cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Singapūro transportas
Singapūre taip pat yra ir autobusų sistema, kuri veikia kiek kitaip nei daugumoje šalių ar miestų: kiekvienas miestas ar rajonas turi savo autobusų stotį, iš kurios ir į kurią kursuoja visi maršrutai. Stotis paprastai yra centre ir maršrutai nusidriekia į visas puses. Tad jei reikia važiuoti ten, kur neveda maršrutas, stojantis stotelėje, pakeisti autobusus reiks stotyje. Tarp stočių galima nuvažiuoti specialiais autobusais arba MRT, nes autobusų stotys neretai yra šalia MRT stočių.
Singapūrą su išoriniu pasauliu jungia didelis Čiangio tarptautinis oro uostas, svarbus tranzitinis centras, taip pat dvi traukinių stotys, viena Singapūro mieste, o kita rytuose – Vudlande, abi ant tos pačios linijos, vedančios į Malaiziją ir priklausančios Malaizijos geležinkeliams. Tolimojo susisiekimo traukiniai važiuoja iš centrinės stoties, o artimojo susisiekimo – į miestus Malaizijos pietuose – stoja ir Vudlande. Yra susitarimas galiausiai atsisakyti centrinės stoties ir teritoriją perstatyti, o stotį palikti tik Vudlande, iki kurio būtų galima nuvykti MRT traukiniu.
Singapūrą su Malaizija jungia ir du tiltai, vienas iš kurių sujungia su svarbiu uostamiesčiu Džohorbahrumi.
Higašijamatas
Higašijamatas  – miestas Tokijuje, Japonijoje. Čia gyvena apie 81,6 tūkst. gyventojų.
Gyvenvietė įkurta 1919 m., 1970 m. suteiktas miesto statusas.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – azalija, medis – japoninis skirpstulas.
Zarasas
Zarasas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Zarasų miesto vakarinėje dalyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 2,86 km, plotis – 2,3 km. Altitudė 130,1 m. Didžiausias gylis siekia 36,6 m. Kranto linija labai vingiuota, krantai aukšti, daug kur apaugę krūmais, medžiais. Pakrantės smėlėtos, dugną dengia sapropelingas dumblas. Ežere yra 4 salos: Italijos (0,73 ha), Putinų (0,58 ha), Liepų (1,45 ha) ir Didžioji (39,4 ha). Didžiausioji iš jų – 39,4 ha ploto Didžioji sala (anksčiau vadinta Anglijos, Draugystės), esanti ežero šiaurinėje dalyje. Nuo miesto į salą nutiestas tiltas. Pietryčiuose Zarasas susijungia su Zarasaičio ežeru. Į Zarasą suteka Nikajus, Petruniškio upelis, dar keletas upelių, išteka (per Zarasaičio ežerą) Laukesa (Nikajus), priklausanti Dauguvos baseinui.
2014 m. atlikti ichtiologiniai tyrimai parodė gausius žuvų išteklius ežere.
Vandenvardis Zarasas yra sėliškas: iš *Azarasas (*Ezarasas, Ezerasas = 'ežeras').
Didžioji sala
Sala užima 39,4 ha. Iki XVII a. joje buvo vyrų katalikų kongregacijos „Canonicorum“ vienuolynas, turėjęs didelę ir gražią mūro bažnyčią bei mokyklą. Tačiau 1834 m. vienuolynas uždarytas ir nugriautas. Šiaurinėje salos dalyje buvęs aukštas iškyšulys. Pirmojo pasaulinio karo metu vokiečiai į salą buvo nutiesę povandeninį medinį tiltą, buvusį kairiau nuo dabartinio įvažiavimo salon. Juo kariškiai arkliais įvažiuodavo į salą. Vėliau tiltu naudojosi ir gyventojai. Tačiau po to tiltas išardytas ir į salą buvo galima patekti tik valtimi.
1958 m. be jokio iš anksto suderinto projekto pradėtas tiesti kelias į salą ir supiltas pylimas. Vėliau pylimas perkastas ir pastatytas tiltas, kad būtų galima perplaukti ir valtimis.
Dabar saloje vyksta kultūros renginiai, koncertai, festivaliai, sporto varžybos, yra paplūdimys.
Minjas
Minjo  – upė Ispanijoje, Galisijos regione. 76 km nuo žiočių eina Portugalijos-Ispanijos siena.
Elektrocheminis gradientas
Elektrocheminis gradientas – sąvoka, vartojama apibūdinti elektriškai įkrautų cheminių elementų ar didesnių grupių (jonų) nevienodą, tačiau matematiškai lengvai aprašomą pasiskirstymą (gradientą) terpėje.
Dirbtinai sudarius skirtingas jonų koncentracijas abipus pusiau pralaidžios pertvaros (membranos), tarp atskirtų terpių susidaro elektros potencialo skirtumas, kurį galima panaudoti kokiam nors naudingam darbui atlikti. Tačiau toks potencialas susidaro tik esant pusiau pralaidžiai membranai, todėl, tiesiog bėgant laikui arba atliekant darbą, jonai difunduoja koncentracijų susilyginimo kryptimi, ir elektrocheminis gradientas išnyksta.
Leonardas Ivanauskas
Leonardas Ivanauskas (1845 m. lapkričio 2 d. – 1919 m.) – Lietuvos bajoras, dvarininkas, medžiotojas, gamtininkas mėgėjas, kolekcionierius, lenkiškai kalbantis lietuvis. Profesoriaus Tado Ivanausko tėvas. Jo dvaras buvo Lebiodkoje, Varanavo raj., Baltarusija. Mokėsi Vilniaus 1-ojoje gimnazijoje. Studijavo Sankt Peterburgo technologijos institute. Baigęs institutą įsidarbino Peterburge valdiškoje įstaigoje, vedė.
Savo dvare organizuodavo įvairias parodas, globojo Vosyliškių mokyklą. Nemokėdamas lietuviškai, save laikė lietuviu, rūpinosi savo krašto žmonių švietimu.
Buvo aistringas medžiotojas ir augalų bei gyvūnų kolekcionierius. Mokėjo gyvūnus preparuoti, daryti paukščių iškamšas. Savo dvare buvo įrengęs laboratoriją, augalus ir gyvūnus rinkdavo apylinkėse. Savo rinkinius tvarkė moksliniu pagrindu – eksponatus identifikuodavo, etiketuodavo ir sistematiškai rūšiuodavo. Kolekciją pildė ir studijuodamas bei dirbdamas Sankt Peterburge. Dvare įrengė „Paukščių kambarį“, kuris vėliau buvo perduos Kauno zoologijos muziejui. Iki šiol muziejuje saugomi šeši memorialiniai Leonardo pagaminti eksponatai: žvirblinė pelėda, žvyrė, rudakaklis kragas, rudakaklis naras – visi 1861 m., mažasis einis (1885 m.) ir rudagalvė kryklė (1892 m.).
Prasidėjus Pirmam pasauliniam karui 1914 m. į darbą Peterburge nebegrįžo. Palaužtas karo ir po 1917 m. revoliucijos mirė 1919 m. Lebiodkoje. Šeimos herbas Rolia.
Vaistinis kietagrūdis
Vaistinis kietagrūdis (Lithospermum officinale) – agurklinių (Boraginaceae) šeimos kietagrūdžių (Lithospermum) genties augalų rūšis. Liaudyje žinoma dar kaip žemės rumbikis.
Kašmyras
Kašmyras  – istorinis regionas Pietų Azijos šiaurėje, Himalajų kalnyno šiaurės vakaruose bei Karakorume ir šių kalnų supamame Kašmyro slėnyje.
Vaistinis kietagrūdis
Biologija
Žiedai išaugę viršūninių lapų pažastyse ir sudaro stiebų ir šakų galuose ilgus žiedynus. Žiedkočiai 2–3 kartus trumpesni už taurelę. Taurelė žydėjimo metu 4 mm ilgio, vaisiam išaugus 10 mm. Vainikėlis žalsvai gelsvas arba gelsvas, jo vamzdelis trumpas, į viršų platėjantis, 4–6 mm ilgio, jo žiotyse yra labai maži žvyneliai, atbraila varpiška, 4–5 mm skersmens.
41 m.
41 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kašmyras
Apibrėžimas ir regionizavimas
Egzistuoja keletas šio termino traktavimų.
Vaistinis kietagrūdis
Ekologija
Mėgsta derlingus, karbonatingus priemolio ir molio dirvožemius. Kietagrūdinės etmijos (Ethmia pusiella) lervos minta augalo lapais.
Paplitimas ir augavietės
Paplitęs Europoje, Kaukaze, Šiaurės Vakarų ir Centrinėje Azijoje. Introdukuotas Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje gana retas, randamas visose dalyse, išskyrus pietrytinę.
Kašmyras
Apibrėžimas ir regionizavimas
Siaurąja prasme Kašmyras tėra viena iš keturių sudedamųjų Didžiojo Kašmyro kultūrinių regionų. Tie keturi kultūriniai regionai yra:
Vaistinis kietagrūdis
Paplitimas ir augavietės
Auga upių ir ežerų slėnių krūmuose, kalvų šlaituose, pakrantėse, miškuose.
Kašmyras
Istorija
Iki XIX a. atskiri Kašmyro kultūriniai regionai vystėsi savarankiškai. Šiame skirsnyje aptariama Kašmyro slėnio istorija.
Kašmyro slėnis turi ilgą istoriją. Gentinė Kašmyro valstybė minima jau senovės indų tekstuose, tarp jų ir Mahabharatoje. Nuo III a. pr. m. e. ši teritorija buvo priklausoma nuo daugybės imperijų, kurios valdė Šiaurės Vakarų Indiją (Gandharos regioną). Čia viešpatavo Maurjai, Indo-graikai, Indo-skitai, Kušanai, eftalitai.
Nuo VI a. Kašmyras iškovojo nepriklausomybę kaip atskira valstybė, ir iki 1339 m. jį valdė įvairios dinastijos, kurios propagavo budizmą ir hinduizmą. Kašmyras tapo mokslo ir meno centru, čia buvo sukurta daugybė puikių architektūros bei literatūros paminklų. VIII a. Kašmyras net buvo sukūręs imperiją, valdžiusią visą Šiaurės Indiją.
Nikolajus Doležalis
Nikolajus Doležalis (, 1899 m. spalio 27 d. Omelnykas, Zaporožės sritis – 2000 m. lapkričio 20 m. Maskva) – rusų energetikas, išradėjas, akademikas.
Kašmyras
Istorija
Nuo XIV a. slėnyje įsiviešpatavo musulmoniška dinastija, šalyje plito islamas. Tai buvo antrasis Kašmyro suklestėjimas, kuomet valdė išmintingi valdovai, klestėjo kultūra.
1587–1752 m. Kašmyras priklausė Mogolų imperijai, ir šiuo metu šalis irgi klestėjo. Mogolų imperatoriams patiko vietos klimatas, todėl jie vertino kraštą, pastatė čia savo vasaros rezidencijų, įkūrė puikius sodus. Tačiau XVIII a silpstant Imperijos valdžiai ir šalyje prasidėjus anarchijai, Kašmyrą užėmė duranių valdomas Afganistanas. Duranių era truko 1752–1819 m. ir tai buvo vienas juodžiausių laikotarpių Kašmyro istorijoje.
Nikolajus Doležalis
Biografija
1923 m. baigė Maskvos technikos universitetą. 1925–1930 m. dirbo projektavimo organizacijose. Po stažuotės Europoje pusantrų metų kalėjo. Vėliau dirbo Kijeve, Leningrade, Sverdlovske. Nuo 1943 m. Chemijos mašinų statybos mokslo tyrimo instituto vadovas. 1946 m. su visu institutu įtrauktas į TSRS atominės bombos rengimo programą, projektavo plutonio gamybos reaktorius.
Kašmyras
Istorija
Po trumpo sikhų valdymo 1819-46 m., išvadavusio Kašmyrą iš afganų priespaudos, galią regione įgavo iki tol silpna dogrų valstybėlė Džamu. Dograi pradėjo užkariavimus, sukurdami didelę valstybę, kurios teritorija ir tapo Džamu-Kašmyro karalyste, atitinkančia Kašmyro regiono plačiąja prasme teritoriją.
Kačėnai (Jašiūnai)
Kačėnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Jašiūnų.
Nikolajus Doležalis
Biografija
1952 m. Maskvoje įkūrė Energotechnikos mokslinio tyrimo ir konstravimo institutą (dab. pavadintas jo vardu) ir jam iki 1986 m. vadovavo. Apkaltintas dėl avarijos Černobylio AE ir išleistas į pensiją. Nuo 1962 m. TSRS mokslų akademijos narys. 1986 m.
Mokslinė veikla
Sukūrė stūmoklinio kompresoriaus automatinių vožtuvų teoriją. Pirmosios pasaulyje atominės elektrinės, 1954 m. pastatytos Obninske, netoli Maskvos reaktoriaus vyr. konstruktorius. Vienas iš reaktoriaus RBMK kūrėjų.
Kašmyras
Kašmyro konfliktas
Kai britai dalijo savo koloniją (Britų Indiją) Pietų Azijoje į dvi dalis pagal religiją, Indiją hinduistams ir Pakistaną musulmonams, Džamu-Kašmyro valstybėje buvo aiški musulmonų dauguma ir jis buvo greta Pakistano, bet jį valdė hinduistas maharadža. Jis nutarė, kad Kašmyras turėtų likti nepriklausomas, tačiau vėliau, dėl įvairių priežasčių, kurias Indija ir Pakistanas interpretuoja skirtingai, prasidėjo karas ir minėtas maharadža paprašė Indijos pagalbos. Indija užėmė du trečdalius teritorijos, o Pakistanas – likusį trečdalį. thumb|Kašmyro slėnis Indijos valdoma Kašmyro dalis turi du trečdalius teritorijos gyventojų, Pakistano valdoma – apie dešimtadalį, o Laisvasis Kašmyras – apie ketvirtį. Kinijos dalis retai gyvenama. Pagal teritorijų dydžius, Indija dabar valdo kiek mažiau nei pusę Kašmyro, Pakistanas apie trečdalį, tačiau daugiausiai kalnuotas ir rečiau gyvenamas sritis. Kinija valdo dar penktadalį, o Laisvasis Kašmyras – vieną dvidešimtąją ploto, tačiau tankiai gyvenamas sritis.
Dėl ganėtinai argumentuotų indų ir pakistaniečių pozicijų ir nenoro leistis į kompromisus, abejotina, ar greitai pavyks pasiekti taikų sprendimą. Dėl Kašmyro abi šios šalys nesutaria, rengia ginklavimosi varžybas, per kurias abi įgijo ir branduolinių ginklų, kartais tai prasiveržia vietinės reikšmės karais, tačiau iš esmės lieka tos pačios administravimo ribos. Pakistanas kaip galimą sprendimą mato Jungtinių Tautų administruojamą referendumą, kuriame kašmyriečiai galėtų patys apsispręsti kuriai šaliai priklausyti, bet su tuo nesutinka Indija, kuri tokį referendumą buvo sutikusi daryti praeityje tik su sąlyga, kad jį administruotų ji pati.
Kačergiai
Kačergiais vadinami kaimai:
Nove Žepkai
Nove Žepkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novės Piekutų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Nove Piekutų, apie 16 km į pietryčius nuo Mazovijos Vysokio ir apie 47 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 7 namai ir 70 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 16 namų ir 102 gyventojai, iš kurių 4 stačiatikiai. 2006 m. buvo 15 namų ir 89 gyventojai.
Dumblelis (Varėnos r., Kaniavos sen., Lynežerio km.)
Dumblelis arba Malinukas – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kaniavos seniūnijoje, 2,5 km į rytus nuo Lynežerio kaimo, apie 11 km į pietvakarius nuo Panočių, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,17 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 119,7 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais – ežerą supa Kašėtų miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos upės baseinui.
Zaizdrauka
Zaizdrauka – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Dusmenų, prie kelio.
Amerikinė aka
Amerikinės akos vaisiai vartojami švieži, iš jų gaminami džemai, uogienės. Auginama daugelyje šalių kaip vaisinis ir dekoratyvinis augalas.
42 m.
42 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mindorinis buivolas
Mindorinis buivolas (Bubalus mindorensis) – jaučių (Bovinae) pošeimio dykaraginių šeimos, porakanopių būrio žinduolis.
Vaiva (opera)
thumb|200px|[[Vytautas Klova – operos „Vaiva“ kompozitorius]] „Vaiva“ – antroji V. Klovos opera, po „Pilėnų“, sukurta 1957 m., premjera – 1958 m. Libreto aurorius ir operos režisierius – Juozas Gustaitis. Siužetas paremtas lietuvių liaudies legenda apie Vaivą, operos pagrindas – pagal V. Krėvės-Mickevičiaus padavimą „Vaiva, Perkūnas ir Straublys“.
Mindorinis buivolas
Tai nedidelis buivolas, kurio kūno aukštis siekia 100-110 cm, o sveria iki 300 kg. Kailis tamsiai rudas, šviesios dėmės virš priekinių kojų kanopų, ant žandų, pakaklėje ir šviesiai rusvos dėmės prieš akis. Ragai 35,5-51 cm ilgio, mažai išlinkę.
Vaiva (opera)
Kūrybinė idėja
Po sėkmingų operos spektaklių („Pilėnų“) įvairiose Lietuvos vietovėse, operos teatro režisierius Juozas Gustaitis V. Klovai pasiūlė kurti libretą naujai operai pagal V. Krėvės-Mickevičiaus padavimą „Vaiva, Perkūnas ir Straublys“. J. Gustaitis su teatro direktoriumi Zenonu Paulausku sutarė siekti, kad kasmet būtų pastatytas bent vienas nacionalinis kūrinys – opera ar baletas. Žinoma, toks teatro vadovų užmojis vietoj rusiškų, sovietinių spektaklių ugdyti nacionalinį meną, žadinantį patriotinius jausmus, ne visiems patiko. Operos „Vaiva“ kūrimo darbą bandyta stabdyti per Lietuvos kompozitorių sąjungą, kurios IV suvažiavimo ataskaitiniame pranešime naujoji opera „Vaiva“ pavadinta priešiška sovietinei moralei.
Osorno ugnikalnis
Tai vienas aktyviausių pietinės Čilės ugnikalnių: užfiksuota 11 jo išsiveržimų nuo 1575 m. Išsiveržimų metu išmestas bazaltas ir andezitinės lavos srautai pasiekė ežerų krantus. Ugnikalnio viršūnė padengta ledynais.
Mindorinis buivolas
Sutinkamas tik Mindoro saloje Filipinuose. Kai kurie biologai jį priskiria azijinio buivalo porūšiui - Bubalus arnee mindorensis. Gyvena miškuose, pelkėtose vietose. Laikosi nedideliais būriais. Minta žoliniais augalais.
Vaiva (opera)
Operos likimas
„Vaiva“ yra lyrinio pobūdžio kūrinys. Šia prasme ji savo tematika ir muzikinės dramaturgijos charakteriu smarkiai skiriasi nuo visų kitų pokario metais parašytų operų, kuriose įkūnijama herojinė tema. Paskutinis bandymas atskleisti lyrinę temą lietuvių operos scenoje buvo padarytas 1939 m., pastačius M. Petrausko „Eglę“. Tačiau V. Klovos opera „Vaiva“, kurią teatras pastatė 1958 m., dėl sovietinės valdžios įtakos, cenzūros ir perdėto kultūrinio kritiškumo, „Vaiva“ buvo išimta iš teatro repertuaro. Pagal sovietinę literatūrą – „opera „Vaiva“ nesukėlė nei žiūrovų, nei kritikų ypatingo susižavėjimo“. Tokiu būdu, jau nuo premjeros, opera buvo „gesinama“ ir daugiau nebestatoma.
Mindorinis buivolas
Nėštumas trunka 276-315 dienų. Gimsta tik 1 jauniklis. Lytiškai subręsta 2-4 metų. Gyvena iki 20-25 metų.
Vaiva (opera)
Operos likimas
JAV 2008 m. buvo sumanyta pastatyti kompozitoriaus Vytauto Klovos operą „Vaiva“ (50-čio proga), tačiau laiku negavus tikėtosios paramos iš Lietuvių fondo, šio sumanymo buvo atsisakyta ir pasirinkta „Traviata“.
Pirmasis veiksmas
thumb|300px|Ypatinga Vaivos juosta – Vaivorykštė Pirmame veiksme, kaip ir visoje operoje, nesunku pastebėti intonacijas ir kadencijas, kurios yra būdingos lietuvių liaudies dainoms. Tuo būdu, opera įgauna ryškų nacionalinį koloritą. Šia prasme „Vaiva“ yra parašyta tuo pačiu principu, kaip ir „Pilėnai„, kurių muzika pasižymi giliu liaudiškumu. Pirmajame veiksme yra daug kamerinių ir masinių scenų. Puikūs chorai– vienas geriausių operos puslapių – teikia režisieriui galimybę kurti įdomias scenas, kurios piešia senovės pajūrio jaunimo pasilinksminimus, įvairius žaidimus. Tačiau viena aišku, kad masinės liaudies scenos yra įdomios savo plastiniu piešiniu, kuris pasižymi aiškiu nacionaliniu koloritu.
Operos pradžia, kurios pagrindiniu veikėju yra choras, suteikia visam spektakliui optimistinį skambėjimą. Žvalus, linksmas, kupinas sąmojaus jaunimas yra priešpastatomas pasakiškajam pasauliui ir svarbiausiam jo atstovui – Perkūnui. Libreto autorius ir režisierius J. Gustaitis stengėsi suteikti spektakliui gyvenimą teigiantį pagrindą. Žaismingą operos įžanginės scenos ritmą padiktavo kompozitoriaus mišraus choro padalijimas į dvi grupes: moterų ir vyrų. Dainuodamos pakaitomis, šios grupės veda tarp savęs žaismingą dialogą, kuris ir sudaro choro partijos pagrindą. Vokalinės Vaivos ir Rasos partijos čia taip pat yra priklausomos nuo choro. Panašiai kompozitorius ir režisierius vysto šią masinę liaudies sceną iki pat kulminacinio jos momento – apie gresiantį Vaivai pavojų. Atsakymą j draugų klausimus, kodėl ji yra seniai užkėlusi vartus piršliams ir ko braido viena pamariais, Vaiva duoda savo dainoje. Nukreipusi žvilgsnj jūros link, lyg kažko akimis ieškodama, Vaiva pradeda dainuoti pirmąsias lyrinės dainos frazes:
Naglio pasirodymą palydi tolumoje sutrinksėjęs griaustinis. Į šį Perkūno perspėjimą neatkreipia dėmesio tik Vaiva ir Naglis, tuo tarpu kai kiti, paskatinti besiartinančios audros, skuba užbaigti darbą. Prasideda pagrindinis operos herojų duetas, kurio metu Vaiva dovanoja Nagliui juostą, o šis jai – gintarą. Pirmajame veiksme Vaiva charakterizuojama kaip jauna audėja, ryžtinga ir kovojančia už savo meilę mergina. Jau operos pradžioje ji rodoma kaip griežtesnio ir tvirtesnio charakterio herojė, nebijančią duoti atkirtį netgi pačiam žaibų valdovui Perkūnui pirmojo veiksmo pabaigoje.
Einant Rasai ir Vaivai namo, staiga sužaibuoja, sugriaudžia ir audros sutemoje prie ąžuolo pasirodo išbalusio veido, griežtų bruožų, tamsiaplaukis vyriškis, kuris netikėtai pastoja merginoms kelią. Tai – Perkūnas. Jis dėvi prašmatniais rūbais, papuoštais įvairiaspalviais brangakmeniais, dailiais auliniais batais. Visa jo išvaizda, taip pat išdidi aikysena primena mums labiau turtingą, išdidų kunigaikštį – gyvą, realų žmogų, negu pasakišką būtybę.
Vokalinė Perkūno partija, parašyta žemame registre, yra skirta bosui. Melodinis jos audinys, kaip ir pats leitmotyvas, nelankstus ir kiek vienpusiškas, kas rodo personažo atšiaurumą, kietą jo būdą. Toks jis pasirodo ir scenoje prieš apstulbusias iš nustebimo ir baimės merginas. Pakėlęs iškritusį iš Vaivos rankos gintarą, Perkūnas tiriamu žvilgsniu žvilgteria į gražiąją audėją. Šis žvilgsnis mums daug ką pasako. Jame matyti ir neslepiamas susižavėjimas Vaiva, ir tvirtas pasiryžimas kuo greičiau gauti iš jos išaustą juostą, ir neapykanta paprastam žvejui Nagliui, išdrįsusiam pareikšti savo meilę audėjai.
Sceniniu požiūriu pirmasis Vaivos ir Perkūno susitikimas yra įdomus tuo, kad mergina sugeba iškart parodyti aktyvų protestą, kuriuo ji atsako į Perkūno smurtą. Įveikusi baimės jausmą, Vaiva griežtu tonu reikalauja tuoj pat grąžinti jai gintarą. Tą akimirką jaunos merginos figūra įsitempia lyg plona metalinė styga, kurią palietus, atrodo, tuoj turėtų pasigirsti išdidus ir šaltas garsas. Kai Vaiva pakartotinai reikalauja Naglio dovanos, Perkūnas, klastingai nusišypsojęs lūpų krašteliu, lėtai ištiesia savo ranką, ant kurios delno spindi geltonas gintaras. Siekiant Vaivai gintaro, Perkūnas staigiu, grubiu judesiu pagauna jos ranką ir taip kietai ją suspaudžia, jog mergina iš skausmo netgi riktelia. Savo jausmus Perkūnas išlieja arijoje:
Vylingai pažadėjęs gražuolei Vaivai neišpasakytus turtus ir prabangų nerūpestingą gyvenimą, Perkūnas, išgirdęs neigiamą atsakymą, visas susigūžia, ir stambi, išdidi jo figūra tą akimirką tampa tartum mažesnė, smulkesnė. Bet Perkūnas kaupia jėgas. Štai grėsmingai sublizga jo akys, jis visas atsitiesia ir, iškėlęs grūmojamai kumščius, iššaukia žaibus. Vejoje staiga sutemsta, ir Perkūnas drauge su Vaiva pranyksta ąžuolo drevėje.
Antrasis veiksmas
Toliau orkestrinę melodiją pakeičia vokalas. Šiame veiksme Naglio partija prasideda be žodžių, nors solistui ir tenka dainuoti scenoje. Pridėjęs prie lūpų delną, Naglis nori prisišaukti Vaivą, dainuodamas vingiuotą melodiją, primenančią sujaudinto žmogaus šauksmą. Vokalui kaip aidas atsiliepia orkestras. Nesulaukęs Vaivos, Naglis dainuoja lyrinę baladę „Pakrantėj prie eglės“ – gražiausią ir labiausiai įsimenantį operos puslapį.
Ją kompozitorius suskirstė į posmus, kuriuose pasikartoja nesudėtinga, bet linksma ir žaisminga melodija. Muzikos įspūdį sustiprina lyrinis, neblogai surimuotas tekstas. Išraiškingai dainuojant baladės žodžius, taip ir matai gražuolę Vaivą:
Kiekvienas posmas atskleidžia mums vis naujus jaunosios audėjos privalumus, o tuo pačiu išryškina poetinę Naglio prigimtį. Žvejas „Vaivos“ operoje vaizduojamas ne kaip aktyvus kovotojas, o kaip liaudies dainius, kuris savo meile, savo skambiais posmais gali įveikti bet kurias kliūtis. Kalbant apie tolesnį siužeto vystymą – Rasos ir Perkūno scenos, kuriose įvyksta jų susidūrimas su Nagliu, yra pakankamai veiksmingos: pirmoji nori paimti iš miegančio žvejo juostą, kad jos nerastų įniršęs žaibų valdovas, o šis nori pažeminti žveją, atimdamas iš jo Vaivos dovaną. Be to, Naglio poelgiai nėra jau tokie beviltiškai pasyvūs. Naglis pasinaudoja patikimiausiu savo ginklu – taikliu ir protingu žodžiu. Nejaugi paprastas „mirtingasis“ gali atvirai grumtis su pačiu „nemirtinguoju“ žaibų valdovu? Ištraukusi iš Naglio Vaivos juostą, Rasa pažadina žveją, kuris nori atimti mylimosios dovaną, tačiau jam kelią pastoja lyg iš po žemių išdygęs Perkūnas. Prasideda ilgoka dviejų herojų scena – pirmasis jų susitikimas. Perkūno pasirodymą lydi kreipimasis į Naglį:
susidaro įspūdis, kad jo balsas sklinda tartum iš po žemės gelmių. Panašiai Perkūno duete su Nagliu. Stovėdamas provokuojamoje pozoje prieš Naglį, Perkūnas primena sustingusią akmeninę statulą. Tik piktos, blizgančios akys ir vos pastebima ironiška šypsena nusako, kad prieš mus, nors ir nežemiška, bet vis tik gyva būtybė. Išdidi Perkūno laikysena išryškina jo tikėjimą savo greita pergale.
– pabrėždamas kiekvieną žodį, dainuoja Perkūnas, su panieka žvelgdamas į ramiai stovintį Naglį. Jo skardus, mefistofeliškas juokas rodo, kad Perkūnas netiki Vaivos ir Naglio meile. Neišgirdęs iš žvejo jokio atsakymo, Perkūnas supyksta, tačiau jis lieka ramus. Tvirtai ir įsakmiai skamba Perkūno grasinimas nubausti mirtimi „įžūlų“ berną, jei Vaivos juosia puoš jo pečius. Šiuos žodžius lydi išdidus ir klausiamas žvilgsnis. Libretistas ir režisierius, pasinaudoję pasakišku Perkūno paveikslu, jo asmeniniais pergyvenimais, atskleidė socialinę temą, parodydami mums žiaurų ir galingą feodalą, niekinantį paprastus žmones. Viena geriausių lyrinių „Vaivos" scenų reikia laikyti Naglio ariozo – jo atsakymą Perkūnui. Įniršusiam valdovui Naglis pasakoja apie gamtos grožį, meilę jai, kurios jis nemato ir nesupranta: thumb|200px|1959 m. Vinilinės plokštelės (LP) garso takelio 30 sek. iškarpa, iš „Naglio ariozo“, dainuoja [[Vladas Česas|V. Česas]]
Tad argi šias kupinas poezijos eilutes galima laikyti Perkūno graudenimu, išmaldos prašymu? Naglio įkvėpimo kupinas veidas, jo žodžių subtilumas ir lyriškumas neabejotinai patvirtina, kad prieš Perkūną stovi ne paprastas žvejas, o didis liaudies dainius. Naglis savo ariozo pabaigoje meta iššūkį Perkūnui:
Toks žvejo atvirumas ir tiesumas sutramdo netgi Perkūno pyktį. Įsitikinęs, kad Naglis neturi juostos, žaibų valdovas, antrąkart nusikvatojęs, išnyksta. Šis juokas išreiškia jo pasitenkinimą, kad „įžūlus" žvejas vis tik neturįs Vaivos juostos!
Trečias veiksmas
Pakilus uždangai, patenkame į nuostabią povandeninę karalystę. Apsupusios gintaro soste sėdinčią Vaivą, vandenės – Perkūno rūmų damos – stengiasi šokiais ir dainomis pralinksminti savo naująją valdovę. Iš išvaizdos povandeninės gyventojos panašios j paprastus žmones, nuo kurių jas skiria tik mėlyni išsidraikę plaukai ir ilgi, siekiantys kojų pėdas, balti rūbai. Tuo tarpu valdovo tarnai, kaip kontrastas vandenėms, apsirėdę juodais drabužiais. Jų ir eisena kitokia: minkšti žingsniai, nuolankiai nulenktos galvos byloja, kad jie yra paklusnūs Perkūno vergai. Tačiau Vaivos nedžiugina naujasis pasaulis ir rodoma jai pagarba – ją traukia į krantą, ten, kur savo dainas dainuoja Naglis, dar nieko nežinantis apie ištikusią ją nelaimę. Vandenės ir Perkūno tarnai, kuriems pavesta sergėti audėją, nenoromis paklūsta valdingam Vaivos rankos gestui, liepiančiam visiems palikti rūmų salę. Viena paskui kitą seka keletas operos veikėjų arijų, sudarančių pagrindinį šio veiksmo muzikinį audinį. Pirmiausia išgirstame Vaivos ir vandenės Aukselės arijas, paskiau susipažįstame su išsamesnėmis Perkūno ir Rasos muzikinėmis charakteristikomis. Likusi viena ir neradusi Naglio dovanoto gintaro, Vaiva visą savo ilgesį išlieja dramatinio pobūdžio arijoje-raudoje „Virš jūrų marių„. thumb|200px|1959 m. Vinilinės plokštelės (LP) garso takelio 30 sek. iškarpa, iš „Vaivos – Virš jūrų marių“, dainuoja [[Irena Jasiūnaitė|I. Jasiūnaitė]]
Jacques Le Goff
Jacques Le Goff (Žakas Le Gofas; 1924 m. sausio 1 d. Tulonas, Prancūzija – 2014 m. balandžio 1 d. Paryžius) – prancūzų istorikas, Viduramžių (ypač XII – XIII amžių) specialistas. Jis priklauso taip vadinamos Analų mokyklos trečiajai kartai.
Bieliukas
Bieliukas – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 12 km į pietvakarius nuo Panočių, 4,5 km į vakarus nuo Rudnios, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje, giliai Dainavos girioje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,19 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 121,5 m. Pakrantės užpelkėjusios, krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais – ežerą supa Kašėtų miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.
Ežerėvardis Bieliùkas neaiškios kilmės. Galbūt susijęs su žodžiu bela „bala, pelkė“.
Juozas Kudirka (1939)
Juozas Kudirka (1939 m. kovo 13 d., Skriaudžiuose, Prienų raj. – 2007 m. birželio 21 d.) – Lietuvos etnologas, habilituotas mokslų daktaras.
Hinas (Tokijas)
Hinas  – miestas Tokijuje, Japonijoje. Čia gyvena apie 179,2 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1963 m. lapkričio 3 d.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – skaistažiedė, medis – melsvasis ąžuolas, paukštis – tulžys (Alcedo atthis).
Nuorodos
thumb|left|Hinas Tokijo prefektūroje
Juozas Kudirka (1939)
Biografija
Juozas Kudirka 1963–1965 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Centrinėje bibliotekoje, 1965 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1969–1974 m. dirbo Istorijos institute, 1974–1980 m. – Filosofijos, sociologijos ir teisės institute, 1980–1992 m. Liaudies kultūros centre, 1986–1990 m. buvo šio centro folkloro skyriaus vedėjas. 1995 m. tapo habilituotu humanitarinių mokslų daktaru.
Juozas Kudirka buvo vienas veikliausių liaudies kūrybos ir tradicinių švenčių puoselėtojų; nuo 9 dešimtmečio pradžios skatino atgaivinti tradicinę liaudies kūrybą, šventes, rengė tautodailės ugdymo ir tyrimo programas, mokslines ir praktines konferencijas, rinko medžiagą apie Vakarų Baltarusijos lietuvių papročius.
1999 m. apdovanotas Jono Basanavičiaus premija.
Vaiva (opera)
Trečias veiksmas
tai paaiškėja, kad būtent šią akimirką Vaiva galutinai pajunta savo beviltišką padėtį. Nusiminusi Vaiva atkunta, atėjus pas ją jaunutei vandenei Aukselei, nutarusiai padėti audėjai ištrūkti iš Perkūno karalystės. Ją V. Klova charakterizavo lengva ir žaisminga koloratūrine arija. Žaisminga ir žvali Aukselės arija, kurią nuotaikingai atlieka, yra savotiškas kontrastas muzikinei Vaivos charakteristikai. Tai dar kartą įrodo Aukselės partijos tikslingumą operoje. Ja kompozitorius logiškai pateisina dramaturginį Aukselės paveikslą, – Aukselės, sugalvojusios ir paruošusios Vaivos pabėgimą. Sambrūzdis ir sumišimas įsiviešpatauja paslaptingame dvare, kai sužinoma apie audėjos pabėgimą. Perkūno rūstybei nėra ribų: jis pasiryžęs nužudyti kiekvieną „išdaviką“. įpykęs jis trenkia į žemę Naglio gintarą. Šį valdovo judesį palydi akinantys žaibų tvyksėjimai ir sunkūs griaustinio trenksmai. ši įtempta dvasinė Perkūno būklė perteikiama jo arijoje, kuri sudaro ryškų kontrastą žaismingajai Aukselės vokalinei partijai.
Tokiais prakeikimais baigiama Perkūno arija. Šiuos Perkūno jausmus ir tvirtą jo sprendimą keršyti dar labiau sustiprina orkestro fanfarinis Naglio motyvas, vaizduojantis jo meilę Vaivai.
„Tai žvejo išdidaus daina“! – netekęs pusiausvyros, rūsčiai sušunka Perkūnas. Dar replikuoja:
Kita Perkūno replika, kurią jis meta išsigandusiems dvariškiams, suradęs gintarą:
Juk juosta – tai Vaivos meilės simbolis! Svarbiausia finalinės trečiojo veiksmo scenos veikėja tampa Rasa, kurią sargybiniai atveda drauge su sugauta Auksele. Rasa, kaip ir Naglis, neišsigąsta Perkūno rūstybės. Tai liudija jos ariozo, kuriuo ji kreipiasi į įniršusį valdovą. Ši sceninė situacija analogiška Perkūno ir Naglio susitikimui III veiksme, kad Rasa, kaip ir žvejas, stengiasi vien tik gražiais žodžiais paveikti kietą Perkūno būdą. Norėdama išgelbėti savo draugus, Rasa iš tikro mėgina paliesti jautriausias Perkūno širdies stygas. Tačiau, pamačiusi, kad jos žodžiai neturi jokio poveikio įniršusiam Perkūnui, ji drąsiai drožia jam į akis visą tiesą, pavadindama jį „dvasios skurdžiumi ir akmens širdimi". Ypač įspūdinga ir jaudinama yra šio ariozo pabaiga, kurioje skamba Naglio dainos motyvas. Tačiau Perkūno savigarba jau pernelyg įžeista – sužaibuoja, sugriaudžia, ir Rasa kaip pakirsta gėlelė bejėgiškai susmunka ant žemės. Tad negi tokį kilnų ir drąsų merginos poelgį mes galime pavadinti tuščiu verkšlenimu? Ši scena faktiškai užbaigia trečiąjį veiksmą. Todėl abejotinas yra mirštančios Rasos atsisveikinimas su Auksele, kuris teikia scenai pigų melodra-matinį atspalvį, ištęsia veiksmą ir tuo pačiu menkina Rasos poelgio reikšmingumą. Spektaklio pabaigoje vėl pasikartoja antrojo veiksmo scenovaizdis – prie vienišos pušies stovintis Naglį. Staiga ramų jūros ošimą nutraukia orkestre pasigirdusi linksma Aukselės tema. Tolimas aidas atneša ir jos sidabrinį balso skambėjimą. Slapta pabėgusi iš povandeninių rūmų, Auksele vokalinėmis trelėmis šaukia Vaivą ir Naglį. Sutikusi žveją, ji papasakoja jam apie Rasos žuvimą. Vaivos ir Naglio džiaugsmą nutraukia nepastebėtai atsiradęs Perkūnas, kuris reikalauja, kad audėja tuoj pat sugrįžtų atgal į jo rūmus.
Veiksme vėl kartojasi Naglio meilės tema, ir dramatiškas Vaivos pergyvenimas, ir rūstus, skambantis žemame registre Perkūno balsas. Apglėbęs Vaivos pečius, Naglis be baimės žiūri į nirštantį Perkūną. Staigiu rankos judesiu ištraukęs žėrinčią juostą, jis ištiesia ją ir drauge su Vaiva žengia priešais Perkūną. Veltui valdovas grūmodamas šaukia į pagalbą žaibus – prieš tvirtą ir ištikimą meilę jis yra bejėgis. Stovint Vaivai ir Nagliui smėlėtame pajūryje, horizonte pasirodo didžiulė tekanti saulė, mažai primenanti mūsų dangaus šviesulį. Tiesūs ir vingiuoti tekančios saulės spinduliai primena liaudies meistrų išdrožinėtų pagražinimų ir įvairių stilizuotų skulptūrėlių linijas. Toks operos finalo apipavidalinimas dar kartą pabrėžia spektaklio liaudiškumą, kuris sudaro „Vaivos“ muzikos pagrindą.
„Vaiva“ – pirmoji kregždė lietuvių tarybinės lyrinės operos žanre. Todėl, reikia manyti, jog teatras galutinai neužmirš šio kūrinio. Antra vertus, „Vaivos“ privalumai nustelbia kai kuriuos jos trūkumus. Padarius antrąją operos redakciją, šis kūrinys sužėrėtų naujomis vertingomis spalvomis, teikiančiomis žiūrovui didelį estetinį pasigėrėjimą. Liaudies padavimai mūsų operoje taip pat yra reikalingi.
Sifonas (urvas)
''Terminas „sifonas“ turi ir daugiau reikšmių, žr. Sifonas (reikšmės)'' thumb|right|250px|Sifonų schemos
Sifonas – speleologijoje ir hidrografijoje naudojamas terminas nusakyti povandeniniam tuneliui, urvui (natūraliam arba dirbtiniam), visiškai užpildytam vandeniu, rečiau – moliu, smėliu, ledu. Paprastai nardytojams plaukiojimas sifonu susijęs su rizika, nes jis gali būti pakankamai ilgas, neturėti reikiamo skersmens angos, leidžiančios laisvai praplaukti ir pan.
Sifonų ilgis svyruoja nuo kelių metrų iki kelių kilometrų. Žinomiausi: Voronjos urvas Abchazijoje, Oš Bel Ha Meksikoje ir kt.
Čekų kalba
Čekų kalba – vakarų slavų kalba, kuria kalba daugiau nei 10 milijonų žmonių. Tai oficiali kalba Čekijoje (kur ir gyvena daugiausiai kalbančiųjų), ji taip pat turi mažumos kalbos statusą Slovakijoje. Artimiausia kalba čekų kalbai yra slovakų, jos yra abipusiškai suprantamos. Ji taip pat artima kitoms vakarų slavų kalboms, pavyzdžiui, sileziečių ir lenkų, labiau atitolusi nuo rytų slavų kalbų, tokių, kaip rusų kalba. Nors daugumos čekų kalbos žodžių šaknys tokios pačios, kaip ir kitų slavų ar kitų indoeuropiečių kalbų, pastaraisiais metais kalboje prigijo daug skolinių (dauguma jų siejami su aukštąja kultūra).
Čekų kalbos fonemų skaičius, palyginti su kitomis, yra vidutinis, turimi penki balsiai (kiekvienas trumpasis arba ilgasis) ir dvidešimt penki priebalsiai (skirstomi į kietuosius, neutraliuosius ir minkštuosius). Kai kuriuose žodžiuose galima rasti retus (ar sudėtingus) priebalsių junginius arba balsių gali visai nebūti. Čekų kalboje yra unikali grafema ř. Čekų kalbos ortografija paprasta, fonologų naudojama kaip modelis.
Kadangi priklauso slavų kalbų grupei, čekų kalba turi gausią daugiareikšmę fleksiją. Čekų kalbos daiktavardžiai ir būdvardžiai kaitomi pagal sudėtingą linksnių, skaičiaus, giminės ir gyvumo sistemą ir pagal žodžio gale esantį priebalsį (kietąjį, neutralųjį arba minkštąjį). Veiksmažodžiai (su veikslu) kaitomi laikais, skaičiais ir gimine. Dėl gausios fleksijos žodžių tvarka čekų kalboje yra labai lanksti, žodžių vietą sakinyje galima keisti, kad būtų pabrėžtas vienas ar kitas žodis arba norint sudaryti klausiamąjį sakinį.
Abėcėlė
Čekų kalboje naudojamos 42 raidės.
Atviras kodas Lietuvai
right|150px|[[Logo]]
Atviras kodas Lietuvai – buvusi visuomeninė asociacija, užsiėmusi laisvų programų ir atvirųjų standartų populiarinimu.
Paskutinis vadovas – Mykolas Okulič-Kazarinas.
Istorija
2001 m. vasaros pabaigoje, keliasdešimt IT specialistų švenčiant Linux dešimtąjį gimtadienį, gimė judėjimas „Atviras kodas Lietuvai“. Tada pradėtas kryptingas darbas, atviro kodo programų skatinimui Lietuvoje.
Parodoje „Infobalt 2002“ pristatytas pirmas sumanymas – „Laisvų programų CD“. Jis Infobalt geriausio metų gaminio konkurse pripažintas metų iniciatyva.
2003 m. vasario 23 d. vyko visuomeninės organizacijos steigiamasis susirinkimas. Patvirtinti įstatai, pasirinkta valdymo forma, išrinktas prezidentas, 5 valdybos nariai ir revizorius. Organizacija įregistruota.
2003–2009 m. dalyvavo „Infobalt“ parodose. Jose pristatyti „Laisvų programų CD2 “, Baltix GNU/Linux operacinė sistema ir kiti projektai. Baltix GNU/Linux 1.0 versija 2005 m. Infobalt parodoje tapo vienu iš "Geriausio lietuviško ITTE produkto" konkurso, nugalėtojų.
2019 m. pradėtas likvidavimas, 2020 m. balandžio 27 d. organizacija išregistruota.
Uchenna Umeh
Učena Umė (Uchenna Umeh; g. 1991 m. spalio 10 d.) – Nigerijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.
Karjera
Nuo 2011 m. buvo Panevėžio „Ekrano“ žaidėjas. Su šia ekipa du kartus tapo Lietuvos čempionu.
2015 m. atsidūrė Maltoje. Su Valletta FC klubu du kartus tapo šalies čempionu, bei iškovojo Supertauę.
2018 m. perėjo į kitą Maltos klubą Birkirkara FC.
2019 m. atsidūrė Pirmame divizione rungtyniaujančiame Pietà Hotspurs FC klube.
2021 m. grįžo į Lietuvą ir žaidė Ekrano ekipoje, kuri rungtyniavo Antroje lygoje.
2022 m. kovo mėn. tapo aišku, kad žaidėjo nebelieka „Ekrane“.
2022 m. atstovavo „Dembavos“ klubui. Trečioje lygoje sužaidė trejas rungtynes.
Kačergiškės
Kačergiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Dūkštų.
43 m.
43 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rukuižiai
Rukuižiai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Petraičių.
Paežeriai
Paežeriai – taip vadinamos šios Lietuvos gyvenvietės:
Kretingos Simono Daukanto progimnazija
Kretingos Simono Daukanto progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kretingoje, Palangos g. 25, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190284487. Steigėjas Kretingos rajono savivaldybės taryba.
Filialas: Kretingos Simono Daukanto vidurinės mokyklos Dupulčių pradinio ugdymo skyrius (1995–2007 m.)
Istorija
1967 m. rugsėjo 1 d. įsteigta Kretingos aštuonmetė mokykla. 1987 m. ji tapo nepilna vidurinė, 1989 m. perorganizuota į Kretingos 4-ąją vidurinę mokyklą. 1994 m. mokykla pavadinta istoriko Simono Daukanto (1793–1864) vardu. 2010 m. rugsėjo 1 d. Kretingos Simono Daukanto vidurinė mokykla pertvarkyta į pagrindinę mokyklą. 2015 d. rugsėjo 1 d. Kretingos Simono Daukanto pagrindinė mokykla reorganizuota į Kretingos Simono Daukanto progimnaziją.
Kačergiškis
Kačergiškiu vadinami kaimai:
Ebras
Ebras  – upė Pirėnų pusiasalio šiaurėje. Ilgiausia tik Ispanijoje tekanti upė ir antra pagal ilgį Pirėnų pusiasalio upė.
Prasideda Fontibre, Kantabrijoje. Teka per Lagronjo, Saragosos, Ampostos miestus. Taragonos provincijoje įteka į Viduržemio jūrą.
Didžiausi intakai: Ega, Aragonas, Galjegas, Segrė (kairieji), Tironas, Nacherilija, Sidakosas, Chalonas, Guadalopė, Mataranija (dešinieji).
Istorija
Po Pirmojo Pūnų karo upe ėjo siena tarp Kartaginos ir Romos imperijos. Antrojo Pūnų karo metu prie upės žiočių vyko jūrų mūšis. Ispanijos pilietinio karo metu prie upės vyko Ebro mūšis.
Prie upės įsikūręs vienas iš pirmųjų Cistersų vienuolynų Ispanijoje ( – Karališkasis rato mergelės vienuolynas). Vienuoliai pastatė užtvanką ir įrengė didžiulį vandens ratą, tiekusį vandenį į vienuolyną.
Delta
Ebras suformuoja deltą. Plotas – 320 km², viena didžiausių šlapynių vakarinėje Viduržemio jūros dalyje. Apie 20 % deltos paskirta Ebro deltos gamtos parkui, likusi dalis intensyviai naudojama žemdirbystei. Daugelyje vietų užtvenkus upę mažiau nešmenų pasiekia deltą, todėl ji grimzta.
Šventas
Šventas gali reikšti:
Kietas riešutėlis 4.0
Kietas riešutėlis 4.0  – 2007 JAV veiksmo filmas. Tai ketvirtoji dalis filmų serijos apie policininką John McClane, kurį vaidina Bruce Willis. Filme nagrinėjama kibernetinio terorizmo grėsmė.
Siužetas
Šį kartą Džonui Makleinui (John McClane) tenka gelbėti JAV nuo kibernetinio teroristo, kuris įsibrauna į beveik visas JAV automatizuotas sistemas sukeldamas chaosą. Džonui Makleinui pavyksta jam sutrukdyti išgelbėjus likusį gyvą hakerį, kuris žino teroristo planą.
Belgijos futbolo supertaurė
Belgijos futbolo supertaurė – futbolo turnyras, organizuojamas nuo 1980 m. Belgijoje. Dėl taurės kasmet varžosi ir  nugalėtojai. Jeigu abu šiuos turnyrus laimi ta pati komanda, su ja dėl supertaurės varžosi taurės finalininkas.
Álex de la Iglesia
thumb|right|Alejandro de la Iglesia Mendoza
Alechandras de la Iglesia Mendosa (, labiau žinomas kaip Aleksas de la Iglesia ; g. 1965 m. gruodžio 4 d. Bilbao) – ispanų premijos „Goya“ apdovanotas kino režisierius, scenaristas, prodiuseris ir buvęs komiksų menininkas. Taip pat Deusto universiteto filosofijos absolventas.
Karjera
A. de la Iglesijos filmuose išsireiškia groteskiniais ir labai tamsiais elementais kaip mirtis ir nužudymas. Didžioji dalis darbų juodo humoro komedijos, tačiau dažnai filmai turi siaubo ir dramos elementų. Išskyrus 2010 m. filmą „Balada triste de trompeta“ ir 2011 m. filmą „La chispa de la vida“, visus filmus parašė su Jorge Guerricaechevarría.
A. de la Iglesia Mendosa ėjo Ispanijos menų ir kinematografijos mokslų akademijos prezidento pareigas nuo 2009 m. iki 2011 m.
Gustiškis
Gustiškis – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Velykių.
Zajai
Zajai – kaimas Birštono savivaldybėje, 12 km nuo Birštono Vienkiemio. Gamtos paminklas – Zajų ąžuolai.
Mamberė–Kadėjus
Iki 1992 m. prefektūra vaidinosi Aukštutinė Sanga.
Subprefektūros
Mamberė-Kadėjus padalintas į 3 subprefektūras:
Inagis
Inagis  – miestas Tokijuje, Japonijoje.
Miestas įkurtas 1971 m. lapkričio 1 d.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – Azijinė kriaušė (Pyrus pyrifolia), medis – dviskiautis ginkmedis
Nuorodos
thumb|left|Inagis Tokijo prefektūroje
Kapariniai
Kapariniai (Capparaceae) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės gvazdikažiedžių (Caryophyllidae) poklasio augalų šeima.
Šeimoje 24-28 gentys ir apie 700 rūšių.
Levaniškiai (Molėtai)
Levaniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, prie Ilgyno ežero. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Stūkso akmuo Geležinė boba.
Etimologija
XVI–XVII a. buvo žinomi kaip Ažuežeriai, priklausė Antadūrės dvarui. Unichovskiai ir Katerina Zacharevska Leono Unichovskio garbei kaimą pavadino Levaniškiais (dvarininkinis vietovardis).
44 m.
44 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Vestgotai
Vestgotai arba Vizigotai – viena iš dviejų gotų genčių šakų (kita ostgotai). Ji priskiriama prie germanų genčių, kurios vaidino svarbų politinį vaidmenį Europoje Didžiojo tautų kraustymosi metu ir stipriai prisidėjo prie Romos imperijos žlugimo. Šiai žlugus, vestgotai išsaugojo savo reikšmę dar du su puse šimto metų.
Atsiskyrę nuo pagrindinės gotų grupės, romanizuoti vestgotai kaip atskira tauta atsirado IV amžiuje Balkanuose, kur jie kariavo kelis karus su Roma. Alariko I vadovaujami vestgotai atvyko į Italiją ir nusiaubė Romą 410 m.
Galiausiai vestgotai apsistojo pietų Galijoje ir tapo romėnų sąjungininkais. Kodėl taip įvyko vis dar ginčijamasi. Susipykę su romėnais jie įkūrė atskirą karalystę su sostine Tulūzoje. Palaipsniui jie užėmė Ispaniją išstumdami alanus ir vandalus. Juos iš Galijos pradėjo stumti frankų karalius Chlodvigas, kai nugalėjo vestgotus Vouillé mūšyje 507 m. Į šiaurę nuo Pirėnų vestgotams liko tik Septimanija. Mažas vestgotų elitas valdė beveik visą Pirėnų pusiasalį išskyrus Svebų karalystę ir Bizantijos Ispaniją.
Apie 489 m. karaliui Rekaredui valdant vestgotai iš arijonizmo perėjo į katalikybę, tad netrukus išnyko kultūriniai skirtumai tarp vestgotų ir jų pavaldinių. Liber Iudiciorum (baigtas 654 m.) panaikino seną tradiciją vestgotus ir romėnus teisti pagal skirtingus įstatymus, tad jie greitai susiliejo ir tapo ispanais. Kitą šimtmetį karalystėje dominavo Toledo tarybos ir vyskupų valdžia. VII a. paliko mažai istorinių šaltinių. Gvadaletės mūšyje 711 ar 712 m. įsiveržę arabai ir berberai nugalėjo vestgotus, nužudė jų karalių ir daugelį elito narių. Vestgotų karalystė greitai žlugo ir vis dar ginčijamasi dėl to priežasčių. Gotų tapatybę išlaikė Astūrijos karalystės ir Ispanijos markos gyventojai.
left|thumb|275px|Vizigotų migracija Vestgotai Portugalijoje ir Ispanijoje paliko keletą bažnyčių ir daug archeologinių radinių, bet didžiausias jų palikimas yra vardai ir pavardės. Vestgotai buvo vienintelė Vakarų Europos tauta stačiusi naujus miestus po Romos imperijos žlugimo iki Karolingų iškilimo. Iki viduramžių pabaigos didžiausias vestgotų palikimas buvo Liber iudiciorum, kuris buvo teismų procedūrų pagrindas Ispanijos krikščionims praėjus net keliems šimtmečiams po jų karalystės žlugimo.
Kačiai
Kačiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Endriejavo. Stūkso Kačių piliakalnis.
Psichologinis siaubas
Psichologinis siaubas – siaubo žanro rūšis, kurioje įtampai ir siaubo atmosferai kurti visų pirma naudojamas atitinkamas garso takelis ir garso efektai, ryškiai perteiktas emocinis nestabilumas, veikėjų baimės, tikėjimai, vaizduotė, kaltės ir kiti jausmai. Ryškiausia psichologinio siaubo priešingybė šiame žanre yra smurto (slasher) ir skerdynių (splatter) siaubo filmai, kuriuose siaubo efekto siekiama atvirai žiauriais vaizdais, grafiškai detaliomis žudynių ar kankinimų scenomis, baisia pabaisų išvaizda ir panašiai. Riba nėra labai griežta, didelė dalis psichologinio siaubo filmų naudoja ir kitokių priemonių; taip pat nemažai smurto siaubo filmų turi ir psichologinio siaubo elementų.
Lyginant su kitais siaubo žanrais, psichologinio siaubo filmuose yra mažiausiai mirčių ir atvirų smurto vaizdų. Jis išnaudoja daugumai žmonių būdingas baimes ar fobijas, visų pirma – nežinomybės.
Psichologinio siaubo žanras labiausiai būdingas Azijos kinui, ypač – J-Horror ir K-Horror, tačiau yra ir Vakaruose sukurtų žymių filmų. Tarp tokių bene žymiausias yra Stenlio Kubriko „Švytėjimas“ (1980 m.). Kiti šiam žanrui priskiriami vakarietiški filmai yra „Rozmari kūdikis“ (Romanas Polanskis, 1968 m.), „Juodoji gulbė“ (Darenas Aronofskis, 2010 m.), Žmogaus-Drugio pranašystės (Mark Pellington, 2002 m.), „Nepažįstamieji“ (2007 m.), „Projektas: Bleiro ragana“ (1999 m.) bei jo tęsinys „Bleiro Ragana: Šešėlių knyga“ (2000 m.) ir kiti.
Žymesni azijietiški psichologinio siaubo filmai – „Dviejų seserų istorija“ (2003 m.), „Peržiūra“ (Takashi Miike, 1999 m.), „Tamsūs vandenys“ (Hideo Nakata, 2009), Šnabždantys koridoriai (1998 m.), „Savižudybės klubas“ (2002), „Kairo“ (Kiyoshi Kurosawa, 2001 m.) ir kiti.
Kijosė
Kijosė  – miestas Tokijuje, Japonijoje. Čia gyvena apie 73,8 tūkst. gyventojų.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – kalninė kamelija, medis – japoninis skirpstulas, paukštis – Cyanopica cyana.
Akra
Akra – miestas pietryčių Ganoje, šalies sostinė. Tai didžiausias šalies miestas, uostas ir kultūrinis bei ekonominis centras, išsidėstęs Gvinėjos įlankos pakrantėje. 1,963 mln. gyventojų. Mieste yra maisto, medžio apdirbimo, tekstilės ir chemijos pramonė. Yra tarptautinis oro uostas, šalies geležinkelio mazgas.
Istorija
Apie ikikolonijinę istoriją: Ga (tauta) Akra yra vienas seniausių pajūrio miestų istoriniame Aukso kranto regione. XV a., kai portugalai pastatė fortą prekybai, tuo metu čia jau buvo ga genties gyvenvietė. Jie vadino miestą Nkran, kas reiškia rudosios skruzdėlės. Ši teritorija tapo ga tautos valstybe.
Nuo XVII a. aplink miestą tvirtoves statėsi švedai, olandai, britai, prancūzai, danai. Dabartinis miestas susiformavo iš trijų kolonijinių gyvenviečių: britų kontroliuojamo forto James Town, ir danų Christiansborg. Britų-ašančių karo pabaigoje Akra tapo Aukso Kranto kolonijos (senasis Ganos pavadinimas) sostine. 1862 ir 1939 miestą sukrėtė žemės drebėjimai. 1948 prasidėję Akros maištai buvo Ganos nacionalinio išsivadavimo pradžia, ir 1957 m. šalis gavo nepriklausomybę.
Įžymybės, švietimo įstaigos
Nacionalinis Ganos muziejus, Meno ir mokslo akademija, Nacionalinis archyvas, Centrinė Ganos biblioteka, Ganos universitetas, Nacionalinis teatras, Akros nacionalinės kultūros centras, švyturys, nacionalinis stadionas, Visos Afrikos (Pan-Africa) kultūros centras W. E. B. DuBois Memorial Centre ir paplūdimiai.