cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SC Patriots
Istorija
Komandos pasirodymai nuo 2006 iki 2015 metų sporto specialistų įvertinti teigiamai. Brandžiu ir gana aukšto lygio žaidimu „Akmenės“ ekipa džiugino rajono gyventojus. Visi aplinkiniai rajonai turi vyrų komandas Lietuvos pirmenybėse, tad ir Akmenės rajonas privalėjo išsaugoti suburtą komandą. Šis tikslas buvo pasiektas, o klubo vadovų pastangas vainikavo itin sėkmingas 2017-2018 m. sezonas, kuomet RKL pirmenybėse buvo iškovoti bronzos medaliai.
Pečinkiai (Varnininkų parapija)
Pečinkiai (, nuo 1938 m. Petzingen) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 13 km į rytus nuo Pilkalnio, 15 km į šiaurės rytus nuo Stalupėnų, Rausvės kairiajam krante prie Paduodupės ir Rausvės santakos.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Pečinkių kaimo bendruomenė 1937 m. Vienas seniausių Pilkalnio apskrities kaimų. Minimas 1580 m. Piktschinken vardu kaip dalis didesnio, senesnio, išsibarsčiusio Rausch kaimo prie Rausvės upės. Kaimo pavadinimas – pavardinės kilmės. Po Didžiojo maro, 1719 m., 5 iš 7 buvusių sodybų buvo tuščios. 1734 m. kaime gyveno dvi šeimos, abi lietuviškai kalbančios (Steppatis, Plitzus), 1775 m. – keturios (Szukatis, Jakomeitis, Mikoleitis, Baltruschatis), viso buvo 30 gyventojų. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 4 ugniakurais, 1821 m. – 4 valstiečių ūkių kaimas su 21 gyventoju.
Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Dainių seniūnijai, 1723-65 – Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1765–1818 – Būdvaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Pyragių valsčiui. Tikintieji iki 1863 m. priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Tarpukariu buvo vienas mažiausių kaimų apskrityje. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko, kaimo vietoje pastatyti Dobrovolsko karinio poligono pastatai. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Čečėnijos ir Lietuvos santykiai
thumb|Vilniuje esantis [[Dudajevo skveras, pavadintas pirmojo Čečėnijos Ičkerijos Respublikos prezidento Džocharo Dudajevo garbei.]] Čečėnijos ir Lietuvos santykiai – santykiai tarp Ičkerijos čečėnų respublikos ir Lietuvos. Nors Lietuva niekuomet oficialiai nebuvo pripažinusi Čečėnijos Ičkerijos kaip nepriklausomos respublikos, faktinės Čečėnijos nepriklausomybės laikais buvo bandoma vystyti gan glaudžius santykius tarp šalių, ypač kol Čečėnijos vadovu buvo Džocharas Dudajevas.
1994 m. Rusijai pradėjus karinius veiksmus nepriklausomybę paskelbusioje Čečėnijoje, didelė dalis Lietuvos visuomenės reiškė paramą čečėnams. Buvo net vykusių kovoti už čečėnus lietuvių (žinomiausias – 1995 m. žuvęs Linas Vėlavičius). Čečėnijai ir prezidentui Dudajevui atminti buvo atidarytas Džocharo Dudajevo skveras Vilniuje su Sigito Gedos iškaltais žodžiais (1996 m. rugsėjį, praėjus keletui mėnesių po D. Dudajevo žūties), bei Čečėnijos vardas suteiktas aikštei Kaune, kur ant akmens iškaltas Čečėnijos herbas. Lietuvoje veikia Čečėnijos informacijos centras.
Lietuvoje gyvenanti negausi čečėnų bendruomenė, kurią sudaro daugiausiai po 1999 m. atvykę Čečėnijos karo pabėgėliai, yra įkūrę savo tautinę bendriją. 2011 m. Lietuvoje gyveno 76 čečėnai. Lietuvoje gyvena Čečėnijos Respublikos Ičkerijos atstovė Baltijos valstybėse Aminat Saijeva.
Santykiai Čečėnijos Ičkerijos Respublikos egzistavimo laikais
Santykiai tarp Lietuvos ir Čečėnijos ėmė megztis dar iki Čečėnijai paskelbiant nepriklausomybę 1991 m. lapkričio 1 dieną. 1991 m. sausio 13 d. Estijoje dislokuotas būsimas Čečėnijos prezidentas D. Dudajevas Tartu mieste kalbėdamas per radiją pareiškė, kad "jei tarybiniai kariai bus pasiųsti į Baltijos šalis, jis nepraleis jų per oro erdvę". Lietuvoje nuo 1992 m. ilgą laiką veikė Čečėnijos nepriklausomybę remiančių parlamentarų grupė. Šiuo metu Seime vis dar veikia grupė pavadinimu Laikinoji Čečėnijos demokratinio solidarumo grupė, kuriai priklauso 10 parlamentarų (pirmininkauja Žygimantas Pavilionis)
Pirmasis Čečėnijos prezidentas Džocharas Dudajevas du kartus lankėsi Lietuvoje. 1992 metų pabaigoje vykęs pirmasis vizitas nurodytas kaip netikėtas, kadangi Lietuva apie vizitą nebuvo iš anksto įspėta dėl saugumo sumetimų. Pirmojo vizito metu Čečėnijos lyderis be Vilniaus taip pat aplankė Palangą, kur tuo metu po uragano buvo sugriautas tiltas. D. Dudajevas pažadėjęs skirti lėšų tilto atstatymui.
Antro vizito D. Dudajevas atvyko gavęs kvietimą iš Vytauto Landsbergio, tuomečio opozicijos lyderio. Vizitas įvyko 1993 metų sausio 29 d., susitikta su V. Landsbergiu. Antras vizitas buvo laikytas privačiu.
Prasidėjus karo veiksmams Čečėnijoje, Lietuvos valdžia ne kartą Rusijos veiksmus pasmerkė. Algirdo Endriukaičio teigimu, Lietuvos Seimas tai padarė bent devynis kartus. Dar 1995 m. Baltijos Asamblėja priėmė rezoliuciją dėl Čečėnijos, 1999 m lapkričio 16 d. Lietuvos Respublikos Seimo priimtoje rezoliucijoje "Dėl karo Čečėnijoje“ Rusijos kariniai veiksmai traktuojami kaip "ypač beatodairiški<...>Tai planingas visuotinis žmogaus teisių pažeidimas ir kolektyvinės atsakomybės taikymas visai tautai.“
Santykiai Čečėnijos Ičkerijos Respublikos vadovybei pasitraukus į egzilį
Čečėnijos valdžią de facto perėmus Rusijos remiamai respublikos vadovybei, Lietuvoje kurį laiką veikė Čečėnijos atstovybė, tapusi pirmąja užsienio šalyse Čečėnijos Ičkerijos atstovybe. Šiuo metu Vivulskio gatvėje Vilniuje veikia Čečėnijos Respublikos Ičkerijos informacinė ir kultūrinė atstovybė, jai kaip viešajai įstaigai vadovauja Kovo 11-osios akto signataras Algirdas Endriukaitis.
Lietuvoje 2017 m. surengta diskusija apie žmogaus teisės pažeidimus Čečėnijoje, ypač daug skiriant dėmesio LGBT asmenų persekiojimui. Tais pačiais metais suitnensyvėjus seksualinių mažumų persekiojimui Čečėnijoje, Lietuva tapo viena pirmųjų šalių, priėmusi du homoseksualius pabėgėlius iš šio regiono.
Mastų valsčius
Mastų valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Mastai, po I pasaulinio karo – Pravyja Mastai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Santana (San Tomė ir Prinsipė)
Santana − miestas San Tomė ir Prinsipėje, San Tomės saloje; Kantagalo rajono administracinis centras.
Gyventojų − 6 228 (2000). Santana yra ketvirtas pagal dydį miestas, po San Tomės, Trindadės ir Nevešo.
Kadų kalbos
Kadų kalbos – negausi, praktiškai išnykusi indėnų kalbų šeima, kurios kalbos seniau vartotos Šiaurės Amerikos Didžiosiose lygumose.
Giovanni Segantini
thumb|right|180px| Džovanio Segantinio autoportretas, 1895 m. Džovanis Segantinis (, 1858−1899 m.) – XIX a. pabaigos Šveicarijos dailininkas, pagarsėjęs simbolistiniais Alpių peizažais.
Kadų kalbos
Praktiškai visi kalbėtojai yra genčių senoliai, todėl greitu laiku ši kalbų šeima būsiant išnykusi.
Giovanni Segantini
Biografija
Džovanis Segantinis gimė 1858 m. sausio 15 d. Arke Pietų Tirolyje, tuometinėje Austrijoje (dabar Italija) Agostino Segantinio ir Margeritos de Džirardi šeimoje. Motina greitu laiku mirė ir 7 metų Džovanis su pussesere Irena buvo išsiųstas į Milaną, kuriame praleido sudėtingą vaikystę ir jaunystę. Išmoko batsiuvystės, dirbo brolio chemijos ir fotografijos krautuvėlėje, galų gale tapo tapytojo-dekoratoriaus asistentu. Jis lankė užsiėmimus Milano dailės akademijoje ir pasiekė žinomumo paveikslu „Šv. Antonijaus bažnyčios choras“. 1881 m. Dž. Segantinis su drauge Luidžija Bugati paliko Milaną ir apsistojo Alpių priekalnių Brijancos kaimo vietovėje, piešė valstiečių eskizus, ieškojo kitokių, nei akademistinės, dailės formų. 1882 m. nevedusiai porai gimė sūnus Gotardas, vėliau jie susilaukė sūnų Alberto ir Marijo, bei dukters Bjankos.
Kadų kalbos
Kadų kalboms kartais bandoma priskirti XIX a. išnykusią ir niekur neklasifikuotą adajų kalbą (Luiziana). Kadų kalbos dalies kalbininkų siūlomos jungti į makro sijų superšeimą arba algonkinų kalbas.
Lekitas
thumb|115px|Lekitas (500 m. pr. m. e.) Lekitas (🇬🇷) – senovės graikų keraminis indas, turintis žemą kojelę, pailgą liemenį, ploną (viršuje platesnį) kaklelį, vertikalią ąsą. Lekitas dažnai būdavo dekoruotas tapybos ornamentais, kompozicijomis. Lekitas vartotas tualeto aliejui laikyti, nuo V a. pr. m. e. laidojimo reikalams. Atėnuose IV a. pr. m. e. buvo kuriami lekito formos reljefais puošti marmuriniai antkapiniai paminklai.
Giovanni Segantini
Biografija
1886 m. dailininkas apsistojo Savonjino kaime Alpėse, Graubiundene. Tapė kalnų peizažus, suteikdamas jiems alegorinę, simbolistinę prasmę. Po 8 metų spaudžiamas kantono mokesčių ir kreditorių persikėlė į Engadiną, bei dar vėliau į Šalė Kuoni Majoloje. Dailininko šeima gyveno prabangiai ir greitai išleisdavo pinigus, kuriuos gaudavo už tuo metu gana brangiai parduodamus paveikslus. Džovanis Segantinis mirė netikėta mirtimi 1899 m. rugsėjo 28 d. tapydamas triptiką „Gyvenimas“, „Gamta“ ir „Mirtis“ Šafbergo kalne prie Pontrezinos. Jam buvo tik 41 metai. Dailininkas gyveno praktiškai atsiskyręs nuo pasaulio, eksperimentavo su optiniais dailės efektais išvystydamas techniką, panašią į puantilizmą. 1908 m. Sankt Morice įsteigtas Džovanio Segantinio muziejus. Jo tapybos vietovėse Engadine (Šveicarija) įrengtas Segantinio pažintinis takas.
Žmogus aukštoje pilyje (serialas)
Žmogus aukštoje pilyje  – alternatyvios istorijos TV serialas, sukurtas pagal to paties pavadinimo JAV rašytojo – fantasto Philip K. Dick – romaną. Viso sukurti 4 sezonai po 10 serijų. left |thumb|200px|Padalintos JAV teritorijos žemėlapis Serialo veiksmas vyksta 1962 m. Antrasis pasaulinis karas baigėsi nacių pergale ir dabar JAV teritorija padalinta tarp Trečiojo reicho ir imperialistinės Japonijos, o tarp jų likusi buferinė zona, vadinama neutralia teritorija. Šalyje dar veikia pasipriešinimo judėjimas, kurio atstovus persekioja tiek SS, tiek japonų slaptoji karo policija.
Leksika
Leksika (🇬🇷 – žodinis) – kalbos žodžių visuma. Terminas „leksika“ dar vartojamas kalbos lygmens ar funkcinio stiliaus (pvz., literatūrinės kalbos, publicistikos), tarmės ar jos dalies, socialinės žmonių grupės, kurio nors vieno žmogaus ar leidinio žodžių visumai pavadinti. Leksika pateikiama įvairiuose žodynuose. Mokslas, tiriantis leksiką, vadinamas leksikologija. Leksiką taip pat tiria stilistika ir poetika.
Kalbos leksika nėra vienalytė. Ją galima skirstyti pagal vartojimo sritį (pavyzdžiui, mokslinė, profesinė, buitinė), vartojimo platumą (pvz., bendrieji kalbos žodžiai, tarmybės), stilistinę diferenciaciją (šnekamosios kalbos, kanceliarinių raštų leksika), žodžių reikšmę (pvz., abstrakčioji, konkrečioji leksika, antonimai, sinonimai), formą (variantai, paronimai), kilmę (iš prokalbės paveldėti žodžiai, atsiradę kalbos gyvavimo laikais), tematiką (drabužių pavadinimai, medicinos terminai). Stiliaus atžvilgiu dar išskiriama neutralioji leksika (pavyzdžiui, lietuvių „septyni“, „eiti“, „medis“) ir stilistiškai ribota (pavyzdžiui, lietuvių poetinė – „dainius“, „vakaris“; tarminė – „atvarslai“ – vadžios; žargoninė) leksika. Su leksika susiję frazeologizmai.
Leksika yra greitai kintanti kalbos sistemos dalis: dalis žodžių išnyksta (archaizmai, istorizmai), atsiranda naujų (naujadarai). Dėl vartotojų bendruomenės (genties, tautos) kontaktų su kitakalbėmis bendruomenėmis leksikoje yra nemažai skolinių (tarptautinių žodžių, vertinių, barbarizmų). Ypač daug tarptautinių žodžių mokslo ir technikos terminijoje, kuri indoeuropiečių kalbose daugiausiai remiasi senovės graikų ir lotynų kalbomis.
Kalbų leksika labai skiriasi žodžių skaičiumi. Vartotojų bendruomenės, turinčios išplėtotas kultūros ir senas literatūros tradicijas, kalboje yra keli šimtai tūkstančių, o menkos kultūros ir neturinčios literatūros bendruomenės kalboje gali būti tik keli šimtai ar tūkstančiai žodžių.
Grabijolai (Šiauliai)
Grabijolai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 11 km į šiaurės vakarus nuo Bubių, prie kelio Pavėkiai–Kadagynė, Vėkės dešiniajame krante.
Kartupis (Nemunas)
Kartupis – nedidelis 3,6 km ilgio upelis Jurbarko rajone, priklausantis Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 140,7 km atstumu nuo pastarojo žiočių, apie 1 km į rytus nuo Pilies I kaimo (Skirsnemunės sen.). Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10012020. Upelio baseino plotas – 4,4 km².
Kartupis aukštupyje nuo Kybartų iki Kaniūkų kaimo teka į pietus, atviroje vietovėje, viršutinėje Nemuno terasoje, dirbamuose laukuose. Ištiesinta vaga toliau 90° kampu pasuka į rytus. Kirtęs kelią, upelis toliau pietvakarių (Jurbarko) kryptimi pereina į natūralią, krūmokšniais ir medžiais apaugusią vagą, leidžiasi žemyn mišku apaugusia griova link Nemuno. Žemupyje, prie kelio, kairiajame krante stūkso Kartupėnų piliakalnis. Upelio pralaidą kelyje žymi ažūrinis betoninis bortas (į šlaito pusę). Žemiau plento Kartupio tėkmė natūralia vaga už 100 m pasiekia Nemuną.
Įsikūrusios gyvenvietės: Kybartai, Pjauniai, Kaniūkai.
Upėvardis Kar̃tupis reiškia „karti (gailaus, aštraus skonio) upė“.
Cha cha cha (filmas)
Cha cha cha – 2013 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.
Turinys
Korso ir Mišelė kažkada buvo pora, tačiau vėliau išsiskyrė. Dabar jis – buvęs policininkas, o ji – ištekėjusi už turtingo advokato. Dabar Mišelė kreipais į jį pagalbos, prašydama pasekti savo sūnų, kurį įtaria tirntį bėdų. Korso seka jį iki naktinio klubo, iš kurio išėjęs vaikinas patenka į avariją ir žūva. Nors viskas atrodo kaip nelaimingas atsitikimas, buvęs policininkas turi įtarimų, kad tai galėjo būti žmogžudystė.
Juozas Baltuonis
Juozas Baltuonis, slap. Krivaitis (1910 m., Baltarusija, Rusijos imperija – 1947 m. rugpjūčio 9 d. Voveraičių k., Kretingos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos narys, vado pavaduotojas.
Prasidėjus Vokietijos–Rusijos karui, 1941 m. grįžo pas tėvus. 1945 m. rudenį tapo Kartenos valsčiuje veikusios Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Kadagio (Buganto) kuopos partizanu, 1946 m. buvo paskirtas jos vado pavaduotoju.
Žuvo per susišaudymą 1947 m. rugpjūčio 9 d. Rubulių miške netoli Voveraičių geležinkelio sustojimo, su kuopos vadu Stasiu Luku–Vytautu ir trimis apsaugos būrio partizanais patekęs į MGB vidaus kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareivių ir Kartenos stribų pasalą. Kūnas parvežtas į MGB Kartenos valsčiaus poskyrio kiemą, vėliau palaidotas Minijos ir Alanto santakoje. Tėvas Juozapas Baltuonis 1948 m. buvo ištremtas į Sibirą.
Vardas įamžintas Kartenos koplyčioje bolševizmo aukoms ir Voveraičių paminkle žuvusiems partizanams atminti. rigth|thumb|300px|[[Kartenos paminklas bolševizmo aukoms|Kartenos koplyčios bolševizmo aukoms atminti memorialinė lenta su Juozo Baltuonio vardu]]
Skidliaus valsčius
Skidliaus valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Skidlius.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Svindono County Ground stadionas
Istorija
1890 m. pradėti stadiono statybos darbai, o 1892 m. stadionas oficialiai atidarytas. 1932 m. įrengtos pirmosios dengtos tribūnos.
1972 m. sausio 15 d. pasiektas stadiono talpos rekordas, kuomet varžybų prieš Arsenal FC klubą susirinko žiūrėti 32 tūkst. žiūrovų.
Jonas Salk
Džonasas Edvardas Solkas (Jonas Edward Salk, pavardės tarimas /sɔːlk/, 1914 m. spalio 28 d. – 1995 m. birželio 23 d.) – Baltarusijos žydų kilmės JAV virusologas ir medicinos mokslų tyrėjas, atradęs ir sukūręs pirmąją sėkmingą poliomielito vakciną.
Gimė Niujorke, JAV išeivių iš Baltarusijos šeimoje. Mokėsi Niujorko miesto koledže ir Niujorko universiteto medicinos mokykloje. 1947 m. pradėjo dirbti Pitsburgo universitete, kur nuo 1948 m. ėmėsi tyrimų projekto, skirto įvairių poliomielito virusų tipų skaičiui nustatyti. Ateinančius septynerius metus jis paskyrė vakcinos nuo poliomielito kūrimui.
Sėkmingą vakciną pavyko sukurti dar 1955 m. balandį. Solkas nusprendė nepatentuoti vakcinos ir nesiekti iš jos jokio pelno, kad maksimaliai padidintų jos platinimą visame pasaulyje, nepaisant to, kad Nacionalinis kūdikių paralyžiaus fondas ir Pitsburgo universitetas svarstė galimybę patentuoti vakciną. Tiek JAV, tiek visame pasaulyje suskubta skiepytis. Daugelis šalių, tarp jų Kanada, Švedija, Danija, Norvegija, Vakarų Vokietija, Nyderlandai, Šveicarija ir Belgija, pradėjo imunizacijos nuo poliomielito kampanijas naudodamos Solko išrastą vakciną. Iki 1959 metų Solko vakcina buvo pasiekusi apie 90 šalių. Tuo tarpu susilpnintą gyvą geriamąją poliomielito vakciną sukūrė Albertas Seibinas; ši pradėta komerciškai naudoti 1961 m. Praėjus mažiau nei 25 metams po Solko vakcinos išleidimo į apyvartą poliomielito plitimas JAV šalies viduje buvo sustabdytas ir vietoje 18 atvejų 100 tūkst. gyventojų nukrito iki mažiau nei 2 atvejų 100 tūkst. gyventojų.
1963 m. Solkas įkūrė Solko biologinių tyrimų institutą Kalifornijoje esančiame La Chojos mieste, kuris šiandien yra medicinos ir mokslinių tyrimų centras. Vėlesniais mokslininko karjeros metais tęsė tyrimus ir leido knygas, o paskutiniais metais daugiausia dėmesio skyrė vakcinos nuo ŽIV paieškoms. Solkas taip pat energingai agitavo už privalomą skiepijimą visą likusį gyvenimą, o visuotinį vaikų skiepijimą nuo ligų vadino „moraline pareiga“. Asmeniniai Solko dokumentai šiandien saugomi San Diege esančioje Geizelio bibliotekoje Kalifornijos universitete.
Sharon Stone
Šeron Stoun (, g. 1958 m. kovo 10 d. Medvilis, JAV) – aktorė, prodiuserė ir buvęs modelis, išgarsėjusi 1992 m. vaidmeniu režisieriaus Polo Verhoveno erotiniame trileryje „Esminis instinktas“. Ji taip pat yra pelniusi Oskaro nominaciją už pasirodymą filme „Kazino“.
Jonas Salk
1977 m. apdovanotas JAV prezidento laisvės medaliu.
Tylis
Tylis arba Šilinis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Antalieptės, Sruogiškių miške. Ežeras lašo formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,15 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 110,2 m. Krantai žemi, sausi, ištisai apaugę medžiais. Ties šiaurvakarine pakrante telkšo didesnis Šilo ežeras. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Šilinės kaimas, eina kelias. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės baseinui.
Sharon Stone
Šeima
Šeron gimė nedideliame Pensilvanijos miestelyje Medvilyje, gamyklos darbininko Josepho Williamo Stone II ir buhalterės bei namų šeimininkės Dorothy šeimoje ir buvo antra vaikas iš keturių.
1975 m. ji baigė vidurinę mokyklą Segertaune. Vėliau daug metų Šeron tvirtino, kad jos intelekto koeficientas siekia 148, tačiau 2002 m. draugijos „Mensa“ atstovas paneigė, kad ši kada nors jiems priklausė. left |thumb|160px|1991 m.
Modelio karjera
Būdama 17, Šeron laimėjo Crawfordo apskrities grožio konkursą ir buvo deleguota atstovauti ją Mis Pensilvanija rinkimuose, kuriuose vienas iš žiuri narių pasiūlė jai mesti mokslus ir vykti į Niujorką tapti modeliu. 1977 m. Šeron kartu su teta nuvyko į Niudžersį, kur po keleto dienų pasirašė sutartį su Fordo modelių agentūra ir keletą metų sėkmingai dirbo pozuodama įvairiems žurnalams bei vaidindama televizijos reklamose.
Aktorės karjera
Po keleto darbo modeliu metų, 1980 m., gyvendama Europoje, Šeron nusprendė tapti aktore. Ji atsisakė savo darbo ir išvyko į Niujorką, kur gavo epizodinį vaidmenį Vudžio Aleno filme „Stardust Memories“. Sekančiais metais siaubo filme „Deadley Blessing“ ji gavo vaidmenį su žodžiai, o 1982 m. prancūzų režisierius Klodas Leliušas pakvietė ją į savo filmą „Les Uns et les Autres“, kuriame ekrane buvo matoma vos 2 minutes, o pavardė netgi neįtraukta į titrus. 1984 m. ji kartu su Driu Berimor vaidino juostoje „Irreconcilable Differences“ bei vienoje iš kriminalinio serialo „Magnum, P.I.“ serijų. Vėlesni jos vaidmenys juostoje „King Solomon‘s Mines“ (1985 m.) ar „Niko“ (1988 m.) taip pat buvo nereikšmingi. right |thumb|160px Šeron karjeros tramplinu tapo jos vaidmuo 1990 m. Polo Verhoveno fantastiniame filme „Viską prisiminti“, kur jos partneriu ekrane buvo Arnoldas Švercnegeris. Rengdamasi šiam vaidmeniui ji ėmė mokytis tekvondo, o juostai pasirodžius ekranuose, sutiko pozuoti apsinuoginusi žurnalui „Playboy“, kuris 1999 m. ją įtraukė tarp 25 seksualiausių žurnalo modelių.
1992 m. dar vienas režisieriaus Verhoveno filmas „Esminis instinktas“, kuriame Šeron vaidino seksualią žudikę Ketriną Tremel, suviliojančią policijos detektyvą (aktorius Maiklas Duglasas), padarė aktorę pirmo ryškumo žvaigžde. Juostoje buvo gausu erotinių scenų, iš kurių garsiausia policijos vykdoma apklausa, kurios metu Šeron sukryžiuoja kojas, ekrane parodydama savo genitalijas. Anot aktorės, ji sutiko vaidinti minėtoje scenoje nemūvėdama kelnaičių, tačiau nesitikėjo, kad minėta scena taip liūdnai išgarsės : „–Žinojau, kad scenoje man reikės sukryžiuoti kojas ir tai, kad ketiname suteikti žiūrovams prielaidą, kad esu neapsirengusi, tačiau nemaniau, kad ekrane bus matoma mano vagina. Vėliau, kai pamačiau šią sceną, buvau sukrėsta. Manau, kad matyti tai kambaryje kartu su nepažįstamais žmonėmis buvo nepagarbu ir skandalinga, todėl nuėjau į kabiną, skėliau jam (Verhovenui) antausį ir išėjau.“
Ankstesniuose interviu Šeron buvo sakiusi, kad jai „buvo smagu“ žiūrėti filmą pirmą kartą su nepažįstamais žmonėmis. Verhovenas taip pat atmetė bet kokią apgaulės versiją: „–Aš ją labai myliu, lygiai taip labai jos ir nekenčiu, ypač po melo žiniasklaidai apie filmavimą tarp kojų, tai buvo visiška netiesa“. Scenarijaus autorius Joe Eszterhas, vėliau tapęs artimu aktorės draugu, savo atsiminimų knygoje taip pat tvirtino, kad Šeron puikiai suvokė kokia scena bus filmuojama. left |thumb|160px|[[Esminis instinktas|Esminio instinkto komanda]] Tais pačiais metais aktorė pateko tarp 50 žurnalo „People“ paskelbtų pasaulio žmonių, o 1995 m. Holivudo šlovės alėjoje buvo atidengta jos vardo žvaigždė. Žurnalas „Empire“ išrinko viena iš 100 gražiausių pasaulio aktorių, o vaidmuo Martino Skorsezės filme „Kazino“ pelnė jai Oskaro nominaciją bei Auksinio gaublio apdovanojimą. Tais pačiais metais Šeron nusifilmavo vesterne „Greitas ir negyvas“ kartu su Leonardo DiCaprio ir Raselu Krou.
2000 m. ji suvaidino šeimą kurti norinčią lesbietę filme „If These Walls Could Talk 2“, o 2001 m. Polas Verhovenas pakvietė ją vaidinti biografiniame filme apie garsią tarpukario vokiečių kino režisierę Leni Ryfenštal. Pati Ryfenštal taip pat teigiamai vertino Šeron kandidatūrą, tačiau vėliau režisierius buvo nušalintas nuo šio projekto, nes norėjo nusamdyti gerokai brangesnį scenarijaus autorių.
2003 m. Šeron vaidino keliose serialo „The Practice“ dalyse, už kurias pelnė „Emmy“ apdovanojimą, tačiau vėliau sekė komerciškai nesėkmingi filmai „Cold Creek Manor“ (2003 m.) ir „Moteris katė“ (2004 m.). right |thumb|160px 2006 m. ekranuose pasirodė juosta „Esminis instinktas 2“, kurio kūrimas užtruko dėl teisminių ginčų. Viena priežasčių buvo konfliktas dėl nuogų scenų filme, kurių Šeron norėjo daugiau, o juostos kūrėjai – kuo mažiau. Viena filmo scenų buvo iškirpta versijoje, skirtoje JAV, tačiau palikta kitoms šalims skirtose kopijose. Juosta, kainavusi 70 milijonų JAV dolerių, dėl žiūrovų amžiaus apribojimo, per pirmąjį savaitgalį surinko vos 3,2 milijono ir kino teatruose buvo rodoma vos 17 dienų. Nepaisant šios nesėkmės, Šeron yra sakiusi, kad mielai dalyvautų ir trečiojoje „Esminio instinkto“ dalyje kaip režisierė ir aktorė.
Kita veikla
2006 m. ji kartu su aktore Anželika Hiuston vedė Nobelio taikos premijos įteikimo ceremoniją, kurioje buvo apdovanoti jos laimėtojai Muhammad Yunus ir Grameen Bank.
Šeron garsėja savo labdaringa veikla, yra padėjusi rinkti lėšas UNICEF Tanzanijai bei Kinijos žemės drebėjimo aukoms 2008 m. Ji taip pat yra pasisakiusi už taiką Artimuosiuose Rytuose, dalyvaudama spaudos konferencijoje su Nobelio premijos laureatu Shimon Peres.
Aktorė turi savo prodiuserių kompaniją pavadinimu „Chaos“.
Asmeninis gyvenimas
right |thumb|160px|2002 m. 1984 m. Šeron Stoun ištekėjo už televizijos prodiuserio Michaelo Greenburgo, kurio viename iš kurtų filmų „The Vegas Strip War“ vaidino. Santuoka ėmė irti po 3 metų, o 1990 m. buvo nutraukta oficialiai.
1993 m., vaidindama filme „Skiedra“, ji susipažino su prodiuseriu Williamu J. MacDonaldu. Šis paliko savo žmoną, jiedu susižadėjo, tačiau po metų pasuko skirtingais keliais.
1995 m. Šeron susižadėjo su filmo „Greitas ir negyvas“ antruoju režisieriumi Bobu Wagneriu, tačiau ir šis ryšys buvo trumpalaikis.
1998 m. ji ištekėjo už žurnalo „San Francisco Examiner“ leidėjo Philo Bronsteino. 2000 m. jie įsūnijo berniuką Roaną Josephą, kuris po 2003 m. įvykusių skyrybų liko gyventi su tėvu.
2005 ir 2006 m. ji įsūnijo 2 berniukus, su kuriais gyvena Beverli Hilse arba rančoje Naujojoje Zelandijoje. Nepaisant keleto romanų, aktorė daugiau neištekėjo.
Šeron išpažįsta budizmą po to, kai kolega Ričardas Giras supažindino ją su Dalai Lama.
Jankaičiai (Šiauliai)
Jankaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Bubių, Bubių seniūnija, prie kelio Dzidai – Pagervinė, tarp Barsukynės ir Giniočių miškų.
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.
Bugiai
Bugiai ir jiems giminingi makasarai I tūkstm. – II tūkstm. pr. patyrė kultūrinę ir politinę Vakarų Indonezijos hinduistinių valstybių įtaką. Bugiai garsėjo kaip geri prekybininkai ir jūrininkai. Bugių visuomenė hierarchizuota, praktikuojama endogamija. Bugiai nuo XV a. turi raštą, gausią literatūrą, epus („La Galigo“ ir „Menrurana“), filosofinę raštiją, istoriografiją. Nuo XV–XVI a. iki XIX a. pradžios turėjo valstybinių junginių (Bonė, Luvu, Vadžo, Sopengas ir kt. karalystės Sulavesyje). XVII a. priėmė islamą (dalis iki pat XX a. pr. išlaikė protėvių tikybą). XX a. bugiai asimiliavo Sulavesio autochtonus toalus (Tau Taa Wana).
Pagrindinis verslas – žemdirbystė (ryžiai, kukurūzai, kokospalmės, kava, tabakas), dar verčiasi žvejyba ir gyvulininkyste (buivolai, galvijai, arkliai, ožkos). Tradiciniai amatai – audimas, pynimas, kalvystė, juvelyrika, valčių gamyba. Dabar dirba turizme, prekyboje, ūkiuose, pramonėje. Tradiciškai stato karkasinius būstus ant polių, dažniausiai iš bambuko, rečiau medinius. Yra veranda, vidinės pertvaros – iš demblių. Vyrai vilki sarongą, trumpas kelnes, raištį ant galvos, dabar – vakarietiškus rūbus. Aukštųjų kastų vyrai nešiodavo ilgus plaukus.
Bugių virtuvei būdingi patiekalai iš ryžių, žuvies (šviežios, džiovintos, fermentuotos), per šventes valgo mėsą (vištieną, buivolieną), geria palmių vyną (saguerą).
Išlikęs kastinis-luominis susiskaidymas. Išlaikę muzikinį, šokių folklorą, jaunimo varžytuves. Populiarios gaidžių peštynės. Turi šamanus (bissu), ikiislaminė mitologija išlikusi epuose.
AME Kouris Erimis
Erimio „Kouris“ – Kipro futbolo klubas iš Erimio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1966 m. Ilgą laiką žaidė mėgėjišku lygmeniu.
Juškaičiai I
Juškaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 4,5 km į pietus nuo Bubių, prie kelio Bazilionai–Pagervinė, dešiniajame Dubysos krante.
AME Kouris Erimis
Istorija
2017–2018 m. tapo IV pakopos nugalėtojais ir pateko į Trečią divizioną (III pakopą).
Juškaičiai I
Istorija
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.
AME Kouris Erimis
Istorija
2020–2021 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione (antra pakopa0; iš 18 dalyvių liko 13 vietoje ir turėjo iškristi į žemesnį divizioną.
2021–202 m. sezone rungtyniavo Trečiame divizione (trečia pakopa) ir liko aštuntoje vietoje.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. liepos 17 d.
Egzotizmas
Egzotizmas ( 'svetimas, užsienietiškas') – skolinys, reiškiantis svetimos tautos arba šalies realijas: būstų pavadinimus, valgius, gėrimus, kultūros reiškinius ir kt. Lietuvių kalboje tokių žodžių pavyzdžiais galėtų būti korida, toreodoras (iš ispanų gyvenimo), kimono, sakura (iš japonų gyvenimo).
Krezas
Krezas gali reikšti šiuos objektus Prancūzijoje:
Egzotizmas
Egzotizmai dažniausiai vartojami grožinėje literatūroje norint kūriniui suteikti vietinio kolorito. Tad prancūzų rašytojas P. Merimė novelėje „Karmen“ dažnai vartoja tiesiogiai su ispanų gyvenimu susijusius egzotizmus, nes kūrinio veiksmas rutuliojasi Ispanijoje: alkadas, gaspačo, mantilija. .
Kai kurios egzotizmų rūšys:
Verteliškių valsčius
Verteliškių valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Verteliškės.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Systur
‎‎‎Merginų grupė su daina „Með hækkandi sól“ atstovaus Islandijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse‎‎.‎‎
„Eurovizijos“ dainų konkursas
‎‎2022 m. kovo 12 d. grupė su daina „Með hækkandi sól“ laimėjo surengtą „Söngvakeppnin 2022“ finalą ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Grupė pasirodys pirmajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 10 dieną, keturioliktuoju numeriu.
Kardonėlis
Kardonėlis – upelis Jurbarko rajone, Nemuno dešinysis intakas. Atskiros jo atkarpos vadinamos skirtingai: Kirkutis (aukštupyje), Liūnas (vidurupyje), Melnyčupis (žemupyje). Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10012030. Upelio ilgis – 7,4 km, baseino plotas – 10,5 km².
Kardonėlio aukštupys – dirbami laukai Kybartų apylinkėse. Teka ištiesinta vaga pietryčių kryptimi. Ties Pilimi I iš viršutinės Nemuno terasos leidžiasi griova į Nemuno slėnį. Vidurupyje prisijungia žymesnis intakas – Pirtupis, kerta kelią. Pašlaitėje prateka kelią. Šioje vietoje atsišakoja kelias į Panemunės pilį, pastatytas lankytino objekto ženklas.
Įsikūrusios gyvenvietės: Kybartai, Vencloviškiai, Kartupėnai, Pilis I.
Upėvardis Kardonė̃lis kildinamas iš skolinio kardonas („pasienio sargyba“), Kirkùtis – iš ki̇̀rka („žuvėdra“?), Liū́nas reiškia „klampynę, pelkės plutą“, o Melnyčupis – „malūno upę“.
Kadnikovas
Kadnikovas  – miestas Rusijoje, Vologdos srityje, Sokolo rajone, 13 km į rytus nuo Sokolo, prie Sodimos upelio. Šalia miesto eina „Cholmogorų“ plentas M8. Maisto pramonė. Išlikę XIX a. architektūros (laikrodžio bokštas, buvusi katedra, sodai), netoliese yra Šv. Elijo cerkvė (1776 m.), mezolitinė Lisy Gorų gyvenvietė.
Istorija
1492 m. įkurtas Kadnikovo sargybinis postas. Išaugo kaip prekybinis ir amatų centras prie Archangelsko trakto. 1780 m. paskelbtas miestu. XX a. pr. nutiesus tolėliau geležinkelį į Archangelską, miestas nustojo savo svarbos.
Mundai
Išskiriamos šios mundų tautos:
Svarbiausias verslas – ariamoji ir lydiminė žemdirbystė (ankštiniai augalai, kukurūzai, ryžiai, soros), verčiasi ir upine žvejyba, medžiokle, maisto rinkimu. Amatai: pynimas, puodininkystė, medžio apdirbimas. Dalis dirba samdomus darbus, gamina džiutą, statybose, šachtose. Mundai turi tautinę inteligentiją, dalis dalyvauja maoistiniuose judėjimuose.
Į dabartinės Indijos teritoriją mundų protėviai (eneolito vadinamieji varinių lobių ir geltonosios keramikos kultūros atstovai) III–II tūkstm. pr. m. e. atsikėlė iš Pietryčių Azijos, ir pirmiausia paplito Mahanadės baseine. Didelė dalis mundų vėliau sumišo su kitomis indų tautomis (dravidais, arijais).
Kadoma (Japonija)
Kadoma  – miestas Japonijoje, Honšiu salos pietuose, Osakos prefektūroje, į šiaurės rytus nuo Osakos, Osakos‑Kobės‑Kioto konurbacijoje. Elektros mašinų ir prietaisų („Matsushita Electric Industrial“) gamyba. Yra geležinkelio stotis, ateina Osakos metropolitenas.
Istorija
Kadoma įkurta 1963 m.
Stirnlaukiai
Stirnlaukiai, Gatavicai (, nuo 1938 m. Stirnen) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 20 km į vakarus nuo Pilkalnio, 17 km į šiaurę nuo Gumbinės, prie Žąsupės.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Stirnlaukių kaimo bendruomenė 1936 m. Anksčiau vadinti Gatavicais (Gattawitzen). 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 5 ugniakurais, 1823 m. – 8 sodybų šatulinių kulmiškių kaimas su 56 gyventojais. 1854 m. Stirnlaukiuose buvo 9 gyvenamieji pastatai ir 85 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Brakupėnų domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Stimbirių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Malviško evangelikų liuteronų parapijai. 1857 m. prie kaimo prijungta Lindentalio (Lindenthal), 1860 m. – Eichenfeldės sodyba.
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
2015 m. Formulės E sezonas
'''2015-2016 m. Formulės E sezonas''' – antrasis Formulės E čempionato sezonas. Jis vyko nuo 2015 m. rugsėjo iki 2016 m. birželio.
Čempiono titulus gynė brazilas Nelson Angelo Piquet ir DAMS komanda, o čempionatą laimėjo šveicaras Sebastian Buemi su Renault e. Dams komanda.
Automobilis
thumb|right|250px|Antrame sezone vėl buvo naudojamas [[Spark-Renault SRT 01E.]] Antrame čempionato sezone visos komandos liko prie Spark Racing Technologies kompanijos elektra varomo Spark-Renault SRT 01E automobilio.
Komandos ir lenktynininkai
Iš viso sezone dalyvavo 10 komandų, kurios turėjo galimybę pačios sudaryti sutartis su automobilių variklių gamintojais.
Tvarkaraštis
2014 m. čempionato vadovas Alejandro Agag patvirtino, kad antrąjį sezoną sudarys lenktynės 12 miestų. Iš viso susidomėjimą lenktynėmis pareiškė 180 pasaulio miestų.
2015 m. liepos 10 d. pasaulio automobilių sporto taryba patvirtino antrojo Formulės E sezono tvarkaraštį.
Martynas Varnas
Martynas Varnas (g. 1997 m. sausio 21 d.) – Lietuvos krepšininkas, galintis žaisti atakuojančio gynėjo ir lengvojo krašto pozicijose.
Debiutas „Žalgiryje“
Karjerą pradėjo Kauno „Žalgirio“„“ jaunimo sistemoje. 2016 m. gruodžio 17 d. Debiutuodamas Kauno „Žalgirio“ komandoje Lietuvos krepšinio lygoje prieš Šiaulių „Šiauliai“ pelnė 3 taškus, atliko 2 rezultatyvius perdavimus. 2017 m. rugsėjo 5 d. Kauno Žalgiris atnaujino sutartį su Varnu.
Karjera nuomos pagrindais
2017 m. rugsėjo 19 d. buvo paskolintas Pasvalio „Pieno Žvaigždėms“.
Po etapo nuomos pagrindais
2019 m. rugsėjo 19 d. Varnas pasirašė sutartį su Prienų „CBET“.
2020 m. liepos 9 d. Varnas pasirašė 3 metų trukmės sutartį su Šiaulių „Šiauliai“.
Karjera užsienyje
2023 m. gegužės 15 d. Pasirašė sutartį Edmontono „Stingers“.
Voupos valsčius
Voupos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Voupa.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Juškaičiai II
Juškaičiai II – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 5 km į pietus nuo Bubių, Bubių seniūnija, prie kelio Bazilionai – Pagervinė, kairiajame Dubysos krante.
Istorija
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.
Averonas
Averonas gali reikšti šiuos objektus Prancūzijoje:
AirPods
dešinėje|miniatiūra| „AirPods“ belaidės ausinės šalia saugojimo ir įkrovimo dėklo „AirPods“ – „Apple“ belaidės „Bluetooth“ ausinės. Tai dvi atskiros ausinės, pačios geriausios ( TWS ), dirba naudojant gestus: nuėmus ausines nuo ausies kūrinys yra sustabdomas („pauzės“ funkcija); grąžinant ausinuką į vietą – tęsiamas kūrinys; dukart bakstelėjimas paleidžia „ Siri“ balso asistentą arba valdo muzikos kūrinį. „AirPods“ yra suderinami su „Apple“ įrenginiais, kuriuose veikia „iOS 10“ ar naujesnė versija, taip pat su „ macOS" kompiuteriais kuriose yra macOS Siera ar naujesnė versija, nešiojamaisiais kompiuteriais (iPad) bei laikrodžiais, kuriuose veikia „watchOS“. Ausinės atkuria garsą iš bet kurio su Bluetooth 4.0 suderinamo įrenginio. Įrenginiuose, kuriuose yra įdiegta operacinė sistema Android galima valdyti dvigubo bakstelėjimo gestą.
Istorija
„AirPods“ buvo pristatyti 2016 m. rugsėjo 7 d. kartu su „iPhone 7“ ir „Apple Watch Series 2“. „Apple“ planavo pradėti pardavinėti „AirPods“ spalio pabaigoje,. tačiau atidėjo datą vėlesnei datai. Nuo 2016 m. gruodžio 13 d. buvo galimas ausinių užsakymas internetu, o nuo gruodžio 20 d. jas galima įsigyti Apple Store ir iš perpardavėjų Ausinių kaina su dėklu buvo – 159 JAV doleriai (apie 140 eurų).
Išleidus „iOS 10.3“, buvo pridėta galimybė rasti pamestas „AirPods“ ausinukas suaktyvinant garsą per „Find My iPhone“ programą.
2017 m. rugsėjį kartu su „iPhone 8/8 Plus“ ir „iPhone X“, palaikančiais „Qi“ belaidį įkrovimą, buvo pristatytas naujas maitinimo šaltinis „AirPods“ ausinėms, kuris buvo taip pat papildytas „Qi“ imtuvu.
Techninė įranga
„Apple“ naudojo savo gamybos W1 procesorių, kuris sukurtas ARM architektūros pagrindu, o tai leido optimizuoti akumuliatoriaus energijos suvartojimą ir apdirbti garso perdavimą su „Bluetooth 4.0“.
Kiekvienas „AirPod“ sveria 4 gramus; kartu su jais tiekiamas 38 gramus sveriantis dėkliukas saugojimui ir įkrovimui. „AirPods“ visiškai įkraunamas 5 valandas. Be to, dėžutė turi savo bateriją, skirtą 24 valandų ausinių naudojimui, ir yra įkraunama naudojant „Lightning“. Analizės metu „AirPods“ buvo rastos 93 mW*h baterijos, o dėžutėje - 1,52 W*h.
„AirPods“ turi atnaujinamą programinę-aparatinę įrangą, tačiau tikslus atnaujinimų pateikimo būdas nežinomas.
Kritika
Buvo kritikuojama didelė „AirPod“ kaina. Prieš bandymus buvo išsakytos abejonės dėl tvirtinimo patikimumo, tačiau bandymai jas paneigė.
Taip pat buvo pastebėta, kad dėkliukas greitai išsikrauna net tada, kai „AirPod“ nenaudojami, o kai kurie naudotojai pranešė, kad įkrovimas prarandamas 30 % per dieną. „Apple“ paskelbė apie daugelio ryšio ir akumuliatoriaus naudojimo problemų pataisymus 3.5.2 programinės įrangos versijoje.
„AirPods“ atėjimas paskatino ir kitas įmones išleisti belaides ausines. Visų pirma, naujus šio segmento gaminius išleido „Sony“ ir „Samsung“.
2018 m. specializuotuose forumuose „AirPods“ naudotojai pradėjo skųstis pykinimu ir galvos skausmais.
2020 m. išleistas „AirPods Max“ kainuoja 550 USD. Vartotojai išsakė neigiamus atsiliepimus, tokius kaip: menkas komplektas, keistas korpusas, nepatogus dizainas ir nepagrįstai didelė kaina. Apple gerbėjai šaltai pasitiko AirPods Max palyginus su populiariais „AirPods Pro“ ir „AirPods“.
Romasis Vaitekūnas
Romasis Vaitekūnas (g. 1943 m. rugpjūčio 4 d. Joniškėlyje) – policijos komisaras, buvęs Lietuvos vidaus reikalų ministras 1992–1996 m.
Biografija
Baigė Volgogrado aukštesniąją tardymo mokyklą (dab. Rusijos Federacijos vidaus reikalų ministerijos Volgogrado akademija).
1990 m. vadovavo Šiaulių miesto Vidaus reikalų skyriui (VRS). 1991 m. VRS pertvarkius į miesto policijos komisariatą, paskirtas vyresniuoju komisaru, kuriuo dirbo iki 1992 m. gruodžio 10 d., kol pradėjo eiti Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministro pareigas. Dirbo vidaus reikalų ministru penktojoje ir šeštojoje vyriausybėse 1992–1996 m.
Iki 2011 m. buvo „Snoro“ valdybos pirmininko pavaduotoju, kuravusiu pinigų plovimo ir saugos sritį.
Nuo 2020 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Pretorinė prefektūra
thumb|300px|Keturios pretorinės prefektūros apie 400 m. su dalijimu į diecezijas Pretorinė prefektūra – didžiausias administracinis teritorinis vienetas senovės Romoje.
Valdytojas - Pretorijos prefektas. Jų pradžioje buvo 2, paskui 1, paskui vėl 2, kol galiausiai nusistovėjo 4.
Pretorijos prefektai buvo praktiškai Romos imperijos valdytojai. Jų valdžioje buvo kariuomenė, teisminė valdžia (aukščiausioji ir apeliacinė), finansai. Neturėjo galios jie tik Romoje ir 100 mylių aplink ją. Romos imperijai nykstant pretorijos prefektų valdžią apribojo iki aukščiausios administracinės ir aukščiausiojo teismo galios.
Averonas (upė)
Pagrindiniai intakai: Vjaūras, Seru, Veras (kairieji).
Averono pakrantėje ties Brinkeliu rasta 13 tūkst. metų senumo archeologinių radinių. Miestai prie Averono: Rodezas, Vilfranš de Ruergas, Nažakas.
Krezas (upė)
Krezas  – upė vidurio Prancūzijoje; Vjeno dešinysis intakas (Luaros baseinas). Prasideda Miljevašo aukštumose, Krezo departamente. Teka į šiaurės vakarus per Endro, Endro ir Luaros bei Vjeno departamentus. Įteka į Vjeną 20 km į šiaurę nuo Šatelro.
Pagrindiniai intakai:
Upės vagoje įrengtos 6 hidroelektrinės. Eguzono užtvanka, atidaryta 1926 m., savo laiku buvo didžiausia užtvanka Europoje. Miestai prie Krezo: Obiusonas, Aržantonas prie Krezo, Le Blanas, Dekartas.
Kalnų parko pušis
miniatiūra|250px|right|Kalnų parko pušis stiebiasi miškingame šlaite
Kalnų parko pušis – išskirtinio aukščio ir apimties dvikamienė paprastoji pušis (Pinus sylvestris L.), auganti Vilniuje, Kalnų parke, Dainų slėnio rytiniame šlaite. Nuorodos, paaiškinančios lentelės ar aptvaro nėra (2015 m. birželio mėn. duomenys).
left|150px| Šis medis kaip gamtos paveldo objektas saugomas nuo 1996 m. gegužės 29 d. Vilniaus miesto savivaldybės Tarybos sprendimu.
Undinė Radzevičiūtė
thumb|right|250px|Undinė Radzevičiūtė 2014 m. Undinė Radzevičiūtė (g. 1967 m. birželio 16 d.) – Lietuvos rašytoja, Europos sąjungos literatūros premijos laureatė.
Biografija
Baigė meno istorijos, teorijos ir kritikos studijas Vilniaus dailės akademijoje. Doktorantūros studijos liko nebaigtos. Dešimtį metų dirbo tarptautinių reklamos agentūrų – „Saatchi&Saatchi“ (Vilnius), „Leo Burnett Vilnius“ ir kt. – kūrybos direktore.
U. Radzevičiūtės kūriniai versti į 13 kalbų: anglų, vokiečių, italų, ispanų, čekų, vengrų, kroatų, serbų, bulgarų, estų, latvių, rusų, suomių.
Lietuvos rašytojų sąjungos narė – nuo 2010 m..
Žytomlios valsčius
Žytomlios valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Žytomlia.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Rugilė Barzdžiukaitė
Rugilė Barzdžiukaitė (g. 1983 m. Kaune) – Lietuvos teatro ir kino režisierė, scenografė, operatorė.
Išsilavinimas
Rugilė Barzdžiukaitė 2006 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (LMTA) baigė operatoriaus meno, o 2008 m. teatro režisūros bakalauro studijas. 2011–2013 m. Londono universiteto Goldsmiths koledže studijavo kino dokumentiką ir įgijo audiovizualinio meno magistro laipsnį.
Nuo 2003 m. aktyviai dalyvauja tarptautiniuose seminaruose, kūrybinėse dirbtuvėse, mokymuose. Kaip kviestinė lektorė dėstė Turku meno akademijoje (Suomija). 2015–2017 m. rezidavo Akademie Schloss Solitude Štutgarte (Vokietija).
Kūryba
Savo kino ir teatro darbuose Rugilė Barzdžiukaitė tyrinėja įtampas tarp objektyvių ir įsivaizduojamų tikrovių. Žaismingai apmąstydama antropocentrišką pasaulėžiūrą, menininkė kelia aktualius žmogiškumo ir žmogaus kaip rūšies klausimus. Rugilės Barzdžiukaitės kūrybai būdinga specifinė dermė tarp humoro ir rimties, paprastumo ir intelektualumo. Dokumentinė reiškinių fiksavimo maniera derinama su apgalvota kūrinių struktūra.
Teatro scenoje su išgrynintos estetikos spektakliu „Hipokampas“ Rugilė Barzdžiukaitė debiutavo 2010 m. 2011–2013 m. kartu su dramaturge Vaiva Grainyte ir menininke Lina Lapelyte sukūrė šiuolaikinę operą „Geros dienos!“. Dešimčiai balsų, elektronikai ir fortepijonui skirtos operos siužetą sudaro prekybos centrų kasininkių mintys – atskiri likimai, slepiami po dirbtinės šypsenos ir mechaniško aptarnavimo kauke – „Laba diena!“, „Ačiū!“, „Geros dienos!“. Su antru bendros kūrybos projektu opera-performansu „Saulė ir jūra“ (2017 m.) 2019-aisiais menininkės atstovavo Lietuvai 58-ojoje Venecijos šiuolaikinio meno bienalėje ir buvo apdovanotas „Auksiniu liūtu“.
Rugilė Barzdžiukaitė kartu su Dovydu Korba yra įsteigusi kino ir teatro kūrinių prodiuserinę kompaniją „Neon Realism“.
Festivaliai
Menininkė savo kūrybą pristatė reikšminguose kino festivaliuose bei institucijose, tokiose kaip Lokarno kino festivalis Šveicarijoje, Nacionalinė meno galerija Vašingtone, Amerikos filmų instituto (AFI) festivaliai JAV, Berlyno Volksbühne, HotDocs dokumentinio kino festivalis Kanadoje, „Art of the Real“ festivalis Linkolno centre Niujorke, „DocPoint“ Suomijoje, taip pat Salonikų, Reikjaviko, Tbilisio, Rygos, Jihlavos ir daugelio kitų Europos miestų didžiuosiuose kino festivaliuose.
Apdovanojimai
Nuo 2005 m. Rugilės Barzdžiukaitės kūryba įvertinama tarptautinėmis stipendijomis ir apdovanojimais.
Kartu su Lina Lapelyte ir Vaiva Grainyte už operą „Geros dienos!“ 2012 m. pelnė tarptautinio teatro instituto organizuojamo konkurso Music Theatre NOW prizą (Jončiopingas, Švedija). 2014 m. už geriausią lietuvių autorių pastatymą menininkėms Lietuvoje įteiktas Auksinis scenos kryžius. Tais pačiais metais pelnyti du Latvijoje vykstančio festivalio „Baltijos teatrai“ konkursinės programos apdovanojimai už „socialinės tikrovės pajautą” ir „dramaturgiją“.
2015 m. Lietuvoje kūrėjos įvertintos Jaunojo menininko premija, taip pat pelnė pagrindinį tarptautinio jaunųjų režisierių festivalio „Fast Forward“ prizą (Braunšveigas, Vokietija). 2018 m. už novatoriškus ir originalius sprendimus menininkės apdovanotos Boriso Dauguviečio auskaru.
2018 m. Rugilės Barzdžiukaitės filmas „Rūgštus miškas“ Lokarno kino festivalyje įvertintas „First Feature Swatch Art Peace Hotel“ apdovanojimu, o dokumentinių ir trumpametražių filmų festivalyje ZINEBI Ispanijoje menininkei įteiktas didysis prizas už geriausią ilgametražio filmo debiutą.
Kartu su Lina Lapelyte ir Vaiva Grainyte:
Luna
Luna lotynų kalba vadintas Žemės palydovas – Mėnulis. Taip pat Luna gali reikšti:
Uolys
left|120px
Smūginis jautris
Smūginis jautris  – sprogstamosios medžiagos požymis, rodantis gebėjimą sprogti nuo staigaus suspaudimo (dėl smūgio ar greta įvykusio sprogimo).
Uolys
2014 m. ežere atlikti ichtiologiniai tyrimai parodė skurdžius žuvų išteklius – vyrauja menkavertės ir smulkios žuvys.
Smūginis jautris
Matavimo būdai
Smūginis jautris yra vartojimo saugai svarbi sprogstamųjų medžiagų savybė, matuojama keletu būdų:
Julius-Peters KG yra žinoma Vokietijos kompanija, gaminanti bandymų įrangą smūginiam jautriui matuoti.
Uolys
Vandenvardis siejamas su žodžiais uola ('akmens luitas, akmens kalnas'), ('žvirgždas').
Selhurst Park
– futbolo stadionas Selhursto rajone, pietiniame Londone, Anglijoje. Namų rungtynes žaidžia Crystal Palace FC. Stadione telpa 26 125 žiūrovai. Stadionas atidarytas 1924 m. Stadione taip pat vyko 1948 m. vasaros olimpinių žaidynių futbolo mačai. Šį stadioną taip pat yra nuomavęsi Charlton Athletic FC (1985–1991) ir Wimbledon FC (1991–2003) futbolo klubai.
Teriberka
Teriberka  – kaimas Rusijoje, Murmansko srityje, įsikūręs prie Teriberkos upės. Gyventojų skaičius apie 700.
Ekologiškas maistas
thumb|[[ES|Europos Sąjungos sertifikuotos ekologiškos produkcijos ženklas.]]