cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Palmyra Briedienė-Navickaitė
Biografija
Be pedagoginio darbo, P. Briedienė vadovauja Biržų įvairių įstaigų moterų ir vyrų vokaliniams ansambliams, kurie „Sidabrinių balsų" konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Dirigavo Biržų, Kupiškio, Pasvalio ir Panevėžio rajonų dainų šventėse. Turi vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategoriją.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Žvėryno tiltas
Žvėryno tiltas – tiltas per Nerį Vilniuje, einantis A. Mickevičiaus gatve nuo Gedimino prospekto. Ilgis 103,1 m, plotis 11,35 m, aukštis 11 m.
Istorija
Pastatytas per dvejus metus 1905–1907 m. ir pavadintas Nikolajaus tiltu. Suprojektavo inžinierius V. Malinovskis, projektą tvirtino rusų mokslininkas M. Beleliubskis. 1944 m. vidurinioji tilto dalis buvo nugriauta, bet greitai atstatyta. 1979 m. lapkričio 17 d. uždraustas visų transporto rūšių, išskyrus pėsčiųjų ir maršrutinį, eismas per tiltą. Nemaršrutinis transportas nukreiptas nauju Geležinio Vilko tiltu. Tuo pat metu uždraustas tranzitinis eismas visu Gedimino pr. 1981 m. birželį patvirtinti Liubarto tilto projektiniai pasiūlymai. Nauju tiltu turėjo būti nukreiptas maršrutinis transportas vietoje prastos būklės Žvėryno tilto.
1987 m. rugpjūčio 7 d. maršrutinio transporto trasos iškeltos iš Gedimino pr. ir Žvėryno tilto į Pamėnkalnio ir J. Jasinskio gatves bei naują Liubarto tiltą. Žvėryno tiltu paliktas pėsčiųjų ir lengvojo transporto eismas.
1991 m. ant tilto stovėjo Seimo gynėjų barikados. 2006 m. tiltas rekonstruotas. 2010 m. po tiltu pakabinta skulptūra „Laivas-pusmėnulis“ (aut. K. Vildžiūnas).
Semaine des As 2004 m. sezonas
'''2004 m. Semaine des As sezonas' – antrasis Prancūzijos Semaine des As krepšinio turnyro sezonas, vykęs Palais des Sports de Mulhouse'' arenoje.
Rūtenis Paulauskas
Rūtenis Paulauskas (g. 1971 m. liepos 29 d. Alytuje) – Lietuvos krepšinio treneris.
2008 m. vasario 7 d. tapo Lietuvos moterų rinktinės vyr. treneriu. 2009 m. lapkričio 19 d. jis buvo atleistas iš TEO vyr. trenrio pareigų,
2010 m. spalio 15 d. tapo Vilniaus „Sakalų“ vyr. trenerio asistentu. 2010 m. lapkričio 18 d. buvo paskirtas Vilniaus „Sakalų“ vyr. treneriu.
Likata
Likata – Italijos miestas Sicilijoje, Agridžento provincijoje. Miestas yra Salso upės žiotyse, pusiaukelyje tarp Agridžento ir Gelos. XX a. pradžioje Likata tapo svarbiu uostu iš kur buvo plukdoma siera ir asfaltas, kartais sūris.
Istorija
Miestas buvo įkurtas dešiniame upės krante 282 m. pr. m. e. Fintijo, Agridžento tirono, kuris jį pavadino savo vardu po to, kai sugriovė Gelą ir perkėlė jos gyventojus į naują vietą. Miestas buvo pastatytas didelis, su sienomis, agora, šventyklomis. I a. pr. m. e. įrašai rodo, kad miestas vadinosi Geloi. Iš vienos pusės buvo patogus uostas, kuris dabar sutvirtintas, o iš kitos saugojo kalnas, dabar vadinamas San Mikele. 256 m. pr. m. e. prie gretimo Eknomo kyšulio romėnai nugalėjo kartaginiečių laivyną per Pirmąjį Pūnų karą.
Fintijas niekada nebuvo toks svarbus kaip Gela. Per Pirmąjį pūnų karą jo uoste glaudėsi romėnų laivai, bet kartaginiečiai juos užpuolė ir keletą nuskandino. Ciceronas mini Fintijo uostą, per kurį buvo prekiaujama javais. Bet Strabono laikais miestas beveik neminimas, nes nusmuko kaip kiti Pietų Sicilijos miestai. Klaudijus Ptolemėjus ir Plinijus Vyresnysis kažkodėl mini Fintiją kaip neturintį uosto. Po jų dažnai Fintijas buvo painiojamas su Gela senovės raštuose.
Istorinis miesto centras prie Limpiado pilies atsirado valdant Bizantijai. 827 m. miestą užėmė arabai ir valdė iki 1086 m. liepos 25 d., kai juos išvijo normanai. Valdant normanams ir Štaufenams miestas suklestėjo ir gavo Cittè Demaniale („Karūnos miesto“) titulą.
1270 m. Likata, tada turėjusi 7000 gyventojų, sukilo prieš Angevinų valdžią per Sicilijos mišparus. Po to Likatą valdė Aragono karaliai, kurie 1447 m. miestui suteikė fidelissima („Ištikimiausio“) titulą. 1553 m. Likatą nusiaubė Šiaurės Afrikos piratai. Miesto sienos buvo atstatytos, ant Šv. Angelo kalvos atsirado bokštas.
XVI a. miestas vėl suklestėjo dėl Maltos emigrantų. Tai tesėsi ir XVII a., kai netilpantys Maltos emigrantai pradėjo kurtis už sienų, buvo statomi ar perstatomi Baroko pastatai. Uostas klestėjo dėl javų eksporto.
1820 m. Likata sukilo priš Burbonų valdžią vadovaujant patriotui Matteo Vecchio Verderame. Giuseppe Garibaldi išsilaipinus Sicilijoje padėjo kariams bei apnakvindino jo sūnų Menotį ir generolą Nino Bixio.
XIX a. antroje pusėje buvo pastatyti du tiltai į sieros kasyklas toliau nuo kranto ir 5 gamyklos. Tai sukėlė ekonominį klestėjimą.
1943 m. Sąjungininkai per Antrą pasaulinį karą išsilaipino Likatos uoste. Dėl karo nuostolių ir konkurencingos sieros rinkos daug gyventojų emigravo į Šiaurės Italiją ar užsienį.
XX a. pabaigoje atsirado turizmas, bet vietiniai gyventojai vis dar smarkiai priklauso nuo žvejybos.
Graikijos futbolo varžybos 1936–1937 m.
Graikijos futbolo varžybos 1936–1937 m.
Pakarčemis (Kaltinėnai)
Pakarčemis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Kaltinėnų. Aukščiausias kaimo taškas – 182,5 m.
Dygliatriušiniai
Dygliatriušiniai (Hystricidae) – graužikų (Rodentia) šeima. Dažniausiai stambūs graužikai. Jų nugara, ypač užpakalinė dalis, apaugusi ilgais dygliais.
Šeimoje 4 gentys, 12 rūšių:
Pánfilo de Narváez
thumb|220px|Panfilas de Narvaesas
Pánfilo de Narváez (Panfilas de Narvaesas, g. 1470 – m. 1528 m.) – ispanų konkistadoras. Jis labiausiai pasižymėjo vadovaudamas dviem ekspedicijoms – 1520 m. į Meksiką, prieš Hernaną Kortesą ir 1527 m. į dabartinės Floridos teritoriją, kur ir žuvo.
Narvaesas buvo jaunas kunigaikštis, kaip ir jo tėvas, gimęs Kastilijoje 1470 m. Narvaesas dalyvavo Jamaikos užkariavime 1509 m. 1512 m. jis nukeliavo į Kubą, kur dalyvavo šios šalies užkariavime, vadovaujamas Diego Velaskeso de Kueljaro. Jis vadovavo ekspedicijai į rytinę salos dalį kartu su Bartolomėju de las Kasu ir Chuanu de Grichalva.
Ekspedicija į Meksiką
Narvaesas buvo nusiųstas į Meksiką kaip Velaskeso agentas, siekiant sumažinti Korteso įtaką. Narvaesas išsilaipino Verakruse kartu su 800 ispanų kareivių, 50 arklių ir artilerija. Po susirėmimų su vietiniais indėnais ; ir, vėliau, Hernano Korteso pajėgomis dalis Narvaeso karių perėjo į Korteso pusę. Todėl Narvaesas, nepaisant pradinės persvaros, 1520 m. gegužės 24 d. pralaimėjo mūšį prie Verakruso, kuriame prarado akį, pateko į nelaisvę ir trejus metus buvo kalinamas Verakruse.
Ekspedicija į Floridą
Vėliau imperatorius Karolis V paskyrė Narvaesą Floridos gubernatoriumi. 1527 m. birželio 17 d. jis su penkiais laivais ir 700 vyrų išplaukė link Floridos, kurios krantus pasiekė 1528 m. balandžio mėnesį. Ekspedicija buvo išvarginta audrų, dalis dezertyravo. Narvaesas su 300 vyrų išsilaipino netoli Tampos įlankos.
Iš čia ekspedicija pajudėjo į šiaurę, kol susidūrė su apalačų indėnais. Neradęs aukso ir išvargintas kovų su indėnais, Narvaesas įsakė pastatyti penkis plaustus ir jais grįžti iki laivų, tikėdamasis prisijungti prie laivuose likusių savo vyrų ir keliauti į Meksiką, tačiau plaustai sudužo audros metu, Narvaesas ir didelė dalis jo žmonių žuvo.
Stok Ruskai
Stok Ruskai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mordų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Mordų, apie 14 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 99 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1919-1954 m. kaimas buvo Stok Ruskų valsčiaus centras.
Pánfilo de Narváez
Ekspedicija į Floridą
80 išgyvenusiųjų tęsė kelionę pėsčiomis, tačiau beveik visi mirė badu. Tik keturi ekspedicijos dalyviai išgyveno ir 1536 m. atsitiktinai susitiko ispanų ekspediciją.
Vyškų valsčius
Vyškų valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Centras – Vyškos. Ribojasi su Bielsko, Bransko, Juchnoveco, Posventnės ir Suražo valsčiais.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo, 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. dalis teritorijos perduota Bielsko valsčiui, o Vyškų valsčiui perduotos dalys Lubino valsčiaus ir Topčevo valsčiaus. 1919–1934 m. ir 1952–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Topčevo valsčiui. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Bielsko rajonui. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1952 m. liepos 1 d. dalis valsčiaus grąžinta atkurtam Domanovo valsčiui. Iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 206,5 km², iš kurių:
Valsčius sudaro 14,91 % Bielsko apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Mieliūnai
Mieliūnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Vabalninko, šalia kelio. Pro kaimą teka dešinysis Tatulos intakas Varnalizdis. Seniūnaitijos centras. Šalia kaimo esančiose kapinėse veikia Jasiuliškių koplyčia.
Naujasis pasaulis
thumb|250px|XVIII a. Naujojo pasaulio žemėlapis Naujasis pasaulis  – teritorijos, nepriklausančios Eurazijai ir Afrikai, t. y., Amerika ir Australija. Šiam pavadinimui atsiradus XV amžiaus antroje pusėje Amerika buvo nauja europiečiams, kurie buvo įpratę, kad pasaulį sudaro tik Europa, Azija ir Afrika (Senasis pasaulis).
Kilmė
1493 m., Kristupui Kolumbui grįžus į Ispaniją iš pirmosios kelionės į Amerikas Peter Martyr d'Anghiera laiške pavadinimo Kolumbą „Naujojo pasaulio“ atradėju. Kitame laiške jis vėl paminėjo „Naująjį pasaulį“ (orbo novo). 1516 m. Martyr išleido savo veikalą, kurio pavadinimas prasidėjo De orbe novo („Apie Naująjį pasaulį“). 1524 m. terminas taip pat buvo panaudotas Giovanni da Verrazzano aprašant jo kelionę palei dabartinės JAV ir Kanados krantus.
Terminas „Naujasis pasaulis“ visuomet apima Amerikas ir gali apimti arba neapimti Australaziją, atsižvelgiant į kontekstą. Pvz., biologijoje kalbant apie Naujojo ir senojo pasaulio florą ir fauną, Australazija nepriskiriama nei prie Naujojo, nei prie Senojo pasaulio.
Gerokai prieš Kolumbo keliones Europoje egzistavo legendos apie kontinentus Vakaruose, už vandenyno. Pvz., skandinavų Didžioji Airija, (Hvítramannaland – „baltųjų žmonių šalis“); „šventųjų buveinė“, aplankyta Šv. Brendono, Klainferto abato, kaip aprašyta airių Lismoro knygoje; Velso legenda apie Madoką; Platono Atlantida.
1091 m.
1091 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Baltauodegė pempė
Baltauodegė pempė (Vanellus leucurus) – sėjikinių (Charadriidae) šeimos paukštis. Paprastos pempės dydžio, apie 30 cm ilgio, 200-250 g svorio. Kūno viršutinė pusė pilko atspalvio, uodega balta su plačia juoda juosta, kojytės pailgos, oranžinės spalvos.
Šių pempių kolonijos dažniausiai veisiasi Irako, Irano bei pietų Rusijos pelkėse. Žiemą emigruoja į Azijos pietus, Artimuosius rytus ir Afrikos šiaurės rytus. Minta įvairiais pelkių vabzdžiais. Deda apie 4 kiaušinius.
Baltauodegė pempė daug skraido, tačiau kartais su savo kolonija ieškosi maisto pėščiomis.
Taip pat paukštis saugomas Afrikos-Eurazijos emigruojančių paukščių saugumo konvencijos.
Graikijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Graikijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Teodoras Brazys
Teodoras Brazys (1870 m. lapkričio 20 d. barono Bistramo dvare Memelhofe prie Bauskės, Kuoknesės valsčius, dab. Mazzalvė, Latvija – 1930 m. rugsėjo 10 d. Miunchenas, palaidotas Kaišiadoryse) – lietuvių kunigas, vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, muzikologas, kompozitorius.
Biografija
Baigęs Bauskės vokiečių mokyklą, iš pradžių vargonuoti mokėsi pas Pabiržės vargonininką ir Rokiškio muzikos mokykloje, vėliau pas Kauno katedros vargonininką J. Kalvaitį. Iki 1896 m. vargonininkavo Pabiržėje, Josvainiuose ir kitur. 1896–1900 m. mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje. 1905–1907 m. studijavo Vokietijoje, Regensburgo aukštojoje bažnytinės muzikos mokykloje. 1928 m. prelatas.
1900–1905 m. kunigavo Baltstogės parapijoje, vadovavo bažnyčios chorui. 1907–1917 m. Vilniaus kunigų seminarijos profesorius ir giedojimo mokytojas, taip pat lietuvių gimnazijos pirmasis muzikos mokytojas, Katedros choro ir orkestro dirigentas. Jo vadovaujamas 120 dalyvių choras turėjo sukaupęs didelį ir įvairų repertuarą, buvo laikomas vienu pajėgiausių Lietuvoje. Ištremtas iš Vilniaus, gyveno Pietų Lietuvoje – Perlojoje, Kietaviškėse, Dauguose ir Merkinėje. Dviračiu važinėjo po kaimus ir surinko apie 2000 lietuvių liaudies dainų. 1921–1923 m. dėstė muziką Merkinės progimnazijoje, o vėliau apsigyveno Kaune: nuo 1923 m. Kunigų seminarijos profesorius. Nuo 1924 m. Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakulteto docentas, bažnytinės muzikos ir muzikos istorijos dėstytojas, Universiteto ir Kunigų seminarijos bei bažnytinių chorų vadovas. Dėstė J. Naujalio vargonininkų kursuose, redagavo Šv. Cecilijos draugijos žurnalą „Muzikos aidai“ (1926 m.), paskelbė jame straipsnių. Taip pat rašė leidiniuose „Muzikos barai“, „Soter“, periodinėje spaudoje.
Kūryba
Harmonizavo apie 150 lietuvių liaudies dainų, iš kurių populiariausios „Tykiai tykiai Nemunėlis teka“, „Aušt' aušrelė“, „Vai tu, diemed', diemedėli“, išplėtotos liaudies dainos „Tu berželi“, „Vai tu sakai' sakale“, „Vai, gūdžiai barė“ ir kt. Sukūrė kantatas „Saliutas Lietuvos vėliavai“, „Te Deum laudamus“ (Žemaičių vyskupijos 500 metų garbei), daug giesmių. Parašė mokslinių muzikologinių-folklorinių darbų, sudarė giesmyną „Cantionale" – kunigo A. Sabaliausko pastangomis išleistas 1932 m. Belgijoje.
Sinchroninis plaukimas olimpinėse žaidynėse
Sinchroninio plaukimo rungtis vasaros olimpinėse žaidynėse vyksta nuo 1984 m. olimpiados. Šiuo metu olimpinių žaidynių programoje varžomasi duetų ir grupių kategorijose, anksčiau buvo ir solo kategorija. JAV, Kanada ir Japonija, visose olimpinėse žaidynėse 1984–1996 m. laimėjusios medalius, yra tradiciškai laikomos stipriausiomis valstybėmis šioje sporto šakoje. Neseniai Rusija taip pat įsitvirtino sinchroninio plaukimo rungtyje ir laimėjo medalius visose olimpinėse žaidynėse nuo 2000 m.
4 m.
4 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Semaine des As 2005 m. sezonas
'''2005 m. Semaine des As sezonas' – 3-iasis turnyro sezonas, vykęs Maison des Sports de Clermont-Ferrand'' arenoje.
Jakovlev Jak-40
Jak-40 (, pagal NATO kodifikaciją Codling) – tarybinis trimotoris keleivinis turboreaktyvinis vietinio susisiekimo lėktuvas, metalinis žemasparnis monoplanas, su gale esančiais varikliais, tiesiais sparnais ir "T" formos uodega. Lėktuvas gali palaikyti horizontalų skrydį ir skrisdamas tik su vienu veikiančiu varikliu.
Lėktuvo gamybos istorija
1960 m. TSRS Ministrų Taryba priėmė pavedė A. Jakovlevo konstruktorių biurui sukurti lėktuvą, turintį pakeisti senstančius Il-12 ir Il-14.
Trimotorio monoplano su tuo metu madinga "T" formos uodega, žemą smukos greitį užtikrinančiais mažo strėliškumo sparnais, tūpimui ant gruntinių aerodromų pritaikyta važiuokle, skirto pervežti, priklausomai nuo modifikacijos, 27, 31, 34, 36 arba 40 keleičvių, projektavimas buvo baigtas 1964 m. Tai buvo pirmasis pasaulyje vietinėms linijoms skirtas reaktyvinis lėktuvas. Bandomasis egzempliorius pagamintas 1965 m., o 1966 m. spalio 21 d. įvyko pirmasis skrydis naujuoju lėktuvu. 1967 m. Saratovo aviacijos gamykloje prasidėjo serijinė jo gamyba.
Lėktuvas serijiniu būdu gamintas iki 1981 m., pastatyta 1012 lėktuvų (125 eksportuoti į 18 šalių).
XXI a. trečiojo dešimtmečio pradžioje buvo eksploatuojama virš 300 šio tipo lėktuvų (daugiausiaiRusijoje ir kitose NVS šalyse).
Papildoma informacija
miniatiūra|Žemėlapis šalių, kuriose buvo eksploatuojami JAK-40 (mėlyna - tik civilniai) thumb|right|250px|Lenkijos vyriausybinis Jak-40
Gonzalo Pizarro
thumb|Gonzalo Pizarro
Gonsalas Pisaras (, 1502 m. – 1548 m. balandžio 10 d.) – ispanų konkistadoras.
Jaunesnysis Fransisko Pisaro brolis. Nesantuokinis kapitono Gonzalo Pizarro Rodríguez de Aguilar (vyresniojo) (1446–1522) sūnus.
Atvykimas į Peru
Po to, kai Kachamarkos mūšyje inkų imperatorius Atahualpa buvo paimtas į nelaisvę, o vėliau, 1533 m. rugpjūčio 29 d. nužudytas, broliai Pisarai pajudėjo link sostinės Kusko.
„“Greitai tarp Fransisko Pisaro ir Diego de Almagro kilo nesutarimai dėl jų teisių į užkariautas inkų žemes. 1534 m. Almagro paliko Kuską ir ėmėsi tyrinėti pietines Peru dalis (dabartinė Čilė), tikėdamasis ten rasti dar daugiau turtų. Jam išvykus Gonsalas ir jo brolis Chuanas Pisarai buvo Fransisko paskirti vadovauti Kusko garnizonui, kol pats Fransiskas tęsė aplinkinių teritorijų tyrimą ir 1535 m. įkūrė Limą.
Kai 1537 iš Čilės grįžo Almagro, nusivylęs nesėkmingomis turtų paieškomis, jis suėmė ir įkalino Gonsalą ir Hernandą. Jiems pavyko pasprukti ir prisijungti prie Fransisko Pisaro. Almagro ir Pisarų kova dėl Kusko kontrolės baigėsi Las Salinas mūšiu, kurį Almagro pralaimėjo, pateko į nelaisvę ir 1538 m. liepos 8 d. buvo nužudytas.
Ekspedicijos su Fransisku de Orelana
Grįžęs į Kitą Gonsalas sužinojo, kad Almagro šalininkai nužudė Fransiską Pisarą. Tuo metu į Peru atvyko Ispanijos karaliaus atstovas Cristóbal Vaca de Castro. Gonsalas pasisiūlė pagalba suimant jo brolio žudikus, tačiau gavo neigiamą atsakymą.
Gonsalas stoja prieš Ispanijos karalių
1544 m. imperatorius Karolis V paskyrė Peru vicekaraliumi Blasco Núñez Vela. Pastarasis įdiegė Bartolomé de Las Casas sukurtus Naujuosius įstatymus, skirtus apsaugoti indėnus. Daugelis konkistadorų šiems įstatymams nepritarė, nes jie neleido išnaudoti vietinių gyventojų. Tuo pasinaudodami Gonsalas Pisaras ir Fransiskas de Karvajalas surinko armiją ir sukilo prieš vicekaralių. Maištininkai 1546 m. įveikė Núñez mūšyje prie Iñaquito, netoli Kito miesto. Kai kurie pasekėjai, pvz., Karvajalas, siūlė Gonsalui pasiskelbti Peru karaliumi ir atsiskirti nuo Ispanijos, pastarasis nesutiko.
Tačiau atvykus naujam karaliaus atstovui, Pedro de La Gasca, kuris pasiūlė malonę visiems sukilėliams bei Naujųjų įstatymų atšaukimą, Gonsalo šalininkų ėmė mažėti. Didelė jo armijos dalis dezertyravo prieš pat lemiamą Saksajumano mūšį netoli Kusko. Gonsalas buvo priverstas pasiduoti ir vėliau nubaustas mirties bausme.
Žandaras
Žodis žandaras turi šias reikšmes:
Vadagiai
right|thumb|400px|Vadagių piliakalnis
Grafomanija
Grafomanija ( 'rašymas' + 'beprotybė') – liguistas potraukis daug rašyti.
Psichiatrijoje grafomanija vadinamas beprasmių, tarpusavyje nesusijusių žodžių rašymas. Bendrinėje kalboje – perdėtas noras ir potraukis daug rašyti.
Grafomanija psichiatrijoje
Psichiatrijoje grafomanija yra obsesinis poreikis rašyti. Tai patologinė mentalinė būsena, kuriai būdingas ilgų tarpusavyje nesusijusių, beprasmių žodžių sekų rašymas.
Artimos savokos:
Grafomanija bendrinėje kalboje
Kasdienybėje grafomanija reiškia perdėtą norą ir potraukį daug rašyti – nesvarbu, profesionaliai ar ne. Kaip teigia Kundera, grafomanija yra nepagrįstas savęs laikymas rašytoju:
– Milan Kundera, The Book of Laughter and Forgetting
Toks Kunderos požiūris į grafomaniją gali būti paaiškinamas tuo, kad šitoks menkinantis grafomanijos apibūdinimas labai dažnai sutinkamas posovietinėse šalyse norint išskirti kvailus, neprofesionalius ir perdėtus rašymus (ne tik literatūroje, bet ir moksle).
Grafomanija taip pat gali būti susijusi su rašymu tik dėl publikavimo ir noro matyti savo pavardę po publikuotu tekstu.
Siurrealizmas
Grafomanija taip pat vartojamas norint apibūdinti kai kuriuos siurrealistinius metodus.
Pasraučiai
Pasraučiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybės šiaurėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Bukonių, prie kelio ir Mimainių kaimo. Keliai į Jonavą, Gaižūnus. Vakaruose teka Lankesos, o per patį kaimą – jos intakas Srautas. Į vakarus nuo kaimo dunkso Pasraučių miškas (kvartalai Nr. 52, 46 ir 57), auga tarpumiškio pievos. Yra parduotuvė, autobusų stotelė.
Istorija
thumb|left|350px|Pasraučiai iš vakarų
Tarpukariu buvo Pasraučių seniūnijos centras. 1971 m. prie kaimo prijungtas Kalnyčios viensėdis.
Teisėtyra
thumb|190px|Viduramžių teisėtyrininkai studijuodavo [[romėnų teisė|romėnų įstatymus (leges). Index omnium legum et paragraphorum viršelis. 1571 m.]] Teisėtyra, teisės mokslas, jurisprudencija (ius, kilm. juris – teisė(s) + prudens, kilm. prudentis), taip pat juristika – mokslas apie teisę. Greta teisėtyros teisinę tikrovę, teisinius visuomenės aspektus taip pat tiria ir kiti (socialiniai) teisės mokslai (teisės sociologija, kriminologija, kriminalistika). Teisėtyros dalykas – teisės (ir jos šaltinių) kilmės, taikymo tyrimai, jos aiškinimas, analizė bei kitų mokslinių metodų taikymas (žr. teisės metodologija).
Teisėtyra yra hermeneutinė disciplina. Tuo ji turi bendrumų su teologija, filosofija, kalbotyra (tekstologija; taip pat su literatūrologija) bei kitais kalbą bei tekstą tiriančiais dalykais. Pagrindiniai tarpšakiniai teisės mokslo dalykai – (bendroji) teisės teorija, teisės istorija, teisės filosofija. Šakos skirstomos atitinkamai pagal teisės šakas – civilinės (baudžiamosios ir kt.) teisės teorija, civilinės (baudžiamosios ir kt.) teisės istorija – ar kitokį klasifikavimą (pvz., pagal teisės šeimas).
Šnekamojoje kalboje teisėtyra vadinama trumpesniu terminu – tiesiog „teise“, apimant tiek pačias teisės normas, tiek jų akademines studijas. Platesne prasme teisės mokslas apima tiek pasaulietinės teisės studijas (jurisprudencija), tiek ir religinės teisėtyros disciplinas kaip kanonistika (bažnytinės teisės mokslas) ar Fiqh (islamo teisėtyra, šariato mokslas).
Teisės mokslai priskiriami socialiniams mokslams. Nuo gamtos mokslų skiriasi tuo, jog tyrimo objektas nėra gamtos pasaulio dalykas, o socialinės tikrovės reiškinys, neprieinamas juslėms (plačiau žr. „Jurisprudencijos kaip mokslo bevertingumas“, 1848 m.).
Viduramžiais jurisprudencija buvo klasikinė universitetinė disciplina (kitos – teologija, medicina ir filosofija). Iki šiol teisėtyra yra viena populiaresnių akademinių disciplinų, studijuojamų Vakarų aukštosios mokyklose. Šiuolaikinės tendencijos – teisės mokslų specializacija (pagal atskirus teisės pošakius), tarpdiscipliniškumas (IT teisės tyrimai, medicinos teisės, teisės retorikos studijos), taikomoji teisėtyra (įvairių technologijų naudojimo teisinio režimo studijos bei praktinės rekomendacijos).
Ištakos
thumb|170px|Graciano dekreto fragmentas. Dekretistų [[glosatoriai|glosuota ištrauka]] Teisė pradėta nagrinėti bei tirti seniausiais laikais. Teisės sisteminimo arba kodifikavimo darbai Romos imperijoje paskatino teisės mokslo plėtotę. Romėnų teisėtyrininkas Ulpianas jurispudenciją apibrėžė taip: žmogiškųjų ir dieviškųjų dalykų žinios, mokslas apie teisinga ir neteisingą („Iuris prudentia est divinarum atque humanarum rerum notitia, iusti atque iniusti scientia. Domitius Ulpianus, Ulpian primo libro reg., Digestai 1,1,10,2'').
Teisės studijos pradėtos rengti Viduramžiais, atradus Justiniano kodifikacijos rankraščius, pradėjus juos studijuoti bei taip atgimus romėnų teisei. Bolonijoje susiformavo Glosatorių mokykla, vėliau jų veiklą tęsė ir teisės mokslą plėtojo, diegė į praktiką komentatoriai. Bolonijos universitete teisės mokslas buvo vadinamas jura (terminas iki šiol išlikęs teisės akademiniuose sluoksniuose): lotynų kalba – ius („teisė“), iurae (dgs.) – „teisės“, turint omenyje 2 teisės sistemas (bažnytinė teisė (kanonų) bei pasaulietinę (įskaitant romėnų) teisę. Abiejų teisės sistemų išmanymas buvo laikomas teisės studijų tikslu.
Legistai ir juristai
thumb|200px|[[digestos|Digestorum, seu Pandectarum libri quinquaginta. Romėnų įstatymų rinkinys, išleistas 1581 m.]] Legistai ( – įstatymai) ir juristai ( – teisės) – teisininkai, skirtingų teisės sampratų, teisės mokyklų, kuriose atitinkamai pabrėžiama įstatymų (teisės norminių aktų) arba teisės viršenybė, reikšmė, atstovai. Legistinė teisės samprata (legizmas) ir legistai akcentuoja įstatymus, juristinė („juristika“) ir juristai – teisę išplečia ir jai priskiria taip pat ir nerašytas taisykles (pvz., prigimtinė teisė, teisės principai ir kt.).
Legistais – pasaulietinės (romėnų) teisės atstovai, tyrinėtojai, o jiems oponavo bažnytinės (kanonų) teisės žinovai (kanonistai), kildinę teisę ir teisinę tvarką iš Dievo, pabrėžę, kad prigimtinė teisė esanti viršesnė pozityviosios arba pasaulietinės valdžios išleisti įstatymai.
Kitokią teisės koncepciją, be įstatymų teisės šaltiniais pripažįstant ir kitus šaltinius plėtoti paskatino XX a. įvykęs II pasaulinis karas, prieš kurį ir kurio metu legaliai, t. y. įstatymiškai autoritariniai bei diktatūriniai režimai buvo sukurti ne vienoje Europos valstybėje; be to šie nedemokratiniai režimai vykdė įstatymams (įstatymo raidei) neprieštaraujančias, tiksliau – įstatymais formaliai neuždraustas, t. y. legalias veikas (genocidas, nusikaltimai žmonijai), prieštaravusias vertybiniams principams (dorovei, moralei, religijai), žmogiškosioms vertybėms. Niurnbergo procesas, jo metu kelti karo nusikaltėlių teisiniai pagrindai iš dalies atvėrė legistinės teisės sampratos netinkamumą bei spragas, pradėta kurti universali tarptautinė teisė, prisiminta paprotinė tarptautinė teisė ir jos principai, bendražmogiškosios vertybės, o legistų vietą užėmė juristai.
Po tarybininės okupacijos Lietuvos aukštosios mokyklose teisininkai buvo ideologizuojami bei rengiami pagal TSRS teisės mokslo nuostatas. Teisėtyra kaip ir kiti mokslai buvo persmelkti tarybinės ideologijos, mokslo darbuose, pvz., rašant disertacijas, buvo privaloma pabrėžti leninizmo „pasiekimus“ bei „pažangias“ socialistines idėjas, paminėti lozungus ir jų praktinę reikšmę teisės teorinėje ir praktinėje veikloje. Teisė buvo suvokiama ir dėstoma kaip teisinio pozityvizmo teorija.
Taip pat skaitykite: Legistai ir kanonistai
Mokslo šakos, pošakiai
Teisės mokslo (teisėtyros) šakos (pagal teisės normų sritį):
Lašaša
Lašaša – upelis Prienų rajone, Jiesios dešinysis intakas. Santakos atstumas nuo Jiesios žiočių – 40,5 km. Upelio ilgis – 6 km. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui.
Lašaša teka Šilavoto seniūnijos ribose, juosdama Šilavoto miestelio apylinkes iš pietų. Jo ištakos – dirbami laukai į rytus nuo Juodaraisčio. Upelis aukštupyje teka sureguliuota vaga į pietvakarius, pratekėdamas šiauriau Ingavangio kaimo. Nuo vidurupio natūralia vaga raizgosi į šiaurės vakarus miškinga vietove, per Naujasodį pasiekia Jiesią Šilavoto tvenkinio prieigose.
Prie Lašašos įsikūrusios gyvenvietės: Naujasodis, Ingavangis.
Šu
Šu (Šw, Shu, graik Sos, „tuštuma“, „šviesa“, „pakylantis“) egiptiečių mitologijoje – oro dievas, esantis tarp dangaus ir žemės. Vienas iš pirmapradžių senovės Egipto dievų, priklausantis eneados dievų grupei. Kadangi buvo oro dievas apibūdinamas kaip vėsinantis, raminantis ir taikantis.
Šu yra „sukurtasis“ dievas, nes jį sukūrė dievas Ra iš savo atodūsio masturbuodamasis Heliopolyje. Šu atsirado Atumui Ra pačiam save apvaisinus: „Aš (Atumas Ra) išspjoviau Šu, išvėmiau Tefnut“.
Šu kartu su savo seserimi ir žmona Tefnut – pirmoji iš Atumo kilusi pora. Reiškia anapusinę šviesos erdvę, gyvastį, kvėpavimą, visą kosmosą kuriančią, persmelkiančią ir atgaivinančią dvasią (iš Atumo burnos kylantį vėją), sausą orą. Iš Šu ir Tefnut kilo kita dievų pora – Gebas ir Nut.
Rezidentūra (studijos)
Medicinos rezidentūra yra (toliau vadinama – rezidentūra) yra skirtos gydytojui, siekiančiam įgyti ar pakeisti medicinos praktikos rūšies (specialybės) gydytojo profesinę kvalifikaciją, trečiosios pakopos universitetinės medicinos krypties studijos, kurias baigusiesiems išduodamas rezidentūros pažymėjimas, nurodantis suteiktą gydytojo specialisto arba šeimos gydytojo profesinę kvalifikaciją.
Per rezidentūrą gydytojas rezidentas studijuoja ir atlieka nustatytas pareigas rezidento vadovo prižiūrimas ir įgyja specializuotos medicinos žinių, įgūdžių ir klinikinės patirties.
Šu
Šu ir Tefnut vaizduojami kaip heraldinė liūtų pora, reiškianti gyvenimo-tiesos bei amžinybės-amžinosios trukmės junginius visumos atžvilgiu.
Loreta Kudarienė
Loreta Kudarienė (g. 1947 m. spalio 17 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Šu
Kultas
Ryškiausia Šu konkretizavimo apraiška yra jo susiliejimas su Tinido miesto, esančio šiauriniame Egipte, vietiniu dievu Inharu į sinkretišką dievybę Šu Onurį, kuri išlaiko Šu tapatybę, yra Ra sūnus ir Hator Tefnut brolis.
Loreta Kudarienė
Biografija
Gimė tarnautojų šeimoje. 1964 m. baigė Kauno Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, įstojo į Kauno Politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultetą, kurį baigė 1969 m., inžinierė technologė. 1972 m. įstojo į aspirantūrą Kauno Politechnikos institute, kurią baigus, 1976 m. suteiktas technikos mokslų kandidatės laipsnis. 1993 m. Lietuvos mokslo taryba nostrifikavo mokslo laipsnį ir išdavė technikos mokslų daktarės diplomą. Vytauto Didžiojo universiteto Socialinių mokslų fakultete įgijo edukologijos magistrės laipsnį.
Šu
Mitai
Viename mite pasakojama apie baisią klimato nelaimę, kuri įvyko Senosios karalystės pabaigoje. Tefnut su Šu (vers. Ra) susivaidijo. Tefnut („drėgmė“) paliko Egiptą ir iškeliavo į Nubiją. Tada Šu suprato, kad jam trūksta Tefnut ir norėjo ją susigrąžinti, bet Tefnut pasivertė kate, kuri sunaikindavo prisiartinusį žmogų ar dievą. Galiausiai sumanusis Totas sugebėjo ją įtikinti sugrįžti į Egiptą. Jos kelionė Nilu žemyn suteikia daug džiaugsmo ir linksmybių visiems Nilo slėnio gyventojams, o diena, kai po šventosios santuokos Hator Tefnut tampa Šu (arba Šu Onurio) žmona – gamtos suklestėjimo pradžia.
Loreta Kudarienė
Biografija
1969 m. pradėjo dirbti Lietuvos tekstilės pramonės mokslinio tyrimo institute jaunesniąja, vėliau vyresniąja moksline bendradarbe bei planavimo skyriaus vedėja. Dirbdama institute iki 1995 m. paskelbė 24 mokslinius straipsnius, yra 15 autorinių liudijimų bei 8 pramoninių pavyzdžių bendraautorė.
Šu
Mitai
Kitame mite pasakojama, kad Ra paprašė Šu, kad šis atskirtų savo vaikus dangaus deivę Nutą ir žemės dievą Gebą, nes šie taip stipriai buvo susiglaudę, jog negalėjo susilaukti vaikų, o visa žemė buvusi tuščia. Kai Šu pakėlė Nutą šioji ėmė verkti ir ilgėtis savo vyro taip į pasaulis tapo derlingas. Po kurio laiko Nuta pagimdė dieviškuosius dvynius Ozyrį, Izidę, Setą bei Neftidę,
Loreta Kudarienė
Biografija
1995 m. pradėti kurti Kauno kartų namus, iš pradžių savanorė, 1996–2004 m. šių namų direktorė, nuo 2004 m. direktorės pavaduotoja socialiniams reikalams. 2007-2011 m. Kauno miesto savivaldybės miesto tarybos sekretoriato vyr. specialistė.
Šu
Mitai
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Loreta Kudarienė
Biografija
Nuo 1996 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, nuo 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narė. 2002 m. išrinkta į Kauno miesto savivaldybės tarybą, Socialinių reikalų komiteto pirmininkė, antikorupcinės, peticijų bei etikos ir procedūrų komisijų narė, specialiojo daugiabučių namų savininkų bendrijų ir Kauno bendruomenių centrų rėmimo fondų tarybų narė. 2004 m. kandidatė į Lietuvos Respublikos Seimo nares. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė. Socialinių, sveikatos ir šeimos reikalų komiteto pirmininkė.
Katalikių moterų draugijos narė, Kauno Kristaus Prisikėlimo bažnyčios pastoracinės tarybos narė. Pildo internetinį dienoraštį.
1092 m.
1092 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Markas Petuchauskas
Markas Petuchauskas (g. 1931 m. spalio 6 d. Šiauliuose) – Lietuvos menotyrininkas, teatrologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Šarūnas Sakalauskas
Šarūnas Sakalauskas (g. 1960 m. liepos 17 d.) – Lietuvos krepšinio treneris, socialinių mokslų daktaras, docentas.
Markas Petuchauskas
Biografija
Gimė Šiaulių burmistro pavaduotojo Samuelio Petuchausko šeimoje. 1941–1943 m. gyveno Vilniaus gete. 1954 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1962 m. Lunačiarskio teatro meno instituto Maskvoje aspirantūrą. 1962 m. SSRS kultūros ministerijos meno istorijos institute apgynė disertaciją „Kauno dramos teatras 1940–1960 metais“, menotyros mokslų kandidatas. 1985 m. Sąjunginiame menotyros mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Lietuvių tarybinio dramos teatro formavimasis ir vystymasis“, menotyros mokslų daktaras.
Obelių valsčius
Obelių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Obeliai.
Istorija
Valsčius minimas nuo 1529 m. Carmečiu valsčius atkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. 1905 m. lapkritį valstiečiai išvijo carinę valsčiaus valdybą ir išrinko savo komitetą. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujiems Aleksandravėlės valsčiui ir Ragelių valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Obelių rajonui (8 apylinkės).
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Kusai
Kusais vadinama:
Semaine des As 2006 m. sezonas
'''2006 m. Semaine des As sezonas' – 4-iasis turnyro sezonas, vykęs Palais des Sports de Dijon'' arenoje.
Graikijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
Graikijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
Letur-Lefr
„Letur-Lefr“ yra John Frusciante EP, išleistas 2012 m. liepos 4 d. „Record Collection“ leidykloje. Albumas buvo išleistas daugybėje formatų, įskaitant ir 32 bitų skaitmeninį parsisiuntimą bei audiokasetę. Albume Frusciante dainuoja, groja visais instrumentais bei suvedinėja garsą. Kartu pasirodo ir jo žmona bei keletas draugų.
Alėjai II
Istorija
2015 m. Alėjai I ir Alėjai II sujungti į bendrą Alėjų kaimą.
Pempės (Šilalė)
Pempės – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kaltinėnų, dešiniajame Ašvijos upelio krante.
Slabadėlė (Petriškiai)
Slabadėlė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Petriškių.
Baskai (Molėtai)
Baskai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Giedraičių.
Istorija
Kaimas minimas 1781 m. Giedraičių bažnyčios mirusiųjų metrikų knygoje.
Sausio 6
Sausio 6 yra šešta metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 359 dienos (keliamaisiais metais – 360).
Vardadieniai
Aras – Arūnas – Arūnė – Baltazaras – Kasparas – Melchioras – Merkelis
Suchodul Velkai
Suchodul Velkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mordų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Mordų, apie 24 km į rytus nuo Sedlcų ir apie 111 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Čikamočos kanjonas
thumb|right|240px|Čikamočos kanjonas. Kelias Chironas-Sapotaka Čikamočos kanjonas (isp. Cañon del Chicamocha) yra Kolumbijoje, Santandero departamente, Rytų Kordiljeroje, netoli Bukaramangos miesto. Susidarė tektoninio lūžio vietoje. Įeina į Čikamočos nacionalinį parką.
Graikijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Graikijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Semaine des As 2007 m. sezonas
'''2007 m. Semaine des As sezonas' – 5-iasis turnyro sezonas, vykęs Nansio SLUC namų arenoje Palais des Sports Jean Weille de Nancy''.
1093 m.
1093 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Fyllingen Fotball
Bergeno „Fyllingen“ – Norvegijos futbolo klubas iš Bergeno.
Drohičino valsčius
Drohičino valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatyčių apskrityje. Centras – Drohičinas. Ribojasi su Grodzisko, Jablona Lackos, Korčevo, Perlejevo, Plateruvo, Repkų ir Semiatyčių valsčiais.
Istorija
Įkurtas 1934 m. spalio 1 d. iš dalies Naroikų valsčiaus, Semiatyčių valsčiaus ir Skužeco valsčiaus. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1952–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Ostrožanų ir Šledzianuvo valsčiams. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 207,96 km², iš kurių:
Valsčius sudaro 14,25 % Semiatičės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:
Pagal 2002 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1285,37 zlotai.
Tautinė sudėtis
2002 m. gyveno 7 120 žmonės:
5 m.
5 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Anarcho-punk
Anarcho-punk – pankroko judėjimo stilius, vienijantis grupes, remiančias anarchistines idėjas.
Suchodolekas
Suchodolekas  – kaimas Lenkijos rytuose, Mordų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Totoriškiai
Totoriškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kamajų.
Graikijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Graikijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Fleitažuvinės
Šeimoje 1 gentis ir 3 rūšys.
Pesiai
Pesiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Kaltinėnų, aukščiausioje apylinkių vietoje (altitudė 194 m).
Lietuvos kultūros tyrimų institutas
thumb|right|250px|Instituto buveinė Lietuvos kultūros tyrimų institutas (1977–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas) – Lietuvos filosofijos ir sociologijos mokslinių tyrimų centras, nuo 1977 veikiantis Vilniuje, Saltoniškių g. 58. Įkurtas vietoje 1969 m. įkurto Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Filosofijos, teisės ir sociologijos skyriaus. 2002 m. reorganizuotas, Kultūros, filosofijos ir meno institutas, iki 2010 m. Lietuvos filosofijos ir sociologijos institutas.
Struktūra
2002 m. Lietuvos filosofijos ir sociologijos institutas turėjo 9 skyrius: Lietuvos filosofijos istorijos, Dabartinės filosofijos, Humanizmo filosofijos, Etikos, Socialinės organizacijos, Etnosociologijos, Socialinių pokyčių tyrimo, Demografinių tyrimų, Mokslinės informacijos. Institute dirbo 110 darbuotojų, iš jų 70 mokslo darbuotojų, iš jų 7 habilituoti daktarai, 37 daktarai.
Institutui priklausė Viešosios nuomonės tyrimų centras ir Represijų Lietuvoje tyrimų centras, institute veikė Lietuvos mokslų akademijos centrinės bibliotekos filialas. Prie instituto veikė Lietuvos filosofų draugija, Baltijos sociologų asociacija, Mokslo filosofijos ir istorijos draugija, Lietuvos etikų draugija „Ethos“.
Veikla
Svarbiausios instituto mokslinės veiklos kryptys: Lietuvos filosofijos istorijos, dabartinės filosofijos ir etikos tyrinėjimai, sociologiniai visuomenės socialinių, ekonominių ir politinių pokyčių, kultūros, šeimos, gyventojų viešosios nuomonės, sociologinės teorijos ir istorijos tyrimai, Lietuvos demografinės situacijos ir gyventojų socialinė demografinė analizė, Lietuvos teisės istorijos tyrimai.
Institutas leido tęstinius mokslo leidinius „Etikos etiudai“ (nuo 1977 m.), „Lietuvos filosofijos istorija: paminklai ir tyrinėjimai“ (nuo 1990 m.), išleido daugiau kaip 370 knygų, iš jų daugiau kaip 90 monografijų, teminių rinkinių. Rengė Lietuvos mokslų akademijos leidžiamus mokslo žurnalus „Filosofija. Sociologija“, „Humanistika“, kuravo žurnalo „Logos“ leidimą.
Mikoliškis
Mikoliškis – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Pušaloto. Seniūnaitijos centras. Veikia medicinos punktas, Pušaloto mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka. Pro kaimą teka Lėvens kairysis intakas Amata.
Istorija
XX a. veikė Mikoliškio geležinkelio stotelė prie Panevėžio–Joniškio geležinkelio. TSRS okupacijos metais Mikoliškis – Pušaloto apylinkės Mikoliškio paukštininkystės tarybinio ūkio (dab. žemės ūkio kooperatyvas „Mikoliškio paukštynas“) centrinė gyvenvietė. 1958 m. įsteigta pradžios mokykla, vaikų darželis, kultūros namai, 1968 m. – biblioteka.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
1094 m.
1094 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Titas Tacijus
Titas Tacijus (Titas Tatijus, Titus Tatius; m. 748 m. pr. m. e.) – legendinis sabinų Kureso (Cures) miesto karalius pagal senovės Romos tradiciją.
Titas Tacijus po sabinių pagrobimo užpuolė Romą ir, padedamas išdavikės Tarpėjos (Tarpeia), užėmė Kapitolijų. Sabinės moterys įtikino Tacijų ir Romulą susitaikyti ir po to jie pakaitomis bendrai valdė romėnus ir sabinus. Pagal susitarimą Roma išlaikė savo pavadinimą, o visi jos gyventojai buvo vadinami romėnais, tuo tarpu visa bendruomenė buvo vadinama 'kviritais (Quirites''), sabinai tapo valstybės dalimi, jie buvo priimami į gentis ir kurijas.
Susitarimas galiojo penkerius metus, jis pasibaigė žuvus Tacijui, kurį iš keršto nužudė Laviniumo (Lavinium) gyventojai. Toliau Romą valdė tik Romulas, ir Tacijaus pagal tradiciją nelaiko vienu iš septynių Romos karalių.
Pagal T. Momseną Tacijaus mirties istorija primena istorinį kraujo keršto uždraudimo perpasakojimą. Tacijus, kai kuriais aspektais primenantis Remą, yra eponiminis religinės Titijų kolegijos herojus. Titijus apie kolegiją pateikė du tradicinius aiškinimus – (a) kolegiją įkūrė pats Tacijus tam, kad išsaugotų sabinų kultą Romoje, (b) kolegiją įkūrė Romulas tam, kad pagerbtų Tacijų, ant kurio kapo kolegijos nariai kiekvienais metais atlikdavo aukojimą. Kolegija buvo nustojusi veikti respublikos laikų pabaigoje, ji vėl atgaivinta Augusto laikais ir egzistavo iki II a.
Jurgis Frydrichas Radvila
Jurgis Frydrichas Radvila (, 1860 m. Berlyne – 1914 m.) – Lietuvos ir Lenkijos didikas, valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Žmona Marija Rožė (1863–1941 m.) iš Bielaja Cerkov Branickių giminės buvo labai turtinga nuotaka ir gera šeimininkė. Jiems pavyko atgaivinti ir atstatyti daugelį giminės valdų, tačiau pernelyg įtemptas darbas Jurgį Frydrichą susargdino, o vėliau jį ištiko paralyžius, todėl visas ūkis gulė ant kunigaikštienės pečių. Bet ji ne tik suspėdavo, bet ir pagarsėjo draugiškumu bei plačiais ryšiais. Jos rūmų Paryžiuje ir Romoje salonų durys buvo atviros Europos šalių valdančiųjų atstovams, aristokratijai, diplomatams, politikams, intelektualams, menininkams.
Po vyro mirties gyveno daugiausia Nesvyžiuje arba savo sodyboje Lipkuose, Ukrainoje. Netgi revoliucija Rusijoje ir dalies pajamų netekimas nepakeitė jos gyvenimo būdo. Tik kai pajuto senkant santaupoms, nusprendė parduoti kai kurias valdas Ukrainoje ir grįžti į Nesvyžių. Tačiau ir į Nesvyžių su tarybinių karių tankais atėjo 1939 m. Rusai ją suėmė ir rengėsi ištremti ir tik Italijos karaliaus įsikišimas leido jai išvykti į Romą, kur ji netrukus mirė.
Vyriausia duktė Rožė Radvilaitė (1884–1949 m.) ištekėjo už kunigaikščio Liudviko Čartoryskio.
Sūnus Antanas Albertas Radvila (Aba) (1885–1935 m.), XVI Nesvyžiaus valdytojas, XIV Klecko valdytojas, vedė Doroty Parker-Deacon ir nors vėliau išsiskyrė, santuokoje 1917 m. gimusi duktė Elžbieta Marija ištekėjo už Vytauto Tado Čartoryskio, o šiam mirus – už Jano Bonč Tomaševskio.
Sūnus Karolis Mikalojus Radvila (1886–1968 m.), II Davidgrodo valdytojas, vedė Dominyko Marijos Radvilos iš Nesvyžiaus dukterį Izabelę Radvilaitę. Jų duktė Izabelė ištekėjo už Edmundo Ferdinando Radvilos.
Duktė Teresė Radvilaitė (1899–1975 m.) ištekėjo už Huberto Liubomirskio.
Duktė Elžbieta Radvilaitė (g. 1894 m.) buvo ištekėjusi už Alberto Tiškevičiaus, šiam mirus ištekėjo už Vlodzimiežo Žeromskio.
Indonezijos rupija
thumb|2016 thumb|2009 Indonezijos rupija (Rp) (ISO 4217 kodas – IDR) – oficialus Indonezijos piniginis vienetas.
Indoneziečiai rupiją dar vadina Perak.
Nijolė Miliauskaitė
Nijolė Miliauskaitė-Bložienė (1950 m. sausio 23 d. Keturvalakiuose, Vilkaviškio raj. – 2002 m. kovo 25 d. Druskininkuose, palaidota Vilniuje, Antakalnio kapinėse) – Lietuvos poetė, lituanistė.
Indonezijos rupija
Istorija
Pirmoji Indonezijos rupija buvo įvesta 1945 m. 1945-1949 m. vykstant karui dėl nepriklausomybės šalia cirkuliavo Nyderlandų guldenas bei Japonijos okupacinės vyriausybės išleista rupija. 1949 m. Indonecijos rupija galutinai „išstūmė“ kitus piniginius vienetus. 1965 m. dėl didelės infliacijos privertė denominuoti nacionalinę valiutą ir tų pačių metų gruodžio mėnesio 13 dieną buvo išleista į apyvarta naujoji rupija, kuri buvo keičiama santykiu 1:1000.
Nijolė Miliauskaitė
Biografija
Vyras poetas Vytautas Bložė. 1973 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. Dirbo Lietuvos centriniame valstybės archyve, Knygų rūmuose, laikraščio „Kalba Vilnius“ redakcijoje.
Kūryba
Jaunystėje žavėjosi Salomėja Nėrimi. Mokėsi internatinėje mokykloje, todėl kūryboje galima pastebėti apleistumo jausmą, namų ilgesį, prieglaudos motyvus. Didžiąją gyvenimo dalį praleido Druskininkuose. Artimai bendravo su Kornelijumi Plateliu, taip pat gyvenusiu Druskininkuose. Domėjosi Rytų kultūra. Nemėgo kalbėti apie savo kūrybą, buvo drovios, uždaros prigimties, todėl pirmąjį poezijos rinkinį išleido vėliausiai iš savo kartos poetų. Pagrindinė poetės kūrybos tema – tikrų namų ilgesys, savo tapatybės ieškojimas, trapus pasaulio grožis. Eilėraščiai pagrįsti skaudžia kūrėjos patirtimi. Pagrindiniai stilistiniai eilėračių bruožai – polinkis į minimalizmą, glaustumą, būdingos pasakojimo nuotrupos ar scenos.
Indonezijos rupija
Banknotai ir monetos
Banknotai – įprastos popierinės kupiūros. 1993 m., įprasminant 25-rių metų šalies ekonominį vystymąsi, į apyvartą išleisti 50 000 nominalo polimeriniai banknotai. Juose buvo vaizduojamas diktatorius Suhartas, o kitoje banknoto pusėje – tarptautinis Džakartos oro uostas. 1999 m. buvo išleista į apyvartą ir 100 000 nominalo kupiūra. Indonezijos bankas nusprendė, jog iš sintetinės medžiagos gaminami banknotai bus ilgaamžiai bei sunkiai padirbami. Visgi jie nebuvo populiarūs bankuose, nes dėl savo fizinių savybių buvo sunkiai pritaikomi įprastiems banknotų skaičiavimo automatams. 2004 m. Indonezijos bankas grįžo prie įprastų popierinių banknotų leidybos.
Nijolė Miliauskaitė
Kūryba
Eilėraščiai proziški, būdinga paprastos kasdieniškos detalės, lakoniškas pasakojimas, kuriame daiktai, žmonių portretai, gamtovaizdis, erdvės detalės turėtų kviesti į negrįžtamai prarastus namus, atkuriamus tik sapnuose ir vaikystės prisiminimuose. Juose atgyja beveik pasakiška, bet konkreti, tapybiška namų erdvė. Skaudi asmeninė patirtis nedeklaruojama, kuriamos situacijos, kuriose skleidžiasi moters savivoka.
Indonezijos rupija
Banknotai ir monetos
Banknotai pagaminti iki 1997 m. negalioja, bet juos galima pasikeisti Indonezijos bankuose.
Nijolė Miliauskaitė
Kūryba
1969 m. kompozitorius Vytautas Jurgutis pagal N. Miliauskaitės žodžius sukūrė muzikinį ciklą „Mergaitė namų šešėliuose“. Poezija versta į anglų, lenkų, vokiečių ir kt. kalbas.
Indonezijos rupija
Banknotai ir monetos
1 rupija = 100 centų. Centai yra pagaminti iš metalo lydinio (1995-1997) ir aliuminio (2002-2005). Šiuo metu, dėl ankstesnės infliacijos ir nuvertėjimo, monetos nekaldinamos.
Sachamos nacionalinis parkas
Sachamos nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas vakarų Bolivijoje, Oruro departamento šiaurės vakaruose. Vakaruose ribojasi su Čile ir ten įkurtu Laukos nacionaliniu parku.