cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dangaus pilis Laputa
Siužetas
Anksčiau žmonija statė skraidančius miestus, vėliau sunaikintus neįvardintos katastrofos, kurią sukėlė savo galia besipuikavę žmonės. Likę gyvi buvo priversti įsikurdinti ant žemės, o vienintelė išimtis Laputa liko skrajoti danguje, apgaubta rūsčiais audros debesimis. Filmo pradžioje Laputa žmonių tarpe yra virtusi tik legenda.
Filmo įžangoje lėktuvas, gabenantis mergaitę vardu Sita ir jos pagrobėją Muską su kitais agentais, užpuolamas oro piratų, Dolos ir jos gaujos, siekiančių pagrobti Sitos kristalinį amuletą. Sita pasinaudoja sumaištimi ir, partrenkusi Muską, bando pabėgti nuo piratų pro laivo langą. Sita nuslysta nuo laivo atbrailos ir apsvaigusi nukrenta. Laimei, jos kritimą sulėtina amuletas ir ją žemės paviršiuje pagauna berniukas, vardu Pazu, dirbantis vietos kasyklose. Kitą dieną Sita atsibunda Pazu namuose ir susipažįsta su savo gelbėtoju. Tuo tarpu piratai ieško Sitos ir atvyksta prie Pazu namų. Sita atpažįsta, kad tai ją pagrobti bandę piratai. Pazu ir berniuku persirengusi Sita pabėga nuo piratų į kalnakasių miestelį, kur jų ieško kiti piratai. Miestelyje įvyksta grumtynės tarp kalnakasių ir piratų. Sita ir Pazu pabėga per galinius kiemus ant traukinių linijų ir įsėda į pakeleivingą sąstatą. Piratų vadė Dola juos suseka žiūronu ir vejasi bėgiais su lokomobiliu. Atsikračius piratų lokomotyvą pasitinka karinis sąstatas, iš kurio išlipa Sitą anksčiau pagrobęs agentas ir bando ją sulaikyti. Sita ir Pazu nubėga šalutine geležinkelio linija, kuria juos prisiveja Dolos gauja. Kariškiams atakavus liniją Pazu ir Sita nukrenta į kasyklą ir vėl amuleto pagalba išgelbėjami. Giliai požemiuose jie sutinka vietos atsiskyrėlį dėdę Pom, kuris jiems atskleidžia, kad Sitos amuletas yra vienas iš volusito kristalų, naudotų išlaikyti Laputą ore ir, kad juos išgauti mokėjo tik legendinės Laputos gyventojai. Kristalas pasižymi supergaliomis ir yra labai pavojingas. thumb|right|220px| Sita ir Pazu kasyklų požemiuose thumb|right|220px| Sita nelaisvėje ir Muska armijos tvirtovėje Išėjus iš kasyklų Sita pasako, kad jos tikrasis vardas yra Lusita Toel Ul Laputa ir Pazu tiki, kad kristalo pagalba gali rasti legendinę salą. Tačiau jie jau yra susekti vyriausybės lėktuvo-šnipo ir yra sučiumpami kariuomenės su Muska. Sita ir Pazu perkeliami į armijos tvirtovę, kurioje Muska Sitai parodo iš dangaus nukritusį laputiečių robotą bei atskleidžia paslaptį apie jos kilmę. Sita yra Laputos teisėta sosto paveldėtoja, princesė. Muska priverčia Sitą sutikti padėti jam rasti Laputą, o mainais jis pasirūpina Pazu paleidimu, su kuriuo Sita yra tapę draugais. Muska nori rasti Laputą ne vien dėl legendinių jos turtų, bet ir dėl galios, kurios pagalba Laputa kažkada valdė pasaulį. Grįžusį namo Pazu sučiumpa Dolos piratai. Dola pasiklauso slaptų armijos pranešimų ir sužino, kad armija ketina su laivu pakilti į lemiamas Laputos paieškas. Pazu prikalbina Dolą pasiimti jį kartu dar viename bandyme pagrobti Sitą ir jos kristalą.
Tuo tarpu pilyje Sita prisimena stebuklingus žodžius, kurie suaktyvina kristalą ir šis spinduliu parodo kryptį Laputos link. Tuo metu pilies rūsiuose nuo kristalo poveikio atgyja robotas ir beieškodamas Sitos ima viską niokoti. Sita pabėgą į bokštą, kur ją atseka robotas. Armija atakuoja robotą, Sitos kristalas nukrenta iš bokšto. Pirmosios atakos nesunaikintas robotas pradeda naikinti viską aplinkui pakol nėra pašaunamas armijos skrajojančio laivo. Atskridusi Dola ir Pazu išgelbsti Sitą iš degančio bokšto, bet kristalo amuletas lieka Muskos rankose. Pazu ir Sita prikalbina Dolą juos pasiimti kartu su piratais ir jie išskrenda amuleto nurodyta kryptimi ieškoti Laputos lenktyniaudami su armijos orlaiviu. Piratai ir armija pasiekia Laputą gaubiantį uraganinį debesį tuo pačiu metu. Audroje ir armijos orlaiviui atakavus Dolos piratų orlaivį, nutrūksta lynas, kuriuo Pazu ir Sita skraidyklėje sekė padėtį danguje. Vėjas juos nuneša į debesį ir vaikai nukrenta Laputoje, kurioje paaiškėja, kad miestas apleistas, bet augaliją prižiūri robotas, panašus į tą, kuris suniokojo armijos tvirtovę. Salos centre yra milžiniškas medis. Tuo tarpu Muskos kariai paima į nelaisvę Dolos piratus ir prisišvartuoja prie Laputos, kurios audras išsklaidė Sitos kristalinis amuletas. Armija ima grobstyti miesto turtus, o Muska leidžiasi ieškoti tik jam vienam žinomų vartų į Laputos vidų. Muska ir jo agentai pastebi Pazu. Sita bando jį pridengti ir sučiumpama Muskos, kurio įvedama į Laputos vidų.
Laputos centre jie atranda neaprėpiamo dydžio kristalą, išlaikantį miestą ore. Muska atskleidžia, kad jis yra iš kitos Laputos kilmingųjų giminės ir nori atgaivinti Laputos galybės laikus, kai ji valdė žemės pasaulį. Tuo tarpu armijos generolas išsiaiškina, kad Muska turi savus kėslus, skirtingus nuo vyriausybės, ir puola jo ieškoti, norėdamas suimti. Pasinaudodamas Sitos kristalu Muska aktyvuoja Laputos vidinius mechanizmus ir robotus. Generolui pademonstruoja Laputos galią ir pražudo jį su kitais kareiviais įviliojęs juos į spąstus. Atsiskyręs armijos orlaivis bando atakuoti Laputą, bet Muska prieš jį pasiunčia skraidančių robotų armiją ir sunaikina. Sita bando sukliudyti Muskai, pagrobia iš jo rankos amuletą ir pabėga. Tuo tarpu Pazu išvaduoja Dolos piratus, patenka į Laputos vidų ir ieško Sitos. Sita per skylę sienoje atiduoda amuletą Pazu ir pasprunka į apleistą sosto kambarį, kur užspeičiama Muskos su pistoletu. Pazu bando išgelbėti Sitą ir Muska jam duoda vieną minutę laiko pasikalbėti su Sita ir grąžinti kristalą. Tačiau Pazu su Sita kartu ištaria sunaikinimo burtažodį. Kristalo šviesa apakina Muską, pilis pradeda griūti. Sita ir Pazu išsigelbsti salos medžio šaknyse ir su skraidykle pasprunka iš aukštyn kylančios Laputos. Po to sutinka Dolos piratus, kurie jau yra slapta prisigrobę turtų iš miesto ir galės nusipirkti naują piratų laivą. Filmo pabaigoje rodomi likę skrajoti Laputos griuvėsiai, ore išlaikomi centrinio kristalo, apsupto milžiniško medžio šaknimis.
Rusai
Rusai – rytų slavų tauta, sudaranti didžiąją dalį (apie 79,8 % ) Rusijos Federacijos gyventojų.
Skaičius ir paplitimas
Didelę dalį gyventojų rusai taip pat sudaro Ukrainoje, Baltarusijoje (8,3 %), Kazachstane (18,4 %), Uzbekistane, Latvijoje (24,5 %), Kirgizijoje (6,2 %), Estijoje (24,3 %), Lietuvoje (4,5 %), Moldavijoje. 1989 m. už Rusijos sienų gyveno 25,3 mln. rusų. Bendras rusų skaičius pasaulyje sudaro apie 134 mln. milijonų, iš kurių Rusijoje – 117 milijonų. . Buvusiose tarybinėse respublikose gyvenantys rusai dažnai kartu su kitų tautybių gyventojais, kurių gimtoji kalba yra rusų, jungiami į „rusakalbių“ kategoriją.
Etimologija
Rusų tautos ir vienkart valstybės pavadinimas (sen. rusų k. рѹсь) pradžijoje reiškė „variagai“ ir buvo kilęs iš senovės skandinavų kalbos žodžio rōþr (irklininkas). Taip pat yra slavų, iraniečių etimologijos teorijos. XVIII–XIX a. literatūrinėje kalboje rusai buvo vadinami didžiarusiai. Terminas atsirado, norint atskirti rusus nuo baltarusių, mažarusių (Rusijos imperijoje vartotas oficialus ukrainiečių tautos vardas).
Žodis „русский“ (russkij) yra kilęs iš žodžių junginio „русские люди“ (russkije liudi, rusų žmonės) būdvardis.
Kalba, raštas ir literatūra
Rusai kalba rusų kalbą. Rašant rusų k. nuo X a. naudojamasi iš bažnytinės slavų kalbos perimta kirilika. Seniausias žinomas rusiškas rankraštinis tekstas užrašytas apie XI a. (Naugardo kodeksas). Knygos rusų žemėse rašomos nuo XI a. vidurio. Pirmoji rankraštinė knyga — Ostromiro evangelija. Pirmoji išspausdinta rusiška knyga „Apaštalas“ išleista 1564 m. Autoriai – Ivanas Fiodorovas ir Petras Mstislavecas. Biblija į rusų k. pirmą kartą išversta XIX a. Iki to (stačiatikių bažnyčioje iki šiol) tikintieji skaitė bažnytine slavų kalba. Rusų bendrinė kalba susiformavo XVII–XIX a. Pirmasis reguliarus rusiškas periodinis leidinys („Sankt Petergurgo žiniaraštis“) pasirodė 1703 m.
Religija
Kijevo Rusia priėmė krikščionių (stačiatikių) tikėjimą 988 m. iš Bizantijos imperijos. Net ir po krikšto gyvavo slavų pagonybės elementai. 1448 m. Rusijos stačiatikių bažnyčia gavo autokefaliją. XVII a. dalis tikinčiųjų ir dvasininkų atsisakė priimti bažnyčios apeigų reformą. Nuo to laiko senųjų apeigų išpažinėjai, kurie, savo ruožtu, naująsias apeigas ir tradicijas laikė erezija, buvo nuožmiai persekiojami visoje Rusijos carystėje. Nemažai sentikių įsikūrė Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje. Sovietmetyje valdžia vykdė ateizmo politiką, daug bažnyčių buvo uždarytos arba sunaikintos, o dvasininkai persėkiojami. XXI a. rusai yra vieni iš nereligingiausių tautų pasaulyje.
Skaičius
Skaičiaus kitimas     : * Apytikriai.
** Tik Rusijoje.
Andruškonių atodanga
Andruškonių atodanga – gamtos paminklas (Ži­nė­nų kaimas, Kulvos seniūnija, Jonavos rajonas), dešinia­ja­me Ne­ries kran­te. Pasiekiamas vykstant keliu. Kirtus Kauno ir Jonavos rajonų ribą, pasukama į žvyrkelį pagal nuorodą „Mažųjų Žinėnų piliakalnis“. Šalia piliakalnio pamiškėje prie sodybos įrengta automobilių stovėjimo aikštelė. Į žemupio pusę tame pačiame krante susiformavusi Drąseikių atodanga.
Aprašymas
Atodangos šlaitas la­bai sta­tus; ma­ty­ti pas­ku­ti­nių ap­le­dė­ji­mų mo­re­nų sluoks­niai. Ato­dan­gos il­gis – 100 m, aukš­tis – 33 m. 1999 m. Andruškonių ato­dan­ga pakar­to­ti­nai pri­pa­žin­ta vals­ty­bės sau­go­mu gam­ti­nio kraš­to­vaiz­džio ob­jek­tu.
Monetų svarelis
thumb|right|200px|Moidorų [[monetų svarelis ]]
Monetų svarelis  – dažniausiai metalinis diskas, savo išvaizda primenantis monetą, savo mase atitinkantis tam tikrą visavertę auksinę ar sidabrinę monetą, monetos masės standartas. Kadangi auksines bei sidabrines monetas gadino – kaldino iš mažesnės prabos lydinių, nugramdydavo monetų kraštus ar išgręždavo auksą iš vidurio, – buvo svarbu turėti įrankį, kuris leistų atpažinti sugadintas monetas. Kiekvienai aukso monetų rūšiai egzistavo savi svareliai, kadangi kiekviena tokia rūšis turėjo savo tipinę masę.
Monetų svareliai (, penny – poise) paminėti Anglijos įstatymuose dar 1205 m., valdant karaliui Jonui Bežemiui, kaip priemonė, turėjusi apsaugoti nuo per lengvų ir apipjaustytų monetų. Iki Karolio I (1625-49) laikų žinomi tik monetų svareliai aukso monetoms vertinti. Pirmieji rašytiniuose šaltiniuose minimi (po 1420 m.) monetų svareliai skirti auksiniam nobliui, 1/2 ir 1/4 noblio. Pirmieji angliški monetų svareliai buvo disko formos ir vienpusiai, o jų išvaizda primindavo tas monetas, kurioms tikrinti buvo skirti.
Nuo XVI a. pradžios imta naudoti kvadratinius svarelius, kurie iki Henriko VIII valdymo tebebuvo vienpusiai. Valdant Henrikui VIII svarelių reverse romėniškais skaičiais ėmė žymėti monetos vertę šilingais ir pensais. Paskutiniai svareliai su tokiais romėniškais skaičiais buvo gaminti valdant Jokūbui II (1685-88).
XVI a. imta gaminti specialius rinkinius, kuriuos sudarė svarstyklės ir svarelių rinkinys, skirti sverti įvairioms tuo metu apyvartoje esančioms monetoms. Pvz., 1587 m. Tauerio kalyklos viršininkui buvo įsakyta paruošti svarstykles su svarelių rinkiniu, kur kiekvienas svarelis pažymėtas karūnuota E raide (Elžbieta). Kiekvienas miestas ir miestelis turėjo turėti tokį rinkinį, kitokių rinkinių naudojimas buvo uždraustas gąsdinant įkalinimu. 1588 m. buvo aprašytas vienas toks rinkinys, kurį sudarė medinė dėžutė, o joje – 14 monetų svarelių, svarstyklės, komplektas iš 5 svarelių, kurių masės buvo nuo 1 penso iki 5 pensų, komplektas svarelių, kurių masė buvo iki 5 granų.
Jokūno I valdymo metais monetų svareliai buvo žymimi karūnuota I raide.
1632 m. Anglijos parlamento aktu buvo uždrausta naudoti kvadratinius ir liepta naudoti tik monetų pavidalo svarelius. Daugelis to meto svarelių pažymėti B raide, nes gaminti įgalioto monetų kalyklos graverio Nicholas Briot.
XVII a. antroje pusėje didėjant svarelių poreikiui, juos imta gaminti privačiai. Jau valdant Viljamui III kai kurie privatūs svarelių gamintojai ėmė žymėti jų gaminamus svarelius savais inicialais ar vardais.
1775 m. parlamento aktas pareikalavo, kad visi monetų svareliai būtų tikrinami ir, tik įsitikinus kad yra tikslūs, pažymėti sertifikavimo ženklu. Sertifikavimo ženklai buvo ąsotis (Londono miesto Founders kompanija), imperatoriška karūna (Karališkoji monetų kalykla), inkaras (Birmingemas), einantis heraldinis liūtas (Londonas).
1891 m. Monetų leidybos aktas suteikė monetoms vyriausybės kokybės garantiją, todėl monetų tikrinimas naudojant svarelius paseno.
XVII a. pabaigoje ir XVIII a. plečiantis prekybai į Angliją patekdavo daug aukso monetų iš Portugalijos, Prancūzijos, Ispanijos, todėl šių monetų kontrolei buvo daromi ir platinami atitinkami svarelių rinkiniai. Dalis svarelių su arfos ir skydo atvaizdais buvo daryti naudoti Airijoje. Parlamento aktai, skirti „naujo standarto“ ginėjai ir svarelių tikrinimui (1774-75 m.) apvalė Angliją nuo daugelio per lengvų aukso monetų, bet dalis užsieninių aukso monetų galbūt dar buvo apyvartoje iki didžiojo monetų keitimo 1816 m.
Kazimieravo apylinkė (Daugai)
Kazimieravo apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Daugų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Daugų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Daugų apylinkės, Junčionių apylinkės ir Pivašiūnų apylinkės.
Kaiseris
Kaiseris – miestas Turkijos centrinėje dalyje, Anatolijos plokščiakalnyje; provincijos centras. Miestas įsikūręs užgesusio Erdžijo ugnikalnio šiaurės papėdėje, 1040–1050 m aukštyje. Yra Erkileto tarptautinis oro uostas. Aliuminio lydymas, lėktuvų surinkimas, tekstilės (medvilnės), stiklo, cemento, maisto (daugiausia cukraus) pramonė, namų apyvokos reikmenų gamyba. Auksakalystės, kilimų, patiesalų audimo amatai. Turizmas. Yra Erdžijo universitetas (įkurtas 1978 m.). XII–XVI a. architektūros paminklai (mečetės, medresės, citadelė, mauzoliejus).
Netoli Kaiserio yra istorinio Kanešo miesto vieta.
Istorija
Senovėje miestas vadintas Mazaka (🇬🇷), vėliau Eusebėja (🇬🇷). Nuo III a. pr. m. e. tapo Kapadokijos karalystės sostine, I a. pr. m. e. jį užėmė Armėnijos karalius Tigranas I. I m. e. a. romėnams užvaldžius Kapadokiją, miestas pavadintas Kapadokijos Cezarėja, tapo Kapadokijos provincijos sostine. Nuo II a. tapo vienas krikščionybės plitimo židinių, čia įkurta Cezarėjos vyskupija, IV a. – Kapadokijos metropolija. 1080 m. miestą užkariavo turkai seldžiukai ir pavadino Kaiseriu. 1242 m. užėmė mongolai, XIV a. turkmėnai, 1397 m. – turkai osmanai, vėliau valdė Egipto mameliukai. Nuo 1515 m. priklausė Osmanų imperijai.
Dabartinis miesto pavadinimas – suturkinta Caesarea. Šitaip romėnai miestą pavadino cezario Augusto garbei.
Smėlynė (Zarasai)
Smėlynė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, piečiau magistralinio kelio, ties Lietuvos valstybės siena su Latvija. Yra pasienio kontrolės postas. Į šiaurę nuo kaimo telkšo Laukesas, prateka Laukesos upelis, kuria išvesta sienos linija su Latvija.
Istorija
1991 m. gegužės 23 d. ir birželio 3 d. Smėlynės pasienio punktą buvo užpuolę sovietų omonininkai.
Mikuličė
Mikuličė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mileičycių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Mileičicės, apie 28 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 67 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Ignotas Abramavičius
Ignotas Abramavičius (g. 1873 m. – mirties data nežinoma) – kunigas, knygnešys.
Biografija
Baigė Kauno kunigų seminariją. Kunigo įšventinimai suteikti 1897 m. Paskirtas vikaru į Rumšiškes (Kaišiadorių raj.). Čia kunigaudamas platino lietuvišką spaudą, ypač daug išplatindavo „Tėvynės sargo“. Padėjo parapijiečiams lietuviams išsikovoti, kad bažnyčioje vyktų lietuviškos pamaldos.
Nuo 1899 m. – Raseinių vikaras. Tais pačiais metais iškeltas vikaru į Paberžę (Kėdainių raj.). 1902 m. perkeltas į Truskavą (Kėdainių raj.). 1904 m. dingo be žinios.
Pijus Andziulis
thumb|180px|Pijus Andziulis
Pijus Andziulis (1870 m. balandžio 14 d. Vilkaviškio apskrities Paežerių valsčiaus Smalinyčios kaime – 1950 m. birželio 20 d., palaidotas Marijampolės Marijonų kapinėse) – MIC, Romos katalikų kunigas, draudžiamos lietuviškos literatūros platintojas, Lietuvos marijonų provincijolas.
Batagajus
Batagajus  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Janos dešiniajame krante, 90 km žemyn upe nuo Verchojansko. Uluso centras. Yra upinė prieplauka, oro uostas, praeina Janos trasa (žiemos kelias, iki Ese Chajos pravažiuojamas visus metus), kelias į Verchojanską. Yra statybinių medžiagų gamykla, autoremonto bazė, geologinių tyrimų valdyba.
Diego Mesaglio
Diego Mesaglio (gimė 1984 m. vasario 20 d., Argentinoje) – žinomas Argentinos ir Lotynų Amerikos aktorius.
Karjera
Mesaglio pirmasis profesinis darbas aktoriaus karjeroje buvo kaip Corcho, bebaimis, dvylikos metų našlaitis 1996 metų seriale Chiquititas. Chiquitituose jis vaidino šalia tokių garsių aktorių kaip Facundo Arana, Agustina Cherri, Guido Kaczka ir daugelį kitų. Šis serialas tapo labai populiarius Lotynų Amerikoje, Rusijoje, Izraelyje ir daugelyje kitų valstybių. Nuo "Chiquititas" jis atsiskyrė 1998 m., kai gavo pasiūlymą filmuotis Verano del 98 seriale.
Didžioji šlovė jį užgriuvo kartu su nauja 2002 m. telenovelė – Rebelde Way (Maištingas amžius). Ten jis atliko linksmuolio "Guido Lasseno" vaidmenį, kartu su kitas aktoriais iš "Chiquititas" – Luisana Lopilato, Camila Bordonaba, Benjamin Rojas, Felipe Colombo ir kiti. 2004 metiais, vos tik pasibaigė antrasis "Rebelde Way" sezonas, Diego gavo pasiūlymą vaidinti Floricientoje (Pelenės istorija). Čia jis vaidino iki pat 2005 metų, bei važinėjo su serialo aktoriais po koncertinius turus.
Samaris
Pavadinimo kilmė
Elementas pavadintas pagal mineralą samarskitą, iš kurio buvo išgautas. Pats samarskitas pirmiausia buvo aptiktas Urale, netoli Miaso miesto ir pavadintas kalnakasybos funkcionieriaus V. Samarskio garbei (dar esant jam gyvam).
XXI amžius
Dvidešimt pirmas mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 2001 metų sausio 1 dieną ir pasibaigsiantis 2100 metų gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIX amžius – XX amžius – XXI amžius
Dešimtmečiai: 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as
Šepšiniai
Šepšiniai (Orthotrichaceae) – lapsamanių (Bryopsida) šeima, kuriai priklauso neaukštos, šakotos samanos, augančios žaliomis, gelsvai žaliomis vejomis. Lapai lancetiški, plokščiais, kartais rietais kraštais. Sausi lapai būna prisiglaudę prie stiebo, o drėgni – atsilošę.
Lietuvoje auga šios gentys:
Antžmogis
Antžmogis, viršžmogis  – sąvoka, įvesta vokiečių filosofo Fridricho Nyčės, iš jo kūrinio „Taip kalbėjo Zaratustra“, kuriame apie Antžmogį skelbiama senovės persų pranašo Zaratustros lūpomis. Anot jo, Antžmogis – tai idealus ateities žmogus, į kurį, pagal darvinizmo teoriją turi evoliucionuoti dabartiniai žmonės. Nyčė atmeta antžmogį kaip gerą, humanišką, idealistinį – Antžmogis tironiškas, individualus, bejausmis, be moralės, neabejojantis savo teisumu. Nyčės teigimu, pagrindinis žmogaus tikslas – padaryti save antžmogio seneliu ar protėviu ir žmogus tėra pakopa kelyje į antžmogį. Ten pat tvirtinama, kad religija reikalinga tik silpniems žmonėms – Antžmogis pats taps dievu.
Grenlandų kalba
Grenlandų kalba (Kalaallisut) – eskimų-aleutų kalbų šeimai inuitų kalbų grupei priklausanti grenlandų kalba. Grenlandijos valstybinė kalba. Kalba paplitusi rytinėje, pietryčių ir šiaurės rytų Grenlandijos salos pakrantėje.
Karabiukas
Karabiukas – miestas Turkijos šiaurinėje dalyje, į šiaurę nuo Ankaros, Ponto kalnuose, prie Jenise Irmako upės; provincijos centras. Per miestą eina Ankaros–Zonguldako geležinkelis. Juodoji metalurgija (geležies rūda vežama iš Divrigio telkinio), akmens anglių (iš Zonguldako telkinio) koksavimas, vamzdžių, sieros rūgšties, fosforo trąšų gamyba.
Istorija
Gyvenvietė įsikūrė 1937 m. pradėjus statyti metalurgijos įmonę. Provincijos centras nuo 1993 m.
Ekonomika
Karabiuko apylinkėse yra dolomito ir klinčių, tačiau anglies ir magnio atsigabenama iš Zonguldako, o geležies rūdos iš Divriko. Vystoma metalurgija (gaminamas koksas, aukštakrosnėse liejami vamzdžiai ir kt.). Mieste taip pat yra ir chemijos gamyklų, kuriose gaminama sulfato rūgštis ir fosfatai. Netoliese yra Zonguldako anglies telkinys.
Enrique Silva Cimma
Sima Enrikė Silva (:, 1918 m. lapkričio 11 d. – 2012 m. liepos 14 d.) – advokatas, Čilės politinis veikėjas, teisėtyrininkas (konstitucionalistas).
Karabiukas
Ekonomika
Vienas iš pagrindinių Turkijos plieno gamintojų „Kardemir“ (Karabük Iron and Steel Works) įsikūręs Karabiuke.
Enrique Silva Cimma
Biografija
Baigė Čilės universitetą, 1945 m. – teisės daktaras, nuo 1949 m. Čilės universiteto administracinės teisės profesorius, 1953 m. Čilės universiteto Teisės fakulteto viešosios teisės seminarijos direktorius. 1956–1957 m. įsteigė Čilės aukštąją Politinių mokslų mokyklą ir tapo jos direktoriumi. 1968 m. Čilės universiteto Juridinių ir socialinių mokslų fakulteto dekanas, viešosios (konstitucinės) teisės profesorius.
Anksti įsitraukė ir politinę veiklą – 1958 – 1968 m. buvo respublikos Generalinis kontrolierius, 1968–1973 m. Aukščiausiojo Teismo advokatas, 1971–1973 m. Čilės Konstitucinio Tribunolo pirmininkas. Savo postų neteko po 1973 m. karinio perversmo.
Nuo 1983 m. nacionalinės advokatų tarybos narys. 1990–1994 m. užsienio reikalų ministras, 1998 m. senatorius, Žmogaus teisių komisijos pirmininkas, 2000 m. Konstitucinės komisijos narys. 1983–1990 m. Radikalios socialdemokratinės partijos pirmininkas, vienas iš Demokratinio aljanso steigėjų.
1999 m. Socialistų Internacionalo Garbės pirmininkas.
Greičiai (Jurbarkas)
Greičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Sudargo, dešiniajame Nemuno krante, 6 km į vakarus nuo Jurbarko. Kaime įsikūrusios kelios sodų bendrijos.
Lans-dafadaras
Lans-dafadaras – karinis laipsnis Pakistano ir Indijos ginkluotųjų pajėgų, o seniau ir Britų Indijos armijos kavalerijoje, atitinkantis kapralą. Už jį vyresnis dafadaras (daffadar), o jaunesnis – pakaitinis lans-dafadaras (Acting Lance Daffadar). Kituose daliniuose jį atitinka naikas (naik).
Skiriamieji ženklai – du ševronai ant rankovės.
Mykoliškių akmuo
miniatiūra|250px|right|Mykoliškių akmuo Neryje Mykoliškių akmuo – gamtos paminklas Ne­ries vagoje, arčiau dešiniojo kranto (Mykoliškiai, Kulvos seniūnija, Jonavos rajonas). Ak­mens mat­me­nys – 3 x 2,8 x 1,5 m. Nuo 1964 m. gam­tos pa­min­klas. Nuo 1999 m. vals­ty­bės sau­go­mas gam­ti­nio kraš­to­vaiz­džio ob­jek­tas.
Zenonas Eimutis Sabalys
Zenonas Eimutis Sabalys (g. 1939 m. sausio 2 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius, bankininkas, visuomenininkas, esperantininkas.
Biografija
1945–1948 m. mokėsi Veiviržėnų pradinėje mokykloje, 1948–1955 m. Šilutės 1-ojoje vidurinėje mokykloje, (baigė sidabro medaliu). 1955–1960 m. mokėsi Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus statybininko kvalifikaciją. Studijų metais dainavo KPI Akademiniame chore, dirbo Studentų mokslinėje draugijoje, išmoko esperanto kalbą, įkūrė KPI esperanto ratelį, susirašinėjo su įvairių šalių žmonėmis.
1960 m. pabaigoje–1961 m. pradžioje užsiėmė Ventės rago švyturio tvirtinimo darbais: supylė pylimą, vežė akmenis iš Skuodo rajono, jai grindė krantinę.
1979 m. paskirtas miesto Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotoju, vėliau – pirmuoju pavaduotoju, atsakingu už miesto statybą ir architektūrą. Aktyviai dalyvavo projektuojant, apginant Vilniuje ir statant Šiauliuose miesto 750 metų jubiliejui skirtus objektus, vėliau – daugelį didžiųjų mokslo, švietimo, medicinos, sporto objektų.
1992 m. atidaryti Z. Sabalio iniciatyva iškilę uždari Šiaulių teniso kortai. Juose įkurta Šiaulių teniso mokykla (dabar vad. Šiaulių teniso akademija).
1990 m. rugpjūčio – 2003 m. lapkričio mėn. bankininkas, įkūrė Šiaulių banką ir dirbo jo vadovu, vėliau banko „Snoras“ Šiaulių filialo direktorius.
1990–1995 m. Šiaulių miesto tarybos deputatas. Ilgametis Žemaičių draugijos „Saulaukis“, tarptautinio Šiaulių „Lions“ klubo narys. Lietuvos esperantininkų sąjungos narys, atstovavo Lietuvos esperantininkams pasauliniuose kongresuose Suomijoje, Čekijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Izraelyje, Kroatijoje, Švedijoje, Kinijoje.
Aktyviai dalyvauja miesto visuomeninių organizacijų darbe. Apdovanotas padėkos raštais, premijomis ir medaliais.
Metida
miniatiūra|Buveinė ([[Vilniaus vartai)]]
Metida – intelektinės nuosavybės teisininkų kontora.
Istorija
1991 m. Rita Laurinavičiūtė, Violeta Sutkienė ir Reda Žabolienė įsteigė patentų ir prekių ženklų agentūrą „Metida”. Tais pačiais metais įsteigtas ir Valstybinis patentų biuras. Jam paskelbus egzaminą patentinio patikėtinio licencijai įgyti, Rita Laurinavičiūtė ir Reda Žabolienė jį išlaikė vienos pirmųjų ir gavo teisę verstis patentinio patikėtinio praktika.
2005 m. įkurta kontora perėmė agentūros patirtį.
Steigėjos
Reda Žabolienė – vadovaujanti partnerė, advokatė, Lietuvos ir Europos patentinė patikėtinė. Nuo 1991 m. dirba su intelektine nuosavybe.
Violeta Sutkienė – „Metidos“ prekių ženklų ir dizaino konsultantė.
Veikla
Teikia intelektinės nuosavybės paslaugas: registruoja ir saugo prekių ženklus, dizainus ir išradimus.
ES intelektinės nuosavybės tarnybos duomenimis, viena iš pirmaujančių intelektinės nuosavybės teisės kontorų Lietuvoje ir Europoje pagal ES pateikiamų prekių ženklų ir dizainų skaičių.
Padeda registruoti ir ginti teises į įvairius intelektinės nuosavybės objektus bei atstovauja klientų interesams teisiniuose ginčuose. Veikia kovos su produktų piratavimu ir klastojimu srityje.
Dirba su tokiais prekių ženklais kaip „Aston Martin”, „Porsche”, „Armani”, „Gucci” ir kt.
Užsiima švietėjiška bei visuomenine veikla: darbuotojai skaito pranešimus viešuose seminaruose, komerciniuose seminaruose , rengia straipsnius Lietuvos dienraščiams ir jų internetinėms svetainėms   , yra parengę straipsnių tarptautiniam teisiniam leidiniui , bendradarbiauja su ELSA.
Kengyro sukilimas
miniatiūra|Apytikslė Kengyro stovyklos Kazachstane vieta|300px ''' 1954 m. Kengiro sukilimas''' – nepavykęs politinių kalinių sukilimas ypatingajame Gulago lageryje „Steplag”.
1954 m. gegužės 17 d. viename Steplago skyriuje malšinant kalinių neramumus buvo nušauta 18 ir sužeista 70 kalinių. Pasipiktinę tokiu administracijos žiaurumu, kaliniai sukilo. Sukilę kaliniai (tik politiniai, nes kriminaliniai buvo tučtuojau išvežti iš lagerio) pareikalavo sutrumpinti bausmės laiką, paleisti šeimas iš tremties, įvesti 8 valandų darbo dieną ir kt. Sukilimui vadovavo išrinktas komitetas, jo pirmininkas buvo buvęs pulkininkas Kuznecovas. Komitete dalyvavo ir lietuvis teisininkas Juozas Kondratas. J. Kondratas, SSC narys, tyręs lagerio administracijos nusikaltimus.
Dėl kalinių sukilimo nutrūko gamyklų ir elektrinės statybos, kuriose dirbo kaliniai. Kadangi Gulago valdžia sutiko patenkinti tik kai kuriuos buitinius reikalavimus, vakarų ukrainiečių ir lietuvių vadovaujami kaliniai sukilimą nutraukti atsisakė. SSRS vidaus reikalų ministro S. Kruglovo įsakymu birželio 26 d. ne mažiau kaip 1700 MVD kareivių su 5 tankais ir 98 tarnybiniais šunimis įsiveržė į sukilėlių užimtą lagerį ir sukilimą numalšino, nužudę mažiausiai 43 kalinius (liudininkų parodymais žuvusiųjų buvo apie 500).
Kapitalizacijos norma
Kapitalizacijos normą veikia nekilnojamojo turto objekto amžius (pavyzdžiui, likusi ekonomiškai efektyvi objekto naudojimo trukmė bei nekilnojamojo turto objekto kokybė. Nustatant pastato, kurio likęs gyvavimo laikas yra žinomas, kapitalizacijos normą, kapitalizuojant grynąsias pajamas tam tikram nuomos laikotarpiui, pagal vokiškąjį pajamų metodą pirmiausia atsižvelgiama į likusį pastato gyvavimo laikotarpį, o pagal anglosaksiškąjį metodą pastato likusio gyvavimo laikotarpio įtaka įvertinama jau įtraukta į pačią kapitalizacijos normą. Objekto kokybė (ypač įvairūs nuokrypiai) pagal vokiškąjį metodą, ypač nuokrypiai nuo normų, vertinami neįtraukti į pačią kapitalizacijos normą.
Kapitalizacijos norma yra apskaičiuojama grynąsias pajamas padalinus iš pardavimo kainos arba turto vertės. Gautas dalmuo padauginamas iš 100 (procentų).
Lakuotoji lakabudė
Lakuotoji lakabudė – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, lakabudžių (Laccaria) genties grybų rūšis.
Miškai, parkai, žolėtos vietos. Pavasaris, vasara, ruduo. Vaisiakūniai tamprūs. Lakšteliai reti, stori.
Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–3 cm, retai užauga iki 5 cm skersmens, smulkiai plaušuota ar net žvyneliuota, oranžiškai ruda, rožiškai ruda ar kūno spalvos. Lakšteliai reti, stori, priaugtiniai. Kotas 3–7 (10)×0,3–1,5 cm, tamprus, vagotas. Lakšteliai ir kotas kepurėlės spalvos. Trama grybų kvapo, nekarti. Sporos 7–10×7–8 μm, dygliuotos, beveik apvalios.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai rožiškai rudi, nedideli, dygsta visuose Lietuvos miškuose, net ir tada, kai kiti grybai neauga.
Dygsta pavieniui ar grupelėmis. Valgoma, menkavertė. Labai dažna.
Alaburdiškių apylinkė
Alaburdiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Onuškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Daugų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dusmenų apylinkės, Onuškio apylinkės ir Pivašiūnų apylinkės.
Karališkasis erelis
Karališkasis erelis (Aquila heliaca) – vanaginių (Accipitridae) šeimos, tikrųjų erelių genties plėšrusis paukštis.
Išvaizda, kūno išmatavimai, svoris
Tai vienas didžiausių tikrųjų erelių genties plėšrusis paukštis, tik kiek mažesnis už kilnujį erelį ar jūrinį erelį, bet didesnis už Lietuvoje gyvenantį didįjį erelį rėksnį. Lyginant su panašiais į jį kitais ereliais atrodo sunkus ir galingas. Jų kūno ilgis nuo 68 iki 84 cm, sparnų tarpugaliai nuo 1.76 iki 2.16 metro ir tai šiek tiek mažiau nei pas kilniuosius erelius. Tarp patinėlių ir patelių yra žymus dydžio ir svorio skirtumas. Patinėliai užauga maždaug tik iki 83 proc. patelių dydžio. Patinėlių svoris nuo 2.45 kg iki 2.72 kg, patinėlių sparnų ilgis 540–622 mm. Patelių svoris nuo 3.16 kg iki 4.53 kg, o sparnų ilgis 565–661 mm. Žiūrint į juos skrendančius, jų sparnai atrodo palyginti siauroki ir ilgoka uodega.
Snapas didelis, tamsus, beveik juodas, o pats platus antsnapis, kaip ir pirštai geltonas, akies rainelė gelsva. Suaugusių paukščių apdaras labai tamsus, juodai rudas su savotišku beveik nežymiu tamsiai rausvu atspalviu. Jų pečiuose išsiskiria ryški balta dėmė. Užgalvyje, kakle ryškiai išsiskiria gelsva ar šviesiai ruda, balsva dėmė.
Jaunikliai gerokai skiriasi nuo suaugusių. Jų apdarai gelsvai rudi, margoki. Jie tokiais išlieka 6-7 metus.
Paplitimas
Karališki ereliai peri nuo pietryčių Europos (šiaurės vakariausia arealo riba – rytų Austrija, Čekija ir Slovakija) iki rytų Kinijos ir Mongolijos, siekia Baikalo ežerą. Kadangi centrinė Europa jų arealo šiaurės vakarų pakraštys, tai jie nėra plačiai čia paplitę ir čia gyvena tik pavienės poros. Kiek dažnesni rytų Ukrainoje, pietvakarių Rusijoje.
Karališkojo erelio žiemavietės – artimieji rytai, Pakistanas, šiaurės vakarų Indija, pietryčių Kinija, šiaurės Vietnamas, siekia net šiaurės Tanzaniją.
Ypatingai retai užklysta į Lietuvą. Lietuvoje neperi.
Gausumas
Pagal 2007 metų PGAO duomenis, manoma kad Europoje Karališkųjų erelių gyveno apie 1051–1619 porų, iš kurių dauguma (600–900 porų) buvo aptinkama Rusijos Europinėje dalyje. Anot PGAO, gana nemaža šių erelių populiacija yra Kazachstane – 750–800 porų. Dėl žmonių ūkinės veiklos ypač šių erelių pamėgtame stepių, atvirų didelių laukymių kraštovaizdyje, XX amžiuje karališkųjų erelių labai žymiai sumažėjo. Pagal PGAO duomenis, pasaulyje gali būti apie keletas tūkstančių karališkų erelių porų. Vengrijoje šių paukščių 1980 metais galėjo būti likę tik 15 porų. Bulgarijoje 1980–1993 metais priskaičiuota tik 15 to 20 porų. Manoma kad Graikijoje visai išnyko. Nepaisant visa tai, yra ir teigiami pokyčių, kad rūšis kiek atsistato. Vengrijoje jų vėl kiek pagausėjo, tai yra nuo 14 porų 1985 metais, iki 61-65 porų 2002 metais. Slovakijoje 1981 metais buvo 12 porų, bet 2004 metais buvo stebima iki 40-45 porų. Tuo pačiu jų gyvenamas arealas pasistūmėjo į vakarus, kadangi 2004 metais Čekijoje ir Austrijos Burgenlande buvo pastebėtos po dvi šių paukščių poras.
Gyvenama aplinka
Jiems tinkamiausia gyventi yra stepių aplinka arba atviras agrikultūrinis kraštovaizdis, atviri lygūs ar kiek kalvoti laukai su pavieniais medžiais.
Poravimasis
Poravimą pradeda nedelsiant, kada tik sugrįžta į pamėgtas veisimosi vietas. Lizdui vietą dažniausiai pasirenka atviro kraštovaizdžio pavieniuose lapuočių medžiuose, retai žmonių gyvenamose vietovėse. Bet kartais lizdą susisuka ir didesniuose miškų masyvuose. Lizdo diametras apie 100–130 cm, kuriuose peri daugelį metų. Dažniausiai sudeda du – tris kiaušinius, rečiau tik vieną. Kiaušiniai balti arba nežymiai turi rudo ar violetinio atspalvio, bet numarginti taškais 73.3-56.5 mm dydžio. Pietryčių Europoje kiaušinius deda kovo vid., bet dažniausiai kovo ar balandžio pabaigoje. Jaunikliai iš kiaušinio prasikala maždaug per 43 dienas. Jaunikliai lizde išbūna apie 62-67 dienas, kada maždaug liepos pabaigoje arba anksti rugpjūčio mėnesiais išbando pirmąjį skrydį. Dažniausiai kol pradeda skraidyti, išgyvena tik vienas jauniklis.
Mityba
Dažniausiai medžioja mažus arba vidutinio dydžio graužikus gyvenančius žemėje, juos sumedžioja dažniausiai tupėdamas ant šieno kupetos ar kokių stulpų, nudžiuvusių medžių. Rečiau medžioja jaunus paukščius kaip einio ar gervių jauniklius ar suaugusius vidutinio dydžio paukščius kaip karvelius, fazanus, varninius paukščius. Reguliariai minta ir dvėseliena, ar dar rečiau varlėmis ir vabzdžiais.
Skadžitas
Gyvūnija
Skadžito upė ir jos baseinas išsiskiria laukinės gyvūnijos gausa. Upėje daug įvairių rūšių lašišų ir upėtakių. Upės pakrantėse yra didžausios kontinentinėje JAV baltagalvių erelių žiemavietės. Sausio – vasario mėnesiais jų susirenka iki 800. Upės estuarijoje apsigyvenusios snieginės žąsys, trimitinės gulbės.
KS Miedź Legnica
Legnicos „Miedź“ – Lenkijos futbolo klubas iš Legnicos.
Istorija
Klubas įkurtas 1971 m. 2017/2018 m. tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais ir iškopė į elito divizioną.
Projektas
Projektas tai laikina veikla, galinti peraugti į pastovią, nukreipta į unikalaus tikslo pasiekimą (pvz., produkto ar paslaugos sukūrimą), turinti savo pradžią ir pabaigą bei baigtinius išteklius. Projekto tikslai gali skirtis nuo bendrųjų organizacijos tikslų, didelių projektų planavimui, įgyvendinimui ir stebėjimui gali būti sukuriamos specialios laikinos organizacinės struktūros – projekto grupė, viena ar kelios darbo grupės.
Istorija
Iki XX a. vidurio „projektais“ vadinti planai, t. y. tai, kas padaroma prieš imantis planuojamos veiklos. Šaltojo karo metu po palydovų krizės „projektas“ ėmė įgauti ir kitą prasmę ir ėmė formuotis kaip specializuotos žinios ir savarankiška koncepcija kartu su projektų vadyba. JAV Gynybos ministerija norėjo pagreitinti karinių (ginkluočių kūrimo) projektų procesus ir sukūrė naujus įrankius (modelius) šiam tikslui pasiekti. Kaip dalis Polar povandeninio raketnešio programos 1958 metais išrastas PERT. Tuo pačiu metu DuPont korporacija išrado panašų modelį, pavadintą CPM (kritinio kelio metodas ). PERT vėliau buvo papildytas WBS (darbų išskaidymo struktūra ). Procesų srautas ir struktūra greit paplito privačiose įmonėse, ypač vykdančiose karinius užsakymus.
Prancūzijos socialistų partija
Socialistų partija (, PS) – pagrindinė Prancūzijos opozicinė partija. Nors istoriškai tai buvo demokratinio socializmo partija ir taip save iki šiol apibrėžia, tačiau daugelis politologų mano, kad šiuo metu ją galima laikyti socialdemokratine partija.
Projektas
Projekto apibrėžimas
Egzistuoja keletas projekto apibrėžimo variantų, kurie atsirado dėl skirtingų ir organizacijų (pvz., Project Management Institute ) įtakos:
Prancūzijos socialistų partija
Demokratinio socializmo partija Prancūzijoje egzistavo įvairiais pavadinimais nuo pat 1880 m., tačiau rinkimuose didelio pasisekimo neturėjo.
Projektas
Projektų tipai
Projektai gali būti skirstomi pagal apibrėžtus tikslus ir būdus jiems pasiekti: Projektai gali būti skirstomi pagal sprendžiamas problemas, jų aktualumą ir sprendimų naujumą:
Prancūzijos socialistų partija
Įkūrimas
Įkurta 1905 m., susijungus 1903 m. įkurtai Ž. Gedo Prancūzijos socialistų partijai, 1902 m. įkurtai Ž. Miljerano Prancūzų socialistų partijai ir 1890 m. įkurtai alemanistinei Darbininkų socialistų partijai. Iki 1968 m. vadinosi Socialistų internacionalo prancūzų sekcija (SFIO).
Projektas
Projektų tipai
Projektai gali būti skirstomi pagal sudėtį ir veiklos srities struktūrą:
Prancūzijos socialistų partija
Įkūrimas
1905 m. priimta Bendroji deklaracija skelbė apie būtinybę įvykdyti socialistinę revoliuciją, įvesti proletariato diktatūrą ir įvykdyti socialines reformas. 1905–1914 m. partija, vadovaujama Ž. Gedo ir Ž. Žoreso išaugo nuo 34 600 iki 93 200 narių. Karo metais socialistų lyderiai Ž. Gedas, M. Samba, A. Toma įėjo į „nacionalinės gynybos“ vyriausybę. 1920 m. Turo suvažiavime didesnė kairioji dalis išėjo iš partijos ir įkūrė PKP. 1921–1933 m. socialistai, surinkdami apie 20 % balsų, buvo opozicijoje, keldami savo reikalavimus. Per tą laiką partija išaugo iki 130 000 narių.
Pirmąkart valdžioje
1934 m., aktyvėjant fašistams, socialistai ir komunistai pasirašė vieningų veiksmų paktą, prie kurio vėliau prisijungė ir kitos kairiosios organizacijos. 1936 m. buvo priimta Liaudies fronto programa, o rinkimuose gauti 19,35 % balsų leido suformuoti socialisto L. Bliumo vyriausybę, kurią sudarė 11 socialistų ir 9 kairieji radikalai. Buvo padidinti darbininkų atlyginimai, įvesta 40 val. darbo savaitė, dviejų savaičių apmokamos atostogos, profsąjungos įgijo teisę sudaryti kolektyvines sutartis, buvo nacionalizuota karinė pramonė, uždraustos fašistinės organizacijos. Tačiau 1937 m. vyriausybė buvo priversta atsistatydinti, o 1938 m. subyrėjo ir Liaudies frontas. 1940 m. Prancūzijai pralaimėjus hitlerininkams, kai kurie socialistai bendradarbiavo su Peteno vyriausybe, dalis emigravo, o didelė dalis įsijungė į Pasipriešinimą.
Projektas
Projektų tipai
Projektai pagal veiklos sritis gali būti tokie:
Prancūzijos socialistų partija
Krizė
1943 m. SFIO buvo atkurta pogrindyje, 1944–1946 m. jos atstovai dalyvavo koalicinėje vyriausybėje, o 1945 m. rinkimuose gavo 23 % balsų. 1946 m. partija išaugo iki 353 000 narių, buvo priimta nauja „Principų deklaracija“, kurioje numatytas socializmo sukūrimas ir kolektyvinės nuosavybės viršenybė. 1947–1955 m. SFIO dalyvavo koalicinėse vyriausybėse su katalikų partija, o 1955 m. buvo sudaryta socialisto Gi Mole koalicinė vyriausybė. Ji įvykdė keletą socialinių reformų, suteikė nepriklausomybę Marokui ir Tunisui, tačiau pamiršo Alžyrą, netgi išplėtė baudžiamąsias operacijas prieš šios šalies išsivadavimo jėgas. Prancūzija dalyvavo ir agresijoje prieš Egiptą.
Nenuosekli SFIO buvo ir 1958 m. gegužės įvykiuose, atvedusiuose į valdžią generolą de Golį. Didelė dalis socialistų paliko partiją ir įkūrė Autonominę (vėliau – Jungtinę) socialistų partiją. Per 1958–1968 m. SFIO narių sumažėjo iki 80 000, o rinkėjų palaikymas – nuo 15,5 % 1958 m. iki 10,1 % 1968 m. Renovuoti partijos nepavyko ir 1962 m. priėmus „Pagrindų programą“, kurioje atsisakoma pramonės nacionalizavimo, gerbiama privati nuosavybė, o kapitalizmas laikomas jau nebe priešišku socializmui. Nepadėjo ir bandymas 1965 m. suburti kairiąsias jėgas į Kairiųjų demokratinių ir socialistinių jėgų federaciją, vadovaujamą Fransua Mitterano. Po 1968 m. rinkimų šis darinys subyrėjo. 1969 m. socialistų kandidatas į prezidentus G. Defferas gavo tik 5 % balsų.
Projektas
Projektų tipai
Pagal trukmę projektai gali būti skirstomi į:
Prancūzijos socialistų partija
Atsinaujinimas
Naujoji PS susikūrė 1969–1971 m. SFIO susijungus su kairiųjų pažiūrų inteligentų politiniais klubais. 1969–1971 m. vyko esminė idėjinė – politinė ir organizacinė visų Prancūzijos kairiųjų partijų pertvarka. Buvo konsoliduotos visos socialistams artimos jėgos: į PS įsijungė Kairiųjų jėgų atnaujinimo klubų sąjunga, Socialistinių grupių sąjunga, Socializmo tyrimų ir propagandos centras, o 1971 m. Epine suvažiavime ir F. Mitterano Respublikos institutų konventas. Vėliau prisijungė ir Mišelio Rokaro vadovaujama Jungtinės socialistų partijos dalis. 1972 m. buvo sudaryta bendros programos sutartis, prie kurios prisidėjo ir kairieji radikalai.
Projektas
Projekto savybės
Kiekvienas projektas pasižymi šiomis esminėmis savybėmis:
Projekto vadybos funkcijos
Išskiriamos devynios vadybos funkcijų sritys, tai projekto:
Antanas Maciulevičius (1948)
Antanas Maciulevičius (g. 1948 m. gegužės 3 d. Darsūniškyje, Kaišiadorių raj.) – Lietuvos kino režisierius.
Prancūzijos socialistų partija
Atsinaujinimas
Esminė prancūzų socialistų atlikta pertvarka leido jiems atnaujinti idėjines – politines nuostatas ir pritaikyti veiklą prie naujų sąlygų, susijusių su modernizacija, jos neslėgė senosios tradicijos. 1969 m. „Principų deklaracijoje“ nebenorima modernizuoti kapitalizmo, o siekiama sukurti valstybinės ekonomikos sistemą su pramonės savivalda. 1972 m. programoje „Pakeisti gyvenimą“ kolektyvinė gamybos priemonių nuosavybė laikoma pagrindine socializmo sukūrimo prielaida.
1972–1977 m. PS buvo sudariusi sutartį ir su PKP, netgi sudariusi bendrą vyriausybinę programą, tačiau nesutarė dėl klasių – PS manė, kad darbininkai nebevaidina socializme ankstesnio vaidmens ir reikia orientuotis į kvalifikuotus specialistus. 1973 m. partijoje vėl buvo 200 000 narių, parlamento rinkimuose ji gavo 4,6 mln., 18,8 % balsų. 1978 m. už PS paduota jau 22,6 % balsų. Bendras kairiųjų jėgų prezidentinis kandidatas, 1971 m. išrinktas PS pirmuoju sekretoriumi, Fransua Mitteranas 1974 m. prezidento rinkimuose gavo 49 % balsų.
Antanas Maciulevičius (1948)
Biografija
Gimė 1948 m. gegužės 3 d. Darsūniškyje, Kaišiadorių rajone, miškininko tremtinio Alberto Maciulevičiaus šeimoje. Brolis – aviatorius Rimvydas Maciulevičius.
Prancūzijos socialistų partija
Atsinaujinimas
Partija įsitvirtino savivaldybėse (1977 m. municipaliniuose rinkimuose kairiųjų blokas gavo 51 % vietų, jie ėmė vadovauti 157 miestams, turintiems per 30 000 gyventojų), įmonių tarybose, profsąjungose ir jų centre. Pačioje partijoje veikė 4 idėjinės – teorinės grupuotės, tarpusavio kovą demonstruojančios tik per suvažiavimus. Dešiniesiems vadovavo Mišelis Rokaras, dešiniajam centrui – Pjeras Morua, centristams – F. Mitteranas, kairiesiems – Žanas Polis Ševenmanas. Kiekviena jų rengė savus projektus ir programas, pavyzdžiui, 1980 m. kairiųjų parengtas Socialistinis projektas tapo 1981 m. prezidento rinkimų programa. Joje 1970 m. ekonominė krizė buvo įvardyta kaip visuomenės, pagrįstos pelno siekiu, krizė.
Miteranas
Iki 1981 m. PS faktiškai atliko masinio nepasitenkinimo akumuliatoriaus vaidmenį ir susikūrė savotišką tikros kairiosios partijos aureolę. 1981 m. gegužės 10 d. prezidento rinkimuose už F. Mitteraną antrame ture jau balsavo 51,7 % rinkėjų, o PS, gavusi 9,4 mln. (37,6 %) balsų parlamento rinkimuose, gavo absoliučią 266 vietų daugumą 491 vietos Nacionaliniame susirinkime.
Antanas Maciulevičius (1948)
Biografija
A. Maciulevičius ne tik dirba režisieriaus darbą, bet ir savo unikalią patirtį perteikia vaikams bei jaunimui paties įkurtoje Kūrybinių galių ugdymo studijoje „Kastalija“. Joje mokiniai užsiima savikūra ir savišvieta.
Kūrybos bruožai
A. Maciulevičius savo kūrybos kelyje pirmąjį apdovanojimą pelnė Respublikinio kino mėgėjų festivalio vaidybinių filmų kategorijoje. Tai, galimai, ir tapo lemiančiu faktoriumi pasirenkant profesiją. Aukštosios kino mokyklos VGIK baigimą 1982 m. pažymėjo diplominiu darbu, kurio meno vadovu buvo Vytautas Žalakevičius. Kūrybinės asmenybės formavimui neabejotiną įtaką turėjo ir bendravimas su Panevėžio dramos teatro įžymybėmis, ir su joms vadovavusiu Juozu Miltiniu.
Darbo Lietuvos kino studijoje metais įamžino svarbiausius valstybės įvykus, asmenybes. Jis perprato šio metraštinio dokumentikos žanro specifiką ir tapo vienu pagrindinių „laiškų ateičiai“ autoriumi.
A. Maciulevičius atstovauja meninės dokumentikos kryptį, jungiančią unikalių dokumentų autentiškumą su laisvu meninių situacijų režisavimu. Jo kūryboje pastebima J. Miltinio mokyklos įtaka. A. Maciulevičiaus filmai ne paprasti, faktografiški laiko liudijimai, bet kūrybiškai įprasminti, gausūs simbolikos, aliuzijų, įvairių kultūros ženklų. Orvydų dvasiai interpretuoti, sureikšminti ir išsaugoti buvo skirtas „Akmenorius“. Romantinė jausena, simbolinė mąstysena, asocialūs pasižvalgymai vienija „Akis virš kryžių“, „Lietuvą tarp praeities ir ateities“, „Ecce homo“, „Labas vakaras, monsieur Miltini!“ ir kt.
Filmografija
A. Maciulevičius sukūrė keletą epizodinių vaidmenų kine:
Režisuoti filmai:
Kino apybraižos „AVIACIJOS PASAULIS“:
Valstybės kino metraštis:
Prancūzijos socialistų partija
Miteranas
Tapus valdančiąja partija prasidėjo jos dešinėjimas ir išryškėjo atotrūkis tarp žodžių ir veiksmų. Pjero Morua vyriausybėje be socialistų buvo ir kairieji radikalai, ir demokratai. PS buvo vienitelė Socinterno partija, kuri laikėsi sąjungos su komunistais taktikos. Šią taktiką diktavo šalies situacija. Partijai dešinėjant ir siekiant išplėsti rinkėjų bazę, prisireikė kviestis komunistus į vyriausybę. Vyriausybė išplėtė valstybinį ekonomikos sektorių, nacionalizavusi svarbiausias kompanijas ir bankus, likvidavo karinės teisėsaugos sistemą, demokratizavo žiniasklaidą ir kultūros sferą, pailgino atostogas, padidino dotacijas butų išlaikymui, papildomai apmokestino turtinguosius ir sumažino mokesčius gaunantiems mažas pajamas. siekdama pristabdyti infliaciją ir užsienio prekybos deficitą, P. Morua vyriausybė ėmęsi griežtos ekonomikos politikos – sumažino valstybės išlaikymo išlaidas, įšaldė kai kurias kainas ir atlyginimus. Tai sukėlė komunistų nepasitenkinimą ir vyriausybės krizę.
1984 m. vyriausybę teko performuoti jau be komunistų, jai vadovauti ėmėsi Loranas Fabiusas. Bet, ėmusi reguliuoti darbo laiką ir suteikusi darbdaviams galimybę pertvarkyti gamybos procesą be atitinkamos kompensacijos darbuotojams, ji sukėlė profsąjungų nepasitenkinimą. Užsienio politikos srityje socialdemokratams pavyko pirmą kartą normalizuoti karinius santykius su Vokietija. Tačiau, priešingai daugelio SI partijų nuomonei, ji tęsė branduolinius bandymus Ramiajame vandenyne. 1985 m. F. Mitteranas pateikė projektą „Eurika“, numačiusį plėtoti ne karinius, o mokslinius techninius kosmoso tyrimus. Vis dėlto, 1986 m. rinkimuose PS neteko 6 % balsų (iš viso gavo 8,8 mln. balsų, t. y. 32 proc.) ir dvejus metus buvo opozicijoje. Rinkėjų skaičiaus sumažėjimą lėmė nuvilti rinkėjų lūkesčiai.