cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karališkoji amazonė
Karališkoji amazonė (Amazona guildingii) – papūginių (Psittacidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Kūnas 40-42 cm ilgio. Kakta ir priekinė galvos dalis baltos spalvos, pereinanti į geltoną. Krūtinė ir pilvas geltonai ruda. Nugara geltonai ruda su žaliu atspalviu. Sparnų kraštelis rausvas. Sparnai tamsiai žali su žaliu ir mėlynai violetiniu atspalviu. Plasnojamosios plunksnos tamsios, prie pamato rausvai žalios. Snapas šviesus. Kojos pilkos. Rainelė oranžinė.
Paplitimas
Paplitusi vienoje iš Pavėjinių salų – Sent Vinsente (Karibų jūra).
Gyvenimo būdas
Lizdą suka nuo kovo-balandžio mėn. iki rugpūčio vidurio. Lizdą įsirengia stambių medžių uoksuose, 12-15 m aukštyje. Patelė deda 1-3 kiaušinius.
Rūšiai gresia išnykimas. Pagrindinės priežastys – paukščių gaudymas pardavimui, gyvenamosios aplinkos naikinimas. XX a. gamtoje liko apie 500 individų.
Įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.
Lietuva žiemos olimpinėse žaidynėse
Lietuva žiemos olimpinėse žaidynėse dalyvavo devynis kartus.
1928
Lietuva dalyvavo 1928 žiemos olimpinėse žaidynėse Saint Moritse, Šveicarija. Lietuvai atstovavo tik vienas atletas: Kęstutis Bulota.
2006
Lietuvos sportininkai dalyvavo 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Turine, Italija.
2010
Lietuvos sportininkai dalyvavo 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Vankuveryje, Kanada.
Dailusis čiuožimas
Po sėkmingo dalyvavimo pasaulio čempionate, teisę Lietuvai atstovauti dailiojo čiuožimo šokių ant ledo rungtyje gavo Katherine Copely ir Deividas Stagniūnas bet dėl Dalios Grybauskaitės sprendimo Copely neskirti pilietybės, pora prarado kelialapį.
25px Slidinėjimas
Lietuvos slidinėjimo nacionalinę rinktinę 2010 m. žiemos olimpinėms žaidynėms sudarė:
25px Kalnų slidinėjimas
Kelialapį varžytis kalnų slidinėjimo rungtyje turėjo Vitalijus Rumiancevas
25px Biatlonas
Biatlono varžybose Lietuvai atstovavo viena sportininkė - Diana Rasimovičiūtė
Abajus
Abajus reiškia:
Butrimonių gimnazija
miniatiūra|265px|right
Alytaus rajono Butrimonių gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Butrimonyse (Alytaus raj.), Draugystės g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio ir vidurinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190244763. Steigėjas Alytaus rajono savivaldybės taryba.
Filialas: Butrimonių vidurinės mokyklos Eičiūnų skyrius (iki 2007 m.)
Istorija
1863 m. mediniame pastate įkurta Butrimonių pradžios mokykla. Jame buvo dvi klasės ir butas mokytojui. Mokykloje buvo mokoma rusų kalba. Šalia valstybinės mokyklos miestelio gyventojų namuose veikė ir slaptoji daraktorinė mokykla, kurioje buvo mokoma lietuviškai skaityti ir rašyti. 1919 m. Butrimonių valsčiaus dviaukščiame pastate įsteigta lietuviška pradžios mokykla. Nuo 1920 m. Butrimonyse veikė dvi pradžios mokyklos: lietuvių – Nr. 1 ir žydų – Nr. 2. Lietuvių pradžios mokykloje 1920 m. mokėsi 79, 1937 m. – 186 mokiniai. Žydų pradžios mokykloje 1920 m. mokėsi 76, 1937 m. – 121 mokinys.
1944 m. pradžios mokykla išaugo į progimnaziją, vėliau – į pilną vidurinę mokyklą. 1951 m. Butrimonių vidurinė mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. 1963 m. prie senojo mokyklos pastato (Dariaus ir Girėno g. 24) pastatytas priestatas. 1983 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas – 440 vietų vidurinė mokykla (Draugystės g. 1). 1989 m. prie naujosios mokyklos pradėtas sodinti Atgimimo parkas.
1990 m. mokykloje įkurta Maironiečių organizacija. 1996 m. senajame pastate (Dariaus ir Girėno g. 24) atliktas kapitalinis remontas. Šio pastato pirmajame aukšte įsikūrė pradinės klasės, o antrajame aukšte įrengti 4 butai mokytojams. Sukurta mokyklos atributika: mokyklos vėliava, himnas. 1997 m. mokykloje įkurtas kraštotyros muziejus. Nuo 2003 m. mokyklą globoja Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas. 2004 m. pradinės klasės įsikūrė atnaujintose Butrimonių vaikų darželio patalpose (Jaunystės g. 5). 2010 m. Butrimonių vidurinė mokykla reorganizuota į gimnaziją.
Mykolas Daunys
Mykolas Daunys (g. 1932 m. rugsėjo 22 d. Stasiūnuose, Utenos apskritis) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Michailas Glinka
Michailas Ivanovičius Glinka (Михаил Иванович Глинка, 1804 m. gegužės 20 d. pagal senąjį kalendorių – 1857 m. vasario 15 d. pagal naująjį kalendorių) – rusų kompozitorius, laikomas klasikinės rusų muzikos tėvu.
Mykolas Daunys
Biografija
1951 m. baigė Saldutiškio vidurinę mokyklą. 1951–1956 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI, nuo 1990 m. KTU) Mechanikos fakultete. 1956–1960 m. KPI Mašinų gamybos technologijos katedros asistentas, 1963–1968 m. vyr. dėstytojas, 1968–1983 m. docentas, nuo 1983 m. profesorius. 1964 m. technikos mokslų kandidatas, 1980 m. technikos mokslų daktaras. 1983–1995 m. KPI Staklių (nuo 1993 m. Mašinų projektavimo) katedros vedėjas. 1994 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. Nuo 1995 m. mokslinio žurnalo „Mechanika“ vyriausiasis redaktorius.
Gytis Paškevičius
Gytis Paškevičius (g. 1961 m. spalio 4 d. Šiauliuose) – lietuvių dainininkas, dainų autorius ir atlikėjas. Jis yra laikomas vienas garsiausių visų laikų lietuvių muzikantų.
Ankstyvieji metai: 1961–1986 m.
Gytis Paškevičius gimė Šiauliuose ir yra jauniausias iš trijų vaikų šeimoje. Abu atlikėjo tėvai dirbo Šiaulių dviračių fabrike „Vairas“. Pirmąkart gitarą į rankas dainininkas paėmė būdamas devynerių metų, o pirmuosius pinigus uždirbo sulaukęs vos trylikos. Dainininko mama mirė, kai jam tebuvo šešiolika. „Kai mirė motina, tėčiui buvo 46 metai. Jam dar visas gyvenimas buvo prieš akis. Po kurio laiko jis ėmė dairytis į kitas moteris. O man, vaikui, gyvenimas apsivertė aukštyn kojomis,“ – apie tuometinę situaciją šeimoje pakomentavo Paškevičius. Mokėsi Šiaulių 13-ojoje vidurinėje mokykloje, lankė irklavimo, imtynių, lengvosios atletikos treniruotes. Besimokantį 10-oje klasėje pakvietė groti į 8-osios vidurinės mokyklos ansamblį. Baigęs mokyklą stojo į Šiaulių pedagoginį institutą, bet atsiėmęs dokumentus išėjo į tarybinę armiją, kur tarnavo povandeniniame laive. Grįžęs įsidarbino teisme ūkvedžiu, bet buvęs legendinės Kauno grupės „Kertukai“ vadovas Gediminas Jurgilas pakvietė į grupę, kuri dirbo restorane „Geluva“. Vėliau dainavo saldainių fabriko „Rūta“ ansamblyje. 1986 m. Paškevičius susituokė su savo pirmąja žmona, bet šiedu santuokoje išgyveno neilgai.
Muzikinė karjera: 1986–dabar
G. Paškevičiaus karjera didžiojoje scenoje prasidėjo 1986 m., kuomet Mindaugas Tamošiūnas jį pakvietė dainuoti tuomet garsiame ansamblyje „Oktava“, su kuriais šis 1988 m. išvyko į gastroles Meksikoje. 1989–1990 m. dirbo su latvių dainininke L. Vaikule. 1991 m. spalio mėn. vedė savo antrąją žmoną Rugilę, su kuria susipažino tais pačiais metais. Solinę karjerą pradėjo 1991 m. Dalyvavo įvairiuose respublikos festivaliuose, konkursuose bei muzikiniuose projektuose. Paškevičius nacionaliniu mastu ypač išpopuliarėjo 1993 m., kuomet „Tango“ studijoje įrašė savo pirmąjį albumą „Winners“. Vėliau dainų autorius pripažintas geriausiu Lietuvos vokalistu („Bravo-94“), nominuotas Lietuvos roko ir popmuzikos premijoms „Bravo-95“ ir „Metai-95“ geriausio metų vokalistui. Jo atliekamą dainą „Tu vėjo paklausk“ radijo stotis „Laisvoji banga“ pripažino geriausia 1995 m. Lietuvos kantri muzikos daina. 1994 ir 1995 m. pramoginės muzikos festivaliuose „Nida“ jo sukurtos ir atliekamos dainos „Winner“ (1994 m.) ir „Šiam pasauly“ (1995 m.) pripažintos geriausiomis.
Kontroversijos
Prasidėjus 2022 m. Rusijos invazijai į Ukrainą, po savo sūnaus Dominyko įrašu, tvirtinančiu, kad rusai nebūtinai yra „blogiečiai“, dainininkas paliko komentarą, kuriame šis tvirtino esantis už tiesą ir pripažįstantis, kad pasaulyje yra daug melo. Dėl šio pareiškimo G. Paškevičius susilaukė aštrios kritikos, ypač iš Arūno Valinsko, kuris ragino boikotuoti atlikėjo koncertus, sakydamas, kad „Labai dideles aikštes turi Minskas ir Maskva, tegul ten ir gieda okupantus šlovinančias giesmeles.“ Neringos savivaldybė iniciavo svarstymą dėl atlikėjo delno įspaudo pašalinimo Nidos „Šlovės alėjoje“, aptarta gyventojų apklausos būtinybė šiuo klausimu. Pats G. Paškevičiaus sūnus taip pat kaltintas dalinęsis sąmokslo teorijomis, kad karas Ukrainoje, kaip ir COVID-19 pandemija, yra klastotė, fiksuojami „kartotiniai ginklai“ ir „po tris kartus mirštantys žmonės“, teigė nejaučiantis gailesčio ukrainiečiams. Tokie teiginiai ir atlikėjo reakcija sulaukė dalies visuomenės ir valdžios įstaigų pasmerkimo, kreiptasi ir į policiją. Vis dėlto kai kurie visuomenės veikėjai G. Paškevičių gynė, tvirtindami, kad A. Valinskas pasinaudodamas situacija bando atlikėjui atkeršyti, nes šiam praeityje nepavyko pasinaudoti dainininko reputacija siekiant finansinės naudos.
Mykolas Daunys
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai – medžiagų ir konstrukcijų stiprumo bei patikimumo tyrimai, mašinų projektavimas, 9 išradimų autorius.
Michailas Glinka
Biografija
thumb|250px|left|Paminklas M. Glinkai [[Sankt Peterburgas|Sankt Peterburge]] Buvo turtingo prekybininko sūnus, todėl jaunystėje daug mokėsi įvairiose Europos šalyse. Jo teorinis muzikinis išsilavinimas buvo menkas, nes jis daugiau šliejosi prie poetų ir dailininkų nei prie kompozitorių.
Tuo metu rusų nacionalinė muzika buvo nesusiformavusi, aristokratija klausydavosi muzikos iš kitų šalių – Vokietijos, Prancūzijos, Italijos, šiais vakarietiškais stiliais rašė rusų kompozitoriai. įkvėptas Belinio ir Donicečio, parašė pirmąją grynai rusišką operą „Gyvybė už carą“ (1836 m.), dar žinomą kaip „Ivanas Susaninas“. Šios operos melodijos primena rusiškas liaudies dainas, yra dainų citatų. Antroji opera – „Ruslanas ir Liudmila“ – pastatyta 1842 m., bet nesusilaukė tokio pat populiarumo kaip pirmoji.
Ivanas Susaninas – realus žmogus, valstietis iš Domino kaimo netoli Kostromos, gyvenęs XVII amžiuje. Pagal legendą, buvo pasamdytas lenkų armijos padalinio 1612-13 metais kaip vedlys, turėjęs nuvesti lenkus į kaimą Domino, kur slapstėsi tuometinis rusų caras Michailas Fiodorovičius Romanovas. Susaninas nuvedė kariuomenę į aklavietę – pelkių apsuptą mišką. Čia jį nukankino už atsisakymą parodyti tikrąjį kelią. Lenkų kariai visi žuvo pelkėse, negalėdami iš ten ištrūkti, mirtinai sušalo. Šio įvykio realumą įrodo rastas caro įsakymas dovanoti Bogdanui Sabininui (Ivano Susanino žentui) pusę kaimo už uošvio žygdarbį.
Pasak M. Glinkos tai opera, atskleidžianti patriotinę herojinę tragediją. Čia pagrindinis veikėjas – tauta, valstiečiai, todėl opera įgauna epinį pobūdį. Operos muzika labai įvairi. Operoje dominuoja chorai, daug muzikos sukurtos rusų liaudies dainų motyvais, yra romansų. Antrajame akte dominuoja lenkų aukštuomenės muzika: valsas, mazurka, polonezas, krakoviakas. Operos finale skamba choro atliekamas „Šloviname“, kaip didingas himnas rusų tautai.
Kiti žymūs kūriniai: (fantazija)„Karaminskaja“ (1848 m.), (uvertiūra) „Naktis Madride“ (1848, 1851), (uvertiūra) „Aragono Chota“ (1845). Jis taip pat parašė romansų, pjesių fortepijonui, kamerinės muzikos. M. Glinkos „Patriotinė daina“ buvo naudojama kaip Rusijos Federacijos himnas 1990–2000 m.
Čivai (Panevėžys)
Čivai – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Karsakiškio.
Emigracinė vyriausybė
thumb|[[Lenkijos emigracinė vyriausybė 1944 m.]] Emigracinė vyriausybė arba vyriausybė tremtyje – politinė grupė, teigianti, kad yra teisėta atitinkamos valstybės vyriausybė, kuri dėl kokių nors priežasčių (pavyzdžiui, okupacijos) negali vykdyti savo įgaliojimų, ir reziduoja kitoje valstybėje (tremtyje).
Emigracinės vyriausybės dažnai suformuojamos karo metu. Pavyzdžiui, per Antrąjį pasaulinį karą Jungtinėje Karalystėje rezidavo Prancūzijos, Lenkijos, Belgijos, Jugoslavijos, Nyderlandų, Norvegijos ir Čekoslovakijos emigracinės vyriausybės.
Dabartinės vyriausybės tremtyje
Vyriausybės tremtyje paprastai neturi jokio arba turi labai mažą pripažinimą. Dabartinės vyriausybės tremtyje:
Emigracinių vyriausybių veikla
Tarptautinė teisė teigia, kad emigracinės vyriausybės gali imtis įvairių veiksmų, tvarkant kasdieninius reikalus. Štai jie:
Trakšeliškiai (Tauragė)
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose kaimas minimas nuo 1642 m., kai buvo paminėtas Tauragės inventoriuje, nes tada Trakšeliškiai priklausė Tauragės valsčiui, Šemetos vaitijai, kuriame buvo 2 valakai žemės.
Skėtis (žiedynas)
thumb|right|150px|[[raktažolė pelenėlė|Raktažolės pelenėlės žiedynas]] thumb|thumb|right|150px|[[krapas|Sėjamojo krapo žiedynas]]
Skėtis – žiedynas, kurio žiedynkočio viršūnėje išauga daug ilgakočių žiedų. Koteliai dar vadinami stipinais. Kadangi koteliai yra vienodo ilgio, žiedai būna išsidėstę vienoje plokštumoje. Skleidžiasi pirmiausiai kraštiniai, o vėliau vidiniai žiedai.
Raktažolė, ugniažolė.
Šie žiedynai būdingi salieriniams augalams.
Švytenės
thumb|right|260px|[[Metalinė švytenė Myctophum affine]] thumb|260px|right|[[Šiurkščioji švytenė Myctophum asperum]]
Švytenės (Myctophum) - žibintūninių (Myctophidae) šeimos žuvų gentis.
Sam's Town
Sam's Town yra 2-asis studijinis JAV roko grupės The Killers albumas, išleistas 2006 m.
Albumo kūrimas
Anot grupės narių, šį albumą sukurti juos įkvėpė daugybės žymių atlikėjų, tarp kurių - U2, Bruce Springsteen, The Beatles, Tom Petty and the Heartbreakers - darbai.
Albumas pavadintas pagal „Sam's Town Hotel and Gambling Hall“ - garsų Las Vegaso (iš kurio kilę The Killers nariai) viešbutį - kazino, kurio ženklą grupės bosistas Markas Stoermeris matydavo vaikystėje pro savo kambario langą. Viršelyje bikiniu vilkinti moteris yra modelis ir dainininkė Felice LaZae. Prie albumo, videoklipų bei kt. vizualinių darbų prisidėjo ir garsus fotografas Anton Corbijn, daug metų dirbęs su Depeche Mode bei U2.
Papildomi kūriniai
Kai kuriose šalyse išleistuose albumuose buvo įtrauktos papildomos dainos:
Singlai
Iš albumo išleisti singlai: „When You Were Young“, „Bones“, „Read My Mind“ ir „For Reasons Unknown“.
„When You Were Young“ panaudota videožaidimuose „Rock Band“ ir „Guitar Hero III“, o "For Reasons Unknown" - 2008 m. Holivudo filme „How to Lose Friends and Alienate People“.
2006 m. dainos „When You Were Young“ videoklipas „Q Awards“ apdovanojimuose laimėjo Geriausio metų videoklipo kategorijoje, o garsaus Holivudo režisieriaus Timo Burtono režisuotas videoklipas dainai „Bones“ 2007 m. „Shockwaves NME Awards“ apdovanojimuose laimėjo Geriausio metų videoklipo nominacijoje.
Išskirtinio dėmesio tarp grupės kolegų susilaukė daina „All These Things That I've Done“. 2005 m. liepos 2 d. visame pasaulyje transliuotame renginyje „Live 8“ po The Killers pasirodęs Robbie Williams įderino šios dainos priedainio eilutes „I've got soul but I'm not a soldier“ į savo dainą „Let Me Entertain You“. Vėliau analogiškai pasielgė dar dvi grupės savo koncertuose Las Vegase - „Coldplay“, įderinę tas pačias eilutes į savo kūrinį „God Put a Smile Upon Your Face“, bei „U2“ - į „Beautiful Day“.
Petras Algimantas Lazauskas
Petras Algimantas Lazauskas (g. 1926 m. rugsėjo 6 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1957 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1957–1959 m. Obelių tarybinio ūkio vyriausiasis agronomas. Nuo 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (dab. Aleksandro Stulginskio universitetas) dėstytojas, nuo 1984 m. profesorius. 1982 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos sritis – bendroji ir ekologinė žemdirbystė, herbologija. 1983 m. nustatė pasėlių produktyvumo dėsnį. 1990 m. su kitais įkūrė Lietuvos ekologinės žemdirbystės bendriją „Gaja“; 1990–1996 m. jos pirmininkas. Stažavo 1992 m. JAV, 1998 m. Vokietijoje. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių.
Sam's Town
Kiti faktai
Albumas susilaukė mišrių recenzijų: vieni gyrė naująją The Killers kryptį (kuri smarkiai skyrėsi nuo debiutinio, labai sėkmingo jų albumo Hot Fuss), kiti - kritikavo.
2007 m. vasario mėn. albumas laimėjo „BRIT Awards“ apdovanojimą Geriausio tarptautinio albumo kategorijoje, o grupės nariai pripažinti Geriausia tarptautine grupe; „MTV Europe Music Awards“ grupė laimėjo Geriausios roko grupės kategorijoje, o „Shockwaves NME Awards“ apdovanojimuose pripažinti Geriausia tarptautine grupe.
Pasaulyje šio albumo parduota virš 6 milijonų, iš kurių virš milijono tiek JAV, tiek ir Did. Britanijoje.
Kalė
Kalė  – miestas šiaurės rytų Prancūzijoje, Aukštutinės Prancūzijos administraciniame regione, prie Pa de Kalė sąsiaurio. Artimiausias Jungtinei Karalystei Prancūzijos miestas. Didelis keleivių, prekybos ir žvejybos uostas. Svarbus susisiekimo mazgas, veikia oro uostas, keltai į Duvrą, dvi geležinkelio stotys, 6 km į vakarus nuo miesto prasideda Eurotunelis. Išvystyta naftos perdirbimo, maisto, mašinų, chemijos pramonė. Pajūrio kurortas. Yra meno ir karo muziejai.
Kalė yra tik per 34 km nuo Anglijos. Dėl tokio artumo, sąsiauris buvo pavadintas Pa de Kalė ( – „žingsnis nuo Kalė“).
Istorija
Vietovė romėnų vadinta Caletum. Šis pavadinimas kildinamas nuo keltų genties kaletų (Caleti, Καλη̃ται). Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 938 m. Miesto teises gavo 1137 m. Nuo 1237 m. Artua grafystės dalis. XIII a. pastatyta stipri Kalė tvirtovė. Per Šimtametį karą Kalė 1347 m. užkariavo Anglija. Miestą Prancūzija atkovojo tik 1558 m. XIX a. išsiplėtė Kalė uostas. Miestas labai nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą.
Sakaba
Sakaba, oficialiai – Vilja de San Pedro de Sakaba (Villa de San Pedro de Sacaba) – miestas Bolivijoje, Kočabambos departamente, 13 km į rytus nuo Kočabambos. Sakaba vystosi kaip Kočabambos priemiestis. Didelė dalis miesto gyventojų dirba departamento sostinėje, kiti verčiasi maisto, tekstilės, avalynės pramone. Sakaboje yra kolonijinės architektūros pastatų, tačiau jie menkai prižiūrimi vietinės valdžios.
Medisin Hetas
Medisin Hetas  – miestas Kanadoje, Albertos provincijos pietrytinėje dalyje, prie Pietų Saskačevano upės. 67,0 tūkst. gyventojų (2007 m.). Išvystyta molio pramonė, yra šeimos pramogų centras, Esplanade kultūros centras, kolegija, apylinkėse daug parkų, golfo aikštynų. Didžiausias pasaulyje tipis pastatytas 1991 m.
thumb|left|260px|Medisin Heto [[tipis (vienas indėnų namų tipų) yra aukščiausias pasaulyje]]
Liepos 23
Liepos 23 yra 204-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 205-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 161 diena.
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Apolinaras – Romula – Tarvilas – Gilmina – Brigita – Roma
Vagotosios siauraburnės
Vagotosios siauraburnės (Gastrophryne) – siauraburnių varlių (Microhylidae) šeimos gentis.
Rūšys
Gentyje yra keturios rūšys:
Pachyta
Pachyta – ūsuočių (Cerambycidae) vabalų gentis.
Lietuvoje žinomos 2 rūšys:
Italijos futbolo varžybos 1975–1976 m.
Italijos futbolo varžybos 1975–1976 m.
Viterbo provincija
Viterbo provincija – viena iš penkių Lacijaus regiono provincijų Italijoje. Provincijos sostinė – Viterbas, kuriame gyvena daugiau nei 60 000 gyventojų. Provincijos plotas siekia 3 612 km², o gyventojų skaičius – 299 830. Provincijai vadovauja šalies politikas lessandro Mazzoli.
Bud Abbott
William Alexander „Bud“ Abbot (1897 m. spalio 2 d. Niu Džersis – 1974 m. balandžio 24 d.) – amerikiečių aktorius, prodiuseris ir komikas. Jis gimė Niu Džersio valstijoje, su pramogų verslu susijusioje šeimoje.
Buvo susituokęs su Betty su kuria išgyveno kartu net 55 metus. Turėjo du vaikus.
Senatvėje jis sirgo epilepsija ir mirė nuo vėžio.
Kapisos provincija
Kapisos provincija  – provincija Afganistano rytinėje dalyje. Tai 34-a (mažiausia) pagal plotą ir 27-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Mahmudi Rakis.
Geografija
Provincija yra Hindukušo kalnuose, 80 km į rytus nuo Kabulo, dažnai vadinama „vartais į Kabulą“. Upių drėkinamuose slėniuose susitelkę gyventojai. Pietiniame pakraštyje yra dalis Naghlu tvenkinio.
Gyventojai
Provincijoje gyvena daugiausia puštūnai ir tadžikai, tačiau yra ženklios vietinių tautų – pašajų, nuristaniečių – bendruomenės, taip pat gyvena ir hazarai. Dauguma gyventojų oficialiai yra musulmonai sunitai.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Kapisos rajonai
Provincija padalinta į 7 rajonus.
Svarbiausios gyvenvietės:
Tamara Kalibataitė
Tamara Kalibataitė (1926 m. lapkričio 18 d. Griežpelkiuose, Pagėgių apskritis – 2010 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje) – Lietuvos šokėja, choreografė.
Biografija
Tėvas buvo geležinkelininkas, dirbo stoties viršininku.
Mokėsi Kalotės pradžios, Klaipėdos Vytauto Didžiojo, Kauno „Aušros“ mergaičių gimnazijose. 1947 m. baigė Vilniaus medicinos mokyklą.
1947–1968 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ šokėja, Jono Švedo ir Juozo Lingio mokinė. 1968–2002 m. Vilniaus universiteto dainų ir šokių liaudies ansamblio choreografė, 1968–1973 m. ir Profesinio mokymo kultūros namų tautinių šokių kolektyvo vadovė. 1994 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės Ansamblių vakaro ir Šokių dienos baletmeisterė. Su ansambliais gastroliavo Lenkijoje, VDR, Prancūzijoje, Austrijoje, Rumunijoje, Bulgarijoje, Čekoslovakijoje, Mongolijoje, Australijoje ir kt.
Pagal autentišką folklorinę medžiagą sukūrė apie dvidešimt šokių, pasižyminčių liaudiškumu ir išraiškingumu. Sukūrė šokius „Šapnagių polka“ (1976 m.), „Leliūnų kadrilis“ (1978 m.), „Parovėjos suktinė“ (1981 m.), „Opstainas“ (1987 m.), „Rolenderis“ (1990 m.).
Palaidota Sudervės kapinėse.
Dzavchano aimakas
Dzavchano aimakas  – vienas iš 21 Mongolijos aimako. Yra šalies vakaruose, ribojasi su Rusija. Sostinė – Ulijastajus.
Demografija
Gyventojų skaičių augimas nustojo 1994 m., kuomet aimake gyveno 103 150 žmonių. Nuo tada jų pradėjo mažėti ir 2005 m. duomenis gyveno tik 78 668 žmonių.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Sumų žemėlapis
Aimakas padalintas į 24 sumus:
Trakininkai (Tauragė)
Trakininkai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Tauragės.
Šarlevilis-Mezjeras
Šarlevilis-Mezjeras – miestas šiaurės Prancūzijoje, prie Miozo upės, greta sienos su Belgija; departamento centras. Yra rašytojo A. Rembo gimtasis miestas. Mieste yra įkurtas jo muziejus sename vandens malūne.
Istorija
Miestas įkurtas 1966 m., kai buvo sujungti Šarlevilis, Etionas, Mezjeras, Mohonas ir Monsi Sen Pjeras.
Vladas Braziulevičius
Vladas Braziulevičius (nuo 1939 m. Braziulis, 1895 m. sausio 2 d. Sankt Peterburge – 1972 m. kovo 2 d. Klyvlende) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
Nuo 1919 m. spalio mėn. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1920 m. Kauno miesto ir Kauno apskrities karo komendanto padėjėjas, 1922–1926 m. komendantas. 1924–1926 m. kartu ir Kauno įgulos komendantas. 1926 m. gruodžio 17 d. valstybinio perversmo dalyvis. 1920–1926 m. dažnai pirmininkaudavo karo lauko teismams. Nuo 1926 m. Karo mokyklos lektorius, nuo 1928 m. rugpjūčio mėn. karo padėties referentas. 1929 m. pulkininkas. Nuo 1929 m. ypatingųjų reikalų karininkas prie krašto apsaugos ministro.
1920 m. įkūrė, iki 1940 m. vadovavo, režisavo ir vaidino Karių teatre. 1925–1940 m. Lietuvai pagražinti draugijos, 1936–1940 m. Ekonominės karių bendrovės pirmininkas. 1933–1939 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lituanistiką.
SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio 25 d. paleistas į atsargą, 1940 m. liepos 21 d. suimtas, 1941 m. balandžio 15 d. nuteistas kalėti. Kalintas Kaune. Per 1941 m. birželio 23 d. Birželio sukilimą išlaisvintas. 1941–1944 m. sanatorijos Aukštojoje Panemunėje direktorius. 1944 m. pasitraukė į Memingeną (Vokietija), dėstė lietuvių gimnazijoje. 1949 m. atvyko į JAV. Klyvlende įsteigė dramos studiją.
Kūryba
Parašė komedijas „Augila nebrendila“ ir „Burtininkė“, išvertė arijų, dainų.
Čiviškės
Čiviškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Paparčių.
Letbridžas
Letbridžas  – miestas Kanadoje, Albertos provincijos pietinėje dalyje. Tai vienas iš svarbiausių Albertos provincijos pietinės dalies pramoninių centrų. Įsikūręs 210 km į pietryčius nuo Kalgario, prie Oldmano upės. 72,1 tūkst. gyventojų (2007 m.). Yra universitetas, trys kolegijos, teatrai, muziejai, sporto centrai.
Gomati
Gomati, taip pat vadinama Gomti arba Gumti – upė Indijoje (ištakos Nepale); Gangos kairysis intakas. Prasideda Himalajų priekalnėse, Nepale, versmėse netoli Pilibheto. Teka Indo-Gangos žemuma Utar Pradešo valstija. Vasarą patvinsta, kartais itin smarkiai ir sukelia katastrofiškus potvynius. Upės vanduo naudojamas drėkinimui.
Prie Gomati įsikūrę Laknau, Sultanpuro ir Džaunpuro miestai. Upės vanduo užterštas pramoninėmis atliekomis.
Vladas Daumantas
Vladas Daumantas (iki 1915 m. Vladislovas Dzimidavičius,, 1885 m. vasario 24 d. Kražiai – 1977 m. liepos 7 d. Čikaga) – Lietuvos diplomatas, bibliofilas ir kolekcininkas.
Kilmė ir išsilavinimas
1885 m. Kražių parapijos bažnytinių gimimo metrikų knyga Vlado Daumanto tėvus – Baltramiejų ir Barborą Penikaitę Dzimidavičius vadina valstiečiais iš Kelmynų seniūnijos Šiluvos valsčiuje (Крестьянъ Шыдловской волости Кiельминскаго общества). Viktorija Dzimidaitė-Vavrik pasakoja, kad XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Dzimidai iš Kelmynų ir Plekaičių, norintys kurti arba pabrėžti lenkiškąją tapatybę, save vadino Dzimidavičiais. Juozo Gabrio teiginį, kad V. Daumantas buvęs pusiau bajoriškos kilmės paremia žinia, jog apie 1912 m., mirus Baltramiejui Dzimidavičiui, našlę ir vaikų mokslus sulig ordinarija (išlaikymo sutartis, pasirašoma tarp tėvų ir vaikų) visapusiškai rėmė Plūščių dvarininkė P. Pšeciševskienė.
Kartu su V. Daumantu šeimoje augo sesuo dvynė Paulina Sofija, taip pat Gertrūda, Vincenta ir brolis Adolfas. Dzimidavičiai Kražiuose turėjo savo ūkį ir parduotuvę, o XX a. trečiame dešimtmetyje Barbora Dzimidavičienė rūpinosi namo Kražantės pakrantėje, Vytauto kalno papėdėje, statyba (dabartinis adresas – Medainės g. 37). Ar šioje vietoje kitados stovėjo gimtieji V. Daumanto namai, tiksliai nežinoma. Beje, ir gilioje senatvėje, gyvendamas Jungtinėse Amerikos Valstijose, V. Daumantas su įkvėpimu mėgdavo pasakoti apie Kražantėje paslėptą turtą, kurio paslaptį jis vienas težinąs.
1895 m. gruodžio 22 d. V. Daumantas Kražiuose su pagyrimu baigė dviklasę rusų administracijos mokyklą, toliau mokslą tęsė, spėjama, Palangos berniukų progimnazijoje ir Liepojos berniukų gimnazijoje; 1906–1911 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, o 1912 m. vasaros semestre V. Daumantas pradėjo mokslą katalikiškame Fribūro universitete (L'Université de Fribourg). Jo studijos Filosofijos fakultete tęsėsi iki 1916 m. žiemos semestro (imtinai), taip pat ir 1917 m. žiemos semestrą.
''Klausiau filosofijos, istorijos, pagelbinių istorijos šakų (chronologija, numizmatika, paleografija) ir dailės meno istorijos, kurioj srytyj specijalizavaus. Daktaro laipsnį gauti disertaciją buvau pradėjęs rašyti apie Lietuvos baroką, bet, karui ištikus ir vokiečiams Lietuvą užėmus, pradėtą darbą dėl medegos stokos baigti, greitos karo pabaigos belaukiant, nepasisekė'' – vėliau rašė V. Daumantas savo autobiografijoje.
Akademinė lietuvių studentų draugija Rūta
1912 m. gegužės 5 d. V. Daumantas įstojo į akademinę Fribūro universiteto lietuvių studentų draugiją Rūta (Draugystę Lietuviškos Jaunuomenės Friburge), ėjo bibliotekininko pareigas (kningininkas kun. Dzimidaviče), o 1913 m. žiemos semestrą pradedant – lapkričio 30 d. susirinkime – buvo išrinktas jos pirmininku. Svarbiausioji „Rūtos“ veikimo dirva – tai paskaitos, kitaip tariant, siekis lavintis ir dirbti lietuviškoje dirvoje, prisilaikant visur katalikybės principų.
Pirmąjį 1914 m. žiemos semestro susirinkimą baigdamas pirmininkas V. Daumantas naujai išrinktai Draugijos valdybai palinkėjo vaisingai šiais metais pasidarbuoti, gaivinti ir laistyti Rūtos kerą naujais sumanymais. Netrukus, 1915 m. sausio 2 d. susirinkime paaiškėjo, kad tuo naujuoju Rūtos narių sumanymu taps įvairiapusiška veikla į Pirmojo pasaulinio karo verpetą pakliuvusios Lietuvos ir lietuvių tautos labui. Įgaliotoji komisija: Juozas Purickis, Vladas Daumantas ir Antanas Steponavičius (Steponaitis) parašė laišką J. Gabriui, kuris tuo metu Paryžiuje jau vadovavo Lietuvių informacijos biurui, ir pasiūlė savo pagalbą rengiant leidinį apie Lietuvą (anot A. Steponavičiaus – informacinę brošiūrą ). 1915 m. kovo 7 d. Rūtos susirinkime jau buvo svarstoma politiškoji orientacija ir keliamas klausimas, kur lietuviams reikia prieglobos ieškoti? Tame pačiame susirinkime buvo sumanyta prancūzų ir vokiečių spaudoje parašyti apie Lietuvą: ''Prakilnus darbas ir visi jaučia to darbo reikalą, tik vargas, nieks iš mūsų nemoka gerai vienos ar kitos rašomosios kalbos. Manome parašyti kaip sugebėsime, o tik prieš spausdinant pasikviesti į pagelbą žinovą, kad šis išdailintų. Rašinyje atsižvelgti į du dalyku: užakcentuoti savo individualumą ir išreikšti, kad mes norime gyventi dalinant į dvi dalis: geografiškąją ir istoriškąją.'' Rašymo planą buvo pavesta parengti J. Purickiui ir V. Daumantui.
V. Daumantas turėjo daug naujų sumanymų: tų pačių metų birželio 13 d. Draugijos narius jis ragina stengties taisyklingai sava kalba kalbėti, kits kitą taisant; liepos 3 d. pasiūlo steigti Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti skyrių, o liepos 18-ąją, Draugijos susirinkime perskaitęs paskaitą Minčių žiupsnis, skiriamas visiems broliams Lietuviams, iškelia mintį pakeisti Rūtos pavadinimą į Lituania.
Prasidedant naujam mokslo metų semestrui, 1915 m. lapkričio 15 d., į Rūtos susirinkimą atvyko trys ištikimiausi Draugijos nariai: J. Purickis, V. Daumantas ir A. Steponavičius; pirmasis iš jų tapo Draugijos pirmininku, antrasis – sekretoriumi. Lapkričio 28-ąją jie tapo Lituania pavadintos akademinės draugijos ir Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti skyriaus nariais.
Atgimstančios Lietuvos politikas
Lozanos lietuvių konferencijos įgaliotas V. Daumantas sukūrė valstybės herbą Vytį bei pašto ženklus, parengė Lietuvos žemėlapį (Carte de la Lituanie) su istorinėmis valstybės sienomis nuo karaliaus Mindaugo laikų; tai 3000 egz. tiražu Berne išspausdintas, 1:1 500 000 mastelio, puikios kokybės spalvotas žemėlapis su lietuviškais vietovardžiais. Jo ''pareikalavimas buvo toks didelis, kad tuoj reikėjo leisti antrą, o kiek vėliau ir trečią laidą. Šis žemėlapis vėliau figūravo visuose Versalio rūmų kambariuose Taikos tarybų metu. Jis prisidėjo prie to, kad Taikos konferencijos dalyviai pripažino didelę Lietuvą ir lenkam buvo daug darbo, kol ją apkarpė'', – rašė savo prisiminimuose šių įvykių dalyvis Antanas Steponaitis.
Nuo 1918 m. rugsėjo V. Daumantas – įgaliotas Lietuvos Tarybos atstovas, o nuo 1919 m. sausio – pirmasis Lietuvos atstovas Šveicarijoje. 1919 m. balandžio – gegužės mėn. jis kaip Užsienio reikalų ministerijos atstovas dalyvavo Jurgio Šaulio vadovaujamos delegacijos derybose su Lenkija dėl Lietuvos Respublikos pripažinimo ir valstybinės sienų nustatymo. 1919 m. pabaigoje V. Daumantas iš politikos pasitraukė, bet iki 1921 m. gruodžio dar gyveno Šveicarijoje ir Vokietijoje.
Prisiekęs vertėjas, bibliofilas ir kolekcininkas
Nuo 1923 m. spalio V. Daumantas dirbo prancūzų kalbos stilistu Lietuvos Respublikos Finansų ministerijoje, o 1925 m. sausio 1 d. teisingumo ministras Antanas Tumėnas jam pavedė eiti Kauno apygardos teismo prisiekusiojo vertėjo pareigas (V. Daumantas mokėjo prancūzų, vokiečių, italų, rusų, lenkų, lotynų ir iš dalies – anglų kalbas).
V. Daumantas gyveno Kaune, įvairiose Aleksoto ir Naujamiesčio vietose, nuo 1933 m. sausio 1 d. – keturių kambarių bute Donelaičio g. 31 (dabar – 67). Šis butas, kurio šeimininkas buvo XXVII knygos mylėtojų draugijos narys, su išmanymu ir aistra kaupiantis meno kūrinius bei knygas, amžininkų pasakojimu, priminė muziejų su puikiais taikomosios, vaizduojamosios dailės rinkiniais ir biblioteka. Pastarosios puošmena – renesansinio įrišimo Jono Bretkūno Postilė (1591).
1941 m. kovo 28 d. Teisingumo Liaudies Komisaro Povilo Pakarklio įsakymu Nr. 559 Vlado Daumanto įstaiga, šešiolika metų veikusi jo bute, buvo uždaryta, o jis pats tą pačią dieną iš prisiekusio vertėjo pareigų atleistas; liepos 30 d. Teisingumo ministras Mečislovas Mackevičius V. Daumantą sugrąžino į vertėjo pareigas, kurias jis ėjo iki pirmosios sovietinės okupacijos pradžios.
1944 m. liepą V. Daumantas daugelį meno vertybių patikėjo saugoti Nacionalinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus darbuotojams, o pats, išgabendamas dvylika kitų vertybių dėžių, pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1951 m. V. Daumantas gyveno Jungtinėse Amerikos Valstijose, Čikagoje; čia dirbo atsitiktinius valytojo, liftininko ir kitus darbus, o kompozitoriaus Vlado Jakubėno namų pusrūsyje, kuriame gyveno iki pat mirties 1977 m., kaupė knygas, žemėlapius ir meno kūrinius. Kai kurias vertybes iš V. Daumanto čia nupirko Kazys Varnelis ir 1998 m. atvežė į Lietuvą. Likusi naujosios V. Daumanto bibliotekos dalis po jo mirties pateko į aukcioną ir buvo išsklaidyta. Daugelis knygų iš Kaune likusios V. Daumanto bibliotekos (ji buvo nacionalizuota, vėliau įsakas atšauktas) per antrąją sovietinę okupaciją pateko į Lietuvos nacionalinę M. Mažvydo biblioteką, Vilniaus universiteto bibliotekos Retų spaudinių skyrių, Sankt Peterburgo, Maskvos bibliotekas.
V. Daumantas palaidotas Lietuvių tautinėse kapinėse Čikagoje (kapo Nr. K L17 B23E G3). Jo antkapį puošia tautinės juostos raštai, Vytis su ąžuolo šakomis, o užrašas skelbia: A † A Konsulas Vladas Daumantas 1885–1977 | Dieve, pasigailėk manęs.
Martynas Gudelis
Martynas Gudelis (1906 m. kovo 29 d., senuoju stiliumi kovo 16 d. Ročesteris, Niujorko valstija, kitais duomenimis – Gilučiai, Trakų apskritis – 1993 m. liepos 4 d. Čikaga) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, vertėjas.
Biografija
Baigęs Marijampolės realinę gimnaziją, Lietuvos ir Berlyno universitetuose studijavo ekonomiką, kalbas, žurnalistiką. Buvo aušrininkų ir maksimalistų organizacijų narys. Bendradarbiavo leidiniuose „Aušrinė“, „Kovos kelias“, „Kultūra“, „Darbas“.
1929 m. gegužės 6 d. vakare studentų aušrininkų grupė – Aleksandras Vosylius, Andrius Bulota ir Martynas Gudelis – surengė pasikėsinimą prieš ministrą pirmininką A. Voldemarą. A. Vosylius buvo suimtas ir sušaudytas, o A. Bulota ir M. Gudelis perėjo Lietuvos-Lenkijos sieną ir slapstėsi netoli Vilniaus. Po to jie pabėgo į Čekoslovakiją, o per ją – į Austriją.
Pasitraukęs iš Lietuvos – laikraščio „Lietuvos žinios“ korespondentas Berlyne, Paryžiuje, Barselonoje. Dalyvavo respublikonų pusėje Ispanijos pilietiniame kare. 1939–1940 m. internuotas gyveno Prancūzijoje. 1941 m. persikėlė į JAV. Dirbo „Naujienų“ redakcijoje, nuo 1951 m. „Naujienų“ administratorius, 1969–1986 m. redaktorius.
Išvertė V. Blasko Ibanjeso romaną „Lūšna“ (pavadinimu „Prakeikta žemė“ 1937 m., slapyvardis M. Skynimas).
Fort Makleodas
Fort Makleodas  – gyvenvietė Kanados Albertos provincijos pietvakariuose, į vakarus nuo Letbridžo, prie Oldmano upės. Netoliese prasideda Vaterton Leiko nacionalinis parkas. 3,1 tūkst. gyventojų (2007 m.).
Šalčininkėlių–Stasylų miškai
Šalčininkėlių–Stasylų miškai – miškų masyvas pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 1–3 km į šiaurę ir vakarus nuo Šalčininkų. Priklauso Šalčininkų miškų urėdijai, Šalčininkų ir Šalčininkėlių girininkijoms. Apima 27,5 km² plotą.
Šalčininkėlių–Stasylų miškų masyvą sudaro Šalčininkėlių, Stasylų, Ažubalės (Anuliškių), Tribonių (Grikėnų) miškai. Paviršius vietomis lygus, vietomis banguotas. Būdingi jauriniai mažai sujaurėję smėliai, velėniniai jauriniai priesmėliai. Šiauriniu miškų pakraščiu teka Visinčia, pietryčiuose prasideda Šalčia. Pamiškėje telkšo Šalčininkėlių, Šalčininkų II tvenkiniai, Šalčininkų žuvininkystės tvenkiniai.
Medynai:
Miškuose nemaža uogų, grybų, vaistinių augalų. Ažubalės miške įsteigtas Ažubalės pedologinis draustinis.
Šalčininkėlių miško 66 kvartale yra pilkapiai. Miškus kerta kelias, per Grikėnų mišką eina , iš vakarų prieina Vilniaus–Lydos geležinkelis. Greta Šalčininkėlių–Stasylų miškų įsikūrę: Šalčininkai, Stasylos, Ažulomis, Tartokas, Švenčius, Bruknynė, Šalčininkėliai, Čiaukšliai.
Geromanta Balevičienė
Gerimanta (Geromanta) Paulavičiūtė-Balevičienė (1937 m. balandžio 4 d. Grigiškėje, Švenčionių apskritis – 2012 m. birželio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja dermatologė, venerologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1944–1948 m. mokėsi Paringio pradžios mokykloje, 1948–1952 m. Ignalinos vidurinėje mokykloje, 1952–1955 m. Vilniaus 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1955–1957 m. Vilniaus medicinos mokykloje. 1957–1963 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete.
1960–1963 m. Vilniaus infekcinės ligoninės Diagnostikos skyriaus medicinos sesuo. 1963–1966 m. Vilniaus medicinos mokyklos dermatovenerologijos dėstytoja, Respublikinio odos ir veneros ligų dispanserio gydytoja. Nuo 1970 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė, profesorė. 1996 m. profesorė.
Notariato diena
Notariato diena - notariato sistemos darbuotojų (notarų, notarų padėjėjų, asesorių) profesinė šventė.
Europa
2007 m. balandžio 13 d. oficialiai patvirtino Rusijos notarų rūmai (Atstovų susirinkimas). Diena pasirinkta neatsitiktinai. Būtent tą dieną (pagal Julijaus kalendorių - 1866 m. balandžio 14 d.) caras Aleksandras II patvirtino Notariato nuostatus (Положения о нотариальной части). .
2010 m. vasario 22 d. (Prezidento įsakymu № 211/2010 Про День нотаріату) Ukrainoje oficialiai patvirtinta Notariato diena, pirmą kartą pažymėta 2010 m. rugsėjo 2 d..
Notarų, nukentėjusių nuo nusikaltimų ir neteisėtumo, atminimo diena
Notarų, nukentėjusių nuo nusikaltimų ir neteisėtumo, atminimo diena Rusijoje – neoficali atmintina diena, skirta pagerbti notarų, nukentėjusių nuo nusikaltimų ir neteisėtumo, atminimą. Prisimenami notarai, kurie, gindami įstatymą, prarado gyvybę, sveikatą, neteko profesinės praktikos ir pan. Diena minima rugpjūčio 8.
Valili Stacja
Valili Stacja  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 33 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Chodkevičiai
thumb|250px|Chodkevičių genealogijathumb|250px|Chodkevičių rūmai Vilniuje, dabar [[Vilniaus paveikslų galerija]] thumb|250px|Krosnis Chodkevičių rūmuose Chodkevičiai (Kadkevičiai, Katkevičiai, Katkai;, , ) – Kosciešos, vėliau – Grifo su kalaviju herbo rusėnų kilmės Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų giminė, nuo XVI a. amžiaus vidurio – viena turtingiausių ir įtakingiausių didikų giminių, konkuravusi su Radvilomis. Nuo 1555 m. grafai. Didikais giminės atstovai tapo apsukrumu ir ištikimai tarnaudami didiesiems kunigaikščiams, Lenkijos karaliams, taip pat aktyviai gynė rusėnų bajorų luomo interesus. Pasižymėjo kaip karo vadai, diplomatai ir administratoriai. Pagrindinės valdos buvo dabartinės Baltarusijos teritorijoje.
Istorija
Giminė ir vardas kilo iš gudų bajoro Chodkos (kitaip šaltiniuose Chodka Jurgaitis, Chodoras, arba Fiodoras), buvusio Vytauto aplinkoje. Po Chodkos giminė taip ir vadinama.
Nuo 1545 m. Chodkevičiai pakeitė Kęsgailų giminės atstovus Žemaičių seniūno poste – 1545 m. seniūnu tapo Jeronimas Chodkevičius, vedęs Šemetaitę, nuo 1564 m. seniūnu buvo jo sūnus Jonas. Šio vaikaičiai pradėjo tris giminės šakas:
Chodkevičiai tapo reformatais, dalyvavo karuose su Rusija dėl Livonijos, ypač Bychovo šaka. Grigalius ir Jurgis rėmė Radvilų antiunijinę, Lietuvos didžiosios kunigaikštystės savarankiškumo nuo Lenkijos stiprinimo politiką. Turtingiausioji, Bychovo šaka priešinosi ne pačiai unijai, o Lenkijos ponų mėginimui ją sudaryti taip, kad LDK būtų prijungta prie karalystės. Tokia politika buvo artimesnė valdovo Žygimanto Augusto pozicijai, todėl jis Gardine 1568 m. patvirtino Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Karolio V Chodkevičiams duotus Bychovo, Muišės (Bresto sritis) ir Šklovo (Mogiliavo sritis) grafų titulus. Nuo XVI a. antrosios pusės jiems suteiktas herbas Grifas su Kalaviju. Jeronimo sūnus Jonas Chodkevičius iškilo į Lietuvos didžiosios kunigaikštystės ponų vadovus. Jo ir jo sūnaus, karvedžio Jono Karolio Chodkevičiaus – karjera buvo didžiausias giminės galios laikotarpis. Šio sūnaus Aleksandro mirtimi 1620 m. Bychovo šaka baigėsi.
1578 m. baigėsi ir Berastavicos šakos vyriškoji linija. Dukterų kraičio valdas paveldėjo Pacai, Sapiegos, Sanguškos. Iki šių laikų išliko tik Berastavicos šaka.
Chodkevičių genealogija
Supraslio šaka:
Berastavicos šaka:
Raudonosios siauraburnės
Rūšys
thumb|left|210px|Madagaskarinė raudonoji siauraburnė (Dyscophus antongilli)
Žaslių apylinkė
Žaslių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Vaidenai
Vaidenai (rus. Vetrovas,, nuo 1938 m. birželio 6 d. Wodehnen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 6 km į pietvakarius nuo Ragainės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nemano miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1946–2008 m. Rakitino apylinkės gyvenvietė. 1993 m. prijungti Žarovas ir Zlatoustjė.
Menandras
miniatiūra|Menandras Menandras – vienas žymiausių naujosios antikinės komedijos autorių. Būtent atėnietis Menandras (343–291 m. pr. m. e.), kurio veikalų išliko daugiausiai, įvedė buitinę tematiką: santykiai tarp vaikų ir tėvų, karių, vergų ir ponų. Įdomesni jo tipažai: gudrus vergas, karys pagyrūnas. Nors tuo metu laikai buvo neramūs, Menandro komedijose konkretūs politiniai įvykiai nėra vaizduojami. Dramaturgas išreiškia naujosios helenizmo epochos nuostatas. Kaip viena aukščiausiųjų įvardijama dorybė.
Teigiama, jog kaip tik humanizmo idėja ir yra Menandrui svarbiausia. Galima pastebėti, jog kartais jo komedijose vyrauja ne komiškasis, o melodraminis pradas. Štai komedijoje „Nukirptoji“ vyrauja moralinė problematika, sutirštinami neigiami reiškiniai, tačiau pabaiga laiminga. Be to, išlikusiose Menandro komedijose (pvz., „Bambeklis“) dažnas yra meilės motyvas, kuriam kartais priešpastatomas neapykantos jausmas.
Logothetes tou dromou
Logothetes tou dromou, pašto logotetas – atsakingas už imperijos paštą, diplomatiją ir žvalgybą. Paštas vadinosi Dromos ( ar tiesiog ὁ δρόμος) arba Viešasis paštas. X–XI a. šis logotetas dažnai pagal veiklą atitiko vyriausią imperijos ministrą.
Istorija ir funkcijos
Kada pareigybė įkurta ir kokios tikslios jos funkcijos, nėra žinoma. Pareigybė pirmą kartą aiškiai paminėta apie 762 m. Paprastai manoma, kad ji yra atsiradusi besivystant ankstesnei pareigybei curiosus cursus publici ('viešojo pašto inspektorius'), kuri pirmąkart minėta IV a. pabaigos dokumenta Notitia Dignitatum kaip magister officiorum (Pars Orientalis, XI). Palaipsniui panaikinus plačiai apimančias magister officiorum pareigas pašto logoteto kompetencija ėmė apimti ne tik viešąjį paštą, bet ir Imperijos užsienio reikalus, žvalgybinės informacijos apie užsieniečius rinkimą, susirašinėjimą su užsienio kunigaikščiais ir ambasadorių priėmimą.
Palaipsniui šios pareigos tapo vyriausiojo ministro ir imperatoriaus pagrindinio patarėjo pareigomis, kol XII a. jas išstūmė logothetēs tōn sekretōn. Šios pareigybės pirmumą rodo tai, kad IX–X a. Bizantijos šaltiniuose paminėtos logoteto pareigos be patikslinimų reikšdavo būtent logothetēs tou dromou. Pareigų svarbą rodydavo ir tai, kad kiekvieną rytą pašto logotetas turėdavo audienciją pas imperatorių.
Pagal Konstantino Purpurinio De Ceremoniis logothetēs tou dromou turėjo ir svarbių ceremoninių pareigų – apdovanojimų metu jis pristatydavo vyriausiuosius valdininkus. Matyt, jis buvo svarbus ir priimant užsienio pasiuntinybes bei pristatant belaisvius. Po Aleksijaus I Komnino 1108 m. reformos Dromos departamentas buvo panaikintas, bet pašto logoteto pareigos išliko. Šis logotetas nuo tada buvo atsakingas už viešuosius ryšius ir Konstantinopolyje gyvenusių užsieniečių priežiūrą.
Pavaldūs valdininkai
Logothetēs tou dromou pavaldiniai buvo:
Šatoru
Šatoru – miestas vidurio Prancūzijoje, 142 km į pietus nuo Orleano, prie Endro upės. Geležinkelio stotis. Mieste daug parkų. Yra Bužo ir Raulio pilys, tradicinių menų muziejus, kelios bažnyčios.
Msta
Msta  – upė Rusijoje (Novgorodo ir Tverės srityse). Išteka iš Mstino ežero, 154 m virš jūros lygio. Įteka į Ilmenį iš šiaurės, netoli Volchovo žiočių, suformuoja deltą.
Didžiausi intakai: Berezaika (K), Cholova (K), Uverė (D).
Aukštupyje Msta vingiuota, plotis iki 40–50 metrų, įsiliejus stambiems intakams Berezaikai ir Uveriui, išsiplečia iki 70–80 metrų. Vidurupyje, tarp Opečenski Posado ir Borovičių upė įveikia įspūdingą slenksčių ruožą. 30 km atkarpoje upė nukrenta 70 m, daugiau nei pusę savo nuolydžio.
Žemupyje Msta kanalais sujungta su Volchovo ir Višeros upėmis. Svarbiausias miestas prie upės – Borovičiai.
Viejkai
Viejkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietryčius nuo Grudeko ir apie 44 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Čiviškiai
Čiviškiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 14 km nuo Leliūnų, 3 km į pietvakarius nuo Šiaudinių.
Italijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Italijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Psichologinė pagalba
Psichologinė pagalba – sąlyginai neilgos trukmės, tarpasmeniniu bendravimu ir teorinėmis žiniomis pagrįsta pagalba asmenims, turintiems psichologinių problemų. Psichologinės problemos iškyla esant žmogaus individualaus požiūrio ar asmenybės konfliktui su situacija, ir neturėtų būti painiojamos su psichikos sutrikimais. Psichologinė pagalba yra gana plati sąvoka ir gali reikšti tiek draugišką patarimą, paguodimą, išklausymą, tiek pakartotines konsultacijas su profesionaliais psichologais. Pastaruoju atveju psichologinė pagalba gali būti traktuojama kaip paslauga, už kurią imamas mokestis.
Situacijų ir išgyvenimų, dėl kurių žmogui gali prireikti psichologinės pagalbos, įvairovė labai didelė, taip pat priklauso nuo konkretaus žmogaus, kadangi skirtingi žmonės turi skirtingas asmenines problemų sprendimo taktikas. Dažniausiai problemos būna susijusios su tarpasmeniniais santykiais, traumuojančiais įvykiais arba asmeniniu efektyvumu kurioje nors veikloje, srityje.