cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bartkūnų piliakalnis
Bartkūnų piliakalnis (A 1200K) – piliakalnis ir senovės gyvenvietė Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, Bartkūnų kaime.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas šiaurės-pietų kryptimi pailgoje kalvoje. Vakariniai, šiauriniai ir rytiniai šlaitai statūs, 16 m aukščio, leidžiasi į pelkėtas lygumas, kurių rytuose tekėjęs upelis. Piliakalnio viršuje yra dvi ovalios aikštelės, atskirtos 1–3 m aukščio pylimu ir 6 m gylio grioviu. Pietinė aikštelė apie 27 x 18 m dydžio, šiaurinė – 16 x 10 m, apie 3,5 m žemiau nei pietinė. Pietinės aikštelės pietrytiniame pakraštyje yra 0,6-1,8 m storio kultūrinis sluoksnis su lipdytine lygiu ir grublėtu paviršiumi keramika.
Tyrimai
1936 m. piliakalnį kasinėjo Petras Tarasenka. Jis ištyrė 6 m². Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1970 m., 1976–1978 m., 1984 m., 1991 m. atliko Kultūros paveldo moksl. centras ir Lietuvos istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Raigardas Musnickas
Nuo 2018 m. rugsėjo vidurio iki 2020 m. gegužės vedė diskusijų laidą "LRT Forumas" per Lietuvos televiziją. Nuo 2019 m. balandžio 11 d. laidos "Dienos tema", rodomos pagrindinės informacinės laidos "Panorama" metu, vedėjas.
Ligeikis
Ligeikis – XIII a. Lietuvos kunigaikštis iš Deltuvos žemės.
Makarakomburu
Makarakomburu  – kalnas Saliamono Salose, antras pagal aukštį Gvadalkanalio saloje ir visoje valstybėje. Aukštis – 2310 m. Stūkso ~30 km į pietus nuo šalies sostinės Honiaros.
Ligeikis
Biografija
Pirmąkart minimas tarp Deltuvos kunigaikščių, su kitų Lietuvos žemių kunigaikščiais 1219 m. sudariusių Lietuvos-Voluinės sutartį. Ligeikis pripažino Lietuvos didžiojo kunigaikščio Mindaugo valdžią, su juo susigiminiavo ir taip išsaugojo savo valdas Deltuvoje. Kaip karališkosios aplinkos didžiūnas liudijo 1260 m. Mindaugo dokumente Livonijos ordinui. Nors šis dokumentas laikomas klastote, liudytojų sąrašas veikiausiai nurodytas iš autentiško karaliaus Mindaugo rašto.
Makarakomburu
Dalyje šaltinių nurodoma, kad Makarakomburu aukštis – 2447 m (tokiu atveju, jis būtų aukščiausia šalies vieta). Tačiau tikslesni Shuttle Radar Topography Mission duomenys nurodo 2310 m, kuomet Popomanaseu kalno aukštis yra 2335 m.
Burkina Fasas
Burkina Fasas – valstybė Vakarų Afrikoje. Ribojasi su Maliu vakaruose ir šiaurėje, Nigeriu rytuose, Beninu pietryčiuose, Togu ir Gana pietuose, Dramblio Kaulo Krantu pietvakariuose. Neturi priėjimo prie jūros. Iki 1984 m. vad. Aukštutinės Voltos Respublika.
Ankstyvoji istorija
XI a. pradžioje į šios šalies teritoriją iš dabartinės Ganos šiaurės vakarų atėjo mosių gentys. Mosiai pajungė vietines nenesių, grusių ir busa gentis. Dogonų gentys pasitraukė į šiaurę.
Bent jau nuo XIV a. didžiąją dalį dabartinio Burkina Faso teritorijos kontroliavo šios mosių valstybės: Uagadugu, Jatenga, Tenkodogas ir Gurma. Vakariniame Burkina Fase svarbiausia buvo bobų valstybė Gvirikas. XIV Jatenga užkariavo dalį kaimyninių Malio ir Songajaus teritorijų, trumpam buvo užėmusi Timbuktu. Nuo XV a. šiaurėje buvusios musulmoniškos Songajaus, Bamanų, Sokoto ir kitos imperijos siekė kontroliuoti mosių karalystes ir platino jose islamą.
Kolonijinis laikotarpis
XIX a. pabaigoje šalį ėmė kolonizuoti Prancūzija. 1895 m. buvo sumušta Jatengos armija, 1897 m. Gurma pripažino Prancūzijos protekciją, galiausiai pasidavė Uagadugu. Nuo 1904 m. iki 1919 m. Aukštutinė Volta įėjo į Prancūzijos kolonijos Aukštutinio Senegalo – Nigerio sudėtį, vėliau išskirta į atskirą Aukštutinės Voltos koloniją.
1934 m. pastatytas geležinkelis iki Abidžano. 1947 m. atkurta Aukštutinės Voltos kolonija. Ėmė stiprėti „Afrikos demokratinis susivienijimas“, kuriam vadovavo Kulibalis, vėliau – Morisas Jameogo. Nuo 1947 m. iki 1958 m. Aukštutinė Volta buvo Prancūzijos užjūrio teritorija, vėliau gavo autonominės respublikos statusą Prancūzijos Sandraugoje. 1959 m. gruodžio mėnesį respublikos prezidentu tapo Jameogo, kuris pirmiausia uždraudė visas partijas, išskyrus savo.
Nepriklausomybė
Tomas Sankara, pradėjęs vykdyti didžiules reformas: pradėta didžiuliais mastais skiepyti vaikus nuo tymų, meningito ir geltonojo drugio, kiekviename kaime pastatyta po medicininį dispancerį, per metus įrengta apie 350 mokyklų ir kita. UNICEF šitai pavadino Afrikos dešimtmečio įvykiu. Dėl reformų teko gerokai apkarpyti valstybės biurokratinio aparato biudžetą, tad charizmatiškasis lyderis užsitraukė vyriausybės nemalonę. 1987 metais jis žuvo per pasikėsinimą, o kitas šalies vadovas – Blaise Compaore – atsižadėjo reformų. Vis dėlto šių reformų pasiekti rezultatai aiškiai išskiria Burkina Fasą nuo kitų Vakarų Afrikos valstybių.
Antašavos apylinkė
Antašavos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Burkina Fasas
Perversmai
2022 m. sausio 24 d. prezidentą Rochą Marcą Christianą Kabore suėmė kariuomenė ir perėmė valdžią šalyje, dėl nepakankamų priemonių kovai su džihadistais. Sausio pabaigoje pulkininkas leitenantas Paulis-Henri Sandaogo Damiba tapo chuntos lyderiu, tačiau jau tų pačių metų spalio 2 d. sutiko pasitraukti iš pareigų, verčiamas savo jaunesniųjų karininkų, dėl nesibaigiančių džihadistų išpuolių. 2022 m. spalio 6 d. kapitonas Ibrahimas Traorė perėmė valdžią šalyje.
Antašavos apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Darsiškių apylinkės, dalies Gelažių apylinkės ir dalies Račgalių apylinkės. 1963 m. prijungta Gyvakarų apylinkė, dalis Salamiesčio apylinkės ir dalis Intapų apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. Antašavos apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Alizavos apylinkės ir Aukštupėnų apylinkės.
Burkina Fasas
Politinė sistema
Burkina Faso išgyveno ilgą politinio nestabilumo laikotarpį po to, kai 1960 m. tapo nepriklausomas nuo Prancūzijos. Per ateinančius kelis dešimtmečius įvyko keli perversmai, paskutinio iš jų metu (1987 m.) į valdžią atėjo prezidentas Blaise Compaoré. Jis pradėjo įgyvendinti demokratines reformas: 1991 m. birželį priėmė naują Konstituciją, surengė pirmuosius prezidento rinkimus. Reformos sulaukė didelio opozicijos pasipriešinimo, rinkimai, kuriuose dalyvavo tik Compaoré, buvo boikotuojami. 1992 m. šalyje įvyko pirmieji parlamento rinkimai, kuriuose dalyvavo kelios partijos. Tuo metu iškilo su Compaoré susijusi ir iki šiol daugumą parlamente turinti politinė partija – Kongresas už demokratiją ir progresą. 2015 m. prezidentu tapo bankininkas Rokas Markas Kristianas Kaborė.
Pagal Konstituciją, Burkina Fasas yra prezidentinė respublika. Penkeriems metams visuotiniuose rinkimuose renkamas prezidentas yra valstybės ir vyriausybės vadovas, skiriantis ministrą pirmininką ir galintis paleisti parlamentą. Įstatymų leidžiamoji valdžia priklauso 111 vietų parlamentui. Į jį nariai renkami kas penkerius metus. Vykdomoji valdžia sutelkta vyriausybės rankose.
Pagal 2011 m. Demokratijos indeksą, Burkina Fasas priskiriamas prie autoritarinių režimų.
Administracinis suskirstymas
Burkina Fasas administraciškai suskirstytas į 13 regionų. Šie savo ruožtu padalinti į provincijas (jų šalyje – 45) ir savivaldybes (301).
Gamta
Šiaurinė Burkina Faso dalis yra Sahelio gamtiniame regione, kur vyrauja skurdžios, sausringos savanos. Likusioje šalies dalyje plyti aukštažolės savanos, su retmiškiais ir krūmynais. Miškingumas 2010 m. FAO duomenimis siekia 21 %, tačiau sparčiai mažėja. Apie 10 % šalies teritorijos saugoma nacionaliniuose parkuose ir rezervatuose, Burkina Faso teritorijoje yra dalis W nacionalinio parko (pasaulio paveldo objektas).
Šalyje aptinkama apie 1515 vabzdžių, 118 žuvų, 128 žinduolių, 477 paukščių, 60 roplių, 1407 augalų rūšys. Iš didžiųjų gyvūnų Burkina Fase aptinkami drambliai, begemotai, buivolai, liūtai, leopardai, trys krokodilų rūšys.
Pasaulio aplinkos fondo duomenimis, Burkina Faso biologinė įvairovė susitelkusi beveik vien tik šalies saugomose teritorijose. Už jų ribų laukinė gamta yra stipriai sunykusi dėl žemės ūkio plėtros, medžioklės, miškų kirtimo. Manoma, kad Burkina Fase nėra išlikę anksčiau čia buvusių gepardų, žirafų, oriksų ir kitų rūšių gyvūnų.
Ekonomika
Burkina Fasas yra viena iš skurdžiausių pasaulio šalių. Dauguma gyventojų dirba žemės ūkyje. Mažiau nei 10 % šalies žemių yra dirbamos be drėkinimo sistemų. Pagrindinis žemės ūkio pelno produktas yra medvilnė. Kiti žemės ūkio produktai yra riešutai, sezamai, sorgai, soros, kukurūzai, ryžiai. Auginami galvijai, avys, ožkos.
Šalies pramonė gamina tik medvilnės pluoštą, maisto produktus, plataus vartojimo prekes. Burkina Fasas turi mažą kasybos pramonę. Kasamas manganas, fosfatai. Kiti maži mineraliniai ištekliai nėra ištyrinėti. Šalis turi gan gerą susisiekimo sistemą.
Burkina Faso importas dažniausiai būna didesnis už eksportą. Šalis remiasi kitų šalių pagalba. Importuojami maisto produktai, kuras. Eksportuojama medvilnė, gyvuliai, auksas. Pagrindiniai šalies mainų partneriai yra Kinija, Prancūzija, Dramblio Kaulo Krantas, Singapūras. Daug vyrų migruoja į Dramblio Kaulo Krantą, bei Ganą sezoniniam darbui.
Demografija
miniatiūra|Jungtinių Tautų aikštė šalies sostinėje Uagadugu Didžioji dalis Burkina Faso gyventojų gyvena pietinėje ir centrinėje šalies dalyje. Šimtai tūkstančių žmonių iš Burkina Faso emigruoja į Dramblio Kaulo Krantą ir Ganą, didelė dalis jų sezoniniam žemės ūkio darbui.
Burkina Fase gyvena daug skirtingų Afrikos tautų. Didžiausia iš jų yra mosiai, kurie sudaro daugiau nei 40 % šalies populiacijos. Mosiai teigia, kad yra kilę iš karių, kurie į dabartinę Burkina Faso teritoriją imigravo iš Ganos ir įkūrė imperiją, kuri gyvavo ilgiau nei 800 metų. Daugelis mosių užsiiminėja žemės ūkiu ir jie iki šiol turi savo karalių.
Pasak 2003 m. apskaičiavimų, 15 m. ir vyresnių žmonių raštingumas yra tik 21,8 % (vyrų – 29,4 %, moterų – 15,2 %). Anot 2009 m. apskaičiavimų, vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo šalyje yra 52,95 metų (vyrų – 51,04 m., moterų – 54,91 m.). Gyventojų amžiaus struktūra: Amžiaus mediana šalyje yra tik 16,8 metų. Tai yra vienas iš mažiausių rodiklių pasaulyje.
AIDS paplitimas tarp suaugusiųjų Burkina Fase yra 1,6 % – neišsiskiriantis iš kitų Afrikos valstybių. 2007 metais nuo AIDS mirė maždaug 9 200 žmonių. miniatiūra|dešinėje|240px|Mečetė Bobo Diulase, kurią kartu dirbdami pastatė įvairių tikėjimų žmonės. Tai rodo, kad Burkina Faso gyventojai priima ir toleruoja kitas religijas.
Religija
Tikslių duomenų apie pasiskirstymą pagal religijas nėra. Pasak paskutinio (1996 m.) surašymo, 60 % gyventojų praktikuoja islamą. Didžioji dalis šalies musulmonų yra sunitai, bet yra ir nemažai šiitų. Taip pat, pasak valdžios apskaičiavimų, 24 % populiacijos praktikuoja vietines tradicines religijas, 17 % yra Romos katalikai ir 3 % yra įvairių pakraipų protestantai. Anot CŽV faktų knygos, musulmonai sudaro 50 % populiacijos, vietinių religijų atstovai – 40 %, o krikščionys – 10 %. Musulmonai yra susikoncentravę šalies pakraščiuose, o daugelis krikščionių gyvena centrinėje šalies dalyje. Vietinės religijos labiau paplitusios kaimuose.
Populiari Burkina Faso patarlė teigia, kad „50 % yra musulmonai, 50 % yra krikščionys ir 100 % yra animistai“. Tai rodo, kad net musulmonai ir krikščionys Burkina Fase vertina ir dažniausiai bent truputį praktikuoja senuosius animistinius ritualus. Ateistų šalyje praktiškai nėra.
Kultūra
Kaip ir visoje Afrikoje, Burkina Fase labai populiarus futbolas. Taip pat propaguojamas krepšinis, dviračių sportas, regbis.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai: Laikas ir orai:
Vandensarginiai
Vandensarginiai (Zannichelliaceae) – dumblialaiškiažiedžių (Alismatidae) poklasio plukeniečių (Najadales) eilės augalų šeima.
Augalai įrašyti į Lietuvos raudonąją knygą
Laichkrautgewächse
Céline Carzo
Céline Carzo (g. 1972 m. Nicoje) – prancūzų dainininkė, 1990 m. atstovavusi Liuksemburgui 1990 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Ten ji atliko dainą „Quand je te rêve“. Surinkusi 38 taškus, dainininkė, kuriai tuo metu buvo vos 17 metų, užėmė 13 vietą, aplenkusi devynis konkurentus. Atlikėja taip pat įrašė anglišką dainos versiją, pavadinimu Looking for love.
Ahė
thumb|Ahė|240px Ahė  – beveik uždaras koralinis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno pačiuose šiaurės vakaruose, Karaliaus Jurgio salų grupėje, 15 km į pietvakarius nuo Manihio salos. Įeina į Manihio komuną. Sausumos plotas – 12 km². Gyventojų – 491 (2017 m.). Gyventojų tankumas – 40,9 žm./km². Vienintelė gyvenvietė – Tenukupara.
Atolas nuo Manihio atskirtas tik siaura protaka. Lagūnos plotas – 139 km². Salos aukštis iki 10 m. Lagūnoje renkami perlai.
Ahe atolas atrastas Čarlzo Vilkso 1839 m. rugsėjo 6 d. Atolas istoriniuose šaltiniuose minimas Peacock pavadinimu.
Graisupis
Graisupis – upelis Kėdainių rajone, Kėdainių miesto seniūnijoje; Smilgos kairysis intakas. Prasideda Dotnuvos miško pakraštyje, į šiaurę nuo Palainiškių. Teka į pietryčius, pradžioje miško pakraščiu, paskui – per dirbamus laukus. Įteka į Smilgą 14,5 km nuo jos žiočių, šalia Lipliūnų.
Turi du bevardžius kairiuosius intakus. Visa vaga sureguliuota. Upelio pakrantėje įrengta meteorologinė stotis, ties ja Graisupio vaga šiek tiek patvenkta.
Etimologija
Spėjama, kad vandenvardis kilęs nuo šaknies *grais(t)- (greisti – „greitėti, vikrėti“).
Angirių tvenkinys
Angirių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, Josvainių seniūnijoje, Šušvės slėnyje, 25,6 km nuo žiočių. Plotas 264 ha. Giliausia vieta 15,5 m. Tūris apie 15,5 mln. m³. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 9,2 km, plotis iki 0,65 km. Altitudė 63 m. Šiaurinės tvenkinio dalies krantai aukšti, šlaitai apaugę medžiais. Kranto linija labai vingiuota, yra daug nedidelių įlankų. Aplinkui plyti dirbami laukai.
thumb|left|Tvenkinys ties Angiriais Vanduo naudojamas laukams drėkinti, buitinėms reikmėms. Veikia mažoji Angirių 1,25 MW galios hidroelektrinė. Tai penktoji pagal instaliuotą elektros galią po Kavarsko hidroelektrinės vandens jėgainė Lietuvoje. Įeina į Šušvės landšaftinį draustinį. Ties Pilsupiais yra atodanga, piliakalnis ir dendrologinis parkas. Prie užtvankos – Angirių gyvenvietė, šiaurinėje pakrantėje įsikūrę Pilsupių, Diksių, Užvarčių kaimai, pietvakarinėje – Žostautų, Kupsčių, Grinių kaimai, rytinėje – Ruseinių kaimas. Aplink tvenkinį vystomas kaimo turizmas. Šiaurrytine pakrante eina kelias, pietine –.
Debitas:
Užtvanka 690 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1980 m.
Makao herbas
Apibūdinimas
Herbas yra apvalios formos su baltos spalvos juosta aplink, ant kurios yra užrašytas sutrumpintas regiono pavadinimas („Makao“) dviem oficialiomis kalbomis – portugalų (Macau) bei kinų (中華人民共和國澳門特別行政區). Regiono herbo viduje yra vaizduojami tokie patys elementai, kaip ir oficialioje Makao vėliavoje. Herbe, kaip ir vėliavoje, žaliame fone yra balta lotoso gėlė, kuri buvo pasirinkta kaip Makao simbolis. Po ja vaizduojamas gubernatoriaus Nobre de Carvalho tiltas, kuris yra svarbus tiltas, jungiantis Makao pusiasalį su Taipos sala. Tiltas taip pat yra vienas labiausiai atpažįstamų regiono orientyrų. Po lotosu ir tiltu esantis vanduo simbolizuoja Makao, kaip uosto, svarbą bei jo ryškų vaidmenį visoje teritorijoje. Penkios auksinės penkiakampės žvaigždės herbo viršuje imituoja Kinijos vėliavą ir herbą, norint pabrėžti ypatingus Kinijos ir Makao santykius.
Istorija
Makao regionas per savo istoriją iš viso yra turėjęs tris skirtingus, europietiško stiliaus herbus, naudotus Portugalijos, kurios kolonija Makao buvo nuo 1557 m. iki 1999 m.
Pirmasis herbas buvo naudotas iki XIX a. pabaigos. Jis nesudėtingas, jame vaizduojamas tik tuometinis Portugalijos herbas su portugalų kalba užrašyta fraze aplink jį: Cidade do nome de Deus, não há outra mais Leal („Dievo vardo miestas, nieko daugiau, tik ištikimybė“). Antrasis herbas buvo naudojamas iki 1935 m., kai dauguma Portugalijai priklaususių teritorijų jau buvo susikūrę atskirus savus herbus. Tuometiniame Makao herbe buvo vaizduojamas šviesiai oranžinės spalvos drakonas, panašus į kolonijinių laikų Kinijos vėliavų modelius. Trečiasis Makao kolonijos herbas, naudotas iki 1999 m., buvo kiek paprastesnių formų. herbas buvo naudojamas ant monetų, banknotų, pašto ženklų, oficialių dokumentų, taip pat ir ant „Banco Nacional Ultramarino“ pastato fasado Lisabonoje, Portugalijoje.
Toshio Suzuki
Tošijo Sudzukis (g. 1948 m. rugpjūčio 19 d.) – anime kino prodiuseris ir ilgalaikis animatoriaus Hajao Mijadzakio kolega bei buvęs animacijos studijos „Studio Ghibli“ prezidentas.
Biografija
T. Sudzukis gimė Nagojoje, Aičio prefektūroje 1948 m. 1967 m. jis įstojo į Keio universitetą ir 1972 m. jame baigė literatūros studijas.
Karjerą pradėjo bendrovėje „Tokuma Shoten“, prisidėdamas prie jos personalo iš karto po studijų baigimo. Jis buvo paskirtas į pramogų žurnalo „Asahi Geino“ departamentą, kur jis buvo atsakingas už manga skilties įvykių nušvietimą. Čia jis susipažino su karikatūrininku Shigeru Sugiura. 1973 m. jis tapo žurnalo priedo „Comic & Comic“ (コミック&コミック komiku & komiku) redaktoriumi ir netrukus susipažino su kino režisieriais Sadao Nakajima, Eiichi Kudo ir Teruo Ishii bei animatoriais ir manga kūrėjais Osamu Tezuka, George Akiyama, Kazuo Kamimura, Hōsei Hasegawa ir Shotaro Ishinomori. 1978 m. jis tapo naujai įsteigto mėnesinio žurnalo „Animage“ redaktoriumi.
Dirbdamas prie „Animage“, Sudzukis susisiekė su Isao Takahata ir Mijadzakiu, kurie tuo metu dirbo prie pilnametražio animacinio filmo „Holsas: Saulės princas“, dėl interviu jo žurnalui, bet jie atsisakė. Sudzukis vėl sutiko Mijadzakį po filmo „Kaliostro pilis“ išleidimo. Šįkart susitikimas pasibaigė užsimezgusiais bendradarbiavimo santykiais. Sudzukis buvo vienas iš tų, kurie padėjo sukurti ir išleisti Mijadzakio mangą „Nausikaja iš Vėjų slėnio“, o galiausiai sukurti ir anime filmo adaptaciją. Filmas išėjo 1984 m. kovo 11 d., o netrukus, 1985 m. birželį, buvo įkurta studija „Studio Ghibli“. Be „Studio Ghibli“ darbų, jis taip pat prodiusavo ir kitų autorių kūrinius, pvz., Mamoru Ošio OVA animaciją „Angel’s Egg“ (1985) ir vėliau „Innocence“ (2004).
2004 m. kovą „Studio Ghibli“ tapus nepriklausomai nuo „Tokuma Shoten“, Sudzukis pradėjo eiti korporacijos prezidento pareigas. 2008 m. jis pasitraukė iš šio posto, bet vis dar išlieka bendrovės generaliniu direktoriumi.
Kalio chloridas
thumb|200px|Kalio chloridas Kalio chloridas (KCl) – kalio druska. Kalis gyvybiškai svarbus žmogaus organizmui ir kalio chlorido vartojimas per burną (su maistu) yra dažniausias jo papildymo būdas, nors jis taip pat gali būti praskiestas ir naudojamas intraveniniu būdu. Jis gali būti naudojamas kaip druskos pakaitalas maiste, bet dėl jos silpno, kartoko, ne tokio sūraus skonio, dažniausiai yra maišomas su natrio druska (natrio chloridu).
Medicinoje
Kalio chloridas naudojamas hipokalemijai ir su ja susijusius simptomus bei apsinuodijimus rusmene gydyti, taip pat kaip elektrolitų papildytojas organizme. Receptinis kalio citratas (kalis randama vaisiuose ir daržovėse) gali būti paskirtas kaip alternatyva kalio chloridui.
Žemės ūkyje
Kalio chloridas taip gali būti naudojamas kaip trąša, nes kalis reikalingas ne tik žmogui, bet ir kitiem gyviem organizmams. Trivialusis pavadinimas – silvinas. Veikliosios medžiagos (K2O) turi apie 60 %. Jis tinka daugumai augalų, išskyrus daržoves, kurios nepakenčia chloro. Šią trąšą geriau išberti rudenį pagrindinio tręšimo metu, kad išsiplautų augalams kenksmingas chloras.
Cher - The Video Collection
„Cher The Video Collection“ – pirmasis amerikiečių dainininkės ir aktorės Cher geriausių vaizdo įrašų rinkinys, išleistas įrašų kompanijos „Geffen Records“ tik Jungtinėje Karalystėje 1993 m. Jis buvo skirtas pareklamuoti pirmąjį Cher Europos hitų rinkinį „Greatest Hits: 1965–1992“.
Reklaminis vaizdo klipas
1993 m. dainos „Many Rivers to Cross“ gyvas pasirodymas buvo išleistas kaip singlas įrašų kompanijos MCA riboto leidimo formatu VHS.
Turn Off the Light
„Turn Off the Light“ yra 2000 m. pop singlas iš debiutinio studijinio albumo „Whoa, Nelly!“, išleistas Kanados/Portugalijos atlikėjos Nelly Furtado. Dainos autorė yra pati Nelly, o prodiuseriai yra Gerald Eaton ir Brian West. Tai yra trečiasis Nelly singlas. Single panaudota Buffalo Springfield dainos „For What It's Worth“ akustinės gitaros elementai.
Virdžinijos universitetas
Virdžinijos universitetas – universitetas JAV, Virdžinijos valstijoje.
Turn Off the Light
Vaizdo klipas
Normaliosios, kitaip tarptautinės versijos, klipas prasideda pelkėje, kur Furtado sėdi ant rąsto galo ir žiūri, kaip žmonės maudosi purve. Kai prasideda pirmasis priedainis Nelly įtraukiama į pelkę ir pradeda su žmonėmis šokti. Per antrąjį priedainį Nelly matoma šventykloje. Prieš paskutinį priedainį Furtado matoma apleistame name, o klipo pabaigoje ji vėl šventykloje su šokėjais šoka.
Pasirodymas topuose
Tuo metu kai daina išėjo, ji tapo sėkmingesnė negu „I'm like a Bird“. Naujoje Zelandijoje daina pasiekė aukščiausiąją pirmą vietą ir išbuvo tope net dvidešimt septynias savaites. . Tai pirmasis Nelly singlas, pasiekęs RIANZ tope pirmąją vietą. Be to, metų galo tope šis singlas pasiekė antrąją vietą. . Tai kol kas sėkmingiausia Nelly daina šioje šalyje. .
2001 m. spalio 30 d. šis singlas pasiekė penktąją poziciją Billboard Hot 100 tope. Tai buvo sėkmingiausias Furtado singlas JAV iki 2006 m. jos singlo „Promiscuous“, kuris pasiekė pirmąją vietą. Dainos remiksas su reperiais Ms. Jade ir Timbaland buvo išleistas, taip pat šokių muzikos remiksas šio singlo pasiekė Billboard Hot Dance Music/Club Play tope #1 vietą.
Australijoje ši daina pasiekė septintąją vietą, ir ARIA tope išbuvo dvidešimt vieną savaitę. Ketvirtąja poziciją šiai dainai reikėjo tenkintis Jungtinėje Karalystėje. Tiek Australijoje, tiek JK ši daina tapo antruoju Nelly top 10-tuko singlu.
Europoje ši daina nepasiekė tokių pačių vietų, kaip Okeanijoje ar Šiaurės Amerikoje. Belgijoje singlas pasiekė pirmąją vietą, Izraelyje, Šveicarijoje, Airijoje ir Norvegijoje „Turn Off the Light“ pasiekė top 5-tuką.
Singlo turinys
A Pusė B Pusė
Maltos futbolo varžybos 1928–1929 m.
Maltos futbolo varžybos 1928–1929 m.
Maciūnai (Vilnius)
Maciūnai – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Sužionių.
Šilai (Viešintos)
Šilai – kaimas šiaurinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietus nuo Viešintų miestelio.
Hiogo prefektūra
Istorija
Hiogo prefektūra sudaryta iš seniau buvusių Harimos, Tadžimos, Avadžio ir dalies Tambos ir Secu žemių.
1180 m., baigiantis Heian laikotarpiui, imperatorius Antoku, Taira no Kijomoris su imperatoriškąja palyda, laikinai apsigyveno Fukuharoje (dabartinė Kobė). Šis miestas 5 mėnesius išbuvo Japonijos sostine.
Pietinė prefektūros dalis buvo nusiaubta 1995 m. čia įvykusio 7,2 balo stiprumo pagal Richterio skalę Didysis Hanšino žemės drebėjimas. Jo metu žuvo net 5500 žmonių.
Geografija
thumb|250px|Hiogo prefektūros žemėlapis Hiogo prefektūros krantus skalauja dvi jūros: šiaurėje – Japonijos jūra ir pietuose – Vidinė jūra. Šiaurinė dalis retai apgyvendinta, išskyrus Tojookos miestą. Didžiausia dalis prefektūros gyventojų susitelkę pietiniame krante.
Vasarą prefektūroje vyrauja karšti ir drėgni orai. Žiemą, šiaurinėje dalyje daug sninga, tuo tarpu pietinėje dalyje tik retkarčiais pasninga.
Hiogo prefektūra ribojasi su Osakos prefektūra, Totorio prefektūra ir Okajamos prefektūra.
Miestai
Hiogo prefektūroje yra 29 miestai:
Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai
Nuo 1999 m. balandžio mėn.
Ekonomika
Hiogo prefektūroje vyrauja sunkioji pramonė. Prefektūrai priklauso ir vienas didžiausių uostų Japonijoje – Kobės uostas.
Hiogas taip pat priklauso Hanšin pramoniniam regionui.
Turizmas
thumb|right|200px|[[Baltojo garnio pilis]] Kobė išliko daugelio turistų pamėgta vieta.
Ypatingai daug turistų dėmesio sulaukia Baltojo garnio pilis, įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Sportas
Hiogo prefektūroje esti šios sporto komandos.
Futbolo:
Beisbolo:
Tinklinio:
Regbio:
Nemaitonių akmuo
miniatiūra|250px|right|Nemaitonių akmuo
Nemaitonių akmuo – Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Nemaitonių kaime. Stūkso gyvenvietės prieigose (šiaurės pusėje), kelyje. Paskelbtas saugomu 1992 m.
Aprašymas
Išmatavimai :
Stočkai (Palenkės vaivadija)
Stočkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Turošn Košcelnos ir apie 16 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW682. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Jeziorkai (Seinų apskritis)
Jeziorkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Dvigubas superfosfatas
Dvigubas superfosfatas (cheminė formulė Ca(H2PO4)2H2O) – fosforo trąša. Veikliosios medžiagos (P2O5) turi 36-45 %. Mažiau tinka augalams, kuriems reikia sieros (ankštiniams ir bastutiniams).
Gazprom
Gazprom – didžiausia Rusijos bendrovė ir didžiausia pasaulyje gamtinių dujų tiekėja.
Gazprom išgauna dujas Rusijoje, kurias tiekia beveik į visas Centrinės ir Rytų Europos valstybes. Koncernas Gazprom kontroliuoja daugiau nei 80 % Rusijos gamtinių dujų tiekimo, bei 17 % viso pasaulio dujų rezervų (2007). Po to, kai įsigijo naftos bendrovę Sibneft, Gazprom turi 119 mlrd. barelių naftos rezervų kontrolę ir atsilieka tik nuo Saudo Arabijos, kuri turi 263 mlrd. barelių, ir Irano su 133 mlrd. barelių. Bendrovė valdo vienas didžiausių pasaulio naftos ir naftos dujų pavidalu sankaupas. Gazpromas į Rusijos biudžetą įneša apie ketvirtadalį visų pajamų ir sudaro 8 procentus bendrojo Rusijos vidaus produkto. Koncerno akcijos už rinkos kainą yra parduodamos tik Rusijos piliečiams, o užsieniečiai jas gali įsigyti tik maždaug tris kartus didesne kaina nei rinkos.
! Pasaulinės dujų atsargos(2005) ! Milijardai kubinių metrų
Gazprom be dujų tiekimo valdo ilgiausią pasaulio naftotiekio tinklą, kurio ilgis 150 000 km. Bendrovė valdo turtą įvairiose kitose srityse: bankininkystėje, draudime, žiniasklaidoje, statybose, žemės ūkyje. Taip pat įmonei Gazprom priklauso ir Vokietijos futbolo klubas FC Schalke 04. Už privilegiją turėti šį klubą bendrovė kasmet moka po 25 milijonus eurų. Rusijos dujų monopolininkei priklauso ir Rusijos aukščiausiosios futbolo lygos klubas FC Zenit Saint Petersburg. Koncernas turi kitų valstybių energetikos įmonių akcijų. 2007 metais Gazprom vertė buvo 350 mlrd. dolerių. Gazpromas dar prieš metus buvo trečia didžiausia pasaulio korporacija, tačiau dabar dėl ekonominės krizės sukelto dujų ir naftos kainų nuosmukio bei didelių nuostolių Rusijos akcijų rinkoje, Gazpromo turtas sumažėjo.
Istorija
1989 metais iš Rusijos dujų ministerijos buvo sukurta įmonė Gazprom. Iš pradžių norėta Gazpromą padaryti bendra Rusijos, Ukrainos ir Baltarusijos įmone, kur visos šios šalys turėtų akcijų dalis, tačiau 1992 metais šis planas buvo atmestas. 1994 metais kompanija buvo privatizuota, tačiau valstybė pasiliko 40 procentų įmonės akcijų. Tuo metu Gazpromui vadovavo dabartinis Rusijos ambasadorius Ukrainoje ir buvęs Rusijos premjeras Viktoras Černomyrdinas. Jis su koncernu buvo nuo pat jos įkūrimo ir po privatizavimo. Privatizacija truko nuo 1994 iki 1997 metų. Iš Gazpromo vadovo pareigų Viktoras Černomyrdinas buvo atleistas 1998 m.
Boriso Jelcino valdymo metais Gazpromas dažnai finansuodavo milijoninius Rusijos skolinius įsipareigojimus, tačiau mainais už tai tapdavo vis mažiau priklausomas nuo valstybės kontrolės. 1996 metų prezidento rinkimuose kartu su Rusijos oligarchais Gazpromas prisidėjo paremdamas Borisą Jelciną, nes nenorėjo, kad laimėtų komunistų partijos kandidatas Genadijus Ziuganovas. Į valdžią atėjus Vladimirui Putinui Gazpromo nepriklausomybė nuo valstybės susilpnėjo. Iš Gazprom vadovo pareigų buvo atleistas Remas Viachirevas, kuris savo valdymo metais, žurnalo "Forbes" duomenimis, buvo įtrauktas į 250 turtingiausių pasaulio žmonių sąrašą. Didžioji dalis Remo Viachirevo turto buvo Gazpromo akcijos. Tačiau atėjus Putinui Remas Viachirevas akcijas pardavė keliasdešimt kartų žemesne nei rinkos kaina. Po Putino tapimo prezidentu atleisti buvo ir daugelis kitų ilgamečių Gazpromo vadovų. Į aukščiausius įmonės postus ir direktorių tarybą buvo paskirti tuometiniam Rusijos prezidentui Vladimirui Putinui lojalūs vadovai.
2001 m. Gazpromo direktorių tarybos pirmininku buvo išrinktas dabartinis Rusijos prezidentas Dmitrijus Medvedevas. 2002 metais jis buvo perrinktas antrą kartą. 2001 m. vadovaujant Dmitrijui Medvedevui, Gazpromas perėmė Vladimirui Gusinskiui priklausantį „Media Most“ holdingą, o kartu ir jam priklausantį vienintelį tuomet buvusį nepriklausomą Rusijos kanalą NTV. 25 % „Media Most“ holdingo akcijų buvo pervesta Gazprom media. 2005 m. Gazprom media įsigijo vieną didžiausių Rusijos dienraščių Izvestia.
Plėtra
thumb|300px|South Stream planas Gazprom ketina eksportuoti dujas į Vakarų Europos valstybes Baltijos jūros dugnu dujotiekiu Nord Stream. Jis turėtų sujungti Rusiją ir Vokietiją, o iš Vokietijos Rusijos dujos turėtų pasiekti Didžiąją Britaniją ir kitas Europos valstybes. Nord Stream dujotiekiui nepritaria Baltijos valstybės dėl galimo Baltijos jūros užteršimo. Manoma, kad Baltijos jūroje gali būti nuskendusių ginklų liekanų - minų, cheminių atliekų ir toksinių medžiagų - nuo Antrojo Pasaulinio karo. Dujotiekiui "Nord Stream" Baltijos valstybės nepritaria dar ir todėl, kad Rusijos ir Vokietijos dujotiekio tiekimas ne per Lietuvą, Latviją ir Estiją sausuma, o Baltijos jūros dugnu yra traktuojamas kaip siekis Baltijos valstybes padaryti labiau priklausomas nuo Rusijos tiekiamų dujų.
Kitas stambus Gazprom projektas yra planuojamas Juodosios jūros dugnu nuo Rusijos pakrantės iki Bulgarijos - South Stream. South Stream – dujotiekis, kuris turėtų sujungti Rusiją ir Italiją su Austrija. Apie planus tiesti South Stream buvo pranešta 2007 metų birželio mėnesį, kai Gazpromo ir Italijos ENI energetikos įmonių vadovai pasirašė susitarimą Romoje. Vėliau prie projekto prisijungė Bulgarija, Serbija, Vengrija ir Graikija. 900 km Juodosios jūros dugnu besitęsiantis projektas turėtų būti pradėtas tiesti nuo mažo Rusijos miestelio Dzhubga ir driektis iki Bulgarijos miesto Varnos. Iš Bulgarijos per Graikiją, o iš ten Jonijos jūros dugnu į pietų Italiją. Kita dujotiekio atšaka iš Varnos turėtų būti nutiesta į Serbiją ir Vengriją, o iš ten pasiekti Austriją. Tikimasi, kad dujotiekis South Stream bus baigtas 2015 metais ir iš kainuos nuo 19 iki 24 bilijonų JAV dolerių. Dujotiekis South Stream turėtų pakeisti dalį dujų, tiekiamų Europos valstybėms per Ukrainos teritoriją.
Dar vienas Rusijos planuojamas dujotiekis yra Blue Stream, tačiau šį dujotiekį gali pakeisti ar bent jau sumažinti South Stream, nes iš Bulgarijos Gazpromo vamzdynai gali būti nutiesti į kaimyninę Turkiją. Ateityje Rusija planuoja tiekti suskystintas dujas ir į Jungtines Amerikos Valstijas.
Gazpromo miestas
2005 metais buvo nuspręsta Sankt Peterburge pastatyti Gazpromo miestą su 396 metrų aukščio dangoraižiu. Vėliau žadamas statyti Gazpromo miestas (Gazprom city) buvo pervadintas į Okhtos centrą (Okhta Centre). 2007 metais tarptautinė organizacija World Monument Fund įspėjo, kad pastačius Gazpromo pramonės miestą su dangoraižiu bus pažeistas unikalus ir į UNESCO paveldą įtrauktas Sankt Peterburgo miestas. Nors Sankt Peterburgo inteligentai ir priešinasi sumanymui statyti Gazpromo miestą Sankt Peterburgo centre, kuriame uždrausta statyti aukštesnius nei 48 metrų aukščio pastatus, Gazpromo tai neatbaido. Statybos darbus Gazpromo mieste ketinama pabaigti iki 2016 metų. Viso Gazpromo miesto vertė turėtų siekti apie 2 mlrd. dolerių. 51 procentą projekto vertės turėtų finansuoti Gazpromas, o likusius 49 procentus - pats miestas. Dėl finansinės krizės Sankt Peterburgo gubernatorė Valentina Matviyenko nusprendė atidėti miesto statybą 2009 metams.
Konfliktai su Ukraina
2006 m., 2008 m. ir 2009 metų pradžioje koncernas Gazprom Rusijos valdžios sprendimu buvo nutraukęs dujų tiekimą Ukrainai. Ginčai tarp abiejų valstybių kildavo todėl, kad jos nesusitardavo dėl dujų kainos; per Ukrainą eina Gazpromo vamzdynai į kitas, Vakarų ir Vidurio Europos valstybes, todėl Ukraina teigdavo, kad ji turi Gazpromui mokėti mažiau nei kitos valstybės dėl pernelyg mažo tranzito mokesčio, kurį moka Rusija. Tačiau pasak Gazpromo vadovų ir Rusijos valdžios, Ukraina moka perpus mažesnę kainą nei kitos Europos valstybės. Rusija Ukrainai kainą už dujas pradėjo kelti po Oranžinės revoliucijos, kai Ukrainos prezidentu tapo ne Rusijos remiamas Viktoras Janukovičius, o provakarietiškas Viktoras Juščenka. 2009 metų konfliktas kilo dėl to, kad Rusija apkaltino Ukrainą dujų, skirtu kitoms Europos valstybėms, vagyste. Ukraina tokius pareiškimus atkakliai neigė ir tikino, jog Gazpromas ir Rusija nori pavaizduoti Ukrainą kaip nepatikimą tranzito partnerę. Kai 2009 metų sausio mėnesį Rusija nutraukė dujų tiekimą Ukrainai ir kitoms tranzitinėms valstybėms, dujų neteko Slovakija, Vengrija ir Bulgarija. Dujų stygių pajuto ir didžiosios Europos valstybės.
Galiausiai, po ilgų derybų tarp Rusijos ir Ukrainos buvo pasirašyta 10 metų dujų tiekimo sutartis. Tačiau politologai abejoja ar jos bus laikomasi. Kai kurie vakarų apžvalgininkai dujų tiekimo nutraukimą vertina kaip Rusijos politinės galios demonstravimą naudojant gamtinius išteklius – dujas. Europos Sąjungos valstybės pareiškė nepasitenkinimą tokiu Rusijos sprendimu.
Vakarų žurnalistai, politikos apžvalgininkai ir kai kurie Rusijos opozicijos lyderiai kritikuoja Putino režimą ir dujų naudojimą politinei galiai demostruoti. Pasak Britų žurnalisto Edward Lucas, vieno geriausių Rytų ir Vidurio Europos apžvalgininkų, Kremlius siekia sukliudyti Europos šalims didinti aprūpinimo energija šaltinių įvairovę ir nori įgyti tiekimo tinklą - paskirstymo ir saugojimo pajėgumus - Vakarų valstybėse. Pasak E. Lucas, V. Putinas dar savo disertacijoje rašė, kad Rusijos gamtos išteklių valdymas yra pernelyg svarbus, kad būtų paliktas privataus verslo rankose. Tai, pasak apžvalgininko, parodo, kodėl Rusijos valdžiai tokie svarbūs interesai Gazprome. Tačiau Vakarų apžvalgininkai ir politologai kritikuoja ne tik Gazpromą dėl šantažo dujomis, bet ir pačius ES politikus dėl nuolaidžiavimo Rusijai ir nesugebėjimo būti vieningiems.
Dujų monopolininkė Lietuvoje
Lietuvai išsivaduoti iš dujas iki šiol tiekusios monopolininkės Gazprom gniaužtų buvo planuojama 2014 m., įgyvendinus Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalo projektą ir prišvartavus Klaipėdos uoste Lietuvos energetinės nepriklausomybės simbolį SGD laivą–saugyklą „Independence“.
Konservatizmas
Konservatizmas arba politinis konservatizmas (kartais vadinamas konservatyvizmu) – keletas istoriškai susijusių politinių filosofijų arba politinių ideologijų. Daugelyje pasaulio šalių, įskaitant Lietuvą veikia konservatorių partijos, kurios dažniausiai yra siejamos su politine dešine.
Politinio konservatizmo pradininku laikomas Edmundas Berkas. Tai nereiškia, kad iki Berko nebuvo konservatizmo, tačiau galima sakyti, kad nebuvo konservatizmo politinės filosofijos. Berko kalbose ir pamfletuose galima rasti beveik visus konservatizmo principus:
Svarbiausia vertybė, už kurią pasisako konservatizmas – tai nusistovėjusių žmonių tarpusavio ryšys, tvarkos ir stabilumo išsaugojimas ir puoselėjimas.
Tiek Berkas, tiek kiti konservatoriai sutarė, kad liberalų propaguojamas prigimtinės teisės dėsnis yra nepagrindžiamas. Disraelio konservatizmas, iš esmės perimtas iš Berko, skelbėsi ginąs stabilumą ir saugumą nuo pernelyg greitų ir radikalių permainų, o svarbiausia permainų priežastimi laikė prekybos ir pramonės plėtrą.
Konservatizmas savo ištakose kaip ir liberalizmas buvo priešiškai nusiteikęs demokratinių permainų atžvilgiu. XIX a. pr. teoretikai iškeldami feodalizmo idealus aršiai kritikavo Prancūzijos revoliuciją bei kaip jos pasekmę – demokratinės valdžios, egalitarizmo, nacionalizmo idėjų plitimą Europoje, griaunant iš seno nusistovėjusią tvarką ir įvedant pliku racionalizmu pagrįstas naujoves.
Konservatizmo aušroje jį palaikė žemvaldžiai, kuriems buvo svarbios socialinio stabilumo ir istorinio bendruomenės tęstinumo vertybės ir kurie buvo natūralūs industrializacijos kritikai ir priešininkai. Anglijos, kurioje pirmiausia susiformavo politinis konservatizmas, darbininkai taip pat buvo labiau linkę palaikyti konservatyvias pažiūras skleidžiančią partiją, o ne liberalizmą. Darbininkams dažnai grėsė naujų technologijų plėtra, todėl jiems natūraliai atrodė, kad jų interesus labiau gina žemvaldžių kontroliuojama partija, o ne partija ginanti jų darbdavių interesus. 1867 m. konservatorių vyriausybė suteikė didelei Anglijos darbininkų daliai politines teises. Atsirado grupė balsuotojų, kuriems darbo užmokesčio apsaugos, darbo trukmės ir samdos sąlygų klausimai rūpėjo labiau negu plėsti verslo iniciatyvą. Jie gerai suvokė, kad jų stiprybę sudaro ne sutarties laisvė, o kolektyvinės derybos.
Konservatizmas istoriškai nebūtinai rėmė status quo. Hėgelis, kurio filosofija sistemiškai įkūnijo visus Berko raštuose išsklaidytus principus, gynė naują politinę tvarką Vokietijoje.
Konservatoriai paprastai pabrėžia pragmatizmą kaip praktinės veiklos principą, t. y. spręsti visas problemas pagal jų prigimtį ir vadovaujantis „sveiku protu“.
Konservatizmo ideologijos partijoms vienyti įkurtas internacionalas Tarptautinė demokratų sąjunga.
Komorai
Komorų Sąjunga (Komorai; iki 2002 m. – Komorų Federacinė Islamo Respublika) – salų valstybė Indijos vandenyno Mozambiko sąsiauryje, tarp Madagaskaro ir Mozambiko.
Istorija
Ankstyvoji Komorų istorija prasideda pirmojo mūsų eros tūkstantmečio viduryje, kuomet salas pasiekė pirmieji gyventojai. Manoma, kad tai galėjo būti austroneziečiai, tuo metu migravę į Rytines Afrikos pakrantes. Vėliau į salas kėlėsi juodaodžiai iš Afrikos pakrančių, arabai. Apie XV a. salas pasiekė tuo metu Rytinės Afrikos pakrantėse suklestėjusi Svahilių civilizacija. Svahiliai atsinešė islamą ir su tuo susijusius kultūros bruožus. Tikriausiai tuo metu krašte ėmė plisti svahilių kalba, iš kurios ilgainiui išsivystė dabartinė gyventojų komorų kalba.
Nuo 1841 m. prancūzai, besidomintys regionu, ėmė vieną po kito aneksuoti vietos sultonatus. 1887 m. jie juos sujungė ir pavadino Komorų protektoratu. Nuo 1908 m. jis buvo administruojamas kaip prancūzų Madagaskaro kolonijos dalis. 1946 m. salos vėl padarytos atskiru administraciniu vienetu. 1961 m. Prancūzijos vyriausybė suteikė Komorams užjūrio teritorijos statusą, o 1968 – vidaus savivaldą. Per 1974 m. referendumą 95 % gyventojų balsavo už nepriklausomybę (Majoto saloje 63 % prieš), ir 1975 m. Komorų deputatų rūmai paskelbė šalies nepriklausomybę. Prancūzija ją pripažino, bet pasiliko sau Majoto salą ir tebevaldo ją iki šiol kaip užjūrio departamentą.
Dėl ekonominių sunkumų bei Prancūzijos įtakos, Komorų vidaus politinė padėtis yra nestabili. 1975 m. įvyko valstybinis perversmas. Naujam prezidentui Ali Soilih pavaldi vyriausybė padarė pažangių reformų, tačiau 1978 metais prezidentas buvo nuverstas. Achmedui Abdalui vadovaujant, šalis paskelbta Komorų Salų Federacine Islamo Respublika iki 2002 metų. 2006 m. prezidentu išrinktas Ahmed Abdallah Sambi, kuris yra pirmasis išrinktas, o ne per karinį perversmą atėjęs prezidentas.
Administracinis suskirstymas
thumb|Keturios Komorų salos
Komorai yra federacija, kurią oficialiai sudaro keturi nariai – autonominės salos. Jose yra išskiriami smulkesni administraciniai vienetai – savivaldybės:
Geografija
thumb|left|240px|Mohelio salos pakrantė Trys didžiosios ir kelios mažos salos, sudarančios Komorus – vulkaninės kilmės. Majotas, netolima sala rytuose, tebėra Prancūzijos valda, nes per 1974 m. referendumą, kai dauguma Komorų salų gyventojų balsavo už nepriklausomybę, Majotas balsavo prieš. Didžiausia ir jauniausia sala – Grand Komoras (Nzazidža). Jos aukščiausia viršūnė Kartala – veikiantis ugnikalnis. Salose esama keliolikos paukščių ir kelių žvėrių rūšių, kurių niekur pasaulyje nėra, kaip antai Livingstono skraidančioji lapė, didelis vaisėdis šikšnosparnis, kurio išskėstų sparnų tarpugalis – 1 m. Dauguma Komorų salų gyventojų žvejoja arba dirba mažus žemės sklypelius ir augina manijokus, ryžius, batatus maistui, o kavą, vanilę, citrusus, gvazdikus – eksportui.
thumb|240px|Vyrai iš Bangoi Kunio miestelio thumb|240px|Mečetė Moronyje
Ekonomika
Nedaug naudingųjų iškasenų, nederlinga žemė ir gyventojų perteklius padarė šalį vieną iš skurdžiausių visame pasaulyje. Apie 80 % šalies gyventojų dirba žemės ūkyje. Eksportui auginama vanilė, kvapioji kananga, gvazdikėliai, kopra. Taip pat auginami kokosai, bananai, manijokai. Pagrindinės šalies ekonomikos šakos yra turizmas, žvejyba. Šalis yra priklausoma nuo Prancūzijos.
Gyventojai
Pagrindiniai gyventojai – mišrios arabų-afrikiečių kilmės komoriečiai. Yra malagasių, indų, kinų. 99 % gyventojų – musulmonai sunitai.
Valstybinės kalbos – komorų (suahilių ir arabų kalbų mišinys), arabų ir prancūzų.
36,6 % Komorų gyventojų yra iki 15 metų, 63,4 % – nuo 15 iki 65 metų (2019 m.). Vyrų buvo 50 %, moterų – 50 %. 43,5 % suaugusiųjų neraštingi (vyrų 36,4 %, moterų 50,7 %). Gyvenimo vidutinė trukmė 65,7 metai. Miesto gyventojų 29,4 % (2020 m.).
Maltos futbolo varžybos 1929–1930 m.
Maltos futbolo varžybos 1929–1930 m.
Dalia Švambarytė
Dalia Švambarytė (g. 1968 m. spalio 13 d.) – japonologė, orientalistė, Vilniaus universiteto Orientalistikos centro dėstytoja, vertėja.
Biografija
Alma Mater – Sankt Peterburgo universitetas (baigė 1992 m.). 2005 m. apgynė daktaro disertaciją „Bai Juyi poezija kaip kiniškas intertekstas japonų klasikiniame tekste (lyginamoji studija)“.
Parengė pirmąjį Japonų-lietuvių kalbų hieroglifų žodyną. Dėsto japonų kalbą, senąją kinų kalbą, Japonijos istoriją, klasikinę japonų literatūrą, Japonijos etnologiją bei kitus kursus.
2020 metais apdovanota Tekančios saulės ordinu su aukso spinduliais ir rozete už nuopelnus plėtojant akademinius mainus bei skatinant tarpusavio supratimą tarp Japonijos ir Lietuvos.
Geležių valsčius
Geležių valsčius (arba Gelažių valsčius) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Geležiai.
Popomanaseu
Popomanaseu  – kalnas Saliamono Salose, Gvadalkanalio saloje; aukščiausias šalies taškas. Aukštis – 2335 m. Stūkso ~30 km į pietus nuo šalies sostinės Honiaros.
Geležių valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Subačiaus valsčiaus, dalies Kupiškio valsčiaus ir dalies Vabalninko valsčiaus. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., valsčiaus teritorija perduota Kupiškio rajonui (2 apylinkės), Panevėžio rajonui (1 apylinkė) ir Vabalninko rajonui (4 apylinkės).
Dygiosios dėžiažuvės
Dygiosios dėžiažuvės (Capropygia) – rytinių dėžiažuvių (Aracanidae) šeimos žuvų monotipinė gentis.
Vienintelė rūšis, vienadryžė dėžiažuvė (Capropygia unistriata Kaup, 1855) yra apvaloko ovalo formos, apie 12 cm kūno ilgio.
Endeminė žuvis, palitusi žemynininio atabrado rifuose 60-200 m gylyje, į pietus ir pietvakarius nuo Australijos žemyno. Vakariausias jų paplitimo arealas yra prie Vakarų Australijos valstijos esančios Rotnesto salos (Rottnest Island), o ryčiausias paplitimas yra Baso sąsiauris, esantis tarp Viktorijos valstijos ir Tasmanijos salos.
Mindaugas Slapšys
Mindaugas Slapšys (g. 1980 m. gegužės 16 d. Panevėžyje) – Lietuvos motociklininkas, daugkartinis „Ralio aplink Lietuvą“ čempionas, dukart Lietuvos „Enduro“ čempionato laimėtojas, 2009 m. Dakaro ralio dalyvis.
Common Gateway Interface
CGI (Common Gateway Interface) – protokolas, apibrėžiantis, kaip turi bendrauti WWW serveris ir jo vykdomos programos, skirtos iš naršyklės gautai informacijai apdoroti ir/arba dinaminiams puslapiams generuoti.
Mindaugas Slapšys
Biografija
Jo hobis – auto ir moto sportas, slidinėjimas, kelionės. Vienas iš trijų Lietuvos motociklininkų, kurie dalyvavo 2009 m. Dakaro ralyje, kuris vykso Pietų Amerikoje. Ralyje lenktyniavo su KTM 690 RALLY motociklu. Dar prieš išvažiuodamas į Pietų Ameriką Mindaugas teigė, kad pagrindinis jo tikslas ralyje yra pasiekti finišą. Dakaro ralio finišą jis pasiekė vienintelis iš Lietuvos motociklininkų – užėmė 99 vietą, nugalėtojui Marcui Coma pralaimėdamas daugiau nei 46 valandas.
Common Gateway Interface
CGI buvo sugalvotas 1993 ir realizuotas viename iš pirmųjų WWW serverių – NCSA HTTPd. Iš naršyklės gauta informacija į apdorojimo programą perduodama panaudojant aplinkos kintamuosius (išskyrus HTTP POST metodu pateikiamus duomenis į standartinę įvestį). Kiekvienai užklausai apdoroti kuriamas naujas procesas.
CGI patogus tuo, kad:
CGI trūkumai:
Spartos problema sprendžiama dviem būdais:
Beitedino rūmai
right|thumb|300px|Beitedino rūmų vidinis kiemas right|thumb|300px|Įėjimas į rūmus
Beitedino rūmai  – XIX a. Beit ed Dine, Libane pastatyti rūmai. Juose vyksta kasmetinis Beitedino festivalis, yra muziejus.
Istorija
Rūmus 1788–1818 m. pastatė emyras Bašir Šihabas II. Iki 1840 m. tai buvo jo rezidencija. Po to pastatą, kaip valdžios rezidenciją, naudojo Osmanų imperija. Vėliau, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, rūmai naudoti vietoje administracinio centro. Beitedino rūmai buvo atkurti 1934 m. iškart po to, kai buvo paskelbti istoriniu paminklu. Po šalies nepriklausomybės pripažinimo 1943 m. rūmai tapo respublikos prezidento vasaros rezidencija.
Maciūniškės
Maciūniškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Inturkės, prie Galuonų ežero.
Precipitatas
Precipitatas (CaHPO42H2O) – fosforo trąša. Veikliosios medžiagos (P2O5) turi 25-35 %. Jis yra aktyvesnis už superfosfatą rūgštesnėse dirvose, kadangi geriau tirpsta silpnose rūgštyse. Tinka pagrindiniam tręšimui rūgščiuose dirvožemiuose.
Dygiosios konokapros
Dygiosios konokapros (Kentrocapros) – rytinių dėžiažuvių (Aracanidae) šeimos žuvų gentis.
Agnozija
Agnozija ( – nežinojimas) – atpažinimo sutrikimas, atsirandantis dėl galvos smegenų žievės viršugalvio ir pakaušio sričių pažeidimo. Jutimai ir atmintis nepažeisti, tačiau jutimais surinkta informacija nesuvokiama kaip prasminga.
Būna įvairių formų. Ligonis nesugeba atpažinti matomų (optinė agnozija, arba psichinis aklumas), duodamų apčiupinėti žinomų daiktų (taktilinė agnozija), nors gali nusakyti atskiras jų ypatybes. Gali neatpažinti daiktų pagal garsus (akustinė agnozija, arba psichinis kurtumas). Kartais ligonis neatskiria savo kūno dalių, jaučia turįs daugiau nei dvi kojas ar rankas, nors supranta, kad jo pojūčiai beprasmiški.
Januvo valsčius
Januvo valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje. Valsčiaus centras – Januvas. Ribojasi su Dambravos, Balstogės Čarnos, Korycino, Sidros, Sokulkos ir Suchovolios valsčiais.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo.
1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 207,84 km², iš kurių: