cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SIKON (Studentų idėjų konkursas)
Konkurso atsiradimas
Jau apie 1982 metus veikiama postmodernistinių idėjų susibūrė architektūros studentų grupė. Tarp jų buvo A. Ambrasas, G. Čaikauskas, K. Lupeikis, A. Karalius, R. Valeckas. Aktyvūs architektūros studentai ir dėstytojai rinkdavosi diskusijoms inovatyvios architektūros temomis. Laikui bėgant tai transformavosi į neformalaus ugdymo architektūros kompozicijos būrelį. Vienas iš dėstytojų prisidėjęs prie studentų veiklos buvo R. A. Dineika. Kiek vėliau pradėti rengti pokalbiai su tuometiniais architektais. Inspiruotas diskusijų ir užsienio architektūros žurnalų 1983 metais pradėtas kurti SIKON. SIKON idėjos autoriai buvo A. Ambrasas, G. Čaikauskas, A. Karalius ir jų dėstytojas R. A. Dineika. Pagrindinis konkurso tikslas buvo suaktyvinti studentų kūrybinį mąstymą ir suteikti galimybę bendradarbiauti įvairių aukštųjų mokyklų studentams. Svarbiausia buvo ne konstrukcija, o idėja, kuria dalyviai turėjo išreikšti piešiniais, brėžiniais ir t. t. ant 50x50 cm formos planšetų, maketais (jų fotografijomis). Siekdami didesnio konkurso masto, įvairesnių darbų, platesnio tarp architektūros studentų, organizatoriai paskelbė tarprespublikinį konkursą – buvo išsiuntinėti kvietimai visoje Sovietų Sąjungoje.
LituanicaSAT-2
Kiti LituanicaSAT-2 misijos tikslai
LituanicaSAT-2 misijos metu taip pat siekiama išbandyti radijo ryšio galimybes su bepiločiais orlaiviais. Tokio eksperimento tikslas yra nustatyti techninius iššūkius susietus su „CubeSat“ tipo palydovų ir bepiločių orlaivių radijo komunikacija bei pademonstruoti šių prietaisų tinklų galimybes.
SIKON (Studentų idėjų konkursas)
SIKON organizavimas 1983–1989 metais
Pirmoji konkurso tema – „Mano namas“. Jis sulaukė 45 dalyvių darbų iš Estijos, Latvijos, Rusijos, Ukrainos, Gruzijos ir Armėnijos. Darbai buvo vertinami, o parodos atidarymo metu premijuojami komisijos. Taip pat buvo skiriami žiūrovų, specialieji ir mažieji prizai. Deja 19 darbų dėl pašto klaidos buvo pateikta pavėluotai, todėl pagrindiniame vertinime jie nedalyvavo, šiems dalyviams buvo įteikti mažieji prizai. Pirmąją vietą laimėjo G. Čaikausko idėja – namas, skirtas švęsti gimimo dienai. Komisija teigiamai įvertino projekto ramius, sterilius tūrius, geras proporcijas.
LituanicaSAT-2
Sandara
alt=LituanicaSAT-2 palydovo rėmas.|miniatiūra|left|LituanicaSAT-2 palydovo rėmas.|274x274pxLituanicaSAT-2 sudarytas iš trijų pagrindinių modulių: FIPEX jutiklio skirto „QB50“ misijai, palydovo valdymo ir energijos bloko bei palydovo raketinio variklio sistemos prototipo. Palydovas valdomas UAB „NanoAvionics“ sukurtu valdymo bloku „SatBus 3C1“, kuris yra pagrindinė palydovo sistema, naudojanti aukštos kokybės ir mažai energijos vartojančią STM ARM Cortex 32 bit architektūrą.
SIKON (Studentų idėjų konkursas)
SIKON organizavimas 1983–1989 metais
Konkurso sumanytojai nuo pat pradžių atsakingai pažiūrėjo į organizavimą. Jie pradėjo pildyti metraštį. Jame preciziškai buvo surašyti organizatoriai, tikslas, sąlygos, eksponuojami darbai, vertinimo komisija, apdovanojimai, konkurso ir organizavimo trūkumai. Metraštis buvo pildomas iki 1989 metų, yra išsaugotas. Jau pirmasis konkursas buvo teigiamai įvertintas architektūrinės bendruomenės: buvo leista išspausdinti A. Karaliaus parašytą apžvalginį straipsnį tuo metu didelę reikšmę architektūros bendruomenėje turinčiame žurnale „Statyba ir architektūra“. Po sėkmingo įgyvendinimo 1983 metais konkursas tų pačių studentų buvo organizuojamas 1984-aisiais. Šiais metais konkurso sumanytojai įgyvendino svarbias naujoves, išlikusiais organizuojant konkursą iki pat 1989 metų: po ilgų diskusijų sugalvotas pavadinimas – „Studentų idėjų konkursas (SIKON)“ ir jam sukurtas logotipas. Išleistas fotokatalogas, atspausdinti plakatai, gairelės, pagaminti dalyvio ženkleliai. Tų metų tema „Vieta (erdvė) bendravimui“. Vertinimui buvo pateikti 48 darbai, dauguma iš jų atlikti Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų, kiti darbai buvo iš Latvijos, Maskvos, Leningrado, Ukrainos, Armėnijos, Baltarusijos. Vertinimo komisijai priklausė žinomi architektai: doc. A. Dineika, A. Nasvytis, G. Ramutis, architetas iš Estijos N. Vaarpuu. Apdovanojimą kūrė skulptorius A. Navakas. Pagrindinius prizus daugiausiai laimėjo Lietuvos studentai. A. Karaliaus ir G.Čaikausko apžvalginiai straipsniai išspausdinti laikraščiuose „Inžinerija“ ir „Komjaunimo tiesa“.
LituanicaSAT-2
Sandara
Raketinis variklis varomas vienkomponenčiu raketiniu kuru, kurio pagrindinė sudedamoji dalis yra amonio dinitramidas. Kuro tankis yra 1,24 g/cm³; savitasis judesio kiekis (savitasis impulsas) 252 s; adiabatinė degimo temperatūra 1600 °C. Kuro pasirinkimą lėmė šie veiksniai: Dabartinis techninės parengties lygis (angl. TRL) – 5/6.
SIKON (Studentų idėjų konkursas)
SIKON organizavimas 1983–1989 metais
1985 metais SIKON sumanytojų komandą paliko mokslus baigęs A. Karalius. Tačiau prie komandos prisijungė R. Palekas, D. Keliotytė, K. Kučinskas. Šių metų tema tapo „Nuotaikų sodas“. Stipriai išaugo dalyvių skaičius, konkurse dalyvavo 77 asmenys. Prie vertinimo komisijos prisijungė M. Šaliamoras, M. Cukermanas ir kiti. Apdovanojimą sukurti apsiėmė patys organizatoriai (G. Čaikauskas). Pirmas 10 vietų užėmė Lietuvos aukštųjų mokyklų studentai.
1986 metais du SIKON sumanytojai A. Ambrasas ir G. Čaikauskas baigė studijas ir nebeorganizavo konkurso. Susidarė nauja komanda – R. Palekas, S. Slavinskas, G. Diržys, D. Kelionytė, G. Samulevičiūtė. Buvo nuspręsta sugrįžti prie pirmosios SIKON temos – „Mano namas“. Šį kartą buvo tiksliai apibrėžtas darbų formatas – keturi 50x50 planšetai ir 100 žodžių aiškinamasis raštas. Šįkart dalyvavo jau 89 studentai. Vertinimo komisiją sudarė A. Dineika, V. Dičius, A. Nasvytis, prisijungė R. Steponaitis, H. Šilgalis, L. Vaitys. Recenzuoti darbų buvo pakviesti A. Ambrasas, G. Čaikauskas, M. Šaliamoras. Pirmą kartą konkurse laimėjo kitos respublikos studentė M. Žirnova, prizo autorius R.Palekas.
LituanicaSAT-2
Sandara
LituanicaSAT-2 energiją gauna iš 4 statinių ir 4 išskleidžiamų monokristalinių silicio saulės panelių, specialiai sukurtų ir pagamintų UAB „NanoAvionics“. Saulės panelių efektyvumas siekia 20 %.
SIKON (Studentų idėjų konkursas)
SIKON organizavimas 1983–1989 metais
1987–1989 metais konkursas vyko tuo pačiu formatu. Organizatorių komandą paliko mokslus baigęs R. Palekas, prisijungė R. Jurgelaitis ir vėliau S. Pamerneckis. Imtos rinktis kiek abstraktesnės, tačiau su miesto erdvių kūrimu susijusios temos: „Architektūros teatras“ (1987 m.), „Miesto fojė“ (1988 m.), „Aula“ (1989 m.). Vertinimo komisijos branduolį sudarė tie patys nariai.
LituanicaSAT-2
Sandara
Palydovo struktūra specialiai sukurta UAB „NanoAvionics“ ir pagamina Lietuvoje iš 7075 aliuminio lydinio su anoduotais paviršiais. Kai kurie palydovo elementai buvo atspausdinti 3D spausdintuvu, panaudojant specialias medžiagas, pritaikytas aviacijos industrijai.
SIKON (Studentų idėjų konkursas)
SIKON organizavimas 1983–1989 metais
I etapo (1983–1989 metų) metu buvo sukurti konkurso formato pagrindai išliko per visą SIKON gyvavimą:
1983–1989 metų SIKON būdingas idėjinės architektūros kūrimas. Buvo atmetama realizavimo galimybė, realistiškumas, kontekstas, atsiribotas nuo utilitaraus, funkcionalistinio projektavimo. Buvo vertinama darbų architektūrinė kokybė, idėjos pateikimas tūrinėmis – erdvinėmis kompozicijomis. Šio etapo konkursiniai darbai pasižymėjo aukšto lygio grafiniu atlikimu, maketų kokybe.
Konkurso atgaivinimas ir kitos studentų iniciatyvos (SIKON 1993–1998)
Po 1989 metų “Studentų idėjų konkurso” neįvyko organizavimo perdavimas. Iki tol jis buvo nuoseklus: vyresni studentai perduodavo ankstesnių konkursų organizavimo patirtį jaunesniems kolegoms kartu su jais kuruodami konkursą. 1989 metais R.Jurgaitis ir S.Pamerneckis konkursą kuravo be jaunesnių kolegų pagalbos, todėl neperdavė organizavimo kitoms kartoms.
Taip pat SIKON 1990–1992 metais neįvyko dėl esminių pokyčių Lietuvos valstybės bei visoje Sovietų Sąjungoje. Konkursas 1983–1989 metais buvo skelbiamas SSRS mastu, tačiau 1990 metais Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, galėjo nutrūkti turimi ryšiai ir kontaktai su kitų sovietų respublikų universitetais ir architektūros mokyklomis.
Pokyčiai vyko ir pačiame Vilniaus inžineriniame statybos institute, 1990 metais įgavusiame savarankiško universiteto statusą. Keitėsi studijų tvarka, skaidant į daugiapakopę architektų rengimo sistemą: atsirado architektūros bakalauro ir magistro studijos.
Nors po Sovietų Sąjungos griūties buvo nutrūkę ryšiai su kitų šalių architektūros mokyklomis, 1993 metais organizatoriai siekė išsaugoti pirmųjų SIKON tradiciją ir paskelbė tarptautinį konkursą. Į kvietimą atsišaukė Ukrainos ir kitų buvusios Sovietų Sąjungos respublikų architektūros mokyklų studentai.
Neturėję galimybės organizavimo patirties ir tradicijų perimti iš vyresnių kolegų, 1993–1996 metų SIKON organizatoriai keitė konkurso formatą ir turinį. 1994 metų leidinuke, pristatančiame „Studentų idėjų konkursą“, įvardyti atnaujinti konkurso tikslai:
1994 metais SIKON vyko iš dviejų dalių. Pirmoji tradicinė – dalyviai idėjas pristatė ant planšetų grafiniais darbais, masteliu, maketu, nuotraukomis, komisijos išrinkti nugalėtojai, įteikti didieji ir mažieji prizai, Architektų sąjungos bei studentų simpatijos prizai. Antroje konkurso dalyje prizininkai buvo pakviesti į kūrybinę stovyklą – akciją Bulvikio rage Neringoje.
Dar viena naujovė, nulemta pasikeitusios ekonominės santvarkos, o galbūt ir akademinės aplinkos, – privačių rėmėjų atsiradimas. Kadangi 1993–1996 metais SIKON organizuojamas kartu su „Architektų“ dienomis konkursas iš universitetinio tampa viešu renginiu: konkurso apdovanojimai ir geriausių darbų paroda organizuoti „Lango“ galerijoje. SIKON baigiamasis renginys taip pat sutapo su „Architektų dienų“ akcija „Arch.kolonija“. Ši akcija pirmąjį kartą įvyko 1994 metais. Jos iniciatoriais buvo ir 1994 metų SIKON dalyviai bei organizatoriai. Studentai atkreipė dėmesį į tuo metu apleistą buvusį karmelitų vienuolyną Subačiaus, Strazdelio gatvių sankirtoje. Šios akcijos metu sutvarkytas vidinis vienuolyno kiemas, įrengtos 8 patalpos, dekoruoti pastato fasadai. Akcijos metu surašytas kreipimasis-peticija, kurioje iniciatoriai išreiškė norą įkurti „Architektūros koloniją“ buvusiame vienuolyne.
Akcijos tikslai, deklaruoti peticijoje:
1995 metais studentai „Architektūros dienų“ metu pratęsė „Architektūros kolonijos“ akciją. Šis renginys taip pat sujungtas su „Studentų idėjų konkurso“ organizavimu: studentai buvo kviečiami kurti projektus siekiamai okupuoti erdvei – apleistam vienuolynui Subačiaus, Strazdelių gatvių sankirtoje. Organizatorių pasiūlyta tema – „Zona 13x13“. Tarp konkurso laureatų daugiausia pasitaikė Vilniaus technikos universiteto (buvusio VISI) studentų, o pirmąją vietą laimėjo R. Mikulionis su M. Puzonu. SIKON finalinis renginys, darbų paroda ir apdovanojimai vyko apleisto karmelitų vienuolyno vidiniame kieme.
Šioje organizatorių kartoje jau pradėta suvokti konkurso reikšmę ir unikalumą, todėl 1996 metų konkursui buvo išleista knygelė, kurioje apžvelgti visi iki tol vykę „Studentų idėjų konkursai“ nuo pat 1983 metų. Buvo surastas ir cituojamas iki 1989 metų pildytas metraštis. Pagrindinis knygelės išleidimo tikslas – motyvuoti potencialius SIKON rėmėjus. Knygelėje taip pat pristatoma konkurso tema – „Tekstas=objektas“ bei vertinimo komisija: L. Puipienė, V. Ozarinskis, E. Miliūnas, S. Misevičius, L. Ziberkas (pirmininkas). Knygelės leidimu ir viso konkurso organizavimu rūpinosi E. Neniškis, A. Žalneravičius, A. Eigminas ir A. Sasnauskas.
1996 metais paskelbtame tarptautiniame konkurse laureatais be VTU ir VDA studentų tapo baltarusai, laimėję žiūrovų prizą. Tarp 35 dalyvių geriausiai pasirodė S.Rimkevičius. Baigiamasis SIKON renginys įvyko jaunimo meno centro „Meno lyga“ prižiūrėtame „Geležiniame kablyje“. Vienas iš konkurso partnerių buvo nuo 1996 metų A. Karaliaus leistas žurnalas „Architektas“.
1995 metais neoficialiai, o 1996 metais oficialiai buvo įsteigtas „Arch.klubas“. Prie šio klubo prisidėjo ir SIKON organizatoriai. Pagrindiniai „Arch.klubo“ tikslai buvo: skatinti architektų kūrybinį bendradarbiavimą, sudaryti prielaidas jų savarankiškai įvairiose profesinėse ir kultūrinėse veiklose, kurti ir įgyvendinti architektų savišvietos programas, propaguoti mokslo pasiekimus statybos, inžinerijos ir ekologijos srityse. „Arch.klubo“ veikla prasidėjo nuo 1995 metų SIKON „Zona 13x13“ parodos organizavimo „Skliautų galerijos“ kavinėje, Kultūros paveldo instituto rūsiuose. Čia vėliau ir vykdavo kassavaitiniai architektūros studentų, dėstytojų ir praktikuojančių architektų susirinkimai. „Arch.klubas“ 1996 metų rudenį perėmė kasmetinių architektūrinių renginių organizavimą: Architektūros dienų, architektūros studentų krikštynų, taip pat 1997 metų SIKON ir „Small European STudents of Architecture Meeting (S.E.S.A.M.) Nida‘97“. Šis klubas inicijavo Architektūros fakulteto perkėlimą į VTU III-iuosius rūmus Aušros Vartų g. 12. 1996 metais „Architektūros dienų“ metu organizuota akcija „Į pažadėtąją žemę“. Šios akcijos metu buvo organizuota tradicinė „Architektų dienų“ eisena su pieštuku. 1996 metų akcijos tikslas buvo sutvarkyti ir pritaikyti architektų veikloms VTU III-iųjų rūmų kiemą ir rūsius.
Apie 1997, 1998 ir 2000 metais vykusius „Studentų idėjų konkursus“ nėra pakankamai išsamios informacijos. Žinoma tik, kad 1998 vyko konkursas tema „Erdvė kaip ženklas“, o 2000 – „Riba“. Abiejų konkursų baigiamieji renginiai vyko Vilniaus dailės akademijos naujuosiuose rūmuose. Galima daryti išvadą, kad konkurso organizavimas galėjo būti perimtas VDA architektūros studentų arba organizuotas su jų pagalba.
Kūrybinių dirbtuvių formatas konkurse (SIKON 2000–2005)
1997–2000 metų SIKON krizė nulėmė archyvinės konkurso medžiagos trūkumą. Yra žinoma, kad 1998 metų (tema „Erdvė kaip ženklas“) ir 2000 metų (Riba) konkursų baigiamieji renginiai vyko VDA naujuosiuose rūmuose. Todėl galima teigti, kad prie organizatorių kolektyvo 1998–2000 metais prisidėjo Vilniaus dailės akademijos studentai. 1994 ir 1995 metų „Archkolonijos“ akcija, 1996 metų eisena su butaforiniu pieštuku Į pažadėtąją žemę nepasiekė pagrindinio tikslo – naujos vietos Vilniaus senamiestyje skyrimo Architektūros fakultetui. Visgi apie 2000 metus Architektūros fakultetas buvo perkeltas į senamiestį, Trakų ir Pylimo gatvių sankirtoje esančius J. Tiškevičiaus rūmus.
Naujosiose Architektūros fakulteto patalpose 2000–2005 metais nebuvo bendrų studijų dirbtuvių, kūrybinis studentų darbas vykdavo individualiai. Todėl atsirado poreikis kurti ir dalintis idėjomis kartu. SIKON tapo platforma šiems studentų tikslams įgyvendinti. 24 valandų dirbtuvių formatas nulėmė ir kitokią darbų išraišką. Tapo svarbu ne tiek pats objektas, kiek jo simbolinis, naratyvinis lygmuo, kontekstas.
Studentų idėjų konkursas nuosekliai organizuoti vėl pradėtas 2001 metais. Tuo pradėjo rūpintis VGTU architektūros studentų 2001 metais įkurtas „Architektūros studentų klubas“ (ASK) kartu su laikraščiu „Statybų pilotas“, kurio leidėjas buvo A. Karalius. Organizatoriai paskelbė jau tradicine tapusią ir konkursą regeneruojančią temą – „Antano namas“. Konkurso formatas buvo tradicinis – 50 x 50 cm planšetuose grafiniais darbais arba erdviniais modeliais perteikiama idėja. Tačiau pasikeitė logotipas ir iš naujo buvo suformuoti tikslai: ,,populiarinti gerą architektūrą ir ją darančius rytdienos asus“. Tais metais į vertinimo komisiją pakviesti SIKON sumanytojai A. Karalius, G. Čaikauskas, A. Ambrasas bei vėlesnių konkursų organizatoriai, tarp jų A. Žalneravičius.
2003 metų konkurso organizatoriai ėmė keisti ir paties SIKON formatą. Tuo metu konkursų studentams netrūko, o kūrybinių dirbtuvių formatas buvo ,,nepažintas ir intrigavo“. Buvo surengtos 24 valandų dirbtuvės Vilniaus Gedimino technikos universiteto Architektūros fakultete. Vienas svarbiausių šio formato privalumų to meto studentams buvo kūrybinis darbas kartu, vienoje erdvėje, bendraujant, linksminantis. Paskelbta dirbtuvių tema – „Aplink…a“ Nors keitėsi konkurso logotipas turinys ir forma, visgi organizatoriai išsaugojo tradicinius idėjų pristatymo būdus: grafiniai darbai, brėžiniai ar piešiniai ant 50 x 50 cm formatų planšetų, maketai.
2005 metų SIKON, tema „Standartas“, vyko tuo pačiu formatu – 24 valandų dirbtuvės fakulteto erdvėse. Šiame konkurse jau pradėtos kurti instaliacijos – meninės kompozicijos įvairiose fakulteto erdvėse.
Mažos trukmės, aktyvus dirbtuvių formatas vertė ieškoti dalyvius naujų formų, medžiagų idėjoms išreikšti. Dalis darbų prarado architektūrines formas, tūrines erdvines kompozicijas pakeitė simbolinis, abstraktus vaizdavimas. Tapo svarbus medžiagos pasirinkimas: pradėta naudoti ir derinti įvairias skirtingas medžiagas.
2004 metais Lietuvos įstojimo į Europos Sąjungą proga buvo paskelbta SIKON tema „Lietuvos ambasada Europoje“. Šis konkursas išsiskyrė tuo, kad vėl buvo kviečiami dalyvauti užsienio šalių architektūros studentai. Pagrindinė sąlyga tradicinė – 50 x 50 cm formato planšetai su juose pateikta vizualine, grafine medžiaga. Konkurso parodoje buvo išeksponuota 20 studentų komandų darbų. Vienu iš laureatų tapo A. Neniškio ir A. Natkevičiūtės darbas. Parodos atidarymas, baigiamasis renginys įvyko „Menų spaustuvėje“ – buvusioje spaustuvėje, Maironio gatvėje. Baigiamąjį renginį taip pat sekė 24 valandų dirbtuvės, kurių metu sukurtos instaliacijos taip pat eksponuotos parodoje.
Per šio SIKON organizavimą įgyvendintas dar vienas konkurso išsaugojimo svarbus projektas. J. Reklaitė individualiomis pastangomis surinko didelį kiekį archyvinės konkurso medžiagos: išsaugoti ir jau 2001 metais eksponuoti senieji konkursiniai darbai, 1983–1989 metų metraštis, 1993–1996 metų archyvinė medžiaga, surinkta iš asmeninių buvusių organizatorių archyvų – įvairios nuotraukos, plakatai. Iš surinktos medžiagos buvo parengta ekspozicija ir pateikta kartu su SIKON 2004 darbais „Menų spaustuvėje“. Vėliau ekspozicija buvo perkelta į Architektūros fakulteto rūsius – 2001 metų parodos vietą.
2003 metais sukurtas naujais konkurso logotipas su apversta į šauktuką „i“ raide: S!KON. Taip parodomas naujos organizatorių kartos noras keisti konkurso formatą ir tikslus. Konkursuose siekta spręsti aktualias to meto architektūros problematikas: gyvenamosios aplinkos kokybės, standartizuoto projektavimo, nekontroliuojamo miestų augimo ir kitas. Darbuose šios problemos buvo išryškinamos ir hiperbolizuojamos.
Naujos perkelto Architektūros fakulteto erdvės leido organizuoti 24 valandų dirbtuves pačiame fakultete. Tarp konkurso dalyvių ėmė dominuoti komandinis darbas po du ar daugiau žmonių. Konkursiniai darbai šiuo laikotarpiu pasižymėjo laisvesniu medžiagų naudojimu ir įvairesniu jų komponavimu. Dažniausiai kurtos abstrakčios tūrinės – erdvinės kompozicijos, instaliacijos. Šioms kompozicijoms sukurti naudotas „pasidaryk pats“ principas, todėl jos buvo laikinos ir nebuvo saugojamos. Simbolinė ir naratyvinė konkursinių darbų reikšmė tapo pagrindini vertinimo kriterijumi.
Išvykstinamųjų dirbtuvių organizavimas (SIKON 2006–2015)
2006 metais buvo suorganizuotas pirmasis išvykstamasis konkursas, kurio metu dirbtuvės vyko visą savaitgalį. Pirmoji organizatorių pasirinkta vieta – apleistas Chaimo Frenkelio odos apdirbimo fabrikas Šiauliuose. Vieta išskirtinė tiek savo istorija, tiek urbanistine reikšme miestui, tiek kultūrine reikšme. Dalis fabriko pastatų įtraukti į kultūros vertybių registrą.
Fabrike buvo įrengta dviejų dienų kūrybinių dirbtuvių stovykla, čia studentai kūrė, valgė, linksminosi ir miegojo. Pagrindinis dirbtuvių tikslas – probleminės vietos (istorinio fabriko) atgaivinimas, interpretacija ir panaudojimas architektūrinių idėjų inspiracijai. Pirmųjų išvykstamųjų dirbtuvių tema – „Adopted form“.
Pirmosiose išvykstamosiose dirbtuvėse dalyvavo 134 žmonės – 45 komandos. Didžiąją dalį sukūrė Lietuvos studentai, tačiau buvo ir baltarusių, latvių, švedų bei viena amerikietė. Buvo surinkta didelė ir įvairi dvylikos žmonių komisija – tradiciškai dalyvavo buvę SIKON organizatoriai ir dalyviai, taip pat pakviesti menininkai ir architektai iš Šiaulių ir Vilniaus. Įvertinta dešimt komandų, šešioms įteikti piniginiai apdovanojimai: I vieta – 700 eurų, dvi II vietos – 350 eurų, trys III vietos – 200 eurų.
2007 metais jubiliejinis XX „Studentų idėjų konkursas“ rengtas nebeveikiančiuose Vilniaus koncertų ir sporto rūmuose. Taip įtvirtinta tradicija – dirbtuvėms sukurti laikiną meninį įvykį probleminėse, dažnai nebenaudojamuose, tačiau itin vertingose erdvėse ir objektuose. Architektūros Studentai, organizuojantys SIKON, suvokė socialinę konkurso reikšmę. Šiam konkursui parinkta jau ne pirmąjį kartą parenkama tema – „Mano namas“ (panašios SIKON temos buvo skelbiamos 1983, 1986, 1993 bei 2001 metais). Šia tema studentai visuomet siekė grįžti prie architektūros kūrybos šaknų, skatino dalyvius į architektūrą pažvelgti individualiai ir taip kurti savo idealinį projektą.
Šiose dirbtuvėse 55 komandos sudarė 150 dalyvių. Didžioji dauguma buvo lietuviai, prisidėjo 7 latviai ir 3 lenkai. Kūrybinis darbas vyko 24 valandas. Kūrybinį darbą jau tradiciškai papildė senųjų SIKON darbų ekspozicija, grojama muzika. Komisija, kurią sudarė A. Kaušpėdas, A. Ambrasas, V. Dičius, R. Pumputienė ir D. Puzinas išrinko 6 laureatus.
2007 m. SIKON dvidešimtmečio proga organizatoriai įgyvendino svarbų konkurso tyrimui projektą. Buvo nufilmuota interviu su įvairių metų „Studentų idėjų konkurso“ organizatoriais, laimėtojais ir dalyviais. Šių interviu tikslas buvo surinkti skirtingus požiūrius į konkursą, organizatorių ir dalyvių siekius ir lūkesčius. Iš šių interviu buvo sumontuotas dvidešimtmečio filmukas. Kalbantieji SIKON vertina kaip iššūkį tiek organizatoriams, tiek dalyviams. Jie siekė ir ieškojo kitokių netradicinių kūrybos formų, meninės išraiškos priemonių.
2014 m. birželio 26-29 d. SIKON pasiekė Baltijos jūros krantus, kur Kuršių Nerijoje, Pervalkoje, savęs, aplinkos, gamtos ribotumo temą kartu su visų Baltijos šalių studentais nagrinėjo V. Balsys, S. Slavinskas, M. Bliujus, skulptorius A. Šnaras, meno pedagogas R. Diržys ir docentė daktarė N. Strakauskaitė.
2015 m. Studentų Idėjų Konkursas pasiekė Rusnės miestelį, kur 11 studentų komandų savo idėjomis bandė spręsti aktualias šiuolaikinės meninės išraiškos dermės su istoriniu palikimu bei modernaus žmogaus santykio su etnografine aplinka problemas. Šias problemas atspindėjo tema „Sintezė“, kuria buvo siekta skatinti dalyvius kurti analizuojant aplinką, ieškoti darnos tarp naujo ir seno.
Su daugiau nei 50 jaunųjų kūrėjų idėjomis ir patirtimi dalinosi Lietuvos architektų sąjungos pirmininkas M. Šaliamoras, architektai G. Antanaitytė, M. Šiupšinskis, G. Stauskis, E. Neniškis, o kompetentingai komisijai, sudarytai iš architektų G. Čaikausko, T. Grunskio, S. Kuncevičiaus, G. Natkevičiaus, R. Paleko, S. Slavinsko, tapytojos L. Puipienės ir komisijos pirmininko – architekto M. Šiupšinsko, buvo patikėta išrinkti ir apdovanoti geriausius studentų darbus.
Pagrindinis išvykstamųjų dirbtuvių tikslas – sukurti laikiną meninį – architektūrinį įvykį svarbiuose miestui ar vietinei bendruomenei, tačiau apleistuose objektuose. 2006–2015 SIKON metu paprastomis meninėmis priemonėmis buvo siekiama rasti idėjas, atskleidžiančias studentų požiūrį į esamą situaciją, galimus problemos sprendimo būdus. Idėjoms išreikšti buvo naudojamos skirtingos raiškos priemonės: skulptūra, instaliacija, maketai, grafiniai darbai, tekstai, muzika, videomenas, fotomontažai, performansai. Apleistos erdvės inspiruodavo dalyvius ir lengvai buvo veikiamos pokyčių ir intervencijų.
Svarbus šio periodo konkursuose tapo socialinis aspektas, santykis su miestu, jo bendruomene. 2010 ir 2015 metų dirbtuvėse ieškota idėjų atgaivinti, regeneruoti viešąsias erdves. Dalyviai stengėsi bendrauti su vietiniais gyventojais, pasiūlyti jiems idėjų, kaip patiems prisidėti prie savo erdvės atgaivinimo.
Konkursu siekta sukurti trumpą, tačiau ekspresyvų meninį – kultūrinį įvykį. Todėl konkursų darbai pasižymi laikinumu, abstraktumu ir naratyvumu. Studentų darbai prarado išliekamąją vertę. Architektūrinei idėjai išreikšti naudotos skirtingos meninės formos: tekstai, grafika, maketai, instaliacijos, videomontažas, fotografijos, performansas ar muzika. Kadangi konkursų darbai laikini, vienintelėmis įmanomomis archyvavimo priemonėmis liko nuotraukos ir videomedžiaga.
José Enrique Sánchez
Chosė Enrikė Sančes Dias (g. 1986 m. sausio 23 d.) – ispanų futbolininkas, šiuo metu esantis be klubo. Paskutinė jo karjeros stotelė buvo Real Zaragoza.
Biografija
Jaunystėje laikytas perspektyviu sprinteriu ir ilgai neapsisprendęs, kurią sporto šaką – ar futbolą, ar bėgimą – pasirinkti. Galiausiai, nusprendęs eiti futbolininko keliu, profesionalo karjerą pradėjo Levante komandoje, iš kurios 2005 m. persikėlė į priešininkų Valencia gretas. Šikšnosparniai jį sezonui paskolino Celta de Vigo klubui, kur žaisdamas jis patraukė Villarreal skautų dėmesį. Villarreal gynėją įsigijo 2006 m. , o po metų už 8,7 mln. eurų pardavė Newcastle United klubui. Nepalikęs komandos po nesėkmingo 2008-2009 m. sezono, kurio metu iškrista į žemesnį divizioną, 2010 m. sirgalių buvo išrinktas Newcastle United metų žaidėju bei pateko į simbolinį Futbolo lygos čempionato geriausių žaidėjų vienuoliktuką. 2011 m. už 8 mln. eurų perėjo į Liverpool FC gretas. Čia greitai įsitvirtino starto sudėtyje bei tapo vienu pagrindinių komandos žaidėjų, o spalio 2 d. sirgaliai jį išrinko geriausių 2011 m. vasaros Liverpool pirkiniu. Surinkęs beveik 3/4 balsų, Ch. Enrikė rinkimuose aplenkė tokius žaidėjus kaip Charlie Adamas ar Craigas Bellamy. Sėkmingą pirmąjį sezoną komandoje vainikavo 2012 m. iškovotas League Cup trofėjus. 2012 m. lapkričio 17 d. pergalingai pasibaigusiose rungtynėse su Wigan Athletic įmušė pirmąjį įvartį Liverpulio komandos gretose. Antrąjį įvartį, gindamas Liverpool garbę, įmušė 2013 m. vasario 17 d. rungtynėse su Swansea City. Tačiau 2013 m. prasidėjusios traumos sustabdė tolimesnį Ch. Enrikė progresą ir per likusius trejus sezonus klubo gretose į aikštę jis išbėgo vos 21 kartą. 2016–2017 metų sezoną Ch. Enrikė praleido Real Zaragoza gretose antrajame Ispanijos divizione, kur sužaidė 24 rungtynes bei sykį pasižymėjo lygiosiomis pasibaigusiose rungtynėse su RCD Mallorca 2016 m. lapkričio 5 d.
Klubiniai
Newcastle United
Liverpool
Rimantas Mikaitis
Rimantas Mikaitis (g. 1959 m. liepos 10 d. Kuršėnuose) – Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs Kauno miesto meras.
Biografija
1983 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius statybininkas.
2007–2011 m. Kauno miesto mero pavaduotojas, 2011 m. Kauno miesto savivaldybės meras.
Lietuvos liberalų sąjungos, Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys, partijos valdybos narys, Kauno m. skyriaus pirmininkas.
2003–2007 m., 2007–2011 m., 2011-2015 m., 2015-2019 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos sporto federacijų sąjungos viceprezidentas. Lietuvos Orientavimosi sporto federacijos generalinis sekretorius. Nuo 2017 m. Lietuvos lengvosios atletikos federacijos direktorius.
Žmona Giedrė. Dukra Rasa. Sūnus Marijonas.
Zelencovas (Obeliškiai)
Zelencovas (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas.
Okupacija
Okupacija ( – užėmimas, užvaldymas)
Okupacija gali būti karo rezultatas arba nebūtinai ginkluoto konflikto pasekmė, kai leidžiama svetimos valstybės daliniams užimti valstybės teritoriją, joje įvesti okupacinės valstybės valdymą, teisę ir valstybinį režimą.
Raseinių Magdė (žurnalas)
Raseinių Magdė – dvisavaitinis pašaipos laikraštėlis, satyros ir humoro žurnalas, ėjęs 1920–1921 m., 1925–1926 m. Raseiniuose.
Istorija
1920 m. spalio 15 d. Nr. 1 išleido Lietuvos jaunimo lavinimosi ratelio „Banga“ literatūros sekcija. Vėliau leido A. Skamarakas. 1921 m., Nr. 3/4 – 5/6 išleisti Jurbarke.
Redagavo redakcijos komisija, P. Pronskus. Spausdino Š. Kadušino spaustuvė Raseiniuose, Jagomasto spaustuvė „Lituania“ Tilžėje. Išėjo 11 numerių.
Botnijos įlanka
thumb|250px|right|Botnijos įlanka žemėlapyje Botnijos įlanka (, SV Bottniska viken) – šiaurinė Baltijos jūros dalis, įsiterpusi tarp Suomijos rytuose ir Švedijos vakaruose. Nuo Baltijos jūros ją skiria Alandų salos.
Plotas – 117 000 km², ilgis – 725 km, plotis – 80-240 km, vidutinis gylis – 60 m, didžiausias gylis – 295 m. thumb|220px|left|Botnijos įlanka 1830 m. Botnijos įlanka yra pats šiauriausias sūrokas baseinas Europoje. Dėl pastovaus sausumos kilimo iš vandens išlenda vis nauji šcherai. Matavimai parodė, kad Botnijos įlankos šiaurinėje dalyje sausuma pakyla maždaug 90 cm per šimtą metų, o pietinėje – 20 cm. Kilimo priežastis yra 3 kilometrų storio ledo sluoksnis ledynmetyje savo svoriu spaudęs žemės plutą. Didžiausias, apie 1 000 m įspaudas teko šiaurinei įlankos daliai. Kilimas vyksta iki šių dienų, ir apskaičiuota, kad sausuma dar kils apie 150 m ir maždaug po 2 000 m Botnijos įlanka virs ežeru. Analogiška situacija, tik didesniu mastu stebima Šiaurės Amerikoje, Didžiųjų ežerų rajone.
Įlankos druskingumas stipriai mažėja iš pietų į šiaurę. Jeigu pietinėje dalyje jis atitinka Baltijos jūros druskingumą, tai šiaurinėje dalyje jis toks mažas, kad nejaučiamas druskos skonis ir gyvena gėlavandenės žuvys.
Botnijos įlankos istorija glaudžiai susijusi su artimiausiomis valstybėmis. 600 metų laikotarpyje (iki 1809 m.) Suomija ir Švedija sudarė vieną imperiją. Šios šalys iki šios vienija bendrą kultūros paveldą. Tai atveria galimybes kurti bendras regiono plėtros perspektyvas aplink Botnijos įlanką. Pagrindiniai plėtros planai numatomi šiauriniame įlankos lanke. Botnijos lankas atlieka tarpinį vaidmenį tarp dviejų jūrų – Baltijos ir Barenco ir yra svarbus transporto koridorius.
Pagrindiniai uostai:
Egipto turizmas
thumb|Gizos piramidės thumb|Turistų mėgstama Raudonosios jūros pakrantė
Turizmas yra svarbi Egipto ekonomikos šaka. Egiptas turistus traukia savo kultūriniu paveldu, kurį paliko Senovės Egipto, romėnų, helenistinė ir islamo civilizacijos. Užsienio turistai taip pat gausiai lankosi kurortuose Sinajaus pusiasalio pietuose ir vakarinėje Raudonosios jūros pakrantėje, kurie žymūs savo maloniu klimatu, paplūdimiais ir koraliniais rifais.
Pagrindinės turistų lankomos Egipto įžymybės yra tūkstantmečių senumo monumentai, kuriais garsus Nilo slėnis. Svarbiausi jų yra piramidės ir Didysis Gizos sfinksas, Abu Simbelo šventyklos piečiau Asuano bei Karnako šventyklos kompleksas, taip pat Karalių slėnis netoli Luksoro. Kaire yra garsus Kairo muziejus ir Muhamedo Ali Pašos mečetė.
Istorija
thumb|Pajamos iš turizmo (1982–2003) 1951 m. Egipte apsilankė 100 000 turistų. Kaip svarbi ūkio šaka turizmas pradėjo vystytis nuo 1975 m., kai Egiptas supaprastino vizų režimą su beveik visomis Europos ir Šiaurės Amerikos šalimis ir atidarė ambasadas naujose valstybės, pvz., Austrijoje, Nyderlanduose, Danijoje ir Suomijoje. 1976 m. turizmas buvo įtrauktas į vyriausybės penkmečio planą, 12 proc. biudžeto buvo numatyta atnaujinti valstybiniams viešbučiams, teikti paskolas privatiems viešbučiams, gerinti infrastruktūrai (įskaitant kelius, geležinkelius ir oro susisiekimą) svarbiausiuose turizmo centruose pakrantėse. 1979 m. buvo pasitelkti turizmo ekspertai ir specialistai iš Turkijos, atidaryti keli nauji koledžai svetingumo ir turizmo vadybos specialistams ruošti. Turistų srautas išaugo iki 1,8 mln. 1981 m. ir 5,5 mln. 2000 m. Neigiamą poveikį turizmo raidai darė terorizmas. 1997 m. Luksoro žudynėse buvo nužudyti 58 turistai iš užsienio. Turizmo sektorius nukentėjo ir po rugsėjo 11 d. atakų 2011 m., sprogdinimų Sinajuje 2004 m., 2005 m. teroristinių atakų Kaire ir Šarm el Šeiche bei sprogdinimo Dahabe 2006 m. Teroristai siekė kovoti su Mubarako režimu ir rėmėsi radikalia islamiška ideologija, pagal kurią antpuoliai prieš užsieniečius ne musulmonus yra sveikintini.
Daugiausia turistų Egipte apsilankė 2010 m. – 14,7 mln. 2010 m. gauta ir daugiausia pajamų iš turizmo – 12,5 mlrd.$. Turizmo sektoriuje tiesiogiai ir netiesiogiai dirbo 3,7 mln. gyventojų, t. y. 15,5% visų dirbančiųjų.
Po Egipto revoliucijos 2011 m. turizmas sumenko. Dėl neramumų šalyje užsienio turistų skaičius 2011 m. sumažėjo apie 37%, iš viso 2011 m. Egipte apsilankė 9 mln. turistų. Tai neigimai paveikė visas sritis nuo apgyvendinimo iki automobilių nuomos, oro transporto, sveikatinimo paslaugų ir turistų pramogų industrijos. Turizmo operatoriai siekdami susigrąžinti turistus įvedė dideles nuolaidas, žemos kainos išliko ir 2012 m. pradžioje. 2013 m. Egipte apsilankė 9,5 mln. turistų, o pajamos iš turizmo krito iki 5,9 mlrd. $
Vizos
Užsieniečiai, išskyrus kelių Vidurio Rytų valstybių piliečius, keliaudami turi turėti pasus ir vizas. Vykstantiems per šalį tranzitu, lėktuvu ar laivu, vizų nereikia. Afrikos šalių piliečiai turi pateikti pažymas dėl skiepų nuo choleros ir geltonojo drugio. Nuo 2015 m. gegužės 15 d. užsienio piliečiai nebegalės gauti vizų atvykę į šalį oro uostuose.
Transportas
thumb|180px|Misr geležinkelio stotis Aleksandrijoje
Oro uostai
Egipte yra devyni tarptautiniai oro uostai, kurie aptarnauja visus didžiuosius šalies miestus. Į šiaurės rytus nuo Kairo yra pagrindinis Egipto oro uostas – Tarptautinis Kairo oro uostas. Trys oro uosto terminalai priima lėktuvus iš visų didžiųjų pasaulio miestų Šiaurės Amerikoje, Europoje, Azijoje ir Afrikoje. Kairą iš oro uosto galima pasiekti autobusu, taip pat už protingą kainą į miestą ir jo viešbučius veža taksi.
Centriniame Egipte esantis Luksoro oro uostas aptarnauja Nilo slėnį ir yra patogus tiems, kurie lanko turistų mėgiamas vietoves regione. Į šį oro uostą skraido lėktuvai iš Jungtinės Karalystės, Vokietijos, Rusijos, Prancūzijos, Italijos ir Turkijos. Du atnaujinti terminalai aptarnauja tarptautinius ir vietinius skrydžius, jame veikia keli Egipto vežėjai, įskaitant Air Cairo ir Egypt Air. Oro uostas yra netoli miesto centro, jį pasiekti galima reisiniais autobusais ir taksi.
Tarptautiniai oro uostai taip pat yra šalia Raudonosios jūros pakrantės kurortų Hurgados, Šarm el Šeicho, Tabos, Marsa Alamo.
Geležinkelis
Aleksandrijos-Kairo-Luksoro-Asuano linija kasdien į abi puses važiuoja kondicionuojami miegamieji traukiniai. Ši linija ypač patraukli turistams, nes jie gali praleisti naktį traukinyje, kol jis važiuoja nuo Kairo iki Luksoro. Prabangus ekspresas taip pat jungia Kairą su Mersa Matruhu važiuojant link Libijos sienos.
Valiuta
Egipto valiuta yra Egipto svaras, paprastai trumpinamas kaip EGP, LE arba L.E. Viena šimtoji svaro yra piastra. Egipto svečiams nėra ribojamas atsivežamas valiutos kiekis, tačiau pervežamos Egipto valiutos kiekis neturėtų viršyti 5000 Egipto svarų.
Klimatas
Egiptas yra viena karščiausių ir labiausiai saulėtų pasaulio šalių. Išskyrus nedidelį teritorijos ruožą palei Viduržemio jūros pakrantę, Egiptui, kurio beveik visą teritoriją užima Sachara, būdingas dykuminis klimatas. Viduržemio jūros pakrantėje iškrenta 100-200 mm kritulių per metus. Centrinėje ir pietinėje Egipto dalyje gali nelyti ištisus metus.
Druskininkų Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ cerkvė
Druskininkų Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų džiaugsmas“ cerkvė – stačiatikių cerkvė Druskininkuose.
Istorija
thumb|left|140px|Interjeras Pirmoji laikina šventykla Druskininkuose pastatyta 1857 m. nuosavame name Gardino gubernatoriaus pavaduotojo Jakovo Rožnovo pastangomis. Jis taip pat padengė visas naujosios cerkvės statymo išlaidas ir ji buvo pastatyta 1865 m. Nuo 1895 m. prie cerkvės įkurta mokykla. TSRS laikais 1947 m. oficialiai užregistruota parapija, kurioje buvo 350 narių. 1957 ir 1978 m. cerkvė remontuota.
Ėrdingas
Ėrdingas – miestas Vokietijoje, Bavarijos federacinėje žemėje.
Istorija
Medžiotojai apsigyveno apylinkėse apie 6000 m. pr. m. e., rastas tų laikų kirvis iš elnio rago. Iškastos dvi buveinės prie Altenerdingo, datuotos apie 2500 m. pr. m. e. Jų gyventojai buvo sėslūs žemdirbiai. Langenprysinge buvo rasta 20 kapų iš ankstyvojo Bronzos amžiaus.
Miestas buvo įkurtas 1228–1230 m. Jis plėtojosi kelyje tarp Landshuto ir Miuncheno. Ėrdingas buvo pasienio miestas tarp abiejų nesutariančių miestų. Per Trisdešimtmetį karą Švedijos kariuomenė du kartus užėmė miestą ir jį sudegino.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, 1945 m. Sąjungininkai, bombarduodami karinį oro uostą prie miesto, numetė bombas ant Ėrdingo, daug miesto gyventojų žuvo.
1950 m. kovo 24 d. tuo pat metu buvo užgrobti trys Douglas DC-3 iš Čekoslovakijos. Visi 3 lėktuvai nusileido Ėrdinge. 26 iš 85 lėktuvais vykusių keleivių liko Vakarų Vokietijoje, kad pabėgtų iš komunistinės Čekoslovakijos.
1992 m. šalia Ėrdingo atidarytas Franz Josef Strauss oro uostas, daugumai žinomas kaip Miuncheno tarptautinis oro uostas.
Driuklershefenas
Driuklershefenas arba Mičurinskojė (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gusevo miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1905 m. buvo 38 gyventojai. 1928 m. rugsėjo 29 d. prijungtas prie Lipovo, 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Lipovo apylinkės kaimas.
Vaiguvos valsčius
Vaiguvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Vaiguva.
Istorija
Valsčius minimas nuo XIII–XIV a. Atkurtas po I pasaulinio karo 1919 m., vėliau panaikintas, vėl atkurtas 1941 m. sausio 1 d. Galutinai panaikintas 1950 m. birželio 30 d., jo teritorija perduota Kelmės rajonui (1 apylinkė) ir Užvenčio rajonui (3 apylinkės).
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 3973 žmonės:
Mykolas Antanas Pacas
Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Lietuvos didžiojo raštininko Antano Mykolo Paco (apie 1722–1774) ir Terezės Barboros Radvilaitės (1714–1780) sūnus.
1783 metais Mykolas Pacas buvo paaukštintas į Lietuvos armijos generolus-majorus. Tais pat nešiojo Kauno ir Bortiansko seniūno titulą. Buvo renkamas pasiuntiniu (deputau) į seimus.
Šeima
1775 metais vedė Liudviką Tyzenhauzaitę (m. apie. 1791), su kuria išsiskyrė apie 1785 metus. Vaikai:
Aladin
Aladin – interaktyvus kompiuterinis dangaus atlasas, leidžiantis vizualizuoti astronomines nuotraukas, atidėti ant jų duomenis iš kitų astronominių duomenų bazių ir katalogų, taip pat interaktyviai gauti informaciją apie pasirinktus objektus iš SIMBAD ir VizieR servisų. Aladin laisvai prieinamas bet kuriam interneto vartotojui.
Aladin buvo sukurtas 1999 metais Strasbūro astronominių duomenų centre (CDS), esančiame Prancūzijoje. Jis tapo plačiai naudojama virtualia observatorija. Aladin yra pilnai suderinamas su virtualių observatorijų standartais, leidžia integruoti kitas analizės programas, operuoti ir lyginti heterogeninius duomenis.
Kuban stadionas
Kuban stadionas yra įvairios paskirties stadionas Krasnodare, Rusijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms.
Istorija
Stadionas atidarytas 1960 m. spalio 30 d.
Pirmosios futbolo varžybos buvo sužaistos 1961 m. gegužės 14 d. TSRS futbolo čempionate tarp Spartak Krasnodar ir Dinamo Stavropol klubų.
Nuo 2018 m. arenoje žaidžia FK Urožaj Krasnodar.
Gojus (Vydeniai)
Gojus – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Vydenių, piečiau kelio, prie Kalėdonių miško.
Trisdešimtmetis karas
thumb|220px|Europos žemėlapis po Trisdešimtmečio karo 1648 m. Trisdešimtmetis karas vyko 1618–1648 m. ir buvo tiek religinis karas, tiek klasikinis valstybių konfliktas dėl hegemonijos ir jėgų pusiausvyros tarp Europos didžiųjų valstybių. Kare pasireiškė tiek prieštaravimai tarp Vokietijos Katalikų Lygos ir Protestantų Sąjungos, tiek Europos lygmenyje buvę Habsburgų ir Prancūzijos prieštaravimai. Austrijos ir Ispanijos Habsburgų dinastiniai interesai susidūrė su Prancūzijos, Nyderlandų, Danijos ir Švedijos interesais.
Kariniai žygiai ir mūšiai vyko daugiausia Šventosios Romos imperijos teritorijoje. Karas bei jo sukeltas badas ir ligos ištuštino ištisas imperijos sritis. Pietų Vokietijoje po karo liko tik trečdalis gyventojų. Buvo visiškai sunaikinti visi ekonominiai ir socialiniai santykiai. Vokietijai prireikė daugiau nei šimtmečio, kad atsigautų nuo šio karo pasekmių. Karas baigėsi 1648 m. sudarius Vestfalijos taiką.
Konfesiniai konfliktai
Po pirmojo Reformacijos etapo, konfesiškai Vokietija suskilo ir katalikų bei protestantų valdovai iš pradžių bandė surasti visus tenkinančią imperijos valdymo tvarką bei pusiausvyrą tarp konfesijų. Augsburgo religinė taika 1555 m. rugsėjo 25 galiausiai nustatė formulę cuius regio, eius religio (kas valdo, tas sprendžia ir dėl pavaldinių konfesinės priklausomybės). Nuo to laiko katalikų ir liuteronų bažnyčios buvo pripažįstamos kaip lygiateisės, tačiau nepripažinta Reformatų bažnyčia.
XVI a. pabaigoje toliau plintant Reformacijai bei tuo pačiu metu stiprėjant katolicizmui ir kontrreformacijai noras ieškoti kompromisų mažėjo. Naujoji kunigaikščių karta – tiek iš katalikų, tiek iš evangelikų pusės – stengėsi jėga sustiprinti savo pozicijas priešingos pusės sąskaita ir atgauti prarastas pozicijas. Prie to prisidėjo kalvinistų siekis įgauti lygias konfesines teises imperijoje. Situaciją Vokietijoje paaštrino XVII a. pradžioje prasidėjusi ekonominė krizė bei dinastiniai konfliktai, kurie didžiaja dalimi kilo dėl konfesinių prieštaravimų.
Reformacijos metu didžiausios paramos Liuteris susilaukė Saksonijoje ir kitose šiaurės Vokietijos kunigaikštystėse, kurių valdovai norėjo sustiprinti savo nepriklausomybę nuo imperijos ir praplėsti savo valdas bažnytinių žemių sąskaita. Netrukus protestantizmas pradėjo plisti ir pietų Vokietijoje, netgi griežtai katalikybę palaikiusių Habsburgų ir Vitelsbachų žemėse. Čekijoje ir Vengrijoje diduomenės priimtas protestantizmas sumišo su sepratistinėmis nuotaikomis ir ėmė kelti grėsmę Habsburgų valdžiai šiose žemėse. Kalvinizmo ir liuteronybės plitimas sužlugdė dvi svarbiausias imperijos institucijas – aukščiausiąjį imperijos teismą (Reichskammergericht) ir imperijos parlamentą (Reichstag). Imperatoriaus valdžia silpo, nes pasenusi imperijos konstitucija draudė nuolatinius mokesčius bei nuolatinę armiją.
Hebrajai
Hebrajai – semitų gentys, iš kurių susiformavo Izraelio tauta.
Trisdešimtmetis karas
Dinastiniai konfliktai
Nuo XVI a. pradžios Prancūzija stengėsi išsivaduoti iš Habsburgų valdų – Ispanijos, Nyderlandų ir Burgundijos – apsupties. Habsburgų-Prancūzijos konfliktas dėl dominuojančios padėties iki XVIII a. lėmė visus kitus konfliktus Europoje, įskaitant ir Trisdešimties metų karą. Abi pusės ieškojo sau sąjungininkų nepriklausomai nuo jų konfesinės priklausomybės.
Hebrajai
Hebrajų kalba yra ir viena iš dabartinės Izraelio valstybės valstybinių kalbų. Izraelis - tai dabartinė žydų valstybė.
Trisdešimtmetis karas
Karo eiga
thumb|Šventosios Romos imperijos imperatorius Ferdinandas II Trisdešimtmetis karas skirstomas į keturis periodus, pavadintus pagal pagrindinę valstybę, jų metu kovojusią protestantų pusėje: