cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žuklijai (Trakai)
Žuklijai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, Aukštadvario regioniniame parke, prie Vilkokšnio ežero, 2 km į šiaurės rytus nuo Grendavės. Yra du Žuklijų piliakalniai, pirmasis ir antrasis, pilkapynas.
Gyventojai
thumb|left|240px|Žuklijai nuo kito Vilkokšnio kranto
Koventris
Koventris  – miestas Jungtinėje Karalystėje, vidurio Anglijoje, 30 km į pietryčius nuo Birmingamo. Mašinų, tekstilės, elektronikos pramonė, Koventrio geležinkelio stotis. Yra universitetas. Gausu architektūros paminklų. Yra Voriko menų centras, universiteto teatras, Belgrado teatras, Belgrado aikštė, Ricoh arena, SkyDome arena, parkas karo aukoms atminti, gotikinės katedros (XIV a.) liekanos (sugriauta 1940 m., neatstatyta kaip karo paminklas). Koventryje vyksta kasmetinis Godivos festivalis.
Istorija
thumb|left|170px|Gatvė Koventryje
Miestas ėmė steigtis apie 1043 m. įkurtą benediktinų vienuolyną. Miestas garsėja legenda apie ledi Godivą, kuri nuoga prajojo per miestą, siekdama atleisti miestiečius nuo mokesčių.
Nuo 1140 m. suteiktos miesto teisės. XIV a. iškilo kaip drabužių gamybos centras. XX a. pradžioje tapo svarbiu karinės pramonės centru. Per II pasaulinį karą subombarduotas (ypač stipriai 1940 m. lapkričio 14–15 d. naktį), tačiau išliko daug istorinių pastatų.
Šalinėnų apylinkė
Šalinėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Antalieptės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Steponiškių apylinkės.
Valgomasis verpstinas
Valgomasis verpstinas (Smallanthus sonchifolius) – astrinių šeimos augalas, kurio šakniagumbiai vartojami maistui. Auginamas Anduose, nuo šiaurės Argentinos iki Kolumbijos. Įveistas Rytų Azijoje, Naujojoje Zelandijoje, Filipinuose.
Užauga iki 2 m aukščio. Lapai stambūs, minkšti. Žiedai nedideli, geltoni. Šakniagumbiai ilgi, kreminės spalvos, sveria nuo kelių šimtų gramų iki kilogramo, juose yra polisacharido inulino. Svarbus maisto produktas Andų gyventojams, naudojamas gėrimo gamyboje. Iš verpstino lapų gaminama arbata.
Pietų Amerikoje augalas vadinamas, , senovės močikų kultūroje augalas turėjo sakralinių savybių, laidotas kaip įkapės, vaizduotas keramikos dirbiniuose.
657 m.
657 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Liepa
Ravalpindis
Ravalpindis – miestas šiaurės Pakistane, Pandžabo provincijoje. 1,74 mln. gyventojų (2005). Tai pramonės centras: stipriai išvystyta karo pramonė ir inžinerija, yra artilerijos fabrikas, perdirbama nafta, gaminamas plienas, apdirbamos dujos, varomas alus. Yra technologijos koledžas.
Istorija
1959–1967 m. Ravalpindis buvo laikinoji Pakistano sostinė, kol 1967 m. ji buvo perkelta į netoliese esantį pastatytą naują miestą – Islamabadą, kuris tapo nuolatine šalies sostine.
Rastenburgo apskritis
thumb|left|200px|Rytų Prūsijos provincija iki 1905 m.: vakarinė dalis – [[Karaliaučiaus apygarda, rytinė dalis – Gumbinės apygarda]]thumb|Rastenburgo apskrities ladrato įstaiga Rastenburgo apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą. Centras – Rastenburgas (Raistpilis).
Geografija
Rastenburgo apskritis apėmė centrinę Rytų Prūsijos provincijos dalį vakarinėje Bartoje, ribojosi su Bartuvos (Frydlando), Girdavos, Unguros (Angerburgo), Lėciaus, Zensburgo ir Rešliaus apskritimis.
Istorija
1818 m. reorganizuojant krašto valdymą apskričiai priskirta 14 parapijų. Rastenburge įkurta Landrato įstaiga. 1819 m. 3 parapijos atiteko Girdavos apskričiai, 4 – Frydlando apskričiai. 1945 m. apskričiai priklausė miestai: Rastenburgas, Bartėnai, Drengfurtas ir 76 savivaldybės.
== Gyventojai ==
Gyventojai pagal tikėjimą
Kaimynų apylinkė (Dusetos)
Kaimynų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Užpalių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Vilučių apylinkės.
Buivydų uosis
Kelyje pastatyta nuoroda link piliakalnio „1 km“ (daugiau jų nėra), toliau einama link objekto kalvotomis tarpumiškio pievomis, pusiaukelėje iš pietų pusės aplenkiant sodybą. Buivydų uosis stūkso apie 50 m į kairę nuo piliakalnio informacinio stendo, lapuočių medžių ir krūmų apsuptyje. Medžiui tvirtumą stačiame šlaite suteikia iš jo šaknų susidaręs nutįsęs vientisas skydas, užimantis 8 kvadratinių metrų plotą.
Kulpis
left|120px
Kulpis arba Kariotiškių ežeras – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Trakų, šalia Kariotiškių ir Selioviškių. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų kryptimi 0,85 km, plotis iki 0,57 km. Altitudė 158,1 m. Gylis siekia 11 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis.
Krantai daugiausia žemi, pelkėti, vakarinis aukštas. Atabradas gan platus, vietomis smėlingas, tankiai apaugęs nendrių juosta. Pietinėje pakrantėje yra parkas, šiaurinėje pakrantėje auga miškelis, kitur plyti dirbami laukai ir pievos. Pietuose įteka upelis, šiaurėje išteka Saidės intakas Maišynė. Pietinėje pakrantėje eina kelias Nr.4729 (Lentvaris – Kariotiškės – Raudonė I), įsikūrusi buvusio Kariotiškių dvaro sodyba.
Ežerėvardžio Kulpis kilmė neaiški, pats jis žinomas tik iš raštų. Galbūt kilęs nuo kulpinti, kulpyti („uiti, mušti“), o gal slavizmas nuo, („gulbė“).
Nepalų kalba
Nepalų kalba – indoarijų kalba, kuria kalbama Nepale, Butane, kai kuriose Indijos dalyse ir Mianmare. Skiriamos centro, kuria remiasi XIX a. pr. susiformavusi bendrinė kalba, Rytų Nepalo ir Himalajų priekalnių tarmės. Nepalų kalba – analitinė sintetinė. Yra dvi giminės, du linksniai, daug leksikos paveldėta iš sanskrito. Seniausias nepalų kalbos rašto paminklas datuojamas 1337 m.
Vilafranka di Verona
Vilafranka di Verona – miestas Italijoje, Veneto regione, Veronos provincijoje. Vilafranka yra vidury tarp Veronos ir Mantujos. Per miestą teka Tionės upė.
Tai, kad miestas prie via Postumia kelio ir miesto kelių struktūra rodo, kad miestas yra romėnų kilmės. 1185 m. kovo 9 dieną Veronos taryba atleido miestą nuo mokesčių. Iš čia kilęs pavadinimas (villa franca). Miestas į istoriją įėjo dėl Vilafrankos taikos, kuris užbaigė Antrajį Italijos nepriklausomybės karą ir Trečiojo Nepriklausomybės karo mūšio, įvykusio 1866 m. birželio 24 d.
Lufthansos padalinys Air Dolomiti turi savo ofisą Vilafranka di Veronoje.
Maserati Quattroporte
miniatiūra|300x300px|Maserati Quattroporte Sport GT V Maserati Quattroporte prabangus keturių durų sedanas gaminamas italijos gamintojo Maserati.
Maserati Quattroporte V
2004 metais Maserati pradėjo Pininfarina suprojektuoto Quattroporte modelio gamybą, kuris komplektuojamas su tuo pačiu 4.2 L varikliu kaip Coupé, Spyder ir naujas GranTurismo modeliai, tačiau turi kiek didesnę 400 AG (298 kW) galią. Dėl didesnio svorio nei Coupé ir Spyder modeliai, Quattroporte nuo 0 iki 100 km/h spurtuoja per 5.6 sekundės, o didžiausias greitis yra 269 km/h. Quattroporte turi labai gerą svorio pasiskirstymą – 47 % svorio tenka priekiui ir 53 % galui, todėl didelis sedanas yra puikiai valdomas. Šis svorio pasidalijimas pasiektas pastūmus variklį atgal už priekinės ašies, o pavarų dėžę sumontavus prie galinės ašies kartu su diferencialu. Tokia schema paprastai naudojama tikruose sportiniuose automobiliuose ir tai yra pirmas kartas kai tokia konstrukcija panaudota sedane.
Arvydas Kuodys
Arvydas Kuodys (g. 1944 m. rugsėjo 14 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1974 m. ekonomikos mokslų kandidatas. Stažavo 1992 m. Švedijoje, 1993 m. ir 1995 m. Norvegijoje, 1996 m. ir 1999 m. Danijoje, 1997 m. ir 2000 m. Didžiojoje Britanijoje, 2001 m. ir 2004 m. Olandijoje, 2003 m. ir 2004 m. Vokietijoje.
1973–1985 m. ir nuo 1990 m. dirba Lietuvos žemės ūkio ekonomikos mokslinio tyrimo institute (nuo 1990 m. Agrarinės ekonomikos institutas), 1979–1985 m. Operatyvaus valdymo organizavimo, 1990–1992 m. Ekonominių konsultacijų skyrių vedėjas, 1992–1998 m. direktorius. Nuo 1998 m. Ūkių apskaitos duomenų tinklo padalinio vadovas, jam vadovaujant sukurta nuolat veikianti ūkių veiklos rezultatų stebėsenos sistema. 1985–1990 m. Lietuvos agropramoninio komplekso aukštosios vadybos mokyklos Vadybos ir teisės katedros vedėjas. 2000–2003 m. dėstė Lietuvos teisės universitete; nuo 1988 m. docentas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – žemės ūkio politika, ūkių veiklos rezultatų apskaita pagal ES metodiką, žemės ūkio ir maisto produktų užsienio prekyba. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių.
Jokūbas Šernas (1888)
Jokūbas Šernas (1888 m. birželio 14 d. Jasiškiuose, Nemunėlio Radviliškio valsčius, Biržų apskritis –1926 m. liepos 31 d. Kaune) – Lietuvos nepriklausomybės akto signataras, teisininkas, visuomenininkas, žurnalistas.
Brolis Lietuvos evangelikų reformatų kunigas Adomas Šernas.
Biografija
Baigė Nemunėlio Radviliškio pradinę mokyklą. 1903 m. įstojo į Slucko gimnaziją. Iš jos pašalintas, 1910 m. baigė privačią Tartu gimnaziją. 1914 m. baigė teisę Peterburgo universitete.
1914 m. redagavo „Lietuvos žinias“, nuo 1914 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti reikalų vedėjas, 1915-1918 m. Vilniaus lietuvių „Ryto“ gimnazijos istorijos mokytojas.
Tautos pažangos partijos narys. Aktyviai dalyvavo Evangelikų reformatų bažnyčios veikloje.
1917 m. rugsėjo 18–22 d. – vienas Lietuvių konferencijos Vilniuje organizatorių. Išrinktas į Lietuvos Tarybą, jos generalinis sekretorius. 1918 m. vasario 16 d. pasirašė Lietuvos Nepriklausomybės aktą. 1919 m. Ketvirtojoje Lietuvos Vyriausybėje buvo ministras be portfelio. thumb|left|200px|Ketvirtasis ministrų kabinetas. Iš kairės, sėdi: [[Justinas Zubrickas, Juozas Paknys, Mykolas Sleževičius, Antanas Merkys, Steponas Kairys, Jonas Vileišis. Stovi, iš kairės: Aleksandras Stulginskis, Jokūbas Šernas, Voldemaras Vytautas Čarneckis, Ministrų kabineto reikalų vedėjas Tadas Petkevičius.]]
1923–1926 m. – žurnalo „Savivaldybė“ steigėjas ir redaktorius, nuo 1925 m. – Vidaus reikalų ministerijos Savivaldybių departamento organizatorius ir pirmasis direktorius, Prekybos ir pramonės banko direktorius.
Pirmojo pasaulinio karo metais vedė Kleopą (ne Kleopatrą !)- Brijūnaitę, jiems 1917 m. gimė dukra Danutė Irena (mirė JAV 1998 m.). Išsiskyręs su pirmąja žmona, 1925 m. vedė Verą Fainbergaitę. Su ja 1925 m. liepos 30 d. susilaukė sūnaus Jokūbo Bernardo Šerno.
Motinos diena
Motinos diena – šventė, skirta pagerbti motinas. Lietuvoje švenčiama pirmąjį gegužės sekmadienį (oficialiai nuo 1928 metų).
Kaip oficiali šventė įsteigta JAV metodistų bažnyčios narės iš Vakarų Virdžinijos Anos Džervis (Anna Jarvis). Šią šventę ji pradėjo švęsti kaip savo mirusios motinos atminimo dieną, o vėliau kreipėsi į JAV valdžią, kad būtų paskelbta kasmetinė šventė, skirta motinų atminimui. 1910 m. Motinos diena tapo oficiali šventė Vakarų Virdžinijoje, o 1914 m. antras gegužės sekmadienis paskelbtas Motinos diena visose Jungtinėse Valstijose. Kitose šalyse Motinos dienos data įvairuoja – vienur jį susieta su Šv. Marijos šventėmis, kitur – su tos šalies istorinėmis datomis.
Griežta
Griežta arba Griežtų ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Zarasų miesto rytinėje dalyje, apie 1,5 km į rytus nuo Zarasų centro. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 1 km, plotis iki 0,57 km. Altitudė 125,7 m. Kranto linija vingiuota, šiaurinėje dalyje yra dvi įlankos. Krantai statūs, aukšti, apaugę krūmais. Pakrantėse plyti pievos. Per Griežtą iš Zarasaičio ežero prateka Dauguvos intakas Laukesa.
Delavero kolonija
Delavero kolonija  – Anglijos kolonija Šiaurės Amerikoje, viena iš Vidurio kolonijų.
Griežta
Šalia ežero šiaurrytinio ir rytinio krantų įsikūręs Sarakiškių kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias.
Delavero kolonija
Ankstyvoji istorija
Nuo pirmosios olandų gyvenvietės 1631 m. iki 1682 m., kai valdyti ėmė Pensilvanija, teritorijos, vėliau tapusios JAV valstija Delaveru, valdžia keitėsi daug kartų. Dėl to Delavero gyventojai tapo lavai įvairialype bendruomene, įvairia tiek religijų, tiek kitos kultūros požiūriu.
Griežta
Vandenvardis kildinamas iš žodžio griežti ('sukti, lenkti').
Delavero kolonija
Ankstyvoji istorija
1609 m., keliaudamas ieškoti šiaurinio kelio iš Azijos į Nyderlandus, Henris Hadsonas atplaukė į įlanką estuariją, kuri dabar vadinama Delavero įlanka. 1610 m. Samuel Argall atrado į estuariją tekančią upę, kurią pavadino Delaveru Virdžinijos kolonijos gubernatoriaus lordo De La Warr vardu.
Griežta
thumb|left|245px|Ežeras Griežta nuo šiaurinio kranto
Delavero kolonija
Ankstyvoji istorija
Pradžioje nei olandai, nei anglai nebandė įkurti savo gyvenvietes šioje žemėje. Pirmas bandymas apsigyventi buvo 1631 m., kai olandai atsiuntė 28 vyrų grupę, kuri Henlopeno rage turėjo pastatyti fortą. Pirmoji kolonija buvo įkurta tam, kad pasinaudoti didele banginių populiacija ir išgauti banginių taukus. Tačiau 1632 m. dėl nesusipratimo kolonijos gyventojus išžudė vietiniai indėnai.
Naujosios Švedijos kompanija
1638 m. kovą buvo įkurta Švedijos kolonija Naujoji Švedija, tapusi pirma nuolatine baltųjų gyvenviete Delavere. Laivas „Kalmar Nyckel“ išmetė inkarą ties Minquas Kill upe uolėtoje pakrantėje, kuri dabar vadinama  Swedes' Landing  ('Švedų išsilaipinimas') Buvo įkurta Naujosios Švedijos kompanija, kurios organizatorius ir valdytojas buvo admirolas Clas Larsson Fleming. Flamandas Samuel Blommaert, buvęs olandų Vest Indijos kompanijos direktorius, padėjo suruošti šią ekspediciją, kurios vadovu paskyrė Peterį Minoitą.
Pirmas švedų gyvenvietės postas buvo Fort Kristina, pavadintas Švedijos karalienės Kristinos garbei. Valdytojas Johan Björnsson Printz valdė koloniją nuo 1643 iki 1653 m. Po jo valdė Johan Classon Risingh, kuris buvo antras ir paskutinis Naujosios Švedijos valdytojas. Švedija prarado šią koloniją 1655 m. rugsėjį, kai Peter Stuyvesant su Nyderlandų laivynu užėmė švedų fortus ir perėmė valdžią kolonijoje. Prekybos kailiais centru ir kolonijos administracijos centru tapo Naujasis Amstelis.
1674 m., po to, kai Jorko hercogas Džeimsas užėmė Naująjį Amsterdamą, prie Delavero upės buvo pasiųstas Robertas Karas, kuris užėmė Naująjį Amstelį ir pervadino jį New Castle ('Naujoji Pilis'). Taip pasibaigė olandų valdžia šioje kolonijoje ir kartu visoje Šiaurės Amerikoje. Delaverą 1664–1682 m. iš Niujorko valdė Jorko hercogo pavaduotojas.
Viljamas Penas
Pradžioje teritorijos, kuri dabar žinoma kaip Delaveras, savininkas buvo Viljamas Penas (William Penn), kvakeris iš Pensilvanijos (neatsižvelgiant į indėnų nuosavybės teises). Viljamas Penas nuosavybės į Pensilvaniją teisę gavo 1681 m. iš Anglijos karaliaus Karolio II. Vėliau Jorko hercogo paprašė Delavero žemių, kurias jam irgi perdavė.
Penui sunkiai sekėsi valdyti Delaverą, nes jo gyventojai buvo etniškai labai maišyti. Jis pabandė sujungti Pensilvanijos ir Delavero vyriausybes, bet abiejų teritorijų atstovai smarkiai konfliktavo, ir 1701 m. V. Penas sutiko turėti dvi vyriausybes – Delavero atstovai dirbo New Castle, o Pensilvanijos – Filadelfijoje. Delavero gyventojai formavosi iš kolonistų švedų, suomių, olandų, prancūzų ir šiek tiek anglų.
Karačis
Karačis  – miestas pietų Pakistane, Sindho provincijoje, didžiausias šalies miestas (patenka į 15-uką didžiausių pasaulio miestų). Metropolinėje teritorijoje 23,55 mln. gyventojų (2016 m.). Karačis yra prie Arabijos jūros, šiaurės vakariniame Indo upės deltos pakraštyje (~100 km nuo jo žiočių).
Tai transporto, finansų, verslo ir gamybos centras, turintis daug priemiesčių. Daugelis Pakistano ir kaimyninio Afganistano tarptautinės prekybos objektų keliauja pro modernų Karačio jūrų uostą, esantį Kiamario (Kiamari) saloje. Mieste yra plačios ir didelės gatvės, magistralės, šiuolaikinis oro uostas, kuriame sustoja prisipildyti degalų tarpžemyniniai laineriai. Karačyje gaminamas plienas, tekstilė, chemikalai, avalynė, mašinos, perdirbama nafta, klesti amatai, maisto pramonė. Audinių, kilimų, bižuterijos, puodininkystės, metalo, keramikos dirbinių amatai. Veikia branduolinė jėgainė. Mieste taip pat yra daug bankų ir akcijų birža. Karačio universitetas įkurtas 1951 m., inžinerijos ir technologijos universitetas (1922 m.), Kuaide Azamo akademija (1976 m.), nacionalinis muziejus, biblioteka, zoologijos ir botanikos sodai. Karačyje yra Muhamedo Ali Džinos (Muhammed Ali Jinnah), Pakistano įkūrėjo, kapas.
Gyventojai
Senieji Karačio gyventojai buvo sindhai bei baludžai, bet vėliau į miestą ėmė plūsti gyventojai iš kitų regionų: po Indijos padalinimo ir dabartinės Indijos atkeldinti musulmonai, vadinamieji muhadžirai (1951 m. jie sudarė 57 % miesto gyventojų), XX a. 9-ajame dešimtmetyje į miestą ėmė keltis daug pabėgėlių puštūnų (kartais netgi laikomas didžiausiu puštūnų miestu pasaulyje), darbo ieškančių pandžabų, musulmonų bengalų ir biharių. XXI a. Karačį ėmė keltis pabėgėliai rohinjai, darbo migrantai uzbekai, kirgizai, Šri Lankos gyventojai, kinai.
>96 % Karačio gyventojų musulmonai – tai didžiausias musulmonų miestas pasaulyje. Taip pat yra ~2,5 % krikščionių (protestantai, katalikai iš Goa), išlikę šiek tiek hinduistų (nors iki 1947 m. jie sudarė 51 % miesto gyventojų), parsų zoroastrų.
Istorija
1839 m. atkeliavus anglams, Karačis tebuvo maža gyvenvietė, kuri vertėsi žvejyba ir prekyba. 1842 m. anglai šį miestą okupavo, ir jų valdymo laikotarpiu Karačis tapo svarbiu medvilnės ir grūdų, keliaujančių iš Indo slėnio, eksporto tašku. 1947–1959 m. Karačis buvo pirmoji nepriklausomo Pakistano sostinė, kurį laikinai pakeitė Ravalpindis, o 1967 m. nuolatine sostine tapo Islamabadas. Pirmaisiais nepriklausomybės metais Karačis sparčiai plėtėsi ir tapo pagrindiniu šalies uostu bei pramonės centru. Daug musulmonų, turėjusių palikti Indiją, apsigyveno Karačyje. Nuo 1980 m. kartais įsiplieskia konfliktai tarp atskirų politinių, religinių ir etninių grupuočių.
XX a. pab. – XXI a. pr. miestas liūdnai pagarsėjo bloga kriminogenine padėtimi (pateko į dešimtuką nesaugiausių pasaulio didmiesčių), bet vėliau pavyko nusikalstamumą sumažinti.
Mažieji Rūšupiai
Mažieji Rūšupiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, į pietus nuo kelio, 3 km į rytus nuo Skuodo. Veikia pradinė mokykla, Skuodo rajono valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba. Į pietryčių nuo kaimo yra Užluobės piliakalnis.
thumb|left|250px|Įvažiavimas į kaimą
Per kaimą teka Bartuvos intakas Luoba.
Istorija
1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Vladas Meškėnas
Vladas Meškėnas (g. 1916 m. vasario 17 d. Baku – 2020 m.)  – Lietuvos ir Australijos tapytojas.
Biografija
1924 m. su tėvais grįžo į Lietuvą. Studijavo Kauno meno mokykloje, 1936 m. konkurse už Felikso Vaitkaus pašto ženklus laimėjo III premiją. 1944 m. emigravo į Austriją, 1949 m. persikėlė į Australiją.
Kūryba
Ankstyvuoju periodu kūrė daugiausia ekspresionistinius portretus („Veveris Haukinsas“ 1961 m., „Viljamas Dobelis“ 1964 m., „Donaldas Grantas“ 1976 m.). Lankėsi JAV, sukūrė portretų (Valdas Adamkus, Alma Adamkienė, Adomas Varnas, visi 1978 m.). Kūriniams būdingos sodrios spalvos, energingi potėpiai, ryškus modeliavimas. Aštuntame dešimtmetyje suformavo savitą vadinamąjį dvigubo įvaizdžio (doubleimage) stilių: dalis portreto užtapoma įvairių spalvų potėpiais („Elvynas Lynas“ 1973 m., „Autoportretas“ 1979 m.). Vėlesnė kūryba realistiškesnė, sukūrė ir žanrinių paveikslų („Dvi seserys“ 1984 m., „Bondi“ „Pajūris“ 1990 m.). Nupiešė daug piešinių, škicų pastele („Meno pirklys“ 1958 m., „Džonas Olsenas“ 1962 m., „Draugas Donaldas“ 1985 m.). Parodose dalyvavo nuo 1953 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Povilas Jonas Sapiega
Biografija
Išsilavinimą gavo Branderburge. Karinę karjerą pradėjo 1633 metais prie Smolensko turėdamas husarų rotmistro laipsnį. Nuo 1638 iki 1645 metų Lietuvos stovyklininkas, 1645–1646 metais – pastalininkis. Po Kristupo Kiškos mirties 1646 metais užėmė Vitebsko vaivados pareigybę. 1649 metais – Lietuvos Tribunolo maršalka.
1651 metais dalyvavo Bresto mūšyje prieš Zaporožės kazokus ir Krymo totorius. 1656 metais, po savo antros eilės pusbrolio Leono Kazimiero Sapiegos mirties, gavo Ružanus, Lichovičius, Bychovą ir kitas valdas. 1656 metų vasarį užėmė Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados postus, vadovavo vienai stambių LDK magnatų prtijų.
Švedų tvano metu išlaisvino Liubliną nuo Švedijos karių, dalyvavo Varšuvos apgulty ir 1657 metais užėmė Tikocino pilį.
Buvo kritikuojamas dėl Vincento Korvino Gosievskio pralaimėjimo 1658 m. Verkių mūšyje, kuriam neva dėl asmeninio priešiškumo neatėjo į pagalbą.
1659 metais patyrė pralaimėjimą prie Chmelniko nuo Vasilijaus Šeremetjevo karių.
Bargailiai
Bargailiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Pašušvio, prie Žadikės upelio ir Bargailių miško.
Istorija
XX a. Bargailių kaimas ir dvaras buvo Kauno apskrities Krakių valsčiuje.
Povilas Jonas Sapiega
Biografija
1660 metais kartu su Stefanu Čarneckiu sumušė Rusijos karius Polonkos mūšyje.
Mirė 1665 m. gruodžio 30 d. Ružanuose. Palaidotas Berioze.
Valstybinė veikla
1633 m. paskirtas husarų rotmistru, 1635 m. priimtas į karaliaus dvarą, 1638 m. paskirtas Lietuvos stovyklininku, 1645 m. – LDK pastalininku. 1656 m. tapo Lietuvos didžiuoju etmonu.
1646 m. paskirtas Vitebsko vaivada, nuo 1656 m. – Vilniaus vaivada.
Mesaadas
Mesaadas – miestas Alžyre, Dželfos vilajoje, apie 250 km į pietus nuo Alžyro miesto. 106,9 tūkst. gyventojų (2007). Žinomas nuo Romos imperijos laikų.
Drakonas
Drakonas – sparnuotas skraidantis slibinas, kurio išvaizdoje yra keleto gyvūnų bruožų, dažniausiai roplio (gyvatės, driežo, krokodilo) galva (ar kelios galvos) ir kūnas su paukščio sparnais. Kartais prie šio kombinuoto kūno pridedama ir kitų gyvūnų (žuvies, panteros, liūto, ožio, šuns, vilko ir kt.) kūno dalių. Drakono mitai ir vaizdiniai paplitę įvairiuose pasaulio kraštuose.
Europa ir Amerika
Charakteringiausias šiuo metu paplitęs drakono įvaizdis – roplys, dažniausiai turintis vieną arba kelias galvas, galintis alsuoti ir spjaudytis ugnimi. Jo kūnas padengtas žvynais, o linija nuo galvos iki uodegos apaugusi trikampio formos sustorėjimais – ataugomis. Drakonas dažniausiai turi sparnus ir skraido. Tačiau neretai drakonams priskiriami mitologijų gyvatiškos formos milžiniški padarai, kurie neskraido, tačiau turi roplio bruožų.
Būtent taip drakonai vaizduojami meniniuose filmuose, knygose, paveiksluose. Šiam įvaizdžiui formuotis daugiausiai įtakos turėjo Viduramžiais paplitęs Šv. Jurgio mitas, vaizduotas kronikose, religiniuose paveiksluose. Anot mito, Šv. Jurgis nugalėjęs drakonu (slibinu) pasivertusį Šėtoną.
Centrinė ir Rytų Azija
Centrinėje ir Rytų Azijoje, priešingai nei Vakaruose, drakonas nelaikytas pikta lemiančiu padaru. Priešingai, jis laikytas taurumo, jėgos ir išminties simboliu. Tad dažniausiai vaizduojamas kaip viengalvis roplys, panašiais į krokodilo nasrais, nuo kurių nutįsę ūsai. Daugumoje paveikslų drakonai vaizduojami susirangę į spiralę, su mažyčiais sparnais arba visai be jų. Galūnės (kojos ar rankos) išaugusios šonuose. Niekada nevaizduojami stovintys ar vaikštantys žeme drakonai. Dar ir šiandien drakonas laikomas stiprybės, vienybės ir jėgos ženklu. Drakonas taip pat laikytas Kinijos imperatoriaus ženklu.
Drakonas astrologijoje
Kinų astrologijoje drakonas yra vienas iš zodiako ženklų. Anot astrologinių šaltinių, šio ženklo metais gimę žmonės neva esą stiprūs, ištvermingi, jų gyvenimas būsiąs sėkmingas.
Stalgėnų šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
'''Stalgėnų šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Plungės rajone, Stalgėnų kaime, prie kelio, Minijos kairiajame krante. Parapijos teritorija apima Stalgėnų, Stalgo, Luknėnų ir Rapšaičių kaimus.
Istorija
Stalgo kaimo ūkininkai Petras ir Petronėlė Stoniai būsimai bažnyčiai dovanojo savo ūkį su pastatais ir 15 ha žemės. Plungės klebono Povilo Pūkio rūpesčiu pagal inžinieriaus Kačanausko projektą 1918 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Medieną dovanojo M. Oginskienė.
1918 m. lapkričio 23 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Vietovę, kurioje pastatyta bažnyčia, nutarta vadinti Stalgėnais. 1921 m. įkurta parapija.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano (24 × 12 m), vienabokštė, su apside, 2 bokšteliais. Įrengti 5 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių su betoniniais stulpeliais.
FC Vilnius
Vilniaus FC – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Klubas įkurtas 1974 m. iš Lietuvos moksleivių rinktinės. 1990 m. turėjo aukštojo sportinio meistriškumo mokyklos (ASMM) statusą. Klubo sporto mokykloje treniruodavosi apie 500 vaikų ir paauglių. 2001 m. A. Breikštas atkūrė „Šviesos“ klubą, kuris 2003-2007 m. žaidė A Lygoje. Situacija pasikeitė 2008 m., kai Lietuvos futbolo federacija leido sportininkams nutraukti sutartis be jokių įsipareigojimų. Geriausi futbolininkai išėjo, kiti buvo atleisti. 2008 m. klubas negavo A lygos licencijos, todėl 2008 m. sezone žaidė I lygos varžybose, o 2009 m. išvis nežaidė jokioje lygoje. Klubo savininkas A. Breikštas labiau linko investuoti į Lenkijos ŁKS Łódź klubą. .
Treneriai
Klubo treneriais yra dirbę žinomas strategas Kęstutis Latoža ir Ivanas Švabovičius, kuriam išėjus į Visagino „Interą“ komandą pradėjo treniruoti Antanas Vingilys. 2008, metus vadovavęs vilniečių ekipai, Antanas Vingilys persikėlė į Kauną, į nacionalinę futbolo akademiją. Treneriu buvo vėl paskirtas Ivanas Švabovičius.
T-150
thumb|right|250px|Ratinis traktorius T-150K T-150 ir T-150K – universalus traktorius, kuris gaminamas Charkovo traktorių gamykloje. Traktorius T-150 turi vikšrinę važiuoklę, o T-150K – ratinę. Abu traktoriai tarpusavyje yra maksimaliai unifikuoti – skiriasi tik važiuokle ir transmisija. Pirmasis ratinio traktoriaus variantas (T-150K) buvo pagamintas anksčiau ir buvo labiau paplitęs.
Modifikacijos
Traktorius T-150K turėjo karinę modifikaciją T-155, skirtą vilkti artilerijos pabūklams ir atlikti kariuomenės inžinerinius-statybos darbus. Nuo bazinio modelio skiriasi galine dalimi, kurioje, vietoje padargų prikabinimo sistemos, sumontuotas vilkimo kablys, įrengtu variklio pašildymo įrenginiu, didesniu važiavimo greičiu, pailgintu galiniu pusrėmiu, ant kurio sumontuotas krovininis kėbulas.
Traktoriaus T-150K modifikacija T-156 pritaikyta darbui su krautuvu, o modelis LT-157 naudojamas medžių vilkimui.
Ant traktoriaus T-150K bazės Rybinsko kelių mašinų gamyklos gamina vienaašius plentvolius DU-62, DM-476 ir skreperius DZ-12 , DZ-121. Šie traktoriai skiriasi tuo, kad vietoje galinio pusrėmio sumontuoti mašinų (plentvolių, skreperių) rėmai. Šarnyrinis mazgas tarp pusrėmių – modifikuotas.
Taip pat buvo gaminta modifikacija su žema kabina, sumontuota ant galinio pusrėmio, kuri buvo naudojama kaip aerodromo vilkikas.
Agluonėnai
Agluonėnai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, kairiajame Minijos intako Agluonos krante, 6 km į šiaurės rytus nuo Priekulės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Agluonėnų pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1958 m.), darželis „Nykštukas“, paštas (LT-96020), kaimo turizmo sodyba „Čepų sodyba“. Kaime stovi aukščiausias Klaipėdos rajono Bobės ąžuolas, prie Agluonos 1989 m. pradėtas sodinti Lietuvininkų ąžuolynas. Etnografinė sodyba, kurioje yra įrengtas muziejus. Yra sutvarkytos Agluonėnų senosios kapinės.
T-150
Konstrukcijos ypatumai
Traktorių T-150 ir T-150K varikliai sumontuoti priekyje. Už variklio sumontuota (kietai tvirtinama) pavarų dėžė, virš jos – kabina, kurios gale degalų bakas. Pavarų dėžė turi kelis režimus (transportinį, darbinį, vilkimo (lėtas), atbulinį), kurių kiekvienas turi 4 pavaras, perjungiamas (hidromovomis) be galios praradimo. Aukščiausioms pavaroms naudojami planetiniai reduktoriai. thumb|left|200px|T-150K vaizdas iš galo Vikšrinis traktoriaus variantas vairuojamas vairaračiu – proporcingai vairo pasukimo kampui sumažėja alyvos slėgis atitinkamoje pavarų dėžės movoje, kuri pradeda praslysti stabdydama vikšrą. Taip pat, kiekvienam vikšrui, galima įjungti skirtingas pavaras, tokiu būdu gaunami fiksuoti posūkio spinduliai.
Ratinis variantas susideda iš dviejų pusrėmių: priekinio – su varikliu, pavarų dėže, kabina ir kuro baku; ir galinio – su padargų prikabinimo sistema. Varantieji tiltai – vienodi (priekinis tiltas atjungiamas), su didelio skersmens plačiomis padangomis.
Variklis
Traktoriui T-150 buvo sukurtas dyzelinis, skysčiu aušinamas V6 variklis SMD-60. Nominali galia – 150 AG. Variklyje sumontuota efektyvi, trijų pakopų oro valymo sistema, kurią sudaro sausas cikloninis, dviejų pakopų separatorius su nusėdusių dulkių nusiurbimu ir smulkaus valymo inertinis-alyvos filtras. Variklis užkuriamas paleidžiamuoju benzininiu varikliu su elektriniu starteriu. Traktoriuje T-150K montuojami SMD-62 varikliai, kurių galia 165 AG.
Transmisija
thumb|right|200px|Vikšrinis traktorius T-150 Traktoriuose montuojamos mechaninės transmisijos su pavarų perjungimo hidromovomis, kuriomis pavaros perjungiamos neprarandant galios (važiuojant, esant apkrovai). Judėjimo režimai (transportinis, darbinis, lėtas, atbulinis) perjungiami traktoriui stovint.
Agluonėnai
miniatiūra|left|Etnografinė sodyba
Etimologija
Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, priesagos -ėn- vedinys nuo čia pratekančios Agluonos upės.
T-150
Transmisija
Pavarų dėžė vikšriniame traktoriuje – dviejų srautų, kurie leidžia nepriklausomai perjungti kiekvieno vikšro pavarą. Kiekvieno iš pavarų dėžės išeinančio veleno sukimo momentas per planetinius reduktorius perduodamas pagrindinėms pavaroms, kurios leidžia nepriklausomai valdyti kiekvieno vikšro greitį traktoriui sukantis.
Ratinio traktoriaus T-150K sukimo momentas nuo pavarų dėžės perduodamas paskirstymo dėžei (esančiai tame pačiame korpuse), o nuo jos – varantiesiems tiltams. Be to, nuo pavarų dėžės dalis galios perduodama padargų prikabinimo mechanizmui.
Agluonėnai
Istorija
Pirmą kartą gyvenvietė paminėta 1540 m. Klaipėdos valsčiaus gyventojų mokesčių knygoje, 1736 m. atidaryta pradinė mokykla. 1758 m. pirmąkart pažymėta J. Enderšo sudarytame Prūsijos žemėlapyje. XIX a. Agluonėnai – kaimas Klaipėdos apskrityje, jame veikė pašto stotis.
Nuo 1907 m. pro Agluonėnus maršrutu Klaipėda–Pėžaičiai pradėjo kursuoti siaurasis traukinukas. Prie Lietuvos Agluonėnai kartu su Klaipėdos kraštu, prijungti 1923 m. Nuo 1950 m. „Jaunosios Gvardijos“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
1958 m. įsteigta biblioteka, vaikų darželis-mokykla, kultūros namai. Sovietmečiu kaime buvo įrengtas muziejus, veikiantis ir dabar.
2013 m. liepos 4 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-1513 patvirtino Agluonėnų herbą.
Ivan Gašparovič
Ivanas Gašparovičius (g. 1941 m. kovo 27 d.) – Slovakijos politikas, teisės mokslų profesorius. Nuo 2004 m. iki 2014 m. birželio 15 d. politikas ėjo Slovakijos prezidento pareigas. Jis yra pirmasis šalies vadovas perrinktas antrai kadencijai.
Biografija
I. Gašparovič gimė mažame Slovakijos miestelyje Poltare. Jo tėvas Vladimir Gašparović po I pasaulinio karo emigravo iš Kroatijos ir buvo pradinės mokyklos mokytojas.
Nuo 1959 iki 1964 m. I. Gašparovič studijavo pagrindiniame šalies Bratislavos Komenskio universitete teisės mokslus. 1968 m. politikas prisijungė prie šalies komunistų partijos, paremdamas Alexander Dubček reformas. Tačiau po ketverių metų I. Gašparovič buvo pašalintas iš partijos.
Vėliau iki 1990 m. vasaros I. Gašparovič grįžo dirbti į teisės sritį. Po Aksominės revoliucijos I. Gašparovič prisijungė prie Václav Havel komandos ir dirbo prokuroru.
1992 m. politikas prisijungė prie Žmonių partijos – judėjimo už demokratinę Slovakiją veiklos.
2002 m. I. Gašparovič sukūrė savo partiją Demokratinis judėjimas. Su ja jis dalyvavo parlamento rinkimuose, tačiau surinko tik 3,3 % balsų, kurių nepakako pakliūti į parlamentą.
2004 m. balandžio mėnesį politikas nusprendė dalyvauti šalies prezidento rinkimuose. Pagrindinis jo konkurentas buvo buvęs šalies premjeras Vladimír Mečiar. Pirmame rinkimų ture surinkęs 22,3 % balsų kartu su V. Mečiar (32,7 %) varžėsi antrame rinkimų ture. Jame I. Gasparovič surinko 59,9 % balsų ir tapo 3-iuoju šalies vadovu. Jis pakeitė Rudolf Schuster.
2009 m. rinkimuose I. Gašparovič gavo 55,53 % balsų, o opozicijos kandidatė Iveta Radičová – 44,47 % balsų. Tokiu būdu I. Gašparovič tapo pirmuoju šalies prezidentu perrinktu antrai kadencijai.
Baltakaktis medupaukštis
Baltakaktis medupaukštis (Purnella albifrons) – medsiurbinių (Meliphagidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti baltakakčių medupaukščių (Purnella) genčiai.
Anksčiau buvo priskiriamas dryžoutųjų medupaukščių genčiai.
Parškaimis
Parškaimis arba Sidorovas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Parsakaims prūsiškos kilmės. 1419 m. minimas Porsekaym. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities dvaras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Slavskojės apylinkės kaimas, 1993 m. prijungtas prie Poberežjės.
Nuorodos
Pobereschje
Kaukazinis kėnis
Kaukazinis kėnis (Abies nordmanniana) – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, pušinių šeimos (Pinaceae) spygliuočių medžių rūšis.
Paplitimas
Rūšis savaime paplitusi Juodosios jūros pietinių ir rytinių pakrančių kalnuose (Turkijoje, Gruzijoje, Armėnijoje, Azerbaidžane, pietvakarinėje Rusijoje palei Juodosios jūros rytų pakrantę).
Ropinė gumbapupė
Ropinė gumbapupė (Pachyrhizus erosus) – pupinių šeimos augalas, vertinamas dėl valgomų šakniagumbių. Augalas kilęs iš Meksikos, Centrinės Amerikos, vėliau įveistas Filipinuose, Rytų ir Pietryčių Azijoje.
Kaukazinis kėnis
Paplitimas
Natūralaus paplitimo areale virš jūros lygio auga 500–2001 m aukštyje, kur per metus iškrinta nuo 1000 mm ir daugiau kritulių.
Ropinė gumbapupė
Tai iki 4–5 m užaugantis vijoklinis augalas. Lapai stambūs, širdiški, žiedai melsvi. Šakniagumbiai išauga iki 2 m ilgio ir gali sverti net 20 kg. Dideli gumbai išauga tik ten, kur bent 9 mėnesius būdingi šilti orai, vidutinio klimato srityse išauga smulkesni. Šakniagumbio odelė geltona, popieriška, vidus traškus, konsistencija primena žalią bulvę ar kriaušę.
Kaukazinis kėnis
Apibūdinimas
Kaukaziniai kėniai yra piramidės formos visžaliai, spygliuočiai medžiai ir jie aukščiausiai išaugantys vietiniai Europos medžiai. Jų aukštis jų savaiminio paplitimo regionuose įprastai siekia 40-50 m aukštį. Stambūs individai esantys 61 m aukščio su kamieno skersmeniu iki 2 m gerokai reti. Kaip teigia juos tyrinėję specialistai, Vakarų Kaukaze esančiame Kaukazo rezervate prie Mzymtos upės yra užregistruotas 78 m aukščio šios rūšies medis. Taip pat yra pranešimų, kad Vakarų Kaukaze auga ir iki 85 m aukščio šios rūšies medžiai, bet tokie pranešimai gali būti niekuo nepagrįsti, nes niekur nėra oficialaus patvirtinimo.
Žievė pilka, lygi, o brandaus amžiaus individų įtrūkusi. Spygliai 1-3 (-3,5) cm ilgio ir 0,1-0,2 cm pločio, pailgi, plokšti, viršutinėje pusėje tamsiai žali, apatinėje pusėje su dviem porų juostelėmis. Moteriški kankorėžiai cilindriški, 10-20 cm ilgio, 4-5 cm pločio, sudaryti iš 150–200 plaušelių. Sėklos 6 mm ilgio, su 22 mm ilgio sparneliu.
Ropinė gumbapupė
Ropinės gumbapupės šakniagumbiai dažniausiai valgomi žali, pagardinti druska, citrinos sultimis ar raudonaisiais pipirais. Taip pat dedami į sriubas, troškinius, yra garnyro dalis. Gali būti taip pat vaisinių salotų dalis. Visos kitos augalo dalys nuodingos, sėklose yra toksino rotenono, naudojamo insekticidų gamyboje.
Ropinė gumbapupė Meksikoje ir kitur Amerikoje vadinama (actekai vadina ), Azijoje, , ,.
Kaukazinis kėnis
Porūšiai
Išskiriami du porūšiai:
Panaudojimas
Kaip dekoratyvinis medis dažnai sodinami parkuose ir didesniuose soduose. Kaukaziniai kėniai viena svarbiausių Europoje kalėdinėms eglutėms auginamų rūšių, mėgstami dėl patrauklių spygliukų, kurie nėra aštrūs ir, medžiui išdžiūvus, lengvai nebyra kaip eglučių spygliukai.
Mediena minkšta, naudojama popieriaus gamybai, lengvoms konstrukcijoms.
Auginimas Lietuvoje
Kaukaziniai kėniai gali augti tik Lietuvos pajūrio regionuose, kur žiemos švelnesnės, o Rytų ir Vidurio Lietuvoje dažnai medeliai apšąla. Nepaisant tai, ir pajūryje augantys kaukaziniai kėniai, aukščiu niekada neprilygs vietinėms populiacijoms augančioms Kaukazo regione ir šiaurės Turkijoje.
Abies nordmanniana subsp. nordmanniana porūšis gali augti 5a, 5b, 6a, 6b, 7a, 7b, 8a, 8b, 9a atšiaurumo zonose.
Pamituvys (Šimkaičiai)
Pamituvys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Šimkaičių, dešiniajame Mituvos krante.
Metai (žurnalas)
thumb|150px|2006 m. rugpjūčio–rugsėjo „Metų“ viršelis|alt= Metai – Lietuvos mėnesinis literatūros ir kultūros žurnalas, einantis nuo 1991 m. Vilniuje.
Istorija
Leidžiamas vietoje žurnalo „Pergalė“. Leidžia Lietuvos rašytojų sąjunga. Tiražas 1991 m. – 15 500 egz., 1997 m. – 2000 egz., 2007 m. – 1250 egz., 2018 m. – 1000 egz.
Žurnalas spausdina originalią ir verstinę literatūrą, eseistiką, literatūros mokslo ir kritikos straipsnius, recenzijas, publicistiką. Skelbia debiutuojančių autorių kūrybą, tremties ir rezistencijos atsiminimus, literatūrinį palikimą.
Bargainiai
Bargainiai – buvęs kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Luokės.
Not.com.mercial
„not.com.mercial“ – 24-asis amerikiečių dainininkės ir aktorės Cher studijinis albumas, išleistas 2000 m. lapkričio 8 d. Albumas buvo išleistas tik per Cher.com ir Artist Direct. Tai albumas išleistas po didžiausio Cher komercinio hito „Believe“.
Juodbalių karjeras
Juodbalių karjeras, taip pat Juodbalio karjeras – neveikiantis karjeras, esantis Anykščių rajono šiauriniame krašte, Ramuldavos girioje, 9 km į šiaurės rytus nuo Anykščių, išsidėstęs ištuštėjusių Smalinos ir Pavarių kaimų dalyse, vienas iš didžiausių smėlio karjerų Lietuvoje. Iki buvusio Juodbalos kaimo veda specialiai pastatytas kelias. Patenka į Šimonių girios biosferos poligono teritoriją. Susidaręs apie 12,5 ha dydžio vandens telkinys.
Not.com.mercial
Albumo informacija
Dauguma „not.com.mercial“ (tariama not dot com dot mercial) dainų buvo parašytos pačios Cher 1994 metais, kai ji ilsėjosi Prancūzijoje. Daina „Born With A Hunger“ buvo parašyta Shirley Eikhardt, o „Classified 1a“ remiksuota 1970 metais Sonny Bono parašyta daina. Folkroko stiliaus albumas su keliomis baladėmis buvo pateiktas įrašų kompanijai „Warner U.K.“, su kuria Cher 1995 m. pasirašė sutartį. Kompanijos vadovas Rob Dickins atmetė projektą kaip „nekomercinį“.
Juodbalių karjeras
miniatiūra|240px|left|Apleista bazė, 2020 m. 240px|left|thumb|Juodbalių karjeras 2007 m.
Not.com.mercial
Albumo informacija
1999 m. Cher nusprendė, kad laikas išleisti albumą išskirtinai fanams per savo internetinę svetainę ir Artist Direct. Nors nebuvo išleistas nei vienas singlas iš albumo, daina „Born With the Hunger“ buvo įtraukta į tarptautinę „The Very Best of Cher“ versiją.
Juodbalių karjeras
Istorija
1989 m. į smėlio-žvyro karjerą per mišką buvo nutiestas naujas, dviejų eismo juostų asfaltuotas kelias, jo ruože per Šventąją pastatytas gelžbetoninis Sedeikių tiltas. Trasa buvo skirta aptarnauti Kupiškyje veikiančią silikatinių plytų ir blokelių gamyklą, į kurią buvo vežami dideli kiekiai karjero iškasenų. XXI a. pradžioje baigus karjero eksploatavimą, kelias liko mažai naudojamas.
Not.com.mercial
Albumo informacija
Nei viena albumo daina niekada nebuvo atlikta gyvai, taip pat mažai žinoma ir apie patį albumą, tačiau Cher pastabos apie kiekvieną dainą pasako gana daug. Daina „The Fall (Kurt’s Blues)“, parašyta kartu su Pat MacDonald iš Timbuk3 ir Bruce Roberts, yra jos duoklė roko dainininkui Kurt Cobain, kuris nusižudė 1994 metais.
Juodbalių karjeras
Istorija
2014 m. duomenimis, buvo planuojama 5 metus naudoti naują Juodbalių smėlio telkinio dalį, kurioje naudingų iškasenų ištekliai detaliai išžvalgyti ir patvirtinti 1983 m. UAB „Kupiškio plytų gamykla“ veiklą vykdė 52,4 ha kasybos sklype, kuriam Lietuvos geologijos tarnyba leidimą išdavė 2013 m. rugsėjo 20 d. Planuojamoje naudoti telkinio dalyje, apimančioje 13,8 ha, smėlio ištekliai sudarė apie 587 tūkst. m³, iš kurių apie 78 tūkst. m³ buvo vandens telkinio dugne. Planuojamo sklypo paviršius buvo pažeistas ankstesnių kasybos darbų. Naudingojo sluoksnio storis sausumoje buvo vidutiniškai 6,1 m, vandenyje – 1,4 m. Iškastą žaliavą numatyta transportuoti 29 km atstumu automobilių keliu į gamyklą Kupiškyje.
Karjere veikė žemsiurbė, smėlio-vandens mišinio (pulpos) padavimo vamzdynai, smėlio sausinimo drenažinė sistema, kasimo, pakrovimo ir kiti mechanizmai. Šalia karjero buvo išdėstyti iškasto smėlio sausinimo sandėliai (kaupai), veikė gamybinė bazė (mechaninės dirbtuvės, kuro sandėlis, 35 kV elektros įtampos transformatorinė pastotė, vandens gręžinys su bokštu, kiti ūkiniai statiniai).
Kasyba
Karjere yra iškastinis vandens telkinys, susidaręs iš jo dugno su specialia technika siurbiant smėlį. Tam naudojama plaukiojanti barža, kuri iš vandens telkinio dugno siurbia smėlį kartu su vandeniu, apie 0,8 m skersmens vamzdžiais smėlio ir vandens mišinys transportuojamas į krantą, smėlis kartu su vandeniu krante krenta ant žemės iš 30 m aukščio vertikaliai stovinčio vamzdžio, vanduo Beržuonos upe nuteka į Šventąją.
Israel Matz
Israelis Matzas (1869 m. Kalvarijoje, Rusijos imperija - 1950 m. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV verslininkas bei žydų bendruomenės visuomeninis veikėjas.
Biografija
Gimė 1869 m. Kalvarijoje. 1890 m. emigravo į JAV, kur iš pradžių dirbo buhaletriu. 1906 m. kartu su vengrų kilmės verslininku Max Kiss įkūrė Ex-Lax farmacijos kompaniją, kuri latekso produktus gamino Brukline įsikūrusioje gamykloje. 1926 m. įmonės gaminami lateksiniai produktai buvo labiausiai perkami visoje JAV. I. Matzas kompanijos direktoriumi dirbo 42 metus, iki savo mirties 1950 metais. Verslininko vardu pavadintas Jeruzalės hebrajų universiteto žydų teisės fakultetas. Taip pat yra įkurta verslininko vardu pavadinta labdaros organizacija, kuri remia rašytojus rašančius hebrajų kalba.
Nišas
Nišas – miestas pietryčių Serbijoje, prie Nišavos upės (netoli jos santakos su Pietų Morava). Tai trečias pagal dydį šalies miestas.
Svarbus transporto mazgas. Yra tarptautinis Didžiojo Konstantino oro uostas. Nišas – svarbus industrinis Serbijos centras. Mašinų gamybos, elektronikos, tekstilės, chemijos, maisto pramonė. Šalia miesto yra Niška Banios balneologinis kurortas. Yra Nišo universitetas.
Miestas žinomas nuo Romos imperijos laikų Naissus pavadinimu. Tai buvusi graikų kolonija. Vėliau miestas atsidūrė slavų ir turkų įtakoje. Išlikę nemažai Osmanų imperijos laikotarpio statinių. Niše yra Kaukolių bokštas (Ћеле Кула), kuriame turkai įmūrijo serbų sukilėlių galvas.
Žymus žmonės
Niše gimė žymus Romos imperatorius Konstantinas Didysis.
Tadas Špukas
Tadas Špukas (g. 1989 m. liepos 31 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis FK Šiaulių klube.
Ksantės nomas
Ksantės nomas  – vienas iš Graikijos nomų, Rytų Makedonijos ir Trakijos periferijos dalis. Sostinė – Ksantė (52,3 tūkst. gyv.). Tai labiausiai vakarinis Trakijos nomas.
Geografija
Šiaurinėje dalyje driekiasi Rodopų kalnai. Rytuose – Koulos (Koula) kalnai, o šiaurės rytuose – Papingio kalnai.
Pietinėje ir centrinėje nomo dalyse klimatas Viduržemio jūros tipo. Šiaurinėje dalyje ir kalnuose klimatas labiau kontinentinis, žiemos šaltesnės.
Ribos
Su Ksantės nomu ribojasi:
Gyventojai
Ksantė – vietovė, kur tradiciškai gyvena Graikijos musulmonų mažuma. Nomo gyventojai krikščionys – beveik vien graikai (58,8%), daugelis kurių yra antros ketvirtos pabėgėlių iš Anatolijos ir Rytų Trakijos palikuonys. Vietiniai musulmonai labiau heterogeniški, daugiausia gyvena kaimuose. Daugelis musulmonų – turkai, kurių gimtoji kalba yra turkų. 23% nomo gyventojų ir apie 55% vietinių musulmonų yra pomakai, kurių gimtoji kalba – bulgarų kalba. Nemažai vietinių musulmonų yra čigonai musulmonai, nelegaliai imigravę iš Albanijos ir Kurdistano.
Savivaldybės
thumb|240px|left
Emilė Greitrašytė
Emilė Greitrašytė – viena iš Volto Disnėjaus komiksų serijos veikėjų. Ji dirba Skrudžo Makdako Pinigų dėžėje sekretore.
Greitrašytė buvo pasamdyta dirbti Skrudžo seserų Hortenzijos ir Matildos maždaug 1908 metais. Iš pradžių Skrudžas nebuvo patenkintas, kad kažkas svetimas užsiima jo buhalterija, tačiau neilgai trukus priprato. Pirmasis personažo pasirodymas buvo serijoje „Gebėjimas viską paversti auksu“, kurioje taip pat debiutavo ir Magika Keryčia.
Branduolinė fizika
Branduolinė fizika yra fizikos šaka, kuri tiria atomų branduolių savybes ir sąveikas. Šios srities atradimų rezultatai darė ir daro didelę įtaką kasdieniniam gyvenimui bei įvairioms mokslo sritims. Radioaktyvumas panaudojamas medicinoje, gamyboje, radioaktyvių izotopų indikatoriai prisidėjo prie biochemijos tyrimų plėtros.
Istorija
Radioaktyvumą 1896 metais atrado prancūzų mokslininkas H. Bekerelis (Henri Becquerel) dirbdamas su fosforescuojančiomis medžiagomis. Iš pradžių manyta, kad radiacija yra panaši į neseniai atrastus rentgeno spindulius. Tačiau tolimesni H. Bekerelio, Pjero Kiuri, Marijos Kiuri, E. Rezerfordo (Ernest Rutherford) ir kitų mokslininkų tyrimai nustatė, kad radiacija yra žymiai sudėtingesnis reiškinys.
Branduolio atomo modelį 1911 metais sukūrė Rezerfordas, 1919 metais jis pirmą kartą stebėjo branduolinę reakciją. Ypač branduoline fizika susidomėta ketvirtajame dešimtmetyje, po neutrono (1932) bei branduolių dalijimosi (1938) atradimų. Pastarąjį Kaizerio Vilhelmo institute (Kaiser Wilhelm Institute) atrado vokiečių chemikai O. Gahnas (Otto Hahn) ir F. Strasmanas (Fritz Strassmann).
Čvrsnica
thumb|250px|Čvrsnicos masyvas žvelgiant nuo Neretvos
Čvrsnica  – kalnų masyvas Dinaruose, Bosnijos ir Hercegovinos pietvakariuose, tarp Neretvos upės rytuose, Dugo lauko ir Blidinjės ežero šiaurės vakaruose, Doljankos slėnio šiaurėje ir Drežankos slėnio pietuose. Aukščiausia masyvo vieta – Pločno viršukalnė (2228 m). Iš viso yra virš 10 viršūnių, viršijančių 2000 m aukštį. Črvsnicoje yra 6,2 km ilgio Diva Grabovicos kanjonas.
Žvėris, kylantis iš jūros
Žvėris, kylantis iš jūros  – 1992 m. kino studijoje „2000“ sukurtas spalvotas meninis filmas pagal Jevgenijaus Zamiatino apysaką „Potvynis“. Drama. Filmo trukmė – 102 min. Vieša filmo premjera įvyko 1993 m. rudenį Maskvos kino centre „Presnia“.