cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kampilanas
thumb|right|250px|Kampilanas (ilgesnis) ir du [[krisas|krisai]] thumb|right|250px|Kampilanas ir kalisas Kampilanas – garsus ilgas Filipinų kalavijas, iki šiol dar naudojamas Filipinų musulmonų, ypač mėgstamas Maranao ir Maguindanao morų. Šis pavadinimas pačiai naudojamas visame salyne, patys kampilanai gana įvairios konstrukcijos.
Kampilanai būna vienašmeniai, 85–100 cm ilgio. Rankena paprastai gana ilga, kad atsvertų ilgą geležtę. Rankena dažnai iš tvirtos medienos. Gana būdinga rankenos forma – gardos skersinis ir buoželė primena pražiotus žvėries (krokodilo ar kitokio plėšrūno) nasrus. Kai kurių kampilanų rankenos turi kutus iš ožio plaukų.
Geležtė ties pamatu paprastai stora ir siaura, link galo platėja ir plonėja. Galas neretai dvišakas arba nugarėlė prie smaigalio turi priekin nukreiptą smaigalį. Dalis senovinių kampilanų turi sluoksninės sandaros geležtę – geležtės centrinis sluoksnis plieninis. Kai kurių senų kampilanų geležtės yra raštuotos, raštas susidaręs kalant geležtę. Gerai nukalta geležtė yra universali – ji lengvai nukerta galūnę, ja galima kapoti lianas ir krūmus džiunglėse.
Nuorodos
Nuotraukos:
Martin Lichtenstein
Martinas Lichtenšteinas (1780 m. sausio 10 d. Hamburgas, Vokietija – 1857 m. rugsėjo 2 d. Kylis, Vokietija) – vokiečių gydytojas, tyrinėtojas ir zoologas, Antono Lichtenšteino sūnus. Buvo pirmasis Berlyno zoologijos sodo direktorius.
Martinas Lichtenšteinas medicinos mokėsi Jėnoje ir Helmštede. Po to, 1802–1806 m., keliavo po Pietų Afriką, kurioje tarnavo Gerosios Vilties kyšulio gubernatoriaus leibmediku. 1811 m. tapo pirmuoju, Berlyne esančio Berlyno Frydricho Vilhelmo universiteto zoologijos katedros profesoriumi. 1813 m. buvo Berlyne esančio, gamtos istorijos muziejaus direktoriumi.
Lichtenšteinas buvo pirmojo Berlyno zoologijos sodo iniciatorius ir direktorius. 1841 m. jis įtikino Prūsijos karalių Frydrichą Vilhelmą IV nupirkti žemės sklypą, reikalingą zoologijos sodui.
Be to Lichtenšteinas buvo muzikaliai gabus. Buvo Berlyno Vokalinio meno akademijos narys. 1841 m. parašė didelį, jubiliejinį dainų rinkinį, skirtą 50-osioms Vokalinio meno akademijos įkūrimo metinėms paminėti. Glaudžiai susirašinėjo su kompozitoriumi Karlu Vėberiu. Be to, nuo 1811 m. buvo geros reputacijos Nelegalios Berlyno visuomenės narys.
Jo garbei pavadinta Lichtenšteino antilopė (Alcelaphus lichtensteinii).
Bibliografija
<div class="notice metadata" style="text-align:left; border-top:2px #ddd solid; border-bottom:2px #ddd solid;">Standartinis autoriaus trumpinys Licht. yra naudojamas nurodyti šį asmenį kaip autorių, cituojant lotynišką binomą<div class="notice metadata" style="text-align:left; border-top:2px #ddd solid; border-bottom:2px #ddd solid;">
FC Basel
Bazelio FC – Šveicarijos futbolo klubas iš Bazelio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1893 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir Šveicarijos futbolo taurės laimėtojai.
2022 m. rugsėjo 15 d. rungtyniavo LFF stadione, Lietuvoje. Šveicarijos klubas nugalėjo minimalia persvara 1:0. Vienintelio įvarčio autoriumi tapo Andi Zeqiri.
2022 m. spalio 27 d. rungtynėse Šveicarijijoje prieš FK Žalgiris, rezultatas buvo lygus 2:2. Pirmasis rungtynių įvartis buvo pelnytas vos prasidėjus rungtynėms, o jo autoriumi tapo Andy Diouf. Vėliau pasižymėjo Andi Zeqiri. Šveicarai pirmavo rezultatu 2:0, tačiau po dviejų tikslių Mathias Oyewusi smūgių rezultatas tapo lygus, o žalgiriečiai išsaugojo galimybes pakovoti dėl vietos kitame etape.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. rugsėjo 11 d.
Stadionas
„Bazelio“ klubas namų rungtynes žaidžia St. Jakob-Park stadione, kuris talpina 36 tūkst. žiūrovų.
Kai Šveicarijoje vyko Europos futbolo čempionatas (Euro 2008), stadiono talpa siekė 42,5 tūkst. žiūrovų, o vėliau buvo sumažinta iki 36 tūkst.
Martensitas
Martensitas – visuma plokštelių pavidalo kristalų, turinčių tetragoninę gardelę. Grūdintajame pliene yra dvi svarbiausios martensito atmainos: masyvusis ir adatiškas. Masyviojo martensito yra mažaangliuose (0,05 – 0,25 % C) ir vidutinio anglingumo (0,3 – 0,55 % C) plienuose. Jis būdingas lygiagrečių martensito kristalų grupėms. Anglingiesiems plienams būdingesnis adatiškas martensitas.
Trasa Reims-Gueux
Trikampio plano trasa Reims-Gueux – Formulės 1 trasa, šalia Reimso miesto, Prancūzijoje. Ankstyvuoju Formulė 1 periodu joje buvo organizuojamos Prancūzijos Grand Prix lenktynės.
Istorija
Trasa sudaryta iš nedidelių kelių tarp gyvenviečių 1925 – tradicinis trasų įrengimo būdas tuo metu. Po karo trasoje, iškirtus medžius ir sutvarkius kelio dangą, atsirado galimybė joje rengti aukšto lygo lenktynes. Jau 1950 čia startavo Formulės 1 Prancūzijos Grand Prix lenktynės.
Adresas
7 km west of Reims
Between the villages of Thillois and Gueux
France
Sližiai
Sližiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės pietvakariuose, 4 km į pietus nuo Veprių. Sližiai įsikūrę Siemanio upelio dešiniajame krante, netoli Širvintos upės. Seniūnaitijos centras. Išlikusi XIX a. dvaro sodyba su parku, stūkso Sližių piliakalnis (vadinamas Papiliakalniu).
Neoficialiai Sližiais arba Sližių kraštu dažnai vadinami septintajame praėjusio amžiaus dešimtmetyje į vientisą gyvenvietę sujungti Kultuvėnų, Samantonių, Sližių, Pauplių, Knyzlaukio, Kelmų, Gavėnonių, Minderiškių ir kiti aplinkiniai kaimai, kurių gyventojai yra sukūrę Sližių krašto bendruomenę. Kultuvėnuose yra Sližių biblioteka, medicinos punktas, kultūros centras, paminklas 1917 m. kovoje su vokiečių okupantais žuvusiems valstiečiams. Kapinėse stovi Sližių koplyčia, kuriose vyksta sekmadieninės pamaldos.
miniatiūra|[[Sližių dvaras]]
Istorija
Vakarinėje kaimo pusėje yra Sližių piliakalnis (Papiliakalnis) (A1206) datuojamas I tūkstantmečio antrąja puse – II tūkstantmečio pradžia. Jis stūkso Širvintos dešiniajame krante, 1,15 km į pietus nuo Siemanio ir Širvintos santakos, 0,4 km į vakarus nuo Kultuvėnų – Mančiušėnų kelio. Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, aikštelė trikampė, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 19 m ilgio, 20 m pločio pietryčių krašte. Čia supiltas 35 m ilgio, 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Širvintos upės pusėje piliakalnio šlaitai statūs ir aukšti – iki 31 m aukščio. Sližių piliakalnis 2005 m. yra pripažintas valstybės saugomu. Archeologas Petras Tarasenka, piliakalnį žvalgė 1921 ir 1936 m. ir leidinyje „Mūsų senovė“ paskelbė straipsnį „Ieškojimai Neries ir Šventosios santėklyje“, kur rašoma, jog, anot vietos gyventojų, su šiuo piliakalniu siejami įvairūs pasakojimai ir legendos. Kiekvienų metų liepos 6-ąją ant Sližių piliakalnio vyksta iškilmės Lietuvos valstybės dienai paminėti.
Pietinėje kaimo dalyje yra Sližių dvaras su išlikusia medine, baltai tinkuota, XIX a. statyta dvaro sodyba ir parku su tvenkiniais. Dvaras buvo įkurtas Kultuvėnuose XIX a. Literatūroje minima, jog 1866 ir 1887 m. sodybos savininkas buvo Belinskis (arba Bielinskis). 1919 m. Lietuvos vyriausybė dvarą konfiskavo. 1926 m. parengtas Sližių dvaro žemės parceliacijos planas. Jame pažymėta, kad dvaro žemė sudarė 309 ha ir 4 182 m2. Buvo surašyta 12 dvaro sodybos pastatų, perimamų valstybės nuosavybėn. Tuo metu dvaras su Pasiekų ir Paberžinės palivarkais priklausė Bronei Rembauskienei. Dvaras buvo išparceliuotas ir naujakuriai sklypus pradėjo valdyti nuo 1927 m.
Kultūra
Sližių krašto bendruomenė kasmet organizuoja respublikinį poezijos konkursą „Žydinčios vyšnios šakelė“. Sližiuose vyksta šio konkurso nugalėtojų apdovanojimų šventė. „Žydinčios vyšnios šakelės“ poezijos konkursas įkurtas Sližiuose 1984 metais, čia buvusiame Ukmergės rajono Salomėjos Nėries kolūkyje. Konkurso laureatais buvo: Bernardas Brazdžionis, Justinas Marcinkevičius, Jonas Strielkūnas, Eduardas Mieželaitis ir kiti poetai.
Cementitas
250px|miniatiūra|dešinėje|Cementito kristalinė struktūra (ortorombinė) Cementitas, geležies karbidas – geležies ir anglies junginys Fe3C. Grynas jis paprastai priskiriamas keraminėms medžiagoms. Svarbus geležies metalurgijoje.
Ilmenis (Darkiemio apskritis)
Ilmenis arba Pograničnojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Пограничное) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas prie Ilmės upės.
Cementitas
Savybės
Pagal masę 93,3% jo yra geležis, 6,67% – anglis (tai didžiausias anglies kiekis geležies lydiniuose). Tai kieta trapi medžiaga ,
Ilmenis (Darkiemio apskritis)
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Karpavos valsčiaus kaimas. Priklausė Dambraukos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės kaimas.
Cementitas
Savybės
Cementito kristalinė gardelė ortorombinė. . Šis junginys iki 210°C silpnai magnetiškas.
Cementito kietumas matuojant:
Metalurgija
Cementitas geležies ir anglies sistemose (t. y., angliniame pliene ir ketuje) yra įprastinis komponentas, kadangi ferite gali būti daugiausia 0,02 masės % nesujungtos anglies. Todėl angliniuose plienuose ir ketuje, kurie buvo lėtai ataušinti, dalis lydinio elementų yra cementite. Baltajame ketuje cementitas susidaro tiesiogiai kietėjančiam lydale. Angliniame pliene jis susidaro arba iš vėstančio austenito arba iš martensito atleidžiamame pliene.
Cementito mišinys su feritu (geležies modifikacija) sudaro plokštelinį darinį perlitą.
Trakiečių rūpesčiai
Trakiečių rūpesčiai – Trakų rajono savivaldybės informacijos biuletenis (savaitraštis), leistas nuo 1991 m. lapkričio 23 d. iki 1994 m. Trakuose.
Istorija
Informuodavo apie rajono savivaldybės veiklą, nušviesdavo visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą. Tiražas 1991 m. – 7000 egz., 1993 m. – 4200 egz. Nuo 1994 m. vasario vietoje jo pradėtas leisti laikraštis „Senoji sostinė“.
Vladimiras Vernadskis
Vladimiras Ivanovičius Vernadskis (1863 m. kovo 12 d. – 1945 m. sausio 6 d.) – Rusijos ir Tarybų Sąjungos mineralogas ir geochemikas, vienas iš geochemijos, biogeochemijos bei radiogeologijos įkūrėjų. Jo teorija apie noosferą turėjo didelę įtaką Rusijos kosmizmui.
Biografija
V. Vernadskis gimė 1863 m. kovo 12 d. Sankt Peterburge. Pagal šeimos legendą, jo tėvas buvo Zaporožių kazokų palikuonis. Jis buvo politinės ekonomijos profesorius Kijeve prieš persikėlimą į Sankt Peterburgą. V. Vernadskio motina buvo rusų tautybės bajorė. Mokėsi Charkovo ir Sankt Peterburgo klasikinėse gimnazijose. Studijavo Sankt Peterburgo imperatoriškojo universiteto Fizikos ir matematikos fakulteto gamtos mokslų skyriuje, kur chemiją dėstė žinomas mokslininkas Dmitrijus Mendelejevas. 1890 – 1911 m. dėstė Maskvos universitete.
Rusijos pilietinio karo metu jis dirbo ir Ukrainoje, kur jis įkūrė Ukrainos mokslų akademiją (dabar Ukrainos nacionalinė mokslų akademija). 1921 m. grįžo į Petrogradą. 1922 – 1926 m. dėstė geochemiją Sorbonoje. V. Vernadskis yra žinomas dėl jo knygos „Biosfera“ (1926 m.), kurią išpopuliarino Eduardo Suesso terminą „biosfera“ (1885 m.). 1943 m. apdovanotas Stalino premija. Prospektas Maskvoje, Ukrainos nacionalinė biblioteka ir Nacionalinis universitetas Tauridėje (Kryme) yra pavadinti V. Vernadskio garbei.
V. Vernadskio sūnus Georgijus Vernadskis (1887–1973) emigravo į Jungtines Amerikos Valstijas, kur jis išleido daug knygų apie viduramžinę ir šiuolaikinę Rusijos istoriją.
Centrinės Slovėnijos regionas
Centrinės Slovėnijos regionas  – Slovėnijos statistinis regionas, esantis šalies centre. Labiausiai apgyvendintas šalies regionų bei antras pagal plotą (2 555 km²). Didžiausias miestas – Slovėnijos sostinė Liubliana. Išvystytas ekonomikos sektorius, susisiekimas.
Geografija
Regionas apima: Borovnicos, Brezovicos, Dobrepolės, Dobrova-Polhov Gradeco, Dol pri Liublianos, Domžalės, Grosuplės, Horulio, Igo, Ivančna Goricos, Kamniko, Komendos, Liublianos, Logateco, Log-Dragomero, Lukovicos, Medvodės, Mengešo, Moravčės, Škoflicos, Šmartno pri Litijo, Trzino, Velike Laščės, Vodicės Vrhnikos savivaldybe. Iki 2014 m. sausio, Litijos savivaldybė buvo regiono dalis. Dabar priklauso Centrinės Savos regionui.
Duselninkai
Duselninkai – kaimas Alytaus rajono savivaldybės vakaruose, 2 km į pietryčius nuo Ūdrijos, šiaurės vakarinėje Duselės ežero pakrantėje.
Užsieniai (Raseiniai)
Užsieniai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, prie magistralės, šiauriau Kryžkalnio.
Command & Conquer: Tiberian Sun
Command & Conquer : Tiberian Sun – realaus laiko strateginis žaidimas, kurį sukūrė „Westwood Studios“. Šis žaidimas yra 1995 m. „Command & Conquer (Tiberian Dawn)“ tęsinys. Šioje dalyje vyksta Antrasis Tiberiumo karas. Žaidimo veiksmas vyks 2030 metais, beveik 30 metų po pirmojo Tiberiumo karo. Nuo 2010 m. šis žaidimas tapo nemokamas ir jį galima legaliai parsisiųsti internetu.
Semeniškis
Semeniškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 4 km nuo Alantos.
Ožka (žuvis)
Ožka (Pelecus cultratus) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (Cyprinidae) šeimai. Labai graži žuvis, ilgais it sparnai krūtinės pelekais, tviskanti sidabru. Nugara žalsvai pilka, pelekai pilkšvi, pilvo briauna aštri ir nežvynuota, žiotys užriestos į viršų. Kūnas ilgas ir plokščias, šoninė linija vingiuota. Užauga iki 1,5 kg, o dažniausiai sugaunamos apie 0,5 kg.
Gyvena Baltijos, Kaspijos, Juodosios jūros baseinuose. Sutinkama Pietų Švedijoje ir Suomijoje. Gyvena apysūriuose ir gėluose vandenyse: jūrose ties upių deltomis, didelėse upėse, kai kuriuose pratakiuose ežeruose.
Lietuvoje daugiausiai ožkų sugaunama Nemuno žemupyje, Kuršių mariose, yra jų ir kitose upėse, tačiau negausiai. Baltijos jūroje prie Lietuvos krantų pasitaiko retai.
Ožkos – pelaginės žuvys. Telkiasi į būrius viršutiniuose vandens sluoksniuose. Žiemą susitelkia į gilesnes vietas upių žemupiuose, deltose.
Gyvena iki 13 metų. Augimo tempas vidutinis, subręsta būdamos 3-4 metų. Neršia upių žemupiuose gegužės mėnesį. Ožkų nerštas vyksta labai triukšmingai, žuvys šokinėja iš vandens, sukasi vienoje vietoje, vanduo tarsi verda. Lietuvoje ožkos dažnos, gausiausiai paplitusios Kuršių mariose. Maitinasi žuvų mailiumi, vabzdžiais, įvairiomis lervomis, zooplanktonu.
Žūklė
Ši žuvis beveik nepakliūna į tinklus, nes sugeba nuo jų išsisukti.
Žuviena neblogo skonio, bet labai ašakota, todėl žvejų nėra itin mėgiama. Nedaug šių žuvų sugauna ir žvejai pramonininkai.
Naujakuriai
Naujakuriai – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Tabariškių, Merkio kairiajame krante, prie kelio Ažukalniai–Viktariškės. Veikė Turgelių P. K. Bžostovskio mokyklos skyrius.
Istorija
Iki XX a. vid. vadintas Nove Zabudovanijė („nauji pastatymai“).
Brekčija
Brekčija – nuosėdinė (klastinė) uoliena, sudaryta iš nuolaužų, kurių skersmuo didesnis nei 1 cm bei sucementuota panašiu ar visiškai skirtingu cementu. thumb|Brekčija
Brekčijų tipai
Pagal nuolaužinių nuosėdinių uolienų klasifikaciją brekčija yra stambianuolaužinė uoliena, nuolaužų dydis 10-100 mm skersmens, bei yra sucementuota neapzulinta nuolauža.
Dvasinis tribunolas
Dvasinis tribunolas – 1585–1795 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teismo institucija, savarankiškas Lietuvos vyriausiojo tribunolo padalinys. Tribunolo posėdžiai vyko Vilniuje.
Sudėtis
Iš pradžių tribunolą sudarė 10 teisėjų - 6 Lietuvos vyriausiojo tribunolo nariai (deputatai) pasauliečiai, skiriami Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalkos, ir 4 dvasininkai, renkami Vilniaus, Žemaičių ir Smolensko kapitulų 2 metams, nuo 1588 m. – po 3 iš kiekvieno luomo (dvasininkų ir bajorų), nuo 1641 m. – po 8, nuo 1764 m. – po 12.
Įgaliojimai
Dvasinis tribunolas veikė kaip pirmoji ar antroji (apeliacinė) teismų instancija ir sprendė bylas, kurių viena arba abi šalys buvo dvasininkai. Apeliacine tvarka jam patekdavo bylos, nagrinėtos pirmosios instancijos pasaulietiniuose (žemės, pilies, pakamario) ir kai kuriuose bažnytiniuose teismuose. Daugiausia tai buvo bylos, susijusios su bažnyčių ir vienuolynų turtinėmis teisėmis, dvasininkų luomo teisių pažeidimais, religiniais nusikaltimais.
Bylos spręstos remiantis pasaulietine teise. Dvasinio tribunolo sprendimai buvo priimami balsų dauguma ir laikomi galutiniais. Esant skirtingoms nuomonėms balsuota 3 kartus. Balsams pasidalijus po lygiai byla buvo siunčiama spręsti valdovui, nuo 1726 m. atidedama kitai sesijai. Dvasinis tribunolas dar priiminėjo pareiškimus įvairiems teisiniams faktams bei veiksmams teismo knygose įforminti.
Višakhapatnamas
Višakhapatnamas (arba Visakhapatnamas, Visakapatnas, , , ) – miestas pietryčių Indijoje, Andhra Pradešo valstijoje, prie Bengalijos įlankos, į šiaurės rytus nuo Čenajaus. Svarbus kurortas, yra didelis uostas (išvežama geležies, mangano rūdos, akmens anglys, džiutas, įvežama nafta, mineralinės trąšos), išvystyta laivyba. Garsėja tekstilės pramone, amatais (ypač ornamentika iš dramblio kaulo, sidabro, ragų). Yra karinio jūrų laivyno bazė, oro uostas. Veikia Andhros valstybinis universitetas, keletas privačių, taip pat kolegijų.
Višakhapatname veikia karinio jūrų laivyno, povandeninių laivų muziejai, zoologijos sodas, akvariumas. Yra XVII a. maharadžos rūmai, hinduistų ir budistų šventyklos (apylinkėse yra Bavikondos, Totlakondos budistinių stūpų liekanos, Bodžanakondos urvų šventyklos).
2011 m. 92,3 % miesto gyventojų buvo hinduistai, 3,8 % – musulmonai, 3 % – krikščionys. 90,7 % gyventojų kaip pagrindinę kalbą vartojo telugų, 4,15 % – hindi, 2,52 % – urdu.
Istorija
Miestas pradėjo augti 1683 m. kaip anglų prekybos taškas. Anksčiau buvo žinomas kaip Vizagapatnamas.
Hornopirenas
Hornopirenas  – ugnikalnis pietinėje Čilėje, Los Lagoso regione. Stūkso Anduose, į pietus nuo Jatės ugnikalnio, į rytus nuo Apagado ugnikalnio, Likinjės–Ofkio geologiniame lūžyje. Aukštis – 1572 m. Patenka į Hornopireno nacionalinį parką, papėdėje yra Hornopireno gyvenvietė.
Morfologiškai tai jaunas andezitinis–bazaltinis ugnikalnis, daugiausia dengiamas miškų. Sakoma, kad buvo išsiveržęs 1835 m., bet nėra žinoma smulkmenų apie tai.
Kalno pavadinimas reiškia „sniego židinys“ (iš 'židinys' ir  'sniegas'). Seniau mapučių vadintas Kečikavi (Quechucaví; 'penki kraštai').
Poliaminai
thumb|[[Putrescinas]] thumb|[[Kadaverinas]] thumb|[[Spermidinas]]
Poliaminai – organiniai junginiai, turintys dvi ar daugiau pirminių amino grupių. Poliaminai atlieka svarbų vaidmenį ląstelėje. Jie taip pat naudojami chemijos pramonėje: etileno diaminas, 1,3-diaminopropanas , ir heksametildiaminas. Eukariotų ir Prokariotų ląstelėse putrescinas, kadaverinas , spermidine , and spermine yra glaudžiai susiję su Met apykaitos ciklu. Piktybinėje ląstelėje poliaminų pagausėjimas siejamas su auglio progresavimu ir invazyvumu, kadangi jų kiekis koreliuoja su proteazių sintezės apimtimis.
Žinomi ir poliaminų vediniai – tetraetilmetildiaminas,.
Cyklenas yra pagrindinis ciklinių poliaminų klasės atstovas. Polietileno aminas yra polimeras sudarytas iš aziridino monomero.
Funkcijos
Žinoma, kad poliaminai yra sintetinami ląstelėse stipriai reguliuojamuose apykaitos takuose, tačiau jų funkcija nėra visiškai aiški. Jie prisiriša prie DNR ir svarbūs histonų struktūrai. Transliacijos metu jie veikia kaip programuotos ribosomų formos pokyčių promotoriai. Sustabdžius poliaminų sintezę, sustoja arba sutrikdomas ir ląstelės augimas. Tai poliaminus daro ir terapiniu taikiniu.
Poliaminai, taip pat, yra svarbūs daugybės jonų kanalų reguliatoriai, veikiantys NMDA receptorius ir AMPA receptorius. Jie blokuoja sodos kanalą taip saugodami ląstelės energiją pavidale.
Poliaminai gali didinti ir smegenų-kraujo barjero pralaidumą.
Jie moduliuoja ir augalų senėjimą, todėl yra laikomi ir augalų hormonais.
Pekariniai
Šeimoje yra 3 rūšys, paplitusios Amerikoje:
Kilmė
Pekariniai nuo kiaulių atsiskyrė eocene, prieš 50 mln. metų, o nuo vėlyvojo oligoceno nepriklausomai vystėsi Naujajame pasaulyje. Į Pietų Ameriką persikėlė tik prieš 9 mln. metų, kai susiformavo Panamos sąsmauka. Pekarinių būta ir Europoje bei Azijoje, bet čia jie išnyko vėlyvajame pliocene.
Šeimos požymiai
Pekariniai iš esmės skiriasi nuo kiaulių ir pagal kai kurias savybes yra artimesni atrajotojams:
Bendra išvaizda primena kiaules: didelė galva, trumpas kaklas, mažos akys, šiek tiek suapalintos formos ausys. Šeriai tankūs, ypač ilgi ant pakaušio, kaklo ir nugaros. Uodega trumpa ir padengta plaukais; kojos trumpos ir plonos. Pekariai mažesni už kiaules: kūno ilgis 75-100 cm, aukštis 44-57 cm, masė 16-30 kg.
Bišo
Bišo (angl., ) – miestas Pietų Afrikos Respublikos pietryčiuose, į šiaurės vakarus nuo Yst Londono, prie Bišo upės. Rytų Kapo provincijos administracinis centras. Beveik 100 tūkst. gyventojų.
Miesto pavadinimas kilo iš kosų k. žodžio Bhisho, reiškiančio buivolą. 1992 m. rugsėjo 7 d. Bišo mieste įvyko Bišo žudynės: apie 100 tūkst. žmonių protestavo prieš esamą režimą. Ciskėjaus ginkluotosios pajėgos, malšindamos protestą, nušovė 29 protestuotojus. Iki 1994 m. buvo Ciskėjaus Bantustano sostinė.
Leonas Kazimieras Oginskis
Leonas Kazimieras Oginskis (1661 m. – 1699 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas.
Giminė
Kilęs iš bajorų, būsimųjų Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės. Tėvas Jonas Jackus Oginskis, motina Ona Semaškaitė. Broliai Grigalius Antanas Oginskis (1654–1709 m.) (motina Ana Semaško), Mikalojus Pranciškus Oginskis (1663–1715 m.), Kazimieras Dominikas Oginskis (1665–1733 m.)
Vaidatoniai (Raseiniai)
Vaidatoniai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Nemakščių.
Hipopotaminiai
Šeimoje dvi rūšys:
Budizmas ir piligrimystė
Kaip religinis ir dvasinis dalykas, pilgrimystė yra ilga kelionė arba ieškojimas, turintis nemenką dorovinę svarbą. Kartais piligriminės kelionės veda į šventas vietas, šventyklas arba į asmeniniam tikėjimui svarbias vietoves. Kiekvienos didesnės religijos sekėjai vyksta į tokias keliones. Šie keliautojai vadinami piligrimais.
Budizme išskiriamos keturios svarbiausios vietovės, kurias paprastai aplanko piligrimai: Kapilavastu – Budos gimimo vieta, Bodhgaja – vieta, kur įvyko Atbudimas, pirmosios pasakytos kalbos, arba pamokslo, vieta Benarese ir parinirvanos vieta Kušinagare.
Žemiau pateikiamas budistų piligrimų lankomų vietovių sąrašas:
Biharo pavadinimas yra kilęs iš žodžio „vihara“, reiškiančio „vienuolynas“, dėl glaudaus šio regiono susijimo su budizmu. Greta jau paminėtų vietovių, kuriose kadaise lankėsi pats Buda, svarbios yra dar kelios Indijos vietovės:
Pasaulio badmintono čempionatas
Pasaulio badmintono čempionatas – geriausių pasaulio badmintono žaidėjų čempionatas, kurį kasmet vykdo pasaulio badmintono federacija.
Pasaulio čempionate gali dalyvauti tik po 64 geriausius vienetų žaidėjus ir po 48 duetus. Kvalifikacija į pasaulio čempionatą vyksta remiantis pasaulio reitingu.
Trasa Mugello
Trasa Mugello (pilnas pavadinimas Autodromo Internazionale del Mugello) – Formulės 1 trasa šalia Florencijos, Italijoje. Joje vyksta auto bei motosporto lenktynės. 2020 m. trasa buvo įtraukta į 2020 m. sezono tvarkaraštį ir pirmą kartą istorijoje šioje trasoje vyks Formulės 1 lenktynės.
Istorija
Trasa buvo įrengta 1974 m. Ją 1988 m. nupirko Ferrari kompanija, ir, pakeitusi trasos dangą bei sutvarkiusi infrastruktūrą, įrengė Ferrari bolidų bei automobilių bandymų trasą. Vėliau trasoje automobilius pradėjo bandyti ir kiti automobilių gamintojai.
Trasa pasižymi greitais ir aštriais posūkiais. Jos horizontalusis aukštis visos distancijos metu kelis kartus kinta.
Marc Rosset
Markas Rosė (g. 1970 m. lapkričio 7 d.) – buvęs profesionalus Šveicarijos tenisininkas. Per savo karjerą Markas laimėjo 15 ATP titulų. Jis laimėjo bent po vieną titulą ant visų dangų – grunto, žolės, kilimo ir kietos dangos kortų. Aukščiasias Rosė pasiekimas reitinge buvo devintoji vieta. 1992 metais, Barselonos olimpinėse žaidynėse jis kartu su Jakobu Hlašeku laimėjo aukso medalį. Per savo karjerą Markas laimėjo 6 812 693 JAV dolerių. Jis profesionalu tapo 1988 metais. Marką treniravo Pjeras Paganinis. Rosė gimė Ženevoje, Šveicarijoje. Dabar jis gyvena Monte Karle, Monake.
Matematika
Matematikos sąvokomis ir metodais remiasi kiti tikslieji ir socialiniai mokslai – fizika, informatika, ekonomika, sociologija, kalbotyra ir pan.
Istorija bei apžvalga
Pagrindinis straipsnis: Matematikos istorija
Žodis „matematika“ kilęs iš graikų kalbos žodžio μάθημα (máthema), reiškiančio „mokslą, žinias, ar pažinimą“; μαθηματικός (mathematikós) reiškia „pažinimo meilę“.
Matematikos istoriją galime nagrinėti kaip vis abstraktesnių idėjų raidą. Pirmoji tokia abstrakcija greičiausiai yra skaičiai. Pagrindinės matematikos disciplinos išaugo iš poreikio daryti komercinius skaičiavimus, matuoti žemę bei numatyti astronominius įvykius. Šie trys poreikiai gali būti susieti su plačiomis matematikos dalimis – struktūros, erdvės ir pokyčių tyrimais.
Struktūros tyrimas prasideda skaičių, pirmiausiai natūraliųjų ir sveikųjų bei aritmetinių operacijų su jais tyrimu, ir tai yra elementariosios algebros tyrimų objektas. Detaliau skaičius tiria skaičių teorija. Lygybių sprendimo metodų paieška veda į abstrakčiąją algebrą, kur taip pat tiriami žiedai, grupės bei kitos struktūros, apibendrinančios žinomų skaičių savybes. Tokias svarbias sąvokas kaip vektorius, vektorių erdvės tiria tiesinė algebra.
Erdvių tyrimas prasideda nuo geometrijos, pirmiausiai Euklido geometrijos ir trigonometrijos.
Dydžiai
Straipsniai aprašantys įvairias skaičių aibes, dydžius, bei būdus, kaip tuos dydžius apskaičiuoti:
Kitimas
Straipsniai, aprašantys kaip pamatuojamas matematinių funkcijų bei skaičių kitimas.
Struktūros
Matematikos skyriai, aprašantys skaičių bei įvairių matematinių darinių dydžius ir simetriją.
Erdvės
Straipsniai, kuriuose aprašomi įvairūs išmatuojami dariniai ir matavimo būdai.
Diskrečioji matematika
Diskrečiosios matematikos skyriai tiria diskretinius (suskaičiuojamus) objektus.
Taikomoji matematika
Taikomoji matematika apima matematikos skyrius, kuriuose matematinės žinios taikomos realių problemų sprendimui.
Žinomos teoremos ir hipotezės
ir daugelis kitų.
Apdovanojimai
Prestižiškiausiu apdovanojimu už pasiekimus matematikos srityje, kartais vadinamu „Nobelio matematikos premija“, yra laikomas Fildso medalis, įsteigtas 1924 m. ir skiriamas kas ketverius metus kartu su 15000 Kanados dolerių premija. 2000 m. Klėjaus matematikos institutas paskelbė septynių uždavinių sąrašą, už kurių sprendimą nustatė po 1 milijono JAV dolerių premiją.
Programinė įranga
Programinė įranga, skirta sudėtingų matematinių uždavinių paprastam užrašymui ir efektyviam atlikimui:
Elektroninės skaičiuoklės – Maxima – MATLAB – Maple – Mathematica – MathCad
Mažeikių rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Mažeikių rajono savivaldybės taryba – Mažeikių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Vidmantas Macevičius.
Bekasis
Bekasis (indon. Bekasi) – miestas Indonezijoje, į rytus nuo Džakartos. 2,38 mln. gyventojų (2010 m.). Sostinės Džakartos priemiestis, išvystyta pramonė, prekyba, verslo sektorius.
Rainbow Warrior sprogdinimas
thumb|250px|Rainbow Warrior 'Rainbow Warrior 1985 m. sprogdinimas' – vieno iš Greenpeace organizacijai priklausančių laivų susprogdinimas 1985 m. liepos 10 d., kai laivas nuskandintas Prancūzijos užsienio žvalgybos agentų (DGSE). Laivas, prišvartuotas Oklando (Auckland) uoste, naktį buvo užminuotas prancūzų narų ir susprogdintas; sprogimo metu žuvo portugalų fotografas Fernando Pereira. Greenpeace laivas ruošėsi išplaukti į prancūzų atominių bandymų zoną Mururoa atole. Sabotažo prieš beginklį, taikioje šalyje prišvartuotą laivą aktas sukėlė tarptautinį skandalą. Prancūzija 2005 m. pripažino, jog terorizmo aktas buvo įvykdytas šalies slaptųjų tarnybų pavedimu. Tik du kaltininkai buvo patraukti teismui ir nors Naujosios Zelandijos teismas už žmogžudystę sprogdintojus nuteisė kalėti 10 metų, pastarieji buvo pervežti į Prancūzijos Polineziją ir greitai išlaisvinti. Po įvykio nuvilnijęs viešas nepasitenkinimas privertė atsistatydinti Prancūzijos karo ministrą Charles Hernu, o praėjus 20 metų oficialiai buvo pripažinta asmeninė prezidento François Mitterrand atsakomybė. Sprogdinimui vadovavęs Prancūzijos žvalgybos viršininkas Louis-Pierre Dillais nuteistas nebuvo, šiuo metu gyvena JAV ir vadovauja belgų ginklų gamintojo FNH padaliniui tiekiančiam ginklus FTB, Pentagonui ir JAV vidaus saugumo departamentui.
Alaušai (ežeras)
Alaušai – ežeras Molėtų rajono vakaruose, Ukmergės rajono paribyje, prie Balninkų vakarinio pakraščio. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 3,7 km, didžiausias plotis 1,37 km. Altitudė 114,2 m. Didžiausias gylis 16,2 m. Krantai daugiausia aukšti, vakarinis (Palčio pelkė) ir šiaurės vakarinis krantai žemi ir pelkėti. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Ežere yra sala, kurios plotas 0,15 ha. Pietrytiniame gale įteka A-1 upelis iš Piršeno ežero, o šiaurvakariniame gale išteka K-2 upelis į Plaštaką (Siesarties intakas).
Ežerėvardis Alaušaĩ kildinamas nuo žodžio alėti („tekėti, varvėti“).
Džordana Butkutė
miniatiūra
Džordana Butkutė-Strasevičienė (g. 1968 m. spalio 3 d. Raseiniuose) – Lietuvos roko ir popmuzikos atlikėja.
Biografija
1986 m. debiutavo „Lituanikos“ festivalyje kartu su grupe „Impulsas“. 1987 m. Stanislovas Čiapas pakvietė į vokalinį instrumentinį ansamblį „Nerija“. Tais pačiais metais festivalyje „Baltijos jaunystė-87“ ji pelnė publikos simpatijų ir žaviausios atlikėjos titulą. 1988 m. išrinkta festivalio „Baltijos jaunystė-88“ Mis.
1990 m. atstovavo Lietuvai tarptautiniame festivalyje „Jūrmala-90“. Tais pačiais metais konkurse „Jaunimo estrada-90“ Džordanos dainos užėmė dvi pirmąsias vietas: „Nemylėjau tavęs“ ir „Gimimo diena“.
„Iki Mėnulio ir atgal“
„Iki Mėnulio ir atgal“ – jubiliejinis 30-asis turas, kai Stanislovas Čiapas ją pakvietė į legendinį ansamblį „Nerija“.
Žvejo žiedas
thumb|350px|[[Benediktas XVI su žvejo žiedu]]
Žvejo žiedas – auksinis Romos popiežiaus žiedas, simbolizuojantis Romos katalikų bažnyčios vadovą ir bažnyčios galvą. Iki 1842 metų žvejo žiedu popiežius antspaudavo visus oficialius dokumentus. Žiede lotynų kalba būdavo išgraviruotas buvusio Romos popiežiaus vardas. Iki šiol yra išlikusi senoji tradicija sutikus Romos popiežių pabučiuoti jo auksinį žiedą. Šiais laikais, popiežiui mirus, jo žvejo žiedas sunaikinamas matant kardinolams.
Karsakiškis
Karsakiškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės šiaurės rytuose, šalia kelio, 16 km į šiaurės rytus nuo Panevėžio, Lėvens dešiniajame krante. Seniūnijos, parapijos ir seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, paštas (LT-38076).
Prie kaimo yra geležinkelio stoties gyvenvietė.
thumb|left|200px|[[Karsakiškio bažnyčia]]
Etimologija
Iki XVIII a. 2-osios pusės vadinosi Palėvene, pagal pratekančią Lėvens upę (vandenvardinis vietovardis). Vėliau tai asmenvardinis vietovardis, siejamas su asmenvardžiu Karsakas. Dabartinio vietovardžio kilmė siejama su čia buvusiu dvaru ir jų savininkais, tai yra tikriausiai dvarininkinis vietovardis.
Istorija
1884 m. bažnyčia sudegė. 1888 m. pastatyta neoromaninė, istoristinė, kryžminio plano, vienbokštė Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia, architektas Ustinas Golinevičius, konsekruota 1914 m., joje įrengti 5 altoriai.
Nuo XX a. pradžios veikė paštas, malūnas, lentpjūvė. Sovietmečiu buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
1919 m. įkurta pradinė mokykla, dab. Karsakiškio Strazdelio pagrindinė mokykla, nuo 1971 m. mokykloje veikia kraštotyros muziejus.
2007 m. patvirtintas Karsakiškio herbas.
Dar 1980 m. nuspręsta nutiesti Karsakiškio aplinkkelį, per kurį būtų nukreipiamas tranzitinis eismas tarp Panevėžio ir Kupiškio. Dėl griežtų gamtosauginių reikalavimų Lėvens slėnio senvagėms ir pievoms bei neskiriamo finansavimo projektas liko neįgyvendintas, apsiribota senojo Karsakiškio tilto rekonstrukcija 2010 m.
Žymūs žmonės
Karsakiškyje gimė: Karsakiškyje gyvena:
Utenos rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Utenos rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Utenos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 7 d. Utenos rajono savivaldybės meru 20 balsų išrinktas Alvydas Katinas. Mero pavaduotoju paskirtas Vidmantas Valinčius, Administracijos direktoriumi Jonas Slapšinskas.
Trakų žemė
Trakų žemė – Rytų Lietuvos mėnraštis, leistas nuo 1988 m. spalio 19 d. iki 1995 m. Trakuose.
Trakų žemė – Trakų rajono laikraštis, leidžiamas nuo 1995 m. Rengėjas (leidėjas) UAB "Trakų žemė", direktorius-vyr. redaktorius Juozas Vercinkevičius.
Istorija
Nušvietė Rytų Lietuvos istoriją, dabartinį visuomeninį gyvenimą ir kultūrą.
Dukstyna
Dukstyna – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, prie šiaurės rytinio Ukmergės miesto pakraščio, į rytus nuo magistralės. Yra Dukstynos draustinis, Kadrėnų pilkapiai. Dukstynos akmuo nugabentas į Ukmergės centrą. Pietvakarinė kaimo dalis prijungta prie Ukmergės. Veikia didžiausios Ukmergės miesto Dukstynos kapinės.
Mamadou Niang
Mamadu Niangas (g. 1979 m. spalio 13 d.) – futbolininkas, Senegalo rinktinės ir Al Sadd klubo puolėjas.
2010 m. rugpjūčio 14 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Turkijos Fenerbahçe SK klubu.
žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo 2004, 2006, 2008, 2012 m. Afrikos Tautų taurėse.
Naujoji Gadynė
thumb|„Naujoji Gadynė“ [[1906 m. nr. 1]] „Naujoji Gadynė“ – savaitinis miesto ir sodžiaus darbininkų, bežemių ir mažažemių laikraštis, pirmasis legalus Lietuvos socialdemokratų partijos žurnalas, leistas 1906 m. gegužės 3 d. - 1907 m. sausio 10 d. Vilniuje.
Istorija
Oficialus leidėjas Jonas Jaks-Tyris. Leistas 4000 egz. tiražu. Spausdino I. Blumovičiaus, A. Syrkino spaustuvės Vilniuje. Išėjo 32 numeriai, 11 iš jų buvo konfiskuoti, redaktoriai ir leidėjas nubausti, leidinys uždraustas. Nuo 1907 m. sausio mėn. vietoje „Naujosios Gadynės“ pradėtas leisti „Skardas“.
Oficialūs redaktoriai Elena Brazaitytė ir Antanas Purėnas. Faktiškai redagavo Stasys Matulaitis, Vincas Kapsukas.
Angelo Palombo
{{Football player infobox| playername=Angelo Palombo 2002– Sampdoria 287 {{0}}(10) }}
Angelo Palombo (g. 1981 m. rugsėjo 25 d.) – Italijos futbolininkas, saugas.
Karjera
Rungtyniavo ACF Fiorentina ir Sampdoria klubuose.
Pataisūnai
Pataisūnai (Lycopodiophyta) – eukariotų (Eukaryota) domeno augalų (Plantae) karalystės skyrius, priklausantis sporinių induočių grupei. Tai seniausiai nuo bendro protėvio kamieno atskilusi ir iki šiol egzistuojanti augalų grupė, kildinama iš zosterofilainių. Paleozojaus eros karbono periode klestėję mediniai pataisūnai iš lepidodendro (Lepidodendron), sigilarijos (Sigillaria) ir daugelio kitų genčių formavo miškus. Dabartiniai pataisūnai yra daugiamečiai, visžaliai, žoliniai augalai, sudarantys tankius sąžalynus vidutinių platumų miškuose, o tropikuose ir subtropikuose  – epifitai. Gyvenimo cikle dominuoja sporofitas.
Angelo Palombo
Karjera
Atstovavo Italijos vyrų futbolo rinktinė.
Pataisūnai
Morfologija
kairėje|miniatiūra|234x234px|Siūloma mikrofilų evoliucijos schema: (1) Sawdonia (2) Asteroxylon (3) Leclercqia genčių fosilijose Sporofitai pasižymi dichotominiu ar pseudomonopodiniu šakojimusi, jie skirstomi į du tipus: pagrindiniai, neriboto augimo, horizontaliai palei žemę besidriekiantys plagiotropiniai antžeminiai (Lycopodium) arba požeminiai (Diphasiastrum) šakniastiebiai ir riboto augimo, nuo plagiotropinių stiebų vertikaliai atsišakojantys ortotropiniai stiebai. Kai kurių atstovų stiebas gali būti redukuotas (Isoetes).
Lapai – mikrofilai, dažniausiai maži, ištisiniai, vienagysliai, bekočiai, spirališkai išsidėstę ant stiebų. Pagal kilmę – enacijos. Mikrofilai pagal funkciją skirstomi į trofofilus ir sporofilus. Trofofilai – vegetatyviniai lapai, atlieka fotosintezę, žali, smulkūs, linijiškai lancetiški arba yliški, žvynelių pavidalo, spirališkai išsidėstę ant ortotropinių ir plagiotropinių stiebų. Didžioji dalis šiuolaikinių rūšių – homosporiniai. Heterosporinių (Isoetopsida) pataisūnų lapai turi liežuvėlius (ligules). Ant sporofilų viršutinio paviršiaus, ties pamatu formuojasi sporangės, jie gali būti susitelkę ant ortotropinių stiebų viršūnių į sporines varputes – strobilus (Lycopodium clavatum) arba sudaryti sporifikuojančių lapų zonas (Huperzia selago). Sporofilai morfologiškai gali būti panašūs į trofofilus, tačiau dažnai skiriasi dydžiu, forma ir spalva.
Anatomija
kairėje|miniatiūra|Lycopodium annotinum stiebo plektostelė Pataisūnų anatomija atskleidžia jų archaiškus bruožus. Stiebams nebūdinga įterptinė meristema, ašinės struktūros auga tik apikaliniu būdu. Stiebus iš išorės dengia vienasluoksnis epidermis su žiotelėmis. Giliau yra žievė, sudaryta iš trijų sluoksnių: ramstinio audinio, kurį sudaro storasienės ląstelės, po juo esti plonasienių ląstelių parenchima, o už jos vėl išsidėsto viduryje esančią stelę juosiantis ramstinis audinys. Brazdo stiebe nėra, todėl šiam skyriui nebūdingas antrinis stiebo storėjimas. Pataisūnų stelė (ašinis apytakos cilindras) yra plektostelės tipo. Ją supa pericikliu išklotas endodermis, o plektostelės viduje yra atskiromis juostelėmis išsidėsčiusi ksilema (vandens indai), kurią iš visų pusių supa floema (rėtiniai indai). Šerdies nėra.
Lapalakštį, kaip ir stiebą, dengia vienasluoksnis epidermis su žiotelėmis. Pagrindinis, lapalakštį užpildantis audinys – mezofilis, jo ląstelės turi chlorofilo ir atlieka fotosintezę. Lapo centre išsidėstę apytakos audiniai.
Gyvenimo ciklas
Gyvenimo ciklą sudaro vyraujantis diploidinis sporofitas, kuriame vystosi nelytinės sporos, ir haploidinis gametofitas, produkuojantis lytines ląsteles.
Sporos formuojasi įvairios formos sporangėse, esančiose ant sporofilų, kurie būna susitelkę sporifikacijos zonose arba į sporines varputes – strobilus. Sporangėms subrendus, jos atsiveria išilginiais plyšiais, pro kuriuos savaime išsibarsto haploidinės sporos. Sporoms atsidūrus ant dirvos paviršiaus, jas pridengia įvairios nuokritos arba lietaus vanduo jas nuplauna į gilesnius dirvožemio sluoksnius, kuriuose sudygsta per 3–8 metus. Lycopodiopsida klasės atstovai formuoja vienodas izosporas, kurioms sudygus išsivystę lytinės kartos atstovai gametofitai yra dvilyčiai, požeminiai, makroskopiniai, pasižymi mikosimbioze ir turi rizoidus. Vystosi ilgai – iki 15 metų. Šiai klasei priklausančių rūšių gametofitai pagal formą įvairūs: rutuliški, disko pavidalo, netaisyklingo dubenėlio pavidalo (Lycopodium sp.), šakniavaisių morkos ar runkelio pavidalo (Diphasiastrum sp.). Isoetopsida klasės atstovai formuoja heterosporas – mikrosporas ir makrosporas, kurioms sudygus palyginti greitai vystosi skirtingų lyčių mikroskopiniai gametofitai, kurie geba vykdyti fotosintezę. miniatiūra|230x230px|Pataisūnų sporos yra labai degios. Ant subrendusių gametofitų formuojasi archegonės, kuriose vystosi kiaušialąstės ir anteridžiai, kuriuose susidaro judrūs dvižiužiai spermatozoidai. Po apvaisinimo, kuris įvyksta gleivėtoje, drėgnoje terpėje, susidariusios zigotos išdygsta juvenilinis sporofitas, kuris dar kelerius metus naudojasi gametofito maistinėmis medžiagomis, kol šis sunyksta. Tuomet sporofitas tęsia savo gyvenimą savarankiškai, subrendęs produkuoja sporas.
Reikšmė
Lycopodium clavatum (vaistinio pataiso) sporos degios, hidrofobinės, naudojamos pirotechikai ir medicinoje (įvairiems odos iššutimams, negyjančioms žaizdoms gydyti).
Lycopodium lapų ekstraktas pasižymi žaizdų gijimą skatinančiomis savybėmis.
Algimantas Jakimavičius
Algimantas Jonas Jakimavičius (g. 1939 m. birželio 23 d. Kazliškis, Pandėlio valsčius) – Lietuvos entomologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Pataisūnai
Klasifikacija
Lietuvoje auga šios pataisūnų skyriaus rūšys :
Algimantas Jakimavičius
Biografija
1963 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1970 m. apgynė disertaciją „Parazitiniai plėviasparniai - brakonidai (Hymenoptera, Brakonidae) Lietuvos TSR soduose“, biologijos mokslų kandidatas.
Pataisūnai
Klasifikacija
Klasė. Slepišerainiai (Isoetopsida)
Algimantas Jakimavičius
Biografija
1966–2003 m. dirbo Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas), nuo 1987 m. instituto mokslinis sekretorius. 2006 m. Lietuvos entomologų draugijos narys.
Gvanarė
Gvanarė  – miestas vakarinėje Venesueloje, aukštumoje tarp Gvanarės ir Portugesos upių. Portugesos valstijos sostinė. Keliai į Valseniją, Truchilją, San Kristobalį, Paso Realį; yra oro uostas. Maisto, medienos apdirbimo pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijai, ryžiai, medvilnė, kukurūzai, cukranendrės, saulėgrąžos, pomidorai, pupelės ir kt.). Veikia keletas universitetų, ligoninė, Ljanosų muziejus, Inés Mercedes Gómez Álvarez muziejus. Gvanarėje yra 1742 m. pastatyta Koromoto Dievo Motinos bazilika, žymi savo Koromoto Dievo Motinos kultu, taip pat 1996 m. šiai šventajai pastatyta šventykla, dar yra 1756 m. pastatytas Šv. Pranciškaus konventas.
Algimantas Jakimavičius
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – plėviasparnių vabzdžių brakonidų sistematika, trofiniai ryšiai, sudarė brakonidų rūšių nustatymo raktą, apibūdino apie 20 naujų rūšių, vieną gentį (Lituania Jakim, 1968 m.) Tyrė zoologijos mokslo raidą Lietuvoje, parašė apie 450 zoologų biogramų.
Pataisūnai
Klasifikacija
Klasė. Pataisainiai (Lycopodiopsida)
Gvanarė
Istorija
Miesto pavadinimas kilo nuo upės pavadinimo, kuris kildinamas iš indėnų kaketijų žodžio Wuanawuanare („kirų vieta“). Gyvenvietė įkurta 1591 m. Chuano Fernandeso de Leono ir pradžioje vadinta Espíritu Santo del Valle de Guanaguanare. Pasakojama, kad 1652 m. čia įvykęs Koromoto Dievo Motinos stebuklas. 1909 m. tapo Portugesos sostine.
Pataisūnai
Saugomos rūšys
Dvi pataisūnų rūšys – patvankinis pataisiukas ir statusis atgiris – įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą.
Šie labai jautrūs, nykstantys augalai kasmet nukenčia nuo žmogaus rankos. Pataisui išrauti pakanka akimirkos, o kad naujas išaugtų iš sporos prireikia net 20–30 metų. Dauguma žmonių šių visžalių augalų nepažįsta, todėl juos raunant gali nukentėti patys rečiausieji. Jeigu žali kerai išraunami, toje vietoje kiti pataisai išaugs tik po daugelio metų.
Pataisai įrašyti į LR aplinkos ministro patvirtintą Apribotų ar draudžiamų rinkti bei prekiauti laukinių augalų ir grybų sąrašą bei Europos Bendrijos svarbos gyvūnų ir augalų rūšių, kurių ėmimui iš gamtos ir naudojimui gali būti taikomos tvarkymo priemonės, sąrašą.
Pagal galiojančius teisės aktus šiuos augalus draudžiama rauti, skinti ar kitaip naikinti ir prekiauti jais. Pažeidusiems šį draudimą numatyta administracinė atsakomybė.
Dichotominis rūšių pažinimo raktas
1. Sporangės paprastų lapų pažastyse. Stiebas nuo pat pagrindo dvišakai šakojasi į stačias šakas, kurių viršūnės užsibaigia maždaug viename aukštyje. Statusis atgiris (Huperzia selago).
— Sporangės sporofilų pažastyse, susitelkusių į viršūnines varputes (kartais sporofilai dydžiu ir forma beveik nesiskiria nuo vegetatyvinių lapų. 2.
2. Šakos daugiau ar mažiau plokščios, lapai žvyniški, išsidėstę eilėmis. 5
— Šakos apvalios, lapai išsidėstę spirališkai. 3.
3. Sporofilai beveik nesiskiria nuo vegetatyvinių lapų, todėl varpa nuo vegetatyvinės dalies neaiškiai atsiribojusi, tik truputį storesnė. Mažas, į samaną panašus pelkių augalas. Patvankinis pataisiukas (Lycopodiella inundata).
— Varputės labai ryškiai skiriasi nuo vegetatyvinių lapų, jos kotuotos ar bekotės, aiškiai nuo vegetatyvinės dalies. 4.
4. Varputės bekotės, pavienės; lapų viršūnės be šerelio; stiebas gulsčias, toli nusidriekęs. Pataisas varinčius (Lycopodium annotinum)
— Varputės kotuotos, po 2-3(5) kotelio viršūnėje; lapai baigiasi ilgu žilu šereliu. Vaistinis pataisas arba pataisas šarkakojis (Lycopodium clavatum)
5. Augalas ryškiai žalias, šakos vėduokliškai ar piltuviškai prasiskleidusios; šoniniai šakučių lapai platesni nei plokščiųjų pusių ir jų viršūnės atsiknojusios. Dvišakė padraika (Diphasiastrum complanatum).
— Augalas pilkšvai ar melsvai žalias, puokštėtai išsišakojęs, visų pusių šakelės lapai maždaug vienodi. Trivarpė padraika (Diphasiastrum tristachyum).
Esvatinio geografija
Esvatinio sostinė Mbabanė (71 tūkst., 2000 m.). Joje įsikūrusi šalies vyriausybė, tačiau konstitucine sostine išlieka Lobamba.
Šalies plotas yra 17 364 km². Pagal plotą pasaulyje Esvatinis (2000 m.) yra 154 vietoje.
Aukščiausia valstybės vieta Emlembės kalnas (1862 metrai), žemiausia vieta prie Usutu upės (21 m).
Vaikiškas matas
frame|right|Vaikiško mato pavyzdys
Vaikiškas matas (arba kindermatas) – matas, dažniausiai pasiekiamas ėjimais '''1. e4 e5 2. Rc4 Žc6 3. Vh5 Žf6 4. V:f7#''' (galimi ėjimų perstatymai ir nedideli pakeitimai). Dažnai vaikišku matu vadinama tiesiog pozicija, kai baltųjų valdovė, ginama itališkojo rikio, ketvirtu ėjimu duoda matą neapgintame laukelyje f7, pvz., '''1. e4 e5 2. Vf3 Žc6 3. Rc4 Rc5 4. Vxf7#'''
Vaikiškas matas gana neretai sutinkamas pradedančiųjų partijose. Stipresni šachmatininkai tokio mato grėsmę atremia ėjimais …Ve7, …Vf6 arba …g6. Laikoma, kad po to juodieji įgyja nedidelį pranašumą, tad bandymų duoti vaikišką matą pajėgesnių šachmatininkų partijose beveik nepasitaiko.
Vaikiškas matas pereina iš rikio debiuto (1. e4 e5 2. Rc4) arba Parhamo atakos (1. e4 e5 2. Vh5), rečiau – iš Napoleono debiuto (1. e4 e5 2. Vf3).
Eurialas
Eurialas – fajakų šalies didvyris, kuris yra minimas Homero Odisėjoje. Vykstant žaidynėms, Eurialas įkalbėjo karaliaus Alkinojo sūnų Laodamantą pakviesti Odisėją varžytis žaidynėse. Odisėjui atsisakius, Eurialas ėmė šaipytis iš jo, kad šis negali varžytis su jaunais atletais ir kad jis turbūt yra pirklys, kuris keliauja jūromis. Odisėjas, užgautas jo žodžių, sutiko dalyvauti žaidynėse ir jose nugalėjo. Eurialas atsiprašė Odisėjo ir padovanojo jam kalaviją.
Trakų spaustuvė
Trakų spaustuvė – spaustuvė Trakuose, V. Kudirkos g. 12a.