cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čilojės bažnyčios
Iš viso buvo pastatyta ~150 bažnyčių, tačiau nemaža dalis jų sunyko, buvo išgriautos. Nuo 2000 m. 16 Čilojės medinių bažnyčių yra įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Lietuvos ypatingasis archyvas
thumb|Archyvo būstinė (Gedimino pr. 40, Vilnius)
Lietuvos ypatingasis archyvas – Lietuvos valstybės archyvas, saugantis Lietuvos partizanų, kitų pasipriešinimo (rezistencijos) SSRS ir Vokietijos okupaciniams režimams struktūrų dokumentus; Lietuvoje veikusių SSRS represinių struktūrų bei šioms organizacijoms, tarnyboms pavaldžių struktūrų, įstaigų veiklos dokumentus.
Archyvo būstinė įsikūrusi Vilniuje, Gedimino pr. 40.
Istorija
thumb|[[Vilniaus apskrities archyvas, Lietuvos ypatingojo archyvo VRM dokumentų skyrius (kairėje) ir Lietuvos centrinis valstybės archyvas]]
Įsteigtas 1995 m. spalio 10 d., pertvarkius Lietuvos archyvų departamento prie Vyriausybės Ypatingos reikšmės archyvinių dokumentų tvarkymo darbo grupę. Archyvas 1995–1996 m. perėmė saugoti buvusio LSSR valstybės saugumo komiteto (KGB) archyvą, 1997–1998 m. – buvusios LSSR vidaus reikalų ministerijos (MVD) archyvą. 2001 m. prijungtas Lietuvos visuomenės organizacijų archyvas, saugojęs Lietuvos komunistų partijos (LKP) ir kitus dokumentus.
Veikla
Archyve yra 6 administracijos padaliniai: KGB dokumentų skyrius, VRM dokumentų skyrius (O. Milašiaus g. 23, Vilnius), LKP dokumentų skyrius (Gedimino pr. 12, Vilnius), Dokumentų apskaitos skyrius, Skaitmeninių dokumentų skyrius, Vidaus veiklos administravimo skyrius.
Fondai
Archyvas saugo 7850 archyvinių fondų, 23257 apyrašus, į kuriuos įrašyti 1 355 045 apskaitos vienetai. Saugomi dokumentai užima 17 349 tiesinius metrus lentynų.
Archyvo saugomi archyviniai fondai sudaro šiuos kompleksus:
Dumsių miškas
thumb thumb|left Dumsių miškas – miškas Dumsių seniūnijoje, Jonavos rajone. Išsidėstęs į pietryčius nuo Jonavos ir Šveicarijos ir į šiaurę nuo Dumsių. Miške auga pušys, eglės ir kiti medžiai. Miško viduje susiformavusi žemyninė kopa.
Miško teritorijoje išlikusi apleista karinė bazė.
Geografija
Dumsių miškas išsidėstęs Jonavos rajono Šveicarijos seniūnijos teritorijoje, Miško plote teka Taurostos upė.
Lietuvos policijos mokykla
miniatiūra|265px|right|Policijos mokykla
Lietuvos policijos mokykla – policijos profesinio mokymo įstaiga, vykdanti policijos pareigūnų pirminį ir tęstinį profesinį rengimą, organizuojanti ir vykdanti formalųjį ir neformalųjį švietimą. Mokymo kalba – lietuvių, įstaigos kodas – 302442625, adresas - Kauno raj., Alšėnų sen., Mastaičiai, Mokslo g. 2.
Mokykla įsikūrusi buvusio Kauno kolegijos Kraštotyros fakulteto vietoje. Mokymas trunka 1 metus pagal Policininko modulinę profesinio mokymo programą. Kursantams suteikiamas profesinis mokymas, atitinkantis policijos pareigūno profesinės veiklos sritims keliamus reikalavimus pagal trečiojo profesinio išsilavinimo lygio policininko rengimo standartą.
Istorija
1992 m. liepos 2 d. įsteigta Klaipėdos policijos mokykla. 1998 m. liepos 23 d. patvirtintas Klaipėdos aukštesniosios policijos mokyklos statutas. 2004 m. spalio 8 d. patvirtinti Vidaus reikalų ministerijai priklausančios Klaipėdos policijos mokyklos nuostatai ir struktūra. 2008 m. gruodžio 23 d. Lietuvos policijos generalinis komisaras įsakymu Nr. 5-V-793 patvirtino policijos mokyklos nuostatus ir struktūros schemą.
1999 m. sausio 21 d. įkurtas Lietuvos policijos mokymo centras. Pareigūnų mokymo centrai buvo išsidėstę visoje Lietuvoje (Vilniuje, Kaune, Trakuose ir Klaipėdoje). 2009 m. vasario 5 d. Kaune (Griunvaldo g. 16) atidarytas Lietuvos Policijos mokymo centro filialas. 2009 m. lapkričio 6 d. Policijos mokykla ir Lietuvos policijos mokymo centras sujungimo būdu reorganizuoti į naują policijos profesinio ugdymo įstaigą – Lietuvos policijos mokyklą.
Centralizuojant policijos pareigūnų mokymą, 2016 m. rugsėjo 1 d. uždarytas padalinys Klaipėdoje (Jaunystės g.), buvo panaikinta 50 pareigybių etatų, buvusios policijos mokyklos patalpos perduotos Turto fondui. Per metus Lietuvos policijos mokyklą abiejuose padaliniuose – Kauno rajone ir Klaipėdoje – baigdavo nuo 100 iki 200 kursantų. Kol mokyklos nebuvo Mastaičiuose, policijos pareigūnai mokėsi tik Klaipėdoje.
Antanas Karužas
Antanas Karužas, (1911 m. birželio 26 d. Didžiajame Naugarde – 1997 m. sausio 16 d. Varšuvoje) – žinomas Lenkijos pianistas, Varšuvos Frederiko Šopeno muzikos universiteto profesorius. Lenkijos muzikos įrašų režisūros mokyklos įkūrėjas.
Zopelskių apylinkė
Zopelskių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiluvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kepurninkų apylinkės, Pagojukų apylinkės ir Pyragių apylinkės.
Antanas Karužas
Biografija
Antanas Karužas lankė miesto lenkišką pradinę mokyklą, vėliau – lietuvišką Vytauto Didžiojo gimnaziją. Gyveno Vilniaus švietimo draugijos „Rytas“ našlaičių prieglaudoje, po to bendrabutyje. Mokėsi skambinti fortepijonu pas kompozitorių Konstantiną Galkauską. 1931 m. įstojo į Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, kartu studijavo Vilniaus M.Karlovičiaus konservatorijos Zofijos Romaškovos ir Stanislovo Špinalskio fortepijono klasėse. Filologijos studijas teko nutraukti. Po konservatorijos baigimo, Antrojo pasaulinio karo metais, dirbo Vilniaus radiofone. Artėjant frontui, nusprendė trauktis į Vakarus. Lenkijoje sutiko savo buvusį profesorių S. Špinalskį, kuris pakvėtė likti dėstytojauti Poznanės Aukštojoje muzikos mokykloje (dab. Ignoto Jano Paderevskio muzikos akademija). Koncertavo kaip pianistas.
1953 m. su žmona persikėlė į Varšuvą. Dirbo Valstybinėje garso įrašų studijoje, vėliau pavadintoje Polskie Nagrania „Muza”. Nuo 1954 m. dėstė Frederiko Šopeno muzikos universitete, vienas iš Muzikinės režisūros fakulteto įkūrėjų šioje aukštojoje mokykloje. Specializavosi muzikinės režisūros, partitūros fonagrafinės analizės dėstyme. 1970 m. jam suteiktas profesoriaus vardas, buvo paskirtas Režisūros ir įrašų katedros vedėju. 1972–1979 m. Aukštųjų garso įrašų kursų vadovas. 1973 m. pas jį stažavosi Lietuvos žinomas muzikologas, garso režisierius ir kompozitorius Vytautas Bičiūnas.
Pokaryje daug kartų lankėsi Lietuvoje. Kartu su žmona Irena palaidoti Varšuvos Povonzkų kapinėse. Jo atminimui Lenkijoje rengiamas Nacionalinis klasikinės muzikos įrašų konkursas.
Poločikas
Poločikas  – upė rytų Gvatemaloje; priklauso Karibų jūros baseinui. Prasideda aukštumose Aukštutinio Verapaso departamente. Teka daugiausia rytų kryptimi, smarkiai vingiuoja. Žemupyje teka Isabalio departamentu, įteka į vakarinį Isabalio ežero galą, sudaro pelkėtą deltą.
Didžiausias intakas – Kahabonas (kairysis).
Upė laivuojama paskutinius 30 km (nuo Pansoso). Didesnės gyvenvietės prie Poločiko: Tamahu, Tukuru, Telemanas, La Tinta, Pansosas.
Ežys (telekomunikacijos)
EŽYS – išankstinio mokėjimo paslauga, teikiama telekomunikacijų bendrovės „Telia“. Išankstinio mokėjimo kortelė EŽYS Lietuvos gyventojams teikia balso, SMS ir mobiliojo interneto (duomenų perdavimo) paslaugas. Paslauga EŽYS naudoja 3G ir 4G LTE tinklą Lietuvoje, teikiamą bendrovės „Telia“.
Išankstinio mokėjimo paslauga EŽYS vartotojams buvo pristatyta 2003 m. lapkričio mėn.
Paslaugos
EŽIO vartotojai gali naudotis standartiniais tarifais arba užsisakyti mokėjimo planus už fiksuotą mokestį tam tikram laikotarpiui. Mokėjimo planai orientuoti į skirtingas vartotojų grupes: naršančius internete, daug kalbančius ar rašančius SMS žinutes.
EŽIO vartotojams teikiamos lojalumo programos „Tipsai“ ir „EŽIO Viza“, su kuria galima gauti specialių  nuolaidų ir pasiūlymų.
EŽIO sąskaitą galima papildyti internetu, didžiuosiuose prekybos centruose, kioskuose, parduotuvėse, taip pat iš „Telia“ reguliaraus mokėjimo abonentų sąskaitos.
Tinklo aprėptis
Paslauga EŽYS naudoja „Telia“ ryšio tinklą. Ryšio ir mobiliųjų duomenų perdavimo paslaugas „Telia“ teikia naudodama 2G (GSM, EDGE 900 MHz), 3G (UMTS, HSDPA, HSUPA 2100/900 MHz) ir 4G (LTE 1800/2600/800 MHz) technologijas. „Telia“ 3G ryšio tinklas aprėpia visą Lietuvą, o 4G yra prieinamas daugiau nei 90 proc. šalies gyventojų.
Projektai
2008  ir 2009 m. įgyvendintas projektas „EŽIO stažas“ suteikė galimybę EŽIO vartotojams išvykti į pasirinktas užsienio šalis ir išbandyti įvairias profesijas.
2008  ir 2009 m. EŽYS inicijavo projektą „EŽIO inkubatorius“, kurio tikslas – suteikti galimybę EŽIO vartotojams atskleisti savo talentus ir patobulėti dešimtyje sričių: baro meno, magijos, vokalinės perkusijos, fotografijos, kino ir animacijos, drabužių dekoravimo, piešimo, šiukšlių meno, šokio ir pirmojo milijono uždarbio.
2015 m. EŽYS pristatė mėnesinę internetinę laidą „EŽIO GIGO klubas“, kurioje EŽYS supažindina su karščiausiomis interneto naujienomis.
Apdovanojimai
2015 m. Lietuvos interneto apdovanojimuose „Login“ EŽYS buvo pripažintas „metų prekės ženklu internete“ ir taip pat laimėjo „YouTube“ kanalo kategorijoje.
2014 m. festivalyje „Adrenalinas“ EŽYS laimėjo sidabrą reklamos kampanijos kategorijoje, bronzos apdovanojimus – radijo reklamos, virusinių kampanijų, internetinės svetainės, media inovacijos žiniasklaidoje.
Mičinesas (gyvenvietė)
Mičineso kaimas – vienintelė gyvenvietė Mičineso saloje, vakarų Fareruose. Kaimas įsikūręs salos pakrantėje. Namų stogai apaugę durpėmis. 1878 m. pastatyta Mičineso bažnyčia. Yra viešbutis. Per gyvenvietę teka mažas upelis. 2012 m. duomenimis, kaime gyveno 14 žmonių.
Velyka Hlušos valsčius
Velyka Hlušos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Ukrainos teritorijoje. Centras – Velyka Hluša.
Istorija
Carmečiu valsčius buvo Voluinės gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 12 d. prijungta dalis Lelikavos valsčiaus.
Tzvi Hirsch Ferber
Tzvi Hirsch Ferber (1879 m. Kaune – 1966 m. Londone) – Lietuvos žydų kilmės Jungtinės Karalystės rabinas.
Biografija
Gimė 1879 m. Kaune, mokėsi Vilijampolės ješivoje. 1911 m. išvyko į Mančesterį, kur kartu su rabinu Yehoshua Dov Silverstone įkūrė ješivą. 1913 m. tapo Londono Soho priemiesčio sinagogos rabinu, kuriuo išbuvo iki 1955 metų. Priklausė Londono rabinų tarybai, buvo laikomas vienu iš geriausių Toros mokytoju Londone, taip pat rašė įvairius straipsnius apie judaizmą į Londono žydų laikraščius, žurnalus. Mirė 1966 m. Londone.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
2007–2008 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Valstybinis patentų biuras
thumb|Buveinė
Pagryžuvio apylinkė
Pagryžuvio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tytuvėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kubilių apylinkės.
Valstybinis patentų biuras
– lietuviška įstaiga, įteisinanti išimtines teises į pramoninės nuosavybės objektus (išradimus, prekių ženklus, dizainą, puslaidininkinių gaminių topografijas) ir užtikrinanti pramoninės nuosavybės apsaugą.
Priima paraiškas, išduoda išradimų patentus, dizaino, prekių ženklų, puslaidininkinių gaminių topografijų liudijimus.
Kahabonas
Kahabonas  – upė Gvatemaloje, Aukštutinio Verapaso departamente; Poločiko kairysis intakas (Karibų jūros baseinas). Prasideda Siera de las Minaso kalnagūbryje, į netoli nuo Taktiko. Aukštupyje teka į šiaurės rytus, vėliau į rytus, pietryčius. Įteka į Poločiką netoli Kansoso miesto, paribyje su Isabalio departamentu.
Kuraneco valsčius
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1926 m. sausio 1 d. prijungta dalis naikinamo Rečkų valsčiaus. 1932 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Ižos valsčiaus.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Parečos valsčius
Parečos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pareča.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 12 d. prijungtas 1 kaimas iš Družylavičų valsčiaus.
Princas Henris
thumb|left|100px|Princo Henrio monograma
Sasekso kunigaikštis Henris (, geriau žinomas kaip Princas Haris; g. 1984 m. rugsėjo 15 d.) – jauniausias karaliaus Karolio III ir Princesės Dianos sūnus, Elžbietos II ir Princo Filipo anūkas. Jis penktas eilėje į Jungtinės Karalystės ir 15 užjūrio teritorijų sostą. Meghan Markle sutuoktinis.
Princas, kitaip nei jo brolis, baigęs mokyklą, universitetinio išsilavinimo nesiekė – įstojo į Karališkąją kavaleriją, kur įgijo jaunesniojo leitenanto, vėliau – leitenanto – laipsnį. 77 dienas tarnavo kare Afganistane, tačiau žiniasklaidai pradėjus tam skirti itin didelį dėmesį, grįžo į Jungtinę Karalystę.
2008 m. gegužės 5 d. apdovanotas OSM medaliu už karinę tarnybą Afganistane.
2018 m. gegužės 19 d. susituokė su amerikiečių aktore Meghan Markle.
Šiuo metu Princas Henris aktyviai dalyvauja įvairiose prevencinėse, labdaros akcijose.
Cinuardė
Cinuardė (urartų k. Dṣi-nu-ia-ar-di) – deivė urartų mitologijoje, septintoji pagal svarbą moteriškoji dievybė urartų panteone. Kaip nurodoma įrašuose urartų dantiraščiu, deivei Cinuardei turėjo būti aukojamos dvi avys. Didžiuma urartų religijos bruožų buvo perimta iš Mesopotamijos, o Cinuardę Mesopotamijos mitologijoje, kaip manoma, atitinka deivė Ištarė.
Prancūzijos Gvianos kreolų kalba
Prancūzijos Gvianos kreolų kalba (kréyòl, kriyòl) – kreolinė kalba (pidžinas), prancūzų kalbos pagrindu susidariusi Prancūzijos Gvianoje (Prancūzijos valda Pietų Amerikoje). Vartojama gvianiečių, gyvenančių Prancūzijos Gvianoje ir aplinkinėse teritorijose (Suriname, Gajanoje). Artima prancūziškoms Mažųjų Antilų salų kreolinėms kalboms (vart. Gvadalupėje, Martinikoje ir kt.), bet nuo jų skiriasi gausesniais portugališkais skoliniais (dėl kaimyninės Brazilijos įtakos), indėniškų ir afrikietiškų žodžių gausa.
Kalba vartojama daugiausia kaip šnekamoji. Užrašymui naudojama prancūziška abėcėlė, tačiau raidės 'q' ir 'x' keičiamos į 'k' ir 'z'. Taip pat nenaudojamos raidės 'c' (išskyrus digrafą 'ch') ir 'h'. Rašyba, priešingai nei standartinėje prancūzų kalboje, fonetinė.
Herkle
Herkle (, Hercele, Herecele, Herkle, Hrcle ) – dievas etruskų mitologijoje; atitinka graikų Heraklį ir romėnų Herkulį. Pasak vokiečių archeologės E. Simon, skirtingai nuo Heraklio, Herkle nebuvo sudievintas didvyris. Tai viena iš pagrindinių etruskų dievybių, jos vardas įrašytas ant bronzinių Pjačencos kepenų (avies kepenų modelio).
Pagal vieną iš versijų, tarp etruskų Herkle kultas galėjo paplisti VII–VI a. pr. m. e. iš graikų Kumų kolonijos, su kuria etruskai palaikė glaudžius ryšius. Etruskai prisidėjo prie to, kad šios dievybės kultas paplito tarp įvairių italikų tautų, įskaitant lotynus. Ankstyviausiais radiniais, liudijančiais apie Herkle kultą, laikomos jo žygdarbius vaizduojančios hidrijos iš Cerės (datuojamos 520–510 m. pr. m. e. ). Pradedant VI a. pr. m. e., aptinkama daug bronzinių šio dievo statulėlių. Be to, aptikta IV a. pr. m. e. datuojamų bronzinių ir sidabrinių monetų su Herkle galva. Herkle šventviečių būta Etrūrijoje ir Lacijuje. Červeterio šventvietėje aptikta nemažai apžadinių aukų su įrašais.
Etruskų mene Herkle vaizduotas dažnai. Archajinio laikotarpio etruskų mene vaizduotas panašiai kaip finikiečių Melkartas. Ant etruskų veidrodžių Herkle vaizduojamas dvejopai: kaip graikų mitų didvyris ir kaip grynai etruskų mitologinė figūra. Ant keleto etruskų veidrodžių jis vaizduojamas drauge su deive Uni (atitinka graikų Herą ir romėnų Junoną). Veidrodyje iš Prenestės pavaizduota, kaip Jupiteris sutaiko Herkle ir Junoną (įrašai lotyniški). Bronziniame reljefe iš Perudžos pavaizduotas Tinia, tarp Herkle ir Uni, sukursčiusios prieš Herkle amazones, paleidęs du žaibus. Be to, aptikti keli veidrodžiai, vaizduojantys barzdotą Herkle, kitų dievų akivaizdoje žįstantį Uni krūtį. Ši scena interpretuojama kaip Herkle priėmimo į dievų gretas, įsūnijimo ceremonija. Neretai vaizduotas ir drauge su deive Menrva. Taip pat aptikta paminklų, vaizduojančių Herkle ant plausto iš tuščių amforų, galbūt taip mėginantį perplaukti Stikso upę ir patekti į požemio pasaulį. Kaip graikų mitų didvyris pavaizduotas drauge su Atlantu, Achelojumi, taip pat su išvaduotu Prometėju. Prie Herkle kojų sukniubęs guli jo nušautas erelis.
Kaip paskaičiavo italų lingvistas Carlo De Simone, ant įvairių objektų Herkle vardas sutinkamas 72 kartus.
Talorkas I
Talorkas I – piktų karalius, valdęs 452–456 m. Anielio sūnus.
Biografija
Gimė V amžiuje. Pagal Piktų kroniką jis buvo Anielio sūnus ir Nechtono I brolis. Valdė du ar ketverius metus tarp Dresto I ir Nechtono I.
Asdivalas
Asdivalas (Asdiwal) – kultūrinis didvyris indėnų cimšų mitologijoje. Pasakojama, kad buvęs garsus medžiotojas.
Užrašyta keletas pasakojimų apie stebuklingą Asdivalo gimimą. Anot jų, Asdivalo tėvas buvęs Ho – antgamtinė būtybė. Kartą, kilus badui, Ho merginai pasiuntęs gyvūnų, o pats apsimetęs jaunuoliu. Galiausiai jie susituokę, susilaukę sūnaus. Sūnui Ho padaręs ypatingus sniegbačius ir pasakęs, kad berniukas turįs vadintis Asdivalu. Tuomet Ho pradingęs.
Užaugęs Asdivalas, avėdamas tėvo sniegbačius, persekiojęs baltą mešką. Ją aukštu kalnu nusivijęs iki pat dangaus, tuomet paaiškėję, kad jis vaikęsis ne mešką, o balta lokena apsivilkusią jauną moterį, kuri buvusi Saulės dukra. Jiedu susituokę.
Taip pat užrašyta pasakojimų apie Saulės Asdivalui surengtus išbandymus, Asdivalo nuotykius, patirtus sugrįžus žemėn. Be to, pasakojama apie įvairias Asdivalo vedybas.
Antropologas Claude Levi-Strauss pasakojimus apie Asdivalą interpretavo struktūralistiškai.
Girininkų apylinkė (Tytuvėnai)
Girininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tytuvėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kubilių apylinkės, Rutelių apylinkės ir Tytuvėnų apylinkės.
Leonpolė
Leonpolė – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Verchniadzvinsko, kairiajame Dauguvos krante.
Istorija
XIX–XX a. buvo miestelis, dvaras, Leonpolės valsčiaus centras.
Rano Kau
Rano Kau  – užgesęs ugnikalnis Čilei priklausančios Velykų salos (Rapanujo) pietvakarinėje dalyje. Aukštis 324 m. 200 m gylio krateris yra po viršūnės įgriuvimo susidariusi kaldera.
Didžiąją Rano Kau dalį užima ~1,5 km skersmens krateris. Jame telkšo ežeras (vienas iš 3 gėlo vandens šaltinių saloje). Į jūrą nukreipta ugnikalnio dalis smarkiai paveikta erozijos, susidaręs status klifas, apgriuvusi kraterio siena. Šiaurinėje pašalaitėje įsikūręs Mataverio tarptautinis oro uostas. Vakariniame šlaite buvo Orongo kaimelis, kuriame seniau stovėjo keletas moai, bet jie dėl erozijos nukrito į jūrą.
Rano Kau įeina į Rapanujo nacionalinį parką (UNESCO pasaulio paveldas).
Šanidaras
Šanidaro ola – urvas Irake, Kurdistano Zagroso kalnuose, kasinėtas 1957–1961 m. Ralfo Soleckio (Ralph Solecki) ir jo komandos iš Kolumbijos universiteto. Tirdami olą mokslininkai rado pirmuosius 60-80 tūkstančių metų senumo neandartaliečių kaulus Irake. thumbnail|right|Šanidaro olos vaizdas Iškastoje vietoje buvo rasta devyni skirtingo amžiaus ir išlikimo neandartaliečių skeletai (pavadinti Šanidarais I–IX). Dešimtąjį skeletą neseniai atrado M. Zederis (M. Zeder), tyrinėjęs kasinėjimo vietoje rastų gyvūnų kaulų kolekciją, saugotą Smitsono institute. Ištyrinėjęs skeletus Zederis padarė išvadą, kad neandartaliečiai laidodavo savo gentainius su gėlėmis ir rūpindavosi sužeistaisiais. Vienas skeletas ir kitų skeletų atliejos yra saugomi Smitsono institute. Irake buvę originalai dingo.
Šanidaras 1
Šanidaro ola yra labiausiai žinoma dėl dviejų skeletų – I ir IV. Šanidaras I buvo pagyvenęs neandertalietis, žinomas kaip Šanidaras I arba Nandy (taip pavadino atradėjai). Jo amžius buvo 40-50 metų, tai iš tiesų buvo daug neandartaliečiui, kaukolė stiprokai deformuota. Nandy buvo vienas iš keturių beveik pilnų skeletų iš urvo, turinčių su traumomis susijusių anomalijų, kurios keldavo nuolatinį skausmą. Kažkada jis gavo stiprų smūgį į kairiąją veido pusę, sukėlusį akiduobės lūžį, kuris paliko Nandį dalinai, arba visiškai aklą kaire akimi. Jis taip pat kentėjo nuo sunykusios dešinės rankos, kuri buvo sulaužyta keliose vietose ir gydyta, bet dėl to Šanidaras I neteko plaštakos ir dilbio. Buvo galvota, kad tai sukėlė apsigimimas, trauma ir infekcija, arba amputacija vėlesniame gyvenime. Ranka užgijo, bet sužalojimas galėjo sukelti dalinį paralyžių dešinėje pusėje, dėl kurio deformavosi kairė pėda ir apatiniai kojos kaulai ir Nandy buvo priverstas skausmingai šlubščioti. Visi tie sužalojimai buvo įgyti seniai prieš mirtį, tai rodo visapusišką gydymą neandertaliečių bendruomenėje. Todėl padaryta išvada, kad neandartaliečiai rūpinosi sužeistaisiais ir pagyvenusiais gentainiais. Šanidaras I nėra vienintelis neandartalietis šioje kasinėjimo vietoje ir visuose archeologijos užrašuose, kurio palaikuose aptikto sužeidimo ir gydymo pėdsakai.
Šanidaras 2
Šanidaras II buvo suaugęs vyras neandartalietis, žuvęs per akmenų griūtį oloje. Jo kaukolė ir kaulai buvo sutraiškyti. Yra įrodymų, kad Šanidaras II buvo palaidotas su ceremonija – ant jo kapo buvo sukrauta krūvelė titnago akmenų su skaldant padarytais smaigaliais. Taip pat šalia buvo kūrentas didelis laužas, o netoliese gulėjo krūvelė perskeltų ir sulaužytų gyvūnų kaulų – manoma, kad tai laidojimo ceremonijos, kurios metu buvo valgoma, likučiai.
Šanidaras 3
Šanidaras III buvo dar vienas vyras neandartalietis, kuris irgi žuvo per akmenų griūtį urve. Jis buvo palaidotas tame pačiame kape kaip ir Šanidaras I bei II. Šanidaras III taip pat kentejo nuo Osteoartrito (arba degeneruojančio artrito), dėl kurio jis vaikščiodavo skausmingai ir nedaug.
Šanidaras 4 ir „gėlių laidotuvės“
Šanidaro IV kapas iš visų oloje rastų kapų geriausias iliustruoja neandartaliečių laidojimo ceremonijas. Suaugusio (30-45 m.) vyro skeletas buvo surastas 1960 m. Ralfo Soleckio. Šanidaras IV gulėjo and kairio šono, embriono pozicijoje. Buvo paimti grunto mėginiai žiedadulkių analizei, kad pagal ją būtų galima sužinoti to meto klimatą ir augaliją laidojimo vietoje. Dviejuose mėginiuose buvo aptiktos ne tik pavienės žiedadulkės, kaip kitose kapo vietose, bet ir žiedadulkių gumulėliai, kad rodo, kad į kape buvo žydinčių augalų (bent jau jų žiedų). Tolesni augalų likučių tyrimai parodė, kad augalai galėjo būti parinkti dėl jų gydomųjų savybių. Rasta paprastosios kraujažolės, rugiagėlių, Centaurea solstitialis, žilių, žydrių ir piliarožių žiedadulkių ir miškinio asiūklio sporų – visi šie augalai senai žinomi kaip vaistažolės, veikiančios kaip diuretikai, stimuliantai, sutraukiančios bei priešuždegiminės medžiagos. Šis atradimas sukėlė mintį, kad Šanidaras IV galbūt buvo Šanidaro neandartaliečių šamanas.
Tačiau tolesni tyrinėjimai parodė, kad žiedadulkes galėjo atnešti smiltpelės, kurių urvelių buvo rasta šalia. Smiltpelės į urvą prisineša labai daug įvairų sėklų bei žiedų. Šis faktas ir tai, kad kituose kapuose tokio ritualo nebuvo, kelia mintį, kad kad Šanidaro IV kapo ypatumai yra gamtinės, o ne kultūrinės prigimties.
Tokiose vietovėse kaip Zagros prieškalnės auga keli tūkstančiai žiedinių augalų rūšių, iš kurių 5-10 % yra vaistažolės. Neįtikėtina, kad smiltpėlės atsitiktinai prinešė būtent vaistažolių.
Nechtonas I
Nechtonas I (Nechtonas mak Eripas; ) – piktų karalius, valdęs V arba VI amžiuje.
Biografija
Nechtono brolis buvo Drestas I. Piktų kronika praneša apie jo dvidešimt ketverių metų valdymą. Nechtonas turėjo epitetus Morbetas, Celchamotas ir Magnusas (Didysis).
Tvirtinama, kad Boite prikėlė iš mirusių Nechtoną I.
Semuk Čampėjus
thumb|250px|Kahabono urvas Semuk Čampėjuje
Semuk Čampėjus  – gamtos paminklas Gvatemaloje, Aukštutinio Verapaso departamente, Kahabono slėnyje, netoli Lankino miestelio. Jo teritorijoje Kahabono upė kerta 300 m ilgio klinčių ruožą sudarydama 1-3 m gylio pakopinius ežerėlius (~40) su turkio spalvos vandeniu. Šie ežerėliai tarpusavyje jungiasi nedideliais kriokliais. Po šio pakopų ruožo Kahabonas sudaro gilų urvą.
Šį slėnį supa drėgnieji atogrąžų miškai, kuriuose rasta virš 100 paukščių, 34 žinduolių, 25 varliagyvių ir roplių, 10 žuvų rūšių, taip pat 120 medžių rūšių.
Bibcode
Bibcode (arba refcode) – trumpa 19 simbolių seka, skirta šaltiniams nurodyti. Ji pirmiausia pradėta naudoti astronomijos mokslo darbuose, bet dabar sutinkama ir kitur.
Semuk Čampėjus
Semuk Čampėjus gamtos paminklu paskelbtas 1999 m.
Bibcode
Šios sekos formatas yra YYYYJJJJJVVVVMPPPPA, kur
Nenaudojami laukeliai keičiami taškais. Jei yra daugiau kaip 9999 puslapiai, laukelis M irgi naudojamas puslapio numeriui. Yra ir daugiau specialių išimčių, jei reikiami skaičiai laukeliams per dideli (imamos naudoti raidės).
Tureco valsčius
Tureco valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Turecas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1930 m. spalio 25 d. vietoje buvusio Jaremičų valsčiaus. 1932 m. spalio 1 d. prijungtos dalys Derevnos valsčiaus ir Žukavičių valsčiaus.
Stefanpolė
Stefanpolė – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 20 km į pietvakarius nuo Dysnos miesto ir 2 km į pietvakarius nuo Papšulių, dešiniajame Dysnos krante. Medinės cerkvės liekanos (pastatyta 1912 m., eklektinio stiliaus).
Istorija
XIX–XX a. buvo dvaras, Stefanpolės valsčiaus centras. 1912 m. pastatyta cerkvė ir įkurta parapija.
Buinavičai
Bùinavičai – agromiestelis pietų Baltarusijoje, 22 km į šiaurės rytus nuo Lelčycų. Apylinkės centras.
Bulavėnų apylinkė
Bulavėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Buinavičai
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Mozyriaus apskrities Buinavičų valsčiaus centras.
Bulavėnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiluvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Laugalio apylinkės ir Lyduvėnų apylinkės.
Akçaabat Sebatspor
Akčaabato „Sebat“ – Turkijos futbolo klubas iš Akčaabato.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m. Žaidė Superlygoje. 2018 m. nutraukė savo veiklą.
Michailas Hruševskis
Michailas Serhijovičius Hruševskis (, 1866 m. rugsėjo 29 d. – 1934 m. lapkričio 24 d.) – ukrainiečių akademikas, politikas, istorikas ir valstybės veikėjas, vienas svarbiausių XX a. pradžios ukrainiečių tautinio atgimimo veikėjų. Jis dažnai laikomas didžiausiu šiuolaikiniu šalies istoriku, žymiausiu mokslo organizatoriumi, ikirevoliucinio ukrainiečių nacionalinio judėjimo lyderiu, Ukrainos centrinės tarybos (1917–1918 m. Ukrainos revoliucinio parlamento) vadovu ir pagrindiniu XX a. trečiojo dešimtmečio Ukrainos kultūros veikėju. Jis parašė daugiau kaip 2 000 mokslinių straipsnių.
Paveldas
Hruševskis šiuo metu laikomas didžiausiu XX a. Ukrainos mokslininku ir vienu iškiliausių Ukrainos valstybės veikėjų Ukrainos istorijoje, jis vis dar garsus Ukrainoje.
Hruševskio portretas pavaizduotas ant 50 grivinų banknoto. Jo atminimui Kijeve ir Lvove įkurtas muziejus, abiejuose miestuose pastatyti paminklai. Kijeve jo vardu pavadinta gatvė, kurioje įsikūrusi Ukrainos Aukščiausioji Rada (parlamentas) ir daugelis vyriausybinių įstaigų.
Jogeliškės apylinkė
Jogeliškės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Liolių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Laugalio apylinkės.
Rapanujo nacionalinis parkas
Rapanujo nacionalinis parkas  – Čilės nacionalinis parkas Velykų (Rapanujo) saloje. Užima ~40 % salos ploto (7130 ha). Įkurtas 1966 m., nuo 1995 m. įeina į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Svarbesni parkui priklausantys objektai:
thumb|left|250px|Salos objektų žemėlapis
Stasys Pupkis
Biografija
Stasio Pupkio tėtis, irgi Stasys Pupkis, dirbo Kaune Centriniame pašte ūkio dalies vedėju. Mama Adolfina buvo namų šeimininkė, o jau sovietmečiu dirbo Vilijampolės vaikų namuose naktine aukle.
1952 m. Stasys Pupkis baigė Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklą ir iš karto buvo pašauktas atlikti karinę prievolę į sovietinę armiją. Tarnavo jūrų laivyne Sevastopolyje. Po penkerių metų kariniame laivyne, 1957 m. grįžo į Kauną. Tais pačiais metais pradėjo dainuoti Kauno valstybiniame muzikiniame teatre ir po metų 1958 m. vedė Janiną Koveraitę. O dar po metų buvo priimtas į teatrą jau etatiniu solistu ir išdirbo teatre 25 m., t. y., nuo 1957 iki 1982 m.
Vaidmenys
1958 m. solistas debiutavo Imrės Kalmano operetėje „Monmartro žibuoklė“ sukurdamas Anri Bernje vaidmenį. Per darbo teatre laikotarpį solistas sukūrė įvairaus plano ir reikšmingumo vaidmenų. Solistui buvo artimas Genadijaus Bessmertino vaidmuo K. Listovo operetėje „Sevastopolio valsas“, pastatytoje 1962 m. Buvo praėję tik penki metai nuo sugrįžimo iš tarnybos sovietiniame laivyne būtent Sevastopolyje, gerai pažįstamas gyvenimas laive. Spektaklis teatro repertuare išbuvo ilgus metus. Kitas, labiau įsimintinas spektaklis – 1964 m. pastatyta Imrės Kalmano operetė „Marica“. Čia Stasys Pupkis atliko jaunikio Župano vaidmenį. Pastatymas 1967 m. gruodžio mėnesį buvo rodytas šimtąjį kartą ir visus 100 Župano vaidmenų atliko Stasys Pupkis.
Ananyčiai (Vitebskas)
Ananyčiai̇̃ – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 2 km į pietus nuo Čarnevičų.
Stasys Pupkis
Vaidmenys
Paskutinis vaidmuo buvo 1977 m. E. Ptičkino muzikinėje komedijoje „Bobų Maištas“.
Ananyčiai (Vitebskas)
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Dysno apskrities Čarnevičų valsčiaus centras.
Stasys Pupkis
Vaidmenys
1983 m. vasario mėnesį buvo užpultas ir sužalotas gatvėje. Kauno klinikose sprando srityje buvo rasta durtinė žaizda, konstatuotas kaklo stuburo smegenų sužalojimas. Dėl sužalojimo 1983 m. vasario mėn. 23 d. Stasys Pupkis mirė.
Visuomeninė veikla
Be teatro Stasys Pupkis dar dirbo Kauno milicijos valdybos klubo direktoriumi, o teatre buvo profsąjungos pirmininku.
Nuorodos
Stasio Pupkio sukurtų vaidmenų sąrašas
Jaremičų valsčius
Jaremičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Valsčiaus centras – Jaremičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. 1930 m. spalio 25 d. reformuotas į Tureco valsčių.
Baltijos Futbolo Akademija
Baltijos Futbolo Akademija, o trumpai BFA – Lietuvos futbolo komanda iš Vilniaus.
Istorija
2007 m. įkurta Baltijos Futbolo Akademija. Eilę metų dalyvavo Lietuvos Futbolo Federacijos organizuojamame vaikų ir jaunių futbolo čempionate, tarptautiniuose futbolo turnyruose, bei patys organizavo turnyrus Vilniuje.
2018–ųjų metų sezonas (Antroji lyga)
2018 m. gruodžio mėnesį paskelbta, kad sieks 2019 m. Pirmos lygos licencijos.
2019–ųjų metų sezonas (Pirma lyga)
BFA sėkmingai įgyvendino licencijavimosi kriterijus ir komandai buvo suteiktas Pirmos lygos licencija. (Licencija buvo suteikta po apeliacijos teikimo.)
BFA ir FK Vilnius
LFF VK patenkino VšĮ „Baltijos futbolo akademijos“ prašymą leisti klubo komandai dalyvauti 2019 m. Pirmos lygos pirmenybėse su pavadinimu FK „Vilnius“. Ši nauja komanda (FK Vilnius) buvo suformuota BFA pagrindu, o prisijungus keliems vyresniems žaidėjams buvo tikimasi, kad naujadaras kovos dėl aukštų vietų Pirmoje lygoje ir patekimo į A lygą. 2019 m. sezono pradžioje ekipa sunkiai rinko taškus ir buvo tarp lygos nevykėlių, bet antroje pusėje pavyko susirinkti taškus ir tiesioginių konkurentų ir pakilo į vienuoliktą poziciją. Po sezono pabaigos FK Vilnius nutarė pasitraukti iš Pirmos lygos, ir partnerystė tarp BFA ir FK Vilnius nutrūko. Sausio 31 d. buvo patvirtinta kad BFA sieks I lygos licenzijos.
2020–ųjų metų sezonas (Pirma lyga)
BFA sėkmingai licencijavosi ir žaidė Pirmoje lygoje. Sezonas susiklostė nesėkmingai: pirmuosius taškus (pirmą pergalę) iškovojo tik rugsėjo 13 d., o antrą pergalę šventė tryliktame ture rugpjūčio 29 d. Iškovoję dvi pergales pateko į silpnųjų grupę ir kovojo dėl išlikimo Pirmoje lygoje.
2020 m. rugsėjo mėn. trenerių štabą papildė Georgas Freidgeimas. Po pirmojo etapo liko silpnųjų grupėje, o po antrojo etapo galutinėje komandų rikiuotėje užėmė tryliktą vietą.
2022 m. klubas licencijavosi Pirmai lygai; tapo vienu iš dalyvių, kurie rungtyniavo 2022 m. Pirmoje lygoje. Užėmė septintą vietą.
Sezonai
a kaip FK Vilnius, tačiau su BFA licencija.
Sudėtis
Atnaujinta:
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Dubleriai
Komanda debiutavo 2021 m., BFA B gavo Antros lygos licenciją.
Karaliaus Filipo karas
Karaliaus Filipo karas – karinis konfliktas tarp dalies Šiaurės Amerikos indėnų genčių iš vienos pusės ir Naujosios Anglijos kolonistų anglų, taip pat jų indėnų sąjungininkų iš kitos pusės 1675–1678 m. Tai buvo vienas kruviniausių iš indėnų karų, vykusių kolonijinėje Amerikoje, lydimas išskirtinio abipusio žiaurumo. Truputį daugiau nei per metus buvo sunaikinta 12 regiono gyvenviečių ir dar daugiau sugriauta, Plimuto ir Rod Ailando kolonijų ekonomika visiškai suniokota, o jų populiacija sumažėjusi, praradusi dešimtadalį šaukiamojo amžiaus vyrų. Indėnai buvo užpuolę daugiau nei pusę Naujosios Anglijos gyvenviečių. Karaliaus Filipo karas tapo posūkiu britų Šiaurės Amerikos vystymosi istorijoje, po kurio europiečių vyravimas ir jų kultūros dominavimas tapo negrįžtamas.
Karas dar vadinamas Metakometo, vampanoagų vado vardo karu. Jį vadino karaliumi Filipu dėl draugiškų tėvo Masasoito santykių su pirmaisiais atvykusiais kolonistais. Karas tęsėsi šiauriausiuose Naujosios Anglijos pakraščiuose iki Kasko įlankos sutarties pasirašymo 1678 m. balandžio mėn. miniatiūra|180px|left|Karaliaus Filipo mirtis (1893 m. piešinys)
Istorija
Masasoitas palaikė ilgalaikę sąjungą su atvykėliais. Metakomas (apie 1638–1676) buvo jo jaunesnysis sūnus, tapęs genties vadu 1662 m. po tėvo mirties. Tačiau Metakomas nesilaikė jo susitarimų tarp vampanoagų ir naujakurių, kurie reikalavo, kad taikos sutartyje 1671 m. būtų numatytas indėnų nusiginklavimas. Vėliau trys vampanoagai 1675 m. Plimuto kolonijoje buvo pakarti už žmogžudystę, o tai padidino įtampą. Indėnų antpuoliai į kolonistų gyvenvietes ir ūkius tęsėsi per ateinančius šešis mėnesius Masačusetse, Rod Ailande, Konektikute ir Meine, o kolonijų ginkluoti būriai keršijo. Naragansetai liko neutralūs, tačiau kai kurie jų atskirai puldinėjo baltųjų įgulas, todėl kolonistų vadovai laikė juos pažeidžiant taikos sutartis. Kolonijos surinko didžiausią iki šiol suburtą Naujosios Anglijos armiją, susidedančią iš 1000 anglų ir 150 indėnų sąjungininkų, vadovaujamų gubernatoriaus Josiah Winslow 1675 m. lapkričio mėn. žygyje prieš naragansetus. Jie atakavo ir degino indėnų kaimus visoje Rod Ailando teritorijoje, užpuldami pagrindinį indėnų fortą ir susiremdami su jais Didžiosios Pelkės mūšyje (Great Swamp Fight). Buvo nužudyta maždaug 600 naragansetų. Vadovavimą indėnų jungtinėms pajėgoms perėmęs naragansetų vadas Canonchet 1667 m. kovo mėn. nustūmė kolonijinę sieną Masačusetso įlankos, Plimuto ir Rod Ailando kolonijose, kartu degindamas gyvenvietes, įskaitant ir Providenso Plantacijų koloniją. Tačiau kolonijinės pajėgos laimėjo prieš indėnų sąjungą, o karo pabaigoje vampanoagai ir jų sąjungininkai naragansetai buvo beveik visiškai sunaikinti. 1676 m. rugpjūčio 12 d. Metakomas pasislėpė Maunt Houpe (Mount Hope), kur su juo susidorojo baltųjų pajėgos.
Hrabavas
Hrabavas – agromiestelis pietų Baltarusijoje, 39 km į šiaurės vakarus nuo Petrykavo. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Mozyriaus apskrities Hrabavo valsčiaus centras.
Ananyčiai
Ananyčiais vadinamos Baltarusijos gyvenvietės:
Vaikštaičių apylinkė
Vaikštaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaiginio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Maižiškių apylinkės ir Pagojukų apylinkės.
Sornfelis
Sornfelis  – 749 m aukščio plynaukštė Streimojaus saloje, Fareruose. Stūkso 12 km (20 km keliu) į šiaurę nuo Torshauno. 1999 m. įrengta Sornfelio meteorologijos stotis.
2000 m. Sornfelio meteorologijos stotyje užfiksuota temperatūra:
Mantus
Mantus – požemio pasaulio dievas etruskų mitologijoje; garbintas Po lygumos regione. Jį aprašė romėnų gramatikas Servijus Marijus Honoratas.
Pontekanjano šventvietėje aptikta archajiniu laikotarpiu datuojama dedikacija dievui manθ. Manoma, kad iš šios dievybės vardo kilo Mantujos miesto pavadinimas. Likusioje Etrūrijos dalyje Mantus buvo vadinamas Šuriu (Śuri). Šis tikriausiai tapatus sabinų dievui Soranui, siejamam su požemio pasauliu.
Mantaus sutuoktinė – Mania. Iš šių dievybių vardų sprendžiama, kad jie galėjo būti susiję su manais – romėnų chtoninėmis dievybėmis ar mirusiųjų dvasiomis, etruskų vadintomis man(im).
Stanisław Karol Władyczko
Stanislav Karol Vladyčko (1878 m. lapkričio 4 d. Kaune – 1936 m. liepos 18 d. Vilniuje) – Lietuvos lenkų kilmės gydytojas, neurologas, psichiatras.
Biografija
Gimė 1878 m. lapkričio 4 d. Kaune, 1897 m. baigė Kauno gimnaziją. 1905 m. baigė medicinos studijas Maskvos universitete. 1907 m. tapo medicinos mokslų daktaru. Baigęs mokslus dirbo neurologu ir psichiatru Sankt Peterburgo chirurgijos akademijoje, vėliau Kijevo universitete. 1910 m. tapo docentu, 1911 m. Sankt Peterburgo neuropsichologijos instituto profesoriumi. 1914 m. pašauktas į Rusijos imperijos kariuomenę, kaip gydytojas dalyvavo I pasauliniame kare. Pasibaigus karui apsigyveno Vilniuje, kur 1918 m. gruodžio 30 d. paskirtas Vilniaus universiteto medicinos fakulteto dekanu. Vėliau dirbo Vilniaus neurologijos klinikos direktoriumi, po klinikos likvidavimo 1933 m. išvyko į Varšuvą, tačiau prieš pat savo mirtį 1936 m. liepos 18 d. grįžo į Vilnių, palaidotas Rasų kapinėse. Priklausė įvairioms Lenkijos ir kitų šalių psichiatrų ir neurologų draugijoms, parašė nemažai mokslinių straipsnių.
PMID
PMID (arba PubMed numeris) – šiame kontekste unikalus natūralusis skaičius (pradedant nuo 1), kuriuos PubMed duomenų bazė priskiria joje indeksuotiems straipsniams. Skirtingai nuo įvairių į straipsnius rodančių interneto nuorodų, šie numeriai laikui bėgant nesikeičia, todėl geriau tinka šaltiniams nurodyti.
PubMed duomenų bazėje saugomi daugiausia biologijos ir medicinos straipsniai. Paties straipsnio tekstas gali būti ir nepasiekiamas, bet visada pasiekiami autoriai, žurnalas, tomas, puslapis bei neretai pasiekiama santrauka.
José Carrión
Chosė Karijonas (José Carrión; g. 1989 m. kovo 20 d.) – Nikaragvos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.
Žaidė Lietuvoje, atstovavo Klaipėdos „Atlantui“.
Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje, žaidė Juventus Managua ir UNAN Managua klubuose.
2019 m. atstovavo Klaipėdos „Atlantui“.
Debiutavo 2019 m. gegužės 17 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris. Sužaidė visas 90 minučių.
Rinktinės
Kitados atstovavo Nikaragvos futbolo U-23 rinktinei.
Sabalionys
Sabaliónys – kaimas vakarų Baltarusijoje, į šiaurės rytus nuo Gardino, šalia valstybinės sienos su Lietuva.
Istorija
XIX–XX a. buvo Sabalionių valsčius, kuriame buvo 41 gyvenvietė.
Hanga Roa
Hanga Roa  – miestelis Čilėje, Valparaiso regione, Velykų salos administracinis centras ir pagrindinė gyvenvietė. Yra salos pietvakariuose, tarp Rano Kau ir Terevakos ugnikalnių. 3,3 tūkst. gyventojų (2007 m.), tai sudaro 87 % salos gyventojų. Yra jūrų prieplauka, prekybos centras, vaistinė, katalikų bažnyčia, stadionas, veikia restoranai, viešbučiai, interneto kavinės.
Verčiamasi daugiausia turizmu, taip pat žvejyba, žemės ūkiu, Čilės karinio laivyno bazės aptarnavimu. Netoliese yra tarptautinis Mataverio oro uostas.
Nasdaq Riga
„Nasdaq Riga“ (iki 2015 m. – Nasdaq OMX Riga) – vienintelė reguliuojama biržos operatorė Latvijoje, teikianti prekybos, listingo ir informacijos paslaugas. Ją valdo JAV VP biržų operatorė „Nasdaq“. „Nasdaq Riga“ kartu su „Nasdaq Vilnius“, „Nasdaq Tallinn“ sudaro bendrą „Nasdaq Baltic“ rinką. 2017 m. „Nasdaq“ Šiaurės šalių ir Pabaltijo biržų apyvarta siekė 704 mln. eurų, „Nasdaq Baltic“ – 259 mln. eurų, „Nasdaq Riga“ – 14 mln. eurų.
Prekybos laikas
Prekyba vertybiniais popieriais vyksta darbo dienomis 10:00 - 16:00.
Vitruvijaus žmogus
thumb|right|250px Vitruvijaus žmogus (it. L'uomo vitruviano) – Italijos renesanso tapytojo Leonardo da Vinčio piešinys, datuojamas 1490 m. Piešinys buvo įkvėptas Senovės Romos rašytojo, architekto Vitruvijaus darbų.
Piešinyje pavaizduotas nuogas vyras dvejose padėtyse, išskėstomis rankomis ir kojomis, apibrėžtas apskritimu ir kvadratu.
Amerikiečių meno tyrinėtojas Carmen C. Bambach teigė, kad Vitruvijaus žmogus yra „vienas iš visų laikų labiausiai atpažįstamų Vakarų civilizacijos simbolių“. Šis kūrinys laikomas unikalia meninio ir mokslinio darbo sinteze bei vienas iš Brandžiojo renesanso pavyzdžių, lygiai taip pat kaip pats Leonardas da Vinčis laikomas „renesanso žmogumi“. Britų meno istorikas Martinas Kempas šį piešinį vadina „žymiausiu piešiniu pasaulyje“.
Šis piešinys demonstruoja da Vinčio kocepciją apie idealias žmogaus kūno proporcijas. Savo užrašuose da Vinčis kūrinį pavadino Le proporzioni del corpo umano secondo Vitruvio (Žmogaus figūros proporcijos pagal Vitruvijų).
Šį kūrinį italas nupiešė 1490 m. dirbdamas Milane, o vėliau perdavė savo mokiniui Francesco Melzi. Vėliau jis atsidūrė da Vinčio piešinių publikacijoje ir labiau išgarsėjo. XVIII a. piešinys atiteko italų tapytojui Giuseppe Bossi, kuris 1822 m. jį pardavė Venecijos Akademijos galerijai. Nuo to laiko kūrinys laikomas šioje įstaigoje ir retomis progomis demonstruojamas viešai.
2019 m., minint 500-ąsias da Vinčio mirties metines, Vitruvijaus žmogus buvo paskolintas ir demonstruojamas Luvre.
Dziakavičai
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Mozyriaus apskrities Dziakavičų valsčiaus centras.
Linkauščyna (Miorai)
Linkauščyna – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 5 km į pietryčius nuo Perbrado.
Istorija
XIX a. buvo Perbrado valsčiaus centras.
Moldavijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Moldavijos futbolo varžybos 2017 m.
Divizia Națională 2017 m. turnyrinė lentelė
Legenda:
Medsodžių apylinkė
Medsodžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiluvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Papušynio apylinkės ir Rutelių apylinkės.
Reksčių apylinkė
Reksčių apylinkė (arba Rekščių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Sabalionių valsčius
Sabalionių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Baltarusijos ir pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Sabalionys, kurį laiką – Druskininkai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. XIX a. pabaigoje jame buvo 41 gyvenvietė. I pasaulinio karo metu panaikintas.
Berezovė
Berezovė  – kaimas šiaurės vakarų Ukrainoje, 50 km į šiaurės rytus nuo Rokitnės, pasienyje su Baltarusija. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Kovelio apskrityje. Vėliau jis buvo Mozyriaus apskrities Berezovės valsčiaus centras.
Hamburgerio meniu
miniatiūra|100x100px|Hamburgerio ikona. Hamburgerio meniu – piktograma, interneto dizaino elementas, naudojamas internetinėse svetainėse, kai norima paslėpti svetainės meniu. Piktogramą sudaro trys horizontalios linijos, išdėstytos viena po kitos. Piktograma paprastai yra patalpinama viršutinėje dešinėje arba kairėje puslapio pusėje. Piktogramos dizainas gali šiek tiek skirtis, kai kurie dizaineriai horizontalias linijas padaro ne vienodo ilgio.
Naudojimas
Hamburgerio meniu dažniausiai naudojamas prisitaikančiame dizaine. Dideliuose ekranuose, kaip stacionarių kompiuterių, svetainės meniu dažniausiai rodomas visas, bet mažėjant ekranams, pavyzdžiui, mobiliuosiuose telefonuose ir planšetiniuose kompiuteriuose, taupant vietą meniu yra pakeičiamas hamburgerio piktograma. Spustelėjus piktogramą, pasirodo visas svetainės meniu. Kaip meniu yra pavaizduotas, priklauso nuo svetainės dizainerio. Kartais meniu pasirodo iš vienos ekrano pusės, kartais iš kitos, kartais su animacija, kartais be. Yra keletas būdų kaip įdiegti hamburgerio meniu funkcionalumą, bet labiausiai įprastas būdas yra naudoti JavaScript.
Interneto dizaineriai ir pritaikomumą vertinantys ekspertai nesutaria dėl hamburgerio meniu būtinybės. Dažnai kyla diskusijos apie privalumus ir trūkumus.
Diskusija
Privalumai
Trūkumai
Cité de l'espace
thumb|200px|Ariane 5 Cité de l’espace – mokslinės kultūros centras, orientuotas į kosmosą ir kosmoso užkariavimą, skirtas tiek astronomijai, tiek astronautikai. Įsikūręs Tulūzoje (Prancūzija). Atidarytas 1997 m. birželio mėn.
„Cité de l’Espace“ lankytojai gali apžiūrėti realaus dydžio raketos „Ariane 5“ (53 metrų aukščio), erdvėlaivio „Sojuz“ ir žemės stebėjimo palydovo ERS kopiją. Taip pat galima aplankyti inžinerinį kosminės stoties „Mir“ modelį su visa jo įranga. Jame taip pat įrengtas apžvalgos kupolas „La Coupole de l’Astronome“.
Per 20 gyvavimo metų jame apsilankė beveik 5 milijonai lankytojų.
Perbradas
Perbradas – bažnytkaimis šiaurės Baltarusijoje, 18 km į vakarus nuo Miorų. Yra katalikų bažnyčia ir stačiatikių cerkvė.
Istorija
1792 m. gavo miesto teises. XX a. buvo Perbrado valsčiaus centras.
Elazığspor
Eliaziho SK – Turkijos futbolo klubas iš Eliaziho.
Istorija
1967 m. įkurtas klubas, sujungus Merkez Genclik Elazig, Guven Elazig ir Harput Elazig klubus.
2002 m. pateko į aukščiausią lygą, bet joje nesugebėjo ilgam įsitvirtinti. Superlygoje žaidė 2003/04 ir 2004/05 m. sezonuose. Vėliau iškrito į Pirmą lygą.
2012 m. vėl grįžo į Superlygą. Joje žaidė 2012/13 ir 2013/14 m. sezonuose. Po to sekė kritimas į Pirmą ygą.
Nuo 2019/20 m. sezono žaidė Antroje lygoje.
Arnoldas Voketaitis
thumb|300px|Arnoldas Voketaitis su žmona Nijole [[Lietuvos prezidentūra|Prezidentūroje Vilniuje 2009 m., įteikus valstybinį apdovanojimą]] Arnoldas Voketaitis, (1930 m. gegužės 11 d. Niu Heivenas, Konektikutas, JAV) – Amerikos operos dainininkas (bosas–baritonas) ir pedagogas.