cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gramšis
Architektūra ir archeologija
Dėl laikui bėgant išlikusio menko miesto ekonomino ir socialinio vaidmens, mieste nėra daug turtingos architektūros pavyzdžių. Komunistinės diktatūros laikais pastatyta pagal tipinius projektus suprojektuotų mažaaukščių daugiabučių gyvenamųjų namų.
Konsulinis pareigūnas
thumb|[[Prancūzija|Prancūzijos generalinis konsulatas Sankt Peterburge]] Konsulinis pareigūnas ( – patarėjas) – paprastai valstybės tarnautojas, kuriam pavedama atlikti konsulines funkcijas: valstybės, jos ginamų asmenų – piliečių, juridinių bei kitų (pvz., valstybėje leidimą gyventi turinčių pabėgėlių) – gynimo (konsulinė pagalba), atstovavimo, registravimo, notarines, administracines bei kitas funkcijas. Konsuliniai pareigūnai gali atlikti ir diplomatines funkcijas, jeigu jos jiems yra pavedamos.
Europos valstybėse diplomatai paprastai turi ir konsulinių pareigūnų įgaliojimus. Konsuliniams pareigūnams gana retai pavedamos diplomatinės funkcijos, kadangi jos susijusios su diplomatiniais imunitetais ir privilegijomis, kurios yra platesnės už konsulinius imunitetus, tam būtinas buvimo valstybės sutikimas, gali iškilti kitokių teisinių ir politinių kliūčių (pvz., dėl konkrečių personalijų tinkamumo buvimo valstybės vyriausybei, sutikimo dėl jų išreiškimo būtinybės ir kt.).
Asmuo, paskirtas konsulato vadovu, vadinamas konsulu.
Generalinis konsulas ir kitos konsulinės klasės
Generalinis konsulas – aukščiausios klasės konsulinis pareigūnas, konsulinės įstaigos, vadinamos generaliniu konsulatu, vadovas.
Konsulas – diplomatinės atstovybės konsulinis pareigūnas, arba konsulinės įstaigos, vadinamos konsulatu, vadovas.
Skiriamos dar vicekonsulo ir konsulinio agento konsulinės klasės.
Garbės konsulai ir etatiniai konsulai
Skiriami garbės konsulai ir etatiniai konsulai. Lietuvoje pastarieji yra diplomatinės tarnybos nariai, gaunantys algą iš valstybės biudžeto.
Michal Prokop
thumb|250px|Michalas Prokopas ant 2-osios vietos pakylos, 2007 m.
Michalas Prokopas (g. 1981 m. balandžio 1 d. Prahoje) – čekų profesionalus BMX „fourcross“ ir „enduro“ dviratininkas. Pradėjo sportuoti nuo 5 metų. Du kartus pelnė „fourcross“ pasaulio taurės aukso medalį ir tris kartus (2003, 2004, 2011 m.) dovanotas „fourcross“ pasaulio čempiono marškinėlius. Aštuonis kartus laimėjo Čekijos BMX čempionatą ir tris kartus laimėjo Europos čempionatą. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine atstovavo Čekijai bet užėmė tik šeštą vietą ketvirtfinalyje ir iškrito iš turnyro.
M. Prokopas dabar skiria savo sportinį dėmesį naujam „enduro“ dviračių sportui. Jis atstovauja komandai „Specialized“ Čekijoje ir Europoje, tačiau mažai dalyvavo 2014 m. sezone dėl ilgalaikių problemų su stuburu.
Suomijos futbolo varžybos 1978 m.
Suomijos futbolo varžybos 1978 m.
Saulės šviesos politika
thumb|170px|Saulės šviesos politikos iniciatorius [[Kim Dedžiunas.]] Saulės šviesos politika buvo Pietų Korėjos užsienio politikos strategija, kuria siekta gerinti santykius su Šiaurės Korėja. Ji buvo pradėta formuluoti 1998 m., naujai išrinkto prezidento Kim Dedžiuno iniciatyva. Šios politikos dėka 2000 m. įvyko abiejų Korėjų vadovų susitikimas Pchenjane, surengtas per Korėjos padalijimą išskirtų šeimų susitikimas, suaktyvinti ekonominiai valstybių ryšiai. Ši iniciatyva buvo tęsiama po Dedžiuno prezidento pareigas ėjusio No Mu Hiono, tačiau pristabdyta 2008 m. į postą atėjus griežtesnės politikos su Šiaure šalininkui I Mjongbakui, o 2010 m. lapkritį oficialiai nutraukta, pripažinus ją kaip nesėkmingą.
Edmundas Atkočiūnas
Edmundas Atkočiūnas, OFM (g. 1958 m. kovo 27 d. Kaune) – lietuvių poetas.
Saulės šviesos politika
Už Saulės šviesos politikos vykdymą Kim Dedžiunas 2000 m. buvo apdovanotas Nobelio taikos premija.
Edmundas Atkočiūnas
Biografija
Studijavo Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultete, baigė Kauno kunigų seminariją. Kunigavo Kuršėnuose, Plungėje, Nidoje ir kt. Atsisakęs celibato įžadų, 1995 m. išvyko į JAV, su šeima gyveno Floridoje. Nuo 2007 m. su šeima gyvena Vilniuje.
Saulės šviesos politika
Istorija
Saulės šviesos politika kildinama iš Ezopo pasakėčios, kurioje saulė ir vėjas varžosi, kas greičiau privers žmogų nusiimti skrybėlę. Saulė, šiltai šildydama, laimi varžybas, tuo parodydama, kad švelnūs veiksmai duoda geresnius rezultatus nei griežti. Panašiai buvo žiūrima ir į santykius su Šiaurės Korėja: manoma, kad Pietūs, skatindami kultūrinį, politinį, ekonominį bendradarbiavimą gali pagerinti abiejų šalių ryšius.
Edmundas Atkočiūnas
Bibliografija
Eilėraščių rinkiniai:
Saulės šviesos politika
Istorija
Kim Dedžiunas buvo įvardinęs tris pagrindinius Saulės šviesos politikos principus: 1) Šiaurės Korėjos ginkluoti išpuoliai nebus toleruojami; 2) nebus siekiama Šiaurės Korėjos prijungimo; 3) bus vykdomi mainai su Šiaure ir siekiama bendradarbiavimo.
1998 m. balandį abi šalys atnaujino derybas Pekine. Šiaurė siekė išsiderėti 200 000 tonų trąšų, tačiau nesutiko su Pietų pasiūlymu, kad už pagalbą maistu būtų surengtas išskirtų šeimų susitikimas. Derybos baigėsi neradus sutarimo. 1999 m. birželį jos buvo atnaujintos, tačiau nutrūko kai to paties mėnesio 15 d. įvyko abiejų valstybių jūros pajėgų konfliktas. thumb|250px|[[Turistinis Kemgangsano regionas|Turistinio Kemgangsano regiono įsteigimas buvo viena iš Saulės šviesos politikos iniciatyvų, skatinant turizmą tarp Šiaurės ir Pietų.]] 2000 m. balandį įvyko santykių atšilimas ir buvo susitarta dėl abiejų pusių lyderių susitikimo. Birželį Kim Dedžiunas nuvyko į Pchenjaną ir pasirašė penkių punktų susitarimą, liečiantį karinės įtampos mažinimą, taikos stiprinimą, išskirtų šeimų susitikimą ir ekonominių, socialinių bei kultūrinių ryšių plėtrą. Tuo pat metu įvyko ir išskirtų šeimų susitikimas. Tolimesnės derybos buvo lėtos, tačiau iki metų galo buvo susitarta dėl konkrečių humanitarinių ir saugumo klausimų. Tarp jų buvo sprendimas atnaujinti ir pradėti naudoti abi šalis jungiančias geležinkelio linijas; tęsti išskirtų šeimų susitikimus; 2001 m. surengti Kim Čen Iro vizitą į Seulą. Praktikoje daugelis šių ir kitų susitarimų buvo prastai įgyvendinami, Kim Čen Iro vizitas bei šeimų susitikimai taip ir neįvyko. 2001 m. santykiai vėl suprastėjo ir aktyvesnės derybos buvo atnaujintos 2002-taisiais. Tuometinis ministrų lygio susitikimas buvo nukreiptas į ekonominių ryšių stiprinimą, tačiau jas nutraukė žinia apie Šiaurės vykdomą atominę programą ir galimai kuriamą atominį ginklą.
Šiaurės vykdoma atominė programa greitai atšaldė dvišalius santykius. Naujai išrinktas Pietų Korėjos prezidentas No Mu Hionas nesiėmė itin aktyvių veiksmų suartinti abi valstybes, tačiau išlaikė jau buvusius susitarimus, tęsė humanitarinės pagalbos teikimą, 2007 m. apsilankė Pchenjane, tuo parodydamas siekį bendradarbiauti.
2006 m. spalį, po Šiaurės atliktų atominio ginklo ir raketų bandymų, Pietūs nutraukė humanitarinę pagalbą. Iškilo abejonės, ar tokiomis sąlygomis gali būti toliau įgyvendinami Saulės šviesos politikos tikslai. Tačiau kai kurie jos elementai (parama turistiniam Kemgangsano ir pramoniniam Kesongo regionams) buvo išlaikyti. 2008 m. kovą, į valdžią Pietų Korėjoje atėjus griežtesnės politikos Šiaurės atžvilgiu šalininkui I Mjongbakui, buvo paskelbta, kad ekonominis bendradarbiavimas per Kesongo regioną vyks tik tada, kai bus išspręstas atominių ginklų klausimas. 2009-taisiais įvykus dar vienam Šiaurės atominiam bandymui santykiai dar labiau pablogėjo. 2010 m. lapkritį Saulės šviesos politika buvo galiausiai įvardinta kaip neefektyvi ir paskelbta apie jos pabaigą.
Brėgencas
Brėgencas – miestas vakarinėje Austrijoje, ant Bodeno ežero kranto; Forarlbergo žemės sostinė. Netoli yra Lichtenšteino ir Šveicarijos sienos.
Istorija
Pirmos gyvenvietės įkurtos apie 1500 metus pr. m. e. V amžiuje pr. m. e., čia įsikūrė keltai. 15 m. pr. m. e. gyvenvietę užėmė, Romos imperija. Apie 260 m. miestą sugriovė barbarai, 450 m. čia įkūrę savo gyvenvietę.
Pirmą kartą kaip miestas paminėtas 1249 metais. 1726 metais miestas tapo Foralbergo žemės sostine. Per II pasaulinį karą buvo subombarduotas.
Tensingas Norgėjus
thumb|Tensingas Norgėjus
Tensingas Norgėjus (तेन्जिङ नोर्गे शेर्पा, ; 1914 m. gegužės pab. – 1986 m. gegužės 9 d.) – Nepalo šerpas, vienas žymiausių pasaulio alpinistų. Kartu su Edmundu Hilariu 1953 m. gegužės 29 d. tapo pirmaisiais žmonėmis, pasiekusiais aukščiausią žemės kalną – Everestą.
Biografija
Nėra žinoma tiksli jo gimimo data ar vieta, tačiau manoma, kad jis gimė 1914 m. gegužę Khumbu kalnų slėnyje, Nepalo šiaurės rytuose. Nuo 1953 metų, savo gimimo dieną jis švenčia būtent tą dieną, kai įkopė į Everestą – gegužės 29-ąją. Tensingas gimė budistų šeimoje ir buvo 11-tas vaikas iš 13.
Dar jaunas susidomėjo alpinizmu ir 1935 m. būdamas 19-os buvo pasamdytas vienos britų ekspedicijos. 1947 m. dalyvavo nesėkmingoje ekspedicijoje į Everestą. 1952 m. vėl bandė kopti į Everestą. Nors viršūnės pasiekti ir nepavyko, tačiau jis su Reimondu Lambertu pasiekė rekordinį iki tol aukštį – 8600 m. 1953 m. dalyvavo Džono Hunto vadovaujamoje ekspedicijoje ir gegužės 29 d. jis, kartu su Hilariu, galiausiai pasiekė aukščiausią žemės vietą.
Po sėkmingos ekspedicijos, Tensingas sulaukė nemažo dėmesio, britų vyriausybės buvo apdovanotas Britų imperijos medaliu.
Namikiai
Namikiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Taujėnų, prie kelio.
Bilvinovas
Bilvinovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietus nuo Šipliškės, apie 12 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 117 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Peter Holmberg
Peter Holmberg (g. 1960 m. spalio 4 d. Saint Tome, Mergelių Salos (JAV)) – Mergelių salų buriuotojas sunkiasvorių burlaivių Finn klasėje. Pirmasis ir kol kas vienintelis teritorijos medalininkas olimpinėse žaidynėse.
Biografija
Holmberg olimpinis debiutas įvyko 1984 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Sportininkas iš viso surinko 86,7 baudos taškus ir galutinėje įskaitoje liko 11-as tarp 28-ių startavusių jachtų. 1998 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas laimėjo penktąjį plaukimą, dar keturiuose plaukimuose pateko į geriausiųjų trejetuką ir galutinėje įskaitoje surinkęs 40,4 baudos taško Holmberg pelnė sidabro medalį. Tai buvo pirmasis JAV Mergelių salų olimpinis medalis.
Lietuvos bibliografijos institutas
Lietuvos bibliografijos institutas – Lietuvos nacionalinė bibliografijos, spaudos tyrimo ir statistikos įstaiga, veikusi 1924–1944 m. prie Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) bibliotekos.
Veikla
Lietuvos bibliografijos institutas kaupė Lietuvoje leidžiamų spaudinių privalomuosius egzempliorius, susirašinėjo su užsienio bibliotekomis, bibliografais, įvairių sričių mokslininkais, sudarinėdavo ir siųsdavo užsienio bibliotekoms literatūros sąrašus, keisdavosi einamosios bibliografijos leidiniais. 1928–1943 m. rengė ir leido valstybinę bibliografijos rodyklę – žurnalą „Bibliografijos žinios“. Lietuvos bibliografijos instituto surinktais duomenimis rėmėsi „Lietuvos statistikos metraštyje“, ėjusiame 1927–1940 m. skelbiama spaudos statistika.
Direktorius – Vaclovas Biržiška.
Studijų kokybės vertinimo centras
miniatiūra|Buveinė Studijų kokybės vertinimo centras – valstybės įstaiga, įkurta 1995 m. (steigėjas - Švietimo ministerija), įgyvendinanti aukštojo mokslo kokybės priežiūros politiką ir prisidedanti gerinant laisvo asmenų judėjimo sąlygas. Centras savo veikla įgyvendina Europos aukštojo mokslo kokybės užtikrinimo gaires ir nuostatas.
Veiklos tikslas – prisidėti prie Lietuvos studijų sistemos suderinamumo su Europos aukštojo mokslo erdvės nuostatomis.
Pagrindiniai Centro uždaviniai yra: skatinti aukštųjų mokyklų veiklos kokybę per išorinį vertinimą bei institucijų ir studijų programų akreditavimą bei kurti palankias laisvo asmenų judėjimo sąlygas organizuojant ir vykdant užsienio institucijose įgytų, su aukštuoju mokslu susijusių kvalifikacijų vertinimą ir (arba) pripažinimą Lietuvos Respublikoje.
Studijų kokybės vertinimo centro valdymo organai yra Centro taryba ir direktorius. Centre veikia šie struktūriniai padaliniai: Studijų vertinimo skyrius, Institucinio vertinimo skyrius, Kvalifikacijų vertinimo skyrius, Mokslininkų mobilumo centras, Teisės skyrius, Finansų skyrius.
Veikla
Studijų kokybės vertinimo centras, skatindamas aukštųjų mokyklų veiklos kokybę per išorinį vertinimą bei institucijų ir studijų programų akreditavimą:
Lietuvos mokslininkų mobilumo centras yra Europos mokslininkų mobilumo centrų tinklo EURAXESS, vienijančio daugiau nei 200 mokslininkų mobilumo centrų 37 Europos valstybėse, narys. EURAXESS tinklas yra skirtas palengvinti mokslininkų mobilumą Europoje, todėl pagrindinės Lietuvos mokslininkų mobilumo centro funkcijos yra:
Misija, vizija ir vertybės
Studijų kokybės vetinimo centro vizija – Studijų kokybės vertinimo centras – įtakingas aukštojo mokslo kokybės idėjų skleidėjas, diegėjas ir kūrėjas.
Apie SKVC paprastai
Jeigu Jūs - būsimas studentas
Jeigu Jūs - Lietuvos aukštosios mokyklos absolventas
Jeigu Jūs - užsienio aukštosios mokyklos absolventas
Jeigu Jūs - darbdavys
Jeigu Jūs - aukštosios mokyklos atstovas
Jeigu Jūs – mokslininkas arba tyrėjas
Cezis
Cezis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Cs, eilės numeris 55.
Tai IA grupės cheminis metalas. Atominis skaičius 55, atominė masė 132,9054. Oksidacijos laipsnis junginiuose +1. Gamtoje yra vienas stabilus izotopas, 133Cs. Minkštas sidabriškai baltas metalas. Lydymosi temperatūra 28,45 °C, virimo 708 °C, tankis 1900 kg/m³. Labai aktyvus ore, savaime užsiliepsnoja. Su vandeniu reaguodamas sprogsta. Aukštesnėje negu 300 °C temperatūroje redukuodamas silicį, ardo stiklą. Su gyvsidabriu, sidabru, stibiu, bismutu, šarminiais ir šarminiais žemės metalais sudaro lydinius. Jo lydiniai vartojami vakuuminėse lempose kaip geterai, radioterapijoje (organizmą veikia jo skleidžiami spinduliai). Cezis ir stroncis yra pačios kenksmingiausios atliekos, susidarančios gaminant atominę energiją.
Jį 1860 metais atrado R. Bunzenas ir G. Kirchhofas (Vokietija).
Nithsdale Wanderers FC
„Nithsdale Wanderers FC“ – Škotijos futbolo klubas iš Senkero.
Cezis
Pavadinimo kilmė
Elemento pavadinimą lėmė tai, kad cezio spektras pasižymi dviem mėlynomis linijomis ( – pilkai melsvas). Pagal spektro spalvą taip pat pavadintas rubidis.
Nithsdale Wanderers FC
Istorija
1897 m. įkurtas, o po 1951 m. sunykęs klubas.
Cezis
Fizikinės savybės
left|thumb|Aukšto grynumo cezis-133 laikomas argone Cezis yra labai minkštas, plastiškas, blyškus metalas. Jo lydymosi temperatūra yra 28,4 °C, t. y., jis yra skystis beveik kambario temperatūroje. Taip pat cezis turi gana mažą virimo temperatūrą 641 °C. Jo junginiai dega mėlyna arba violetine spalva.
Kaltys
Kaltys – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 12 km nuo Ylakių, prie Kalties upės.
Nithsdale Wanderers FC
Istorija
2001 m. atgaivintas ir žaidžia žemesniuose divizionuose.
Kęstutis Aleksandravičius
Kęstutis Aleksandravičius (g. 1962 m. kovo 17 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Aktyviąją karjeros dalį praleido Ekranas Panevėžys klube (1990–1996), su kuriuo 1993 m. tapo Lietuvos čempionu.
Naujasėdžiai (Taujėnai)
Naujasėdžiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 13 km nuo Lėno.
Žuvinta
Žuvinta – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Pakuonio, pietiniu Margininkų pakraštyje.
Puatjė mūšis (732 m.)
Puatjė mūšis (taip pat dar žinomas kaip Tūro mūšis) – mūšis, įvykęs 732 m. spalio 10 d., tarp Frankų valstybės majordomo Karolio Martelio ir Omejadų kalifato Al-Andalusijos provincijos valdytojo Abd ar Rachmano ibn Abd Alaho vadovaujamų kariuomenių. Mūšį laimėjusiam Karoliui, vėliau buvo duota Kūjo (Martelus) pravardė. Laikoma, kad mūšis tapo svarbiausiu pasipriešinimo musulmonų skverbimuisi į Europą, momentu.
Padėtis prieš mūšį
Omejadų kalifatas, vykdydamas ekspansinę politiką, dar 711 m. įveikė vestgotų krikščioniškų valstybių Pirėnų pusiasalyje pasipriešinimą ir tęsė karines operacijas toliau į šiaurę. Laikoma, kad tuo metu Omejadų kariuomenė buvo viena efektyviausiai veikusių pasaulyje, nes VII amžiuje nugalėjo Sasanidų imperiją ir nukariavo didžiąją dalį Bizantijos. Didžiausia Omejadų kariuomenės jėga laikoma sunkioji ir lengvoji kavalerija. 730 m. Omejadų kalifas Hisham ibn Abd al-Malik paskyrė Abd ar Rachmaną ibn Abd Alahą Al-Andalusijos emyru. 732 m. Abd ar Rahmano vadovaujama kariuomenė, perėjusi Pirėnų kalnus, įsiveržė į Galiją ir prie Bordo sumušė Akvitanijos kunigaikščio Odo Didžiojo beveik vien iš pėstininkų sudarytą armiją. Vakarų Europoje tuo metu stipriausia jėga buvo Frankų valstybė, kurios pagalbos, kovoje su musulmonais, ir paprašė Odas Didysis. Musulmonų kariuomenė toliau siaubė pietinę Galiją, matyt, neturėdami patikimos informacijos apie Frankų valstybės karinę galią. Tuo metu Karolis Martelis, siekdamas netikėtai užklupti įsiveržėlius ir panaudoti falangos rikiuotę, norėjo rasti sau palankią būsimo mūšio vietą ir užsitikrinti kariuomenei reljefo pranašumą. Karolio Martelio kariuomenės pagrindas buvo pėstininkai.
Mūšio eiga
Žinoma, kad Karoliui Marteliui pavyko netikėtai pastoti kelią Abd ar Rachmano ibn Abd Alaho kariuomenei maždaug tarp Tūro ir Puatjė, netoli Frankų valstybės ir Akvitanijos pasienio. Tiksli mūšio vieta ir kovojusių kariuomenių skaičiai nėra žinomi. Laikoma, kad abiejose pusėse kovojo kelios dešimtys tūkstančių karių. Apie 7 paras abi kariuomenės apsiribojo tik pavieniais išpuoliais, o musulmonai dar laukė pagrindinių jėgų prisijungimo. Karolis Martelis išnaudojo aplink buvusius miškus, norėdamas nuo Abd ar Rachmano nuslėpti tikrąjį frankų kariuomenės dydį. Nors Karolio Martelio kariuomenė buvo mažesnė nei arabų ir beveik neturėjo kavalerijos, tačiau buvo užgrūdinta mūšiuose, patikima ir drausminga, be to, turėjo mūšio vietos panaudojimo pranašumą, buvo geriau pasirengę artėjantiems šalčiams. Vis tik, Abd ar Rachmanas ryžosi atakuoti Karolio pėstininkus. Septintą dieną arabų kavalerija vieną po kitos pradėjo frankų atakas, tačiau jas visas Karolio kariuomenė atmušė. Mūšio eigoje, tarp arabų karių kilo gandas, kad frankai grasina apeiti jų kariuomenę ir užgrobti prisiplėštą turtą. Dalis arabų kariuomenės pasitraukė iš mūšio saugoti savo grobį. Likusiai kovoje musulmonų kariuomenei pasirodė, kad dalis jų kariuomenės traukiasi. Abd ar Rachmanas, bandydamas sustabdyti atsitraukimą, buvo frankų apsuptas ir nukautas. Likusi musulmonų kariuomenės dalis atsitraukė į savo stovyklą. Mūšis truko jau visą dieną. Kitos dienos ryte, musulmonų kariuomenei negrįžus į mūšio lauką, Karolis įtarė arabų klastą, ir pasiuntė žvalgybą į priešo pusę, kuri nustatė, kad likusi musulmonų kariuomenės dalis paliko palapines ir atsitraukė link Pirėnų.
Mūšio pasekmės
Karolis Martelis priėmė geriausius sprendimus, pasirengdamas mūšiui, pasirinkdamas jam tinkamiausią vietą ir geriausiai išnaudodamas savo kariuomenės bei mūšio vietos pranašumus. Abd ar Rachmanui teisingiausias žingsnis būtų buvęs išvengti netikėto mūšio ir pasitraukti, ieškant geresnio momento pulti Frankų valstybę. Laimėjęs Puatjė mūšį, Karolis Martelis toliau tęsė musulmonų kariuomenės dalinių persekiojimą pietinėje Galijoje. 735 m. Al-Andalusijos provincijos musulmonų kariuomenė vėl įsiveržė į pietų Galiją, tačiau Karolis Martelis juos 736 m. ir 739 m. kampanijose taip pat įveikė. Al-Andalusijos musulmonų puldinėjimai per Pirėnus baigėsi dėl prasidėjusių vidaus konfliktų Omejadų kalifate. Karolio Martelio pergalė Puatjė mūšyje ne tik sustabdė musulmonų veržimąsi į Europą, bet ir daugiau nei šimtui metų didžiausia Vakarų Europos galybe pavertė Karolingų dinastiją.
Federmeserio kultūra
Arealas
thumb|100px|Federmeserio kultūros skeltė Federmeserio kultūra 10 200–8800 m. pr. m. e. buvo paplitusi dab. Belgijos, Nyderlandų, Danijos, Vokietijos ir Lenkijos teritorijose. Siejama su Azilio kultūra, Madleno kultūra ir Hamburgo kultūra.
Kultūra
Federmeserio kultūros žmonės gyveno palapinės pavidalo lengvos konstrukcijos mažuose pastatuose. Vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko maistą. Naudojo daug titnaginių dirbinių, padarytų iš įvairaus dydžio nuoskalų, nuskeltų nuo viengalių ir dvigalių bei briauninių skaldytinių. Būdingiausi dirbiniai – antgaliai ir ašmenėliai (dažniausiai smulkios skeltys, kartais šiek tiek išlenkta nugarėle), naudoti įvairiuose medžioklės įrankiuose.
Huakačina
Huakačina  – oazė ir joje telkšantis ežeras vakarų Peru, Ikos departamente, 5 km į vakarus nuo Ikos. Yra nedidelis, smaragdinės spalvos ežerėlis, apsuptas palmių, eukaliptų ir algarobų giraitės. Oazė maitinama požeminių vandenų. Aplink plyti smėlio kopos, sudarančios labiau Šiaurės Afrikai būdingą kraštovaizdį.
FC Locarno
Lokarno FC – Šveicarijos futbolo klubas iš Lokarno.
Federmeserio kultūra
Kultūra
Lietuvoje Federmeserio kultūrai būdingų titnaginių pavienių dirbinių aptikta Ežeryno titnago kasyklose, Kašėtų gyvenvietėse.
FC Locarno
Istorija
Klubo ištakos siekia 1906 m.
Huakačina
Prie ežero taip pat lankosi migruojantys paukščiai.
thumb|left|240px|Oazės vaizdas
Pavadinimo kilmė
Viena oazės kilmės versijų pasakoja, kad ji atsirado dėl mergelės iš Takaros ašarų, kuri gedėjo savo mylimojo – jauno inkų kario. Mergelė nesustodama verkė dienų dienas ir taip iš jos ašarų atsirado lagūna. Vieną dieną saulei leidžiantis pro šalį ėjo kitas karys ir pamatė mergelę. Supratusi, kad yra stebima, ir išsigandusi mergelė puolė į vandenį ir slėpėsi ten tol, kol karys išėjo. Kai jau norėjo išlipti iš vandens ji suprato, kad to padaryti negalės, nes pavirto į undinę. Šios mergelės vardas buvo Huakačina. Ir šiandien tebepasakojama, kad per kiekvieną pilnatį mergelė palieka lagūną ir verkia ant kranto dėl savo prarasto mylimojo.
Margiana
Islamo laikais Margiana sudarė dalį Chorasano ir pagal svarbiausią miestą buvo vadinama Mervo regionu.
Geografija
Margiana – nedidelis kraštas, oazė, apsupta nederlingos Karakumų dykumos. Jo svarbiausia upė buvo Murgabas, tekanti iš Hindukušo į šiaurę, ir išnykstanti dykumoje. Būtent šios upės dėka susiformavo tinkama žemdirbystei ir gyvenimui oazė.
Senovinė civilizacija
2200–1700 m. pr. m. e. Margianoje ir Baktrijoje klestėjo taip vadinamoji Okso civilizacija. Žmonės čia propagavo irigaciją, augino javus, gamino puikius keramikos dirbinius ir skulptūras. Jau tada Margianoje susiformavo Mervo miestas, kuris tapo svarbiu prekybiniu centru.
Mokslininkai spėja, kad ši kultūra buvo indo-iranėnų kilmės, ir iš šių vietų tautos vėliau apgyvendino Indiją ir Iraną. Tačiau tai nėra galutinai įrodyta.
Persų ir graikų valdymas
Aleksandro Makedoniečio užkariavimų IV a. pr. m. e. metu senasis Mervas (tuo metu vadintas Margu) buvo pervardintas Aleksandrija, nors laikoma, kad Aleksandras greičiausiai jame nesilankė.
Po Aleksandro mirties Margiana tapo Seleukidų imperijos dalimi. Seleukidas Antiochas praplėtė miestą ir pervardino jį Margianos Antiochija. Vėliau teritoriją valdė Graikų-baktrų karalystė, Partų imperija, Sasanidų imperija. Visose jose Margiana būdavo traktuojama kaip atskira satrapija.
Kažkuriuo laiku čia apsigyveno krikščionių nestoriečių bendruomenė. Jau tuo metu Margianos centras Mervas tapo svarbia Šilko kelio dalimi.
Žlugus Sasanidų imperijai, VII a. arabai užėmė Margianą ir iš čia tęsė užkariavimus į Baktriją, Ferganą, Rytų Turkestaną. Margiana tapo Kalifato dalimi ir įjungtas į Chorasano provinciją.
Savo Milošević
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1994 m. gruodžio 23 d., yra rezultatyviausias rinktinės žaidėjas, per 101 rungtynes įmušęs 35 įvarčius. Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per trejas rungtynes aikštėje praleido 138 minutes. Vėliau dar rungtyniavo Serbijos rinktinėje.
Suomijos futbolo varžybos 1979 m.
Suomijos futbolo varžybos 1979 m.
Pieniai
Pieniai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 11 km nuo Taujėnų.
Servijus Sulpicijus Galba
Servijus Sulpicijus Galba (3 m. pr. m. e. gruodžio 24 d. Teracina – 69 m. sausio 15 d.) buvo Romos imperatorius, valdęs nuo 68 m. birželio 8 d. iki mirties. Jis buvo pirmasis iš valdžiusių Keturių imperatorių metais.
Kilmė ir iškilimas
Servijus Sulpicijus Galba gimė prie Teracinos.
Jis buvo iš kilmingos šeimos ir labai turtingas, bet nesusijęs giminystės ryšiais ar per įsūnijimą su pirmais šešiais cezariais. Jaunystėj jis buvo išskirtinių sugebėjimų jaunuolis ir sakoma, kad Augustas ir Tiberijus jam pranašavo aukštą padėtį.
68 m. Galbai buvo pranešta, kad Neronas norėjo jį nužudyti, o Julijus Vindeksas sukėlė maištą Galijoje. Jis manė pasekti Vindekso pavyzdžiu, bet jo pralaimėjimas ir mirtis atnaujino abejones. Žinia, kad Nimfidijus Sabinas, pretorių prefektas, linksta į Galbos pusę pagerino jo nuotaiką. Iki tol drįsęs save vadinti senato ir Romos žmonių legatu, po Nerono savižudybės pasivadino cezariu ir išžygiavo į Romą.
Imperatorius
Pagrindinis Galbos rūpestis per trumpą valdymą buvo pagerinti finansinę valstybės padėtį ir todėl jis ėmėsi daug nepopuliarių priemonių. Pavojingiausia iš jų buvo atsisakymas mokėti Pretorijų sargybai jo vardu pažadėtą atlygį. Galba niekino supratimą, kad kariai už ištikimybę turi būti paperkami. Jis sukėlė minios pasibjaurėjimą šykštumu ir nenorėjimu pasirodyti. Bėgantys metai išsekino jo energiją ir jis atsidavė į favoritų rankas. Trys iš jų: Titas Vinijus, tapęs Galbos kolega kaip konsulas, Kornelijus Laco, Pretorijų sargybos vadas, ir Galbos išlaisvintas vergas Icelas Marcianas. Buvo sakoma, kad jie faktiškai kontroliavo imperatorių ir buvo vadinami „trim pedagogais“ dėl jų įtakos Galbai. Visa tai padarė Galbą labai nepopuliariu.
69 m. sausio 1 d. du Aukštutinės Germanijos legionai atsisakė prisiekti Galbai, nuvertė jo statulas ir pareikalavo išrinkti naują imperatorių. Sekančią dieną Vidinės Germanijos legionai irgi sukilo, paskelbė provincijos gubernatorių Vitelijų imperatoriumi. Maišto išplitimas atskleidė Galbai jo nepopuliarumą ir bendrą nepasitenkinimą. Numalšinti kylančią audrą jis įsūnijo Lucijų Kalpurnijų Pisoną Licinianą kaip bendravaldį ir įpėdinį. Liaudis įpėdinio išrinkimą palaikė baimės ženklu, o pretorijai buvo pasipiktinę, kad neateina įprasta duoklė.
Otonas, buvęs Lusitanijos gubernatorius ir ankstesnis Galbos sąjungininkas, buvo pasipiktinęs, kad Pisonas buvo išrinktas įpėdiniu vietoj jo ir susitarė su Pretorių sargyba, kad būtų paskelbtas imperatoriumi. Galba tuo metu ruošėsi išvykti pasitikti sukilėlių (jis buvo toks silpnas, kad jį reikėjo nešti neštuvuose) sutiko raitelius ir buvo jų nužudytas prie Lacus Curtius. Pisonas buvo nužudytas iškart po to. Pagal Plutarchą, Galba pasiūlė savo kaklą ir pasakė: „Smok, jei tai bus gerai romėnams!“
Veiksmo vaidmenų žaidimas
Veiksmo vaidmenų žaidimas (, sutrump. veiksmo RPG arba ARPG) – apytikslis kompiuterinio vaidmenų žaidimo, kuris taip pat turi ir veiksmo arba veiksmo-nuotykių žaidimų elementų, požanris. Veiksmo RPG žaidimuose akcentuojamas veiksmas realiu laiku, t. y. žaidėjas tiesiogiai valdo veikėją užuot naudodamasis ėjimais ar meniu pagrįsta kovos sistema. Savo kovos sistema šio tipo žaidimai yra panašūs į hack and slash žaidimus arba šaudykles.
Servijus Sulpicijus Galba
Imperatorius
Apie 120 žmonių prisiėmė Galbos nužudymo nuopelnus, tikėdamiesi būti Otono apdovanoti. Kai jų sąrašas buvo sudarytas, jis pateko į Vitelijaus, Otono įpėdinio rankas. Jis juos visus liepė nužudyti.
Veiksmo vaidmenų žaidimas
Aprašymas
Paprastai veiksmo RPG žaidimuose žaidėjas tiesiogiai valdo vieną veikėją realiu laiku, o pats žaidimas daugiausia remiasi kovomis ir veiksmu, siužetas ir veikėjų interakcija išlaikoma minimali.
Kovose daug ką lemia žaidėjo įgudimas (fizinė koordinacija, reakcija), veikėjo lygis ir jo turima ginkluotė bei sugebėjimai, ypatingos taktikos kovos nereikalauja. Naujas lygis pasiekiamas surinkus tam tikrą kiekį patirties taškų, kurių gaunama užmušus priešus arba įvykdžius užduotis. Iš priešų taip pat gaunama grobio: įvairių daiktų (ginklų, šarvų, stebuklingų gėrimų ir kt.) ir valiutos. Paprastai su nauju lygiu gaunama ir įgūdžių taškų, už kuriuos galima išmokti naujų įgūdžių ir sugebėjimų.
Daugelyje veiksmo RPG žaidimų kompiuterio valdomi veikėjai (NPC) atlieka tik vieną funkciją – superka arba parduoda daiktus ar žaidėjo veikėjų sugebėjimų patobulinimus, arba duoda jiems į kovas orientuotas užduotis. Iššūkiai, su kuriais susiduria žaidėjai, dažnai taip pat išsprendžiami veiksmo pagalba, pvz., durys pralaužiamos kirviu vietoje atrakinant surastu raktu. Visgi kai kuriuose žaidimuose didesnis dėmesys skiriamas veikėjų statistiniams bruožams, tokiems kaip „spynų nulaužimo“ ir galvosūkių išsprendimo įgūdžiai.
Istorija
Ankstyvieji veiksmo RPG žaidimai sekė bendrovės „Nihon Falcom“ žaidimų, tokių kaip „Dragon Slayer“ ir „Y“, nustatytu šablonu, t. y. žaidimuose buvo naudojama hack and slash kovos sistema, kur žaidėjo veikėjo judesiai ir veiksmai tiesiogiai valdomi naudojant klaviatūrą ar žaidimų pultą, o ne pasitelkiant meniu. Vėliau šį šabloną ištobulino „The Legend of Zelda“ žaidimų serija, pristatydama tokias inovacijas kaip atvirą pasaulį, nelinijinį žaidimo stilių, žaidimo progreso išsaugojimą ir puolimo mygtuką, kuris ekrane atvaizduodavo mostą kalaviju ar strėlės iššovimą. Kiek kitokį veiksmo RPG šabloną išpopuliarino „Diablo“ (1996), kuriame dauguma komandų, tokių kaip judėjimas ir puolimas, atliekamos pelės paspaudimu, o ne pasitelkiant meniu, nors išmokti burtai ar įgūdžiai gali būti priskirti tam tikriems spartiesiems klavišams.
Vytautas Apanavičius
Vytautas Apanavičius (g. 1973 m. kovo 12 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas.
Šilalės valsčius
Šilalės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Šilalė.
Totorių kalba
Totorių kalba (tatar tele, tatarça, татар теле, татарча) – tiurkų kalboms priklausanti kalba, vartojama totorių.
Šilalės valsčius
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo. 1919 m. prijungtas Pajūrio valsčius. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujiems Pagramančio valsčiui ir Upynos valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Šilalės rajonui (13 apylinkių).
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Totorių kalba
Tarmės
Totorių kalba turi tris pagrindinius dialektus: vakarų (Mişär), vidurio (plačiausiai naudojamas) ir rytų (Sibiro).
Šilalės valsčius
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 12 176 žmonės:
Kalva (Kazlų Rūda)
Kalva – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, prie Bagotosios gyvenvietės rytinių pakraščių, šalia Kazlų Rūdos miškų pakraščio.
Liucija Citavičiūtė
Liucija Citavičiūtė (g. 1956 m. gegužės 18 d. Telšiai) – Lietuvos filologė, vertėja, Mažosios Lietuvos lietuvių raštijos tyrėja.
Biografija
1980 m. Vilniaus universitete baigė vokiečių filologiją. 1989–2002 m. Vilniaus universitete dėstė vokiečių kalbą, nuo 2002 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto bendradarbė. 2001 m. humanitarinių mokslų daktarė.
Bibliografija
Svarbiausias veikalas – monografija „Karaliaučiaus universiteto Lietuvių kalbos seminaras: istorija ir reikšmė lietuvių kultūrai“ (2005 m.).
Panas (palydovas)
Panas - arčiausiai Saturno skriejantis palydovas. Jį atrado astronomas Markas R. Šovalteris 1990 m., analizuodamas Voyager 2 zondo nuotraukas. Palydovas laikinai pavadintas S/1981 S 13, nes atradimo nuotraukos datuojamos 1981 m.
Palydovas pavadintas dievo Pano vardu 1991 m. rugsėjo 16 d. Jis taip pat vadinamas Saturnu XVIII.
Egzistuoja asteroidas 4450 Pan.
Asantehene
Asantehene – valdovo titulas, naudojamas Ašančio karalystėje Vakarų Afrikoje, Aukso kranto regione. Šių valdovų priskaičiuojama 16, ir jų valdymo linija nėra nutrūkusi. Jų dinastija vadinama Ojoko Obohien.
Svarbiausias asantehene simbolis yra auksinė kėdė, pasak legendos, padovanota dievų žmonėms, ir simbolizuojanti ašančių vienybę.
Iki Ašančio valstybės įkūrimo ašančių tautos vadai buvo tituluojami kvaamanhene ir kumasehene.
Kalotė
Kalotė (seniau Kolatė) – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Klaipėdos (3 km į rytus nuo Girulių). Kalotės seniūnaitijos centras, Naujosios Kalotės seniūnaitija. Yra biblioteka, senoji Kalotės mokykla, Kalotės geležinkelio stotelė, keletas sodybų, netoliese rasti kapai su akmenų vainikais (paplitę I tūkstm. 1-ojoje pusėje), karčiama. Netoliese stūkso Kalotės piliakalnis.
Etimologija
Kalotės pavadinimas yra neaiškios kilmės. Ežero (dar žinomo kaip Žvejonės ežeras) pavadinimas minimas vėlai, todėl manoma, kad kaimo vardas pirminis. Jis istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1253 m. (Kalaten). Vėliau šiuo vardu buvo vadinamas kaimas ir dvaras (Callathen daß dorff, 1511–1520 m.). Kazimieras Būga pavadinimą siejo su prūsišku asmenvardžiu Kalioth (< kalė), o Vilius Pėteraitis laikė baltiškos šaknies *kal- 'šviesus, baltas' vediniu.
Geografija
Vakaruose telkšo Kalotės ežeras. Priklauso Pajūrio regioniniam parkui. Rytinė Kalotės dalis priskirta Klaipėdos miestui. Prie kaimo kertasi plentai ir. Dabartinio Kalotės kaimo ribos neatitinka istorinių ‒ prie jos prijungti keli aplinkiniai kaimai abiejose Palangos–Klapėdos plento pusėse, kaimas auga kaip Klaipėdos priemiestis.
Istorija
Tai viena seniausių pajūrio gyvenviečių, minima nuo 1253 m. XV a. kaimo apylinkėse buvo surašytos žemės. Iš vienos privilegijuotos valdos išsivystė kulminis Kalotės dvaras, dominavęs gyvenvietėje iki XIX a. pradžios. Nuo 1552 m. minima karčema.
Po II pasaulinio karo karo buvusioje dvarvietėje įsikūrė gamybinis centras, dalis pastatų buvo nugriauta. Sovietmečiu gyvenvietė buvo kolūkio centras, pastatyta naujų namų, viensėdžiai sunyko. 1996 m. dalis kaimo priskirta Klaipėdos miestui.
Banga (Kaunas)
Banga – LKP laikraštis, išėjęs 1921 m. birželio 5 d. Kaune.
Istorija
Numeris buvo konfiskuotas. Oficialus redaktorius Juozas Selickas, faktiškai redagavo Karolis Požėla.
Benjaminas Kaluškevičius
Biografija
Baigė Būdviečio pradžios mokyklą. Vėliau mokėsi Rudaminoje, Kalvarijoje, Marijampolės mokytojų seminarijoje. 1973 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete įgijo bibliotekininko-bibliografo specialybę.
1952–1953 m. Vainiūnų septynmetės mokyklos mokytojas. Dirbo Kauno medicinos instituto mokslinėje bibliotekoje, 1975–1992 m. bibliotekos direktorius. Nuo 1995 m. dirba Lietuvos archyvų bibliotekoje. Lietuvos knygnešio draugijos valdybos narys.
Įvairiuose žurnaluose ir laikraščiuose spausdina straipsnius bibliotekininkystės, bibliografijos, kraštotyros tematika. Renka informaciją apie Lietuvos knygnešius. Straipsnių Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje autorius.
Majak (gamykla)
Majak, Kirovo gamykla „Majak“  – Rusijos gamykla, gaminanti įvairią produkciją, pradedant sudėtinga karine technika ir šaunamaisiais ginklais ir baigiant plataus vartojimo prekėmis. Dabar – akcinė bendrovė.
Gamykla įkurta 1941 m.
Parma FC
Parmos FC – Italijos futbolo klubas iš Parmos.
Istorija
1913 m. įkurtas Parmoje ir pavadintas Verdi FC. Tų pačių metų pabaigoje klubas pervadintas į Parma FC. Iki XX a. septintojo dešimtmečio klubo komanda žaidė Serie B ir Serie C lygose, vėliau iškrito į žemesnes lygas. 1970 metais susijungė su AC Parmense ir sugrįžo į profesionalų lygas. 1985 metais klubo komanda tapo Serie C1 lygos čempionais ir pakilo į Serie B, 1990 metais komanda pakilo į Serie A.
Route 66
thumb|Route 66 maršrutas thumb|Dalis Route 66 greitkelio eina per [[Albukerkės centrinę miesto dalį]] Route 66 (t. y. 66 magistralė) – 3 940 km ilgio JAV magistralinis kelias iš Čikagos į Los Andželą per Centrines JAV lygumas. Oficialiai atidarytas 1926 m. Greitai tapo pagrindiniu transporto keliu iš pramoninių Šiaurės Rytų pakrantės ir Kanados regionų į Kaliforniją ir Meksiką.
Per didžiąją ekonominę krizę 1930-1940 m. juo į Kaliforniją ir Vakarų pakrantę keliavo apie 0,5 mln. bedarbių, nuskurdusių fermerių ir benamių. Populiarėjant keliui, netoliese gyvenantys žmonės labai praturtėjo ir visomis išgalėmis siekė išlaikyti Route 66 vienu iš svarbesnių JAV greitkelių.
Nuo 1985 m. kelias nebenaudojamas pagal savo pirminę paskirtį, tačiau įgijo nacionalinio kraštovaizdžio kelio statusą ir tapo vienu iš pasauliniu mastu žinomų simbolių.
Žuvys (Kaišiadorys)
Žuvys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žaslių.
miniatiūra|220px|left|Riboženklis šalia Žaslių kapinių
Železnikai
Železnikai  – miestelis vidurio vakarų Slovėnijoje, į vakarus nuo Kranio, tarpukalnių slėnyje, prie Selca Soros upės. Savivaldybės centras. Baldų pramonė, turizmas. Železnikai – tradicinis geležies lydimo centras. Yra muziejus, XVII a. namai ir dirbtuvės.
Istorija
Geležies lydimas Železnikuose minimas nuo 1422 m., ši pramonė nustota vystyti 1902 m.
Stiff Upper Lip
Stiff Upper Lip – australų sunkiojo roko grupės AC/DC albumas išleistas 2000 m. vasario 28 d. Visas albumo dainas parašė Angus Young ir Malcolm Young.
Vilniaus regbio akademija
Vilniaus regbio akademija – regbio klubas iš Vilniaus, dalyvaujantis Lietuvos regbio čempionate. 2012 m. Akademijos komanda jame užėmė 3-ią vietą. Klubas buvo įkurtas 2009 m. Vilniaus regbio akademija savo namų rungtynes žaidžia Vingio parke.
Istorija
Vilniaus regbio akademija susikūrė 2009 m. rudenį skilus miesto regbio klubui „Geležinis vilkas”. Klubas pradžioje daugiausiai dėmesio skyrė vaikų ugdymui, bet susilaukęs didelio dėmesio iš patyrusių žaidėjų suformavo pagrindinę komandą. Jau 2010 m. Vilniaus regbio vyrų komanda dalyvavo Lietuvos regbio čempionate ir užėmė 7-tą vietą. 2011 m. ji vienu laipteliu palypėjo aukštyn ir užėmė 6-tą vietą. 2012 m. Lietuvos regbio čempionate užėmė 3-ią vietą.
Budziskas (Suvalkų apskritis)
Budziskas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Šipliškės, apie 27 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 132 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Kalvarijos-Budzisko pasienio punktas.
Vilniaus regbio akademija
Istorija
Akademija artimai bendradarbiauja su sporto mokykla „Tauras“ ir visos nepilnamečių komandos Lietuvos regbio pirmenybėse dalyvauja pavadinimu Tauras-VRA.
Nuo 2010 m. pavasario Akademija yra Lietuvos regbio federacijos narė.
Budziskas (Suvalkų apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 45 žmonės, iš kurių 9 lenkai ir 36 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Sloven Gradecas
Sloven Gradecas  – miestas šiaurės Slovėnijoje, Karintijos regione. Nutolęs 45 km į vakarus nuo Mariboro, Karavankų kalnų rytinėje pašlaitėje, prie Mislinios upės. Savivaldybės centras. Pro miestą eina Velenės–Dravogrado plentas. Yra XIII a. Šv. Elžbietos katalikų bažnyčia, gotikinė koplyčia su XVI a. freskomis, austrų kompozitoriaus Hugo Volfo gimtasis namas.
Istorija
Gradecas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1091 m. Ilgus amžius priklausė Štirijos kunigaikštystei, vokiškai buvo vadinamas Windischgrätz. Iš čia kilo didikų Vindišgracų giminė. Nors 1918 m. miestas atiteko Jugoslavijai, iki pat II pasaulinio karo pabaigos čia dominavo vokiečiai.
Suomijos futbolo varžybos 1980 m.
Suomijos futbolo varžybos 1980 m.
Uigūrų kaganatas
Tuometiniuose kinų šaltiniuose valstybė vadinta Huihu ar Huihe. Dėl vyraujančios genčių sąjungos valstybė dar vadinama Toguz-ogūzų valstybe. Dabartine mongolų kalba valstybė vadinama Уйгурын хаант улс.
Bernard Revel
Bernard Revel (1885 m. rugsėjo 17 d. Prienuose, Rusijos imperija – 1940 m. gruodžio 2 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės rabinas, pedagogas.
Uigūrų kaganatas
Įkūrimas
Tuguz-ogūzų (dar vadinamų uigūrais) konfederacija formavosi Rytų tiurkų kaganate, kaip opozicija gok-tiurkų valdančiojo klano viešpatavimui. Kitos svarbios tuometinės konfederacijos buvo karlukai (dar vadinami uč-ogūzais) ir basmiliai. Pastarieji 744 m. nuvertė paskutinįjį goktiurkų kaganą. Tais pačiais metais uigūrai susivieniję su karlukais nužudė basmilių kaganą, o basmilius pavertė vergais. Uigūrų vadas Qullığ Boyla tapo naujai įkurto kaganato kaganu, o karlukų vadas paskirtas jabgu (antruoju pagal rangą kaganate). Valstybės sostinė liko Orchono slėnyje, tačiau vietoj senojo Otukeno sostinę jie įtvirtino Ordubalike.
Bernard Revel
Biografija
Gimė 1885 m. rugsėjo 17 d. Prienuose. Vaikystėje mokėsi Telšių ješivoje, vėliau Kauno kolelyje. 1905 m. dalyvavo Rusijos revoliucijoje, buvo suimtas, paleistas tais pačiais metais emigravo į JAV. 1909 m. baigė dailės studijas Niujorko universitete. 1911 m. Filadelfijos žydų koledže tapo filosofijos mokslų daktaru, kur apsigynė disertaciją apie karaimus. 1915 m. tapo Rabino Izako Elchanano teologijos seminarijos vadovu ir iš buvo juo iki mirties. Nuo 1924 m. priklausė ortodoksų rabinų sąjungai. Mirė 1940 m. gruodžio 2 d. Niujorke. 1986 m. jo atvaizdas buvo išspausdintas ant 1$ dolerio pašto štampo.
Uigūrų kaganatas
Hegemonija
747 m. kaganui Kutlugui mirus, valdžią paveldėjo jo sūnus Bajančuras. Jis konsolidavo valdžią visoje mongolų stepėje, galutinai pakeisdamas goktiurkų hegemoniją. 755 m. kilus vidaus neramumams Tangų Kinijoje, pastaroji prašė kagano pagalbos susidorojant su sukilėliais ir atremiant Tibeto armijas. Už pagalbą Bajančuras gavo Kinijos duoklę ir vedė imperatoriaus dukrą.
Kaganato aukso amžius tęsėsi ir valdant Bajančuro sūnui Tengri Bogu. Sudaręs sąjungą su Kinija, jis ir toliau dalyvavo pastarosios reikaluose, gaudamas už tai įvairių privilegijų. Tačiau kinų kultūrinė įtaka jo valstybėje buvo silpna. Vietoj jos, kaganas rinkosi kultūrinę įtaką iš Vidurinės Azijos, kur Šilko keliu plūdo naujos idėjos ir meno stiliai. Valdovo dvare įtakingi tapo sogdų kilmės pirkliai. 762 m. Tengri Bogu priėmė manicheizmą, religinę atmainą iš Irano, kaip pagrindinę savo imperijos religiją.
Smukimas
779 m. Tengri Bogu ketino sulaužyti taikos sutartį su Kinija ir ją užpulti. Tačiau jo dėdė Tun Baga Tarchanas surengė sukilimą, kurio metu nužudė kaganą bei keletą tūkstančių jo artimųjų, pats pasiskelbdamas kaganu. Savo valdymo laikais jam pavyko išlaikyti savo imperijos pozicijas, tačiau jam mirus 789 m. ji negalėjo išvengti irimo. Atsiskyrė karlukai, pietines kaganato teritorijas (Tarimo baseiną) užvaldė Tibetas.
795 m. baigėsi pirmojo kagano pradėta Jaglakarų dinastija, ir valdžią užgrobė karvedys Kutlugas. Jis pradėjo Edizų dinastiją. Nors jam valdant buvo pasiektas stabilumas, IX a. pradžioje kaganatas nugrimzdo į ilgalaikę krizę.
840 m. vienas iš kaganato ministrų Kulug Baga pabėgo į šiaurę, kur valdė Jenisiejaus kirgizai ir pakvietė juos užpulti Uigūrų kaganatą. Įsiveržę šie nužudė apsišaukėlį kaganą Kurebirą. Tikrasis kaganas Oge-chanas, tuo tarpu, tęsė kovą prieš kirgizus. 847 m. jis nužudytas, ir valdžią Mongolijos stepėje paveldėjo Kirgizų kaganatas.
Didelė dalis kaganato diduomenės, uigūrai, masiškai migravo į kirgizų nekontroliuojamas teritorijas pietuose. Dalis jų įkūrė valstybes, tokias kaip Gansu uigūrų valstybė (Hesi koridoriuje), ar Karachodža (Turfano įduboje). Toguz-ogūzų palikuonys jagmai tapo įtakingi Tarimo baseine ir Žetisu, kur kartu su karlukais įkūrė Karachanidų chanatą.
Kultūra
Nors Uigūrų kaganatas, kaip ir ankstesnės klajoklių imperijos Mongolijos stepėje, buvo sukurtas nomadų genčių, tai buvo pirmoji valstybė, siekusi sistemingo valstybės administravimo ir išaugusi iš gentinės konfederacijos. Ji turėjo pastovią įtvirtintą sostinę. Ordubalikas, dar žinomas kaip Karabalgasunas, netoli goktiurkų sostinės Otungeno ir vėlesnės mongolų sostinės Karakorumo, buvo statomas įtvirtintų Vidurinės Azijos miestų pavyzdžiu. Jame buvo administraciniai pastatai, lobynas, amatininkų dirbtuvės, šventyklos.
Per Šilko kelią ir ypač per sogdų tautybės pirklius kaganato gyventojai pirmiausia priėmė persišką įtaką. Per šią įtaką valstybę pasiekė manicheizmas, nestorianizmas ir netgi krikščionybė. Tiesa, šios religijos liko daugiausia diduomenės tarpe, tuo tarpu didelė dalis gyventojų ir toliau išpažino tiurkiškus tikėjimus.
Kaganato diduomenė naudojo tiurkų kalbos atmainą, kurios tiesioginė palikuonė yra vakarų jugurų kalba (dabar ją naudoja vos apie 4000 žmonių). Ši kalba su dabartine uigūrų kalba nėra susijusi tiesiogiai: pastarosios tiesiogine pirmtake yra laikoma karlukų kalba. Senajai uigūrų kalbai rašyti naudotas Senasis tiurkų raštas, taip pat iš Vidurinės Azijos atėjęs sogdų raštas.
Lopilato
Lopilato − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Marcinkonių šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia
Istorija
Marcinkonyse 1770 m. pastatyta bažnyčia. 1777 m. įkurta parapija, bet dėl menko aprūpinimo klebonai Marcinkonyse neapsigyveno. Bažnyčia liko Merkinės filija. 1835 m. bažnyčia atnaujinta. 1868 m. pastatyta nauja, 1879 m. sudegė.
Lenkijos kareiviai 1920 m. rugsėjo pabaigoje nukankino Marcinkonių kleboną Pranciškų Raštutį. Nuo 1920 m. klebonavęs Antanas Rūkas 1927 m. spalio 6 d. Lenkijos valdžios suimtas. 1921 m. atkurta parapija. Lenkijos policija nugriovė ir išniekino 1933 m. lietuvių pastatytą kryžių. Klebono Nikodemo Pakalkos (1893–1985) iniciatyva bažnyčia 1968 m. suremontuota.
2000–2001 m. atnaujintos koplytėlės (Kryžiaus kelio stotys, kurių yra 14), išdėstytos mūrinėje bažnyčios tvoroje.
Nuo 2021 m. bažnyčioje tarnauja kunigas Bronius Krakevičius, aptarnaujantis dar ir Kabelių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčią. Tituliniai atlaidai – Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado (spalio 28 d.).
Architektūra
Bažnyčia turi neogotikos bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė, su apside, 2 bokšteliais. Šventoriuje stovi medinė varpinė. Jo tvora akmenų mūro.
Bibliografijos žinios
miniatiūra|Žurnalo „Bibliografijos žinios“ viršelis (1928 m.) Bibliografijos žinios – Lietuvos bibliografijos instituto žurnalas, ėjęs 1928–1943 m. Kaune.
Istorija
Išėjo 104 numeriai. Žurnale buvo registruojamos Lietuvoje išleistos knygos, užsienyje išleistos lietuvių knygos, Lietuvos ir užsienio lietuvių periodika, periodikos straipsniai ir lituanika. Paskelbė bibliografijos rodyklių, bibliografijų, straipsnių bibliografijos ir spaudos istorijos klausimais, bibliotekų statistikos ir kronikų.
Redaktorius Vaclovas Biržiška.