cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miriam Giovanelli
Biografija
Aktorės karjera pasidėjo antraeiliais vaidmenimis ispanų TV serialuose ir trumpo metražo filmuose. Šioje šalyje ji ir kuria daugiausia vaidmenų, nors sulaukia kvietimų filmuotis ir Italijoje (Matteo Rovere filmas „Gli sfiorati“ (2011) ir Dario Argento juosta „Dracula 3D“ (2012) ).
Baltarusijos vyrų ledo ritulio rinktinė
Baltarusijos vyrų ledo ritulio rinktinė – komanda, atstovaujanti Baltarusijai tarptautinėse ledo ritulio varžybose.
2020 m. ji buvo 13 vietoje Tarptautinės ledo ritulio federacijos reitinge.
Čižiūnai (Baltarusija)
Čižiūnai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Dočiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 2 km į vakarus nuo Dočiškių, 3,5 km nuo sienos su Lietuva, netoli Rodūnės upelio. Ateina vieškelis iš Dočiškių.
Istorija
1940–1972 m. – apylinkės centras.
Gelainis
Gelainis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 4,5 km į pietus nuo Tauragnų, Meldutiškio miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,3 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 197,1 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Rytuose išteka Kemešos upelis link Kemešio ežero (Aiseto ežero baseinas). Į rytus nuo ežero įsikūręs Gaidelių kaimas.
Ram Narayan
Ramas Narajanas (, g. 1927 m. gruodžio 25 d.) – Indijos muzikas, muzikos instrumento sarangi virtuozas ir populiarintojas šalyje. Dažnai tituluojamas panditu („mokytojas“).
Biografija
Gimė Udaipuro mieste Radžasthane. Nors tėvai buvo žemdirbiai, tačiau laisvalaikiu grodavo dilruba. Būdamas šešerių Narajanas pradėjo groti sarangi, mokėsi pas įvairius vietinius mokytojus. 1943 m. išvyko į Lahorą, kur „All India Radio“ studijoje bandė įsidarbinti dainininku, bet vėliau priimtas kaip sarangi atlikėjas. 1947 m. atsiskyrus Indijai ir Pakistanui Narajanas išvyko į Delį ir įsidarbino vietinėje „All India Radio“ studijoje. Ten jis įgijo galimybę groti su žymiais atlikėjais – Omkarnathu Thakuru, Bade Ghulam Ali Chanu, Hirabajumi Badodekaru ir Krišnarao Šankaru Panditu. Tačiau jam tekdavo tik akompanuojančio vokalistams atlikėjo vaidmuo ir tuo nepatenkintas 1949 m. jis persikėlė į Bombėjų. Ten Narajanas 15 metų kūrė muziką filmams, dažnai dirbo su muzikos direktoriumi O. P. Najaru. Jis prisidėjo kuriant muziką Indijoje žymiems filmams „Adalat“, „Gunga Jumna“, „Humdard“, „Kashmir Ki Kali“, „Mughal-e-Azam“ ir kt.
1952 m. Ramas Narajanas koncertavo Afganistane, 1954 m. Kinijoje. 1954 m. jis dalyvavo koncerte Bombėjuje, bet buvo nepriimtas publikos. 1956 m. jis bandė dalyvauti antrą kartą ir šiam kartui pavykus tapo nuolatiniu Indijos muzikos festivalių dalyviu. Po Ravio Šankaro sėkmingos karjeros Vakaruose, Narajanas taip pat įrašė kelis solinius albumus ir su broliu, tablos atlikėju Čaturu Lalu surengė turą po Europą ir JAV. Vėliau Narajanas dažnai koncertuodavo už Indijos ribų, sudarė sutartis su keletu Vakarų muzikos įrašų kompanijų. 2005 m. apdovanotas Indijos valstybiniu ordinu Padma Vibhushan.
Narajanas gyvena Mumbajuje. Žmona mirė 2001 m., turi 4 vaikus – vyriausias sūnus Bridžas Narajanas profesionaliai groja sarodu, kiti vaikai groja tabla ir sarangi, neretai groja koncertuose su tėvu.
Stilius
Nors Narajano muzika apibūdinama kaip klasikinė indų muzika, tačiau jo pasirinkimas groti soliniu instrumentu, improvizacijos jį išskiria iš kitų klasikinių Indijos atlikėjų. Daugumą Narajano repertuaro sudaro klasikinės vokalinės indų melodijos, pritaikytos sarangi.
Vilijampolės futbolo maniežas
miniatiūra|200px|left|Arenos viduje miniatiūra|200px|left|Pagalbinių patalpų konteineriai miniatiūra|200px|left|Maniežo vartai miniatiūra|200px|left|Audros nugriautas kupolas (2021 m. birželis)
2019 m. vasarą iškilęs 110 m ilgio, 80 m pločio, iki 25 m aukščio pripučiamas kupolas, dengiantis naująjį futbolo maniežą, buvo vienintelė tokia konstrukcija Lietuvoje.
Lietuvos futbolo federacijai priklausantis Kauno futbolo maniežas yra Žaliakalnyje, P. Vileišio aikštėje.
Konstrukcija
Tai nesudėtingos konstrukcijos pripučiamas statinys. Slėginį kupolą sudaro dvigubas vinilinio audinio (PVC) sluoksnis. Į tarpą tarp jų kompresoriais tiekiamu suspaustu oru palaikoma reikiama stogo forma. Pripūstas kupolas stabilus, atlaiko paskaičiuotas vėjo ir kritulių apkrovas. Slovėnijoje pagaminto kupolo konstrukciją sudaro sujungtos varžtais atskiros dalys, kurių sumontuota dešimt. Viena tokia dalis sveria 2-3 tonas. Baltos spalvos kupolą puošia Kauno savivaldybės logotipe „Kaunas auga“ naudojamos spalvos: žalia, rausva ir geltona. Viduje įrengta dirbtinės dangos aikštė, 100 vietų žiūrovų tribūnos, vidaus apšvietimas, šalia aikštės (už arenos ribų) pastatyti moduliniai konteineriai su rūbinėmis, pagalbinėmis ir administracinėmis patalpomis.
Pušinė (Vilnius)
Pušinė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Bezdonių.
Vilijampolės futbolo maniežas
Istorija
Kupolo apačioje buvo planuojama palikti 2,5 m aukščio skaidrios medžiagos tarpą, pro kurį į pastato vidų patektų daugiau šviesos, matytųsi upės pakrantė. Buvo skaičiuojamas beveik 25 m pastato aukštis, 136 x 84 m jo dydis su viduje įrengta pilnų matmenų dirbtinės dangos futbolo aikšte, apie 500 vietų tribūnomis, apšilimo aikštele, pagalbinėmis patalpomis. Teoriškai pripučiamas kupolas vasarą galėtų būti išmontuojamas.
Milžiniška konstrukcija, dengianti naująjį futbolo maniežą, buvo pristatyta 2019 m. liepos mėnesį. Tačiau maniežas sportininkų priimti šios vasaros pabaigoje nespėjo, nes jau rugpjūtį išaiškėjo konstrukcijos defektai – viena iš kupolo sudėtinių dalių nebuvo sandari. Rangovas nusprendė kupolą pakeisti visiškai nauju. Dėl paprastos priežasties kupolą teko dar kartą pripūsti, nes paaiškėjo, kad kupolą išleidus jame prisikaupė labai daug vandens, o demontuojant tai trukdė. Pripūstą maniežą buvo galima lengviau demontuoti. Naujas pripučiamas maniežas su grafiniais elementais atidarytas 2019 m. gruodžio mėn.
2021 m. birželio 23 d. maniežo kupolą sugriovė stichinė audra. Iš pradžių buvo planuota, kad futbolo maniežas bus sutvarkytas ir toliau naudojamas kauniečių reikmėms, tačiau 2022 m. jis buvo tapęs lauko stadionu.
Menaulionas
Menaulionas, menaulonas – sunki bizantietiška storakotė ietis, nuo 2,7 iki 3,6 m ilgio naudota pėstininkų prieš sunkiąją kavaleriją. Naudota nuo X a.
Ietikotis paprastai būdavo daromas iš ąžuolų ar sedulos medelių. Ietigalis turėdavo 45-50 cm ilgio geležtę.
Lenkijos futbolo varžybos 1935 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1935 m.
Sportas (reikšmės)
Sportas gali reikšti:
Pušynė
Pušynė – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Girkalnio.
Ktitorius
Ktitorius ( – 'statytojas') – asmuo, kurio lėšomis pastatyta arba įruošta stačiatikių šventykla.
Ktitoriams priklausė teisė į dalį šventyklos pajamų, be to, galėjo ją perleisti paveldėtojui. XVI–XVIII a. Rusijoje terminas įgijo naują reikšmę – juo pradėta vadinti cerkvės seniūną, rinkusį jai aukas, besirūpinusį jos materialine padėtimi.
Ernstas Briugenas
Biografija
Gimė ir augo Rusijos imperijos kariuomenės atsargos karininko šeimoje. Pradinį išsilavinimą įgijo šeimoje, vėliau mokėsi Dorpato gimnazijoje ir Viljandžio privačioje Gustavo Makso Šmito mokykloje. 1860–1864 m. Dorpato universitete studijavo teisę, 1865 m. jam buvo suteiktas teisės kandidato laipsnis.
Gyveno Berlyne ir Drezdene, o nuo 1866 m. – Rygoje. 1867–1871 m. dirbo Lifliandijos gubernatūros administracijoje. 1870–1872 m. redagavo žurnalą „Baltische Monatsschrift“. 1869 m. Kauno gubernijos Telšių apskrityje įsigijo Degaičių dvarą. Daug keliavo po Italiją, Olandiją ir Vokietiją. 1876 m. Berlyne įsidarbino laikraštyje „Nazional Zeitung“. 1879 m. pervažiavo į Degaičius, kur praleido trejus metus. 1882 m. vėl grįžo į Berlyną ir atsidėjo literatūrinei kūrybai. 1885–1886 m. dirbo Vokietijos Užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1886 m. – vėl savo dvare Degaičiuose. Paskutinius dvejus savo gyvenimo metus gyveno Rygoje.
Romos auksas (filmas)
Romos auksas – 1961 m. sukurta nespalvota karinė drama, paremta tikrais faktais apie Romos geto likvidavimą 1943 m spalį. Juostos filmavimas buvo vykdomas autentiškoje pasakojamiems įvykiams vietoje.
Turinys
1943-ųjų metų spalį Romos geto vadovui vokiečiai paskelbė ultimatumą: jei šie per trumpą laiką nesurinks 50 kilogramų aukso, iš jų bus paimta 200 vyrų įkaitais, kas šiems reikš garantuotą mirtį. Gete pasideda sujudimas: laiko maža, be to, nėra garantijų, kad ir patenkinus reikalavimą vokiečiai laikysis žodžio. Vieni atiduota paskutines atsargas, kiti mėgina savo dalį nuslėpti ir už ją rasti saugų prieglobstį už geto sienų, o būrys jaunuolių nusprendžia pabėgti ir prisijungti prie partizanų.
Šioje sudėtingoje istorijoje italas Masimo, įsimylėjęs žydaitę Džuliją, nori ją vesti, tačiau tam prieštarauja jo šeima, o ir pati mergina turi apsispręsti – likti su mylimuoju ar su savo tautiečiais...
Pušynė (reikšmės)
Pušyne vadinami kaimai:
Lenkijos futbolo varžybos 1936 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1936 m.
Gruzijos Konstitucija
Gruzijos Konstitucija (gruz. კონსტიტუცია) - Gruzijos pagrindinis įstatymas. Priimtas 1995 m. rugpjūčio 24 d. Nustato, kad valstybinė kalba - gruzinų, Abchazijoje - taip pat ir abchazų.
Hihankara
Hihankara – mitologinė indėnų lakotų figūra. Įsivaizduota kaip senė, sergstinti Dvasių kelią (Paukščių Taką); tikėta, kad šiuo keliu po mirties keliaujanti žmogaus dvasia (nagi).
Hihankara kiekvieną nagi apžiūrinti, ant riešo, kaktos arba smakro ieškodama tatuiruotės, pagal kurią galima dvasią atskirti. Jokių žymių neaptikusi, senė nustumianti mirusiojo dvasią nuo tako ir ši nukrentanti žemėn, tapdama klajojančia šmėkla.
Apačių kapitonas
Apačių kapitonas – 1971 m. sukurtas vesternas.
Turinys
Pagrindinis filmo herojus – iš indėnų genties kilęs karininkas, sąžiningai atlikęs savo pareigą, tačiau kitų akyse ir toliau likęs „purvinu indėnu“. Kartą sunkiai sužeistas mirštantis vyras prisaikdina jį neleisti įvykti „balandžio rytui“. Mėgindamas išsiaiškinti, kas tai yra, kapitonas tampa sąmokslo nužudyti JAV prezidentą Ulisą Grantą liudininku...
FK Karpati (Haličas)
Haličo „Karpati“ – Ukrainos futbolo klubas iš Haličo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1949 m., kai mieste buvo įkurtas „Kolūkiečio“ futbolo klubas.
Pušynė (Zarasai)
Pušynė – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Jasų.
Imperatorius Košio
Imperatorius Košio (孝昭天皇, Kōshō-tennō), taip pat žinomas kaip Mimatsuhikokaeshine no Mikoto (真津日子訶恵志泥命) buvo penktasis Japonijos imperatorius pagal tradicinį imperatorių sąrašą. Apie šį imperatorių žinoma labai mažai dėl šaltinių trūkumo, tarp istorikų Košio laikomas „legendiniu imperatoriumi“, nes jo egzistavimas yra abejotinas. Kodžiki ir Nihon Shoki apie jį nėra nieko parašyta, išskyrus vardą ir genealogiją. Košio valdymas neva prasidėjęs 475 m. pr. m. e., jis turėjęs žmoną ir du sūnus. Po jo mirties 393 m. pr. m. e., jo antrasis sūnus neva tapęs sekančiu imperatoriumi.
Japonijoje tradiciškai laikoma, kad imperatorius Košio buvęs istorine asmenybe, yra prižiūrimas Košio imperatoriškasis kapas, tačiau jokių tuometinių šaltinių, patvirtinančių, kad tokia istorinė asmenybė egzistavo nėra. Pagal tradicinę genealogiją Košio buvęs vyriausiuoju imperatoriaus Itoku ir jo žmonos Amanotoyototsu-hime sūnumi.
Rudy Gay
Rudis Karltonas Gėjus (, g. 1986 m. rugpjūčio 17 d.) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Jutos „Jazz“ komandoje.
Karjera
2006 m. NBA naujokų biržoje Hiustono „Rockets“ pasirinko jį 8-uoju šaukimu, tačiau tą pačią naktį išmainė į Memfio „Grizzlies“.
Šalies rinktinė
R. Gėjus atstovavo JAV vyrų krepšinio rinktinei 2010 ir 2014 m. pasaulio krepšinio čempionatuose, kuriuose iškovojo auksą.
Ninel Kuznecova
Ninel Fiodorovna Kuznecova (g. 1927 m. gruodžio 9 d. Taškente, Uzbekija - 2010 m. lapkričio 27 d. Maskvoje) – rusų tarybinė teisininkė, kriminologė, teisėtyrininkė penalistė, Maskvos universiteto (MGU) profesorė, TSRS valstybinės premijos laureatė, Nusipelniusi Rusijos Federacijos mokslo veikėja, Nusipelniusi aukštosios mokyklos darbuotoja, viena iš TSRS kriminologijos pradininkų.
Biografija
1945 metais aukso medaliu baigė vidurinę mokyklą ir be egzaminų įstojo į MGU Teisės f., kurį baigė 1950 m., studijavo aspirantūroje, apgynė disertaciją „Atsakomybė už rengimąsi ir pasikėsinimą nusikalsti“. Teisės mokslų kandidatė (1953 m.). 1968 metais apgynė daktaro disertaciją „Nusikaltimas ir nusikalstamumas“.
15 metų buvo Maskvos miesto liaudies deputatų tarybos narė.
Veisjervas
Veisjervas  – aštuntas pagal dydį ežeras Estijoje. Telkšo Viljandžio apskrityje, 10 km į rytus nuo Karksi Nujos. Pietuose ribojasi su Rubinos rezervatu, Ehnės upe jungiasi su Vertsjervu.
Vandens paviršiaus plotas 4,811 km², baseino – 26,1 km². Ežero ilgis siekia 3450 m, plotis – 1760 m, dugną dengia 4,5 m storio dumblo sluoksnis. Vanduo pasikeičia kartą per metus.
Ežere veisiasi kuojos, pūgžliai, ešeriai, lynai, karšiai, lydekos, karosai, unguriai.
Gėlys
Gėlys – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 2,5 km į pietvakarius nuo Kuktiškių, Kuktiškių miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,59 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 158,5 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Vakaruose išteka upeliukas link Viešos upės intako Talės. Šiaurine pakrante eina geležinkelis Švenčionėliai – Utena.
Bec de corbin
Bec de corbin (pranc. 'varno snapas'), varnasnapis – viduramžių Europoje populiarus ilgakotis ginklas, labai panašus į Liucernos plaktuką. Pagrindinis kaunamasis elementas - kiek palenktas snapiškas smaigalys, priešingoje pusėje - plaktukas, viršuje - pikos tipo tiesus, palyginti trumpas smaigalys.
Nuo Liucernos plaktuko skiriasi trimis bruožais:
Žodžiu bec de corbin dažnai vadina bet kokius panašius ginklus - čekanus, Liucernos plaktukus, kovos plaktukus, poleksus ir pan.
Panašiu terminu bec de faucon 'sakalo snapas' vadina poleksų kablišką smaigalį.
Pečiorskaja Buda
Pečiorskaja Buda  – kaimas Rusijos vakaruose, 12 km į pietryčius nuo Chislavičių.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Mstislavlio apskrities Pečiorskaja Budos valsčiaus centras, vėliau priklausė Pirianų valsčiui.
Lietuvos žaliųjų judėjimas
Lietuvos žaliųjų judėjimas (LŽJ) – nevyriausybinė gamtosauginė organizacija Lietuvoje, veikianti nuo 1988 m. Vienija ~1000 aktyvių narių. Veikia skyriai Vilniuje ir Alytuje. Organizacijos partnerės – Klaipėdoje (Klaipėdos ekologinis klubas „Žvejonė“) ir Šiauliuose.
Centrinė būstinė: Imanuelio Kanto g. 6, Kaunas.
Veikla
LŽJ taip priklauso Aplinkosauginio švietimo fondui, vykdo gamtosauginį švietimą tarptautiniu mastu (fondo 4 programas: Gamtosauginių mokyklų, Mėlynosios vėliavos, Žaliojo rakto ir Jaunųjų aplinkosaugos reporterių). Lietuvos žaliųjų judėjimas dalyvauja Švarios Baltijos koalicijos (Coalition Clean Baltic) veikloje, kartu su kitų šalių aplinkosauginėmis organizacijomis sprendžia Baltijos jūros užterštumo ir ekosistemų apsaugos problemas. Švarios Baltijos koalicijoje žaliųjų interesus atstovauja „Žvejonė“.
Aleksandras Litovčenko
Aleksandras Litovčenko (, 1835 m. kovo 26 d., Kremenčukas, Rusijos imperija – 1890 m. birželio 28 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija) – rusų istorinio ir religinio žanro tapytojas, Sankt Peterburgo dailės akademijos akademikas, keturiolikos maišto dalyvis, vienas iš „Dailininkų artelės“, Kilnojamųjų dailės parodų draugijos steigėjų.
Biografija
thumb|150 px|left|Aleksandro Litovčenko portretas (autorius V.Švarcas)
Aleksandras Litovčenko gimė 1835 m. kovo 26 d. Kremenčuke, Rusijos imperijoje, vargingoje miestiečių šeimoje. Įstojo mokytis į Sankt Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją. 1855, 1857 ir 1858 m. Litovčenko buvo apdovanotas dviem mažaisiais ir dviem didžiaisiais sidabro medaliais. 1861 m. jis gavo mažąjį aukso medalį už paveikslą „Charonas perkelia mirusiųjų sielas“. Studijų metu Litovčenko turėjo pats save išsilaikyti, dirbo retušuotoju vienoje fotoateljė. 1863 m. lapkričio 9 d. Aleksandras Litovčenko dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Nuo 1863 m. Aleksandras Litovčenko buvo Sankt Peterburgo dailininkų artelės, kuriai vadovavo Ivanas Kramskojus, nariu. Buvo vienas šios artelės steigėjų.
1868 m. už paveikslą „Сокольничий” Litovčenko suteiktas akademiko vardas. Gavus šį vardą, Peterburgo dailės akademija Litovčenko suteikė dirbtuves, kuriose dailininkas ketverius metus kūrė paveikslą „Caras Ivanas Rūstusis parodo savo brangenybes anglų pasiuntiniui Gorsejui”.
Aleksandras Litovčenko mirė 1890 m. birželio 28 d. Sankt Peterburge.
Kūryba
Žinomi Litovčenko kūriniai: „Olimpinės žaidynės“ (1860 m. Akademijos paroda), „Caras Petras ir caraitis Ivanas, kuriuos jų motina parodė lankininkams“ (1862 m. akademijos paroda), „Tamara“, (dailininkui už šį paveikslą Dailės akademijos taryba padėkojo, 1863 m. paroda). 1862–1863 m. Litovčenko nutapė paveikslus „Judo bučinys“ ir „Dievas sutramdo izraelitų maištą prieš Mozę“. Už šiuos paveikslus dailininkas gavo pinigines premijas. Paveikslas „Сокольничий” buvo eksponuojamas Dailės akademijos 1869 m. parodoje. Paveikslas „Caras Ivanas Rūstusis parodo savo brangenybes anglų pasiuntiniui Gorsejui” buvo eksponuotas Dailės akademijos parodoje, 1875 m. (šiuo metu paveikslas saugomas Rusų nacionaliniame muziejuje).
Litovčenko tapė ir portretus, pvz., S.Andrejevskio ir rusų istoriko Vladimiro Veljaminovo – Zernovo portretai (1878 m. Akademijos paroda), paveikslas „Ofelija” ir N.Sokovniko portretas (1878 m. „Peredvižnikų” paroda), G.Malakeno portretas, „Pastatymas pralaimėtas” (VIII „Peredvižnikų” paroda 1880 m.), Marulkos Trachtenberg portretas (IX „Peredvižnikų” paroda 1881 m.), „Bajorė Morozova” (XIII „Peredvižnikų” paroda 1885 m.), „Caras Aleksejus Michailovičius ir vyskupas Nikonas Novogrodskis prie stebukladario Maskvos metropolito Filipo karsto” (XIV „Peredvižnikų” paroda 1886 m.), „Bajorė” (XVIII „Peredvižnikų” paroda 1890 m.) ir t. t.
Litovčenko paveikslai buvo eksponuojami ir tarptautinėse parodose, pvz., pieštuku nupieštas „Damos portretas” ir „Riterio galva” eksponuoti Paryžiaus tarptautinėje parodoje 1867 m., du portretai bei paveikslas su „Ivanu Rūsčiuoju” eksponuoti Paryžiaus tarptautinėje parodoje 1878 m.
2021 m. pasaulio Platu 25 čempionatas
miniatiūra|thumb|[[Nidos uostas prieš prasidedant rungtynėms]]
2021 m. pasaulio Platu 25 čempionatas – 12-asis geriausių pasaulio Platu 25 burlaivių klasės buriavimo čempionatas, kuris vyks rugpjūčio 24 d. – rugpjūčio 28 d. Lietuvos mieste Nidoje.
Tai pirmasis istorijoje tarptautinės buriavimo federacijos pripažintas pasaulio buriavimo čempionatas, kuris vyko Lietuvoje.
Medalininkai
miniatiūra|White Whale ([[Lietuva)]]
Lenkijos futbolo varžybos 1937 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1937 m.
Mendelejevskas
Mendelejevskas  – miestas Rusijoje, šiaurės rytų Tatarstane, 238 km nuo Kazanės, 20 km nuo Jelabugos, Kamos kairiajame krante; rajono centras. Šalia miesto praeina Jelabugos–Iževsko plentas, už 3 km yra prieplauka prie Kamos Tichyje Gorai. Svarbus chemijos pramonės centras (gaminami maisto priedai, statybinės medžiagos, vaistų sandai), apylinkėse išgaunama nafta ir gamtinės dujos. Netoliese yra sanatorijų kompleksas „Ižminvody“.
2010 m. 39,0 % miesto gyventojų buvo rusai, 51,4 % – totoriai, 3,2 % – udmurtai, 3,0 % – mariai.
Istorija
1868 m. šalia brolių Uškovų chemijos gamyklos ėmė kurtis gyvenvietė „Bondiužskij“. Miesto tipo gyvenvietė nuo 1928 m.
1967 m. suteiktas miesto statusas ir Mendelejevsko vardas. Miestas pavadintas pagal chemiką Dmitrijų Mendelejevą, kurį laiką dirbusį vietinėje chemijos gamykloje.
Hilton Worldwide
„Hilton Worldwide“ (anksčiau „Hilton Hotels Corporation“) – vienas iš didžiausių pasaulyje viešbučių tinklas, priklausantis Blackstone Group privataus kapitalo bendrovei. Bendrovę „Hilton Hotels“ 1919 metais įkūrė Konradas Hiltonas. Šiuo metu bendrovei 119 pasaulio šalyse priklauso daugiau nei 6500 viešbučiai. Tinklui „Hilton Worldwide“ taip pat priklauso viešbučiai „Hilton Hotels & Resorts“, „Conrad Hotels“, „Doubletree by Hilton“, „Embassy Suites Hotels“, „Hampton Inn“, „Hampton Inn & Suites“, „Hilton Garden Inn“, „Hilton Grand Vacations Company“, „Homewood Suites by Hilton“, „Home2 Suites by Hilton“ ir „The Waldorf-Astoria Collection“. Didžioji dauguma šių viešbučių veikia pagal franšizės verslo modelį.
Pušinėlė
Pušinėlė – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Gedimino.
Rujigio provincija
Rujigio provincija  – viena iš Burundžio provincijų. Yra šalies šiaurės rytinėje dalyje, ribojasi su Tanzanija. Administracinis centras – Rujigis.
Administracinis suskirstymas
Provincija yra padalinta į 7 komunas:
Aksiologija
Aksiologija (🇬🇷, 'vertingas, vertybė' + 'mokslas') – filosofijos šaka, tirianti vertybes, vertybių prigimtį, vertinimo pagrindus ir kriterijus. Dar vadinama vertybių teorija.
Lenkijos futbolo varžybos 1938 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1938 m.
Juan de Flandes
Chuanas de Flandesas (, apie 1450 (?) – 1519 m.) – Nyderlandų renesanso tapytojas, kūręs Ispanijoje.
Biografija
Chuanas de Flandesas anksčiausiai paminėtas 1496 m. Ispanijoje. Nieko nežinoma apie jo ankstesnius gyvenimo metus. Jo vardas reiškia „Jonas iš Flandrijos“, kas nurodo, kad jis atvyko iš Flandrijos. Jo kūryboje žymūs Briugės dailės mokyklos bruožai, tapytojų Hugo van der Guso ir Justo iš Gento įtaka. Jis apsistojo Burgose, kur susitiko Mikelį Zitovą, tapytoją iš Flandrijos, dirbusį karalienei Izabelei I. Pirmasis Chuano darbas buvo Šv. Jono Krikštytojo altorinis paveikslas vietos kartuziečių vienuolynui, už kurį jam mokėta 1496−1499 m. laikotarpiu. 1498 m. jis paminėtas Izabelės I dvaro tapytoju, kuriuo tikriausiai išbuvo iki 1504 m. karalienės mirties. Karalienei Izabelei I Chuanas sukūrė Izabelės Katalikės poliptiką pagal Kristaus ir Marijos gyvenimus, kuris 1505 m. inventoriuje paminėtas buvęs iš 47 panelių, iš kurių 27 išliko. Jo darbai paprastai buvo mažų matmenų, tikslaus vaizdavimo ir bendrai atitiko ankstyvosios Nyderlandų tapybos bruožus.
1505−1508 m. Chuanas de Flandesas buvo Salamankoje, kur nutapė altorinį paveikslą universiteto koplyčiai ir Šv. Mykolo altorių senosios katedros kluatrui. 1509−1518 m. jis dirbo Palensijoje ties vietos katedros altorinės tapybos praplėtimu vyskupui Chuanui Rodrigesui de Fonsekai užsakius nutapyti 11 scenų. Be religinės kūrybos, jis yra palikęs portretų. Nežinoma, kada Chuanas mirė. 1519 m. gruodžio 13 d. datuotame įraše jo žmona paminėta našle.
Gruzijos civilinis kodeksas
Gruzijos civilinis kodeksas - Gruzijos privatinės teisės „Konstitucija“, pagrindinis civilinės teisės šaltinis, Civilinis kodeksas. Tai kodifikuotas įstatymas, sudarytas iš 6 knygų. Priimtas 1997 m. birželio 26 d. (paskelbtas: Parlamentis uzkebeb; Sakanonmdeblo damateba 1997, Nr. 31).
Pušyniškės
Pušyniškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Didžiųjų Sėlų.
Bosasas
Bosasas  – miestas šiaurės Somalyje, Adeno įlankos pakrantėje, faktiškai savivaldžiame Puntlando krašte. Bario regiono centras. Svarbus žvejybinis ir prekybinis uostas. Žuvies perdirbimo, odos apdirbimo, cemento pramonė. Veikia oro uostas, yra plentas į Garovę.
Istorija
Senovėje dabartinio miesto vietoje buvo Mosilono (🇬🇷) uostas. Viduramžiais pradėtas vadinti Bandar Kasimu ir buvo svarbi darodų klano tvirtovė. Iki XX a. pr. priklausė Madžirtino sultonatui. Po 1924 m. priklausė Italijos Somaliui.
thumb|left|250px|Bosaso uostas
Kožuchovičiai
Kožuchovičiai  – kaimas Rusijos vakaruose, 10 km į pietvakarius nuo Chislavičių. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Mstislavlio apskrities Kožuchovičių valsčiaus centras, vėliau priklausė Chislavičių valsčiui.
Michel Sittow
Michelis Zitovas (vok. Michel Sittow, apie 1469–1525 m.) – Estijos renesanso tapytojas.
Biografija
Michelis (ar Michaelis) Zitovas gimė apie 1469 m. Revelyje. Jo tėvas buvo tapytojas. Apie 1483 m. Michelis Zitovas persikėlė mokytis į Briugę, tikriausiai buvo Hanso Memlingo mokiniu. 1492 m. jis pradėjo dirbti Ispanijoje, karalienės Izabelės I dvare. Jis išbuvo dvaro tapytoju iki 1504 m. karalienės mirties, bet žinoma, kad tuo metu jis keliaudavo į užsienį. Mikelis Zitovas daugiausiai tapė portretus ir mažų matmenų religinius paveikslus maldai ir garbinimui. Jis perėmė ankstyvosios Nyderlandų tapybos stilių ir laikomas reikšmingiausiu Estijos renesanso dailininku. 1506 m. jis grįžo į Revelį, kur tapo vietos dailininkų gildijos nariu. 1509 m. vedė pirmą kartą. Po to jis keliavo į Nyderlandus tapyti aukštuomenės portretų ir vėliau į Ispaniją, bandydamas išsireikalauti Izabelės I jam žadėtą atlyginimą. Jis dirbo Margaritai Austrijietei ir Danijos karaliui Kristijonui II. 1518 m. grįžo į Revelį, kur vedė antrą kartą. Michelis Zitovas mirė apie 1525 m. Revelyje.
Nyderlandų futbolo varžybos 1987–1988 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1987–1988 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
--- - -
Kankuzo provincija
Kankuzo provincija  – viena iš Burundžio provincijų. Yra šalies šiaurės rytinėje dalyje, ribojasi su Tanzanija. Administracinis centras – Kankuzas.
Administracinis suskirstymas
Provincija yra padalinta į 5 komunas:
Asinauka (Mstislavlis)
Asinauka – kaimas rytų Baltarusijoje, 7 km į pietus nuo Šamavos.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Mstislavlio apskrities Asinaukos valsčiaus centras, vėliau priklausė Šamavos valsčiui.
Osinovka
Osinovka (arba Asinauka) vadinamos gyvenvietės:
Purpurinė deivė
Purpurinė deivė – 2000 m. sukurta dalinai autobiografinė drama, aktorės Asia Argento režisūrinis debiutas.
Siužetas
Ana Batista – kino žvaigždė, visų vadinama „purpurine deive“. Ji garsi, populiari ir nuolatos dėmesio centre. Jos kasdienybė – kelionės, vakarėliai, narkotikai ir vis nauji gerbėjai. Jos gyvenimas, supamas nesibaigiančių kino bandymų, pinigų ištroškusių prodiuserių, tuo pačiu yra nykus ir tuščias, kaip ir visa jos aplinka. Ji įpratusi gauti viską, ko įsigeidžia, tačiau kartą sutinka vyrą, kuris ją sudomina, tačiau ji jo – ne...
Paparčių apylinkė
Paparčių apylinkė sovietmečiu buvo:
Naglių įlanka
thumb|250px|Reginys į Naglių įlanką nuo Agilos kopos
Naglių įlanka – Kuršių marių įlanka ties rytiniais Kuršių nerijos krantais, 3 km į šiaurę nuo Pervalkos. Įsiterpusi tarp Biržtvyno (Žirgų) rago pietuose ir Lydumo rago šiaurėje. Jos pakrantėje stūkso aukšta pustoma Agilos kopa, įsteigtas Naglių rezervatas.
Maždaug tarp 1732 ir 1836 m. įlankos pakrantėje buvo paskutinioji Naglių kaimo vieta.
Agilos kopa
thumb|200px|Agilos kopa nuo vakarinio šlaito
Agilos kopa (kitaip Agilos kalnas, Naglių kalnas, Naglių kopa, Agilo kopa) – smėlio kopa Neringoje, Kuršių nerijos rytinėje dalyje, Naglių įlankoje, 2,5 km į šiaurę nuo Pervalkos, Kuršių nerijos nacionaliniame parke, Naglių gamtos rezervate. Tai triviršūnė 1 km ilgio, 0,7 km pločio kopa, užpusčiusi Agilos žvejų kaimelį. 2015 m. kopos aukštis buvo 52,26 m. Per 2003–2015 m. laikotarpį jos aukštis sumažėjo 5,5–8 metrais (daugiausia dėl vėjų pustymo link marių).
Kopa pradėjo kilti XVI a. 1730–1854 m. Agilos kopos vietoje buvo Naglių kaimas (Naujieji Nagliai). Bėgdami nuo pustomo smėlio kaimo gyventojai kelis kartus kraustėsi (nuo 1675 m. kaimo vieta pasislinko į pietus 7 km; galiausiai kaimas buvo apleistas).
Agilos kopa paskelbta gamtos paminklu. Iki jos veda Naglių pažintinis takas, viršūnėje yra regykla, nuo kurios atsiveria vaizdai į Kuršių marias, Naglių, Lydumo ir Žirgų ragus, Naglių įlanką.
Pušiniškiai
Pušiniškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Tyrulių, prie Radviliškio–Tilžės geležinkelio.
Vladimiro Putino viršukalnė
Vladimiro Putino viršukalnė  – viršukalnė Kirgizijoje, Tian Šanio kalnuose. Aukštis siekia 4446 m.
Istorija
Pavadinti bevardę viršukalnę V. Putino, tuo metu užėmusio Rusijos premjero postą, garbei pasiūlė Ču srities valdžia 2010 m. gruodį. Šiam pasiūlymui Kirgizijos parlamentas pritarė 2011 m. vasario 17 d.
2022 m., vykstant Rusijos invazijai į Ukrainą, du Rusijos alpinistai, gyvenantys Kirgizijoje, įkopė į kalną ir jo viršūnėje iškėlė Ukrainos vėliavą kaip paramos ukrainiečiams ženklą.
Marriott International
„Marriott International“ – vienas iš didžiausių pasaulinių viešbučių tinklų. 1993 m. viešbučių tinklą įkūrė JAV verslininkas J. Willard Marriott. 2014 m. birželį viešbutis atidarė savo 4 000 viešbutį Vašingtone. Iš viso šio tinklo viešbučių yra 80 pasaulio šalių, juose dirba apie 200 000 darbuotojų. 2016 m. Fortune Global 500 sąraše įmonė buvo 83-ia didžiausia bendrovė pasaulyje.
Tinklui „Marriott International“ taip pat priklauso viešbučiai „Marriott Hotels & Resorts“, „JW Marriott Hotels & Resorts“, „Renaissance Hotels & Resorts“, „Courtyard by Marriott“, „Residence Inn by Marriott“, „Fairfield Inn by Marriott“, „Marriott Conference Centers“, „TownePlace Suites by Marriott“, „SpringHill Suites by Marriott“, „Marriott Vacation Club Internation“, „Horizons by Marriott Vacation Club“, „The Ritz-Carlton Hotel Company“, „The Ritz-Carlton Club“, „Marriott ExecuStay“, „Marriott Executive Apartments“ „Marriott Grand Residence Club“, „Bvlgaria Hotels & Resorts“. Didžioji dauguma šių viešbučių veikia pagal franšizės verslo modelį.
2015 m. lapkričio 16 d. Marriott atskleidė planus įsigyti kitą viešbučių kompaniją Starwood Hotels and Resorts Worldwide už 12,2 milijardo dolerių. Po šio sandorio 2016 m. pabaigoje ši įmonė bus didžiausia viešbučių kompanija pasaulyje.
Karuzio provincija
Karuzio provincija  – viena iš Burundžio provincijų. Yra šalies šiaurės centrinėje dalyje. Administracinis centras – Karuzis.
Administracinis suskirstymas
Provincija yra padalinta į 7 komunas:
Kalvarijos apylinkė
Kalvarijos apylinkė sovietmečiu buvo:
Ikosaitas
Pasakojama, kad Audinę palikus žmonėms, su kuriais šis lošęs, maisto jam parūpinęs brolis Pantera. Abu broliai drauge keliavę, Audinę keletą kartų užpuolę ir nužudę, tačiau brolis kaskart jį atgaivindavęs. Galiausiai jie pasiekę Panteros žmonos namus, kur Audinei vėl mėginta atimti gyvybę: šįkart tai padaryti norėjęs Panteros uošvis, tačiau Audinė senį įveikęs ir apakinęs.
Šešma
Šešma  – upė Rusijoje, daugiausia Tatarstane; Kamos kairysis intakas. Prasideda Samaros srityje, Bugulmos–Belebėjaus aukštumoje. Toliau teka į šiaurės vakarus pro Tatarstaną. Įteka į Kamą (dabar faktiškai į Kuibyševo tvenkinio įlanką) ties Starošešminsko kaimu.
Didžiausias intakas – Kičujus (dešinysis).
Upės slėnis vingiuotas, 0,9–1,2 km pločio, žemupyje – 3–4 km. Slėnio šlaituose daug griovų, raguvų. Vagos plotis nuo 100–300 m aukštupyje iki 2 km žemupyje (patvanka nuo Kuibyševo tvenkinio). Didesniąją dalį (63 %) vandens upė gauna iš tirpstančio sniego. Srovės greitis – 0,1–0,8 m/s.
Upėvardis „Šešma“ kyla iš totorių žodžio Чишмә, reiškiančio šaltinį. Didžiausia gyvenvietė prie upės – Novošešminskas.
Skerdynės Didžiajame Kanjone
Skerdynės Didžiajame Kanjone – 1964 m. režisieriaus Sergio Corbucci sukurtas vesternas.
Lenkijos futbolo varžybos 1946 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1946 m.
Skerdynės Didžiajame Kanjone
Turinys
Vesas Evansas grįžta į gimtuosius kraštus, kad atkeršytų broliams Sleidams už savo tėvo mirtį. Įvykdžius savo užmačias, jis sulaukia pasiūlymo tapti šerifu, tačiau atsisako, norėdamas gyventi paprastą ir ramų gyvenimą. Vis tik sužinojęs, kad jo mylimoji Nensė, įsitikinusi jo mirtimi, ištekėjo už Tulio, nusprendžia vėl palikti miestą. Vis tik netrukus jis įtraukiamas į karą tarp Tulio ir Vitmoro šeimų ir kartu su buvusiu šerifu Kūliu imasi atstatyti teisingumą...
Šiškovas (Monastyrščina)
Šiškovas  – kaimas Rusijos vakaruose, 25 km į pietvakarius nuo Monastyrščinos, pasienyje su Baltarusija.
Istorija
XIX a. minimas Mstislavlio apskrities Šiškovo valsčius.
Bavlas
Bavlas  – miestas Rusijoje, pietryčių Tatarstane, 56 km į pietryčius nuo Bugulmos, Bugulmos–Belebėjaus aukštumoje, prie Bavlo upelio; rajono centras. Keliai į Bugulmą, Oktiabrskį, Abduliną. Vystoma daugiausia naftos ir gamtinių dujų gavybos pramonė, taip pat yra maisto, medienos apdirbimo įmonių, apylinkėse plėtojamas žemės ūkis (auginami kviečiai, miežiai, avižos, žirniai, grikiai, soros, daržovės, laikomi galvijai, avys, žąsys).
Istorija
Bavlo kaimas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XVIII a. Pradėjo sparčiai augti 1946 m. apylinkėse ėmus siurbti naftą. 1997 m. suteiktas miesto statusas.
Gilutis (Utenos r.)
Gilutis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Labanoro, Labanoro girioje. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 151,4 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Aisetos upelio intako Alsuodėlės baseinui.
James Hadley Chase
Džeimsas Hedlis Čeizas (, tikrasis vardas René Lodge Brabazon Raymond; 1906 m. gruodžio 24 d. – 1985 m. vasario 6 d.) – anglų rašytojas, vienas žinomiausių visų laikų trilerio žanro kūrėjų, pagal kurio kūrinius sukurta daugiau kaip  50 kino ir televizijos filmų. Iš viso jis parašė 93 romanus, tarp kurių ir 21 kūrinys Raymond Marshall pseudonimu.
Biografija
Po keleto metų jis įsidarbino knygų leidykloje: pradžioje eiliniu pardavėju, vėliau – tiekimo skyriaus vadovu. Čia jis galėjo susipažinti su visu leidybos procesu ir tuo pačiu stebėti ir tirti skaitytojų skonį. Tuo metu būsimasis rašytojas labai daug skaitė, kol galiausiai nusprendė pats imtis rašymo.
Pirmieji kūriniai buvo humoristiniai apsakymai, kuriuos jis pasirašinėjo įvairiais slapyvardžiais. 1938 m. jis pirmą kartą ėmėsi nuotykinio žanro, paveiktas tuo metu populiarių JAV rašytojų istorijų apie gangsterius, ypač James M. Cain romano „The Postman Always Rings Twice“. Per 6 savaitgalius (viso – 12 dienų) jis parašė detektyvą „No Orchids for Miss Blandish“ (autoriui tuomet buvo 32). Romanas buvo palankiai sutiktas skaitytojų ir tapo viena populiariausių dešimtmečio knygų šalyje: 1944 m. rašytojas George Orwell parašė esė „Raffles and Miss Blandish“, Vest Endo teatre buvo sukurtas sėkmingais vaidinimas. 1948 m. romanas ekranizuotas Didžiojoje Britanijoje, o 1971 m. – ir JAV, tik kitu pavadinimu („The Grissom Gang“, rež. Robert Aldrich).
Antrojo pasaulinio karo metu jis tarnavo Royal Air Force pajėgose, redagavo RAF žurnalą ir jame išspausdino keletą apsakymų. Karui pasibaugus, Čeizas visiškai atsidėjo literatūrai. Daugelio jo romanų veiksmas vyko JAV, rašytojas naudojo amerikietišką slengą, nors pats jis tik 2 kartus trumpai viešėjo šioje šalyje. Sukurti tikrovišką amerikietišką atsmosferą Čeizui padėjo enciklopedijos, žemėlapiai ir JAV kriminalinių naujienų sekimas, todėl miestų ir gatvių aprašymas jo kūriniuose dažnai buvo stebėtinai tikslūs. Čeizui didelę įtaką darė du didžiausi JAV „kietojo detektyvo“ meistrai Dashiell Hammett ir Raymond Chandler. Pastarasis 1945 m. apkaltino Čeizą plagiatu romane „Blonde‘s Requiem“ ir šis vėliau viešai atsiprašė. Prieš tai, 1942 m., jo kūrinys apie baltųjų vergų prekybą „Miss Callaghan Comes to Grief“ buvo uždraustas kaip nepadorus.
Čeizui nepavyko išpopuliarėti JAV, tačiau Europoje jis buvo itin skaitomas, ypač Prancūzijoje, kur buvo ekranizuota daugiau kaip 30 jo kūrinių. Daugelyje jo kūrinių svarbus vaidmuo tenka moteriai, kurią įsimylėjęs pagrindinis herojus vėliau pasiryžta žmogžudystei vardan jos, tačiau per vėlai suvokia, kad juo buvo manipuliuojama.
Asmeninis gyvenimas
1932 m. Čeizas vedė Sylvia Ray, su kuria gyveno kartu iki savo mirties.
Kita
1983 m. Rygos kino studija sukūrė 3 dalių kriminalinį filmą „Miražas“ pagal Čeizo romaną „Visas pasaulis kišenėje“, kuriame vaidino ir lietuvių aktorius Regimantas Adomaitis.
Pirmoji Džeimso Kuko kelionė
thumb|360px|Pirmosios Džeimso Kuko kelionės maršrutas Pirmoji Džeimso Kuko kelionė – Jungtinės Karalystės karališkojo jūrų laivyno ir Londono karališkosios draugijos organizuota ekspedicija į Ramiojo vandenyno pietinę dalį „Endeavour” laivu 1768–1771 m. Pirmoji iš trijų anglų jūrininko Džeimso Kuko vadovaujamų ekspedicijų į Ramųjį vandenyną. Ekspedicija surengta Veneros slinkimui pro Saulės diską stebėti (1769 m. birželio 3–4 dienomis) ir legendinei „Pietų žemei” (Terra Australis Incognita) ieškoti.
thumb|left|180px|Ekspedicijos vadovas Džeimsas Kukas Ekspediciją užsakė karalius Jurgis III, o jai vadovauti paskirtas leitenantas Džeimsas Kukas, jaunesnysis karinio jūrų laivyno karininkas, turėjęs gerų kartografijos ir matematikos įgūdžių. Ekspedicija 1768 m. rugpjūtį paliko Plimuto uostą, kirto Atlanto vandenyną, apiplaukė Horno kyšulį ir numatytu laiku pasiekė Taitį, kur galėjo stebėti Veneros tranzitą. Po to Dž. Kukas išvyko į tuomet dar nežinomą Ramiojo vandenyno pietinę dalį, aplankė ir paskelbė Didžiosios Britanijos nuosavybe Huahinės, Bora Boros ir Rajatėjos salas. 1769 m. spalį ekspedicijos dalyviai pasiekė Naująją Zelandiją, kurią prieš 127 metus buvo atradęs olandų keliautojas Abelis Tasmanas, ir šešis mėnesius tyrinėjo ir kartografavo jos krantus. Po to pasuko į vakarus ir 1770 m. balandį ties Hikso kyšuliu atvyko į Australijos žemyną, tapdami pirmaisiais europiečiais, pasiekusiais Australijos rytinį krantą. Ekspedicija tęsė kelionę žemyno rytine pakrante į šiaurę, išsilaipino Botanikos įlankoje ir kitose vietose, o prie Didžiojo Barjerinio rifo beveik patyrė katastrofą.
1770 m. spalį apgadintu laivu ekspedicija atvyko į Bataviją Nyderlandų Indijoje. Išlaikę paslaptį apie naujai atrastas žemes, ekspedicijos dalyviai gruodžio 26 d. pradėjo kelionę namo, 1771 m. kovo 13 d. apiplaukė Gerosios Vilties kyšulį, o liepos 12 d. beveik po trijų metų kelionės grįžo į Angliją, Dilio uostą.
Praėjus metams po sugrįžimo, Dž. Kukas išvyko į antrąją Ramiojo vandenyno kelionę, kuri tęsėsi nuo 1772 iki 1775 m. Dž. Kuko trečioji ir paskutinė kelionė vyko 1776–1779 m.
Sumanymas
thumb|Karališkosios draugijos rūmai [[Londone]] 1768 m. vasario 16 d. Londono karališkoji draugija kreipėsi į karalių Jurgį III su prašymu finansuoti ekspediciją į Ramųjį vandenyną Veneros slinkimui pro Saulės diską stebėti. Stebėjimų rezultatai buvo reikalingi atstumui tarp Žemės ir Saulės apskaičiuoti. Karalius leidimą davė, o Admiralitetas nusprendė greta mokslinių tikslų pavesti ekspedicijai dar ir slaptą misiją – ieškoti legendinės „Pietų žemės” Ramiojo vandenyno pietinėje dalyje. Ekspedicijai vadovauti Karališkoji draugija pasiūlė škotų geografą Aleksandrą Dalrimplą (Alexander Dalrymple), vieną iš pagrindinių nežinomos Pietų žemės egzistavimo teorijos šalininkų. A. Dalrimplas sutiko tik su sąlyga, kad bus priimtas į Karališkąjį jūrų laivyną kapitonu, tačiau pirmasis Admiraliteto lordas Edvardas Hokas šią sąlygą atmetė, nenorėdamas, kad karo laivui vadovautų jūrinio išsilavinimo neturintis žmogus. Vietoj A. Dalrimplo Admiralitetas pasiūlė karinio jūrų laivyno karininką Džeimsą Kuką, turėjusį matematikos ir kartografijos žinių. Karališkoji draugija sutiko, ir Dž. Kukas, paaukštintas leitenantu, pradėjo eiti ekspedicijos vadovo pareigas.
Laivas ir jo atsargos
thumb|300px|„Earl of Pembroke”, vėliau „Endeavour”, palieka Vitbio uostą 1768 m. T. Lunio paveikslas, 1790 m. Admiralitetas ekspedicijai parinko prekybinį anglims vežioti skirtą laivą „Earl of Pembroke”, nuleistą į vandenį 1764 m. Vitbio uoste, Šiaurės Jorkšyre. Tai buvo tristiebis burlaivis su tiesiosiomis burėmis, plačiu, plokščiu priekigaliu, keturkampe užpakaline dalimi ir ilgu dėžės pavidalo korpusu su giliu triumu. Laivo dugnas buvo plokščias, pritaikytas plaukiojimui sekliuose vandenyse ir laivui į krantą ištraukti, jei prireiktų nedidelio remonto ar kroviniui pakrauti. Laivas buvo 106 pėdų (32 m) ilgio, 29 pėdų ir 3 colių (8,92 m) pločio ir apie 369 tonų talpos.
Laivą „Earl of Pembroke” Admiralitetas nusipirko 1768 m. gegužę ir atplukdė į Detfordą prie Temzės kelionei paruošti. Laivo korpusas apkaltas ir sandariai užkamšytas, laive įrengtas trečiasis vidinis denis su kajutėmis, parako ir atsargų sandėliais. Laivas aprūpintas trimis valtimis ir 28 pėdų (8,5 m) ilgio irklais, skirtais laivui irkluoti per štilį, ar nulūžus stiebams. Po to, kai kelionei paruoštas laivas įtrauktas į Karališkojo laivyno sudėtį kaip Jo Didenybės barkas „Endeavour”, pasirūpinta jo gynyba: į laivo denį pakrauta dešimt 4 svarų pabūklų ir dvylika sukiojamųjų patrankų, skirtų apsisaugoti nuo Ramiojo vandenyno čiabuvių galimų antpuolių.
Karališkoji draugija skyrė instrumentus astronominiams stebėjimams, tarp kurių buvo du matematiko Džeimso Šorto (James Short) pagaminti veidrodiniai teleskopai, du laikrodžiai ir sekstantas. Laive buvo dar du teleskopai: asmeninis švedų gamtininko Danielio Solanderio ir Karališkojo laivyno.
Prieš kelionės pradžią į laivą pakrauta 6000 gabalų kiaulienos, 4000 jautienos, devynios tonos duonos, penkios tonos miltų, trys tonos raugintų kopūstų, viena tona razinų ir įvairūs sūrio, druskos, žirnių, aliejaus, cukraus ir avižinių dribsnių kiekiai. Alkoholio atsargas sudarė 250 statinių alaus, 44 statinės brendžio ir 17 statinių romo.
Admiraliteto instrukcijos
Admiraliteto instrukcijos Dž. Kukui buvo sudarytos iš dviejų dalių, abi buvo pažymėtos kaip slaptos. Pirmojoje dalyje buvo nurodymai kelionei į Taitį, antrojoje – kelionės tęsiniui po Veneros stebėjimo. Iš Taičio Dž. Kukui buvo nurodyta plaukti tiesiai į pietus ieškoti įsivaizduojamojo šeštojo žemyno, dokumente vadinamo „Pietų žemynu”. Po to Dž. Kukas turėjo pasukti į vakarus ir plaukti iki Naujosios Zelandijos, iš kurios jau laisvai galėjo pasirinkti kelią atgal. Admiraliteto instrukcijose nieko nepasakyta apie tuomet dar iš dalies kartografuotą penktąjį, Naujosios Olandijos, t. y., dabartinės Australijos, žemyną.
thumb|Iš kairės į dešinę: Danielis Solanderis, [[Joseph Banks|Džozefas Banksas (sėdi), Džeimsas Kukas, Džonas Hoksvertas ir Džonas Montagju. Dž. H. Mortimerio paveikslas, 1771 m.]]
Įgula
1768 m. liepos 30 d. Admiralitetas patvirtino laivo įgulą, sudarytą iš 73 jūreivių ir 12 kariškių. Ekspedicijos vadovu paskirtas 40 metų amžiaus leitenantas Džeimsas Kukas, antruoju leitenantu – 29 metų amžiaus Zakaris Hiksas (Zachary Hicks) iš Stepnio (Londono rajonas), turėjęs vadovavimo 16 pabūklų tenderiui „Hornet” patirties, trečiuoju – Džonas Goras (John Gore), karinio jūrų laivyno veteranas, išbuvęs tarnyboje 16 metų ir 1766 m. laivu „Dolphin” apiplaukęs pasaulį šturmano padėjėjo pareigose.
Iš Plimuto į Taitį
thumb|„Endeavour” įgula pasipildo vandens atsargomis Gerosios Sėkmės įlankoje, [[Ugnies Žemėje. A. Bjukano paveikslas, 1769 m.]] 1768 m. rugpjūčio 26 d. „Endeavour” su 94 ekspedicijos nariais ir 18 mėnesių maisto atsargomis išvyko iš Plimuto. Lapkričio 15 d. ekspedicija atvyko į Rio de Žaneirą ir liko ten iki gruodžio 2 d. atsargų papildymui ir laivo remontui. Brazilijos vicekaralius, perspėtas Portugalijos vyriausybės, kad Didžioji Britanija siekia išplėsti savo pasaulinę galią ir įtaką po pergalės Septynerių metų kare, įtarė, kad ekspedicija turi ir kitų tikslų, o ne vien tik Veneros tranzito stebėjimą ir gamtos istorijos tyrimus, kaip jam tvirtino Dž. Kukas. Įsižeidęs dėl tokio vicekaraliaus požiūrio Dž. Kukas savo dienoraštyje aprašė Gvanabaros įlanką su visais gynybiniais įrengimais, pažymėdamas, kad miestą galima užimti šešių linijinių laivų pajėgomis. Iš Rio de Žaneiro ekspedicija tęsė kelionę į pietus, apiplaukė Horno kyšulį ir per Ramųjį vandenyną 1769 m. balandžio 13 d. atvyko į Taitį, Matavajo įlanką. Veneros tranzitas turėjo vykti birželio 3 d., iki to laiko Dž. Kukas į vandenyną išsikišusioje sausumos dalyje, kurią pavadino Veneros kyšuliu, liepė pastatyti nedidelį fortą ir observatoriją stebėjimams.
Veneros tranzitas
Veneros stebėjimus turėjo atlikti ekspedicijos astronomas Čarlzas Grinas, karališkojo astronomo Nevilio Maskelino („Nevil Maskelyn“) padėjėjas. Surinkti duomenys turėjo būti panaudoti tikslesniam atstumui tarp Veneros ir Saulės, o vėliau ir tarp kitų planetų apskaičiuoti. Šių duomenų dėka būtų galima nustatyti tikslų atstumą tarp bet kurių dviejų Žemės taškų, taip išsprendžiant įsisenėjusią tikslios ilgumos nustatymo problemą. Stebėjimų dieną Dž. Kukas rašė:
"Šeštadienis, 3 d. Ši diena buvo tokia palanki mūsų tikslams, kiek galėjome norėti; visą dieną nebuvo matyti nė debesies, o oras buvo visiškai skaidrus, todėl turėjome visus privalumus, kokių tik norėjome visam Veneros slinkimui pro Saulės diską stebėti: mes labai aiškiai matėme atmosferą arba tamsų šešėlį apie planetos kūną, kuris labai sutrikdė [nustatyti] kontaktų, ypač dviejų vidinių, laiką. Dr. Solanderis stebėjo, kaip ir p. Grinas bei aš, ir mūsų stebėtų kontaktų laikai skyrėsi vienas nuo kito daug labiau, nei buvo galima tikėtis."
Draugijos salos ir Pietų žemynas
Kai stebėjimai buvo baigti, Dž. Kukas atidarė užantspauduotus nurodymus antrajai ekspedicijos daliai: ieškoti Ramiojo vandenyno pietuose legendinio Terra Australis žemyno žymių. Karališkoji draugija, o ypač Aleksandras Dalrimplas, manė, kad toks žemynas egzistuoja ir kad Didžioji Britanija turi galimybę pasinaudoti Dž. Kuko „Veneros tranzito” misija jam surasti ir pareikšti pretenzijas į jį.
Tačiau Dž. Kukas nusprendė pirmiausia ištirti kitas netoliese esančias salas. Vietinis polineziečių žynys ir jūrininkas, vardu Tupaja, savanoriškai prisijungė prie ekspedicijos ir tapo neįkainojamu navigatoriumi, vertėju ir tarpininku tarp „Endeavour” įgulos ir vietinių gyventojų. „Endeavour” liepos 13 d. paliko Taitį ir liepos 16 d. atvyko į Huahinę. Iš Huahinės Dž. Kukas nuplaukė į kaimyninę Rajatėjos salą, kur liepos 20 d. iškėlė vėliavą ir paskelbė Britanijos nuosavybe Rajatėjos, Tahaa ir „gretimas” Huahinės, Bora Boros, Tupai ir Maupiti salas, pavadindamas jas Draugijos salomis, „kadangi jos išsidėsčiusios greta viena kitos”.
Rugpjūčio 9 d. Dž. Kukas, vadovaudamasis Admiraliteto nurodymais, išplaukė į pietus ieškoti Pietų žemyno. Rugsėjo pradžioje po maždaug 2400 km kelionės ekspedicija pasiekė 40º pietų platumą, nepastebėdama tariamo žemyno. Toliau vykdydamas Admiraliteto nurodymus, Dž. Kukas pasuko į vakarus ir patraukė link Naujosios Zelandijos krantų, laikydamasis kurso maždaug tarp 29 ir 40º pietų platumos.