cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvintakordas
Sumažintas kvintakordas
taip pat yra žinomas kaip minorinis kvintakordas ir sumažinta kvinta, skaičiuojant nuo apačios. Akordo šaknis tokia pati kaip ir paprastojo minorinio kvintakordo, bet antrasis (viršutinis) intervalas yra ne didžioji, o mažoji tercija (sumažintas pustoniu) – m3+m3. Intervalas tarp apatinės natos ir viršutinės akordo natos yra vadinamas tritoniu arba sumažinta kvinta. Sumažintas kvintakordas laikomas disonansiniu arba nestabiliu, kadangi tritonis dalina oktavą į dvi simetriškas dalis ir kartu yra labiausiai nederantis intervalas iš visų. Pavyzdys būtų tos pačios natos a-moll tonacijoje, tik mi yra pažeminta pustoniu (mi bemol).
Padidintas kvintakordas
yra mažorinis kvintakordas ir padidinta kvinta skaičiuojant nuo apačios. Akordo šaknis sudaryta taip pat kaip ir mažorinio kvintakordo, bet viršutinis intervalas yra ne mažoji, bet didžioji tercija (padidintas pustoniu) – D3+D3. Taigi, intervalas tarp apatinės ir viršutinės natų yra vadinamas padidinta kvinta arba mažąja seksta (m6)(4 tonai). Skirtingai nuo kitų kvintakordų tipų, padidinto kvintakordo neįmanoma užrašyti įprastoje penklinėje be diezų ar bemolių (diatoninėje gamoje). Nors šis akordas gali būti konceptualizuojamas kaip kvintakordas, sudarytas nuo trečiojo laipsnio harmoninio minoro arba melodinio minoro gamoje, bet klasikinėje muzikoje tokie kvintakordai retai pasitaiko. Bet koks akordas nuo trečiojo gamos laipsnio yra retas, jis dažnai tampa nauja tonika. Tačiau populiariojoje muzikoje galima atrasti nemažai padidinto kvintakordo pavyzdžių.
Kvintakordų pavidalai (apvertimai)
Apatinė kvintakordo nata vadinama prima. Keičiant primos vietą keičiasi ir akordo pavidalas. Kvintakordai skirstomi į 3 pavidalus:
Poniabudėlė
Poniabudėlė (Mutinus) – poniabudinių (Phallaceae) šeimos grybų gentis. Lotyniškas pavadinimas paskirtas pagal romėnų vaisingumo dievaitį Mutuną.
Vaisiakūnis kiaušiniškas, su tuščiaviduriu rožiniu kotu, nemalonaus kvapo.
Žinoma 12 rūšių. Lietuvoje auga viena reta rūšis – šuniškoji poniabudėlė (Mutinus caninus).
Padvorycos valsčius
Padvorycos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Padvoryca.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Panaikintas apie 1870 m. prijungiant prie Latyhavos valsčiaus.
Joe Jonas
thumb|Joe Jonas Joseph Adam Jonas (g. 1989 m. rugpjūčio 15 d.) – amerikiečių dainininkas ir aktorius.
Šiuo metu atstovauja savo muzikos grupei "DNCE", kurioje yra pagrindinis vokalistas. Anksčiau grojo kartu su savo broliais Kevin Jonas ir Nick Jonas poproko grupėje „Jonas Brothers“ (sudaryta iš Joe ir jo brolių). Šiuo metu kartu su savo broliais filmuojasi „Disney“ kanalo „J.O.N.A.S“ seriale. 2008 metais Jonas Brothers vaidino filme „Camp Rock“. Neseniai draugavo su savo „Camp rock“ partnere Demi Lovato, po kelių mėnesių draugystės pasklido gandai kad jie išsiskyrė. Vasarą Joe dalyvavo „Camp Rock 2“ ture kartu su savo Broliais iš Jonas brothers ir Demi Lovato. Neseniai Joe Jonas išsiskyrė su filmo „Saulėlydis“ aktore Ashley Greene.
2011 m.06mėn. 13d. Pasirodė debiutinis Joe Jonas solo singlas „See No More“. Ši daina – pirmoji iš 2011 m. Spalio 11d. pasirodysiančio solinio dainininko albumo „Fast life“. Šiame albume, kaip tvirtina dainininkas, išgirsime grupei „The Jonas Brothers“ neįprastą muziką. Pasak Joe Jonas, jo soliniame albume girdesime club/R&B stiliaus dainas.
Genių ąžuolas
Genių ąžuolas – saugomas išskirtinis ąžuolas, augantis Tauragės rajono savivaldybėje, Mažonų seniūnijoje, Genių kaime, 150 m nuo dešiniojo Jūros upės kranto, 2,5 (tiesia linija) į pietvakarius nuo Pagramančio. Teritorija priklauso Pagramančio regioniniam parkui. Medis pažymėtas informacine lenta, pakeliui pastatytos kelios nukreipiančios rodyklės, pasiekiamas geru žvyrkeliu, todėl lengvai randamas. Likus 200 m, iš miško kelio ties pavėsine pasukama pro sodybą su tvenkiniu, lauko keliuku per laukymę (pievą). miniatiūra|200px|left|Ąžuolas įsitvirtinęs prie šlaito
Medis sveikas, tad ateityje gali pretenduoti į pačių stambiausių ir didžiausių Lietuvos ąžuolų sąrašus.
Duomenys
Aplinkos ministro paskelbtas valstybės saugomu gamtos paveldo objektu 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88. Pagrindinės charakteristikos (duomenų šaltiniai: 2019-08-20):
Rubikaliai
Rubikaliai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Sedos.
Laisvosios prekybos sritis
thumb|300px|Dabartinės LPS Laisvosios prekybos sritis – grupinis susitarimas šalių, kurios sutiko panaikinti muitų tarifus, kvotas ir skirti lengvatas daugumai arba visoms prekėms ir paslaugoms tarpusavyje. Tokia prekyba gali būti laikoma antru ekonominės integracijos etapu.
Skirtingai nuo muitų sąjungos, laisvosios prekybos srities narės neturi savo bendros politikos ne narėms valstybėms. Siekiant išvengti mokesčių nemokėjimo (reeksportuojant), šalys naudoja kilmės sertifikatų sistemą ir kilmės taisykles, kurios reikalauja pateikti duomenis apie mažiausias vietinių medžiagų sąnaudas ir vietines kainas su pridėtine verte. Prekės, kurios neatitinka šių minimalių reikalavimų neturi teisės į specialią prekybą, numatytą laisvosios prekybos srities nuostatose.
Konstal 105Na
Konstal 105Na – tramvajų modelis, 1979–1992 m. gamintas Lenkijos bendrovės „Konstal“. Tai populiariausias visų laikų „Konstal“ modelis. Sukurtas modelio Konstal 105N pagrindu.
Tramvajus 13500 mm ilgio, 2400 mm pločio, 3060 mm aukščio, 17000 kg svorio. Būdingas kampuotas, „gabaritinis“ dizainas. Turi keturias duris, sudarytas iš dviejų dalių, atsidarančių į salono pusę. Konstal 105Na turi 166 kW elektrinį variklį, gali išvystyti 72 km/h greitį. Tramvajų varo nuolatinės srovės LTa-220 variklis. Tramvajus turi 20 sėdimų vietų, gali sutalpinti 105 keleivius.
Iš viso buvo pagaminti 1443 Konstal 105Na tramvajai.
Polina Žerebcova
Polina Žerebcova ( g. 1985 m. kovo 20 d. Grozne, Čečėnijoje) – rašytoja, dokumentinės prozos kūrėja, poetė.
Suomija 2013 m. Polinai suteikė politinį prieglobstį. Rašytoja reiškiasi žmogaus teisių gynimo srityje. Ji pasisakė už Boriso Stomachino, kuris buvo įkalintas už publicistinę veiklą, išlaisvinimą. Rašytoja yra Rusijoje teikiamos A. Sacharovo premijos „Už žurnalistinę veiklą kaip sąžinės poelgį“ finalininkė (2012). Polina parašė pranešimą apie karo nusikaltimus, vykdytus Čečėnijos Respublikos teritorijoje 1994–2004 metais.
Rašytoja gimė daugiatautėje šeimoje Čečėnijoje-Ingušijoje (Sovietų Sąjunga), Grozno mieste. 1994 m. Polina ima rašyti dienoraštį. Prasideda Pirmasis Čečėnijos karas. Abiejų Čečėnijos karų metu Polina iš Čečėnijos Respublikos nebuvo išvykusi. Dienoraštyje ji aprašo savo Tėvynėje vykstančius istorinės reikšmės įvykius.
1999 m. spalio 21 d. Polina su savo motina prekiauja laikraščiais Grozno turguje, kur yra sunkiai sužeidžiama raketinio apšaudymo metu.
Dienoraštyje Polina aprašo taikių gyventojų gyvenimą per karą.:
''1999 m. lapkričio 8 d. Vakar vakare buvo siaubingas apšaudymas! Raketos ir sviediniai lėkė į kiemą. Šaudė minosvaidžiai ir kulkosvaidžiai. Sienos tiesiog tratėjo. Visiems kaimynams išbyrėjo langų stiklų likučiai.''
Vaikystė
Polina Žerebcova gimė 1985 m. kovo 20 d. daugiatautėje šeimoje Grozno mieste. Dėl daugiatautės kilmės ji laiko save kosmopolite. Polinos tėvas mirė jai esant mažytei. Jelena Žerebcova, Polinos motina, dirbo stambioje įmonėje vyriausiosios prekių žinovės pareigose. Ji augino savo dukterį.
Anatolijus Žerebcovas, Polinos senelis iš motinos pusės, virš 25 m. dirbo Grozno miesto televizijoje žurnalistu kino operatoriumi. Polinos močiutė iš mamos pusės buvo profesionali dailininkė. Rašytojos senelis iš tėvo pusės buvo aktorius ir muzikantas, močiutė – aktorė. miniatiūra| Polina Žerebcova A. Sacharovo muziejuje Maskvoje pristato savo knygą  (2011 m.) Rašytoja augo šeimoje, kurioje lygiai buvo gerbiamos tokios Knygos, kaip Tora, Biblija ir Koranas. Polina nuo vaikystės domėjosi įvairių tautų religijomis, istorija, filosofija; besimokydama mokykloje, mėgo literatūros dalyką. Polinos gimtuosiuose namuose kartota: „Mes – pasaulio žmonės!“. Rašytojos artimieji buvo įvairiatautės kilmės.
Pirmasis Čečėnijos karas
Prasideda pirmasis Čečėnijos karas (1994–1996 m.). Karo pradžioje žūva Polinos senelis Anatolijus. Grozno miesto ligoninė, kurioje dėl sveikatos būklės guli 72 metų Polinos senelis, Antrojo pasaulinio karo dalyvis, apšaudoma lėktuvais. To meto Polinos dienoraštyje pasirodo pirmieji rimti įrašai. Dienoraštyje draugams ir kaimynams Polina suteikia apeliatyvinius vardus. Ji fiksuoja džiugias ir liūdnas gyvenimo akimirkas. Pirmasis Čečėnijos karas pažeidžia rusų ir čečėnų tarpusavio santykius: kyla priešiškumas, neapykanta, abipusiai priekaištai. Polinai taip pat tenka patirti nepagrįstų įžeidimų mokykloje dėl savo pavardės.
Pironeminiai
Pironeminiai (Pyronemataceae) – ausūniečių (Pezizales) eilės grybų šeima.
Polina Žerebcova
Antrasis Čečėnijos karas
1999 m. Grozne prasideda antrasis Čečėnijos karas. Keturiolikmetės Polinos dienoraštyje detaliai aprašoma tai, kas vyksta aplink. 1999 m. spalio 21 d. Polina padeda savo mamai prekiauti Grozno turguje. Tuo metu įvykdomas smarkus šio civilių turgaus apšaudymas. Polinai sunkiai sužalojamos kojos. Ši ataka aprašoma pranešime „Neatrankinis federalinės kariuomenės jėgos panaudojimas karinio konflikto eigoje Čečėnijoje 1999 m. rugsėjo-spalio mėnesiais“.
Dėl sužalojimo ir ligos Polina su motina nespėja išvykti iš karo apimto Grozno. Polinai, jos mamai ir kitiems miesto gyventojams tenka kęsti badą, klajoti po miestą, patirti iškeldinimą iš namų dėl vykdyto vadinamojo „valymo“. Polina ne kartą atsiduria sudėtingose situacijose, išgyvena įvairius pavojus. Šie įvykiai aprašyti dienoraštyje. Polina rašo dienoraštį tikėdamasi, jog kas nors ras užrašus, ir, perskaitęs juos, sužinos, kaip karo metu kenčia taikūs gyventojai – vaikai ir senukai.
Rašytojai yra svarbiausia, kad žmonės suprastų, jog būtina siekti išvengti karų, ypač savos valstybės teritorijoje. Dienoraštyje taip pat pasakojama, jog iki konflikto pradžios 1994 metais čečėnų ir rusų santykiai Čečėnijoje buvo draugiški. Namas Grozne, kur iki karo gyveno Polina ir jos artimieji, karo veiksmams (1999–2000 m.) pasibaigus, tapo neremontuotinas. Nepaisant to, Polina su mama netinkamomis gyventi sąlygomis jame gyveno daugiau kaip metus.
Tik 2000 -ųjų m. vasarį, praėjus penkiems mėnesiams po sužalojimo, Polina operuota – iš kojos pašalinta didžiausia skeveldra. Operaciją atliko Devintosios Maskvos ligoninės gydytojai. Operuota Rusijos Nepaprastųjų situacijų ministerijos ligoninėje sugriautame Grozno mieste. Dėl patirtų sužalojimų (į kojas pateko šešiolika skeveldrų) Polinai kompensacija nesuteikta.
Veikla
Apie šį laikotarpį žiniasklaidoje pasakyta:
Šiuo metu Žerebcova, kaip ir anksčiau, verčiasi atsitiktiniu uždarbiu. Ji, kad sudurtų galą su galu, rašo staipsnius ir dirba aukle, kartkartėmis konsultuoja.
The Guardian“
Šiuo metu Polina bendradarbiauja su tinklalapiais „Wordyou.ru“, „grani.ru“ („Грани.ру“), „Slon.ru“, „Medved“ („Медведь“), „Krugozor“ („Кругозор“).
Žiniasklaidoje publikuota per tris šimtus Polinos eilėraščių. Poetės eilių 2013 m. paskelbta poezijos antologijoje „Baltosios katės žvilgsnis“.
Akcijos
''Tokį pragarą, kuriame gyvenau aš, ir tokį košmarą, kuriame gyvena Rusijos Federacijos žmonės, reikia stabdyti. Valdžioje turi būti filosofiškos mąstysenos žmonės, tokie žmonės, kurie siekia taikos, visais būdais siekia savo tėvynainiams sukurti žmogiškas gyvenimo sąlygas. Dabartinė padėtis klostosi priešinga linkme. Polina Žerebcova'' ''„Aš labai užjaučiau Jus, kai buvote įkalintas. Aš laikiau Jums paskelbtus nuosprendžius neteisingais, politiniais. Ir dabar aš manau, kad Jūs galimai patyrėte spaudimą. Tačiau Jūs, duodamas interviu, sakėte: „Putinas nėra silpnas. Aš pasirengęs kovoti už Šiaurės Kaukazo išlaikymą šalies sudėtyje. Tai mūsų žemė, mes ją užkariavome!“. Pamąstykite, Jums juk teks prisiimti dalį atsakomybės už padarytus karo nusikaltimus, kurie Kaukaze yra ne „užkariavimo“ išlaidos, o jo esmė.''
''Paskaitykite mano dienoraštį. Paskaitykite, kaip mus užkariavo. Kaip mes laidojom savo kaimynus, žuvusius per apšaudymus. Kaip uždengdavome kapavietes šakomis, kad žuvusiųjų kūnų neištampytų alkani šunys. Kaip Čečėnijos Respublikoje buvo užmušti tūkstančiai vaikų ir moterų. Jūs vis dar norite tokios Rusijos vientisumo? Aš nenoriu. Ir man nereikia jos pilietybės. Aš gėdijuosi jos tarsi gėdingos vergo žymės“.''
Literatūros premijos
miniatiūra|Polinos Žerebcovos dienoraštis
Emigracija
Dėl grasinimų, kurių, Polinos Žerebcovos tvirtinimu, ji susilaukia iš žmonių, prisistatančių „Rusijos patriotais“, rašytoja 2012 m. sausį išvyko iš Rusijos ir pasiprašė politinio prieglobsčio Suomijoje.
''Aš svajoju, kad Suomija arba visos didžiausios demokratinės valstybės paimtų Rusiją ir Čečėniją savo globon ir išmokytų jas demokratijos! Kartais mąstau sau, kad būtų buvę geriau, jei Napoleonas būtų laimėjęs…''
Polina nuo 2013 m. yra politinė emigrantė.
Dienoraščio publikacijos
Polina Žerebcova ne kartą yra išreiškusi pageidavimą, kad būtų išleisti visi dienoraščio, rašyto Čečėnijoje ir Rusijoje, tomai. Žiniasklaidoje buvo publikuota ir dalis Polinos dienoraščių, rašytų pabėgėlių stovykloje Suomijoje. 2013 m. pradžioje pasirodė informacija, kad dienoraščių leidimas Rusijoje sustabdytas dėl cenzūros.
''Aš nieko nekeikiu – nei sukilėlių, nei rusų kareivių, knygoje nėra pykčio, ji – tik apie civilių asmenų, priverstų gyventi karo sąlygomis, gyvenimą. Polina Žerebcovа.'' The Guardian
Sutrumpintos 1999–2000 m. dienoraščio ištraukos paskelbtos Rusijos ir kitų šalių žinasklaidoje 2006–2010 metais. Dienoraštį Polina rašo nuo 1994 metų. Dienoraštis rašomas ir šiandien. „Žerebcovos Polinos dienoraštyje“ atsiskleidžia Čečėnijos karo įvykiai, rusų ir čečėnų santykiai, autorės augimas, jos sapnai bei mistika.
''Aš maniau, kai mane užmuš, žmonės ras šį dienoraštį. Aš maniau, žmonės perskaitys šį dienoraštį ir supras, kad niekad nereikia kariauti.'' The Guardian
Atsiliepimai apie knygą
''„Žerebcovos Polinos dienoraštis“ atskleidžia antrojo Čečėnijos karo įvykius. Paauglės užrašai apima 1999–2002 metų laikotarpį. Tragiška Polinos Žerebcovos istorija gali būti lyginama su kitais vaikų dienoraščiais, rašytais karo metu. Su Tanios Savičevos dienoraščiu, rašytu per Leningrado blokadą, su Anos Frank dienoraščiu, kuriame pasakojama apie nacių nusikaltimus.''
Marija Vagina, Rusijos tinklalapio „Mnenija.ru“ kultūros skilties redaktorė
''Ar pakeitė ši knyga mano suvokimą apie Kaukazo karą? Veikiausiai taip. <…> O juk suvokiau, kokie buvo pirmasis ir antrasis Čečėnijos karai, kuo paverstas Grozno miestas. Tačiau, kai susiduri su pirminiu žmogaus, kuris ten buvo, gyveno, grūmėsi dėl duonos kąsnio, liudijimu, keičiasi tavo žiūra.''
Marina Davydova, Rusijos teatro kritikė
''Polinos Žerebcovos dienoraštis vertingas bent jau tuo, kad pakeičia įprastinę vaidmenų tvarką ir pareikalauja galimybės pasisakyti kitoms veikėjoms: mergaitėms, moterims, senutėms, manančioms, jog mirs nuo jaunų, stiprių rusų vyrų karinėmis uniformomis rankų; Polina juos vadina „vokiečiais“ arba „baltaisiais“ – kaip gi kitaip jai, gimusiai Sovietų Sąjungos baigtyje, augusiai su sovietiniais filmais, vadinti priešus? Rusai „vokiečių“ vaidmeny, šaunantys į vargšes senutes, besikvatojantys iš mergaitės, kuri keturpėsčia nuo jų sprunka – nelengva skaityti tokias scenas net ir pačiai liberaliausiai ir užkietėjusiai būtybei, todėl tuo vertingesnės yra skaitytojo, kuris ryšis „Dienoraštį“ atsiversti, pastangos.''
Jelena Bykova, „Moskovskije novosti“
''Skausmingas Polinos pasakojimas jau yra lyginamas su Anos Frank, kuri rašė dienoraštį per Antrąjį pasaulinį karą, ir su Zlatos Filipovič, kurios dienoraštis liudija Bosnijos karo įvykius, užrašais. Leidėjai itin palankiai įvertino dienoraštį, tačiau atsisakydavo jį išleisti, nes yra ištikimi „šiandieninės Rusijos vadovams“.''
Alissa de Carbonne, „Reuters“
Šebitku
Šebitku (Herodoto vadintas vardu Setas (Sethos)) buvo ankstesnio kušitų karaliaus Šabakos pusbrolis. Skirtingai nuo pirmtako, palaikiusio taikaus susitarimo su Asirija politiką, Šebitku pasirinko kovos kelią. Steloje, rastoje Kavoje, užfiksuotas jo prašymas broliams, įskaitant Taharką, atvykti iš Nubijos į Egiptą. Kitoje steloje rašoma, kad kai Sinacheribas apgulė Jeruzalę, į pagalbą buvo atsiųsta Etiopijos karaliaus kariuomenė, vadovaujama Taharkos. Šebitku mirė apie 690 m. pr. m. e. ir buvo palaidotas El Kuru kapinyne Nubijoje.
Luqa Saint Andrew's FC
Luqa St. Andrew's Football Club  – Maltos futbolo klubas iš Lukos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1934 m. Ilgą laiką žaidė žemesniuose divizionuose. 2010–2011 m. buvo perkelti į Antrą divizioną, bet po sezono iš jo iškrito ir rungtyniavo Trečiame divizione.
2016–2017 m. vėl sugrįžo į Antrą divizioną, tačiau nesugebėjo jame įsitvirtinti ir iškrito į Trečią divizioną.
2021–2022 m. rungtyniavo Iššūkio lygoje (antra pakopa), tačiau B grupėje liko paskutiniai, vienuoliktoje vietoje. Po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2022–2023 m. sezone IZIBET Mėgėjų lygoje užėmė antrą vietą „B“ grupėje. Dėl patekimo į aukštesnį divizioną kovojo atkrintamųjų rungtynių cikle ir pateko į Challenge lygą.
Mindučių akmuo
Mindučių akmuo – valstybinis gamtos paminklas, esantis Molėtų rajone, Čiulėnų sen., Mindučių kaime. Riedulys slūgso 1,2 km į vakarus nuo kelio, 0,4 km į pietvakarius nuo Mindučių senųjų kapinių. Nuo kapinių miškelio horizonte matoma akmens viršūnė ir šalia augantis medis.
Akmenį sovietiniais metais atkasė melioratoriai. Anksčiau buvo matoma šio stambaus riedulio tik mažesnioji viršutinė dalis. Atkastąjį riedulį galvota nugabenti bent iki artimiausio vieškelio, tačiau, ir keliems traktoriams nepajėgus jo išjudinti, buvo paliktas pirmykštėje vietoje. Akmenį supa atviras, banguotas reljefas su melioruotomis pievomis ir ganyklomis. Jis guli nedideliame duburyje, kuris didžia dalimi susiformavo atkasant riedulį ir jį supusį gruntą paskleidžiant tolyn nuo riedulio. Palei pat stambųjį riedulį sumesti gulėjo šeši nedideli akmenys.
Anksčiau paminklinis riedulys buvo aptvertas spygliuota viela ant metro aukščio kuolų, kad apsauginės zonos netryptų gyvuliai, stovėjo paminklinė lentelė. 2017 m. duomenimis, privažiavimo, kelio nuorodų, apsauginės tvorelės nebuvo. Šalia akmens išaugęs medis, iškasta duobė su vandeniu gyvulių girdymui.
Mindučių akmuo paskelbtas valstybės saugomu Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto 1984 m. gruodžio 24 d. įsakymu Nr. 100.
Duomenys
Saugomų teritorijų valstybės kadastro svetainėje pateikiami duomenys skiriasi nuo Geologijos tarnybos duomenų (skliausteliuose):
Navasiolkų valsčius (Siano)
Navasiolkų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Navasiolkai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Panaikintas apie 1870 m. prijungiant prie Maškanų valsčiaus.
Niufaundlando kolonija
Niufaundlando kolonija buvo Britų imperijos kolonija Šiaurės Amerikoje nuo 1610 metų iki 1907 m. Didžiausio išsiplėtimo laikais apėmė visą teritoriją Niufaundlando saloje (dab. Kanada, Niufaundlando ir Labradoro provincija).
Raida
Senieji salos gyventojai buvo indėnai beotukai. Britai čia pradėjo kurtis pačioje XVII a. pabaigoje, pradėdami nuo Avalono pusiasalio. 1610 m. pastačius pirmąją gyvenvietę Cuper's Cove, paskirtas ir pirmasis kolonijos gubernatorius. Britai plėtė savo valdžią indėnų žemėse, ir kolonizacijos metu dauguma jų išmirė dėl ligų ir karų. 1638 m. britai formaliai paskelbė teises į visą Niufaundlando salą. Sala buvo ypač turtinga žuvies, todėl aplink ją klestėjo žvejyba.
Svarbiausi konkurentai saloje buvo prancūzai, kurie 1655 m. paskyrė gybernatorių dar XVI a. įkurtoje baskų kolonijoje Placentijoje. Netrukus jie pradėjo intensyvų karą prieš britus. 1697 m. Pierre Le Moyne d'Iberville beveik sunaikino britų kolonijas saloje ir išvarė iš čia kolonistus. Prancūzų viešpatavimo laikas truko iki 1713 m., kuomet Utrechto taika Niufaundlandas atiduotas Britų imperijai. Prancūzų kontrolėje liko tik vakarinis salos krantas, vadinamasis Prancūzų krantas, kurį jie išlaikė iki pat 1904 m.
Tarp Britų imperijos ir Prancūzijos kilus Septynerių metų karui, prancūzai dar kartą mėgino susigrąžinti Niufaundlandą. 1763 m. karą pralaimėjusi, Prancūzija salą galutinai prarado.
Kuomet 1783 m. Britų imperija Amerikoje prarado Tryliką kolonijų, kurios paskelbė nepriklausomybę kaip JAV, Niufaundlando kolonija tapo Britų Šiaurės Amerikos dalimi. Britai skatino kolonistų kėlimąsi. Didelė jų dalis buvo airiai katalikai, sudarę apie 40 proc. salos gyventojų. 1835–1901 m. kolonijos sostinės Sent Džonso gyventojų skaičius padvigubėjo – nuo 15 tūkst. iki 29,5 tūkst. 1824 m. Niufaundlandas oficialiai tapo Karūnos kolonija ir vėliau gavo savivaldą. Saloje atradus švino, vario, geležies ir anglies, ji augo ekonomiškai, o gyventojų skaičius pasiekė 120 tūkst.
Tuo metu iš stipriausių Šiaurės Amerikos kolonijų buvo suformuota Kanados dominija, kuri plėtėsi teritoriškai, prisijungdama likusias kolonijas žemyne. 1869 m. prie Kanados buvo pasiūlyta jungtis ir Niufaundlandui, tačiau šis atsisakė. Tokiu būdu jis išlaikė nepriklausomybę nuo Kanados. 1907 m. jam suteiktos dominijos teisės, kaip ir Kanadai. Taigi, jis tapo Niufaundlando dominija.
Jelizaveta Bojarskaja
Jelizaveta Bojarskaja (, g. 1985 m. gruodžio 20 d., Leningrade) – Rusijos aktorė.
Biografija
Aktorės tėvas Michailas Bojarskis, labiausiai žinomas kaip muškietininkas, įkūnijęs legendinį d`Artanjaną.
Pirmąjį vaidmenį filme gavo atsitiktinai. Vieną dieną Bojarskių bute suskambo telefonas. Telefoną paėmė 15-metė Liza. Skambinusysis paklausė, ar Michailas Bojarskis namuose, tačiau garsusis muškietininkas buvo filmavimo aikštelėje. Tada balsas telefone pakvietė Lizą nusifilmuoti filme. Debiutas įvyko trileryje „Mirties raktai“, kuriame suvaidino paauglę narkomanę Alisą, turtingų tėvelių dukrą.
Pirmasis reikšmingas vaidmuo filme buvo Tanjos vaidmuo filme „Pirmasis po Dievo“ (2005). Vėliau įkūnijo Verą filme „Tu manęs nepaliksi“, kur vaidino kartu su savo tėvu Michailu Bojarskiu.
Populiarumo susilaukė Timuro Bekmambetovo filmas „Likimo ironija. Tęsinys“ (2007).
Buvo planuota, kad filme „Muškietininkų sugrįžimas, arba kardinolo Mazarino lobiai“ atliks d'Artanjano dukters vaidmenį, tačiau šį vaidmenį atliko Lianka Gryu. Bojarskaja atsisakė šio vaidmens, nes vaidino filme „Admirolas“, bei juostoje „Aš grįšiu“. Filme „Admirolas“ (2008 m.) ji vaidino admirolo Aleksandro Kolčiako mylimąją Aną.
Vaidino filmuose „Nepasakysiu“, „Penkios nuotakos“, „Rungtynės“, „Pelenė“, „Įprotis atsisveikinti“, „Kurjeris iš rojaus“, „Galvų medžiotojai“, „Būsena: Nemokama“, „Anna Karenina. Vronskio istorija. ILWT grupė turi Elizavetai Bojarskajai skirtą dainą „Liza“.
GD Baixa de Cassanje
Grupo Desportivo Baixa de Cassanje, trumpai GD Baixa de Cassanje – Angolos futbolo klubas, nacionalinės futbolo lygos (Girabola) dalyvis.
Istorija
Įkurtas 1999 m. Malanžės mieste, Malanžės provincijoje.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Gegužės 1-osios stadione, Malanžės mieste.
Girabola ir taurės turnyras
Šaltiniai:
Rubikiai (Rokiškis)
Rubikiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lukštų.
Aušra prie Nemuno
Aušra prie Nemuno – 1953 m. Lietuvos kino studijos ir „Lenfilm“ kartu sukurtas meninis filmas. Spalvotas, filmo trukmė – 86 min. Premjera įvyko 1953 m. rugsėjo 17 d. Lietuvoje nėra likę šio filmo kopijos.
Siužetas
Pusiau propagandinis filmas apie kolūkių kūrimą Lietuvoje pokario metais, šeimos narių konfliktus, atsidūrus skirtingose grupuotėse, užsienio šalių žvalgybų bandymus „pakenkti“ tarybų valdžios kūrimui Lietuvoje.
Kazimieras Balkūnas
Kazimieras Balkūnas (1904 m. kovo 13 d. Pakumpryje, Prienų vlsč. – 1982 m. lapkričio 15 d. Lietuvoje) – Lietuvos teisininkas, visuomenės ir politinis veikėjas, rezistentas.
Biografija
Gimė ūkininkų šeimoje. 1925 m. baigė Prienų „Žiburio“ gimnaziją, vėliau 1925–1927 m. ten pat mokytojavo. 1927 m. įstojo į Kauno universiteto Teisės fakultetą, kuri 1931 m. baigė. Universitete aktyviai dalyvavo studentų ateitininkų veikloje, "Vytauto" klubo narys. Baigęs universitetą dirbo advokatu Kaune ir toliau dalyvavo ateitininkų, šaulių ir pavasarininkų veikloje. 1930–1932 m. buvo „Pavasario“ federacijos generalinis sekretorius.
Įsikūrus Lietuvių frontui, jau pradiniame veiklos tarpsnyje dalyvavo LF vadovaujančiojoje grupėje, o paskui LF vadovaujančiajame centre (LFVC), tvarkė organizacinius klausimus. 1942 m. organizavus vyriausiąjį vadovaujantįjį centrą – Tautos Tarybą – buvo įtrauktas į jos veiklą, dalyvavo kuriant tautos pasipriešinimo strategiją ir praktiką.
Taip pat aktyviai dalyvavo aptariant Lietuvių fronto programą, siekiant tobulesnės demokratijos ir formuluojant ją nusakančius tekstus.
Pajiesio miškas
Pajiesio miškas arba Aleksoto miškas – miškas Lietuvoje, Kauno rajone, 5 km į pietus nuo Garliavos. Priklauso Dubravos eksperimentinės mokomosios miškų urėdijos Pajiesio girininkijai. Apima 12,4 km² plotą.
Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priesmėliai bei priemoliai. Mišką iš pietų ir rytų juosia Jiesia, o per patį mišką teka jos intakai Šlapakšna, Keklys (su Spudupiu).
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 15 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 29 %, brandūs 12 %.
Miške gausu kanopinių žvėrių (šernų, stirnų ir kt.), slankų, jerubių.
Pajiesio miškuose ir aplink įsikūrę: Pajiesys, Ilgakiemis, Juraitiškė, Kalinava, Bagniškė, Grabava.
Oksana Madaraš
Oksana Madaraš  (g. 1969 m. rugsėjo 12 d. Bučačo mieste, Ternopilio apskrityje) – Ukrainos dirigentė
Biografija
Oksana Madaraš gimė muzikalioje Stepano Madaraš ir Alos Ivanovos šeimoje, kurioje skambėjo ne tik ukrainietiškos močiutės dainos, bet neretai čia buvo galima išgirsti Johano Sebastiano Bacho, Volfgango Amadejaus Mocarto, Franco Šuberto, Ludvigo van Bethoveno ir kitų klasikų kūrinius. Tėvas grojo orkestre pučiamuoju instrumentu baritonu, bet dėl sveikatos negalėjo tęsti muzikinės karjeros. Anksti pastebėjęs dukros muzikinius gabumus leido ją į muzikos mokyklą, fortepijono klasę. 1989 m. Oksana baigė Mykolajivo valstybinės aukštesniosios muzikos mokyklos dirigavimo ir choro skyrių, Liudmilos Lakizos klasę. Studijų metais Oksana dainavo muzikos mokyklos chore „Saulės srovė“ ir Svetlanos Fominos  moterų akademiniame chore, su kuriuo dalyvavo tarptautiniuose konkursuose Varnoje, Bulgarijoje ir Belgrade, Jugoslavijoje.
1989–1994 m. mokėsi Ukrainos nacionalinėje Piotro Čaikovskio konservatorijoje (dabar – Ukrainos nacionalinė Piotro Čaikovskio muzikos akademija, ). Ukrainos liaudies artisto, profesoriaus Viktoro Petryčenkos klasėje studijavo choro dirigavimą ir fakultatyviai Operos ir simfoninio dirigavimo katedroje Ukrainos ir Rusijos liaudies artisto, profesoriaus Viktoro Kožuchario  klasėje.
1995–1999 m. Muzikos akademijoje studijavo operos bei simfoninį dirigavimą profesoriaus, Ukrainos liaudies artisto Eugenijaus Duščenkos klasėje.
1994–2002 m. dirbo su Kijevo koplyčios choru „Dumka“ su kuriuo gastroliavo Prancūzijoje, Ispanijoje, Lenkijoje, Belgijoje, Vokietijoje, Italijoje, Šveicarijoje ir kt.
2000–2004 m. Oksana Madaraš buvo muzikos akademijos aspirantė-stažuotoja Operos ir simfoninio dirigavimo katedroje pas profesorių Eugenijų Duščenką. Nuo 2002 m. ji yra Kijevo nacionalinio akademinio operetės teatro dirigentė ir Kijevo vaikų menų akademijos muzikos fakulteto kamerinio orkestro meno vadovė. 2003 m. Oksana Madaraš paruošė keletą pastatymų Mykolajivo valstybiniame akademiniame dramos ir muzikinės komedijos teatre.
2021 m. Oksana Madaraš pradėjo dirbti akademijos Operinio simfoninio dirigavimo katedroje, tačiau 2022 m. Rusijai įsiveržus į Ukrainą dirigentė paliko gimtinę ir Kauno valstybinio muzikinio teatro pakviesta atvyko į Lietuvą, kur buvo priimta dirigentės etatui.
Kūrybinė veikla
Dar studijų metu Oksana Madaraš dirigavo tokius muzikos akademijos teatro spektaklius kaip Sergejaus Rachmaninovo „Aleko“, Piotro Čaikovskio „Eugenijus Oneginas“, Džoakino Rosinio „Sevilijos kirpėjas“.
Dirbdama Kijevo nacionaliniame akademiniame operetės teatre Oksana Madaraš parengė ir dirigavo visai eilei pastatymų: Džiuzepės Verdžio „Rigoletą“, Piotro Čaikovskio „Eugenijų Oneginą“, Džoakino Rosinio „Sevilijos kirpėją“, Sergejaus Rachmaninovo „Aleko“, Karlo Orfo „Carmina Burana“, Imrės Kalmano „Silvą“ ir „Misterį X“, Johano Štrauso „Čigonų baroną“, Franco Leharo „Grafą Liuksemburgą“, Žako Ofenbacho „Kviestinė vakarienė su italais“, Igorio Poklado pjesėse „Kalėdų naktis“ ir „Tokia žydiška laimė“, Mykolo Lysenkos  „Gegužės naktį“, Marko Samoilovo  „Amerikietišką komediją“ ir kt. Ji taip pat paruošė ir dirigavo koncertines programas: Žoržo Bize „Karmen“, Gaetano Donicečio „Varpas“, Johano Štrauso „Šikšnosparnis“, Imrės Kalmano „Monmartro žibuoklė“, Frederiko Lėvės miuziklo „Mano puikioji ledi“, Johano Sebastjano Bacho pjesės „Kavos kantata“, Mykolos Arkaso (ukr. Аркас Микола Миколайович) „Katerina“ ir kt.
Oksana Madaraš Kijevo nacionaliniame akademiniame operetės teatre nuo 2012 m. pastatė ir dirigavo kasmetiniame simfoniniame koncerte „Štrausas operetėje“, Kijeve vykstančiame prancūzų pavasario festivalio koncertui „Vivat, Offenbach“ 2016 m. (Prancūzų instituto remiamame projekte), koncertams „Vivat, L’Operette“ 2017 m., „The best of opera masterpieces“, vengriškos muzikos ciklą „Dunojaus perlai“, „Simfoninį kokteilį BLIUZO stiliumi“ 2016 m. (Austrijos kultūrinio forumo remiamame projekte), „Frans Lehar“ 2015 m. (bendras Kijevo valstybinio akademinio operetės ir Budapešto operetės ir miuziklo teatrų projekte). Dirigavo gala koncertuose 2011 m. Kaune ir Kijeve, vykdant bendrą tarptautinį Kauno valstybinio muzikinio teatro ir Kijevo valstybinio akademinio operetės teatro projektą Ukrainos ir Lietuvos Respublikos diplomatinių santykių užmezgimo 20-mečio proga ir kt. Kartu su Kijevo akademiniu operetės teatru aktyviai gastroliavo po Ukrainą.
Oksana Madaraš bendradarbiavo su visa eile orkestrų. Tarp jų su Ukrainos valstybiniu simfoniniu orkestru, akademinio operetės teatro simfoniniu orkestru, Kauno valstybinio muzikinio teatro simfoniniu orkestru, Sankt Peterburgo festivalio orkestru (Rusijos Federacija), Ternopilio regioninės filharmonijos simfoniniu orkestru, Mykolajivo regiono kultūros skyriaus simfoniniu orkestru, Mykolajivo regioninės filharmonijos kameriniu orkestru „Ars-Nova“, Piotro Čaikovskio valstybinės muzikos akademijos simfoniniu orkestru.
Veikla Lietuvoje
Nuo 2007 m. užsimezgė glaudus dirigentės bendradarbiavimas su Kauno valstybiniu muzikiniu teatru. 2007 m Oksana Madaraš dirigavo VII, X, XI, XIII, XIV, XV, XVI tarptautiniame operetės festivalyje „Operetė Kauno pilyje“,
2014 metų kovą Kauno valstybiniame muzikiniame teatre dirigavo Džoakino Rosinio operą „Sevilijos kirpėjas“, o 2022 m. dirbo dirigento padėjėja ruošiant Džiuzepės Verdžio operą „Nabukas“.
Dirigentė taip pat noriai dalyvauja ir kituose Kauno mieste rengiamuose muzikiniuose projektuose, t. t. 2022 m. dirigavo Kauno miesto Dainų ir šokių šventėje.
Kita veikla
Dirigentė dalyvavo daugelyje prestižinių muzikinių konkursų: ​​1998 m. A. Pedročio tarptautiniame simfoninių dirigentų konkurse (Trento, Italija), Vachtango Džordanijos tarptautiniame simfoninių orkestrų dirigentų konkurse (Charkovas, Ukraina), 1998 m. Stepano Turčako nacionaliniame simfoninių orkestrų dirigentų konkurse (Kijevas, Ukraina), Sovietų Sąjungos jaunųjų choro dirigentų konkurse.
Oksana Madaraš ne kartą buvo žiuri narė: I ir II visos Ukrainos atvirame choro dirigentų konkurse „Saulės upelis“ (Mykolajivas, 2015–2016 m.), IV tarptautiniame Bortnianskio vokalinių ansamblių konkurse (Kijevas, 2014 m.) ir kt.
Oksana Madaraš dalyvavo mokslinėse ir praktinėse konferencijose, tarp jų – „XXI amžiaus Ukrainos tradicinė kultūra“ (2015 m.) ir kt.
Pipirbaravykis
Pipirbaravykis (Chalciporus) – baravykinių (Boletaceae) šeimos grybų gentis.
Genčiai priklauso ~25 rūšys, Lietuvoje auga viena rūšis – kartusis pipirbaravykis (Chalciporus piperatus).
Čarnagoscės valsčius
Čarnagoscės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Čarnagoscė, vėliau – Soržyca.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Panaikintas apie 1870 m. prijungiant prie Astrounos valsčiaus.
Tantamanis
Tantamanis (Tanvetamanis, Tanutamonas, valdė 664–653 m. pr. m. e.) – senovės Nubijos ir Egipto valdovas, dvidešimt penktosios (kušitų) dinastijos atstovas.
Tanvetamanis (Tantamanis pagal asirus, Tanutamonas pagal egiptiečius) įžengė į Kušo karalystės sostą 664 m. pr. m. e. po dėdės Taharkos mirties. Pirmasis jo tikslas buvo susigrąžinti Žemutinio Egipto kontrolę, kurią buvo paveržę asirai ir įtvirtinę savo vasalo Necho I valdžią. Karo žygio metu Tantamanio kariuomenė nužygiavo iki Memfio, nugalėjo egiptiečių, Nilo deltos valdovų, sąjungą, Nechas I žuvo. Sužinojęs apie kušitų invaziją asirų karalius Ašurbanipalas organizavo atsakomąjį asirų žygį. Kušitai visiškai pralaimėjo daug stipresniam priešui. Asirai pasiekė Tėbus ir 663 m. pr. m. e. užėmė miestą, Tantamanis pabėgo į Nubiją. Po asirų pasitraukimo jis, regis, buvo pripažįstamas Aukštutinio Egipto valdovu iki 656 m. pr. m. e., kada Žemutinio Egipto faraonas Psamtikas I užėmė Tėbus ir galutinai panaikino Kušo valdovų įtaką Egipte. Tantamanis mirė 653 m. pr. m. e. ir buvo palaidotas El Kuru kapinyne Nubijoje.
Namibijos herbas
Namibijos herbas susideda iš išlenkto skydo, kuriame pavaizduota Namibijos vėliava. Ant skydo viršaus tupi Afrikos žuvinis erelis (Haliaeetus vocifer). Šonuose vaizduojamos dvi antilopės, simbolizuojančios drąsa, elegancija ir išdidumą. Žemiau skydo pavaizduotas dykumos augalas Nuostabioji velvičija, kuri simbolizuoja išlikimą ir šalies tvirtybę. Žemiau parašytas šalies moto: Vienybė, Laisvė, Teisingumas.
Talačyno valsčius
Talačyno valsčius gali reikšti:
Gudlaukio ąžuolas
Gudlaukio ąžuolas – saugomas išskirtinis ąžuolas, augantis Tauragės rajono savivaldybėje, Mažonų seniūnijoje, Gudlaukio kaime, sodyboje, 2 km į pietryčius nuo Pagramančio. Vienas lankomiausių Pagramančio regioniniame parke. Prie medžio įrengta informacinė lenta, pakeliui pastatytos kelios nukreipiančios rodyklės, pasiekiamas geru žvyrkeliu, todėl lengvai randamas. miniatiūra|220px|left|Kamienas su didele dreve
Būklė
Pasakojama, kad į šimtametį ąžuolą trenkė žaibas. Viršūnė nulūžusi. Kamienas gumbuotas. Medis kasmet žaliuoja. Jam priskaičiuojama per 600 metų.
Duomenys
Aplinkos ministro paskelbtas valstybės saugomu gamtos paveldo objektu 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88. Pagrindinės charakteristikos (duomenų šaltiniai: 2014-08-26):
Eka Abasi
Eka Abasi (Eka Abassi – „deivė-motina“) pietryčių Nigerijoje (Kroso žemupyje) gyvenančios ibibijų tautos mitologijoje – dievybė, pramotė.
Ezoteriniuose mituose Eka Abasi yra tikroji panteono valdovė. Kartu su griausmavaldžiu Obumo Eka Abasi pagimdė visų pasaulio tautų protėvius (kitoje mito atmainoje jos sutuoktiniu yra Ete Abasi). Su šia deive siejamas vaisingumas. Pasak vieno mito, moterys buvusios nevaisingos, bet tada Eka Abasi joms atsiuntė baltą paukštį, kuris josna įdėjęs švytintį kiaušinį, vaisingumo simbolį, ir išskridęs dangun.
1988 m. Afrikos Tautų taurė
'''1988 m. Afrikos Tautų taurė''' – šešioliktasis Afrikos Tautų taurės turnyras, 1988 m. kovo 13–27 d. vykęs Maroke. Turnyre dalyvavo 8 komandos. Čempionais tapo kamerūniečiai, finale įveikę Nigeriją.
Čempionatas pradžioje ketintas surengti Zambijoje, bet šalis šios teisės dėl finansinių sunkumų atsisakė. Tada turnyras turėjo būti perkeltas į Alžyrą, tačiau šalis užprotestavo prieš CAF dėl vienerių 1987 m. Afrikos žaidynių varžybų. CAF atėmė teisę čempionatą rengti Alžyrui, ir galiausiai jis įvyko Maroke.
Stadionai
Čempionato varžybos vyko 2 Maroko stadionuose.
Rubikonys
Rubikonys – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 14 km nuo Zibalų.
Ščaurų valsčius
Ščaurų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Ščaurai, vėliau – Ihruška.
Janas Malachovskis (1699)
Janas Malachovskis  (1623 m. Bonkova-Guroje, netoli Seradzo – 1699 m. rugpjūčio 20 d. Krokuvoje) – Romos katalikų ir ATR valstybinis veikėjas, karaliaus rotmistras, Lvovo (1655), Krokuvos (1660), Poznanės ir Varšuvos kanauninkas, Lvovo scholastikas (1664), Mogilsko abatas, Karūnos referentas, Kulmo (1676–1681) ir Krokuvos vyskupas (1681–1699), Karūnos pakancleris (1678–1681).
Biografija
Lenkijos magnatų Malachovsjkių giminės atstovas, herbo „Nalencz“ savininkas. Seradzo vėliavininko Aleksandro Teodoro Malachovskio (apie 1600–1629) ir Marianos Jaktorovskos vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Seradzo kaštelionas, Pranciškus (apie 1627–1690), giminaitis – Poznanės vaivada Stanislavas.
Juridinį išsilavinimą gavo Krokuvos akademijoje. 1651 m. dalyvavo Berestečko mūšyje su sukilusiais kazokais. Tapęs našliu po savo žmonos mirties, pasirinko dvasinę karjerą ir pradėjo studijuoti teologiją. 1655 m. buvo įšventintas į dvasininkus, 1655–1657 m. – Lenkijos karaliaus Jono Kazimiero Vazos kapelionas. Kaip apdovanojimą už nuopelnus tapo Krokuvos kanauninku (1660) ir Karūnos referentu (1666).
Po Jono II Kazimiero Vazos sosto atsižadėjimo 1668 m. Janas Malachovskis palaikė Prancūzijos princo Liudviko de Konde kandidatūrą. 1669 m. buvo išrinktas nuo Seradzo vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė kunigaikščio Mykolo Kaributo Višnioveckio kandidatūrą. 1674 m. – deputatas nuo Seradzo vaivadijos į elekcinį seimą, kur dalyvavo Jono Sobieskio išrinkime į Lenkijos karaliaus sostą.
1697 m. buvo renkamas pasiuntiniu nuo Krokuvos vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto Stipriojo kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą.
Jis buvo palaidotas Vavelio katedroje.
Buvo vedęs Magdeleną Šembek, Povilo Šembeko (m. 1634) ir Grizeldos Želeckos dukterį.
KPMG
thumb|34 aukštų KPMG Centre ([[Dalasas, Teksasas, JAV)]] thumb|right|KPMG būstinė [[Kamlupsas|Kamlupse, Br. Kolumbija]] thumb|right|Būstinė [[Berlynas|Berlyne (Vokietija)]] thumb|Būstinė Berlyne (Klingelhöferstraße) thumb|right|Būstinė Ciūriche ([[Šveicarija); Monumentinė plastika Verso La Luce Silvio Mattioli]] KPMG – tarptautinis audito ir mokesčių konsultavimo bendrovių tinklas. Apie 227 000 darbuotojų 146 valstybėse. „KPMG International“ metinė apyvarta – 26,40 mlrd. USD (2017 m.).
Istorija
KPMG pavadinimas – tai organizacijos įkūrėjų pirmos pavardžių raidės (Piet Klynveld, William Barclay Peat, James Marwick ir Reinhard Goerdeler). Modernus KPMG bendrovių tinklas buvo sukurtas 1987 m., susijungus sparčiai besiplėtusioms apskaitos įmonėms PMI (Peat Marwick International) ir KMG (Klynveld Main Goerdeler).
KPMG Baltijos šalyse savo veiklą pradėjo 1992 m. (Estijoje), vėliau Lietuvoje ir Latvijoje – 1994 ir 1995 m.
Apdovanojimai
2009 m. "OpRisk & Compliance" sudarytame konsultacijų reitinge KPMG užėmė pirmąsias dvi vietas - taip buvo įvertinta KPMG patirtis rizikos valdymo srityje.
2011 m. įmonė užėmė antrąją vietą geriausių pasaulyje užsakomųjų paslaugų konsultantų sąraše - taip buvo pripažinta įmonės patirties gilumas, pasaulinis pasiekiamumas ir holistinis požiūris. Tais pačiais metais įmonė buvo įtraukta į "Working Mother Hall of Fame" po to, kai 15 metų buvo pagerbta kaip viena iš žurnalo "Working Mother" 100 geriausių įmonių dirbančioms motinoms. 2016 m. KPMG užėmė 13 vietą žurnalo "Consulting Magazine" sudarytame geriausių įmonių, kuriose verta dirbti, sąraše.
2017 m. KPMG užėmė 29-ąją vietą žurnalo "Fortune" 100 geriausių įmonių, kuriose verta dirbti, sąraše. tais pačiais metais KPMG kartu su PwC, "Deloitte" ir "PA Consulting Group" pateko tarp 25 geriausių Jungtinės Karalystės įmonių, kuriose verta dirbti.
Eje
Eje (,, , , ,  – 'šeimininkas') tiurkų mitologijoje – dvasios, nuolat buvojančios kokioje nors vietoje. Tikėjimas eje kilęs iš senosios tiurkų mitologijos ir žinomas Pavolgio, Vidurinės Azijos, Šiaurės Kaukazo, Vakarų Sibiro, Altajaus ir Sajanų tiurkų tautų tikėjimuose. Įsivaizdavimai apie jų paskirtį pas skirtingas tautas skirtingi. Kazanės, Vakarų Sibiro totoriai, baškirai jas sieja su tam tikromis kraštovaizdžio vietomis, trobesiais ir skiria jas į kelis lygius: vandens (су иясе), miškų (урман иясе), namų (ой иясе, йорт иясе). Kitų tautų mitologijoje eje pateko į atskirą dvasių kategoriją su įtvirtintomis funkcijomis, ir įsivaizduojamos, kaip atskirų vietų ir daiktų dvasios-šeimininkės. Pavyzdžiui, nors Altajaus ir Sajanų tiurkai iš visų eje yra išskyrę kalnų valdovą ir taigos valdovą (таг-ээзи), jų manymu, eje yra dvasios, gyvenančios bet kurioje giraitėje.
Artimas eje yra jakutų ičči įvaizdis. Vakarų Sibiro totoriai eje yra paskyrę apleistus namus, pelkes, griovas. Turkmėnų mitologijoje veikiant islamui eje sumišo su piktosiomis dvasiomis, džinais, gyvenančiais tam tikrose vietose.
Čiuvašams eje (ийе) tai nelabasis, gyvenantis namie po krosnimi, pirtyse.
Pintenis
Pintenis (Piptoporus) – (Fomitopsidaceae) šeimos grybų gentis.
Vienintelė Lietuvoje auganti saprofitinė rūšis – beržinis pintenis (Piptoporus betulinus). Kitos dvi rūšys – ąžuolinis pintenis (Piptoporus quercinus) ir Piptoporus soloniensis.
Oleksandras Turčynovas
Oleksandras Valentynovyčius Turčynovas (g. 1964 m. kovo 31 d. Dniepropetrovske, Ukrainoje) – Ukrainos politikas, ekonomikos mokslų daktaras. Taip pat jis yra Ukrainos partijos „Tėvynė“ (ukr. Батьківщина) pirmasis pavaduotojas. Nuo 2014 m. vasario 22 d. iki lapkričio 27 d. − Aukščiausiosios Rados pirmininkas. Kartu kurį laiko ėjo laikinojo Ukrainos prezidento pareigas.
Moshe Zilberg
Moše Zilberg (1900 m. Kaune – 1975 m. Jeruzalėje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio teisininkas.
Aštriosios Kirsnos I tvenkinys
Aštriosios Kirsnos I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 12 km į šiaurės vakarus nuo Lazdijų. Telkšo žemiausiai iš visų Aštriosios Kirsnos tvenkinių kaskados. Sudarytas užtvenkus Malamosios grabės upelį (Visgailės intakas, Kirsnos baseinas) 0,76 km nuo jo žiočių. Tvenkinys yra iš dviejų dalių.
Pailgis (ežeras)
Pro Pailgių ežerą iš Gilučio į Žeimeną (iš pietų į šiaurę) teka Petruškė, be to, rytuose dar įteka Pailgių upelis.
Netoli vakarinio kranto praeina geležinkelis Vilnius–Turmantas, šiauriniame pakraštyje yra Pailgio geležinkelio stotelė, šalia pietrytinio kranto įsikūręs kaimas Dalia, veikia poilsio namai, vakarinėje pakrantėje – Družilių kaimas, veikia poilsio namai.
Aštriosios Kirsnos I tvenkinys
Žemutinė tvenkinio dalis yra 1,1 ha ploto, ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,18 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 119,1 m. Kranto linija labai vingiuota, plačiai užpelkėjusi. Aplinkui plyti dirbami laukai.
Čazma
Čazma – miestas Bjelovaro–Bilogoros apskrityje, Kroatijoje. Priklauso Moslavinos regionui. Nutolęs 60 km į rytus nuo Zagrebo ir 30 km nuo Bjelovaro. Įsikūręs Moslavačkos goros papėdėje, apsuptas derlingos žemės. Į rytus nuo miesto teka Česma bei jos intakas Glogovnica.
Apuolės akmuo
Apuolės akmuo su dubenėliais ir ženklais (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas – 16219; senas registro kodas – A1865, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV2050) – archeologinis akmuo centrinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Apuolėje (Aleksandrijos seniūnija), 0,32 km į pietryčius nuo Apuolės piliakalnio, 0,13 km į pietvakarius nuo Brukio upelio. thumb|left|200px|Akmens vaizdas iš rytų pusės thumb|left|200px|Akmens vaizdas iš pietryčių pusės
Čazma
Istorija
Čazma yra vienas seniausių Kroatijos miestų. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1094 m. 1226 m. paminėta kaip miesto įkūrimo data. Įkurta parapija, pastatytas dominikonų vienuolynas, Marijos Magdalietės bažnyčia (išlikusi iki mūsų dienų). Unikali bažnyčios architektūra yra romantizmo stiliaus. 1767 m. pastatyti vargonai.
Apuolės akmuo
Akmuo
Stūkso Brukio upelio kairiojo kranto aukštumoje. Akmuo rausvo granito, 2,3 x 2,3 x 2,8 m dydžio. Viename šone yra 24 dubenėliai, kurių skersmuo 3–9 cm, gylis – 1,2–2,5 cm. Šalia jų iškalti inicialai „J. W.“ ir data: „Mt 1818“.
Seniau akmuo stūksojo 270 m į pietus nuo dabartinės vietos, apie 60 m į rytus nuo piliakalnio. Manoma, kad tai buvęs apeiginis akmuo, naudotas pagonių apeigoms atlikti. Nuo 1818 m. jis, matyt, žymėjo privačios žemės valdos ribą.
Gabija Šinkūnaitė
Gabija Šinkūnaitė (g. 2004 m. kovo 4 d.) – Lietuvos kalnų slidininkė, olimpietė, nacionalinė čempionė.
Apuolės akmuo
Akmuo
Datuojamas II tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.
Gabija Šinkūnaitė
Biografija
Šinkūnaitė atstovauja Baltic Ski Team komandą, treneris – Dinars Doršs.
Čazma
Istorija
1552 m. okupuotas Osmanų imperijos, įkurtas sandžakas. 1606 m. išvaduotas kroatų bano Tamašo Erdiodžio ir jo kariuomenės.
Apuolės akmuo
Akmuo
Teritorijos plotas – 137 m².
Andy Roddick
Andis Rodikas (, g. 1982 m. rugpjūčio 30 d.) – JAV tenisininkas, olimpietis, buvusi pirma pasaulio raketė. Rodiko kamuoliuko padavimo rekordas – 249 km/h. 2012 m. rugpjūčio 30 d. sportininkas paskelbė apie savo karjeros pabaigą. Paskutinį karjeros mačą sužaidė prieš argentinietį Juan Martín del Potro pralaimėdamas 7-6 6-7 2-6 4-6.
Apuolės akmuo
Tyrimai
1987 m. žvalgė Bronius Dakanis, Algimantas Merkevičius ir Gintautas Zabiela (Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba), 2004 m. – Linas Tamulynas (Kultūros paveldo centras).
Gabija Šinkūnaitė
Biografija
2001 m. pasaulio čempionate dalyvavo slalomo varžybose, bet nebaigė pirmojo nusileidimo. 2022 m. atrinkta atstovauti Lietuvą 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Sportininkė startavo slalomo rungtyje, bet nebaigė pirmojo nusileidimo ir iš tolimesnės kovos pasitraukė.
Pasiekimai
NBG - nebaigė trasos
Internetinė reklama
Internetinė reklama – įvairaus pobūdžio reklama internete. Internetiniai reklamai priskiriama reklama internetiniuose tinklalapiuose, išmaniųjų telefonų programėlėse, socialinės žiniasklaidos kanaluose, interneto paieškos sistemose, el. pašto dėžutėse.
Vartotojams internetinė reklama dažniausiai yra nepageidaujama, todėl vartotojai linkę blokuoti ją, dėl įvairių priežasčių (asmeninio privatumo, brangių mobiliojo ryšio duomenų).