cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nurčikas (upė)
Nurčikas  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Hainuvkos, Bielsko ir Semiatičės apskrityse. Dešinysis Nužeco upės intakas. Upės ištakos šalia Čeremcha Viešo kaimo. Upė įteka į Nužecą, šalia Dubno kaimo. Šalia upės yra šios gyvenvietes: Čeremcha Viešas, Miedviežikai, Rogače, Levoše, Borovikai, Nurčikas, Chaniai, Dubnas, Pokanevas, Grabarka, Klimkoviče, Chankai ir Košciukoviče.
Začepka
Začepka – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Aukštadvario.
Endriejavo pagrindinė mokykla
Klaipėdos rajono Endriejavo pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Endriejave (Klaipėdos raj.), Mokyklos g. 21, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191788789.
Nuo XIX a. pradžios veikė parapinė mokykla, kurią 1808 m. lankė 21, 1853 m. – 34 mokiniai. Mokykla po 1863 m. sukilimo uždaryta, bet 1865 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla. Nuo 1948 m. mokykla tapo septynmete, 1955 m. vidurine, 2005 m. – pagrindine mokykla.
Istorija
miniatiūra|left
1808 m. Endriejave įsteigta parapinė mokykla, 1865 m. valdinė pradinė mokykla. Ji savo patalpų neturėjo, nuomodavo iš privačių asmenų. Mokinius mokė vienas mokytojas, buvo 4 skyriai. Po Pirmojo pasaulinio karo mokyklai pastatė medinį dviejų aukštų pastatą. Mokiniams buvo skirtos 5 klasės, salė. Tame pačiame pastate gyveno ir mokytojai. 1944 m. atsitraukiant vokiečių kariuomenei pastatas buvo susprogdintas. 1948–1956 m. veikė septynmetė, nuo 1956 m. vidurinė. 1958 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. 2004 m. spalio 1 d. prijungtos Žadeikių ir Rudgalvių pradinės mokyklos. O nuo 2015 metų mokykla tapo pagrindine mokykla.
Slovakų kalba
Slovakų kalba priklauso indoeuropiečių kalbų šeimai, vakarų slavų kalbų šakai (kartu su lenkų, čekų ir sorbų kalbomis). Nors oficialiai slovakų kalba priskiriama vakarų slavų kalboms, ji turi savybių, būdingų pietų ar rytų slavų kalboms. Dėl to ji užima tam tikrą centrinę padėtį tarp visų slavų kalbų.
Slovakų kalba yra valstybinė Slovakijos Respublikos kalba. Ja kalba apie 4,5 milijonai Slovakijos gyventojų. Didelės kalbančiųjų grupės yra JAV (daugiau kaip milijonas) ir Čekijoje (apie 300 tūkst.). Mažesnės slovakiškai kalbančios bendruomenės sutinkamos ir kitose šalyse: Vengrijoje, Rumunijoje, Serbijoje, Kroatijoje, Bulgarijoje, Lenkijoje ir daugelyje kitų šalių.
Nuo XVIII a. pabaigos prasidėjo pirmieji bandymai sukurti bendrinę slovakų kalbą. Dabartinė slovakų kalba remiasi Ľudovít Štúr XIX a. viduryje pateiktu pasiūlymu, kuris rėmėsi vidurio Slovakijos dialektais.
Abėcėlė
Slovakų kalbos abėcėlė susideda iš 46 grafemų. Jos pagrindą sudaro lotynų abėcėlė su tam tikromis modifikacijomis. Modifikacijas sukuriamos naudojant 4 diakritinius ženklus virš atitinkamų raidžių:
Žiburėlis (žurnalas)
miniatiūra|Žurnalo „Žiburėlis“ pirmojo numerio viršelis (1920 m.) Žiburėlis – vaikų laikraštis, vaikų žurnalas, ėjęs 1920–1944 m.
Istorija
Įsteigtas ir leistas Antano Giedraičio-Giedriaus iniciatyva, talkinant lėšomis Jurbarko mokytojams ir kūryba – Prano Mašiotui. 1920–1924 m. Jurbarke, 1924–1944 m. Kaune kas mėnesį ir du kartus per mėnesį. 1920 m. antroje pusėje buvo sustojęs, 1921 m. atgaivintas. Nuo 1924 m. leido Lietuvos Raudonasis kryžius, atnaujintą 1942–1944 m. Vyriausias savitarpinės pagalbos komitetas. 1942–1944 m. turėjo skyrelį „Žiburėlis mažiesiems“. Tiražas: 1933 m. – 3000 egz.
Bendradarbiavo Pulgis Andriušis, Albinas Andrulionis, Petras Babickas, Kazys Binkis, Bronė Buivydaitė, Petras Cvirka, Daumantas Čibas, Aldona Didžiulytė-Kazanavičienė, Liudas Dovydėnas, Jurgis Jankus, Kazys Jankauskas, Kazys Jakubėnas, Faustas Kirša, P. Kondratas, Juozas Krūminas (J. Palionis), Kostas Kubilinskas, Jonas Lapašinskas, Pranas Mašiotas, A. Matulaitis (Anzelmas Matutis), Antanas Miškinis, Kazys Papečkys, Petras Rimkūnas, Vincas Ruzgas, Jonas Šiožinys, Peliksas Šinkūnas, Teodoras Šuravinas, Vytautas Tamulaitis, Leonardas Žitkevičius ir kt.
Žurnalą iliustravo Jonas Martinaitis, Konstancija Petrikaitė-Tulienė, Vlada Stančikaitė ir kiti.
Mauro Alonso
Mauras Lukasas dos Santosas Alonsas (Mauro Lucas dos Santos Alonso; g. 1988 m. rugpjūčio 12 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas.
Žiburėlis (žurnalas)
Istorija
Išsiskyrė grožinės literatūros, ypač poezijos, kūriniais. 1942–1943 m. paskelbė pirmąją lietuvių vaikų literatūros istoriją – Bernardo Brazdžionio „Lietuvių vaikų literatūra“. Skiepijo pasaulietines, humanistines vertybes.
Mauro Alonso
Karjera
Karjerą pradėjo Brazilijos klube „América Futebol Clube“ iš San Žozė do Rio Preto.
Vėliau rungtyniavo įvairiose regioninėse Brazilijos komandose.
Nuo 2011 m. atstovavo Panevėžio „Ekranui“.
Atleistinis
Atleistinis – buvęs vergas, kuriam šeimininkas suteikė laisvę. Paprastai šis terminas naudojamas kalbant apie senovės Romą.
Buvęs šeimininkas išlaikydavo tam tikrą nedidelę valdžią savo buvusiam vergui.
Neturėdamas pavardės, atleistinis paprastai prisiimdavo savo buvusio šeiminiko (patrono) pavardę. Taip pat, jis gaudavo ribotą Romos pilietybę, tačiau vaikai jau būdavo pilnateisiais Romos piliečiais.
Affranchissement
Iru elektrinė
Iru elektrinė  – kogeneracinė šiluminė jėgainė šalia Mardu miesto, Estijoje.
Istorija
1976 m. pradėti pirmojo bloko statybos darbai, o 1978 m. jėgainė pradėjo oficialiai dirbti kaip katilinė. 1980 m. jėgainėje pradėta gaminti elektra.
Pirmasis ir antrasis blokas pritaikyti kurenti gamtinėmis dujomis. 2010 m. pradėtas trečiojo bloko statybos projektas. 2013 m. užbaigtas trečiasis blokas, kuriame deginamos buitinės atliekos gali pagaminti 50 MW šilumos ir 17 MW elektros. Trečiojo reaktoriaus statybos kainavo 105 mln. €. Dabartiniais pajėgumais elektrinė sudegina 220 tūkstančių tonų buitinių atliekų per metus.
Valdivija
Valdivija  – miestas pietinėje Čilėje, 15 km į rytus nuo Ramiojo vandenyno pakrantės, salose tarp Kalje Kaljės, Valdivijos, Kausės ir Kau Kau upių santakos. Neseniai sukurto Los Rioso regiono administracinis centras. ~130 tūkst. gyventojų.
Metalurgijos, laivų statybos, maisto (ypač alaus, žuvies, šokolado), medienos apdirbimo ir celiuliozės pramonė. Vasaros mėnesiais klesti turizmas. Valdivijos jūrų uostas įsikūręs priemiestyje Koralyje. Seniau mieste svarbiausias buvo susisiekimas upėmis, tačiau pastačius tiltus upėmis dabar plaukioja daugiausia turistai. Veikia Pietų Čilės universitetas, keletas kitų universitetų filialų.
Istorija
Valdivijos apylinkėse prieš 12 tūkst. metų gyvavo viena seniausių Amerikoje Monte Verdės kultūra. Vėliau ten apsigyveno indėnai mapučiai. Gyvenvietę 1552 m. Valdivijos upės pakrantėje įkūrė ispanų konkistadoras Pedras de Valdivija. Jo garbei pavadinta upė, o tuo pačiu ir miestas. Savo įkūrimo metu Valdivija buvo labiausiai į pietus nutolusi ispanų gyvenvietė ir viena pirmųjų kolonijų Čilėje. Miestas iškilo kaip žemdirbystės ir aukso eksporto centras. 1599 m. miestą nusiaubė mapučiai (vyko Arauko karas). Miestas kelissyk bandytas nesėkmingai atkurti, kol galiausiai tai padaryta 1648 m. Peru vicekaraliaus iniciatyva. Miestas ir uostas buvo labai smarkiai fortifikuotas. XVIII a. Valdivija tapo pietų Čilės kolonizavimo centru.
Miestas kelis kartus labai nukentėjo nuo žemės drebėjimų ir jų sukeltų cunamių bei nuošliaužų (ypač 1835 ir 1960 m.).
Kabališkiai
Kabališkiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km nuo Lygumų.
Vyras
thumb|180px|Mikelandželo „[[Dovydas (Mikelandželas)|Dovydas“ – idealizuotas jauno vyro atvaizdas]] Vyras – biologinės žmogaus (Homo sapiens) rūšies vyriškos lyties atstovas.
Didysis kiskadas
Didysis kiskadas (Pitangus sulphuratus) – tironinių (Tyrannidae) šeimos žvirblinis paukštis, vienintelis kiskadų (Pitangus) gentyje. Taip pavadintas dėl girdimo garso „kis-ka-dii".
Vyras
Mokslas, tiriantis vyro fiziologiją, anotomiją bei ligas, vadinamas andrologija.
thumb|left|130px|Vyriškos lyties simbolis
Didysis kiskadas
Tai plačiai paplitęs triukšmingas paukštis. Suaugęs paukštis yra 22 cm ilgio, sveria 63 g. Papilvė geltona, per galvą eina baltos ir juodos juostos.
Gyvena atvirose vietose, kur auga pavieniai aukšti medžiai. Paplitę nuo pietų Teksaso ir Meksikos iki centrinės Argentinos.
thumb|left|270px|Didžiojo kiskado klyksmas
Vyras
Kontraversija
Kembridžo žodynas 2022 m. spalio 27 d. papildė savo duomenyse apibrėžimą kas yra vyras, jį apibrėždamas sekančiai: „tai suaugęs žmogus, kuris gyvenime save identifikuoja kaip vyriškos lyties asmenį, nors gimdamas galėjo būti kitos lyties“, tai yra buvo gimęs biologine moterimi, bet vėliau save ėmė identifikuoti vyru. Kaip pavyzdys – biologė mergaitė ar moteris ėmė rengtis; elgtis ir gyventi kaip vyras. Tuo pačiu Kembridžo žodynas pateikia tokius pavyzdžius: „Markas yra translytis vyras (= vyras, kuriam gimus buvo laikomas moterimi).“, arba kitas pavyzdys – „Prieš atliekant chirurginį transformacijos veiksmą, gydytojas paskatino jiems kurį laiką gyventi kaip vyrams“. Tokį vyro apibrėžimo papildymą smarkiai kritikuoja tradicinių, konservatyvių pažiūrų visuomenė. Tuo pačiu panašiai žodyne buvo papildytas ir moters naujas apibrėžimas.
Hormonų terapijos pagalba kai kuriose šalyse lytį įmanoma pasikeisti nuo 12–13 metų.
Liliškės
Liliškės – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Skaistgirio.
Fučiū
Žodžio Fučiū reikšmės:
Acesulfamas K
Savo chemine sandara kalio acesulfamas yra 6-metil-1,2,3-oksatiazino-4(3H)-ono 2,2-dioksido kalio druska.
Savybės
Tai balti kristaliniai milteliai, kurių molekulinė formulė yra C4H4KNO4S, o molekulinė masė – 201,24.
Maisto priedas
Dirbtinis saldiklis – Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis E950.
Kalio acesulfamas yra 180–200 kartų saldesnis už sacharozę, tiek pat saldus kaip ir aspartamas, dukart mažiau saldus už sachariną, keturis kartus mažiau saldus už sukralozę.
Kaip ir sacharinas acesulfamas turi kartoką poskonį, ypač būdamas didelės koncentracijos. Kraft Foods užpatentavo natrio ferulato naudojimą acesulfamo poskoniui nuslėpti.
Acesulfamas K dažnai maišomas su kitais saldikliais (paprastai aspartamu ar sukraloze). Teigiama, kad šių mišinių skonis labiau primena sacharozės skonį ir kad abu ingredientai veikia sinergiškai, o mišinys saldesni negu atskirų komponentų saldumų suma.
Skirtingai negu aspartamas kalio acesulfamas yra stabilus karštyje net saikingoje rūgštinėje ar bazinėje aplinkoje, todėl gali būti naudojamas kepamuose gaminiuose ar ilgo laikymo produktuose. Gazuotuose gėrimuose kalio acesulfamas beveik visada naudojamas su kokiu kitu saldikliu (aspartamu ar sukraloze). Naudojamas jogurtuose, nealkoholiniuose gėrimuose, saldainiuose bei kituose konditeriniuose gaminiuose.
Kalio acesulfamą naudoja ir farmacijoje kaip nemetabolizuojamą saldiklį, kuris gerina kramtomų ir geriamų preparatų skonį.
Saugos klausimai
Dėl kalio acesulfamo, kaip ir aspartamo, sacharino, sukralozės ir kitų saldiklių, saldesnių už sacharozę, saugumo kartais kyla abejonių. Šių saldiklių tyrimai iki šiol patikimai neparodė jų nesaugumo, todėl JAV Maisto ir vaistų administracija leidžia naudoti šias medžiagas kaip bendros paskirties maistinius saldiklius.
Kalio acesulfamo naudojimo kritikai teigia, kad ši cheminė medžiaga nėra pakankamai ištirta ir gali būti kancerogeniška, nors kaltinimus kancerogeniškumu atmeta tiek JAV FDA, tiek atitinkamos ES institucijos.
Skelbiamos kelios potencialios problemos, susijusios su acesulfamo vartojimu ir pagrįstos eksperimentais su gyvūnais. Viena šių problemų yra eksperimentai, parodę kad kalio acesulfamas žiurkėse skatina insulino išskyrimą proporcingai acesulfamo dozei, kas galbūt gali pasunkinti reakcinę hipoglikemiją (gali ištikti hipoglikemijos priepuoliai)
Tyrimai su laboratoriniais graužikais neparodė, kad į organizmą patenkantis kalio acesulfamas didintų auglių susidarymo tikimybę.
Ali ibn Umaras
Ali ibn Umaras (arba Ali II, arab.:`alī ben `umar ben idrīs علي بن عمر بن إدريس m. 883 m.) – septintasis Idrisidų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 874 m. iki mirties 883 m. Ali ibn Umaras buvo Idris II anūkas. Valdymo metais pasivadino Ali II.
Istorija
Ali II valdymo metais, susivienijo aplinkinės berberų gentys ir vadovaujami Sufritų, sumušė Ali II armiją ir užėmė Fesą.
Huankai
Huankai  – Peru tauta, gyvenanti Mantaro slėnyje, Chunino regione. Senovėje buvo nuožmūs kariai; vertėsi žemės ūkiu, keramika. Miestai buvo fortifikuoti, mažais langais, pastatyti ant kalvų.
Huankus užkariavo inkai XIV–XV a. Konkistos metu padėjo ispanams kariauti su inkais. Dėl gerų kolonistų ir huankų santykių šie turėjo dalinę savivaldą, išsaugojo savo žemes, miestus. Huankajas laikomas tradicine huankų kultūros sostine, jiems priskiriamas ir Tunanmarkos archeologinis kompleksas. Šios indėnų genties palikimas – tradicinė Andų melodija ir šokis Huayno.
Huankai kalba kečujų kalbos huankų dialektu, kuris yra gerokai senesnis už inkų vartotą kečujų kalbą.
Memeliškė
Memeliškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Švenčionėlių, 0,5 km į pietus nuo Pirktinės I, 0,5 km į rytus nuo Jonlaukio. Už 2 km į šiaurės vakarus teka Žeimenos upė. Kaime yra 3 sodybos, bet nuolatinių gyventojų jau nebėra.
Čiofu
Čiofu  – miestas Tokijo prefektūroje, Japonijoje. Įkurtas 1955 m. balandžio 1 d., gyventojų skaičius 2010 m. duomenimis, siekė beveik 225 000.
Čiofu yra beveik geografiniame Tokijo prefektūros centre, per jį teka Tama upė. Mieste įsikūrusi centrinė Japonijos kosmoso tyrimų agentūros būstinė, Čiofu oro uostas, Džindai botanikos sodas, Džindaidži šventykla.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – Lagerstroemia indica, medis – kamparmedis (Cinnamomum camphora), paukštis – Zosterops japonica.
Nuorodos
thumb|left|Čiofu Tokijo prefektūroje
Productores de Música de España
thumb|right|300px|PROMUSICAE logotipas
Duobagalvės angys
Fizinės charakteristikos
Duobagalvėmis šios angys vadinamos dėl šilumos jutimo organų, esančių tarp akies ir šnervės, kurie atrodo kaip duobutės. Šie organai ne tik nustato šilumos šaltinio buvimo kryptį, bet ir atstumą, todėl duobagalvės angys gali medžioti tamsoje. Turbūt todėl dauguma jų aktyvios naktį. Kaip ir kitos angys, duobagalvės angys turi tuščiavidures iltis, naudojamas įleisti nuodus į aukos kūną. Duobagalvėms angims būdinga trikampio formos galva. Angių dydis labai įvairus – nuo 50 cm iki 3,5 m. ilgio.
Productores de Música de España
Productores de Música de España, dar žinoma, kaip PROMUSICAE (Productores de Música de España, ) – organizacija, atstovaujanti Ispanijos muzikos industrijai. Ši organizacija yra International Federation of the Phonographic Industry narė.
Duobagalvės angys
Elgsena
Gyvensena duobagalvės angys taip pat labai įvairios. Jos gyvena ir dykumose, ir atogrąžų miškuose. Kai kurios gyvena medžiuose, kitos – ant žemės. Dauguma aktyvios naktį, kai ne taip karšta, ir aktyvūs gyvūnai, kuriais jos minta.
Dauginimasis
Dauguma duobagalvių angių gyvagimdės, t. y. kiaušinių nededa. Kiaušiniai iki pat išsiritimo būna patelės kūne. Tos rūšys, kurios deda kiaušinius, juos saugo.
Productores de Música de España
Nuo 2003 m. balandžio 10 d. organizacijai vadovauja Antonio Guisasola.
Istorija
Topai yra sudaromi kas savaitę ir paskelbiami sekmadienį.
Atestacijos
PROMUSICAE yra oficiali Ispanijos muzikos įrašų pardavimų atestavimo organizacija.
Pasak PROMUSICAE, albumas turi būti parduotas daugiau nei 40 000 kopijų tiražu, kad būtų atestuotas auksiniu. O virš 80 000 pardavimų turintis albumas skelbiamas platininiu. Singlai ar atsisiuntimai turi pasiekti mažiausiai 10 000 skaičių, kad gautų auksinę atestaciją, 20 000 – kad taptų platininiais. 2009 m. buvo pakeisti singlų skaičiai.
Piratavimas
Kaip IFPI narė, Promusicae yra įgaliota kovoti su nelegaliais muzikos parsisiuntimais (piratavimu). 2008 m. Promusicae padavė į teismą interneto serverių tinklą Kazaa dėl P2P veiklos. Byla pasiekė Europos Teisingumo Teismą, kuris nutarė, jog Telefónica gali neperduoti savo naudotojų duomenų Promusicae.
Delninė žaidimų konsolė
thumb|right|200px|[[Sony PlayStation Portable]] thumb|right|200px|Nintendo DS Lite Delninė žaidimų konsolė − lengvas nešiojamasis elektroninis įrenginys su integruotu ekranu, žaidimų valdymo valdikliais ir garsiakalbiais. Delninė žaidimų konsolė sudaryta iš daugybės mažų mechanizmų, yra nedidelė ir sveria nedaug, todėl ją galima neštis rankoje ir žaisti bet kurioje vietoje ir bet kuriuo laiku. Skirtingai nuo kompiuterinių žaidimų konsolių, valdikliai, ekranas ir garsiakalbiai yra viename įrenginyje.
„Nintendo“ atitenka laurai už delninių žaidimų konsolių populiarinimą nuo pat Game Boy pasirodymo 1989 m. Ji lyg šiol dominuoja delninių konsolių rinkoje su Game Boy tęsiniais bei Nintendo DS modeliais.
Istorija
1977 m. bendrovė „Mattel“ pristatė savo pirmąjį delninį elektroninį žaidimą Auto Race. Vėliau keletas įmonių, kaip kad „Coleco“ ir „Milton Bradley Company“ sukūrė savo vieno žaidimo, lengvasvorius stalo ar delninius elektroninius žaidimų įrenginius. Tačiau, pirmoji tikra delninė žaidimų konsolė, naudojanti kasetes, buvo „Milton Bradley“ Microvision, pasirodžiusi 1979 m.
Markovo Vulka
Markovo Vulka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novės Piekutų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 186 gyventojai. XIX a. pabaigoje buvo 32 namai ir 181 gyventojas, iš kurių 21 žydas. 1921 m. kaime buvo 40 namų ir 192 gyventojai, iš kurių 17 stačiatikių ir 6 žydai. 2006 m. buvo 30 namų ir 130 gyventojų.
Malinis
Malinis tai:
Raimundas Saulius Baltuška
Raimundas Saulius Baltuška (g. 1937 m. rugpjūčio 31 d. Šančiuose, Kaunas - 2016 m. balandžio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos karinis veikėjas, flotilės admirolas, buvęs Lietuvos karinių jūrų pajėgų vadas.
Biografija
1958 m. Rygoje baigė Jūrų karinę povandeninio plaukiojimo aukštąją mokyklą, 1972 m. Leningrade baigė SSRS Jūrų karo akademiją.
1958–1980 m. SSRS Baltijos ir Ramiojo vandenyno laivynų povandeninių laivų, 1980–1983 m. Baltijos laivyno štabo karininkas, 1983–1989 m. šio laivyno vyr. šturmanas. 1989–1992 m. Vakarų upių laivininkystės Kaliningrade kapitonas instruktorius ir vyr. šturmanas.
1992 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1992 m. pirmasis Atskirojo laivų diviziono, 1992–1995 m. Karinės jūrų pajėgų flotilės, 1995–1999 m. gegužės 25 d. Karinių jūrų pajėgų vadas. 1997 m. prezidento Valdo Adamkaus dekretu pirmajam po Nepriklausomybės atgavimo suteiktas Lietuvos karinio laivyno flotilės admirolo laipsnis.
Jam vadovaujant sudarytas karo laivynas, įsigaliojo karinio laivo statutas, parengta kitų dokumentų, pradėta rengti laivyno karininkus, užmegzti ryšiai su užsienio šalių karo laivynais, prasidėjo tolimi karo laivų plaukiojimai. Vienas „Baltron“ būrio kūrimo iniciatorių. Klaipėdos universiteto dėstytojas.
Smalvas
left|120px
Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 4,9 km, plotis – iki 1,63 km. Altitudė 145,5 m. Ežero krantai šiaurėje aukšti, statūs, pietų pusėje − dažniausiai žemi ir pelkėti. Smalvo plotas 3,39 km², giliausia vieta pačiame telkinio viduryje − 26,9 m, vidutinis gylis − 8,2 m, vingiuotas, daug įlankų, pusiasalių ir kyšulių turinčios kranto linijos ilgis − 17,65 km. Viduryje yra 0,24 ha ploto sala. Dubuo gan sudėtingas, ežero pietų pusė platesnė už šiaurinę, jo dubuo sudėtingas, išraižytas daubų ir iškilimų. Vyrauja priesmėliai, vakarinėje dalyje − krūmokšniais ir medžiais apaugę durpynai, įlankose gausu viksvų bei ajerų, tačiau apskritai vandens augalų nedaug, atabraduose vyrauja smėlis ir durpės. Dugną dengia dumblingas sapropelis. Ežerą supa Pasmalvės, Karačiūnos, Salų, Trako miškai. Vakarinėje pakrantėje plyti 328 ha dydžio Smalvykščio pelkė.
Į Smalvą iš Smalvykščio atiteka Dulvas, suteka upokšniai iš Laukeso, Beržinio, Dumblio, Žiežulinio ežerų. Šiaurėje į Drūkšių ežerą išsrūva Smalva.
Ežere pagaunama kuojų, lydekų, stintų, lynų, ešerių, karšių, aukšlių, pūgžlių, karosų, raudžių, plakių, meknių, sterkų, šamų, vėgėlių, kirtiklių.
Dėl pelkėtų pakrančių Smalvo apyežerė iš esmės negyvenama (tik maži Dumblynės ir Pasmalvių kaimai). Veikia kaimo turizmo sodyba.
Ežero pavadinimas kildinamas nuo žodžio smala („derva, degutas, sakai“).
Vytautas Lukšas
Vytautas Lukšas:
Karelijos Respublika
Karelija, Karelijos Respublika  – federacinė respublika šiaurės vakarų Rusijoje, Karelijos regione. Ribojasi su Archangelsko sritimi rytuose, su Vologdos ir Leningrado sritimis pietuose, su Suomija vakaruose ir su Murmansko sritimi šiaurėje. Šiaurės rytuose skalauja Baltoji jūra. Sostinė – Petrozavodskas.
Istorija
1920 m. sudaryta Karelijos darbininkų komuna, 1923 m. perorganizuota į Karelijos ATSR. 1940–1956 m. buvo Karelijos-Suomijos TSR (sąjunginė TSRS respublika), vėliau vėl tapo autonomine respublika. Nuo 1991 m. – federacinė Rusijos respublika.
Geografija
Karelija driekiasi Rytų Europos lygumos šiaurės vakaruose, kalvotoje ir labai ežeringoje Vakarų Karelijos aukštumoje. Vakaruose ir šiaurės vakaruose pereina į Manselkės aukštumą (aukštis iki 578 m).
Klimatas vidutinių platumų, daugiausia jūrinis. Vidutinė vasario mėnesio temperatūra nuo -9 °C iki -13 °C, liepą 14-16 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis apie 500 mm. Upės priklauso Baltijos ir Baltosios jūrų baseinams: Vodla, Kemė, Kovda, Vygas, Suna (su Kivačo kriokliu). Karelijoje telkšo apie 60 tūkst. ežerų, jų tarpe vieni didžiausių Europoje Ladogos ir Onegos ežerai. Kiti didesni ežerai: Piaozeras, Segozeras, Vygozeras, Topozeras, Siamozeras, Janisjarvis, Vodlozeras, Leksozeras, Niukas ir kt.
Apie pusę respublikos teritorijos dengia spygliuočių (daugiausia pušų) ir mišrieji miškai (beržai, uosiai, alksniai). Įsteigtas Kivačo rezervatas, Kostomukšos rezervatas, Vodlozero nacionalinis parkas, Panajarvio nacionalinis parkas, Kalevalos nacionalinis parkas.
Gyventojai
thumb|250px|Ežeringoji Karelija. Venehjarvio ežeras thumb|200px|Karelijos fizinis žemėlapis
Karelijoje yra 13 miestų; didžiausi:
Tautinė sudėtis (2010 m.):
Primož Trubar
thumb| Primož Trubar
Primožas Trubaras (, 1508 m. birželio 9 d. Rašica – 1586 m. birželio 28 d. Derendingenas, dab. Tiubingeno dalis, Vokietija) – Slovėnijos protestantų dvasininkas, reformatas, rašytojas ir vertėjas.
Biografija
Trubaras gimė Raščicoje, Didžiosios Laškos dailidės ir malūninko Mihos, Turjaškų grafų baudžiauninko, ir motinos Jeri šeimoje. Raščicoje pirmąkart Trubaro pavardė aptinkama 1428 metais žemės registrų knygoje. Trubaro laikais gimtasis kraštas Raščica buvo pats svarbiausias ekonominis ir transporto centras visoje Didžiojoje Laškoje. Kaime buvo trylika ūkių ir malūnas. Dėl nuolat aktyvaus atvykstančiųjų srauto kaime buvo kelių mokesčių rinkimų postas. Primožo Trubaro tėvas buvo cecho meistras, bažnyčios vyresnysis, raktininkas, kuris įgaliotas visos bendruomenės prižiūrėjo bažnyčios nuosavybę, taip pat buvo mokesčių rinkėjas, fiksavo Turjaškos muitinės pajamas. Tai rodo, kad jis turėjo būti raštingas. 1520 metais tėvas Miha prašė Turjaškos valdytojo leidimo tam, kad jo sūnus Primožas galėtų mokytis dvasininko profesijos. Taigi Primožui buvo dvylika metų, kai jis paliko tėvų namus. Vienerius metus jis mokėsi Rekoje, po to dvejus Zalzburge, kur pragyvenimui užsidirbdavo giedodamas bažnytines giesmes. Nėra išaiškinka dėl kokių priežasčių jis persikėlė iš Zalzburgo į Triestą.
Trieste Trubaras atsidūrė vyskupo Bonomo globoje, buvo jo asmeninis patarnautojas, be to, katedroje giedojo kaip bažnytinio choro narys. Bonomas Trubarui paskyrė Lokos parapiją prie Zidanos tilto. Jam tuo metu tebuvo vos devyniolika metų. Lokos parapiją Trubaras greitai perleido pastoriui, o pats išvyko teologinės tarnystės į Vieną, kur prabuvo dvejus metus. 1530 metais vyskupas Bonomas Primožą įšventino į kunigus ir paskyrė Laškos vikaru. Čia jis įkvėptas Erazmo Roterdamiečio pamokslavo ir žmones supažindino su evangelijos tiesomis. Pamokslai apie naująjį tikėjimą parapijiečiams kėlė nerimą. Užbėgdamas už akių parapijiečių pykčiui ir grasinimams, Trubaras persikėlė į Liublianą, kur tapo katedros pamokslininku. Pamokslaudamas Trubaras rėmėsi šveicarų reformatorių cvinglistų Bullingero ir Pellicano Šventojo Rašto aiškinimu, gynė Liuterio dogmą. Grafystės valdovas 1540 metais Trubarą dėl jo pažiūrų išvijo ir jis vėl atsidūrė Trieste, vyskupo Bonomo globoje, kuris jam paskyrė slovėnų pamokslininko darbo vietą. Bonomas jį sudomino šveicarų reformatoriaus Kalvino devizais ir mąstymu. Netrukus Bonomas, padedant Liublianos vyskupui Kacijanarui, pasiekė, kad Trubaras būtų įšventintas į kanauninkus. 1542 metais Trubaras sugrįžo į Liublianą. Gavo vikaro darbą Šenternėjoje, Dolenskoje, kur tuo metu vyskupavo naujasis vyskupas Urbanas Tekstoras, uolus katalikas. Trubarui tariamai buvo pavesta įkurti parapijos ūkį, o iš tiesų tik ieškoma pagrindo jį įkalinti. Tą šis laiku pastebėjo ir pasislėpė, paskui 1548 metais pabėgo į Niurnbergą Vokietijoje.
Kūryba
„Katekizme“ Trubaras pasirašė kaip „ilyrų patriotas“ (Philopatridus Illyricus), tačiau spaustuvininkas tam, kad išvengtų galimo persekiojimo, jam suteikė išgalvotą Jernėjaus Škranco iš Sedmograškos vardą. Knygelėje yra keletas aiškinamųjų skyrių apie protestantų mokslą, šešios giesmės, dvi maldos ir pamokslas apie tikėjimą. Trubaras taip siekė išmokyti tėvynainius protestantų tikėjimo ir kartu atitikti protestantiškuosius Dievo garbinimo reikalavimus. „Pradžiamoksliu“ ‒ antrąja aštuonių puslapių knygele, jis norėjo išmokyti tėvynainius skaityti Taigi Trubaras yra laikomas slovėnų literatūros pradininku.
Netrukus po pirmosios knygos pasirodymo Trubaras gavo parapiją Kemptene, netoli Tirolio sienos. Labai palankiu metu susipažino su Petru Povilu Vergerijumi, buvusiu Modruškos ir Kopros vyskupu, kuris tuo metu dirbo Vurtenbergo hercogo Krištofo patarėju. 1555 metais padedant Vergerijui ir paklausius jo patarimo lotyniškuoju šriftu pakartotiniu leidimu išleido pirmąją slovėnišką knygą „Catechismus“ in „Abecedarium“ (Katekizmą ir Pradžiamokslį). Taip pat išleido Šventojo Mato Evangeliją ir Vergerijaus iš italų kalbos verstą „Pabėgėlių maldą“. Nutraukęs draugystę su Vergerijumi dėl jo noro pasisavinti visų knygų autorystę, Trubaras 1557 metais išleido tūkstančio puslapių Naujojo Testamento pirmąją dalį. Knygoje spausdinami Evangelijos vertimai, apaštalų darbai, taip pat ilga pratarmė apie Liuterio tikėjimo mokymą, kalendorius (pirmasis Slovėnijoje kalendorius) ir pamokslas. Nepaisant problemų su Vergerijumi, užtariant baronui Ivanui Ungnadui, buvusiam Štajerskos valdytojui, tuo metu įsikūrusiam Urache, netoli Tiubingeno, Trubarui pavyko iš hercogo Krištofo gauti leidimą antrosios Testamento dalies leidybai. 1560 metais išleistas Povilo laiškas romėnams. Po dalies Biblijos vertimo Trubaras iš hercogų luomo gavo kvietimą užimti superintendento vietą Liublianoje. Trubaras labai daug dirbo, netrukus gavo parapiją Urache ir perėmė vadovavimą rengiant Biblijos vertimą. Savarankiškai išleido Švento Povilo laišką korintiečiams ir galams. Parašė vokišką dedikaciją dar vienam katekizmui ir vokiečių kalba išleido Registrą – pranešimą apie savo ankstesnius darbus tam, kad paneigtų priekaištus, jog yra cvinglistas. Šis pranešimas yra pirmoji biografija Slovėnijoje.
1561 metais Trubaras sugrįžo į Liublianą, kur buvo iškilmingai ir šiltai priimtas. Čia įkūrė slovėnų protestantų bažnyčią ir pasiekė, kad svarbiuose Slovėnijos regionuose būtų paskirti pamokslininkai. Deja, netrukus susiginčijo su Klombneru, kuris norėjo išspausdinti abejotinos kokybės protestantiškų bažnytinių giesmių rinkinį. Po dviejų mėnesių iš Liublianos sugrįžo į Urachą. Ten dirbo toliau. 1562 metais birželį Trubaras į Liublianą sugrįžo jau būdamas superintendentas. Nors ir labai užsiėmęs, toliau rašė vokišką dedikaciją kroatiškai knygai, kurią išleido Ugnadovo institute. Sudarė ir išleido „Cerkveno ordningo“ (1564) ‒ įsakymus slovėnų bažnyčiai. Šiais įsakymais pasikėsino į šalies kunigaikščio teises, todėl šis vėliau knygą konfiskavo, o Trubarą išvijo. Grįžęs iš Vokietijos, Trubaras dar keletą mėnesių pabuvo Laufene prie Nekaro, po to visam laikui persikėlė į Derendingeną, kur kunigavo iki pat mirties. 1566 metais išleido „Ta celi psalter Davidov”, naują „Abecedar“, vokiečių ‒ slovėnų kalba „Ta celi katehismus” ir kitus darbus. 1567 metais vėl trumpam sugrįžo į Slovėniją tam, kad iš gyvenančių Liublianoje ir Ribnicoje vokiečių teologų, kadaise buvusių turkų kalinių, kuo daugiau sužinotų apie Koraną. Po septynerių metų, 1574 ‒ aisiais, baigė savo viso gyvenimo darbą ir išvertė „Novi testament puslednji del”. Paskutinį jo darbą – Liuterio postilės vertimą „Hišne postile”, prabėgus net devyneriems metams po mirties išleido jo sūnus Felicijanas.
Trubaras mirė būdamas aštuoniasdešimties Derendingene, čia jis ir palaidotas.
Kiti darbai
Ūla (ežeras)
Ūla – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 9,5 km į pietvakarius nuo Panočių, 2 km į vakarus nuo Rudnios. Ežeras trikampio formos, nusidriekęs iš šiaurės į pietus 0,49 km, plotis siekia 0,37 km. Altitudė 118,3 m. Šiaurinis ir vakarinis krantai aukšti. Pietinis krantas vingiuotas, žemas. Ežero rytine dalimi prateka Ūlos upė. Yra 0,04 ha salelė. Dugną dengia smėlis.
thumb|left|210px|Ūlos ežeras, žvelgiant nuo vidurio thumb|left|210px|Ūlos upės protaka ežere
Ūlos ežerą supa Dainavos giria (Linežerio ir Kašėtų miškai), jis įeina į Ūlos kraštovaizdžio draustinį. Rytiniame krante rasta neolito gyvenvietės liekanų. Vakarinėje pakrantėje įrengta stovyklavietė.
Kabeliai (Vilnius)
Kabeliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Eitminiškių.
Orys
Orys – nedidelis ežeras, telkšantis Elektrėnų savivaldybėje, į pietus nuo Abromiškių kaimo, apie 1 km į rytus nuo Elektrėnų tvenkinio. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui, hidrologinis nr. 10030913. Vyresnysis vandentakis – Elektrėnų marios. Bevardžiais upeliais jungiasi su keliais mažesniais apylinkėse telkšančiais ežerais. Orys užima 14,9 ha, savo forma primena širdies kontūrus, apie 0,6 km ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi, plotis – iki 0,38 km. Altitudė 116,4 m. Vakarinis krantas aukštas, kiti žemoki. Iš pietų prieina Šarkinės miškas, į rytus plyti dirbami laukai, į šiaurę – pelkėtos, krūmais apaugusios pakrantės, išteka upelis link Elektrėnų marių.
Prie ežero yra šie kaimai: Abromiškės, Giedraitiškės ir Girnakaliai. Vakarinėje pakrantėje įsikūrusi Abromiškių reabilitacijos ligoninė.
Ežerėvardis Orỹs siejamas su baltiška šaknimi *ār-, reiškiančia „erdves, platybes, laukus“ (plg. oras ir  – „ariamas laukas“). Galbūt šios šaknies vediniais žymėti toli, atokiuose laukuose buvę vandenys.
Veo elektrinė
Veo elektrinė  – kogeneracinė šiluminė jėgainė Taline, Estijoje.
Istorija
2007 m. pradėti pirmojo bloko statybos darbai, o 2009 m. jėgainė pradėjo oficialiai dirbti. 2014 m. pradėtas antrojo reaktoriaus statybos projektas.
Elektrinės 70 m aukščio kaminą pastatė suomių kompanija „Noviter“.
Začišiai
Začišiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ilgižių III.
Artūras Gudaitis
Artūras Gudaitis (g. 1993 m. birželio 19 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkas.
RKL
2010-2011 m. sezoną Gudaitis žaidė už „LCC tarptautinio universiteto“ komandą, kuri žaidė Regionų krepšinio lygoje.
NKL
2012 m. vasario 4 d. Gudaitis pasirašė sutartį su Klaipėdos "Nafta-Universitetas".
Žalgiris
2012 m. vasarą pasirašė sutartį su Kauno "Žalgirio“ komandą.
2014 m. sausio 10 d. Debiutavo pagrindinėje komandoje Eurolygos rungtynėse prieš „Maskvos "CSKA".
2014 m. kovo 20 d. Buvo įtrauktas į starto penketą Eurolygos rungtynėse prieš Krasnodaro „Lokomotiv“ ir pelnė 14 taškų, atkovojo 6 kamuolius, atliko 1 rezultatyvų perdavimą, perėmė 1 kamuolį ir surinko 22 naudingumo balus.
2015 m. liepos 2 d. Gudaitis paliko Kauno "Žalgirį“ už 150 000 Eurų išpirką, kurią sumokėjo Vilniaus „Lietuvos rytas“.
Vilniaus "Lietuvos rytas"
2015 m. liepos 2 d. žaidėjas persikėlė į Vilniaus „Lietuvos ryto“ klubą ir pasirašė 2 metų sutartį su galimybę ją pratęsti dar sezonui. Šis persikėlimas sukėlė vieną skandalingiausių perėjimų lietuvos krepšinio istorijoje. Gudaičio teigimu, persikėlimas žaistį už Vilniaus „Lietuvos rytą“ motyvavo tuometinio komandos trenerio Marcelo Nicola dėmesys ir bendras tikslas paversti Gudaitį mobiliu krepšininku galinčiu žaisti lengvojo krašto ir vidurio puolėjo pozicijose.
Pasibaigus 2016 - 2017 m. krepšinio sezonui, su Gudaičiu norėjo pasirašyti Turkijos, Ispanijos, Serbijos komandos. Bet į klubo naujas vadovas Antanas Guoga kategoriškai nenorėjo išleisti Gudaičio.
2017 m. rugsėjo 10 d. Gudaitis paliko Vilniaus „Lietuvos rytą“ už 350 000 Eurų išpirką, kurią sumokėjo Milano „EA7 Emporio Armani“.
Milano "EA7 Emporio Armani"
2018 m. vasario 26 d. Gudaitis pratęsė sutartį su Milano „EA7 Emporio Armani“ iki 2021 metų su galimybę keltis į NBA už išpirką kiekvieną sezoną. Išpirkos suma buvo 650 000 Eurų.
2018 m. gruodžio 16 d. Milano „EA7 Emporio Armani žaidžiant Italijos lygoje su Sasario "Dinamo" po laimėtų rungtynių rezultatu 105-106 Gudaitis praeidamas pro varžovus trinktelėjo į galvą Terranui Petteway, o šis netrukus parbloškė lietuvį ant parketo. Abiejų komandų žaidėjai puolė raminti įsiaudrinusių krepšininkų ir buvo išvengta didesnių muštynių. Italijos lyga skyrė Gudaičiui 2 rungtynių diskvalifikacija. 2018 m. gruodžio 18 d. Gudaitis išplatino viešą atsiprašymą. Kitą dieną Italijos lygą panaikino skirtą diskvalifikaciją.
2019 m. vasario 1 d. Eurolygos rungtynėse prieš Las Palmo „Gran Canaria“ patyrė kryžminių kelio raiščių traumą dėl ko jam sezonas buvo baigtas ir turėjo praleisti 2019 m. Pasaulio vyrų krepšinio čempionatą.
2019 m. lapričio 9 d. Patyrė rankos riešo traumą ir nežaidė 1 mėnesį.
2020]] m. kovo 30 d. prasidėjus COVID-19 pandemijai ir Italija būdama viruso židiniu nutraukdama sporto renginių čempionatus ir dėl sumažėjusio klubo biudžeto Gudaitis sutiko susimažinti atlyginimą.
2020 m. liepos 10 d. Gudaitis paliko Milano „EA7 Emporio Armani klubą.
Sankt Peterburgo „Zenit“
2020 m. liepos 10 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Sankt Peterburgo „Zenit“ klubu. , bet po 2022 m. vasario 24 d. Rusijos karinė invazijos į Ukrainą paliko Rusiją. 2022 m. kovo 29 d. Gudaitis abipusiu susitarimu nutraukė sutartį su „Zenit“ klubu.
Neapolio "GeVI"
2022 d. kovo 29 d. Pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Neapolio „GeVi“ klubu.
Atėnų "Panathinaikos"
2022 m. liepos 20 d. Gudaitis sudarė vienerių metų sutartį su Atėnų „Panathinaikos“ klubu.
NBA Naujokų birža
2015 m. birželio 25 d. NBA naujokų biržoje 47 šaukimu buvo pasirinktas „Filadelfijos 76ers“ komandos. 2015 m. liepos 1 d. teisės į Gudaitį buvo perleistos Sakramento „Kings“ klubui.
2018 m. vasario 8 d. Klivlando „Cavaliers“ įgijo teisęs į Gudaitį.
Kemsiai
Kemsiai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į vakarus nuo Skaistgirio.
Desire Wilson
Desiré Randall Wilson (g. 1953 m. lapkričio 26 d., Gautenge ) – buvusi autosporto lenktynininkė iš Pietų Afrikos. Ji yra viena iš penkių moterų, dalyvavusių Formulės 1 čempionate. Ji dalyvavo viename 1980 m. sezono etape Didžiojoje Britanijoje su Williams ekipos automobiliu, tačiau nesugebėjo kvalifikuotis lenktynėms.
Vėliau ji dar dalyvavo vieneriose 1981 m. neįskaitinėse lenktynėse Pietų Afrikoje.
Taip pat skaitykite
Kitos moterys lenktynininkės Formulėje 1:
Raganų šluotos
thumb|right|200px|Ragangrybiečiai|Ragangrybis thumb|right|200px|Amaliniai|Amalas Raganų šluotos – augalų ligos, kurias sukelia kai kurie ragangrybinių (Taphrinaceae) šeimos aukšliagrybiai. Dar kitaip vadinama laumių šluotomis. Ant šakų išauga puokštės plonų ir trumpų su neišsivysčiusiais lapais šakelių. Galima sumaišyti su parazitiniu augalu amalu, kuris yra visą laiką žaliuojantis.
Fučiū (Tokijas)
Fučiū  – miestas Tokijuje, Japonijoje. Čia gyvena apie 248,8 tūkst. gyventojų.
Įkurtas 1954 m. balandžio 1 d.
Vokietijos ir Latvijos nepuolimo sutartis
thumb|right|300px|Vokietijos ir Latvijos bei Vokietijos ir Estijos nepuolimo sutarčių pasirašymas. Iš kairės: [[Vilhelmas Munteris, Joachimas fon Ribentropas ir Karlas Selteris]] Vokietijos ir Latvijos nepuolimo sutartis buvo sudaryta 1939 m. birželio 7 d. (kartu su Vokietijos ir Estijos nepuolimo sutartimi), Berlyne, tarp Trečiojo Reicho ir Latvijos. Sutartį pasirašė Vokietijos ir Latvijos užsienio reikalų ministrai Joachimas fon Ribentropas ir Vilhelmas Munteris. Tai buvo trumpa (dviejų straipsnių) sutartis, kurioje numatyta, kad šalys jokiais atvejais nenaudos viena prieš kitą jėgos. Sutartis sudaryta dešimčiai metų su automatiniu pratęsimu dar dešimčiai metų, jei nebus nutraukta Vokietijos ir Estijos nepuolimo sutartis.
Fučiū (Tokijas)
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – japoninis abrikosas, medis – japoninis skirpstulas, paukštis – dirvinis vieversys.
Vokietijos ir Latvijos nepuolimo sutartis
Kitą dieną po sutarties pasirašymo, birželio 8 d., A. Hitleris priėmė Latvijos ir Estijos pasiuntinius, su kuriais aptarė tolimesnį šalių bendradarbiavimą, ypač ekonominį.
Sutartis ratifikuota liepos 24 d. ir Tautų sąjungos pripažinta rugpjūčio 24 d.
Sutartimi Vokietija siekė užkirsti kelią Vakarų ir Sovietų įtakos stiprėjimui Baltijos šalyse. Nepuolimo sutartis su Lietuva jau buvo sudaryta po 1939 m. ultimatumo Lietuvai.
Sovietų Sąjunga pati norėjo išplėsti savo įtaką Baltijos šalyse, tačiau Latvija ir Estija, įtardamos Josifo Stalino ketinimus, sutiko pasirašyti sutartį su Vokietija.
Vokietija norėjo pasinaudoti Baltijos valstybėmis, kad sukurtų protektoratą nuo Sovietų Sąjungos. Adolfas Hitleris teisinosi, kad savos įtakos primetimas Latvijai ir Estijai yra naudingas Vokietijai, nes nuo Livonijos Ordino laikų tuose kraštuose gyvavo vokiečių kalba.
Svirnų piliakalnis
Svirnų piliakalnis arba Žiogų piliakalnis – piliakalnis Anykščių rajone, Šventosios slėnio dešiniajame šlaite, prie Domeikių kaimo, 2 km į pietus nuo Svirnų II, buvusio Žiogų kaimo vietoje.
Pasiekiamas plentu nusileidus į Šventosios slėnį, susikirtime su lauko keliuku juo pasukus į dešinę (vakarus), už 200 m (yra dešinėje).
Piliakalnis yra Šventosios dešiniojo kranto viršutinės terasos daubų suformuotame atragyje. Aikštelė beveik keturkampė, pailga R–V kryptimi, 55x28 m, žemesniu R galu. Jos V gale supiltas 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio 3,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 0,8 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 20 m aukščio. Piliakalnis apardytas ant pylimo pastatyto trianguliacijos bokštelio, artas, dabar dirvonuoja. Piliakalnis minimas ir Žiogų vardu.
Vokietijos ir Latvijos nepuolimo sutartis
Pasirašyti tokią sutartį 1939 m. balandžio 28 d. Vokietija pasiūlė Latvijai, Estijai, Danijai, Norvegijai, Švedijai, ir Suomijai. Norvegija, Švedija ir Suomija pasiūlymą atmetė. Pirmasis sutarties variantas buvo parengtas gegužę, tačiau susitikimas buvo du kartus nukeltas, Latvijos prašymu patikslinti kai kuriuos punktus.
Svirnų piliakalnis
Į rytus ir vakarus nuo piliakalnio 2,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje buvo rasta sidabrinių papuošalų likučių.
Piliakalnis datuojamas I tūkst. – II tūkst. pradžia.
left|600px|Svirnų piliakalnis iš šiaurės pusės
Teisinės pareigybės ir profesijos
thumb||200px|[[Teisėjas|Teisėjo profesija daugelyje valstybių yra laikoma prestižine. Foto: VFR KT teisėjai 1989 m.]] right|thumb|200px|Daugelyje valstybių pati populiariausia [[teisininkas|teisininko profesija yra advokato]] 200px|thumb|[[Notaras|Notaro profesija istoriškai atsirado iš karaliaus, feodalų ir miestų administracijos raštininkų]] thumb|200px|Teisininkai diplomatinėje tarnyboje reikalingi ir prie derybų stalo. Foto: Ambasadorių konferencija [[Vokietijos URM, Bona 1965 m.]] Teisinė pareigybė – teisinio pobūdžio pareigybė viešajame arba privačiame sektoriuje (pvz., advokatūroje).
Profesijos
Administracinėje veiklos srityje viena seniausių profesijų yra notaro, veikusio įvairių viešųjų organizacijų (valstybių, miestų, savivaldybių, Romos katalikų bažnyčios) struktūrose bei įstaigose. Plėtojantis prekybos, rinkos ekonomikos santykiams, teisininkų veiklos sritys išsiplėtė, atitinkamai ir pradėjo formuotis naujos teisinės profesijos (juriskonsultas, advokatas juriskonsultas, verslo teisininkas), atsirado naujų sričių, reikalaujančių ne tik teisės, bet ir kitų visuomenės gyvenimo sferų išmanymo. Teisininkai pradėjo specializuotis.
Bažnytinės teisinės pareigybės atsirado plėtojantis bažnytinėms administracinėms struktūroms. Iš pareigybių ir profesijų paminėtinos tokios kaip oficiolas (bažnytinio teismo teisėjas), viceoficiolas, notaras, santuokos gynėjas ir kt.
Titulai ir profesiniai vardai
Teisinis titulas, profesinis vardas – oficialiai suteikiamas titulas arba profesinis vardas teisės srityje. Pvz., kai kuriose valstybėse advokatams specializacijos ir atitinkami specializaciniai vardai, titulai suteikiami tik atitinkams specialius reikalavimus (pvz., Vokietijoje).
Lietuva
Lietuvoje teisinės profesijos plėtojosi kartu su Lietuvos valstybės struktūromis. Senosios teisinės pareigybės ir profesijos – vaznys (antstolis), žygūnas (be kita ko atlikdavęs ir teismo mediko, pareigūno funkcijas) ir kt.
Nepriklausomybės metais teisinės pareigybės buvo patvirtintos 2002 m. rugpjūčio 13 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu („Dėl teisinių pareigybių sąrašo patvirtinimo“). Teisiniu darbu laikoma veikla, nurodyta LRV patvirtintame teisinių pareigybių sąraše. Teisinio darbo stažas skaičiuojamas nuo tada, kai asmuo įgijo teisininko kvalifikaciją ir pradėjo dirbti teisinį darbą.
Teisinės pareigybės yra skirstomos į šias grupes :
Vokietija
Vokietijoje specifinės profesijos ir teisiniai titulai bei vardai yra: notaras advokatas, advokatas juriskonsultas, advokatas specialistas (pvz., advokatas mokesčių teisės specialistas) ir kt. Verslo teisės srityje valstybės reguliuojama profesija yra mokesčių patarėjas, auditorius (šiomis profesijomis Vokietijoje leidžiama užsiimti ir advokatams). Istorinės profesijos – karūnos sindikas, sindikas ir kt.
Lungcha
Lungcha  – upė Rusijoje, Jakutijoje, Lenos kairysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštės šiauriniame pakraštyje. Teka į šiaurės rytus Vidurio Jakutijos lyguma. Įteka į Lenos atšaką į šiaurės vakarus nuo Sangaro.
Didžiausias intakas – Chatyng Jurjachas (dešinysis). Užšąla spalio viduryje, atitirpsta gegužės antrojoje pusėje. Lungcha laivuojama 57 km nuo žiočių ruože.
Suvieko ežeras
Suvieko ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 15 km į šiaurės vakarus nuo Zarasų, į rytus nuo Suvieko. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 2,27 km, plotis iki 1,4 km. Altitudė 142,1 m. Ežero gylis siekia 8,9 m. Kranto linija (ilgis 7,82 km, su salų krantų linija 9,67 km) labai vinguriuota, šiaurės rytuose ir pietvakariuose yra nemažos įlankos. Ežere yra 4 miškingos salos, kurių bendras plotas 4,53 ha (2,02 ha, 1,55 ha, 0,63 ha ir 0,33 ha). Krantai daugiausia žemi, pelkėti, o rytinis krantas aukštas. Šiaurėje ežerą supa Gaidiškių miškas, pietinėje pakrantėje auga miškeliai, į rytus ir vakarus daugiausia plyti pievos, dirbami laukai.
Į Suvieko ežerą pietryčiuose įteka Upiškių upelis iš Čičirio ežero, taip pat suteka dar keletas smulkių upelių, o šiaurės rytuose išteka Rauda (Z-1) (per Zelionkos ežerą).
Prie ežero įsikūrę Suviekas (vakaruose) ir Knipiškės (rytuose). Pietinėje pakrantėje stūkso Suvieko piliakalnis. Vakarinėje pakrantėje yra įrengta poilsiavietė.
Šaltiniuose (1784 m.) minimas kaip Suwiek. Tikėtina, kad ežero vardas (*Suviekas) atsirado pirmiau, negu kaimo. Jo pavadinimas visiškai neaiškus (šaknis galbūt su-, bet jos reikšmė nežinoma).
Mykolas Jonas Henrikas Giedraitis
Giminė
Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. Tėvas Tadas Giedraitis (1890 m. sausio 7 d. – 1941 m. birželio 26 d.), motina (susituokė 1919 m. rugsėjo 10 d. Vilniuje) – Anna Dunin-Šostakovska (1894 m. balandžio 29 d. – 1976 m. gegužės 2 d.), seserys Ana Marija Kazimiera (g. 1920 m.) ir Teresė Liudvika (1922 m. Vilnius – 1973 m. Solsberis, Rodezija). 1958 m. liepos 26 d. Londone vedė Rosemary Virginia Anna Cumpston, vaikai Michal Graham Dowmont Giedroyć (g. 1959 m.), Anna Catherine Astrid Louise Parham (g. 1960 m.), Mary Rose Helen Bowyer-Smyth (g. 1963 m.), Melanie Clare Sophie (g. 1968 m.).
Biografija
1940 m. iš Baltarusijos buvo ištremtas į Vakarų Sibirą. 1942 m. su lenkų V. Anderso armija evakavosi į Iraną, iš ten persikėlė gyventi į Didžiąją Britaniją. 1951 m. Londono universitete baigė matematikos krypties aeronautiką.
1951–1965 m. dirbo Didžiosios Britanijos ir Tolimųjų Rytų aviacijos įmonėse, 1966–1977 m. – įvairių šalių vyriausybių konsultantas, padėjo diegti modernias technologijas. 1967–1989 m. kelių pramonės bendrovių direktorius Anglijoje, Vokietijoje ir Ispanijoje.
Oksforde mirusio Mykolo Jono Henriko Giedraičio pelenai su urna velionio paskutine valia 2018 m. birželio 2 d. buvo palaidota Videniškių bažnyčioje, Palaimintojo Mykolo Giedraičio koplyčioje, kunigaikščių Giedraičių giminės kriptoje.
Laisvasis Kašmyras
Laisvųjų Džamu ir Kašmyro Islamo Respublika arba Laisvasis Džamu ir Kašmyras – autonominė respublika Kašmyro pietvakarinėje dalyje, asocijuota su Pakistanu.
Istorija
Yra kelios paplitusios Kašmyro istorijos versijos:
Politinė sistema
Parlamentinė sistema, pagrindinis veikėjas – premjeras, o prezidentas atlieka daugiau reprezentacinį vaidmenį. Yra aukščiausiasis ir aukštasis teismai, parlamentą (Leidžiamąją Asamblėją) sudaro 48 nariai, iš jų 40 renkami tiesiogiai, o 8 netiesiogiai: iš šių vietų 5 yra rezervuotos moterims, po vieną technokratams, mašaich ir emigracijoje gyvenantiems kraštiečiams. Pakistano Šiaurės ir Kašmyro reikalų ministras veikia kaip tarpininkas tarp Laisvojo Kašmyro ir Pakistano valdžių. Pakistanas yra ir didžiausias šalies ekonominės pagalbos donoras. Indija, kuri laiko Laisvąjį Kašmyrą savo valstybės dalimi, neteisėtai okupuota Pakistano, abejoja Laisvojo Kašmyro demokratiškumu ir teigia, kad Pakistanas, jei išrinkta valdžia jam nepatinka, pastarąją nuverčia.
Administracinis suskirstymas
Du skyriai ir juose septyni rajonai:
Taip pat rajonai padalinti į 18 poskyrių (yra pasiūlytas devynioliktasis Tararchelio poskyris), šie – į 202 sąjungines tarybas, o šios – į 1646 kaimus, 10 miestų komitetų.
Geografija
Didelė teritroijos dalis kalnuota, pietuose yra 360 metrų virš jūros lygio, o šiaurėje – 6325 metrai. Žiemą sniegas paprastai būna aukščiau kaip 1200 metrų teritorijose, o vasarą – zonose virš 3300 metrų. Vidutinis kritulių kiekis – 1300 mm, subtropinis kalnų klimatas.