cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keturkalnis
Keturkalnis – vidurinių smegenų dalis. Jis yra dorsaliau smegenų kojyčių, po didžiosios smegenų jungties sustorėjimu. Keturkalnį sudaro dvi poros kalnelių – du viršutiniai ir du apatiniai. Keturkalnius vieną nuo kito skiria skersai ir išilgai einančios vagos. Nuo kiekvieno kalnelio prasideda keturkalnio kalnelių kojytės. Viršutinių kalnelių kojytės pasibaigia tarpinių smegenų šoniniame keliniame kūne, apatinių – vidiniame keliniame kūne. Užpakalyje apatinių kalnelių išeina ketvirtosios galvinių nervų poros – skridininio nervo šaknelės, kurios nueina į smegenų pamato paviršių smegenų kojyčių šoniniu kraštu. Viršutiniuose keturkalnio kalneliuose yra vienas iš požievinių regos centrų (kiti šoniniame keliniame kūne ir gumburo pagalvėje), o apatiniuose – vienas iš klausos požievinių centrų (kitas vidiniame keliniame kūne).
Kėdainių mugė
Istorija
Įsteigė, leido R. Šukienė. Iki 1993 m. buvo leidžiamas kas dvi savaites, 1993–1994 m. – kas savaitę, nuo 1995 m. – 2 kartus per savaitę. Tiražas 1991 m. – 1700 egz., 1997 m. – 3800 egz. Atskirai buvo leidžiamas informacinis priedas „J. Basanavičiaus 36“ (tir. 100–150 egz.).
Keturkalnis
Mittelhirn
Blynaitė
Blynaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Blynas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Antanas Prapuolenis
Antanas Prapuolenis (1894 m. kovo 1 d. Brastoje, Marijampolės savivaldybė – 1962 m. birželio 30 d. Kaune, Lietuvos TSR) – Lietuvos pedagogas, sodininkas,  esperantininkas, Išlaužo pradžios mokyklos vedėjas, parašęs esperanto kalbos gramatiką, metodinių straipsnių.
Biografija
Gimė 1894 m. kovo 1 d. Brastoje. 1916 m. ir 1919-1923 m. mokėsi mokytojų kursus Marijampolėje. Nuo 1916 m. pradėjo dirbti mokytoju Čysta Būdoje. Vėliau dirbo mokytoju Alesnykėliuose, Pasiekuose, Saliamos Būdoje, Kvietiškyje. 1930 m. tapo Išlaužo pagrindinės mokyklos direktoriumi, pasodino sodą ir juo rūpinosi. Mirė 1962 m. birželio 30 d. Kaune.
Duomenų struktūra
right Duomenų struktūra (duomenų tipas) – duomenys, logiškai jungiantys keletą paprastųjų duomenų tipų (reikšmių) arba kelias paprastesnes duomenų struktūras.
Pirmosios duomenų struktūros naudotos tik kaip reikšmių aibės, bet vėliau pradėti naudoti abstraktieji duomenų tipai (ADT) apibrėžia operacijų aibę, galimų grupuojamiems duomenimis.
Savybės
Bendrosios duomenų tipų savybės 1972 metais suformuotos Horo (Hoare):
Barbara Liskov 1975 metais suformulavo tokius reikalavimus, kuriuos turi tenkinti abstraktus duomenų tipas:
Istorija
Duomenų struktūrizavimas prasidėjo atsirandant aukšto lygio programavimo kalboms. Kintamųjų tipizavimas pirmą kartą įvestas Fortran kalboje (1953), šioje kalboje naudoti skaičių tipai bei masyvai. Algol-60 išplėtė masyvo panaudojimą neribodami indeksų ir matmenų. Cobol (1961) įvesti tipai simbolių eilutei, įrašui, bylai saugoti. PL/1 (1965) leido laisvą reikšmių struktūrinimą, rodykles. Simula-67 pirmoji eksperimentinė kalba, kurioje įvesta klasė. Algol-68 (1973) ir Pascal (1970) kalbose įvestas tipų vardinimas, Pascal taip pat įvestas tipų sisteminimas. Ada (1983) plačiau pradėti naudoti abstraktieji duomenų tipai.
Kruopiai (reikšmės)
Kruopiai yra:
Duomenų struktūra
Skirstymas
Duomenys pagal struktūrinimo laipsnį skirstomi į dvi klases – paprastuosius ir struktūrinius duomenų tipus. Paprastųjų tipų reikšmės nedalomos, o struktūriniai sudaryti iš kelių paprastųjų ar struktūrinių reikšmių. Struktūriniai duomenų tipai, kurių realizacija paslėpta, o reikšmėmis manipuliuoti galima tik naudojant apibrėžtą operacijų aibę, vadinami abstrakčiaisiais duomenų tipais.
Kai kurie dažniau naudojami duomenų tipai ir struktūros:
Kretingos rajono savivaldybės taryba
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Istorija
1253 m. Livonijos ordino kronikoje paminėta pilis, priklausiusi kuršiams. 1263 m. pilį sunaikino Livonijos ordino riteriai. Nuo XVI a. Kretingos dvaras ir kaimas priklausė žemaičių seniūnams Kęsgailoms, nuo 1534 m. – Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. Nuo 1572 m. dvarą valdė grafai Chodkevičiai. 1602 m. Žemaičių seniūnas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės etmonas Jonas Karolis Chodkevičius Kretingoje pastatė pirmąją bažnyčią ir įsteigė bernardinų vienuolyną, 1605–1617 m. pastatė mūrinius vienuolyno rūmus ir Viešpaties apreiškimo Švenčiausiajai Mergelei ir Šv. Pranciškaus išpažintojo bažnyčią. 1609 m. grafas pasirašė privilegiją, kuria paskelbė, kad šalia Kretingos kaimo kuria miestą bei suteikia jam Magdeburgo teises, Karolštato vardą ir herbą, vaizduojantį Švč. Mergelę Mariją su kūdikiu ant rankų. Miestas buvo kuriamas privačiose valdose, naujoje, neapgyvendintoje vietoje. Miesto širdimi tapo turgaus aikštė, kurios viduryje iškilo dviaukštė mūrinė rotušė su bokštu. 1610 m. prie vienuolyno įsteigta parapinė mokykla, 1611 m. mieste jau gyveno 57 šeimos.
1621 m. dvarą nupirko didikai Sapiegos. Naujas miesto savininkas Kazimieras Leonas Sapiega pakeitė miesto herbą, jame vaizduojamas Šv. Kazimieras.
Nuo 1720 m. Kretingos dvaras kunigaikščio Masalskio nuosavybė. 1771 m. mieste buvo rotušė, 140 medinių ir 1 mūrinis namas, 2 karčiamos, 22 bravorai, buvo baigiamas statyti mūrinis vandens malūnas, tačiau 1778 m. miestas sudegė.
1774 m. vyskupas Ignas Jokūbas Masalskis Kretingoje atidarė šešiametę mokykla, kuri 1793 m. buvo perkelta į Telšius. Šioje mokykloje 1785–1792 m. mokėsi Jurgis Pabrėža, kuris, 1816 m. tapęs vienuoliu pranciškonu tėvu Ambroziejumi, gyveno ir dirbo Kretingos vienuolyne daugiau kaip 40 metų. Palaidotas senosiose miesto kapinėse. Kretingos mieste veikė parapijos mokykla, kurioje XIX a. pradžioje mokėsi lietuvių istorijos mokslo pradininkas Simonas Daukantas. 1795 m. prijungus Lietuvą prie Rusijos, Kretinga prarado miesto savivaldos teises. Dvaras atiteko grafui V. Podolskiui. 1806 m. Kretingos dvare ir apylinkėse šeimininkavo kunigaikštis Platonas Zubovas. 1833 m. Kretingoje gyveno 1317 žmonių.
1875 m. dvarą nupirko grafas Tiškevičius. 1882 m. nutiesta pirmojo Lietuvoje telefono linija Kretinga - Plungė - Rietavas, sujungusi grafų Tiškevičių ir Zubovų bei kunigaikščio Oginskio dvarus. 1890 m. dvare įvesta elektra. 1910 m. atidaryta valdinė mergaičių pradinė mokykla, įsteigta vilnų karšykla. 1907–1912 m. rekonstruota katalikų bažnyčia.
1915 m. vokiečių okupacinė valdžia įkūrė Kretingos apskritį, per Kretingos kaimo žemes nutiesė Bajorų-Priekulės (Latvija) geležinkelį. Tarpukario metais Kretinga buvo apskrities ir valsčiaus centras. 1924 m. jai suteiktos miesto teisės. Prie miesto buvo prijungtas kitapus Akmenos upės buvęs Kretingos kaimas (Kretingsodis), kurio reikšmė ypač išaugo 1932 m. nutiesus Kretingos - Kužių (Šiaulių) geležinkelį. 1924 m. mieste buvo 4100, o 1938 m. – 6300 gyventojų. 1919 m. įsteigta apskrities ligoninė, kurios pirmuoju vyr. gydytoju buvo Feliksas Janušis – visuomenės veikėjas, rašytojas. Kretingoje veikė dvi lietuvių ir viena žydų pradžios mokykla, lietuvių ir žydų progimnazijos, vėliau pertvarkytos į vidurines mokyklas. 1932 m. pastatyta ir atidaryta Pranciškonų ordino vyrų gimnazija. 1923-1928 m. m. pradžios mokykloms mokytojus ruošė Kretingos dvimečiai mokytojų kursai. 1935 m. duris atvėrė Kretingos muziejus, kuriam pradžią davė pedagogo, mokyklų inspektoriaus Juozo Žilvičio asmeninė kolekcija.
Prasidėjus Vokietijos ir SSRS karui 1941 m. birželio 26 d. buvo padegta žydų sinagoga. Kilęs gaisras sunaikino didžiąją Kretingos senamiesčio dalį, nukentėjo bažnyčia ir vienuolynas.
1950 m. Kretinga tapo rajono centru. Prie miesto prijungtas anksčiau Klaipėdos kraštui priklausęs Bajorų kaimas. 1959 m. mieste gyveno 9690, 1989 m. – 19200 žmonių.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupija
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupija  – viena iš šešių stačiatikių vyskupijų Lenkijoje. Įkurta 1951 m. rugsėjo 7 dieną. Vyskupija ribojasi su Lodzės-Poznanės, Varšuvos-Bielsko ir Vroclavo-Ščečino vyskupijomis.
Dekanatai
Vyskupijoje yra 5 dekanatai:
Martiniškėnai
Martiniškėnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Rokiškio. Stūkso Martiniškėnų piliakalnis.
Jovaišai (Ukmergė)
Jovaišai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Deltuvos.
Galminaičiai
Galminaičiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Kiaunorių.
Saulius Bareikis
Saulius Bareikis (g. 1955 m. sausio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorius, dainininkas.
Šeima
Tėvai – skulptoriai Stanislavas Bareikis ir Elena Nijolė Bučiūtė. Brolis Arvydas. Žmona – aktorė Danutė Kuodytė, sūnus – aktorius Jokūbas Bareikis.
Feliksas Daugėla
Feliksas Adolfas Daugėla (1887 m. gegužės 30 d. Rygoje – 1967 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – Lietuvos geodezininkas, visuomenės, savivaldos, politikos ir kultūros veikėjas, vienas pirmųjų lietuviškų spektaklių režisierių ir vaidintojų. Sūnus – Jonas Daugėla (1915–2010) – Lietuvos agronomas, žurnalistas, visuomenės veikėjas, dukra – medicinos darbuotoja Danutė Antanina Daugėlaitė-Baškienė (1922–1969).
Biografija
thumb|left|250px|Šviesuomenė svečiuose pas Goesus Medvilionyse apie 1910 m. Pirmoje eilėje iš kairės sėdi: mokytojas F. Daugėla, ūkininkas M. Rožanskas, Kriukų miestelio vaistininkas Tirkšlevičius, studentas M. Mataitis, Kriukų miestelio mokytojas B. Žygelis, ūkininkas J. Rožanskas. Stovi iš kairės: 1– nežinomas, Jadvyga Gravrogkaitė-Gasickienė, Stanislovas Goesas, nežinomas vaikas, Viktorija Goesaitė-Gravrogkienė (1863–1936), Kriukų parapijos klebonas A. Radančius, Kristofas Gravrogkas iš Lieporių kaimo Baigė Rygos miesto mokyklą ir, išlaikęs egzaminus mokytojo teisėms gauti, turėdamas 17 m. pradėjo mokytojauti Kuršo gubernijoje. Ten su draugais pastatė pirmąjį lietuvišką spektaklį „Amerika pirtyje“. Už tai buvo persekiojamas. Persikėlęs į Rygą dalyvavo 1905–1907 m. revoliuciniuose įvykiuose, Lietuvos socialdemokratų partijos veikloje. Policijai pradėjus domėtis šia veikla, 1907 m. atvyko į Kriukus ir nuo rugsėjo 1 d. dirbo mokytoju pradžios mokykloje iki 1911 m., buvo dažnas svečias von Goesų valdytame Medvilionių dvare, aktyviai dalyvavo slaptuose lietuviškuose vakarėliuose, kuriuos globodavo jo vėlesnės (1914 m.) sutuoktinės Onos Gravrogkaitės dėdė Stanislovas Goesas ir teta Teresė Goesaitė.
1909–1911 m. – Joniškio muzikos ir dramos draugijos narys, dalyvavo statant jos spektaklius, 1911 m. – vienas iš T. Goesytės fondo, „Žiburio“ draugijos Joniškyje steigėjų. Vėliau dėl pažangių pažiūrų rusų valdžios persekiojamas išvyko į Peterburgą. Gavęs Goesų finansinę paramą 1913 m. baigė Peterburgo politechnikos matavimų skyriaus kursus, pradėjo dirbti Kauno gubernijoje 1914 m., bet per vasaras gyvendavo Kriukuose, kur padėjo J. Misiui statyti vaidinimus.
Pirmojo Pasaulinio karo metais darbavosi pabėgėlių organizacijoje Rusijoje.
1918–1940 m. gyveno ir ūkininkavo sutuoktinės Onos Gravrogkaitės-Daugėlienės paveldėtame Medvilionių dvare.
1918 m. aktyviai dalyvavo atkuriant Joniškio miesto savivaldą. 1918 m. lapkričio 20 d. sušauktame Joniškio miesto piliečių susirinkime (dalyvavo 291 gyventojas) susirinkimo pirmininku buvo išrinktas dr. Laurynas Lopas, o sekretoriumi – F. Daugėla. Į laikinąją Joniškio miesto valdybą išrinkti L. Lopas, Vincas Preikštas, Balys Žygelis, F. Daugėla, K. Oginskis, provizorius Jonas Slabokas, dr. Izidorius Gailiūnas, Jonaitis, dr. Kostas Gosickis, Juozas Zastarskis, V. Bartkus, Juozas Leparskas, lapkričio 21 d. išrinktas 5 narių prezidiumas – pirmininkas J. Slabokas, padėjėjas – L. Lopas, sekretorius – F. Daugėla, sekretoriaus padėjėjas – J. Leparskas, iždininkas – V. Preikštas (1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis). 1925 m. nuo socialdemokratų partijos F. Daugėla buvo išrinktas į Šiaulių miesto tarybą – kaip namų savininkų atstovas.
1920 m. lapkričio 26 d. kartu su kitais Šiaulių inteligentais įsteigė kooperatinę knygų leidimo ir kultūros darbo bendrovę „Kultūra“, pirmojo susirinkimo metu 1921 m. sausio 11 d. išrinktas jos valdybos nariu, buvo jos artistų būrelio įgaliotiniu (1926 m.), „Gamintojo“ sąjungos steigėjas (1923-02-25), nuo 1921 m. – Šiaulių pedagogų ir specialistų būrelio nariu, 1938 m. – Lietuvos šaulių sąjungos VII rinktinės rėmėjų būrio padėjėju, talkino Šiaulių kraštotyros draugijai.
1919 m. tarnavo matininku (XI kategorija) Žemės tvarkymo departamente. 1930 m. paskiriamas Šiaulių apskr. žemės tvarkytojo padėjėju, 1940 m. dirbo Šiaulių apygardos žemės tvarkytoju ir vadovavo žemės reformos darbams.
Jis – vienas iš profesinės Lietuvos matininkų sąjungos steigėjų, 1922–1923 m. išrinktas jos pirmininku. Dalyvavo tarptautinėse žemėtvarkos konferencijose.
1941–1957 m. dirbo Žemėtvarkos valdyboje. Kurį laiką dirbo Vilniaus miesto Architektūros skyriuje, vienerius metus – Valstybiniame žemėtvarkos projektavimo institute žemėtvarkos grupės viršininku. 1962 m. išėjo į pensiją.
1941–1944 m. Medvilionių dvare su kitais slėpė žydų tautybės asmenį žemėtvarkininką Jokūbą Barilką (1898–1962).
Blūšius
Blūšius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Blūšienė (ištekėjusi moteris) ir Blūšiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Penkiolikos metų kapitonas
thumb
Glūšnia
Glūšnia arba Glušnia – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 6 km į rytus nuo Švenčionių. Ežero ilgis iš pietų į šiaurę – 0,27 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 227,2 m. Krantai žemi, pelkėti. Vakarinė ir rytinė pakrantės aukštos, miškingos. Iš vakarų prieina Girdžiuliškės miškas. Šiaurėje išteka Sėtikės upė link Žeimenėlės upelio (Sirvėto ežero baseinas).
Penkiolikos metų kapitonas
Penkiolikos metų kapitonas  – prancūzų rašytojo Žiulio Verno romanas.
Glūšnia
Į rytus įsikūręs Jaciūnų kaimas.
Penkiolikos metų kapitonas
Turinys
Vieną 1873 m. dieną brigantinos „Piligrimas“ kapitonui Huliui teko nutraukti banginių medžioklę ir grįžti į Ameriką. Įgulą sudarė 6 patyrę jūreiviai ir vienas naujokas. Laive taip pat buvo laivo virėjas Negoras. Prieš išvykimą ponia Veldon, žmona pono Veldono, kuriam priklausė „Piligrimas“, paprašė kapitoną Hiulį priimti ją į laivą bei pargabenti į San Franciską kartu su jos sūnumi mažuoju Džeku, pusbroliu Benediktu ir Nana, senute negre (kadaise išauginusią ponią Veldon). Taigi, iš Naujosios Zelandijos iš viso išvyko 13 žmonių.
Chonu
Chonu  – gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, netoli Indigirkos upės dešiniojo kranto; Momos uluso centras. Yra vietinis Momos oro uostas. Dauguma gyventojų – jakutai. Yra mokykla, kultūros namai, ligoninė, biblioteka.
Penkiolikos metų kapitonas
Turinys
Vasario 2 dieną mažasis Džekas ir Dikas Sendas pastebėjo skeveldrą, plaukiančią pavėjui į brigantiną. Priplaukę arčiau keleiviai suprato, kad tai – sudužęs laivas. Brigantinai priartėjus prie laivo, keleiviai pamatė ant denio bėgiojantį ir garsiai lojantį šunį. Išsilaipinę ant denio, jūreiviai rado 5 juodaodžius be sąmonės, gulinčius ant žemės. Atsigavę jie papasakojo, kad plaukė į Ameriką, bet į juos atsitrenkus kitam laivui, jie liko skęstančiame laive laukti pagalbos. Šuo Dingas iš karto pajuto žiaurią neapykantą laivo virėjui.
Chonu
Istorija
Chonu gyvenvietė įkurta 1931 m.
Penkiolikos metų kapitonas
Turinys
Horizonte pasirodžius finvalui, kapitonas Hulis su visa savo įgula išplaukė valtimi jo medžioti, o laive paliko vienintelį įgulos narį – Diką Sendą. Planavę išplaukti tik valandai, kapitonas Hulis ir jo įgula negrįžo, žuvo banginio medžioklėje.
Laivo kapitonu tapo Dikas Sendas – 15 metų vaikinas, kuriam teko didžiulė našta – pargabenti visus „Piligrimo“ keleivius į Ameriką. Kelionės tikslumui matuoti Dikas turėjo 3 prietaisus – 2 kompasus ir lagą, tačiau vieną dieną lagas nugrimzdo į jūrą, o naktį kompasas sudužo. Vėliau vienintelį likusį kompasą sugadino Negoras, pakišęs po juo gelžgalį, nukreipusį kompasą neteisinga kryptimi.
Vieną dieną „Piligrimo“ keleiviai pamatė krantą. Priplaukęs prie jo, „Piligrimas“ sudužo. Negoras kažkur dingo, o ryte keleiviai sutiko Harį. Jis pasakė, kad „Piligrimas“ sudužo Pietų Amerikos krante ir pažadėjo juos nuvesti į artimiausią asjendą, kuri buvo 120 mylių nuo tos vietos. Po 12 dienų keliautojai tikėjosi pasiekti asjendą, bet jos dar nesimatė.
Kelionės metu dėjosi keisti dalykai: netoliese pralėkė gyvūnai, panašūs į žirafas (Haris bandė įtikinti, kad prabėgo stručiai), priėjo dramblių išmintą kelią, šalia suriaumojo liūtas, niekur nebuvo matyti Pietų Amerikos augalų ir gyvūnų ir Tomas pamatė vergų kaklašakes. Tomas ir Dikas suprato – čia ne Pietų Amerika, o Afrika!
Tą pačią naktį, kai Dikas ištarė žodžius: „Mes Afrikoje!“, Haris dingo. Žinią, kad keliautojai yra Afrikoje, Tomas ir Dikas slėpė. Šį faktą visi suprato tik tada, kai pateko vergų pirkliams į rankas, o pasprukti pavyko tik Herkuliui. Pradžioje kelionės nelaisvėje buvo 500 vergų. Pasiekus kelionės tikslą, pusė jų buvo mirę, tarp jų ir senoji Nana. Negoras planavo parduoti mažajį Džeką, misis Veldon ir pusbrolį Benediktą ponui Veldonui, o Diką nužudyti. Dikas buvo nuvestas į karaliaus laidojimo vietą ir pririštas prie stulpo, buvo paleista upės srovė į savo vagą. Vanduo užtvintė stulpą, o tuo metu Herkulis išvertė stulpą ir išgelbėjo Diką. Pusbrolis Benediktas pabėgo iš savo įkalinimo vietos, kol vijosi vabzdį, o misis Veldon ir Džeką ištempė Herkulis apsimetęs galingu mangma, kuris atėjo išvyti lietaus iš Angolos. Taip 5 keleiviai pradėjo plaukti upe link Atlanto vandenyno. Kelyje jie suprato, kodėl Dingas taip nekentė Negoro. Negoras buvo Dingo šeimininko S. V. vadovu. Suviliotas turtų, Negoras apiplėšė S. V. ir mirtinai jį sužeidė.
Sudužusio „Piligrimo“ keleiviai priplaukė vietą, kurioje dingo Dingo šeimininkas. Ten nuvyko ir Negoras pasiimti pavogto turto. Dingas užpuolė Negorą, o Negoras persmeigė šunį peiliu. Abudu žuvo. Likę keleiviai sutiko portugalų vilkstinę, kuri padėjo jiems grįžti į Ameriką. Po kurio laiko Dikas surado savo draugus negrus, kuriuos išlaisvino iš vergijos. Beveik visi sudužusio „Piligrimo“ keleiviai liko gyvi, išskyrus Dingą ir Naną.
Vihorlatas
Vihorlatas − kalnai rytinėje Slovakijos dalyje ir nedidelė jų dalis vakarų Ukrainoje.
Vihorlatą dengia bukynai, ąžuolynai ir uosynai. Čia veisiasi vilkai, lūšys, miškinės katės, ūdros.
Vihorlate savo ištakas pradeda Okna upė.
Gintaras Bleizgys
Gintaras Bleizgys (g. 1975 m. liepos 4 d. Druskininkuose) – Lietuvos rašytojas, poetas, literatūros kritikas.
thumb|right|200px|Knygos viršelis
Biografija
Gintaras Bleizgys gimė 1975 m. liepos 4 d. Druskininkuose. 1993 m. baigė Veisiejų vidurinę mokyklą, 1999 m. Vilniaus universitete baigė literatūros teorijos magistrantūros studijas, 2007 m. taip pat Vilniaus universitete įgijo verslo vadybos ir administravimo magistro diplomą. Dirbo Lietuvos rašytojų sąjungos mėnraščio „Metai“ redakcijoje, 1999–2001 m. buvo vyriausiuoju savaitraščio „Literatūra ir menas“ redaktoriumi. 2001 m. savaitraštyje „Veidas“ rašė skiltį „Aukščiau bambos“. Lietuvių PEN centro premijos mecenatas. Nuo 2019 m. Lietuvos rašytojų sąjungos valdybos narys. Nuo 2021 m. tarptautinės organizacijos Lietuvių PEN centras prezidentas.
Kūryba
Pirmieji Gintaro Bleizgio eilėraščiai buvo išspausdinti Lazdijų r. laikraštyje „Dzūkų žinios“ 1991 m. Visuotinį pripažinimą autorius gavo 1998 m. išleidęs knygą – „Vietovė. Šiaurė“. Už šį poezijos rinkinį rašytojas 1999 m. buvo apdovanotas „Poetinio Druskininkų rudens“ Jaunojo jotvingio premija už geriausią metų debiutą. Rašytojas dažnai recenzuoja bei kritikuoja kitų poetų darbus, savo publikacijas skelbia kultūros savaitraštyje „Šiaurės Atėnai“.
Už eilėraščių rinkinį „Sodas“ G. Bleizgys apdovanotas 2012-ųjų Julijono Lindės Dobilo premija, o 2013 m. už tą patį rinkinį jam paskirta penktoji Jurgos Ivanauskaitės vardo premija – už kūrybinės sąmonės atvirumą ir intensyvumą, už poetinę drąsą ir galią kurti metafizinę tikrovę, už poetinio žodžio įtaigą, kai žodis yra daugiau negu žodis, bet „išsiplėšęs išsprogęs gyvuolis“. 2014 m. už eilėraščių rinkinį „Sodas“ autoriui skirta Antano Miškinio literatūrinė premija.
2014 m. už eilėraščių knygą „Kai sėlinsi manęs“ Gintaras Bleizgys apdovanotas Jotvingių premija.
Už dienoraščių romaną „Karmelio kalno papėdėje“ 2018 m. Gintaras Bleizgys apdovanotas G. Petkevičaitės – Bitės literatūros premija.
2021 m. už knygą „Sūpavimas“ autoriui įteikta Albino Andrulionio premija.
Bibliografija
Sudarė almanachus:
Zapovednikai (Luknojai)
Zapovednikai (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Neuenrode, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Saranskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Varnikai (Žuvininkų apskritis)
Varnikai arba Lesnojė (, nuo 1939 m. Warnicken, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio šiaurės vakaruose, Svetlogorsko rajone, nuo 2007 m. lapkričio 27 d. Primorjės miesto gyvenvietės kaimas.
Hidratacija
Hidratacija – vandens prisijungimas prie molekulių, jonų ir pan. Hidratacija kartais vadinamas ir organizmo įsotinimas vandeniu (nors dažniau vartojamas terminas dehidratacija, reiškiantis dalies organizmo vandens praradimą).
Varnikai (Žuvininkų apskritis)
Istorija
thumb|left|Varnikų krantas 1913 m. Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės, žinomas nuo 1405 m. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities dvaras, kuriam priklausė Naujasis Katkiemis, Katkiemio girininkija, Hiršau ir Vilhelmshorsas. 1910 m. buvo 237 gyventojai. 1939 m. prijungtas prie Didžiųjų Kuršių. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2007 m. lapkričio 27 d. Svetlogorsko miesto apylinkės kaimas.
Bobelis
Bobelis:
Bobelis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Hidratacija
Jonų hidratacija
thumb|right|[[Natris|Natrio jono pirminė hidratacija]] Tai vandens molekulių jungimasis prie įkrautų molekulių (jonų) vandeniliniais ryšiais, susidarant įkrautąją molekulės dalį ar visą molekulę supančiam vandens molekulių sluoksniui.
Bobelis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bobelienė (ištekėjusi moteris) ir Bobelytė (mergautinė pavardė).
Juodlaukis (Ukmergė)
Juodlaukis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Milašiūnų.
Bobelis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Hidratacija
Jonų hidratacija
Skiriama pirminė hidratacija, kai susidaro pirmasis vandens molekulių, besijungiančių su hidratuojama molekule, sluoksnis. Antrinė hidratacija yra papildomų (antrojo, trečiojo ir t. t.) vandens molekulių sluoksnių susidarymas, vandens molekulėms tarpusavyje jungiantis vandeniliniais ryšiais.
Hidrofilinių molekulių hidratacija
Panašiai kaip ir jonai hidratuojasi ir dalinius krūvius turinčios molekulės. Su tokia hidratacija yra susijęs celiuliozės (medienos), krakmolo brinkimas, kuomet hidratacijos metu prisijungiančios vandens molekulės įsiterpia į vidines medžiagos dalis padidindamos medžiagos tūrį.
Dvigubojo ryšio hidratacija
Tai organinės chemijos cheminė reakcija, kurios metu OH- grupė ir protonas prisijungia prie alkeno dvigubojo ryšio ir taip gaunamas alkoholis. Paprastai reakcija vyksta stipriai rūgščioje aplinkoje. Nuo hidrolizės skirtumas yra tas, kad hidratacijos metu pagrindinė molekulė neskyla į dvi dalis.
Bendru pavidalu tai atrodo taip:
Tai pavyzdinė hidratacijos reakcija kurios metu iš 1-metilciklohekseno gaunamas 1-metilciklohesan-1-olis naudojant sieros rūgštį.
Vaizdas:hydrationreaction.png
Martiniškės
Martiniškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Žiežmarių.
Kupiškio rajono savivaldybės taryba
Kupiškio rajono savivaldybės taryba – Kupiškio rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 20 tarybos narių. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Istorija
1990 m. kovo 24 d. išrinkta pirma atkurtos Lietuvos valstybės Kupiškio rajono taryba.
Vaškų valsčius
Vaškų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Vaškai.
Istorija
Įkurtas 1915 m. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškėlio rajonui (1 apylinkė), Linkuvos rajonui (8 apylinkės) ir Pasvalio rajonui (1 apylinkė).
Karpažolinis sfinksas
Karpažolinis sfinksas (Hyles euphorbiae) – sfinksų (Sphingidae) šeimos drugys. Priekiniai sparnai žalsvai rausvi su tamsia įstrižine juosta, kuri atsiremia smailiuoju galu sparno viršūnėje. Lankosi sausuose upių slėniuose, kur auga karpažolės. Į Lietuvą atskrenda gegužės – rugpjūčio mėn. iš Europos ir Vidurinės Azijos. Vikšrai maitinasi karpažolėmis.
Martyniškės
Martyniškėmis vadinami kaimai Zarasų rajone:
Vilniaus universiteto Botanikos sodas
thumb|230px|Vilniaus universiteto botanikos sodo planas 230px|thumb|Buv. dvaro arklidės XIX a. Vilniaus universiteto botanikos sodas yra Vilniuje (M. K. Čiurlionio g. 110) ir Vilniaus priemiestyje, Kairėnuose (Kairėnų g. 43, Vilnius). Tai VU neakademinis kamieninis padalinys.
VU botanikos sodas įkurtas 1781 m. Šiuo metu disponuoja dviem žemės plotais (Vingyje ir Kairėnuose). Yra didžiausias Lietuvoje (bendras plotas 199 ha), turtingiausias augalų kolekcijomis. Auginama apie 10 000 pavadinimų augalų (apie 190 šeimų, 886 genčių). Kiekvienu šiltojo sezono metu auga, žydi ir bręsta skirtingi augalai: tiek rūšiniai augalai bei įvairios veislės iš tolimų ir artimų kraštų, tiek žolės, medžiai natūraliose gamtos bendrijose. Sodas Kairėnuose įsikūręs senoje dvarvietėje, išlikęs parkas su tvenkinių sistema, ūkiniai dvaro pastatai, Vingio skyriuje stovi Jėzuitų vienuolyno namas. Sode vyksta įvairūs kultūriniai ir pažintiniai renginiai: koncertai, parodos, paskaitos, mokymai, kūrybinės dirbtuvės. Sodas Kairėnuose atvertas lankytojams visus metus, o Vingio skyrius tik šiltuoju metu laiku. Įėjimas mokamas.
Botanikos sode yra 5 skyriai:
Tiaminas
Tiaminas (vitaminas B1) – vandenyje tirpstantis B grupės vitaminas, atrastas Japonijoje tiriant kaip ryžiai padeda įveikti beriberi ligą.
Šaltiniai
Daugiausia vitamino B1 yra varpinių grūdų sėlenose, taip pat miltuose (daugiau juodoje rupioje duonoje), alaus mielėse, mėsoje (kepenyse, inkstuose), piene, daržovėse (ypač ankštinėse), riešutuose.
Grūduose daugiausia vitamino yra grūdo daige ir apvalkale.
Savybės
Tiaminas tirpsta vandenyje, gerai išlieka šaldytuose produktuose, kaitinamas skyla.
Poveikis
Vitaminas B1 dalyvauja angliavandenių apykaitoje, todėl vartojant pernelyg daug angliavandenių (taip pat alkoholio), vitamino B1 rezervai greitai baigiasi. Tiaminas dalyvauja perduodant nervinį impulsą raumenims, atstatant nervų sistemą po didelio krūvio, taip pat skatina normalų augimą, vaisingumą, laktaciją.
Poreikis
Tiamino reikia vidutiniškai 1,2-1,6 μ g per dieną, nėščiosioms – 1,3 μ g, žindančioms moterims – 1,4 μ g. Prakaituojant jo reikia daugiau, nes vitaminas pašalinamas su prakaitu.
Trūkumas
Dėl vitamino B1 stokos atsiranda liga beriberi (tiesioginis vertimas – avies eisena). Dėl tiamino stokos sutrinka virškinimas, dingsta apetitas, silpnėja atmintis. Gali pasireikšti galvos skausmai, dirglumas, periferinių nervų uždegimas, rečiau – sutrikti širdies veikla, sulėtėti žarnyno peristaltika.
Vitamino dažnai trūksta dėl fizinio pervargimo, alkoholizmo, lėtinių žarnyno ir kepenų ligų.
Perteklius
Labai smarkiai perdozavus (100 kartų didesnė nei paros norma) gali skaudėti galvą, prasidėti traukuliai, atsirasti silpnumas, alergija, sutrikti širdies ritmas.
Žąsinų ežeras
Žąsinų (Musio) ežeras – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, apie 6,5 km į rytus nuo Švenčionių, 1 km į pietvakarius nuo Jaciūnų. Pasiekiamas keliu Milkuškos – Jančiūnai. Į pietus nuo ežero už kelio praeina Lietuvos–Baltarusijos valstybinė siena. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,53 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 227,3 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, aukšti, tik dalis pietrytinio ir šiaurvakarinio krantų žemi. Pakrantėse plyti pievos, vietomis auga krūmai, pietuose ir šiaurėje stūkso miškeliai. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenėlės upelio intako Sėtikės upelio baseinui (Sirvėto ežero baseinas).
Ežero pietinėje pakrantėje yra Žąsinų piliakalnis, šiaurės rytinėje – Jaciūnų piliakalnis.
The Ocean Race
thumb|250px|Volvo Ocean Race 2012 m. thumb|250px|Volvo Ocean Race 2009 m. thumb|250px|Jachta Team Brunel 2015 m. Volvo Ocean Race varžybų metu su [[Rokas Milevičius.]] The Ocean Race – tarptautinė jachtų buriavimo regata aplink pasaulį, rengiama kas trejus metus.
Lietuva varžybose
2014 m. Rokas Milevičius tapo pirmuoju lietuviu dalyvausiu The Ocean Race varžybose. Kartu su olandų Team Brunel komanda iškovotas sidabro medalis.
2023 m. Ambersail 2 tapo pirmąja istorijoje Lietuvos komanda dalyvavusia The Ocean Race varžybose. Komandos kapitonu tapo Rokas Milevičius. Komandoje taip pat varžėsi Saulius Pajarskas, Deimantė Jarmalavičiūtė, Martin Volkovicki, Jonas Drąsutavičius, Domantas Juškevičius, Martynas Karpavičius, Sigitas Babilius.
Lietuvos Respublikos darbo kodeksas
Lietuvos Respublikos darbo kodeksas (LR DK) – Lietuvos darbo teisės įstatymų sąvadas, teisynas; darbo kodeksas. Įstatymas reglamentuoja darbo santykius, susijusius su Kodekse ir kituose norminiuose teisės aktuose nustatytų darbo teisių ir pareigų įgyvendinimu ir gynyba, nustato atskirų darbo santykių sričių reglamentavimo ribas (sritis pagal Kodekso nustatytas ribas taip pat reguliuoja kiti įstatymai ir Vyriausybės nutarimai). Priimtas 2002 m. birželio 4 d. Darbo kodeksas įsigaliojo 2003 m. sausio 1 d. (išskyrus LR DK 47 str. 6 d. nuostatas, įsigaliojusias Lietuvai tapus Europos Sąjungos nare, ir nuostatas dėl darbo tarybų, įsigaliojusias priėmus darbo tarybų statusą ir sudarymo tvarką nustatantį LR darbo tarybų įstatymą).
Istorija
Lietuvoje galiojo 1971 m. Lietuvos TSR darbo įstatymų kodeksas bei po Nepriklausomybės atkūrimo priimti atskiri darbo įstatymai. Naujai susiklosčiusius rinkos ekonomikos santykius darbo srityje reikėjo teisiškai sureguliuoti liberaliau, lanksčiau, aiškiau ir išsamiau. Iki naujojo LR DK priėmimo daugelis Rytų bei Vidurio Europos valstybių savo darbo teisę buvo jau reformavusios. Be to, Lietuvai siekiant narystės Europos Sąjungoje, buvo būtina reformuoti darbo santykių sritį pagal prisiimtus įsipareigojimus. Buvo nuspręsta rengti Darbo kodekso projektą. Laikyta, kad teisinės technikos požiūriu vientisas, kodifikuotas teisės aktas gali užtikrinti geresnį teisinį reguliavimą negu atskiri darbo įstatymai, siekiant geresnės atskirų teisės normų sąveikos bei darnos. Siekta iš esmės reformuoti Lietuvos Respublikos darbo teisę, naujai sureguliuoti daugelį darbo ir su jais susijusių santykių, darbo kodeksą įtvirtinti kaip vieningą kodifikuotą LR darbo teisės šaltinį. 1996 m. liepos 29 d. LRV nutarimu buvo patvirtinta darbo grupė Lietuvos Respublikos darbo kodekso projektui rengti. Darbo kodekso projektą parengė Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Darbo teisės katedros teisininkai (mokslinis darbo grupės vadovas – Darbo teisės katedros vedėjas prof. Ipolitas Nekrošius).
Rengiant Darbo kodeksą, buvo pasinaudota Vengrijos, Čekijos, Lenkijos teisėkūros patirtimi. Kodekso projekte siekta apjungti pagrindines Europos Sąjungos ir Tarptautinės darbo organizacijos teisės aktų bei Europos socialinės chartijos (pataisytos) nuostatas, įtvirtinti jas įstatymo lygmens Lietuvos teisės aktuose. Atsižvelgiant į visoje Europoje ir Lietuvoje didėjančią socialinės partnerystės principo reikšmę, Kodeksas laikytas esminiu dokumentu, kuriuo siūlytina vadovautis, ateityje derinant socialinių partnerių interesus. Į LR DK projektą buvo perkelta didžioji dalis Europos Sąjungos direktyvų nuostatų, siekiant, kad priėmus Darbo kodeksą, Lietuvos Respublika būtų iš esmės įgyvendinusi savo įsipareigojimus ES darbo teisės aktų harmonizavimo srityje. Didelis dėmesys buvo skirtas LR ratifikuotoms Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) konvencijoms, taip pat ir neratifikuotoms TDO konvencijoms bei rekomendacijoms. Tokiu būdu siekta Darbo kodekso nuostatas priartinti prie aktualių nacionalinių ir tarptautinių realijų, aplinkybių, atsižvelgti į tarptautinį darbo santykių srities reglamentavimą.
Darbo grupės parengtas Darbo kodekso projektas buvo svarstomas ir koreguojamas Lietuvos Respublikos Vyriausybės patvirtintoje darbo grupėje (vadovas – LR socialinės apsaugos ir darbo ministerijos viceministras Rimantas Kairelis). Svarstyti keli – 2001 m. gruodžio 10 d. (Nr. IXP-1268) bei 2002 m. vasario 20 d. IXP-1268(2SP) – projektai. Galutinis LR Darbo kodekso projektas užregistruotas 2002 m. balandžio 23 d., priimtas 2002 m. birželio 4 d..
2016 m. – naujas Darbo kodeksas
Teisės principas
Teisės principas, teisinis principas, juridinis principas – pamatinė teisės nuostata, abstrahuota taisyklė, principas.
Klasifikacija
Teisės principai gali būti bendrieji (bendrašakiniai), šakiniai, specialieji. Bendrieji teisės principai – tokie, kurie taikytini visoje teisinėje sistemoje, visose teisės šakose. Tai teisėtumas, lygybė prieš įstatymą arba lygiateisiškumas (teisinis paritetas), viešumas ir kiti.
Šakiniai principai yra būdingi tik tam tikrai šakai. Pagal teisės šakas gali būti:
Bendrieji teisės principai
Bendrieji teisės principai – teisės principai, taikyti visoje teisinėje sistemoje: Teisę ir teisingumą vykdantys asmenys (teismai, prokuratūra) privalo vadovautis asmenų lygybės įstatymui ir teismui principu, nepaisydami jų lyties, rasės, tautybės, kalbos, kilmės, socialinės padėties, tikėjimo, įsitikinimų ar pažiūrų, užsiėmimo rūšies ir pobūdžio, kitų aplinkybių.
Tranis
Tranis – uostamiestis pietų Italijoje, Apulijoje, Barletos-Andrijos-Tranio provincijoje. Įsikūręs prie Adrijos jūros, 40 km į šiaurės vakarus nuo Bario.
Istorija
Miestas Turenum pirmąkart paminėtas Tabula Peutingeriana, senovės romėnų kelionių žurnalo XIII a. kopijoje. Miestą vėliau valdė lombardai ir Bizantija. Tik nuo IX a. yra patikimų žinių apie Tranio gyvenvietę.
Skolanovos sinagoga išliko ir po daugybės metų tarnavimo kaip bažnyčia vėl tapo sinagoga. Sant’Anna bažnyčia yra kita viduramžių sinagoga.
Ona Habsburgaitė
Ona Habsburgaitė (,, SV Anna av Österrike; 1573 m. rugpjūčio 16 d., Gracas – 1598 m. vasario 10 d., Varšuva) – Austrijos erchercogė iš Habsburgų giminės, Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Zigmanto Vazos pirmoji žmona.
Biografija
Ona buvo erchercogo Karolio II (1540–1590) ir jo žmonos Marijos Anos Bavarės (1551–1608), Bavarijos hercogo Albrechto V dukters, vyresnioji duktė. 1592 metų gegužės 31 d. Krokuvoje ji išteka už Lenkijos–Švedijos karaliaus Zigmanto Vazos (1566–1632), Švedijos karaliaus Jono III ir jo pirmos žmonos Kotrynos Jogailaitės, ATR valdovo Žygimanto Augusto sesers, vienintelio sūnaus. Ona Habsburgaitė buvo pavydi katalikė.
Ona mirė dėl sunkumų, iššauktų gimdant paskutinį kūdikį. Palaidota Krokuvos Vavelio katedroje. Pagal užrašą ant jos sarkofago, Onos gimimo data yra 1567 metai, tai yra, tai atsitiko prieš 4 metus iki tėvų santuokos. Po Onos mirties Zigmantas vedė jos seserį Konstanciją Habsburgaitę.
Vaikai
Santuokoje su Zigmantu Ona pagimdė penkis vaikus, iš kurių tik vienas sulaukė pilnametystės:
Jokūbas Daumantas
Jokūbas Daumantas (1876 m. Panevėžyje – 1924 m. Vilniuje) – knygnešys, revoliucinis politinis veikėjas, bankininkas.
Biografija
1898–1905 m. – Kėdainių Chrapovickio banko vadėjas.
Nuo 1896 m. – LSDP narys, 1901–1905 m. LSDP CK narys, LSDP iždininkas, slapyvardis – Plikis.
1905 m. įvykių dalyvis. Dėl to netekęs darbo, išvyko į Belaja Cerkov. Į Vilnių grįžo 1918 m. Visą laiką bendradarbiavo nelegalioje spaudoje.
Tomas Bardauskas
Tomas Bardauskas (g. 1975 m. kovo 22 d.) – buvęs Lietuvos lengvaatletis, kuris specializavosi šuolio į tolį rungtyje, 2000-aisiais metais dalyvavo olimpinėse žaidynėse.
Biografija
1993 m. su Vilniaus komanda Bardauskas tapo Lietuvos estafetės 4x100 m čempionu. 1994 m. lengvaatletis pelnė savo pirmąjį individualios rungties Lietuvos čempionato medalį - sidabrą su 7,22 m rezultatu. 1997 m. Bardauskas pirmą kartą tapo Lietuvos čempionu (8,09 m). Čempiono titulą sportininkui taip pat pavyko apginti 1998 m. ir 2003. 2000 m. Kaune vykusiose Baltijos šalių mačo varžybose Bardauskas pelnė auksą ir užfiksavo savo asmeninį rekordą - 8,10 m. Tais pačiais metais sportininkas įvykdė olimpinį normatyvą ir atstovavo Lietuvai vasaros olimpinėse žaidynėse.
Papilių piliakalnis (Anykščiai)
Papilių piliakalnis su gyvenviete, Kaukazas – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas ; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR105; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1419K) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje, Papilių kaime, Viešintų seniūnija. Pasiekiamas keliu Surdegis – Subačius ties Pelyšėlėmis pasukus Viešintų kryptimi į rytus, Papiliuose sankryžoje pavažiavus 100 m Papilių link į pietus iki kairėje esančių kapinių ir ties jomis paėjus 120 m į kairę šiaurės rytų kryptimi per Pelyšos upelį (yra lieptas ir brasta), yra dešinėje.
Piliakalnis
Piliakalnis yra kalvoje, Papilio (Vašuoka) dešiniajame krante. Iš vakarų ir pietvakarių jį juosia Pelyšos upelis, iš šiaurės – Viešintos slėnis, iš pietryčių prieina gretima aukštuma, kuri aukštesnė už patį piliakalnį. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 32x25 m, nežymiai įdubusiu viduriu, su apie 20 cm storio kultūriniu sluoksniu. Jos pietų – pietryčių krašte supiltas 0,3 m aukščio, 10 m pločio pylimas, vakarų krašte – 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Šlaitai nuolaidūs, iki 5 m aukščio. Piliakalnio šlaitai ir aikštelė labai apardyti arimo, todėl sunku pasakyti, ar pylimas juosė tik pietrytinį aikštelės kraštą, ar visą aikštelę iš pietų ir vakarų.
Piliakalnis dirvonuoja.
Į pietryčius nuo piliakalnio yra 0,5 ha papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos keramikos.
Simon & Garfunkel
Simon & Garfunkel – žymus amerikiečių duetas, kurį sudarė Polas Saimonas ir Artas Garfunkelis. Jų atliekama muzika apibūdinama kaip folkrokas, lengvasis rokas, folk muzika.
Papilių piliakalnis (Anykščiai)
Tyrimai
1938 m. piliakalnį žvalgė Vytauto Didžiojo karo muziejus, 1969 m. – Istorijos institutas, 1974 m. – Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 12000 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 3000 m².
Simon & Garfunkel
Duetas susikūrė 1957 m. Forest Hilso rajone, Niujorke. Abu atlikėjai lankė tą pačią mokyklą, kurioje ir susipažino. Duetas išgarsėjo 1964 m., sukūręs ir atlikęs dainą The Sounds of Silence. XX a. septintajame dešimtmetyje jie taip pat sukūrė kitus žymiausius savo kūrinius – Cecilia, Mrs. Robinson, A Hazy Shade of Winter, El Condor Pasa (If I Could).
Papilių piliakalnis (Anykščiai)
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Simon & Garfunkel
1970 m. duetas iširo, vėliau Saimonas su Garfunkeliu ne kartą epizodiškai koncertavo kartu (paskutinį kartą, 2010 m.), bet naujų albumų nebeišleido.
Dueto dainos panaudotos daugelyje įvairių filmų, televizijos laidų, perdainuotos kitų atlikėjų.
Darbo įstatymai
Darbo įstatymai – įstatymo lygmens norminiai teisės aktai, reglamentuojantys darbo santykius. Gali būti paprasti (pvz., LR darbo sutarties įstatymas) bei kodifikuoti įstatymai: darbo kodeksas (pvz., LR DK), darbo įstatymų kodeksas (LTSR DĮK).
Lietuvoje
Darbo įstatymai Lietuvoje nustato: darbo teisės taikymo sritį, uždavinius ir principus; gyventojų užimtumo teisinius pagrindus; kolektyvinių sutarčių sudarymo ir vykdymo taisykles bei šalių atsakomybę už įsipareigojimus; darbo apmokėjimo sąlygas iš valstybės ir savivaldybių biudžetų finansuojamose įmonėse, įstaigose ir organizacijose; maksimaliąją darbo laiko trukmę ir minimaliąsias poilsio laiko normas; minimaliųjų lengvatų, garantijų, kompensacijų dydį ir kitų darbo teisių lygį; pagrindines darbuotojų saugos ir sveikatos normas bei taisykles; profesinių sąjungų ir kitų darbuotojų atstovų teises darbo srityje; pagrindines profesinio pasirengimo ir kvalifikacijos kėlimo nuostatas; darbo drausmės užtikrinimo pagrindus; materialinės atsakomybės sąlygas ir dydį (ribas); pagrindines darbo įstatymų laikymosi priežiūros ir kontrolės nuostatas ir kt. (LR DK 4 str.).
TSRS ir LTSR
TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR darbo įstatymus sudarė TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų darbo įstatymų pagrindai ir leidžiami sutinkamai su jais kiti TSR Sąjungos darbo įstatymų aktai, LTSR darbo įstatymų kodeksas ir kiti Lietuvos TSR darbo įstatymų aktai. TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų darbo įstatymų pagrinduose numatytais klausimais darbininkų ir tarnautojų darbą Lietuvos TSR teritorijoje reguliavo TSR Sąjungos įstatymai; TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai; Lietuvos TSR įstatymai. TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR kompetencija darbininkų ir tarnautojų darbo reguliavimo srityje buvo atribojama pagal TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų darbo įstatymų pagrindų 107 straipsnio ir kitų straipsnių taisykles. TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų darbo įstatymų pagrinduose nenumatytus darbininkų ir tarnautojų darbo klausimus reguliavo TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai (žr. LTRS DĮK 4 str.).
Lietuvos TSR teritorijoje buvo galimas kitų sąjunginių respublikų darbo įstatymų taikymas. Nagrinėjant Lietuvos TSR teritorijoje klausimus dėl realizavimo darbininkų ir tarnautojų teisių ir pareigų, kurios atsirado kitos sąjunginės respublikos teritorijoje, buvo taikomi tos respublikos darbo įstatymai (LTSR DĮK 5 str.). Lietuvos TSR darbo įstatymai bei kiti normatyviniai aktai darbo klausimais skelbiami lietuvių ir rusų kalbomis, ir abu tekstai yra vienodos galios (LTSR DĮK 6 str.).
Jurgis Daukšys
thumb|260px|[[LSDP|Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija Steigiamajame Seime. Iš kairės: Jurgis Daukšys, Vladas Požela, Pranas Šemiotas, Jeronimas Plečkaitis, Steponas Kairys, Vladas Sirutavičius, Antanas Purėnas, Jonas Pakalka, Kazys Lekeckas, Vincas Čepinskis, Stasys Digrys, Bronislovas Cirtautas.]] Jurgis Daukšys (1888 m. Žvirblėnuose, Šiaulių valsčius – 1932 m. spalio 14 d.) – darbininkas, Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
Mokėsi pradžios mokykloje. 8 metus tarnavo carinės Rusijos imperijos kariuomenėje.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijai, dirbo Žemės reformos įstatymo grupėje. Nuo 1921 m. vasario 26 d. iki 1928 m. – LSDP CK narys.
1923 m. sausio 12 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas, pakeitė jame Vladą Poželą. 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.
1926 m. – laikraščio „Socialdemokratas“ redaktorius.
Jevgenijus Dragunovas
Biografija
J. Dragunovas gimė 1920 m. vasario 20 d. Iževske, ginklininkų šeimoje. Iževsko ginklų gamykloje dirbo dar jo senelis. Šeimoje buvo mėgstami ginklai, tad būdamas dar 14 m. Jevgenijus už taiklų šaudymą gavo 2-ojo laipsnio Vorošilovo šaulio ženklelį.
1934 m. J. Dragunovas, baigęs septynias klases ir būdamas 14 m., įstojo į Iževsko pramoninį technikumą.
1939 m. J. Dragunovas buvo paimtas į Raudonąją armiją ir nukreiptas į seržantų mokyklą, o vėliau – į ginklininkų mokyklą. Vokietijos-TSRS karo metais vyresnysis ginklų meistras J. Dragunovas tarnavo Tolimuosiuose Rytuose ir karo veiksmuose nedalyvavo. Tuo metu jis susipažino su daugeliu trofėjinių (vokiškų, itališkų) ir kitokių užsieninių konstrukcijų šaulių ginklų.
300px|miniatiūra|dešinėje|Vengrijos kareivis su SVD 1945 m. J. Dragunovas buvo demobilizuotas ir grįžo į IžMašą, kur ėmė dirbti vyresniuoju ginklų meistru Vyriausiojo konstruktoriaus skyriuje. Pirmas jo konstrukcinis darbas buvo nauja gembė snaiperinio Mosino šautuvo optiniam taikikliui PU. Senasis taikiklio tvirtinimas leido užtaisyti tik po vieną šovinį, o naujasis – išsyk penkiais šoviniais iš apkabos. Netrukus J. Dragunovas buvo perkeltas į inžinieriaus konstruktoriaus, o vėliau – vadovaujančio inžinieriaus pareigas.