cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virungos nacionalinis parkas
Nacionalinis parkas įkurtas 1925 m. Belgijos karaliaus Alberto I iniciatyva ir pavadintas jo garbei. Tai buvo pirmasis nacionalinis parkas Afrikoje. 1960 m. Kongui paskelbus nepriklausomybę, padėtis parke ėmė blogėti. Vėliau su užsienio šalių iniciatyva parko priežiūra atstatyta, Virunga tapo populiarus turistinis objektas. 1979 m. Virungos nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Prasidėjus Ruandos genocidui ir po jo vykusiems Kongo karams padėtis ženkliai pablogėjo – išplito brakonieriavimas, nekontroliuojamas gamtos naikinimas, reindžeriai nužudyti arba paliko parką. Nuo 2008 m. parkas vėl pradėtas lankyti turistų, atkurta infrastruktūra.
Vieščiūnai
Istorija
Vieščiūnai paminėti 1673 m. lapkričio 20 d. Ukmergės pavieto Salamiesčio dvaro ir miestelio inventorių dokumentuose. 1923 m. buvo 16 ūkių. 1959–1992 m. Kupreliškio kolūkio kaimas.
D. H. Peligro
D.H. Peligro (1959 m. liepos 9 d. Sent Luise, Misūryje, JAV – 2022 m. spalio 28 d. Los Andžele, Kalifornijoje, JAV ) – amerikiečių būgnininkas, geriausiai žinomas kaip antrasis grupės „Dead Kennedys“ būgnininkas, grojęs grupėje nuo 1981 iki jų išsiskyrimo 1986 m. Taip pat 1988 m. pakeitė Jack Sherman grupėje „Red Hot Chili Peppers“. Tačiau, nors ir labai gerai sutarė su grupe, muzikantas turėjo per daug problemų su alkoholiu ir narkotikais, todėl buvo po kelių mėnesių išmestas iš grupės ir jį pakeitė Chad Smith.
Miliauskaitė
Miliauskaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Miliauskienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Miliauskas.
Visokie Dužė
Visokie Dužė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietus nuo Staviskų, apie 18 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 74 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Modenos provincija
Modenos provincija – Italijos provincija Emilijos-Romanijos regione. Provincijos sostinė – Modena.
Molėtų šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
'''Molėtų šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Molėtuose.
Istorija
Kunigas Kazimieras Bandzevičius, Molėtuose klebonavęs 1900–1924 m., su parapijiečiais 1905–1907 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią (statybos darbus prižiūrėjo inžinierius Stepanas Sestržencevičius).
1912 m. įrengti nauji vargonai, per Šv. Petro ir Povilo atlaidus kunigų K. Bandzevičiaus ir V. Jezukevičiaus rūpesčiu Molėtuose įvyko pirmas viešas lietuvių vaidinimas. 1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jis 1913 m. įsteigė arbatinę. Dekanas Matas Lajauskas (g. 1872 m.), Molėtuose klebonavęs nuo 1924 m., 1941 m. besitraukiančių raudonarmiečių nušautas.
1944 m. nugriauti bažnyčios bokštai atstatyti tik 1977 m. (trukdė vietos valdžia).
Architektūra
Bažnyčia neobarokinė, lotyniško kryžiaus plano, su 2 aukštais bokštais ir išsikišusiu fasadu. Vidus 3 navų, altoriai barokinio dekoro. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Prieš bažnyčią įrengti 18 pakopų laiptai.
Vytautas Vaclovas Tumėnas
Biografija
Nuo 1926 m. mokytojavo Kauno pradžios mokyklose. Nuo 1932 m. Kauno apskrities pradžios mokyklų inspektorius, vėliau dirbo knygų leidimo komisijoje. 1939–1940 m. žurnalo „Tautos mokykla“ redaktorius. 1942 m. baigė Vilniaus universitetą, 1941–1943 m. dirbo Vilniaus amatų mokykloje. Bendradarbiavo spaudoje, rašė švietimo, mokymo, vaikų auklėjimo klausimais. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Aktyvus antinacistinės rezistencijos dalyvis, 1943 m. kovo 17 d. suimtas ir išvežtas į koncentracijos stovyklą.
Tubeliai
Tubeliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Lukšių.
Gramas (upė)
Gramas − upė vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone, Lankesos dešinysis intakas. Upė teka pro eglyną ir Šniūrų mišką. Gramas įteka į Lankesą 7 km nuo jos žiočių. Visa vaga sureguliuota.
Upė dar vadinama Pagromela, kas yra tarmybė (rotininkavimas) iš *Pagramelė. Tai greičiausiai priešdėlio pa- vedinys nuo *Gramelė (plg. prūsų Gramen ir Gramuppen). Šaknis gram- sietina su gramėti („smarkiai bėgti, lėkti, skęsti“).
Pastėnai
Pastėnai arba Peredovojė (, nuo 1939 m. Postehnen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Передовое) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės kaimas.
AC Siena
Robur Siena S.S.D. (anksčiau vadintas AC Siena) – Italijos futbolo klubas iš Sienos. Po 2013 m. Serie A sezono komanda buvo perkelta į žemesnę Serie B. 2014 m. liepos 15 d. klubui nepavyko užsiregistruoti Serie B lygoje, o vėliau paskelbė bankrotą ir pakeitė pavadinimą į „Robur Siena S.S.D.“.
Klubas naująjį sezoną pradėjo aukščiausioje šalies neprofesionalų žaidėjų Serie D lygoje. Nugalėję šioje lygoje 2015 m. klubas perkeltas į Lega Pro čempionatą.
Maljorka
Maljorka  – sala Viduržemio jūroje, Balearų salyne, didžiausia salyno ir visos Ispanijos sala. Plotas 3640,11 km².
Geografija
Kabreros archipelagas iš tiesų yra keleto didesnių ir keliolikos mažyčių salelių grupė – iš viso 19, anksčiau čia buvo įsikūrę tik kariškiai. Kabreros salų grupei 1991 metais priskirtas nacionalinio parko statusas, taigi, gamta čia saugoma, laivyba ribojama, žvejyba draudžiama. Šiuo metu archipelagą aplankę turistai gali gėrėtis unikalia flora, fauna ir gamtovaizdžiu.
Stasė Samulevičienė
Stasė Samulevičienė (1906 m. vasario 22 d. Arzgire – 1988 m. liepos 25 d. Kaune, palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos tautodailininkė.
Maljorka
Turizmas
Maljorka – pasaulinės reikšmės kurortinė vietovė. Per metus salą aplanko ~20 mln. turistų, daugiausia iš Vokietijos, JK, Prancūzijos, Rusijos ir kt. Daugiausia lankytojų sala sulaukia liepos-rugpjūčio mėnesiais.
Stasė Samulevičienė
Biografija
thumb|Stasė Samulevičienė ir Prezidentas [[Antanas Smetona apie 1928 m.]]
Maljorka
Turizmas
Maljorkoje labai daug paplūdimių kiekvienam skoniui, nuo plačių, kilometrus besitęsiančių smėlio juostų, iki atokių, tarp uolų įsispraudusių įlankėlių.
Stasė Samulevičienė
Biografija
Sūnus Raimundas Samulevičius, vyro brolis Antanas Samuolis. 1932 m. kartu su tėvais grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Kaune. 1944–1960 m. gyveno Prauliuose. 1960 m. grįžo į Kauną, kur ir mirė. 1994 m. Prauliuose atidaryta ekspozicija Samulevičių memorialinėje sodyboje.
Maljorka
Istorija
Maljorkos sala buvo užkariauta Romos imperijos. V a. ją valdė vandalai, kurie prijungė salas prie savo karalystės. 534 m. Maljorka atiteko Bizantijai ir buvo administruojama iš Sardinijos.
Stasė Samulevičienė
Įvertinimas
1935 m. Paryžiaus pasaulinė paroda – aukso medalis.
1977 m. Šypsenos Ordinas.
Maljorka
Istorija
Nuo 707 m. Maljorką kontroliavo saracėnai, o 902 m. ji buvo prijungta prie Kordobos kalifato. Šiam suirus, Maljorką XI a. valdė Denija, o 1076–1116 m. ji buvo nepriklausoma musulmoniška valstybė (taifa). 1114 m. Maljorką laikinai užėmė Katalonija, o netrukus įsitvirtino Almoravidai, o vėliau šiuos pakeitė Almohadai.
Krekštėnai
Krekštėnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Krokialaukio.
Maljorka
Istorija
1229 m. Aragonas užėmė salą ir padarė ją savo valda. 1276–1344 m. Aragoną padalinus, čia egzistavo Maljorkos karalystė. Vėliau ji vėl sugrįžo Aragonui, o vėliau, kartu su juo, atiteko Ispanijos karalystei.
Informacija internete
Http://www.Maljorka.info/
Įvamzdis
Įvamzdis  – plonasienis graižtvinis vamzdis, kuris įmontuojamas storasieniame tikrajame ginklo vamzdyje. Tarp abiejų lieka 0,05–0,25 mm tarpelis, kuris šaunant užsiveria. Taip sudarytas vamzdis vadinamas išardomu vamzdžiu.
Įvamzdžiai artilerijoje
Įvamzdžio naudojimas labai atpigina artileriją. Daugiau šaudant, graižtviniai pabūklų vamzdžiai išdyla ir atsiranda tarpas tarp sviedinio ir vamzdžio vidinio paviršiaus, todėl: Norint išvengti šių problemų kas kiek laiko tenka keisti pabūklų vamzdžius, kurie brangiai kainuoja, o pats keitimas stambaus kalibro pabūkluose neretai reikalauja specialių įrengimų. Pradėjus naudoti įvamzdžius atkrito reikalas keisti visą vamzdį – pakanka pakeisti tik įvamzdį. Tai žymiai pigiau, be to, jį net stambaus kalibro pabūkluose paprastai galima pakeisti lauko sąlygomis.
Įvamzdžiai šaunamuosiuose ginkluose
Kartais įvamzdžio naudojimas leidžia padidinti ginklo universalumą. Tokio ginklo pavyzdys yra Antrojo pasaulinio karo metais naudoto vokiečių pistoletas Sturmpistole.
Plieninis įvamzdis leidžia patį vamzdį ir kitas ginklo dalis daryti iš pigesnių, ne tokių atsparių medžiagų. Įvamzdžius turi, pvz., kai kurie Smith&Wesson revolveriai
Ora
Ora – debiutinis studijinis jugoslavų kilmės britų atlikėjos Rita Ora albumas, išleistas 2010 m. rugpjūčio 27 d. Albume dainas kartu atlieka J. Cole, will.i.am ir Tinie Tempah. Nepaisant to, jog albumas susilaukė nelabai gerų kritikų įvertinimų, jis debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, o singlai „How We Do (Party)“ ir „R.I.P“ pasiekė pirmąsias vietas „UK Singles Chart“ singlų reitinge.
2013 m. duomenimis, Jungtinėje Karalystėje buvo parduota virš 300 tūkstančių albumo kopijų ir albumas tapęs platininiu.
Visokie Malė
Visokie Malė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Staviskų, apie 18 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 73 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Adomiškis
Adomiškiu vadinami kaimai:
Plateruvo valsčius
Plateruvo valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Losicių apskrityje. Centras – Plateruvas. Ribojasi su Drohičino, Korčevo, Losicės, Pžesmikų, Sarnakų, Semiatičės ir Stara Kornicos valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 128,97 km², iš kurių: Valsčius sudaro 16,71 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Baranuvas, Chlopkuvas, Chlopkuv Kolonija, Čuchuvas, Čuchuv Penkai, Delica, Dvuras, Falatičė, Falatiče Gajuvka, Gurkai, Gurki Lešničuvka, Helenuvas, Hruševas, Hrušev Kolonija, Hrušnevas, Hrušnev Kolonija, Hrušnev Ukazai, Kamianka, Kiselevas, Kiselev Lešničuvka, Lipnas, Marinkai, Minženinas, Minženin Kolonija, Michaluvas, Miškovicė, Novodomkai, Ostromenčinas, Ostromenčin Kolonija, Plateruvas, Pučicė, Pučice Kolonija, Ruskuvas, Stara Viešas, Triba Gajuvka, Ukazai, Zabožė.
Apeninų pusiasalis
thumb|Apeninų pusiasalis iš palydovo Apeninų pusiasalis  – vienas didžiausių pusiasalių Europoje. Jis tęsiasi apie 1 000 km nuo Alpių šiaurėje iki Viduržemio jūros pietuose. Apeninų pusiasalyje yra trys valstybės: Italija, San Marinas ir Vatikanas.
Beveik visą pusiasalio teritoriją užima Apeninų kalnai (aukštis iki 2914 m, Korno k.). Šiaurėje paviršius leidžiasi į Po žemumą. Pagal rytinę ir vakarinę pakrantes driekiasi neplačios kalvotų lygumų juostos. Pietvakarinėje dalyje pasireiškia vulkanizmas (Vezuvijus, Flergėjos laukai ir kt.). Upės trumpos, vasarą smarkiai nusenka (didžiausios – Tibras, Arnas, Volturnas).
Klimatas subtropinis, Viduržemio jūros tipo. Būdingos karštos vasaros ir vėsesnės, lietingos žiemos. Vyrauja subtropiniai krūmynai (makija, gariga) bei pušų ir ąžuolų miškai. Lygumose ir priekalnėse būdingi kultūriniai kraštovaizdžiai.
Paprastoji jerubė
Paprastoji jerubė, tradiciškai - jerubė (Tetrastes bonasia) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, fazaninių (Phasianidae) šeimos paukščių rūšis.
Paplitimas pasaulyje
Paprastosios jerubės paplitusios Eurazijos miškų zonos vidutinių platumų klimato juostoje.
Natūraliai gyvena Europoje į rytus nuo rytinės Prancūzijos įskaitant Skandinavijos pusisalis ir Balkanų pusiasalį, Šiaurės Azijoje, šiaurės rytų Kinijoje, Korėjos pusiasalio šiaurinėje dalyje, šiaurinėje Mongolijoje, Hokaido saloje.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje gyvena nominalinis paprastosios jerubės porūšis - Tetrastes bonasia bonasia. Paplitusi ir įprasta miškingose šalies dalyse, dažnesnė rytinėje ir šiaurinėje dalyje. Kasmet Lietuvoje peri apie 5 000-10 000 paprastųjų jerubių porų. Rūšies gausumą riboja miškų, ypač mišriųjų miškų suskaidymas.
Buveinė Lietuvoje
Sėsliai gyvena miškuose ir labiausiai renkasi mišriuosius miškus, ypač vyraujančius lapuočius su didele paprastųjų eglių priemaiša ir gausiu pomiškiu. , kur gausu įvairių uogų. Žiemą laikosi derančių beržų, gausaus lazdynų trako bei daug sultingų vaisių brandinančių ornitochorinių krūmų buveinėse.
Išvaizda
Paprastoji jerubė maždaug pilkosios kurapkos dydžio. Paprastųjų jerubių svoris 300-500 g (l.retai pasitaiko ir stambiausi individai, kurie sveria 500 g), kūno ilgis 35-37 cm, sparnas 15,0-18,6 cm, atstumas tarp išskleistų abiejų sparnų galų 48-54 cm.
Paprastąją jerubę lengva atskirti iš jis kresnoko kūno, ilgokos uodegos, krintančio į akis margo plunksninio apdaro, nedidelės galvos ir mažo snapelio. Jos kūnas pilkšvai rusvas, gausiai išmargintas dėmelėmis ir dryželiais. Ant galvos yra nedidelis kuodelis, kurį kartais pašiaušia. Gerklė juoda, apvedžiota balta siaura juostele. Kojos beveik iki pirštų apaugusios plunksnomis. Uodegos gale yra plati juoda juosta.
Kreivalaužiai
Kreivalaužiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 17 km į šiaurės rytus nuo Vilniaus, Neries kairiajame krante, šalia Nemenčinės. Seniūnaitijos centras. Viena kaimo dalis (Vilijos g.) yra šalia Neries kranto, kita (Taikos g.) – prie kelio. Yra degalinė.
Paprastoji jerubė
Išvaizda
Patelių plunksninis apdaras blankesnis.
Kreivalaužiai
Kaimas įsikūręs Baltijos aukštumoje, iš pietvakarių prieina Šakiškių miškai, iš pietryčių – Nemenčinės miškai.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Paprastoji jerubė
Elgsena
Paprastoji jerubė monogamė. Poruojasi rudenį. Aktyvi dieną. Gerai vaikšto, vikriai bėgioja. Nuo žemės kyla triukšmingai, bet skrenda greitai, dažnai plasnoja, pakaitomis sklendžia.
Balsas
Paprastosios jerubės patino balsas labai aukštų tonų ilgos ar su trumpais tarpais cypimas - "cy-y-y-y-y ciii cyyy citcitcitcit". Kartais girdimi patelių tylesni ir tankesni skleidžiami garsai - "pkk pitpitpitpit".
Perėjimas
Lizdą suka tarp krūmų ar žolių. Tai dažniausiai nedidelė duobutė, kurioje deda nuo 3 iki 14, dažniausiai 7—9 matinės rudos spalvos dėmėtus kiaušinius. Peri 21-25 dienas. Išveda vieną vadą. Poravimasis vyksta rugsėjo mėnesį, o žiemą laikosi poromis arba grupėmis iki 10-14 paukščių.
Mityba
Minta ūgliais, žirginiais (ypač beržų ir lazdynų), pumpurais, uogomis (ypač ornitochorinių krūmų vaisiais).
Bugatti Galibier 16C
Bugatti Galibier 16C – Bugatti automobilių gamintojos prabangaus sedano pirmavaizdis, kuris buvo oficialiai pristatytas 2009 m. Šis gali būti pradėtas gaminti 2013 m. Neoficialiomis žiniomis, bendrovės vadovai jau palaimino šį modelį serijinei gamybai. Manoma, kad „Bugatti Galibier 16C“ kaina gali siekti 900 tūkst. svarų sterlingų (apie 3,4 mln. Lt). „Bugatti Galibier 16C“ po poros metų turėtų pakeisti „Bugatti Veyron“ modelį. Nors abu šie modeliai turės tą patį 8,0 l, 16 cilindrų variklį, tačiau naujokas nebus toks galingas, kaip pirmtakas. Vis dar gaminamas „Veyron“ išvysto 1001 AG, o „Galibier 16C“ pasieks 800 AG. Be to, žadama, kad didžiausias „Galibier 16C“ greitis bus 350 km/val., o „Veyron“ gali įsibėgėti iki 400 km/val. ir daugiau.
Paprastoji jerubė
Porūšiai
Handbook of the Birds of the World (Pasaulio paukščių vadovo) 2022 m. internetinėje versijoje išskiriama 12 paprastųjų jerubių porūšių.
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių klasifikacijos 12.1 versijoje išskiria 11 paprastųjų jerubių porūšių:
Alf Poier
150px|miniatiūra|Alf Poier 2008 m.
Alf Poier (g. 1967 m. vasario 22 d. Judenburge, Štirijoje) – austrų komikas ir dainininkas.
2003 m. Alf Poier atstovavo Austrijai „Eurovizijos“ dainų konkurse ir su vokiečių kalbos bei vienu iš Bavarijos dialektu atlikta daina „Weil der Mensch zählt“ užėmė 6 vietą – tai geriausias šalies rezultatas nuo 1989 m. Daina 10 taškų gavo iš Islandijos ir Portugalijos.
2005 m. dalyvavo Austrijos nacionalinėje atrankoje į Euroviziją su dviem dainomis („Hotel Hotel“ ir „Good Old Europa is Dying“), tačiau su antrąja daina finale užėmė antrą vietą.
Zenonas Elėjietis
Zenonas Elėjietis (apie 490–430 m. pr. m. e.) – graikų matematikas, filosofas, ikisokratikas, Elėjos mokyklos atstovas, Parmenido mokinys.
Savo veikalą „Apie gamtą“ parašė klausimų ir atsakymų (dialogo) forma, ir laikomas dialektikos pradininku. Domėjosi tęstinumo (kontinumo) problemomis, ypatingai laiko, erdvės ir judėjimo.
Sava
Sava  – upė pietryčių Europoje, dešinysis Dunojaus intakas (Juodosios jūros baseinas). Teka per Slovėniją, Kroatiją, Bosniją ir Hercegoviną (sudaro jos šiaurinę sieną) ir Serbiją. Ilgis 945 km.
Romos laikais upė buvo vadinama Savus. Sava dažnai laikoma šiaurine Balkanų riba.
Sava išteka iš kalnų Slovėnijoje, šiaurės vakaruose nuo Liublianos, upės pradžia laikoma dviejų upių Sava-Dolinkos ir Sava-Blochinkos santaka. Įteka į Dunojų viename iš Belgrado rajonų – Zemune.
Didžiausi intakai:
593 km atkarpoje nuo Sisako Kroatijoje iki Dunojaus vyksta laivyba.
Didesni miestai, per kuriuos teka ši upė:
Toras (geometrija)
thumb|right thumb|right|Toras – dviejų apskritimų topologinė sandauga Toras arba toroidas geometrijoje – sukimosi paviršius, kurį apibrėžia apskritimas, besisukantis apie lygiagrečią jo plokštumai ir jo neliečiančią ašį. Torą galime gauti susukę ratu vamzdį ir sujungę jo galus. Automobilio rato forma irgi artima torui.
Geometrija
Parametrine forma toras aprašomas lygtimis:
kur
Dekarto koordinatėse simetriškam sukimuisi z ašies atžvilgiu toro lygtis bus arba:
Toro paviršiaus plotas ir vidinis tūris gaunami iš:
Be to R>=r. Skaičiuojant tūrį (ar paviršiaus plotą), ilgasis spindulys R baigiasi ten, kur susijungia su mažojo spindulio r centro tašku. Bendresnis toro apibrėžimas leidžia, kad jo generatorius būtų ne tik apskritimas, bet ir elipsė arba net bet kuris kitas kūgio pjūvis.
Ragnarokas
thumb|300px|Ragnarokas, Johannes Gehrts (1855–1921) Skandinavų mitologijoje ragnarokas – mūšis, po kurio įvyks pasaulio žūtis. Mūšis įvyks tarp Odino vadovaujamų dievų ir Lokio vadovaujamų milžinų bei kitų chtoninių pabaisų.
Pagal „Vyresniąją edą“ pagrindinis įvykis, pranašaujantis ragnaroko atėjimą – Baldro mirtis. Kataklizmas Fimbulvinteris – žiemų žiema (trejų metų arba milžinų žiema), sukeliamas chtoninių pabaisų, kurios praryja saulę. Fimbulvinteris aprašomas „Vyresniojoje“ ir „Jaunesniojoje edoje“. Ši nelaimė aprašoma tiek prieš ragnaroką, tiek jo metu; iš esmės galima ją laikyti ragnaroko pradžia. thumb|150px|Jormungandas
Įvykiai, pranašaujantis ragnaroko atėjimą:
Mūšis ir pasaulio sunaikinimas
Paskutiniojo mūšio vieta vadinama Vygrydu (arba rečiau Oskopniu).
Atgimimas
Pasaulis atgimsta, ten, kur buvo Asgardas, įsikuria pergyvenę ragnaroką dievai (Odino sūnūs Valis ir Vydaras, Toro sūnūs Magnis ir Modis). Iš vėlių karalystės grįžta Baldras, susitaiko su žudiku Hiodu. Ragnaroką išgyvena du žmonės Lyva ir Lyvtrasis, kurie iš naujo pradeda žmonių giminę. Saulės dukra vietoje motinos keliauja dangumi ir apšviečia žemę.
GCC
GCC – tai laisvųjų kompiliatorių rinkinys, šiuo metu turintis C, C++, Java, Fortran ir Ada kompiliatorius (anksčiau santrumpa GCC reiškė  – GNU C kompiliatorius). Šie kompiliatoriai pasižymi neblogu programos kodo optimizavimu.
Įvairių kalbų rinkinio kompiliatoriai turi savo pavadinimus:
Šarlotės voratinklis
Šarlotės voratinklis  – amerikiečių rašytojo Elwyn Brooks White romanas, pirmą kartą išleistas 1952 m.
Veiksmas
Viename ūkyje kiaulė atsiveda ilgai lauktų paršiukų, vieną iš jų fermeris, dėl jo silpnos sveikatos, pasiryžęs paskersti. Jo duktė pasipriešina tėčiui, išgelbėdama paršelį nuo mirties ir pavadina jį Vilburiu. Mergaitei Vilburis – nepaprastas gyvūnas, kuriam ji skiria visą meilę, rūpestį, globą ir netgi nepabijo nusinešti į mokyklą. Netrukus Fern jį persikelia gyventi į naują tvartą, kur Vilburis patenka pas kitus gyventojus. Bendrauti mėgstantis gyvūnas trokšta kuo greičiau susidraugauti su avimis, karvėmis, antimis, arkliu, kurie nenusiteikę į savo būrį priimti naujo gyventojo. Kai Vilburis sužino, kad jis neišgyvens iki Kalėdų, nauja draugė, vorė Šarlotė, nusprendžia jam padėti.
Vakarinė starta
Vakarinė starta (Emberiza cirlus) – startinių (Emberizidae) šeimos paukštis. Vidutinio dydžio, kiek mažesnė už geltonąją startą, kiek trumpesniu snapu, labiau užapvalintais sparnais. Suaugęs patinas spalvingas, ryškiu pilkai žalsvu viršugalviu, juoda juostele per akį ir juoda pasmakre, geltonu atkakliu ir pagurkliu, ir rusvais šonais žalsva krūtine. Patelės apdaras daugiau rusvas nei geltonas, veidas daugiau išmargintas linijomis, tamsiai pilkšvi – žalsvi sparnų galai, brūkšniuota apačia.
Gyvena Viduržemio jūros kraštuose ir zonose greta vandenyno, kur tinkamas klimatas. Lietuvoje iki šiol nestebėta.
Šaltiniai
thumb|left|Giesmė
Naujoji žurnalistika
Naujoji žurnalistika  – praėjusio amžiaus 7-ojo ir 8-ojo dešimtmečių naujienų pateikimo ir visos žurnalistikos stilius, kuriam būdingas tuo laikotarpiu neįprastas literatūrinių detalių panaudojimas publikacijose. 1973 metais šį žurnalistikos stilių ir jo požymius susistemino Tom Wolfe savo straipsnių rinkinyje, kuris buvo publikuotas pavadinimu „Naujoji žurnalistika“ (The New Journalism). Rinkinį sudarė Tom Wolfe, Truman Capote, Hunter S. Thompson, Norman Mailer, Joan Didion, Terry Southern, Robert Christgau, Gay Talese ir kitų autorių darbai.
Būdingi bruožai
T. Wolfe išskyrė keturias pagrindines naujosios žurnalistikos stiliaus priemones, pasiskolintas iš grožinės literatūros:
Nepaisant šių elementų, naujoji žurnalistika nėra grožinė literatūra. Ši žurnalistikos kryptis išlaikė pranešimų pateikimo taisykles, kuriomis prioritetas teikiamas faktų tikslumui ir publikacijos autoriaus, kaip pirminio šaltinio, svarbai. Norėdami atsidurti pagrindinio veikėjo vietoje žurnalistai privalėjo klausinėti subjektą, ką jis tuo metu galvojo, ką jautė.
Istorija
thumb|Gay Talese – vienas naujosios žurnalistikos pradininkų 1963 metais Tom Wolfe atsitiktinai parašė savo pirmąjį straipsnį naujosios žurnalistikos stiliumi. Tai nutiko po to, kai jis parašė rašinį apie senų, galingų automobilių fanų kultūrą ir išsiuntė laišką redaktoriui, kuriame išdėstė savo mintis apie publikacijos temą. Redaktorius tiesiog ištrynė T. Wolfe kreipimąsi laiške ir išspausdino jį kaip tokį gautą. T. Wolfe laiško pavadinimas buvo originalus: „Štai atlekia (Vrum! Vrum!) ta oranžinės saldainio spalvos (Vhmm!) aptaki gražuolė (Rarrrr!) tokia pakvaišusi (Brammmmmm)…“. Pavadinimas vėliau buvo sutrauktas iki „Oranžinės saldainio spalvos pakvaišusi aptaki gražuolė“ ir tapo T. Wolfe pirmosios knygos (ese rinkinio), išleistos 1965 metais, pavadinimu. Kartą T. Wolfe paskelbė, kad naujoji žurnalistika turėtų nušluoti romaną, kaip svarbiausią grožinės literatūros dalį.
Daugelio pripažinti naujosios žurnalistikos stiliaus atstovai buvo Norman Mailer, Joan Didion, Darrell Bob Houston, Truman Capote, P.J. O’Rourke, George Plimpton, Terry Southern ir Gay Talese. Hunter S. Thompson buvo pirmasis naujosios žurnalistikos ir sensacingosios arba gonzo žurnalistikos specialistas. H.S.Thompson pirmoji knyga „Pragaro angelai: keista ir baisi saga apie nusikaltėlius motociklininkus“ (Hell’s Angels: The Strange and Terrible Saga of the Outlaw Motorcycle Gangs) yra dar pakankamai tradicinis kūrinys, tačiau jau rodo pradžią reportažų, kuriamų, remiantis autoriaus asmeniniais prisiminimais, įspūdžiais. 1966 metais išspausdintas Gay Talese straipsnis žurnale „Esquire“, pavadinimu „Frank Sinatra peršalo“ (Frank Sinatra Has a Cold), buvo svarbus naujosios žurnalistikos kūrinys, kuriame buvo detaliai nupasakota Frank Sinatra išvaizda, nepaisant to, kad autorius niekad iš jo neėmė interviu, nebuvo gyvai jo matęs.
Naujosios žurnalistikos atstovai į tradicinės spaudos sferą atnešė naujų požiūrių į informacijos pateikimą. Psichodelinis judėjimas daugelio tuo laikotarpio rašytojų buvo siejamas su tokiais kūriniais kaip Tom Wolfe „Elektrinis raminamasis išbandymas“ (The Electric Kool-Aid Acid Test). Vietnamo karas buvo taip pat dažnai pasitaikanti tema kaip ir politinė suirutė valstybėje. Terry Southern rašinys „Žavėjimasis Čikagoje“ (Grooving in Chi) žurnale „Esquire“, nupasakojantis 1968 metų Čikagos Nacionalinį demokratų suvažiavimą, buvo parašytas naujosios žurnalistikos stiliumi. Stiliaus metodika buvo panaudota ir mažiau akivaizdiems subjektams, tokiems kaip finansų sfera (George Goodman, kurio pseudonimas buvo Adam Smith, daugelis esė publikuoti žurnale „New York“ ir vėliau surinkti į knygą „Pinigų žaidimas“ (The Money Game).
Keletas tradicinės literatūros šalininkų, tokių kaip Truman Capote su savo knyga „Šaltame kraujyje“ (In Cold Blood) ir Norman Mailer su knyga „Nakties armijos“ (Armies of the Night), pradėjo rašyti naujosios žurnalistikos stiliumi. Tačiau nė vienas autorius nesutiko, kad jo kūryba būtų lyginama su T. Wolfe stiliumi ar kitais, T. Wolfe pasakojimo technikos pasekėjais. Priešingai, daugelis minėtų rašytojų paneigtų, kad jų kūriniai buvo tiesiogiai susiję su kitų to meto naujosios žurnalistikos šalininkų darbais. To priežastis galėjo būti tuometinė šalies politinė suirutė, kuri į save įtraukė ir rašytojus (vieni buvo lojalūs naujosioms kairiosioms, kiti – senosioms dešiniosioms politinėms pažiūroms).
Milda Mildažytė
Milda Stanislava Mildažytė-Kulikauskienė (g. 1937 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos dailininkė, muziejininkė.
Biografija
1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokėsi pas Vladą Karatajų. Nuo 1960 m. (su pertrauka) Nacionalinio Čiurlionio dailės muziejaus darbuotoja, 1982–1997 m. M. K. Čiurlionio skyriaus vedėja. 1976–1980 m. Kauno J. Naujalio meno mokyklos mokytoja.
1987 m. su kitais įsteigė M. K. Čiurlionio draugiją. Sudarė lietuvių dailininkų kūrybos katalogų (Jonas Vaitys, Antanas Žmuidzinavičius), paskelbė straipsnių apie M. K. Čiurlionio kūrybą.
Kūryba
Akvarele nuliejo peizažų („Pažaislis“ 1970 m., „Pavasaris už Kauno marių“ 1982 m., „Plungės parko tiltas“ 2007 m.), teminių kompozicijų („Grybautojos“ 1970 m., „Kazlų Rūdos lentpjūvė“ 1981 m.), architektūros paminklų vaizdų („Dvaras Burbiškėse“ 1997 m., „Paštuvos bažnytėlė“ 1998 m.), nutapė aliejinės tapybos kūrinių („Kelias į Braziukus“ 1971 m., ciklas „Raudonas dvaras“ 1997–1998 m.). Kūrybai būdinga dinamika, lyrizmas, ekspresija, laisvas potėpis, išgrynintų spalvų deriniai.
Nuo 1961 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Latvija, Lenkija, Vokietija); individualios parodos: Vilnius – 1971 m., 2008 m., Kaunas – 1971 m., Panevėžys – 2007 m., Druskininkai – 2008 m. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Ivan Hlinka
Ivanas Hlinka (g. 1950 m. sausio 26 d. Moste − 2004 m. rugpjūčio 16 d. Karlovi Varuose) – Čekijos profesionalus ledo ritulio žaidėjas ir treneris, olimpietis. Jis vienas iš Čekijos visų laikų geriausių ledo ritulininkų ir trenerių. Pradėjo žaisti ledo ritulį nuo 16 metų. Būdamas 20 metų, jis tapo Čekijos komandos „Litvínov“ kapitonu ir įstojo į rinktinę. I. Hlinka padėjo Čekoslovakijos rinktinei laimėti Pasaulio ledo ritulio čempionatus 1972, 1976 ir 1977 m. Jis taip pat pelnė olimpinį bronzos medalį 1972 m. ir sidabro medalį 1976 m.
1981 m. I. Hlinka persikėlė į NHL klubą Vankuverio „Canucks“. Jis su kitu Čekijos ledo ritulininku Jiří Bubla buvo pirmieji Čekijos ledo ritulininkai, kovoję Stenlio taurės finale. XX a. 10-ame dešimtmetyje jis buvo Čekoslovakijos ir Čekijos rinktinės treneris.
I. Hlinka tapo nacionaliniu didvyriu po to, kai jo treniruota Čekijos rinktinė laimėjo aukso medalį 1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Nagane. Tai buvo pirmas kartas, kai NHL išleido savo žaidėjus dalyvauti olimpinėse žaidynėse.
Forsetis
thumb|Forsetis teisėjaujantis teisme
Forsetis buvo laikomas išmintingiausiu ir labiausiai iškalbingu Asgardo dievu. Buvo savo draugo karo dievo Tiro priešingybė. Šis labiau buvo linkęs į kraštutinumus. Kaip taikos dievas Forsetis dalyvavo sprendžiant ginčus bei, kaip ir jo tėvas Baldras, mėgo taiką ir ramybę. Neminimas dalyvavęs ragnaroko kovose, manoma, kadangi buvo taikos dievas.
Forsečio garbinimo vieta Helogolandas. Pagal legendą, dvylika asegeirų arba senolių klajojo po Skandinaviją siekdami surinkti visus įstatymus ir sujungti juos į vieną, kad įsivyrautų amžina visus vienijanti taika.
Buvo teigiama, kad jie surinko visus įstatymus ir išsiruošė į jūros kelionę į nuošalią vietą, kur galėtų aptarti sujungimo procesą. Tačiau keliautojus užklupo audra, jie meldė dievo Forsečio pagalbos, kad išgelbėtų nuo pražūties. Vėliau pastebėjo 13 keleivį, kuris pasirodė laive ir saugiai nuplukdė į negyvenamą žemę. Kaip manoma, pats Forsetis buvo tryliktasis, kuris pravėrė žemę ir iš jos pasirodė šaltinis. Dievas padėjo sujungti surinktus įstatymus ir staiga pradingo.
Petras Tumasonis
Petras Tumasonis-Brandukas (1875 m. rugpjūčio 23 d. Lapšiai, Seirijų valsčius, Seinų apskritis – 1947 m. gruodžio 12 d. Čikaga, JAV) – Lietuvos knygnešys, žurnalistas, redaktorius, rašytojas.
Forsetis
Toji sala tapo Forsečio kulto vieta, o šaltinis – šventąja vieta. Salos niekas nedrįso užpulti. Saloje buvo rengiami visi didžiausi susirinkimai. Ginčai buvo sprendžiami dienos metu, ne žiemą.
Petras Tumasonis
Biografija
Mokėsi Seirijuose ir Seinų vidurinėje mokykloje. Liepojoje tarnaudamas rusų kariuomenėje bendradarbiavo su knygnešiais. 1897–1898 m. Liepojoje leido rankraštinį laikraštį „Vardas kataliko“. 1901 m. atvyko į JAV, 1902–1903 m. redagavo „Žvaigždę“, 1904–1916 m. – „Kataliką“, 1910–1912 m. – „Dagį“. 1916–1943 m. vienas iš „Draugo“ redaktorių. Vertė knygas.
Krėslynai
Krėslynai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, Neries kairiajame krante (22 km), priešais Stavidvarį. Seniūnaitijos centras. Kolektyviniai sodai. Ties Krėslynais Neryje riogso didžiausias jos akmuo – Gaidelis.
DeWayne McKnight
DeWayne „Blackbyrd“ McKnight (g. 1954 m. balandžio 17 d.) – amerikiečių kilmės gitaristas. Nuo 1975 m. iki 1978 m. grojo džiazfanko grupėje „The Headhunters“, o nuo 1978 m. iki 2008 m. – „Parliament-Funkadelic“. Taip pat 1988 m. labai neilgai grojo kartu su „Red Hot Chili Peppers“, tačiau jį greitai pakeitė John Frusciante.
Ragana
thumb|right|[[Hansas Baldungas Grynas. „Raganos“. Medžio raižinys, 1508 m.]]
Ragana – moteriška pasakų ir sakmių būtybė, turinti stebuklingų galių. Su krikščionybės atėjimu imta sieti su velniais ir demonais. Nuo XVII a. sąvoka ragana pradėta taikyti taip vadinamuose raganų teismuose moterims, kur daug dažniau buvo vartojami žodžiai (lenkų, kanc. slavų, lotynų kalbomis) reiškiantys 'kerėtoja, blogodaris'.
Tikėjimas raganomis buvo paplitęs beveik visoje Europoje ir rėmėsi pagoniškųjų tikėjimų liekanomis. Tiesa, skirtinguose regionuose raganos turi šiek tiek kitokias savybes. Panašių į raganas vaizdinių turėjo graikai, romėnai, indai ir kitos tautos.
Spėjama, kad raganos buvo seniausių laikų žiniuonės, laikomos magijos veiksmų atlikėjomis. Raganavimas daug bendra turėjo su magijos veiksmais. Atliekami darbai buvo grindžiami veiksmo magija ir žodžio magija. Žodžio magijai priklausė užkalbėjimai, pirmykštės maldos. Įvairius maginius veiksmus matriarchato laikais atlikinėjo moterys, geriau sugebančios bendrauti su antgamtiniu pasauliu, ypač su dvasiomis, galėjusiomis paveikti savo naudai gamtos reiškinius, numalšinti giminės arba genties priešus, taip pat suteikti bendruomenei gerovę, išgydyti ligas. Raganystė atgaivinta moderniojoje kultūroje. Ją praktikuoja užsiimantys okultine ir panašia praktika asmenys, bendruomenės.
Etimologija
Labiausiai paplitusi etimologija sieja ragana su žodžiu regėti ir teigia ragana buvusi 'regėtoja'. Ši etimologija buvo iškelta jau 1921 (H. Hirt) neatsižvelgiant į kontekstą ir žodžių darybą. J. Otkupščikovas etimologija traktuoja ragana kaip 'raguota būtybė' ir nurodė į giminystę su velniu, kuriam ragai gan būdingi.
Tautosakoje
thumb|200px|Ragana liaudies meno ekspozicijos pavidalu thumb|200px|Ragana ir velnias Juodkrantės Raganų Kalnas
Sakmėse apie jas išliko nemažai kanibalizmo pėdsakų. Pasakojama, kad ragana suvalgė 3x9 prinokusias uogas ir 3x9 neprinokusias, t. y. užmušė ir suvalgė minėtą skaičių suaugusių žmonių ir vaikų. Sakmėse raganos dažnai kepa ir valgo sugautų berniukų mėsą.
Raganų žinioje buvo ir erotinis gyvenimas, kuris pirmykštės bendruomenės sąlygomis turėjo būti reguliuojamas.
Viena būdingiausių raganų galių buvo sugebėjimas pasiversti ir kitus paversti įvairiais gyvūnais, ropliais, rupūžėmis, paukščiais, ožkomis, kalėmis, kumelėmis, kiaulėmis. Tie gyvūnai buvo gyvenimo, mirties, atgimimo simboliai, susiję su visu gyvuoju pasauliu. Jei ragana kurį nors žmogų paversdavo gyvūnu, akmeniu ar medžiu, be jos pagalbos jis negalėdavęs atvirsti žmogumi. Pavertimo laiką galėdavęs sutrumpinti koks nors didvyris arba paprastas žmogus savo tauriais darbais. Raganos vykdydavo visokius griaunančius žmoniją, gyvūniją, augaliją darbus. Raganos dažniausiai pasiversdavo rupūže, kurioje įsikūnijusi piktoji naikinanti dvasia. Tokios rupūžės, reikalui esant, įgyjančios sparnus ir galinčios skraidyti. Jos skrisdavusios į raganų susirinkimus per Rasos šventes. Pavirtusios rupūžėmis, raganos naktį lendančios į tvartus, ganyklas, žindančios karvių pieną, dėl ko karvės nykstančios. Raganų rupūžių seilės laikytos nuodingomis, o jų įkandimas mirtinu. Kartais raganų rupūžių blogį žmonės numaldydavę tik žmonių krauju. Tokias raganas sutikti, užminti, paliesti buvo pražūtinga. Žmonės tikėjo, kad šios rupūžės nemirtingos. Jei tokią rupūžę kas užmuštų ir išdžiovintų, pakabinęs prieš saulę, jos vėlė liktų gyva. Tą rupūžę numetus ant žemės, ji vėl atsigautų, nes susilietimas su žeme sugrąžina jai gyvybę. Todėl rupūžių atvaizdus, padarytus iš vaško, medžio, metalo, žmonės nešiodavo kaip amuletus, apsaugančius nuo blogybių. Apskritai rupūžės buvo laikomos nesibaigiančios gyvybės simboliu.
Raganos norėdamos sukelti audrą, perkūniją, žaibus, mosteli savo paslaptinga raudona lazdele. Tuoj pakyla vėjas, pradeda temti, žaibuoti ir daužytis Perkūnas. Norėdamos sulaikyti kilusią audrą, išblaškyti tamsybes, raganos meta savo raudoną lazdelę aukštyn į tamsą, sakydamos: „Bangpūty, tu imk šį pavidalą", ir tuoj visa gamta nurimsta. Raganos stabdo vis didėjančią žmogaus sėkmę. Jos galinčios atimti ar pakeisti deivės Laimos žmogui skirtą dalią, sveikatą, atsiųsti ankstyvą senatvę, tarpusavio nesantaiką, daugelį kitų nesėkmių. Raganos sukeliančios skausmą, sielvartą, neapykantą primindamos, kad gyvenime niekas negali išvengti nei gėrio, nei blogio, tarp klestėjimo ir nykimo turi būti pusiausvyra, visa gamta ir žmonės nėra amžini, nepajudinami, kad jie visi mirtingi.
Kai vėjo pučiami rugiai vilnija, žmonės sako, kad raganos karpo varpas. Jos kerpa ir gerai augančias avių vilnas, nujodo gerus arklius. Raganos galėdavo atimti javų derlių, karvių pieną, medžiotojams nubaidyti žvėris, o žvejams žuvis. Skraidė ore, skleidė kibirkštis ir ugnį. Didžiausia raganų veikla būdavusi per vasaros solsticiją, kai augalijos ir gyvūnijos suklestėjimas pasiekdavo kulminaciją ir tada jos savo galia siekdavo tai sustabdyti.
Raganų medžioklė
thumb|200px|[[Malleus maleficarum. VII leidimo viršelis]] Tikėjimas kerų galia paplitęs daugelyje kultūrų. Manoma, kad kerais galima paveikti (pvz., juodoji magija), o kenkėjas gali būti nubaustas. Teisinėmis priemonėmis prieš burtininkus bei raganavimą kovota nuo gilios senovės. Pvz., Babilone Hamurabio kodeksas nustatė atitinkamas bausmes. Su burtininkavimu kovota ir Egipte; Biblijoje yra nuostatų dėl elgimosi su burtininkais (burtininko gyvo nepalikite), nors Biblijoje apie raganas nekalbama.
Raganų teisminis persekiojimas suaktyvėjo Viduramžiais (žr. inkvizicija). Pagrindinis kaltinimas raganoms – atkritimas nuo Bažnyčios ir sąjunga su velniu. LDK teisė ne bažnytinės įstaigos, inkvizicijos, o pasaulietiniai teismai. Kaltinta tariamu kenkimu kerais, nužiūrėjimu.
1726 m. 2 Darsūniškio gyventojai – Sofija ir Juozapas Šarkos buvo sudeginti ant laužo už raganavimą, yra manoma, jog tai buvo paskutinis raganų laužas Lietuvoje.
Tikėjimas raganų galiomis paplito ir Bažnyčioje po Raganų kūjo (Malleus maleficarum) pasirodymo (1487). Paskutinis teismas, kuris baigėsi mirtimi, įvyko 1782 m. Šveicarijoje.
Sofijos CSKA (krepšinio klubas)
Sofijos CSKA – Bulgarijos krepšinio klubas, įkurtas šalies sostinėje Sofijoje.
Velniapupių lipai
300px|miniatiūra|dešinėje|Bukalapės velniapupės sėklos, iš kurių gaminami lipai Velniapupių lipai, E427 – maisto papildas, lipai, gaunami iš bukalapės velniapupės (Senna obtusifolia, sinonimas Cassia obtusifolia) arba iš tikrosios velniapupės (Sena tora, sinonimas Cassia tora) sėklų. Naudojami kaip tirštiklis ir drebučius sudaranti medžiaga. Pramoniniai lipai yra miltai, gaminami iš bukalapės ir tikrosios velniapupių sėklų valytų endospermų.
Velniapupių lipai 2009 m. daugiausiai naudojami gyvūnėlių maisto gamyboje. Europos Sąjungoje velniapupių lipams kaip maisto priedui suteiktas kodas E427. Juos leidžia naudoti maisto gamyboje Japonija, Kinija ir Australija. Rusijoje gali būti naudojama gavus specialų leidimą.
Velniapupių lipuose mažiausiai 75% masės sudaro polisacharidas, kurio skeletinę grandinę sudaro manozė (1,4-β-D manopiranozė), o šoninės šakos yra galaktozės (1,6-α-D galaktopiranozė) liekanos, prijungots prie kas 5 manozės liekanos. Manozės ir galaktozės santykis apie 5:1.
Velniapupių lipai, kaip ir saldžiųjų ceratonijų lipai, gali sudaryti gelius su kitomis gelius sudarančiomis medžiagomis – karaginanu, ksantano lipais, todėl maisto ir pašarų pramonėje dažnai naudojami mišiniuose su kitais koloidais.
Zabielė (Staviskų valsčius)
Zabielė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Staviskų, apie 15 km į rytus nuo Kolno ir apie 76 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Juanis
Ženminbi juanis – Kinijos valiuta nuo 1948 m. Ženminbi juanis padalintas į 10 jiao, kurių kiekvienas padalintas į 10 fenų.
Megaros mokykla
Atstovai:
Manilaidas
thumb|right|250px|Manilaido sala Manilaidas – Estijai priklausanti salelė Rygos įlankoje, tarp Kihnu salos ir Testamos pusiasalio žemyninėje šalies dalyje. Plotas 1,9 km², plotis – 0,5 km, aukščiausia vieta – 5,2 m virš jūros lygio. Kartu su šalimais esančiomis negyvenamomis salelėmis Sorgu ir Anilaidu sudaro Manijos gyvenvietę. Administraciškai priskiriama Testamos valsčiui, Pernu apskrityje.
Pirmą kartą dokumentuose paminėta 1560 m. Sala buvo negyvenama iki 1933 m., kai iš kaimyninės Kihnu salos čia gyventi atsikraustė apie 100 gyv. Geriausiais laikais Manilaide gyveno apie 150 gyventojų. Vėliau, tarybiniu laikotarpiu, jų skaičius sumažėjo. 2011 m. duomenimis, Manilaide gyvena 47 žmonės.
Pagrinde veši pievos, miškų beveik nėra. Salos centre yra Kokkõkivi riedulys (didžiausias Pernu apskrityje). Jo aukštis siekia 3,4 m, masė – 20 m³. Papinos pusiasalio kyšulyje stovi 8 m aukščio švyturys. 1991 m. sala paskelbta gamtos rezervatu. Manilaidą galima pasiekti keltu iš Munalaiu prieplaukos, esančios žemyninėje šalies dalyje. Žiemą užšalus Rygos įlankai salą galima pasiekti ledo keliu.
Christopher Paolini
Kristoferis Paolinis (g. 1983 m. lapkričio 17 d. Livingstone, JAV) – amerikiečių rašytojas, žinomas kaip „Paveldėjimo“ ciklo autorius.
Biografija
Christopher Paolini gimė Pietų Kalifornijoje, tačiau užaugo Rojaus slėnyje, Montanoje. Kalnuota ir snieguota Rojaus slėnio vietovė įkvėpė Kristoferį kūrybai.
Pirmasis romanas – „Eragonas“ išleistas 2002 m. „Paolini International LLC“ leidyklos, priklausančios Paolinių šeimai. Norėdamas pareklamuoti savo knygą Kristoferis aplankė per 135 mokymo įstaigas ir bibliotekas.
2002 m. vasarą, amerikiečių rašytojo Karlo Hjaseno (Carl Hiaasen) įsūnis užtiko knygą knygyne ir parodė ją savo įtėviui. Šis Kristoferį supažindino su savo leidėju Alfred A. Knopf. „Eragonas“ antrąkart išleistas 2003 m.
4-toji knyga – „Paveldėjimas“ išleista 2012 m.
Adomiškis (Molėtai)
Adomiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Alantos.
First Vienna FC
Vienos „First Vienna“ – Austrijos futbolo klubas iš Vienos.
Seniausias šalies futbolo klubas, priklausantis „Club of Pioneers“ organizacijai.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1894 m. Savo laiku buvo vienas stipriausių klubų Austrijoje. Daugakrtiniai šalies čempionai.
Vėliau iškrito į žemesnius divizionus ir žaidė regioninėse pirmenybėse.
Nuo 2022–2023 m. rungtyniavo Austrijos 2. Liga.
Pasiekimai
1938 m. Vokietija okupavus Austriją pastarosios klubai buvo priversti žaisti Vokietijos pirmenybėse, kadangi Austrijos pirmenybės panaikintos. „First Vienna“ šiose varžybose dalyvavo iki karo pabaigos ir buvo vienas stipriausių austrų klubų.
Jesse Tobias
Jesse Tobias (g. 1972 m. balandžio 1 d.) – amerikiečių kilmės gitaristas. Geriau žinomas, kaip Morrissey grupės gitaristas, su kuriuo kartu dirba nuo 2005 m. Muzikantas taip pat 1993 m. Red Hot Chili Peppers grupėje pakeitė gitaristą John Frusciante, tačiau jau po mėnesio buvo pakeistas kito gitaristo Dave Navarro.
Fluminense Football Club
Fluminense Football Club – Brazilijos futbolo klubas, iš Rio de Žaneiro.
Istorija
1902 metais įkurtas Rio de Žaneire.
Klubo komanda 2011–2012 m. sezone žaidė Brazilijos Campeonato Brasileiro Série A lygoje.
Franz Boas
Francas Boasas (Franz Boas; 1858 m. liepos 9 d. – 1942 m. gruodžio 21 d.) – antropologas, kalbininkas, amerikiečių antropologinės mokyklos pradininkas („amerikietiškosios antropologijos tėvas“).
Idėjos
Francas Boasas antropologiją suprato kaip patį bendriausią – visuminį (holistinį) mokslą apie žmones, pagrįstą kultūros samprata. Jis buvo pradininkas vadinamosios keturių krypčių (subdisciplinų) antropologijos JAV, susidedančios iš kultūrinės, fizinės ir lingvistinės antropologijos bei proistorinės archeologijos. 1900 m. įkūrė Amerikos antropologų asociaciją. Kolumbijos universitete, Niujorke (kur profesoriavo 1896–1936 m.) pradėjo kultūrinio reliatyvizmo tradiciją JAV antropologijoje. Daugiausiai tyrinėjo Šiaurės Amerikos inuitus (eskimus) ir indėnų grupes (ypač kvakiutlius). Įkūrė žurnalą International Journal of American Linguistics (1917 m.), Amerikos kalbininkų draugiją (1928 m.). 1907–1908 antropologų draugijos prezidentas, 1931 m. Amerikos mokslo plėtros asociacijos prezidentas.
Boasas suformulavo kultūrinio reliatyvizmo principą, tai yra, teigė, jog neegzistuoja visoms kultūroms bendrų vertinimo kriterijų ir kiekvieną iš jų reikia pažinti „iš vidaus“. Jis suskirstė antropologiją į keturias pagrindines šakas: fizinę antropologiją, kultūrinę antropologiją, lingvistinę antropologiją ir archeologiją.
Francas Boasas, plačiai vartodamas kultūros arealų sąvoką, kultūros arealus apibrėždavo kaip pagrindinių kultūrinių panašumų provincijas. Pvz., Šiaurės Ameriką jis suskirstė į septynis kultūros arealus. Lygindamas besiribojančių genčių ar tautų kultūrų istorijas jis įrodė daugelio kultūrinių bruožų difuzijos ribas, paruošė kultūrinių arealų žemėlapius, kurie buvo daug detalesni nei vokiečių difuzionistų. Vietoje evoliucionistinių kultūrų raidos modelių siūlė Vienos kultūrinėje-istorinėje mokykloje (ypač V. Šmito) naudotą istorinį-lyginamąjį metodą bei savo paties sukurtą pastarojo variantą – istorinį partikuliarizmą, suderintą su kultūrinio reliatyvizmo principais.
Boaso istorinis partikuliarizmas – analitinis požiūris, laikantis, kad kiekviena visuomenė ar kultūra turi būti suprasta iš jos pačios atskiros (particular) ir savitos dinamikos.
Bibliografija
Pagrindiniai veikalai:
Mosėdžio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Mosėdžio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Mosėdžio miestelyje, 700 m į rytus nuo Skuodo–Salantų kelio, Bartuvos dešiniajame krante. Vėlyvojo baroko stiliaus. Tai seniausia Skuodo rajono savivaldybėje esanti bažnyčia.
Istorija
Mosėdis 1421–1842 m. buvo Žemaičių vyskupų valda. Mosėdžio bažnyčia minima 1544 m. 1629 m. įsteigta, 1804 m. atkurta parapinė mokykla.
1773–1783 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. Jai 1811 m. pristatytas medinis, 1844 m. – mūriniai bokštai. 1845 m. kapinėse sumūryta koplyčia. 1850 m. bažnyčią konsekravo Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius. 1895–1898 m. Mosėdyje kunigavo Juozas Tumas-Vaižgantas. 1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Žemaičių vyskupijos ordinaro mosėdiškio vyskupo Pranciškaus Karevičiaus (1861–1945) vardu 1936 m. pavadinta pradžios mokykla, kurią jis pats pašventino.
Architektūra
thumb|left|190px|Centrinis bažnyčios altorius
Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, kryžminio plano, dvibokštė, bazilikinė, trijų navų. Plačią centrinę navą kerta transeptas, kurio sparnai neišsikiša, bet viduje sukuria kryžminio plano iliuziją. Šonines navas dengia buriniai skliautai, navą ir transeptą – lentų lubos. Bažnyčioje yra 7 altoriai. Didysis altorius klasicistinių formų, dviejų tarpsnių (tęsiasi iki lubų). Tokio pat aukščio, panašių formų ir priekiniai transepto altoriai. Šoniniai transepto altoriai kuklesni.
Šventoriaus tvora aukšta, akmenų mūro, su tinkuoto mūro vartais, kuriuose stovi bažnyčios globėjo šv. arkangelo Mykolo skulptūrinė grupė sukurta Jono Pušinsko. Palei tvorą šventoriuje įrengtos degtų plytų mūro koplytėlės su Kalvarijos kalnų stočių skulptūriniais paveikslais. Šalia bažnyčios yra klebonija.
Didysis šarvuotis
Didysis šarvuotis (Priodontes maximus) – šarvuotinių (Dasypodidae) šeimos žinduolis, kuris yra maždaug avies didumo – didžiausias iš visų šarvuočių. Dienos karščio išvengia ilsėdamasis urve, o pasimaitinti išlenda naktį. Stipriais nagais jis įsikasa į miško paklotėje stūksančio termityno vidurį, visai nekreipdamas dėmesio į termitų įkandimus. Jo vidurinis nagas būna 20 cm ilgio – ilgiausias visoje gyvūnų karalystėje.
Užauga iki 1 m, uodega 51 cm ilgio. Gyvena miškuose, paplitęs nuo Venesuelos iki Šiaurės Argentinos. Patelės atsiveda po 1-2 jauniklius. Minta skruzdėlėmis, kirmelėmis, termitais, vorais ir gyvatėmis.
Karolis XI
Karolis XI (SV Karl XI, 1655 m. lapkričio 24 d. Stokholmas – 1697 m. balandžio 5 d. ten pat) – 1660–1697 m. Švedijos karalius.