cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikronių akmuo
Apie akmenį
Riedulį sudaranti uoliena – granitinis – biotitinis plagiogneisas. Nustatyti šie mineralai: plagioklazas (50-60 %), kvarcas (20-30 %), biotitas (20-25 %), taip pat epidotas, cirkonas, apatitas. Kristalinių grūdelių dydžiai: plagioklazo – < 6 mm, biotito – < 2 mm, kvarco – < 1 mm. Uolienos tekstūra – gneisiška, o struktūra – blastocementinė, kataklistinė su porfyroklastinės struktūros elementais (plagioklazo grūdelių dydis iki 6 mm), įvairiagrūdė (nuo iki smulkiagrūdės iki vidutingrūdės). Jo matmenys 6 x 3 x 2,2 m. Dalis akmens yra žemėje. Ant vieno šio akmens šono yra įrašas „MOPT“ 31-38 cm dydžio, o horizontaliame lygyje raidės išdėstytos 1,95 m atkarpoje, kitoje pusėje – kryžius (vertikali kryžma 27 cm, horizontali - 29,5 cm).
Istorija
Žmonės pasakoja, kad prie šio akmens vaidenasi. Jį dar vadina Didžiuoju akmeniu. Yra žinoma, kad apie 1904–1905 m. tas akmuo buvo riba, skyrusi pono žemę nuo valstybės žemės. Ponas savo pusėje iškalęs ženklą „MOPT“. Virš užrašo yra rodyklė. Ta rodyklė rodė kryptį į pono žemę. Raides žmonės aiškino taip: lenkų kalba „Moje pieniadze tutoj" išvertus į lietuvių kalbą – „Mano pinigai čia“. Yra pasakojama apie tai, kad šį didžiulį akmenį užritinę kareiviai, kai Napoleonas čia užkasęs brangų lobį. Prieš keletą metų traktorininkas netoliese iškasė puodą su pinigais (dabar jie saugomi Trakų pilies muziejuje).
Akmens viršuje yra duobutė, kurioje, 1973 m. P.Čiupaila (87 m. mažiaus) pasakojo, visada yra vandens ir tikėjo nepeprasta gydomąja galia. Tuo vandeniu žmonės gydė akis. Ateidavo, apsiplaudavo akis, padėdavo pinigus prie akmens ir jų neimdavo, kol jų nepaimdavo klebonas. Už juos jis laikydavo mišias. Tas vanduo buvo laikomas šventu. Šis akmuo – senovės aukų akmuo. Kažkada buvęs garbinamas.
Akmenį yra aprašęs archeologas Petras Tarasenka savo 1958 m. išleistoje knygoje „Pėdos akmenyje“.
Viktoras Miliūnas
Viktoras Miliūnas (1916 m. vasario 16 d. Blantaire, Škotija – 1986 m. lapkričio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, dramaturgas, prozininkas, vertėjas.
Krepšinis 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
150px|right 2004 m. krepšinio olimpinės varžybos vyko nuo rugpjūčio 15 d. iki rugpjūčio 28 d. Helliniko Olimpiniame komplekse (grupinis turnyras) bei Atėnų Olimpiniame sporto komplekse (atkrintamosios rungtynės). Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė ketvirtą kartą iš eilės dalyvavo Olimpinių žaidynių krepšinio rungtyje ir pirmą kartą nelaimėjo medalių. Lietuvos rinktinei itin nesėkmingai susiklostė Olimpiados pusfinalio rungtynės su Italijos rinktine, kuriai buvo pralaimėta rezultatu 91:100, o rungtynes dėl bronzos medalių Lietuvos rinktinė pralaimėjo JAV rinktinei rezultatu 96:104.
Mažasis kragas
Mažasis kragas (Tachybaptus ruficollis) – kraginių (Podicipedidae) šeimos vandens paukštis.
Krepšinis 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
A grupė
! Šalis ! 🇪🇸 ! ! 🇦🇷 ! ! ! ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
Viktoras Miliūnas
Biografija
thumb|240px|Paskutinieji gyvenimo metai [[Nida|Nidoje]] thumb|240px|Rašytojo kapas [[Antakalnio kapinėse]]
Krepšinis 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
B Grupė
! Šalis ! ! ! ! ! ! 🇦🇴 ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
Mažasis kragas
Nugarinė pusė juosva. Viršugalvis, sprandas ir smakras juodi. Skruostai, gerklė ir kaklo priekinė dalis ryškiai rudi, kaklas rusvas. Kūno ilgis ~27 cm, masė 200 g.
Krepšinis 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Medaliai
! Auksas ! Sidabras ! Bronza
Mažasis kragas
Lietuvoje retas. Gyvena mažuose užžėlusiuose ežeruose, upių užutėkiuose, sutinkamas kūdrose, durpynuose, tvenkiniuose. Lizdą susuka seklumose. Į Lietuvą atskrenda balandį, išskrenda rugsėjį-spalį.
Krepšinis 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
A Grupė
! Šalis ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
Trečiasis artilerijos pulkas
Trečiasis artilerijos pulkas – Lietuvos kariuomenės dalinys, veikęs 1921–1940 m.
Krepšinis 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
B Grupė
! Šalis ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
Trečiasis artilerijos pulkas
Istorija
Artilerijos pulko pradžia laikoma pirmojo pėstininkų pulko trečioji artilerijos baterija, įkurta 1919 m. kovo pabaigoje. Iš jos ir kitų dviejų artilerijos baterijų 1920 m. kovą buvo suformuotas Trečiasis artilerijos divizionas, kurį performavus, 1921 m. įkurtas Trečiasis artilerijos pulkas. Pulko štabas ir baterija nuo 1931 m. buvo dislokuotas Kaune, kitos baterijos nuo 1935 m. – Marijampolėje ir Prienuose. 1931 m. pulkas buvo apginkluotas 77 įvairaus kalibro patrankomis ir haubicomis. 1940 m. pulke buvo dvi 75 mm patrankų baterijos ir viena 105 mm haubicų baterija. TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. rugpjūčio 30 d. pulkas buvo išformuotas.
Viktoras Miliūnas
Biografija
Gimė angliakasio ir namų šeimininkės šeimoje. 1921 m. su tėvais grįžo į Lietuvą, apsigyveno Vilkaviškyje. Pirmasis eilėraštis žurnale išspausdintas 1930 m., o pirma autorinė knygelė „Šešios verpėjos“ – 1935 m. Baigęs Vilkaviškio gimnaziją, 1935–1941 m. studijavo prancūzų kalbą bei literatūrą Kauno Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universitetuose. Taip pat lankė Balio Sruogos teatro seminarą, spaudoje spausdino eilėraščius, apsakymus, apybraižas, išvertė keletą knygų jaunimui. 1940 m. persikėlęs į Vilnių, vaidino Vaidilos, vėliau Vilniaus dramos teatre.
V.Miliūnas blaškėsi tarp kūrėjo ir kritiko pozicijų. Yra išspausdinęs daug straipsnių ir recenzijų apie respublikos teatrus bei juose pastatytus spektaklius. Taip pat, sukūrė nemažai pjesių mažajai scenai (tarp jų – „Sienlaikraštis“, „Neramūs žmonės“, „Savininkėliai“, „Į pakalnę“) bei originalių daugiaveiksmių pjesių („Še tau, kad nori!“, „Vidurdienio debesys„, „Žuvėdros palydi“, „Pasivaikščiojimas mėnesienoje“, „Karuselė“ etc.).
1953 m. V.Miliūnas su kūriniu „Tvirti kaip geležis“ debiutuoja vaikų literatūroje. Rašytojo tekstai vaikams pasižymi poetika, pedagogišku jautrumu. Kiti kūriniai pasirodė po 21 metų pertraukos. „Evalduko metai“ (1986) Pastaroji knyga – brandžiausias autoriaus kūrinys vaikams.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1960–1961 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1960–1961 m.
Pilionių piliakalnis
Pilionių piliakalnis su gyvenviete, Mateikiškių piliakalnis, Majakas – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24163) Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Mateikiškių, Želvos seniūnija. Pasiekiamas keliu Želva – Šešuoliai, yra į dešinę šiaurės vakarų kryptimi nuo kelio, ties nedideliu piliakalnį juosiančiu posūkiu.
Širvintų Lauryno Stuokos-Gucevičiaus gimnazija
Širvintų Lauryno Stuokos-Gucevičiaus gimnazija – dieninė bendrojo ugdymo mokykla Širvintose, Vilniaus g. 69, vykdanti pagrindinio, vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190360892.
Pilionių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Vakarinis ir pietvakarinis šlaitas kiek nuolaidesnis, čia 5 m žemiau aikštelės yra 40x25 m dydžio trikampė terasa. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 30x20 m dydžio, aplink apjuosta 0,6 m aukščio, 6 m pločio pylimu. Vakariniame piliakalnio šlaite, 5 m žemiau aikštelės yra 6 m pločio, 0,5 m gylio griovys, už kurio likusi trikampė, smaigaliu į vakarus 23x22 m dydžio terasa. Pietiniame piliakalnio šlaite, 7 m žemiau aikštelės yra 26 m ilgio, 9 m pločio terasa. Rytiniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 9-10 m aukščio.
Aikštelė apardyta XIX a. kapinių, apkasų. Išlikusi Vitoldo Kvietkovskio antkapinio paminklo rausvo šlifuoto akmens antkapinė plokštė su iškaltu kryžiumi ir įrašu ''„Tu / spoczywaja zwloki / S. P. / Witolda / KWIATKOWSKIEGO / Zyl lat 23 / Um. 4 lipca 1857 r. / Pokoj Tego Duszy / Sculp Sobolewski“''. Įrašas apsitrynęs. Aikštelė ir pietinis šlaitas dirvonuoja, kita apaugę lapuočiais. Pietvakarine papėde tekantis upelis kanalizuotas, pietrytinėje papėdėje nutiestas Želvos – Šešuolių kelias.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 2,46 ha. Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 2500 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 26 ha.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Viktoras Miliūnas
Nida
1961–1986 m. gyveno ir kūrė Nidoje. Marios, Nida ir visa Neringa buvo pagrindinė rašytojo kūrybos tema. Ir šiandien vyresnio amžiaus nidiškiai Viktoro Miliūno knygose atpažįsta save. Kuršių nerija ir jos gyventojai Viktorui Miliūnui buvo neišsenkamas temų lobynas.
2005 m. lapkričio 11 d. Neringos savivaldybės tarybos sprendimu Nr. TI-180 Neringos savivaldybės viešajai bibliotekai suteiktas rašytojo, Nidos metraštininko Viktoro Miliūno vardas. Rašytojo žmona Angelė ir sūnus Kęstutis padovanojo bibliotekai dalį Viktoro Miliūno archyvo: rankraščių, knygų, fotonuotraukų.
Plokštuma
thumb|Dvi persikertančios plokštumos Plokštuma – tobulai plokščia dvimatė daugdara arba paviršius, dvimatė afinioji erdvė. Plokštumoje išsidėsčiusias geometrines figūras tirianti geometrijos šaka vadinama planimetrija.
Naudojant Dekarto koordinačių sistemą trimatėje erdvėje kiekviena plokštuma nusakoma lygtimi, kurios bendra forma yra:
Lill Lindfors
Maj Lillemor „Lill“ Lindfors (g. 1940 m. gegužės 12 d. Helsinkyje) – Švedijos dainininkė ir aktorė.
Lindfors gimė Helsinkyje, tačiau 1948 metais šeima persikėlė į Švediją. Nuo 7 dešimtmečio Lill yra populiari muzikos atlikėja Skandinavijoje. 1966-aisiais kartu su atlikėju Svante Thuresson 1966 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse atlikę kūrinį „Nygammal vals“ užėmė antrą vietą.
1985 m. vedė Geteborge vykusį 1985 m. „Eurovizijos“ konkursą. Nuo 1998 m. ji UNICEF geros valios ambasadorė.
Diskografija
{|
Kibirkštis (Klaipėda)
Kibirkštis – lietuvių laikraštis, leistas 1921–1922 m. Klaipėdoje.
Istorija
Ėjo kartą per mėnesį vietoj jaunimo laikraščio „Darželis“. Leido ir redagavo Martynas Glažė. Spausdino Ryto spaustuvė Klaipėdoje. Išėjo 2 numeriai.
Nagrinėjo jaunimo klausimus, informavo apie svarbiausius Klaipėdos krašto įvykius, spausdino žinias ir iš kitų Lietuvos vietovių.
Primorės kraštas
thumb|right|260px|Nachodkos miestas ir uostas thumb|right|260px|Sichote Alinio kalnai pavasarį thumb|right|260px|Chankos ežero pakrantė
Primorės kraštas, arba Primorė (Приморье) – Rusijos administracinio teritorinio suskirstymo vienetas (federacijos subjektas). Jis yra Rusijos rytuose, Tolimųjų Rytų federalinės apygardos pietinėje dalyje, prie Japonijos jūros. Šiaurėje ribojasi su Chabarovsko kraštu, vakaruose – su Kinija, pietvakariuose – su Šiaurės Korėja. Administracinis centras – Vladivostokas.
Reljefas
Centrine krašto dalimi driekiasi Sichote Alinio kalnai (įeinantys į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą); aukščiausia viršukalnė – Anikas (1855 m.) Pietvakariuose plyti Chankos ežero žemuma.
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų, musoninis. Vasaros šiltos ir drėgnos, vyrauja oro masės nuo vandenyno, tuo tarpu žiemos šaltos ir sausos, nes vyrauja žemyninės oro masės. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -12-27 °C, liepos 14-21 °C. Metinis kritulių kiekis 600–900 mm. Dažni taifūnai.
Vandenys, augmenija
Svarbiausia upė – Usūris (Amūro baseinas). Telkšo didelis Chankos ežeras. Apie 70 % krašto dengia mandžūrinio tipo spygliuočių ir mišrieji miškai. Gamta saugoma 5 rezervatuose: Sichote Alinio, Lazovo, Usūrio, Kedrų Daubos ir Tolimųjų Rytų.
Gyventojai
Dauguma kašto gyventojų susitelkę pietuose, tuo tarpu centrinė ir šiaurinė dalis apgyvendinta retai.
Tautinė sudėtis: Taip pat yra senųjų Primorės gyventojų udegėjų, buriatų.
Didžiausi miestai (tūkst. gyv., 2008 m.):
Žalsvasis ferokaktusas
Žalsvasis ferokaktusas (Ferocactus viridescens) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas. Stiebas statinaitės formos, iki 1 m aukščio ir 30 cm skersmens. Dygliai stori ir sumedėję, iki 15 cm ilgio. Žydi gelsvai žaliais žiedais. Pražysta po 10 metų.
Auga Kalifornijos pietvakarinėje dalyje, Meksikoje. Auginamas ir kaktusininkų kolekcijose.
Parinakočos provincija
Parinakočos provincija  – provincija Peru, Ajakučo departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 8 apygardas. Sostinė – Korakora.
Apygardos
thumb|left|250px|[[Sara Sara ugnikalnis]]
Švedijos vyrų futbolo rinktinė
Švedijos vyrų futbolo rinktinė (SV svenska fotbollslandslaget) – Švedijai atstovaujanti futbolo komanda, kurią kontroliuoja Švedijos futbolo asociacija. Rinktinės aukščiausi pasiekimai – aukso medalis 1948 metų olimpinėse žaidynėse, 2 vieta 1958 metais Švedijoje rengtame pasaulio čempionate, dviejuose pasaulio čempionatuose užimta trečia vieta.
Keturi vėjai
Keturi vėjai – avangardinės literatūros kūrėjų futuristų žurnalas, 1924–1928 m. nereguliariai leistas Kaune.
Linkiškiai
Linkiškiais vadinami kaimai:
Keturi vėjai
Istorija
Naujos literatūros srovės – „Keturvėjininkų“ atstovai 1922 m. vasario 16 d. išleido vienkartinį leidinį „Keturių vėjų pranašas“. Jame išdėstė savo kūrybinius principus. 1924 m. išėjo pirmasis žurnalo numeris. Spausdino „Raidės“ spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Leido ir redagavo Juozas Petrėnas (Petras Tarulis), Antanas Rimydis. Skleidė futurizmo ir ekspresionizmo estetikos principus, savo deklaracijose kritikavo tradicinius literatūros kanonus, maištavo prieš vyresniuosius lietuvių rašytojus. Rašė Kazys Binkis, Augustinas Gricius, Petras Janeliūnas, Juozas Petrėnas, Bronys Raila, Salys Šemerys, Alfonsas Šimėnas, Juozas Švaistas, Teofilis Tilvytis, Juozas Tysliava, Juozas Žlabys-Žengė ir kt.
1990–1991 m. Kaune leistas literatūrinis dvimėnesis žurnalas „Keturi vėjai“. Iki 1991 m. Nr. 2 ėjo kaip Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos mėnesinis žurnalas. Spausdino originaliąją lietuvių rašytojų kūrybą. Tiražas: 1990 m. – 15 000 egz., 1991 m. – 11 300 egz. Išleisti 6 numeriai. Vyr. redaktorius Arvydas Lapukas.
Linkiškės
Linkiškės – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kaltanėnų.
Star
Star – dviejų žmonių įgulos kilinis burlaivis.
Istorija
1910 m. „Star“ klasės burlaivio dizainą sukūrė Francis Sweisguth. Pirmieji 22 „Star“ laivai buvo sukonstruoti Port Vašingtone, Niujorko valstijoje. 1932 m. burlaivio klasė įtraukta į 1932 m. vasaros olimpinių žaidynių programą ir nuo to laiko dalyvavo visose olimpinėse žaidynėse, išskyrus 1976 m. vasaros olimpines žaidynes. 2011 m. Sankt Peterburge buvo nuspręsta iš olimpinės programos išbraukti kilinius burlaivius, todėl nuo 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių „Star“ klasė buvo išbraukta iš programos. 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės „Star“ klasei buvo paskutinės. 2012 m. olimpinėje programoje ši burlaivių klasė buvo pati seniausia burlaivių klasė ir ilgiausiai naudota burlaivių klasė olimpinių žaidynių istorijoje.
Dariusz Rosati
Dariušas Rosatis (, g. 1946 m. rugpjūčio 8 d. Radome) – lenkų ekonomistas, politikas, buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras (1995–1997 m.).
Garždenis
Garždenis (Lotus) – pupinių (Fabaceae) šeimos Faboideae pošeimio augalų gentis.
Dariusz Rosati
Biografija
1964 m. baigė bendrojo lavinimo licėjų, mokėsi Aukštosios planavimo ir statistikos mokyklos (dabar – Varšuvos ekonomikos mokykla) Užsienio prekybos fakultete. Čia 1969 m. gavo magistro diplomą. 1973 m. apsigynė daktaro, o 1978 m. – habilituoto daktaro disertaciją. Nuo 1990 m. – Varšuvos ekonomikos mokyklos (VEM) profesorius. Specializuojasi makroekonomikos, eurointegracijos, finansų ir tarptautinės prekybos srityje.
Garždenis
Daugiamečiai žoliniai augalai. Stiebai kylantys arba statūs. Lapai neporiškai plunksniški. Žiedai sutelkti skėtiškose kekėse. Peržydėjęs vainikėlis nukrinta. Ankštys linijiškos, daugiasėklės. (Botaninio genties pavadinimo reikia nepainioti su tropiniais vandens augalais – lotosais (Nelumbo).)
Dariusz Rosati
Biografija
1978–1979 m. dirbo Citibank konsultantu Niujorke, buvo įvairių tarptautinių organizacijų (Pasaulio banko, UNIDO, Europos Komisijos, Tarptautinės darbo organizacijos) ekspertas.
1985 m. įkūrė ir pradėjo vadovauti VEM Pasaulinės ekonomikos institutui. 1986–1987 m. buvo Prinstono universiteto vizituojantis profesorius. 1988–1991 m. vadovavo Lenkijos užsienio prekybos ir kainų institutui, 1989–1993 m. buvo konsultacinės firmos Ernst & Young Poland partneris. 1991–1995 m. vadovavo JT Europos ekonominės komisijos Ženevoje Centrinės ir Rytų Europos šalių sekcijai.
1987–1990 m. buvo Lenkijos ekonominių reformų komisijos narys, 1988–1989 m. – LLR Ministrų tarybos pirmininko M.Rakovskio konsultantas, 1994–1997 m. – Lenkijos vyriausybės Ekonominės strategijos tarybos narys.
1995 m. gruodžio mėn. – 1997 m. spalio mėn. buvo Užsienio reikalų ministras J. Oleksio bei V.Cimoševičiaus vyriausybėse.
1998–2004 m. buvo Lenkijos pinigų politikos tarybos narys. 2001–2004 m. dalyvavo Europos Komisijos pirmininko Romano Prodi ekonomikos patarėjų grupės veikloje.
2004–2009 m. buvo Europos Parlamento deputatas, 2011 m. išrinktas į Lenkijos Seimą pagal Piliečių platformos sąrašą.
Papildoma informacija
Komandoro didžiuoju kryžiumi]].
Garždenis
Gentyje yra apie 150 rūšių:
Liuksemburgo futbolo varžybos 1961–1962 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1961–1962 m.
Garždenis
Lietuvoje auga 3 rūšys:
thumb|left|[[Pelkinis garždenis (Lotus pedunculatus)]]
Pastaba:
Slavianskojė (Pronyčiai)
Slavianskojė (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Turgenevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Pravainītjai prūsiškos kilmės. 1315 m. minimi Prawaynitegen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Slavianskojės apylinkės (Славянский cовет) centras.
Kęstutis Baltrušaitis
Kęstutis Baltrušaitis (g. 1938 m. liepos 21 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1965 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1969 m. medicinos mokslų kandidatas.
Nuo 1968 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, Histologijos ir embriologijos katedros vedėjas; nuo 1983 m. docentas. 1977–1980 m. vadovavo Orano universiteto (Alžyras) Medicinos fakulteto Histologijos ir embriologijos katedrai, dirbo universiteto Elektroninės mikroskopijos laboratorijoje. 8 išradimų autorius.
Konsepsjono ežeras
Konsepsjono ežeras  – ežeras rytų Bolivijoje, Santa Kruso departamente, Čikitanijoje. Telkšo 248 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 21 km, plotis iki 16 km. Plotas smarkiai kinta, priklausomai nuo metų laiko. Krantai miškingi, užpelkėję. Įteka Kimonės upė (iš Isosogo pelkynų), išteka Itonomaso upė, priklausanti Amazonės baseinui.
Konsepsjono ežeras priklauso Ramsaro konvencijos saugomiems pelkynams.
Drabužninkai
Drabužninkai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Tolkiškių.
Hapoel Bnei Lod FC
Hapoel Bnei Lod FC – Izraelio futbolo klubas iš Lodo.
Istorija
Klubas įkurtas 1957 m. 1984 m. iškovojo šalies futbolo taurę.
Kama (dievas)
thumb|200px|Tradicinė Kamos ikonografija XIX a. piešinyje
Kama ( „aistra, troškimas“) – hinduizmo meilės dievas, apsarų valdovas. Įasmenina kamą plačiąja prasme – jutiminius malonumus. Dar vadinamas Abhirūpa („gražusis“), Darpaka („pasileidęs“), Madana („svaiginantis“), Smara („prisimenantis“).
Sykiais minimas jau „Rigvedoje“ ir „Atharvavedoje“. Taitiryja brahmanoje sakoma, kad Kama yra teisingumo dievo Dharmos ir tikėjimo deivės Šradhos antrasis sūnus, Harivanšoje – kad Lakšmės sūnus. Kamos žmona yra Rati („meilės žaismas“), o sūnus – Trišna („troškimas“).
Pasak vieno mito Kama užrūstino į askezę pasinėrusį Šivą, kai paleido į jo širdį strėlę, mėgindamas sužadinti šio geismą Parvatei. Iš Šivos trečiosios akies išsiveržusi liepsna pavertė Kamą pelenais, todėl jis buvo pramintas Anangu („bekūniu“). Paklausęs Rati maldavimų Šiva jį atgaivino ir Kama atgimė kaip Krišnos ir Rukminės sūnus Pradjumna.
Ikonografijoje Kama vaizduojamas kaip jaunikaitis, sėdintis ant papūgos ar gegutės, rankose laikantis lanką iš cukranendrės, kurio templė – iš bičių, o 5 strėlės – iš gėlių. Kama atitinka graikų Erotą, Amūrą.
Birštono piliakalnis
Piliakalnis
miniatiūra|180px|left|Stogastulpis papėdėje (skulpt. [[Ipolitas Užkurnys|I. Užkurnys)]] Piliakalnis apjuostas daubų. Šlaitai statūs, 13–20 m aukščio. Aikštelė ovali, apie 70 x 35 m dydžio, jos šiaurės vakarų dalis suardyta - iškastos vandentiekio rezervuaro duobės. Piliakalnio pietinėje papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų. Piliakalnis apaugęs medžiais ir krūmais. Iš šiaurės pusės griovys jungia piliakalnį su gretima aukštuma. Piliakalnis ir aukštuma sujungti laiptais.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1953 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Rasta lipdytos grublėtu paviršiumi ir žiestos keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 1968 m. archeologai nustatė piliakalnio teritoriją.
Istorija
Birštono piliakalnis nuo seno apipintas legendomis ir padavimais. Sakoma, kad čia po medžioklių ilsėdavęsis Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. XIV a. pabaigoje ir vėliau piliakalnyje stūksojo tvirta, sunkiai paimama medinė Birštono pilis (pasak Burgundijos diplomato Žilibero de Lanua, 1414 m. nedidelė pilies pastatų dalis buvo plytų mūro), galbūt vienaamžė su pirmąja Punios pilimi. Ją supo gilios, šaltiniuotos raguvos, pelkė, gilus griovys, pylimas ir įtvirtinta papilio gyvenvietė. Pilyje veikė Ldk medžioklės dvaras; XIX a. buvusi Birštono pilies vieta vietos žmonių vadinta Užkeiktu dvaru.
Vytauto laikais Birštonas buvo strategiškai svarbi LDK vietovė. Medinė pilis ne kartą pulta kryžiuočių. XIV–XVI a. pilyje apsistodavo didieji kunigaikščiai ir didikai, atvykdavę į šiose vietose rengtas medžiokles; kartais pilis tapdavo prieglobsčiu nuo priešo kariuomenės besislepiantiems apylinkių gyventojams. 1473 m. Birštono pilyje nuo šalyje siautusio maro su šeima slėpėsi Ldk Kazimieras Jogailaitis. Pilis netekusi gynybinės reikšmės ir nunykusi XV–XVI a.
Portmadogas
Portmadogas – miestas šiaurės vakarų Velse, 32 km į pietus nuo Kernarvono. Geležinkelio stotis. Yra jūrų muziejus, turizmo reikmėms pritaikytas senasis geležinkelis.
Deva (Rumunija)
Deva  – miestas vakarų Rumunijoje, Transilvanijoje, Murešo upės kairiajame krante. Hunedoaros apskrities administracinis centras. Pro miestą eina Segedo–Brašovo plentas (E68) ir geležinkelis, atsišakoja kelias į Hunedoarą. Vario rūdos apdirbimo, statybinių medžiagų pramonė. Veikia ekologijos ir turizmo universitetas. Yra Magna Curia rūmai, Devos pilies griuvėsiai.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Deva minima nuo 1269 m. Miestas 1550 m. nuniokotas osmanų, vėliau atstatytas ir įtvirtintas.
Ausuotasis kragas
Ausuotasis kragas (Podiceps cristatus) – kraginių paukščių (Podicipediformes) būrio, kraginių (Podicipedidae) šeimos vandens paukštis.
thumb|180px|left|Ausuotasis kragas
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Arealas šiaurėje siekia Suomiją, Kamos aukštupį, Obės vidurupį, Primorės kraštą, pietuose – Kiniją, Iraną, Turkiją, Viduržemio jūrą. Gyvena Afrikoje, Australijoje.
Žiemoja Afrikoje, Australijoje, Pietų Azijoje.
Ausuotasis kragas – vienas labiausiai paplitusių Lietuvos vandens paukščių. Gyvena tvenkiniuose, ežeruose, ramiuose upių užutakiuose.
Gyvena vidaus vandenyse, kur būdinga vešli augalija, dideli vandens plotai, meldų, nendrių, švendrų salelės.
Elgsena
Gerai prisitaikęs gyventi vandenyje - puikiai plaukioja ir nardo. Jų jaunikliai tuoj po išsiritimo, jau gali plaukioti ir nardyti. Atskrenda kovo pabaigoje ar balandžio pradžioje. Tuoktuvių metu labai triukšmingi, džerškančiai karksi. Dėl savo sandaros ausuotasis kragas negali gerai vaikščioti sausuma ir nuo jos pakilti, todėl visą laiką praleidžia ant vandens ir pakrančių sąžalynuose.
Lizdą krauna švendryne, tarp meldų, lūgnių, vandens lelijų iš vandens augalų liekanų. Deda 3-5 elipsiškus, baltus kiaušinius. Peri patinas ir patelė 25-26 dienas. Jaunikliai išsirita gegužės gale ar birželio pradžioje.
Mityba
Pagrinde minta žuvimis, taip pat varlėmis, moliuskais, vabzdžiais ir jų lervomis. Vandenyje vikriai nardydamas nesunkiai pasigauna žuvis, tokias kaip aukšles, kuojas, raudes, ešerius, plakius, saulažuves.
Federico García Lorca
Federikas Garsija Lorka (1898 m. birželio 5 d. – 1936 m. rugpjūčio 19 d.) – XX a. ispanų poetas, dramaturgas ir prozininkas.
Pirmieji metai
„Mano vaikystė – kaimas, laukai, piemenys, vienatvė, dangus. Paprasta. Viskas paprasta. Visada stebiuosi, kai kritikai mano eilėraščiuose atranda „drąsią poetinę išmonę“. Jokios išmonės – visos detalės tikslios, o neįprastos jos vien todėl, kad gana retai sutinkamas natūralus sugebėjimas matyti ir girdėti. Atrodytų, kas gali būti paprastesnio“, teigė pats poetas.
Nuo dvejų metų amžiaus F. G. Lorka demonstravo sugebėjimus išmokti populiarias to meto dainas. Dar būdamas labai jaunas pradėjo režisuoti bažnytines apeigas, jas paįvairindamas miniatiūromis. Poeto sveikata buvo trapi, tad vaikščioti pradėjo tik nuo ketverių metų amžiaus. Skaitė namuose Viktoro Hugo ir Migelio de Servanteso darbus. Baigė Granados universitetą ir įgijo teisininko išsilavinimą. Pagal specialybę niekada taip ir nedirbo. Savo pašaukimu visada laikė literatūrą.
Be F. G. Lorkos motinos, kitas žmogus, skatinantis jo talentą, buvo Fernando de los Ríos. 1917 m. F. G. Lorka parašė pirmą savo straipsnį apie José Zorrilla, skirtą jo metinėms.
Kūryba ir jos bruožai
Kadangi F. G. Lorka buvo įsitikinęs, jog menas yra betarpiškai susijęs su žmogaus juslėmis ir kūnu, jis tvirtino, jog poezija turi būti skaitoma kaip daina. Tad daugelį savo eilėraščių jis tiesiog skaitydavo savo draugams, taip atlikdamas savotišką XX a. dainiaus misiją.
Nors jokių skandalingų įvykių F. G. Lorkos gyvenime nebuvo, poetą visada lydėjo įvairūs gandai. F. G. Lorka buvo tipiškas bohemos atstovas – anarchistiškai nusiteikęs visų socialinių normų atžvilgiu, netradicinės seksualinės orientacijos, savo gyvenimą siekęs tvarkyti pagal natūralius gamtos ir žmogaus kūno dėsnius.
Nors šis rašytojas ir yra vadinamas vienu didžiausių XX a. poetinės ir draminės formos novatorių, pats jis sąmoningai niekada to nesiekė, apie naujas literatūrines sroves dažniausiai sužinodavo iš užstalės pokalbių su kolegomis, o į literatūros teorizavimą žiūrėjo skeptiškai. Jis daug keliavo po Ispaniją ir Ameriką, daugiau Argentiną, ten gyvendamas ir kurdamas.
Pats F. G. Lorka yra pasakęs: „Meno menui koncepcija būtų nežmoniška, jeigu, laimei, nebūtų juokinga. Nė vienas tikras žmogus jau netiki tais paistalais apie gryną meną, apie meną, skirtą pačiam menui“.
Mirtis
Kairiųjų pažiūrų intelektualų herojumi F. G. Lorką padarė tragiška ir paslaptinga jo mirtis. 1936 m., Ispanijos pilietinio karo metu, F. G. Lorkai grįžtant iš Lotynų Amerikos į savo gimtąją Granadą, jis buvo užpultas ir nužudytas. Ilgą laiką šis užpuolimas buvo vadinamas nelaimingu atsitikimu, o jo aplinkybės buvo laikomos griežčiausioje paslaptyje. Tik praėjus septyniolikai metų po F. G. Lorkos mirties, buvo aptikta faktų, įrodančių seniai ore sklandžiusią viešą hipotezę – poetą nužudė Ispanijos profašistinės grupuotės. Rašytojas buvo nužudytas dėl savo homoseksualios orientacijos ir politinių pažiūrų. Jo knygos buvo sudegintos Granados Karmen aikštėje ir iš karto uždrausto Franko valdomoje Ispanijoje.
Daugelis F. G. Lorkos knygų buvo išleistos gerokai vėliau, nei parašytos. Kai kurios dienos šviesą išvydo tik po poeto mirties.
Palikimas
F. G. Lorka iki šiol yra laikomas labiausiai pasaulyje skaitomu ir verčiamu ispanų poetu ir dramaturgu. Lorkos asmeninis gyvenimas yra vienas iš daugiausia debatų keliančių klausimų mūsų dienomis dėl jo polinkių ir draugų.
Austrijos vėliava
thumb|200px|[[Vaizdas:FIAV 011011.svg|23px Valstybinė vėliava. Proporcijos: 2:3]] thumb|200px|Austrijos prezidento vėliava thumb|200px|Austrijos valstybinė vėliava ant Ambasados pastato Vilniuje.
Austrijos vėliava – vienas oficialių Austrijos valstybės simbolių. Trispalvė vėliava, stačiakampio formos, sudalinta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: viršutinė raudona, vidurinė balta ir apatinė raudona.
Istorija
Manoma, kad kartu su Danijos vėliava, Austrijos vėliava yra seniausios pasaulio vėliavos.
Pasak legendos vėliavą įteisino kunigaikštis Leopoldas V (1157–1194). Per kovą jo drabužis buvo išteptas krauju, o nusivilkus jį jis atrodė kaip vėliava. Vėliavą nupiešė Austrijos kunigaikštis Frederikas II (paskutinis Babenbergų dinastijos atstovas) XIII amžiuje, išsilaisvinus iš Šventosios Romos imperijos. Suteiktame kunigaikščiui herbe, herbo laukas buvo padalintas į raudonas ir sidabrines (sidabro (kaip metalo) atitikmuo heraldikoje balta spalva) juostas.
Austrijos vėliava įteisinta 1919 metais. Panaikinta 1933 m. 1945 m. vėl įteisinta kaip nacionalinė Austrijos vėliava.
Simbolika
Raudona spalva simbolizuoja patriotų kraują, pralietą už Austrijos laisvę ir nepriklausomybę. Balta – laisvės, monarchijos režimo nuvertimo simbolis.
Pagal įtvirtintą vėliavos spalvų oficialią versiją, balta spalva simbolizuoja Dunojaus upę kertančią Austrijos teritoriją iš rytų į vakarus.
Geležiai (Vadokliai)
Geležiai (tarm. Gelažiai) – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Vadoklių, prie Juodos upelio.
Bisenė
Bisenė (Petro Dusburgiečio kronikoje Bisena, Mikalojaus iš Jerošino – Bisin) – Lietuvos pilis Nemuno dešiniajame krante, aukščiau dab. Skirsnemunės, veikiausiai Kartupėnų piliakalnyje.
Pirmoji Lietuvos pilis Nemuno dešiniajame krante, kurią Vokiečių ordinas, 1230–1283 m. įveikęs prūsų ir vakarinių lietuvių priešinimąsi, 1283 m. pabaigoje puolė ir sudegino. Pilis vėl 2 kartus pulta 1313 m., 1316 m. sudeginta. Čia ar netoliese, matyt, buvo XV a. pradžios vokiečių šaltiniuose minimas veikiausiai Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytenio kiemas (dvaras, ). Bisenės dengiamas Vytenis 1315 m. puolė kryžiuočių pilį Kristmemelį.
SeaMonkey
SeaMonkey – nemokamas, atvirojo kodo programų rinkinys, veikiantis daugelyje operacinių sistemų. SeaMonkey yra Mozilla Application Suite programų rinkinio, naudojusio panašų išeitinį kodą, tęsinys. SeaMonkey susideda iš interneto naršyklės (SeaMonkey Navigator), kuri yra kilusi iš Netscape, elektroninio pašto programos, naujienų kliento bei HTML redaktoriaus (SeaMonkey Composer). Programų rinkinį kuria nepriklausomų programuotojų komanda.
Istorija
2005 m. kovo 10 d. Mozilla Foundation paskelbė, jog nebeketina išleisti jokios oficialios Mozilla Application Suite programų rinkinio versijos, vėlesnės nei 1.7.x, ir visą dėmesį skirs Firefox bei Thunderbird programoms. Tai lėmė, kad nepriklausomų kūrėjų komanda Mozilla Application Suite kodo pagrindu pradėjo kurti SeaMonkey. SeaMonkey 1.0 išleista 2006 m. sausio 30 d.
SeaMonkey Council – komanda atsakinga už projektą ir naujų programos versijų išleidimo valdymą.
Palaikomos operacinės sistemos
SeaMonkey projektas leidžia oficialias versijas trims operacinėms sistemoms: Microsoft Windows, Linux ir Mac OS X.
Egzistuoja ar egzistavo neoficialios versijos, skirtos FreeBSD, OpenBSD, NetBSD, IRIX, OS/2, Solaris ir BeOS / magnussoft ZETA.
Saudo Arabijos demografija
thumb|right|240px|Gyventojų amžiaus piramidė. Vyrai pažymėti mėlynai, o moterys - raudonai. Saudo Arabijos gyventojų piramidė yra neįprasta, nes tarp 20 - 40 m. amžiaus žmonių yra daug daugiau vyrų nei moterų. thumb|right|240px|Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku) Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Saudo Arabijos demografiją.
Gyventojų skaičius: 28 686 633 (2009 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: + 1,848 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 28,55 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 2,47 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -7,6 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 82 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 2,5 % (2005 m. apsk.)
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 11,57 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Kibirkštis (Smolenskas)
Kibirkštis – grožinės literatūros, gamtos ir visuomenės mokslų iliustruotas darbininkų žurnalas, leistas 1924–1926 m. Smolenske.
Saudo Arabijos demografija
Šaltiniai
সৌদি আরবের জনপরিসংখ্যান
Kibirkštis (Smolenskas)
Istorija
Leido Lietuvos darbininkų spaudos draugija, faktiškai – LKP CK. Ėjo nereguliariai. Tiražas 800–1500 egz.
Išspausdino dokumentų apie aušrininkus ir varpininkus, recenzijų apie Lietuvoje išleistas knygas, periodinius leidinius, skelbė politinę publicistiką, grožinės literatūros kūrinius.
Paukar del Sara Sara provincija
Paukar del Sara Sara provincija  – provincija Peru, Ajakučo departamento pietrytinėje dalyje. Provincija padalinta į 10 apygardų. Sostinė – Pausa.
Kibirkštis (Smolenskas)
Istorija
Bendradarbiavo Albinas Bernotas, Karolis Didžiulis, Juozas Matulis, Bronius Pranskus, Eugenija Tautkaitė, Juozas Vitas ir kt.
Redagavo Zigmas Angarietis ir Vincas Kapsukas.
Storadyglis ferokaktusas
Storadyglis ferokaktusas (Ferocactus wislizeni) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas. Stiebas statinaitės formos, iki 2 m aukščio ir 80 cm skersmens. Ant stiebo briaunų išsidėsčiusios areolės, iš kurių auga iki 10 cm ilgio dygliai. Žiedai gelsvai oranžiniai. Vaisius ovalus, iki 5 cm ilgio.
Auga JAV Teksaso ir Arizonos valstijose, Meksikos šiaurinėje dalyje. Dažnai auginamas kaktusininkų kolekcijose.
thumb|left|210px|Storadyglis ferokaktusas
Moluvėnai
Moluvėnais vadinami kaimai:
Palavanas
thumb|200px|Palavano padėtis Filipinuose Palavanas  – sala Filipinų salyno vakaruose, tarp Sulu ir Pietų Kinijos jūrų. Su aplinkinėmis salomis sudaro Palavano provinciją. Plotas 11 800 km². Salos ilgis ~450 km, ištįsusi pietvakarių kryptimi. Paviršius kalnuotas, horstinis. Aukštis iki 2085 m. Palavaną dengia drėgnosios tropikų džiunglės. Tai viena mažiausiai urbanizuotų Filipinų salų, išsaugojusi daug nepaliestos gamtos plotų. Saloje yra Puerto Princesos požeminės upės nacionalinis parkas, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldą. Palavane rastas didžiausias pasaulyje Lao Dzu perlas.
Palavane gyvena virš 700 tūkst. gyventojų. Verčiamasi kokospalmių, ryžių auginimu, žvejyba, turizmu. Pagrindinis miestas – Puerto Princesa.
thumb|left|245px|Salos pakrantė
Jonas Puzinas
Jonas Puzinas (1905 m. spalio 1 d. Svaronyse, Deltuvos valsčius – 1978 m. balandžio 14 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos istorikas, mokslinės archeologijos pradininkas, profesorius.
Biografija
Tėvai buvo stambūs ūkininkai, turėję 2,5 valako žemės, pirktos iš dvaro. 1912–1914 m. mokėsi Laičių rusų liaudies mokykloje, 1916–1917 m. Ukmergės vokiečių miesto gimnazijoje, 1918–1925 m. Ukmergės gimnazijoje, kurią baigęs trumpai Ukmergės žydų vidurinėje mokykloje mokė lietuvių kalbos.
1925 m., Stepono Kairio padedamas, įstojo į Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą, kur pradėjo lietuvių kalbos ir literatūros, lyginamosios kalbotyros ir pedagogikos studijas. 1925–1928 m. dirbo Kauno miesto savivaldybėje, rinko medžiagą apie Kauno, Šiaulių ir Ukmergės miestų savivaldybes. Po 1926 m. perversmo tapo prezidento Antano Smetonos raštų redaktoriumi. 1927 m. vasario 26 d. vedė Konstanciją Vabalaitę. Su ja susilaukė 3 vaikų: Aldonos (g. 1928 m.), Algimanto (g. 1932 m.) ir Živilės (g. 1938 m.).
Nuo 1928 m. spalio 1 d. iki 1930 m. gegužės 1 d. dirbo Kauno miesto muziejaus sekretoriumi ir konservatoriumi. 1929 m. dalyvavo komisijoje, besirūpinančioje istorinių vertybių sugrąžinimu iš Rusijos. 1930–1934 m. studijavo Heidelbergo universitete (Vokietija), 1934 m. liepos mėn. apgynė filosofijos daktaro disertaciją vokiečių kalba „Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje ir tautinis atgimimas“ (Vorgeschichtsforschung und Nationalbewusstsein in Litauen), buvo vienintelis aukštuosius mokslus Vakarų Europoje baigęs lietuvių archeologas.
Grįžęs į Kauną, 1934 m. spalio 1 d. – 1940 m. sausio 1 d. buvo Kauno miesto muziejaus konservatoriumi ir direktoriumi. 1936 m. pastačius Vytauto Didžiojo karo muziejų, įkūrė jame Priešistorės skyrių, kuriam vadovavo 1936 m. lapkričio 1 d. – 1941 m. sausio 1 d.
1934–1939 m. VDU Humanitarinių mokslų fakulteto Etnikos katedros vyr. asistentas, 1939 m. privatdocentas. Išugdė garsius archeologus: Praną Kulikauską, Rimutę Jablonskytę, Reginą Volkaitę, Mariją Gimbutienę ir kt. 1936–1940 m. vadovavo laidojimo paminklų tyrinėjimams Eigulių, Sargėnų, Veršvų ir kt. kapinynuose. Rašė mokslinius straipsnius archeologijos klausimais žurnalams „Senovė“, „Naujoji Romuva“, „Vairas“, „Lietuviškajai enciklopedijai“.
1940–1943 m. Vilniaus universiteto (VU) Archeologijos katedros vedėjas, Archeologijos muziejaus direktorius, 1941 m. profesorius. 1941–1944 m. VU Humanitarinių mokslų fakulteto dekanas. Būdamas šiose pareigose du kartus pavadavo universiteto rektorių Mykolą Biržišką. Nuo 1941 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ir Mokslų akademijos Istorijos instituto Archeologijos poskyrio vadovas. Už veiklą slaptoje Rytų Lietuvos draugijoje 1942 m. spalio 1-2 d. gestapo suimtas ir kalintas.
Kinas (Kaunas)
Kinas – iliustruotas kino-teatro-meno žurnalas, 1934–1935 m. ėjęs Kaune.
Jonas Puzinas
Biografija
1944 m. liepos 3 d., sovietų armijai artėjant prie Lietuvos, su šeima pasitraukė į Vakarus. 1946–1949 m. dirbo Hamburge ir šalia jo esančiame Pinneberge Pabaltijo universitete. Čia užėmė įvairias pareigas: nuo 1945 m. gruodžio 8 d. iki 1946 m. sausio 8 d. buvo universiteto organizacinio komiteto nariu, vėliau Filosofijos fakulteto prodekanu, 1948 m. balandžio 10 d. – 1949 m. rugsėjo 30 d. paskutiniu šio universiteto rektoriumi. 1949 m. rudenį persikëlë į JAV, apsigyveno Filadelfijoje, nuo 1974 m. – Čikagoje. Dirbo įvairius darbus, dalyvavo lietuvių visuomeniniame gyvenime. 1953–1965 m. redagavo Bostone leidžiamą „Lietuvių enciklopediją“.
Kinas (Kaunas)
Istorija
Leido Antanas Jasiūnas-Jacinevičius. Ėjo kas dvi savaitės.
Jonas Puzinas
Biografija
Beveik trisdešimt metų Lietuvoje jo pavardė buvo eliminuota iš archeologijos – tik 1970–1975 m. J. Puzino pavardė vėl galėjo pasirodyti moksliniuose darbuose ir diskusijose. J. Puzinas sukūrė lietuvišką archeologijos terminiją, paskelbė daug mokslinių darbų. Jų bibliografiją išleido „Amerikos lietuvis“, knygų kolekcionieriaus gyd. Pemkaus sūnus, Arūnas Pemkus. Jono Puzino atminimui pagerbti Vilniaus universitete reguliariai vykdomos archeologų konferencijos-skaitymai.
Kinas (Kaunas)
Istorija
Rašė apie žymiausius kino meno atstovus, informavo apie Lietuvoje demonstruojamus filmus, spausdino recenzijas. Pirmasis numeris išėjo 1934 m. gruodžio 1 d. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Redkolegija: Vytautas Kazimieras Alseika, Antanas Jasiūnas, Karolis Račkauskas-Vairas, Antanas Steponaitis, atsakingasis redaktorius Antanas Steponaitis.
Linkiškiai (Kupiškis)
Linkiškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Šimonių.
Švenčionėlių Karaliaus Mindaugo gimnazija
Švenčionių rajono Švenčionėlių Mindaugo gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Švenčionėliuose (Švenčionių raj.), Vilniaus g. 124, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 195007355.
Istorija
1997 m. Švenčionėlių vidurinėje mokykloje įsteigtos dvi pirmosios gimnazinės humanitarinio ir realinio profilio klasės. 2000 m. birželio 5 d. LR Švietimo ir mokslo ministerijos kolegijos nutarimu mokyklai suteiktas gimnazijos statusas, o rugsėjo 1 d. Švenčionėlių vidurinė mokykla reorganizuota į dvi – Švenčionėlių pagrindinę mokyklą ir Švenčionėlių gimnaziją. 2010 m. mokyklai suteiktas Lietuvos karaliaus Mindaugo vardas.
Johannes Thienemann
Johanas Tynemanas (1863 m. lapkričio 12 d. – 1938 m. balandžio 12 d.) – vokiečių ornitologas, vienas paukščių žiedavimo pradininkų, Rasytės paukščių stebyklos, pirmos tokios įstaigos pasaulyje, įkūrėjas.
Biografija
Johanas Tynemanas gimė Gangloffsömmern miestelyje (Tiuringija, Vokietija). Studijavo teologiją.
1896 m. buvo paskirtas į Rasytę pastoriumi.
Jo siūlymu 1901 m. Rasytėje buvo įkurta pirmoji pasaulyje paukščių migravimo tyrimo ir žiedavimo stotis – Rasytės paukščių stebykla. J. Tynemanas tapo jos vadovu, vadovavo jai iki 1929 m.
Mirė 1938 m. balandžio 12 d. būdamas 74 metų. Palaidotas Rasytės (dabar Rybačis) kapinėse.
Mokslinė veikla
Dar studijuodamas domėjosi gamtos mokslais. Atvykęs į Rasytę visą savo gyvenimą paskyrė Kuršių nerijos gamtos tyrimams. Pirmasis įvertino Kuršių neriją kaip paukščių perskridimo taką.
Pirmasis įvertino Kuršių neriją kaip paukščių perskridimo taką, tad pasiūlė Rasytėje įkurti paukščių stebėjimo stotį.
1903 m. Rasytėje pradėjo žieduoti paukščius. J. Tynemanas vedė paukščių stebėjimo knygas, rašė dienoraščius.
Labai dideli J. Tynemano nuopelnai paukščių migravimo tyrimus išplėtojant visoje Europoje. Rasytės stotis kartu su Helgolando ornitologine stotimi pradėjo leisti žurnalą „Vogelzug“ ('Paukščių traukimas'). 1930 m. stotis išleido pirmąjį paukščių migravimo atlasą, o 1931 m. knygą apie paukščių traukimą.
J. Tynemanas paskelbė apie 50 moksl. straipsnių.
Buvo prisijaukinęs sakalus, propagavo medžioklę su sakalais. Stebėjo ir pirmasis išsamiai aprašė, kaip kuršiai gaudo ir vartoja maistui kovus.
Buvo Kaizerio Vilhelmo mokslų rėmimo draugijos narys.
Ryšiai su Lietuva
J. Tynemaną nuoširdus bendradarbiavimas ir artimi bičiuliški ryšiai siejo su prof. T. Ivanausku. Apie tai J. Tynemanas rašė ir savo ataskaitose.
Įvertinimas
Tynemanas buvo apdovanotas:
Chorioninis gonadotropinas
Struktūra
Žmogaus chorioninis gonadotropinas yra glikoproteinas sudarytas iš 237 aminorūgščių ir sveria 25.7 kDa (kilodaltonų).
Liuksemburgo futbolo varžybos 1962–1963 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1962–1963 m.
Limuzinas
250px|thumb|right|[[Lincoln Town Car limuzinas]] Limuzinas yra prailgintas prabangus automobilis, tradiciškai baltos arba juodos spalvos, jų vairuotojai vadinami šoferiais.
Limuzinus gamina Audi, Bentley, BMW, Cadillac, Chrysler, Ford, Holden, Hummer, Infiniti, Jaguar, Lexus, Lincoln, Mercedes-Benz, Renault ir Rolls-Royce
Gebenlapė veronika
Gebenlapė veronika (Veronica hederifolia) – gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos žolinis vienmetis arba dvimetis augalas. Paplitęs didesniojoje Europos dalyje (išskyrus šiaurę ir pietus), Vidurinėje Azijoje, Kaukaze, Artimuosiuose Rytuose, Irane, vietomis Pietų Azijoje, Šiaurės Amerikoje.
Limuzinas
Type de carrosserie
Gebenlapė veronika
Augalo stiebas gulsčias arba kylantis, 8–30 cm (kartais iki 60 cm) aukščio. Lapai apskriti, skiautėti, su 3–7 skiautėmis. Taurelės skiltys plačios, pamatas širdiškas, kraštai blakstienoti, vaisiams išaugus ji padidėja ir atsilenkia atgal. Vainikėlis 2–2,5 mm pločio, šviesiai mėlynas arba violetinis.
Auga šviesiuose miškuose, pakelėse, laukuose, šabakštynuose. Lietuvoje gebenlapė veronika labai reta, įrašyta į Raudonąją knygą. Auga Kuršių nerijoje (Juodkrantės kraštovaizdžio draustinyje).
Ščeberka
Ščeberka, Steberka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Naujinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Naujinės, 10 km į šiaurę nuo Augustavo ir 92 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Netoli kaimo teka Ščeberkos upė.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilo nuo šalia tekančios upės – Ščeberka. Švedų mokslininkas, Suvalkijos vandenvardžių ir vietovardžių tyrinėtojas Knut Olof Falk teigia, jog upelio dugnas yra nepaprastai akmenuotas, neretai primenantis akmenimis grįstą gatvę. Pasinaudodamas senesniu šio pavadinimo variantu Stebra (1547 m.) nustatė ryšį su jotvingišku žodžiu stabis (akmuo). Taigi Szczeberka (Ščeberka) yra lietuviško pavadinimo Akmena atitikmuo.
Didžialapė liepa
Didžialapė liepa (Tilia platyphyllos) – dedešvinių (Malvaceae) šeimos medis, kilęs iš žemyninės Europos. Vėliau buvo sodinamas pietryčių Didžiojoje Britanijoje kur paplitęs kalkinis dirvožemis. Tai siaurų aptakų medis, augantis vidutiniu tempu ir pasiekiantis 40 m aukštį. Jauni stiebeliai rausvai rudi, bet vėliau žievė tampa tamsiai pilka su smulkiais įtrūkimais ir vagelėmis. Šakelės yra rausvai žalios ir šiek tiek plaukuotos. Lapija sudaryta paprastai, pakaitomis išdėstyti lapai. Didžialapės liepos lapai yra didesni už mažalapės liepos. Jų ilgis nuo 6 iki 9 cm (išskirtiniais atvejais 15 cm). Jie ovalūs, širdiški, ties viduriu tamsiai žalios spalvos, kitoje pusėje su balkšvais plaukeliais. Lapkotis paprastai yra 3-4 cm ilgio, bet gali svyruoti tarp 1,5-5 cm. Rudenį lapų spalva svyruoja nuo gelsvai žalios iki geltonos. Žiedeliai nedideli kvepiantys, gelsvai baltos spalvos ant šakos išsidėstę nusvirusiomis grupelėmis nuo 3 iki 4. Apdulkinami bičių. Vaisius mažas, apvalus, plaukuotas, kreminės spalvos riešutėlis, kurio skersmuo 1 cm ar mažiau.
Negrosas
thumb|180x|Negrosas Filipinuose Negrosas  – sala Filipinų centrinėje dalyje, Visajų salyne, tarp Panajaus ir Sebu salų. Plotas 13 074 km² (ketvirta pagal dydį šalyje). Salos paviršius kalnuotas. Aukščiausia vieta – 2435 m aukščio Kanlaono ugnikalnis. Auga tropiniai miškai, yra savanos plotų.
Didžialapė liepa
Didžialapė liepa dažniausiai sodinama kaip dekoratyvinis medis parkuose. Naudojama sukurti šešėliui arba apsaugai nuo vėjo. Yra kelios veislės, kurios populiarios, tai – Tilia platyphyllos 'Asplenifolia, 'Filicifolia Nova', 'Laciniata', 'Vitifolia' – karpytalapiai; 'Aurea' – geltonais ūgliais, gesvais lapais, 'Rubra' – raudonais ūgliais, 'Prince's Street' ir 'Streetwise' – stačiašakiai, žiemą raudonais ūgliais, 'Pendula' – svyruoklinis.
thumb|left|250px|Didžialapės liepos lapai ir žiedai
Negrosas
1898–1901 m. Negroso saloje buvo pasiskelbusi Negroso respublika.
Varpelis (choras)
Varpelis – berniukų ir jaunuolių choras bei chorinio dainavimo mokykla Kaune. Be dainavimo, berniukai mokosi ir fortepijono, solfedžio, dirigavimo, muzikos istorijos, papildomo instrumento (gitaros, išilginės fleitos) muzikinio ugdymo dalykų.