cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carmen Russo
Biografija
Ruso gimė policininko ir kino teatro kasininkės šeimoje. Besimokydama mokykloje ji lankė šokių akademijos užsiėmimus, o 1974 m. laimėjo grožio konkursą „Miss Liguria“. Tai suteikė jai galimybę dalyvauti konkurse „Mis Italija“, tačiau dėl jauno amžiaus jos kandidatūra buvo atmesta (metais anksčiau ji taip pat buvo laimėjusi konkursą „Miss Emilia“, o 1972 m. – „Miss Teenage Italia“ ).
Orbita
Orbita ( 'ratas') – įsivaizduojama kreivė erdvėje, kuria juda tam tikras kosminis kūnas. Didžiųjų astronominių kūnų orbitos panašios į apskritimą, tačiau mažesnieji (tokie kaip asteroidas) gali turėti labai ištęstas, elipsės formos orbitas.
Carmen Russo
Biografija
Nusprendusi tapti aktore, 1975 m. Ruso persikėlė į Romą, kur įsikūrusios didžiosios šalies kino studijos. Tais pačiais metais ji gavo vaidmenį komedijoje „Di che segno sei?“ su Adriano Celentano ir Alberto Sordi, o 1977 m. režisierius Federico Fellini pakvietė ją į savo juostą „Moterų miestas“. 1978 m. juosta „Die linkshändige Frau“ buvo labai populiari Vokietijoje ir demonstruota Kanų kino festivalyje.
Orbita
Kosminėje erdvėje visi dangaus kūnai juda aplink kitą, didesnės masės objektą, kuris veikia mažesnius objektus traukos jėga. Tas judėjimo kelias ir vadinamas orbita.
Saulės sistemos planetos ir kiti smulkesni kūnai skrieja aplink Saulę veikiami gravitacijos lauko (gravitacijos dėsnį pirmas suformulavo ir apibrėžė anglų fizikos ir astronomas Izaokas Niutonas XVII amžiuje).
Carmen Russo
Biografija
Tuo pačiu metu greta vaidybos Ruso rengė šokių pasirodymus naktiniuose klubuose, o 1978 m. debiutavo televizijos šou „La bustarella“. 1979 m. ji pirmą kartą pozavo vyrų žurnalui „Playmen“ ir iki 1984 m. tai darė dar 5 kartus, tuo pačiu tapdama vienu geriausiai apmokamu šalies erotiniu modeliu.
Orbita
Kūnai, tarpusavio traukos veikiami, gali judėti vienas kito atžvilgiu įvairiais kūgio pjūviais – apskritimu, elipse, parabole arba hiperbole. Orbitos formą charakterizuoja jos ekscentricitetas.
Planetų skriejimo orbitos yra elipsės, artimos apskritimams, kurių viename židinyje yra Saulė. Tą pirmasis įrodė vokiečių astronomas J. Kepleris, todėl planetų skriejimo orbitomis dėsnis dar vadinamas Pirmuoju Keplerio dėsniu.
Carmen Russo
Biografija
1980 m. pasirodė filmas „Le porno killers“, kuriame ji atliko piktadarės vaidmenį (titruose aktorė pažymėta kaip Carmen Bizet). Sekančiais metais ji liovėsi šokti naktiniuose klubuose ir atsidėjo aktorystei, nes ėmė gauti vis svarbesnius vaidmenis, dažniausiai tuo metu itin populiariose itališkose komedijose.
Orbita
Orbitos periodas
Orbitos periodas yra laikas, per kurį dangaus kūnas apsisuka aplink kitą objektą. Pavyzdžiui, Žemės orbitos periodas yra vieneri metai: 365,25 dienos (Dėl papildomų „0.25“ dienų kas keturis metus atsiranda keliamieji metai).
Mėnulis aplink Žemę apsisuka aplink savo ašį ir aplink Žemę per 27 dienas (29,53 dienas žiūrint iš Žemės). Dėl šios priežasties tik viena Mėnulio pusė yra atsukta į Žemę, o „tamsioji Mėnulio pusė“ (vadinama tamsia, nes yra nematoma iš Žemės, nors visos Mėnulio pusės gauną vienodą kiekį šviesos) - nusukta. Vieneri Mėnulio metai ir viena Mėnulio diena trunka tiek pat laiko.
Carmen Russo
Biografija
1981 m. Ruso pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Fontana Records“ ir metų pabaigoje išleido pirmąjį singlą „Notte senza luna“.
1982–1983 m. aktorei buvo itin sėkmingi: ji atliko vaidmenis 4 filmuose, o 1983 m. kaip atlikėja „Carmen“ išleido albumą „Stars on Donna“. Tais pačiais metais ji nuolatos filmavosi televizijos šou „Drive In“. Dėl vis didesnio užimtumo, Ruso vis dažniau rinkosi televiziją, o 1988 m. galutinai pasitraukė iš kino. Ji pasirodydavo įvairių TV kanalų programose, o 1991 m. persikėlė į Ispaniją, kur filmavosi didelio populiarumo sulaukusiame TV seriale „Vip Noche“, vėliau ji šioje šalyje pasirodė dar dvejuose TV šou 1993 ir 2006 m.
Asmeninis gyvenimas
1987 m. Ruso ištekėjo už Enzo Paolo Turchi. 2013 m., būdama 53 metų, ji pagimdė dukterį Marią.
Airijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
1998–1999 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Jerzuvka
Jerzuvka – kaimas pietvakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į vakarus nuo Kavarsko.
Saulius Šatkauskas
Saulius Šatkauskas (g. 1970 m. kovo 10 d. Palangoje) – Lietuvos biofizikas, Vytauto Didžiojo universiteto docentas, VDU Gamtos mokslų fakulteto Aplinkos tyrimų centro vadovas.
Biografija
1988 m. baigė Palangos 1-ąją vidurinę mokyklą. 1993 m. baigė Kauno technologijos universitetą. 1998 m. Vytauto Didžiojo universitete apgynė mokslų daktaro disertaciją „Elektroporacijos metodo efektyvumo tyrimas navikų elektrochemoterapijoje in vivo“. 2001 m. suteiktas docento vardas.
1993–1998 m. VDU Biologijos katedros doktorantas, 1998–2001 m. – mokslo darbuotojas, lektorius, nuo 2000 m. vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 2001 m. VDU Biologijos katedros docentas, nuo 2011 m. VDU Gamtos mokslų fakulteto Aplinkos tyrimų centro vadovas.
Mokslinė veikla
Dirba biofizikos, biochemijos, neuromokslų srityse. Pagrindinės tyrimų kryptys – vaistų ir genų pernaša į ląsteles ir audinius naudojant elektroporacijos ir ultragarsinės sonoporacijos metodus, navikų elektrochemoterapija, aksonų augimo ir reguliacija. Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių.
Stažavosi 1999–2000 m. Paryžiaus Gustave-Roussy institute, 2005–2007 m., Strasbūro Neurochemijos centre, 2008 m. Strasbūro universitete.
Visuomeninė veikla
Lietuvos biofizikų draugijos narys, Lietuvos neuromokslų asociacijos narys, Lietuvos biochemikų draugijos narys.
Nerta
Skandinavų ir germanų mitologijojethumb Nerta – derlingumo, vanų grupės deivė, Njordo sesuo. Pagal Lokaseną, su broliu susilaukė Freiro ir Frėjos. Tapatinama su deive Skadi.
Antitauras
thumb|260px|Antitauras
Antitauras  – kalnai Turkijos pietuose, Tauro kalnų masyve. Ilgis – 200 km. Antitaurą sudaro du kalnagūbriai – Tachtaly (aukštis iki 3054 m) bei Binbogas. Kalnai sudaryti daugiausia iš nuosėdinių uolienų. Šiaurėje būdingos sausosios stepės, pietuose – subtropinių miškų ruožai.
Abu Simbelas
Abu Simbelas – archeologinė vieta pietų Egipte, kurios pagrindiniai objektai – dvi šventyklos uolose. Vieta yra vakariniame Nasero ežero krante, apie 290 km į pietryčius nuo Asuano. Abu Simbelas yra įtrauktas į UNESCO pasaulio kultūros paveldo sąrašą, kur vadinamas Nubijos paminklais. Tai viena pagrindinių Egipto turizmo vietų.
Nilo aukštupio dykumose – romėnų laikais Abu Simbelas vadintas Nubija – Ramzis II įsakė iškalti uolose dvi šventyklas. Šiandiena jos laikomas Ramzi II valdymo laikotarpio (1291–1213 m. pr. m. e.) architektūros bei meno simboliais. Šventyklos yra vakariniame Nilo upės krante, 1964–1968 m. perkeltos apie 200 metrų į vakarus nuo upės baiminantis galimo užliejimo dėl Asuano užtvankos statybų. Šventyklų fasadus puošia milžiniškos statulos, išskaptuotos tiesios iš uolos – tos pačios, kurioje iškirsti fasadai. thumb|250px|left|Matomos pjūvių žymės
Didesnioji iš dviejų šventyklų buvo skirta Amonui, Ra Harachučiui ir Pta, taip pat pačiam Ramziui II. Ji buvo pastatyta taip, kad tekanti saulė iš rytų pro įėjimą apšviestų šventyklos vidų dvi dienas per metus. Perkėlus šventyklą šios dienos metuose dabar yra vasario 22 ir spalio 22-oji. Faraono veidą turi trys sėdinčios, apie 20 m aukščio fasado statulos. Viso jų yra keturios, tačiau viena iš jų tikriausiai sugriuvo greitai po šventyklų pastatymo minėto žemės drebėjimo metu ir nebuvo atstatyta. Jos išdėstytos poromis, po vieną kiekvienos įeigos, besidriekiančios 35 m gilyn į kalną, pusėje. Valdovo didybę gerai įkūnijo ir architektūra, ir puošyba.
Milžiniškų matmenų statulos simbolizuoja faraono, dėvinčio Aukštutinio ir Žemutinio Egipto raštais margintą karūną, valdžią ir jėgą. Visų trejų veiduose matoma tyli išmintis, teisingumas ir įkūnijamas sumanus valdymas. Mažesnėse fasado skulptūrose pavaizduoti Ramzio II žmona Nefertarė, motina Mutuja ir kai kurie vaikai prie kojų.
Prabangi išorė kontrastuoja su maža uoloje išskobta interjero erdve. Joje yra kolonų apsuptas kiemas, hipostilė (kolonų salė), vestibiulis ir celė (šventyklos viduje), kurioje stovėjo valdovo ir Ramzių dinastijos dievų trejybės statulos. Faraono statula greta dievų buvo didžiausios pagarbos jam dar gyvam esant išraiška. Dizainas būdingas Naujosios karalystės laikotarpiui, tik perkeltas į požeminį statinį. Ant šventyklos fasado krentančios šviesos kuriami efektai panašūs į sumaniai parinktą vidaus apšvietimą. Didžiosios šventyklos įėjimo ir galinė sienos dekoruotos reljefais, vaizduojančiais Ramzį II, nugalintį priešus ir juos dovanojantį įvairioms dievybėms. Vidaus reljefų scenos religinės ir vaizduojančios sudievintą Ramzio II vaizdinį.
Iš pradžių šventyklos stovėjo ant Nilo pusėn žvelgiančių iškyšulio šlaitų. Jas 1813 m. pirmuoju iš europiečių moderniaisiais laikais atrado didysis šveicarų orientalistas J. L. Burkhardtas (1784–1817), matęs jas iš valties. Tuo metu šventyklos buvo užneštos smėliu. Pirmuoju europiečiu, apsilankiusiu Didžiojoje šventykloje, tikriausiai buvo Džovanis Belconis, padaręs tai 1817 metais. 1844 m. Karlas Richardas Lepsijus kopijavo šventyklų sienų reljefus, 1869 m. šventyklas nuo smėlio išvalė Ogiustas Marjetas. Abu Simbelas yra europietiška vietovės pavadinimo adaptacija pagal arabišką Abu Sunbul, kuris savo ruožtu išvestas iš senovinio pavadininimo Ipsambul. Populiaria legenda, vietovės pavadinimas kilęs iš vietinio berniuko Abu Simbelo vardo, kuris parodė Burkhardtui šventyklų vietą.
XX a. Nilo potvynių tręšiama Nubijos sritis patyrė didelių pokyčių. 1898 m. buvo pastatyta pirmoji Asuano užtvanka ir upės lygis pakilo. XX a. 6 dešimtmetyje pradėjus statyti antrąją, Sad el Alio, užtvanką, kilo pavojus Nubijos architektūros ir meno vertybėms – kylantis Nasero saugyklos vanduo galėjo užlieti Abu Simbelio šventyklas. Joms gelbėti UNESCO 1963 m. organizavo gelbėjimo operaciją, kuriai pakako tik ketverių metų. Ji buvo finansuota aukomis iš daugiau nei 50 šalių. Šventyklos buvo atskirtos nuo uolų, supjaustytos 30 tonų luitais (apie 16 000 vnt) ir vėl surinktos vietovėje, esančioje 65,5 m aukščiau vandens lygio. Viskas sudėta lygiai taip pat, kaip stovėjo prieš tai. Statulos žvelgė ta pačia kryptimi, kaip tada, kai buvo pastatytos XIII a. pr. m. e.
Boržomio tarpeklis
thumb|260px|Boržomio miestas tarpeklyje
Boržomio tarpeklis  – kalnų tarpeklis Mažajame Kaukaze, Gruzijoje, Kuros slėnyje. Skiria Meschečio ir Trialečio kalnagūbrius. Ilgis ~60 km. Gylis iki 1500 m. Šlaituose auga plačialapiai ir spygliuočiai medžiai. Dalis tarpeklio patenka į Boržomio draustinį.
Boržomio tarpeklyje įsikūręs garsus Boržomio kurortas.
Five Finger Death Punch
Grupės veikloje dalyvauja Ivan Moody (vokalas), Zoltan Bathory (gitara), Jason Hook (gitara), Matt Snell (bosinė gitara) ir Jeremy Spencer (būgnai). Grupės pavadinimas „Five Finger Death Punch“ (Penkių pirštų mirties kumštis) yra kilęs iš klasikinių Kung-Fu filmų.
Liberija olimpinėse žaidynėse
Liberija olimpinėse žaidynėse debiutavo 1956 m. ir nuo to laiko šalis siuntė savo sportininkus dalyvauti visose paskesnėse olimpinėse žaidynėse, išskyrus 1968, 1976 ir 1992 m. olimpiadas. Šalis nėra laimėjusi olimpinio medalio.
Taip pat nei vienas iš Liberijos sportininkų nedalyvavo žiemos olimpinėse žaidynėse. Grace Ann Dinkins priklauso jauniausio ir vyriausio šalies olimpiečio rekordai. 1984 m. olimpiadoje sportininkui buvo 17 metų, o 2000 m. olimpiadoje jam jau buvo 34-veri.
Liberijos nacionalinis olimpinis komitetas įsteigtas 1954 m., o Tarptautinio olimpinio komiteto pripažintas 1955 m.
Dzegietnia
Dzegietnia  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietvakarius nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 89 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Stara Žekos upė.
Veisiejų apylinkė
Veisiejų apylinkė (arba Veisėjų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Veisiejų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Veisiejų rajonui. 1954 m. prijungta Kalvelių apylinkė, dalis Pazapsių apylinkės, dalis Barčių apylinkės ir dalis Valentų apylinkės, o dalis Veisiejų apylinkės prijungta prie Avižonių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Smarliūnų apylinkės, 1986 m. – dalis Abarauskų apylinkės.
Dusetų dvaras
Dusetų dvaras – buvęs dvaras Zarasų rajone, Didžiadvario kaime šalia Dusetų.
Istorija
XV a. pabaigoje Didžiadvaryje iškilo Užpalių Radvilų valdos. Vėliau iš dvaro išaugo Dusetų miestelis. Vietovė ir dvaras pirmąkart paminėti 1530 m. ir priklausė Radviloms. 1580 m. atiteko Motiejui Rudaminai, o 1636 m. Didžiadvaris parduotas grafams Pliateriams. Apie 1780 m. pastatyti mūriniai dviejų aukštų rūmai, kurie išstovėjo maždaug iki 1865 m. Vėliau neprižiūrimi palaipsniui sunyko. Žemės reformos metu 1922 m. kaimas išsiskirstė viensėdžiais, tuomet gyveno 18 šeimų.
1967 m. buvusioje dvaro teritorijoje įkurtas Dusetų valstybinis žirgynas (dabar UAB „Sartų žirgynas“), atkūrus nepriklausomybę įsikūrė kaimo turizmo „Lapėnų sodyba“.
Pliateriai XIX a. sukilimuose
Iš Dusetų dvaro į 1830–1831 m. sukilimą būrius išvedė broliai Cezaris (1810–1869) ir Vladislovas (1808–1889) Pliateriai su pussesere Emilija Pliateryte (1806–1831). Nuslopinusi sukilimą caro valdžia iš Pliaterių Dusetas atėmė, sugriovė dvaro rūmus.
El Oro provincija
El Oro provincija  – provincija pietvakarinėje Ekvadoro dalyje, prie Ramiojo vandenyno ir Peru sienos. Administracinis centras – Mačala.
El Oras seniau buvo svarbus aukso gavybos regionas (nuo to ir provincijos pavadinimas), o dabar – bananų auginimo sritis.
Geografija
Provincija išsidėsčiusi pakrantės lygumoje bei vakarinėse Andų pašlaitėse. Pakrantėje yra salų (pvz., Chambeli salos). Svarbiausios upės yra Chubonesas ir Pujangas (jo pakrantėje yra suakmenėjęs miškas).
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 14 kantonų:
Chreptovcė
Chreptovcė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Aknystų dvaras
thumb|250px|right|Rūkykla thumb|250px|right|Arklidės
Chreptovcė
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Aknystų dvaras
Aknystų dvaras – dvaras, esantis Aknystose, Anykščių rajone, už 3 km į rytus nuo Debeikių. Nuo kelio link dvaro veda ūksminga uosių ir klevų alėja. Dvaras yra prie Aknystos upelio. Šiuo metu dvaro sodyboje įsikūrę Aknystos socialinės globos namai (buv. Aknystos psichoneurologinis pensionatas, Aknystos pensionatas).
Aknystų dvaro sodyba įregistruota Kultūros vertybių registre 1992 m. kovo 23 d. (unikalus objekto kodas: 49). Užimamos teritorijos plotas: 155474 m².
Istorija
Iš dvaro sodybos pastatų išliko dalis rūmų, rūkykla, pastatyta apie 1900 m. su išorės laiptais ir atviromis antrojo aukšto galerijomis, T raidės plano kluonas. Jo vidurinė dalis pastatyta 1817 m., priestatai – 1910 m. Parke, kuris įkurtas 1809 m. ir turėjo angliškojo bei itališkojo parko bruožų, išliko dalis riešutmedžių alėjos, vertingų medžių. Nuo 1808–1825 m. dvaras buvo plečiamas, statomi mūriniai namai amatininkams, svirnas, kiaulidė, klojimas ir kt. ūkiniai pastatai, įrengiami darželiai, parkas.
Dvarą paveldėjęs Anatolijus Jelenskis buvo 1863 m. sukilimo dalyvis, už tai carinės valdžios suimtas ir ištremtas, o dvaras konfiskuotas, pagrindiniai pastatai sudeginti. Likusi našle Sabina Jelenskienė 1875 m. sugebėjo per teismą atgauti dvarą ir jį atstatyti.
1928 m. buvo vykdoma Aknystų dvaro parceliacija. Vėliau dvaras atiteko Sofijai Emilijai Jelenskaitei (Venclovavičienei), kuri dvarą valdė iki nacionalizacijos 1940 m. Jos iniciatyva Aknystose XIX a.pab.–XX a. pr. veikė slapta daraktorių mokykla.
Pagal 1911 m. turto aprašymą, tuo metu dvarui priklausė du gyvenamieji mediniai namai, mūrinė ledainė, mūrinė kiaulidė su paukštide, medinė arklidė, klojimas, daržinė, mūrinis svirnas, mūrinis namas darbininkams, kiaulidė darbininkams, medinė kalvė, pirtis, kumetynai. Kumetynas buvo pastatytas 1908 m., kurį pokario metais nugriovus, ant jo pamatų buvo pastatytas pirmasis globos namų korpusas. Pokario metais dvare veikė tarybinis ūkis. 1959 m. buvo įkurti senelių namai, kuriuose apsigyveno pirmieji aštuoniolika gyventojų, o 1962 m. buvo pastatytas visiškai naujas korpusas.
Elara
Graikų mitologijoje Elara – karaliaus Orchomeno duktė, Titijaus motina. Buvo viena iš daugybės dievo Dzeuso meilužių. Dzeusas nuo savo žmonos deivės Heros ją paslėpė giliai po žeme. Ten Elara pagimdė Titiją, kartais teigiama, kad Titijas buvo Elaros ir Žemės deivės Gajos sūnus.
Darmštatas
Darmštatas – miestas vakarų Vokietijoje. Išvystyta mašinų, chemijos, popieriaus, odos, baldų, poligrafijos pramonė.
Naujoji Rytų Prūsija
Naujoji Rytų Prūsija (arba Naujieji Rytprūsiai)  – Prūsijos karalystės provincija 1795–1807 m. Centras – Varšuva. 1806 m. provincijoje gyveno 914 610 gyventojų, o plotas buvo apie 55,000 km². Ribojosi su Pietų Prūsija, Rytų Prūsija, Vakarų Galicija, Gardino gubernija ir Vilniaus gubernija.
Istorija
Įkurta iš užimtų per trečiąjį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą lenkų ir lietuvių žemių tarp Vyslos, Bugo ir Nemuno.
Buvo suskirstyta į 2 departamentus ir 17 apskričių:
Lietuvių žemės (Užnemunė) įėjo į Balstogės departamento 3 šiaurines apskritis  – Marijampolės, Kalvarijos ir Vygrių. Provinciją panaikino 1807 m. Tilžės taika, dauguma žemių įėjo į Napoleono įkurtą Varšuvos kunigaikštystę, o Balstogės sritis atiteko Rusijos imperijai.
Dezijus
Dezijus – miestas Italijoje, Lombardijoje, Moncos ir Briancos provincijoje.
Istorija
1277 m. netoliese dėl Milano valdymo kovėsi Viskončiai ir Torianiai. Dezijuje gimė popiežius Pijus XI ir Arsenal FC vartininkas Vito Mannone. Dezijus gavo miesto titulą karaliaus dekretu 1924 m. vasario 24 d.
Margai (Varėna)
Istorija
XIX a. pab. Margai buvo užusienis Trakų apskrityje.
Prisitaikantis dizainas
Prisitaikantis dizainas – interneto svetainių ir elektroninių parduotuvių dizaino metodika, kuria siekiama vartotojui suteikti optimalią naršymo patirtį, t. y. lengvą skaitymą ir valdymą su minimaliu didinimo, mažinimo ar slankiojimo poreikiu, per įvairius naršymo įrenginius (darbastalinius kompiuterius, mobiliuosius telefonus ir kt.).
Reikšmė
Prisitaikantis išdėstymas tampa vis svarbesniu interneto svetainių elementu, turint omenyje tai, kad naršymas mobiliuoju telefonu sudaro pusę viso vartotojų srauto internete. Ši dizaino tendencija tapo tokia reikšminga, kad išdėstymo prisitaikymas prie ekrano tapo viena iš Google paieškos variklio algoritmo dalių – interneto projektus su prisitaikančiu išdėstymu Google vertina žymiai palankiau negu neprisitaikančius. Todėl prisitaikantis dizainas yra laikomas pažangumo etalonu.
„Turinio lyg vandens“ idėja
Pagrindinė prisitaikančio dizaino idėja yra tą pačią informaciją taip pat patogiai išrikiuoti ir kompiuterio, ir mobiliojo telefono, ir bet kokio kito įrenginio ekrane. Todėl prisitaikantis svetainės dizainas nereiškia, kad svetainė turi kelias versijas, tai reiškia, kad svetainė turi vieną universalią versiją, prisitaikančią prie bet kokio ekrano dydžio. Ši idėja vadinama „turinio lyg vandens“ idėja, pagal kurią tas pats informacijos kiekis telpa į skirtingas formas.
Istorija
Pirmoji interneto svetainė, kuriai buvo sukurtas prisitaikantis dizainas, priklausė automobilių gamintojui „Audi“. Ši interneto svetainė buvo paleista 2001 m., o ją sukūrė keturių dizainerių komanda – Jürgen Spangl and Jim Kalbach (informacijos architektai), Ken Olling (dizaineris), and Jan Hoffmann (išvaizdos kūrėjas).
Emilianuvas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Emilianuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 86 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Menotyra (žurnalas)
Menotyra – Lietuvos mokslų akademijos mokslinis žurnalas, einantis nuo 1994 m. Vilniuje. Žurnalas indeksuojamas CEEOL, EBSCO ir ERIH PLUS mokslinių duomenų bazėse.
Istorija
Leidžiamas vietoje 1967–1993 m. leisto tokio pat pavadinimo žurnalo tipo tęstinio mokslinio leidinio, priklausiusio Lietuvos aukštųjų mokyklų mokslo darbų serijai. Leido leidykla „Academia“, nuo 1999 m. leidžia Lietuvos mokslų akademijos leidykla. Tiražas 400 egz.
Skelbia publikacijas dailėtyros, kinotyros, muzikologijos, teatrologijos klausimais.
HB Tórshavn
Torshauno „Havnar“ – Farerų futbolo klubas iš Torshauno.
Istorija
Klubas įkurtas 1904 m. spalio mėn. Pirmoji klubo valdyba buvo išrinkta susirinkime, įvykusiame 1904 m. lapkričio 14 d. Valdybą sudarė trys žmonės: Mads Andrias Winther, J. Joensen ir J. Mouritsen. Pirmasis HB pirmininkas buvo būsimasis Torshavno meras (1909–12) Madsas Andriasas Vinteris.
Pirmosios HB rungtynės su TB Tvøroyri įvyko 1909 m. gegužės 23 d. Tvioroiris mieste. Rungtynės baigėsi rezultatu 2–2. Po dviejų mėnesių, 1909 m. liepos 18 d., buvo surengtos antrosios rungtynės su TB Tvøroyri, kurios šį kartą vyko Torshavne ir baigėsi rezultatyviomis lygiosiomis 3:3.
1942 m. Farerų salose buvo suformuota nacionalinė lyga. Pirmieji sezonai HB nebuvo labai sėkmingi. Vėliau jų rezultatai pagerėjo ir jie užėmė antrąsias vietas 1948, 1949, 1953 ir 1954 m.
Albinas Baranauskas
Albinas Baranauskas (g. 1924 m. balandžio 3 d. Bartninkai, Vilkaviškio apskritis – 2013 m. vasario 17 d. ) – lietuvių rašytojas.
HB Tórshavn
Istorija
1955 m. iškovojo pirmą čempionų titulą, bei futbolo taurę. tai buvo pirmieji trofėjai. Vėlesniais metais klubas iškovojo ir daugiau titulų.
Albinas Baranauskas
Biografija
1944 m. baigęs Vilkaviškio gimnaziją pasitraukė į Vokietiją, nuo 1948 m. gyvena JAV. 1965 m. baigė Konektikuto universitetą.
HB Tórshavn
Sezonai
Šaltiniai:
Albinas Baranauskas
Kūryba
Novelėse (rinkinys „Sniego platumos“, 1955 m., „Kalvos ir lankos“ 1959 m.) lyriškai, su humoru vaizduojama gimtojo krašto kaimo buitis ir žmonės, gausu poetiškų gamtos detalių. Romano „Karklupėnuose“ (1965 m.) pagrindinė tema – jaunuolių meilė vokiečių okupacijos metais. Romane „Rudenys ir pavasariai“, arba Užplynių Pullinevičius namie ir svetur (3 t. 1976–78 m.) tragiškų istorinių įvykių fone parodomi kelių kartų žmonių likimai, išeivių gyvenimas JAV. Su šiuo kūriniu tematiškai susijęs romanas „Vinco Mazurkevičiaus romanas“ (1980 m.). Poezijai (rinkinys „Pasaga ir vyšnios“ 1965 m., „Poezija“ 1994 m.) būdingi tėviškės prisiminimų sukelti išgyvenimai. Išvertė į anglų k. I. Šeiniaus, A. Vaičiulaičio, V. Tamulaičio kūrinių.
Bibliografija
Vertimai į anglų kalbą
Liu Shaoqi
Biografija
Liu gimė turtingo valstiečio šeimoje, Ningsiange, Hunano provincijoje. Jis lankė tą pačią mokyklą, kurią lankė Mao Dzedunas provincijos sostinėje Čangša mieste. Po to studijavo Šanchajuje ir Pekine.
1921 m. Liu prisijungė prie Kinijos komunistų partijos ir buvo išsiųstas studijuoti į Maskvą. 1922 metais grįžęs į Kiniją, jis vadovavo keletui geležinkelininkų streikų. 1925–1926 m. jis buvo darbininkų streikų vadovas kalnakasybos rajonuose Hunano ir Dziangsi provincijų pasieniuose. Nuo 1927 m. Kinijos komunistų partijos Centro komiteto narys. 1932 m. jis tapo Kinijos komunistų partijos sekretoriumi Fudziano provincijoje. 1934 m. jis dalyvavo Ilgajame žygyje. Po to jis vėl išvyko į Maskvą, o grįžęs tapo Naujosios Ketvirtosios Armijos Politiniu Komisaru. 1942 m. buvo išrinktas į Kinijos komunistų partijos Politbiurą.
Po Kinijos Liaudies Respublikos sukūrimo, Liu užsiėmė ekonominiais klausimais. Jis buvo iš centrinio planavimo ir sunkiosios pramonės plėtros sekėjų pagal sovietinį modelį.
1966 m. po to, kai prasidėjo Kultūrinė revoliucija, kartu su Deng Siaopingu buvo laikomas „buržuazinės linijos“ atstovu bei vadinamas „Kinijos Chruščiovu“. 1968 m. Liu buvo pasmerktas viešosios savikritikos procesui ir pašalintas iš visų pozicijų partijoje. Jis buvo suimtas ir jam buvo skirtas namų areštas. Tačiau Liu greitai dingo.
1969 m. pabaigoje Liu mirė Kaifengo kalėjime. Mirties priežastimi buvo prastos gyvenimo sąlygos ir negydytas cukrinis diabetas ir plaučių uždegimas. 1980 m., pasibaigus Kultūrinei revoliucijai, jis buvo reabilituotas Deng Siaopingo vyriausybės.
Asmeninis gyvenimas
Liu buvo vedęs penkis kartus. Jo trečioji žmona Xie Fei buvo iš Hainano provincijos ir viena iš nedaugelio moterų dalyvavusių Ilgajame žygyje. 1948 m. Liu vedė penktą kartą savo sekretorę Wang Guangmei. Po Liu mirties, Wang Guangmei atsidūrė kalėjime, kur buvo laikyta daugiau nei dešimtmetį.
Peridotitas
thumb|Peridotitas
Peridotitas – intruzinė, ultrabazinė, magminė uoliena, SiO2 kiekio turinti mažiau kaip 45 %, susidaranti abisaliniu būdu (giliai, esant dideliam slėgiui ir aukštai temperatūrai, t. y. labai palankiose kristalizacijos sąlygose). Peridotitas būna tamsiai žalios, tamsiai pilkos arba juodos spalvos, vidutiniai ir smulkiai grūdėtos struktūros, masyvios tekstūros. Svarbiausi peridotitą sudarantys mineralai yra: olivinas ir piroksenas. Iš antrinių tai būtų talkas, serpentinas, karbonatai ir kiti.
Denizlispor
Denizlio SK – Turkijos futbolo klubas iš Denizlio.
Jonavos Beit Midraš Hagadol sinagoga
Istorija
Pastatas statytas istorizmo laikotarpiu (XIX a. antroje pusėje – XX a. pradžioje). Tarpukaryje Jonavoje veikė 7 sinagogos (Žydai Jonavoje 1941 m. sudarė 80 % miesto gyventojų).
1896 m. ir 1905 m. gaisrų metu apgadinta, bet vėliau atstatyta.
Tarybiniais laikais ir vėliau čia veikė kepykla, dabar pastatas privatizuotas.
2015 m. sinagoga įtraukta į kultūros vertybių registrą.
Pavadinimas
Sinagogos pavadinimas (Bit Medrash Hagadol) reiškia „studijų namai“. Tai viena iš dviejų didžiųjų sinagogų Jonavoje stovėjusių viena šalia kitos. Šalia stovėjusi pagrindinė Jonavos Beit Knesset Hagadol sinagoga sunaikinta karo metais.
Baltu tinku padengtas pastatas buvo taip pat įgavęs Baltosios sinagogos pavadinimą ir kartu su šalia buvusia netinkuota raudonų plytų Raudonąja sinagoga sudarė žydų religinio centro kompleksą.
thumb|300px|left|Istorinis sinagogos vaizdas
Cimaniai
Cimaniai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Kužnicos, apie 14 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 52 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Radviliškio herbas
Radviliškio herbas – heraldinis Radviliškio miesto ir Radviliškio rajono savivaldybės simbolis.
left|thumb|Miesto vėliava
Aprašas
Juodame skyde kylantis, iš nasrų sidabrinę šviesą skleidžiantis sidabrinis žirgas.
Istorija
1992 m. herbą aprobavo Lietuvos heraldikos komisija, 1992 m. birželio 17 d. jį dekretu Nr. I-2642 patvirtino LR AT pirmininkas. Radviliškio miesto ir Radviliškio rajono savivaldybių herbai sutampa. Radviliškio miesto herbą sukūrė dailininkė Laima Ramonienė.
Jakūnai
Jakūnai – kaimas pietvakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietvakarius nuo Kavarsko.
Augustinas Baranauskas
Augustinas Baranauskas (1861 m. rugpjūčio 13 d. Šiupyliai, Gruzdžių valsčius – 1923 m. rugpjūčio 24 d. ten pat) – knygnešys, tautinio judėjimo dalyvis.
Biografija
Dirbo vargonininku. Bendradarbiavo „Aušroje“, „Varpe“ ir kt. lietuviškuose leidiniuose. 1885 m. leido hektografuotą laikraštėlį „Dainų nešėjas“. Parašė eilėraščių, prozos kūrinėlių, scenos vaizdelių, rinko tautosaką. Vienas draugijos „Atgaja“ kūrėjų. Bendravo su J. Bieliniu, kt. knygnešiais, platino lietuvių spaudą. Už tai 1895–1896 m. kalintas Šiauliuose, vėliau trejiems metams ištremtas iš Vakarų krašto. Gyveno Liepojoje, vertėsi prekyba, tęsė knygnešio darbą. 1902 m. dvejiems metams ištremtas į Smolenską.
Razinas (Juventai)
Razinas (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Möwenort, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Golovkino kaimo gyvenvietės kaimas prie Kuršių marių.
Istorija
Nadruvos – Skalvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Golovkino apylinkės kaimas.
Aleksandras Krasnovas
Aleksandras Krasnovas (g. 1948 m. lapkričio 3 d. Šiurpikėse, Degučių valsčius, dab. Zarasų raj.) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, humanitarinių mokslų daktaras, vertėjas.
Biografija
1973 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete. 1981 m. filologijos mokslų kandidatas.
1974–1976 m. dirbo Literatūros muziejuje Kaune, 1979–1981 m. laikraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje, 1981–1984 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1984–1989 m. „Vagos“ leidyklos vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1989–1991 m. vyr. redaktorius, 1992–1996 m. direktorius. 1997–2001 m. leidyklos „Mintis“ direktorius. 1999–2001 m. Lietuvos knygų leidėjų asociacijos prezidentas. 2001–2008 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto lietuvių filologijos katedros vedėjas.
Mokslinė veikla
Studijoje Vidinio monologo proza tyrinėjo XX a. septintojo dešimtmečio lietuvių romano pasakojimo struktūros tipus. Periodikoje paskelbė lietuvių prozos ir kritikos knygų recenzijų.
Bibliografija
Vertimai iš vokiečių kalbos:
Nikolai Starikov. Stalin. Prisimename kartu. Vilnius (?), Baltosios gulbės, 2016 m.
Sviliškių piliakalnis
Sviliškių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 31119; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. VT259) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Sviliškėse, Antazavės seniūnija. Pasiekiamas keliu Antazavė – Kumpuoliai, Sviliškėse, už Rasmos upelio, ties kelio posūkiu į kairę pasukus į dešinę rytuosna, į Dubakos mišką, už 180 m yra kitapus upelio.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Avinuosto ežero pietvakariuose, Rasmos upelio kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 70x48 m dydžio, iki 1 m žemesniu pietiniu kraštu (centre). Joje rastas akmeninis kirvis su skyle kotui. Aikštelė buvo apjuosta pylimu, kuris vakarų krašte išliko iki 0,2 m aukščio, 5 m pločio, pietų krašte – iki 1 m aukščio, 9 m pločio. Šlaitai viršutinėje 2 m aukščio dalyje dirbtinai pastatinti. Rytiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 4 m pločio terasa, šiauriniame šlaite – 8 m pločio terasa, šiaurės vakarų dalyje virstanti 4 m pločio, 0,2 m gylio grioviu ir už jo supiltu 6 m pločio, 0,2 m aukščio pylimu. Griovys bei pylimas žymus ir vakarų šlaite. Griovyje yra iki 1,2 m skersmens pavienių akmenų. Šlaitai statūs, 15 m aukščio, pietinis šlaitas vidutinio statumo, 6 m aukščio. Šiaurės vakariniame šlaite, 6 m žemiau aikštelės yra natūrali 10 m pločio terasa.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs mišriu mišku.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I tūkstantmečio viduriu. KPD Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas. 2007-02-27; Nr.: KPD-RM-259. Paminklo teritorijos plotas 26000 m².
500 m į šiaurės rytus yra I tūkstantmečio vidurio Maniuliškių pilkapynas.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Grochuvas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Grochuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į vakarus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 80 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Červonkos upė.
Orchomenas
Graikų mitologijoje Orchomeno vardu buvo penki personažai:
Taip pat Orchomenu vadinti du antikiniai Graikijos miestai – Arkadijoje ir Ftotijoje.
OFC Čempionų lyga
OFC Čempionų lyga  – Okeanijos futbolo varžybos, kurias organizuoja Okeanijos futbolo konfederacija. Įkurtos 1987 m. kaip Okeanijos klubų čempionatas.
Nuo 1987 m. iki 2007 m.
Visos varžybos vykdavo vienoje vietoje. Okeanijos klubų čempionate futbolo klubai buvo padalinti į dvi grupes po keturias komandas. Iš kiekvienos grupės dvi aukščiausias vietas užėmusios komandos žaisdavo viena prieš kitą pusfinalyje. Pusfinalių nugalėtojai žaisdavo finalą, kuriame išaiškėdavo nugalėtojas.
Okeanijos čempionų lyga
Turnyras susideda iš dviejų grupių po tris komandas kiekvienoje. Klubai žaidžia namų ir išvykos rungtynes. Kiekvienos grupės aukščiausias vietas užėmusios komandos žaidžia viena prieš kitą namų ir išvykos varžybas, kuriose išaiškėja čempionato nugalėtojas.
Erika
Erika (Erica) – erikinių (Ericaceae) šeimos augalų gentis, kurios pavadinimas kildinamas iš graikų k. žodžio ereiko – lūžti; šių augalų šakelės yra trapios ir greitai lūžta. Gentyje yra apie 700 rūšių, iš jų daug auginama kaip dekoratyviniai augalai.
Lietuvoje savaime auga viena labai reta, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą rūšis – tyrulinė erika (Erica tetralix)
Margai (Vilkaviškis)
Margai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Aistiškių, prie kelio.
Naujasis šamanizmas
Neošamanizmas yra svarbi Naujojo amžiaus tikėjimų dalis. Karlosas Kastaneda yra vienas iš įžymiausių neošamanizmo rašytojų.
Hernando de Soto
Ernandas de Sotas (g. 1496/1497 m. Badachoso prov., Ispanijoje – m. 1542 m. gegužės 21 d. dab. Luizianoje) – ispanų keliautojas ir konkistadoras.
1514 m. de Sotas išvyko į Naująjį pasaulį, dalyvavo Panamos užkariavime. 1530 m. tapo Nikaragvos miesto Leono valdytoju. Rengė ekspedicijas, siekdamas rasti sąsiaurį, jungianti Atlanto ir Ramųjį vandenynus. To padaryti nepavykus 1532 m. prisijungė prie Fransisko Pisaro rengto Peru užkariavimo ir netrukus tapo vienu svarbiausių jo dalyvių. Vėliau de Sotas įsivėlė į konfliktą su Diegu de Almagru ir grįžo į Ispaniją. Čia jis buvo sutiktas kaip Peru užkariavimo didvyris ir pelnė karališką malonę. Konkistadoras buvo paskirtas Kubos valdytoju ir 1539 m. išsiruošė į ekspediciją Floridos link (keliauti jį įkvėpė iš ten grįžusio Alvaro Nunjeso Kabesa de Vakos pasakojimai).
Išsilaipinęs Floridoje, de Sotas pradėjo kelionę į šiaurę, vėliau į pietvakarius, per dabartines Džordžijos, Šiaurės ir Pietų Karolinos, Tenesio, Alabamos ir Misisipės valstijas. Tačiau konkistadorams nepavyko aptikti aukso ar kitų brangenybių, o 1540 m. jie susidūrė su karinga Misisipės kultūros mobilių gentimi ir patyrė didelių nuostolių. 1541 m. ekspedicija buvo užpulta čikasų. Gegužę jie pasiekė Misisipės upę. De Sotui prireikė mėnesio laiko perkelti 400 žmonių ekspediciją per upę. Peržiemoję prie Arkanzaso upės keliautojai pradėjo chaotiškas keliones po Arkanzasą, vėliau grįžo atgal prie Misisipės. 1542 m. gegužės 21 d. Ernandas de Sotas mirė nuo geltonojo drugio. Kadangi de Sotas save indėnams pristatė save kaip Saulės dievą, jo bendražygiai naktį slapčia palaidojo de Soto kūną, kad nepaaiškėtų apgavystė. Po konkistadoro žūties likę ekspedicijos dalyviai patraukė į pietvakarius, dabartinį Teksasą, bet ten atradę nederlingas žemes buvo priversti grįžti atgal prie Misisipės. Sukonstravę 7 brigantinas jie patraukė Misisipe žemyn, vėliau Meksikos įlankos pakrante kol pasiekė ispanų kolonijas Meksikoje. Iš 700 praėjusių ekspediciją grįžo tik apie 300.
Nors de Sotas neatrado ieškomų lobių, jo ekspedicija buvo itin svarbi kultūrine ir geografine prasme – jis buvo pirmasis europietis ištyrinėjęs pietryčių JAV regioną, taip pat buvo aprašyta Misisipės kultūra. Ekspedicijos metu ištrūkę arkliai davė pradžią mustangų populiacijai Amerikoje.
Skaičių knyga
Skaičių knyga – ketvirtoji Penkiaknygės ir Senojo Testamento knyga.
Šioje Biblijos knygoje pasakojama apie beveik keturiasdešimt metų trukusias izraelitų klajones Sinajaus pusiasalyje po to, kai jie pabėgo iš Egipto. Knygos pavadinimas kilęs nuo dviejų joje paminėtų Izraelio tautos surašymų.
Skaičių knygoje rašoma apie Mozės bei Aarono sesers Mirjamos nubaudimą, dvylika pasiuntinių, pasiųstų į Kanaaną, tautos nepaklusnumą Dievui, 40 metų trukusias izraelitų klajones dykumoje. Taip pat kalbama apie pasipriešinimą Mozės ir Aarono vadovavimui, ugninių žalčių nelaimę, pranašą Bileamą ir jo asilę, Jozuės paskyrimą vadovu.
Veiksmo vieta – Sinajaus kalnas ir Sinajaus pusiasalis.
Pagrindiniai knygos veikėjai – Mozė ir Aaronas, Kalebas ir Jozuė, Bileamas ir Balakas.
Johan Cruijff
Johanas Kroifas (g. 1947 m. balandžio 25 d., Amsterdamas, Nyderlandai – m. 2016 m. kovo 24 d., Barselona, Ispanija) – žymus Nyderlandų futbolininkas, Nyderlandų vyrų futbolo rinktinės, AFC Ajax, FC Barcelona treneris.
Per karjerą sužaidė 752 rungtynes, per kurias pelnė 425 įvarčius.
Apdovanotas trimis Ballon d'Or apdovanojimais ir triskart laimėjo UEFA Čempionų lygą (vieną kartą kaip treneris).
Merkurijus (laikraštis)
Merkurijus – laikraštis skirtas prekybininkams ir visuomenei, ėjęs 1990–1994 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė ir redagavo žurnalistas Juozas Girdvainis. Priklausė Vilniaus prekybos organizacijų valdybai. Tiražas 1990 m. – 13 600 egz., 1994 m. – 5000 egz.
Skelbė straipsnius, atspindinčius prekybininkų vartotojų interesus, prekybos darbo praktiką.
Ventspilio apskritis
Ventspilio apskritis  – tarpukaryje buvęs administracinis vienetas Latvijos Kuržemėje. Plotas 3238,4 km². Apskrityje buvo 2 miestai ir 14 valsčių. Ji ribojosi su Aizputės apskitimi, Talsų apskritimi ir Kuldygos apskritimi. Apskritis turėjo 157 km ilgio jūros pakrantę. Stambesni miestai ir gyvenvietės: Ventspilis, Piltenė, Ėduolė, Kolka, Dundaga, Mazirbė ir Ugalė.
Justinuvas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Justinuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 79 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Konstitucijos prospektas
miniatiūra|Iš Geležinio Vilko g. pusės miniatiūra|Ties PC „Europa“
Jonavos senamiestis
Jonavos senamiestis – istorinė, buvusi centrinė Jonavos miesto dalis, kultūros paveldo objektas. Senamiestis išsidėstęs apie Kauno gatvę, prie Neries kranto. Apima Kauno, Vilniaus, Klaipėdos, Sodų, Taikos ir kitas gatves.
Konstitucijos prospektas
Konstitucijos prospektas – Vilniaus miesto gatvė prasidedanti nuo Saltoniškių žiedo iki Kalvarijų gatvės.
Jonavos senamiestis
Istorija
thumb|Istorinės [[Jonavos žydai|Jonavos žydų parduotuvės Kauno gatvėje]] thumb|right|[[Jonavos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia]]
Konstitucijos prospektas
Istorija
Gatvė nutiesta XX a. aštuntajame dešimtmetyje ir pavadinta Ukmergės gatve. Ankstesnė Ukmergės gatvė, prie Vilniaus Šv. Rapolo bažnyčios, pervadinta į Šnipiškių gatvę.
Jonavos senamiestis
Istorija
1750 m. pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. 1776 m. Skarulių kaimui atitekus Juozapui Kazimierui Kosakovskiui, įkurtas Jonavos marijonų vienuolynas. 1791 m. pastatyta bažnyčia ir vienuolynas. Šie pastatai sudarė miesto centrą, o vėliau į jį pradėjo keltis ir pirmieji gyventojai iš aplinkinių kaimų.
Konstitucijos prospektas
Istorija
1988 m. pervadinta į Justo Paleckio gatvę, bet po kelių metų grąžintas Ukmergės gatvės pavadinimas.
Padidinta šviesoforų ir perėjų (dvi požeminės), gatvė labiau apželdinta, suremontuoti šaligatviai ir dviračių takai. Sutvarkytas dešinėje Konstitucijos pr. pradžios pusėje esantis parkelis. Po „Europa“ kompleksu įrengtas požeminis parkingas.
Prospekto aplinka
thumb|Konstitucijos prospektas. Verslo ir prekybos centras „Europa“ thumb|Konstitucijos prospektas žiūrint nuo Kalvarijų gatvės
Konstitucijos pr. yra „Europos“ verslo ir prekybos centras. 2004 m. pripažintas geriausiu daugiafunkcės paskirties projektu Vidurio ir Rytų Europoje. Prekybos centras sujungtas su septynių aukštų automobilių stovėjimo aikštele, turinčia daugiau nei 1000 automobilių stovėjimo vietų. Verslo centras „Europa“ yra aukščiausias komercinės paskirties pastatas Lietuvoje. Aukštis – 33 aukštai. Tarp 20-ies aukštų Vilniaus miesto savivaldybės pastato ir „Europos“ prekybos centro yra Europos aikštė su fontanu. Be savivaldybės, toje pačioje gatvės pusėje yra apskrities administracijos pastatai ir komercinės paskirties pastatai bei Lietuvos vaikų ir jaunimo centras. Kitoje Konstitucijos prospekto pusėje yra didžiausias šalies viešbutis „Radisson Blu Hotel Lietuva“, pastatytas dar sovietmečiu bei sporto, pramogų ir verslo centras „Forum Palace“.
Susiję straipsniai
Prospektai Vilniuje:
Čepelė
Čepelė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietus nuo Kužnicos, apie 13 km į šiaurės rytus nuo Sokulkos ir 50 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Vainiūnai (Seirijai)
Vainiūnai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Paserninkų. Seniūnaitijos centras. Yra Seirijų vidurinės mokyklos skyrius, biblioteka.
Pušaloto seniūnija
Pušaloto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Pasvalio rajono savivaldybės pietvakariuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
Šoveniai
Šoveniai – kaimas pietvakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Kavarsko. Seniūnaitijos centras. Kaime stūkso Šovenių piliakalnis.
Šventininkai (Kaišiadorys)
Šventininkai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Kruonio. Rytuose ribojasi su Šventininkų mišku. Per kaimą teka upelis Ryštekas. Yra dvarvietė.
Istorija
Šventininkai minimi 1583 m.
Gyventojai
1795 m. kaime buvo 3 sodybos, kuriose gyveno 19 gyventojų, 1909 m. – 29 gyventojai katalikai, 1923 m. – 9 sodybos su 59 gyventojais.
Pasaulio žaidynės
Pasaulio žaidynės – daugiašakės sporto varžybos, kurios skirtos sporto šakoms ar jų rungtims, nepatekusioms į olimpinę programą. Žaidynes rengia tarptautinė pasaulio žaidynių asociacija.
Sporto šakos
1 = pasirenkamos sporto šakos; 2 = nekonkurencinės sporto šakos.
Lietuvos medaliai
Lietuvos kaip nepriklausomos valstybės medaliai:
Pakalniškių piliakalnis (Zarasai)
Pakalniškių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5717; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1507; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1014KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24112) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Pakalniškių Turmanto seniūnija. Pasiekiamas plentu, yra 100 m į kairę rytuose, tarp plento ir Ramio ežero vakarinio galo.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Ramio ežero šiaurės vakarų krante. Aikštelė apvali, 21 m skersmens, per 1 m iškilusiu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio. Vakarinėje pašlaitėje, 0,6 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Rokiškio kraštotyros muziejus, 1972 m. – Istorijos institutas. Įtvirtinimų ir kultūrinio sluoksnio nepastebėta, tik vakarinėje pašlaitėje rasta kultūrinio sluoksnio žymių. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 168000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Laukinis arklys
Laukinis arklys (Equus ferus) – neporakanopinių (Perissodactyla) būrio, arklinių (Equidae) šeimos rūšis. Iki mūsų dienų pasaulyje yra išlikęs vienintelis nedomestikuotas, tikrųjų laukinių arklių porūšis – Prževalskio arkliai, kitas jų porūšis tarpanai – išnyko, bei dėl laukinių arklių domestikavimo, kiti galimi porūšiai iki mūsų dienų neišliko ir liko nežinomi. Kartais laukiniais arkliais vadinami Šiaurės Amerikos žemyne laisvėje gyvenantys mustangai, bet jie yra tik sulaukėjusių naminių arklių palikuonys ir nėra tikrieji grynakraujai laukiniai arkliai. Zoologinėje klasifikacijoje naminiai arkliai tik kaip porūšis dažniausiai priskirti prie laukinių arklių rūšies. Šiame lietuviškos vikipedijos straipsnyje laukinių arklių porūšis naminiai arkliai neaprašomi, išskyrus tik parodyti laukinių arklių rūšies porūšių klasifikacijoje.
Laukinių arklių rūšies klasifikacija
Laukiniai arkliai - Equus ferus  (Boddaert, 1785)  išskiriami į tris porūšius, iš kurių vienas išnykęs, vienas išlikęs ir vienas domestikuotas:
Paplitimas
Nedomestikuoti laukiniai arkliai prieš jų populiacijos sumažėjimą savaime gyveno didelėje Eurazijos žemyno dalyje – nuo Atlanto vandenyno pakrančių Europoje (išskyrus vidurio ir šiaurinę Skandinaviją, Airiją ir Islandiją) iki Mandžiūrijos. Laukinių arklių porūšis tarpanai gyvenę vakarinėje arealo dalyje buvo išnaikinti žmonių, rytų areale gyvenę Prževalskio arkliai dėl žmonių įtakos buvo beveik ant išnykimo ribos. Dabar laukinių arklių porūšis – Prževalskio arkliai reintrodukuoti dalyje Mongolijos ir Kinijos. Vietoje išnykusių tarpanų – introdukuoti Vengrijos Hortobadžio nacionaliniame parke ir Ukrainos Askanija Novos biosferiniame rezervate. 1998 m. 28 individai buvo atvežti ir paleisti ir Ukrainos Černobilio zonoje. Iki 2004 m. jų populiacija zonoje padidėjo dvigubai. Vėliau iš Černobilio zonos jie ėmė plisti ir į Baltarusijos gretimas teritorijas, ir nuo 2007 metų čia jie jau gyvena sėsliai ir sėkmingai dauginasi. 2012 metais gretimose su Černobilio zona Baltarusijoje jau yra gimę 12 Prževalskio arklių palikuonių.
Laukiniai arkliai Lietuvoje
Lietuvoje yra gyvenęs tikrųjų laukinių arklių tarpanų porūšis, kuris buvo išnaikintas. Tarpanai išvaizda buvo panašūs į azijinių laukinių arklių porūšį – Prževalskio arklius. Arčiausia nuo Lietuvos introdukuotų laukinių arklių porūšio Prževalskio arklių populiacija laisvėje gyvena pietinėje Baltarusijoje netoli Černobilio zonos ir ten toliau sėkmingai plinta.
Gyvenamas biotopas
Prževalskio arkliai (Equus ferus przewalskii) iki beveik išnykstant savaime gyveno stepių ir pusdykumių regione, kur dabar ir reintrodukuojami. Taip pat Prževalskio arkliai yra introdukuoti ir miškastepių bei miškų zonose, kur sėkmingai prisitaiko prie aplinkos. Išnykę tarpanai (Equus ferus ferus) buvo išplitę miškų ir miškastepių zonose.