cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fort Makmaris
Istorija
Iki XVIII a. šiame krašte vyravo kri indėnai. XIX a. pradėti steigti europiečių prekybiniai taškai prie Atabaskos upės. 1870 m. kaip toks prekybinis taškas įkurtas ir Fort Makmaris. 1915 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis, o ~1930 m. pradėta naftos gavyba. 1947 m. suteiktos miesto teisės. 1967 m. atidaryta nauja naftos bendrovė, miestas ėmė sparčiai vystytis.
2016 m. gegužę miesto apylinkėse siautėjo gaisrai, evakuota ~80 tūkst. gyventojų.
Šimanų Kolonija
Šimanų Kolonija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Mežuotnės pilis
Istorija
Lyvenai pilyje gyveno iki 1921 m. agrarinės reformos, kai dvaras ir pilis buvo nusavinti valstybės. 1919 m. ir 1944 m. pilies rūmuose kilo gaisrai. 1921–1943 m. pilyje veikė žemės ūkio mokykla. 1946 m. Mežuotnėje įsteigus eksperimentinę selekcijos stotį, pilyje buvo įkurdinta stoties administracija ir butai darbuotojams. Pilis restauruota 1958 m. ir 1996 m. Šiuo metu tai reprezentaciniai valstybės rūmai ir viešbutis su žirgynu. Pietų salė, Kupolas ir kai kurie kambariai lankomi turistų.
Palaima
Palaima vadinami kaimai:
Leopoldas V (Tirolis)
Leopoldas V (1586 m. spalio 9 d. Grace, Austrija – 1632 m. rugsėjo 13 d., Švace, Tirolyje, Austrijoje) – Priešakinės Austrijos kunigaikštis, valdė nuo 1619 m. iki mirties. Buvo kunigaikščio Karolio II sūnus, jaunesnysis Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Ferdinando II brolis, kunigaikščio Ferdinando Karlo tėvas. Leopoldas V buvo Pasau ir Strasbūro vyskupas (iki 1625 m.) ir Priešakinės Austrijos, įskaitant Tirolį, kunigaikštis. thumb|left|Paminklas Insbruke
Storakojė plėšriablakė
Kūnas 7-9 mm ilgio, patelės yra šviesesnės gintarinės, rusvos spalvos, o patinėliai – tamsesni, raudonai rudos spalvos.
Patinėlių antenos yra ilgesnės ir siekia 2,5-3 mm, o patelių – 2,1-2,5 mm. Trikampis skydelis trumpesnis nei krūtinės skydelis (be iškilių vagelių). Priekinės poros kojų šlaunys stiprios, išplatėjusios – kartu su puikia maskuote padeda sučiupti grobį priekinėmis kojomis. Trys pirmi pilvelio segmentai nėra išplatėję ir aštrūs, paskutinis pilvelio trečdalis stipriai išplatėjęs – panašus į rombą. Membrana rusvos spalvos.
Tipiškas plėšrūnas. Aukos dažniausiai tyko pasislėpęs, o jai priartėjus – čiumpa priekinėmis kojomis. Aukomis tampa smulkus dvisparniai, drugiai, žolblakės ir kiti nariuotakojai.
Viznos žemės
Viznos žemės  – istorinis teritorinis vienetas egzistavęs XIV a.-1795 m. šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos regione. Žemių centras buvo Viznos kaimas. Žemės šiaurėje ribojosi su Rytų Prūsija, rytuose su Bielsko žemėmis ir pietvakariuose su Lomžos žemėmis.
Storakojė plėšriablakė
Paplitusi visoje Europoje, Afrikoje, Šiaurės Azijoje (išskyrus Kiniją), Pietų Azijoje.
Viznos žemės
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XI a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XI a. šioje vietovėje buvo pastatyta tvirtovė ir įkurta Viznos gyvenvietė. Tvirtovės paskirtis buvo gintis nuo jotvingių puldinėjimų. Kurį laiką šią tvirtovę buvo užėmęs Lietuvos didysis kunigaikštis Vytenis, kuriam ši tvirtovė buvo svarbi ginantis nuo kryžiuočių. XIII a. viduryje kryžiuočiai tvirtovę sugriovė. 1296 m. buvo atstatyta kryžiuočių ordino sugriauta tvirtovė. Panašiu metu ir susiformavo Viznos žemių ribos. Apie 1340 m. šias žemes valdė Mazovijos kunigaikštis Zemovitas IV. 1468 m. žemės prijungtos prie Lenkijos karalystės. XVI a. žemės buvo padalintos į Viznos, Vonsošo ir Radziluvo apskritis. Iš viso žemėse buvo 280 kaimų iš kurių 133 Viznos apskrityje ir 147 Vonsošo apskrityje. 1795 m. šios žemės atiteko Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui.
Svidnikas
Svidnikas  – miestas rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, 10 km į pietryčius nuo Liublino. Administracinis Švidniko apskrities centras. Gyvena 42,8 tūkst. žmonių.
Istorija
thumb|left|250px|Miesto fontanas thumb|250px|left|SM-1 sraigtasparnis thumb|PZL SW-4, PZL Mi-2 (2002) Švidnikas paminėtas pirmą kartą 1392 m. Jis išliko nedidele gyvenviete iki pat XIX a. pabaigos, kai pradėjo vystytis kaip spa kurortas. Iki II Pasaulinio karo prie miesto pastatytas aerodromas.
Pramonė
1951 m. mieste įkurta viena didžiausių sraigtasparnių gamyklų Rytų Europoje – WSK „PZL-Świdnik“, gaminusi tiek lenkiškų (PZL W-3 Sokół ir PZL SW-4 Puszczyk), tiek ir tarybinių modelių orlaivius Mil Mi-1 (SM-1) ir Mil Mi-2. 1980 m. šioje gamykloje kilę masiniai streikai neigiamai paveikė miesto ekonomiką, be to, išplito ir į kitus regionus, tarp jų – į Gdanską: taip kilo Solidarumo judėjimas.
2012 m. gruodžio mėn. prie Svidniko baigta statyti Liublino oro uostą (455 tūkst. keleivių per metus).
Miestai partneriai
Svidnikas yra užmezgęs partnerystės ryšius su:
Ilgis
Geografija
Ilgis – vienas populiariausių vandenvardžių Lietuvoje. Šiuo vardu vadinami ežerai:
Drūkšiai (reikšmės)
Drūkšiai yra:
Prievadas (tinklo)
Tinklo prievadas – iš anksto nustatytas arba susitartas numeris, kuris nusako tam tikrą virtualią tarnybinės stoties jungtį. Prisijungus prie šios jungties ir siunčiant bei gaunant duomenis galima bendrauti su programine įranga, kuri šią jungtį naudoja tarnybinėje stotyje. Tinklo prievadas gali vienu metu siųsti ir gauti duomenis, t. y. dirba sinchroniškai.
Dažniausiai prievadai naudojami interneto protokolo perdavimo lygyje, kadangi kituose lygiuose protokolų nėra tiek daug ir juos galima lengvai atskirti. Tiek TCP, tiek UDP protokolai naudoja prievadų sistemą, kur prievadai numeruojami nuo 1 iki 65535, taigi teoriškai kiekvienas šiais protokolais dirbantis tinklo mazgas gali teikti iki 65535 skirtingų tinklo paslaugų.
Pavyzdys
Standartinė HTTP tarnybinė stotis dirba ties prievadu nr. 80. Klientas (naršyklė) prisijungdamas prie tarnybinės stoties žino standartinį HTTP prievado numerį, tačiau jam taip pat galima nurodyti ir kitą numerį, tuo atveju jei tarnybinė stotis dirba kitu prievadu. Tokio kreipimosi metu tarnybinės stoties programinė įranga gavusi kliento užklausą pateikia jam atsakymą, kurį klientas interpretuoja kaip WWW puslapį. Kiekvieno ryšio užmezgimo metu klientas taip pat naudojasi vienu iš prievadų naudotojo kompiuteryje, į kurį siunčiami atsakymo duomenys, tačiau atvirkščiai negu tarnybinių stočių atveju, kliento pusėje prievadai parenkami atsitiktinai ir nestandartizuotai.
Vyrai juodais drabužiais II (filmas)
Vyrai juodais drabužiais II – 2002 m. JAV mokslinės fantastikos filmas. Filmas – 1999 m. išleisto „Vyrai juodais drabužiais“ tęsinys. Kaip praeitoje dalyje, vyrai juodais drabužiais gelbėja Žemę nuo ateivių, ketinančių ją sunaikinti. Visame pasaulyje filmas uždirbo daugiau nei 441 mln. dolerių.
Paupynis
Paupyniu vadinami kaimai:
Brazavas
Brazavas – kaimas centrinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Kalvarijos.
Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos Vytauto partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.
Laju (Sent Vinsentas)
Laju  – miestelis Sent Vinsente ir Grenadinuose, Sent Vinsento salos pietvakarinėje pakrantėje; Šv. Andriaus parapijos administracinis centras. Veikia paštas, policijos stotis, biblioteka, mokykla. Apylinkėse yra karibų darytų petroglifų.
Istorija
Gyvenvietė įkurta XIX a., bet išaugo XX a. pr., kai čia atsikėlė daug gyventojų po Sufriero išsiveržimo.
Remigijus Lupeikis
Remigijus Lupeikis (g. 1968 m. rugsėjo 22 d. Utenoje) – buvęs Lietuvos dviratininkas, treko ir plento lenktynininkas, Pasaulio vicečempionas, planetos jaunimo čempionas, daugkartinis Lietuvos ir buvusios Sovietų Sąjungos čempionatų nugalėtojas. Baigęs profesionalo dviratininko karjerą, pasuko į verslą, taip pat dirba treneriu.
1986 m. baigė Utenos 5-ąją vidurinę mokyklą, tais metais jam suteiktas TSRS tarptautinės klasės dviračių sporto meistro vardas. Pirmasis jo treneris Utenoje – Vilius Jankauskas. Treniravosi Klaipėdos olimpinio rengimo centre (1984–1994 m.), Lietuvos olimpiniame sporto centre (1995–1997 m.).
Sporto pasiekimai
Pasaulio jaunimo čempionas 4 km komandinėse treko persekiojimo lenktynėse (1986 m.), TSRS čempionas 4 km persekiojimo lenktynėse treke (1988 m.), 1995 m. Pasaulio treko čempionato Kolumbijoje grupinių lenktynių sidabro medalio laimėtojas.
Išlinskiškiai
Išlinskiškiai – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kražių.
Sinchroninis plaukimas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Kvalifikacija
Brazilija kaip olimpiados organizatorė pelnė devynias vietas olimpinėse žaidynėse. Sinchroninio plaukimo komandos patekimui į olimpiadą turi laimėti kontinentinį čempionatą arba patekti į geriausiųjų trejetuką FINA olimpiniame kvalifikaciniame turnyre. Duetų varžybose pasirodys visos šalys, kurios laimėjo komandinius pakvietimus, bei geriausi duetai iš kontinentinių čempionatų ir pirmi vienuolika duetų iš FINA olimpinio kvalifikacinio turnyro. Nors po ilgos kampanijos nuo 2015 m. sinchroniniame plaukime pasaulio čempionatuose oficialiai bus leista varžytis ir vyrams, bet olimpinėse žaidynėse sinchroniniame plaukime gali dalyvauti tik moterys.
Orphans: Brawlers, Bawlers & Bastards
Orphans: Brawlers, Bawlers & Bastards – trijų diskų rinkinys, 2006 m. išleistas Tomo Vaitso, ANTI- įrašų kompanijoje. Albume surinktos 24 retesnės ir 30 niekad negirdėtų dainų. Kiekvienas diskas - atskiras rinkinys. Pirmajame šiurkštesni roko ir bliuzo kūriniai, antrajame - melankoliškos melodijos ir baladės, trečiajame - eksperimentinio stiliaus dainos ir įrašytas kalbėjimas.
Šis rinkinys sulaukė daug teigiamų įvertinimų. Metacritic 2006 m. trisdešimties geriausių albumų lentelėje užėmė antrą vietą ir buvo nominuotas Shortlist Music Prize apdovanojimui bei 2007 m. Grammy už "geriausią šiuolaikinį folko albumą". Billboard 200 lentelėje albumas pasiekė 74 vietą. Australijoje pagal populiarumą jis buvo 56, Austrijoje - 15, Šveicarijoje - 22.
Recording Industry Association of America albumą sertifikavo kaip auksinį, dėl didžiulio pardavimo tiražo: visame pasaulyje buvo parduota 1 000 000 kopijų, JAV - 500 000.
San Felipė (Venesuela)
San Felipė  – miestas šiaurinėje Venesueloje, 90 km nuo Barkisimeto, Aroa kalnagūbrio papėdėje, prie Jurubi upės. Jarakujaus valstijos sostinė. Yra geležinkelio stotis. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijai, pienas, javai ir kt.). Maisto, chemijos, farmacijos pramonė. Veikia keli universitetai, muziejus, teatras.
Istorija
San Felipė įkurta 1729 m., bet 1812 m. ją visiškai suniokojo žemės drebėjimas, todėl miestas atstatytas iš naujo.
Orphans: Brawlers, Bawlers & Bastards
Dainos
Visos dainos sukurtos Tomo Vaitso ir Kathleen Brennan, išskyrus, jei šalia dainos nurodyta kitaip.
Dzilinas (miestas)
Dzilinas (arba Girinas; kinų k. 吉林; pinyin Jílín) – miestas šiaurės rytinėje Kinijoje, Girino provincijoje, uostas prie Sungario upės. 1,88 mln. gyventojų (2005). Išvystyta chemijos, popieriaus, medžio apdirbimo, statybų, mašinų pramonė.
Leonpolis
Leonpolis (tarm. Levampolis) – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, dešiniajame Šventosios upės krante. Seniūnaitijos centras. Veikia UAB „Zujų paukštynas“, išlikęs Leonpolio dvaras. Manoma, kad jį po 1721 m. pastatė Marcijona Radvilienė savo sūnui kunigaikščiui Leonui Mykolui Radvilai (1722–1751).
Etimologija
Manoma, kad Leonpolio dvarą po 1721 m. pastatydino Marcijona Radvilienė savo sūnui kunigaikščiui Leonui Mykolui Radvilai (1722–1751). Nuo Leono vardo pavadinta ir gyvenvietė (dvarininkinis vietovardis).
Istorija
Sovietmečiu įkurtas Leonpolio paukštininkystės tarybinis ūkis.
Varmė (ežeras)
Varmė (arba Plumpių ežeras) – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 4 km į pietvakarius nuo Vaiguvos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,16 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 143,7 m. Visi krantai žemi, pelkėti ir apaugę mišku. Šiaurės vakaruose išteka Varmės upė (Ventos intakas). Į šiaurės rytus įsikūręs Kilonių kaimas.
Šilka
Šilka  – upė Rusijoje, Užbaikalėje; Amūro upės ištaka. Susidaro susiliejus Onono ir Ingodos upėms. Teka į šiaurės rytus Užbaikalės krašto teritorija, giliu slėniu tarp Šilkos ir Amazaro kalnagūbrių šiaurėje ir Borščiovo kalnagūbrio pietuose. Kinijos pasienyje susilieja su Argūne ir sudaro Amūrą.
Didžiausi intakai: Nerčia, Kuenga, Čiornaja (kairieji).
Šilka užšąla paprasta nuo spalio iki balandžio. Liepos – rugpjūčio laikotarpiu patvinsta; dažni poplūdžiai. Laivuojama. Prie upės įsikūrę miestai: Šilka, Nerčinskas, Sretenskas.
Tazas
Tazas  – upė Rusijoje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. Prasideda Sibiro skliautkalvėse, teka į šiaurę, šiaurės vakarus pelkėta Vakarų Sibiro lyguma. Sudaro daugybę atšakų, protakų, meandrų. Įteka į Karos jūros, Obės užutekio Tazo užutėkį.
Didžiausi intakai: Didžioji Širta, Chudosejus (dešinieji), Tolka, Časelka (kairieji).
Real Gone
Real Gone - Tomo Vaitso albumas, 2004 metais išleistas ANTI- įrašų kompanijoje. Šis albumas išsiskiria tuo, kad jame yra kelios politinės dainos, nebūdingos Vaitso kūrybai. Taip pat buvo surengtas Real Gone koncertinis turas.
Žurnalas Harp Magazine šį albumą įvertino kaip geriausią 2004 metais. Šveicarijoje ir Jungtinėje Karalystėje Real Gone pagal populiarumą pasiekė 16 vietą, JAV - 28.
Adomo obuoliai (filmas)
Adomo obuoliai  – 2005-ųjų metų danų filmas, kurį režisavo Anders Thomas Jensenas. Filmo siužetas paremtas religinėmis idėjomis iš Jobo knygos.
Siužetas
Buvęs neonacių gaujos lyderis Adomas, kurį neseniai paleido iš kalėjimo, yra išsiųstas priverstiniam perauklėjimui ir turi kelis mėnesius praleisti mažoje religingų žmonių bendruomenėje. Bendruomenės dvasinis vedlys yra kunigas Ivanas – nepataisomas optimistas. Tuo pat metu perauklėjami ir kiti du kaliniai: Khalidas, arabų vagis, kuris kartais užgrobia degalines laikydamas tai tam tikra protesto forma, ir Gunaras, apkūnus alkoholikas kleptomanas, kaltintas išprievartavimu. Ivanas šventai tiki žmonių dieviškumu ir nemato kalinių besitęsiančių piktadarysčių.
Mikko Leppilampi
thumb|right|250px|Mikko Leppilampi. Mikko Johannes Leppilampi (g. 1978 m. rugsėjo 22 d. Pälkäne) – suomių aktorius, muzikos atlikėjas. Išgarsėjo 2003 m. debiutavęs filme Helmiä ja sikoja, už Läde vaidmenį 2004 m. apdovanotas Jussi prizu.
Mikko – gospelų muziko Jukka Leppilampi, aktyvaus muzikos pasaulio dalyvio sūnus. Pirmasis albumas, išleistas 2006 m. gegužės 10 d. (Sony BMG), pakilo į 24 vietą Suomijos albumų reitingų eilėje.
Mikko Leppilampi 2006 m. rugpjūčio 19 d. susituokė su Emilia Leppilampi (mergaut. Vuorisalmi), kartu augina dukrą (g. 2005 m.).
2007 m. gegužės 10-12 d. Mikko Leppilampi kartu su Jaana Pelkonen vedė Eurovizijos dainų konkurso finalinį koncertą Helsinkyje.
Etninė grupė
Etninė grupė, etnosas – tai istoriškai susiformavusi žmonių grupė, turinti bendrų kalbos, kultūros, religijos bruožų.
Etninės grupės nariai supranta save kaip vientisą darinį. Imigrantai iš tam tikro pasaulio regiono taip pat dažnai kategorizuojami į vieną „etninę grupę“, nepaisant to, kad skirtingoms tautoms priklausantys asmenys nejaučia tarpusavio bendrumo.
Sąvoka
Etninė grupė gali būti tapatinama su visų rūšių etniniais junginiais: gentimi, tauta, nacija ar giminingų tautų grupe. Tarybinėje literatūroje sąvokos apibrėžime labiau akcentuota buities reikšmė, o vakarų pasaulyje, prisilaikant biheiviorizmo tradicijos – elgesio.
Greitkelis S8 (Lenkija)
S8 – svarbus greitkelis Lenkijoje, jungiantis pagrindinius šalies didmiesčius (Vroclavą, Lodzę, Varšuvą, Balstogę) ir transporto arterijas (A1, A4, A2). Planuojamas ilgis – 557 km, nutiesta – 208,4 km, statoma – 166,8 km.
Iš pradžių buvo planuota, kad greitkelis eis toliau nuo Balstogės, per Augustavą, Suvalkus iki Lenkijos ir Lietuvos valstybės sienos, bet iškilo aplinkosaugos problemų dėl Augustavo aplinkkelio, todėl šią trasą nuspręsta sutrumpinti iki Balstogės, o iki Lietuvos sienos nuo Mazovijos Ostruvo eis kitas greitkelis – S61, besidriekiantis per Elką ir Lomžą.
Mėlynasis lotosas
Mėlynasis lotosas – antroji komiksų knyga apie Tenteno nuotykius, 1934 m. sukurta belgų dailininko Hergé ir kinų skulptoriaus Zhang Chongren. Pirmojoje knygoje Faraono cigarai Tentenas persekiojo tarptautinę narkotikų platintojų grupuotę tarp Vidurio Azijos ir Indijos. Jam pavyko sugauti nemažai grupuotės narių, tačiau jos lyderis paspruko. Ši knyga istoriją tęsia, joje pasakojama, kaip Tentenas išvyksta į Kiniją ir toliau kovoja su nusikaltėliais.
Ušciankai (Grajevo apskritis)
Ušciankai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Išlynos
Išlynos – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Stulgių. Išlikusi dvarvietė, sodybos fragmentai.
Muskusiniai loriai
Muskusiniai loriai (Glossopsitta) – papūginių (Psittacidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Raudonkaktis muskusinis loris (Glossopsitta porphyrocephala)]]
Transport United FC
„Transport United FC“ – Butano futbolo klubas iš Timpu.
„Changlimithang“ stadionas (Timpu mieste) talpina 40 000 žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2000 m. Elito divizione debiutavo 2002 m. sezone.
Šalies čempionais tapo du kartus (2017, 2018 m.).
Šatobleras
Šatobleras  – gyvenvietė Sent Vinsente ir Grenadinuose, Sent Vinsento salos vakarinėje pakrantėje; Šv. Dovydo parapijos administracinis centras. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu. Greta stūkso Sufriero ugnikalnis, yra krioklių ir senovinės uolų tapybos.
Bardiškių pagrindinė mokykla
Istorija
1993 m. pradėjo veikti Bardiškių pagrindinė mokykla. Nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. Žeimelio vidurinės mokyklos Bardiškių pagrindinio ugdymo filialas. 2012 m. rugpjūčio 31 d. mokykla uždaryta.
Šimocukės žemė
right|thumb|300px|Šimocukės žemė Japonijos žemėlapyje
Šimocukė (下野国; Shimotsuke no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiais laikais yra Točigio prefektūra.
Senoji žemės sostinė buvo netoli Točigio miesto, tačiau feodalinės santvarkos laikais ja tapo dabartinė Točigio prefektūros sostinė Ucunomija.
Boleslavecas
Boleslavecas – miestas Lenkijos pietvakariuose prie Bobro upės, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, 1975–1998 m. priklausęs Jelenia Guros vaivadijai. Administracinis Boleslaveco pavieto (Powiat bolesławiecki) centras. Turi 39,6 tūkst. gyv. (2014 m.).
Boleslavecas dar vadinamas „Keramikos miestu“ dėl senų puodininkystės tradicijų, nuo seno prigijusių šiame mieste.
Istorija
thumb|left|250px|Gynybinės sienos fragmentai thumb|left|250px|Miesto rotušė Pirmą kartą Bolezlauez gyvenvietė paminėta 1201 m. 1257 m. besiplečiančiam miestui–tvirtovei suteiktos miesto teisės. 1523 m. svarbūs miesto istorijai, kaip religinio karo pradžia, jis tapo reformacijos centru. Viduramžiais vystėsi amatai ir prekyba, Karališkasis kelias (Via Regia) susiejo su Leipcigu.
1813 m. šiame mieste mirė rusų generolas feldmaršalas Michailas Kutuzovas. Jo kūnas buvo balzamuotas ir išsiųstas į Sankt Peterburgą, o po balzamavimo likę vidaus organai palaidoti vietos kapinėse. 1819 m. Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas III čia pastatė karvedžiui atminti memorialą. II Pasaulinio karo metu prie jo palaidoti žuvę Raudonosios armijos kareiviai.
Rotušė
thumb|180px|[[Liberecai|Liberecų (Čekija) rotušė]] thumb|180px|[[Kauno rotušė]] thumb|180px|[[Vilniaus rotušė]] Rotušė (iš, nuo – (miesto) tarybos namai; ) – pagrindinė miesto savivaldybės įstaiga ir pastatas, municipaliteto arba magistrato narių susirinkimo bei savivaldybės administracijos tarnautojų darbo vieta.
Boleslavecas
Istorija
Po 1815 m. Boleslavecas priklausė Silezijos provincijai. Pokariu Silezija atiteko Lenkijai, iš čia buvo iškeldinti vietiniai vokiečiai, kuriuos pakeitė lenkai iš rytinių šalies regionų.
2001 m. miestas šventė 750 metų jubiliejų, ta proga buvo suorganizuota istorinio Legnicos mūšio rekonstrukcija, kurioje buvo stabdomas mongolų veržimasis į Lenkiją 1241 m.
Rotušė
Istorija
Vakarų Europoje savivalda susiformavo XII amžiuje, dalies miestų gyventojams išsivadavus nuo feodalų priklausomybės. Miestams buvo suteikiama Kulmo teisė, Magdeburgo teisė ir kitos privilegijos, tarp jų – teisė rinkti magistratą, kuris įsikūręs Rotušėje, tvarkė organizacinius ir gynybinius miesto reikalus, sprendė civilines bylas. Greta Rotušės aikštėje paprastai būdavo rengiami savaitiniai turgūs ir, kelis kartus per metus – mugės, kurių metu ir buvo skelbiami municipaliteto ar magistrato priimti sprendimai.
Lietuvoje
Lietuvoje pirmąsias pilietines teises Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas suteikė Vilniaus miestiečiams pagal Rygos miesto pavyzdį. Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Jogaila 1387 m. Merkinėje išduota privilegija suteikė Vilniaus miestui Magdeburgo teises. Jas išplėtė Didysis kunigaikštis Žygimantas Kęstutaitis savo 1432 m. privilegijoje. Vyriausias miesto administratorius buvo kunigaikščio iki gyvos galvos skiriamas vaitas. Vaito pirmininkaujamas suolininkų teismas nagrinėdavo baudžiamąsias miestiečių bylas.
Lietuvoje dar yra išlikusios Kauno ir Kėdainių rotušės. Taip pat yra nemažai žinių apie 1885 m. nugriautą renesansinę Merkinės rotušę.
Degėsių pagrindinė mokykla
2017 m. Mokykla uždaryta. miniatiūra|240px|left|Mokyklos statiniai 2019 m.
Smalninkai (Kalvarija)
Smalninkai – kaimas centrinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Kalvarijos, Orijos ežero vakariniame krante.
Eigirdžiai
Eigirdžiai – miestelis Telšių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Telšių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra medinė Eigirdžių Dievo Apvaizdos bažnyčia (pastatyta 1794 m.), biblioteka, paštas (LT-88127).
Netoli miestelio yra Eigirdžių kaimas.
Istorija
1593 m. minimas Eigirdžių kaimas. 1612–1803 m. jis priklausė Telšių klebonui, iki 1752 m. pastatyta pirmoji Eigirdžių bažnyčia. XIX a. Eigirdžiai miestelis ir kaimas Telšių apskrities Gadūnavo valsčiuje.
1905 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1950 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. pagrindinė.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1952 m. įkurta biblioteka, 1955 m. kultūros namai, 1961 m. įsteigtas medicinos punktas, paštas. 2020 m. Eigirdžių pagrindinė mokykla uždaryta.
Kupers Krykas
Kupers Krykas, aukštupyje Barkū (Barcoo River) – upė centrinėje Australijoje. Prasideda Kvinslando valstijoje, vakariniuose Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio šlaituose. Teka į pietvakarius Didžiojo Artezinio baseino pusdykumėmis ir dykumomis. Toliau upės vaga eina Pietų Australijos valstija ir užsibaigia Eiro ežere.
Pagrindinis intakas – Tomsonas. Pastovią tėkmę turi tik aukštupyje, kitur vandens yra tik atskiruose ruožuose. Į vientisą vagą susijungia retai, tik po stiprių vasaros liūčių.
Cušimos žemė
thumb|300px|Cušimos žemė Japonijos žemėlapyje
Stirbiškė
Stirbiške vadinami du kaimai Šilalės rajone:
Cušimos žemė
Cušima (対馬国; Tsushima-no kuni) – senoji Japonijos žemė, įsikūrusi Cušimos saloje, kuri šiomis dienomis priklauso Nagasakio prefektūrai. Ši žemė dar kartais vadinama Taišiū (対州; Taishuu).
Istorija
Cušimos žemės įkūrimo istorija nežinoma. Tikėtina, kad V amžiuje Cušimą žeme pripažino Jamato Karališkoji Taryba.
Cušima atliko strategiškai svarbų vaidmenį valstybės gynyboje prieš galimus įsiveržimus iš žemyno ir prekyboje su Korėja. Kai Japonija Baekgango mūšyje pralaimėjo Baekje valstybei, Cušimos saloje pradėta statyti Kanedos pilis.
Istoriškai saloje dominavo skirtingi klanai – XIII a. iškilo So klanas, kuris iki XV a. pabaigos ėmė kontroliuoti visą salą.
Panaikinus han sistemą 1871 m., Cušimos žemė buvo paskelbta Idzuharos prefektūra. Dar tais pačiais metais prefektūra buvo sujungta ir pavadinta Imario prefektūra, kuri 1872 m. buvo pervadinta į Sagos prefektūrą. Dar 1872 m. Cušima iš Sagos buvo perkelta į Nagasakį.
Avačios ugnikalnis
Ugnikalnis smarkiai išsiveržė 1945 m., paskutinis išsiveržimas įvyko 2001 m. Veikia vulkanologijos stotis.
Drozdovo valsčius
Drozdovo valsčius  – nuo 1919 m. iki 1954 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje ir Varšuvos vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Drozdovo kaimo, bet valsčiaus centras buvo Piontnicos kaimas.
Istorija
1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1945 m. rugsėjo 18 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 29 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Piontnicos valsčiaus dalimi.
Sanja Vučić
Sanja Vučič (, g. 1993 m. rugpjūčio 8 d. Kruševace) – Serbijos dainininkė.
Gimė 1993 metais Kruševaco mieste Serbijoje. Jau nuo vaikystės atlikėja demonstravo savo muzikinį talentą, lankė muzikos mokyklos operinio vokalo klasę. Mokslų metu Sanja dainavo įvairiose grupėse, pavyzdžiui, etninės muzikos kolektyve Bele vile ir bažnyčios chore Sveti Knez Lazar, su kuriuo gastroliavo Vengrijoje, Baltarusijoje ir Lenkijoje. 2012 metais Sanja prisijungė prie grupės „ZAA“, įrašė albumą „What About“ bei aktyviai koncertavo regioniniuose festivaliuose.
2017 m. prisijungė prie grupės „Hurricane“.
2020 m. „Eurovizijoje“ turėjo atstovauti Serbijai su grupe „Hurricane“, bet dėl koronaviruso pandemijos konkursas buvo atšauktas.
2021 m. grupė grįžo į „Euroviziją“ su daina „LOCO LOCO“ ir finale užėmė 15 vietą.
Svante Stockselius
Stig Svante Stockselius (g. 1955 m. gruodžio 31 d.) – švedų žurnalistas, buvęs vienas pagrindinių Eurovizijos dainų bei Vaikų Eurovizijos dainų konkursų rengimo vadovų.
Biografija
Svante Stockselius užaugo Okelbo miestelyje, centrinėje Švedijoje. 16 metų dirbo Stokholmo laikraštyje. Estijai laimėjus Eurovizijos dainų konkursą 2001 m., Stockselius buvo pakviestas estų televizijos ETV padėti rengti konkursą 2002 m.
Hartwall Arena
right|250px|thumb|Hartwall Arena Hartwall Arena (Hartwall – vienas didžiausių Suomijos gėrimų gamintojų) – daugiafunkcijinė sporto halė Helsinkyje, Pasila miesto dalyje. Idėją pastatyti šią sporto areną iškėlė suomių verslininkas Harry Harkimo. Arena baigta statyti 1997 m. prieš pat Pasaulio ledo ritulio čempionatą. Oficiali atidarymo ceremonija įvyko 1997 m. balandžio 11 d.
Halė yra Elipsės formos, 133 m ilgio, 103 m pločio; aukštis – 32,5 m. Hartwall Areena gali būti perstatoma, joje vyksta kongresai, nuolat žaidžia ledo ritulio klubas „Jokerit“. Ledo ritulio rungtynių metų vietų skaičius – 13 665, lengvosios atletikos varžybų metu – 10 000, koncertų- 12 000, amfiteatras – 3000 5000. Die Halle wird außerdem für Kongresse verwendet. Prie Hartwall Areena automobilių stovėjimo aikštelių parke vietų skaičius -1 391 Fahrzeuge bietet. Požeminiame aukšte, į kurų patenkama liftu, įrengta ledo ritulio treniruočių aikštelė, įrengta uoloje, už jos – uždara gimnastikos salė.
Renginiai
thumb|250px|Assembly Demo Party, 2002 m.
Hidroelektrinė
thumb|215px|A – [[generatorius: 1. Statorius; 2. Rotorius B – turbina: 3. Tėkmės kreipiančiosios; 4. Turbinos mentės; 5. Vandens tėkmė; 6. Turbinos generatorius velenas]] thumb|215px|Hidroelektrinės skerspjūvis Hidroelektrinė (HE) – hidrotechninis statinys, energijos rūšies keitimo įtaisas, generatorius, krentančio vandens potencinę energiją verčiantis į elektros energiją. Mechaninį sukimo momentą sukuria krentančio vandens sukama vandens turbina, o ši sujungta su elektros generatoriumi. Hidroelektrinės potencinė energija dažniausiai akumuliuojama užtvenkiant upes.
Istorija
Pirmoji hidroelektrinė buvo pastatyta 1868–1870 m. Kredsaide (Cragside), Anglijoje, tiekusi energiją kelioms elektros lemputėms lordo Armstrongo dvare. 1882 m. JAV, Epltone (Appleton), pastatyta pirmoji komercinė hidroelektrinė. 1895 m. Tasmanijoje pastatyta pirmoji viešoji hidroelektrinė, tiekusi energiją Launčestono miesto gatvių apšvietimui.
Lietuvoje
Pirmoji hidroelektrinė Lietuvoje – tai 1903 m. prie Virvytės upės Kairiškių dvaro popieriaus fabrike įrengtas elektros generatorius, kurį suko vandens ratas.
Nemuno hidroresursus dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą tyrinėjo ir jų panaudojimo problemą sprendė lietuvių kilmės Peterburgo Kelių instituto profesoriaus Jurgio Merčingo vadovaujama Vandens energijos tyrimų komisija. Po karo šią problemą kėlė profesorius Steponas Kolupaila, inžinierius Jonas Smilgevičius ir kiti, o akcinė bendrovė „Galybė“ planavo statyti hidroelektrines, tačiau visa tai liko neįgyvendinta.
1929 m. inžinierius J. Smilgevičius parašė Lietuvos vyriausybei raštą, kuriame nurodė, kad viena krašto atsilikimo priežasčių – menkas Lietuvos elektrifikavimas – vienas Lietuvos gyventojas per metus sunaudoja 5 kWh elektros energijos, kai Norvegijoje vienam gyventojui tenka 3000 kWh. Išeitis – panaudoti Lietuvos hidroresursus ir statyti hidroelektrines ant Nemuno ties Petrašiūnais, Prienais ir Nemaniūnais, ant Neries – ties Jonava. Turi būti išnaudotos ir mažesnės upės – Minija, Jūra, Šventoji, Dubysa, Šešupė ir kitos. Autorius pateikė ne tik techninius-ekonominius skaičiavimus, bet ir finansinius siūlymus, kaip sukaupti statyboms lėšų, kokie bus gaunami pelnai ir kaip bus grąžinamos skolos. Jo siūlomos hidroelektrinės per metus būtų pagaminusios kiekvienam gyventojui per 300 kWh elektros energijos.
Miškinė zuiksalotė
Augalas daugiametis, 30-90 cm aukščio, su gausiomis pieniškomis sultimis. Lapai auga pražangiai. Graižai vidutinio žydžio. Juos sudaro 3-5 žiedai, kurie susitelkę šluotelėje. Vainikėlis šviesiai geltonas. Žydi birželio-rugpjūčio mėn.
Hidroelektrinė
Lietuvoje
Apie hidroelektrinę ant Nemuno buvo išleista net atskira knygelė, tačiau Lietuvos energetikoje įsitvirtinęs užsienio kapitalas įvairiais būdais trukdė rimtai svarstyti vietinių energetikų siūlymus. Tik 1955 m. pradėta statyti ir 1959 m. pradėjo veikti pirmieji du 90 MW Kauno hidroelektrinės agregatai. Pastačius Ignalinos AE, prireikė balansuojančios ir kompensuojančios elektrinės, todėl buvo pradėta statyti ir 1992 m. pradėjo veikti 900 MW Kruonio hidroakumuliacinės elektrinės pirmasis ir antrasis agregatas.
Miškinė zuiksalotė
Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose, kirtimuose. Mėgsta drėgnas ir derlingas vietas.
Hidroelektrinė
Lietuvoje
Pastaruoju metu hidroenergetikai Lietuvoje vėl skiriama šiek tiek dėmesio, nors Lietuvos upių potencinė energija ir nėra didelė, palyginus su biokuro teikiamomis galimybėmis.
Privalumai
Hidroelektrinės gaminama elektra yra pigesnė už gaminamą šiluminėje elektrinėje, nepaisant to, kad brangiai kainuoja užtvankos statyba, nes naudoja praktiškai nemokamą kurą. Be to, vanduo yra atsinaujinantis energijos šaltinis, leidžiantis pagal galimybes sumažinti dažniausiai importuojamų kuro rūšių – anglių, naftos produktų ir gamtinių dujų poreikius energijos gamybai. Elektros gamyba hidroelektrinėje neteršia aplinkos. Hidroelektrinės agregatus galima greitai įjungti ir išjungti pagal elektros energijos poreikio padidėjimą ar sumažėjimą.
Trūkumai
thumb|215px|Glendevono hidroelektrinės tvenkinio statyba Statyba vyksta palyginus ilgai. Užtvankos suformuotas vandens telkinys užima dideles teritorijas, dažniausiai visam laikui palaidodamas žemės ūkio naudmenis. Daugelio hidroelektrinių užtvankos sutrikdo natūralią žuvų migraciją į nerštavietes, todėl nukenčia gamta.
Paplitimas
2019 m. duomenimis, daugiausiai elektros energijos hidroelektrinėse pagamina: Kinija (1302 TWh), Kanada (398 TWh), Brazilija (387 TWh), JAV, (274 TWh), Rusija (190 TWh).
Didžiausia pasaulyje hidroelektrinė pastatyta Kinijoje – Trijų tarpeklių užtvanka, ant Jangdzės upės. Jos maksimali galia siekia 22 500 MW.
Hidroelektrinės
Didžiausios hidroelektrinės Lietuvoje
215px|thumb|[[Užventis|Užvenčio mažosios generatorius ir turbina]] 215px|thumb|[[Krūminiai|Krūminių mažoji hidroelektrinė ant Versekos upės]] 215px|thumb|Krūminiai|Krūminių mažosios hidroelektrinės mašinų pastatas 215px|thumb|Krūminių mažosios hidroelektrinės apatinis baseinas |215px|thumb|Svobiškio hidroelektrinė 215px|thumb|Antalieptės hidroelektrinė
Loriketės
Loriketės (Trichoglossus) – papūginių (Psittacidae) šeimos paukščių gentis.
Išmanai
Išmanai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Balbieriškio, prie kelio.
Vytautas Petras Knašys
Vytautas Petras Knašys (g. 1937 m. gegužės 13 d. Garliavoje, Kauno apskritis) – Lietuvos agronomas, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1961–1965 m. Vytėnų sodininkystės-daržininkystės bandymų stoties eksperimentinio ūkio, 1965–1967 m. Samališkės bandymų stoties, 1967–1989 m. jos bazėje įkurto Žemdirbystės instituto Vėžaičių filialo direktorius. 1971 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 1979 m. vyr. mokslinis bendradarbis. 1989–1990 m. LSSR žemės ūkio ministras.
1990–1991 m. Kazimiros Prunskienės Vyriausybėje – LR žemės ūkio ministras. 1991–1996 m. įvairių ministerijos padalinių vadovas, žemės ūkio bendrovės direktorius, laikraščio „Valstiečių laikraštis“ ir Lietuvos radijo apžvalgininkas. 1996–2000 m. LR Seimo narys. 1996–1998 m. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybėje – LR žemės ir miškų ūkio ministras. 1998 m. skirta valstybinė pensija. Vėliau VšĮ „Kaimo verslo projektai“ valdybos pirmininkas.
1961–1990 m. SSKP narys, nuo 1989 m. LKP CK narys. Nuo 1996 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Trakėnų žirgų asociacijos prezidentas. 2005 m. VIII pasaulio krepšinio veteranų pirmenybių bronzos medalio laimėtojas.
Yra parašęs apie 100 mokslinių straipsnių, brošiūrų ir knygų.
Žmona Dalia, vaikai Valdas, Rasa, Milda.
Greitasis čiuožimas trumpuoju taku 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Greitojo čiuožimo trumpuoju taku varžybose olimpiadoje pirmą kartą debiutuos Lietuva.
Ardaširas III
thumb|Ardaširo III moneta Ardaširas III (g. apie 621 m. – m. 630 m. balandžio 27 d.) – dvidešimt ketvirtas Sasanidų valdovas, valdęs Persiją 628-630 m.
Jis tapo valdovu septynerių metų po tėvo Kavado II (628 m.) mirties, bet po 18 mėnesių jį nužudė jo generolas Šarbarazas, kuris trumpai valdė 630 m.
Vaitkabalių valsčius
Vaitkabalių valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Vaitkabaliai, vėliau – Beržiniai, Gražiškiai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Vilkaviškio apskričiai.
Lietuvos ūkininkas
thumb|right|250px|Pirmasis savaitraščio numeris, 1905 m. „Lietuvos ūkininkas“ – pirmasis po spaudos draudimo panaikinimo Lietuvoje išleistas savaitraštis, spausdintas lietuviškais rašmenimis. Nuo 1905 m. gruodžio 14 d. iki 1915 m. birželio mėn. ir 1918 m. pabaigoje leistas Vilniuje, nuo 1919 m. balandžio mėn. iki 1940 m. rugpjūčio 1 d. – Kaune.
Istorija
Jonas Vileišis, 1904 m. panaikinus spaudos draudimą, pradėjo rūpintis, kad Lietuvoje būtų atgaivinta ir legali spauda. Mažojoje Lietuvoje ėję „Varpas“ ir jo priedas valstiečiams “Ūkininkas“ dėl finansinių sunkumų jau buvo beužsidarąs. Labai brangus buvo ir jų pristatymas į Lietuvą.
1904 m. rugpjūčio mėn. J. Vileišis gavo Vilniaus gubernatoriaus leidimą savaitraščiui „Lietuvos ūkininkas”. Tačiau kol buvo įsigyta spaustuvė, pagamintas reikiamas kiekis šrifto, surinktas personalas, praėjo metai. Be to, sutrukdė ir prasidėję revoliuciniai įvykiai. Joną Vileišį organizuojant lietuvišką spaudą aplenkė ir jo brolis Petras Vileišis, išleidęs pirmąjį lietuvišką dienraštį „Vilniaus žinios“. Pirmasis savaitraščio numeris išėjo tik 1905 m. gruodžio 14 d., pasibaigus Didžiajam Vilniaus Seimui.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui laikraščio leidimas nutrūko. Albino Rimkos pastangomis jis atgaivintas tik 1918 m. pabaigoje, tačiau, Vilnių užėmus bolševikų ir lenkų kariuomenėms, savaitraščio leidimą teko perkelti į Kauną.
Kaune laikraščio leidimu rūpinosi „Varpo“ bendrovė. Nuo 1923 m. buvo oficialus Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos organas. Po 1926 m. valstybės perversmo savaitraščio leidimas buvo suvaržytas, autoritarinė valdžia prieš jį inicijavo kelias bylas teisme, teko mokėti baudas. Leidėjai buvo priversti atsisakyti kai kurių priedų. Tiražas 1933 m. – 15 000 egz.
1940 m., Lietuvą užėmus sovietinei kariuomenei, „Lietuvos ūkininkas“ uždarytas, vietoje jo pradėtas leisti „Valstiečių laikraštis“.
Viežbovas (Grajevo apskritis)
Viežbovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 74 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Treska
Treska  – upė vakarų Makedonijoje; Vardaro dešinysis intakas. Prasideda Stogovo kalno rytinėje pašlaitėje, ~2000 m aukštyje. Pradžioje teka į rytus, paskui į šiaurę, vėliau į šiaurės rytus giliu tarpukalnių slėniu. Įteka į Vardarą ties Skopjės priemiesčiu Giorče Petrovu.
Upės vaga dviejose vietose patvenkta: ties Matka (1937 m.) ir ties Koziaku (2004 m.). Miestai prie Treskos: Kičevas, Makedonski Brodas. Upės kanjone yra du XIV a. vienuolynai (Šv. Andriejaus ir Matkos).
Biogenezė
Biogenezė – savoka, naudojama tvirtinant, kad gyvybė gali atsirasti tik iš gyvų organizmų, skirtingai nuo abiogenezės, pagal kurią gyvybė gali atsirasti negyvojoje gamtoje, esant tam tinkamoms sąlygoms. Praeityje dažnai buvo manoma jog bent jau primityvios gyvybės formos gali dažnai atsirasti iš negyvos medžiagos esant tam tikroms aplinkybėms. Šis tikėjimas rėmėsi bendrais stebėjimais jog natūraliai gamtoje esančios mikroorganizmams tinkamos medžiagos (pienas, vaisių sultys ir pan) iškart ir tarsi savaime pradeda fermentuotis, jose „spontaniškai“ atsiranda mielės, pelėsiai ir pan. XIX a., ypač Louis Pasteur darbais, tai buvo paneigta, nes buvo įrodyta, kad organizmai, kurie kaip iki tol manyta spontaniškai atsiranda iš negyvosios gamtos, iš tikrųjų atsiranda iš biologinių pirmtakų.
Šiuo metu sutariama, jog dabartinėje Žemės gamtoje gyvi organizmai atsiranda tik iš kitų gyvų organizmų. Abiogenezė (savaiminis atsiradimas) laikoma retu reiškiniu, kuris įvyko tik vieną ar nedaugelį kartų, galbūt netgi už Žemės ribų.
Biogenezės dėsnis
L. Pastero ir kitų mokslininkų empirinių stebėjimų rezultatai buvo apibendrinti lotyniška formule Omne vivum ex vivo, t. y., „visa gyvybė [atsiranda] iš gyvybės“. Tai yra vadinamasis biogenezės dėsnis. Pagal jį dabartinėmis sąlygomis gyvybė negali gamtoje spontaniškai atsirasti iš negyvos materijos. Gyvybės atsiradimas iš negyvosios gamtos nėra niekada stebėtas.
Mokslininkų bandymai sukurti gyvybę
Mokslinis savaiminio gyvybės atsiradimo (nesudėtingomis sąlygomis) įrodymas būtų buvęs parankus materialistinei pasaulėžiūrai, ir apie 1950 – 1955 m. Tarybų Sąjungoje tam buvo skiriama nemažai pastangų (lysenkoizmo dalis). Žinomi Olgos Lepešinskajos darbai, iš kurių atrodė jog atsiradimas eksperimentiškai patvirtintas, ir jie tuo metu buvo valstybės labai vertinti, tačiau vėliau rastos eksperimento klaidos.
Dabartinės pastangos nėra bandymai įrodyti, jog „lengvai atsiranda savaime natūraliomis sąlygomis“. Sudėtingais eksperimentais mėginama atkurti gyvybei būdingą biologinių molekulių atskyrimą (nuo aplinkos ar turint kelis skyrius ląstelės viduje), metabolizmą ir informacinę kontrolę (genus, jų veiklos reguliavimą). 2017 m. buvo suvienyta 17 laboratorijų, siekiant sukurti „į ląstelę panašią, augančią ir besidalijančią sistemą“. Šiam projektui skirta 18,8 mln. eurų. JAV panašiam projektui skyrė 10 mln. dolerių. Daug dirbama su įmanomais gauti tuščiaviduriais riebalų lašeliais (liposomomis), kurie kažuo panašūs į ląsteles. Bakterijose rasti baltymai, padedantys šioms liposomoms daug geriau susiformuoti.
Hegemonė (palydovas)
Hegemonė (Hegemone; ) arba Jupiteris XXXIX – Jupiterio palydovas, atrastas 2003 m. Havajų Universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard (David C. Jewitt, Jan Kleyna, Yanga R. Fernández). Iškart po atradimo naujajam palydovui suteiktas pavadinimas S/2003 J 8. Vėliau pavadintas vienos iš charičių vardu.
Priklauso Pasifės palydovų grupei.
Biogenezė
Mokslininkų bandymai sukurti gyvybę
Taip pat tyrinėjami mažiausi žinomi savarankiški organizmai, bandant suprasti, kiek dar juos galima supaprastinti. Ir taip jau nedaug genų turinčios bakterijos Mycoplasma mycoides genomą pavyko sumažinti maždaug pusiau, iki tik 473 genų. Bakterija vis dar auga, nors gana prastai. Tai gali būti maždaug minimalus genų skaičius savarankiškam organizmui: su dar mažiau ląstelė neišgyvena. Bet visgi tarp šių būtinų genų yra apie 100 tokių, apie kuriuos neaišku, kam jie reikalingi. Tikimasi organizmą supaprastinti tiek, jog jį būtų galima pagaminti dirbtinai.
Orija (Kalvarija)
Orija – kaimas centrinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 3 km į pietus nuo Kalvarijos, Orijos ežero šiaurės rytiniame krante. Molio telkinys.
Calum Elliot
Calum Elliot (g. 1987 m. kovo 30 d. Edinburge) – buvęs Škotijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
2004 m. pasirašė sutartį su Edinburgo Heart of Midlothian klubu. Debiutavo 2004–2005 m. sezone prieš Inverness Caledonian Thistle. Pirmą įvartį pelnė 2005 m. gruodį prieš Falkirk FC, laimėjus rungtynes 5-0. Po savaitės, su klubu pasirašė naują, trejų su pusę metų sutartį. Buvo skolinamas Motherwell FC, Livingston FC ir Dundee FC klubams. 2012 m. sausio mėnesį pasirašė dvejų metų kontraktą su Vilniaus Žalgirio klubu. . Jau pirmosiose savo A lygos rungtynėse žaidėjas įmušė pergalingą įvartį į Gargždų „Bangos“ vartus. Kitose rungtynėse su Klaipėdos "Atlantu Kalumas pasižymėjo net keturis kartus. Gegužės 20 d. kartu su Vilniaus Žalgirio komanda iškovojo Lietuvos Futbolo Federacijos taurę.
Pasiekimai
2009 m. balandis su Heart of Midlothian Edinburgh 2012 m. kovas su FK Žalgiris Vilnius
Šarbarazas
thumb Šarbarazas (ar Šarvarazas, jo vardas buvo Farokanas, Farrokhan, o Šarbarazas buvo titulas, jis reiškia „Imperijos šernas“; m. 630 m. liepos 9 d.) buvo Persijos generolas, Eran Spahbodo rango, tarnavęs Sasanidų valdovui Khosrau II (590–628 m.).
Tokį titulą jis gavo už karvedžio gabumus ir karingą charakterį. Be to Zoroastrizme šernas siejamas su Vahramu, pergalės įsikūnijimu.
Kare su Bizantija Šarbarazas užėmė Damaską 613 m. ir Jeruzalę 614 m. ir Šventasis kryžius buvo su triumfu išgabentas. Tačiau per Heraklijaus (610–641 m.) karą su persais po dešimt metų tarp Khosrau II ir Šarbarazas atsirado abipusis nepasitikėjimas. Bizantijos agentai parodė Šarbarazui Khosrau II laiškus, kurie leidžia teigti, kad jis planavo generolo egzekuciją. Tad viena didžiausių Persijos armijų ir geriausias jos generolas buvo neutralūs lemiamu karo epizodu, kuris baigėsi Bizantijai pergalingu Ninevės mūšiu.
Po persų pasidavimo Šarbarazas labai įsipainiojo į Sasanidų rūmų intrigas. 630 m. balandžio 27 d. m. jis nužudė Ardaširą III (628–630 m.) ir tapo dvidešimt penktu Sasanidų imperijos valdovu. Jis sudarė taikos sutartį su Heraklijumi ir grąžino Šventojo kryžiaus relikviją. 630 m. balandžio mėnesį jis nesusitvarkė su kazarų ir gokturkų, vadovaujamų Chorpano Tarkhano, invazija į Armėniją. 630 m. liepos 9 d. Šarbarazas buvo nužudytas, o sostas atiteko Purandoktai.
Miškinis (Kelmės r.)
Miškinis – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 5 km į rytus nuo Vaiguvos, Pakėvio miško viduryje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,33 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 132,9 m. Krantai žemi – aplinkui plyti pelkė. Pietuose atiteka Kėvės upelis iš Kėvės ežero, o šiaurėje išteka tas pats upelis link Gansės upės intako Ramočios.
Ežeras yra Pakėvio telmologinio draustinio teritorijoje.
Kėvė
Kėvė – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 4,5 km į pietryčius nuo Vaiguvos, pietinėje Pakėvio miško dalyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,2 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 133,6 m. Krantai žemi - aplinkui plyti pelkė. Šiaurės rytuose išteka Kėvės upelis link Miškinio ežero (Gansės intako Ramočios baseinas). Į pietus įsikūręs Pakėvio kaimas.
Ežeras yra Pakėvio telmologinio draustinio teritorijoje.
Etimologija
Vandenvardis Kėvė laikomas latvybe iš „kumelė“ (> „kuinas, liesas gyvulys“).
Western Star
248px|thumb|right|1997 m. Wester Star Heritage Western Star – didelių komercinių sunkvežimių gamintojas. Kompaniją 1970 m. įkūrė bendrovė „White Trucks“, kuriai įmonė priklausė tarp 1970 ir 1979 m. Šiandien „Western Star“, kartu su „Freightliner“ ir „Sterling Trucks“, valdo koncernas „Daimler AG“.
Muhamadas bin Tanis
Muhamadas bin Tanis (g. 1800 m. – m. 1878 m.) – Šeichas, pirmasis Kataro emyras. 1868 m. rugsėjo 12 d. jis su pulkininku Lewis Pelly, britų atstovu Persijos įlankoje, pasirašė sutartį, kuria buvo pripažinta Kataro nepriklausomybė. Jis tapo Kataro emyru ir valdė iki savo mirties.
Išoriškės
Išoriškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Buivydžių, prie pat sienos su Baltarusija.
Robert Ingpen
Robertas Ingpenas (, g. 1936 m. spalio 13 d. Džilonge, Australijoje) – australų dailininkas, grafikas, knygų iliustratorius ir rašytojas. 1986 m. buvo apdovanotas Hanso Kristiano Anderseno medaliu.
Iliustravo daugiau nei 100 knygų, daug klasikinių kūrinių: „Aplink pasaulį per 80 dienų“ (Ž. Vernas), „Vėją gluosniuose“ (K. Greihemas), „Alisą Stebuklų šalyje“ (L. Kerolis) ir t. t.
Ingpenas savo piešiniais geba sukurti švelnią, jaukią ir nostalgišką nuotaiką.
Ingpenas yra parašęs kelias dešimtis autorinių knygų, surengęs kūrybos parodas Taipėjuje, Bolonijoje, Masačusetse ir kt.
Vojevodzinas
Vojevodzinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Grajevo ir apie 74 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Kodenio Šv. Onos bazilika
'''Kodenio Šv. Onos bazilika'''  – katalikų bazilika esanti Kodenio kaime. Bazilikoje įsikūrusi Kodenio Šv. Onos parapija. Bažnyčia ilgus metus tarnavo kaip Kodenio linijos Sapiegų giminės mauzoliejus.
Istorija
Bažnyčia buvo pastatyta 1629-1635 m. vėlyvojo renesanso architektūros stiliumi, vietoje 1599 m. pastatytos medinės bažnyčios. Manoma, kad bažnyčia buvo pastatyta Kodenio Madonos paveikslui saugoti, kurią pasak legendos XVI a. miesto valdytojas Mikalojus Sapiega parsivežė į miestą pavogęs iš popiežiaus Urbono VIII, už tai buvo ekskomunikuotas, tačiau ilgainiui didikui buvo atleista ir paveikslas liko bažnyčioje. Miestas tapo svarbiu religinių piligrimacijų centru.
1680 m. mieste kilo gaisras, kurio metu sudegė ir bažnyčia, tačiau jau 1686 m. buvo atstatyta. XVIII a. pastatyta bažnyčios varpinė. 1875 m. balandžio 6 d. carinė valdžia bažnyčią pavertė į cerkvę, kuri tokia išbuvo iki 1917 metų. Bažnyčią pavertus cerkve Sapiegų portretų galerija buvo išmontuota ir ekspozicija pakabinta naujojoje Kodenio Sapiegų rezidencijoje – Krasičino pilyje, iš kurios 1939 m. pervežta į Krokuvą, o nuo 1952 m. saugoma Vavelio karališkojoje pilyje. Taip pat iš bažnyčios buvo išgabentas ir Kodenio Madonos paveikslas, kuris buvo paslėptas Jasna Goros vienuolyne. 1927 m. paveikslas buvo grąžintas į bažnyčią. Vykstant II pasaulinio karo mūšiams 1941 m. bažnyčioje kilo gaisras. 1956 m. rugpjūčio 8 d. bazilika buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1973 m. bažnyčiai suteiktas bazilikos statusas.
S/2003 J 4
Priklauso Pasifės palydovų grupei.
Kuko Salų Nacionalinis stadionas
Kuko Salų Nacionalinis stadionas – universalus stadionas Kuko Salų didžiausioje Rarotongos saloje. Stadionas įsikūręs šalies sostinėje Avarua, turinčioje apie 10 000 gyv., šalia Tereoros Koledžo.
Stadiono pagrindinį žalios vejos lauką juosia bėgimo takai, todėl naudojamas ne tik pagrindinėms futbolo ir regbio, bet ir įvairių lengvosios atletikos rungčių varžyboms pravesti. Stadione telpa 3 000 žiūrovų, apie 500 vietų iš jų įrengta dengtose tribūnose. Čia rengiamos ir didelės šventės, festivaliai. Stadiono veiklai vadovauja paskirtas valdytojas, kurį išrenka valdyba, sudaryta iš Sporto ir nacionalinio olimpinio komiteto (CISNOK), privataus sektoriaus bei vyriausybės atstovų.