cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spekl-interferometrija
Spekl-interferometrija – labai mažos ekspozicijos nuotraukose su dideliu didinimu, kai žvaigždės vaizdas susideda iš šviesių dėmelių, kurie yra vadinami speklais. Kiekvienas iš jų yra žvaigždės vaizdas, kurį suformuoja bangos frontas, oro turbulencija ir teleskopo optika. Visų šių vaizdų matematinė analizė leidžia sudaryti tikrąjį žvaigždės vaizdą be atmosferos įnešamų iškraipymų su labai didele skiriamąja geba – 0,03″ kampu. Toks metodas padeda atskirti glaudžias dvinares žvaigždes ir gauti artimiausių žvaigždžių diskų vaizdus. Tačiau ir čia yra labai reikalingos trumpos ekspozicijos. Todėl spekl – interferometrijai naudojami galingiausi teleskopai ir šviesios žvaigždės.
Vnori Vipichai
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 15 namų ir 59 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 43 namai ir 326 gyventojas.
Emma Shapplin
Ema Šaplin (tikr. Crystêle Madeleine Joliton g. 1974 m. gegužės 19 d. Paryžiuje) – Prancūzijos dainininkė, dainų autorė coloratura sopranas.
Emma karjerą pradėjo kaip klasikinės muzikos atlikėja bet vėliau perėjo prie pop roko. Įgavusi artistinės laisvės, Emma Shapplin pradėjo kombinuoti archajinę operinę muziką, trance ir pop bei pop-rock muziką. Dainas atlieka senąja italų kalba, prancūziškai ir angliškai.
Feromonas
Feromonas – gyvūnų organizme gaminamas cheminis junginys. Juo perduodama informacija kitiems tos pačios rūšies gyvūnams.
Feromonas siejamas su lytiniu potraukiu ir yra naudojamas lytinių partnerių atpažinimui bei priviliojimui. Daugelio ištirtų žinduolių feromono struktūra panaši į lytinius hormonus.
Faunas
Romėnų mitologijoje Faunas – graikų Pano atitikmuo, viena iš seniausių romėnų dievybių. Tai laukų, miškų, ganyklų, gyvulių dievas. Būta vaizdinių ir apie įvairius, ir apie vieną Fauną. Jį atitinka mot. giminės dievybė Fauna, Fatuja, kurią imta laikyti Fauno dukterimi. Vėliau jį tapo žinoma Bona Dea vardu. Fauno pranašystės, kurias dažniausiai sužinodavo per sapnus aba iš medžių ošimo, buvo Saturno metrinės formos.
Fauno kulto vieta buvo Palatino kalno ola Luperkala (lot. lupus - "vilkas"). Žyniai vadinti luperkais. Per Luperkalijų šventes (vasario 15 d.) luperkai aukodavo Faunui šunį ir ožį. Luperkalijos buvo skaistinimo ir vaisingumo šventė. Ji buvo švesta ir tam, kad nugintų vilkus nuo kaimenių. Kaip bandų ir kaimo gyvenimo užtarėją Fauną itin garbino žemdirbiai. Jis buvo laikomas vienu iš Laurentos valdovų, Piko sūnumi ir Latino tėvu.
Volkswagen Passat B3
Volkswagen Passat B3 – vidutinės klasės automobilis, gamintas 1988–1993 m. Trečiosios kartos VW Passat Europoje buvo pristatytas 1988 metais, Šiaurės Amerikoje – 1990 m. ir 1995 m. Pietų Amerikoje. B3 yra pirmas Passat modelis, kuriam VW sukūrė atskirą platformą (anksčiau buvo naudojama bendra platforma su Audi). Automobilis buvo gaminamas su dviejų tipų kėbulais: sedanas ir universalas.
Komplektacijos
Buvo siūlomos trejos VW Passat B3 komplektacijos: CL (standartinė komplektacija), GL (komforto komplektacija), GT (sportinė komplektacija). Taip pat buvo gaminamos specialios VW Passat B3 modifikacijos: Arriva, Exclusive, Comfort Edition, Trend, Synchro ir kt. Į CL modifikaciją buvo montuojami geltonos spalvos priekiniai posūkių žibintai, į GL ir GT – baltos spalvos. Vėlesni VW Passat B3 modeliai buvo komplektuojami su pirmyn ir atgal slankiojančiomis bei nulenkiamomis galinėmis sėdynėmis.
Tiek CL, tiek GL bei GT buvo galima užsisakyti su šia papildoma įranga:
Varikliai
VW Passat B3 turėjo labai plačią variklių gamą. Taip pat reikėtų paminėti kelis išskirtinius trečios kartos VW Passat variklius. Pirmasis variklis vadinamas G60 (taip pat buvo montuojamas į VW Corrado) 1,8 L darbinio tūrio variklis turintis net 118kW galią. Antrasis 2,8L VR6 – pats galingiausias variklis, kuris buvo montuojamas į VW Passat B3. Ši 6 cilindrų jėgainė išvysto 174 arklio jėgas.
Genetiškai modifikuotas maistas
Genetiškai modifikuotas maistas – maisto produktai iš genetiškai modifikuotų organizmų – augalų, gyvūnų ar mikroorganizmų. Tokie produktai rinkoje pasirodė 1996 metais.
Populiariausi genų inžinerija pakeisti augalai yra sojos pupelės, kukurūzai, rapsai ir medvilnė. Nuo 1996 metų pasauliniai jų pasėlių plotai išaugo 87 kartus ir 2010 m. užėmė 148 mln. hektarų, daugiausiai JAV, Brazilijoje, Argentinoje ir Indijoje.
Kontroversija
Genetiškai modifikuotas maistas vertinamas prieštaringai, o jį reglamentuojantys įstatymai įvairiose šalyse skiriasi.
Kontroversija daugiausia susijusi su šiais dalykais:
Dažnai tokio maisto kritika remiasi nepagrįsta prielaida, kad suvalgius genetiškai modifikuotą produktą, pasikeis ir paties žmogaus genai. Žinoma, kad į organizmą patenkančios medžiagos gali aktyvinti vienus ar kitus genus, dėl ko gali pakisti hormoninė pusiausvyra, imuninės sistemos reagavimas į įprastus antgenus ir pan. Tačiau toks poveikis gali būti į organizmą patekus medžiagoms ne tik iš transgeninių, bet ir iš kitokių organizmų.
Taip pat panteistai ir įvairių kitų gamtą suasmeninančių tikėjimų išpažinėjai, taip pat ir kai kurie nereligingi, bet gamtą gerbiantys žmonės kritikuoja pačias genetines manipuliacijas kaip jų nuomone neleistiną, nepagarbų kišimąsi į gamtą.
Per visą laiką, kiek šis maistas yra vartojamas, nėra paskelbta nė vieno atvejo, kad jis būtų pakenkęs žmogaus sveikatai. Yra išspausdinta apie 150 mokslinių tyrimų, rodančių jo saugumą. Kita vertus egzistuoja didelis spaudimas bet kokiai kitai alternatyviai nuomonei, nes prekyba genetiškai modifikuotomis kultūromis susijusi su dideliais pelnais, pasaulio humanitarinių fondų panaudojimu. Iš kitos pusės, prekyba vadinamuoju ekologišku maistu taip pat yra gana stambus ekonomikos sektorius su savo lobizmu ir propaganda.
Įvairios organizacijos (Greenpeace, Organic Consumers Association ir kitos) nuolat kritikuoja genetiškai modifikuoto maisto gamybą dėl, jų nuomone, galimos ilgalaikės žalos arba dėl to, kad jis, tų organizacijų teigimu, yra nepakankamai ištirtas ir gali turėti nežinomų neigiamų pasekmių.
Mokslininkai teigia, kad yra daug didesnė tikimybė nenumatytas savybes rasti įprastu būdu auginamuose augaluose, nei sukurtuose genų inžinerijos pagalba.
Kuriant maistinius transgeninius augalus jie paprastai intensyviai tiriami ir, aptikus potencialų kenksmingumą, jų diegimas į gamybą nutraukiamas.
Yra atvejų, kai skurstančios Afrikos šalys atsisako pagalbos genetiškai modifikuotu maistu, nors tai ir gali nulemti daugybės žmonių mirtį badu.
Oš Bel Ha urvų sistema
Oš Bel Ha urvų sistema (iš majų kalbos – „Trys vandens takai“, oficialiai Sistema Ox Bel Ha) – urvų sistema Kintana Roo valstijoje pietrytinėje Meksikos dalyje (Jukatano pusiasalyje). Tai ilgiausias ištirtas pasaulio povandeninis urvas, arba trečias – tarp visų pasaulio urvų. 2012 m. rugpjūčio mėn. duomenimis, povandeninio urvo ilgis sudarė 240,4 km, didžiausias gylis – 34,7 m, vidutinis gylis –13 m.
Androidas
''Šis straipsnis apie robotą. Apie Google operacinę sistemą, žr. Android ''
Pirmieji tokie robotai (automatonai minimi jau graikų mituose) sukurti ir pagaminti gana seniai. Varomi spyruoklėmis, jie atkartodavo užprogramuotus judesius, tačiau regėjimo ir klausos neturėjo. Pasak legendos, maždaug 1600 m. René Descartes buvo įsigijęs ar pagaminęs natūralaus dydžio mechaninę merginą, kurią kelionės jūra metu aptikęs laivo kapitonas išmetė per bortą.
Pušis
Pušis (Pinus) – pušainių (Pinopsida) klasės pušinių (Pinaceae) šeimos medžių gentis. Priklauso apie 110 augalų rūšių. Paplitus Eurazijoje, Šiaurės Afrikoje, Šiaurės Amerikoje, didžiausia rūšių įvairovė šiauriniame pusrutulyje, vidutinių platumų klimato regione. Lietuvoje yra auginama 10, o savaime auga 1 rūšis: Paprastoji pušis (Pinus sylvestris).
Tai visžaliai spygliuočiai pakantūs sausrai. Daugelio rūšių pušys vertinamos kaip dekoratyviniai medžiai ir krūmai. Auginamos parkuose, sodybose. Sodinamos ir kaip apsauginė miško juosta nuo vėjo. Pavyzdžiui, Kuršių Nerija apsodinta kalninėmis pušimis, norint apsaugoti gyvenvietes ir kelius nuo pustomų slenkančių kopų.
Pušies mediena turi didelę reikšmę statybos pramonei, ji lengvai apdirbama. Iš jos gaminamas popierius, naudojama kurui. Derva arba dervos terpentinas gaunamas nusakinant pušis. Praeityje derva buvo plačiai vartojama medinėms valtims, laivams, stogams sandarinti. Derva tebenaudojama ekoliginėse nišose. Pušų eterinis aliejus išgaunamas iš pušų spyglių skiedžiant jį terpentinu. Pušų aliejus bei terpentinas plačiai naudojamas dezinfekcinėms medžiagoms, plovikliams, insekticidams ir dažams gaminti, popieriaus, medicinos pramonėje ir parfumerijoje, ypač vonios druskų ir muilo gamybai. Kai kurių pušų sėklos, vadinamos kedrinėmis pinijomis, naudojamos kulinarijoje. Iš jų spaudžiamas aliejus. Jis naudojamas medicinoje, kosmetikoje. Renkamas gintaras, kuris naudojamas papuošalų, suvenyrų gamyboje, daugiausiai randamas Baltijos jūros pakrantėse.
Taksonomija
thumb|250px|[[Gajoji pušis]] thumb|250px|[[Geltonoji pušis]] thumb|250px|[[Kalninė pušis]] thumb|250px|[[Paprastoji pušis]] thumb|250px|[[Spindulinė pušis]] thumb|250px|[[Sibirinė pušis]]
Šaltinis:
Sakai (reikšmės)
Sakais vadinama:
Rūdninkai
Rūdninkai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Baltosios Vokės, kairiajame Merkio krante, Rūdninkų girios apstuptyje. 2 seniūnaitijos. Yra 2 parduotuvės, Rūdninkų kultūros ir poilsio salė, Rūdninkų Švč. Trejybės bažnyčia, biblioteka, kaimo bendruomenės centras (nuo 2003 m.), kursuoja tarpmiestinis transportas. Netoli dislokuotas II pulko mokymo štabas. Pro kaimą eina plentas.
thumb|left|Paminklas 1863 m. sukilimui thumb|left|Rūdninkų kapinės thumb|left|Akmenimis grįsta kaimo gatvė (ūlyčia)
Etimologija
Pavadinimas kilęs iš žodžio „rūda“, kurią kasė miške aplink kaimą. Tai buvo geležies gavybos ir gamybos iš pelkių rūdos vietovė. Buvo bent dvi liejyklos – Merkio ir Šalčios.
Geografija
Pietvakariuose įsteigtas Rūdninkų kraštovaizdžio draustinis. Yra Rūdninkų giria, Rūdninkų girios biosferos poligonas, Rūdninkų-Žygmantiškių kopynas.
Istorija
Rūdninkai kūrėsi prie senojo Vilniaus–Krokuvos trakto. XV a. čia įrengta didelė geležies lydymo krosnis ir kalvė. XV–XVI a. netoli kaimo, Rūdninkų girioje buvo didelis žvėrynas (įsteigė Lietuvos didysis kunigaikštis Kazimieras), kur aptvertame plote ganėsi stumbrai, taurai, meškos. Čia stovėjo prašmatnūs medžioklės rūmai, kuriuos pastatydino Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis. Jam valdant 1511 m. pastatyta bažnyčia (įkurta ir parapija). Kiek atokiau girioje įrengti paviljonai (pro jų langus buvo šaudomi žvėrys) ir arklidės. Rūdninkų dvare kurį laiką gyveno karalienė Bona Sforca. 1569 m. Rūdninkai minimi kaip karaliaus stalo dvaras. Žygimantų laikais Rūdninkų reikšmė taip išaugo, jog Vilniuje ties keliu į šią gyvenvietę stovintys vartai pradėti vadinti Rūdninkų vartais.
XVII a. pirmojoje pusėje Rūdninkai buvo seniūnijos centras – šiame miestelyje būta 31 namo ir 22 smuklių. 1572 m. rugsėjo 24–27 d. čia vyko Rūdninkų suvažiavimas, kuriame aptarti ATR valdžios klausimai. 1661 m. miestelyje mirė Rūdninkų girioje žydų plėšikų sužeistas olandų tapytojas ir architektas Peteris Dankersas. Rūdninkų miestelis buvo sunaikintas 1655 m., kai jį, per 1654–1667 m. Abiejų Tautų Respublikos–Rusijos karą, nusiaubė Rusijos ir Švedijos kariuomenės.
Vėliau Rūdninkai tapo kaimu ir privačia valda (1766 m. priklausė LDK iždininkui Mykolui Bžostauskiui, vėliau Smolensko pavaivadienei Elenai Dambrauskienei). Rūdninkų parapija prijungta prie Šv. Stepono bažnyčios Vilniuje. Per 1863–1864 m. sukilimą Rūdninkuose rusų ir kazokų puolimą atrėmė Liudviko Narbuto sukilėliai. XIX a. pab. miestelis pateko į Trakų apskritį, Tarpupio valsčių, buvo apylinkės centras.
1905 m. Rūdininkų parapija įvardinta kaip lietuviška. Lenkmečiu dauguma Rūdninkų gyventojų sulenkėjo. 1944 m. gegužę Rūdninkuose buvo dislokuotas Vietinės rinktinės dalinys.
LTSR laikais Rūdninkai buvo Naujųjų Rūdninkų kolūkio centrinė gyvenvietė. Vėliau juos nustelbė šalia iškilusi Baltoji Vokė.
thumb|240px|Kaimo riboženklis
Gyventojai
1866 m. kaime buvo 15 namų, 160 gyventojų (iš jų 150 – katalikai, 10 – žydai).
Grajevo geležinkelio stotis
Grajevo geležinkelio stotis - geležinkelio stotis Grajevo mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Grajevo apskrityje. Stotis atidaryta 1896 metais. Tai trijų platformų, dvejų peronų geležinkelio stotis, per kurią eina Balstogė-Glomnas geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Rudos geležinkelio stotelės yra 5,5 km ir iki Prostkų geležinkelio stotelės 5 km.
Laurynas Rimavičius
Laurynas Rimavičius (g. 1985 m. spalio 21 d. Kėdainiuose) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
2011 m. sausio pabaigoje pasirašė dvejų metų kontraktą su Šiaulių klubu.
Marcinkevičiūtė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Marcinkevičienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Marcinkevičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Prijuostė
thumb|160px|XVIII a. Osmanų barzdaskučio prijuostė
Prijuostė – buitinės ir dekoratyvinės paskirties drabužis, juosiamas ant liemens. Daugelio Europos tautų, tarp jų ir lietuvių, moterų tautinių drabužių dalis.
Lietuvoje
Lietuvoje prijuostė dėvėta jau IX a. XIX a. pagal medžiagą, puošybą, spalvų derinius išryškėjo etniniams regionams būdingos prijuostės. Dėvėtos namų darbo baltos lininės, puoštos rinktiniais raštais, spalvingos kaišytinės, languotos. Taip pat dėvėtos fabrikinės gamybos vilnonės, šilkinės, medvilninės prijuostės. thumb|left|160px|Betygališkių rūbas su tamsiai žalia prijuoste
Lietuvoje prijuostė – moters doros ir kuklumo simbolis. Prijuostės nuo seno buvo audžiamos iš baltų ar spalvotų siūlų. Ypač gražiai stengtasi išausti išeigines prijuostes. XVIII a. ima plisti prijuostės, siūtos iš pirktinės medžiagos (medvilnės, kašmyro). Įvairiose Lietuvos srityse jos skyrėsi spalva, audimo raštais ir pasiuvimu.
Dzūkijoje dėvėtos prijuostės pasižymi didele įvairove. Pačios ankstyviausios dzūkių prijuostės buvo siuvamos iš balto lino, su puoštais pažemiais. Vėliau įsigalėjo skersadryžės ir languotos baltai-raudonomis spalvomis tamsiai mėlyname fone. Mėgiami „katpėdėlių“ rašto motyvai. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje paplito siuvinėtos prijuostės. Po I pasaulinio karo prijuostės tapo panašios į dabartines – su prieširdžiu. Dzūkijoje prijuostės buvo dėvimos labai ilgai, net tada, kai kituose regionuose jų nebedėvėjo. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje prijuostes rišosi ir prie vėlyvojo, į apačią platėjančio sijono bei švarkelių – nažutkėlių.
thumb|230px|Ryškiai raudonos žemaitiškos prijuostės Seniausios zanavykių prijuostės yra raudondryžės, panašios į žemaičių. Vėlesnės kaišytinės prijuostės – spalvingiausias ir puošniausias suvalkietės drabužis. Ritmiškai besikartojantys stilizuotų lelijų žiedai, jų krypties bei spalvų kaita audiniuose sudarydavo žaismingą vaivorykštės gamą. Tamsiame fone dažnai būdavo jungiami 4-6-8 įvairaus dydžio žiedai, pakaišyti smulkiais augalijos raštais, kurių viduryje būdavo spalvinis rombas. Kai kuriose prijuostėse audėjos išausdavo net 150–200 lelijų žiedų, tarp kurių įmargindavo dar žvaigždutes, taureles. Zanavykių prijuostės buvo išilgadryžės, kapsių – skersadryžės. Ypač ilgos ir plačios zanavykių prijuostės, kurių apačia buvo puošiama dar prisiūtais priedurais (ripuliais).
Žemaičių prijuostės, kaip ir sijonai, išilgadryžės. Dominuoja raudona arba mėlyna spalva. Jos labai plačios (iki 180 cm), rauktos. Mažosios Lietuvos moterų ir merginų pačios seniausios prijuostės buvo baltos ar išilgadryžės, vėliau jos tamsėja ir XIX a. II pusėje paplinta juodos šilkinės.
Korona (Liublino vaivadija)
Korona  – kaimas Lenkijos rytuose, Dembovo Klodos valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Dembova Klodos, apie 12 km į rytus nuo Parčevo ir apie 54 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Vanevas (reikšmės)
Vanevu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Paprastasis granatmedis
Paprastasis granatmedis (Punica granatum) – raudoklinių (Lythraceae) šeimos krūmas arba medis. Kilęs iš Irano, Afganistano ir Pakistano, tačiau dabar plačiai auginamas Artimuosiuose Rytuose, Indijoje, Pietryčių Azijoje, Viduržemio regione, Kalifornijoje.
Augalo aukštis 5-8 m. Lapai priešiniai, 3-7 cm, blizgūs, padengti kutikula. Žiedai ryškiai raudoni, 3 cm skersmens, su 5 vainiklapiais (tačiau kultūriniuose grantamedžiuose gali būti ir daugiau). Vaisius (granatas) 5-12 cm skersmens, kieta raudona luobele. Viduje ~600 sėklų, apgaubtų raudonu sultingu sluoksniu (arillus). Šis sluoksnis valgomas, naudojamas kulinarijoje, jame gausu vitaminų ir mineralų (vitaminas C, vitaminas B6, vitaminas B5, kalcis, geležis, folio rūgštis, tiaminas). Paprastasis granatmedis pakenčia sausras ir šalnas iki -10 °C.
Simbolinės granato reikšmės
Biblijoje Dievas paliepia izraelitams atausti Vyriausiojo kunigo efodą „granatmedžio obuoliais“ (Iš 28:33). Jie minimi ir kaip Saliamono šventyklos stulpų papuošimas (1 Kar 7:18). Judaizme granato simbolika susijusi su Tora: tikima, kad granato vaisius turi 613 grūdelių – plg. 613 Toros priesakų. Tai vienas iš motyvų žydų papročiui per Roš Hašaną suvalgyti granatą. Kai kurie rabinai laikėsi nuomonės, kad Adomas ir Ieva nuo Pažinimo medžio skynė ir valgė ne obuolį, bet granato vaisių.
Graikų mitologijoje pasakojama, kad Hado pagrobta Persefonė, motinai Demetrai mėginant ją susigrąžinti iš požemių pasaulio, nebegali suardyti savo ryšio su juo, nes Hado karalystėje suvalgė kelis granato grūdelius.
Venedai
thumb|250px|Venedai 125 m. Venedai, taip pat venetai  – įvairių Antikos istorikų (Plinijaus Vyresniojo, Tacito, Klaudijaus Ptolemėjo, Jordano) minima ryčiau nuo germanų (Vyslos) gyvenusi tauta. Remiantis šiais šaltiniais, kai kurie tyrinėtojai juos laiko tiesioginiais VI–VIII a. senovės slavų (vendų, sklavinų, antų) protėviais.
Eugenijus Jovaiša ir kiti tyrinėtojai mano, kad Ptolemėjaus minimi venedai buvo vakarų baltų gentis, kuri palaipsniui su kitomis aisčių gentimis peraugo į prūsų tautą. Paskutinį kartą venedus (vendus) prie Baltijos jūros paminėjo Henrikas Latvis. Eugenijus Jovaiša pabrėžia, kad Baltijos venedams priklausiusi vakarų baltų archeologinė kultūra nesikeitė.
Istoriniai liudijimai
Strabonas („Geografijoje“ IV.6) Centrinėje europoje mini Vennones, pasižymėjo kaip drąsiausi kariai, Vindelici nariai (tarp narių paminėti ir Estiones), šiaurės Italijoje/pietų Vokietijoje prie Bodeno ežero (anksčiau žinomas kaip Veneti ežeras), kur įvyko mūšis prieš juos. Jis taip pat spėja, kad Venetai (galai) galėjo apsigyventi Venecijoje ir šiaurės Italijoje.
Plinijus Vyresnysis (23-79 m.) savo veikale Naturalis historia rašo, kad į rytus prie Vyslos gyvena sarmatai, venedai (lot. Venedis) ir skirai bei girai.
Tacitas (58-120 m.) savo veikale Germania mini, kad rytiniame Germanijos pakraštyje gyvenę Peucini, Venedi ir Fenni (dėl pastarųjų neaišku ar jie priskirtini germanams ar sarmatams). Venedų lokalizacija apsiriboja nurodymu, kad jie gyvena tarp Fenni ir Peucini. XX a. viduryje pasirodė spėjimai, kad Tacito venetais galėjusi būti ir baltų gentis.
VI a. Jordanas rašė, kad venedai užimą didelę dalį žemės nuo Vyslos ištakų ir jų pavadinimas dabar priklauso nuo klanų ir išsidėstymo, bet dažniausiai vadinami antais ir sklavinais. Antai buvo išsidėstę nuo Dniestro iki Dniepro. Sklavinai, Jordano tvirtinimu, gyveno tarp Balatono ežero, Dniestro ir Vyslos. Sklavinai esą labiausiai atsilikę, nes pas juos vietoje miestų – pelkės ir miškai. Antus Jordanas laiko stipriausiais. Manė, kad venedai, antai ir sklavinai yra kilę iš vieno kamieno.
Šiaurėje Jordanas paminėjo vidivarijus (Vidivarii/Viuidarii) kurie sudaryti iš įvairių genčių. Galimai sudurtinis sugermanintas venedų vardas (Vi[ni]di+varii) nuo ger. Vinidi, kuris kai kada siejamas su karinės tarnybos reikšme.
Bizantijos autoriai kalba tik apie sklavinus ir antus, apie venedus nieko nerašo. Bizantijos autorius Prokopijus rašė, kad anksčiau sklavinai ir antai turėjo vieną valdovą, vienodus papročius, institucijas ir kalbą. Taip pat tolimoje praeityje jie turėjo vieną vardą ir senovėje vadinosi spori (Sporoi), nes gyveno išsibarstę atskirai vieni nuo kitų. Užėmė didelę dalį šiaurės Dunojaus pakrantės.
Margelis
Margelis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Margelienė (ištekėjusi moteris) ir Margelytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
James Blunt
James Blunt (g. 1974 m. vasario 22 d.) – Anglijos dainininkas ir dainų autorius.
Atlieka daugiausia pop rock muziką. Taip pat groja gitara, pianinu, marimba, vargonais, melotronu. Dainininiką išgarsino 2005 m. singlas You're Beautiful.
Japonijos teisė
thumb|300px|Nacionalinis Japonijos parlamentas - nacionalinės teisėkūros subjektas Japonijos teisė - Azijos regiono teisė, susiformavusi Japonijoje, įtakota Kinijos teisės, privatinėje srityje - Vokietijos BGB.
Teisės šaltiniai
Įstatymus priima nacionalinis parlamentas. Japonijos teisės pagrindus sudaro vad. Šeši teisynai, kodeksai (六法 roppō):
Lapsamanės
Lapsamanės (Bryopsida) – augalų (Plantae) karalystės, samanūnų (Bryophyta) skyriaus klasė. Tai indų neturintys augalai.
Radialinės simetrijos augalai, turintys stiebą ir lapus. Lapai su gysla, jų ląstelės dažniausiai prozenchiminės, lapai niekada nebūna suskaldyti arba skiautėti. Sporogono dėžutė, kurioje susidaro sporos, gali būti įvairių formų su dangteliu.
Vienos lapsamanės vadinamos žaliosiomis samanomis, kitos – baltosiomis arba kiminais.
Lietuvos šeimos
Lietuvoje žinoma apie 350 rūšių:
Lietuvos raudonosios knygos samanos
Yapraklı kara yosunları
Grajevo žydų kapinės
Grajevo žydų kapinės  – žydų kapinės Grajevo mieste, Białostockiej gatvėje. Kapinių įkūrimo data nežinoma. Po II pasaulinio karo šioje vietoje pastatytas daugiaaukštis blokinis gyvenamasis namas, ant kurio dabar pakabinta atminimo lenta. 1941 m. rugpjūčio 7 d. kapinėse buvo sušaudyti 119 žmonių lenkai, žydai ir rusai.
Benediktas Stakauskas
Benediktas Stakauskas (g. 1946 m. rugpjūčio 8 d. Ignalinos rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Mažeikių rajono teismo pirmininkas, buvęs veterinaras.
Biografija
1964-1969 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, 1975 m. – Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą.
1969–1970 m. Ukmergės žemės ūkio technikumo mokomojo ūkio ir Veprių kolūkio veterinarijos gydytojas, 1970–1973 – Kudirkos Naumiesčio žemės ūkio technikumo dėstytojas, 1973–1976 – Švenčionių rajono "Liaudies  draugystės" kolūkio veterinarijos gydytojas, 1976–1979 – Švenčionių rajono Kretuonių kolūkio veterinarijos gydytojas, 1979–1980 – Klaipėdos žemės ūkio technikumo dėstytojas, 1980–1990 m. Mažeikių rajono teismo teisėjas, šio teismo pirmininkas.
Nuo 1990 m. gegužės mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. .
Regina Paliukaitytė
Juzefa Regina Paliukaitytė-Guobienė (1940 m. sausio 6 d. Kaune – 2015 m. vasario 7 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorė, pedagogė.
Biografija
Vyras – teatrologas Aleksandras Guobys (g. 1932).
Benediktas Stakauskas
Biografija
Vedęs. Žmona Irena, gimusi 1952 m. Duktė Daiva, gimusi 1973 m. Sūnus Saulius, gimęs 1975 m.
Regina Paliukaitytė
Biografija
1957 m. baigė Utenos gimnaziją, 1961 m. LSSR valstybinę konservatoriją. 1961–1964 m. Šiaulių dramos teatro, 1964–1993 m. LSSR valstybinio akademinio dramos teatro aktorė. 1993–1997 m. Vilniaus universiteto scenos kalbos dėstytoja, kartu ir Lietuvos muzikos akademijos Teatro ir kino fakulteto scenos dėstytoja. Sukūrė virš 100 vaidmenų. Dalyvavo radijo ir televizijos vaidinimuose, telefilmuose, radijo laidose, kaip skaitovė – koncertuose. Palaidota Karveliškių kapinėse.
Vaidmenys teatre
Nesė – A. Kronino „Kepurininko pilis“, Larisa – A. Ostrovskio „Bekraitė“, Skylienė ir Ona Duonutė – V. Krėvės „Žentas“ ir „Skirgaila“, Nataša – J. Radzinskio „104 puslapiai apie meilę“, Margarita – J. Gėtės „Faustas“, Alia – S. Mrožeko „Tango“, Johana – Ž. P. Sartro „Altonos atsiskyrėliai“, Morta ir Ieva-Teresė – Just. Marcinkevičiaus „Mindaugas“ ir „Katedra“, Aldonsa-Dulsinėja – D. Vasermano ir D. Deriono „Žmogus iš Lamanšos“, Regana – V. Šekspyro „Karalius Lyras“, Karalienė Bona – J. Grušo „Barbora Radvilaitė“ ir kt.
Vaškai (reikšmės)
Vaškais vadinamos šios gyvenvietės:
Kalnodara
Kalnodara arba orogenezė – kalnų susidarymo geologinis procesas. Kalnodara gali reikšti struktūrinį - tektoninį įvykį, geografinį arba chronologinį įvykius. Kalnodara yra plokščių tektonikos procesų pasekmė.
Europoje vykusios kalnodaros:
Procesų algebra
Informatikoje procesų algebra (arba procesų aritmetika) – plati metodų, skirtų modeliuoti vienalaikėms sistemoms, šeima. Procesų algebra leidžia tiksliai aprašyti procesų ar agentų sąveiką, komunikavimą ir sinchronizaciją. Taip pat taip pateikiami algebros dėsniai kurie leidžia transformuoti ir analizuoti procesų aprašymus, formaliai samprotauti apie procesų ekvivalentumą (pvz., naudojant būsenų neatskiriamumą. Pagrindiniai proceso skaičiavimo pavyzdžiai yra CSP, CCS, ACP ir LOTOS. Naujesni variantai yra π-calculus, ambient calculus, PEPA, fusion calculus and Behavioural Hybrid Process Calculus.
Esminės savybės
Kadangi egzistuoja labai daug įvairių procesų algebrų (įskaitant tikimybines, laiko, stochastines, hibridines ir molekulinių sąveikų procesų algebras), tarp jų egzistuoja kelios savybės, kurios sieja visas procesų algebras:
Procesų matematika
Kad būtų galima aprašyti proceso skaičiavimą, reikia pradėti nuo vardų (arba kanalų), kurių paskirtis yra išreikšti komunikacijos reikšmes. Per daugelį procesų kanalai pasižymi išvystyta vidine struktūra, kuri leidžia pagerinti efektyvumą, tačiau daugelyje teoriškai žinomų modelių šios funkcijos nėra. Greta vardų reikalingos reikšmės, kurių dėka būtų galima suformuluoti naujus procesus iš senų. Svarbiausi operatoriai, kurie turi vienokią ar kitokią formą, gali:
Lygiagretus komponavimas
Lygiagretaus komponavimo metu yra atliekami du procesai \mathit{P} ir \mathit{Q}, kurie paprastai užrašomi kaip P \vert Q, tai yra primityvus proceso skaičiavimų atskyrimas nuo nuoseklių apskaičiavimo modelių. Lygiagretus komponavimas leidžia atlikti skaičiavimus naudojant \mathit{P} ir \mathit{Q}, kad būtų galima dirbti vienu metu ir atskirai. Bet tai taip pat leidžia sukurti sąveiką, kuri sukuria informacijos ir \mathit{P} į \mathit{Q} sinchronizaciją ir tekėjimą. O svarbiausia, priemonė arba procesas gali būti sujungtas su daugiua nei vienu kanalu vienu metu.
Kanalai gali būti sinchroniški arba nesinchroniški. Kai yra kalbama apie sinchroniškus kanalus, priemonė, kuri siunčia pranešimą, palaukia, kol kita priemonė gaus pranešimą. Nesinchroniškiems kanalams nereikia tokios sinchronizacijos. Atliekant kai kuriuos proceso skaičiavimus (π skaičiavimas), kanalai patys gali būti nusiunčiami pranešimų forma per (kitus) kanalus, tokiu būdu yra galima pakeisti proceso susijungimo topologiją. Kai kurie proceso skaičiavimai taip pat gali būti sukuriami apskaičiavimo metu.
Bendravimas
Sąveika gali būti (bet ne visada būna) nukreiptu informacijos srautu. Tai yra, įvestis ir išvestis gali būti atskiriamos, kaip dvigubi sąveikos baziniai elementai. Proceso skaičiavimas, kuris leidžia atlikti tokį atskyrimą, paprastai apibrėžia įvesties operatorių (pvz., x (v)) ir išvesties operatorių (pvz., x(y)), jie abu įvardina sąveikos tašką (čia x), kuris yra naudojamas norint atlikti sinchronizaciją, naudojant dvigubą sąveikos bazinį elementą. Jei norima pakeisti informaciją, ji tekės išvesties proceso metu, kuris pereina į įvesties procesą. Išvesties bazinis elementas patvirtins, kurie duomenys turi būti siunčiami. x(y) tokie duomenys žymimi y. Panašiai yra, jei įvestyje norima gauti duomenis, tada vienas arba daugiau kintamųjų veiks kaip laikikliai, kurie turi būti pakeičiami duomenimis, kai duomenys ateis. x(v) raidė v atlieką šią funkciją. Duomenų, kuriuos norima sukeisti sąveikoje, pasirinkimas yra viena iš esminių savybių, kurios išskiria skirtingus procesų skaičiavimus.
Eilių kompozicija
Kartais sąveikos turi būti laikinai atliekamos. Pvz., galima patvirtinti tokius algoritmus: pirmiausia reikia gauti dalį duomenų į x ir nusiųsti duomenis į y. Nuoseklus komponavimas gali būti naudojamas tokiu tikslu. Jis yra gerai žinomas iš kitų apskaičiavimo modelių. Atliekant proceso skaičiavimą išdėstymo nuosekliai operatorius yra paprastai integruojamas su įvestimi ir išvestimi, arba abiem. Pvz., procesas x(v) .P palauks įvesties x. Tik kai ši įvestis pasirodys, procesas P bus aktyvuotas, o gauti duomenys per x bus pakeisti į vardą v.
Slėpimas
Procesai neriboja jungčių, kurias galima atlikti konkrečiame sąveikos taške, skaičiaus. Tačiau sąveikos taškai lemia tam tikrus trukdžius (pvz., sąveika). Kalbant apie kompaktiškumo sintezę, kai kalbama apie minimalias ir sudėtines sistemas, galimybė riboti trukdžius, yra labai svarbi. Slėpimo operacijos leidžia kontroliuoti jungtis, kurios padaromos tarp sąveikos taškų, kai sudedamosios priemonės yra naudojamos lygiagrečiai. Slėpimas gali būti žymimas įvairiais būdais. Pvz., π skaičiavime x slėpimas P gali būti išreikštas kaip (vx) P, kai CSP gali būti užrašomas kaip P\ {x}.
Rekursija ir dauginimasis
Operacijos, pristatytos ligi šiol, apibūdina tiktai baigtinę sąveiką ir yra todėl nepakankamos pilnam suskaičiuojamumui, kuris apima nesibaigiantį elgesį. Rekursija ir dauginimasis" yra operacijos, kurios leidžia baigtinį begalinio elgesio apibūdinimą. Recursija yra žinoma iš nuoseklaus pasaulio elgesio. Dauginimasis !P gali būti suprastas kaip trumpinimas lygiagrečios sudėties begalinio skaičiaus \mathit{P} procesų:
Negaliojantys (Null) procesai
Proceso skaičiavimai apskritai taip pat apima ir negaliojantį "null procesą" (įvairiai žymimas kaip, 0, , \delta, arba kokiu nors kitu atitinkamu simboliu), kuris neturi jokių sąveikos punktų. Jis yra absoliučiai neaktyvus ir jo vienintelė paskirtis yra veikti kaip indukcinis inkaras, virš kurio gali būti vykdomi daug įdomesni procesai.
Atskira ir nuolatinė proceso algebra
Proceso algebra buvo studijuota diskretiniam laikui ir nuolatinis laikas (realus laikas ar tankus laikas).
Istorija
Pirmojoje XX amžiaus pusėje buvo bandoma naudoti įvairius formalizmus, kad būtų galima žymėti neformalią sąvoką skaičiuojamoji funkcija, reiškiančią µ-grįžtamąsias funkcijas, Turingo mašinas ir lambda skaičiavimą, visa tai yra geriausiai žinomi pavyzdžiai šiandien. Stebėtinas faktas, kad šie pavyzdžiai iš esmės yra lygūs, nes jie gali būti įtraukiami vienas į kitą, jie palaiko Church-Turing tezę. Kita visiems bendra savybė yra rečiau aptariama: jie visi yra geriausiai suprantami kaip nuoseklaus apskaičiavimo modeliai, ypač tiksliai jie išreiškia konkurenciją ir komunikaciją. Konkuravimo modeliai, kaip tarkim proceso skaičiavimas, Petri-Nets 1962 m. ir Aktoriaus modelis 1973 m. buvo išvesti iš šio tipo informacijos. Tyrimai proceso skaičiavimo tema buvo pradėti Robin Milner pradiniame darbe Komunikacinių sistemų skaičiavimas (CCS) per laikotarpį tarp 1973 ir 1980 m. A. A. R. Hoare darbas Komunikaciniai nuoseklūs procesai (CSP) pirmą kartą pasirodė 1978 m. ir buvo toliau išplėtotas į pilną procesų skaičiavimą devintojo dešimtmečio pradžioje. Čia buvo matomas idėjų supliekimas tarp CCS ir CSP, kol jie buvo vystomi. 1982 m. Jan Bergstra ir Jan Willem Klop pradėjo dirbti prie to, kas tapo žinoma kaip Komunikacinių procesų algebra (ACP), ir iš čia kilo terminas proceso algebra, kuris išreiškė jų darbą. CCS, CSP ir ACP sudaro tris pagrindines proceso skaičiavimo šeimos šakas: didžioji dalis proceso skaičiavimo gali būti grindžiamas šiais trimis skaičiavimais.
Dabartiniai tyrimai
Įvairūs skirtingi proceso skaičiavimai buvo tiriami ir ne visi iš jų atitinka paradigmą, kuri pateikta čia. Geriausiai žinomas pavyzdys gali būti aplinkos skaičiavimas. Šis proceso skaičiavimas yra aktyviai tiriamas. Dabartinis proceso skaičiavimo tyrimas orientuotas į toliau įvardintas problemas.
Santykis su kitais panašiai modeliais
Istorinis monoidas yra laisvas objektas, kuris leidžia bendrai išreikšti atskirų komunikacinių procesų istorijas. Proceso skaičiavimas tada yra žinomas, kaip formali kalba, kuri buvo nuosekliai primesta istoriniam monoidui. Tai yra, istorinis monoidas gali fiksuoti įvykių seką, ją sinchronizuojant, bet negali pagrįsti galimos būsenos perdavimo. Taigi, proceso skaičiavimas yra istorinis monoidas, kurį formali kalba išreiškia kaip laisvą monoidą (formali kalba yra visų galimų riboto ilgio alfabeto stygų pogrupis, kurį sukūrė Kleene star). Komunikacijos kanalų naudojimas yra viena iš savybių, kuri atskiria proceso skaičiavimą nuo kitų konkuravimo modelių, kaip tarkim Petri nets ir Actor modelis (žiūrėkite Actor modelį ir proceso skaičiavimą). Viena iš esminių motyvacijų, kuri leidžia į procesą įtraukti kanalus, buvo galimybė panaudoti tam tikras algebros technikas, tokiu būdu suteikiant galimybę lengviau pagrįsti procesus iš algebros pusės.
Jungtinių Tautų generalinis sekretorius
Pareigos
Jungtinių Tautų sekretoriaus pareigos yra tokios pat įvairios kaip ir problemos, kurias sprendžia Jungtinės Tautos. Jų spektras – nuo vadovavimo taikos palaikymo operacijoms iki tarpininkavimo tarptautiniams ginčams. Taip pat kiekvienais metais Generalinis sekretorius Generalinės Asamblėjos metu paskelbia metinį pranešimą, kuriame įvertina Organizacijos veiklą ir išsako savo požiūrį dėl būsimų jos veiklos prioritetų artimiausiu metu. Į Generalinio sekretoriaus pareigas taip pat įeina Sekretoriato personalo parinkimas.
Liūtas (žvaigždynas)
thumb|Liūto žvaigždynas
Liūtas (Leo, Leo) – 12-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio Zodiako juostos žvaigždynas. Lietuvoje matomas vasario – kovo vakarais. Žvaigždynas žinomas nuo seniausių laikų (aprašytas dar Ptolemėjaus). Pagal V. Straižio identifikaciją lietuviškas pavadinimas – Artojas.
Mitai
miniatiūra|Hevelijaus Liūto žvaigždyno paveikslas, 1690 m. Liūtas simbolizuoja Nemėjos Liūtą, kurį nukovė Heraklis.
Praamžius
Praamžius – vėlyvasis aukščiausiojo dievo vardas, tikriausiai literatūrinės kilmės. T. Narbutas kaip ir A. J. Greimas jį tapatina su Prakorimu.
Liūtas (žvaigždynas)
Zodiako ženklas
24px|left
5-asis Zodiako ženklas.
Praamžius
Dievas turėjęs žmoną pragimdytoją Didžiąją Motiną – deivę Ladą, pagimdžiusią dvynius: dukterį Lelą ir sūnų Lėlį. Pasakose ir dainose užsimenama jog Saulė, Mėnulis, Perkūnas, Kalvis ir kitos dievybės yra aukščiausiojo dievo Praamžiaus, kartais Prakorimo ar Aukopirmo vaikai. Dievas yra visos dievybių šeimos ir hierarchijos pradinis taškas, po kurio seka dideli Saulės, Perkūno, Mėnulio, vėjų, milžinų ir kunigaikščių mitų ciklai, bei jų nuotrupos sakmėse, pasakose ir dainose. Svarbiausiais ir galingiausiais Dievo sūnumis laikyti Perkūnas, Patrimpas ir Pikuolis (Poklius). Kiekvienas jų savo žinioje turėjo atskiras Visatos dalis: Perkūnas – dangų ir atmosferą, Patrimpas – žemę ir jos augaliją, o Pikuolis – požemį (Patrimpas ir Pikuolis laikomi prūsų dievais).
Marijošius
Marijošius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Praamžius
Praamžius tautosakoje kovoja su tamsiosiomis jėgomis ir nedorybėmis: su velniais, laumėmis ir raganomis, šykštuoliais ir savanaudžiais. Dažniausiai jis aptinkamas krikščionybės paveiktose sakmėse apie pasaulio sukūrimą. Dievo sūnus arba jaunesnysis brolis Velnias nuolat jį mėgdžioja, bando pats kurti, ar pakeisti kitus Praamžiaus sutvėrimus, tačiau tai nuolat išeina ne į naudą. Už tai Viešpats Velnią baudžia. Pasaulis dažniausiai sukuriamas iš vandenynų dugno, Velnio parnešto, purvo ar dumblo. Šitokia (panaši) pasaulio sukūrimo versija plačiai paplitusi šiaurės ir rytų Europoje, visoje Azijoje.
Marijošius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Marijošienė (ištekėjusi moteris) ir Marijošiūtė (mergautinė pavardė).
Praamžius
Praamžius sakmėse sukuria visus gyvus padarus ir nulemia jų gyvenimą. Kiekvieno iš jų išorės savybės atsiradę dėl jų pačių valios.
Marijošius
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bilbao metropolitenas
Bilbao metropolitenas – metropoliteno sistema tarnaujanti Bilbao miestui (Ispanija), jos bėgių plotis – 1 m. Mieste gyvena apie 350 tūkst. gyventojų (2006 m. duomenys).
Bendra informacija
Idėja statyti metropoliteno sistemą Bilbao mieste buvo gimusi labai seniai. 1920 metais miesto savivaldybė paruošė projektą metropoliteno statymui Abando ir San Frantzisko miegamuosiuose rajonuose. Po Ispanijos pilietinio karo ir ekonominės krizės projektas buvo ilgam pamirštas.
1971 metais buvo sukurta komisija, kuri įvertintų miesto transporto poreikius Bilbao mieste. 1976 metais, transporto konsorciumas buvo sukurtas. Tais pačiais metais buvo pateikti 2 pasiūlymai statyti metro 1985 metais, vienas jų buvo beveik identiškas dabartinei sistemai.
Po metų metropoliteno statybos projektas buvo sukurtas, tačiau daugybę oponentų turėjęs projektas buvo atidėtas ateičiai.
1985 statybos planai buvo pradėti kurti ir naujas projektas gimė. 1987 metais savivaldybė sutiko su šiuo planu ir pradėjo finansuoti Bilbao metropoliteno statybą.
2007 metais Bilbao miesto metropolitenu pasinaudojo apie 86 milijonus žmonių. Metropolitenas tarnauja 680 000 žmonėms, o kiekvienas miesto gyventojas per metus apytiksliai metropolitenu keliauja apie 126 kartus. Kiekvienais metais keleivių skaičius didėja stabiliai. Kai linija bus visiškai pabaigta planuojama, kad per vienerius metus ja pasinaudos 100 milijonų žmonių.
Kaoma
Kaoma – Prancūzijos pop muzikos grupė. Grupę sudarė iš Brazilijos kilusi vokalistė Loalwa Braz, bosistas Chico, gitaristas Jacky, klavišininkas Jean-Claude, būgnininkas Michel, pritariančioji vokalistė Fania. Grupė išgarsėjo 1989 m. su braziliškos šokių muzikos daina Lambada.
Bukonys (Kupiškis)
Bukonys – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Palėvenės, 5 km į pietus nuo Kupiškio, prie geležinkelio linijos Šiauliai–Daugpilis.
Palivarkas
Palivarkas priklausė Palėvenės domininkonų vienuolynui, minimas XVIII a. pabaigoje kaip Bukonių dvaras. 1842 m. didžioji dalis atimta ir paskirta iždo žinion, o 1848 m. priskirtas Bukonių valstybiniam dvarui. Dalis žemių palikta valdyti vienuolynui. Spėjama, kad dėl priklausymo Bukonių valstybiniam dvarui ir kilo toks palivarko pavadinimas. 1858 m. vėl leista vienuolynui naudotis šiuo palivarku. 1856 m. vienuolyną uždarius, dalis žemės parduota rusams, likusi – valstiečiams. Po 1869 m. palivarkas ir kitos vienuolyno žemės išnuomotos Rusijos valstiečiui Fomai Červonikovui, o 1870 m. išsimokėtinai parduotas Kauno ir Panevėžio apskričių žandarų valdybų viršininkui majorui Nikolajui Samoilovui.
Per palivarko žemes 1873 m. nutiesta geležinkelio atšaka Radviliškis–Kalkūnai. Panašiu metu žemė buvo perparduota Marijai Hompf. 1918 m. mirdama Marija visą turtą paliko įdukros sūnui Mikolajui Senkauskui. 1920 m. gegužę sudegė palivarko rūmai, todėl po kurio laiko Senkauskai išsikėlė. Po žemės reformos turtą išsikovojo senasis M. Senkauskas. Vėliau dalis buvo nusavinta, o likusi 1933 m. liepą atiteko Baliui ir Marijonai Kašponiams. Jie atgaivino ūkį ir dalį žemės 1936 m. pardavė Jurgiui Bukėnui.
1940 m. palivarko žemė buvo suvalstybinta ir išdalinta bežemiams ir mažažemiams. Pokario metais priklausė kolūkiui „Laukų spartuolis“, o vėliau – Byčių.
Sodyboje dar išlikę senų palivarko pastatų liekanų.
Kaimas
Palivarko žemėse kaimas pradėjo formuotis XIX a. viduryje. Vėliau buvusias palivarko žemes išpirko užsieniečiai ir valstiečiai Bukėnai. Bukonys priklausė Kupiškio valsčiui.
Jurgio Bukėno sodyboje buvo rengiami ir leidžiami slapti laikraščiai „Gojelis“, „Jaunimėlis“, „Liuosas-Laisvės kelias“, 1909–1918 m. buvo pažangaus jaunimo veiklos centras.
1918 m. pradinė mokykla. Dėl mažo mokinių skaičiaus 1923 m. uždaryta ir perkelta į Žaidelius, o 1928 m. atkurta Jurgio Bukėno namuose. 1930 m. pavadinta Puponių mokykla, veikė iki 1938 m.
Arkadijus Šipunovas
250px|miniatiūra|dešinėje|A. Šipunovas kairėje. Nuotrauka iš Rusijos politiko Anatolijaus Starodubcevo jubiliejaus. Arkadijus Šipunovas (g. 1927 m. lapkričio 7 d. – m. 2013 m. balandžio 25 d.) – tarybinis rusų ginklų konstruktorius. Rusijos mokslų akademijos narys (1991), buvęs valstybinės įmonės KBP ( 'Prietaisų gamybos konstravimo biuras' ; КБП) Tuloje generalinis direktorius ir generalinis konstruktorius.
A. Šipunovas 1950 m. baigė Tulos mechanikos institutą (specialybė „Šaulių ir artilerijos sistemos ir įtaisai“). 1950 m. pradėjo dirbti 61-ajame mokslinio tyrimo institute (НИИ-61, vėliau ЦНИИ „Точмаш“) Klimovske (Maskvos sritis). 1962 m. ėmė vadovauti 14-ajam Centriniam konstravimo biurui, kuris 1966 m. buvo pervadintas į „Prietaisų gamybos konstravimo biurą“, o 1992 m. – į valstybinę įmonę KBP. Vadovaujančias pareigas paliko 2006 m.
Kūrė prieštankines valdomas raketas tankams ir pėstininkų kovos mašinoms, artilerijos sistemas. Kartu su V. Griazevu sukūrė GŠ automatinių patrankų, naudojamų orlaiviuose, laivuose, antžeminėse mašinose, šeimą (GŠ-30-1, GŠ-6-23, GŠ-23).
Mokslinės veiklos kryptys – automatinis valdymas, sistemų analizė, šiuolaikinių automatinių sistemų projektavimas. Daugiau kaip 200 publikacijų, 7 monografijų, daugiau kaip 500 išradimų autorius ir bendraautoris. Socialistinio darbo Didvyris, 3 TSRS Valstybinių, 2 Rusijos Valstybinių premijų laureatas.
Akeči Micuhide
Sužinoję apie Nobunagos mirtį Hidejoši ir Tokugava Iejasu puolė keršyti Mitcuhidei, kad užimtų Nobunagos vietą. Hidejoši pirmasis atvyko į vietą, o Akeči Micuhidės sąjuningai, tokie kaip Hosokava Fudžitaka, susijęs su juo per santuoką, jį išdavė. Micuhide išgyveno 13 dienų ir žuvo Jamazaki mūšyje. Sklido gandai, kad jį nužudė valstitis-karys Nakamura su bambuko ietimi, o kitas gandas teigia, jog Akeči išgyveno ir pradėjo naują gyvenimą kaip šventikas Tenkai.
Leitniai
Leitniai  – kaimas Lenkijos rytuose, Dembovo Klodos valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Dembova Klodos, apie 9 km į rytus nuo Parčevo ir apie 50 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Angelų miestas
Siužetas
Filmas pasakoja apie vieno miesto angelus. Angelai lydi žmones gyvenime, o mirus – sielą dangun. Tačiau vienas angelas Seth pamilsta daktarę, sužinojęs, kad įmanoma tapti žmogumi, pasiryžta tapti mirtingu. Jis atsisako amžinybės už gebėjimą jausti pasaulį, o tuo pačiu ir mylimosios bučinį.
Kluoniškiai
Kluoniškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, prie kelio, 17 km į vakarus nuo Kauno, 1 km į vakarus nuo Zapyškio, Nemuno kairiajame krante. Zapyškio seniūnijos centras.
miniatiūra|220px|left|Seniūnijos renginių vieta miniatiūra|220px|left|Vinco Kudirkos akmuo
Kaime stovi Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1942 m.), veikia Zapyškio pagrindinė mokykla. Bažnyčios šventoriuje stovi koplytstulpis komunizmo aukų atminimui (pastatytas 2004 m.), paminklas poetui aušrininkui A. Višteliui-Višteliauskui (pastatytas 1989 m., skulptorius Stasys Žirgulis), Antano Sutkaus fotografijų lauko galerija (atidaryta 2022 m.), Vinco Kudirkos akmuo Zapyškio ekologiniame-geologiniame take.
Yra medienos apdirbimo bendrovės „Simile“, „Saegewerk und Patenfertigung Paul Maag“.
Istorija
1941 m. rugpjūčio mėn. netoli kaimo hitlerininkai nužudė 280 žmonių. 1942 m. Kluoniškiuose pastatyta Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia. 1967 m. į Kluoniškius atkelta Zapyškio mokykla. 1978 m. įsteigta biblioteka, vaikų darželis, kultūros centras, pirminės sveikatos priežiūros centras, paštas.
Žymūs žmonės
Kluoniškiuose gimė:
Nuadibu
Nuadibu  – miestas vakarų Mauritanijoje, Nuadibu kyšulyje, Atlanto vandenyno (Argino įlankos) pakrantėje, Vakarų Sacharos pasienyje. Dachlet Nuadibu vilajos administracinis centras. Yra jūrų uostas, per kurį išvežama šalyje išgaunama geležies rūda (atgabenama geležinkeliu iš kasyklų aplink Zueratą). Taip pat yra oro uostas, plentas į Nuakšotą. Svarbus jūrinės žvejybos centras. Veikia naftos perdirbimo gamykla, remontuojami laivai, apdorojamos žuvys.
Istorija
Miestą 1907 m. įkūrė prancūzai ir pavadino Port Etjenu ministro Eugène Étienne garbei. Iškilo 1963 m. pradėjus geležies rūdos eksportą.
Liudvikas XIII
thumb|left|100px|Liudviko XIII monograma
Liudvikas XIII (, 1601 m. rugsėjo 27 d. Fontenblo – 1643 m. gegužės 14 d. Paryžius) – Prancūzijos ir Navaros karalius iš Burbonų dinastijos, valdęs 1610–1643 m.
Marijos de Mediči valdymas
Sostą paveldėjo 1610 m., po tėvo nužudymo, būdamas aštuonerių metų amžiaus. Iki jam sukako trylika metų, šalį valdė jo motina regentė Marija Mediči. Marija išlaikė visus Henriko IV ministrus, išskyrus nepopuliarų šalyje Maximilien de Béthune, Sully kunigaikštį. Labiausiai ji pasikliovė Nicolas’u de Neufville, Villeroy senjoru, taip pat Noël Brûlart de Sillery ir Pierre Jeannin. Marija vykdė nuosaikią politiką ir laikėsi Nanto edikto, kuriuo hugenotai Prancūzijoje gavo tikėjimo laisvę ir politines teises. Visgi jai nepavyko išvengti kilmingųjų maištų, tokių kaip kito galimo sosto įpėdinio Henriko II, Kondė princo. Jis susivaidijo su Marija 1614 m. ir netgi surinko savo šalininkų armiją, tačiau sulaukė menkos visuomenės paramos, kai ir Marija surinko armiją. Nepaisant to, atsiliepdama į princo nuoskaudas, ji sušaukė Generalinius luomus.
1615 m. pradžioje labai išaugo Marijos pasitikėjimas Concino Concini, kuris tapo jos favoritu. Tai dar labiau pykdė Kondė princą, sukėlusį naują riaušių bangą 1616 m. Hugenotų lyderiai parėmė sukilimą, tuo priversdami Liudviką XIII padaryti išvadą, kad jie niekada nebūsią lojalūs sostui. Be to, greitai prie sukilimo prisidėjo ir Liusono vyskupas.
Tuo tarpu Didysis Prancūzijos sakalininkas (titulas) Šarlis d'Albertas įtikino Liudviką XIII atsimesti nuo motinos ir prisijungti prie maištininkų. Po to 1617 m. balandžio 24 d. Concini buvo nužudytas, o Marija nušalinta nuo valdžios ir ištremta į Blua. Liudvikas XIII Šarlį d’Albertui suteikė Lujeno kunigaikščio titulą.
Šarlio de Lujeno dominavimo metai (1617–1621)
thumb|right|250px|Šarlis de Lujenas Neilgai trukus Lujeno kunigaikštis tapo tokiu pat nepopuliariu, kaip kad buvo Concini. Dalis bajorų piktinosi jo įtaka ir laikė, kad de Lujenas stengėsi valdyti karalių. Taip pat de Lujenas nelaikytas tokiu pat kompetentingu, kaip kad baigiantys išmirti Marijos laikų ministrai.
1618 m. kilus Trisdešimties metų karui Prancūzijos karališkieji sluoksniai nebuvo tvirtai apsisprendę, kurias kariaujančias puses remti. Viena vertus, Prancūzijos konkurencija su Habsburgais turėjo lemti jos paramą protestantams; kita vertus, Liudvikas XIII buvo išauklėtas katalikiška dvasia, tad jis savaime linko stoti į pagalbą Šventosios Romos imperijos imperatoriui Ferdinandui II.