cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kleptoknidai
Blakstienotųjų kirmėlių kleptoknidai
Kirmėlės, turinčios mažai kleptoknidų, ieško hidrų ir puola jas. O kirmėlės, turinčios pakankamai kleptoknidų, hidrų paprastai vengia. Kai hidros dilgina kirmėlės, šios gali žūti, nes yra jautrios hidrų nuodams. Kaip dažnai praryti knidocitai „iššauna“ kirmėlių žarnynuose, nėra žinoma. Galbūt knidocitų suveikimą blokuoja gleivės, kurias gamina šių kirmėlių ryklės liaukos. Trofėjiniais kleptoknidais turbeliarijos gali dilginti ir nužudyti kitus smulkius gyvūnus.
Plikažiaunių moliuskų kleptoknidai
thumb|right|250px|Plikažiaunis moliuskas Glaucus atlanticus ginasi trofėjiniais sifonoforų Physalia knidocitais. Palietus šiuos moliuskus galima smarkiai nusidilginti. Plikažiaunių moliuskų kleptoknidai į paviršinius audinius papuola per virškinamosios liaukos (hepatopancreas) atšakas, kurių galuose yra specialūs organai knidosakai. Paprastai knidosakai išsidėstę ties ryškiaspalvių žiaunų viršūnėmis ar čiuoptuvais. Galbūt kad į knidosakus gabenami tik nesubrendę knidocitai. Pagal vieną hipotezę subrendusių knidocitų iššovimą blokuoja kol kas nežinomos medžiagos, kurias išskiria moliusko burnos ertmės liaukos.
Manoma, kad ryškios daugelio plikažiaunių, ginkluotų kleptoknidocitais, spalvos yra perspėjamosios.
Hiponeustoninio (gyvenančio po vandens paviršiaus įtempimo plėvele) plikažiaunio moliusko Glaucus atlanticus, besimaitinančio sifonoforais Physalia, knidosakuose sukaupiamos labai nuodingos dilginamosios kapsulės, todėl šiuos moliuskus palietusius žmones smarkiai nudegina.
Charizmatai
Charizmatai (🇬🇷 - malonės dovana) – religinio charizminio judėjimo atstovai.
Charizmatų judėjimas kilo XX a. pradžioje krikščionybės viduje, daugiausiai protestantiškose bažnyčiose, bet taip pat palietė katalikų, bei nežymiai ortodoksų bendruomenes.
Tikėjimo praktika ir doktrinos labiausiai panašios į sekmininkų, tačiau yra ir skirtumų.
Pačių charizmatų bendruomenių pavadinime, žodis "charizmatai" nefigūruoja. Žymiausios charizmatų judėjimo bažnyčios yra "Hillsong", "Vynuogynas", "Tikėjimo Žodis", "Naujoji karta".
Karlos
Karlos – kaimas Visagino savivaldybėje, apsupta Gaidės miško ir pelkių, 3 km į rytus nuo Visagino, netoli kelio. Kaimas gatvinis, išlikęs didelis kluonas.
Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Naugarduko vaivadijai (nuo 1926 m. – Vilniaus vaivadijai), Breslaujos apskričiai, Rimšės valsčiui.
1921 m. Lenkijos gyventojų surašymo duomenimis čia gyveno 66 žmonės, visi lenkai, 65 katalikai ir 1 stačiatikis. Tuo metu kaime buvo 14 namų. 1931 metais namų skaičius išaugo iki 14, o kaime gyveno jau 89 žmonės.
Nuo 1940 iki 1990 m. priklausė Lietuvos TSR. Iki 2003 m. priklausė Ignalinos rajonui.
Tebrizo turgus
Tebrizo turgus − turgus Irano mieste Tebrize, vienas seniausių visuose Viduriniuosiuose Rytuose bei didžiausias dengtas turgus pasaulyje.
Tebrizas nuo senovės buvo svarbus prekybinis centras prie šilko kelio, tad jo turgus turėjo strateginę reikšmę. Jis įrengtas miesto centre ir sudarytas iš mažesnių padalinių: Amiro bazaro (auksas ir juvelyrika), Mozafarijos (kilimai), batų turgaus ir kt. Tebrizo turgus klestėjimo viršūnę pasiekė XIII a., kuomet miestas tapo Sefevidų valstybės sostine. Nors XVI a. sostinė buvo perkelta, tačiau prekyba tebeklestėjo. Šiais laikais mieste įkurta nemažai modernių parduotuvių, tačiau turgus išliko svarbiausiu ekonominiu, kultūriniu miesto centru. Jame vyksta ir religinės ceremonijos: per Ašūros dieną dešimčiai dienų sustabdoma prekyba ir vyksta tikinčiųjų procesijos. Po turgaus stogu įrengtos kelios mečetės.
Tebrizo turgus 2010 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Aon Center
Aon Center gali reikšti dviejų pastatų pavadinimus:
Stokholmo rotušė
Stokholmo Rotušė (SV Stockholms stadshus arba Stadshuset) – miesto savivaldybės pastatas esantis rytiniame Kungsholmen salos pakraštyje. Šiame pastate vyksta Nobelio premijos laureatų banketai ir yra viena iš Stokholmo turistų lankomų vietų.
1907 m. Stokholmo savivaldybė nusprendė pastatyti naują rotušės pastatą. Buvo pasirinktas architekto Ragnaro Estbergo projektas. Pastato statybos vyko nuo 1911 m. iki 1923 m. ir buvo panaudota apie 2,5 mln. raudonų plytų. Rotušės pastatas yra šiaurės romantizmo architektūros stiliaus pavyzdys.
Medvedevas
Medvedevas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Stokholmo rotušė
Pastatas turi 106 m aukščio „Didįjį bokštą“ į kurį veda 365 pakopų laiptai, o bokšto viršų puošia trys paauksuotos karūnos (Švedijos imperijos simbolis). Bokšto viršuje yra muziejus ir varpinė su apžvalgos aikštelė iš kur atsiveria Stokholmo miesto panorama.
Rotušės pastate yra dvi salės: „Mėlynoji salė“ (SV Blå hallen) ir „Auksinė salė“ (SV Gyllene Salen). Mėlynojoje salėje yra rengiamas banketas, po kasmetinio Nobelio premijos įteikimo. Čia yra ir didžiausi Skandinavijoje vargonai su 10 200 vamzdžių. Virš Mėlynosios salės yra Auksinė salė, kurią puošia 18 mln. paauksuotų plokštelių mozaika, Švedijos istorijos tema.
Medvedevas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Stokholmo rotušė
Rotušės sodo kiemelis prie Mälaren ežero papuoštas švedų skulptorių Karlo Eldo ir Kristiano Eriksono (Christian Eriksson) skulptūromis.
Punta del Estė
Punta del Estė – miestas pietų Urugvajuje, Maldonado departamente, prie La Platos. Įsikūręs į pietryčius nuo Maldonaldo ir apie 140 km į rytus nuo sostinės Montevidėjaus. Mieste gyvena 10,5 tūkst. gyventojų (2005 m.), tačiau kasmet nuo gruodžio iki vasario miestą aplanko apie milijoną turistų. Tai pagrindinis ir prabangiausias Urugvajaus kurortas.
Istorija
Pirmieji žmonės, įsikūrę Punta del Estė vietoje buvo ispanai, kurie tai padarė XVI a. Tačiau vietovės kolonizacija prasidėjo tik apie XVIII a., kai čia atsikraustė portugalai.
Punta del Estė ir miesto apylinkės XIX a. pab. didele dalimi buvo padengtos tik smėliu ir kopomis, tačiau 1896 m. Urugvajaus jūreivis ir rašytojas Antonio Lussich nupirko 1800 hektarų žemės, įkūrė botanikos sodą ir ten pradėjo auginti įvairius augalus iš viso pasaulio. Vėliau patys augalai pradėjo plisti po apylinkes ir dabar visoje teritorijoje auga daug įvairių rūšių krūmų ir medžių (panašių į Australijos).
Transportas
Punta del Estė miestą galima pasiekti keliais būdais. Iš Buenos Airių galima atplaukti laivu (Buquebus) ar atskristi lėktuvu iki Capitan Corbeta CA Curbelo tarptautinio oro uosto (Maldonade). Šis oro uostas atidarytas 1996 m.
Iš Majamio ar Madrido galima atskristi tiesiai į Carrasco tarptautinį oro uostą, įsikūrusį sostinėje Montevidėjuje, o iš jo Punta del Estė pasiekti žemės transportu.
Ana Brigaderė
thumb|250px|Anos Brigaderės namas muziejus Ana Brigaderė (, 1861 m. spalio 1 d. Baliai, Kalnamuižos valsčius, Kuržemės gubernija, Rusijos imperija – 1933 m. birželio 25 d. Spridišiai prie Tervetės) – latvių rašytoja.
Biografija
1885 m. baigusi Rygoje pedagoginius kursus dirbo namų mokytoja.
Parašė pjesių–pasakų, jose ryški liaudies pasakų ir M. Meterlinko simbolizmo įtaka. Psichologinėje dramoje „Ilga“ keliama moters dvasinės laisvės idėja. Romane „Degančiame lanke“ vaizduojami Pirmojo pasaulinio karo įvykiai, nepriklausomos Latvijos valstybės kūrimasis. Žymiausias kūrinys – autobiografinė trilogija „Dievas, gamta, darbas“, „Žvarbiuose vėjuose“, „Akmeniniame narve“, kurioje parodytas moters, stoiškai pakeliančius gyvenimo išbandymus, dvasinis brendimas. Parašė novelių, komedijų, eilėraščių.
Farė
Farė – gyvenvietė Prancūzijos Polinezijoje, Draugijos salose, Huahinės salos šiaurės vakarinėje dalyje, prieplauka lagūnos pakrantėje. Huahinės komunos administracinis centras. Į šiaurę nuo Fare yra nedidelis oro uostas. Į visas salos gyvenvietes veda keliai. Farė – salos turistinis centras. Yra viešbučiai, pensionai.
Meidus
Meidus − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Meidienė (ištekėjusi moteris) ir Meidutė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Karveliškis (Sudeikiai)
Karveliškis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Utenos, Skaistašilyje. Kolektyviniai sodai.
Kartupiai
Kartupiai  – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Varlaukio, prie kelio, kairiajame Šešuvies krante. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, Eržvilko kultūros centro Kartupių skyrius, paštas (LT-74027), muziejus.
Laiškas romiečiams
Laiškas romiečiams – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.
Pasak Laiško romiečiams, kiekvienas žmogus nusideda, todėl visiems reikia Dievo pagalbos. Jėzus miręs už visus žmones; per jį Dievas suteikia savo malonę.
Turinys
Laiške romiečiams teigiama, kad visi žmonės yra nuodėmingi, kalbama apie naują tikinčiųjų gyvenimą Jėzuje Kristuje. Aprašyti Dievo planai dėl Izraelio, pateikiami bendrieji nurodymai krikščionims, aptariamos pareigos valstybei ir kitiems žmonėms. Laiškas baigiamas linkėjimais ir pamokymais, šlovinimo malda.
Parašymo laikas
Gali būti, kad Paulius parašė šį laišką apie 57 metus, antrą kartą lankydamasis Korinte. Jis ketino aplankyti Romoje gyvenančius krikščionis, tačiau aplinkybės jam sukliudė. Galiausiai jis atvyko į Romą kaip kalinys.
Južeco Šlacheckai
Južeco Šlacheckai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Staviskų, apie 21 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 69 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra netoli Lojeveko upės.
FA Kotayk Abowyan
Aboviano „Kotayk“ – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Aboviano.
Istorija
Klubas buvo vienas seniausių šalyje, anksčiau žaidė šalies čempionate. 1995 m. prisijungė Bananc Kotayk klubą. Nuo 2005 m. namų rungtynes žaidė Jerevane. Iš varžybų pasitraukė dėl finansinių sunkumų ir 2006 m. iširo.
Sniego peilis
thumb|right|200px|Kaulinis sniego peilis. Fone matyti ulu. thumb|right|200px|Metalinis sniego peilis thumb|right|200px|Iglu statymas naudojant metalinį sniego peilį Sniego peilis  – inuitų peilio pavidalo įrankis, naudojamas sniego namams iglu statyti. Senovėje sniego peilius darydavo iš tokių prieinamų medžiagų kaip kaulas ar ragas. Europiečiams ėmus tiekti metalinius įrankius imta naudoti metalinius sniego peilius.
FA Kotayk Abowyan
Sezonai
Šaltiniai:
Meilus
Meilus − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Meilienė (ištekėjusi moteris) ir Meilutė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bubliai
Bubliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, į pietus nuo Aristavos, prie Bublių tvenkinio. Netoli vakarinio kaimo pakraščio driekiasi plentas Via Baltica, į šiaurę nuo kaimo telkšo didžiausias rajone Bublių tvenkinys, rytuose į jį teka Piltynos upelis.
thumb|left|260px|Bublių dalis prie tvenkinio
Istorija
XX a. pr. minimas Bublių kaimas ir dvaras.
Gulbinėnų dvaras
Gulbinėnų dvaro sodyba išlikusi Gulbinėnuose, Krinčino sen., Pasvalio rajone, abipus kelio. Įtrauktas į Kultūros paveldo registrą (u.k. ).
Istorija
thumb|left|220px|Gulbinėnų dvaras 1939 m. Dvare nuo 1936 m. veikė koplyčia, 1939 m. įkurta parapija. Ši vietovė garsėjo jau nuo XVIII a. rusų valdžia po 1831 m. sukilimo dvare buvo įkūrusi valsčiaus centrą. Gulbinėnuose būta daug dvarininkų: Bistrampai, Varašinskiai, Karpiai. Pastarieji čia ir pastatė didingus rūmus, pasodino parką. Išlikusi Varašinskių statyta Motiejūnų koplyčia.
1925–1941 m. dvaras priklausė generolui Kaziui Ladygai. Išėjęs į atsargą, 1927 m. jis su šeima galutinai persikraustė į Gulbinėnus. Žmona Stefanija Ladygienė padėjo ūkininkauti, aktyviai dalyvavo švietimo akcijose. Buvo stengiamasi sukurti modernų ūkį, paversti dvarą tikru apylinkės kultūros centru. K. Ladygos rūpesčiu Gulbinėnuose buvo įsteigtas pašto skyrius, parduotuvė, kelios kalvės, nutiesti keliai, įsteigti papildomi pradžios mokyklos skyriai. Didžiausios vietinių gyventojų paramos jis nusipelnė savo dvare įkurdamas koplyčią, vėliau paremdamas bažnyčios statybą ir parapijos kūrimą.
1940 m. okupavus Lietuvą, K. Ladyga buvo suimtas, dvaro žemės išdalintos. Sovietinei valdžiai nacionalizavus dvaro turtą, Ladygų šeima išsibarstė. 1941 m. Lietuvą okupavus vokiečiams, Gulbinėnų dvaras Ladygoms buvo grąžintas. Ūkiu iki pat bolševikų sugrįžimo rūpinosi vyriausias sūnus Algis.
Architektūra
Sodybos teritoriją funkciškai sudarė trys zonos: reprezentacinė, ūkinė ir rekreacinė. Reprezentacinę dalį su dominuojančia pagrindine sodybos erdve sudarė rūmai, oficina (čia įrengta virtuvė, skalbykla ir kitos pagalbinės, tarnų, kai kada ir svečių gyvenamieji kambariai), arklidės bei vakarinės parko dalies želdynai. Rūmus sudarė centrinė, trijų aukštų su bokšteliu dalis, pietinis (dviejų aukštų) ir šiaurinis (vieno aukšto) fligeliai.
Gulbinėnų parkas
Pagal kompozicines savybes priskiriamas geometrinių parkų grupei.
Parke tyvuliuoja du tvenkiniai. Auga 16 rūšių vietiniai medžiai. Tvenkinio saloje žaliuoja ąžuolai. 120 m driekiasi mažalapių liepų alėja. Prie tvenkinio svyra žilvičiai, auga klevų, uosių grupės, dvylikamienė liepa. Iš introducentų patys rečiausi – karpytlapės formos baltalksniai. Iš spygliuočių minėtinos dygiosios sidabrinės eglės, juodosios ir kedrinės pušys. Be to, auga paprastieji glaustašakės formos ąžuolai, jaunos juodosios piramidinės tuopos, 8 pensilvaniniai uosiai, didžialapės liepos, kiti medžiai ir krūmai.
Karveliškis (Utena)
Karveliškis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kvyklių.
Meilutienė
Meilutienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Meilutytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lavėnų dvaras
Lavėnų (Niurkonių) dvaro sodybos fragmentai išlikę Lavėnuose, Pumpėnų sen., Pasvalio rajone, dešiniajame Lėvens krante, apie 1,5 km į pietus nuo kelio.
Lavėnų dvarą mena buvusi kalvė (u.k. ) ir išlikę tvartai – vienas tvarkomas, o kitas bebaigiantis griūti. Pagrindinis Lavėnų dvaro pastatas neišlikęs, jo vietoje dabar stovi Lavėnų socialinės globos namų pastatai. Išlikę aplink dvarą buvusio parko medžių.
Istorija
Sena topolių alėja anksčiau buvo galima privažiuoti seną Vavžeskių dvarą, o vėliau – jį perėmusį Kazakauckų dvarą. Dvarvietėje buvo įsikūręs Mikoliškio tarybinis ūkis, Lavėnų psichoneurologinis pensionatas (1973 m. iškeltas į naujai pastatytus pastatus).
Už gyvenvietės, laukuose, išlikusi Vavžeckiams priklausiusi Niurkonių koplyčia.
Južeco Vlošcianskai
Južeco Vlošcianskai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Staviskų, apie 21 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 69 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra netoli Lojeveko upės.
Vanda Marčinskaitė
Vanda Marčinskaitė (1933 m. birželio 6 d. Kaišiadoryse, Trakų apskritis – 2014 m. rugpjūčio 4 d.) – Lietuvos teatro aktorė.
Biografija
1956 m. baigė LSSR konservatoriją. 1956–1958 m. Kapsuko, 1958–1963 m. Kauno dramos teatro, Lietuvių folkloro teatro aktorė. 1963–1965 m. dirbo Liaudies meno rūmuose Vilniuje. 1965–2002 m. vaidino Jaunimo teatre Vilniuje.
Uršulė Čapienė
Uršulė Čapienė (g. 1925 m. vasario 16 d. Juodžiūnai, Žemaitkiemio valsčius) – Lietuvos agronomė, biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1952 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1966 m. žemės ūkio mokslų kandidatė.
1954–1992 m. dirbo Žemdirbystės instituto Vokės filiale. Mokslinio darbo kryptis – bulvių selekcija. Su kitais sukūrė 7 bulvių veisles: „Mėta“, „Vokė“, „Vilnia“, „Nida“, „Aistės“, „Mirta“, „Venta“.
Santa Marija
Santa Marija (,  – „Šv. Marija“) gali reikšti:
Juozas Baranauskas
Juozas Baranauskas:
WVV Wageningen
Istorija
1992 m. klubas iš profesionalų perėjo į mėgėjus.
Kataučizna
Kataučizna – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Kudirkos Naumiesčio, Šešupės kairiajame krante, prie kelio. Yra parkas.
Istorija
XX a. pradžioje buvo Kataučiznos dvaras.
Karvelninkai
Karvelninkai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Punios, prie Punelės upelio ir jos intako Karvelninko. Šalia kaimo eina plentas.
William Faulkner
William Faulkner (Viljamas Folkneris, 1897 m. rugsėjo 25 d. – 1962 m. liepos 6 d.) – JAV rašytojas, prozaikas, 1949 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.
Biografija
Kilęs iš aristokratiškos šeimos Faulkner gimė vardu William Falkner (ne Faulkner) New Albany (Misisipės valtija). Pirmojo pasaulinio karo metu buvo įstojęs į Kanados aviaciją, tačiau paliaubos buvo paskelbtos anksčiau nei jis atvyko į frontą.
Kūryba
William Faulkner savo kūryboje sukūrė plačią Pietų valstijų gyvenimo epopėją. Atskiri romanai ir novelės – tos epopėjos dalys. Rašytojas duoda gilią visuomeninių santykių analizę, parodo Pietų aristokratiją, baltųjų vargšų ir negrų likimą, ateivius jankius su savo verteiviška dvasia, Pietų ir Šiaurės santykius, dabartį ir praeitį. Labai savitas, gilus ir daugialypis jo realizmas.
Novelės ir novelių rinkiniai
(nepilnas sąrašas)
Kolkos ragas
thumb|250px|Kolkos ragas
Kolkos ragas  – kyšulys Latvijoje, šiauriausias Kuršo taškas, 1,5 km nuo Kolkos miestelio, geografiškai atskiriantis Didžiąją jūrą (Baltijos jūra) ir Mažąją jūrą (Rygos įlanka). Kolkos rage baigiasi Slyterės nacionalinis parkas.
1874 m. rage buvo pastatytas akmeninis Kolkos švyturys, perspėjantis, kad ties ragu iki 7 km atstumu jūros gylis neviršija 2 m. Švyturys sugriautas per Antrąjį pasaulinį karą, vėliau atstatytas. Dabartinis švyturys maitinamas saulės energija, yra 20 m aukštyje virš jūros lygio ir matomas iš 10 jūrinių mylių atstumo.
Dvarčininkai (Kėdainiai)
Dvarčininkai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės vidurio rytuose, 2 km į pietvakarius nuo Aristavos. Kaimas įsikūręs prie kelio ir Juodkiškių tvenkinio.
Melarenas
Melarenas (SV Mälaren) – trečias pagal dydį Švedijos ežeras (po Venerno ir Veterno), telkšantis Svealando regione, į vakarus nuo Stokholmo. Ežeras ribojasi su šiais lėnais: Uplandu, Siodermanlandu, Nerke ir Vestmanlandu. Melarenas išsidriekęs rytų-vakarų kryptimi 120 km, krantai labai raižyti. Ežere gausu salų (~1200): Selaionas (91 km²), Feringsė (79 km²), Adelsė, Bjėrkė, Ekerė, Helgė, Kungsholmenas, Lila Esingenas, Lovionas, Munsė, Stora Esingenas ir kt. Kanalais ir protakomis jungiasi su Baltijos jūra, Jelmareno ežeru. Vykdoma laivyba, pakrantėse gausu poilsiaviečių. Melareno pakrantėse ir salose įsikūrę miestai: Stokholmas, Vesterosas, Sioderteljė, Strengnesas, Bolsta.
Ežero salose išlikę vikingų gyvenviečių liekanų, tarp jų ir Birka, įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Pasak skandinavų mitologijos ežerą sukūrė deivė Gevjunė.
FA Zvart’noc’ Erewan
Jerevano „Zvartnoc“ – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1997 m. Žaidė aukščiausioje lygoje. 2001 m. užėmė antrą vietą aukščiausioje lygoje. Nutraukė veiklą 2003 m.
Valierius Jasiūnas
Biografija
1969 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1983 m. biologijos mokslų kandidatas.
1971–1993 m. Lietuvos kūno kultūros instituto dėstytojas, 1983–1991 m. instituto prorektorius mokslo reikalams, 1991–1992 m. rektorius. Nuo 1993 m. Kauno medicinos akademijos (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1993–2003 m. Kineziologijos (iki 1998 m. Fizinio auklėjimo ir sporto medicinos) katedros vedėjas; nuo 1993 m. profesorius. 1991–2002 m. Sportininkų testavimo ir reabilitacijos centro, nuo 2002 m. sveikatingumo centro „Sveikatos Sala“ vadovas.
Sartų lenktynės
thumb|right|Sartų žirgų lenktynės 2011 m. Sartų lenktynės – žirgų su kinkiniais lenktynės, vykstančios Dusetose (Zarasų rajonas). Dėl prastų meteorologinių sąlygų jos kartais organizuojamos ne ant Sartų ežero ledo, o šalia esančiame Dusetų hipodrome. Šventė sutraukia po keliasdešimt tūkstančių žiūrovų iš įvairių Lietuvos miestų ir miestelių. Nuo pat ryto veikia Tautodailės mugė, vyksta liaudiškos muzikos kolektyvų pasirodymai (grojama, dainuojama ir šokama). thumb|right|Lenktynės ant Sartų ežero vyksta nuo XIX a., dabar dėl saugumo reikalavimų perkeliamos į hipodromą
Istorija
miniatiūra|200px|left|Lenktynių jubiliejus pašto ženkle Pirmosios jų buvo surengtos dar XIX a. Dusetose ant Sartų ežero. Pasakojama, kad žirgų lenktynių ant Sartų ežero pradžia buvusi tokia: Dusetose gyvenęs piktas ponas. Kartą pas jį atėjęs baudžiauninkas su gražuole nuotaka. Ponui ji patikusi, ir jis sugalvojęs paveržti merginą. Ponas pasiūlęs vaikinui palenktyniauti žirgais ant ežero ledo. Varžybų nugalėtojui turėjo atitekti mergina. Ponas pasikinkė savo eikliausius žirgus, o vaikinas lenktyniavo su sena kumele, kuria ir buvo atvažiavęs miestelin. Nežinia, kaip ten buvę, bet vaikinas laimėjo. Ponas baisiai perširdęs ir liepęs nugalėtoją nuplakti. Tačiau tuo metu ežero ledas po pono kojomis lūžęs ir gelmė jį prarijusi kartu su rogėmis ir žirgais.
Nuo 1905 m. lenktynės vyksta kasmet ir tapo Lietuvos žirgų sporto tradicija. 1933 m. lenktynes pradėjo remti LR žemės ūkio ministerija. 1937 m. pirmą kartą lenktynėse grojo vietinis dūdų orkestras. 1938 m. pirmąkart koncertavo aukštaičių rūbais pasipuošusių moterų choras, surengta pirmoji važių ir pakinktų paroda, virš žiūrovų galvų praskrido karinis lėktuvas.
Karo metais varžybos nevyko. 1955 m. lenktynės paskelbtos respublikinėmis. 1968 m. kartu rengti ir pradėtos žiemos mugės. Jose prekiaujama riestainių, dešrų lankainiais, sūriais ir alumi bei aukštaitiškais suvenyrais. 2005 m. išleistas pašto ženklas (dail. K. Katkus).
Lenktynės
Žiūrovų patogumui važiuotojai pradėjo lenktyniauti ratu. Nuo 1933 m. lenktynių takas įrengtas kaip hipodrome – elipsės formos.
Sovietmečiu lenktynių nugalėtojams buvo skiriamas kosmonauto A. Leonovo įsteigtas SSRS lakūnų kosmonautų prizas.
1995 m. „Sartų žirgyno“ hipodrome užfiksuotas geriausias varžybų rezultatas, pasiektas Prano Navalinsko su žirgu Speedy – 2 min. 4,9 sek. rekordas.
1600 metrų ilgio Dusetų hipodromo trasos absoliutų rekordą 2009 m. pasiekė varėniškis Stasys Kėrys, su žirgu Sakalu įveikęs nuotolį per 2 min. 03,34 sek.
2012 m. lenktynėse – 90 greičiausių ristūnų ir Lietuvos, Latvijos, Estijos, Rusijos. Buvo planuojamos šunų kinkinių lenktynės. Pirmąkart varžėsi stambiųjų žemaitukų veislės žirgai.
Arklių veislės
Sartų ežero lenktynėse rungiasi visų tryjų lietuviškų veislių naminiai arkliai - žemaitukai, stambieji žemaitukai, Lietuvos sunkieji arkliai bei užsienietiškų veislių arkliai - prancūzų ristūnai, Amerikos ristūnai ir kt.
Karžygiai
Karžygiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Aukštelkų.
Astenija
Astenija ( – bejėgiškumas) – liguista būsena, pasireiškianti greitu fiziniu ir psichiniu nuovargiu, padidėjusiu jautrumu, dėmesio nepastovumu. Ligoniui skauda ir svaigsta galva; jis neištveria ilgos fizinės ir psichinės įtampos, ryškios šviesos, stiprių garsų, aštrių kvapų. Esant sunkiai astenijai ligonis būna pasyvus, apatiškas. Dažniausiai astenija atsiranda dėl infekcinių, sunkių užsitęsusių vidaus ir kitų ligų, intoksikacijų, traumų. Ji taip pat gali būti psichinių ir somatinių ligų pradžia. Neurastenija – astenija, kilusi dėl nervinio pervargimo, sunkių konfliktų ir pergyvenimų.
Ši liga gydoma organizmą stiprinančiais ir raminančiais vaistais; taip pat didelę reikšmę turi taisyklingas darbo ir poilsio režimas, pasivaikščiojimai gryname ore, reguliarus ir geras maitinimasis.
Petrykavas
Pètrykavas (arba Petrikovas, ) – miestas pietų Baltarusijoje, prieplauka prie Pripetės upės, priešais Ubortės žiotis. Rajono centras. Statybinių medžiagų, maisto pramonė. Netoliese išgaunama kalio druska.
Istorija
Petrykavas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XV a. XIX a. buvo miestelis, Mozyriaus apskrities Petrykavo valsčiaus centras. Miesto statusą turi nuo 1935 m.
Hesiodas
Hesiodas arba Heziodas – graikų poetas ir rapsodas, gyvenęs apie 700 m. pr. m. e., vienas pirmųjų graikų ir visos Europos poetų. Kilęs iš Askros Bojotijoje. Hesiodo tėvas buvo paprastas žemdirbys, brolis Persas, papirkęs teisėjus, pasisavino Hesiodo palikimą. Pasak paties poeto, savo talentą gavęs vaikystėje iš mūzų, kurios pasirodžiusios jam ganant avis.
Kūriniai
Išlikę du hegzametru sukurti Hesiodo epai – „Darbai ir dienos“ ir „Teogonija“. „Darbai ir dienos“ laikoma pirmąja Europos didaktine poema, turėjusia įtakos ir naujųjų laikų kūrybai, tarp jų ir lietuvių literatūros klasikui Kristijonui Donelaičiui, bei jo „Metams“. Poema be siužeto, veikėjų, skirta broliui Persui sugrąžinti į tiesos kelią. Joje aprašomi žemės ūkio darbai, mokoma teisingumo, darbštumo, dievotumo, aukštinamas valstiečio darbas ir buitis. Yra patarlių ir priežodžių. „Teogonija“ – svarbus veikalas vadinamajai Homero religijai pažinti, joje bandoma sutvarkyti senovės graikų dievų panteoną, pateikiama jų hierarchija, genealogija, vaizduojamas Visatos susidarymas, parodoma, kaip iš chaoso pamažu susidarė darnus pasaulis.
Jurgis Usinavičius
Jurgis Usinavičius (tikroji pavardė Napalys Augulis; g. 1932 m. kovo 27 d. Pimpičkų vienkiemyje, Skapiškio valsčius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas, rašytojas.
Biografija
1945 m. rugpjūčio 17 d. su tėvais buvo ištremtas į Komiją. Kalėjo Permės sryties Jusvos lageryje. 1947 m. iš tremties pabėgo į Lietuvą. Suimtas antrą kartą 1949 m. ir vėl ištremtas į Mordovijos Dubravlago lagerį. 1955 m. sugebėjo gauti dokumentus svetima Jurgio Usinavičiaus pavarde ir vėl pabėgo iš lagerio. Nuo 1957 m. mokėsi Šiaulių žemės ūkio mokykloje, kurią baigė 1959 m., o 1973 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją.
1959-1967 m. Šiaulių rajono laikraščio „Leninietis“ literatūrinis darbuotojas, cenzūros sekretorius ir žemės ūkio skyriaus vedėjas. 1967-1999 m. žurnalo „Mūsų sodai“ redakcijos skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.
Nuo 2015 m. buvo Lietuvos Tremtinių ir Politinių kalinių repartrijacijos fondo "Vytis" prezidentu.
Parašė daugiau kaip 600 straipsnių, reportažų, apybraižų; daugiausia sodininkystės, bitininkystės ir visuomeninėmis temomis.
Įvertinimas
BELLADA konkursų laureatas: 1975 m. – Vilnius, 1977 m. – Talinas, 1978 m. – Minskas.
Gabrielės Petkevičiatės-Bitės medalio "Tarnaukite Lietuvai" 2023 m. lauriatas.
Saulės kliošas
„Saulės kliošas“ – Lietuvos muzikos grupė, susikūrusi 2000 m. vasarą. Grupė groja džiazo, funk, disco stiliaus muziką. Grupės pradžia galima būtų laikyti kavinės „Prie universiteto“ organizuotą muzikinį konkursą, kuriame „Saulės kliošas“ užėmė 2-ąją vietą. Nuo to laiko grupė dalyvavo daugybėje respublikinių bei tarptautinių konkursų, kuriuose nuolat laimėdavo įvairių prizų.
Usūrio įlanka
Įlankos ilgis apie 67 km, plotis prie įėjimo - apie 55 km. Gylis - iki 51-69 m.
Žiemą Usūrio įlanka prie šiaurinių krantų dalinai užšąla, ledo danga nežymi. Įlankos krantuose yra miestai Vladivostokas, Bolšoj Kamenis, gyvenvietės Jemaras (Емар), Škotovas (Шкотово), Podjapolskojė (Подъяпольское). Vakarinėje įlankos pakrantėje yra didelė kurortinė zona su pensionatais, sanatorijomis ir vaikų stovyklomis. Šamoros užutėkyje yra pats populiariausias ir didžiausias Vladivostoko paplūdimys.
Santa Marija (ugnikalnis)
Santa Marija, arba Šventosios Marijos ugnikalnis  – aktyvus ugnikalnis vakarų Gvatemaloje, Čiapaso Siera Madrės kalnuose, netoli Kecaltenango miesto. Aukštis 3772 m.
Santa Marijos ugnikalnis yra Ramiojo vandenyno Ugnies žiede, susidaręs Kokosų ir Karibų plokščių sandūroje. Manoma, kad ugnikalnis aktyvus jau 30 tūkst. metų. Per tą laiką jis sudarė aukštą kūgį, virš aplinkinės plynaukštės iškylantį 1400 m. Kūgio tūris 10 km³, sudarytas iš bazalto ir andezito.
1902 m. išsiveržimas
Pirmas šaltiniuose užfiksuotas Santa Marijos įsiveržimas įvyko 1902 m. Iki tol bent 500 m. (galbūt kelis tūkst. metų) jis buvo snaudžiantis. 1902 m. sausį prasidėjo seisminis aktyvumas, balandį įvyko smarkus žemės drebėjimas. Išsiveržimas prasidėjo spalio 24 d. Per kelias dienas Santa Marija išliejo 5,5 km³ magmos. Tai buvo vienas galingiausių XX a. ugnikalnių išsiveržimų ir galia nusileido tik 1991 m. Pinatubo išsiveržimui. Pemzos gabalai krito 273 000 km² plote, o vulkaninės dalelės pasiekė San Franciską (už 4000 km). Išsiveržimas paliko 1 km skersmens ir 300 m gylio kraterį.
Kadangi ugnikalnis tūkstantmečiais buvo neaktyvus, gyventojai nesuprato seisminio aktyvumo, kaip būsimo išsiveržimo ženklų. Pačio išsiveržimo metu žuvo bent 500 žmonių, dar daugiau mirė po dėl nelaimės kilusio maliarijos protrūkio.
Santjagitas
Po 1902 m. išsiveržimo ugnikalnis 20 metų snaudė. 1922 m. naujai susidariusiame krateryje prasidėjo vulkaninis aktyvumas, magma išmušė vulkaninį kupolą, vadintą Santjagitu (Santiaguito). Dabar Santjagito kūgis pasiekė 2500 m aukštį ir yra 1 km³ tūrio. Šis kūgis yra aktyvus. Nors dauguma Santjagito išsiveržimų buvo gan ramūs, tačiau 1929 m. išsiveržimo metu dalis kupolo sugriuvo ir sukėlė piroklastų srautą, dėl kurio žuvo ~5000 žmonių.
Nerėjas
Nerėjas – graikų mitologijoje seniausias Ponto ir Gajos, jūros ir žemės, sūnus. Minimas Hesiodo Teogonijoje 233-36.
Nerėjas su Doride susilaukė 50 gražuolių dukterų vadinamų nereidėmis. Jis kartu su savo šeima gyveno Egėjo jūroje. Nerėjas galėjo keisti formą, taip pat turėjo pranašystės dovaną, kurios pagalba padėjo didvyriams, tokiems kaip Heraklis, kuris pagavo Nerėją nors ir šis keitė daug kartų savo pavidalą.
Maupitis
thumb|right|230px|Salos palydovinė nuotrauka Maupitis – sala Prancūzijos Polinezijoje, Draugijos salyne, Pavėjinėse salose. Tai vakariausia salyno sala, esanti 40 km į vakarus nuo Bora Boros. Įeina į Maupiti komuną. Plotas 13,5 km². Gyvena 1295 gyventojai (2017 m.). Svarbiausia gyvenvietė – Vaiea.
Sala vulkaninės kilmės, aukštis iki 380 m (Teurafaatui k.). Yra viena lagūna, penkiomis rifo salelėmis atskirta nuo vandenyno. Yra 2 laivybinės pratakos.
Svarbiausios ūkio šakos – kopros gamyba ir indinė morindos auginimas.
Saloje randama 850 m. pr. m. e. archeologinių radinių. Maupičio salą 1722 m. atrado olandas Jakob Roggeveen. Istoriškai salą sieją stiprūs kultūriniai ryšiai su Bora Bora.
Driežažmogiai
Driežažmogiai (, lizardfolk) – fantastinė protingų driežiškos išvaizdos roplių rūšis.
Driežažmogiai pirmiausiai (1975 m.) buvo aprašyti vaidmenų žaidime Dungeons & Dragons, priedų knygelėje „Greyhawk“, kurios autoriai buvo Garis Gygaksas (Gary Gygax) ir Robertas Kuncas (Robert Kuntz).
Driežažmogiai Dungeons & Dragons visatoje
Gyvena šlapžemėse, pelkėse, užpelkėjusiuose ežeruose. Gerai plaukioja, todėl aptinkami ir apsemtose urvų sistemose.
Sandara
Driežažmogiai visaėdžiai, nors labiau linkę misti mėsišku maistu.
Suaugusių driežažmogių ūgis yra 1,8-2,1 m, turi maždaug 1 m ilgio uodegą. Žvynai yra blausiai žali. rudi ar pilki. Kūno masė – 90-140 kg. Driežažmogių yra kelios rasės, kurios skiriasi ūgiu – nuo 0,9 m iki 2,7 m.
Driežažmogiai „Karių ir magų“ visatoje
Driežažmogiai „Kariuose ir maguose“ beveik identiški D&D driežažmogiams. Jie taip pat pasižymi primityvia kultūra (pvz., nežino pinigų ir nesuvokia jų paskirties; naudoja primityvius ginklus – ietis, kuokas). Minima, kad kai kurios driežažmogių giminės užsiima augalininkyste – augina sojas ir lūgnes (lūgnių šakniastiebius naudoja maistui). Labiau išsivysčiusios driežažmogių gentys naudoja ir metalinius ginklus, paprastai bronzinius, kurie nerūdija.
„Kariuose ir maguose“ žaidėjas gali turėti veikėją driežažmogį.
Driežažmogiai kitur
Driežažmogiai ar tokio paties tipo būtybės panaudotos ne viename maginės fantastikos žaidime ar literatūros kūrinyje.
GFS Panaitōlikós
Agrinijo „Panaitōlikós“ – Graikijos futbolo klubas iš Agrinijo.
Istorija
Klubas įkurtas 1926 m. 1975 m. debiutavo Graikijos elitinėje futbolo lygoje, bet joje neįsitvirtino.
Pastaraisiais metais vėl dalyvauja Superlygos kovose.
Meras
Istorija
Nors žodžio kilmė ir lotyniška, šis titulas pradėtas naudoti po Romos imperijos žlugimo – barbarai taip vadino savo aukščiausius valdovus.
Lietuvoje
Iki 2014 metų Lietuvoje vietos savivaldos merą slaptu balsavimu išrinkdavo taryba (per 2 mėn nuo savo išrinkimo), taryba galėdavo merą ir atleisti iš pareigų. 2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose pirmąkart merai išrinkti tiesiogiai. Meras nustato tarybos darbotvarkes, šaukia tarybos posėdžius, jiems pirmininkauja, koordinuoja tarybos komitetų ir komisijų veiklą, pasirašo tarybos, valdybos sprendimus ir posėdžių protokolus, turi sprendžiamąjį balsą, kai dėl sprendimo tarybos narių balsai pasiskirsto po lygiai, teikia tarybai Finansų ir biudžeto komiteto pirmininko kandidatūrą, atstovauja savivaldybei įvairiais klausimais.
Kreivių piliakalnis
Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga pietryčių-šiaurės vakarų kryptimi. Šiaurės vakarinėje jos pusėje supiltas pusmetrio aukščio ir 13 m pločio pylimas, pietrytinėje dalyje - 0,8 m aukščio ir 27 m pločio pylimas su pusantro metro aukščio išoriniu šlaitu. Šiaurės vakariniame šlaite taip pat yra 8 - 20 m pločio terasa.
Inozinas
Inozinas – nukleozidas, kuris yra hipoksantino ribozidas. Aptinkamas tRNR molekluėse.
Jis susideda iš purino (hipoksantinas) ir sacharido (D-ribozė). Iš jo organizme gaminama inozintrifosfatas, kuris naudojamas kaip energijos šaltinis (panašiai kaip ATP).
Sportininkai jį vartoja kaip maisto papildą jėgos didinimui, jėgos-ištvermės ir greičio-ištvermės sporte, kur reikia daug energijos.
Maupičio komuna
Maupičio komuna – komuna Prancūzijos Polinezijoje, Draugijos salose. Įeina į Pavėjinių salų padalinį. Sudaryta iš Maupičio salos ir 3 atolų: Manuaė, Maupihaa ir Motu Onė. Plotas 14 km². 1,2 tūkst. gyventojų (2017 m.). Vienintelė gyvenama sala – Maupitis. Joje yra ir administracinis centras – Vaiea.
thumb|left|220px
Kasauskai
Kasauskai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 12 km nuo Kalvarijos.
Burkina Faso demografija
thumb|right|400px|Gyventojų kitimas 1960–2010 m. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais. lang=lt|thumb|right|400px
Gyventojų skaičius: 17 275 115 (2013 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 3,073 % (2012 m. apsk.)
Gimstamumas: 43,2 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Mirtingumas: 12,47 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Migracijos indeksas: 0 migrantų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Pikčiūnai (Molėtai)
Pikčiūnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 14 km nuo Molėtų. Yra senosios Pikčiūnų kapinės.
Burkina Faso demografija
Urbanizacija:
Pikčiūnai (Molėtai)
Istorija
Pikčiūnų kaime rasta XIV a. Lietuvos moneta. 1654 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Gyveno Baltramiejus Pikčiūnas.
Burkina Faso demografija
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas:
Vidutinė gyvenimo trukmė:
AIDS/ŽIV:
'''15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:'''
Romualdas Čarna
Romualdas Čarna (g. 1939 m. gruodžio 9 d. Simoniškėse, Pakruojo valsčius) – Lietuvos grafikas.
Burkina Faso demografija
Religijos:
Romualdas Čarna
Biografija
Mokėsi Rozalimo vidurinėje mokykloje, 1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą (dėstytojai Antanas Kučas, Rimtautas Gibavičius, Vytautas Kaušinis), įgijo dailininko grafiko ir pedagogo specialybę. 1967–1970 m. dirbo leidykloje „Šviesa“. 1970–1991 m. dėstė dailę J. Naujalio meno mokykloje.
Burkina Faso demografija
Kalbų vartojimas:
Etninės grupės:
Romualdas Čarna
Kūryba
Nuo 1967 m. dalyvauja dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos:
Kuria lino, medžio raižybos, nuo aštuntojo dešimtmečio autocinkografijos technika. Ankstyvajai kūrybai įtakos turėjo A. Kučo grafika. Sukūrė grafikos ciklų gamtos ir vaikystės temomis, raiškių portretinių kompozicijų („Liaudies rašytojas Juozas Grušas“ 1972 m., „Režisierius Juozas Miltinis“ 1977 m., „Maironis“ 1987 m., „Vydūnas“ 1988 m.), knygų iliustracijų („Lietuvių tautosaka“ 1968 m., Kostas Aleksynas. „Aušta aušrelė“ 1989 m.), piešinių, plakatų.
Kūriniai monumentalios kompozicijos, ekspresyvaus štricho, poetiškų vaizdinių. Vėliau pradėjo kurti tušo, akvarelės ar mišria technika („Paskutinė kuršių giesmė I-II“ 1989 m., „Poeto mėnulis“, „Piliakalnis ir trys einantys medžiai“, abu 1998 m., ciklas „Žiemgala“ 2002 m.), juose daug reikšmės skiriama spalvai.
Kroatijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Pirmosios rungtynės
-
Atsakomosios rungtynės
--
Pranas Čarneckis
Pranas Čarneckis (apie 1819 m. Minsko gubernija, dab. Baltarusija – apie 1841 m.) – antirusiško judėjimo Lietuvoje dalyvis.
Biografija
1838–1839 m. Vilniuje vadovavo slaptam būreliui, kurį sudarė Vilniaus medicinos – chirurgijos akademijos studentai bei neturtingi tarnautojai. Tęsė S. Konarskio organizacijos veiklą. 1839 m. balandžio mėn. būrelis buvo susektas, jis ir du studentai nuteisti mirties bausme. Vėliau bausmė pakeista karo tarnyba be teisės gauti laipsnį.
Kasčiukai
Kasčiukais vadinami kaimai:
Kičių kalba
Kičių kalba (sav. Qatzijob’al) – majų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama indėnų kičių, gyvenančių Gvatemalos aukštumose. Kalbančiųjų skaičius – apie 1 mln. žmonių (kitais duomenimis – nuo 800 tūkst. iki 2 mln.). Kičių kalba yra antra pagal populiarumą Gvatemalos kalba, po ispanų. Tiesa, dauguma kičių kalba ir ispaniškai.
Kičių kalba turi daug skirtingų tarmių, kurios kartais laikomos atskiromis kalbomis. Labiausiai paplitusi ir kaip bendrinė vartojama kičių vidurio tarmė. Kitos tarmės: vakarų vidurio, San Andreso, Chojabacho, rytų, Kuneno ir Nahuala. Pastaroji tarmė išskirtinė, nes yra išsaugojusi daug majų prokalbės bruožų, pvz., ilgųjų ir trumpųjų balsių skyrimą. Senovinė kičių kalbos forma, vartota apie XVI a. vadinama klasikine kičių kalba. Ja parašytas žymiausias majų kodeksas Popol Vuh.
Kičių kalba naudoja lotynišką raidyną, tačiau užrašymo formos skiriasi: konkistos laikotarpiu vartota tėvo Chimeneso ortografija (ja parašytas Popol Vuh), kuri rėmėsi ispanų kalbos ortografija. Vėliau Gvatemalos majų kalbų akademija patvirtino naują ortografiją, labiau atitinkančią tarimą.
Sintaksės schema – tarinys-papildinys-veiksnys, nors žodžių tvarkos kaitaliojimas pasitaiko neretai.
FK Crvena Zvezda
Belgrado „Crvena Zvezda“ (sr. Фудбалски клуб Црвена звезда) – Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.
Istorija
Klubas įkurtas 1945 m. Kitados rungtyniavo Jugoslavijos aukščiausioje lygoje, vėliau – Serbijos ir Juodkalnijos čempionate, o galutinai subyrėjus Jugoslavijai, žaidė Serbijos čempionate.
2018 m. vasarą Čempionų lygos atrankose kovojo su Marijampolės „Sūduva“. Serbijoje rezultatu 3-0 nugalėjo „raudonosios žvaigždės“, o Lietuvoje dar kartą pergalę šventė serbų klubas (2-0). Bendras rezultatas buvo 5-0, serbų klubo naudai.
Karija (Mažoji Azija)
Karija (graikų kalba: Καρία) – istorinė sritis pietvakarių Mažojoje Azijoje, besiribojanti su Likija pietryčiuose, Pisidija rytuose, Jonija ir Dorija vakaruose, Lydija šiaurėje.
Geografija
thumb|left|Svarbiausi Karijos miestai Karijos regionas buvo Mažosios Azijos pusiasalio pietvakarinėje dalyje. Jis buvo išsidėstęs tarp Meandro ir Indo upių. Šiaurėje regionas ribojosi su Lydija, rytuose ir šiaurės rytuose - su aukštumų kraštais Pisidija ir Frygija. Pietryčiuose, už Indo upės buvo Likija. Vakaruose Karija šliejosi prie Egėjo jūros, o kai kurie pakrantės miestai nuo geležies amžiaus priklausė Jonijai ir Dorijai.
Karijos pakrantė buvo pilna pusiasalių ir iškyšulių. Čia buvo tokie miestai, kaip Didyma, Jasas, Bargylija, Keramas, Kaunas. Krašto gilumoje svarbiausias miestas buvo Mylasa, karų religinis centras. Taip pat čia buvo Alinda, Harpasa, Antiochija prie Meandro. Prie pat ribos su Frygija buvo nedidelis miestas Afrodizijas.
Krašto apgyvendinimas
Nėra vieningos nuomonės dėl to, kada Karijos regionas buvo apgyvendintas. Dalis tyrėjų laikosi nuomonės, kad vietos gyventojai buvo autochtonai, gyvenę čia nuo seniausių laikų ir išsivystę iš vietos neolitinių bendruomenių. Tačiau XX a. atlikti archeologiniai kasinėjimai rodo, jog III tūkst. pr. m. e. kraštas buvo praktiškai negyvenamas. II tūkst. pr. m. e. iš esmės visos žinomos gyvenvietės koncentruojasi pajūryje ir yra artimai susiję su Mikėnų kulūros ekspansija iš Egėjo jūros. Todėl karai gali būti kilę ne iš seniausių Anatolijos gyventojų, o iš vakarinių salų. Šis klausimas buvo keliamas dar senovės graikų. Herodotas teigė, jog karai save laikė senaisiais krašto gyventojais, tačiau dažnas senovės autorius (pvz. Tukididas) juos laikė atsikėlėliais iš Egėjo salų, kurie ilgainiui buvo nustumti į krašto gilumą.
Nepriklausoma Karija
Manoma, kad Karija galėjo būti minima II tūkst. pr. m. e. hetitų raštuose. Spėjama, kad tai gali būti jų įvardinama Karkiya, vienas iš tolimų regionų, buvusių į vakarus nuo Hetitų imperijos. Kultūriškai iš lingvistiškai vietos gyventojai priskiriami luviams, kaip ir jų kaimynai Likijoje. Nėra iki galo aišku, ar ši teritorija priklausė Asuva konfederacijai: kai kurių mokslininkų teigimu, 22 valstybių sąraše esantis vietovardis Karakiša gali būti siejamas su Karija.
Patys hetitai niekada nebuvo užkariavę Karijos, tačiau karai dalyvavo hetitų pusėje 1274 m. pr. m. e. vykusiame Kadešo mūšyje. Kraštas vis labiau buvo įtraukiamas į Egėjo jūros įvykius. II tūkst. pr. m. e. pabaigoje Mikėnų graikai (hetitų šaltiniuose vadinami Ahhiya) kolonizavo pakrantes. Jų galios centru tapo Miletas (Milavanda), vienas didžiausių Jonijos miestų. Vėliau čia buvo įkurti graikiški Halikarnaso, Knido miestai, priskiriami Dorijos Heksapoliui. Graikai skleidė savo kultūrą ir į krašto gilumą, tyrinėdami vietos žmones.
Nuo II-I tūkst. pr. m. e. sandūros jau kalbama apie karus, kaip apie atskirą etnosą. Finkiečiai jų etnonimą rašė KRK, karai minimi ir Biblijoje. Senovės graikai Karijoje be pačių karų dar dažnai mini lelegus. Manoma, kad abu etnosai gyveno susimaišę. Kai kurie antikiniai šaltiniai (pvz. Atenėjas) teigia, kad regiono visuomenėje lelegai buvo traktuojami kaip karų išnaudojamas sluoksnis.
Karai naudojo karų kalbą, kuri buvo gimininga luvių ir likiečių kalboms. Šią kalbą jie rašė garsiniu raštu, kuris yra panašus į finikiečių raštą, tačiau priebalsius naudoja visiškai sumaišytus.
Kitų valstybių sudėtyje
thumb|left|Karų karys Achemenidų armijoje (V a. pr. m. e. bareljefas) VI a. pr. m. e. Karija, kaip ir visa vakarų Anatolija, buvo užimta Lydijos imperijos ir tapo jos provincija. Tačiau lydų valdžia netruko ilgai.
545 m. pr. m. e. viduryje Karija buvo užkariauta Achemenidų imperijos. Persai čia įkūrė vieną iš satrapijų, kurią pavadino Karijos vardu. Kadangi satrapų valdžia Karijoje buvo paveldima, čia įsigalėjo vietinės dinastijos. Tai buvo Lydgamidai (520–450 m. pr. m. e.) ir Hekatomnidai (395–334 m. pr. m. e.) Pirmieji satrapai reziduodavo Mylasoje, o nuo Mauzolo (valdė 377–353 m. pr. m. e.) laikų – Halikarnase. Mauzolas buvo garsus tuo, kad pastatydino vieną pasaulio stebuklų – Halikarnaso mauzoliejų.
334 m. pr. m. e. Aleksandras Makedonietis užkariavo Kariją su vietos valdovės Ados pagalba. Po jo mirties Karija atiteko Antigonui Vienaakiui, o po Ipso mūšio 301 m. pr. m. e. – Lisimachui. Ilgainiui ji buvo absorbuota į Seleukidų imperiją. Helenizacija krašte buvo labai sparti, ir karų kalba nunyko.
I a. pr. m. e. Romos imperija užėmė Kariją ir įjungė ją į Azijos provinciją. Tik 296 m., Diokletiano reformų laikais, senąsias provincijas suskaidžius, buvo sukurta Karijos provincija. 536 m. provincija buvo panaikinta, ir prijungta prie Quaestura exercitus administracinio vieneto. Po to Karijos pavadinimas pamažu nunyko.
Petro Didžiojo įlanka
thumb|right|250px|Petro Didžiojo įlanka. Centre matyti Muravjovo-Amurskio pusiasalis. Petro Didžiojo įlanka  – didžiausia įlanka Rusijos Primorės krašto pakrantėje ties Japonijos jūra.
Įlankos ilgis apie 80 km, plotis – apie 200 km. Muravjovo-Amurskio pusiasalis ir salų grandinė dalina Petro Didžiojo įlanką į dvi mažesnes – Amūro įlanką ir Usūrio įlanką. Krantai (linijos ilgis apie 1500 km) labai raižyti, sudaro daug vidinių įlankų – Auksinio Rago, Posjeto, Streloko, Vostoko ir kt.
Prie Amūro įlankos kranto stovi Vladivostokas.
Salos Petro Didžiojo įlankoje – Rusų, Popovo, Rikordo, Furugelmo, Askoldo, Putiatino. Taip pat – Rimskio-Korsakovo salynas. Apie 630 km² įlankos ploto sudaro Tolimųjų Rytų jūros draustinį. Žiemą gana didelė įlankos dalis užšąla.
Įlankoje kiekvienais metais vyksta regata „Petro Didžiojo įlankos Taurė“ (Кубок залива Петра Великого).
LNK
thumb|250px|2023 m. thumb|250px|2018 m.
LNK TV („Laisvas ir nepriklausomas kanalas“) – Lietuvos televizijos grupė, priklausanti „MG Baltic Media“ bendrovei. LNK daugiausia transliuojamos vietinės pramogos, dubliuoti filmai, gyvenimo būdo laidos ir naujienos.
Istorija
Televizija įkurta Lapėse pertvarkius „LitPoliinter TV“, kai šio pagrindiniu akcininku 1995 m. balandžio 1 d. tapo Lietuvos žemės ūkio bankas (kitais akcininkais buvo bendrovės „Vilniaus vingis“, „Griaustinio aidas“, Lietuvos darbininkų sąjunga). Programą visoje Lietuvoje imta transliuoti nuo 1995 m. gegužės 5 d.
Iš pradžių retransliavo kai kurias ORT programas (pvz., naujienų laidą „Vremia“). 1996 m. jas pakeitė originalios programos, taip pat transliuotos ir CNN programos.
1996 m. įkurtas kanalo biuras Vilniuje. 1997 m. vasarą nemažai kurtų laidų (pvz. „Dviračio šou“) persikėlė į Baltijos televiziją. 1997 m. spalį 46 proc. įmonės akcijų iš „Vilniaus vingis“, bendrovės „Anoma“ ir nukentėjusiųjų nuo „LitPoliinter“ indėlininkų bendrijos įsigijo „British Pacific Media Management“. 1998 m. sausį Hubertas Grušnys ir „Clear Channel Communication International“ įsigijo 10 procentų LNK akcijų iš Aleksandro Ambrazevičiaus ir 46 proc. akcijų iš „British Pacific Media Management“. Tų pačių metų rugsėjį 44 proc. LNK akcijų, priklausiusių Lietuvos žemės ūkio bankui, ir 56 proc. akcijų, priklausiusių H. Grušniui, įsigijo „Bonnier“ grupė. Po šio įsigijimo į Baltijos televiziją perėjo nemažai LNK Žinių tarnybos darbuotojų. 2000 m. dalis buvusių darbuotojų ir laidų grįžo į LNK.
1999 m. televizijos Žinių tarnybos studija perkelta iš Lapių į Vilniaus Lukiškes, o 2002 m. pagrindinė studija perkelta į Vilniaus Šeškinės mikrorajoną.
2003 m. televiziją įsigijo koncernas „MG Baltic“.
Nuo 2012 m. kanalas yra retransliuojamas skaitmeniniu signalu. 2015 m. buvo panaikinta Žinių tarnyba. Nuo 2018 m. lapkričio 29 d. televizija yra transliuojama HD raiška kabeliniais tinklais.
Programa
Kanalu rodoma tiek vietinė lietuviška, tiek užsienio produkcija (laidos, serialai, filmai) su lietuvišku įgarsinimu. Užsienio produkcija įgarsinama LNK televizijos dubliavimo studijoje.
Programos trukmė kasdien – 19 valandų per dieną. Originali programa sudaro 35 %, o užsienio produkcija – 65 %.
E (reikšmės)
Vienraidis žodis E gali reikšti:
● E - Elektromagnetinė indukcija