cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pixar
„Pixar“ yra laimėjusi 26 Oskarus, 7 Auksinius gaublius, 3 Grammy bei daugybę kitų apdovanojimų. Dauguma „Pixar“ filmų nuo 2001 m. buvo nominuoti geriausio animacinio filmo kategorijoje Oskaro apdovanojimuose ir net 7 iš jų buvo paskelbti laimėtojais: „Žuviukas Nemo“, „Nerealieji“, „La Troškinys“, „WALL-E“, „Aukštyn“, „Žaislų istorija 3“ bei „Karališka drąsa“. Įdomu ir tai, kad „Aukštyn“ ir „Žaislų istorija 3“ yra du iš trijų animacinių filmų, kurie per visą Oskarų teikimo ceremonijos gyvavimą buvo nominuoti geriausio filmo kategorijoje šiam apdovanojimui. 2009 m. rugsėjo 6 d. „Pixar“ vadovai Džonas Laseteris (John Lasseter), Bradas Birdas (Brad Bird), Pitas Dokteris (Pete Docter), Endriu Stantonas (Andrew Stanton) ir Li Unkričas (Lee Unkrich) laimėjo Auksinio liūto apdovanojimą Venecijos kino festivalyje už pasiekimus gyvenime. Apdovanojimą įteikė kino studijos „Lucasfilm“ įkūrėjas Džordžas Lukasas.
Ankstyvoji istorija
thumb|right|225px|Įvažiavimas į Pixar studiją Emerivilyje „Pixar“ buvo įkurta kaip „The Graphics Group“ kino studijos „Lucasfilm“ kompiuterių skyriuje, įsteigtame 1979 m. įdarbinus dr. Edą Ketmalą (Ed Catmull), kuris buvo atsakingas už Kompiuterinės grafikos laboratoriją (Computer Grephic Lab (CGL)) Niujorko Technologijų Institute (NYIT). Tyrėjai/mokslininkai iš NYIT buvo pirmieji sugalvoję daugelį kompiuterinės grafikos (CG) technologijų. Vienas iš svarbiausių išradimų buvo „alfa kanalas“, kurį sukūrė E. Ketmalas ir Alvis Rėjus Smitas (Alvy Ray Smith). Po metų NYIT kompiuterinės grafikos laboratorija išleido bandomąjį filmą „The Works“. Perėjus į „Lucasfilm“ kino studiją komanda pradėjo kurti RenderMan pirmtaką, kuris buvo pavadintas REYES (Renders everything you ever saw). Taip pat patobulino daugybę labai svarbių kompiuterinės grafikos technologijų, tarp kurių yra detalių efektai bei įvairūs animacijos įrankiai.
1982 m. „Graphics Group“ ('grafikos grupė') kartu su „Lucasfilm“ specialiųjų efektų padaliniu „Industrial Light & Magic“ pradėjo dirbti prie filmų sekos. Po metų ieškojimų, tyrinėjimų bei svarbių pasiekimų kine, tokių kaip Genesis efekto (the Genesis Effect) panaudojimas „Žvaigždžių kelias 2: Kano įniršis“ (Star Trek II The Wrath of Khan), bei dažyto stiklo riteris (the Stained Glass Knoght) filme „Jaunasis Šerlokas Holmsas“ (Young Sherlock Holmes), grafikos grupė buvo atskirta nuo „Lucasfilm“ ir perkurta kaip atskira akcinė bendrovė. 1986 m. tik neseniai „Apple“ kompiuterių kompaniją palikęs S. Džobsas „Lucasfilm“ savininkui Džordžui Lukasui sumokėjo 5 mln. dolerių už technologijų teises ir tapo pagrindiniu kompanijos akcininku. Šios teisės ir 5 milijonai dolerių buvo padėti kaip pradinis „Pixar“ kapitalas. Kompanijos galva – Stivas Džobsas suformavo direktorių valdybą. Naujos nepriklausomos kompanijos prezidentu buvo paskirtas E.Ketmalas, o A.R. Smitas – viceprezidentu.
Iš pradžių, kol buvo laukiama Mūro dėsnio pasekmių, kas leistų sumažinti kompiuterinio filmo kainą, „Pixar“ buvo aukščiausios klasės technikos įrangos kompanija, kurios svarbiausias kūrinys tuo metu buvo Pixar Image kompiuteris. Jis pačioje pradžioje buvo parduodamas tik valstybinėms agentūroms ir medicinos bendruomenei. Viena iš Pixar Image kompiuterių pirkėja buvo Walt Disney kino studija, kuri juos naudojo slaptai kompiuterinės animacijos kūrimo sistemai (CAPS). Jie naudojo kompiuterius bei programas, taip pat sukurtas „Pixar“ kompanijos, norėdami perkelti sudėtingą tušu ir dažais piešiamos 2D animacijos kūrimo procesą į labiau automatizuotą, kurio reikšmė buvo veiksmingesnis metodas. Tačiau Pixar Image kompiuterių pardavimai nebuvo dideli. Siekdami padidinti pardavimus, vienas „Pixar“ darbuotojas Džonas Laseteris, kuris ilgą laiką kūrė trumpas demonstracines animacijas (pvz.: „Luxo Jr.“ – laikomas pirmuoju „Pixar“ filmų), parodančias „Pixar“ prietaisų galimybes, pristatė savo kūrinius didžiausiame kompiuterinės grafikos industrijos suvažiavime SIGGRAPH ir, žinoma, susilaukė didžiulio susidomėjimo.
Maži „Pixar“ kompiuterių pardavimai kėlė grėsmę kompanijos išlikimui, todėl Džobsas investavo vis daugiau pinigų ir perėmė vis platesnes nuosavybės teises iš valdybos bei darbuotojų. Po kelerių metų Džobso investicijos siekė 50 mln. JAV dolerių ir jam iš esmės priklausė visa kompanija. Laseterio animacijos padalinys pradėjo kurti kompiuteriu animuotas reklamas išorės kompanijoms. Pirmosios sėkmingos reklamos kampanijos buvo sukurtos tokiems prekiniams ženklams kaip „Tropicana“, „Listerine“, „Life Savers“ ir filmui „Terminatorius 2: paskutinio teismo diena“ (Terminator 2: Judgement Day). 1990 m. balandį „Pixar“ pardavė savo techninės įrangos padalinį kartu su visa patentuota įranga ir vaizdų redagavimo programine įranga kompanijai „Vicom Systems“ ir perkėlė 18 iš apytikriai 100 „Pixar“ darbuotojų. Tais pačiais metais „Pixar“ persikėlė iš San Rafaelio į Ričmondą, Kaliforniją. Šiuo periodu „Pixar“ tęsė sėkmingą bendradarbiavimą su „Walt Disney Feature Animation“ studija, kurios motininė įmonė vėliau tapo pagrindine „Pixar“ partnere. 1991 m. pradžioje buvo atleista maždaug 30 darbuotojų, dirbusių kompanijos kompiuterių padalinyje (įskaitant ir kompanijos prezidentą Čąką Kolstadą (Chuck Kolstad). Dėl to bendras „Pixar“ darbuotojų skaičius sumažėjo iki 42 (tiek darbuotojų buvo kompanijos veiklos pradžioje). Tais pačiais metais „Pixar“ sudarė 26 mln. JAV dolerių vertės sutartį su „Disney“, pagal kurią sutiko sukurti tris pilnametražius kompiuteriu animuotus filmus, pirmasis buvo „Žaislų istorija“. Tuo metu iš Pixar tebuvo likę grupė programinės įrangos darbuotojų, dirbusių su RenderMan ir CAPS, ir Laseterio animacijos padalinys, kuris kūrė televizijos reklamas ir pavienius trumpametražius filmus vaikų laidai „Sesame Street“.
„Pixar“ įsirengė naują studiją Emerivilyje, kuri buvo atidaryta 2000 m. lapkritį.
„Disney“
Po filmo „Žaislų istorija 2“ pristatymo „Pixar“ ir „Disney“ patyrė nesutarimų. Iš pradžių buvo numatyta filmą iškart išleisti namų video formatu (tokiu atveju jis neįeitų į „Pixar“ trijų filmų sutartį su „Disney“), tačiau dar vykstant pastatymo darbams nuspręsta jį pritaikyti ir teatriniam rodymui. „Pixar“ reikalavo, kad įvykus tokiam pakeitimui filmas būtų įskaičiuotas į trijų filmų sutartį, tačiau „Disney“ tam nepritarė. Nors sutartis buvo naudinga abiem pusėms, vėliau „Pixar“ išreiškė nepasitenkinimą, jog ji nebuvo lygiateisė. „Pixar“ buvo atsakingi už kūrybą ir gamybą, o „Disney“ už marketingą ir platinimą. Pelnas ir gamybos išlaidos buvo padalinti per pusę, tačiau „Disney“ išskirtinai savinosi teises į istoriją bei jos tęsinius, taip pat rinko platinimo mokesčius. Kompanijai „Pixar“ opiausiu nesutarimo aspektu tapo teisių į istoriją ir jos tęsinius neturėjimas, didinęs įtampą tarp „Pixar“ ir „Disney“.
Nesutarimai tarp Stivo Džobso ir tuometinio „Disney“ pirmininko bei generalinio direktoriaus Maiklo Ainerio (Michael Eisner) itin apsunkino derybas. Jos galutinai žlugo 2004 m. viduryje, kuomet Džobsas pareiškė, jog „Pixar“ aktyviai ieško naujų partnerių. „Pixar“ nepradėjo derybų su kitais platintojais. Po ilgos pertraukos, derybos tarp „Pixar“ ir „Disney“ atsinaujino. Tai įvyko Aineriui pasitraukus iš „Disney“ 2005 m. rugsėjį. Numatydamas galimą „Pixar“ ir „Disney“ atsiskyrimą, 2004 m. pabaigoje Džobsas paskelbė, kad „Pixar“ nebeleis savo filmų lapkritį, kaip buvo nustatę „Disney“, bet rinksis pelningesnius ankstyvos vasaros mėnesius. Tokiu atveju „Pixar“ turėtų galimybę išleisti sėkmingiausius savo filmus DVD formatu Kalėdinio pasiruošimo sezonu. Filmo „Ratai“ išleidimo atidėjimas leido prailginti „Pixar“ ir „Disney“ sutarties laiką ir pažiūrėti, kuo baigsis kompanijų nesutarimai.
Kol buvo sprendžiama, ar „Disney“ įsigis „Pixar“, šios kompanijos sudarė platinimo sutartį 2007 m. pasirodžiusiam filmui „La Troškinys“. Sutartis turėjo užtikrinti, kad bent vienas filmas būtų išleistas per „Disney“ platinimo kanalus tuo atveju, jeigu „Disney“ atsisakytų įsigyti „Pixar“. Skirtingai nei ankstesnė „Disney“ ir „Pixar“ sutartis, ši užtikrino, kad „La Troškinys“ liks „Pixar“ nuosavybe, o „Disney“ tegautų platinimo pelną. Tačiau kai buvo nuspręsta, jog „Disney“ įsigis „Pixar“, minėta sutartis neteko teisinės galios.
„Disney“ sutiko pirkti „Pixar“ už maždaug 7,4 mlrd. JAV dolerių su visomis akcijomis. Gavus „Pixar“ akcininkų sutikimą, įsigijimas teisiškai buvo pabaigtas 2006 m. gegužės 5 d. Sandoris pakeitė Stivo Džobso, kuris buvo pagrindinis „Pixar“ akcininkas su 50,1 % akcijų, pareigas. Jis tapo daugiausiai akcijų (7 %) turintis individualus „Disney“ akcininkas ir tapo vienu iš kompanijos valdytojų. Džobsas turėjo daugiau akcijų nei ankstesnis generalinis direktorius (CEO) Maiklas Aineris, prieš Džobsą buvęs pagrininiu akcininku; M. Aineris ir toliau išlaikė 1,7 % akcijų. Džobso akcijos viršijo ir „Disney“ garbės vadovo Rojaus E. Disnėjaus (Roy E. Disney) akcijas, kurios sudarė 1 %.
Kaip ir buvo nutarta, Džonas Laseteris, tuomet generalinis viceprezidentas, tapo „Pixar“ ir „Walt Disney Animation Studios“ vyriausiuoju kūrybiniu direktoriumi (CCO) (atskaitingas prezidentui ir generaliniam direktoriui (CEO) Robertui Idžeriui (Robert Iger) ir patariamasis „Disney“ vadovo Rojaus Disnėjaus asmuo), taip pat „Walt Disney Imagineering“ vyriausiuoju kūrybiniu konsultantu. „Walt Disney Imagineering“ projektuoja ir stato kompanijos pramogų parkus. Ketmalas išsaugojo savo „Pixar“ prezidento pareigas bei tapo „Walt Disney Animation Studios“ prezidentu (atskaitingas Bobui Idžeriui (Bob Iger) ir „Walt Disney Studio Entertainment“ pirmininkui Dikui Kukui (Dick Cook)). Stivo Džobso užimtos „Pixar“ pirmininko ir generalinio direktoriaus pareigos buvo panaikintos, vietoj jų jis užėmė vietą tarp „Disney“ vadovų.
thumb|right|225px|Džonas Laseteris šalia filmo „Aukštyn“ veikėjų 2009 m. Venecijos filmų festivalyje. Laseterio ir Ketmalo vadovavimas abiem – „Disney“ ir „Pixar “– kompanijoms nereiškė, kad jos susijungė. Iš tiesų įsigijimo sutartyje buvo parengta papildomų sąlygų, kuriose buvo numatyta, jog „Pixar“ išliks atskiru vienetu; dėl šių sąlygų „Disney“ kompanijai analitikai išreiškė susirūpinimą. Vieną iš sąlygų skelbė, kad „Pixar“ žmogiškųjų išteklių politika išliks nepakeista. Taip pat buvo numatyta, kad išliks „Pixar“ pavadinimas ir kompanijos būstinė Emerivilyje, Kalifornijoje, su „Pixar“ iškaba. Galiausiai filmų žymėjimas po įsigijimo sutarties būtų „Disney. Pixar“ (pirmąkart panaudotas filme „Ratai“).
Džimas Morisas, filmo „Wall-E. Šiukšlių princo istorija“ kūrėjas, tapo „Pixar“ generaliniu direktoriumi. Užėmęs šias pareigas, jis tapo atsakingas už kasdienį studijos įrenginių ir produkcijos naudojimo valdymą.
Tradicijos
Pirmąjį „Pixar“ animatorių būrį sudarė tradicinės animacijos, tarp jų ir Džonas Laseteris, tiek stop kadro ir/ arba kompiuterinės animacijos atstovai bei neseniai studijas baigę studentai. Daugybė animatorių buvo įdarbinti „Pixar“ studijoje maždaug tuo laiku, kai buvo išleisti filmai „Iš vabalų gyvenimo“ ir „Žaislų istorija 2“. Nors „Žaislų istorija“ buvo tikrai sėkmingas, tačiau tuo metu jis buvo vienintelis „Pixar“ pilnametražis filmas.
Didžioji dalis visos animacijos industrijos buvo ir tebėra įsikūrusi Los Andželo mieste, Kalifornijoje, tuo tarpu „Pixar“ studija yra 560 km į šiaurę nuo San Francisko įlankos. Taip pat svarbu pabrėžti, kad 2D animacija ilgai dominavo pilno metro animaciniuose filmuose. Norėdami išbandyti naujus animacijos kūrimo metodus (kompiuterinę animaciją) daugelis Los Andželo animatorių pareiškė norą persikraustyti toli į šiaurę ir dirbti „Pixar“ studijoje. Be to, tuo metu „Pixar“ nauji darbuotojai atkeliavo tiesiai iš koledžų arba kūrė ne pilno metro animacinius filmus. „Pixar“ yra sukūrusi animacijos programą „Marionette“ specialiai darbuotojams, kurie turi tradicinės animacijos įgūdžių. Ši programa reikalauja minimalių apmokymų, tad norimas rezultatas yra pasiekiamas gana greitai.
Interviu metu su JAV televizijos PBS (Public Broadcaster Service) pokalbių laidos vedėjų, Laseteris sakė, kad „Pixar“ filmai ir pati kompanija seka ta pačia savęs tobulinimo linkme. Su šeimos ir draugų pagalba, patys filmų herojai pamatę tikrąjį pasaulį išmoksta juos vertinti. Taip pat, Laseteris paminėjo, jog filmai „turi būti apie pagrindinio veikėjo augimą, tobulėjimą bei jo pasikeitimą“.
Filmų tęsiniai
thumb|left|200px|Filmo „Žaislų istorija 3“ plakatas „Žaislų istorija 2“ iš pradžių buvo užsakyta „Disney“, kaip 60 minučių trukmės filmukas, platinamas tik per video kasetes (direct-to-video). Tačiau matydamas, jog medžiaga nėra pakankamai gera, Džonas Laseteris įtikino „Pixar“ kompaniją pradėti kūrybos procesą iš naujo ir paversti „Žaislų istoriją 2“ savo trečiuoju pilnametražiu filmu. 2010 m. birželio 18 d. buvo išleistas ir antrasis didiesiems kino ekranams pritaikytas filmo tęsinys – „Žaislų istorija 3“. 2011 m. birželio 27 d. aktorius Tomas Hanksas prasitarė, jog yra kuriama ir ketvirtoji „Žaislų istorijos“ dalis, tačiau pati „Pixar“ studija šio fakto nepatvirtino.
„Pixar“ teigia, jog filmų tęsiniai privalo būti kuriami tik tuo atveju, jei jų siužetai yra tokie pat geri, kaip ir originalo. Po „Žaislų istorijos 2“ išleidimo, „Pixar“ ir „Disney“ studijos džentelmeniškai susitarė, jog „Disney“ nekurs jokių filmų tęsinių be „Pixar“ žinios, nepaisant to, jog turi teisę tai daryti. Tačiau 2004 metais tarp šių dviejų studijų iškilo nesutarimų ir „Pixar“ paskelbė, jog nepritaria naujojo filmo kūrimui, o „Disney“ kompanija, savo ruožtu, pranešė, jog visgi ketina kurti tęsinius „Pixar“ studijos filmams, su „Pixar“ pritarimu ar be jo. Filmas „Žaislų istorija 3“ buvo pradėtas kurti naujajame „Walt Disney Feature Animation“ studijos CGI (kompiuteriu sukurtų vaizdų) padalinyje, pavadintame „Circle 7 Animation“.
Laserteris toliau kurstė spekuliacijas dėl ateities tęsinių pareikšdamas, jog „Jei turime puikią istoriją, mes sukursime tęsinį.“ „Ratai 2“, pirmasis tęsinys po „Žaislų istorijos“ sagos, buvo oficialiai paskelbtas 2008 m. balandžio 8 d., o išleistas 2011 m. birželio 24 d. 2010 m. balandžio 22 d. buvo paskelbta apie „Monstrų universitetą“, filmo „Monstrų biuras“ tęsinį, atskleidžiantį pirmosios dalies priešistorę. Numatytas išleisti 2013 m. birželio 21 d., tai bus apskritai pirmasis tokio pobūdžio „Pixar“ studijos darbas. Tiesą sakant, pirmoji paskelbta šio filmo išleidimo data buvo 2012 m. lapkričio 2 d., tačiau ji buvo atidėta dėl to, jog, pasak Disney studijos platinimo vadovo Čako Viano (Chuck Viane), „Pixar“ filmai didžiausios sėkmės susilaukia išleisti vasarą.
Pritaikymas televizijai
„Žaislų istorija“ buvo pirmasis „Pixar“ filmas pritaikytas rodyti per televiziją, kaip ir filmas bei serialas „Bazas Šviesmetis. Žvaigždės komanda“ (Buzz Lightyear of Star Command). „Ratai“ buvo suskirstyti į epizodus ir televizijoje pasirodė kaip serialas „Cars Toons“ (žodžių žaismas: cartoon – „animacija“). Vienas epizodas truko nuo 3 iki 5 minučių ir buvo transliuojamas tarp įprastinių Disney Channel kanalo laidų. Serialo pagrindinis veikėjas – Matersas (vilkikas, įgarsintas komiko Kabelinės Vyruko Lario (Larry the Cable Guy)).
Iki šiol visi „Pixar“ kompanijos filmai buvo animuoti (išskyrus „WALL-E. Šiukšlių princo istorija“, kuriame buvo panaudotos nedideli realaus veiksmo elementai). Šiuo metu kuriamas realaus veiksmo filmas apie 1906 m. įvykusį žemės drebėjimą (režisierius Bradas Birdas). Birdas paaiškino, jog jį „sudomino kai kurių projektų perkėlimas į realaus veiksmo pasaulį“, nors, „dėl jaukios darbo aplinkos esu linkęs pasilikti „Pixar“ kompanijoje“.
Parodos
Nuo 2005 m. gruodžio „Pixar“ surengė ne vieną parodą, kurioje buvo pagerbtas menas ir dailininkai, animacijos srityje išdirbę ištisą šios kompanijos gyvavimo dvidešimtmetį.
Pixar: 20 metų animacijoje
2006 m. „Pixar“ kompanija šventė savo dvidešimtmetį. Ta proga buvo išleistas septintas pilnametražis filmas „Ratai“, surengtos dvi parodos (nuo balandžio iki 2010 m. birželio) Singapūro mokslo centre, Rytų Juronge (Singapūras) ir Londono mokslo muziejuje.
Parodoje eksponuojami darbai atspindi įvairius darbo eskizus iš įvairių „Pixar“ kompanijoje vykdytų projektų, joje taip pat demonstruojamos molinės veikėjų skulptūros ir 3D formato parodos kūrinių demonstracija, transliuojama iš keturių projektorių. Kitas įdomus parodos atributas – zootropas, per kurį lankytojai galėjo pamatyti „animuotus“ „Žaislų istorijos“ veikėjus realiame gyvenime.
Pixar: 25 metai animacijoje
2011 metais „Pixar“ kompanija, minėdama 25-uosius gyvavimo metus, išleido 12-ąjį animacinį filmą „Ratai 2“. Paroda Pixar: 25 metai animacijoje vyko Kalifornijos Ouklendo muziejuje (nuo 2010 m. liepos iki 2011 m. sausio). Parodos turas debiutavo Honkonge ir buvo pristatyta Honkongo paveldo muziejuje tarp 2011 m. kovo 27 d. ir liepos 11 d.
Milašiai
Milašiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Konda
Konda  – upė Rusijoje, Tiumenės srityje; Irtyšiaus kairysis intakas. Teka į rytus pelkėta Kondos žemuma (Vakarų Sibiro lygumos dalis).
Algirdas Jonas Galdikas
Algirdas Jonas Galdikas (g. 1949 m. rugsėjo 21 d. Plungėje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Konda
Didžiausi intakai: Mulymia, Didysis Tapas (kairieji), Kuma (dešinysis).
Algirdas Jonas Galdikas
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1990 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
Konda
Upė užšalusi nuo spalio pabaigos iki balandžio arba gegužės. Laivuojama 744 km nuo žiočių. Prie Kondos įsikūręs Urajaus miestas.
Algirdas Jonas Galdikas
Biografija
Mokslinių tyrimų sritys: puslaidininkių fizika, elektros triukšmai, pernašos reiškiniai magnetiniuose puslaidininkiuose, kietojo kūno dujų jutiklių ir dirbtinių kvapo atpažinimo sistemų kūrimas, jų technologija ir tyrimai, metrologija ir matavimai, matų vienetų valstybinių etalonų kūrimas.
Pluvija
Pluvija arba Aniškės ežeras – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 8 km į vakarus nuo Alytaus. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 1,6 km, plotis iki 0,6 km. Altitudė 75,3 m. Gylis siekia 3,4 m. Krantai aukšti, statūs, tik rytinis ir vakarinis žemi ir pelkėti. Ežerą supa Aniškio lapuočių miškas. Per Pluviją į Gudelių ežerą teka Kilminė (Peršekės baseinas), iš Luksnėnų ežero įteka Vardžius, o šiaurės vakaruose įteka upelis iš Naudoriaus ežero.
Vakariniame ežero krante įsikūręs Arminų II kaimas.
Liubanis
Liubanis  – miestas Žemutinės Silezijos vaivadijoje, pietvakarių Lenkijoje. Liubanio pavieto administracinis centras. 22 301 gyventojas (2011 m. duomenys).
Įsikūręs į šiaurę nuo Jizeros kalnų, vakariniame Kvisos upės krante (Bobro intakas). Nutolęs 25 km į rytus nuo Zgoželeco/Giorlico ir apie 45 km į šiaurės vakarus nuo Jelenia Guros. 1975–1998 m. priklausė Jelenia Guros vaivadijai.
Istorija
Manoma, kad Liubanis įkurtas prieš tai buvusioje vakarų slavų (milčanų) gyvenvietės vietoje, IX arba X a. 1225 m. suteiktos miesto teisės. 1268 m. minimas kaip miestelis turintis Magdeburgo teises.
Procesija
thumb|220px|Pasijų procesija, Stuttgart-Bad Cannstatt thumb|220px|Procesija [[Argentina|Argentinoje]] thumb|220px|Basas [[Perdoni, Tarentas]]
Procesija ( – žengimas į priekį, pasirodymas) – religinis ritualas, kurio metu žmonių grupė pagal tam tikras taisykles eina pėsčiomis tam tikra kryptimi ar vietoje, paprastai nešant kokią nors relikviją, vėliavas, palydint kokį nors asmenį.
Skiriamos iškilmingos, gedulingos ir kitokios procesijos.
Religinės eisenos buvo žinomos jau senovės Asirijoje, Babilonijoje, Graikijoje. Šventajame Rašte minima kaip giedodami žmonės lydėjo Sandoros skrynią į Dovydo miestą.
Bažnytinė procesija – tai iškilminga eisena su maldomis, giesmėmis, muzika. Rengiamos procesijos ypatingomis progomis arba per įprastas liturgines pamaldas, kuriose dalyvauja visi ar tik kai kurie pamaldų dalyviai. Jų metu prašoma Dievo užtarimo, dėkojama jam, pagerbiami gyvieji ir mirusieji. Eisenos priekyje nešamas kryžius, baldakimas, o abipus arba už jo – vėliavos, altorėliai. Ties baldakimu eina aukščiausieji Bažnyčios hierarchai, po jų – kiti tikintieji einantys dviese ar daugiau, lygiuodami, derindamiesi, laikydamiesi vieno dviejų žingsnių distancijos nuo priekyje einančiųjų, nesidairydami atgal. Būtinas procesijų elementas buvo triumfo vartai bei namų, pro kuriuos praeinama, puošimas kilimais. Ypatingų procesijų pabaigoje leidžiami fejerverkai. Po iškilmių triumfo vartai bei kita laikinoji puošyba buvo sunaikinama.
Basitčajaus draustinis
Basitčajaus valstybinis draustinis  – saugoma gamtos teritorija pietvakarių Azerbaidžane, Zangezūro kalnagūbrio šlaite (~800 m aukštyje), Basitčajaus upės slėnyje.
Įkurtas 1974 m., siekiant išsaugoti unikalias platanų giraites ir natūralius kalnų miškus. Čia auga 1200–1500 metų amžių siekiantys platanai, kurių aukštis yra iki 50 m, kamieno skersmuo iki 4 m. Vidutinis medžių amžius – 170 m.
Po 1990 m. teritorija buvo okupuota Armėnijos, todėl draustinis dabar realiai nefunkcionuoja.
Šiaurės Lietuva (almanachas)
Šiaurės Lietuva – Žiemgalos almanachas, leidžiamas nuo 1991 m. Šiauliuose.
Istorija
Leistas kaip atkurtas 1930–1933 m. ėjęs savaitraštis „Šiaurės Lietuva“. Leidykla „Šiaurės Lietuva“. Redaktorius ir sudarytojas Stasys Tumėnas. Tiražas 1991 m. – 7000 egz., 1994 m. – 1600 egz. Iki 2008 m. išėjo 4 numeriai.
Martynas Knakfusas
Martynas Knakfusas (Marcin Knakfus, prieš 1742 m. Wólka Ostrożeńska – m. po 1821 m. Vilnius) – iš Lenkijos kilęs Lietuvos vėlyvojo baroko ir ankstyvojo klasicizmo pradininkas Lietuvoje, architektas, žinomas projektuotais klasicistiniais pastatais Vilniuje.
Kopo nacionalinis parkas
Kopo nacionalinis parkas – saugoma gamtos sritis Argentinoje, Santjago del Estero provincijos šiaurės rytiniame kampe, Čiako provincijos pasienyje. Užima 1142,5 km². Įkurtas 1968 m. kaip gamtos rezervatas, 1993 m. perorganizuotas į provincijos parką, o 1998 m. tapo nacionaliniu parku.
Martynas Knakfusas
=Glausta biografija =
Martynas Knakfusas gimė Vulkoje (Varšuvos vaivadijoje). Mokėsi Varšuvoje pas architektą Sz. B. Zugą. Mokėsi iš ten dirbusių architektų Efraimo Šriogerio (Schroeger), Simono Bogumilo Cugo (Zug). Taip pat įtaką galėjo padaryti Domenyko Merlini, Jano Christiano Kamsetzer’io kūryba. Kūrybinę veiklą pradėjo Varšuvoje.
Nuo 1768 metų M. Knakfusas gyveno Vilniuje. 1768–73 m. laikotarpiu jis dėstė Vilniaus kariuomenės inžinierių korpuso mokykloje, 1773–77 metais Vilniaus universitete skaitė architektūros paskaitas. 1773 m. buvo paskirtas Edukacinės komisijos Lietuvos mokyklų skyriaus architektu, 1782–1794 metais ėjo Vilniaus universiteto architekto pareigas.
Martynas Knakfusas suprojektavo Kurtuvėnų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčią ir Troškūnų Švč. Trejybės bažnyčią, Paežerių dvaro rūmus, Vilniaus universiteto astronomijos observatorijos priestatą. Išplanavo dabartinę J. Basanavičiaus gatvę. Rekonstravo Abramavičių, Fitinhofų, Sulistrovskių (Vilniuje), Tyzenhauzų rūmus, Žaliąjį tiltą per Nerį. Suprojektavo Verkių dvaro rytinę (pastaroji buvo kiek papildyta romantizmo laikais) ir vakarinę oficinas. 1778 m. pagal jo projektą Užupyje įrengta oratorija, vėliau perstatyta į Vilniaus Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčią. > Martynas Knakfusas laikomas Lauryno Gucevičiaus mokytoju.
1794 m. dalyvavo 1794 m. sukilime prieš carinę Rusiją. M. Knakfusas, kaip ir jo mokinys Laurynas Gucevičius 1778 m. kartu įstojo į Vilniaus Vilniaus masonų ložę. Pasenęs ir netekęs sveikatos, 1821 m. gavo masonų ložės pašalpą.
=Pagrindiniai kūrybos bruožai = thumb|150 px|right|Verkių rūmai, suprojektuoti Martyno Knakfuso
Kopo nacionalinis parkas
Parkas priklauso sausojo Gran Čiako ekosistemai. Klimtas šiltas, pakankamai drėgnas (500–700 mm kritulių per metus). Didelę parko dalį užima quebracho colorado santiagueño miškai. Tai vieni iš nedaugelio provincijoje išlikusių miškų, kadangi dauguma buvo iškirsti. Copo parke galima sutikti jaguarų, didžiųjų skruzdėdų, šarvuočių ir papūgų.
Stéphane Peterhansel
Stefanas Peteranselis (Stéphane Peterhansel; g. 1965 m. rugpjūčio 6 d. Vesulyje) – Prancūzijos lenktynininkas. Daugkartinis Dakaro ralio dalyvis ir laimėtojas, tiek motociklu (Yamaha), tiek automobiliu (Mitsubishi, Mini ir Peugeot). Tai vienas labiausiai tituluotų ralio lenktynininkų. 2021 m. prancūzas Dakaro ralio čempionu tapo 14-ą kartą.
Jamagatos prefektūra
Jamagatos prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Tōhoku regione, Honšiū saloje, Japonijoje. Sostinė – Jamagata
Istorija
VIII a. dabartinė Jamagatos teritorija priklausė tolimiausiam Japonijos valstybės rajonui, vadinamam „sausumos kraštu“ – Mičinoku. Šios sritys buvo įsisavinamos plečiant Koši (vėliau – Ečigo) žemę. Nuo jos administraciškai buvo atskirta Devos žemė, kuri ir sudarė dabartinės Jamagatos branduolį. Iš čia ekspansija buvo vykdoma dar toliau į šiaurę.
GHR Belfast
Sezonai
Šaltiniai:
Jamagatos prefektūra
Geografija
thumb|250px|Jamagatos prefektūros žemėlapis Jamagatos prefektūra įsikūrusi pietvakariniame Tōhoku regiono kampe, turi priėjimą prie Japonijos jūros. Ji pietuose ribojasi su Nijigatos ir Fukušimos prefektūromis, rytuose – su Mijagio prefektūra, šiaurėje – su Akitos prefektūra. Prefektūros sienas atstoja kalnai, todėl didžiausia populiacija esti prefektūros centre esančiose lygumose.
Miestai
Jamagatos prefektūroje yra 13 miestų:
Miesteliai ir kaimai
Pateikiami miesteliai ir kaimai kiekvienoje srityje:
Fanja SC
„Fandžos“ klubas arba „Fanja SC“ – Omano futbolo klubas iš Fandžos.
Istorija
Įkurtas 1970 m. Klubas užsiima ne tik futbolu, bet ir kitomis sporto šakomis.
Žiedinė sankryža
miniatiūra thumb|Europinėje magistralėje esančios ir šešis kelius jungiančios [[Jakų žiedinė sankryža|Jakų žiedinės sankryžos rekonstrukcija]]
Fanja SC
Istorija
Futbolo komanda net 9 kartus tapo šalies čempionais (1976–1977, 1978–1979, 1983–1984, 1985–1986, 1986–1987, 1987–1988, 1990–1991, 2011–2012, 2015–2016 m.)
Žiedinė sankryža
Žiedinė sankryža arba žiedas – sankryža, pažymėta kelio ženklu – „eismas ratu“. Šalyse, kuriose automobiliai važiuoja dešine kelio puse, tokiose sankryžose judama prieš laikrodžio rodyklę.
Praeityje tokiose sankryžose pirmenybė dažnai būdavo suteikiama į žiedą įvažiuojantiems automobiliams, palengvinant įvažiavimą dideliu greičiu. Apie 1950 m. Amerikoje buvo įrengta daug tokių sankryžų, bet dėl dažnų kamščių ir avarijų jos buvo nepopuliarios. Dabartinis sprendimas (apie 1966 m. pasiūlytas Anglijoje) suteikia pirmenybę važiojantiems žiedu. Tuomet į žiedą įmanoma įvažiuoti tik tada, jei jame tarp automobilių yra pakankamo dydžio tarpai. Tokia tvarka pasiteisino daug geriau, Anglijoje ji dabar yra privaloma.
thumb|left|Galimos automobilių susidūrimo vietos žiedinėje ir paprastoje sankryžose Tokios sankryžos yra laikomos vienomis saugiausių, jos padeda išvengti spūsčių ir padidina transporto pralaidumą. Neretai gyvenvietėse tokios sankryžos įrengiamos kaip greičio mažinimo priemonės. Lietuvoje didžiausia yra Jakų žiedinė sankryža. Jos pralaidumas per parą yra apie 25 tūkstančiai automobilių.
Lucasfilm
Lucasfilm Limited yra JAV kino kompanija, kurią 1971 m. įkūrė Džordžas Lukasas. Kompanijos būstinė yra San Fransiske, Kalifornijoje. Lukasas yra įmonės generalinis direktorius, o Mišelin Čau (Michelin Chau) – prezidentė.
Natalia Barbu
thumb|right|250px|Natalia Barbu 2007 m. Eurovizijoje Natalia Barbu (1979 m. rugpjūčio 22 d. Belcuose) – Moldovos pop dainininkė, smuikininkė, dainų autorė, garsi tiek savo šalyje, tiek Rumunijoje. Muzikinę karjerą pradėjo grupėje Trigon. Vėliau pradėjo solo karjerą. Yra išleidusi 4 albumus. Natalia 2007 m. dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse su daina Fight. Sėkmingai įveikė pusfinalio barjerą, o finale su 109 taškais užėmė 10 vietą.
Lucasfilm
Kompanija yra labiausiai žinoma dėl savo darbo „Žvaigždžių karai“. „Lucasfilm“ taip pat sukūrė „Indianos Džounso“ filmų frančizę bei filmą „American graffiti“. Kompanija taip pat buvo viena iš lyderių naujų spec. vaizdo bei garso efektų kūrime.
Sausvingis
Sausvingis – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 6 km į pietus nuo Alovės. Ežeras ovalaus pavidalo. Ilgis šiaurės rytų–pietvakarių kryptimi 1,11 km, plotis iki 0,66 km. Altitudė 124,5 m. Gylis siekia 19 m. Krantai žemi, vakaruose supelkėję. Krantai daugiausia apaugę miškeliais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai, auga sodas. Į Sausvingį suteka 5 upeliai, pietuose išteka upelis į I-2 upelį (Ilgio ežero baseinas).
Lucasfilm
Dėl didėjančių išlaidų pastaruoju metu, „Lucasfilm“ vis labiau traukiasi į televiziją.
Sausvingis
Šiaurinėje ežero pakrantėje įsikūrusios Kudariškės, kiek toliau pietuose – Ilgai.
Alviškiai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities, nuo 1874 m. gegužės 6 d. Vėdarų valsčiaus kaimas. Nuo 1785 m. priklausė Darkiemio parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bagrationovo apylinkės kaimas.
Henri Pittier nacionalinis parkas
Henri Pittier nacionalinis parkas  – saugoma teritorija Venesuelos šiaurėje, Argavos ir Karabobo valstijose. Tai seniausias nacionalinis parkas šalyje. Jis įsteigtas 1937 m. vasario 13 d. prezidento Eleasaro Lopeso Kontreraso dekretu ir pradžioje vadintas Rančo Grandės (Rancho Grande) vardu. 1953 m. nacionalinis parkas pervadintas šveicarų gamtininko, geografo Anri Pitijė (Henri Pittier), 1917 m. tyrinėjusio šią teritoriją, garbei.
Parkas apima Andų kalnų grandinę – Pakrantės Kordiljerą, apaugusią daugiausia tropinėmis džiunglėmis. Čia yra vaizdingų krioklių, viršukalnių, o Karibų jūros pakrantėje driekiasi smėlingi paplūdimiai. Parko teritorijoje ištakas gauna daug svarbių upių, kurių vandenys naudojami aplinkinių didmiesčių reikmėms. Parko džiunglėse auga ~150 skirtingų medžių rūšių, gausu orchidėjų, bromelijų ir kitų epifitų. Čia užfiksuotos 582 paukščių (pvz., sakalas keleivis, šelmeninė kregždė, harpija, čačalaka, mažoji karingoji ara, kardinolas, šalmuotasis gokas ir kt.), 140 žinduolių (tapyras, tripirštis tinginys, mažoji skruzdėda, brazilinė ūdra, puma, ocelotas ir kt.), 97 roplių (smailiasnukis krokodilas, jūriniai vėžliai, barškuolės ir kt.), 38 varliagyvių rūšys ir milijonai vabzdžių rūšių.
Veikia Rančo Grandės biologinė stotis.
Knuruvas
Knuruvas – miestas Lenkijos pietuose, apie 20 km į vakarus nuo Katovicų, 15 km į šiaurės rytus nuo Rybniko. Miestas įsikūręs Aukštutinės Silezijos aglomeracijos pramoniniame rajone, prie Bieravkos upės (Bierawka). Įeina į Glivicių apskrities (Powiat gliwicki) sudėtį. Turi apie 40 tūkst. gyv. Mieste išvystyta anglies gavybos pramonė.
Istorija
thumb|left|250px|Rotušė Pirmą kartą Knuruvas paminėtas 1295 m. Vroclavo vyskupystės bažnytiniuose raštuose. Kaip ir visoje Silezijoje, XV–XVII a. miestą valdė įvairių monarchijų valdovai. 1875 m. pastatyta parako gamykla. Atradus apylinkėse anglies, sparčiai pradėta vystyti jos kasyba, imta steigti perdirbimo pramonės įmones, prie jų kurti darbininkų gyvenvietes, tiesti geležinkelio atšakas. Po II Pasaulinio karo buvo statomos naujos anglies gavybos šachtos, iškilo nauji gyvenamieji rajonai, kartu plečiama infrastruktūra. Miesto teisės suteiktos 1951 m.
Keturjuostis grakštenis
Keturjuostis grakštenis (Leptura quadrifasciata) ) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas. Kūnas 13-18 mm. Antsparniai raudonai rudi, jų viršūnė ir 3 raiščiai juodi. Priešnugarė apaugusi gelsvais plaukeliais.
Vabalai aptinkami ant įvairių augalų žiedų. Lervos vystosi po džiūstančių medžių žieve.
Lietuvoje dažna rūšis.
Varanasis
Varanasis (anksčiau – Benaresas,, ) – miestas šiaurinėje Indijoje, Utar Pradešo valstijoje, prie Gangos upės. 1,16 mln. gyventojų (2005). Svarbus kultūros, istorijos centras, vienas pagrindinių hinduistų ir budistų piligrimų centrų (apsilanko iki 1 mln. žmonių per metus). Išvystyta medvilnės, poligrafijos, maisto, stiklo, chemijos, mašinų pramonė, knygų spausdinimas. Amatai (kilimai, juvelyriniai gaminiai). Yra universitetas, „Auksinė Šivos šventykla“ (apie 1750 m.), daug didingų rūmų (XVI–XIX a.). Veikia universitetas, yra didžiausia hindi knygų biblioteka.
Varanasis garsėja savo ghatais – laidojimo laiptais Gangos pakrantėje. Čia atvykę maldininkai šlaktosi šventuoju Gangos vandeniu, vyksta ugnies apiegos (arti), gausu religinių atsiskyrėlių (sadhu).
Istorija
Miestas atsirado dar VII a. pr. m. e. kaip senovinės Indijos valstybės (vienos iš mahadžanapadų) Kaši sostinė.
Gdansko Pruščas
Gdansko Pruščas (kašub. Pruszcz Gduńsczi) – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje. Trimiesčio (Gdansko, Gdynės ir Sopoto) aglomeracijoje. 27 787 gyventojai (2011 m. duomenys). Gdansko pavieto administracinis centras. Nuo 1999 m. priklauso Pamario vaivadijai. 1975–1998 m. Gdansko vaivadijoje.
Istorija
Miestas įkurtas XIV a. 1941 m. suteiktos miesto teisės.
Petro I Didžioji pasiuntinybė
thumb|right|240px|Jūreivis Petras I ir jo pasiuntiniai 1699 m. graviūroje. Petro I Didžioji pasiuntinybė  – carinės Rusijos diplomatinė misija Vakarų Europoje 1697–1698 m., kuri aktyviai reiškėsi ir to meto Lietuvos politiniame gyvenime.
Pasiuntinybės sukūrimas
thumb|right|240px|Rusų pasiuntiniai [[Haga|Hagoje.]] Kuriamai Didžiajai pasiuntinybei, atstovavusiai kultūriniu ir ekonominiu atžvilgiu atsilikusį kraštą, buvo keliami svarbūs uždaviniai:
Praktikoje Didžiosios pasiuntinybės veikla sudarė prielaidas sukurti šalių koalicijai prieš Švediją. Jos įgaliotaisiais pasiuntiniais paskirti aukšto rango valstybės ir kariniai veikėjai – Sibiro, Naugardo ir Beliovo valdytojai. Jiems talkino apie 20 kilmingų bajorų bei 35 savanoriai. Tarp jų buvo ir elitinio Preobraženskio pulko uriadnikas Petras Michailovas – pats 25 metų amžiaus caras Petras I. Formaliai Petras I vyko inkognito, bet jo išskirtinė išvaizda – 206 cm ūgis ir ypatingai liesas kūno sudėjimas – jį greitai išduodavo. Ir pats caras dažnai imdavosi vadovauti derybose su užsienio atstovais, per daug nepaisydamas diplomatinio etiketo.
Caro parėdymu pasiuntinybei buvo numatyta apsilankyti Austrijoje, Saksonijos bei Brandenburgo kunigaikštystėse, Jungtinėse Provincijose (Olandijoje), Anglijoje, Venecijoje ir pas Romos popiežių. Misijos kelias driekėsi pro Rygą ir Kenigsbergą į Olandiją ir Angliją, po to – atgal į Olandiją bei Vieną. Iki Venecijos pasiuntinybė nebenuvažiavo.
Misijos pradžia
thumb|left|200px|Caro-dailidės paminklas [[Sankt Peterburgas|Sankt Peterburge.]] 1697 m. kovo 9 d. pasiuntiniai išvyko iš Maskvos į Livoniją. Švedijos valdomoje Rygoje jos gubernatorius generolas Erikas Dalbergas neleido Petrui I aplankyti ir apžiūrėti tenykštę tvirtovę. Supykęs Petras pavadino Rygą „prakeikta vieta“, nors kaiką spėjo pastebėti ir, prieš išvykdamas į Mintaują (dab. Jelgavą), parašyti pranešime į Maskvą apie matytus miesto įtvirtinimus, apsaugos pobūdį, įgulos skaičių.
Po to pasiuntiniai, sausumos keliu aplenkdami Lenkiją, per Kurliandiją patraukė Brandenburgo link. Tuo metu po Jono Sobieskio mirties Lenkijoje tvyrojo neapibrėžtas tarpuvaldis. Libavoje (dab. Liepojoje) Petras I atsiskyrė nuo savo pasiuntinių ir savarankiškai per 5 paras jūra atvyko gegužės 7 d. į Kenigsbergą. Čia jį širdingai sutiko kurfiurstas Fryrdrichas III (vėliau tapęs Prūsijos karaliumi Frydrichu I). Kadangi Petras I atvyko inkognito, tai buvo apgyvendintas ne Kenigsbergo pilyje, o viename iš privačių namų Knaiphofo rajone.
Po kelerių metų nuo diplomatinės misijos pabaigos Kotlino saloje (Suomijos įlankoje) pagal paties Petro I patvirtintą projektą pradėta statyti tvirtovė, analogiška tai, kurioje lankėsi ir tyrinėjo caras, būdamas Kenigsberge.
Didžioji pasiuntinybė, vykusi sausumos keliais, smarkiai vėlavo, todėl Petras I, nenorėdamas švaistyti brangaus laiko, ėmėsi mokytis Piluvoje (dab. Baltijske) artilerijos meno. Įgytas žinias patvirtino prūsų karo mokytojo išduotas atestatas. Be mokslų Petras I rado laiko ir pasilinksminti, užmegzti naudingų pažinčių. Kopenbriugėje jis bičiuliavosi su išsilavinusiomis damomis – Hanoverio ir Brandenburgo kurfiurstų žmonomis.
Be mokslo ir pramogų Petras I spėjo su Brandenburgo kurfiurstu, planavusiu tada tapti Rytų Prūsijos karaliumi, aptarti ir politinius dalykus. Nors kurfiurstas slaptame gegužės 9 d. susitikime ir tikėjosi derybose sudaryti su rusais karinę sąjungą, tačiau caras apsiribojo tik žodiniu pažadu dėl karinės paramos. Sudaryta tik prekybinė sutartis, pagal kurią Brandenburgo prekės galėjo keliauti į Persiją ir Kiniją per Rusijos teritoriją, o rusų prekės į Vakarus – per Brandenburgą.
Lenkijos klausimas
Brandenburge Petrą ypač domino Lenkijos klausimas, nes tuo metu joje buvo tarpuvaldis, ir į sostą pretendavo tiek lenkų didikai, tiek ir giminystės ryšiais susijusių Europos monarchų šeimų atstovai. Pagrindiniais pretendentais buvo laikomi Prancūzijos princas Kontis ir Saksonijos kurfiurstas Frydrichas Augustas II. Rusijos vaidmuo šiame politiniame žaidime buvo paprastas – ji siekė, kad karaliumi netaptų Kontis. Priešingu atveju Lenkija su prancūzu karaliumi galėjo pasiduoti Prancūzijos vykdomai užsienio politikai – ji palaikė draugiškus santykius su Osmanų imperija ir buvo priešiškai nusiteikusi Austrijos atžvilgiu. Prancūzų pasiuntinys Lenkijos ponams perdavė sultono patikinimą, kad, tapus karaliumi Končiui, jis sudarytų atskirą taikos sutartį su lenkais ir grąžintų Abiejų Tautų Respublikos strateginę tvirtovę Podolės Kamenece. Savo laiške Lenkijai iš Kenigsbergo Petras I išreiškė susirūpinimą dėl galimos prancūzo pergalės ir pagrasino, jog tai sugadins ATR ir Rusijos santykius. Saksonietis kandidatas tuo tarpu gavo Petro I palaikomąjį laišką, be to, rusų kariuomenė priartėjo prie Lietuvos sienų, o tai lėmė, kad Augustas tapo karaliumi, priėmė katalikybę. Jis iš karto pažadėjo carui karinę paramą konflikte su Osmanų imperija ir Krymu.
Jungtinės Nyderlandų Provincijos
thumb|left|200px|Petras I savo portretą (aut. [[Godfrey Kneller|G. Kneleris, 1698 m.) padovanojo Anglijos karaliui.]] 1697 m. rugpjūčio mėn. Petras I Reinu ir kanalais pasiekė Olandiją, kuria caras jau seniai domėjosi. Be to, ir Rusija Europoje geriausiai buvo žinoma Olandijoje, nes jos pirklių daugiausiai ir pastoviai lankydavosi tuomet vieninteliame Rusijos jūrų uoste Archangelske. Dar iki Petro I Maskvoje buvo pilna olandų amatininkų, daug jų dirbo staliais rusų laivų statyklose. Paties Petro I jūreivystės profesijos mokytojai buvo taip pat iš olandų. Su Maskva ekonominius ryšius dar prie Petro I tėvo caro Aleksejaus Michailovičiaus buvo nutiesęs Amsterdamo burmistras: pats lankėsi Rusijoje (buvo nuvykęs iki Kaspijos jūros), caro vyriausybei padėjo užsakyti statyti laivus Olandijoje, rasti specialistų darbui Rusijoje.
Neužsibūdamas Amsterdame, Petras I patraukė į Zandamą, kur įsidarbino vietinėje laivų statykloje kaip Petras Michailovas. Po aštuonių dienų išsirūpino leidimą dirbti vienoje iš Rytų Indijos bendrovės statyklų ir persikėlė į Amsterdamą. Olandai, matydami rusų ryžtą mokytis laivų statybos amatų, specialiai pradėjo naujos fregatos „Petras ir Povilas“ statybą. Prie jo dirbo savanoriai ir pats Petras I. Į vandenį laivą nuleido lapkričio 16 d.
Tuo pačiu metu buvo ieškomi užsienio specialistai tarnybai Rusijos kariuomenėje ir laivyne. Iš viso buvo pasamdyta 700 žmonių, nupirkta ginklų, amunicijos. Petras I Olandijoje užsiiminėjo ne vien tik laivų statyba. Jis savo reikalus aptarė pas Nyderlandų vadovą Viljamą III Oranietį. Petrui I buvo aprodomi banginių medžioklės laivai, ligoninės, švietimo ir auklėjimo įstaigos, fabrikai, dirbtuvės. Petras I taip pat su dideliu susidomėjimu lankė garsaus anatomo profesoriaus Frederiko Riuišo paskaitas, pats dalyvavo lavonų skrodime, domėjosi balzamavimo technika, kuria garsėjo profesorius.
Marijus Velička
Marijus Velička (g. 1979 m. gegužės 12 d. Kaune) – Lietuvos politikas, teisininkas.
Petro I Didžioji pasiuntinybė
Jungtinės Nyderlandų Provincijos
Aistra anatomijai vėliau Petrą I paskatino atidaryti pirmąjį Rusijoje muziejų – Kunstkamerą. Be kitų užsiėmimų Petras I išmoko graviravimo technikos – netgi pats pagamino graviūrą „Krikščionybės pergalė prieš islamą“.
Marijus Velička
Biografija
2006–2009 m. advokato Vytauto Merkšaičio padėjėjas. 2009–2010 m. advokatų kontoros „NORDIA Baublys & partners“ advokatas, 2010–2013 m. advokatų kontoros „Velička, Brazaitis ir partneriai“, vadovaujantis partneris.
2013–2016 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos viceministras. Nuo 2017 m. Šiaulių miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Petro I Didžioji pasiuntinybė
Anglija
Olandijoje praleidęs puspenkto mėnesio, caras 1698 m. pradžioje išvyko apie trims mėnesiams į Angliją, kur jį pakvietė karalius Viljamas III (jis kartu valdė ir Nyderlandus). Pradžioje užsuko į Londoną, bet vėliau apsistojo Deptforde (dab. Didžiojo Londono regione), kur karališkosiose laivų statyklose gilino savo šio amato žinias. Kaip ir Olandijoje, taip ir čia Petras I panašiai vykdė savo veiklą: važinėjo po įvairius miestus, apžiūrinėjo vietinius arsenalus, laivų dokus, dirbtuves, muziejus, karinį jūrų laivyną, lankėsi anglikonų bažnyčioje, parlamento posėdžiuose, Grinvičo observatorijoje, Oksfordo universitete, Karališkojoje draugijoje, pinigų kalykloje. Taip pat caras išstudijavo laikrodžių gamybos technologiją. Manoma, jog buvo susitikęs su Niutonu.
Milašinė
Milašinė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Mickūnų, miškų apsuptyje, Vilnios hidrografiniame draustinyje. Pietuose siekia Polocko plentą, prie kurio pastatytas didelis kryžius.
Marijus Velička
Biografija
2017-2019 Šiaulių miesto administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Petro I Didžioji pasiuntinybė
Anglija
Iš Anglijos Petras I grįžo į Olandiją, norėdamas pratęsti politines derybas, kad olandai stotų rusų pusėn kovoje su Osmanų imperija. Rusijai būtinai reikėjo laimėti karą prieš Turkiją, sudarant palankią taikos sutartį, tačiau anglai ir olandai norėjo taikos tarp Austrijos ir Turkijos, kad austrų imperatorius sėkmingai veiktų prieš bendrą priešą – prancūzus. Taigi derybos buvo nesėkmingos, ir caras išvyko į Vieną.
Marijus Velička
Biografija
2019 Šiaulių miesto tarybos narys.
Petro I Didžioji pasiuntinybė
Viena
Petras į Vieną keliavo pro Leipcigą, Drezdeną ir Prahą. Dar kelyje jį pasiekė žinia apie Austrijos ir Venecijos ketinimus sudaryti taikos sutartį su Osmanų imperija. Ilgos derybos Vienoje rezultatų nedavė, kadangi Austrija spyriojosi įtraukti į sutarties tekstą Kerčės perdavimą Rusijai ir siūlė apsistoti ties jau užkariautų teritorijų ribomis. Tokia austrų pozicija nubraukė visas rusų pastangas gauti priėjimą prie Juodosios jūros.
Marijus Velička
Biografija
Nuo 2010 m. Darbo partijos narys.
Petro I Didžioji pasiuntinybė
Misijos pabaiga
1698 m. liepos 14 d. Petras I atsisveikino su Šventosios Romos Imperijos (tuo pačiu ir Austrijos) imperatoriumi Leopoldu I. Jau besiruošiant išvykti į Veneciją, iš Maskvos atėjo žinia apie Šaulių maištą (Стрелецкий бунт), todėl kelionė buvo nutraukta. Vienoje deryboms ir Rusijos interesų gynybai Petras I paliko savo įgaliotinį. Tačiau jam nelabai sekėsi – su Osmanų imperija pavyko pasiekti tik laikinas poros metų paliaubas.
Caras su Didžiąja pasiuntinybe į Maskvą sugrįžo 1698 m. rugpjūčio 25 d.
ATR ir Rusijos derybos
Pakeliui į Maskvą Petras I sužinojo, kad maištas numalšintas. Liepos 31 d. caras Rava Ruskoje (dab. Lvovo sritis Ukrainoje) susitiko su Lenkijos karaliumi Augustu II, kuris ėjo su kariuomene prieš turkų sultoną. Draugiškai pabendravę 3 dienas, monarchai susitarė dėl bendrų veiksmų prieš Švediją. Galutinai slapta sutartis tarp šalių sudaryta 1699 m. lapkričio 1 d. Pagal ją Augustas II turėjo pradėti karą prieš Švediją įsiveržimu į Livoniją. Brendo Rusijos ir Švedijos konfliktas, virtęs Šiaurės karu 1700–1721 m.
Olimpinis teniso centras
Olimpinis teniso centras – kietos dangos teniso kortai Rio de Žaneire, Brazilijoje. Centras pastatytas specialiai 2016 m. vasaros olimpinėms ir parolimpinėms žaidynėms. Centre vyks teniso ir teniso ratukuose varžybos. Bendra projekto vertė 46 milijonai JAV dolerių.
Perdoni
thumb|Perdoni per D. Penktadienį thumb|D. Penktadienį Perdoni (arba poste) – ordino broliai, vienuoliai, priklausantys del Carmine bažnyčiai; Didįjį Ketvirtadienį poromis žengia iš Dievo Motinos bažnyčios, dalyvaudami Borgo Antico ir Borgo Nuovo bažnyčių procesijose.
Perdoni visada yra basi, baltiniai – balti, juodas rožančius kabo su krucifiksu iš dešinės.
Chodykinai
Chodykinai  – rusėnų-lietuvių bajorų šeima, kilusi iš Smolensko.
Istorija
thumb|200px|alt=text|Dolenga herbas thumb|200px|alt=text|Monumentas Rakatanskių kapinėse – Oršos mūšiui ir Smolensko bajorijos persikraustymui 500 metų
Seniausių laikų žinios apie Chodykinų šeimą yra įrašai iš Lietuvos Metrikos 1440–1498 metais, kai Lietuvos didieji kunigaikščiai Žygimantas, Kazimieras, o vėliau Aleksandras, dovanoja dvarus ir žemes Smolensko vaivadijoje Chodykinams – Leckovą, Dūvolę, Rujanką, Skuratovą ir kitus.
Lietuvos ir Maskvos didžiųjų kunigaikštysčių santykius tyrinėjęs daktaras, vieno iš Sankt Peterburgo universitetų istorijos fakulteto dekanas Michailas Kromas, knygoje teigia, kad Chodykinų giminė sustiprėjo apie 1440 metus, kai iš Žygimanto ir Kazimiero gavo stambūs dvarai. Vėliau, XVI amžiaus pradžioje Basos Chodykino ir jo brolių sūnūs užėmė pirmaujančias pozicijas Smolenkso bajorijos tarpe.
Po poros Lietuvos ir Maskvos kunigaikštysčių karų XVI amžiaus pradžioje ir dviejų nesėkmingų bandymų paveržti Smolenkso kontrolę, 1514 m. LDK prarado Smolenską Maskvos Didžiajai Kunigaikštystei. Dalis Chodykinų šeimos paliko dvarus Smolenske ir išvyko į Vilnių. Šis išvykimas minimas kaip didysis Smolensko bajorijos persikraustymas, nes Vasilijui III leidus iš viso išvyko 3 kunigaikščių ir apie 50 bajorijos šeimų – iki tol neregėtas atvejis istorijoje.
Varsanofijus Chodykinas tuo metu buvo Smolensko Ortodoksų bažnyčios galva ir atstovavo miesto gyventojams derantis su Maskvos kunigaikščiu. Jis vedė Smolensko delegaciją, perduodant miesto valdžią, siekiant išvengti sunaikinimo nuo tuo metu inovatyvios Maskviečių artilerijos. Atėjus naujienoms apie Maskvos pralaimėjimą ties Orša, Varsanofijus ir Smolensko bajorija bandė pasikviesti Lenkų-Lietuvių pajėgas, kad šios perimtų neapsaugoto miesto kontrolę. Vyskupas siuntė savo sūnėną, Olechno Chodykino sūnų, pas Lietuvos didįjį kunigaikštį Žygimantą Senąjį. Pasiuntinys sėkmingai pasiekė Lietuvius, kurie išsiuntė kariuomenę sudarytą iš aštuonių tūkstančių vyrų. Tuo tarpu Maskvai palankių bajorų dalis atskleidė išdavystę ir laiku sustiprinus miesto gynybą buvo išlaikyta miesto kontrolė. Dauguma sukilėlių buvo pakarti, o pats Varsanofijus – ištremtas į šalies gilumą.
1514 metų gruodį Vilniuje Žygimantas Senasis trečiuoju indiktu skyrė žemių bei žmonių iš savo dvarų Vilniuje ir Trakuose Smolensko bajorams. Šie paskyrimai aprašyti Lietuvos Metrikoje, Chodykinų šeimai duotos žemės ir žmonės prie Perlojos, Aukštadvario ir Žoludkės. 1528 m. kariuomenės surašyme Fiodoras ir Bogdanas Chodykinai karaliui pristatė po ginkluotą raitelį kiekvienas. Vienas raitelis buvo siunčiamas bajoro turinčio 10 valstiečių tarnybų savo dvare (vienoje tarnyboje buvo 3-4 valstiečių kiemai).
XVII amžiaus Trakų Žemės Teismų bylose randama keletas Chodykinų šeimos atstovų bylų, o nuo 1704 išlikusiose Daugų parapijos bažnytinėse metrikose didelis kiekis (XVIII a. – 99) įrašų leidžia nustatyti gana tikslią gyvenamąją teritoriją. XVII–XIX a. Chodykinų šeima gyveno dabartinių Rakatanskų apylinkėse. XIX a. viduryje atsiranda Pavarčių dvaras, apgyvendintas keleto Chodykinų šeimų – 5 kiemų.