cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atstovavimas teisme
Civilinis procesas
Valstybei teisme atstovauja Vyriausybė, įstatymų numatytais atvejais – Vyriausybės įgaliota arba kita institucija. Valstybei teisme taip pat gali atstovauti atstovai pagal pavedimą.
Fizinių asmenų atstovų pagal įstatymą teisių ir pareigų įforminimas
Fizinių asmenų atstovai pagal įstatymą privalo pateikti teismui dokumentus, patvirtinančius jų teises ir pareigas (LR CPK 52 str. 1 d.).
Byloje turinčiam dalyvauti fiziniam asmeniui, nustatyta tvarka pripažintam nežinia kur esančiu, atstovauja jo turto administratorius (laikinasis administratorius), paskirtas nežinia kur esančio fizinio asmens turtui saugoti ir tvarkyti. Apie tai jis pateikia teismui atitinkamą dokumentą.
Įpėdinio, dar nepriėmusio palikimo, atstovas pagal įstatymą
Byloje turinčiam dalyvauti mirusio ar nustatyta tvarka paskelbto mirusiu fizinio asmens įpėdiniui, jeigu palikimo dar niekas nepriėmė, atstovauja paskirtasis palikimo turtui saugoti ir tvarkyti testamento vykdytojas arba palikimo administratorius. Jis pateikia teismui dokumentą apie jo paskyrimą testamento vykdytoju arba palikimo administratoriumi (LR CPK 53 str.).
Atstovų pagal įstatymą teisės
Atstovai pagal įstatymą atstovaujamųjų vardu atlieka visus procesinius veiksmus, kuriuos atlikti teisė priklauso atstovaujamiesiems, išskyrus įstatymų numatytas išimtis (LR CPK 54 str. 1 d.).
Atstovai pagal įstatymą gali pavesti bylą vesti teisme kitam jų pasirinktam atstovui.
Atstovavimas teisme juridiniams asmenims
Juridinių asmenų bylas teisme veda jų organai ar dalyviai, veikiantys pagal įstatymus ar steigimo dokumentus, jiems suteiktas teises ir pareigas. Šiais atvejais laikoma, kad bylą veda pats juridinis asmuo (LR CPK 55 str. 1 d.).
Juridinių asmenų atstovais teisme gali būti atitinkamų juridinių asmenų darbuotojai (apeliacinės instancijos teismuose – turintys aukštąjį universitetinį teisinį išsilavinimą) arba advokatai ar advokatų padėjėjai, turintys jų praktikai vadovaujančio advokato rašytinį leidimą atstovauti konkrečioje byloje.
Kartu su LR CPK 55 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytais asmenimis juridiniam asmeniui gali atstovauti ir kiti asmenys – neteisinių sričių specialistai (auditoriai, buhalteriai, mokesčių konsultantai, patentiniai patikėtiniai ir kt.) (LR CPK 55 straipsnio 3 dalis).
Laimantas Jonušys
Laimantas Jonušys (g. 1957 m. birželio 18 d. Kupiškyje) – vertėjas, literatūros kritikas.
Biografija
1964 m. su tėvais mokytojais iš Kupiškio persikėlė gyventi į Druskininkus, kur 1975 m. baigė I vidurinę mokyklą; 1980 m. – Vilniaus universiteto filologijos fakultetą (anglistiką). 1981-1990 m. dirbo Užsienio literatūros knygyne Vilniuje, 1990-1998 m. savaitraštyje “Šiaurės Atėnai”, 1998-2000 m. “Laisvosios Europos radijuje” Prahoje; vėliau – savarankiškai dirbantis vertėjas.
Kūryba
Į lietuvių kalbą išvertė daugiau kaip 25 grožinės literatūros, filosofijos, kultūrologijos, politologijos knygas (daugiausia iš anglų k.). Vertimų taip pat publikuota antologijose, žurnaluose, savaitraščiuose. Įvairiuose periodiniuose leidiniuose paskelbta straipsnių apie literatūrą, esė, knygų recenzijų, t. p. užsienyje. Įvairiais laikotarpiais publicistikos straipsnius reguliariai publikavo savaitraštyje „Atgimimas“, žurnale „Ekstra“, portaluose „Balsas“, „Alfa“, skelbė per LRT radiją.
Nacionalsocialistinė reicho kūno kultūros sąjunga
NSRL vadovavo reichsportfiureris, kuris po 1934 m. taip pat vadovavo nacionaliniam olimpiniam komitetui. NSRL vadovai buvo Hans von Tschammer und Osten (1933–1943 m.), Arno Breitmeyer (1943–1944 m.) ir Karl Ritter von Halt (1944–1945).
Organizacijos ištakos
Vokietijos Imperijos olimpinių žaidynių komitetui vadovavo Teodoras Levaldas, jos generalinis sekretorius buvo Karlas Dymas. Nepaisant to, kad organizacija laikė save bendra visos Vokietijos sporto organizacija, tikrovėje ji neatstovavo visų šalies sporto šakų ir asociacijų. Didelė dalis sporto klubų, ypač pramoninės darbininkų organizacijos, neprisijungė prie DRA.
Po Įgalinimo akto, kuris 1933 m. kovo mėn. įteisino Adolfo Hitlerio valdžią Vokietijoje, buvo uždraustos visos organizacijos, susijusios su Socialdemokratų partija, Komunistų partija ir netgi bažnyčia. Šis draudimas ypač paveikė pramonės darbininkų sporto klubus, kuriems buvo įsakyta patiems pasinaikinti iki 1933 m. vidurio. Konservatyvesniems nacionalistiniams ir buržuazijos klubams buvo leista išlikti iki metų galo.
H. fon Tšameras und Ostenas buvo SA grupenfiureris ir nacizmo ideologijos skleidėjas. Dėl „koordinavimo“ politikos 1933 m. gegužės 5 d. (oficialiai gegužės 10 d.) jis išformavo DRA organizaciją. H. von Tšameras 1933 m. liepos 19 d. buvo paaukštintas iki reichssportfiurerio pareigų ir visa Vokietijos sporto sritis atiteko jo tiesioginei valdžiai.
Sportas ir propaganda Trečiajame Reiche: arijų idealas
Vokietijos Imperijos kūno kultūros komitetas (DRL) buvo įsteigtas 1934 liepos 27 d. ir tapo oficialia Trečiojo Reicho sporto reikalų koordinavimo organizacija. Netrukus ji tapo įtakinga nacionalistinės Vokietijos sistemos dalimi.
Po DRL suformavimo visos Vokietijos sporto asociacijos pamažu prarado laisvę ir buvo įtrauktos į DRL kaip jos padaliniai. Nepriklausomybę prarado net pačios prestižiškiausios, tokios kaip Vokietijos futbolo federacija. H. fon Tšamero tikslas buvo sukurti didžiulį nacistinės Vokietijos sporto organą, kuriam paklustų visos vokiečių sporto asociacijos. Jo vizijose pirmenybė buvo teikiama „pagerinti vokiečių darbininkų moralę ir produktyvumą“ ir taip pat paversti sportą vienu iš vokiečių nacionalinių pasididžiavimų. Sporto įgūdžiai tapo mokyklos baigimo kriterijumi bei būtina sąlyga priėmimui į tam tikrus darbus ir universitetus. Tarp kontroversiškų priemonių, kurių ėmėsi tuometinė Reicho sporto sąjungos vadovybė, šokiravusių katalikus, buvo masinio sporto renginio renginio organizavimas Devintinių dieną.
Įspūdingi H. fon Tšamero organizuoti renginiai ne tik padidino fizinį šalies gyventojų aktyvumą, bet ir vokiečių nacionalizmą. Pabrėžiamas šiaurinės rasės estetinis grožis ir atsidavimas vokiškiems rasės idealams buvo sudėtinė Trečiojo Reicho propagandos dalis ir H. fon Tšameras sporte įvedė rasinės atskirties politiką. Žydų kilmės atletams buvo neleidžiama dalyvauti nacionaliniuose sporto renginiuose.
1936 m. Olimpinės žaidynės: Nacionalsocialistų sporto valdybos zenitas
1936 m. H. fon Tšameras, būdamas Vokietijos Reicho Kūno kultūros sąjungos vadovas, vaidino svarbų vaidmenį organizuojant vasaros olimpines žaidynes Berlyne. Olimpinės žaidynės, pirmosios istorijoje transliuotos gyvai per televiziją, suteikė idealias sąlygas pademonstruoti nacionalsocialistų režimą.
Karlas Dymas (buvęs DRA generalinis sekretorius), būdamas Berlyno olimpinių žaidynių organizacinio komiteto generaliniu sekretoriumi, tapo vyriausiuoju Berlyno olimpinių žaidynių organizatoriumi. K. Dymas užėmė aukštus postus reicho sporto vadovybėje ir po olimpinių žaidynių – 1939 m. rechssportfiureris jį paskyrė nacionalsocialistų sporto vadovybės užsienio departamento vadovu, atsakingu už vokiečių atletų bei NSRL reikalus užsienio šalyse.
H. fon Tšameras patikėjo ketvirtųjų žiemos olimpinių žaidynių Garmiše-Partenkirchene organizavimą Karlui Riteriui fon Haltui, paskirdamas jį žiemos olimpinių žaidynių organizacinio komiteto pirmininku. Dėl šiuo renginiu įgyto prestižo K. Riteris fon Haltas 1937 m. išrinktas Tarptautinio olimpinio komiteto vykdomojo komiteto nariu.
Vokiečių erelis su svastika krūtinėje, dėvėtas kaip Trečiojo Reicho olimpinės rinktinės sportininkų ženklelis, tapo oficialiu nacių sporto organizacijos simboliu – svastika ant erelio krūtinės simbolizavo DRL ideologiją. Žodinį pasveikinimą „Heil Hitler!“ H. fon Tšameras įdiegė 1936 m. gruodžio 12 d. kaip oficialų formalų vokiečių sporto organizacijų narių pasisveikinimą sporto renginiuose. Jozefas Kleinas buvo dar prieš trejus metus įvedęs Hitlerio pasveikinimą rankos mostu. 1937 m. kovo 17 d. H. fon Tšameras pakvietė visus atletus stoti į Hitlerjugendą.
1937 m. Berlyne vyko dvi kriketo draugiškos varžybos tarp vokiečių komandos ir britų komandos iš Vusterio.
Vokiečių ekspansija: nuosmukio pradžia
Dėl Austrijos anšliuso 1938 m. kovą nutrūko Austrijos Futbolo Bundeslygos kūrimas. Daugybė futbolo komandų buvo išformuotos ir kai kurie žaidėjai pabėgo iš šalies. Visos austrų sporto asociacijos buvo absorbuotos į DRL sistemą kaip Gau XVII skyrius vadovaujant gaufachvartui Hansui Janišui. Prieš ir po kiekvienų rungtynių buvo privalomas Hitlerio pasveikinimas. Jaunučių sporto komandų reikalai buvo perduoti vietinei Hitlerjugendo vadovybei.
1938 m. gegužę DRL uždraudė nacių partijos smerktą profesionalų sportą. Vokietijos futbolo federacijos pirmininkas Feliksas Linemanas buvo vienas aktyviausių agituotojų už mėgėjiškumą sporte nacių Vokietijoje. 1940 m. tuomet jau bejėgė Vokietijos futbolo federacija buvo uždaryta.
Paskutinis didelis NSRL organizuotas sporto renginys buvo Vokiečių gimnastikos ir sporto šventė Breslau (dabartiniame Vroclave) 1938 m. liepą. Šis ypač nacionalistinis sporto renginys pažymėjo 125-ąsias vokiečių išsivadavimo karų prieš Napoleoną metines ir pirmuosius Geležinio kryžiaus apdovanojimus Breslau 1813 m.
Nacių sporto valdybos saulėlydis ir pabaiga
Antrasis pasaulinis karas iš esmės pakeitė NSRL vaidmenį Vokietijoje ir jos kuruojamas sritis. Žūtbūtinis pasiruošimas karui sumažino kūno kultūros įtaką nacių Vokietijos visuomenėje militarizmo naudai. Dideli ir ištaigingi sporto renginiai didžiuosiuose miestuose, kuriais buvo siekiama sukelti nacionalistinius jausmus, buvo pakeisti kariniais paradais. Sėkmingiems sportininkams tapo ypač sudėtinga varžytis su fronto karo herojais dėl vokiečių visuomenės dėmesio.
Nepaisant to, kad NSRL dar keletą metų vaidino didelį vaidmenį jaunimo sporto veikloje, atmosfera pasikeitė. Daugybė vokiečių turėjo eiti į frontus, todėl NSRL susitelkė į jaunesnių atletų lavinimą ir jų renginių organizavimą. Jau 1940 m. lėšos varžybų organizavimui, tokių kaip prestižinės Kylio savaitės buriavimo varžybos, nebuvo skiriamos. Dėl karo padėties pasikeitus prioritetams, aukotojai ir finansiniai globėjai buvo raginami atsisakyti finansuoti anksčiau įtakingas nacių sporto vadovybės padalinius. Šiuo laikotarpiu NSRL pardavinėjo loterijos bilietus kaip vieną iš savifinansavimo šaltinių.
H. fon Tšamero įtaka NSDAP partijoje taip pat ėmė sparčiai mažėti, nepaisant to, kad jis buvo vienas labiausiai pasišventusių nacių vadovų. Nesulaukęs karo pabaigos, jis mirė nuo plaučių uždegimo 1943 m. kovą. Naujuoju reichssportfiureriu tapo buvusiam vadovui artimas SA karininkas Arno Breitmejeris.
Užsitęsus karui, dauguma NSRL padalinių narių, tarp jų ir jaunučiai, turėjo eiti kovoti į visus frontus. Kadangi beveik nebuvo žaidėjų, išskyrus menkai organizuotus po fronto linijas išsibarsčiusius karo sporto renginius, sporto gyvenimas Vokietijoje praktiškai nutrūko. Paskutinė H. fon Tšamero und Osteno futbolo taurė vyko Vienoje 1943 m., o per kitus dvejus metus NSRL virto visiškai nereikšminga organizacija.
Po nacių Vokietijos kapituliacijos, 1945 m. gegužės 31 d. JAV karo valdyba išleido specialų įstatymą, draudžiantį NSDAP partiją ir visus jos padalinius. Geriau žinomas pavadinimu „Įstatymas Nr. 5“, šis denacifikacijos dekretas išformavo NSRL, visą jos infrastruktūrą ir departamentus.
NSRL išardymas reiškė, kad pokario rekonstrukcijos metais visos Vokietijos sporto organizacijos turi būti įkurtos iš naujo tiek Vakarų Vokietijoje tiek VDR. Net po Vokietijos susivienijimo 1990 m., šalyje nebuvo nebebuvo tokios įtakingos ir visa apimančios sporto organizacijos kaip DRL/NSRL savo geriausiais laikais.
Struktūra
Kaip sporto valdymo organas, siekiantis kontroliuoti ir integruoti visas sporto veiklas Vokietijoje, DRL/NSRL turėjo itin gerai organizuotą struktūrą. Šis organizuotumas, kurio nacionalistinis rimtumas neretai buvo tiesiog teatrinis, sutapo su nacių partijos tikslais nuolat priminti vokiečiams, kad jie yra didelės šalies, Trečiojo Reicho, gyventojai. DRL statuto 2-ajame paragrafe rašoma: "Nacionalsocialistinės Reicho kūno kultūros sąjungos tikslas yra vokiečių, susibūrusių kartu į narių organizacijas, kūno ir charakterio lavinimas planuotais fiziniais pratimais ir nacionalinės sąmonės palaikymu Nacionalsocialistų valstybės dvasia" .
Nekalbant apie ideologiją, metodų ir siekių prasme gerai sutvarkyta DRL/NSRL sistema buvo veiksminga. Tai įrodo 1936 m. vasaros olimpinės žaidynės ir kiti svarbiausi renginiai. NSRL pavyko sukelti vienybės ir pasididžiavimo jausmus tarp Vokietijos sportininkų ir jų palaikytojų. Daugybė NSRL sisteminių patobulinimų sporto srityje naudojama ir šiandienos sporto organizacijose.
Pagal sporto šakas
Be aukščiau paminėtų departamentų kai kurios NSRL globojamos šakos buvo atskirų sporto sąjungų žinioje ir kai kurios iš jų vis dar egzistuoja šiandien:
(1) Vasaros žaidimai apėmė žaidimus, vokiečių kalboje žinomus bendrai kaip „Turnspiele“: Schlagball (vokiška beisbolo versija), Fistball, Korbball (panašus į krepšinį), Schleuderball ir Ringtennis.
Pagal regioną
Regioninis NSRL susiskirstymas sekė nacių partijos modeliu. Dažnai du ar daugiau apskričių (gaue) buvo įtraukta į vieną regioną, kuomet taip būdavo tikslinga padaryti.
''(1) Tiuringija, Anhaltas ir Saksonija. - (2) Šlezvigas-Holšteinas, Hamburgas ir Meklemburgas. - (3) Palatinatas ir (nuo 1935) Saro kraštas. - (4) Austrija nuo 1938 m.''
Narių pasiskirstymas
1937 m. sausio mėn. NSRL turėjo 45 096 asociacijas ir 3 582 776 aktyvūs nariai (iš kurių 517 992 moterys ir 3 064 784 vyrai). 1939 m. balandžio 1 d. buvo 44 6622 asociacijos ir 3 668 206 aktyvūs nariai (iš kurių 526 084 moterys). Buvo praktikuojamos šios šakos:
Numeracija pagal departamentus ir departamentų federacijas.
Renginiai
Atskirų sporto šakų čempionatus organizavo atitinkamos asociacijos ir federacijos. Svarbiausi NSRL tiesiogiai organizuojami renginiai:
Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos
Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos (SP) – didžiausia Lietuvos ginkluotųjų pajėgų dalis, skirta Lietuvos valstybės sausumos teritorijos karinei apsaugai ir gynybai, taip pat ir dalyvaujanti tarptautinėse operacijose. Sausumos pajėgos yra pavaldžios Lietuvos kariuomenės vadui. Pajėgos plėtojamos pagal NATO standartus didinant operacinį veiksmingumą ir stiprinant gebėjimus veikti kartu su kitomis NATO šalių pajėgomis. Kariai nuolatos dalyvauja kariniuose mokymuose ir pratybose Lietuvoje ir kitose Aljanso šalyse. Pajėgose tarnauja ir dirba apie 3500 karių ir civilių bei 5000 karių savanorių.
Malinauskas
Pavardė kilusi iš slaviškų pavardžių:, ,. Kilusi nuo žodžio малина ('avietė') arba pagal šį augalą duotų vietovardžių.
Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos
Sausumos pajėgų tikslas – parengti SP karinius vienetus valstybės sausumos teritorijos karinei apsaugai ir gynybai, gebančius dalyvauti tarptautinėse operacijose.
Sausumos pajėgų kariai vadovaujasi Lietuvos kariuomenės vertybėmis: patriotizmas, ištikimybė, pasiaukojimas, sąžiningumas, drąsa, pagarba, garbė ir principingumas.
Sausumos pajėgų diena laikoma liepos 15 d. Ji siejama su tuo, kad 1410 m. liepos 15-ąją vykusį istorinį Žalgirio mūšį aprašančiuose istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą užfiksuotas raudonos vėliavos su Gediminaičių stulpais panaudojimas mūšyje. Būtent šios vėliavos pavyzdžiu buvo sukurta ir 2005 m. patvirtinta dabartinė SP vėliava.
Struktūra
Sausumos pajėgas sudaro: thumb|304x304px|Sausumos pajėgų štabas
Farvanija
Farvanija  – Al Farvanijos muchafazos sostinė. Išplėtota aptarnavimo sritis. Įsikūrę daug komercinių įmonių.
Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos
Ginkluotė ir technika
Sausumos pajėgų ginkluotė :
alt=|miniatiūra|Savaeigė artilerinė sistema PzH2000
Budinčios pajėgos
Sausumos pajėgų (SP) kariai budi su tikslu tenkinti tiek NATO, tiek ES, tiek nacionalinius poreikius. Nacionaliniams poreikiams skirtas SP karių budėjimas Lietuvos kariuomenės Taikos meto užduočių operacinėse pajėgose, kuris vykdomas nuolatos nuo 2010 m. Vykdant įsipareigojimus NATO bei Europos Sąjungai, SP kariai jau nuo 2010 m. pradžios tam tikrais periodais ir apimtimis vykdo budėjimus NATO greitojo reagavimo pajėgų (NATO Response Force, NRF) bei ES kovinių grupių (EU Battle Group, EUBG) sudėtyje.
Sausumos pajėgų simbolika
Sausumos pajėgų žygio daina – „Mes kariai ir mes gynėjai“
Mes kariai ir mes gynėjai Brangios žemės Lietuvos, Visad budim kaip budėję Už šventus vartus Aušros.
Vektorinė sandauga
Vektorinė sandauga – dvinarė vektorių operacija.
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m.
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m. – dešimtasis UEFA čempionų lygos turnyras (47-asis skaičiuojant nuo UEFA čempionų taurės), prasidėjęs 2001 m. rudenį. Turnyrą laimėjo klubas, 2002 m. gegužės 15 d. finale laimėjęs prieš.
Vektorinė sandauga
Apibrėžimas
Dviejų vektorių a ir b vektorinė sandauga yra vektorius c, tenkinantis sąlygas:
Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos
Sausumos pajėgų simbolika
Plieno šalmai galvas dengia, Trykšta ugnys iš akių. Jeigu priešai mūs nevengia, Tai ir mes nevengsim jų.
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m.
Trečiasis atrankos etapas (1/32 finalo)
Šiame etape pralaimėję klubai pateko į UEFA taurės turnyrą.
Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos
Sausumos pajėgų simbolika
Jaunos degančios krūtinės Priešo kulkos nepajaus Ir nei žygiai, nei kautynės Mūsų dvasios nepalauš.
Mums nebaisūs sunkūs žygiai Dėl brangiosios Lietuvos. Nerami dvasia karžygių Brangią laisvę atkovos!
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m.
A grupė
Galutinė lentelė:
Vektorinė sandauga
Apibrėžimas
right|thumb|250px|Dešiniosis rankos taisyklės taikymas vektoriaus c krypčiai nustatyti
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m.
B grupė
Galutinė lentelė:
Vektorinė sandauga
Apibrėžimas
Dažnai sakoma, kad vektoriai a, b ir c, tenkinantys trečiąją sąlygą sudaro dešininį trejetą (sistemą). Dešininę sistemą galima pavaizduoti dešiniosios rankos pirštais: smilių nukreipus vektoriaus a kryptimi, o didijį pirštą - vektoriaus b kryptimi, nykštys rodys vektoriaus c kryptį (žr. paveiksliuką).
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m.
C grupė
Galutinė lentelė:
Vektorinė sandauga
Vektorinės sandaugos apskaičiavimas
Erdvinėje koordinačių sistemoje abscisių, ordinačių ir aplikačių ašių ortai i, j ir k tenkina šias lygybes:
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m.
D grupė
Galutinė lentelė:
Vektorinė sandauga
Vektorinės sandaugos apskaičiavimas
Naudojant šias lygybes galime apskaičiuoti vektorinę sandaugą, kai yra žinomos tu vektorių koordinates. Jeigu ir , tai vektorinę sandaugą patogu skaičiuoti naudojant trečios eilės determinantą
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m.
E grupė
Galutinė lentelė:
Vektorinė sandauga
Savybės
Bet kurių nenulinių vektorių vektoriniai sandaugai būdingos šios savybės:
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m.
F grupė
Galutinė lentelė:
Vektorinė sandauga
Taikymai
Vektorinė sandauga yra taikoma norint apskaičiuoti lygiagretainio arba trikampio, kurio dvi gretimos kraštinės sutampa su vektoriais a ir b, plotą. Tą galima padaryti naudojant formules: Taip pat galima apskaičiuoti aukštinės ha, nuleistos į pagrindą a, ilgį. Formulė vienoda ir lygiagretainiui ir trikampiui ir atrodo taip: Vektorinė sandauga yra taikoma ne tik geometrijoje, tačiau ir algebroje. Tokio taikymo pavyzdys yra kvaternijonų daugyba.
UEFA čempionų lyga 2001–2002 m.
G grupė
Galutinė lentelė:
H grupė
Galutinė lentelė:
Ketvirtfinalis
Trečius metus iš eilės Čempionų lygoje susitinka Bayern Munchen ir Real Madrid klubai.
Žubrinas
Žubrinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
A5
A5 gali reikšti:
Utikas
Utikas (, dar žinomas kaip Uti, lotynų šaltiniuose žinomas kaip Otena) – istorinis Didžiosios Armėnijos regionas, jos šiaurės rytų provincija, buvęs dab. Azerbaidžano centrinėje dalyje, į pietus nuo Kuros upės. Nuo maždaug VI a. jam prigijo pavadinimas Aranas ir jis tapo istoriniu Azerbaidžano regionu.
Geografija
Utiko regionas užėmė dalį Kuros-Arakso lygumos, esančios į pietus nuo Kuros upės, iki ten, kur ji susilieja su Araksu. Dabar ši dalis vadinama Milio lyguma. Į pietus nuo regiono kalnuotas kraštas vadinosi Arcachas, o šiaurėje buvo Kaukazo Albanija. Rytuose, už Arakso buvo Paitakaranas. Vakaruose driekėsi Gugarkas.
Istorija
Seniausia regione gyvenusi tauta buvo udai, senovėje vadinti utijais, iš kurių ir kilo regiono pavadinimas. Manoma, kad II a. pr. m. e. utijai, giminingi kitoms tautoms, buvusioms už Kuros upės, dalyvavo Kaukazo Albanijos konsolidacijoje, todėl gali būti, kad Utikas priklausė šiai valstybei pačiu pradiniu laikotarpiu.
Nėra visiškai žinoma, kada Utikas tapo Armėnijos karalystės dalimi. Gali būti, kad jį užkariavo karalius Artašesas apie 190 m. pr. m. e., nors Strabonas jo nemini tarp užkariautų sričių. Šiaip ar taip, Utikas jau priklausė Armėnijai I a. pr. m. e. ir jos sudėtyje išbuvo iki IV a.
Armėnų valdymo metu buvo sukurta ištisa ideologija, kuri laikė, jog Utiko gyventojai buvo kilę iš armėnų protėvio Haiko anūko Sisako, taip siekdami pagrįsti savo valdžią. Nepaisant to, etninė regiono sudėtis nebuvo armėniška.
Armėnų karalystėje Utiko provinciją (nachangą) sudarė 8 rajonai (gavarai): Aranrotas, Tri, Rotparsianas, Aghvė, Tavušas, Gardmanas, Šakašenas ir Utis.
IV a. Armėnijos karalystę padalinus, 370 m. Kaukazo Albanijos karalius Urnairas įsiveržė į regioną, bet pralaimėjo armėnų karvedžiui Mušegui Mamikonianui. 387 m. Urnairas, padedamas Sasanidų, okupavo Utiką ir Arcachą, juos prijungdamas prie savo valstybės.
Regionas labai greitai „albanizuotas“, turint galvoje, kad vietiniai gyventojai turėjo daug bendrumų su Kaukazo albanais. Būdamas derlingas, jis greitai įgijo didžiulę reikšmę Albanijos gyvenime, o V a. viduryje į jį perkelta valstybės sostinė: pastatytas miestas Partav. Tapus centrine dalimi, regionui greitai prigijo visos Albanijos persiškas vardas Aranas, kuriuo regionas vadinamas ir dabar.
Zablociai (Palenkės Bialos valsčius)
Zablociai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 94 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Hormozgano provincija
Hormozgano provincija  – provincija Irano pietuose. Administracinis centras – Bandare Abasas.
Geografija
Provincija nusidriekusi Persijos įlankos, Hormūzo sąsiaurio bei Omano įlankos pakrantėje – įlinkyje, esančiame priešais Musandamo pusiasalį. Provincijai priklauso daug salų priekrantėse (Kešmas, Kišas, Lavanas, Larakas, Ormūzas, Faroras, Abu Musa ir kt.). Sausumos paviršius kalnuotas, apima pietinį Zagroso kalnų pakraštį. Klimatas labai karštas ir drėgnas, tačiau kritulių iškrenta labai mažai. Yra keletas UNESCO biosferos rezervatų.
Gyventojai
Vyraujančios tautos – persai, arabai, baludžai ir kt.
Didžiausi miestai: Bandare Abasas, Minabas, Rudanas, Bandare Lengė, Kešmas, Kišas, Hadžiabadas.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 11 šahrestanų:
Lurdeso radioelektroninės žvalgybos centras
Lurdeso radioelektroninės žvalgybos centras, LREŽC – svarbus tarybinis, o vėliau Rusijos radioelektroninės žvalgybos (radijo sekimo) centras Lurdese (pietinis Kubos sostinės Havanos priemiestis). Centras veikė 1962–2001 m. Rusijos spauda praneša, kad centras vėl ėmė veikti 2012 m. gegužės 11 d.
LREŽC buvo didžiausias Rusijos Federacijos Išorinės žvalgybos tarnybos centras ne Rusijos teritorijoje. Jis buvo mažiau kaip 160 km nuo Key West salos Floridos sąsiauryje, esančios JAV teritorija. Centro teritorijos plotas 73 km².
Istorija
Centro statybos buvo pradėtos 1962 m. liepos mėnesį. 2001 m. spalio mėn, centro veikla buvo nutraukta, pastatai apleisti, o vėliau rekonstruoti, kad juose būtų įkurtas Informacijos mokslų universitetas.
Šaltojo karo įkarštį centre dirbo virš 1500 KGB, GRU, Kubos DGI (žvalgybos direktorato), kitų Varšuvos sutarties valstybių žvalgybų technikų, inžinierių, operatyvininkų. 2000 m. buvo pranešimų, kad Kinija pasirašė sutartį su Kuba dėl centro panaudojimo Kinijos žvalgybos reikalams.
Centras ne sykį buvo modernizuotas. Jisai galėdavo perimti signalus iš JAV palydovinio ryšio, antžeminių telekomunikacinių kabelių, NASA skrydžio valdymo centro Floridoje ryšių sistemos ir t. t. 1993 m. Kubos gynybos ministras Raulis Kastras pareiškė, kad Rusija apie 75% žvalgybinių duomenų surenka naudodama Lurdeso centrą. .
Potarybinis laikotarpis
10-tą dešimtmetį Rusija suabejojo ar verta palaikyti karines bazes užsienyje. Dėl 1998 m. krizės bei lėto ekonomikos augimo 2000–2001 m. 2001 m. spalio 17 d. Rusijos prezidentas V. Putinas pareiškė apie Lurdeso centro uždarymą.
Vėliau, kartu su Lurdeso centru buvo uždaryta ir Rusijos karinė bazė Kamrane (Vietnamas).
Holbergo premija
miniatiūra|140px|right|L. Holbergo paminklas gimtinėje, [[Bergenas|Bergene]]
Holbergo premija (Holbergprisen) – kasmetinė premija, įteikiama už išskirtinius pasiekimus menų ir humanitarinių bei socialinių mokslų, teisės ir teologijos srityje arba vienoje iš jų, arba tarpdisciplininėje srityje, laikoma pagal prestižą šių mokslų Nobelio premijos analogu. Ją 2003 m. liepos mėn. įsteigė Norvegijos parlamentas, pagerbdamas danų ir norvegų rašytoją Liudviką Holbergą (1684–1754), pelniusį tarptautinį pripažinimą kiekvienoje iš šių mokslo sričių. Premijos finansavimą teikia Norvegijos vyriausybė, teikimą administruoja Bergeno universitetas.
Premija
Premijos dydis siekia 6 mln. kronų (apie €617 000). Laimėtojas paskelbiamas kovo mėn., apdovanojimų ceremonija vyksta Bergene kasmet birželio mėn. Organizacinis komitetas jauniems, iki 35 metų, mokslininkams iš Šiaurės šalių taip pat skiria Nilso Klimo premijas.
Premijos įteiktos vokiečių filosofui Jurgenui Habermasui, prancūzų filosofui Bruno Latūrui ir kt.
Zolieckai (Seinų apskritis)
Per kaimą eina Lenkijos turizmo ir kraštotyros draugijos rekomenduojamas
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ventos regioninis parkas
left|150px
Ventos regioninis parkas – regioninis parkas šiaurės vakarų Lietuvoje, direkcija Viekšniuose. Plotas 10 630 ha. Parkas įkurtas 1992 m. siekiant išsaugoti Ventos paslėnių kraštovaizdį, gamtinę ekosistemą ir kultūros paveldo objektus.
Gamtos vertybės
left|thumb|Ventos regioninio parko informacinis stendas Viekšniuose 170px|left|thumb|Ventos regioninio parko administracijos pastatas Viekšniuose Parkas įsikūręs Ventos upės ir jos intakų Virvytės, Dabikinės, Avižlio, Uogio, Žerkčio slėniuose su natūraliomis pievomis, senomis giriomis ir giraitėmis. Didelės kilpos, statūs šlaitai, atodangos su suakmenėjusia fauna įspūdingai atsiveria Ventos upės slėnyje. Virvytės ir Uogio slėniuose išliko labai retos Lietuvoje slėnių pievos, turtingos saugomų rūšių. Yra nedidelių natūralių užliejamų paupių pievų.
Parke, prie Ventos yra vertinga Papilės atodanga, kurioje atsiveria juros periodo dariniai su gausiomis tuometinės faunos liekanomis. Tai unikali atodanga, kurią tyrė daugelis mokslininkų, o rašytojas Dionizas Poška apie 1863 m. čia surinko pirmuosius išmirusių juros periodo gyvūnų liekanų pavyzdžius.
Parke yra randamos 34 augalų rūšys, kurios yra įtrauktos į Lietuvos raudonąją knygą:
Priešais Papilės piliakalnį auga 15 kamienų liepa. Parkas garsėja elniais.
Kultūros paveldas
thumb|S. Daukanto muziejus [[Papilėje]]
Parko teritorijoje yra Papilės, Rekčių ir Gyvolių piliakalniai, daug senkapių, kultūros, istorijos ir technikos paminklų. Saviti senieji Papilės ir Viekšnių miesteliai.
Čia veikia tautos žadintojo, istoriko ir rašytojo Simono Daukanto, aviacijos pradininko Aleksandro Griškevičiaus muziejai, viena seniausių Žemaičiuose vaistinė-muziejus, yra garsiųjų profesorių Mykolo, Vaclovo ir Viktoro Biržiškų memorialinis muziejus bei jų šeimai pastatytas paminklas.
Galima aplankyti tautodailininkų Lengvianio, Ivnčiankos, Sniegenos galerijas, senąsias Viekšnių kapines, garsaus režisieriaus Juozo Miltinio tėviškę Ramoniškės kaime, apžadų kapelius Šiurkiškėse, Pavirvytės medinį dvaro pastatą ir parką, Šiaudinės XVIII a. bažnyčią ir jos senąją varpinę.
Laisvalaikis ir pramogos
Po parką galima keliauti savu automobiliu ar dviračiu, o mėgstantiems vandens turizmą didelį įspūdį padarys kelionės plaustu ar valtimi Ventos ir Virvytės upėmis.
Parke švenčiamos Joninės, vyksta lauko teatras Juozui Miltiniui atminti, Vasaros palydos Ventoje.
Bolnesas
Bolnesas – miestas centrinėje Švedijoje, Jevleborgo provincijoje. Miesto teisės Bodenui buvo suteiktos 1942 m. Originalus pavadinimas, miestas buvo Bro By, o tai reiškia tilto kaimas.
Liudvikas IV
Liudvikas IV (lokalūs variantai Lui IV, Luisas IV) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:
Kiersnovas
Kiersnovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietryčius nuo Bransko, apie 19 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 48 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gaideliai (Ukmergė)
Gaideliai – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Vidiškių.
Povilionis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Povilionienė (ištekėjusi moteris) ir Povilionytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vatikano ekonomika
Vatikano ekonomika – ekonomikos sistema, egzistuojanti Vatikano valstybėje. Pagrindą sudaro tikinčių katalikų suneštos aukos ir pinigai, gauti iš turistinių atributų pardavimo, Vatikano muziejų mokesčių, katalikiškų knygų pardavimo ir pinigų investavimo per Vatikano banką. Į Vatikano biudžetą kasmet surenkama vidutiniškai apie 209,6 milijonų JAV dolerių, o metinės išlaidos sudaro apie 198,5 milijonų JAV dolerių. Vatikane dirba apie 3000 darbuotojų. Jų algos yra žymiai didesnės nei Romoje. Vatikanas Europoje laikoma pasiturinčia valstybe.
Valiuta
Vatikano oficiali valiuta yra Vatikano euras. Vatikano lira cirkuliavo  nuo 1929 m. iki 2002 m. Vatikanas perėjo prie euro kursu 1 euras = 1936,27 liros.
Kamšiškės (Rokiškis)
Kamšiškės – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kamajų.
A6
A6 gali reikšti:
A6 pavadinti keliai:
Vladimiras Zubovas (1862)
thumb|240px|[[Zubovų rūmai Šiauliuose]] thumb|240px|[[Ginkūnų dvaras 2007 m.]]
Vladimiras Zubovas (1862 m. vasario 13 d. Šiauliuose – 1933 m. birželio 23 d. Medemrodėje, Akmenės valsčius) – Lietuvos dvarininkas, visuomenės veikėjas ir lietuviškos spaudos platintojas. Dmitrijaus Zubovo, po Abiejų Tautų Respublikos padalijimo gavusio valdyti Šiaulių ekonomiją, tiesioginis palikuonis.
Vyriausias Nikolajaus ir Aleksandros Zubovų sūnus, Dmitrijaus Zubovo brolis. Sofijos Zubovienės-Bilevičiūtės ir Veros Ušakovos-Bielskienės-Zubovienės vyras. Vladimiro Zubovo ir Aleksandros Zubovaitės-Fledžinskienės tėvas.
Išsilavinimas, šeima
1876–1881 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1886 m. baigė Peterburgo universitetą, kur studijavo chemiją, didžiavosi, kad šį mokslą jam dėstė patsai Dmitrijus Mendelejevas. Bestudijuodamas Peterburge susipažino su Sofija Bilevičiūte, pirmąja lietuve, įsigijusia aukštąjį mokslą, lankiusią garsiuosius Bestuževo kursus. Sofija buvo kilusi nuo Raseinių, jos motina buvo iš Klišių dvaro. Bilevičiai giminystės ryšiais buvo susieti su lenkų generolo Juzefo Pilsudskio motina.
Peterburge studijų metais įsijungė į „Narodnaja Volia“ – lietuvių ir lenkų socialistų partijos „Proletariato“ veiklą, net pateko į šios partijos centro komitetą. Ketino atsisakyti paveldėtojo turto bei grafo titulo, pereiti į pogrindį ir atsidėti revoliucinei kovai su carizmu. Tačiau bendraminčiai jaunuolį nuo tokio posūkio atkalbėjo, sakydami, kad naudingesnis revoliuciniam judėjimui jis būsiąs, jei paremsiąs jį materialiai, be to, svarbu čia ir grafo autoritetas, padėtis.
Su Sofija Bilevičiūte susituokė 1884 m. Tėvų buvo išleistas į Vokietiją, Halėje studijavo veterinariją. Nuo 1890 m. įsikūrė Ginkūnuose ir ėmėsi ūkininkauti. Pasistatė naujus rūmus, pradėjo verstis gyvulininkyste, gerinti pieninių karvių bandą, tobulindamas žemės dirbimą pritaikė Vokietijoje įgytas agronomo žinias. Ginkūnų dvaras tapo svarbiu ekonominiu bei kultūriniu centru. Atnaujintą ir perstatytą Lepšių dvarą savo motinos Aleksandros atminimui įamžinti pavadino Aleksandrija.
Visuomeninė veikla
Sofijos ir Vladimiro Zubovų šeima steigė lietuviškas mokyklas. Pirmoji slapta įsteigta Ginkūnuose 1896 m. (1933 m. jai suteiktas Sofijos ir Vladimiro Zubovų vardas). Nuo 1900 m. jų steigiamos ir globojamos Ginkūnų, Naisių, Gubernijos, Dabikinės, Medemrodės mokyklos buvo oficialios, su dėstomąja rusų kalba, bet slaptai dėstyta ir lietuvių kalba. Nuo 1905 m. mokyklose lietuvių kalba buvo dėstoma jau oficialiai. Sofija pati inspektavo mokyklų darbą, vesdavo gamtos pamokas, dažnai skaitė viešas paskaitas suaugusiems. Svarų indėlį V. Zubovas įnešė į lietuviškos spaudos platinimą spaudos draudimo metais. Jis aktyviai rėmė lietuvių tautinio atgimimo judėjimą. Gubernijos dvaro sandėliuose buvo laikomos ir perskirstomos laikraščių „Varpas“, „Ūkininkas“, „Naujienos“, „Darbininkų balsas“ siuntos.
1898 m. su broliu Dmitrijum dovanojo dvaro žemės ir plytų Mergaičių gimnazijos statybai Šiauliuose. 1900 m. organizavo visuomeninės bibliotekos draugiją, buvo jos pirmininkas. Užleido bibliotekai antrąjį Didždvario rūmų aukštą, padovanojo jai knygų, Šiaulių ekonomijos archyvą. 2000 knygų bibliotekai padovanojo Peterburgo leidėja P. Popova. 1913 m. bibliotekoje jau buvo 9270 tomų, per metus apsilankydavo po 8-9 tūkst. skaitytojų.
V. Zubovo paramos sulaukė ir Dabikinės dvare įvykęs garsusis Varpininkų organizacijos suvažiavimas, kuriame ši organizacija tapo Lietuvos demokratų partija. Suvažiavime dalyvavo Povilas Višinskis, Andrius Bulota, Felicija Bortkevičienė, Antanas Smetona bei daugelis kitų plačiai anuomet žinomų visuomenės veikėjų.
1905 m. Zubovų dvare vyko Vinco Kapsuko steigiamos „Draugo“ organizacijos suvažiavimas. 1904–1914 m. finansiškai rėmė LSDP, socialdemokratinės spaudos leidimą ir platinimą. Dvare įsteigė biblioteką Šiaulių gimnazijos moksleiviams ir leido joje rinktis jų slaptoms organizacijoms. Globojo revoliucionierius, skyrė lėšų jiems ginti teisme.
Po 26 bendro gyvenimo metų 1911 m. Sofijos ir Vladimiro Zubovų santuoka iširo. Sofija, likusi dukters Fledžinskienės šeimoje ir toliau gyveno Ginkūnuose, o Vladimiras su antrąja žmona Vera Ušakova-Bielskiene persikėlė į Medemrodės dvarą. 1914 m. Medemrodės dvare slėpė V. Mickevičių-Kapsuką, pabėgusį iš Sibiro tremties, padėjo jam išvykti į Tilžę, o iš ten – į Zakopanę.
Kaip ir nemažai kitų Lietuvos gyventojų, Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukęs į Rusiją apsistojo Petrograde, šelpė ir telkė pabėgėlius. 1916 m. gruodžio 11 d. Petrograde su kitais aktyvistais įsteigė karo pabėgėlių šalpos Grūdo draugiją, buvo išrinktas jos pirmininku.
1916–1917 m. redagavo savo įsteigtą socialistų revoliucionierių laikraštį „Naujoji Lietuva“. Neretai jo puslapiuose pasirodydavo ir V. Zubovo straipsnių, raginančią ruoštis grįžti ir tvarkyti savo kraštą. Dar tebešeimininkaujant kaizeriniams okupantams, grižo į Medemrodę, greitai likvidavo karo pėdsakus ir netrukus į šį nuošalų Žemaitijos kampą pradėjo plaukti ekskursijos pasižiūrėti, kaip ir Lietuvoje galima moksliškai, pelningai šeimininkauti.
Vokietijos teisės centras
thumb|right|200px|VTC įsikūręs Saulėtekyje, [[VU TF|Vilniaus universiteto Teisės fakultete]] Vokietijos teisės centras (VTC; ; ZDR) - pelno nesiekiantis teisės mokymo VU Teisės fakulteto (VU TF) padalinys.
Istorija
VTC buvo įkurtas 2001 m. rugsėjo 12 d. Pasak Gėtės universiteto Teisės fakulteto prodekano prof. dr. Helmut Kohl, Vilniaus ir Gėtės „/…/ universitetų bendravimo padarinys - žingsnis gilesnio Europos teisės pažinimo link. Centro įkūrimas - iššūkis ateičiai". VTC steigimo, veiklos ir bendradarbiavimo partneriai - VU Teisės fakultetas, Frankurto universiteto Teisės fakultetas ir Vokietijos tarptautinio teisinio bendradarbiavimo fondas . Centro veiklą remia Vokietijos paramos fondai - Hertie Stiftung bei IRZ.
Vadovybė
Centro vadovė- dr. Vigita Vėbraitė. Ankstesni vadovai: doc. Haroldas Šinkūnas (g. 1972 m.), VU TF prodekanas, doc. Jurgita Paužaitė - Kulvinskienė (g. 1975 m.).
Tikslai, veikla
Vokietijos teisės centro tikslai - skatinti akademines teisės studijas, inicijuoti ir vykdyti nacionalinius ir tarptautinius mokslinius tyrimus Vokietijos ir ES teisės srityse, organizuoti studentų ir mokslininkų stažuočių programas, konferencijas, seminarus, dalyvauti visuomenės teisinio švietimo programose, bendradarbiauti su Lietuvos bei užsienio institucijomis.
Pagrindinė centro veikla - tarptautinė Vokietijos ir ES teisės paskaitų programa (vok. „Vorlesungsreihe zum deutschen und europäischen Recht”), teisės absolventų ir studentų teisinė praktika Vokietijoje, trikalbė (vokiečių, anglų bei prancūzų k.) Vasaros teisės mokykla Vilniaus universitete.
Paskaitos
Paskaitų programos tikslas – suteikti žinių (dieninio, neakivaizdinio skyriaus) teisės bei germanistikos, vertimų specialybių studentams, absolventams Vokietijos ir ES teisines žinias privatinės, komercinės, viešosios, proceso teisės ir kitose srityse. Paskaitos atviros taip pat ir kitiems interesantams, galintiems dalyvauti ir klausyti paskaitose, nelaikant baigiamųjų testų ir negaunant sertifikato (priklausomai nuo laisvų vietų VU TF auditorijoje konkretaus kurso metu).
Paskaitų programą sudaro 20 intensyvių kursų iš įvairių Vokietijos ir ES teisės sričių. Paskaitas vokiečių kalba skaito bei praktinius užsiėmimus veda J. W. Goethe universiteto profesoriai, lektoriai, kiti dėstytojai, asistentai (dalis jų - teisininkai praktikai, Vokietijos advokatai, notarai, teisėjai).
Intensyvūs kursai vyksta (beveik) kiekvieną mėnesį (išskyrus vasaros atostogas) 3 dienas per savaitę, dažniausiai ketvirtadienį – šeštadienį. Klausytojai gauna kurso planą, aprūpinami konspektais, teisės aktais, kita medžiaga, reikalinga darbui paskaitų bei praktinių užsiėmimų metu. Programa vyksta VU Teisės fakulteto patalpose (Saulėtėkio alėjos 9, I korpusas). Programos pabaigoje, įvykdžius nustatytus reikalavimus (išlaikius 70 proc. testų), programos dalyviams išduodamas bendras J. W. Goethe universiteto ir VU Teisės fakultetų sertifikatas.
VTC paskaitų programa nemokama.
Teisinė praktika Vokietijoje
Vokietijos teisės centro teisės studentams ir absolventams kiekvienais metais vasarą gali atlikti 1 mėnesio trukmės teisinę praktiką Vokietijos advokatų kontorose, bankuose, teismuose bei kitose organizacijose, institucijose (kaip, pvz., Pramonės ir prekybos rūmai). Pagal galimybes kasmet praktiką atlieka 2-4 VTC dalyviai teisininkai. Atranka vykdoma atsižvelgiant į teisinį išsilavinimą (įgytą teisės laipsnį, teisės kursą), pažymius VTC, dalykinius interesus, motyvaciją. Pirmenybė teikiama teisės absolventams, teisės praktikams, vyresnių (IV-V) kursų studentams.
IRZ fondas skiria kelias praktikos stipendijas, kurių dydis - apie 600 eurų, apmoka kelionės lėktuvu, nuomos, sveikatos draudimo išlaidas. Dėl praktikos vietos tarpininkauja VTC, Frankfurto universiteto Teisės fakulteto dėstytojai, IRZ fondo atstovai. Teisinę praktiką taip pat galima atlikti ir savo iniciatyva pasiūlytoje Vokietijos arba Lietuvos organizacijoje, įmonėje, įstaigoje (esančioje Vokietijoje). Praktikantą kuruoja praktikos vadovas. Po praktikos būtina pateikti veiklos ataskaitą (teikiamą IRZ fondui).
Indenis
Indenis (Toona) – melijinių (Meliaceae) šeimos visžalių ir lapus metančių medžių gentis, paplitusi nuo Afganistano pietų iki Indijos ir nuo Šiaurės Korėjos rytų iki Papua Naujoji Gvinėjos, bei rytų Australijos.
Rūšys
Gentį sudaro 5 rūšys :
Kazimieras I
Kazimieras I gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:
Slovėnai
Slavai į regioną tarp Alpių ir Adrijos jūros atsikraustė VI a. Čia jie sudarė valstybinį darinį, kuriam vadovavo karalius Samo. Nors jam mirus, genčių sąjunga žlugo, dabartinėje Karintijoje susidarė slavų valstybė Karantanija. Dėl avarų pavojaus, VIII a. Karantanijos slavai apsikrikštijo ir sudarė sąjungą su bavarais. Dėl vengrų ir germanų invazijų, ši slavų valstybė žlugo.
Slovėnų tauta pradėjo formuotis XVI a., kuomet slovėnų žemėse prasidėjo reformacija, pastorius Primož Trubar pradėjo užrašinėti kūrinius slovėnų kalba. Toliau slovėnų tauta formavosi Austrijos-Vengrijos laikais, o XIX a. susiformavo slovėnų nacionalizmas, iškelta nepriklausomos Slovėnijos idėja. XIX a. pab. – XX a. pr. daug slovėnų emigravo į JAV ir kitas Amerikos šalis. Po I pasaulinio karo dauguma slovėnų įstojo į Jugoslavijos karalystę. Italijoje likę slovėnai buvo prievarta asimiliuojami, todėl daug jų emigravo į Vakarus arba į Jugoslaviją. Tuo tarpu Karintijos slovėnai referendume nubalsavo už pasilikimą Austrijos sudėtyje. Po II pasaulinio karo, slovėnai išliko Jugoslavijos sudėtyje, prie jos prijungta dalis Italijos slovėnų žemių (Triestas po ilgų ginčų liko Italijai). Jugoslavijoje Slovėnija buvo ekonomiškai lyderiaujanti respublika, o 1991 m. (po 10-ies dienų karo), Slovėnija tapo nepriklausoma šalimi.
Zacišė (Liublino vaivadija)
Zacišė  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Olehas Blochinas
Olehas Volodymyrovyčius Blochinas (g. 1952 m. lapkričio 5 d.) – Ukrainos futbolininkas ir treneris. 1975 m. išrinktas geriausiu Europos futbolininku. Išsiskyręs, turi dukterį. Yra išleidęs keturias knygas (vienos – bendraautoris), dukart buvo išrinktas į Aukščiausiąją Tarybą.
Žaidėjo karjera
XX a. 8-9 dešimtmečiais žaidė Kijevo Dynamo klube ir TSRS rinktinėje puolėjo pozicijoje, 1975 metais buvo išrinkas Europos metų futbolininku ir gavo Auksinio batelio (Ballon d’Or) apdovanojimą. Rezultatyviausias visų laikų TSRS čempionato žaidėjas, per 433 rungtynes įmušęs 211 įvarčių, taip pat ir daugiausiai kartų atstovavęs TSRS rinktinę bei rezultatyviausias rinktinės žaidėjas (42 įvarčiai per 112 rungtynių).
Su Kijevo klubu 8 kartus tapo TSRS čempionu, 1975 ir 1986 metais laimėjo Taurių laimėtojų taurę. Su šalies rinktine iškovojo 1972 ir 1976 metų olimpinį bronzos medalį.
1988–1989 metų sezone žaidė Austrijos SK Vorwärts Steyr klube, 1989–1990 etais – Kipro Aris.
Trenerio karjera
Baigęs futbolininko karjerą, treniravo Graikijos klubus – Pirėjo „Olympiakos“ (1990–1993), Salonikų „PAOK“ (1993–1994; 1997–1998), Ionikos (1994–1997; 1999–2002), Atėnų „AEK“ (1998–1999).
2003–2007 metais treniravo Ukrainos vyrų futbolo rinktinę, su kuria 2006 m. pirmą kartą pateko į XVIII pasaulio futbolo čempionatą, vykusį Vokietijoje, ir pasiekė ketvirtfinalį. 2007-ųjų gruodį atsistatydina iš užimamų pareigų. Neilgai trukus pasirašo sutartį su FK Moskva, tačiau 2008-ųjų lapkritį, pagal abipusį susitarimą, palieka užimamą posta. Nuo 2009 m. rugsėjo Odesos „Čornomorec“ klube užima sporto direktoriaus pareigas.
Politiko karjera
2002 m. O. Blochinas antrai kadencijai išrinktas į Ukrainos parlamentą. Nuo 2002 metų priklauso Ukrainos jungtinei socialdemokratų partijai. 2006 m. balotiravosi į Tarybą opozicinio bloko „Ne tak“, tačiau nesurinkus reikiamo balsų skaičiaus nebuvo išrinktas. Šiuo metu pasitraukęs iš politikos.
Gaiveniai (Ukmergė)
Gaiveniai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Taujėnų.
Domarkas
Domarkas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Domarkienė (ištekėjusi moteris) ir Domarkaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Martin Škrtel
Martinas Škrtelis (g. 1984 m. gruodžio 15 d. Handlovoje, Slovakijoje) – buvęs Slovakijos futbolininkas, gynėjas.
Karjera
Škrtel pradėjo žaisti futbolą sulaukęs šešių. Pasirinkęs futbolininko karjerą pradėjo žaist FC Prievidza.
Profesionalaus futbolininko karjerą pradėjo FK AS Trenčín.
Vėliau persikėlė į Zenitą. 2004 m. liepos 31 d. debiutavo pagindinėje ekipoje.