cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hansabank Group
„Hansabank“ grupės strategija Rusijoje apima verslo bankininkystę ir prekybos finansavimo paslaugas Maskvos, Sankt Peterburgo ir Kaliningrado regionuose. Jai nuo 2005 kovo mėn. priklauso Rusijos bankas Kvest.
Bendrovės
„Hansabank“ grupei Lietuvoje priklauso:
Šalimaro sodai
Šalimaro sodai yra Pakistane, šalia Lahoro miesto.
Šalimaro sodai įkurti 1641 m. Didžiųjų Mogolų imperijos imperatoriumi Džahanšachu. Tai trijų terasų sodai su čiurlenančiu vandeniu ir žaliu, žydinčiu rytų parko gamtovaizdžiu. Šie sodai tęsiasi 660 m iš šiaurės į pietus ir 260 m iš rytų į vakarus. Šalimaro soduose gausu vandens telkinių, tačiau tarp parko landšafto stebuklų yra beveik 61 m ilgio vandens baseinas su 410 fontanų, salelių, maudymosi vietų, su paviljonais ir marmuriniais pėsčiųjų takeliais. Mogolai ir miesto kilmingieji karščiausią vasaros dalį praleisdavo gretimuose rūmuose ir svečių namuose.
1981 m. Šalimaro sodai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Alapuža
Alapuža arba Alepis  – miestas pietų Indijoje, Keralos valstijoje, Arabijos jūros pakrantėje. Yra jūrų uostas, per kurį eksportuojamas kaučiukas, mediena, aliejus, kokosai ir kokospalmių pluoštas, prieskoniai, džiutas.
Išvystyta maisto (ypač aliejaus) pramonė, medžio apdirbimas. Aplink miestą įrengta kanalų sistema. Pajūryje yra poilsiui tinkamų paplūdimių.
Kurortas
thumb|250px|Druskininkų kurortas
Kurortas – vietovė, skirta sveikatai atgauti ir pailsėti. Tokiose vietose dažnai yra uždrausta pramonė, teršianti aplinką (siekiant užtikrinti gryną orą). Įsikūrusios sanatorijos, gydyklos, pramogų objektai.
Lietuva
Lietuvoje kurortais laikomos gyvenamosios vietovės, turinčios gamtos gydomųjų veiksnių (mineralinis vanduo, gydomasis purvas, sveikatai palankus klimatas, rekreaciniai želdiniai ir vandens telkiniai) ir specialią infrastruktūrą, sudarančią sąlygas naudoti šiuos veiksnius gydymui, profilaktikai ir poilsiui. Dabar veikia 4 kurortai:
Skiriamos ir kurortinės teritorijos (keliami panašūs reikalavimai kaip ir kurortams, tik jose gali nebūti specialios infrastruktūros, skirtos gydymo reikmėms):
Istorija
1933 m. Lietuvoje buvo 11 kurortinių vietovių: Palanga, Birštonas, Likėnai, Zarasai, Aukštoji Panemunė, Kačerginė, Kulautuva, Lampėdžiai, Berčiūnai, Anykščiai. 1940 m. sąrašas papildytas – įtraukti Alytus, Bubiai, Juodšiliai, Paneriai, Pasvalys, Švenčionėliai, Šventoji, Trakai, Varėna II. Po II pasaulinio karo Birštonas, Druskininkai, Likėnai ir Palanga tapo TSRS sąjunginės reikšmės kurortais. 1990 m. neliko oficialaus kurorto statuso. 2001 m. administracinių vienetų įstatyme kurortais vadinami Birštonas, Druskininkai, Neringa ir Palanga. 2002 m. spalio 29 d. Seimo nutarimu patvirtintos poilsinės teritorijos, kuriose galima plėtoti sanatorinį gydymą – Anykščiai, Aukštadvaris, Likėnai, Salantai, Smalininkai, Zarasai, Ignalina, Molėtai, Trakai, Varniai ir kt. 2007 m. liepą patvirtintos kurortinės teritorijos.
Nevėžninkų koplyčia
miniatiūra|250px|right|Koplyčia 2014 m.
Nevėžninkų koplyčia – buvusi mauzoliejinė koplyčia, stovinti Nevėžninkų kaime (Naujamiesčio sen.), Panevėžio rajone. Griūvanti ir nuniokota koplyčia stūkso atokioje vietovėje, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Naujamiesčio, priešingame Nevėžio krante, šalia Panevėžio miesto vandens valymo įrengimų teritorijos. XIX a. II pusėje statyta skaldytų akmenų mūro koplyčia nuo 1993 m. pripažinta istorijos paveldo objektu ir yra įtraukta į Kultūros vertybių registrą.
Koplyčia pastatyta netoli Nevėžio, veikiausiai ant dirbtinai supilto pylimo, kad nebūtų užliejama per potvynius. Išorinių sienų (akmens ir plytų) storis yra maždaug 1,2 m. Akmens mūras iki šiol stovi kaip stovėjęs, tačiau raudonos plytos pradėjusios byrėti. Pagrindinėje koplyčios salėje likę tik lubų fragmentai su autentiškais dailės darbais. Ant koplyčios fasado išlikęs lenkiškas užrašas, garbinantis Dievą. Stogo – nebėra, sienų dekoracijų – taip pat. Balkonėlyje, virš pagrindinio įėjimo, buvo altorius su Aušros Vartų Marijos atvaizdu. Už jų stovėjo vargonai, sunaikinti Pirmojo pasaulinio karo metais. Pagrindinės patalpos talpindavo apie 300 žmonių. Buvusioje kriptoje dvarininkų palaikų jau nebėra. Dvarininko kapą prieš 10-15 metų giminaičiai iškėlė į Naujamiestį.
Istorija
Nevėžninkai yra viena iš seniausių rajono vietovių. Nevėžninkų istorija siejama su abiejose Nevėžio pusėse buvusiais dvarais. Vieną iš dvarų valdžiusios Eidrigevičių šeimos rūpesčiu buvo pastatyta didelė akmeninė koplyčia. Jos pastatymo data nėra aiški, manoma, ji buvo statyta vėlyvojo klasicizmo periode, iki 1880 m. Greta stovėjo ir iki šių dienų nebeišlikę Nevėžninkų dvaro pastatai. Į šią koplyčią religines apeigas atlikti atvykdavo ne vien Eidrigevičiai, bet ir greta buvusių kaimų gyventojai.
Hitlerinės okupacijos metais Nevėžninkų dvare gyveno vokiečių kolonistas, iš Tauragės kilęs Tetmejeris. Vokiečiai sudegino vertingą dvaro biblioteką. Paskutinė dvaro savininkė Vladislava Eidrigevičienė-Maciejauskienė, Antrojo pasaulinio karo metais traukdamasi į Vakarus, perdavė koplyčioje buvusius paveikslus ir liturginius reikmenis Panevėžio Marijonų bažnyčiai. Sovietmečiu dvaras buvo nusiaubtas, beveik sunaikintos kapinaitės. Koplyčioje, praplatinus duris, buvo įrengtas sandėlis.
Sovietmečiu koplyčia, nors ir būdama naudojama ne pagal paskirtį, nukentėjo palyginus nedaug – naudojama kaip elektrinė, o vėliau kaip trašų sandėlis, todėl būdavo minimaliai prižiūrima ir tvarkoma. Panevėžio miesto plėtimas ir 1974 m. įrengti jo vandens valymo įrengimai Nevėžninkų koplyčiai buvo pragaištingi.
Vindeikiai (Širvintos)
Vindeikiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Musninkų, Širvintos dešiniajame krante. Seniūnaitijos centras. Ties kaimu kertasi keliai ir.
Nevėžninkų koplyčia
Istorija
Po nepriklausomybės paskelbimo koplyčios tvarkymo klausimas buvo vėl trumpam iškeltas – 1990 m. tuometinis Panevėžio rajono Kultūros skyrius parengė koplyčios avarinės būklės likvidavimo sąmatą. Ir nors 1992 m. Vilniaus universiteto specialistų jau buvo paruoštas detalus koplyčios rekonstrukcijos projektas, dar 1991 m. atsiradusiam poreikiui plėsti Panevėžio vandens valymo įrengimų stotį galiausiai buvo skirtas prioritetas – bebaigiančius sugriūti Nevėžninkų dvaro rūmus buvo nutarta galutinai nugriauti, jų teritoriją panaudojant plėsti vandens valymo įrengimams. Po tokio įvykių posūkio koplyčios avarinės būklės likvidavimo projektas, pritrūkus lėšų, liko neįgyvendintas.
Vėliau koplyčia buvo perduota Valstybės turto fondui privatizuoti. Tačiau laiku neparengus detalaus žemės sklypo plano, niekieno neprižiūrimam pastatui buvo lemta visiškai sunykti. 2009 m. koplyčioje įvykęs gaisras atskleidė visą nepavydėtiną jos padėtį – viduje girtaujančius ir deginančius laužus vandalus, plėšiančius koplyčią ir jos kriptas, keturračių mėgėjus, važiavimui trasas įsirengusius šventovės prieigose ir per kapines.
Imants Kokars
Imantas Kokaras (, 1921 m. rugpjūčio 16 d. Gulbenė – 2011 m. lapkričio 24 d. Ryga) – latvių choro dirigentas, pedagogas.
Biografija
Brolis Gidas Kokaras. 1956 m. baigė Latvijos konservatorijos Mendelio Bašo klasę.
2011 m. Jaroslavlio aviakatastrofa
thumb|Avariją patyręs lėktuvas Jakovlev Jak-42D 2006 m. thumb|Žuvusiųjų pagerbimas Jaroslavlyje thumb|Prezidentas [[Dmitrijus Medvedevas deda gėles katastrofos vietoje]] '''2011 m. Jaroslavlio aviakatastrofa''' – aviakatastrofa, įvykusi 2011 m. rugsėjo 7 d. 16:02 vietos laiku, Rusijoje, Jaroslavlio srityje, šalia Tunošnos oro uosto. Keleivinis lėktuvas Jakovlev Jak-42 užsakomuoju skrydžiu gabenęs Jaroslavlio „Lokomotiv“ ledo ritulio komandą tuoj pakilęs iš oro uosto nukrito. Katastrofos metu žuvo 44 žmonės, 1 sunkiai sužeistas.
Katastrofą patyręs lėktuvas Jakovlev Jak-42D (serijinis nr. 4520421301017) nuo 1993 m. buvo naudojamas oro linijų bendrovės „Tatarstan Airlines“, vėliau perduotas užsakomųjų skrydžių bendrovei „Yak-Service“, kuri ir vykdė šį skrydį.
2011 m. rugsėjo 7 d. Jaroslavlio „Lokomotiv“ komanda ruošėsi vykti į Minską, kur turėjo vykti 2011–2012 m. Kontinentinės lygos sezono atidarymo varžybos su Minsko „Dinamo“ komanda. Tačiau lėktuvas itin sunkiai pakilo nuo Tunošnos oro uosto (išnaudojo visą pakilimo taką) ir kliudė oro uosto bokšto anteną. Po susidūrimo lėktuvas užsidegė, pakrypo į dešinįjį šoną ir nukrito į Volgos upę (2,5 km nuo oro uosto).
Avarijos metu žuvo praktiškai visa Jaroslavlio „Lokomotiv“ komanda bei lėktuvo įgulos nariai. Rasti išgyvenę tik žaidėjas Aleksandras Galimovas ir skrydžio inžinierius Aleksandras Sizovas. Tarp žuvusiųjų yra daug garsių Rusijos, Čekijos, Latvijos, Slovakijos, Ukrainos, Švedijos, Baltarusijos ledo ritulininkų (Stenlio taurės, pasaulio čempionato, jaunimo čempionato, olimpinių žaidynių nugalėtojų): Josef Vašíček, Stefan Liv, Kārlis Skrastiņš, Pavol Demitra, Karel Rachůnek, Nikita Kliukinas, Jan Marek, Sergejus Ostapčiukas, Ruslanas Salejus, Ivanas Tkačenka, Aleksandras Vasiunovas, Aleksandras Vyuchinas ir kt. Taip pat žuvo kanadietis treneris Brad McCrimmon su visa trenerių brigada.
Po kelių dienų Aleksandras Galimovas nuo sunkių sužalojimų ligoninėje mirė.
Lokomotiv Yaroslavl
Paelmis
Paelmis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Anykščių. Prateka Elmė. Paminklas – Paelmio akmuo (su „velnio pėda“). Auga saugomas Elmės šešiakamienis ąžuolas.
Walton
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vytautas Matulionis
Vytautas Matulionis (g. 1952 m. liepos 4 d. Subačiuje) – Lietuvos dailininkas, juvelyras.
Kūryba
Kuria daugiausia juvelyriką, smulkiąją metalo plastiką, gintaro, kaulo dirbinius. Sukūrė medalių triptiką „Vilniaus universitetui – 400 metų“ (1976 m.), papuošalų iš kaulo (1980–1982 m.), plastinių objektų („Vaisius“, „Matau ir girdžiu jūrą“, abu 1987 m., „Rasos-Joninės“, „Labirintas“, abu 2007 m.), gintarinių papuošalų kolekciją (1989–1991 m.), istorijos tematikos smulkiosios metalo plastikos kūrinių („Katedra“, „Barbora ir Žygimantas“, abu 1989 m., „Sergantis Vilnius“ 1991 m.), 5 abstrakčias plaketes „Karieta, sustojusi naktį“ (1995 m., pagal O. Milašiaus eilėraštį), kompozicijų ciklą „Septynios tuščios dienos“ (2007 m.). Jo juvelyrika, smulkioji metalo plastika turi vaizduojamosios dailės bruožų. Kūriniai reljefiški, būdinga formų, medžiagų, technologijų (galvanoplastika, raižyba), faktūrų įvairovė ir originalumas, metalą derina su emaliu. Polinkis į mistiką reiškiasi figūrų, senųjų kultūros simbolių ir ženklų transformacija, binarinių opozicinių (gyvybė – mirtis) vaizdinių interpretavimu. Nuo 1974 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos surengtos Nidoje 1996 m., 2001 m., Vilniuje 2000 m., 2002 m.
Francisco de Zurbarán
thumb|right|200px| Šv. Lukas, Surbarano paveikslo detalė. Spėjamas Surbarano autoportretas
Franciskas de Surbaranas (kitaip Fransiskas de Surbaranas, isp. Francisco de Zurbarán, 1598 m. lapkričio 7 − 1664 m. rugpjūčio 27 d.) – XVII a. ispanų baroko tapytojas. Daugiausiai vaizdavo vienuolius, dvasininkus ir krikščionių šventuosius.
Biografija
Franciskas de Surbaranas gimė Fuentė de Kantoso miestelyje Estremaduroje. Pakrikštytas 1598 m. lapkričio 7 d. Jis anksti parodė polinkį piešimui ir tėvai, kurie buvo smulkių pirklių šeima, nusiuntė jį apie 1614-15 m. mokintis į Sevilijos dailininko Pedro Díaz de Villanueva dirbtuves. Spėjama, kad piligrimavimo kelionės metu Surbaranas galėjo pabūvoti Italijoje. 1616 m. datuojamas pirmasis jo paveikslas „Nekaltas prasidėjimas“. Pirmasis darbas rodo, kad Surbaranas buvo mokomas natūralistinės ispanų dailės, kurioje išaugo visa karta reikšmingų Ispanijos tapytojų. Sekantis Surbarano pasirašytas darbas datuotas tik 1625 m. 1617-28 m. Surbaranas praleido Lerenos mieste, netoli gimtųjų vietų. Tikriausiai tai susiję su vedybomis 1617 m. Jo pirmoji žmona María Paet mirė 1624 m., porai buvo gimę 3 vaikai. 1625 m. Surbaranas vedė turtingą Lerenos miesto našlę Beatriz de Morales. Lerenoje dailininkas atlikinėjo religinius paveikslus apylinkės vienuolynams ir bažnyčioms.
1625 m. jis buvo užsakytas sukurti altorinį paveikslą Šv. Petro tema Sevilijos katedroje. 1626 m. Surbaranas pasirašė kontraktą 21 paveikslų serijai Šv. Petro Nolasko tema, kurie buvo skirti naujai pastatytam San Pablo el Real vienuolynui Sevilijoje. Šie paveikslai išgarsino dailininką. Maždaug tuo metu Surbaranas atliko keletą paveikslų Šv. Bonaventūro tema, aplankė Madride Diegą Velaskesą. 1629 m. Sevilijos miesto tarybos kvietimu Surbaranas persikėlė į Seviliją, kur gyveno iki 1658 m. 1639 m. mirė jo antroji žmona, o 1644 m. jis vedė trečiąkart, vėl pasiturinčią našlę Leonor de Tordera. 1630-ųjų viduryje Surbaraną lydėjo sėkmė, jis buvo pasiturinčiu žmogumi. 1638 m. dekoravo šventinį laivą, kurį Sevilijos miestas padovanojo karaliui. Tuo metu jis susilaukė vienintelio karališkojo užsakymo naujai pastatytuose Buen Retiro rūmuose Madride (neišlikę). Kartu tai buvo vieninteliai Surbarano paveikslai mitologinėmis-alegorinėmis temomis.
Vėlesniais metais Surbarano talentas smuko, jis pradėjo gauti mažiau užsakymų ir nuskurdo. Jo dailė rodė provincialumo ženklus. 1658 m. dailininkas persikėlė į Madridą ieškodamas užsakymų. Tačiau jau tuo metu negalėjo atlaikyti kitų dailininkų konkurencijos, buvo laikomas senamadišku lyginant su Bartolomé Esteban Murillo. Paskutiniu jo darbu laikomas 1662 m. paveikslas „Madona su Kūdikiu ir Šv. Jonu Krikštytoju“ (Bilbao muziejuje). Surbaranas mirė beveik visų užmirštas 1664 rugpjūčio 27 d. Madride. Buvo palaidotas Recoletos Agustinos Descalzos bažnyčioje. Vėliau bažnyča buvo nugriauta ir Surbarano kapas pražuvo. Surbarano dailės darbams būdingas tenebrizmas ir Karavadžo dailės bruožų įtaka. Temos išskirtinai religingos. Vienu žinomiausių jo darbų yra „Šv. Bonaventūras ir angelas“, kuriame vaizduojamas Šv. Bonaventūras, maldoje prašantis Dangaus pagalbos dėl naujo popiežiaus išrinkimo, ir vizijoje jam pasirodantis angelas su patarimu.
Bronius Stosiūnas
Bronius Stosiūnas (1887 m. sausio 20 d., senu stiliumi sausio 8 d. Dzenkūniškės, Semeliškių valsčius, Trakų apskritis – 1946 m. liepos 2 d. Južnouralskas, Sverdlovsko sritis, Rusija) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius, rašytojas, valstybės veikėjas, 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis.
Biografija
Baigęs Semeliškių pradžios mokyklą ir Trakų mokytojų seminariją, nuo 1906 m. iki 1915 m. dirbo „Šaltinio“ redakcijoje, nuo 1912 m. Nr. 23 iki 1915 m. Nr.33 savaitraščio redaktorius, 1911–1914 m. jo priedo „Šaltinėlis“ redaktorius. 1913–1915 m. Seinuose leido ir redagavo žurnalą jaunimui „Vainikas“. Kartu bendradarbiavo leidiniuose „Spindulys“, „Artojas“, „Vienybė“, „Draugija“, „Viltis“.
Watson
Watson − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bronius Stosiūnas
Biografija
1907–1919 m. Krikščionių demokratų partijos narys. Pirmojo pasaulinio karo metais mokytojavo Semeliškėse. 1917 m. dalyvavo rugsėjo 18–22 d. vykusioje Vilniaus konferencijoje. Vienas iš 1918 m. Lietuvių katalikų jaunimo sąjungos „Pavasaris“ steigėjų, 1918–1919 m. jos pirmininkas. 1918 m. redagavo žurnalą „Pavasaris“. Nuo 1919 m. vasario mėn. įsijungė į savivaldybių ir apskričių steigimo darbus. 1919 m. paskirtas Trakų apskrities viršininku. Vėliau dirbo Vidaus reikalų ministerijos Piliečių apsaugos departamente. Įsteigė ir 1922–1923 m. redagavo „Milicijos žinios“. Daug rašė į leidinius „Rytų Lietuva“, „Karo archyvas“.
Nuo 1925 m. gegužės 5 d. iki 1926 m. rugsėjo 15 d. ir nuo 1926 m. gruodžio 19 d. iki 1927 m. kovo 31 d. Šiaulių apskrities viršininkas. Atsiųstas iš karto po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo į „raudonuosius“ Šiaulius, kuriuos valdė socialdemokratai, susidūrė su mandagiu naujosios Lietuvos valdžios nutarimų ignoravimu.
Nuo 1927 m. balandžio 1 d. iki 1930 m. rugpjūčio 1 d. Panevėžio apskrities viršininkas. Iš karto ėmėsi aktyvios veiklos, ypač didelį dėmesį skyrė taisyti keliams. Nesitaikstė su prastai dirbančiais pareigūnais. 1927 m. buvo padėtas kertinis akmuo ir pradėta naujos, modernios ligoninės statyba, jai iš vyriausybės gauta 50 tūkstančių litų. Nuo 1928 m. rugsėjo 1 d. Panevėžio mieste, o vėliau ir apskrityje, įvestas privalomas pradinis mokslas. Jam teko įgyvendinti naująjį 1929 m. spalio 7 d. Savivaldos įstatymą, kuris suvaržė valsčių savivaldybių teises, nes buvo įvestos seniūnijos, bet sustiprino centralizuotą apskričių valdymą. Jo žmona tapo Panevėžio ligonių kasos tarybos valdybos nare, buvo viena iš Panevėžio moterų šaulių būrio įkūrėjų.
Nuo 1930 m. Ukmergės apskrities viršininkas, 1937–1939 m. liepos 1 d. Alytaus apskrities viršininkas. Nuo 1939 m. liepos 1 d. iki 1940 m. birželio 14 d. Utenos apskrities viršininkas. Vokiečių okupacijos metais vadovavo Utenos metrikacijos skyriui. 1945 m. suimtas, kalintas Rusijos lageriuose.
Tirič Miras
Tirič Miras − kalnas Pakistano šiaurėje, aukščiausia Hindukušo viršukalnė.
Šaltmėtė
Šaltmėtė (Mentha spicata) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos mėtų (Mentha) genties augalų rūšis. Kilusi iš Egipto, Pietryčių Europos, Vakarų Azijos, tačiau dabar kultivuojama visoje Europoje.
Tikrieji pitonai
Tikrieji pitonai (Python) – pitoninių (Pythonidae) šeimos roplių gentis. ŠIuo metu genčiai priskiriamos septynios rūšys.
Šaltmėtė
Daugiametis žolinis, 30 – 100 cm aukščio augalas. Stiebas status, tvirtas. lapai priešiniai, kiaušiniški, plaukuoti, smarkiai dantytais kraštais. Žiedynai – stiebų viršūnėse, sudaryti iš smulkių, kvapnių, rausvų žiedelių.
Šaltmėtė Lietuvoje nuo seno auginama darželiuose kaip prieskoninis ir dekoratyvinis augalas. Kartais sulaukėja.
Augale yra 0,7 – 1,8 % eterinių aliejų. Šaltmėtės aromatas švelnus, nepalieka aštraus šalčio jausmo burnoje kaip pipirmėtė. Augalo dalimis gardinami konditerijos gaminiai, padažai, gaminamos arbatos, vartojama peršalus.
Šaltiniai
thumb|left|220px|Požymiai
Tirič Miras
Tirič Miras išsidėstęs už 240 km į šiaurės vakarus nuo Nanga Parbato kalno ir apie 300 km nuo Kabulo ir Pešavaro. Kalnas atsišakoja į visas puses ir tos atšakos jungia jį su kitomis viršukalnėmis. Tarp šių viršukalnių yra stambūs ledynai.
1950 m. pirmą kartą į Tirič Mirą užkopė norvegų ekspedicija, vadovaujama Arnė Neso (Arne Næss).
Mokestinė prievolė
Mokestinė prievolė (mokestinė pareiga) – mokesčio įstatymo pagrindu atsirandanti mokesčių mokėtojo pareiga teisingai apskaičiuoti mokestį, laiku sumokėti mokestį bei su juo susijusias sumas į biudžetą ir vykdyti pareigas, susijusias su mokesčių apskaičiavimu ir sumokėjimu. Mokestinės prievolės turinys, jos atsiradimo, vykdymo ir pasibaigimo tvarka ir pagrindai Lietuvos Respublikos mokesčių teisės aktuose turi būti aiškiai apibrėžti (LR MAĮ 9 str. „Apmokestinimo aiškumo principas“).
Ačų kalba
Ačų kalba arba gvajakų kalba – tupių-gvaranių kalbų šeimos kalba, priklausanti gvaranių kalbų grupei (tačiau nelaikoma gvaranių kalbos dialektu). Vartojama rytų Paragvajuje (Aukštutinėje Paranoje ir Kaguasu) gyvenančių indėnų ačų (gvajakų). Kalbančiųjų skaičius – 1360.
Vanna (dainininkė)
Ivana Ranilović-Vrdoljak (g. 1970 m. rugsėjo 1 d. Koprivnicoje, Jugoslavijoje, dabartinėje Kroatijoje) – pop dainininkė iš Kroatijos. Ji taip pat žinoma sceniniu vardu Vanna.
Biografija
Nuo 10 metų dalyvavo įvairiuose nacionaliniuose vaikų ir jaunimo konkursuose. Lankė muzikos mokyklą Koprivnicoje. 1989 metais debiutavo Zagrebfest festivalyje, kiek vėliau buvo kroatų grupės Boa vokalistė.
Profesionalios dainininkės karjerą pradėjo 1992 m. Tais pačiais metais prisijungė prie Eurodance grupės Electro Team, kuri buvo ne tik jos narė, bet ir rašė dainas. Grupė laimėjo daug svarbių Kroatijos muzikos apdovanojimų. Be to, visi oficialūs grupės albumai tapo platininiais. Daina „Tek je 12 sati“ tapo hitu ir tapo populiari visoje buvusioje Jugoslavijoje.
1997 metais Vanna paliko grupę ir pradėjo solinę karjerą bei įrašė savo pirmąjį albumą „I to sam ja“. Trejus metus iš eilės (1999, 2000 ir 2001 m.) laimėjo muzikos festivalį Zadarfest (surengtas Zadare). Jos albumas „24 sata“, išleistas 2000 metais, šalyje tapo auksiniu.
2000 m. Kroatijos nacionaliniame finale į Euroviziją Dora užėmė antrą vietą. Antrą kartą dalyvavo 2001 metais ir jame užėmė pirmą vietą. Netrukus po atrankos, dainininkė pagimdė dukrą Jana. Vanna atstovavo Kroatijai 2001 m. Eurovizijos konkurse Kopenhagoje ir jame su daina „Strings of My Heart“ užėmė 10 vietą.
Po Eurovizijos, Vanna išleido koncertinį albumą „Vanna u Lisinskom“ ir laimėjo Zadarfest konkursą su daina „Više nisi moj“.
Akis (Alytaus r.)
Akis – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Alytaus. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,2 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 91 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – plyti ~ 9 ha dydžio pelkė. Aplinkui driekiasi pievos ir dirbami laukai. Ežerą prateka Z-3 upelis (Zembrės intakas). Rytinėje pakrantėje įsikūręs Talokių kaimas.
Webber
Webber − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Oliokminsko ulusas
Oliokminsko ulusas  – ulusas pietinėje Jakutijoje. Administracinis centras – Oliokminskas.
Geografija
Ulusas ribojasi su Irkutsko sritimi ir Užbaikalės kraštu. Būdingas kalnuotas reljefas: didžiąją dalį užima Oliokmos-Čaros plokščiakalnis ir Čugino plokščiakalnis, šiaurėje – Lenos plynaukštė, pietuose – Udokano kalnagūbris. Teka Lenos upė ir jos intakų gausa: Oliokma, Čara, Tokas, Namana, Marcha, Buotama, Tuolba, Biriukas, Amga ir kt.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -30–35 °C, liepos mėnesio +12–18 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 200–300 mm.
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2007 m.):
Gyvenvietės
Pagrindinės uluso gyvenvietės:
Saulės sistema
upright=1.5|thumb|Saulės sistema upright=1.5|thumb|right| Saulės ir jos planetų palyginamieji dydžiai Saulės sistemą sudaro centrinis jos kūnas Saulė ir aplink ją skriejantys įvairūs kosminiai kūnai: 8 planetos ir nykštukinės planetos su savo palydovais, asteroidai, kometoidai, įvairios tarpplanetinės dulkės bei dujos ir kt. Nors Saulės sistema galima vadinti bet kurią sistemą turinčią vieną arba kelias žvaigždes (saules), šiame straipsnyje „Saulės sistema“ reiškia mūsų Saulės sistemą.
Pagrindiniai Saulės sistemos kūnai (be Saulės) yra aštuonios planetos: Merkurijus, Venera, Žemė, Marsas, Jupiteris, Saturnas, Uranas ir Neptūnas. Šių planetų orbitos yra labai panašios – jos skrieja aplink Saulę beveik vienoje plokštumoje (todėl, šios planetos juda dangaus skliautu netoli ekliptikos, per tuos pačius žvaigždynus kaip ir Saulė), o jų orbitos nedaug kuo skiriasi nuo apskritimo. 1930 m. atradus Plutoną, Saulės sistema buvo laikoma sudaryta iš 9 planetų, tačiau, atradus Eridę, Plutonas su ja ir kitais panašiais kūnais 2006 m. Tarptautinės astronomų sąjungos sprendimu buvo priskirti nykštukinių planetų kategorijai.
Saulės masė sudaro pagrindinę visos sistemos masės dalį – 99,86 %. Kiti objektai: aštuonios planetos, nežinomas kiekis nykštukinių planetų, 173 natūralūs planetų palydovai (2014 m. duomenimis), keturios planetų žiedų sistemos, apie 1 mln. asteroidų (didesnių nei 1 km skersmens), tikriausiai apie trilijoną kometų.
Saulės sistemos dydis, ribos
Kad būtų galima įsivaizduoti Saulės sistemos mastus, sumažinkime ją 10 milijardų kartų ir pabandykime įsivaizduoti, kaip atrodys planetos, kokiu atstumu nuo Saulės jos skrietų.
Saulė tokiame modelyje atrodytų kaip 14 cm dydžio arbūzas, nuo kurio už 6 metrų skrietų pusės aguonos grūdo dydžio Merkurijus, už 11 m skrietų aguonos grūdo dydžio Venera, o už 15 m panašaus dydžio Žemė. Kiek toliau, už 23 m skrietų Marsas, kurio dydis prilygtų pusei aguonos grūdo. Žymiai toliau, už 78 m ir 140 m lazdyno riešuto dydžio skrietų Jupiteris ir Saturnas, už 290 m ir 450 m pusės lazdyno riešuto dydžio Uranas ir Neptūnas. Kiek daugiau nei už pusės kilometro (600 m) skrietų pusės aguonos grūdo dydžio nykštukinė planeta Plutonas. Dar toliau skrietų 3/4 Plutono dydžio kita nykštukinė planeta – Sedna.
Saulės sistemą gaubia nedidelės energijos, elektros krūvį turinčių elementariųjų dalelių debesis, sukuriamas Saulės vėjo (heliosfera). Ribos, ties kuriomis šio vėjo spaudimas susilygina su tarpžvaigždinių dalelių sukuriamu spaudimu (vadinamoji heliopauzė), laikomos galutinėmis Saulės sistemos ribomis. Jas yra eksperimentiškai nustatę „Voyager 1“ (85 astronominiai vienetai, AU) ir „Voyager 2“ (76 astronominiai vienetai, AU) automatiniai laivai. Skirtingi atstumai rodo, jog debesies forma nėra taisyklinga. Manoma, jog ją formuoja Saulės judėjimas aplink Galaktikos centrą – Saulės judėjimo kryptimi heliosfera yra suspaudžiama.
Saulės sistemos padėtis galaktikoje
Saulės sistema priklauso spiralinei Paukščių Tako galaktikai, yra jos Oriono vijos vidinėje pusėje. Saulė yra 8,5 kpc atstumu nuo galaktikos centro (kitais vertinimais, ji gali būti 7 kpc ar 8,7 kpc atstumu) ir 5−30 pc atstumu nuo galaktikos disko centrinės plokštumos. Galaktikos diskas Saulės srityje sukasi apie 220 km/s greičiu (Vietinės rimties standartas, VRS) ir Saulės sistemos greitis yra dar apie 17−22 km/s greitesnis. G tipo žvaigždės paprastai juda 40−45 km/s greičiau už VRS ir kodėl Saulė yra lėtesnė, nežinoma. Dėl greičio skirtumo Saulė apie galaktikos diską sukasi ne apskritimu, o kvazieliptine orbita, kurios ribos svyruoja tarp 8,4 ir 9,5 kpc nuo centro. Aplink galaktikos centrą Saulė apsisuka per 225−250 mln. metų ir šiuo metu ji artėja prie arčiausio galaktikos centrui taško. Saulė juda taško danguje Heraklio žvaigždyne kryptimi (Saulės apeksas). Papildomai Saulė juda vertikaliai galaktikos diskui apie 52−74 mln. metų periodu nutoldama nuo galaktikos disko centrinės plokštumos ±49−93 pc. Šie dydžiai tokie netikslūs, nes nėra įvertintas tamsiosios medžiagos kiekis galaktikoje. Saulės sistema kirto galaktikos disko centrinę plokštumą prieš 2−3 mln. metų ir juda galaktikos „šiaurės“ kryptimi. Saulės kelias vertikalioje plokštumoje atrodytų kaip bangavimo kreivė.
Artimiausia Saulei žvaigždė yra Kentauro proksima, esanti apie 1,3 pc atstumu nuo Saulės ir 10 kart mažiau masyvi (0,1 M_\odot). Ji yra nutolusi apie 0,06 pc nuo dvinarės Kentauro alfos žvaigždės, aplink kurią sukasi. Ketvirta arčiausia Saulei yra raudonoji nykštukė Barnardo žvaigždė, kuri yra 1,83 pc atstumu ir artėja link Saulės. Iš artimiausių Saulei žvaigždžių ryškiausia yra Sirijus (2M_\odot, dvinarė žvaigždė), esantis 2,6 pc atstumu. Saulės sistemos kaimynystė yra reta žvaigždėmis, jų tankumas yra 0,11/pc3. Ši sritis vadinama Vietiniu burbulu, kurio skersmuo apie 120 pc. Tai besiplečiantis įkaitusios retos plazmos kamuolys, tikriausiai susidaręs praeityje sprogus kelioms supernovoms. Saulė yra šio burbulo pakraštyje ir kartu apie 2−5 pc skermens Vietiniame tarpžvaigždiniame debesyje, kuris tikriausiai yra buvusios supernovos dujų likučiai.
Saulės sistemos objektai
thumb|right| Saulės sistemos planetų palyginamieji dydžiai thumb|right|upright=2| Saulės sistemos kūnų palyginamieji vidutiniai atstumai nuo Saulės (kūnų dydžiai neproporcingi atstumams, spalvos invertuotos) thumb|right| Saulės sistemos Žemės grupės planetų palyginamieji vidutiniai atstumai nuo Saulės (planetų dydžiai neproporcingi atstumams, spalvos invertuotos) Daugybę Saulės sistemoje esančių objektų galima suskirstyti į keletą kategorijų. Pastaraisiais metais paaiškėjo, kad šis skirstymas į kategorijas negali būti toks griežtas kaip anksčiau buvo įprasta. Dažniausiai ir šioje enciklopedijoje Saulės sistemos objektai skirstomi į:
Pagal atstumą nuo Saulės objektai išsidėstę (žr. schemas):
Orto debesis yra labai tolimų objektų nuo Saulės sritis. Manoma, kad šie objektai nėra išsidėstę plokštumoje, o gaubia Saulės sistemą kaip sfera. Šios srities objektų orbitos gali būti pasvirusios į Saulės ekliptiką 90° kampu ir jie gali suktis įvairiomis kryptimis.
Planetų judėjimas
Aplink Saulę kartu su Žeme skrieja kitos planetos – vienos skrieja tarp Žemės ir Saulės, kitos už Žemės. Planetos skriejančios tarp Žemės ir Saulės vadinamos vidinėmis planetomis (Merkurijus, Venera), o kitos – išorinėmis (Marsas, Jupiteris, Saturnas, Uranas, Neptūnas) planetomis. Ši klasifikacija yra atskirta todėl, kad vidinių ir išorinių planetų matomasis judėjimas labai skiriasi.
Vidinių planetų matomasis judėjimas
Šios planetos visada matomos tik šalia Saulės rytais (vakarų elongacija) arba vakarais (rytų elongacija). Planetos nėra matomos tik tada, kai jos yra už Saulės (viršutinė jungtis) arba tarp Žemės ir Saulės (apatinė jungtis), retkarčiais galima planetas pamatyti ir esančias tarp Žemės ir Saulės – tuo metu planetos keliauja per Saulės diską (tranzitas).
Planeta, tik išlindusi iš už Saulės, pasirodo vakaruose, yra toli už Saulės, todėl jos regimasis skersmuo yra mažas, o fazė artima pilnačiai, nes Saulė apšviečia visą atgrežtą planetos diską. Judėdama link rytų elongacijos planeta sparčiai pradeda artėti link Žemės (vidinės planetos skrieja aplink Saulę greičiau, nei Žemė), tačiau matomas planetos diskas mažėja ir panašėja į Mėnulio priešpilnio fazę. Pasiekusi rytų elongaciją planeta pakeičia judėjimo kryptį ir pradeda judėti atbulai – į vakarus, matomas pjautuvas ir toliau mažėja, kol pasiekia Saulę ir pradingsta iš vakarinio dangaus. Po kiek laiko ši planeta pasirodo rytiniame danguje netoli Saulės ir pradeda tolti nuo Saulės, kol pasiekia vakarų elongaciją. Čia planeta vėl pakeičia judėjimo kryptį ir pradeda skrieti į rytų pusę – artėja prie Saulės ir tolsta nuo Žemės.
Saulės sistemos kūnų fiziniai duomenys
Saulės, planetų ir kai kurių nykštukinių planetų orbitų ir fiziniai duomenys:
Saulės sistemos susidarymas
Saulės sistemos evoliucija nuo jos susidarymo iki mirties užima ilgą laikotarpį ir sudaro apie 10 milijardų metų. Šiuo metu paprastai sutariama, kad Saulės sistema susidarė iš šalto ir tankaus tarpžvaigždinės medžiagos debesies, sudaryto daugiausia iš helio ir vandenilio (H2), labiausiai Visatoje paplitusių elementų. Šiame debesyje taip pat galėjo būti vandens, ledo kristalų pavidalu. Šis debesis, po to kai įgavo pastovią formą (greičiausiai disko), sukdamasi pradėjo diferencijuotis: didžioji dalis centre sudarė prožvaigždę, būsimąją Saulę. Iš išorinių sluoksnių veikiant gravitacijos jėgoms susiformavo proplanetos.
Saulės sistemos tyrimai ir atradimai
Nuo senovės žmonėms buvo žinomi plika akimi matomi dangaus kūnai: Saulė, Mėnulis ir penkios planetos (Merkurijus, Venera, Marsas, Jupiteris ir Saturnas. Pirmieji nusakyti Saulės sistemos kūnų judėjimą matematiniais skaičiavimais I tūkst. pr. m. e. bandė babiloniečiai. Graikų filosofai rėmėsi geometrinių figūrų modeliais. Pitagoriečiai, o paskui juos Platonas ir Aristotelis, manė, kad Žemė yra pasaulio centre, o dangaus kūnai sukasi krištolinėse sferose aplink Žemę. Aristarchas iškėlė mintį, kad iš tikro Žemė sukasi aplink Saulę. Graikų astronomas Ptolemėjas, II a. dirbęs Aleksandrijoje, sukūrė geocentrinę dangaus kūnų sukimosi sistemą, kuri dominavo Europoje ir Artimuosiuose Rytuose daugiau nei 1000 metų. Tik 1543 m. paskelbta savo teorija Mikalojus Kopernikas atgaivino heliocentrizmo idėjas, kurios vėliau buvo patvirtintos. XVII a. pradžioje Johanesas Kepleris nustatė, kad dangaus kūnai juda elipsinėmis orbitomis, Galilėjas Galilėjus sukonstravo pirmąjį teleskopą ir atrado Jupiterio palydovus bei nustatė, kad Venera turi fazes, kas buvo reikšmingas argumentas heliocentrizmo naudai. 1781 m. atrastas Uranas, 1846 m. − Neptūnas, 1930 m. − Plutonas.
Sahlene
Anna Cecilia Sahlin (g. 1976 m. gegužės 11 d. Sioderhamne) – Švedijos dainininkė, geriau žinoma kaip Anna Sahlene (anksčiau Sahlene). 2002 m. ji atstovavo Estijai „Eurovizijos“ konkurse su daina „Runaway“.
Biografija
Gimė 1976 m. gegužės 11 d. Švedijos miestelyje Sioderhamne. Sahlene buvo vyriausias vaikas šeimoje, turi tris jaunesnius brolius ir tris jaunesnes seseris. Atlikėja dainuoja nuo mažens, be to, groja fortepijonu, violončele, gitara ir obojumi.
Savo karjerą pradėjo kaip aktorė: būdama devynerių metų, atliko pagrindinį vaidmenį filme „Alla vi barn i Bullerbyn“ (1986), pastatytame pagal Astridos Lindgren knygą „Padaužų kaimo vaikai“, o sekančiais metais pasirodė ir filmo tęsinys – „Mer om oss barn i Bullerbyn“.
Būdama 18-os metų, Sahlene persikėlė į Stokholmą, kur pradėjo dainininkės karjerą. Kelerius metus ji buvo Gospelo muziką atliekančios grupės „One Voice“ narė. „One Voice“ buvo pasirodę su garsiausiais Švedijos atlikėjais, tokiais kaip Eric Gadd, Carola Häggkvist ir Robyn. 1999 m. grupė pasirodė „Eurovizijos“ dainų konkurse kaip Charlotte Nilsson pritariantieji dainininkai, kur su daina „Take Me to Your Heaven“ laimėjo konkursą. 2000 metais šiame konkurse Sahlene pasirodė kaip Maltos atstovės Claudette Pace pritariančioji vokalistė.
Sahlene pirmasis solinis singlas buvo išleistas 2000 metais pavadinimu „The Little Voice“ (singlas didelio populiarumo nesulaukė, tačiau 2004 metais kūrinį perdainavo Hilary Duff). 2002 metais atlikėja išgarsėjo Europoje, kai su daina „Runaway“ „Eurovizijos“ konkurse atstovavo Estijai. „Runaway“ tapo populiarus ne tik Estijoje ir Švedijoje, bet ir kitose Šiaurės Europos ir Baltijos šalyse, taip pat Šveicarijoje ir Prancūzijoje.
2009 metais Sahlene su Maria Haukaas Storeng dalyvavo Švedijos muzikiniame konkurse „Melodifestivalen“ su daina „Killing Me Tenderly“.
Oliokmos–Čaros plokščiakalnis
Oliokmos–Čaros plokščiakalnis arba Oliokomos–Čaros kalnynas – kalnų sritis Rusijoje, rytų Užbaikalėje, Jakutijos teritorijoje, Čaros ir Oliokmos tarpupyje. Tęsiasi iš šiaurės į pietus 90 km, plotis – 10-50 km. Aukštis siekia 1402 m (pietuose). Vidutinis aukštis 800–1200 m. sudarytas iš klinties, metamorfinių skalūnų, turinčių granitines intruzijas. Būdingas vidutinkalnių reljefas.
Rain Lõhmus
miniatiūra|upright|Rain Lõhmus (2018)
Rain Lõhmus (1966 m. gruodžio 30 d. Estija) – estų finansininkas, verslininkas, vienas iš investicinės bankininkystės Baltijos šalyse pradininkų.
Biografija
1988 m. baigė TPI institutą, ekonomistas. 1999 m. mokėsi Harvarde.
Vienas „Lõhmus, Haavel & Viisemann“ (LHV) steigėjų, vadovų ir pagrindinių akcininkų. „LHV Bank“ stebėtojų tarybos pirmininkas. Daugelio bendrovių (kaip, pvz., LHV Asset Management, Baltic Ticket Holdings, Kodumajatehas, Audentes, Tarbegaas ir UAB „Vėjų spektras“) valdybų narys.
Dukra Susanna. Sūnus Karl Johani. Partnerė Inga Kolk.
Bačkininkėliai
Bačkininkėliai – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, kairiajame Nemuno krante. Kolektyviniai sodai. Stūkso Bačkininkėlių piliakalnis.
Etimologija
Kaimo vardas yra mažybinė Bačkininkų kaimo forma.
Istorija
Minimi nuo XVII a. Iki 1959 m. stovėjo apatinėje Nemuno terasoje.
Gečionys (reikšmės)
Gečionimis vadinami kaimai:
Weber
Weber − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Gečionys
Gečionys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje. Išlikę kai kurie Gečionių dvaro pastatai, tvenkinys, dalis parko. Stūkso akmuo „su dubeniu“.
Etimologija
Kaimo vardas yra asmenvardinis vietovardis, sudarytas prie asmenvardžio Gečas pridedant priesagą -onys.
Istorija
1596 m. minimas Gečionių dvaras.
Tanagriniai
250px|thumb|[[Rudapilvis aštriasnapis parulidas (Conirostrum speciosum)]] 250px|thumb|[[Didžioji tanagra (Oreomanes fraseri)]] 250px|thumb|[[Zylinė tanagra (Xenodacnis parina)]] 250px|thumb|[[Blizgusis riestasnapis (Diglossa lafresnayii)]] 250px|thumb|[[Patagoninė kalninė starta (Phrygilus patagonicus)]] 250px|thumb|[[Krokinis sikalis (Sicalis flaveola)]] 250px|thumb|[[Geltonbruvė chlorofonija (Chlorophonia callophrys)]]
Tanagriniai (Thraupidae) – žvirblinių (Passeriformes) paukščių šeima, kuriai priklauso vieni spalvingiausių Amerikos paukščių. Duguma rūšių suka atvirus puoduko formos lizdus. Minta vaisiais, vabzdžiais, čiulpia nektarą. Kelios tanagrų rūšys seka skruzdėlių kareivių kolonas ir gaudo jų pabaidytus vabzdžius.
Pasaulyje virš 260 rūšių:
Mozūriškiai (reikšmės)
Mozūriškiais vadinami kaimai:
1993 m. popiežiaus vizitas Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje
miniatiūra|250px|right|Jonas Paulius II [[Kryžių kalnas|Kryžių kalne, 1993 m.]]
1993 m. popiežiaus vizitas Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje – 61-oji apaštališkoji Jono Pauliaus II kelionė, įvykusi 1993 m. rugsėjo 4–10 dienomis. Popiežius aplankė Lietuvą, Latviją ir Estiją. Jis Lietuvoje praleido daugiausiai laiko – keturias dienas.
Rugsėjo 10 d.
miniatiūra|180px|right|Atminimo lenta, įamžinanti [[Jono Pauliaus II aikštė|Jono Pauliaus II aikštę Vilniuje]]
Įamžinimas
Jono Pauliaus II atminimas ir viešnagė Baltijos šalyse įamžinta pastatytais paminklais, atminimo lentomis ir kitais ženklais, jo vardu pavadinti maldos namai, parapijos, kiti objektai.
Skudutiškio apylinkė
Skudutiškio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Skudutiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Suginčių apylinkės, dalis Spulių apylinkės, dalis Vastapų apylinkės ir dalis Kaniūkų apylinkės, o dalis Skudutiškio apylinkės prijungta prie Vorėnų apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Svobiškio apylinkės, 1971 m. – dalis Vorėnų apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. Skudutiškio apylinkė prijungta prie Suginčių apylinkės.
Alfeldas (Vokietija)
Alfeldas – miestas vidurio Vokietijoje, Žemutinėje Saksonijoje, į pietus nuo Hanoverio, prie Leinės upės.
Svarbus popieriaus pramonės centras. Tai pat avalynės, metalo apdirbimo, kamštinės medienos dirbinių gamybos pramonė. Fagus gamykla – UNESCO paveldo objektas.
Veikia kraštotyros, zoologijos muziejai. Yra XV-XVI a. bažnyčia, XVI a. rotušė, XVI–XIX a. fachverkiniai gyvenamieji namai.
Istorija
Alfeldas įkurtas 1214 m.
Jan Majenas
thumb|left|250px|Jan Majenas žemėlapyje thumb|left|250px|Olonkinbienas Jan Majenas (Jan Mayen) − Norvegijos sala Atlanto vandenyne, esanti tarp Grenlandijos ir Norvegijos jūrų; 600 km į šiaurę nuo Islandijos, 500 km į rytus nuo Grenlandijos ir 1000 km į vakarus nuo Norvegijos.
1614 m. salą atrado olandų keliautojas Janas Majus. 1929 m. sala oficialiai prijungta prie Norvegijos. Nuo 1995 m. administruojama Nordlando apskrities.
Jan Majenas yra vulkaninės kilmės, iš dalies padengtas ledynais (ledynų plotas 117 km²). Sala sudaryta iš dviejų salų: didesnės šiaurinės ir mažesnės pietinės, kurias jungia 2,5 km pločio sąsmauka. Manoma, kad salos amžius apie 700 tūkstančių metų.
Aukščiausias salos taškas yra Berenbergo ugnikalnis (2277 m). Tai pats šiauriausias veikiantis ugnikalnis visoje Žemėje. Nuo 1732 m. iki 1985 m. užfiksuoti 6 išsiveržimai.
Vidutinė salos temperatūra vasarą būna +5 °C (didžiausia užfiksuota buvo +18 °C). Žiemą -5 °C (retkarčiais būna -20 °C). Tokį klimatą lemia Golfo srovė.
Virbalio Miesto Laukai
Virbalio Miesto Laukai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, apima Virbalio miestą supančias žemes. Virbalio Miesto Laukų seniūnaitija. Pro kaimą teka Rausvė su intaku Paviržupe, sudarytas Virbalio tvenkinys. Pietuose siekia Virbalgirį, vakaruose Kybartus. Kaimą kerta plentas, kelias.
Virbalio Miesto Laukai – vienas ilgiausių Lietuvos vietovardžių.
Apkartai (Ignalina)
Apkartai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Kazitiškio, 4 km į šiaurės rytus nuo Minčios, Ažvinčių–Minčios girioje, prie kelio. Į pietryčius nuo kaimo rastas Margavonės pilkapynas (Švedkapiai).
Istorija
XX a. pr. Apkartų užusienis pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Salako valsčių.
LTSR laikais priklausė Kazitiškio apylinkei.
Udokanas
Udokanas  – kalnagūbris Rusijoje, vidurio Užbaikalėje, Stano kalnyno sistemoje. Driekiasi Užbaikalės krašto ir Jakutijos teritorijose, Oliokmos intakų Čaros ir Chanio tarpupyje. Ilgis 250 km, plotis 40–90 km. Didžiausias aukštis siekia 2515 m. Būdingas aukštikalnių reljefas. Udokanas patenka į Udokano rūdingąją sritį, kurioje gausu vario rūdos telkinių.
Įsteigtas Udokano geologinis parkas.
Chuan Leon Maljorkinas
Doktor Chuan Leon Maljorkinas – miestelis ir apygarda rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, į vakarus nuo departamento sostinės Siudad del Estės. 8,8 tūkst. gyventojų (2009 m.). . Šalia miesto eina Siudad del Estės-Asunsjono kelias.
Mažmeninė bankininkystė
Mažmeninė bankininkystė, apibrėžiama kaip vartotojams ir mažosioms bei vidutinėms įmonėms teikiamos paslaugos, yra vienas iš svarbiausių bankininkystės sektorių. Mažmeninė bankininkystė aptarnauja smulkesnius individualius klientus, tuo tarpu didmeninė bankininkystė aptarnauja stambius institucinius ir korporacinius klientus. Mažmeninė bankininkystė apima įvairaus pobūdžio asmeninių paskolų išdavimą, santaupų kaupimo būdą, kai banke padėdami indėliai bei kreditinių bei debetinių kortelių valdymo paslaugas. Mažmeninės bankininkystės padalinius turi komerciniai bankai.
Radviliškio evangelikų liuteronų bažnyčia
Radviliškio evangelikų liuteronų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Radviliškyje, Dariaus ir Girėno g. 58.
Istorija
Radviliškio miesto centre stovinčiuose evangelikų liuteronų maldos namuose sovietmečiu veikė baldų krautuvė. Istorinės medžiagos apie vieną iš seniausių Radviliškio akmens mūro pastatų nėra daug. Žinoma, kad caro laikais tai buvo pašto užvažiuojamasis kiemas.
Radviliškio miesto seniūnija nykstančio pastato sutvarkyti negali, nes jis priklauso evangelikams liuteronams. Siūloma šiame pastate įrengti dailės galeriją. Ši idėja patraukli ir miesto valdžiai, ir vietos liuteronų bendruomenei. 2014 m. buvo paruoštas žemės sklypo prie bažnyčios suformavimo ir pertvarkymo projektas.
Liuteronų bendruomenei pamaldos laikinai rengiamos Gražinos pagrindinės mokyklos patalpose, Gražinos g. 8.
Naikiai (Ylavos apskritis)
Naikiai, Nauckai arba Dubkai (, nuo 1939 m. Neucken, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Дубки) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Naikjai prūsiškos kilmės. 1336 m. minimi Noyken. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. Lošių valsčiaus kaimas. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungti Elermiūlė, Palapas ir Rapelnas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nadeždino apylinkės kaimas.
Vicenza Calcio
Vičencos „Calcio“ – Italijos futbolo klubas iš Vičencos.
Istorija
Klubas įkurtas 1902 m. Geriausias klubo pasiekimas per tuos metus, tai antra vieta 1977–1978 m. Serie A, kai tapo vicečempionais.
Vėlesniais metais orginalusis klubas bankrutavo. Radosi naujas, kuris tarsi perėmė klubo tradicijas ir istoriją. dėl to kyla painiavos.
Klubo spalvos
Raudona ir balta.
Lenkija Eurovizijos šokių konkurse
Lenkija Eurovizijos šokių konkurse dalyvavo du kartus. Debiutavo 2007 m. Londone. Ten šokėjai Katarzyna Cichopek ir Marcin Hakiel užėmė 4 vietą. 2008 m. Glazge, Škotijoje Lenkijos atstovai Edyta Herbuś ir Marcin Mroczek iškovojo pirmą vietą.
Zara
„Zara“ – tarptautinis Ispanijos drabužių parduotuvių tinklas, priklausantis didžiausiai pasaulyje mados kompanijai „Inditex“. Visame pasaulyje yra daugiau nei du tūkstančiai „Zara“ parduotuvių, veikiančių 88 šalyse penkiuose žemynuose. Pardavinėja vyriškus ir moteriškus drabužius, įvairias aprangos detales, aksesuarus ir batus; turi mados linijas, skirtas vaikams, kurių drabužiai dažnai pardavinėjami atskirose parduotuvėse „Zara Kids“. Veikia ir interjero detalių salonai pavadinimu „Zara Home“.
„Zara“ mados pasaulyje garsėja neįprastomis marketingo idėjomis ir inovatyvumu, dažnai įvardijama kaip viena sėkmingiausių mados kompanijų pasaulyje.
Istorija
Pirmoji „Zara“ parduotuvė buvo atidaryta 1975 m. La Korunjos mieste Galisijoje, Ispanijoje. Po sėkmingų pardavimų kompanijos savininkas Amancio Ortega, kartu su tuometine žmona Rosalía Mera, pradėjo atidarinėti naujas parduotuves visoje šalyje. 1980 m. kompanija įžengė į tarptautinę rinką atidarydama parduotuvę Porto mieste Portugalijoje. 1989 m. „Zara“ atidarė pirmąją parduotuvę Jungtinėse Valstijose ir 1990 m. Prancūzijoje. Vėliau sekė Meksika (1992 m.), Graikija, Švedija, Belgija (1994) ir kitos šalys.
Ortega pavadinimą savo parduotuvei prieš jos atidarymą sugalvojo peržiūrėjęs filmą „Zorba the Greek“ (1964). Kiek vėliau paaiškėjo, jog pavadinimas jau buvo naudojamas vieno baro, įsikūrusio netoli parduotuvės. Baro savininkas pareiškė, jog pirkėjus klaidins dvi vietos tuo pačiu pavadinimu, esančios viena šalia kitos, todėl pasiūlė sugalvoti kitą pavadinimą, ir, kadangi raidžių formos jau buvo pagamintos, po įvairių bandymų galutinis pavadinimas išėjo „Zara“. Iš pat pradžių parduotuvė pardavinėjo drabužius už mažą kainą, kurie buvo panašūs į prabangius tuo metu populiariausias aukštosios mados prekes.
Kompaniją įkūrė ispanų verslininkas Amancio Ortega, kuris yra pats turtingiausias žmogus šalyje ir, 2014 m. „Forbes“ duomenimis, yra trečias turtingiausias žmogus visame pasaulyje. thumb|260px|Parduotuvė „Zara“ [[Sidnėjus|Sidnėjuje, Australijoje]] thumb|260px|„Zara“, esanti [[Barselona|Barselonos miesto centre]]
Leo Kuoklė
Leo Kuoklė (, 1924 m. kovo 3 d. Alūksnė – 1964 m. gruodžio 7 d. Ryga) – latvių tapytojas.
Zara
Plėtra
„Zara“ valdanti kompanija „Inditex“ per metus pagamina apie 840 mln. drabužių, 2012 m. turėjo 5900 parduotuvių 85 šalyse. Jų kiekis keičiasi labai dažnai, kompanija teigia atidaranti mažiausiai vieną parduotuvę kiekvieną dieną arba maždaug 500 parduotuvių per metus. Tais pačiais metais „Inditex“ turėjo 4400 parduotuvių Europoje, iš kurių beveik 2000 buvo Ispanijoje, tuo tarpu „Zaros“ pagrindiniai konkurentai atsiliko gana dideliu skirtumu. Švedų valdoma „H&M“ turėjo 2500 parduotuvių, ispanų „Mango“ – 2400, o britų kompanija „Arcadia Group“, valdanti „Topshop“, jų turėjo apie 3000.
Leo Kuoklė
Biografija
1942–1944 m. Rygoje dailės mokėsi privačiai. 1944–1948 m. studijavo Latvijos dailės akademijoje.
Kūryba
Nutapė įvairaus žanrų paveikslų, daugiausia portretų („Tereza“ 1955 m., „Baleto solistė Aija Baumanė“. „Bolero“ 1962 m., „Raimondo Paulo portretas“, 1963 m.), natiurmortų. Paveikslai spalvingi, realistinis vaizdas formuojamas išradinga kompozicija, faktūriniais deriniais. Sukūrė freskų. Jo iniciatyva Latvijoje pradėtos rengti jaunųjų dailininkų kūrybos parodos, pats parodose dalyvavo nuo 1943 m.
Zara
Plėtra
Internetinės „Zara“ parduotuvės veikia 22 pasaulio šalyse. „Zara“ yra vienas žymiausių drabužių parduotuvių tinklų visame pasaulyje; pagrindiniai tinklo varžovai yra „Uniqlo“, „Gap“ bei „H&M“.
Parduotuvės
2014 m. sausio 31 d. duomenimis, „Zara“ parduotuvės veikė šiose šalyse: (skliausteliuose – parduotuvių skaičius)
Atskiros parduotuvės pavadinimu „Zara Kids“, kuriose yra pardavinėjami 0–14 amžiaus vaikams skirti drabužiai ir batai, įsikūrusios šiose šalyse: (skliausteliuose – parduotuvių skaičius)