cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kamena Gura
Kamena Gura  – miestas pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, 95 km į pietvakarius nuo Vroclavo, Sudetų pašlaitėje, prie Bobro upės (ir jo intako Zadrnos žiočių). Apskrities (pavieto) centras. Miestas įsikūręs prie istorinio kelio, jungusio Sileziją ir Prahą (dabar juo eina plentas Bydgoščius–Praha). Stotis prie Valbžycho–Jelenia Guros geležinkelio linijos. Svarbus tekstilės pramonės centras (šilko, lino gaminių, trikotažo gamyba), taip pat siuvimo, odos ir avalynės pramonė, tekstilės pramoninių mašinų gamyba. Apdirbama mediena, maisto produktų, statybinių medžiagų, metalo dirbinių gamyba. Netoli miesto kasamas kvarcinis smėlis, dolomitas. Vystomas turizmas.
Esteris
Cheminės savybės
Galima hidrolizuoti ir šarmais, kaitinant:
Kamena Gura
Yra Žemutinės Silezijos audimo muziejus. Stovi XVI a. renesansinė Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia su XIV a. gotikine presbiterija, 1720 m. barokinė Rožinio Dievo Motinos bažnyčia, 1905 m. neorenesansinė rotušė, yra 1569 m. renesansinės pilies liekanos.
Istorija
Kamena Gura rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1249 m., o miesto teises gavo 1292 m. Pradžioje buvo pavaldi Silezijos Piastams, bet 1392 m. atiteko Čekijai. XVI-XVIII a. buvo didelis amatų ir prekybos centras, suklestėjo tekstilės pramonė.
Minimalus darbo užmokestis
Minimalus darbo užmokestis (minimali mėnesinė alga, MMA) – minimali alga (atlyginimas už darbą), nustatytas valstybės ir (arba) darbdavių bei profsąjungų susitarimu, už kurį legaliai leidžiama samdyti darbuotoją. Minimalus užmokestis paprastai skaičiuojamas darbo valandai.
RKL 2014–2015 m. sezonas
RKL 2014–2015 metų sezonas – 10-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 34 klubai. 16 varžosi A divizione, 18 B divizione.
Minimalus darbo užmokestis
Istorija
1894 m. Naujoji Zelandija pirmoji valstybė įteisina minimalų darbo užmokestį. MMA Australijoje įvestas 1896 m.; Didžiojoje Britanijoje – 1909 m.; JAV – 1938 m. Iš viso apie 100 šalių pasaulyje turi nusitačius MMA, iš kurių 22 priklauso Europos sąjungai. Švedija, Suomija, Danija, Austrija, Kipras bei Italija yra nenustačiusios MMA, bet jų darbuotojų profsąjungos vis vien derasi dėl minimalaus užmokesčio konkrečiuose ekonomikos sektoriuose.
2013 m. Afrikos Tautų taurės atranka
'''2013 m. Afrikos Tautų taurės atranka''' – atrankos procesas į 2013 m. Afrikos Tautų taurės čempionatą. Kadangi čempionatas vyks praėjus tik metams po praeito čempionato, atrankos procesas supaprastintas.
Minimalus darbo užmokestis
Istorija
1961 m. buvo pasirašyta Europos socialinė chartija, kuri nustatė, kad minimali mėnesinė alga turi sudaryti 68 % nuo vidutinės algos. 1996 m. šis reikalavimas buvo sumažintas iki 60 %. 1999 m. Lietuva ratifikavo Europos socialinę chartiją 2001 m. 2020 m. sausio 1 d. Lietuvoje minimalaus ir vidutinio atlyginimo santykis siekė apie 47,5 %.
2013 m. Afrikos Tautų taurės atranka
Atrankoje dalyvavo 48 CAF narės, tiesa, Svazilandas pasitraukė dar prieš turnyro pradžią.
Minimalus darbo užmokestis
MMA ir nedarbas
Neoklasikinė ekonomika tardama, kad darbo jėga yra tiesiog žaliava, teigia, kad dirbtinai padidinus jos kainą, jos pasiūla padidėja, tačiau paklausa sumažėja, ir taip turime prekės perteklių rinkoje. Darbo rinkoje toks perteklius virsta papildomu nedarbu, kuris būna didesnis, jei nustatytas minimalus atlyginimas, nei tada, kai jis nereguliuojamas. Taigi, padidinus minimalią algą padedama darbuotojams, kurių algos padidėja, tačiau nukenčia nepasamdyti (arba netenka darbo), nes silpni verslai mažina užimtumą.
Nagrinėjant realią situaciją, kai yra įvairaus laipsnio socialinės išmokos, kalbant apie realiai galimą monopolijos darbo rinkoje situaciją, kai pirkėjas (šiuo atveju darbdavys) turi tiek galių rinkoje, kad gali nustatyti darbo užmokesčio lygį, situacija tampa kitokia. Turint omenyje asimetrinę informaciją, mobilumo stygių ar tai, kad žmonės protauja, tai galima ir tokia situacija, kai minimalaus atlygio padidinimas padidina užimtumą.
Minimalaus darbo užmokesčio šalininkai teigia, jog jis sumažina išnaudojimą ir užtikrina, jog kiekvienas galės legaliai užsidirbti pragyvenimui. Minimalios algos padariniai, pasak šalininkų, yra pakilęs neturtingiausių gyvenimo lygis, visuminio vartojimo prieaugis, pakilęs darbo našumas (nes tikėtina, jei daugiau moki, daugiau ir reikalauji), sumažėjusi valstybės socialinių išmokų našta, didesnis noras dirbti, o ne naudotis socialinėmis išmokomis, galimai susitraukęs ekonomikos šešėlis, padidėjęs darbuotojų noras mokytis ar aukštesnis technologinis šalies gamybos lygis (kadangi brangesnė darbo jėga verčia ieškoti naujesnių technologinių jos pakaitalų).
Oponentai priešingai mini politinį-ekonominį protekcionizmą, kuris iš darbo rinkos pašalina silpnesnius (ar smulkius) konkurentus ir silpnina įmonių galias mažinti atlyginimus ekonomikai smunkant, didina nedarbą, didina sąnaudų infliaciją, gali iš darbo rinkos pašalinti ištisas gyventojų grupes ar mažina neturtingųjų norą mokytis.
Tiek šalininkų, tiek oponentų teiginiai gali būti ir yra patvirtinti rimtais empiriniais tyrimais. Kodėl darbo užmokesčiui ne visada galioja rinkos dėsniai, iki galo nėra aišku. Jozefas Stiglicas teigia, jog nukrypimus nuo rinkos dėsnių sukelia tai, jog tiek darbo ieškantys žmonės, tiek ir darbdaviai yra nepakankamai gerai informuoti apie įvairiose darbo vietose uždirbamus atlyginimus bei esamas laisvas darbo vietas.
Lietuvoje
Minimalus mėnesinis atlyginimas (bruto) Lietuvoje siekė 607 eurus (2020 m. sausio 1 d. duomenimis. ) Nuo 2020 liepos 1 d. pritaikius 400 eurų neapmokestinamų pajamų dydį MMA (neto) sudaro 447 eurų.
2020 metų pradžioje pagal nominalią (bruto) MMA išraišką eurais Lietuva yra 14 vietoje visoje Europos Sąjungoje ir lenkia aštuonias šalis - Bulgariją, Čekiją, Estiją, Latviją, Kroatiją, Rumuniją, Slovakiją, Vengriją. Iš pirmojo įspūdžio aukštą vietą Lietuva užima dėl to, kadangi šešios Europos Sąjungos valstybės (Austrija, Danija, Italija, Kipras, Suomija ir Švedija) yra nenustačiusios minimalaus atlyginimo. Taip pat, nuo 2019 m. sausio 1 d. visiems atlyginimams buvo pritaikytas 1,289 koeficientas (t. y. 2018 m. nustatytas 400 eurų minimalus atlyginimas perskaičiuotas į 515,60 eurus). Pagal realųjį (neto) MMA Lietuva lenkia keturias šalis (Bulgariją, Latviją, Rumuniją ir Vengriją) ir kartu su Kroatija dalijasi 17-18 vietas iš 22 Europos Sąjungos valstybių, kurios yra nusistačiusios MMA.
Lietuvos realusis (neto) minimalus atlyginimas sudarė 437 eurus ir buvo 19% aukštesnis nei Latvijos (366 eurai) bet 20% žemesnis nei Estijos (546 eurai). Lietuva patenka tarp ES šalių, kur per pastaruosius dešimt metų MMA augo sparčiausiai. Atmetus 2019 metais pritaikytą atlyginimų perskaičiavimo koeficientą, Lietuvoje MMA nuo 2010 iki 2020 m. išaugo 104%, Estijoje - 110%, Latvijoje – 68%. Minimalus darbo užmokestis Lietuvoje padvigubėja maždaug kas dešimtmetį (2000 metais siekė apie 125 eurus, 2010 metais - 231 eurą, 2020 metais - 471 eurą, atmetus perskaičiavimo koeficientą).
2018 m. darbuotojų, dirbančių visą darbo dieną ir gaunančių minimalią algą, buvo apie 25 500 (apie 2,5% visų dirbančiųjų). Tuo tarpu dirbančių ne visu etatu ir gaunančių ne daugiau kaip minimalią algą (neturint jokių kitų deklaruojamų pajamų) buvo apie 123 000 (apie 10,9% visų dirbančiųjų). Lietuvos šešėlinė ekonomika didesnė nei kitų Europos sąjungos šalių.
Amidai
right|thumb|right|200px|Amidų [[funkcinė grupė. R, R', ir R '' gali būti H arba organinė grupė.]]
Amidai – organinių junginių klasė. Gaunami aminams reaguojant su karboksirūgštimis.
Derikas
Derikas  – miestas Sent Vinsente ir Grenadinuose, Bekijos saloje, kuri yra dalis Grenadinų salynų, pietinėje pakrantėje, Grenadinų parapijoje. Prie kelio į Port Elizabetą, kuriame yra jūrų uostas. Yra J. F. Mitchell oro uostas.
Aukštutiškė
Aukštutiškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Varsėdžių.
Budzenas
Budzenas  – miestas, įsikūręs Fukuokos prefektūroje, Japonijoje. Čia gyvena apie 27,6 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1955 m. balandžio 10 d.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – rododendras, medis – raudonoji vaškuonė.
Barskūnų pagrindinė mokykla
Širvintų rajono Barskūnų pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Širvintų raj., Barskūnuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba ir lenkų kalba. Įstaigos kodas 190363326. Steigėjas Širvintų rajono savivaldybės taryba. Filialas: Širvintų rajono Barskūnų pagrindinės mokyklos Medžiukų pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
miniatiūra|240px|left|Šalia mokyklos – kryžius ir mokyklos 100-mečio jubiliejaus akmuo
Barskūnuose mokykla įkurta 1910 m. rugsėjo 1 d., darbas mokykloje prasidėjo lapkričio 6 d. Ji vadinosi liaudies mokykla. Pagal socialinę padėtį daugiausia valstiečių vaikai iš aplinkinių kaimų, buvo mokoma rusų kalba. Mokykla buvo privačiame name. Baigiantis II pasauliniam karui sudegė Vincento Matulianeco sodyba, kurioje buvo įsikūrusi mokykla, o kartu sudegė ir visi dokumentai. Žinoma, kad tuo metu buvo mokoma lenkų kalba. Karo metais darbas mokykloje nenutrūko, tik persikėlė į kitą didesnę sodybą. Mokyklos archyve išlikę dokumentai nuo 1946 m. Šalia lenkų gimtąja kalba mokymo atsiranda ir lietuviškos klasės. Mokykla vis dar tebebuvo pradinė (4 klasės). 1952 m. mokykla tapo septynmete su dėstomąja lenkų kalba. Pamokos vyko atskiruose pastatuose, taip pat gretimame Levaniškių kaime. 1959 m. mokykla pertvarkyta į aštuonmetę, 1964 m. ji mokykla persikėlė į naujai pastatytą dviejų aukštų mūrinį pastatą, kuriame vaikai mokėsi iki XXI a. 1986 m. liko tik lenkų gimtąja kalba mokomos klasės, mokykla vadinosi nepilna vidurinė, nuo 1989 m. – devynmetė, nuo 1996 m. – pagrindinė. Nuo 2000 m. mokykloje įkurtos klasių gimtąja lietuvių kalba grupės. 2005 m. sausį prie mokyklos prijungtas Medžiukų pradinio ugdymo skyrius, kuriame mokyta lietuviškai.
2019 m. mokykla uždaryta.
Chorožicė
Chorožicė  – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Simieno kalnai
thumb|250px|Simieno krioklys Simieno kalnuose
Simieno kalnai  – Etiopijos kalnyno dalis šiaurinėje Etiopijoje, į šiaurės rytus nuo Gondero. Tai aukščiausia kalnyno dalis su aukščiausiu šalyje Ras Dašano kalnu (4543 m). Kitos svarbios viršukalnės – Biuatas (4437 m) ir Aba Jaredas (4460 m). Tai viena iš nedaugelio Afrikos vietų kur reguliariai būna sniego.
Pirmą kartą paminėti IV a. graikų inskripcijoje Monumentum Adulitanum kaip „nepasiekiami kalnai, padengti sniegu“.
Simieno kalnai įeina į Simieno nacionalinį parką.
Adomo Mickevičiaus ąžuolas
miniatiūra|Mickevičiaus ąžuolas pavasarį left|150px Adomo Mickevičiaus ąžuolas – gamtos paminklas, esantis Aukštadvario dvaro parke. Ąžuolas yra 1,3 m skersmens, apie 20 m aukščio, 4,4 m apimties. Medis pavadintas Adomo Mickevičiaus vardu, nes manoma, jog jis mėgdavęs lankytis Aukštadvaryje, sėdėti po ąžuolu dvaro rūmų parke netoli piliakalnio. Vienas Aukštadvario dvaro vadovų filomatas P. Malevskis buvo A. Mickevičiaus bičiulis.
Hitman
Hitman – stealth / action žanro kompiuterinių žaidimų serijos bendras pavadinimas. Visuose serijos žaidimuose veiksmas rutuliojasi apie profesionalų samdomą žudiką Codename 47 (trumpiau 47). Žaidimuose yra daug smurto, tad jis skirtas tik suaugusiems.
Žaidimus sukūrė Danijos kompanija „IO Interactive“, kuri priklausė „Square Enix“. Dabar kompanija priklauso „Warner Bros. Interactive Entertainment". 2007 metų spalį buvo išleistas filmas „Hitman“, sukurtas remiantis žaidimų serijomis. Jame pagrindinį vaidmenį atlieka Timothy Olyphant, taip pat vaidina Robert Knepper.
Žaidimams padėjo išgarsėti tiksliai perteikianti žaidimo temą kompozitoriaus Jesper Kyd muzika.
Žaidimai
2015 m. duomenimis, pirmieji 5 serijos žaidimai parduoti 8 mln. kopijų tiražu.
Gomantlaukis
Gomantlaukis – kaimas centrinėje Rietavo savivaldybės dalyje, pusiaukelėje nuo Rietavo iki Tverų.
Juodeliai (Elektrėnai)
Juodeliai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km nuo Ausieniškių.
Humoristinė daina
Humoristinė daina – daina, kurioje apdainuojant bet kuriuos reiškinius, įvykius, vaizduojamos juokingos situacijos, išryškinami komiškieji jų bruožai.
Tematika
Humoristinių dainų tematika įvairi, tačiau dominuoja buitinės temos. Komiškai vaizduojami vyro ir žmonos tarpusavio santykiai, jaunimo meilės bei vedybiniai rūpesčiai. Parodomos panaikinamos žmonių ydos, šaipomasi iš jų būdo ypatybių, elgsenos, išvaizdos. Dažnai šių dainų objektas būna tam tikro statuso, luomo, profesijos, tautybės, atskirų vietovių bei tarmių atstovai. Šiam žanrui priskiriamos linksmos dainelės apie gyvūnų nuotykius. Humoristinės dainos buvo dainuojamos įvairių sueigų, pasilinksminimų metu, tačiau nėra glaudžiai susijusios nei su apeigomis, nei su kuriomis nors buitinėmis tradicijomis.
Baku salynas
thumb|right|250px|Baku salynas [[Kaspijos jūra|Kaspijos jūroje.]]
2011 m. pradėtos dirbtinių Khazar salų naujam miestui statybos.
Ekologija
Baku salyno augmenija ir gyvūnija buvo labai pažeista dėl naftos gręžinių taršos, švyturių ir dujų gavybos įrenginių. Dėl taršos salose išnyko kaspiniai ruoniai. Sumažėjo eršketinių žuvų populiacija. Rudagalvės kryklės, sidabriniai kirai ir ausuotieji kragai persikėlė į kitas vietoves. Visame salyne pastatytas tik vienas vandens valymo įrenginys.
Krainos kunigaikštystė
Krainos kunigaikštystė arba Krainos hercogystė  – kunigaikštystė, egzistavusi 1364–1804 ir 1816–1918 m., priklausiusi Šventajai Romos imperijai, Habsburgų monarchijai. Didžiąją dalį istorijos jos teritorija apėmė sritis, kur dabar yra Slovėnija (istorinis Krainos regionas).
Istorija
Kunigaikštystė buvo iki tol čia egzistavusios Krainos markos tąsa, po to, kai jos markgrafas Rudolfas iš Habsburgų dinastijos savavališkai pasiskelbė kunigaikščiu. Tai jis padarė be Šventosios Romos imperatoriaus sutikimo.
Kunigaikštystė liko Habsburgų monarchijoje iki pat XX a. Habsburgai Austrijos erchercogai paveldėdavo Krainą kartu su Karintija, Štirija ir Goricija. Tik 2 kartus šios kunigaikštystės išskirtos iš bendrų Habsburgų valdų kaip Vidinė Austrija, valdoma atskiros dinastinės linijos. Iš visų Vidinės Austrijos kunigaikštysčių Kraina buvo mažiausiai germanizuota. Didžioji dalis gyventojų išlaikė slavišką slovėnų kalbą.
Pasibaigus I Pasauliniam karui Sen Žermeno sutartis numatė Austrijos-Vengrijos padalinimą. Remiantis etniniu principu Krainos kunigaikštystė atiteko Jugoslavijos karalystei.
Habsbugų pagrindinė linija
(Sutapo su Austrijos erchercogų linija):
Vidinės Austrijos linija
Tolesnė kunigaikščių linija sutapo su Austrijos erchercogų linija.
Pietų Sandvičo salos
thumb|200px|Pietų Sandvičo salos
Pietų Sandvičo salos  – salų grupė Atlanto vandenyno pietuose, Antarktyje. Sudaro 11 vulkaninės kilmės salų. Drauge su Pietų Džordžija sudaro JK užjūrio teritoriją – Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo salas. Plotas 310 km². Salynas susidarė dėl Pietų Amerikos plokštės panirimo po Pietų Sandvičo plokštės. Salos bent 70% sudarytos iš bazalto. Salynas funkcionuoja kaip svarbi būstinė pingvinams bei kitiems jūriniams paukščiams. Aukščiausia vieta – Belindos kalnas. 1755 m. salas atrado Džeimsas Kukas.
Salos skirstomos į 4 grupes: Traverso, Kendlmaso, Centrines ir Pietų Tulės.
Tinie Tempah
Tinie Tempah (g. 1988 m. lapkričio 7 d. Londone; tikras vardas Patrick Okogwu) – britų reperis. Nominuotas keturiems Britų muzikos apdovanojimams (Brit Awards), tarp jų geriausio solinio artisto ir metų albumo kategorijose, taip pat apdovanojimams už geriausią britų muzikos proveržį ir geriausią singlą „Pass Out“.
Biografija
Tėvai iš Nigerijos. Tinie turi brolį ir 2 seseris.
Tinie Tempah pirmasis singlas Wifey (2006 m.) tapo Underground hitu Jungtinėje Karalystėje, pasiekė britų muzikos topų viršūnes.
K-452 Novgorod Velikij
K-452 „Novgorod Velikij“  – tarybinis, vėliau Rusijos povandeninis laivas, pastatytas 1972–1973 m. pagal 670M Čaika projektą, ginkluotas sparnuotųjų raketų kompleksu P-120 Malachit. 1986–1992 m. modernizuotas pagal 06704 Čaika-B projektą. 300px|miniatiūra|left|Laive K-452 naudota povandeninio starto sparnuotoji raketa P-120-Malachit.
Istorija
1971 m. vasario 5 d. laivas įtrauktas į TSRS Karinio jūrų laivyno karo laivų sąrašus.
1972 m. gruodžio 30 d. pradėta laivo statyba A. Ždanovo vardo „Krasnoje Sormovo“ gamykloje (Nižnij Novgorodas). 1973 m. liepą laivas nuleistas į vandenį. Tų pačių metų gruodžio 30 d. laivas stojo į rikiuotę.
1977 m. liepos 25 d. laivas perklasifikuotas į didžiuosius povandeninius laivus, 1978 m. sausio 15 d. – į kreiserinius povandeninius laivus, о 1992 m. birželio 3 d. – į didžiuosius atominius povandeninius laivus.
1997 m. gruodžio 22 d. laivui suteiktas pavadinimas „Novgorod Velikij“ ( 'Didysis Novgorodas').
1998 m. gegužės 30 d. laivas išbrauktas iš Karinio jūrų laivyno sąrašų. Laivas pastatytas Aros užutėkyje, prie Vidiajevo gyvenvietės. 2000 m. laivų remonto gamykloje „Nerpa“ laivas supjaustytas į metalo laužą. Laivo bokštelis pastatytas Snežnogorske kaip paminklas.
Ginkluotė
Modernizuojant pagal 06704 projektą buvo palikti aštuoni konteineriai, kiekviename po 3 viršgarsines sparnuotąsias raketas P-800 Oniks (SSN-N-26). Naujosios raketos bandymuose pasirodė sėkmingai, ir P-800 Oniks patvirtino kaip ginkluotę naujausiems Rusijos 4-os kartos daugiatiksliams atominiams torpediniams povandeniniams laivams su sparnuotosiomis raketomis (885 Jasen projektas).
Annie Palmen
Annie Palmen (Anna Maria Palmen; 1926 m. rugpjūčio 19 d. IJmuiden, Šiaurės Olandija – m. 2000 m. sausio 15 d.) buvo olandų dainininkė, geriausiai žinoma dėl dalyvavimo 1963 m. Eurovizijoje.
1960 metais Palmen dalyvavo olandų atrankoje į Euroviziją su daina „Wat een geluk“, tačiau joje pralaimėjo atlikėjui Rudi Carrell.
1963 m. antruoju bandymu laimėjo tą pačią atranką su daina „Een speeldos“. Eurovizijoje pasirodymas nebuvo sėkmingas – užimta paskutinė vietą be jokių taškų.
Claudio Monteverdi
Klaudijus Monteverdis (, 1567 m. gegužės 15 d. Kremonoje, Šiaurės Italija – 1643 m. lapkričio 29 d.) – vienas žymiausių italų kompozitorių, kurio kūryba jau peržengia Renesanso ribą.
Jo operos ir stambios formos vokaliniai instrumentiniai kūriniai būdingi baroko stiliui.
Biografija
Gimė 1567 m. Kremonoje (Šiaurės Italija), tėvas buvo gydytojas. Muzikos mokėsi pas Kremonos katedros kapelmeisterį ir garsų to meto kompozitorių Marką Antonio Indženjeri. Nuo 1590 m. tarnavo Mantujos hercogo Vinčenco I Goncagos dvare, buvo muzikos mokytoju, dainininku, atlikėju. Su hercogo kapela aplankė Vengriją, Flandriją, Insbruką, Prahą, Lincą ir Vieną. Išsivadavęs nuo tarnystės, 1613 m. pradėjo vadovauti Venecijos Šv. Morkaus katedros kapelai (maestro di cappella). Kaip Renesanso atstovas paliko puikią chorinės polifonijos – motetų ir madrigalų (apie 200) – kūrybą. Kaip baroko kompozitorius – ankstyvųjų operų pavyzdžius.
K. Monteverdžio kūryboje madrigalai turi išskirtinę vertę – būtent jo kompozicijos nulėmė esminius šio žanro stilistinius pokyčius. Dabar tai jau nebe polifoninis vokalinis ansamblis, o vieno, dviejų ar daugiau balsų daina su instrumentiniu pritarimu.
Knygos
K. Monteverdis apibendrino madrigalistų patyrimą 8 madrigalų knygose (1587–1638). Jis labai dramatizavo žanrą, pavertė jį tikra muzikine – dramine scena vokalui ir instrumentams, naudojo novatoriškas išraiškos priemones: styginių picikato ir tremolo, laisvus, neparuoštus disonansus, neparuoštus septakordus, dinaminius kontrastus. K. Monteverdžio madrigalai įvairios formos: nuo kupletinių iki didelių scenų su orkestru, choriniai ir soliniai; ir nuotaikų: lyriniai, ekspresyvūs, dramatiški, pastoraliniai, dvasiniai ir pasaulietiniai.
Tuteišiai
Tuteišiai (, ; ; ) – Rytų Europos kaimo vietovių gyventojų, su neišreikšta tautine tapatybe, savivardis. Jų pavadinimas lenkų šnektomis reiškia „čionykščiai“. Mišrios kilmės gyventojų, gyvenančių Lenkijoje, Lietuvoje, Latvijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje (ypač Polesės ir Palenkės regionuose) savivardis. Žodis „tuteišiai“ Vilniaus krašte išliko iki XX a. pab.
Claudio Monteverdi
Knygos
Penkios pirmosios madrigalų knygos yra polifoninių madrigalų istoriniai paminklai. Vengdamas Džezualdo kraštutinumų, Monteverdis pasiekė didelio išraiškingumo remdamasis sklandžiais homofonijos ir kontrapunkto deriniais, buvo labai atidus tekstui ir laisvai vartojo chromatizmus bei disonansus.
Tuteišiai
Vilnija
Terminas Lenkijoje pirmąkart oficialiai panaudotas 1922 m. gyventojų surašyme. 1921 m. Lenkijos valdomų žemių surašyme, 38 943 žmonių užsirašė tuteišiais. Po dešimties metų, 1931 m. surašyme, kurio vienas klausimų buvo apie gimtąją kalbą, 707 000 asmenų ją nurodė esant „tuteišių“. Didžioji dauguma tuteišių yra suslavėję lietuviai. Teigiama, kad jie labiau prijaučia Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei nei Lenkijos Karalystei.
Claudio Monteverdi
Knygos
Penktoje, šeštoje, septintoje ir aštuntoje madrigalų knygose galima aptikti instrumentų panaudojimo, strofinių variacijų technikos pokyčių ir kitų naujovių. Visi madrigalai, pradedant penktosios knygos paskutiniais šešiais, sukurti su basso continuo pritarimu, o kitiems atlikti dar reikia ir kitų instrumentų. Solo, duetai ir tercetai priešinami su viso vokalinio ansamblio tutti, kuriam pavesta atlikti instrumentines įžangas ir kartkartėmis pasikartojančius instrumentinius interliudus (riturneles). Šios knygos parašytos Venecijoje.
Tuteišiai
Vilnija
Anot kai kurių, tuteišių kalba (po prostu) apibūdinama kaip nekategorizuota baltarusių kalbos šnekta.
Claudio Monteverdi
Knygos
Pirmoji madrigalų knyga (1587) sudaryta iš ankstyvųjų madrigalų. Pirmų knygų madrigalai pagal melodinę sudėtį ir imitacinį vystymą artimi senosios kartos kompozitorių kūrybai, pirmiausiai – Orlando di Lasso.
Antroji madrigalų knyga (1590) atnešė kompozitoriui didelę garbę: jis išrenkamas Romos šv. Cecilijos akademijos nariu. Puikiu tolygaus melodinio – polifoninio judėjimo pavyzdžiu yra madrigalas „Non sono in queste rive“.
Trečiojoje knygoje (1592) madrigalai labai įvairios nuotaikos (dramatiški ir subtiliai lyriški). Jie praturtinti rečitatyvais, plačiais melodiniais šuoliais, pasažais (fioritūromis), disonuojančiais sąskambiais.
Septintojoje knygoje (1619) „Koncertas“ išryškėja polinkis į vadinamąjį koncertinį stilių. Pasirodo solinės partijos, sustiprėja pritariamųjų instrumentų vaidmuo. Pasak autoriaus šią knygą sudaro „madrigalai ir kitokių rūšių dainos“.
Aštuntoji madrigalų knyga „Karingieji ir meilės madrigalai“ („Madrigali guerrieri ed amorosi“, Venecija, 1638) įtvirtino naująjį Monteverdi stilių. Knygos pradžioje kompozitorius aiškina, kad muzikoje galimi trys stiliai: jausmingas (concitato), švelnus (molle) ir abiejų pusiausvyra (temperato). Molle ir temperato stiliai vyravo visoje ankstesnėje muzikoje, o šioje knygoje jis siekė įtvirtinti savo naująjį stilių – concitato. Monteverdi concitato stilius – lūžis ir atlikėjiško – interpretacinio meno estetikoje. Santūrus muzikos interpretavimas praturtinamas dramatizuotu jausmų reiškimu, gilesniu psichologizmu.
Muzika
right|200pxMonteverdžio muzikos savybės rodo, jog kompozitorius drąsiai pasuko XVII a. naujojo stiliaus link. Daugelis jo motyvų ne melodiniai, o deklamaciniai, pranašaujantys būsimąjį rečitatyvą; lygiaverčių balsų faktūra dažnai išskaidoma ir tampa duetu, harmoniškai palaikomu boso. Ornamentiniai disonansai ir pagražinimai, kurie anksčiau būtų buvę improvizuojami, užrašyti partitūroje.
K. Monteverdis sukūrė nemažai religinės muzikos (3 mišias, motetų, psalmių, himnų, magnificat). 1582 m. išleistas jo motetų rinkinys „Sacrae Cantiunculae tribus vocibus”. Tuomet K. Monteverdžiui tebuvo penkiolika metų. Paminėtinas jo motetas psalmės „Cantate Domino“ tekstu. Mišiose „In illo tempore“ panaudota to paties pavadinimo Nicolaus Gombertis moteto muzikinė medžiaga (parodijinės mišios). Mišios 6-ių balsų mišriam chorui a cappella. Psalmė Nr. 109 „Dixit Dominus“ skirta 6-iems balsams ir 6-iems instrumentams – įdomus pavyzdys kaip polifoniškas aktyvumas priešpastatomas statiškams akordiniam judėjimui, vietomis pagyvinamo imitacijomis. Kontrastas išreikštas ritminiu piešiniu: akordai brevis verte, polifoninės padalos – ketvirtinių ir aštuntinių judėjimu (C metru). Tokiame daugiabalsume, matyti paslėpti cantus firmus formų pėdsakai.
Tai patvirtina ir šešiabalsis Magnificat, kur grigališkoji melodija tęsiasi tarp smulkių figūrų. Įdomus spalvinis aido efektas ant besitęsiančios choralo melodijos išgautas „Deposuit“ dalyje. Tai lėmė stiprios Venecijos polifonijos mokyklos tradicijos. „Gloria Patri“ dalyje grigališkojo choralo melodija atliekama sekvenciniu būdu.
Psalmėje Nr. 121 „Laetatus sum“ yra naudojama kontrastinė polifonija (žodžiai: „et in saecula saeculorum. Amen“).
Žymiausios Monteverdžio operos yra „Orfėjus“ (Mantuja, 1607), „Ariadnė“ (Mantuja, 1608 – išliko tik Ariadnės lamento), intermedija „Nedėkingosios moters šokis“ („Il ballo delle ingrate“, Mantuja, 1908), dramatinė scena „Tankredo ir Klorindos kova“ („Il combattimento di Tancredi e Clorinda“, Venecija, 1624), opera „Odisėjo sugrįžimas į tėvynę“ (“Il ritorno d’Ulisse in patria”, Venecija, 1641), opera „Popėjos karūnavimas“ (Venecija, 1642). „Tankredo ir Klorindos kova” pastatyta pagal Torkvato Taso (1544–1595) poemos „Jeruzalės išvadavimas“ siužetą ir skirta kameriniam atlikimui, tačiau su teatro kostiumais ir butaforija.
Opera „Orfėjas“ – tai pirmoji tikra klasikinė opera. Libreto autorius Alesandro Stridžo. Monteverdis parašė pirmąją operos uvertiūrą ir pirmąjį operinį duetą. Jis pirmasis įvedė į operos orkestrą smuiką. Ypatingai meniški operos chorai. Jie trumpi, kompaktiški, bet labai nuoširdūs ir išraiškingi. Geriausi operos „Orfėjas” chorai – 1 v. „Paliksime kalvas”, II v. chorinė scena. „Orfėjaus“ pasisekimas 1607 m. Buvo toks didelis, kad paskesniais metais Monteverdžiui buvo užsakyta parašyti naują operą dvaro vestuvių iškilmėms. Deja, „Ariadnė“ partitūra neišliko, žinoma tik paliktos Ariadnės rauda.
Operai „Popėjos karūnavimas” libretą parašė F. Buzenello. Tai psichologinė drama istoriniu Nerono laikų siužetu. Ten kur reikalauja veiksmo prasmė – įvedami chorai: amūro choras, Senekos mokinių-draugų choras, konsulų ir tribūnų choras. Ypač įspūdinga ir jaudinanti Senekos mirties scena, kurioje jo mokinių choras maldauja jo nepalikti jų.
Šiaulių vyskupija
miniatiūra|265px|right|Vyskupijos rūmai
Šiaulių vyskupija – viena iš septynių Lietuvos vyskupijų, sudaryta 1997 m. Jai priklauso šie dekanatai:
Istorija
Šiaulių vyskupija įkurta 1997 m. gegužės 28 d. popiežiaus Jono Pauliaus II. Pirmuoju Šiaulių vyskupu paskirtas Kauno kunigų seminarijos rektorius kunigas Eugenijus Bartulis. Vyskupu jis buvo konsekruotas Kauno arkikatedroje bazilikoje 1997 m. birželio 29 d. ir vadovauja iki šiol.
2012 m. pastatytas naujasis Šiaulių vyskupijos kompleksas, kuriame įsikūrė kurija, bažnytinis teismas, pastoracinis centras (projekto vad. Darius Jakubauskas).
Vyskupija
Apima visą Šiaulių apskritį, išskyrus Akmenės rajoną. Vyskupijoje gyvena apie 266 tūkst. krikštytų katalikų. Vyskupiją sudaro 5 dekanatai, juose yra 67 parapijos, kurias aptarnauja 50 kunigų.
Šiaulių vyskupijoje yra visame pasaulyje išgarsėjęs Kryžių kalnas, įsikūrę jėzuitai ir benediktinai, veikia katalikiški paramos ir šeimos centrai. Šiauliuose veikia dvi katalikiškos mokyklos. Šiaulių vyskupijos globėja – Mergelė Marija.
Nepilnos informacijos rinka
Nepilnos informacijos rinka – rinka, kurioje pirkėjai ir pardavėjai nepilnai ir nevienodai informuoti apie realią prekių vertę, jų paklausą bei pasiūlą. Nepilnos informacijos rinkas matematiškai analizuoti daug sudėtingiau. Nors yra vienintelis būdas informacijai būti pilnai ir pakankamai, yra be galo daug būdų informacijai būti nepakankamai. Kadangi absoliučiai visko žinoti neįmanoma, bet kuri rinka gali būti laikoma nepilnos informacijos rinka. Tačiau informacijos trūkumo įtaka ženkliai pasireiškia tik jei šio nežinojimo mastai ir reikšmė pakankamai dideli.
Asimetrinės informacijos rinka
Atskiras nepilnos informacijos atvejis yra asimetrinė informacija, kuomet viena pusė (pirkėjas ar pardavėjas) apie tikrąją prekės vertę žino daugiau. Pavyzdžiui, darbuotojas apie savo sugebėjimus žino daugiau nei jį priimantis darbdavys, butą ar automobilį parduodantis senasis savininkas apie šią nuosavybę žino daugiau, nei ją perkantis naujasis savininkas, sveikatos draudimo sutartį sudarantis klientas apie savo sveikatą ir įpročius žino daugiau nei draudimo kompanija, firmos savininkas žino apie firmą daugiau nei norintis į ją investuoti investitorius ar galintis suteikti kreditą bankas ir pan. Jei informacijos asimetrija pakankamai reikšminga, kuriant rinkos matematinius modelius į ją turi būti atsižvelgta.
Reikšmė
Informacijos trūkumas iškraipo teisingą konkurenciją ir trukdo pasiekti prekės ar paslaugos kainą, kuri po ilgo laiko nusistovėtų laisvojoje rinkoje visiems turint pakankamai prekės kainai įtakos turinčių žinių. Vietoj to stebimas „informacinis triukšmas“, kuomet ta pati prekė skirtingų pardavėjų siūloma ir sėkmingai parduodama už skirtingą kainą, arba nevienodos vertės prekės parduodamos už panašią kainą. Šis triukšmas paprastai vertinamas kaip labai neigiamas reiškinys. Yra netgi nuomonių jog būtent didelis informacinio triukšmo lygis sąlygojo krizes, staiga pakeitus socialistinę santvarką į kapitalistinę. Tačiau, suprantama, pardavėjui paprastai neapsimoka atskleisti savo prekės trūkumus. Neretai stebimas ir nenoras atskleisti prekės kainą: ji papildoma įvairiais uosto, kuro, privalomo draudimo ir kitokiais mokesčiais, kurie visi paaiškėja tik iš tiesų nusipirkus prekę ar paslaugą. Kai kurios parduotuvės draudžia užsirašinėti parduodamų prekių kainas.
Jei konkrečioje ūkio šakoje įmanoma daugiavariantinė pusiausvyra, labai didelis informacinis triukšmas gali pervesti rinką į vieną neoptimalių būsenų. Darbo rinkoje, informacinis triukšmas sąlygoja skirtingose vietose uždirbamus nevienodus panašios kompetencijos ir išsilavinimo darbuotojų atlyginimus. Manoma, jog informacinis triukšmas taip pat trukdo į monopolistinę rinką ateiti naujam gamintojui.
Kovos būdai
Kadangi nepilna informacija iškraipo rinkos mechanizmą ir galop sąlygoja neoptimalią žmonių veiklą, su ja siūloma kovoti kuriant informacijos kaupimo ir atskleidimo iniciatyvas. Pavyzdžiui, lėktuvo bilietą perkantis žmogus turi žinoti įvairių aviakompanijų paslaugas ir kainas, užuot priėmęs arba atmetęs ribotą kiekį specialiai atrinktų pasiūlymų. Pardavimo skelbimai su nurodyta tikslia kaina turi būti spausdinami pigiau. Darbo santykių srityje, darbdaviams patariama dėmesingiau aiškintis realią naujai priimamų darbuotojų kompetenciją.
Literatūra
J. E. Stiglitz (2001). Information and the Change in the Paradigm in Economics, Nobel Prize Lecture (straipsnis anglų kalba)
Broliai Grimai
thumb|[[Wilhelm Grimm (k.) ir Jacob Grimm. Elisabeth Maria Anna Jerichau-Baumann, 1855 m.]]
Broliai Grimai – vokiečių kalbininkai, tautosakininkai, pasakininkai:
Gaidėnai
Gaidėnai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, kairiajame Bremenos upelio krante. Į vakarus nuo kaimo yra Gaidėnų ežeras ir jį supanti pelkė.
Istorija
Tai yra anksčiausiai paminėta apylinkių gyvenvietė – 1339 metais. Vėliau kaimas minimas ir 1562 metų Karšuvos valsčiaus inventoriuje. 2 km į pietus nuo Gaidėnų yra alkakalnis, dar vadinamas Alkos kalnu. Senovėje ant to kalno aukodavo gaidžius už gerą derlių, iš tokio aukojimo ritualo ir kilo kaimo pavadinimas.
Dombrova Bibitkai
Dombrova Bibitkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Kvarta (mokestis)
Kvarta arba kvorta  – mokestis, kuris buvo imamas į valstybės iždą iš Lenkijos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karališkųjų žemės valdų kariniams reikalams.
Kvartos dydis – 1/4 dalis valdų metinių pajamų. Mokestis Lenkijoje įvestas 1562 m., Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės žemėse – 1590 m. Iš pradžių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kvarta buvo imama tik tais metais, kada nutardavo Abiejų Tautų Respublikos Seimas. Nuo 1633 m. mokestį pradėta imti kasmet, nes trūko lėšų karo amunicijai įsigyti. XVII a. antroje pusėje buvo surenkama apie 7000 auksinų.
Daugiausia kvartos mokesčio Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės iždas gaudavo iš Žemaitijos, Pinsko ir Ašmenos pavietų (apskričių). Tačiau šių nenuolatinių ir nedidelių karinių pajamų neužtekdavo samdomajai kariuomenei išlaikyti ir kitiems kariniams reikalams. XVIII a. pabaigoje imta rinkti dvigubą kvartą. Mokestis visoje valstybėje panaikintas po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Uranas (dievas)
Uranas (🇬🇷 – 'dangus') graikų mitologijoje - senovės graikų dievas, dangaus personifikacija. Gimė iš Gajos ir Tartaro. Su Gaja turėjo tokius palikuonis: titanus, gigantus ir ciklopus. Urano atitikmuo romėnų mitologijoje – Koelas. Jis gali būti iš pradžių buvęs indoeuropiečių dievas Varuna.
Uranas įsiviešpatavo pasaulyje, vedė Žemę. Jie pagimdė tris didžiulius tartum kalnai penkiasdešimtgalvius milžinus šimtarankius hekatonkheirus: Kotą, Briarėją ir Gigį. Jiems gimus, pasaulį ištiko žemės drebėjimai, baisios audros ir potvyniai. Prieš jų baisią jėgą niekas negalėjo atsilaikyti, jų stichiška galia buvo beribė. Pradėjo nekęsti Uranas savo vaikų milžinų, išsigando jų galios ir nutrenkė juos į gilias ir tamsias Žemės gelmes ir uždraudė grįžti į pasaulį. Žemė pagimdė dar tris milžinus – kiklopus su viena akimi kaktoje: Brontį (Perkūną), Steropą (Žaibą) ir Argą (Spindintį). Jų balsai buvo kaip griaustinis. Jie sulaukė tokio paties kaip broliai likimo. Gaja ir Uranas susilaukė šešeto sūnų ir šešeto dukterų – galingų titanų. Tai buvo teisingi pasaulio valdovai. Jų išdidžios galvos siekė kalnų viršūnes, o akys svaidė žaibus. Titanai buvo Okeanas, Kojas, Krejas, Hiperionas, Japetas ir Kronas, o titanidės – Tėja, Rėja, Temidė, Mnemosinė, Febė ir Tetija.
Kai Kronas suaugo ir ryžosi išpildyti motinos valią ir išvaduoti brolius iš nuožmaus tėvo nelaisvės. Pasišaukė Gaja savo vaikus titanus ir ėmė kurstyti prieš tėvą Uraną, bet tie neišdrįso pakelti prieš tėvą rankos. Tik jauniausias jų, klastingasis Kronas, gudrumu įveikė Uraną ir atėmė iš jo valdžią. Jis vieną naktį įslinko į Urano kambarį, kol tas dar tebemiegojo, ir pertraukė jam su aštriu pjautuvu (ir jį kastravo tuo pačiu), o paskui nusviedė iš dangaus aukštybių. Devynias dienas ir naktis jis krito į žemę, o iš ten dar devynias dienas ir naktis lėkė į niūriojo Tartaro gelmes.
Vėliau Kronas dar kartą įkalino hekatonkheirus ir kiklopus Tartare.
Iš kraujo, kuris nulašėjo ant žemės, kastravus Uraną, gimė gigantai, erinijos ir Melija, iš kraujo nukritusio į jūrą gimė Afroditė.
José Sócrates
Žozė Sokratešas (g. 1957 m. rugsėjo 6 d. Vilar de Masadoje prie Portu) – sanitarijos inžinierius, Portugalijos politinis veikėjas.
Biografija
Nuo 1981 m. Portugalijos socialistų partijos (PS) narys. Nuo 1987 m. Portugalijos parlamento narys, 1995 m. aplinkos valstybės sekretorius, 1997 m. jaunimo ir sporto ministras, 1999–2002 m. aplinkos ministras Antonio Gutiereso vyriausybėje.
2004 m. rugsėjo 24 d. 80 % balsų išrinktas PS generaliniu sekretoriumi, jam vadovaujant partija 2005 m. gavo 45 % balsų ir 121 vietą parlamento rinkimuose. Nuo 2005 m. kovo 12 d. Portugalijos ministras pirmininkas.
Genčų I kapinynas
Genčų I kapinynas (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 5235, senas registro kodas – A1819, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR517) – kapinynas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genčų kaimo pietvakariniame pakraštyje, 1,25 km į šiaurę – šiaurės rytus nuo Tūbausių tilto per Akmeną, Tūbausių tvenkinio vakariniame krante.
Kapinynas
Įrengtas Akmenos dešiniojo kranto aukštumos viršūnėje ir šlaite, žemėjančiame į rytus, link upės. Užima apie 260 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ilgio, 100–120 m pločio mišku apaugusį žemės plotą.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu, 2004 m. įrašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1819), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Teritorijos plotas – 2,7 ha.
1 km į šiaurės vakarus yra Genčų II kapinynas.
Tyrimai
Išaiškintas 1940 m. 1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
1940 m. rasti 6 IX–XII a. kapai. 1983–1987 m. ištirti 167 nedegintų ir 49 sudegintų mirusiųjų kapai su VIII–XII a. dirbiniais. Įkapės: žalvariniai papuošalai, geležiniai darbo įrankiai, ginklai, tošinės dėžutės, diržai, lipdyti moliniai puodeliai. 1993–1995 m. aptikta 12 II–III a. nedegintų mirusiųjų kapų su akmenų vainikais. Aštuoniuose kapuose laidota po vieną, dviejuose kapuose – po du mirusiuosius su įkapėmis, daugiausia žalvarinėmis segėmis, mėlyno stiklo karoliukais, peiliais, dalgiais, kirviais, kaltais, galąstuvais, antkaklėmis, žiedais, ir be jų.
Iš viso kapinyne ištirtas 2351 m² plotas, kuriame ištirta 234 II–XII a. kapai, būdingi kuršių ir jų protėvių matrialinei kultūrai.
1940 m. radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus, 1983–1987 m. ir 1993–1995 m. – Lietuvos nacionalinis muziejus, pavienių radinių turi Kretingos muziejus.
Lietuvos Respublikos baudžiamojo proceso kodeksas
Lietuvos Respublikos baudžiamojo proceso kodeksas – įstatymo galią turintis Lietuvos teisės normų, reguliuojančių baudžiamąjį procesą, rinkinys; LR teismo proceso teisynas, LR baudžiamojo proceso teisės sąvadas, teisės kodeksas.
Istorija
Pirmtakas – Lietuvos TSR baudžiamojo proceso kodeksas. Atkūrus Nepriklausomybę, reikėjo užtikrinti tarptautinius žmogaus teisių apsaugos atitinkančius standartus, tarptautines sutartis. Tam buvo būtinos naujos pataisos. Senasis tarybinis Kodeksas buvo recepuotas bei daugelį kartų keistas bei atnaujinamas. Naujojo Kodekso poreikis išryškėjo vis labiau artėjant prie kontinentinės teisės valstybių teisės sistemos.
Projektą parengė Ministro Pirmininko potvarkiu sudarytas darbo grupė; vadovas – doc. Marcelis Kazlauskas (g. 1932 m.). Projektą apsvarstė LR vidaus reikalų ministerija, LR teisingumo ministerija, LR generalinė prokuratūra, Tardymo departamentas prie LR VRM, Policijos departamentas prie LR VRM, Specialiųjų tyrimų tarnyba, Valstybės saugumo departamentas, Lietuvos apeliacinis teismas, Vilniaus apygardos teismas. Darbo grupė atsižvelgė į daugumą pareikštų pastabų ir pasiūlymų. Galutinis Projekto variantas buvo suderintas specialioje grupėje, kurią sudarė LR VRM, LR TM, Generalinės prokuratūros bei darbo grupės atstovai.
Projektas parengtas atsižvelgiant į Lietuvos Respublikos Konstitucijos, naujojo Baudžiamojo kodekso, Seimo patvirtintų Teisinės sistemos reformos metmenų reikalavimus. Projektas derinamas su 1950 m. Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija, jos papildomais protokolais, Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimų nuostatomis. Be to, Projektas suderintas su Europos Tarybos konvencijomis dėl ekstradicijos; pagalbos baudžiamosiose bylose; nuteistųjų perdavimo; su Europos Sąjungos konvencijomis dėl ekstradicijos; dėl supaprastintos ekstradicijos procedūrų; dėl pagalbos baudžiamosiose bylose; su Jungtinių Tautų konvenciją prieš organizuotą tarptautinį nusikalstamumą, su Romos Tarptautinio Baudžiamojo Teismo statutu ir kt.
Kodekse, rengiant atskiras jo dalis, panaudota Vakarų Europos valstybių baudžiamojo proceso įstatymuose sukaupta patirtis, tačiau tai buvo daroma ne mechaniškai implantuojant užsienio kodeksų nuostatas, o atrenkant tik tokias idėjas, kurios gali būti realiai panaudotos mūsų šalies sąlygomis, todėl Kodeksas laikytinas nacionaliniu.
Ypatumai
Pagrindiniai naujojo Kodekso dalykai – proceso optimalumas, asmens teisių apsauga, diskrecinis pradas.
Optimalumas reiškia, kad procesiniai veiksmai turi būti atliekami ir procesiniai sprendimai turi būti priimami greitai ir minimaliomis intelektinėmis ir fizinėmis sąnaudomis. Todėl Kodekse teisėsaugos įstaigų veikla sukonstruota taip, jog per trumpesnį laiką galima būtų ištirti, išnagrinėti bei išspręsti žymiai daugiau baudžiamųjų bylų, negu vadovaujantis ankstesniu procesiniu įstatymu. Žinoma, greitumo principo baudžiamajame procese taikymas jokiu būdu negali pateisinti proceso dalyvių teisių nepaisymo.
Asmens teisių apsauga Kodekse pasireiškia nustatant proceso dalyvių statusą, apibrėžiant jų teises bei pareigas. Šiuo požiūriu Kodekso normos pagrįstos tarptautinių sutarčių nuostatomis bei Europos žmogaus teisių teismo praktika. Pabrėžtina ir tai, kad Kodekse numatytos asmenybės garantijos yra viena iš sąlygų nustatyti byloje tiesą ir priimti teisėtus bei pagrįstus sprendimus.
Kodeksas susideda iš 10 dalių. Pirmojoje dalyje „Bendrieji pradmenys“ yra išdėstyti procesiniai institutai, realizuojami visose baudžiamojo proceso stadijose. Šioje dalyje nurodyti pagrindiniai nuostatai, turintys konstitucinių proceso principų reikšmę, konkrečiai ir visapusiškai reglamentuoti proceso dalyvių teisių užtikrinimo būdai (gynyba, atstovavimas, nušalinimas ir kt.), pateikiama originali ir praktiškesnė įrodomosios informacijos šaltinių sistema.
II dalyje numatytas nusikalstama veika padarytos žalos atlyginimas, pasireiškiantis dviem variantais: žalos atlyginimas, nepareiškiant civilinio ieškinio baudžiamojoje byloje ir žalos atlyginimas, pareiškiant tokį ieškinį.
III dalyje reglamentuojamos procesinės prievartos priemonės ir jų turinys, šių priemonių sistema laikantis tarptautinių sutarčių ir Europos žmogaus teisių teismo praktikos reikalavimų. Šalia taikomų šiuo metu kardomųjų priemonių, numatytos dvi naujos: pareiga periodiškai registruotis policijos įstaigoje ir dokumentų paėmimas. Asmeniui gali būti skiriamos vienu metu kelios kardomosios priemonės, kas turėtų efektyviau užtikrinti jo deramą elgesį proceso metu.
IV dalis nustato ikiteisminio tyrimo taisykles. Tai naujo modelio originalus procesinis institutas, parengtas visapusiškai įvertinus ankstesnį kodeksą, ankstesnę tardymo ir kvotos įstaigų praktinę veiklą, kitų valstybių įstatymų priimtinas idėjas. Ikiteisminiame tyrime pagrindinis vaidmuo tenka prokurorui. Kadangi prokuroras palaiko kaltinimą pagrindinėje baudžiamojo proceso stadijoje – teisminiame nagrinėjime, todėl logiška ir natūralu, kad prokuroras privalo atsakyti už medžiagos, kuria remiantis jis palaikys teisme kaltinimą, kokybę. Ikiteisminiame tyrime įvedamas ikiteisminio tyrimo teisėjo institutas. Tokio teisėjo paskirtis įstatyme numatytais atvejais užtikrinti įrodymų objektyvumą, sankcionuoti procesinių prievartos priemonių taikymą bei garantuoti atskirų tyrimo veiksmų nešališkumą. Kodekse numatytas ikiteisminis tyrimas palyginus su ankstesniu Kodeksu yra mažiau formalizuotas, išvengta procesinio biurokratizmo elementų.
V dalis reglamentuoja pagrindinę stadiją – bylų procesą pirmosios instancijos teisme. Šios stadijos schema panaši į anksčiau galiojusią, tačiau skiriasi daugelio šios stadijos normų turinys. Kodekso normos supaprastina ir palengvina teisminį procesą (atsisakyta atidavimo teismui stadijos, sutrumpinta teisminio tyrimo tvarka, jeigu kaltinamasis prisipažįsta kaltas, racionalesnė nuosprendžio surašymo bei paskelbimo tvarka). Kodekse, atsižvelgiant į nuosprendžio teisinės galios pobūdį, išplečiama šio sprendimo taikymo sfera – teismas nuosprendžiu nutraukia bylą, jeigu teisme nustatomi Baudžiamojo kodekso numatyti pagrindai atleisti kaltinamąjį nuo baudžiamosios atsakomybės.
VI ir VIII dalys skirtos kontrolinėms teisminėms stadijoms: bylų procesas apeliacinės bei kasacinės instancijos teismuose. Kadangi apeliacijos ir kasacijos institutai galioja Lietuvoje nuo 1995 m. (su esminiais pakeitimais įsigaliojusiais nuo 1999 m. sausio 1 d.) ir jų procesinė reglamentacija teismų praktikoje pasiteisino, todėl Kodekse radikalesnių pakeitimų šiose stadijose nenumatyta, išskyrus tai, kad pakeista apeliacinio teismo kompetencija, atimant galimybę grąžinti bylą iš naujo tirti ar nagrinėti teisme, kadangi apeliacinė instancija gali ištaisyti bet kokio pobūdžio klaidas ir priimti teisingą sprendimą.
VII dalis „Nuosprendžio ir nutarties vykdymas” yra tampriai susijusi su baudžiamuoju įstatymu, todėl šios dalies normų pagrindą sudaro naujo Baudžiamojo kodekso nuostatos.
IX dalis numato baudžiamojo proceso ypatumus tiriant ir nagrinėjant atskirų kategorijų bylas. Čia reglamentuojamas: bylų dėl juridinių asmenų padarytų nusikalstamų veikų procesas; baudžiamųjų bylų atnaujinimas dėl naujai paaiškėjusių aplinkybių; procesas privataus kaltinimo bylose; bylų sumarinis procesas; bylų procesas kaltinamajam nedalyvaujant.
X dalis – „Žemesniųjų teismų nutarčių apskundimas aukštesniesiems teismams ir skundų nagrinėjimas”. Čia numatyta bendra teismo nutarčių apskundimo ir nagrinėjimo tvarka tiems atvejams, kai Kodeksas nenumato specialios atskirų nutarčių apskundimo ir nagrinėjimo tvarkos.
Transaero
Transaero  – buvusi Rusijos oro linijų bendrovė, kurios būstinė buvo Vnukovo ir Pulkovo oro uostuose. Iš viso kompanija vykdė daugiau kaip 150 vietinių ir tarptautinių maršrutų.
2015 m. spalio 1 d. „Transaero“ pradėjo bankroto procedūrą, o visos kompanijos operacijos planuojamos nutraukti 2015 m. gruodžio 15 d.
Prieš pat visų operacijų uždarymą kompanija visus savo lėktuvus perskraidino į Teruelio oro uostą Ispanijoje. Paskutinis kompanijos skrydis Nr. 160 (aptarnautas Boeing 767 lėktuvu) buvo iš Sokolo į Vnukovo oro uostą 2015 m. spalio 26 d.
Galvyčiai (Šilalė)
Galvyčiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Upynos. Galvyčiuose yra Upynos žydų kapinės. Kapinių vakariniame pakraštyje yra masinė holokausto aukų kapavietė.
SQL
SQL ( „struktūrizuota užklausų kalba“) – populiariausia iš šiuo metu naudojamų kalbų, skirtų aprašyti duomenis ir manipuliuoti jais reliacinių duomenų bazių valdymo sistemose. Sukurta XX amžiaus 8-ame dešimtmetyje. Pirmoji šią kalbą komerciniame produkte pritaikė korporacija, dabar žinoma Oracle vardu. Ja pasekė ir daug kitų.
SQL raktažodžiai
SQL remiasi keletu raktažodžių, kuriuos naudojant galima įvykdyti funkcijas. Juos galima suskirstyti į keletą grupių.