cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alpės
Geografija
Alpės skirstomos į Vakarų ir Rytų Alpes, kurias skiria slėnis tarp Bodeno ir Komo ežerų. Vakarų Alpės išsidėsčiusios Italijoje, Prancūzijoje ir Šveicarijoje, Rytų Alpės – Austrijoje, Vokietijoje, Italijoje, Slovėnijoje, Lichtenšteine ir Šveicarijoje.
Susidarymas
thumb|220px|Italijos Alpės Alpės susidarė maždaug prieš 110 mln. metų, kai Afrikos plokštė pajudėjo į šiaurę ir susidūrė su Eurazijos plokšte, kurios kraštas palindo po Afrikos plokšte. Dabartinę formą Alpės įgavo veikiant erozijai, ypač dėl ledynų veiklos ledynmečių laikotarpiais. Kasmet Alpės „paauga“ 1-2 mm.
Skirstymas
thumb|220px|Aukščiausia viršūnė – Monblanas thumb|left|220px|Bavarijos alpės Alpės nuo seno bandomos suskirstyti remiantis skirtingais kriterijais: kultūrinės ir socialinės geografijos, geomorfologiniais, geologiniais, hidrologiniais, klimatiniais ar botaniniais bei zoologiniais. Šios skirstymo sistemos dalina Alpes į daugybę zonų bei grupių, kurios iš dalies yra persidengiančios ir viena kitai prieštaraujančios.
Laikui bėgant kalnyno geografinis skirstymas susiformavo į dvi sistemas, kurios tik iš dalies yra tarpusavyje suderinamos ir gali sukelti tam tikrus nesusipratimus.
Kalnų grupės
thumb|right|220px|Marmolados prieškalnės – šiaurinė pusė thumb|left|220px|Bavarijos alpės
Rytinės Alpės
Rytinės Alpės tęsiasi nuo Šveicarijos, kur yra jų aukščiausia viršūnė Piz Bernina (4049 m), per visą Austriją nuo Forarlbergo iki Burgenlando bei Italijos Alpių provincijas nuo Sondrijo provincijos per Trantiną ir Pietų Tirolį iki Friulio, taip pat apima visą alpinę Slovėnijos ir Vokietijos dalį ir Lichtenšteiną.
Rytinės Alpės susideda iš eilės platuminių kalnagūbrių, jie išraižyti gilių išilginių ir skersinių slėnių, kuriais teka greitos vandeningos upės (Inas, Zalcachas, Ensas, Mura, Drava, Traunas ir kt.). Rytinės Alpės yra dalijamos į tris išilgines juostas:
Vakarinės Alpės
Vakarinės Alpės yra aukštesnės už Rytines, jų centrinis kalnagūbris yra trumpesnis ir aukštesnis. Vakarinėse Alpės yra keletas viršūnių siekiančių virš 4000 m, čia yra ir aukščiausios Alpių perėjos, tarp jų aukščiausia Col de l'Iseran perėja Savojoje (2770 m).
Vienybė-Jedinstvo-Jedność
Vienybė-Jedinstvo-Jediność – socialistinio judėjimo už pertvarką Lietuvoje laikraštis, ėjęs 1989–1990 m. Vilniuje lietuvių, rusų ir lenkų kalbomis.
Istorija
1989 m. ėjo kaip judėjimo „Jedinstvo“ informacinis biuletenis. Redagavo redakcinė kolegija. Tiražas 1989 m. – 10 000 egz. Išėjo 33 numeriai.
Dvergai
Nykštukai dvergai kilo iš milžino Imio lavono, kai dievai: Odinas, Vilis ir Vė kūrė pasaulį. Jie staigiai atsirado lyg lervos mirusio milžino kūne. Dievai suteikė protą ir žmogišką išvaizdą. Dvergai aprašomi kaip žmogui negražios ir mažios ūgiu, palyginus su žmogumi, būtybės. Dvergai bijo saulės šviesios, kuri gali juos paversti akmeniu. Gyvena Nidavele, viename iš devynių skandinavų kosmologijos pasaulių. Dvergai dažniausia savanaudžiai, godūs ir išradingi. Jie yra nagingi kalviai, padarę daugumą dievų artefaktų. Jų padaryti daiktai: Odino ietis Gugnis ir auksinis žiedas Draupnis, Toro kūjis Mjolnis, Sivės auksiniai plaukai, Frėjos vėrinys Brisingamenas, Freiro laivas Skidbladnis. Dvergai taip pat gamino tam tikros rūšies šalmus hulidsjalmus (huliðshjálmr) bei apsiaustus, kurių dėka tapdavo nematomi. Minima, kad skandinavų nykštukai kerštingi. Kai karalius Svafrlamis privertė dvergus Dvaliną ir Duriną pagaminti magišką kardą Tirfingą, dvergai kardą prakeikė. Pasakojama, kad karalius Sveigderas vyliojamas nyštuko įsikalino akmenyje.
Svartalfaheimas
Svartalfaheimas yra tarp Midgardo ir Helheimo pasaulių. Manoma, kad „Voluspoje“ minimas Nidaveliras ir „Jaunesniojoje Edoje“ minimas Svartalfaheimas yra vienas ir tas pats pasaulis. Svartalfaheime gyveno svatalfarai (svartálfar) – tamsieji elfai, kurie, kaip manoma, yra sinonimas Snorio Sturlusono minėtiems dvergams – nykštukams.
Buiviliškė (Vidiškės)
Buiviliškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Vidiškių.
Valakbūdžio Švč. Mergelės Marijos Angelų Karalienės bažnyčia
'''Valakbūdžio Švč. Mergelės Marijos, Angelų Karalienės, bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Valakbūdžio kaime, 10 km į pietvakarius nuo Šakių.
Istorija
1921 m. įkurta parapija, pamaldos laikytos klėtyje. Kunigo Antano Grybino rūpesčiu 1922–1923 m. pastatyta laikina bažnyčia. Kunigo Stanislovo Vasiukevičiaus pastangomis 1936 m. pastatyta medinė vienabokštė bažnyčia (pašventinta 1936 m. rugpjūčio 9 d.), 1937 m. – parapijos salė. 1944 m. bažnyčia sudegė. 1945 m. pastatyta dabartinė medinė. Išliko senosios bažnyčios pamatai, prie jų sumūrytas lurdas.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Büzmeýin FK
„Büzmeýin futbol kluby“ – Turkmėnijos sporto klubas iš Abadano.
Istorija
Klubas įkurtas 1970 m.
1993 m. iškovojo sidabro medalius.
1993 ir 1994 pasiekė futbolo taurės pusfinalius, bet pralaimėjo ir į finalus nepateko.
Islandijos futbolo varžybos 1971 m.
Islandijos futbolo varžybos 1971 m.
Pėstininkų kovos mašina
thumb|Švedų CV 9035 Mk III thumb|right|JAV pėstininkų kovos mašina M2 Bradley thumb|Vokietijos pėstininkų kovos mašina Marder 1A3 Pėstininkų kovos mašina (trump. PKM; arba ICV; ; ) – šarvuotoji kovos mašina, skirta pervežti pėstininkus ir palaikyti juos ugnimi mūšyje, leisti pėstininkams efektyviai veikti kartu su tankais, apsaugoti nuo masinio naikinimo ginklo veiksnių. Dažniausiai tai vikšrinės mašinos, nors dabar yra ir ratinių.
Pėstininkų kovos mašinų istorija
Vakarų pasaulis buvo nustebintas, kai 1967 m. parade Maskvoje buvo parodytos pirmosios specialiais sukonstruotos pėstininkų kovos mašinos. Tai buvo BMP-1 – šarvuotis, ginkluotas 73 mm lygiavamzde patranka ir prieštankinių raketų leistuvu. Nuolaidūs priekiniai šarvai iš priekio neblogai saugojo nuo to meto 12,7 mm kalibro kulkų, pačios BMP-1 ginklai buvo pavojingi tuometiniams NATO šarvuotiesiems transporteriams ir net pagrindiniams tankams. Vakarų šalys taip ginkluotus ŠT tik buvo pradėjusios konstruoti.
Nuo tų laikų visos karinę galią palaikančios valstybės susikūrė savo PKM ar nusipirko kitų šalių gamintas PKM. Pavyzdžiai yra Vokietijos Marder ir Puma, Kanados LAV III, D. Britanijos Warrior, JAV M2 Bradley ir LAV-25, Ispanijos Pizarro/ASCOD, Italijos Dardo, Indijos Abhay, PAR Ratel, Prancūzijos AMX-10P, Nyderlandų YPR-765 ir kt.
Konstrukcija
Daugelis PKM yra plaukiojančios ir aviatransportabilios.
Šarvai
PKM šarvai plonesni ir lengvesni negu tankų, jie atlaiko stambaus kalibro kulkosvaidžių kulkas, artilerijos sviedinių skeveldras. Pėstininkų kovos mašinos nėra skirtos kovoti su tankais (nors kartais su jais kovoti gali), todėl jos neturi šarvų, galinčių atlaikyti tankų ugnį. PKM atgabena pėstininkus į mūšio lauką, kur jie kaunasi daugiausia pėsti, o PKM palaiko juos ugnimi.
PKM šarvų storis gana įvairus. Dalis neatlaiko ginklų, galingesnių už 12,7 mm kalibrą, o kiti (pvz., Švedijos CV90 iš priekio gali atlaikyti 30 mm automatinių patrankų sviedinius. Bortai, viršus ir apačia turi plonesnius šarvus. Šiuolaikinių PKM kontrukcija ir šarvai turi apsaugoti PKM ekipažą ir desantą nuo priešpėstinių ir prieštankinių minų.
Naujesni PKM, pvz., Suomijos Patria AMV, naudoja šarvus iš keičiamų skirtingo storio modulių. Tai leidžia keisti šarvuotę pagal numatomas naudojimo sąlygas. Pvz., prieš gabenant oru gali būti uždedami plonesni ir lengvesni šarvai.
Naujausi Rusijos BMP-3 naudoja aktyvios gynybos sistemą Arena, kuri apsaugo nuo 70-700 m/s greičiu atskriejančių sviedinių, granatų ir raketų.
Šarvų apsaugą didina ir dūminiai granatsvaidžiai. Jie sudaro dūmų uždangą, kuri slepia PKM nuo valdomų prieštankinių raketų. Kai kurie PKM, pavyzdžiui, Prancūzijos VBCI, turi infraraudonųjų trikdžių sistemą, kuri gina nuo raketų su IR taikymosi sistema.
Pagrindiniai ginklai
Daugelio PKM pagrindinis ginklas yra automatinė patranka, kurios kalibras dažniausiai yra tarp 20 ir 40 mm. Šios patrankos efektyvios prieš nešarvuotus ir lengvai šarvuotus taikinius, pėstininkus, sraigtasparnius, žemais skrendančius lėktuvus. Šios patrankos šaudo kelių tipų sviediniais, įskaitant fugasinius, padegamuosius, kinetinius subkalibrinius. Paprastai didžiausias vamzdžio pakilimo kampas būna apie 70°, kad patranką būtų galima naudoti prieš oro taikinius.
Papildomi ginklai
Paprastai PKM tame pačiam bokštelyje turi su patranka suporintą kulkosvaidį. Būdingiausias kalibras – 7,62 mm. Kai kurie PKM gal turėti antrą kulkosvaidį. Pvz., vokiškas Marder turi kulkosvaidį korpuso gale šaudyti atgal.
Kai kurie PKM gali turėti 30, 40 ar 76 mm granatsvaidžius.
Cigelnė (Nemakščiai)
Cigelnė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Nemakščių.
Filonoja
Graikų mitologijoje Filonojos vardu buvo dvi moterys.
Jonas Miliušis
Jonas Miliušis (1914 m. rugsėjo 4 d. Čikagoje, JAV – 2000 m. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, scenaristas, vertėjas.
Biografija
1921 m. atvažiavo į Lietuvą. Mokėsi Raseinių ir Jurbarko gimnazijose. Nuo 1939 m. studijavo ekonomiką Kauno ir Vilniaus universitetuose.
1931 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ korespondentas, rašinius spausdino dienraštyje „Vakarai“, laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas“, „Ūkininko patarėjas“, kituose periodiniuose leidiniuose. 1940–1941 m. – Lietuvos radijo pranešėjas, 1944–1956 m. – radijo pranešėjas, Lietuvos kino studijos vyriausias redaktorius, Lietuvos radijo literatūros ir meno laidų redaktorius. 1957–1974 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, meno skyriaus redaktorius, 1959–1968 m. – leidinio redaktorius. Rašė kino, radijo ir televizijos teorijos, istorijos bei praktikos klausimais. Sukūrė dokumentinių filmų scenarijų, išvertė grožinės literatūros kūrinių.
Tursučiai
Tursučiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Šunskų, kairiajame Šešupės krante. Seniūnaitijos centras.
Jaspis
thumb|right|150px|Jaspis thumb|150px|Poliruotas jaspis
Jaspis – oksidų klasės mineralas, matinė kvarco atmaina.
Paprastai jis yra raudonos, geltonos ar rudos spalvos.
Šis mineralas turi lygų lūžio paviršių ir naudojamas kaip papuošalas ar brangakmenis. Jis gali būti tobulai nupoliruotas ir naudojamas vazoms ar tabakinėms. Kartais jis būna sudarytas iš įvairių spalvų sluoksnių ir vadinamas sluoksniuotuoju jaspiu. Džaspilitas yra sluoksniuota geležies formacijų uoliena dažniausiai turinti savotiškus jaspio sluoksnius.
Čiaunas (Utenos r.)
Čiaunas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Utenos rajono šiaurėje, 4 km į pietus nuo Jūžintų, Rokiškio rajono paribyje (šiaurvakarinė ežero dalis yra Rokiškio rajone). Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,26 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 136 m. Giliausia vieta – 8 m.
Margainis
Lietuvoje gana retai darželiuose auginamas, kartais sulaukėję auga panamėse, daržuose – tikrasis margainis (Silybum marianum).
Čiaunas (Utenos r.)
Ežeras susidarė duburį išgulėjus ledo luistui. Krantai statūs, aukšti, tik šiaurės rytinis pelkėtas. Kranto linija labai vingiuota. Šiaurinėje ežero dalyje yra 4 salos (11,5 ha, 0,16 ha, 0,12 ha ir 0,09 ha). Didžiausioje saloje plyti Mažionių pelkė. Šiaurinė ežero dalis labai užžėlusi vandens augalija, užankanti. Šiaurrytinėje ir vakarinėje pakrantėse auga miškeliai, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurės rytuose išteka Daglėjaus upelis į Daglėjėlio ežerą (Šventosios baseinas).
Belokuricha
Belokuricha  – miestas Rusijoje, Altajaus krašte, 65 km į pietus nuo Bijsko, Belokurichos upės slėnyje. Pasiekia kelias iš Bijsko. Balneologinis kurortas (trykšta mineralinės versmės, aplink plyti kalnų pušynai, veikia sanatorijos, kalnų slidinėjimo trasos).
Čiaunas (Utenos r.)
Į rytus nuo ežero įsikūręs Mažionių kaimas, vakarinėje pakrantėje – Pilkėnai, pietinėje – Martinčiūnai. Vakarine pakrante eina kelias.
Ežero pavadinimas sėliškas (< *Kiaunas), siejamas su.
Belokuricha
Istorija
Apie 1920 m. Novobelokurichos kaime (žinomas nuo 1803 m.) įkurtas kalnų kurortas. Čia ilsėdavosi TSRS valdininkai, kultūros veikėjai. Gyvenvietė plėtėsi, 1970 m. gavo visasąjunginio kurorto statusą, 1982 m. miesto statusą.
Akis (mitologija)
Graikų mitologijoje Akis arba Akidas – Sikelijos (Sicilijos) upės dievas. Iš pradžių buvo sicilietis (kitur Pano ir nimfos Simaitidės sūnus. ), dažnai laikomas Dioniso sūnumi. Jis mylėjo nimfą nereidę Galatėją, ir Galatėja pasirinko Akį vietoje Polifemo. Polifemas pamatęs Galatėją Akio glėbyje įniršo, metė luotą į Akį ir jį užmušė. Galatėja pavertė jo kraują į upę Sicilijoje Kitos personifikuotos Sicilijos upės: pietuose Simaitas ir Anapas, o vakaruose Krimisas. thumb|Polifemo bei dviejų įsimylėjelių skulptūros
Lapkasės (Šilutė)
Lapkasės – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Vainuto.
EI
EI:
Lietuvos genetikų ir selekcininkų draugija
Lietuvos genetikų ir selekcininkų draugija – visuomeninė mokslinė draugija, veikusi 1966–2003 m. Vilniuje, M. K. Čiurlionio g. 21.
Istorija
Telkė genetikos ir selekcijos sričių mokslininkus, vienijo apie 270 narių. Veikė 4 sekcijos: mikroorganizmų ir molekulinės genetikos, mutagenezės, ekologinės genetikos ir žmogaus genetikos. Lietuvos genetikų ir selekcininkų draugija rengė mokslines konferencijas, kongresus. Išleido apie 30 įvairių leidinių.
Publikanai
Publikanai ( iš publicum 'valstybės nuosavybė') – romėnai (daugiausia ekvitai), per varžytines gavę išimtinę teisę už išpirką naudoti valstybės turtą (žemę, rūdos kasyklas, druskos viryklas), rinkti valstybinius mokesčius, rangą visuomeninėms statyboms arba tiekimui. Kai kuriais atvejais, sudarant didelius sandorius, susikurdavo publikanų bendrovės, nekontroliuojamai išnaudodavusios ir nusmukdydavusios gyventojus, ypač provincijose. Imperijos laikotarpiu (nuo I a.) publikanų veikla pradėta riboti, rinkti mokesčius buvo pavesta valstybės pareigūnams.
Raikėnų apylinkė
Raikėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pandėlio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pandėlio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Pariškių apylinkės ir dalis Pandėlio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Raikėnų apylinkė prijungta prie Pandėlio apylinkės.
Steven Spielberg
Stivenas Spilbergas (, g. 1946 m. gruodžio 18 d. Cincinatyje, JAV) – amerikiečių kino režisierius ir prodiuseris. Vienas iš „DreamWorks“ studijos įkūrėjų.
Per savo karjerą, kuri apima daugiau kaip 4 dešimtmečius, S. Spilbergas kūrė įvairių temų ir žanrų filmus – nuo mokslinės fantastikos ir nuotykių iki Holokausto, vergijos, karo ir terorizmo.
S. Spilbergas laimėjo Oskarą kaip geriausias filmų „Šindlerio sąrašas“ (1993 m.) ir „Gelbstint eilinį Rajaną“ (1998 m.) režisierius. Spilbergo filmai „Nasrai“ (1975 m.), „Ateivis“ (1982 m.) ir „Juros periodo parkas“ (1993 m.) sumušė pelningumo rekordus. Jo asmeninis turtas yra 3,7 mlrd. JAV dolerių (2020 m. duomenimis).
Kartagas (Kolumbija)
Kartagas  – miestas Kolumbijoje, Valje del Kaukos departamente, 187 km nuo Kalio, Kaukos upės slėnyje, 917 m aukštyje. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu (ypač kavos auginimu), gyvulininkyste. Chemijos, maisto (daugiausia cukraus ir tabako) pramonė. Per miestą eina Kalio–Medeljino kelias. Kartage yra išlikę kolonijinės epochos (XVII–XVIII a.) pastatų (Švč. Karmelio Mergelės katedra, pranciškonų vienuolyno šventovė, Šv. Onos bažnyčia ir kt.). Polisinės sanatorijos.
Steven Spielberg
Spilbergas vedė Amy Irving 1985 m., po to 1989 m. išsiskyrė 1991 m. vedė Kate Capshaw. Turi 6 vaikus.
Kartagas (Kolumbija)
Istorija
Miestas įkurtas 1540 m. rugpjūčio 9 d. ispanų konkistadoro Chorchės Robledo.
Pisa SC
Associazione Calcio Pisa 1909 – Italijos futbolo klubas iš Pizos miesto Toskanoje, centrinėje Italijoje.
Istorija
Klubas įkurtas 1909 metais. Septynis sezonus rungtyniavo Serie A.
2016-2017 m. sezone rungtyniavo Serie B, bet užėmė paskutinę 22 vietą ir iškrito į žemesnį divizioną.
Kargados Karachosas
thumb|200px|right|Kargados Karachoso seklumų žemėlapis.
Kargados Karachoso seklumos arba Sent Brendono uolos – didelė povandeninė karbonato plynaukštė Indijos vandenyne apie 430 km į šiaurės rytus nuo Mauricijaus. Maskarenų salų dalis. Seklumas sudaro apie 100 km ilgio, apie 5 km pločio ir apie 190 km² ploto pjautuvo formos rifas, į vakarus nuo jo esanti vidutiniškai 20 m gylio lagūna su smėlio seklumomis ir apie 40 salų, kurių bendras plotas – 1,32 km².
Praeityje Kargados Karachosas buvo didelė vulkaninė sala, bet veikiama erozijos suiro ir tapo povandeniniu koraliniu atolu. Šiauriausiame Kargados Karachoso rifo gale yra Il Rafaelio sala, o iš šonų – atokesnės Sirenų ir Šiaurinė salos. Vakarinėje Kargados Karachoso seklumų pusėje, apie 22 km nuo rytinių rifų, yra eilė salelių, kurios sudaro vakarinį lagūnos pakraštį: Fregatų sala, Perlų sala ir Perlų Bangolaužio rifas. Apie 20 km į šiaurę nuo seklumų yra atoki rifų apsupta Albatrosų sala, kuri iš esmės yra atskira koralinė sala. Tai didžiausia salyno sala. Taip pat joje yra aukščiausias salyno taškas (6 m virš jūros lygio).
Kargados Karachoso seklumos priklauso Mauricijaus Respublikai ir yra administruojamos iš Port Luiso. Nuolatinių gyvenviečių nėra. Albatrosų saloje (salyno šiaurėje) ir Kokosų saloje (pietuose) yra žvejų stovyklavietės, o Rafaelio saloje (centre) yra bazė. 2000 m. surašymo dieną salyne buvo laikinai apsistoję 63 žvejai.
Kargados Karachoso salų augmeniją sudaro krūmynai ir žolė. Kai kuriose salose yra kokospalmių. Salos yra svarbios jūrų paukščių (rožinių žuvėdrų, rudųjų nodžių, mažųjų nodžių, Gygis alba) ir žaliųjų vėžlių perimvietės.
Charles Bradlaugh
Charles Bradlaugh (1833 m. rugsėjo 26 d. – 1891 m. sausio 30 d.) – Jungtinės Karalystės politikas, vienas žymiausių anglų ateistų. 1866 m. įkūrė britų sekuliaristų draugiją – National Secular Society, veikiančią iki dabar.
thumb|200px|left|Statula Anglijoje Bradlaugh buvo kelis sykius išrinktas į Parlamentą, tačiau Parlamento nariai privalo ištarti priesaiką, pasibaigiančia „Tepadeda man Dievas“. Kaip ateistas, jis iš pradžių atsisakė sakyti priesaiką, vietoje jos siūlė tiesiog pasižadėti. Ši galimybė politikui nebuvo suteikta, taip pat neleido ir sakyti priesaikos vien kaip formalumo. Bradlaugh vis tiek bandė dalyvauti posėdžiuose, tačiau buvo areštuotas ir trumpam įkalintas Vestminsterio bokšte. Jo vieta paskelbta vakuojančia, į ją pradėti nauji rinkimai. Keturis kartus iš eilės tuos rinkimus vėl laimėdavo jis pats ir jam vis nebūdavo leidžiama dalyvauti posėdžiuose. Prieš jo dalyvavimą pasisakydavo Konservatorių partija, Kenterberio arkivyskupas ir kitos to meto įtakingos krikščionių jėgos. Už leidimą jam dalyvauti posėdžiuose pasisakė Džordžas Bernardas Šo, John Stuart Mill, William Gladstone, taip pat šimtai tūkstančių žmonių pasirašė viešą peticiją, reikalaujančią leisti Bradlaugh posėdžiauti.
Minsko kaštelionas
thumb|Minsko vaivadijos herbas thumb|Minsko vaivadija (pažymėta raudonai) XVII a. Minsko kaštelionas – antrasis pagal rangą po Minsko vaivados aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Minsko vaivadijoje, Didžiojo kunigaikščio pilių vaivadijoje vyriausias valdytojas bei Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnas.
1964 m. vasaros olimpinės žaidynės
'''1964 m. vasaros olimpinės žaidynės arba XVIII olimpinės žaidynės''' – aštuonioliktosios daugiašakės moderniosios olimpiados žaidynės, kurios vyko 1964 m. Tokijuje, Japonijoje. Žaidynės pirmą kartą vyko Azijos kontinente. Tokijo olimpiada buvo pirmoji tarptautiniu mastu transliuota per televiziją olimpiada.
Charles Bradlaugh
1883 m. jis vėl be leidimo dalyvavo posėdyje ir balsavo keturis kartus, kol buvo nubaustas 1500 svarų bauda už nelegalų balsavimą. 1866 m. politikui pagaliau leido prisiekti, ir jis tą padarė rizikuodamas būti nubaustas pagal Parlamento priesaikų aktą už nenuoširdžią priesaiką.
1964 m. vasaros olimpinės žaidynės
Miesto rinkimas
Tokijas buvo pelnęs teisę rengti 1940 m. olimpiadą, bet dėl invazijos į Kiniją ši teisė buvo perleista Helsinkiui, o vėliau žaidynės buvo visiškai atšauktos dėl Antrojo pasaulinio karo. 1959 m. gegužės 26 d. tarptautinis olimpinis komitetas Tokijui suteikė teisę rengti 1964 m. olimpines žaidynes.
Minsko kaštelionas
Įgaliojimai
Minsko kašteliono pareigybė įsteigta 1413 m., kai, pertvarkius Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administracinį padalijimą, buvo įsteigta ir Minsko vaivadija. Minsko kaštelioną skirdavo Didysis kunigaikštis (karalius) ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos arba iki paskyrimo į aukštesnes pareigas.
Kaštelionas buvo pavaldus Minsko vaivadai, taip pat karo atveju jo tiesioginis viršininkas buvo ir Lietuvos didysis etmonas. Kaštelionas atlikdavo pilies administracijos, ūkio reguliavimo, teismo ir karinės administracijos funkcijas. Kaštelionas buvo aukščiausias karinės valdžios pareigūnas vaivadijoje ir Minsko pavieto bajorų vadas, taip pat pavieto bajorų pašauktinių kariuomenės vadas.
Kaštelionas buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Minsko kaštelionas pagal rangą turėjo paskutinę, trisdešimt pirmąją poziciją kaštelionų suole.
Pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Charles Bradlaugh
Bradlaugh mirus, jo laidotuvėse dalyvavo apie tris tūkstančius žmonių, įskaitant Mohandą Gandhį. Politikas buvo palaidotas Brukvudo kapinėse. Nortamptone jo garbei pastatyta statula, Bradlaugh vardu pavadintos kelios vietovės (pvz., Bradlaugh fields rezervatas).
Komas
Graikų mitologijoje Komas – linksmybių, nesaikingumo dievas. Dioniso ir Kirkės sūnus. Simbolizuoja anarchiją ir chaosą. Senovės Graikijoje jam skirtų festivalių metu, vyrai ir moteris apsikeisdavo drabužiais. Vaizduojamas jaunuoliu, apgirtusiu iki sąmonės netekimo. Buvo vaizduojamas pasipuošęs gėlių vainiku, nešantis deglą, kurį numesdavo. Buvo daugiau panašus į stipriai apgirtusį Dionisą\Bakchą, nei į gyvulišką Paną.
Neurai
Neurai  – Herodoto V a. pr. m. e. minima gentis, gyvenusi kažkur prie Bugo (Hypanis) upės (šių dienų rytų Lenkija ir vakarų Ukraina), į vakarus nuo Dniepro (Borysthenes). Pasak istoriko, jie ribojosi pietuose – su skitais, vakaruose – su agatirsais, rytuose – su androfagais, o šiaurėje driekėsi negyvenami plotai. Neurai buvę išstumti iš savo žemių „užpuolus gyvatėms“ iki Darijaus užpuolimo (512 m. pr. m. e.) vienai kartai. O kai persai ir skitai įžengė į jų žemę, neurai pasitraukė į šiaurę, negyvenamą šalį. Mini, kad pasak skitų, neurai kartą į metus pasiverčia vilkais, tačiau nerašo, kodėl (galbūt tai buvusi šamanistinė praktika).
Dar minimi Plinijaus Vyresniojo (vadina neuroe), Amiano Marcelino (nervi, nerui), Bavarų geografo (neriuani) veikaluose.
Neurai galimai siejami su baltais, ypač jotvingiais, gyvenusiais minimame regione, prie Nauros (Narevo) upės arba su ankstyvaja Varpinių kapų sritimi (Pamario kultūra) ar Milogrado kultūra.
Jadvyga Juškytė
thumb||260px|right|thumb|Pirmojo lietuviško vaidinimo „Amerika pirtyje“ organizatoriai ir vaidintojai. Jadvyga Juškytė sėdi antra iš kairės. Jadvyga Teofilė Juškytė, Juškevičiūtė (1869 m. sausio 1 d. Pernarava – 1948 m. kovo 16 d. Milvydai, Pernaravos valsčius) – Lietuvos pedagogė, tautosakininkė, tautinio atgimimo veikėja.
Biografija
Mokėsi namuose. 1901–1905 m. mokytojavo privačiai, 1905–1912 m. Ginkūnų grafų Zubovų, Gubernijos mokyklos mokytoja, 1920–1930 m. Pernaravos pradžios mokyklos vedėja. 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus seime. 1918 m. įsteigė Pernaravos valsčiaus savivaldybę, 1919 m. – vietinį gynimo komitetą, rinko kariuomenei maistą ir drabužius. Įsteigė šaulių būrį, kurį laiką buvo jo pirmininkė.
Platino lietuvišką spaudą, bendradarbiavo laikraščiuose ir žurnaluose „Varpas“, „Ūkininkas“, „Tėvynės sargas“, „Vilniaus žinios“, „Lietuvos žinios“, „Mokykla“, „Visuomenė“, „Tėvynės balsas“ ir kituose. Pasirašinėjo Širšės slapyvardžiu. Bendravo su J. Jablonskiu, K. Jauniumi, V. Kudirka, J. Šliūpu, Vaižgantu, P. Višinskiu, Žemaite. Su G. Petkevičaite-Bite 1894 įsteigė „Žiburėlio“ draugiją. Vaidino pirmajame lietuvių spektaklyje „Amerika pirtyje“ Palangoje 1899 m.
Parengė pradžios mokykloms vadovėlius: „Vaikų skaitymėliai“ (1905 m.), „Lietuviškieji diktantai pradedamosioms mokykloms“ (1907 m.), „Rašybos lavinimosi darbai“ (su S. Vazneliu, 1909 m.), maldaknygę – „Sveika Marija“ (1906 m., sudaryta iš M. Daukšos, M. Valančiaus, A. Baranausko, Maironio ir kitų maldų). Maldaknygėje yra ir jos parašyta malda „Šaukimas prie Viešpats per šv. Antano užtarimą“. Išvertė pjesių rinkinį „Scenos vaizdeliai“ (2 kn. 1912 m.). Užrašė lietuviškų pasakų, rinko tautodailės dirbinius. Didelį prijuosčių rinkinį padovanojo Kauno miesto muziejui.
Rauna
Rauna  – gyvenvietė Latvijos rytuose, Smiltenės savivaldybėje. Valsčiaus centras. Gyventojų: 1218 (2021 m.). Yra liuteronų bažnyčia, pilies griuvėsiai. 2009–2021 m. buvo Raunos savivaldybės administracinis centras.
Šaltiniai
thumb|left|220px|Raunos evangelikų liuteronų bažnyčia
Pupinių senkapis
left|140px
Pupinių senkapis, vadinamas Kapukais – senkapis, esantis Pupinių kaime, Varnių seniūnijoje, Telšių rajone. Palyginti nedidelė kalva stūkso apie 0,1 km į rytus nuo kelio, 1,2 km į vakarus nuo Janapolės. Šiauriniame senkapio pakraštyje įsikūrusi gyvenama sodyba su ūkio pastatais, vakarinėje pusėje telkšo Virvytės senvagė. Senkapis įrengtas pakilesnėje žemės vietoje, dalis teritorijos dirvonuoja, kita – apaugusi krūmokšniais. Objektas pažymėtas valstybinio paminklo ženklu.
Senkapis yra Varnių regioninio parko teritorijoje. Įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
Archeologiniai duomenys
Pupinių senkapis pirmą kartą tyrinėtas 1948 m., mokslinės ekspedicijos metu (vad. Adolfas Tautavičius, Pranas Kulikauskas). Archeologinų tyrimų metu surinkta žodinė aplinkinių gyventojų informacija. Pažymėtas faktas apie bažnyčią, kuri, anot vietinių gyventojų, stovėjusi į pietus nuo senkapio. Ekspedicijos metu, senkapio pietiniame ir vakariniame krašte buvo fiksuota iškasta žvyrduobė, kurios pjūvyje matėsi kapų duobių kontūrai. Žvyrduobės dugne mėtėsi paskiri žmonių kaulai. Tyrimų metu atidengti 6 palaidojimai, kurie fiksuoti iki 1 m gylyje. Šie palaidojimai atidengti tik suardytoje senkapio dalyje. Tyrėjai juos datavo XVII-XVIII a. Kape Nr.1 buvo rastas suardytas palaidojimas, kurį tyrėjai datavo XV a. ar net XIV a. pr. Archeologinių tyrimų ataskaitoje nėra situacinių planų bei kitų brėžinių, pagal kuriuos būtų galima tiksliai nustatyti tirtas vietas. Preliminari tyrimų vieta pažymėta tik pagal aerofotografijoje matomus reljefo nelygumus. Tikėtina, jog senkapyje (o gal ir jo aplinkoje) buvo laidota dar ir priešistoriniais laikais.
2014 m. buvo atlikti žvalgomieji archeologiniai tyrimai ryšium su Pupinių senkapio teritorijoje bei apsaugos zonoje planuojama vesti nauja elektros trasa į senkapio pakraštyje esančią sodybą. Tikslas buvo nustatyti, ar planuojamose prieduobių kasimo vietose nėra žmonių palaidojimų bei patikslinti senkapio ribas.
Mirnas (Krasnoznamenskas)
Mirnas  – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės kaimas.
Vešėtinis
Vešėtinis, arba Viešėtinis – upė, tekanti Joniškio rajono ribose, Platonio kairysis intakas, įtekantis į Platonį Latvijos pasienyje, Vaineikių kaime, už 43,6 km nuo jo žiočių. Priklauso Lielupės mažųjų intakų baseinui, hidrologinis nr. 40010264.
Vešėtinio ištakos – Jankūnų apylinkėse, Joniškio rajono pietvakariniame pakraštyje. Vaga sureguliuota, išlaiko šiaurės rytų kryptį, beveik visame ilgyje teka lygiagrečiai Platoniui, tolydžio prie jo artėdama. Vešėtinis tik aukštupyje kerta nedidelę Maldenių miško teritoriją, toliau vingiuoja dirbamų laukų apsuptyje. Aukštupyje, apie 3 km atkarpoje nuo Toliočių iki Kyburių (ties sankirta su keliu ), Vešėtinis dėl hidrotechninių pertvarkymų teka viena vaga su kairiuoju intaku Suoklankiu (nr. 40010265). Žemupyje prateka per Daunoriškės gyvenvietę, kerta kelią. Turi smulkių bevardžių intakų.
Gyvenvietės prie Vešėtinio: Jankūnai, Toliočiai, Kyburiai, Ąžuolynė, Butniūnai, Šluostikiai, Daunoraičiai, Daunoriškė, Vaineikiai.
Tikėtina, kad upėvardis yra šaknies vieš- vedinys. Ši galėjusi reikšti „tekėti, bėgti“ (plg. „tvenkinys“,  „liejasi, bėga“,  „vanduo“,  „klampus skystis, sultys“, sen.  „pelkė“).
Saulius Liausa
Saulius Liausa (g. 1965 m. birželio 12 d. Panevėžyje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas. 1980–1984 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. E. Kriščiūnaitė). 1984–1991 m. su pertrauka (1984–1986 m. tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. P. Vailionio klasė).
Dar studijų metais pradėjo vadovauti chorams. Kurį laiką buvo Vilniaus mergaičių choro „Liepaitės“ chormeisteris, vadovavo Lentvario kilimų fabriko chorui ir folkloro ansambliui. 1990–1994 m. buvo Valstybinio dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ chormeisteris. 1993 m. prie ansamblio subūrė mišrųjį chorą „Linas“, su kuriuo tarptautiniame chorų konkurse Austrijoje (Spittal) pelnė antrąją vietą. 1993–1994 m. Vilniaus vyrų choro „Varpas" meno vadovas ir dirigentas. Surengė keletą koncertų, 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje laimėjo trečiąją vietą.
Nuo 1994 m. S. Liausa – Lietuvos liaudies kultūros centro Muzikos sektoriaus vyresnysis specialistas. Daug prisideda prie dainų švenčių (1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Dainų dienos, 1998 m. I tarptautinio studentų chorų festivalio ir 1999 m. Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XIII“ Vilniuje direktorus), festivalių, konkursų ir kitų kultūros renginių organizavimo, yra įvairių konkursų žiuri narys. Sudarė leidinius „Kūriniai liaudiškos muzikos kapeloms“ (1997), „Gimtinės dainos“ moksleivių chorams (1997), „Vasaros paukštis" jaunimo chorams (1998). Yra Lietuvos chorų sąjungos narys, nuo 1998 m. prezidiumo narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rykštenė
Rykštenė (Solidago) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas iš lotynų k. žodžių solidus – 'tvirtas, patvarus' su priesaga -ago.
Gentyje apie 150 rūšių, daugiausia paplitusios Šiaurės Amerikoje, taip pat Europoje. Lietuvoje savaime auga paprastoji rykštenė (Solidago virgaurea, pav.) bei iš Šiaurės Amerikos kilusios ir apleistuose laukuose išplitusios kanadinė rykštenė (Solidago canadensis) ir didžioji rykštenė (Solidago gigantea).
Liudvinavo piliakalnis
Liudvinavo piliakalnis su gyvenviete, Lapkalnis, Lapiakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22982) Marijampolės savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Liudvinavo, Liudvinavo seniūnija. Pasiekiamas iš plento Marijampolė – Kalvarija į Liudvinavą vedančio kelio pasukus į dešinę pietryčių kryptimi link Prodobulės, pervažiavus Sūduoną, pasukus į kairę šiaurės kryptimi, paėjus 480 m per pievas ir laukus.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Sūduonios dešiniajame krante. Šlaitai vidutinio statumo, 4­-7 m aukščio. Aikštelė keturkampė, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 8 m ilgio, 11 m pločio. Joje rasta grublėtos keramikos. Šiaurės vakarų aikštelės gale supiltas 0,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas, pietryčių gale – 0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas, juosęs visą piliakalnio aikštelę, tik šonuose yra suardytas. Pietryčių šlaite yra 10x15 m dydžio, pietvakarių šlaite ­– 15x15 m dydžio terasa.
Piliakalnis apardytas arimų, žvyrduobių, lapių urvų. Dabar jis dirvonuoja.
Pietvakarių – pietryčių papėdėse, 2,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 34 400 m². Išmatavimai: 80 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 60 m pločio.
Tyrimai
1964 m. ir 1968 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Piotras Semionovas-Tianšanskis
Piotras Semionovas-Tianšanskis (1827 m. sausio 14 d. – 1914 m. kovo 11 d.) – žymus rusų geografas ir statistikas. Daugiau nei 40 m. vadovavo Rusijos geografų draugijai, jam prižiūrint leistas Rusijos imperijos geografinis-statistinis žodynas. Buvo pagrindinis pirmojo Rusijos imperijos gyventojų surašymo ir Baudžiavos panaikinimo reformos organizatorius.
Islandijos futbolo varžybos 1973 m.
Islandijos futbolo varžybos 1973 m.
Kertuoja
Kertuoja – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, tarp Kertuojų ir Juodųjų Lakajų ežerų bei juos jungiančio Kertuojos upelio. Kertuojos miške auga dvikamienė pušis (gamtos paminklas), stūkso Kertuojos piliakalnis.
Alaus rūšys
miniatiūra|Alaus rūšys
Kertuoja
Istorija
1901 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Alaus rūšys
Alaus rūšys (kartais vadinamos alaus stiliais) – tai alaus klasifikacija pagal įvairius faktorius, tokius kaip spalva, skonis, stiprumas, sudėtinės dalys, gamybos būdas, kilmė ir pan.
Nors alus įvairiose pasaulio dalyse skirtingais būdais gaminamas jau tūkstančius metų, tačiau sistemiškas alaus klasifikavimas į rūšis laikytinas šiuolaikiniu reiškiniu. Šiuolaikinis alaus rūšių skirstymas remiasi brito Michaelo Jacksono 1977 m. publikuotu darbu „The World Guide To Beer“ – tai buvo pirmasis mėginimas suklasifikuoti visas pasaulyje gaminamas alaus rūšis.
Istorija
Archeologinių tyrimų metu Mesopotamijos Uro mieste rasta molinė lentelė, datuojama 2050 m. pr. m. e., kurioje pateikiamas „geriausio“ alaus receptas. Iš šios lentelės galima spręsti, kad Mesopotamijoje buvo žinomos bent dvi skirtingos kokybės alaus rūšys. Asirijos pirklių molinių lentelių tyrimai rodo, kad maždaug po 500 metų hetitai jau skyrė apie 15 skirtingų alaus rūšių.
Alaus rūšys
Pagrindinės alaus rūšys:
Elis
Viršutinės fermentacijos alus.
Lambic
Savaiminės fermentacijos alus.
Netradicinės technologijos
Kartais alus gaminamas ne pagal tradicinę technologiją, o jas sumaišant arba išrandant naują. Tokiu būdu pagaminami hibridiniai alūs, kuriuos galima suskirstyti šitaip:
Geografinis skirstymas
Pagal vyraujančias alaus gamybos tradicijas ir gyventojų skonius, alaus rūšis galima skirstyti ir geografiškai, pagal šalis:
Alaus klasifikacija Lietuvoje
Lietuvos teisės aktai (2002 m. gruodžio 11 d. Žemės ūkio ministro įsakymas Nr. 487) alų skirsto pagal stiprumą, spalvą, gamybos būdą ir žaliavas.
Šis įsakymas taip pat leidžia į išvirtą alų pilti iki 25 % tūrio vandens.
Kariatija
Graikų mitologijoje Kariatija – riešutmedžio deivė. Vėliau klasikinėje mitologijoje asimiliuota Artemidės.
Bartkiškė (Raseiniai)
Bartkiškė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Nemakščių. Šiauriau kaimo teka Balčia.
Istorija
Kaimas minimas 1568 m. XX a. pr. buvo Bartkiškės dvaras.
Jautrioji mimoza
Jautrioji mimoza (Mimosa pudica) – pupinių (Fabaceae) šeimos mimozų (Mimosa) genties augalų rūšis.
Tai pati žinomiausia mimozų genties rūšis. Auga Brazilijoje. Šaltesnio klimato regionuose auginamos šiltnamiuose kaip dekoratyviniai augalai.
Augalų morfologija
Žolinis iki 30-60 cm užaugantis augalas.
Laplėgiai
Laplėgiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pakražančio.
Obelių apylinkė (Pandėlys)
Obelių apylinkė (arba Abelių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Lebedžių apylinkės, dalies Jaučiapievio apylinkės ir dalies Sriubiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Pandėlio apylinkės.
Sauliamėgės voverės
Sauliamėgės voverės (Heliosciurus) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikų gentis. Taip pavadintos dėl to, kad gyvena aukštutinėse medžių šakose.
Paplitusios Centrinėje ir Rytų Afrikoje, į pietus iki Zambezės upės. Gentyje 6 rūšys: ir kt. thumb|left|150px|Sauliamėgė voverė (Heliosciurus)
Branduoliškiai
Gyventojai
thumb|left|240px|Posūkis nuo plento į Branduoliškius ir šiaurinės dalies sodyba
Brian Harold May
thumb|right|Brian May, 1979 m.
Brajenas parašė 20 iš 22 pasaulinių „Queen“ hitų, tokių kaip „We Will Rock You“, „The Show Must Go On“, „I Want It All“, „Fat Bottomed Girls“ ir balades įskaitant „Who Wants To Live Forever“, „No-One But You“ ir „Save Me“.
Tėvai Harold ir Ruth May.
2006 m. JK radijo stotis „Planet Rock“ išrinko B. Mėjų 7-u geriausiu visų laikų gitaristu.
Pentas
Graikų mitologijoje Pentas – liūdesio, sielvarto personifikacija. Kai Dzeusas dievams skirstė veiklos sritis, Pento nebuvo, todėl jis gavo tą sritį, kurios niekas nenorėjo – sielvartą ir liūdesį. Pentas mėgsta kankinti tuos pačius asmenis; teikia pirmenybę, kurie verkia dėl artimo mirties. Norint neprisikviesti Pento reikia sielvartauti tyliai ir greitai.
Buivydai (Šalčininkai)
thumb|left|240px|Kelias pro Buivydų ūkinį kompleksą
Istorija
XIX a. pab. kaimas buvo Eišiškių valsčiuje, priklausė Pabarės dvarui.
Pienė
Pienė (Sonchus) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso įvairiametės žolės su pieniškomis sultimis. Graižai vidutinio dydžio arba stambūs, pavieniai arba dažniau po keletą susitelkę į skėtiškas šluoteles. Žiedai geltoni ar šviesiai geltoni.
Gentyje apie 70 rūšių, paplitusių Eurazijoje ir Afrikoje. Yra sunkiai išnaikinamų piktžolių. Lietuvoje auga 4 rūšys:
thumb|left|180px|Daržinė pienė (Sonchus oleraceus)
Bilopilia
Bilopilia arba Belopoljė (Белополье) – miestas šiaurinėje Ukrainoje, Sumų srityje, 45 km į šiaurės vakarus nuo Sumų, prie Vyro upės. Rajono centras. Svarbus geležinkelių mazgas (linijos į Charkivą, Brianską, Kurską, Kijevą), praeina Sumų–Konotopo kelias. Mašinų gamybos, paukščių lesalo, aliejaus gamyklos. Yra 4 cerkvės.
Istorija
Senovėje dabartinio miesto apylinkėse buvo Vyrės miestas. Jis suniokotas totorių antpuolio. 1672 m. minima Krygos gyvenvietė ( Крыга), o vėliau vadinama Bilopilia. 1765 m. tapo apskrities centru Charkovo gubernijoje.
Berendėjai
Berendėjai laikomi Ukrainos kazokų protėviais.
Rondom
Rondom – vėlyva raudonųjų serbentų veislė. Krūmai vidutiniškai augūs, glausti. Uogos vidutinės (0,6 g), rykšiai raudonos, rūgštokos. Vaisinės kekės ilgos, turi apie 16 uogų, kompaktiškos. Iš krūmo vidutiniškai priskinama 3-4 kg uogų. Atspari miltligei ir deguliams, šviesmargei – vidutiniškai, neatspari voratinklinei erkei.
Makenzio kalnai
Makenzio kalnai – kalnagūbrių sistema šiaurės vakarų Kanadoje, Jukono ir Šiaurės Vakarų teritorijose. Įeina į Šiaurės Amerikos Kordiljerų grandinę. Įsiterpę tarp Lajardo ir Pelio upių; sudaro Makenzio ir Jukono vandenskyrą. Ilgis apie 700 km. Aukščiausia vieta – Kylio k. (2972 m). Kalnai sudaryti daugiausia iš nuosėdinių uolienų. Reljefas smarkiai paveiktas ledynų. Makenzio kalnų šlaituose auga eglių retmiškiai, plyti kalnų tundra. Kalnuose yra gausūs volframo rūdos telkiniai. Dalis kalnų įeina į Nahanio nacionalinį parką.
Smaugimas
Smaugimas – būdas nužudyti auką. Gyvūnų pasaulyje grobį pasmaugia smaugliai, pitonai, kai kurie žalčiai. Pasirinkę grobį jie užveržia vieną ar kelis žiedus apie gyvūno kūną. Aukai iškvepiant orą, grobikas ją veržia vis stipriau, kol ši uždūsta arba širdis nebegali varinėti kraujo. Grobiui žuvus roplys atleidžia gniaužtus ir ieško aukos galvos. Rytį grobį pradeda nuo galvos, pamažu nusivyniodamas nuo aukos kūno. Smaugimu efektyviausiai žudomi paukščiai ir žinduoliai, nes šiems šiltakraujams tenka tankiai kvėpuoti.
Augalų pasaulyje smaugikinių (Celastraceae) šeimos lianos – smaugikai (Celastrus) apsivynioja apie medžio kamieną, per ilgesnį laiką suspaudžia jo brazdą, ir dėl to augalas nudžiūsta. Nuo kai kurių grybų sukeltų ligų migliniams augalams susidaro savotiška ruduojanti stroma, kuri apjuosia ir suspaudžia augalų stiebą 2-3 cm pločio žiedu, todėl sutrinka augimas ir augalas nuskursta.
Nicolas Hülkenberg
Nicolas „Nico“ Hülkenberg (g. 1987 m. rugpjūčio 19 d. Emerichas, Vokietija) – profesionalus vokiečių lenktynininkas, 2009 m. GP2 serijos, 2008 m. Formulės 3 Euroseries ir 2006–2007 m. A1 Grand Prix čempionatų nugalėtojas. 2010 m. debiutavo Formulėje 1, Williams komandoje.
Formulė 1 (2007–dabar)
thumb|225px|left|Nicolas [[WilliamsF1 bandymuose 2008 m. Catalunya trasoje.]] 2007 m. pabaigoje Nicolas dalyvavo dviejų dienų Williams bandymuose. Jau pirmą dieną bandymuose aplenkė 2008 ir 2009 m. sezonų komandos lenktynininką Kazuki Nakajima, o nuo Nico Rosberg (komandoje važiavusį 2007–2009 m.) atsiliko vos 0,4 sekundės. Po šių įspūdingų rezultatų vokietis tapo komandos lenktynininku bandytoju, juo buvo ir 2009 m. sezone.
Pasibaigus 2009 m. F1 sezonui, Williams pranešė, kad į komandos gretas priimti Rubens Barrichello bei jaunasis vokietis. Jau pirmais metais jsi pelnė komandai pirmąją pole poziciją. Nepaisant tokio pasiekimo, lenktynėse gerų rezultatų nebuvo. Per visą sezoną Nicolas Hülkenberg pelnė 22 taškus.
2011 m. vasario pabaigoje tapo Force India komandos lenktynininku bandytoju. Kitame sezone 2012 m. ta pati ekipa jį pakvietė tapti nuolatiniu lenktynininku. Šiame sezone vokietis pasiekė iki šiol geriausią savo karjeros rezultatą, Belgijos GP finišavęs 4-tas.
2013 m. jis perėjo į Sauber ekipą – čia surinkęs 51 tašką N. Hülkenberg liko 10-tas. Po šio sezono jis vėl grįžo į indų ekipą.
2014 m. beveik kiekvienose lenktynėse vokietis finišuodavo taškų zonoje, keturis kartus pasiekta 5 vieta. Bendroje įskaitoje liko 9-tas.
24 val. Le Mano lenktynės (2015)
2015 m. vokietis debiutavo 24 val. Le Mano lenktynėse aukščiausioje kategorijoje su Porsche komanda. Įveikę 395 ratus su šia komanda tapo čempionais.
Norvegijos žalieji galvijai
Norvegijos žalieji galvijai (Norsk rødt fe) tai pieninių – mėsinių galvijų veislė. Veislė išvesta kryžminant Norvegijos žalmargiu, Trondheimo žalųjų ir Rytų Norvegijos beragių žalųjų veislių galvijus. Vėliau veislės pagerinimui buvo įtraukti pietų ir vakarų Norvegijos vietiniai galvijai, Švedijos žalieji, Airšyrai (Suomija), Holšteinai - Fryzai (JAV). Veislė įrašyta į bandos knyga 1935 m. Norvegijoje vadinami Norsk rodt fe. 1975 m. buvo labiausiai paplitusi galvijų veislė Norvegijoje buvo apie 98 % visų galvijų.
Galvijai auginami kaip pieniniai ir mėsiniai, jų oda geros kokybės. Norvegijos žalieji su ragais arba beragiai, stiprių kanopų, būna įvairių spalvų, tačiau daugiausiai žali arba žalmargiai. Karvės labai vaisingos, lengvai veršiuojasi, atsparios mastitui. Karvių aukštis 130 cm, bulių – 142 cm. Karvių svoris būna apie 575 kg, bulių – apie 1000 kg. Per metus karvės duoda apie 6200 l riebaus ir baltymingo pieno.
Nykštukinis šernas
Nykštukinis šernas (Porcula salvania) – kiaulinių (Suidae) šeimos gyvūnų rūšis, priklausanti Porcula genčiai. Anksčiau šie gyvūnai buvo aptinkami Indijoje, Nepale ir Butane, bet dabar jų yra išlikę tik Asame (apie 150 individų).
Hodgsonas pirmą kartą aprašydamas šią rūšį, priskyrė monotipiniai Porcula genčiai, bet vėliau buvo perkelta į šernų (Sus) gentį ir pavadinta Sus salvanius. Bet 2007 m. atlikta genetinė analizė parodė, kad pirminė klasifikacija buvo teisinga.
Saskylachas
Saskylachas  – gyvenvietė Rusijoje, šiaurės vakarų Jakutijoje, Anabaro uluso administracinis centras. 3814 gyventojai (2007 m.). Saskylachas įsikūręs prie Anabaro upės žemupio dešiniojo kranto, 1515 km nuo Jakutsko. Elnininkystė, žvejyba. Yra kultūros namai, teatras, pradinė, vidurinė ir muzikos mokyklos, medicinos punktas.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1930 m.
Balandžiai (Raseiniai)
Balandžiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Nemakščių.
Valiai (Molėtai)
Valiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje. Stūkso Valių akmuo (su dviem „žmogaus pėdomis“).
Istorija
1916 m. minimas juodraštinėje Balninkų bažnyčios priešvedybinės apklausos knygoje.
Islandijos futbolo varžybos 1974 m.
Islandijos futbolo varžybos 1974 m.
Petrauskai
Petrauskais vadinami kaimai:
Nikaragva
Istorija
1524 m. Nikaragvą kolonizavo Ispanija. 1821 m. Nikaragva iškovojo nepriklausomybę ir prisijungė prie Jungtinių Centrinės Amerikos Provincijų. 1838 m. ji paliko šią federaciją ir 1854 m. tapo visiškai suverenia respublika. Nikaragvos teritorija visada buvo labai strategiškai svarbi JAV interesams. Per Nikaragvą ėjo prekybinis kelias, kuriuo buvo siunčiami kroviniai į aukso kasybos vietas Kalifornijoje.
JAV ilgą laiką palaikė Nikaragvos politinę situaciją – tiek pinigais, tiek karine parama. Nuo 1936 m. buvo palaikomas Somosų šeimos valdymas, nors jie padarė milžinišką žalą tiek šalies gamtai, tiek žmonėms – buvo masiškai kertami miškai, o dėl to prasidėjo dirvos erozija, masiškai naudojami pesticidai, uždrausti beveik visur kitur pasaulyje. 1972 m. įvyko žemės drebėjimas, sugriovęs sostinę Managvą ir palikęs be pastogės 500 000 gyventojų. Pusė tarptautinės paramos pateko į Somosų šeimos sąskaitas, tai tapo pagrindiniu kairiųjų pažiūrų emigrantų – sandinistų (pagal generolo Sandino, kuris 1927–1933 m. kovojo partizaninį karą prieš amerikiečius, pavardę) − pretekstu pradėti partizaninį karą šalies pakraščiuose. Sandinistams padėjo Kubos režimas, o netiesiogiai ir SSRS.
1990 m. Nikaragvoje buvo surengti parlamento rinkimai, kuriuose sandinistai pralaimėjo dešiniųjų koalicijai. Taip baigėsi pilietinis karas.
Administracinis suskirstymas
Nikaragva yra unitarinė respublika. Pagal Ispanijos modelį ji administraciniais tikslais padalinta į penkiolika departamentų (departamentos) ir du autonominius regionus. Departamentai savo ruožtu suskirstyti į 153 savivaldybes (municipios). Du autonominiai regionai yra Šiaurės Atlantiko autonominis regionas ir Pietų Atlantiko autonominis regionas, jie dažnai trumpinami į RAAN ir RAAS atitinkamai (pagal ispaniškus pavadinimus Región Autónoma Atlántico Norte ir Región Autónoma Atlántico Sur). Iki kol 1985 m. regionams buvo suteikta autonomija, jie formavo vieną Selajos departamentą.
Geografija
thumb|250px|Nikaragvos fizinis žemėlapis thumb|250px|[[Konsepsjono ugnikalnis]]
Nikaragvos gamtovaizdis įvairus ir skirtingose šalies vietose nevienodas. Rytinė Nikaragvos dalis, skalaujama Karibų jūros, vadinama Moskitų Krantu. Šis regionas – 70 km pločio pakrantės žemuma, iš dalies apaugusi drėgnuoju atogrąžų mišku. Čia daug lagūnų ir upių deltų. Vakarų Nikaragvos klimatas sausesnis, ten didumą ploto užima savanos ir tarpais auga miškai. Tarp šių regionų driekiasi dvi ilgos kalnų grandinės, kuriose yra daugiau nei 40 ugnikalnių (Konsepsjono ugnikalnis, Masajos ugnikalnis, Momotombas, San Kristobalio ugnikalnis ir kt.). Dažni žemės drebėjimai. Aukščiausia šalies vieta yra šiaurėje (Mogotonas – 2107 m).