cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juga (Moldavija)
Juga Bekojis (, Vienakojis) − Moldavijos kunigaikštystės gospodaris, valdė trumpą laiką 1399−1400 metais, Romano I Mušato sūnus.
Biografija
Juga Bekojis šalį valdė apie šešis mėnesius, niekuo neišsiskirdamas. Duomenų apie jo valdymą labai mažai. Manoma, kad Juga buvo nuverstas nuo sosto Murči Senojo intervencijos metu, kuris prisidėjo Aleksandrui Gerajam užimti Modavijos sostą.
Manoma, kad jis turėjo žmoną Anastasiją. OP patsa Juga buvo palaidotas vienuolyne, Vaslui mieste.
Rumunijos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Rumunijos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Nugalėtojų grupė
Pastaba.
Silpnųjų grupė (kova dėl 7-14 vietų)
Aštuonios komandos kovojo dėl išlikimo. CSM Politehnica Iași, CS Gaz Metan Mediaș, FC Voluntari, FC Botoșani, Kiažnos „Concordia“ liko saugūs nuo iškritimo.
Timišoaros „Poli“ dalyvavo atkrinamtosiose varžybose.
Dvi paskutines vietas užėmusios komandos – Tirgu Žiu „Pandurii“ ir Tirgu Murešo ASA- neteko vietų elito divizione.
Pastaba.
Atkrintamosios rungtynės
Liga I lygos komanda žaidė pereinamąsias rungtynes su Liga II dalyviais. Šios rungtynės vyko 2017 m. birželio mėn.
Finalas
Finalas įvyko 2017 m. gegužės 27 d. (Ploještyje). Jame kovojo FC Voluntari ir Džurdžu „Astra“.
Pagrindinis laikas baigėsi lygiosiomis 1-1. Rungtynės buvo pratęstos, tačiau rezultatas nepasikeitė.
Baudinius sėkmingiau (5:3) mušė FC Voluntari futbolininkai, kurie ir tapo taurės savininkais.
Denaras (Lenkija)
Denaras  – Lenkijos karalystės, Lietuvos Didžioji Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos sidabrinė (vėliau – varinė) moneta, kursavusi X–XVII a. Buvo pavadinta romėniškųjų denarijų pavyzdžiu. Lietuvoje ir Baltarusijoje denarai dar vadinami pinigėliais, peniadze (iš ).
Raida
Lenkijoje pirmą kartą nukaldinta Meškos I laikais, ir tai buvo pirmoji Lenkijos moneta, pakeitusi iki tol kursavusias grivinas. Denaro pirminis svoris buvo lygus maždaug 1,5 g, t. y. 1/240 Krokuvos grivinos svorio. Denarus Lenkijoje kaldino visi pirmieji karaliai.
Apie 1338 m. Kazimieras III, kopijuodamas Prahos grašį, pradėjo kaldinti didesnės vertės sidabrinę monetą – Krokuvos grašį, nuo 1398 m. ją pakeitė sidabrinis pusgrašis. Dėl to denarų reikšmė Lenkijoje mažėjo, o jų kokybė prastėjo. Iki XIV a. pabaigos denarų sidabro masė nukrito 10 kartų, ir XIV–XV a. sandūroje tesiekė apie 0,15 g. Kalant grašius ir pusgrašius, atsirado poreikis susieti juos su menkesnės vertės denarais. Iš pradžių (Čekijos pavyzdžiu) 1 grašį atitiko 12 denarų, tačiau smunkant pastarųjų vertei 1 grašis tapo lygus 16 denarų, o galiausiai – 18 denarų. Šis kursas, nusistovėjęs XV a. pradžioje, išliko pastovus.
Po Lietuvos krikšto, XIV a. II antroje pusėje denarų kaldinimo tradicija pasiekė ir Lietuvą, kur jie tapo pirmaisiais Lietuvos pinigais. Pirmieji aptinkami iš Jogailos laikų. Šie denarai svėrė 0,3 g. Lietuvoje denarai nominaliai atitiko 1/10 tuo metu nekaldinto grašio. Apie 1495 m. Aleksandro reformų metu galutinai nusistovėjo denaro svoris, santykis su nominaliu grašiu, pradėtas kaldinti pusgrašis.
Susijungus Lenkijai su Lietuva, 1580 m. įvykdytos piniginės reformos metu lietuviški denarai prilyginti lenkiškiems (sulyginti ir grašiai). Tuo metu jie jau buvo naudojami kaip smulkus pinigas, ir kalami nebe iš sidabro, o iš vario (0,33 g). XVII a. jie galutinai išimti iš apyvartos. Paskutinieji denarai kaldinti 1626 m. Vėliau (1652–1653 m.) trumpai buvo kaldinti 0,53 g variniai denarai.
Notrynė (ežeras)
Notrynė – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 8 km į pietvakarius nuo Dūkšto. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,79 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 147 m. Pietinis ir šiaurinis krantai aukštoki, kiti – žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Iš pietvakarių į šiaurės rytus ežerą prateka Svetyčios intakas Notrynės upelis (Dysnų ežero baseinas). Į šiaurės rytus įsikūręs Dirvonų viensėdis.
Rakauskų tvenkinys
Rakauskų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 10,5 km į pietryčius nuo Vilkaviškio, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Keturvalakių. Vadinamas ir Rakauskų ežeru. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (V-3 upelio intakas, Vilkaujos baseinas) 0,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,68 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 72,5 m. Kranto linija labai vingiuota, yra didelis pusiasalis. Krantai neaukšti, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Į pietus įsikūręs Rakauskų kaimas.
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas – Lietuvos lengvosios atletikos federacijos organizuotas pajėgiausių šalies sportininkų lengvosios atletikos čempionatas. Varžybos vyko rugpjūčio 7 - 8 dienomis Palangos centriniame stadione, Palangoje.
Renginio transliuotojas - Delfi TV. Varžybų vyriausiasis teisėjas - Algirdas Baranauskas, vyriausiasis sekretorius - Alfonsas Buliuolis.
Neįgalieji sportininkai
Pirmą kartą čempionato metu varžybose kartu varžėsi ir neįgalieji sportininkai. Lietuvos nacionalinis čempionatas yra pirmasis Europoje ir trečiasis pasaulyje, kuriame neįgalieji lengvaatlečiai varžosi kartu su sveikaisiais.
Programa
Iš čempionato programos pašalintas kūjo metimas. Lietuvos kūjo metimo čempionatas vykdytas Lietuvos jaunimo čempionato metu liepos 24-25 dienomis Vilniuje, kuriame moterų varžybose nugalėjo Klaudija Bieliauskaitė, o vyrų rungtyje Tomas Vasiliauskas. Į programą gražintos dešimtkovės ir septynkovės rungtys.
Vyrų ir moterų 10000 m bėgimas vyko vienu metu.
Nacionaliniai rezultatai
Vyrų 10000 m bėgime Ignas Brasevičius pasiekė 29:53.81 rezultatą ir tapo pirmuoju Lietuviu per 17-ą metų įveikusiu šią distanciją greičiau nei per 30 minučių. Gediminas Truskauskas laimėjo 100 m bėgimą pasiekęs asmeninį rekordą (10,37 s), kuris yra ketvirtas greičiausias laikas istorijoje tarp Lietuvos sportininkų. Vaida Žūsinaitė-Nekriošienė 10000 m bėgimo distancijoje pasiekė 10-ą greičiausią laiką Lietuvos istorijoje - 34:40.86. Vyrų 5000 m bėgime dalyvavo pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionas Justinas Kinderis. Beatričė Juškevičiūtė septynkovės rungtyje pagerino savo asmeninį rekordą (5687) ir pasiekė septintą geriausią rezultatą Lietuvos istorijoje.
Andrė Ožechauskaitė 100 m bėgimo finale pasiekė 11,71 s rezultatą ir pagerino Lietuvos nacionalinį jaunių rekordą ir Lietuvos iki 16 m rekordą.
Dovilė Kilty trišuolio rungtyje nušoko 14,18 m ir pagerino Lietuvos nacionalinių čempionatų rekordą. Trečioje vietoje likusi Vaida Padimanskaitė pasiekė naują asmeninį rekordą (13,58 m) buvo šeštasis rezultatas Lietuvos istorijoje.
Indrė Jakubaitytė pelnė ieties metimo sidabro medalį. Tai tapo 23-iuoju sportininkės medaliu šioje rungtyje. Iš viso sportininkė pelniusi 7 aukso, 12 sidabro ir 4 bronzos medalius.
Danas Sodaitis kartu su Vilniaus rinktine laimėjo 4x100 m estafetinį bėgimą. Sportininkas tapo pirmuoju neįgaliųjų sportininku pelniusiu auksą Lietuvos atvirajame čempionate.
Gediminas Truskauskas 200 m bėgimo finale distanciją įveikė per 20,83 s. Tai tapo nauju Lietuvos lengvosios atletikos čempionato rekordu, nacionaliniu iki 23 m amžiaus rekordu ir antru greičiausiu lauku Lietuvos istorijoje.
Labanoro valsčius
Labanoro valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Labanoras.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1880 m. valsčius panaikintas, nors nurodoma, kad 1885 m. dalis vietovių (Krivasalis, Sidariškės, Subiškis ir kitos) perduota Linkmenų valsčiui.
Benediktas Mickus
Benediktas Mickus (g. 1997 m. kovo 26 d.) – Lietuvos lengvaatletis, kuris specializuojasi vidutinių nuotolių bėgime, nacionalinis čempionas.
Eda-Ines Etti
Eda-Ines Etti (taip pat žinoma sceniniu vardu Ines, g. 1981 m. gegužės 26 d. Hapsalu) – Estijos dainininkė, žinoma dėl dalyvavimo 2000 m. Eurovizijos dainų konkurse. Jos atlikta daina „Once in a Lifetime“ konkurse užėmė ketvirtąją vietą.
Po dalyvavimo 2000 m. Eurovizijoje, Ines išleido debiutinį albumą „Here for your Love“, kuris buvo išleistas tais pačiais metais.
Abu Bakras al Bagdadis
Abu Bakras al Bagdadis ( 1971 m. liepos 1 d. Samara, Irakas – 2019 m. spalio 26 d.) – teroristinės organizacijos „Islamo valstybė“, veikiančios Irake ir Sirijoje, vadas, pasekėjų laikomas kalifu.
Biografija
Abu Bakras al Bagdadis (tikras vardas Ibrahimas Avadas al Badris) gimė neišsiskiriančioje sunitų šeimoje 1971 m. liepos 1 d. Samaroje, Irake. Pasakojama, kad jis buvo intravertiškas ir kuklus. Jo šeimos nariai tarnavo basistų organizacijoje ir Irako armijoje, bet tai buvo įprasta valdant S. Huseinui. Jaunystėje jis įstojo į Musulmonų broliją ir įgijo magistro laipsnį Islamo studijų universitete Bagdade. 2000 m. Al Bagdadis pasitraukė iš Musulmonų brolijos ir per 2000–2002 m. persiėmė salafitų-džihadistų pasaulėžiūra. Jis studijavo doktorantūroje ir priklausė salafitų „Sunų ir bendruomenių pasekėjų“ draugijai. 2003 m. prasidėjus JAV invazijai į Iraką tarp irakiečių pakilo antivakarietiškos, islamo ekstremistinės, prieš JAV nukreiptos nuotaikos. 2004 m. vasarį jis buvo suimtas Faludžoje JAV pajėgų įtarus pasipriešinimu. Al Bagdadis buvo perkeltas į Bukos stovyklą Irako pietuose, kur buvo sulaikyti daugiau nei 20000 antiamerikietiškų maištininkų. Manoma, kad ten Al Bagdadis dar labiau radikalizavosi, surado ryšių tarp daugelio įtakingų sulaikytų būsimų teroristų. 2004 m. gruodį jis buvo paleistas ir beveik iškart po to tapo Islamo valstybės (IV) nariu, greitai kilo jos ranguose, buvo atsakingas už ryšių palaikymą su provincijų kuopelių vadais.
2010 m. balandį žuvo tuometiniai IV vadeivos. Devynių IV narių taryba naujuoju vadu, emyru, išrinko Al Bagdadį. Tam greičiausiai reikšmės turėjo tikėjimas, kad Al Bagdadis esą buvo kilęs iš kuraišitų genties, tad tinkamas tapti kalifu. Tuo metu IV buvo patyrusi didelį smukimą ir Al Bagdadžiui buvo pavesta atgaivinti organizaciją, ką jis sėkmingai padarė. IV pasinaudojo plėsti savo įtakai Sirijos pilietiniu karu ir JAV koalicijos pasitraukimu iš Irako 2011 metais. Islamo valstybė užvaldė nemažas teritorijas Sirijoje ir šiaurės vakarų Irake. 2014 m. Al Bagdadis Mosule viešai paskelbė apie kalifato įkūrimą ir pasiskelbė kalifu. Jis pareikalavo IV prijaučiančių musulmonų visame pasaulyje prisiekti jam. 2015 m. viduryje IV galia buvo pasiekusi viršūnę, tačiau po to ji patyrė daugelį pralaimėjimų nuo Irako, JAV ir sąjungininkų, kurdų sukilėlių, Sirijos provyriausybinių ir kitų Sirijos sukilėlių pajėgų. 2018 m. IV prarado visas valdytas teritorijas, sklido gandai, kad Al Bagdadis žuvęs, nes jis viešumoje nesirodė nuo 2014 m. kalifato paskelbimo. 2019 m. balandį, po penkerių metu pertraukos buvo paviešintas vaizdo įrašas su Al Bagdadžiu; už pagalbą jį sugaunant JAV vyriausybė pažadėjo 25 mln. JAV dolerių atlygį. Al Bagdadis žuvo 2019 m. spalio 27 d. JAV kariuomenės reido jam sugauti metu Sirijoje, prie Barišos miestelio Idlibo provincijoje. Pranešta, kad jis susisprodino aktyvavęs savižudžio liemenę kartu su dviem savo vaikais, jo palaikų likučiai buvo išbarstyti jūroje.
Lipnas
Li̇̀pnas – miestas šiaurinėje Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje, 40 km į pietryčius nuo Torūnės, prie Menio upės. Apskrities centras.
Istorija
Lipnas miesto teises gavo 1349 m. XIX a. buvo Plocko gubernijos Lipno apskrities centras.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Jeremijus Movila
Jeremijus Movila (mirė 1606 m.) − Moldavijos kunigaikštystės gospodaris nuo 1595 m. rugpjūčio iki 1600 m. gegužės ir nuo 1600 m. rugsėjo iki 1606 m. liepos 30 d. Bajoro Joano Movilos (apie 1520−1570) sūnus.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Elžbietą Čomortan Lozinską (1572−1617), nuo santuokos su kuria turėjo vaikų:
Western Warriors FC
Western Warriors Football Club, dar žinomas kaip Western Warriors FC bei Western Warriors – Bahamų Sandraugos futbolo klubas iš Nasau. Turi ir moterų, merginų futbolo ekipas. Pagrindinė vyrų ekipa rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione. Dar žinomas kaip Western Warriors Soccer Club.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2007 m., pateko į stipriausią šalies divizioną.
2017–2018 m. sezone liko antroje vietoje, o 2018–2019 m. lyga buvo suskirstyta į dvi grupes. Savo grupėje „kariai“ buvo pirmi, o pusfinalyje pralaimėjo ir iškrito iš tolimesnės kovos dėl čempionų titulo. Dėl pandemijos grėsmių 2019–2020 m. čempionatas buvo nutrauktas, o vėliau kurį laiką nevyko.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje ir iškovojo čempionų titulą.
China Southern Airlines
thumb|300px|[[Airbus A320|Airbus A321-200]] thumb|300px|[[Boeing 777|Boeing 777-200]] thumb|300px|[[Boeing 747|Boeing 747-400]]
China Southern Airlines Co. – stambiausia Kinijos oro linijų bendrovė.
Vloclavekas
Vloclãvekas – miestas-apskritis Lenkijos šiaurinėje dalyje, prie Vyslos upės, Kujavijos Pamario vaivadijoje. Apskrities centras. Yra 1340 m. pradėta statyti Šv. Marijos ėmimo į dangų bažnyčia, 1330 m. pastatyta Šv. Vitalio bažnyčia, 1538 m. Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia.
Istorija
Vloclavekas įkurtas X a., miesto teises gavo 1255 m. XIX a. buvo Varšuvos gubernijos Vloclaveko apskrities centras.
1975–1998 m. buvo Vloclaveko vaivadijos centru.
Pagūrys
Pagūrys – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 6,5 km į pietryčius nuo Ignalinos. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,18 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 242,8 m. Krantai neaukšti, tik rytinis krantas aukštas. Ežerą supa Kūjiškės miškas, vakarinėje ir pietinėje pakrantėse vietomis yra pievų ploteliai. Ežeras nenutekantis, priklauso Rudinės upės baseinui (Žeimenos upės baseinas). Šalia įsikūrę Pakryžės ir Vėlionių kaimai. Vakarine pakrante eina kelias.
Suzanne Valadon
thumb|right|230px| Suzana Valadon A. de Tuluz-Lotreko tapinyje, 1888 m. Suzana Valadon (, 1865–1938 m.) – Prancūzijos dailininkė, pozuotoja, tapytojo Moriso Utrilo (1883−1955) motina.
Biografija
Marija Klementina Valadon gimė 1865 m. rugsėjo 23 d. Besino prie Gartampo kaime netoli Limožo (Aukštutinis Vjenas). Ji buvo nesantuokinė nepasiturinčios skalbėjos duktė ir nuo jaunų dienų turėjo savarankiškai užsidirbti pragyvenimui. Ji išbandė keletą profesijų, cirke užsiėmė akrobatės pasirodymu ir būdama 16-os susižalojo nukritusi nuo trapecijos. 1880-ųjų pradžioje Paryžiuje ji pradėjo dirbti dailininkų pozuotoja. Ji pozavo P. Piuvi de Šavano, O. Renuaro, A. de Tuluz-Lotreko paveikslams. 1883 m. jai gimė sūnus Morisas Utrilo, vėliau garsus XX a. pradžios modernistinės dailės atstovas. Ji palaikė meilės ryšius su daugeliu tapytojų, kuriems pozavo. Nėra tikra, kas buvo sūnaus tėvu, tarp spėjamų − tapytojas P. Piuvi de Šavanas. Suzana Valadon pavaizduota gerai žinomose O. Renuaro drobėse „Didžiosios mauduolės“, „Šokis Bugivalyje“ ir „Skėčiai“. Imdama pavyzdį iš dailininkų, Suzana Valadon pati savarankiškai pradėjo piešti ir tapyti.
Apie 1890 m. S. Valadon susipažino su E. Dega, kuris ją skatino, mokė, bei nupirko kelis jos kūrinius. Ankstyviausi išlikę jos tapybos darbai datuojami 1892, grafikos − 1894 metais. 1896 m. ji ištekėjo už biržos brokerio Paul Mousis, kurio finansinė padėtis leido jai visiškai atsidėti dailei. S. Valadon su juo išsiskyrė 1909 m. ir 1914 m. išekėjo už tapytojo André Utter (1886−1948). Maždaug šiuo metu prasidėjo jos brandžiausias kūrybos laikotarpis. 1915 m. įvyko pirmoji jos personalinė paroda, kuri susilaukė sėkmės. Po 1920 m. S. Valadon buvo išgarsėjusi tarptautiniu mastu menininkė. Ji buvo pristatoma Paryžiaus garsioje Bernheimo Jaunesniojo galerijoje, 1927−1932 m. įvyko net keturios jos retrospektyvinės parodos. S. Valadon apibūdinama būdinga Paryžiaus Monmartro menininkų bohemos atstove. Ji dirbo įvairiuose žanruose: tapė moters aktus, buities scenas, portretus, peizažus, gėlių natiurmortus. 1934 m. ji išsiskyrė su apie 20 metų jaunesniu André Utter ir vėlyvaisiais metais nutolo nuo sūnaus Moriso. Suzana Valadon mirė 1938 m. balandžio 18 d. Paryžiuje. 1995 m. Paryžiaus priemiestyje Sanua atsidarė muziejus, skirtas Suzanai Valadon ir Morisui Utrilo.
Paceikinės ežeras
Paceikinės ežeras – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 1 km į šiaurės rytus nuo Ceikinių, Burkoliškių miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,77 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 161,7 m. Vakarinės ežero pusės krantai aukšti, rytinės – žemi ir pelkėti. Krantai ištisai apaugę medžiais. Rytuose išteka Kančioginos intakas K-5 upelis (Dysnos upės baseinas). Vakarinėje pakrantėje yra paplūdimys.
Filadelfijos suvažiavimas
300px|thumb|right|[[Jungtinių Amerikos Valstijų Konstitucija|Jungtinių Amerikos Valstijų konstitucijos pasirašymo scena, Hovardo Čandlerio Krisčio paveikslas]]
Šiaurės vakarų Kaukazo kalbos
Šiaurės vakarų Kaukazo kalbos, dar vadinamos abchazų-adygų kalbos, pontinės kalbos – lingvistinė kalbų šeima, paplitusi nedidelėje teritorijoje Rusijos Šiaurės Kaukaze bei Abchazijoje (Pietų Kaukaze). Šią šeimą tesudaro 5 žinomos kalbos, kurių viena yra mirusi. Nors patogumo dėlei grupuojama su kitomis Kaukazo regiono kalbinėmis šeimomis (Šiaurės rytų Kaukazo kalbomis ir kartvelų kalbomis), šių trijų lingvistinių šeimų tarpusavio giminystė nėra įrodyta.
Tamsos širdis
Tamsos širdis  – 1899 m. išleista lenkų kilmės britų rašytojo Džozefo Konrado novelė, kurioje pasakotojas vardu Marlou pasakoja istoriją apie savo kelionę upe į džiunglių gelmę – „tamsos širdį“. Kūrinyje iškeliami kolonializmo, skirtumo tarp civilizuoto ir laukinio žmogaus klausimai, ryškus psichologizmas.
Šiaurės vakarų Kaukazo kalbos
Kalboms būdinga ypač išvystyta priebalsių įvairovė (didesnė aptinkama tik Pietinėje Afrikoje) ir labai skurdi balsių įvairovė (daugiausia 2–3). Daiktavardžio kaitymas labai paprastas, tačiau veiksmažodis, kuris visada eina sakinio gale, turi labai daug skirtingų formų, kurios lemia visą sakinio sintaksinę struktūrą.
Klasifikacija
Šiaurės vakarų Kaukazo kalbos skirstomos taip:
Tamsos širdis
Siužetas
Vakare plaukiant Temzės upe jūreivis Marlou savo bendrakeleiviams pradeda pasakoti vieną savo gyvenimo istoriją – apie tai, kaip plaukė džiunglių upe. Nuo vaikystės besižavėjęs mįslingomis „baltosiomis žemėlapio dėmėmis“ jūreivis Marlou užsirašė į dramblio kaulo prekybos bendrovę, kad galėtų plaukti didžiąja džiunglių upe, kuri jam žemėlapyje priminė susirangiusią gyvatę. Savo tetos pagalba gavęs garlaivio kapitono darbą prekybos bendrovėje, Marlou išplaukė link pusiaujo. Atvykęs į prekybos bendrovės pagrindinį postą jis aptinka netvarką, mirštančius juodaodžius vergus, viską persmelkia abejingumo, beprasmiškumo, nykumo jausmas. Vėliau jis persikelia į kitą postą, kur užtrunka taisydamas savo garlaivį, nes šis prieš kelias dienas iki atvykstant buvo nuskendęs. Vietos kolonizatoriai slampinėja iš vietos į vietą nešini didelėmis lazdomis (Marlou juos vadina „piligrimais“), rezga intrigas. Vos tik atvykęs, Marlou sužino apie Kurcą – kažkokį sėkmingą prekybininką, kuris kažkur ten džiunglių gelmėse įsteigęs savo postą ir visad atsiunčia daugybę dramblio kaulo. Mįslingi pasakojimai apie Kurcą sužadina Marlou troškimą kuo greičiau pasiekti tą postą ir susitikti su juo (arba kaip sako pats Marlou – „išgirsti jo balsą“).
Po keleto mėnesių Marlou sutaiso garlaivį ir išplaukia aukštyn upe. Kelionė monotoniška, upę supa tamsios ir bežadės džiunglės, gyvenviečių labai nedaug, o jas priplaukus čiabuviai įnirtingai šoka, šėlsta, rodo grimasas, todėl nusprendžiama nestoti. Tokie susitikimai priverčia Marlou apmąstyti santykį tarp civilizuoto ir laukinio žmogaus, apie bendrą ir tuo pačiu baugų bendražmogiškumą. Be to, jo dėmesį patraukia drauge laivu plaukiantys medkirčiai žmogėdros (kanibalai): kodėl jie, nors ir sunkiai kentėdami badą, nenužudo jų, baltųjų? Likus dienos keliui iki Kurco posto Marlou garlaivis įkalinamas labai tiršto rūko, o aplink aidintis riksmas įspėja apie galimą antpuolį (apie tai keliautojus įspėjo ir raštelis apleistoje stovyklavietėje). Prasisklaidžius rūkui keliautojai dėl seklumų vagoje priversti plaukti pagal krantą, kur juos užpuola čiabuviai ir apšaudo strėlėmis. Marlou netikėtai pajaučia užuojautą pašautam negrui vairininkui, kurį vėliau pats „palaidoja“ per bortą.
Vėliau pats Marlou smarkiai suserga, pasiekęs Europą šlitinėja lig nesavas po miestą. Civilizuotas pasaulis, jo kasdienybė jam atrodo kvaila ir beprasmė. Daugelis iš jo prašo ar reikalauja Kurco dokumentų, vienam žurnalistui jis atiduoda Kurco parengtą straipsnį apie laukinių suvaldymo būdus. Galiausiai Marlou nuvyksta pas Kurco sužadėtinę, kuriai grąžina jo daiktus. Ji prašo Marlou pasakyti paskutinius Kurco žodžius, o Marlou pameluoja, kad jis prieš mirtį ištaręs jos vardą.
Aplinkybės
Kūrinys autobiografiškas. Džozefas Konradas 1890 m. dirbo garlaivio kapitonu Belgijos prekybiniame laive, dirbusiame Kongo upėje, todėl Marlou yra paties Konrado alter ego. Grįžęs iš Afrikos, Konradas kūrinį trijomis dalimis išleido britų žurnale Blackwood’s Magazine. 1902 m. išleistas kaip knyga. Kritikai spėja, kad Kurco prototipu buvo Džordžas Antuanas Klainas – Briuselio bendrovės darbuotojas, miręs Konrado laive. Įtaką galėjo padaryti ir žiaurumu pagarsėjęs britų tarnautojas Vidurio Afrikoje Edmundas Miusgreivas Bartelo, žymus keliautojas Henris Mortonas Stenlis, belgų valdytojas Konge Leonas Romas.
Reikšmė
Po knygos išleidimo ji nesusilaukė daug dėmesio, vertinta kaip „mažareikšmė“. Tačiau nuo XX a. vid. jos reikšmė išaugo, ji įtraukta į mokyklines programas.
Afrikos intelektualai „Tamsos širdį“ kritikuoja kaip rasistinę, ksenofobijos apakintą knygą, nužmoginančią afrikiečius.
Psichoanalitiškai „Tamsos širdis“ aiškinama kaip kelionė į pasąmonės gelmes. Garlaivis simbolizuoja nušvitusią sąmonę, besileidžiančią link tamsios, nepažintos šerdies – Kurco. Šis – Marlou super ego, kurį perteikia būtent jo balsas. Tamsios, baugios, grėsmingos džiunglės ir jų čiabuviai kuria nepažintos, nežemiškos, pirmapradės erdvės jausmą. Su šia laukine gamta prilyginamas pats Kurcas, kuri džiunglės pasiglemžusios. Marlou patyrus, kad Kurcas nėra super ego, o tik pasąmoninis šešėlis, jis traktuojamas kaip froidiškasis id. Marlou ego patyręs traumą, patenka į neurotinę būklę (liga ir tolimesnė būklė grįžus į Europą). Šiuo kūriniu atspindima Europos kolonijinė sąmonė kaip neurotiškas, sutelktas į save veržimasis į pačias giliausias beprotybės gelmes.
Pagal „Tamsos širdį“ pastatyta teatro spektaklių (Orson Welles, 1938 m.; Larry Buttrose, 1991 m.; Tarik O’Regan ir Tom Phillips, 2011 m.), filmas „Tamsos širdis“ (1993 m., rež. Nicolas Roeg). Remdamasis „Tamsos širdimi“ JAV scenarijų autorius John Milius sukūrė siužetą Frensio Fordo Kopolos filmui „Šių laikų apokalipsė“ (1979 m.). Jame Kongo džiungles pakeičia Vietnamo karo erdvė.
Tucholia
Tucholià – miestas šiaurės Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje, 50 km į šiaurę nuo Bydgoščiaus. Pavieto centras. Netoliese dunkso Tucholios miškas.
Istorija
Tuchola rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1287 m.
Nestoniškių valsčius
Nestoniškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Nestoniškės, vėliau – Zavidzinentai.
Istorija
Valsčius įkurtas po 1860 m. Vilniaus gubernijoje, XIX a. pabaigoje panaikintas.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Čalendžerio gelmė
thumb|right|Pirmieji gelmę [[1960 m. sausio 23 d. pasiekė Don Walsh ir Jacques Piccard su „Trieste“ batiskafu.]] Čalendžerio gelmė – vandenyno gelmė Ramiajame vandenyne, pietinėje Marianų lovio dalyje. Ši gelmė yra giliausia vieta Žemėje, siekianti nuo 10 898 iki 10 916 m gylį. Čalendžerio gelmės dugnas yra 11 km ilgio ir 1,4 km pločio, su nestačiais šlaitais. Gelmė geografiškai yra Mikronezijos Federacinių Valstijų teritorijoje.
Čalendžerio gelmės vardas buvo suteiktas nuo britų jūrų laivyno „HMS Challenger“ laivo, kurio 1872–1876 m. ekspedicijos įvykdė pirmus gelmių aprašymus.
2009 m. atliktas gylio matavimas naudojant „Simrad EM120“ įrangą parodė, jog gelmės gylis yra 10 971 metras su 22 m paklaida. Dar vienas gylio matavimas buvo įvykdytas 2010 m. Jis parodė, jog gylis yra 10 994 m su 40 m paklaida.
Nusileidimai į gelmę
Iš viso į Čalendžerio gelmę yra nusileidusios 4 ekspedicijos (2 automatizuotos ir 2 su žmonėmis).
Žmogaus pilotuojamos misijos
Dar kartą šią gelmę pasiekė žymus Kanados filmų režisierius James Cameron. Jis vienviečiu „Deepsea Challenger“ povandeniniu aparatu 2012 m. kovo 26 d. per 2,5 valandos pasiekė giliausią Žemės vietą. J. Cameron iš pradžių planavo gelmes patyrinėti apie 6 val., tačiau dėl hidraulinio skysčio nutekėjimo misija buvo sutrumpinta iki 2 val. 34 min.
Aparatų misijos
Dar du kartus gelmę yra pasiekę automatizuoti aparatai.
1995 m. kovo 24 d. sėkmingai tai padarė Japonijos „Kaikō“ robotas. Tai yra giliausiai nusileidęs aparatas, pasiekęs 10 911 m gylį.
Antrasis aparatas, nusileidęs Čalendžerio gelmėje, yra JAV „Nereus“, kuris 2009 m. gegužės 31 d. gelmėje praleido apie 10 val. ir pasiekė 10 902 m gylį. Kitaip nei „Kaikō“, šis robotas nebuvo laidais siejamas su paviršiuje esančiu laivu. „Nereus“ yra giliausiai nusileidęs aparatas, naudojamas iki šiol.
Konovalovas
Konovalovas:
Apsinuodijimas deguonimi
Apsinuodijimas deguonimi, hiperoksija – apsinuodijimas atsirandantis kvėpuojant padidėjusio dalinio slėgio deguonimi ar jo mišiniais su kitomis dujomis. A[sinuodijimas deguonimi gali įvykti naudojant deguonies aparatus, regeneracinius aparatus, kvėpavimui naudojant dirbtinius dujų mišinius, atliekant deguoninę dekompresiją. Apsinuodijus deguonimi pažeidžiamos centrinės nervų sistemos, kvėpavimo ir kraujotakos organų funkcijos.
Padidėjus deguonies koncentracijai audiniuose, atsiranda hiperoksijai būdingi sindromai: dezorientacija, kvėpavimo sunkumai, regos sutrikimai (pavyzdžiui, miopija). Biocheminį apsinuodijimo pagrindą sudaro redukcijos procesas, kurio metu deguonies molekulė netenka vieno arba dviejų elektronų ir susidaro aktyvios deguonies formos (peroksidai, superoksidai, laisvieji radikalai). Oksidacinio streso metu pažeidžiamos ląstelių sienelės, subliūkšta alveolės, ardoma tinklainė. Į deguonies nuodingumą turi atsižvelgti narai, paprastai jų kvėpavimo mišinį sudaro 20 procentų deguonies ir 80 procentų helio, esant vienos atmosferos mišinio slėgiui.
Tarnogrudas
Tarnogrudas – miestas pietryčių Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Bilgorajaus apskrityje. Savivaldybės centras.
Seredis
Seredis  – miestelis Galantos apygardoje, Trnavos krašte, Slovakijoje. 15 923 gyventojai (2015 m. duomenys).
Įsikūręs Dunojaus žemumoje, dešiniajame Vaho upės krante, 129 m aukštyje virš jūros lygio. Nutolęs maždaug 20 km į pietryčius nuo Trnavos, 33 km į vakarus nuo Nitros ir apie 55 km į rytus nuo Bratislavos. Į vakarus nuo miestelio stūkso Mažieji Karpatai.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1313 m., kaip Zereth. Viduramžiuose buvo svarbus prekybos centras, per kurį ėjo „Bohemijos kelias“ (prekybos kelias tarp Budos (dabar Budapešto dalis) ir Prahos, ėjęs dešiniajame Vaho upės krante). 1846 m. pastatytas geležinkelis. 1943 m., netoli miestelio, pastatyta užtvanka, iki to gyvenvietė turėjo uostą.
Velingboro Visų Šventųjų bažnyčia
Velingboro Visų Šventųjų bažnyčia – anglikonų bažnyčia Velingbore, Jungtinėje Karalystėje. Priklauso Piterboro vyskupijai.
Istorija
1160 m. bažnyčia atidaryta. XIII a. pastatytas lygi šiol išlikęs bažnyčios bokštas. 1517 m. bažnyčiai suteiktas Visų Šventųjų titulas.
1950 m. bažnyčios kompleksas įtrauktas į saugomų architektūros paminklų sąrašą.
Velingboro geležinkelio stotis
Velingboro geležinkelio stotis – keleivinės paskirties geležinkelio stotis Velingbore, vidurio rytų Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Stotis pastatyta ant Midlandso geležinkelio linijos, kuria keliauja traukiniai iš Sent Penkro tarptautinės geležinkelio stoties.
Istorija
1857 m. geležinkelio stotis oficialiai pradėta naudoti. Tai buvo antroji geležinkelio stotis mieste, bet pirmoji, Velingboro Londono gatvės geležinkelio stotis, uždaryta 1966 m.
1981 m. gegužės 5 d. raudonų plytų geležinkelio stoties pastatas ir pėsčiųjų tiltas tarp platformų įtraukti į saugotinų architektūrinių pastatų sąrašą.
2005 m. stotyje filmuotas filmas Kinky Boots.
Giraitės ginkluotės gamykla
AB Giraitės ginkluotės gamykla (GGG) – Lietuvos šovinių gamykla, įkurta 2000 m. Gamyklos biuras, sandėliai, laboratorijos, šaudyklos bei kitos patalpos yra Kauno rajone, Giraitės kaime, netoli Kauno miesto ribos.
Istorija
thumb|Ginkluotės gamykla Giraitės ginkluotės gamykla buvo įkurta 2000 m. iki 2001 m. pastatyti pastatai, sumontuota šiuolaikinė įranga, įdiegtos reikalingos technologijos, pagaminti pirmieji šovinių pavyzdžiai. 2002 m. pardavimui pradėti gaminti 5,56x45 mm, 7,62x51 mm, 7,62x39 mm šoviniai ir visi jiems reikalingi metalo komponentai. Taip pat įdiegta integruota kokybės vadybos sistema pagal ISO 9001:2000 ir ISO 14001:1996 standartus. Paskutinis kokybės sistemos auditas atliktas pagal naujausius ISO 9001:2008 ir ISO 14001:2004 standartus.
2005 m. dviejų tipų šovinius vienu metu išbandžius NATO Europos regioniniame bandymų centre, GGG gavo teisę gaminamus šovinius 5,56x45 GP21 (SS109) ir 7,62x51 GP11 (M80) žymėti NATO pakeičiamumo ženklu, nurodančiu atitikimą NATO standartų reikalavimams. nuo 2006 m. daugiau nei 90 proc. metinės pagaminamos produkcijos eksportuojama NATO ir kitų šalių karinėms pajėgoms, specialiosioms struktūroms ir kitoms institucijoms.
Veikla
Modernūs įrengimai, naujausios technologijos, kvalifikuotas personalas, kelių etapų kokybės kontrolės sistema užtikrina kokybiškų šovinių gamybą. GGG specializuojasi 5,56x45 GP21 (SS109) ir 7,62x51 GP11 (M80) šovinių bei jų metalinių komponentų gamyboje. Šoviniai gaminami pagal NATO arba sugriežtintus klientų reikalavimus. Įmonės laboratorijose naudojama moderni kompiuterizuota įranga. Prie Šovinių kokybės laboratorijos įrengtos dvi dengtos šaudyklos – 580 m ilgio šaudykla balistiniams bandymams ir 50 m ilgio šaudykla funkciniams bandymams.
Journey through the Secret Life of Plants
Dainų sąrašas
Visus įrašus kūrė Stevie Wonder, išskyrus kur pažymėta.
Genadijus Voronovas
Genadijus Voronovas (, 1910 m. rugpjūčio 10 d. Tverės srityje – 1994 m. balandžio 1 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.
Journey through the Secret Life of Plants
Dainų sąrašas
Pirmoji pusė
Antroji pusė
Genadijus Voronovas
1955–1957 m. dirbo TSRS Žemės ūkio ministro pavaduotoju. 1957–1961 m. – TSKP Orenburgo srities komiteto pirmasis sekretorius. 1961–1962 m. – TSKP CK Rusijos Federacijos biuro pirmininko pavaduotojas. 1962–1971 buvo Rusijos TSFR Ministrų Tarybos pirmininku. 1971–1973 m. – TSRS liaudies kontrolės komiteto pirmininkas.
Journey through the Secret Life of Plants
Dainų sąrašas
Trečioji pusė
Genadijus Voronovas
TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3–8 šaukimų deputatas. 1952–1976 m. – TSKP CK narys, 1961–1973 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.
Journey through the Secret Life of Plants
Dainų sąrašas
Ketvirtoji pusė
Paryžiaus Šarlio de Golio tarptautinis oro uostas
Šarlio de Golio oro uostas (, IATA – CDG, ICAO – LFPG) – vienas pagrindinių pasaulio oro uostų bei didžiausias Prancūzijoje. Oro uostas pavadintas Prancūzijos generolo ir politiko Charles de Gaulle garbei. Šarlio de Golio oro uostas yra 25 km į šiaurės rytus nuo Paryžiaus.
Oro uoste yra pagrindinė Air France avialinijų būstinė.
Óscar Córdoba
Oskaras Kordoba  – buvęs Kolumbijos futbolininkas, Vartininkas.
Karjera
Nacionalinei rinktinei atstovavo 1993–2009 m., sužaidė daugiau kaip 70 rungtynių. Dalyvavo 1994 m. ir 1998 m. pasaulio čempionatuose.
Kabardinai
Kabardinai (Къэбэртайхэр-адыгэ, qăbărtajxăr-adǝgă; ) – Šiaurės Kaukaze (Kabarda-Balkarija) gyvenanti etninė grupė, adygų subetnosas. Kabardoje-Balkarijoje 2010 m. jie sudarė 57% gyventojų. Taip pat gyvena Krasnodaro ir Stavropolio kraštuose, Karačiajų Čerkesijoje, Adygėjoje ir Šiaurės Osetijoje. Kalba kabardinų kalba (Šiaurės Kaukazo kalbų grupė)
Palaukinis
Palaukinis – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, Ignalinos miesto vakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1 km, plotis – iki 0,39 km. Altitudė 150,8 m. Krantai daugiausia žemi, vietomis pelkėti, tik pietrytinis krantas aukštas. Rytinė pakrantė apaugusi mišku. Iš šiaurės rytų (jungiasi 16 m pločio protaka su Paplovinio ežeru) į pietvakarius ežerą prateka Dringio ežero intakas Palaukinis (Žeimenos upės baseinas). Vakarinėje ir pietinėje pakrantėse įsikūrusi Strigailiškio gyvenvietė. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos, Ignalinos sporto ir pramogų centras.
Kabardinai
Skaičius ir paplitimas
Kabardinai yra vienas iš adygų (čerkesų) subetnosų. Pagal Rusijos gyventojų surašymo 2010 m. duomenis Rusijoje gyveno 517 tūkst. kabardinų.
Palaukinis
2014 m. atlikti ežero vakarinės dalies išvalymo ir pakrančių gamtosauginio sutvarkymo darbai.
Kabardinai
Kabardinų diaspora
Didžiuma adygų (ir kabardinų taip pat) gyvena už Rusijos Federacijos ribų. Tai 1817–1864 m. vykusio Rusijos-Kaukazo karo rezultatas, nes pasibaigus šiam karui didelė dalis adygų už nepaklusimą Rusijos carui buvo išvaryti iš savo gyvenamų vietų, o dalis patys persikėlė iš Šiaurės Kaukazo į musulmonų šalis, kad nereikėtų gyventi kito tikėjimo valdovų valdomiems. Šiaurės Kaukaze liko tik maža dalis adygų (užsienyje vadinamų čerkesais).
Daugiausia adygų, tų laikų emigrantų palikuonių, gyvena Turkijoje. Dalis jų dėl Turkijoje vykdytos daugiametės turkinimo politikos suturkėjo. Turkijoje adygai (čerkesai) yra trečia pagal gausumą tautą (po turkų ir kurdų).
Taip pat dalis kabardinų gyvena buvusios Osmanų imperijos teritorijose – Jordanijoje, Sirijoje, Saudo Arabijoje, Libane, taip pat Šiaurės Afrikoje, Šiaurės Amerikoje ir Europoje (daugiausia Vokietijoje).
Kalba
Kabardinai kalba kabardinų kalba, kuri priskiriama Šiaurės Kaukazo kalbų šeimos abchazų-adygų kalbų grupės adygų pogrupiui. Kai kurie lingvistai teigia, kad šiuolaikinė kabardinų kalba ir adygų kalba yra vienos adygų kalbos dialektai. Patys kabardinai, čerkesai ir adygai šias kalbas laiko viena kalba, kurią vadina адыгэбзэ 'adygų kalba'.
Iki XIX a. vidurio kabardinų rašto nebuvo, nėra aptikto nė vieno patikimo rašytinio šaltinio, nors bandyta sukurti kabardinų raštą arabiškų rašmenų pagrindu. 1855 m. kovo 14 d. adygų švietėjas, kalbininkas ir rašytojas Umaras Bersejus išleido savo sudarytą pirmą „Čerkesų kalbos raidyną“ arabiškais rašmenimis. Tą dieną adygai pažymi kaip šiuolaikinės adygų raštijos gimimo dieną. .
Nuo 1924 m. iki 1936 m. kabardinų kalboje buvo naudojamas lotyniški rašmenys, o nuo 1936 m. – kirilicos rašmenys.
Absoliuti dauguma (96,8 %) Rusijos kabardinų moka rusų kalbą, kuri naudojama kaip tarptautinio bendravimo kalba Rusijos Federacijoje ir bendraujant su kitų buvusios TSRS tautų atstovais.
Religija
Kabardinai tiek Rusijoje, tiek kitose šalyse yra musulmonai sunitai.
Islamas adygų aplinkoje ėmė plisti 1453 m. žlugus Bizantijos imperijai, kai šią pakeitė galinga Osmanų imperija, o Kryme įsikūrė jų sąjungininkas ir vasalas Krymo chanatas. Su jais glaudžiai bendravę adygai ėmė periminėti ir religiją. Adygų tarpe islamas įsišaknijo XVIII a. pradžioje.
TSRS laikais, kai religija buvo labai ribojama, kabardinai buvo laikomi ateistais. Nors iš tikrųjų kabardinai laikėsi kai kurių religinių musulmonų papročių (pvz., ramadanas ir kt.). Žlugus TSRS islamo įtaka vėl ėmė didėti.
Dabar Rusijos ir kitų šalių kabardinai yra sunitai, laikosi hanafitų mazhabo principų (maža dalis kabardinų – šafiitų mazhabo). Saudo Arabijoje, kur gyvena virš 20 tūkst. adygų, visos musulmonų tautos privalo laikytis hanbalitų mazhabo teisinės mokyklos principų. ,
Nedidelė dalis kabardinų, gyvenančių Šiaurės Osetijos Mozdoko rajone, istoriškai laikomi stačiatikiais. Tačiau dabar dabar juos reikėtų priskirti musulmonams, nes jie vestuves, laidotuves ir kitas apeigas atlieka pagal musulmonų papročius.
Tradiciniai verslai
Tradiciniai kabardinų verslai yra ariamoji žemdirbystė, pergenamoji gyvulininkystė. Gyvulininkystėje labai svarbi žirgininkystė, garsėjanti arklių kabardinų veislė. Taip pat kabardinai augino galvijus, smulkius raguočius, naminius paukščius. Tradiciniai vyriški amatai buvo kalvystė, ginklakalystė, juvelyrika, moteriški – gelumbės ir veltinio gamyba, siuvinėjimas aukso siūlais.
Kabardinų nacionalinė apranga
thumb|190px|Kabardinai XIX a. pabaigoje (chromolitografija) Kabardinėms moterims buvo būdingas vadinamas „čerkesiškas moteriškas kostiumas“. Kasdien moterys dėvėdavo ilgas iki kulnų suknias, šarovarus, tunikos pavidalo palaidines, sidabru ir auksu siuvinėtus dirželius ir antkrūtinius, auksu siuvinėtas kepuraites, tymo čiuviakai.
Kilmingieji kabardinai būtinai nešiojo šaltuosius ginklus. Bešmetus sujuosdavo specialiu odiniu dirželiu, papuoštu varinėmis ir sidabrinėmis plokštelėmis, prie kurio būdavo tvirtinamas kinžalas arba šaška (сэшхуэ). Kabardinai durklus nešiojo dviejų tipų – kamas arba bebutus, pastarieji dar buvo naudojami ir kaip amuletai, juos naudojo įvairiuose ritualuose bei apeigose. Populiariausias ilgageležtis ginklas buvo šaška. Šaškos buvo adygų kilmės, nustojus naudoti šarvus šaškos tapo visų gretimų tautų populiariu ginklu. Tiesa, kai kurie vietoj šaškų naudojo kardus. Populiariausi kardai buvo mameliukų tipo, kiličai (turkiško tipo) ar [[Gadaras|gadarai) (iraniško tipo).
Kabardinai paprastai nešiodavosi ir mažą peilį, kuris dažniausiai buvo naudojamas kaip buitinis, tačiau būdavo aprangoje nematomas, tad paprastai nelaikomas nacionalinės aprangos dalimi.
Gaideliškiai (Joniškis)
Gaideliškiai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Darginių.
Šiaurės rytų Kaukazo kalbos
Kalboms būdinga ypač išvystyta priebalsių įvairovė, kuri kai kuriais atvejais siekia net 70 priebalsių, skirstomų į aspiruotus, neaspiruotus, abruptyvinius ir stipriuosius. Daiktavardžiai išlaikę klasių sistemą. Didžioji dalis gramatinio kaitymo atliekama gausių priesagų pagalba.
Klasifikacija
Šiaurės rytų Kaukazo kalbos skirstomos taip:
Thomas Adès
Tomas Adesas (Thomas Adès, g. 1971 m. kovo 1 d.) – britų kompozitorius, pianistas ir dirigentas. Geriausiai žinomas dėl savo simfoninės ir operinės kūrybos.
Biografija
Adesas gimė Londone, meno istorikės Daun Ades (Dawn Adès) ir poeto Timočio Adeso (Timothy Adès) šeimoje. Gildholo muzikos ir teatro akademijoje Londone studijavo fortepijoną pas Polą Berkovicą, o vėliau – kompoziciją pas Robertą Sakstoną. Po mokslų Hempstedo universitetinėje mokykloje, Kembridžo universiteto karališkajame koledže 1992 m. aukščiausios klasės įvertinimu baigė magistro studijas pas Aleksandrą Gėhrį ir Robiną Holvėjų. Karališkojoje Londono muzikos akademijoje jis tapo Briteno kompozicijos profesoriumi, o 2004 m. tapo garbės daktaru Esekso universitete.
Su Izraelio filmų kūrėju ir vaizdo menininku Talu Rozneriu Tomas Adesas yra parengęs keletą bendrų kūrinių, tarp kurių „In Seven Days“ ir „Polaris“.
2007 m., kompozitoriui esant 34 m. amžiaus, Barbikano meno centre Londone buvo pristatytas jo kūrybos retrospektyvos festivalis „Traced Overhead: The Musical World of Thomas Adès“. „Prancūzijos radijo“ kasmetiniame šiuolaikinės muzikos festivalyje „Présences“ bei „Ultimo“ festivalyje Helsinkyje „Traced Overhead“ tapo pagrindiniu dėmesio centru. Šiame festivalyje skambėjo jo vienadalės simfonijos „Tevot“ premjera, kurią atliko britų dirigento Saimono Ratlo vadovaujamas Berlyno filharmonijos orkestras. Šis retrospektyvinis projektas buvo labai teigiamai įvertintas kritikų.
2009 m. Adesas tapo pagrindiniu kasmetinio Stokholmo kompozitorių festivalio pagrindiniu kompozitoriumi ir 2010 m. tapo Karališkosios Švedijos muzikos akademijos nariu užsieniečiu.
2015 m. spalio 8 d. jis buvo išrinktas į Europos muzikos teatro akademijos Tarybą.
2019 m. Adesas buvo vienu pagrindinių kompozitorių kasmetiniame šiuolaikinės aktualiosios muzikos festivalyje „Gaida“ Vilniuje, kurio uždarymo koncerte kartu su JAV pianistu Kirilu Geršteinu ir LVSO atliko koncertą fortepijonui „In Seven Days“ bei simfoninį veikalą „Polaris: Voyage for Orchestra“.
Už nuopelnus muzikai, 2018 m. Tomas Adesas buvo apdovanotas Britanijos imperijos ordinu.
Paledinis
Paledinis arba Pelėdinis – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Ignalinos, Jonalaukio miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,23 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 155,7 m. Krantai neaukšti, sausi, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Dringio ežero intako Palaukinio baseinui. Rytine pakrante eina kelias ir geležinkelis Vilnius-Daugpilis.
China Eastern Airlines
China Eastern Airlines Corporation Limited – antra pagal dydį oro linijų bendrovė Kinijoje.
Gilulis
Gilulis (dar vadinamas Gilučiu, Gylučiu) – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9 km į pietvakarius nuo Pabradės, 3 km į šiaurės rytus nuo Žeimenos ir Neries santakos. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 0,8 km, plotis iki 0,38 km. Altitudė 118,3 m. Giliausia vieta siekia 16,7 m. Ežero kilmė rininė. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 2,25 km. Krantai statūs, aukšti, apaugę mišku (Žaliašilio miškas). Per Gilulio ežerą iš rytų į vakarus prateka Žeimenos intakas Petruškė.
Šalia ežero įsikūrę Karalinavo ir Kazimieriškės kaimai.
Mia Hamm
Meriel Margaret Ham-Garsiapara (, g. 1972 m. kovo 17 d.) – profesionali JAV futbolininkė, dukart laimėjusi olimpinį aukso medalį ir du kartus tapusi FIFA moterų pasaulio taurės čempione. Dėl savo aukštų pasiekimų laikoma futbolo pasaulio ikona. 1987–2004 m. ji žaidė kaip puolėja JAV moterų nacionalinėje futbolo komandoje. Ham buvo Moterų jungtinės futbolo asociacijos (WUSA), pirmosios profesionalios moterų futbolo lygos Jungtinėse Valstijose, svarbiausia narė, kur 2001–2003 m. žaidė Vašingtono „Freedom“ komandoje. Ji žaidė koledžo futbolą Šiaurės Karolinos „Tar Heels“ moterų futbolo komandoje ir padėjo komandai iškovoti keturis NCAA I diviziono moterų futbolo čempionato titulus iš eilės.
Žaisdama už nacionalinę komandą Ham dalyvavo keturiuose FIFA moterų pasaulio taurės turnyruose: 1991 metais Kinijoje, 1995 metais Švedijoje, 1999 metais ir 2003 metais JAV. Ji vadovavo komandai trejose olimpinėse žaidynėse, tarp jų 1996 m. Atlantoje (žaidynės žymios tuo, kad pirmą kartą žaistas moterų futbolas), 2000 m. Sidnėjuje ir 2004 m. Atėnuose. Savo tarptautinę karjerą ji baigė sužaidusi 42 rungtynes ir įmušusi 14 įvarčių šiuose 7 tarptautiniuose turnyruose.
Ham yra Los Andželo FC bendrasavininkė, Serie A klubo AS Roma direktorių valdybos narė ir pasaulinė FC Barcelona klubo ambasadorė.
Midlando geležinkelis
Midlandso geležinkelis – geležinkelio linija, jungianti Šiaurės ir Vidurio Anglijos miestus su Londono Sent Penkro tarptautine geležinkelio stotimi. Liniją sudaro 639 km ilgio 4 kelių trasa su 16 tunelių ir 35 geležinkelio stotimis.
Istorija
1839 m. birželio 4 d. atidaryta pirmoji geležinkelio linijos dalis tarp Notingamo ir Derbio.
2014 m. - 2023 m. rekonstruota geležinkelio elektrifikacijos sistema.
The Strokes
Grupės 2001 m. išleistas debiutinis albumas „Is This It“ paskatino garažinio roko atgimimo judėjimą, o „Rolling Stone“ jam paskyrė aštuntą vietą 100 geriausių visų laikų debiutinių albumų sąraše, antrą vietą 100 geriausių pirmojo dešimtmečio albumų sąraše, 199 vietą „500 geriausių visų laikų albumų“ sąraše ir ketvirtą vietą „New Musical Express“ 500 geriausių visų laikų albumų sąraše.
Grupės susikūrimas
Grupės lyderis ir vokalistas Džulianas Kasablankasas, gitaristas Nikas Valensis ir būgnininkas Fabricijus Moretis kartu pradėjo groti besimokydami Dvaito mokykloje Manhatane. Bosistas Nikolajus Freitiuras susipažino su Kasablankasu jiems kartu mokantis Niujorko prancūzų kalbos licėjuje. Būdamas 13 metų Kasablankasas išvyko mokytis į Le Rozė institutą Šveicarijoje, kur susipažino su gitaristu Albertu Hamondu jaunesniuoju. Vėliau jiedu grįžo į Niujorką mokytis Niujorko universiteto Tišo menų mokykloje. Jie sukūrė grupę ir pirmą kartą koncertavo „The Spiral“ Niujorke, o netrukus – populiariajame Manhatano bare „Mercury Lounge“. Ten jie sutiko Rajaną Džentlsą, kuris metė savo darbą „Mercury Lounge“ tam, kad taptų grupės vadybininku.
„The Modern Age“ (1998–2001)
Grupė pradėjo kurti keturiolikos dainų rinkinį (kuris buvo ankstyva 2001 m. the Strokes debiutinio albumo „Is This It“ versija) – tarp jų buvo „Alone Together“, „Barely Legal“, „Last Nite“, „The Modern Age“, „New York City Cops“, „Soma“, „Someday“, „Take It or Leave It“ ir „This Life“ (ankstyva „Trying Your Luck“ versija). Didžioji dalis šių dainų buvo išleistos su kitokiais žodžiais. Grupė išsiuntė ankstyvas šių dainų versijas naujai susikūrusiai „Rough Trade Records“ įrašų kompanijai Didžiojoje Britanijoje, taip patraukdami jų dėmesį, ir išleisdami pirmąjį savo kūrinį (per „NME“ internetinę svetainę, kur buvo duota galimybė nemokamai atsisiųsti „Last Nite“ dainą mp3 formatu savaite anksčiau nei oficialaus „The Modern Age EP“ materialaus išleidimo 2001 m.). Šis leidinys įžiebė didelį karą dėl šios grupės tarp įrašų kompanijų. 2001 m. rugpjūtį the Strokes pirmą kartą pasirodė ant „The Fader“ žurnalo viršelio.