cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Senojo pasaulio grifai
Senojo pasaulio grifai – vanaginių paukščių (Accipitriformes) būrio, vanaginių (Accipitridae) šeimos plėšriųjų paukščių du pošeimiai – Gypaetinae ir Gypinae.
Paplitimas
Senojo pasaulio grifai paplitę Eurazijoje bei Afrikoje.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje 1 rūšis – palšasis grifas (Gyps fulvus), kuris Lietuvoje pastoviai neaptinkamas, neperi ir užklysta labai retai.
Požymiai
Grifams būdingi platūs sparnai, plika galva ir toks pat kaklas. Lizdas pinamas ant medžio arba kalnuose; lizde būna ne daugiau 2 kiaušinių. Maži grifai apleidžia lizdą 10-18 savaičių amžiuje.
Joneliškės ežeras
Joneliškės ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 6,5 km į pietryčius nuo Ceikinių. Ežeras netaisyklingos V raidės formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,48 km, plotis – iki 0,32 km. Altitudė 167,8 m. Krantai žemi, šiaurės vakaruose ir rytuose pelkėti, tik vakarinis krantas aukštesnis, apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurinėje pakrantėje stūkso miškelis, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Iš šiaurės vakarų į rytus ežerą prateka Varlenkos upės intakas V-1 (Kančioginos upės baseinas). Į vakarus įsikūręs Kančiogino kaimas.
Senojo pasaulio grifai
Klasifikacija
Senojo pasaulio grifai skirstomi į 2 pošeimius, 10 genčių (viena išnykusi) ir 16 gyvuojančių rūšių:
Jūrinė Venecija
thumb|right|300px|Venecijos kolonijos – Jūrinė Venecija. thumb|right|300px|Venecijos kolonijos (ruda spalva) apie 1000 m. – Jūrinės Venecijos pradžia. Jūrinė Venecija (it. Domini da Màr 'jūriniai domenai', Stato da Màr 'jūrinė valstybė') – viena iš trijų Venecijos respublikos dalių, žemės Viduržemio jūros salose ir ne Italijoje.
Venecijos respubliką jos klestėjimo laikais sudarė 3 sudedamosios dalys:
Jūrinę Veneciją sudarė jūrinės ir užjūrio valdos:
Užjūrinės Venecijos valdos imtos kurti apie 1000 m., kai buvo užkariauta Dalmatija. Jos didžiausios buvo Ketvirtojo Kryžiaus žygio metu (apie 1203 m.). Vėliau, vis labiau spaudžiant Osmanų imperijai, daug teritorijų Venecijos respublika prarado. 1797 m. Venecijos respublikai žlugus ji teturėjo Istriją, Dalmatiją ir valdas Jonijos salose.
Akmenės rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Akmenės rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Akmenės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Išsikėlusių kandidatų nebuvo.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru 23 balsais išrinktas Vitalijus Mitrofanovas. Mero pavaduotoja paskirta Julija Juškienė, administracijos direktoriumi – Apolinaras Nicius.
Eivydai
Eivydai – kaimas rytinėje Plungės rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietryčius nuo Alsėdžių, prie Rukupio upelio. Eivydų kryžius partizanams (pastatytas 1991 m.).
Istorija
Po II pasaulinio karo kaimo apylinkėse veikė Žemaičių apygardos Šatrijos (Telšių apskrities) ir Alkos (Mažeikių apskrities) partizanų rinktinės. 1947 m. birželio 13 d. MGB Telšių apskrities skyriaus karinė grupė ir Alsėdžių valsčiaus stribai kaimo šiaurės rytinėje dalyje apsupo Kazio Srėbaliaus–Vikruolio vadovaujamą Telšių rajono partizanų būrį. Kautynių metu žuvo būrio vadas ir 4 partizanai.
Lietuvos profsąjungos
Istorija
1989–1990 m. Lietuvos respublikinės profesinių sąjungų tarybos laikraštis. Tiražas 30 000 egz. Nuo 1990 m. vietoje jo leistas savaitraštis „Pozicija“. Redaktorius Vytautas Budnikas.
Nuo 1994 m. Lietuvos profesinių sąjungų centro informacinis mėnesinis biuletenis, nuo 1997 m. Nr. 32 Lietuvos profesinių sąjungų konfederacijos laikraštis, nuo 1998 m. antrojo pusmečio tampo prenumeruojamu leidiniu. Nuo 2002 m. balandžio laikraščio šeimininku tapo viešoji įstaiga „Profesinių sąjungų leidykla“. 2006 m. sausio mėn. atidarytas internetinis puslapis lprofsajungos.lt.
Tiražas 1994 m. – 3000 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Boards of Canada
Boards of Canada – škotų elektroninės muzikos duetas, kurį sudaro broliai Michael Sandison (g. 1969) ir Marcus Eoin (g. 1970). Grupės pavadinimas kilęs nuo viešosios organizacijos, skirtos kurti filmus apie Kanadą ir populiarinti ją pasaulyje – National Film Board of Canada. Brolius įkvėpė jos filmai.
Juosvoji guotė
Juosvoji guotė (Hygrophorus atramentosus) – guoteninių (Hygrophoraceae) šeimos, guočių (Hygrophorus) genties grybų rūšis, auganti Europoje. Retai aptinkama.
Biologija
Auga vasarą ir rudenį spygliuočių (dažniausiai eglynuose), mišriuose miškuose su kalkingais dirvožemiais. Nuo kitų guočių, ypač juosvarudės guotės, skiriasi augavietėmis – pastaroji auga pušynuose.
Kepurėlė pilka, su metalo atspalviu, 3,5-8 cm skersmens, netaisyklingos formos, iškiliai plokščia, įgaubtu paviršiumi. Grybo kotas 4-6 cm x 8-20 mm. Aplink spinduliškai išsidėstę nuaugtiniai lakšteliai būna balti ar pilkšvi. Švelnaus kvapo. Sporos 7-8,5 × 4,5-5,5 µm. Grybas nevalgomas.
Populiacija Lietuvoje
2000 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje žinomos 7 populiacijos. Grybui kelia grėsmę miškų kirtimas, retinimas, o tai keičia medynų struktūrą, dirvožemio savybes.
Nove Aleksandrovas
Nove Aleksandrovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Dobžinevo Dužės ir apie 10 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Marijampolės rajono savivaldybė
Marijampolės rajono savivaldybė (1950–1955 m. Marijampolės rajonas, 1955–1989 m. Kapsuko rajonas, 1989–1995 m. Marijampolės rajonas) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakariuose, pasienyje su Lenkija, gyvavęs 1950–1999 metais. Administracinis centras – Marijampolė.
Geografija
Pro rajoną tekėjo Šešupė ir jos intakai Kirsna, Dovinė, Sasna, Pilvė, Višakis (visi – dešinieji), Sūduonia (kairysis). Buvo 43 ežerai, 16 tvenkinių. Didžiausi miškai – Kazlų Rūdos miškai, Varnabūdžio miškas, Buktos miškas.
Istorija
Marijampolės rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš panaikintos Kalvarijos apskrities 2 apylinkių ir Marijampolės apskrities 41 apylinkės. 1950–1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1954 ir 1956 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos. 1955 m. balandžio 9 d. pakeistas rajono pavadinimas į Kapsuko.
Obninskas
Obninskas – miestas vakarų Rusijoje, Vidurio Rusijos aukštumoje prie Protvos upės, 68 km į šiaurės rytus nuo Kalugos. Geležinkelio stotis. Išvystyta maisto, statybų pramonė. Yra humanitarinis universitetas, mokslinių tyrimų centras. Kraštotyros muziejus.
Marijampolės rajono savivaldybė
Istorija
1959 m. įtraukta panaikinto Simno rajono 2 apylinkės, Kapsuko rajono 1 apylinkė perduota Lazdijų rajonui. 1962 m. įtraukta panaikinto Kazlų Rūdos rajono 4 apylinkės, Kazlų Rūda ir Prienų rajono 1 apylinkė, taip pat įtraukta panaikinto Kalvarijos rajono teritorija, o 6 apylinkės perduotos Vilkaviškio rajonui. 1968 ir 1976 m. šiek tiek keitėsi rajono ribos. Nuo 1977 m. Kapsukas į rajono sudėtį nebeįėjo, kadangi gavo respublikinio pavaldumo statusą. 1989 m. kovo 21 d. rajonui sugrąžintas Marijampolės pavadinimas.
Obninskas
Istorija
Įkurtas 1946 m., miesto teisės nuo 1956 m. 1954 m. atidaryta pirmoji pasaulyje atominė jėgainė, 2002 m. uždaryta.
Marijampolės rajono savivaldybė
Istorija
Rajonas 1995 m. įėjo į Marijampolės apskrities sudėtį, tačiau 1999 m. gruodžio 21 d. per savivaldybių reformą buvo padalintas į tris naujas savivaldybes:
Kietaviškių progimnazija
'''Elektrėnų sav. Kietaviškių progimnazija''' – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Elektrėnų savivaldybėje, Kareivonyse, Saulės g. 3, vykdanti ikimokyklinio, priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio (I dalies) ir neformaliojo švietimo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190595189. Steigėjas Elektrėnų savivaldybės taryba.
Istorija
1922 m. įkurta Kietaviškių pradžios mokykla. 1922–1933 m. mokykla buvo keturių skyrių, o nuo 1934 m. – šešių skyrių.
2020 m. rugsėjo 1 d. mokykla tapo progimnazija.
Lesoto transportas
thumb|250px|Eismas Maseru gatvėje
Rūdaičių piliakalnis
Rūdaičių piliakalnis, vadinamas Pilale, Pilalių kalnu (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė, unikalus kodas –, senas registro kodas – A1863, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – AR540) – piliakalnis pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Rūdaičių kaime (Kretingos sen.), Žibos upelio kairiajame krante. thumb|left|250px|Piliakalnis 1984 m. nuo tilto per Žibos upelį thumb|left|250px|Piliakalnis 2007 m. iš šiaurės pusės thumb|left|250px|Piliakalnis 2009 m. nuo Žibos kranto thumb|left|250px|Piliakalnio vaizdas 2009 m. iš pietvakarių pusės, parvažiuojant nuo [[Vydmantai|Vydmantų]] Pasiekiamas keliu Rūdaičiai–Vydmantai, nuo Mokyklos gatvės pavažiavus 450 m Pilalės gatve, yra jos dešinėje, pervažiavus Žibos upelį.
Lesoto transportas
Šiame straipsnyje pateikiama Lesoto transporto sistemos apžvalga. Lesotas yra žemyninė valstybė, tad ji neturi nei vieno jūrų uosto.
Rūdaičių piliakalnis
Piliakalnis
Įrengtas atskiroje kalvoje, Žibos upelio kairiajame krante. Šlaitai statūs, iš rytų – šiaurės rytų pusės, nuo užpelkėjusio upė slėnio 10 m, o iš vakarų, nuo aukštumos pusės – 4 m aukščio. Aikštelė ištęsto apskritimo plano, 35 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir 30 m pločio. Iš pietų ir vakarų pusių, nuo aukštumos ją puslankiu juosia 10 m pločio ir 0,5 m aukščio pylimas.
Vakarinėje papėdėje buvusi senovės gyvenvietė.
Lesoto transportas
Geležinkeliai
Šalyje yra tik vienas 1905 m. pastatytas 2,6 km ilgio geležinkelio kelias, kurį aptarnavo Pietų Afrikos Respublikai priklausanti kompanija.
Rūdaičių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis stipriai apardytas arimo ir Antrojo pasaulinio karo apkasų, apaugęs lapuočiais medžiais. Aikštelės centrinėje dalyje buvęs apkastas trianguliacijos bokštas, kurio vietoje dabar stovi aukuras, o aplinkui jį įruošta poilsio aikštelė su lauko baldais. Piliakalnio ir pylimo vakariniame šlaite įrengti mediniai laiptai, nuo kurių pietvakariu kryptimi per papėdės gyvenvietę veda takas iki automobilių stovėjimo aikštelės.
Teritorija – 2,07 ha.
Lesoto transportas
Geležinkeliai
2008 m. prasidėjo kalbos apie planus nutiesti naują geležinkelio kelią.
Rūdaičių piliakalnis
Tyrimai
Piliakalnį 1899 m. aprašė Fiodoras Pokrovskis, 1928 m. – Petras Tarasenka.
Lesoto transportas
Oro transportas
Šalyje yra 28 oro uostai, iš kurių trys yra su asfaltuotais takais. Vienintelis tarptautinis oro uostas yra Mošoešoe I oro uostas. Jis taip pat turi vienintelį šalyje ilgesnį taką nei 1 523 m. – jo ilgis siekia 3 200 m.
Vandens transportas
Lesotas yra žemyninė šalis, neturinti nei vieno uosto, tad visas vandens transportas yra priklausomas nuo šalies kaimynės Pietų Afrikos Respublikos. Artimiausias ir pagrindinis uostas, kuriuo naudojasi Lesotas yra PAR miestas Durbanas.
Rūdaičių piliakalnis
Tyrimai
2014 m. papėdės gyvenvietę tyrinėjo ir piliakalnį žvalgė archeologas Tomas Ivanauskas. Detaliai ištyrus 20 m² plotą, o archeologinius žvalgymus atlikus 110 m² plote, archeologinio sluoksnio ir radinių neaptikta.
Istorija
Piliakalnį vietos gyventojai vadina Pilale, Pilalių kalnu.
XVI a. susiformavus Rūdaičių kaimui, piliakalnis atsidūrė bendro naudojimo rėžiuose, apaugo pušynu, kurį per Pirmąjį pasaulinį karą iškirto vokiečių kariai. Po karo kalva pateko į privatų sklypą, buvo paversta ariama dirva.
XIX a. II pusėje – XX a. I pusėje jos viršūnėje stovėjo trianguliacijos bokštas. Šiaurinėje dalyje vokiečiai kariai 1944 m. iškasė apkasus prieštankiniams pabūklams.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR540), 1992 m. įregistruotas kultūros vertybių registre (A1863), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Piliakalnio teritoriją ariant ir kasant, rasta akmens kirvis, geležinių ietigalių, balnakilpių, žąslų, žalvarinių papuošalų (antkaklių, apyrankių, segių, karolių). Radiniai į muziejus nepateko.
Datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.
Linkmenų piliakalnis
Linkmenų piliakalnis su gyvenviete, Pilalė – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 1962; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR176; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1518K) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24763) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, Linkmenyse, Linkmenų seniūnija. Pasiekiamas iš plento Švenčionėliai – Utena Linkmenyse pasukus į dešinę šiaurėn link Benediktavo (Ginučiai), pravažiavus elektros liniją, ties sodyba pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi 500 m pro sodybą dešinėje – yra 100 m į rytus už jos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25x19 m dydžio, 1,5 m žemesne pietvakarine dalimi. Šiaurės vakarų šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 8–10 m aukščio. Šiaurės rytų šlaito apatinėje dalyje įkastas aukštos įtampos elektros stulpas.
Piliakalnis dirvonuoja, Šiaurės rytų šlaitas apaugęs alksniais.
Tyrimai
1958 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas, 1976 m. ir 1985 m. – Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 8500 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 802 000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Bronius Laurinavičius
Bronius (Bronislovas) Laurinavičius (1913 m. liepos 16 d. Gėliūnuose – 1981 m. lapkričio 24 d. Vilniuje) – kunigas, Lietuvos Helsinkio grupės narys.
Biografija
1937 m. baigė Vilniaus gimnaziją.
Įstojo į Vilniaus kunigų seminariją, ją baigė ir 1944 m. birželio 4 d. buvo įšventintas į kunigus.
1944–1956 m. buvo vikaru Švenčionyse. 1945–1948 m. kunigavo Ceikiniuose. Ten dirbdamas sunkiomis pokario sąlygomis atnaujinimo ir praplėtė Ceikinių bažnyčią. 1948 m. buvo perkeltas į Kalesninkus, kur dirbo iki 1956 m. Jo rūpesčiu bažnyčioje buvo sudėtos naujos grindys, įtaisyti nauji suolai, visa bažnyčia išdažyta ir išdekoruota paveikslais. Įtaisyti nauji kryžiaus keliai, pastatyti visi 3 altoriai, įvestos lietuviškos pamaldos.
1956 m. buvo perkeltas į Švenčionėlius. Ėmėsi pabaigti statyti pradėtą Šv. Edvardo bažnyčią. Bažnyčia buvo užbaigta 1959 m. ir pašventinta.
1968 m. sovietinės valdžios įsakymu iškeliamas į Adutiškį. Adutiškio Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčioje sudėjo naujas grindis – parketą. Bažnyčią perdažė ir išpuošė dekoratyviniais paveikslais. Prie didžiojo altoriaus iš abiejų pusių padarė vitražus. Taip pat įtaisė naujus kryžiaus kelius, naujas vėliavas, šventoriuje – dekoratyvines vazas. Suorganizavo vaikų chorą. Bažnyčioje buvo įrengtas apšildymas.
1981 m. lapkričio 24 d. SSRS korumpuotų represinių jėgos struktūrų nužudytas Vilniuje, tai pridengiant tragišku nelaimingu eismo įvykiu Vilniuje, Kalvarijų ir Žalgirio g. sankryžoje.
Atminimo įamžinimas
thumb|left|upright|Paminklas kunigo B. Laurinavičiaus žūties vietoje Vilniuje (Dailininkas [[Antanas Kmieliauskas 2010 m.)]]
Lietuvos Respublikos Prezidento 1998 m. rugpjūčio 21 d. dekretu kun. Bronius Laurinavičius po mirties apdovanotas Vyčio Kryžiaus 2-ojo laipsnio ordinu (dabar – Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro didysis kryžius). 2000 m. didžiojo Krikščionybės jubiliejaus proga popiežius Jonas Paulius II kunigą Bronių Laurinavičių įtraukė į XX a. tikėjimo kankinių sąrašą, Bažnyčios martirologą.
2010 m. gruodžio 4 d. Vilniuje ties Kalvarijų ir Žalgirio gatvių kampu atidengtas ir pašventintas paminklas (skulptorius – prof. Antanas Kmieliauskas); įrengtas Broniaus Laurinavičiaus skveras.
Joniškėlio rajonas
Joniškėlio rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurėje. Centras – Joniškėlis.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Pasvalio apskrities 31 apylinkės ir Panevėžio apskrities 1 apylinkės. 1950–1953 m. priklausė Šiaulių sričiai. 1959 m. kovo 18 d. rajonas panaikintas:
Carnotaurus
Carnotaurus – abelisauridae šeimai priklausęs ceratozauras. Liekanų rasta 1985 m. P. Amerikoje. Ilgis – 9.0 m. Turėjo sunkią, į buliaus panašią galvą, todėl gavo pavadinimą, reiškiantį mėsėdis bulius. Priekinės galūnės buvo visai mažos ir turbūt nenaudingos. Kūną iš šonų dengė maži kūgiški dygliai. {|style="margin-left: 1em;; margin-bottom: 0.5em; width: 248px; border: #99B3FF solid 1px; background-color: #FFFFFF; color: #000000; float: right; "
Joniškėlio rajonas
Istorija
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo pergalė“.
Aldona Liobytė
Aldona Liobytė-Paškevičienė (1915 m. vasario 24 d. Vilnius – 1985 m. rugsėjo 1 d. ten pat) – Lietuvos vaikų rašytoja, dramaturgė, vertėja, aktorė.
Biografija
1932–1935 m. Vilniaus universitete studijavo lenkų kalbą ir literatūrą, 1935–1939 m. Vytauto Didžiojo universitete – lietuvių kalbą ir literatūrą.
1941–1945 m. Vaidilos teatro, 1945–1949 m. – Vilniaus dramos teatro aktorė. 1949–1961 m. Grožinės literatūros leidyklos Vaikų ir jaunimo literatūros redakcijos vedėja. Skatino jaunus rašytojus ir dailininkus remtis liaudies pasakomis, tautosaka. Dėl ideologinio lojalumo stokos buvo priversta išeiti iš darbo.
Kūryba
Daug nusipelnė grąžinant į kultūrą lietuvių liaudies pasakas ir kitą tautosaką. Parengė ir stilizavo teminius lietuvių liaudies pasakų rinkinius „Šimto zuikių piemuo“ (1959 m.), „Nė velnio nebijau“ (1964 m. 2 leid. 1988 m.), pagrindinius pasakų tipus pateikė savo sudarytoje knygoje „Gulbė karaliaus pati“ (1963 m., 1986 m.). Liaudies kūrybos motyvais parašytose pasakose (rinkiniai „Pasaka apie narsią Vilniaus mergaitę ir galvažudį Žaliabarzdį“ 1970 m. 2 leid. 1985 m. ir kt.) atsirado ironijos, parodijos, grotesko elementų. Po mirties archyvuose surasta ir išleista apysaka pasaka „Kiškelis Baltkakliukas“ (išl. 2005 m.).
Vaikų dramaturgijos ir teatro istorijoje svarbios tautosaka paremtos jos dramos „Kupriukas muzikantas“ (išl. 1955 m., 1984 m., pastatyta 1955 m.), „Meškos trobelė“ (1956 m., pastatyta 1956 m., 1957 m. pavadinimu „Užburtas karaliūnas“, pastatyta 1965 m., 1983 m., 1994 m.), „Trys negražios karalaitės“ (1967 m., pastatyta 1968 m., 1988 m.), „Kuršiukas“, pastatyta 1969 m., 1990 m.), „Devyniabrolė“ (1973 m., pastatyta 1971 m., 1975 m.), „Aukso obuolys“ (1978 m., pastatytas 2005 m.). Parašė apsakymų vaikams (rinkiniai „Tėveli, būk mažas“ 1973 m., papildytas 1983 m., ir kt).
Išvertė lenkų, italų, prancūzų, rusų, švedų vaikų literatūros klasikos. Jos knygų vaikams išversta į anglų, čekų, gruzinų, ispanų, rusų, slovakų, švedų, vokiečių kalbas.
Galvijinė antilopė
Galvijinė antilopė (Alcelaphus buselaphus) – dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis.
Saošjantas
Saošjantas – zoroastrizme pasaulio gelbėtojas, gimsiąs laikų pabaigoje.
Gatose terminas vartojamas, kalbant apie paties pranašo Zaratustros misiją ir jo sekėjus, „nešančius malonę“ žmonijai. Kai kada daugiskaitinė žodžio forma vartojama, turint galvoje religinius lyderius.
Iš Gatų eilučių galima daryti prielaidą, jog Zaratustra buvo kupinas artėjančios pasaulio pabaigos pojūčio, privertusio jį numatyti, kad Ahūra Mazda pasiųs „vyrą, kuris yra geresnis negu geras vyras“ – Saošjantą. Šis žodis paraidžiui reiškia „tą, kuris atneš malonę“. Saošjantui bus apreikšta tiesa, jis ves žmoniją galutinėje kovoje prieš blogį. Tikėtina, jog Zaratustra suprato, neišgyvensiąs tiek, kad pamatytų Frašo-kereti amžių.
Zaratustros sekėjai karštai laukė Saošjanto atėjimo, tikėdami, kad Saošjantas kils iš pranašo sėklos, stebuklingai išsaugotos ežero gelmėse (Avestoje vadinamas Kasaoya ežeru). Sakoma, kad priartėjus laikų pabaigai mergelė maudysis šiame ežere, taps nėščia nuo pranašo ir tinkamu metu pagimdys sūnų, pavadintą Astvat-ereta – „Jis, kuris įvykdo teisingumą“ (pagal Zaratustros pasakytus žodžius: „Mano teisingumas įvykdytas“).
Nepaisant antgamtinio prasidėjimo, pagal Zaratustros mokymą, Saošjantas gims žemiškiems tėvams. Saošjantas dalyvaus kosminėse grumtynėse, lydimas karalių ir herojų, taip pat Khvarenah (dieviškosios galios).
Zoroastrų tradicijoje numatyti trys ateities gelbėtojai, po vieną kiekvieno 1000 metų laikotarpio pabaigoje. Tai apima 3000 paskutiniųjų pasaulio metų. Visi trys gims mergelėms, bus pradėti joms maudantis ežere, stebuklingai išsaugojusiame pranašo Zaratustros sėklą. Pirmasis bus pavadintas Hušedaru, antrasis Hušedarmahu, o trečiasis bus Saošjantas, vesiąs žmoniją į galutinę kovą prieš neteisybę.
Galiausiai Ahūra Mazda triumfuos, jo patikėtinis Saošjantas prikels mirusiuosius. Jų kūnai bus atgaivinti amžinam tobulumui, sielos apvalytos ir vėl suvienytos su Dievu. Tuomet laikas pasibaigs, tiesa/teisingumas (aša) ir nemirtingumas nuo tada bus amžini.
Lietuva 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Lietuva pirmą kartą dalyvavo Olimpinėse žaidynėse 1924 m. Tai buvo vasaros olimpinės žaidynės Paryžiuje, Prancūzijoje. Olimpinėje paraiškoje Lietuva buvo įrašiusi septynias sporto šakas: boksą, dviračių sportą, fechtavimasį, futbolą, imtynes, gimnastiką ir sportinį šaudymą. Tačiau dėl vienokių ar kitokių priežasčių sportininkai buvo pasiųsti tiktai į futbolo ir plento dviračių varžybų rungtynes.
Dviračių sportas
Isakas Anolikas ir Juozas Vilpišauskas dalyvavo atskirose laiko lenktynėse daugiau kaip 188 km plento atkarpoje. Dėl dviračių mechaninių gedimų abu sportininkai nebaigė lenktynių.
Mošoešoe I tarptautinis oro uostas
Tarptautinis Mošoešoe I oro uostas – pagrindinis Lesoto oro uostas. Jis yra Mazenodo miestelyje, apie 20 km nuo šalies sostinės Maseru. Pastatytas 1985 m. ir pavadintas pirmojo basoto valdovo ir šalies įkūrėjo Mošoešoe I garbei.
Oro uostą sudaro du keleiviniai terminalai, atidaryti kasdien nuo 5:00 iki 16:00, ir krovininis terminalas. Kas valandą į Maseru vyksta autobusas, taip pat yra taksi ir minibusai, vykstantys į Maseru.
Klevianka
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Europos jūrų saugumo agentūra
Europos jūrų saugumo agentūra (European Maritime Safety Agency) įkurta 2002 m. Lisabonoje, Portugalija. Agentūros tikslas užtikrinti aukštą, vienodą ir veiksmingą jūrų saugumą, apsauga jūroje ir taršos ir laivų prevencijos bei mažinimo lygį Europos Sąjungoje. Agentūra teikia techninę ir mokslinę pagalbą bei aukšo lygio specialiąsias žinias valstybėms narėms ir Europos Komisijai. 2011 m. agentūros biudžetas siekė 56 mln. EUR. Europos jūrų saugumo agentūroje dirba apie 250 darbuotojų.
Veikla
Agentūra rengdama įvairius seminarus, padeda valstybėms narėms keistis informacija. Dėka agentūros sukurta pavojingus krovinius gabenančių laivų stebėjimo sistema „SafeSeaNet“. Europos jūrų saugumo agentūra bendradarbiauja su daugeliu suinteresuotųjų šalių: (i) Europos Sąjungos institucijomis; (ii) valstybių narių valdžios institucijomis; (iii) tarptautinėmis organizacijomis; (iv) jūrų laivybos sektoriumi. Nuo 2004 m. agentūra teikia paramą valstybėms narėms didelės jūrų taršos atveju. Agentūra frachtuoja jūrose išsiliejusią naftą surenkančius laivus, kurie yra pasirengę padėti bet kurioje Europos dalyje. 2007 m. agentūra pradėjo naudotis palydovinė priežiūros sistema "CleanSeaNet".
Giedraitinė
Giedraitinė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vadoklių.
Kerčė
Kerčė  – miestas rytinėje Krymo dalyje, Kerčės pusiasalyje, Miestas – didvyris. Kerčė yra vienas iš seniausių miestų pasaulyje. Dabar šiame mieste yra daugybė istorijos ir archeologijos paminklų, susijusių su skirtingomis epochomis ir kultūromis.
Istorija
thumb|left|250px|Pantikalėja
VII a. pr. m. e. pabaigoje, dabartinės Kerčės vietoje, išeiviai iš Mileto pastatė Pantikalėjos akropolį, ant kalno, kuris dabar vadinamas Mitridatu.
Viduramžiai
VIII a. pateko į Chazarų kaganato įtakos sferą.
1318 m. miestas pateko į Genujos kolonijų Juodosios jūros šiaurinėje pakrantėje sudėtį, kurios centras buvo Kafa. 1475 m. miestas atiteko į Osmanų imperijai.
Gydytojai be sienų
thumb|right|250px|„Gydytojai be sienų“ emblema Gydytojai be sienų (pranc. Médecins Sans Frontières) – tarptautinė humanitarinės pagalbos nevyriausybinė organizacija, Nobelio taikos premijos laureatė, geriausiai žinoma dėl medicininės pagalbos teikimo besivystančioms šalims. Organizacija įkurta 1971 m. Jos būstinė yra Ženevoje.
Kerčė
Istorija
Po nuosmukio, kilusio dėl Pirmojo pasaulinio ir Pilietinio karų, miestas vėl pradėjo klestėti. Iki 1939 m. gyventojų skaičius pakilo iki 104 500.
Gydytojai be sienų
2007 m. 26 000 įvairių medicinos darbuotojų, logistikos ekspertų, vandens ir sanitarijos inžinierių bei administratorių teikė medicininę pagalbą daugiau nei 70 šalių visame pasaulyje. Šie darbuotojai savanoriškai skiria savo laiką pasaulio žmonių sveikatai gerinti. Organizaciją sudaro 23 asociacijos ir būstinė Ženevoje.
Kerčė
Istorija
1940 m. mieste buvo 109 įmonės, kuriose dirbo 42 tūkst. žmonių.
Gydytojai be sienų
Apie 90 % organizacijos lėšų skiria privatūs fondai ir žmonės, o likusius skiria įvairios vyriausybės ir korporacijos. 2012 m. metinės organizacijos įplaukos buvo 938 milijonai eurų.
Istorija
thumb|right|250px|Šiuo metu organizacijos misijos vyksta šiose šalyse. Nigerijos pilietinio karo metu 1967–1970 m. Nigerijos kariuomenė užblokavo naujai susikūrusią Biafros teritoriją. Tuo metu Prancūzija buvo vienintelė valstybė, palaikanti šios teritorijos gyventojus (JAV, Jungtinė Karalystė ir Sovietų Sąjunga buvo Nigerijos kariuomenės pusėje), ir šios blokados padėtis buvo nežinoma visam pasauliui. Prancūzų gydytojai savanoriškai kartu su Raudonojo Kryžiaus darbuotojais teikė pagalbą vietiniams gyventojams. Vienas organizacijos įkūrėjų buvo daktaras Bernard Kouchner.
Kerčė
Istorija
Kerčė Antro pasaulinio karo metais
Antro pasaulinio karo metais Kerčė tapo nuožmių susirėmimų, tarp Tarybų Sąjungos ir vokiečių armijų, arena. Fronto linija keturis kartus perėjo per Kerčę.
1973 m. rugsėjo 14 d. Kerčei buvo suteiktas Miesto – didvyrio vardas.
Archeologija
Planingi kasinėjimai Kerčėje prasidėjo XIX a. 4-ajame dešimtmetyje.
Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla
Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla – leidykla, įkurta 1990 m. Vilniuje.
Kerčė
Istorija
Miesto ribose tebėra keletas kurganų.
Kerčė įtraukta į tarptautinę UNESCO programą – „Šilko kelias“.
Padėtis ir reljefas
Kerčės miestas išsidėstęs rytinėje Kerčės pusiasalio dalyje. Reljefas smulkiai ir stambiai kalvotas su daugybe raguvų ir daubų. Kalvų aukštis nuo 40 iki 90 m (Mitridato kalnas – 91,4 m). Miestu prateka Melek – Česme ir Bulganak upės.
Gydytojai be sienų
Istorija
Savanoriai ir gydytojai Biafroje buvo liudininkai Nigerijos kariuomenės atakų prieš civilius gyventojus bei jų žūčių nuo bado. Gydytojai viešai kritikavo šalies vyriausybę bei Raudonojo Kryžiaus darbuotojus už jų aplaidumą ir veiksmų trūkumą. Gydytojai nutarė imtis veiksmų ir įkurti organizaciją, kuri sugebėtų padėti žmonėms, nepaisant politinių ar religinių aspektų bei teritorinių padalijimų. 1971 m. gruodžio 20 d. dvi prancūzų gydytojų grupės susijungė ir sudarė naują organizaciją – „Gydytojai be sienų“.
Kerčė
Klimatas
Kerčės klimatas nuosaikiai kontinentinis su lengvomis žiemomis ir šiltomis (dažnai karštomis) vasaromis.
Gydytojai be sienų
Istorija
Pirmoji oficiali šios organizacijos misija įvyko Nikaragvos sostinėje Managvoje, kurioje 1972 m. žemės drebėjimas pražudė nuo 10 000 iki 30 000 žmonių. Organizacijos nariai per tris dienas sugebėjo atvykti į įvykio vietą ir pradėti pagalbos darbus.
Kerčė
Klimatas
Kerčė yra tarp Krymo ir Kaukazo, todėl Kerčės klimatą veikia šių regionų atmosferos pokyčiai, taip pat didelę įtaką daro Juodosios ir Azovo jūros.
Vasarą būna stiprios liūtys, Kerčėje jos įtakojamos iš rytų pusės (Kaukazo) ateinančiais lietaus debesimis, pasiekiančiais Kerčės pusiasalį.
Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla
Veikla
Steigėja Lietuvos rašytojų sąjunga. Leidžia originaliąja ir verstinę grožinę literatūrą, eseistiką, publicistiką, literatūros palikimą, meno albumus, vaikų literatūrą. Kaip Lietuvos leidėjų asociacijos narė dalyvauja tarptautinėse knygų mugėse: Geteborge (1993 m.) Varšuvoje (1993–1995 m.) Frankfurte prie Maino (1993–1995 m.) Yra pelniusi prizų Lietuvos ir Baltijos šalių knygos meno konkursuose.
Gydytojai be sienų
Istorija
Po 1974 m. rugsėjo 18 d. Hondūre praūžusio uragano Fifi „Gydytojai be sienų“ organizacija pradėjo savo pirmąją ilgo laikotarpio pagalbos misiją.
Kerčė
Administracinis suskirstymas
thumb|Kerčės savivaldybės žemėlapis Iki 1988 m. Kerčė buvo suskirstyta į tris rajonus, kurių kiekvienas turėjo savas partijas ir valdymo įstaigas:
Eizbė
Eizbė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Šaukėnų.
Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla
Veikla
Svarbesnės knygų serijos:
Kerčė
Administracinis suskirstymas
Kerčės miesto savivaldybei (tarybai; ) priklauso 1 miestas (Kerčė).
Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla
Veikla
Direktoriai: Šarūnas Birutis, S. Matuzas, G. Butkus, V. Akelis, Giedrė Šorienė.
Kerčė
Demografija
Pagal 2008 m. gyventojų surašymo duomenis, mieste gyvena 158,2 tūkst. gyventojų.
Etninė sudėtis
Rusai sudaro didžiąją miesto gyventojų dalį. Gyventojai priklauso šioms etninėms grupėms:
Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla
Veikla
Vyriausiasis redaktorius Valentinas Sventickas.
Kerčė
Ekonomika
Antroje XX a. pusėje Kerčė tapo stambiu laivų statybos ir metalurgijos centru.
Viena iš miestą formuojančių įmonių tuo metu buvo Kerčės Voikovo vardo metalurgijos fabrikas. Gamykla pastatyta daugiau kaip prieš 100 metų ir buvo skirtas geležies rūdos perdirbimui, kuri buvo kasama Kamyš – Burunsko geležies rūdos kombinate. Dabar gamykla pervadinta į AB „Kerčės metalurgijos kombinatas“, kurio teritorijoje įsikūrusi LLC „Kerčės iešmų fabrikas“.
Kita stambi įmonė yra laivų statykla „Įlanka“, užsiimanti karinių laivų ir stambiagabaričių tanklaivių statyba. Be šių įmonių mieste yra: statybinių medžiagų gamykla, stiklo taros kombinatas, daug maisto pramonės įmonių.
Visoje miesto gyvavimo istorijoje svarbų vaidmenį turėjo žuvininkystės verslas, net ir šiais laikais didelė dalis Kerčės gyventojų dirba žuvies ūkio įmonėse.
Po Tarybų Sąjungos žlugimo ir perėjimo į rinkos ekonomiką, metalurgijos ir laivų statybos šakos patyrė nuosmukį. Kamyš – Burunsko geležies rūdos kombinato veikla buvo sustabdyta ir dabar jis beveik sugriautas. Be šios įmonės daug kitų miesto įmonių sustabdė savo veiklą arba buvo uždarytos. Laivų statyklos „Įlanka“ pajėgumai sumažėjo keliasdešimt kartų.
Transportas
Tarpmiestinius ir tarptautinius pervežimus Kerčėje aptarnauja Kerčės prekybinis uostas, keltas tarp Kerčės perkėlos ir Tamanės, geležinkelio stotis, autobusų stotis ir nedidelis oro uostas. Be to 14 km į šiaurės vakarus nuo Kerčės yra karinis „Bagerovo“ aerodromas. Miestą kerta tarptautinė automagistralė (Chersonas-sienos kirtimo punktas Kerčė) sutampanti su europiniu greitkeliu  (Chersonas-Potis).
XX a. 6-ame dešimtmetyje, geležinkelio sąstatų ir automobilių gabenimui, per Kerčės sąsiaurį buvo pastatyta perkėla. 9-to dešimtmečio antroje pusėje geležinkelio sąstatų gabenimas per sąsiaurį buvo nutrauktas, dėl pasenusio geležinkelio kelto ir uosto įrangos. 15 metų laikotarpiu keltai kėlė tik automobilius, bet 2004 m. atsiradus naujiems laivams ir suremontuotai uosto įrangai, vėl pradėti kelti geležinkelio kroviniai. thumb|right|250px|Kerčės uostas
Dabar automobilinis keltas, per dieną atlieka 8 reisus.
Didžiausią viešojo transporto dalį mieste sudaro autobusai ir maršrutiniai taksi.
2004 m. mieste buvo atidaryta pirmoji troleibuso linija, kurios projektavimas buvo pradėtas dar XX a. 8-ajame dešimtmetyje. 2007 m. buvo atidaryta antroji troleibuso linijos dalis, sujungusi žiedą tarp Vorošilovo ir Boikovo vardo gamyklos.
2009 m. buvo baigta statyti trečioji troleibusų eismo dalis, kuri sujungė autobusų ir geležinkelio stotis.
Tramvajus
Nuo 1935 m. iki 1941 m. Kerčėje egzistavo susisiekimas elektra varomais tramvajais.
Iškilmingas tramvajaus linijų atidarymas Kerčėje įvyko 1935 m. lapkričio 7 d. Pirmoji, 5,9 km ilgio, linija jungė konservų ir metalurgijos fabrikus.
1937 m. buvo nutiesta linija nuo konservų fabriko iki Kerčės geležinkelio stoties, o 1938 m. ji buvo pratesta iki tabako fabriko.
Gydytojai be sienų
Istorija
1999 m. organizacijai buvo suteikta Nobelio taikos premija.
Odincovas
Odincovas – miestas vakarų Rusijoje, į vakarus nuo Maskvos. Geležinkelio stotis. Išvystyta statybų, chemijos pramonė.
Kerčė
Tramvajus
Pirmosios vokiečių okupacijos metais (1941 m. lapkritis – gruodis) tramvajai nevažinėjo. 1941 m. gruodžio 29 d., po miesto išsivadavimo, susisiekimas atsinaujino – tramvajaus linija, kuri vedė į metalurgijos fabriką, vagonus tempė garvežys. 1942 m. gegužę Kerčė vėl buvo užimta vokiečių armijos. Karinių veiksmų metu sugriauto tramvajų tinklo nuspręsta neatstatyt.
Mokslas ir švietimas
2004 m. mieste veikė:
Sportas
2006 m. kerčietis Artur Žilicov, pasaulio tekvondo čempionate iškovojo 2 vietą jaunių grupėje.
Iki 2007 m. mieste veikė futbolo klubas FK Kerčė (anksčiau žinomas FK Bospor pavadinimu).
Miestų partnerystė
Kerčė yra užmezgusi partnerystės ryšius su šiais miestais:
Ugnies medžioklė su varovais
Ugnies medžioklė su varovais – pirmasis lietuviškas miuziklas, kurį sukūrė kompozitorius Giedrius Kuprevičius. Libreto autoriai Saulius Šaltenis ir Leonidas Jacinevičius. Pirmąjį miuziklą režisavo Dalia Tamulevičiūtė.
Istorija
Miuziklo premjera Latvijoje įvyko 1974 m., Lietuvoje – 1976 m. vasario 28 d., Jaunimo teatre. „Ugnies medžioklė su varovais“ tuo metu laužė tam tikrus stereotipus ir kvietė pasijusti laisvesniems. Miuziklas buvo rodomas iki 1983 m., iš viso Lietuvoje ir užsienyje parodytas 185 kartus. Pagrindinius vaidmenis atliko Vytautas Kernagis, Gintarė Jautakaitė, Arvydas Navalinskas. Praėjus trims dešimtmečiams – 2004 m. 2008 m. ir 2014 m. atkurtą miuziklą režisavo Gytis Padegimas, dailininkė – Birutė Ukrinaitė. 2014 m. pastatymo choreografiją kūrė Indrė Puišytė.
2004 m. pastatymas
2004 m. lapkričio 16 d. pabaigoje miuziklas „Ugnies medžioklė su varovais“ buvo rodomas buvusio Vilniaus kino teatro „Pergalė“ patalpose. Miuzikle trijų pagrindinių herojų vaidmenys buvo patikėti devyniems atlikėjams. Monikos rolę miuzikle kūrė dainininkė Jurga Šeduikytė, operos solistė Ona Kolobovaitė bei rašytoja Indrė Valantinaitė. Rolando vaidmenį atliko muzikantas Vidas Bareikis, tuometinis Muzikos akademijos studentas Jonas Sakalauskas, Egidijus Bavikinas bei Lietuvos muzikos pasaulyje Deivio vardu žinomas atlikėjas Deividas Norvilas. Juliaus vaidmenį pakaitomis atliko Mindaugas Zimkus ir Ignas Garla. Pastatyme naudota autentiška sovietmečio atributika. 2004–2005 m. miuziklas parodytas 14 kartų. Norinčiųjų ateiti į spektaklius buvo daugiau, nei galėtų sutilpti salėse. Pasak miuziklo autorius G. Kuprevičius, trys atlikėjų sudėtys suteikė papildomos intrigos, kadangi kiekviena iš jų buvo savita.
2008 m. pastatymas
Po ketverių metų – 2008 m. rudenį naujas miuziklo pastatymas buvo parodytas sostinės „Domino“ teatre. Pagrindinius vaidmenis atkurtame spektaklyje atliko O. Kolobovaitė, I. Valantinaitė, E. Bavikinas, M. Zimkus. Prie jų sėkmingai prisijungė Vaidotas Baumila ir Raimondas Baranauskas.
„Ugnies medžioklė su varovais“ buvo pastatyta per pusantro mėnesio. Šį procesą stebėjau nuo pirmų repeticijų, dalyvavau kuriant įrašus. Naujas pastatymas pavyko. Esu patenkintas tuo, kad atliekami mano kūriniai. Juk autoriui didžiausia paguoda – žinoti, kad jo kūriniai gyvi. Šiuolaikiniuose miuzikluose įsivyravo kaskadiniai triukai, pirotechnikos elementai, o maniškis apsieina be šou. Čia – miuziklo jėga. Pastaraisiais metais rodytų miuziklų režisieriai žiūrovų dėmesį stengėsi nukreipti nuo muzikos į šou elementus – laikinus dirgiklius. Išėjęs iš tokio spektaklio žiūrovas vargu ar prisiminė siužetą. „Ugnies medžioklė su varovais„šou požiūriu yra kukli. Bet žiūrovą sujaudina ne šalutiniai dalykai, o siužetas“, – sakė G. Kuprevičius.
2014 m. pastatymas
Po 6 metų pertraukos miuziklas atgijo Alytaus miesto teatre. Kaip ir ankstesnius pastatymus režisavo Gytis Padegimas, scenografiją kūrė Birutė Ukrinaitė, o prie jų prisijungė choreografė Indrė Puišytė.
Pagrindinius vaidmenis atliko:
Monika – Ieva Goleckytė, Ieva Gintautaitė, Gintarė Radauskaitė, Viktorija Gurejeva,
Julius – Osvaldas Petraška, Mangirdas Dabkus, Nedas Bašinskas,
Rolandas – Jurgis Jarašius, Mangirdas Dabkus,
Korifėjas – Martynas Žukauskas, Rapolas Baranauskas.
Ir prieš dešimtmetį, ir Alytuje, G.Padegimas su aktoriais bendravo lyg su savo artimaisiais, šeimos nariais. 2004 m. jis buvo suorganizavęs kūrybinę „Ugnies medžioklės su varovais“ stovyklą Juodkrantėje, o šį kartą visus subūrė savo sodyboje netoli Alytaus: „Gyvenome ir dirbome, kaip viena šeima – kepėme blynus, grybavome, repetavome. Man ir pačiam šis miuziklo pastatymas – ypatingas. Juk Alytus – mano gimtinė. Tačiau per generalinę repeticiją, į kurią sukvietėme pilną salę žiūrovų ir iš Daugų, kur gyveno atlikėjai, ir iš aplinkinių kaimų, ir iš Alytaus, pajutome, jog mus suprato – daugelis žiūrovų braukė ašarą“.
„Man tai – tikras stebuklas. Juk nuo pirmojo pastatymo jau praėjo keturi dešimtmečiai. O gal tas mano miuziklas jau virto savotišku socialiu reiškiniu, kad po tam tikro laiko vis prireikia jo naujo pastatymo“, – svarstė maestro G.Kuprevičius. G.Kuprevičius džiaugėsi, kad ir Alytuje jo miuziklo ėmėsi G.Padegimas, su kuriuo jie bendradarbiauja jau ne vieną dešimtmetį. „Jei jis būtų kartojęs buvusių pastatymų sumanymus, idėjas, nebūčiau sutikęs, kad „Ugnis“ būtų statoma dar kartą, tačiau Gytis sugebėjo į miuziklą pažvelgti visai kitomis, šių dienų akimis“, – sakė kompozitorius.
Siužetas
Miuzikle pasakojama meilės trikampio istorija, į kurią patenka Monikos mylimasis studentas Rolandas ir tarnybą baigęs kareivis Julius. Meilės trikampio istoriją vainikavo ne gėris, o tragedija. Gimdydama Monika mirė taip ir neatsakiusi, kurį iš tikrųjų myli.
Novosiulkai (Dobžinevo Dužės valsčius)
Novosiulkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kolageninės skaidulos
Kolageninės skaidulos - labiausiai organizme paplitusios skaidulos, sudarančios jungiamojo audinio tarpląstelinės medžiagos skaidulinę dalį. Tai įvairaus ilgio, kaspino formos, banguotos, kai neįtemptos, skaidulos. Labai tvirtos, atsparios tempimui, sudaro mechaninį pagrindą. Skaidulų plotis - 0,5 - 10 µm.
Kiekvieną kolageninę skaidulą sudaro skaidulėlės, jas sudaro mikroskaidulėlės. Jos sudarytos iš dar smulkesnių struktūrų - tropokolageno molekulių siūlelių (280 nm ilgio ir 1,4 nm pločio). Tropokolageno molekulę sudaro 3 į spiralę susivijusios polipeptidinės grandinės (dvi alfa-1, ir viena alfa-2 gandinė). Dėl tropokolageno molekulių išsidėstymo skaiduloms būdingas periodiškas, kas 64 nm pasikartojantis, ruožuotumas.
Kolageną sintetina fibroblastocitai, chondroblastocitai, osteoblastocitai, dentinoblastocitai.
Vandenyje kolagenas išbrinksta, virinamas virsta želatina, nuo šios savybės ir kilo skaidulų pavadinimas, nes - klijai, gennan - susidaryti.
Naudojant hematoksiliną - eoziną kolageninės skaidulos mikropreparatuose dažosi acidofiliškai ir įgauna rausvą spalvą, dažant Mallory trichromo dažais - mėlyną, impregnuojant sidabro junginiais - juodą.
Pastrėvio pagrindinė mokykla
Elektrėnų savivaldybės Pastrėvio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Elektrėnų savivaldybėje, Pastrėvyje, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190670873. Steigėjas Elektrėnų savivaldybės taryba. Mokyklos pastate įsikūrusios ir kitos miestelio įstaigos – biblioteka ir seniūnija.
Istorija
1968 m. tuometinės direktorės Anelės Žukauskienės pastangomis Pastrėvio centre buvo įkurta moderni mūrinė mokykla, kuri vėliau išaugo iki dešimtmetės. Nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. Pastrėvio pagrindinė mokykla tapo Elektrėnų savivaldybės Semeliškių gimnazijos Pastrėvio skyriumi.
Kostiantynivka
Kostiantynivka  – srities pavaldumo miestas rytų Ukrainoje, Donecko srityje, 50 km į šiaurę nuo Donecko. Miesto savivaldybės ir rajono administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Kryvyj Torecio upės. Išvystyta mašinų gamybos, metalurgijos, chemijos, statybinių medžiagų, lengvoji bei maisto pramonė. Mieste kursuoja autobusai ir tramvajai. Yra geležinkelio mazgas.
2001 m. 59,2 % miesto gyventojų buvo ukrainiečiai, 37,69 % – rusai, 0,95 % – armėnai, 0,51 % – baltarusiai, 0,26 % – azerbaidžaniečiai, 0,2 % – žydai.
thumb|320px|left|Miesto taryba
Istorija
Įkurtas 1870 m., miesto statusas – nuo 1932 m.
Asuajaus provincija
Asuajaus provincija  – provincija pietinėje Ekvadoro dalyje. Administracinis centras – Kuenka.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 15 kantonų:
Mazenodas
Mazenodas – miestelis Lesote, į pietryčius nuo šalies sostinės Maseru. Miestelis pasižymi tuo, jog jame yra vienintelis šalies tarptautinis Mošoešoe I oro uostas.
Nijolė Alfonsa Gaškaitė-Žemaitienė
Nijolė Alfonsa Gaškaitė-Žemaitienė (1938 m. rugsėjo 27 d. Račiupėnų k. – 2000 m. spalio 6 d. Vilniuje) – istorikė, prozininkė, poetė, eseistė. Palaidota Vilniaus Karveliškių kapinėse.
Po karo su tėvais persikėlė į Pandėlį (Rokiškio raj.), ten pradėjo lankyti vidurinę mokyklą. Mokydamasi dešimtoje klasėje 1955 m. kartu su mokslo draugais pradėjo kurti pogrindinę antisovietinę organizaciją, platino atsišaukimus, išleido šešis numerius antisovietinio – patriotinio laikraščio „Laisvės balsas“, kuriame buvo spausdinami jos analitiniai straipsniai, eilėraščiai.
Pasipriešinimo vieklos pradžia
1957 m. įstojo į Kauno politechnikos institutą, o tų pačių metų lapkričio mėn. kartu su kitais bendražygiais prisiekė kovoti dėl Lietuvos laisvės ir nepriklausomybės. Ji pasirinko Rūtos slapyvardį.
Įsigiję spaustuvinį šriftą organizacijos nariai išspausdino porą šimtų atsišaukimų, Vasario 16-osios proga pasiuvo ir iškėlė tris tautines vėliavas (Kaune, Vilniuje ir Pandėlyje). Organizacijos veikloje dalyvavo apie 12 asmenų. 1958 m. kartu su kitais sukūrė organizacijos „Laisvę Lietuvai“ programą, kurioje numatė Lietuvos valstybingumo atkūrimą ir aptarė būsimos demokratinės valstybės modelį. Naujųjų 1958-ųjų proga Kauno politechnikos instituto Statybos fakulteto salėje išplatino pluoštą atsišaukimų. Tačiau ši veikla netrukus baigėsi suėmimu.
Nuteisiama kalėti
1958 m. kovo 14 d. buvo suimta. Nuteista pagal RTFSR 58-ojo straipsnio du punktus septyneriems metams laisvės atėmimo. Kalėjo Kemerovo sr. Marijinsko r., Irkutsko sr. Taišeto r., Mordovijos ASSR Zubovo-Poliansko lageriuose. 1960 m. kartu su buvusia partizane Jadvyga Žardinskaite-Bartašiene sudarė lageryje įkalintų moterų – politinių kalinių sąrašą, kurį norėjo slapta perduoti JAV ambasadai ir Jungtinių Tautų Organizacijai, tačiau šis sąrašas, deja, minėtų adresatų nepasiekė.
Išleidžiama į laisvę
1965 m. iškalėjusi visą bausmės laiką N. Gaškaitė-Žemaitienė grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Šiauliuose. Dirbo Statybos valdyboje darbininke, o nuslėpusi teistumą įstojo į KPI neakivaizdinį skyrių. Baigusi Statybos fakultetą dirbo Inventorizacijos biure technike, Kilnojamoje mechanizuotoje kolonoje inžiniere, Statybos ir architektūros mokslo tyrimo įstaigoje Šiaulių skyriaus vyr. moksline bendradarbe. Nuo 1989 m. lapkričio mėn. dirbo LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo komisijos KGB veiklai tirti darbo grupės nare, 1993–1994 m. – Valstybiniame Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centre. Nuo 1997 m. kovo 1 d. vėl dirbo centro Istorinių tyrimų programų skyriaus specialiste. Reabilituota 1990 m. birželio 25 d. Pagal 1997 m. sausio 23 d. LR pasipriešinimo 1940–1990 m. okupacijoms dalyvių teisinio statuso įstatymą N. Gaškaitė – Žemaitienė pripažinta Laisvės kovų dalyve.
Straipsniai
1994 metai
1995metai
1996 metai
1997 metai
1998 metai
1999 metai
2000 metai
Charles Babbage
thumb|Charles Babbage Čarlzas Babidžas (, 1791-1871) – anglų matematikas ir išradėjas. Suprojektavo Skirtumų mašiną, kurią galima laikyti pirmuoju šiuolaikinių kompiuterių prototipu.
Biografija
Gimė 1791 m. gruodžio 26 d. Volverte, Saryje, bankininko šeimoje. Jis buvo vienas iš keturių Bendžamino Babidžo ir Elizabetės Teape vaikų. 1810 m. įstojo į Kembridžo Trejybės koledžą. 1814 m. baigė Peterhouse ir 1817 m. gavo MA. Iki mirties gyveno Londone. 1816 m. buvo priimtas į Karališkąją draugiją. 1828–1839 m. užėmė Kembridžo universiteto Lukaso vardo matematikos profesoriaus postą.
Jis yra parašęs 6 veikalus ir apie 90 straipsnių. Jis pasižymėjo kaip išradėjas, matematikas, mokslo sistemos kritikas, politikas ir politinės ekonomikos žinovas. Jis pasiūlė švyturio signalizavimo sistemą, „juodąsias dėžes“, skirtas užrašymui situacijos, buvusios iki traukinio katastrofos, propagavo dešimtainį piniginės sistemos pagrindą ir siūlė panaudoti potvynių energiją.
Skaičiavimų automatizavimas
Č. Babidžo šlovė glaudžiai susijusi su jo kurtais automatiniais skaičiuotuvais. Jis suprojektavo dviejų tipų prietaisus: Skirtumų mašiną ir Analitinę mašiną. Nuo savo pirmtakų jos skyrėsi ne tik dydžiu ir sudėtingumu, bet ir koncepcija. Skirtumų mašina buvo skirta ne pagrindinių aritmetinių veiksmų atlikimui, o baigtinių skirtumų paskaičiavimui. Jie leido nenaudoti daugybos veiksmų sudarant polinomų reikšmių lenteles.