cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trash
Trash – studijinis JAV roko muzikanto Alice Cooper albumas, išleistas kompanijoje Epic 1989 metais. Jame esanti daina „Poison“ tapo pirmuoju atlikėjo singlu nuo 1977 metais pasirodžiusio „You And Me“, pasiekusiu įvairių topų pimąjį dešimtuką. Jį prodiusavo Desmondas Childas, anksčiau dirbęs su Bon Jovi.
Albumas, kuriame šį kartą vyravo seksualinė tematika, tapo vienu sėkmingiausių Alice karjeroje, vėl padėjęs jam įsįtvirtinti roko muzikos olimpe. Prie jo kūrimo prisidėjo tokie muzikantai, kaip Jon Bon Jovi, Steve Tyler iš Aerosmith ir buvęs bendražygis Kane Roberts, kiek anksčiau pasitraukęs iš grupės. Koncertinis turas buvo įamžintas filme „Alice Cooper Trashes The World“.
Dainos
Japonijai skirtame leidime dar yra dvi papildomos dainos:
Izoliuotos kalbos
Plačiausiai žinomos izoliuotos kalbos yra ainų kalba, baskų kalba, burušų kalba ir korėjiečių kalba, tačiau kai kurie kalbininkai teigia atradę kiekvienos iš jų genetinius ryšius su kitomis kalbomis (ir jas priskiria, atitinkamai, karasuk, Dene-Kaukazo ir Altajaus kalbų šeimoms).
Kai kurios kalbos tapo izoliuotomis istoriniais laikais, kai išnyko visos kitos joms giminingos kalbos. Pvz., Pirahã kalba (vartojama Brazilijoje) yra paskutinė išlikusi mura kalbų šeimos atstovė, o kitos kalbos, pvz., baskų, išliko izoliuotomis per visą istorijoje aprašytą laikotarpį.
Prie izoliuotų kalbų priskiriamos visos nesuklasifikuotos kalbos. Tačiau nesuklasifikuotomis įvardijamos tos kalbos, apie kurias nėra surinkta pakankamai patikimų duomenų ir kurios nėra moksliškai ištirtos (pvz., daugelis Afrikos bei indėnų kalbų). O izoliuotomis įvardijamos tos kalbos, kurios jau yra daug ir intensyviai tirtos, tačiau jokie jų ryšiai su kitomis kalbomis nebuvo patikimai įrodyti.
Giminingų kalbų paieškos
Genetinis ryšys – tai istorinės kalbotyros (arba kitaip – diachroninės kalbotyros) sąvoka, reiškianti, kad dauguma dabar pasaulyje vartojamų kalbų yra kilusios iš nedidelio skaičiaus prokalbių (iš vienos prokalbės kilusios kalbos priskiriamos vienai kalbų šeimai).
Kai kurie kalbininkai (ne visi) mano, kad visos pasaulio kalbos yra kilusios iš vienos prokalbės. Šiuo atveju, dabar išskiriamos kalbų šeimos būtų tik viršutinės kalbų medžio šakos, arba pirminės prokalbės tarpinės formos. Dėl to izoliuotos kalbos susilaukia didelio kalbininkų dėmesio, siekiant nustatyti jų ryšius su kitomis kalbomis.
Kai kuriose situacijose gali atsirasti kalba, neturinti protėvių (t. y. kilusi ne iš prokalbės). Pvz., kurtiems tėvams auginant girdinčius vaikus be kontakto su kitais žmonėmis, tarp tų vaikų galėtų atsirasti ir išsivystyti visavertė kalba. Geriausiai ištirtas naujos kalbos atsiradimo atvejis – tai Nikaragvos ženklų kalba. Taip pat yra daug kreolų kalbų bei dirbtinių kalbų (pvz., esperanto), kurios neturi konkretaus protėvio.
Terminologija
Izoliuotų kalbų nereikia painioti su izoliacinėmis kalbomis, kurių morfemos yra visaverčiai žodžiai (skirtingai nuo fleksinių arba agliutinacinių kalbų). Taip pat terminas izoliuotos kalbos neturi nieko bendra su kalbos (ir ja kalbančiųjų) geografine ar kitokia izoliacija.
Mirusios izoliuotos kalbos
Izoliuotos kalbos terminas labai atsargiai taikomas išnykusioms kalboms. Pvz., šumerų kalba yra pripažįstama izoliuota kalba, nes ji yra pakankamai gerai ištirta ir duomenų pakaktų atpažinti jai giminingą dabar vartojamą kalbą (jeigu tokia būtų). Tačiau dauguma išnykusių kalbų yra prastai dokumentuotos, ir duomenų nepakanka aiškioms išvadoms padaryti. Pvz., etruskų kalba dalies kalbininkų priskiriama indoeuropiečių kalboms, tačiau duomenų tai įrodyti arba paneigti nepakanka.
Ocu
Ocu  – Šigos prefektūros Japonijoje administracinis centras. 330 tūkst. gyventojų (2008 m.)
Kioto prefektūra
thumb|250px|right|Ivašimidzu Hačimangu, Šinto šventykla [[Javata|Javatoje.]] Kioto prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Kinki regione, Honšiū saloje. Sostinė – Kiotas.
Ocu
Istorija
Nuo 667 m. iki 672 m. imperatoriaus Tendži čia buvo įkurti Omiocu rūmai.
Kioto prefektūra
Istorija
Kioto miestas buvo Japonijos imperijos sostinė. Miesto istoriją galima pradėti sekti nuo VI amžiaus. Yra žinoma, kad 544 m. Aoi Macuri nukeliavo į Kiotą melsti gausaus derliaus ir gero oro.
Kiotas iš pat pradžių nebuvo Japonijos sostinė. Anksčiau sostine buvo Nara. 741 m. imperatorius Šiomu trumpam laikui perkėlė sostinę į Kuni-kyo – vietą, esančią tarp Naros ir Kioto. 784 m. sostinė buvo perkelta į Nagaokakio miestą, dabar taip pat priklausantį Kioto prefektūrai. 794 m. imperatorius Kammu perkėlė sostinę į Heian-kyo ir tai buvo šių dienų Kioto pradžia. Net ir šiomis dienomis, beveik visos senosios Kioto gatvės, namai ir šventyklos yra ten, kur ir buvo pastatyti tais metais.
Nors 1192 m. politinė jėga persidavė Kamakurai, kur samurajų klanas įsteigė šiogūnatą, Kiotas vis tiek išliko imperatoriškoji sostinė, kur bejėgiai imperatoriai bandė įsigalėti. Imperijos valdžia trumpam buvo atsinaujinus 1333 m., tačiau jau po trejų metų, kitas samurajų klanas įkūrė naują šiogūnatą Kiote.
1467 m. Kiote įvyko didysis pilietinis karas (Ōnin no Ran) ir didžioji miesto dalis sudegė. Japonija nupuolė į kariaujančių feodalų amžių. Tik 1603 m. Iejasu Tokugava Edo mieste (dabartinis Tokijas) įkūrė šiogūnatą, kuris ir buvo pavadintas Tokugavos šiogūnatu.
Meidži era Japoniją vėl sugrįžo į imperinę tvarką 1868 m. Imperatorius Meidži, kuris tada buvo visavaldis, sekančiais metais perkėlė sostinę į Tokiją. Nuo tada Kiotas niekada nebebuvo Japonijos sostine.
Nors dauguma didžiųjų Japonijos miestų buvo visiškai subombarduoti JAV bombonešių II pasaulinio karo metu, senoji sostinė nuo to buvo apsaugota: okupacijos metu, Šeštoji JAV armija ten buvo įsirengusi štabo būstinę.
Ocu
Istorija
Miestas įkurtas 1898 m. spalio 1 d.
thumb|left|150px|Ocu Šigos prefektūroje
Kioto prefektūra
Geografija
thumb|250px|Kioto prefektūros žemėlapis Kiotas yra įsikūręs netoli Honšiū salos ir pačios Japonijos centro. Ši prefektūra sudaro 1,2 % visos Japonijos teritorijos. Šiaurėje Kiotas turi priėjimą prie Japonijos jūros. Pietuose ribojasi su Osakos ir Naros prefektūromis, rytuose – su Mie ir Šigos prefektūromis, o vakaruose – su Hiogo prefektūra. Kioto vidurys yra perskirtas Tanba kalnų, o tai lemia didžiulius klimato skirtumus tarp šiaurės ir pietų. 75% prefektūros ploto užima kalnai ir kalvos.
Ocu
Geografija
Ocu miestas įsikūręs prie didžiausio Japonijoje Bivos ežero ir Hiėjaus kalno. Pro jį teka Jodas.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – Viola eizanensis, medis – smailiadantė vyšnia (Prunus serrulata), paukštis – rudagalvis kiras.
Kioto prefektūra
Geografija
Prefektūroje teka šios upės: Kacuragava, Jodogava, Kidzugava, Kamogava, Takanogava, Juragava, Hadžigava ir Makigava. Netoli prefektūros telkšo didžiausias Japonijoje gėlavandenis Bivos ežeras.
Stūkso Hiei, Atago, Minago, Čiorogos, Mikunidakė, Oės ir Mitakės kalnai, kurių aukštis siekia iki 972 metrus.
Miestai
Kioto prefektūroje yra 15 miestų.
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai pagal apskritį:
Ekonomika
Kioto miesto pagrindinis pajamų šaltinis – turizmas. Šiaurės Kiote, Tango pusiasalyje, vyrauja žvejyba ir transportas, o vidurinėje Kioto dalyje – žemės ūkis ir miškininkystė. „Nintendo“ įmonės centrinė būstinė taip pat įsikūrusi Kioto mieste.
Politika
Dabartinis gubernatorius - buvęs vidaus reikalų ministerijos biurokratas Keidži Jamada. Jis 2014 m. perrinktas ketvirtajai kadencijai.
Kioto prefektūroje gyvena daugiau Japonijos komunistų partijos rėmėjų nei kur kitur Japonijoje. Prefektūros tarybą sudaro 60 delegatų, iš kurių 28 LDP, 14 JKP, 11 JDP, 5 Komeito ir 2 Nippon Ishin no Kai partijų delegatai.
Kultūra
Kiotas buvo ir tebėra Japonijos kultūros centras. Jis daugiau kaip 1000 m. buvo Japonijos sostine. Prefektūroje priskaičiuojama 3074 budistinės šventyklos, 1764 šintoistų šventovės ir 195 krikščioniškos bažnyčios.
Švietimas
Prefektūroje įsikūrę daug universitetų, tarp kurių žymiausi Kioto universitetas ir Došišia universitetas.
Sportas
Kioto prefektūroje yra 2 futbolo komandos:
Turizmas
Kioto miestas yra vienas populiariausių turizmo vietų Japonijoje. Kartu su Nara, Kiotas yra mėgstamiausia vieta klasės iškiloms mokyklos baigimo proga.
Inverklaidas
Svarbesni miestai
thumb|left|245px|Guroko pakrantė thumb|left|245px|Niuarko pilis
Nereikalingi žmonės (filmas)
Nereikalingi žmonės – 2008 metų filmas, pastatytas Lietuvoje režisieriaus Mario Martinsono. Filmo premjera Lietuvoje įvyko 2008 m. sausio 11 d., o lapkričio mėn. jis tapo pirmuoju lietuvišku vaidybiniu filmu, pateiktu į 81-ųjų Oskarų nominacijas.
Apie filmą
Filmo „Nereikalingi žmonės“ idėja gimė Monrealyje, scenarijus parašytas Indijoje, juosta nufilmuota geriausio Latvijos kino operatoriaus Airijoje ir Lietuvoje, filmas perkeltas ant kino juostos Lenkijos laboratorijoje.
Drama „Nereikalingi žmonės“ – pirmas lietuviškas filmas, nagrinėjantis aktualias tiek užsieniečių, tiek lietuvių socialines ir pilietines problemas: emigraciją, „geresnio gyvenimo“ paieškas, įvaikinimą ir globą. Kurdamas savo filmą, režisierius Martinsons rėmėsi įdomia psichologų sukurta 6 žingsnių atsiskyrimo teorija, kuri atskleidžia, koks mažas yra mus supantis pasaulis.
Siužetas
Psichikos liga serganti Valda (akt. Valda Bičkutė) įtiki, kad vaikų namuose augantis Paulius yra jos sūnus. Liguisto įsitikinimo nesugriauna nei vaikų namų darbuotojai, nei gydytojai. Manydama, kad atgauti vaiką trukdo tik jos skurdas, užsidirbti Valda, sekdama tūkstančių lietuvių pavyzdžiu, emigruoja į Airiją.
Airijoje Valdą pasiekia žinia, kad Paulius yra įvaikintas. Bet ir ši žinia ne sugriauna, o tik dar labiau užaštrina jos išsigalvotą siekiamybę. Juo labiau, kad Valdos fantazijas kaip tikrovę priima Laima (akt. Daiva Tamošiūnaitė-Budrė), ieškanti bet kokios galimybės šantažuoti Paulių įvaikinusią Norą (akt. Dalia Michelevičiūtė). Jaunystėje automobilio avarijoje suluošinta Nora, dvidešimt penkerius metus kantriai gyvenusi vyro Beno (akt. Kostas Smoriginas) šešėlyje, išsivaduoja iš tos priespaudos, ima gyventi savo gyvenimą ir įgyvendina seną svajonę – įsivaikina berniuką. Kasdien tvirtėjanti ir stiprėjanti Nora kelia pavojų intrigantės Laimos karjerai. Nelengvai užgimstančiai Pauliaus laimei iškyla rimtas pavojus.
Ribos tarp sveiko ir nesveiko proto išsitrina, protas vienodai tarnauja kaip geriems, taip blogiems ketinimams ir vaiką išgelbėti gali tik mylinti širdis. Airijoje tarnaujančio Kunigo (akt. Andrius Mamontovas) rūpestis ir dėmesingumas užpildo žmogiškumo, šilumos išsiilgusią Valdos širdį ir padeda Valdai išsižadėti griaunančių iliuzijų.
Punkcija
Punkcija – kūno ertmės, kraujagyslės, tuščiavidurio arba parenchiminio organo, naviko, infiltrato sienos pradūrimas diagnostikos ar gydymo tikslais. Praduriama švirkštu su specialia adata ar troakaru.
Diagnostinė punkcija daroma tada, kai reikia tiksliai nustatyti ligą (atliekama ertmės turinio analizė arba tiriamos ląstelės, paimtos iš patologiškai pakitusio organo), išmatuoti spaudimą (pvz., širdies ertmėse, nugaros smegenų kanale), į ertmę įšvirkšti kontrastinės medžiagos ar oro (rentgenodiagnostikoje).
Gydomoji punkcija daroma tuomet, kai reikia iš ertmės ištraukti patologinį turinį (pūlius, kraują ir pan.), ją išplauti arba įšvirkšti vaistų.
Dažniausiai daroma venų, krūtinplėvės ertmių, sąnarių, pilvo ertmės, nugaros, smegenų kanalo, šlapimo pūslės punkcija.
Novoaltaiskas
Istorija
Iki 1962 m. miestas vadintas Česnokovka (Чесноковка).
Malaga
Malaga – uostamiestis pietų Ispanijoje, autonominiame Andalūzijos regione, netoli Gibraltaro; Malagos provincijos centras. 2021 m. duomenimis, 6-as pagal gyventojų skaičių Ispanijos ir 77-as pagal gyventojų skaičių Europos žemyno miestas.
thumb|left|150px|Malagos katedra
Kurortas, vienas svarbiausių šalies uostų. Išvystyta cukraus, vyno, medvilnės, tekstilės, chemijos pramonė. Yra universitetas (nuo 1972 m.), XVI a. katedra, maurų tvirtovės liekanos.
Istorija
Miestą įkūrė finikiečiai XII a. pr. m. e. Priklausė Kartaginai, romėnams, maurams. Romėnų ir maurų laikais buvo svarbus strateginis miestas.
XI, XII ir XIII a. Malaga keturis kartus egzistavo kaip nepriklausoma valstybė (taifa), kurią tarpais užkariaudavo Granada, Almoravidai, Almohadai. 1239 m. ji užimta Granados emyrato, kuris ją valdė iki 1487 m., kuomet miestą užėmė Ispanija.
1810–1812 m. priklausė Prancūzijai.
Kenedžio kosminių skrydžių centras
thumb|right|280px|39-asis raketų paleidimo kompleksas thumb|280px|39-ojo komplekso paleidimo aikštelės A ir B Kenedžio kosminių skrydžių centras – JAV prezidento John F. Kennedy vardu pavadintas erdvėlaivių paleidimo centras JAV, Floridoje, Kanaveralo kyšulyje. Nuo 1968 m. iš čia buvo vykdomi visi NASA rengiami pilotuojami skrydžiai į kosmosą. Taip pat centras valdo daug JAV vyriausybės rengiamų bepiločių erdvėlaivių skrydžių.
Centras įsikūręs Merito saloje, Atlanto vandenyne, šiaurės-šiaurės vakarų kryptimi nuo Kanaveralo kyšulio. 2011 m. centre dirbo 13 100 žmonių. Maždaug 2100 buvo federalinės vyriausybės darbuotojai, o kiti – rangovai.
XX a. 7-asis dešimtmetis
thumb|right|280px|„Saturn V“ raketa paleidimo aikštelėje
Kenedžio kosminių skrydžių centras buvo įkurtas siekiant sukurti ir plėtoti JAV pilotuojamų kosminių skrydžių programą. Šio centro užuomazga tapo 1958 m. įkurtas Raketų paleidimo direktoratas, atskaitingas Maršalo kosminių skrydžių centrui, Alabamoje. Prezidentui J. F. Kennedy paskelbus tikslą nuskraidinti žmones į Mėnulį iki 1970 m., Kanaveralo kyšulio raketų bandymo sparnas (vėliau – Kanaveralo kyšulio karinių oro pajėgų stotis) buvo išplėsta į Merito salą.
1962 m. liepos 1 d. įstaiga buvo pervadinta Raketų paleidimo centru ir įgijo vieno iš NASA centrų statusą, o 1963 m. lapkričio 29 d., po J. F. Kennedy mirties, gavo dabartinį savo pavadinimą.
„Mercury“ ir „Gemini“ programos
Pilotuojamo nusileidimo Mėnulyje programa buvo įgyvendinta trim etapais: „Mercury“, „Gemini“ ir „Apollo“. „Mercury“ programos tikslai buvo iškelti pilotuojamą erdvėlaivį į Žemės orbitą, ištirti žmogaus elgseną bei galimybes kosmose ir saugiai sugrąžinti astronautą bei erdvėlaivį į Žemę. Nors „Mercury“ programą vykdė NASA, raketos buvo paleistos iš JAV karinių oro pajėgų Kanaveralo kyšulio raketų bandymo sparno. 1961 m., naudojant „Redstone“ raketas, įvyko du pirmieji pilotuojami bandymai, kurių metu į kosmosą buvo iškelti pirmieji amerikiečių astronautai, o 1962 m. buvo atlikti pirmieji pilotuojami orbitiniai skrydžiai, naudojant didesnes „Atlas D“ raketas.
Sudėtingesnio dviviečio „Gemini“ erdvėlaivio ir „Titan II“ raketos tikslai buvo išbandyti dviejų erdvėlaivių susijungimą ir astronautų darbą atvirame kosmose. 1965–1966 m. iš Kanaveralo kyšulio buvo paleista 12 šių erdvėlaivių, iš kurių paskutiniai 10 buvo pilotuojami.
„Apollo“ programa
1961 m. iš Kanaveralo kyšulio buvo paleista pirmoji „Saturn“ raketa, kurių reikėjo „Apollo“ programai, o 1967 m. sausio 27 d. kilusio gaisro metu žuvo pirmosios pilotuojamos „Apollo“ misijos komanda. 1968 m. spalio 11 d. į Žemės orbitą „Saturn IB“ raketa pakilo „Apollo 7“ erdvėlaivis.
Kazimieras Kybelis
Kazimieras Kybelis (Kazimieras Kibelis, 1868 m. kovo 15 d. Loma – 1902 m. lapkričio 16 d. Žasliuose) – kunigas, teologijos magistras, lietuvių tautinio atgimimo ugdytojas, lietuviškos spaudos platinimo organizatorius, knygnešys.
Kenedžio kosminių skrydžių centras
„Apollo“ programa
Skrydžiams į Mėnulį reikėjo dar didesnės trijų pakopų raketos „Saturn V“. Tam Kenedžio kosminių skrydžių centre 1965 m. Merito saloje buvo pastatytas 39-asis raketų paleidimo kompleksas su dviem pakilimo aikštelėmis, Raketų paleidimo valdymo centru ir Raketų konstravimo pastatu, o 1966 m. užbaigta infrastruktūra.
1967–1973 m. pakilo 13 „Saturn V“ raketų, kurios po „Apollo 7“ į kosmosą pakėlė 10 „Apollo“ erdvėlaivių. 1967 m. lapkričio 9 d. įvyko pirmasis skrydis iš paties Kenedžio kosminių skrydžių centro, kurio metu pakilo nepilotuojamas erdvėlaivis „Apollo 4“. Pirmasis pilotuojamas „Saturn V“ raketos skrydis įvyko 1968 m. gruodžio 21 d., kuomet į Mėnulio orbitą buvo nusiųstas erdvėlaivis „Apollo 8“. Vėliau Žemės ir Mėnulio orbitose buvo išbandytas Mėnulio modulis „Apollo 9“. 1969 m. liepos 16 iš pakilimo aikštelės A buvo paleistas „Apollo 11“, kuris liepos 20 d. nusileido Mėnulyje. Tais pačiais metais misiją pakartojo „Apollo 12“.
1970–1972 m. buvo paleistos dar 5 „Apollo“ misijos. 1973 m. gegužės 14 d. paskutinį kartą pakilusi „Saturn V“ raketa iškėlė į orbitą kosminę stotį „Skylab“. Tais pačiai metais į kosminę stotį pakilo trys pilotuojami erdvėlaiviai, o 1975 m. – paskutinis „Apollo“ erdvėlaivis badomajam „Apollo-Sojuz“ projektui.
„Space Shuttle“ programa
thumb|right|280px|„[[Space Shuttle Atlantis“ ruošimas skrydžiui]] 8-ojo dešimtmečio pabaigoje LC-39 kompleksas buvo pritaikytas „Space Shuttle“ programai. Netoliese buvo įrengtas 4,6 km ilgio daugkartinių erdvėlaivių nusileidimo takas, tačiau pirmieji 9 „Space Shuttle“ programos erdvėlaiviai leidosi Edwardso karinių oro pajėgų bazėje Kalifornijoje.
Kazimieras Kybelis
Biografija
1891 m. baigęs akademiją teologijos magistro laipsniu, pradėjo dirbti Vilniaus kunigų seminarijos profesoriumi. Dėl lietuvių tautinės savimonės žadinimo 1893 m. perkeltas klebonu į Inturkės parapiją. 1895 m. perkeltas klebonu į Žaslius, 1898-1902 m. pastatė dabartinę Žaslių bažnyčią. miniatiūra|160px|right|Antkapis Žasliuose
Kenedžio kosminių skrydžių centras
„Space Shuttle“ programa
Įvykus 24 sėkmingiems daugkartinių erdvėlaivių skrydžiams, 1986 m. sausio 28 d., prabėgus 73 sekundėms po pakilimo erdvėlaivis „Challenger“ sprogo kartu su 7 astronautais. Skrydžiai atnaujinti 1988 m. rugsėjo 29 d.
2003 m. vasario 1 d., 113-ojo daugkartinių erdvėlaivių skrydžio metu, „Columbia“ sudegė grįždamas iš kosmoso į atmosferą. Skrydžiai buvo nutraukti iki 2005 m. liepos 26 d.
Kazimieras Kybelis
Biografija
Kazimierui Kybeliui kunigaujant Žasliuose, klebonija buvo tartum knygnešystės organizavimo štabas. Kazimieras Kybelis rūpinosi lietuviškos spaudos platinimu, organizavo jos gabenimą į parapiją. Įtraukė į šią veiklą vikarą Benediktą Krištaponį ir kone visus bažnyčios tarnus bei šviesiausius parapijos valstiečius. Platindamas lietuvišką spaudą palaikė ryšius su Čiobiškio klebonu Stanislovu Šlamu. Bendradarbiavo su knygnešiu Petru Gudeliu, kuris vykdė jo tiesioginius nurodymus dėl lietuviškos spaudos pargabenimo ir platinimo. Lietuviškų knygų pristatydavo ir kunigas Kazimieras Kazlauskas. Aprūpindavo parapijiečius elementoriais ir kitomis knygomis, duodavo pinigų knygnešei daraktorei M. Virbalaitei knygoms įsigyti. Buvo įskųstas policijai, 1898 m. darytos kratos. Lietuviškos spaudos nesurado, ją slėpdavo parapijai priklausančiose patalpose. Padėjo steigti slaptas mokyklas, rūpinosi daraktoriais, mokėjo jiems atlyginimą. Buvo skundžiamas Vilniaus vyskupui, reikalavo bausti kleboną arba iškelti į kitą parapiją.
Kenedžio kosminių skrydžių centras
„Space Shuttle“ programa
Per 30 „Space Shuttle“ programos metų šiais erdvėlaiviais buvo naudojamasi keliant į kosmosą palydovus ir tarpplanetinius zondus, vykdant kosmoso mokslo ir technologijų eksperimentus, lankantis Rusijos kosminėje stotyje „Mir“, konstruojant ir aptarnaujant Tarptautinę kosminę stotį, iškeliant ir aptarnaujant Hablo kosminį teleskopą, taip pat jie buvo naudojami kaip kosminės laboratorijos. Programa buvo nutraukta 2011 m. liepą, įvykdžius 135 skrydžius.
Kazimieras Kybelis
Biografija
Žandarų užverbuotas agentas Pranas Petruševičius savo 1900 m. spalio 19 d. pranešime Vilniaus gubernijos žandarų valdybai rašė, kad Kazimieras Kybelis palaikė ryšius su dvarininku Donatu Malinausku, taip pat Jiezno klebonu Mykolu Masiuliu, Butrimonių klebonu Kazimieru Daukša, Valkininkų klebonu Povilu Kuolu, Dusmenų – Kazimieru Valentinu, Žaslių vikaru Benediktu Krištaponiu. Šie asmenys dalyvaudavo susitikimuose, kuriuos agentas pavadino literatiškais pasikalbėjimais. Susitikimai vykdavo pas Donatą Malinauską arba pas vieną iš kunigų. Šio ratelio nariai lietuviškos spaudos gaudavo iš Stakliškių parapijos knygnešio (pavardė nežinoma) ir iš Suvalkijos knygnešių.
Kenedžio kosminių skrydžių centras
XXI a. 2-asis dešimtmetis
2009 m. spalio 28 d. pakilusi „Ares I-X“ raketa buvo pirmasis nepilotuojamas skrydis iš Kenedžio kosminių skrydžių centro nuo „Skylab“ pakilimo 1973 m.
Kazimieras Kybelis
Atmintinos vietos ir paminklai
Kapas ir antkapinis paminklas Žaslių Šv. Jurgio bažnyčios šventoriuje, šalia Kristaus kančios koplyčios: užrašas paminkle „Per aštuonerius metus, vargdamas su mumis, grąžino mus prie Dievo, grąžino mus prie tėvų mūsų, pastatęs namus Dievo žemiško, laukia mūsų dangiškuose".
Memorialinė lenta – metalinis bareljefas Žaslių Šv. Jurgio bažnyčioje.
Picundos katedra
thumb|Picundos Katedra
Picundos Katedra – Gruzijos stačiatikių bažnyčia Picundos mieste, Abchazijos.
Pastatyta X a. pabaigoje valdant karaliui Bagratui III. XI–XV a. nekartą atnaujinta. Katedra buvo Gruzijos stačiatikių bažnyčios Abchazijos Katolikato sostas iki XVI a., kai Abchaziją užvaldė Otomanų imperija. XIX a. antroje pusėje restauruota. Dabar katedroje įrengta koncertų salė.
Katedroje išliko XIII ir XVI a. sienų tapybos detalių.
Rūkštys
Rūkštys – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 2,5 km į rytus nuo Dūkšto, 1 km į šiaurę nuo Dysnų ežero. Ilgis šiaurės–pietų kryptimi 0,92 km, plotis iki 0,29 km. Altitudė 146,3 m. Pietinis krantas žemas, pelkėtas, kiti aukštesni, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos, vietomis krūmynai ir dirbami laukai. Pietuose išteka Parsvytės intakas P-1 upelis (Dysnų ežero baseinas).
Šiauriniu ežero pakraščiu eina Dūkšto–Rimšės kelias, į kurį įsijungia šiaurvakarine pakrante einantis kelias. Aplink ežerą įsikūręs Bikėnų kaimas.
Ežerėvardis Rukštỹs kildinamas nuo žodžio „rūgštus“.
Hey Stoopid
Hey Stoopid – Alice Cooper studijinis albumas, kuriuo jis pratęsė ankstesniojo Trash sėkmę. Įrašuose dalyvavo tokie atlikėjai kaip Slash (iš Guns N' Roses), Ozzy Osbourne, Vinnie Moore, Joe Satriani, Steve Vai ir Mötley Crüe muzikantai Nikki Sixx bei Mick Mars.
Marienburgo apgultis (1410)
thumb|250px Marienburgo apgultis buvo nesėkmingas Jogailos vadovaujamų Lenkijos-Lietuvos pajėgų bandymas užimti Teutonų ordino sostinę, Marienburgo pilį. Apgultis tęsėsi 1410 m. liepos 18 – rugsėjo 19 d.
Po Žalgirio mūšio lenkų ir lietuvių pajėgos pasiliko mūšio lauke tris dienas. Visi svarbesni žuvusieji buvo palaidoti atskiruose kapuose, o likusieji surinkti į keletą masinių kapaviečių. Ulrich von Jungingen kūnas buvo išsiųstas į Marienburgą. Istorikai yra iškėlę keletą hipotezių, kodėl taip ilgai buvo delsiama.
Pilį lenkai nupirko 1457 metais sumokėję 190000 florenų (apie 660 kg aukso).
Lėlė (reikšmės)
Žodis lėlė gali reikšti:
Išvestiniai terminai:
Kalinkovas (Irgalaukiai)
Kalinkovas (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Irgalaukai prūsiškos kilmės. 1483 m. minimi Ergelawcken. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.
Žvyrkelis
thumb|250px|Žvyrkelis Mažeikių rajone
Žvyrkelis – kelias, padengtas žvyro danga. Dažniausiai driekiasi užmiesčiuose, atokesniuose regionuose arba sudaro kaimų, priemiesčių gatves.
Žvyrkeliai savo pravažumu gerokai lenkia gruntinius kelius, tačiau yra sunkiau pravažiuojami nei asfaltbetoniu ar betonu dengti keliai. Žvyrkeliai paprastai pravažiuojami ištisus metus, bet kokiomis transporto priemonėmis. Kelio danga sudrėkusi nepatyžta, todėl lietus itin ženkliai nemažina kelio pravažumo. Tačiau žvyrkelio projektinis greitis yra mažesnis nei leistinas užmiestyje (50–80 km/h). Be to, priklausomai nuo kelio priežiūros, meteorologinių ir geologinių ypatybių važiavimas žvyrkeliu gali kelti papildomų nepatogumų:
Be to, žvyrkelyje automobilis sunkiau valdomas nei ant asfalto, greitėja detalių susidėvėjimas. Dėl susidarančių duobių ir provėžų žvyrkelį reikia dažnai tvarkyti.
Lietuvoje žvyrkeliai dažniausiai eina tarp kaimų ir sudaro didelę dalį rajoninių kelių (jie palaipsniui asfaltuojami). Seniau nedidelė dalis krašto kelių (pvz., ) turėjo žvyrkelio ruožų, tačiau dabar visi jau asfaltuoti. Daugelyje skurdesnių ar dideles teritorijas užimančių šalių žvyrkeliai sudaro žymią respublikinės reikšmės kelių dalį.
Stanislavas Malachovskis
Biografija
Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nałęcz“ savininkas. Seradzo kašteliono Pranciškaus Malachovaskio (1627–1690) sūnus nuo pirmos santuokos su Ana Zdrovska.
Buvo taip pat Opočno, Haličo, Lukuvo ir Krechovo seniūnas.
1683 m. Stanislavas Malachovskis vadovavo savo dėdės, Krokuvos vyskupo Jano Malachovskio Karūnos husarų įgulai.
Prieš taikos derybas su Osmanų imperija gavo nuo seimo grafo titulą, kad „nebūtu jaunesnis už kitus“.
1697 m. dalyvavo Saksonijos kurfiursto Augusto II rinkimuose (elekcijoje) į Lenkijos karaliaus sostą.
Mirė taikos derybų metu Stambule, būdamas Lenkijos pasiuntinybės, vadovaujamos Rafailo Leščinskio, sudėtyje.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. 1694 metais vedė Aleksandrą Želecką (m. 1696), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
1697 m. vedė antrą kartą Aną Konstanciją Liubomirską (m. 1726), Perejaslavlio ir Sadecko seniūno, kunigaikščio Aleksandro Mykolo Liubomirskio (m. 1675), ir Katerinos Anos Sapiegaitės (m. po 1699) dukterį. Anos Konstancijos pirmas vyras buvo grafas Jonas Kazimieras Vielhorskis. Vaikai nuo antros santuokos:
Renfrušyras
Renfrušyras  – sritis centrinėje Škotijoje. Ribojasi su Šiaurės Eršyro, Glazgo, Vakarų Darbantonšyro, Inverklaido ir Rytų Renfrušyro sritimis.
Svarbesni miestai
thumb|left|200px|Peislio miesto apylinkės.
Barnaulas
Barnaulas – miestas Rusijos rytuose, pietų Sibire, Obės kairiajame krante (prie Barnaulkos žiočių), 3419 km į rytus nuo Maskvos; Altajaus krašto administracinis centras. Geležinkelio ir automobilių kelių mazgas. Išvystyta mašinų, elektros energijos, chemijos, medienos, radijo, cemento, lengvoji, maisto pramonė.
Istorija
Įkurtas 1730 m. Усть-Барнаульская kaimo vietovėje kaip Барнаул gyvenvietė prie sidabro liejyklos. 1771 m. tapo miestu (pirmasis Sibire). XIX a. 2-ojoje pusėje buvo pagrindinis Stepių Altajaus prekybos centras, čia vystėsi smulkūs amatai. 1934 m. pastatytas pirmasis Sibire tekstilės kombinatas. II pasaulinio karo metu čia buvo evakuota daug pramonės įmonių iš europinės TSRS dalies.
Lietuviai
1941 m. liepos mėn. į Barnaulą atvežti trys ešelonai tremtinių iš Lietuvos, daugiausia valdininkų, mokytojų, ūkininkų šeimų – moterys, vaikai, seneliai. Iš čia jie išsiųsti į tolimesnius Altajaus krašto rajonus. Po J. Stalino mirties 1953 m. nemažai jų persikėlė į Barnaulą. Keliasdešimt lietuvių po karo čia baigė aukštąsias ir specialiąsias vidurines mokyklas. 1941 m. Barnaulo kalėjime kalėjo 16 politinių kalinių iš Lietuvos; 1952 m. jame mirė visuomenės veikėjas dailininkas Adomas Brakas.
1919 m. Laikinoji Lietuvos Valstybės Konstitucija
Laikinoji 1919 metų konstitucija priimta Valstybės tarybos 1919 m. balandžio 4 d. Ji sudaryta iš įžangos, 8 skyrių ir 42 straipsnių. Dauguma nuostatų atkartoja 1918 m. Konstituciją, tačiau buvo ir keletas naujų labai svarbių nuostatų.
Pagrindinis tikslas – sustiprinti vykdomąją valdžią.
Valstybės Tarybos Prezidiumas buvo panaikintas, o vietoj jo įsteigta valstybės Prezidento institucija. Prezidentas turėjo 2 naujas teises – amnestijos teisė ir teisė šaukti bei paleisti Valstybės Tarybos sesijas. Prezidentas negalėjo veikti be Ministrų kabineto.
Įstatymų leidžiamoji valdžia ir vykdomoji valdžia buvo suteiktos Prezidentui ir Ministrų kabinetui.
Tupolev Tu-134
Tupolev Tu-134 (NATO pavadinimas: 'Crusty') – TSRS gamybos, dviejų variklių keleivinis lėktuvas su T formos uodega, panašus į amerikiečių Douglas DC-9. Tu-134 – vienas populiariausių TSRS gamybos oro lainerių. Šį oro lainerį kūrė ir konstravo A. Tupolevo konstruktorių biuras. Pirmasis šio modelio skrydis įvyko dar 1963 m. vasarą. Serijinė gamyba pradėta 1966 m. pabaigoje, o pirmas Aerofloto Tu-134 skrydis (maršrutu Maskva - Adleris) įvyko 1967 m. rugsėjį. Šis laineris buvo gaminamas Charkovo aviacijos gamykloje. Iki 1984 m. buvo pagaminti 852 įvairių modifikacijų Tu-134 lėktuvai. Tarp Tarybų Sąjungos aviatorių dėl specifinės išorės bei variklių garso šis oro laineris buvo įgijęs „švilpuko“ pravardę.
Dėl keliamo variklių triukšmo ir aplinkosauginių normų viršijimo Tu-134 lėktuvas neatitinka Europos Sąjungos orlaiviams keliamų reikalavimų, todėl jo skrydžiai Europos Sąjungos teritorijos ribose yra apriboti. Tačiau šis lėktuvas iki XXI pradžios buvo plačiai naudojamas kai kurių NVS šalių oro linijose.
Paskutinis keleivinis reisas su Tu-134 įvyko 2019 m. gegužės 21 d., kai aviakompanijos "Alrosa" lėktuvas Nr. RA-65693 (1980 m. laidos) atliko skrydį maršrutu Irkutskas - Mirny. Po to šis lėktuvas buvo perduotas Novosibirsko aviacijos ir kosmonautikos muziejui. Po 2019 m. keletą karinių Tu-134 modifikacijų vis dar eksploatavo Rusijos kariuomenė.
XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje keletą šio tipo lėktuvų eksploatavo Lietuvos avialinijos.
Čamorų kalba
Čamorų kalba – malajų-polineziečių kalbų šeimos kalba, vartojama daugiausia čamorų tautybės žmonių, gyvenančių Marianų salose bei išeivijoje (Havajuose, vakarų JAV). Tai oficiali Guamo ir Šiaurės Marianos valdų kalba, greta anglų. Čamorų kalbą vartoja virš 60 tūkst. žmonių.
Kalba smarkiai paveikta anglų ir ispanų kalbų įtakos, ypač Guame paplitęs čamorų-anglų kalbos pidžinas. Čamorų kalba, priešingai nei kitos Okeanijos kalbos, nepriklauso nei polineziečių nei mikroneziečių kalbų grupei, o sudaro atskirą malajų-polineziečių kalbų atšaką (drauge su palau kalba) ir kartu su Sumbos-Floreso kalbomis išskiriamos į Vidurio-Rytų malajų-polineziečių kalbų grandį.
Čamorų kalba naudoja lotynišką abėcėlę, tačiau dar naudoja papildomas raides Å ir Ñ. Kalba agliutinacinė.
Konstantinas Kalinauskas
Biografija
Kilęs iš mažažemių bajorų. 1860 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą. Grįžęs į tėviškę Gardino apskrityje, atsisakė karjeros ir asmeninio gyvenimo, rengė valstiečius sukilimui.
1862 m. pradėjo leisti laikraštėlį gudų kalba „Valstiečių tiesa“ (Mużyckaja prauda). Tų pačių metų spalį įkūrė Judėjimo komitetą, vėliau tapusį Lietuvos provincijos komitetu, kurio pirmininku buvo ir paskirtas.
Politinė veikla
Konstantinas Kalinauskas vienas iš pirmųjų viešai prabilo apie Lietuvos ir Baltarusijos tautų apsisprendimo teisę. Jis priklausė „raudonųjų“ politinei srovei. Kai Lietuvos provincijos komitetas pasidarė pavaldus Lenkijos tautinei vyriausybei, Kalinauskas pareiškė: „Negalima kvailoms Varšuvos galvoms patikėti Lietuvos likimo“, ir pasitraukė į Gardino guberniją.
Po Z. Sierakausko nužudymo 1863 m. liepos mėn. pakviestas vadovauti „raudonųjų“ vyriausybei. Kai buvo suimti ir nužudyti artimiausi bendražygiai, jis dirbo už kelis.
Gyvenimo pabaiga
Buvo pasirinkęs Čarnovskio, Vitoženeco slapyvardžius. Buvo vadinamas ir Lietuvos diktatoriumi. Žūtbūt stengėsi išlaikyti sukilėlių jėgas, tikėdamas, kad sukilimas atgis 1864 m. pavasarį. Vasario 9 d. buvo išduotas ir suimtas. Tardymo metu visą kaltę prisiėmė sau. Karo lauko teismas nuteisė jį mirties bausme pakariant. Nuosprendis buvo įvykdytas 1864 m. kovo 22 d. Vilniuje Lukiškių aikštėje.
Slovėnijos enciklopedija
Slovėnijos enciklopedija (slovėn. Enciklopedija Slovenije) – žinynas apieSlovėniją, leistas 1987–2002.
16 t. (16 pagrindinių ir vienas papildomas).
Leido Slovėnijos mokslų akademija (Slovenska akademija znanosti in umetnosti).
Vyr. redaktoriai – Marjan Javornik, Dušan Voglar, Alenka Dermastia) kiti kūrėjai – Rajko Pavlovec, Blaž Resman, Janez Stergar, Zdravko Mlinar, Peter Weiss, Tone Wraber, Aleš Krbavčič ir Tone Ferenc).
30 000 straipsnių.
Tomai
Sistema – COBISS, pagal ją išleisti šie tomai:
Sebastien Buemi
2009 - 2011 Scuderia Toro Rosso
2012 m. sausio 6 d. tapo Red Bull Racing vairuotoju-bandytoju.
Darbo arbitražas
Darbo arbitražas – kolektyvinių darbo ginčų sprendimo institucija (kitos - Trečiųjų teismas, teismas). Darbo arbitražas sudaromas prie apylinkės teismo, kurio aptarnaujamoje teritorijoje yra įmonės arba kolektyvinio ginčo reikalavimus gavusio subjekto buveinė.
Sudėtis, veikla
Darbo arbitražas turi per 14 dienų išnagrinėti jiems perduotą kolektyvinį ginčą. Darbo arbitražo sprendimai ginčo šalims yra privalomi (LR DK 75 str. 3 d.).
Pensilvanijos darbininkas
Pensilvanijos darbininkas – JAV lietuvių socialistinės krypties savaitraštis, ėjęs 1896 m. rugpjūčio mėn. – 1898 m. Šenandoa.
Istorija
Leido Amerikos lietuvių socialistų sąjunga ir R. P. Kuncmonas, redakciniam darbui pasitelkęs A. Lalį. Nuo 1897 m. ėjo pavadinimu „Darbininkas“.
Jonas Bielskis (1855)
Jonas Bielskis (1855 m. liepos 6 d. Padeksnyje, Raseinių raj. – 1904 m. lapkričio 11 d. Peterburge) – inžinierius, knygnešys.
Biografija
1876 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1882 m. Peterburgo susisiekimo inžinierių institutą.
1882–1885 m. Liepojos uosto inspektorius. Dirbdamas uoste padėjo gabenti į Lietuvą užsienyje leidžiamą spaudą lietuviškais rašmenimis ir pogrindinę spaudą, pabėgti į užsienį besislapstantiems nuo rusų policijos persekiojimų knygnešiams bei politikams.
Nuo 1885 m. gyveno Vakarų Sibire, dirbo inžinieriumi, rėmė ištremtus politinius kalinius.
Owen Arthur
Ovenas Arturas (, 1949 m. spalio 17 d. – 2020 m. liepos 27 d.) – ekonomistas, Barbadoso politinis veikėjas, 1994–2008 m. buvo penktasis Barbadoso ministras pirmininkas. Jo ekonominė politika smarkiai sumažino nedarbą ir atnešė partijai beveik absoliučią valdžią Asamblėjos rūmuose.
Biografija
Mokėsi Visų Šventųjų berniukų mokykloje, Kolridžo ir Perio mokyklose, Harisono koledže, studijavo Vakarų Indijos universitete; ekonomikos daktaras.
1973–1979 m. Jamaikos Valdymo departamento asistentas, Nacionalinės planavimo agentūros darbuotojas, 1979–1981 m. Jamaikos Boksitų instituto ekonomikos direktorius.
1981 m. grįžo į Barbadosą. Barbadoso Finansų ir planavimo ministerijos projektų vadovas, Pramonės plėtros korporacijos valdybos pirmininkas, Barbadoso centrinio banko valdybos narys, 1982–1984 m. Žemės ūkio plėtros korporacijos pirmininkas.
Nuo 1981 m. Barbadoso darbininkų partijos narys, nuo 1994 m. Barbadoso darbo partijos lyderis. Jo vadovaujama partija laimėjo 1994, 1999 m. ir 2003 m. rinkimus. Pastaruosiuose rinkimuose Barbadoso socialdemokratai laimėjo net 23 vietas 28 vietų parlamente.
1983–1984 m. Barbadoso Senato narys, 1984–1993 m. Asamblėjos rūmų narys, opozicijos lyderis.
Nuo 1994 m. rugsėjo 6 d., nuo 1999 m. sausio 20 d. ir nuo 2003 m. gegužės 21 d. – Barbadoso Ministras pirmininkas. Jam vadovaujant, šalyje suaktyvėjo nepriklausomybės nuo Didžiosios Britanijos siekis, vyko Barbadoso demokratizacijos procesas. 2005 m. buvo numatytas referendumas dėl parlamentinės respublikos statuso suteikimo. Tačiau jis buvo atidėtas dėl noro sparčiau integruotis į Karibų jūros šalių prekybos ir ekonominę bendriją (CARICOM).
Mirė 2020 m. liepos 27 d. nuo širdies smūgio Karalienės Elžbietos ligoninėje Bridžtaune, Barbadose.
Springfildas (Ilinojus)
Dabartinis Springfildas pirmą kartą buvo apgyvendintas XIX amžiaus antrajame dešimtmetyje, maždaug tuo metu, kai Ilinojus gavo valstijos statusą.
Pats garsiausias miesto gyventojas buvo Abraomas Linkolnas, gyvenęs Springfilde nuo 1837 iki 1861 metų, kai jis buvo išrinktas JAV prezidentu. Pagrindiniai miesto turistiniai objektai – daugybė istorinių vietų, susijusių su Linkolnu.
1908 metais mieste kilo didelės rasinės riaušės, kurios baigėsi dviejų afroamerikiečių gyventojų nulinčiavimu ir Nacionalinės asociacijos už spalvotųjų žmonių pažangą įkūrimu.
Šinkūnai (Stalupėnų apskritis)
Šinkūnai arba Borovikovas (, nuo 1936 m. Schinkuhnen, nuo 1938 m. liepos 16 d. Schenkenhagen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas Romintos girioje,  prie kelio iš Kalinino į Žydkiemį.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947–2008 m. Kalinino apylinkės kaimas.
Kyzylas
Kyzylas – miestas Rusijoje, pietų Sibire, prie Didžiojo Jenisiejaus (Bij Chemo) ir Mažojo Jenisiejaus (Ka Chemo) santakos. Tuvos Respublikos sostinė.
Istorija
Miestas įkurtas 1914 m. Belocarsko (Белоцарск) pavadinimu. 1918 m. pervadintas į Chem Beldyrą (Хем-Белдыр), o 1936 m. – į Kyzylą (tuvių k. – „raudonas“). 1921–1944 m. buvo Tuvos Liaudies Respublikos sostine. TSRS prijungus Tuvą prie RTFSR, tapo jos administraciniu centru.
Lankytini objektai
Kyzylas laikomas Azijos geografiniu centru. Prie Jenisiejų santakos (Jenisiejaus pradžia) pastatytas centrą žymintis obeliskas. Yra krašto muziejus, kuriame saugomi Tuvoje rasti archeologiniai radiniai. Yra dar keli muziejai. Dramos teatras, filharmonija. Budistų šventyklos: Cečenlingas, Tuvdan Čojchorlingas. Svarbiausia švietimo institucija – Tuvos valstybinis universitetas.
Ekonomika
Mašinų, maisto, lengvoji, medienos apdirbimo pramonė. Netoliese išgaunamos akmens anglys. Keliai į Abakaną ir Ak Dovuraką. Oro uostas.
Krymo chanatas
Krymo chanatas  – Krymo totorių valstybė, gyvavusi XV–XVIII a. Krymo pusiasalyje bei Ponto stepės pietvakariuose.
Istorija
Aukso ordos laikais Kryme apsigyveno dalis klajoklių totorių (Krymo totoriai), regionas tapo ulusu su sostine Senajame Kryme. Byrant Aukso ordai Kryme kilo separatistinės nuotaikos ir Tochtamyšo palikuonis, Girėjų dinastijos pradininkas Chadži-Girėjus, remiamas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, pakviestas tapti Krymo chanu. 1420–1441 m. jis vedė kovas prieš Aukso ordą, o laimėjęs 1443 m. tapo Krymo chanu. Jis nugalėjo vidinius priešus, perkėlė sostinę į Bachčisarajų, padėjo LDK atremti kitų totorių ordų antpuolius.
1466 m. mirus Chadži Girėjui, kova tarp jo sūnų į savo verpetą įtraukė ir Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę. 1467 m. chano Nur Dauleto Girėjaus valdymo metu buvo atnaujinta sąjunga su LDK. 1477 m. Krymą užkariavo Didžioji orda, chanas Achmetas (1465–1481) jame savo vasalu pasodino Azovo ulusų atstovą Džanibeką. 1478 m. į valdžią grįžo Nur Dauletas Girėjus, jį palaikė Aideras. Jie jau veikė prieš Lietuvą.
Valdant chanui Mengliui (1468–1515 m.), Krymo chanatas 1480 m. sudarė sąjungą su Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste, drauge kovojo prieš Didžiąją ordą. 1475 m. Osmanų imperija nugalėjo Kryme buvusias graikų ir Genujos kolonijas, o Krymo chanatą pavertė savo vasalu. Nors chanatas išlaikė savo žemių pavaldumą, tačiau osmanai kontroliavo chanų rinkimus. Krymo chanatas puldinėjo pietines LDK žemes, atkovojo nemažą jų dalį. Taip pat rengė antpuolius prieš Rusiją, Lenkiją, Moldaviją. Nuo puolimų daugiausia kentėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ukrainiečių žemės (Čerkasai, Kijevas, Luckas); Krymo totoriai pasiekdavo ir Nemuno aukštupį. Tai Rusų valstybei lengvino kovą su LDK dėl žemių. Dėl šios totorių grėsmės buvo pradėta statyti Vilniaus miesto gynybinė siena. Svarbiausi Krymo totorių ir LDK mūšiai buvo Klecko mūšis (1506 m.) ir Olšanicos mūšis (1527 m.). Po Klecko mūšio 1506 m. rudenį buvo sudaryta karinė sąjunga su LDK. Tiesa, kadangi Krymo totoriai buvo daugiausia sėslūs, didelių žemių neužkariaudavo, o daugiau plėšikaudavo ir imdavo vergijon užpultų kraštų gyventojus, vertėsi prekyba vergais.
Vandenskyros transformacija
thumb|Vandenskyros transformacija pagal lietaus interpretaciją. Reljefas žymimas juoda ištisine linija, vandenskyros linijos – juodais punktyrais, rodyklės rodo vandens tekėjimo kryptis. thumb|Vandenskyros transformacija pagal užtvindymo interpretaciją. Reljefas žymimas juoda ištisine linija, vandenskyros linijos – juodais punktyrais, rodyklės rodo į lokalinius minimumus (nuo kurių pradedamas užtvindymas), mėlynos punktyrinės linijos rodo vandens lygius, stora juoda ištisinė linija žymi užtvanką. Vandenskyros transformacija – vaizdų segmentavimo algoritmas, imituojantis vandenskyros linijų radimą pagal vietovės reljefą.
Praktiškai vandenskyros transformacija paprastai naudojama ne pačiam vaizdui, o jo gradientui. Tačiau kartais naudojama ir vaizdo atstumo funkcija.
Neformalus požiūris
Žiūrint neformaliai, vaizdas, kuriam taikoma vandenskyros transformacija, atitinka vietovės reljefą. Vandenskyros linijų jame gali būti ieškoma dviem pagrindiniais būdais. Istoriškai pirmu būdu imituojamas lietaus lašų tekėjimas nuo bet kurio vaizdo taško žemyn (link atitinkamo lokalinio minimumo). Tokiu atveju taškai, nuo kurių vanduo teka link to paties lokalaus minimumo, vadinami baseinu, o baseinų ribos – vandenskyros linijomis. Pagal kitą interpretaciją laikoma, kad reljefas nardinamas į vandenį, kuris gali prasiskverbti į paviršių per lokalinius minimumus. Tokiu atveju vandenskyros linijos atskiria skirtingų minimumų užtvindomus baseinus. Laikoma, kad pastaroji interpretacija leidžia algoritmą realizuoti paprasčiau.
Tolydusis atvejis
Tolydžiu atveju vandenskyros transformacija apibrėžiama pagal atstumo funkcijas. Viena iš tokių atstumo funkcijų yra topografinis atstumas, kuris yra apibrėžiamas kaip mažiausias (infimumo prasme) gradiento kreivinis integralas per galimus kelius nuo vieno taško iki kito:
kur p ir q – atitinkami taškai, f – tolydi, bent du kartus diferencijuojama funkcija, apibrėžta srityje D.
Tada, jei {mk} yra funkcijos lokalių minimumų aibė, kurios indeksai k sudaro aibę I, minimumo baseinas apibrėžiamas kaip
Savo ruožtu, vandenskyros linijos tokiu atveju apibrėžiamos kaip aibė taškų, kurie nepriklauso jokiam baseinui:
Pati vandenskyros transformacija gali būti laikoma funkcija, kurios apibrėžimo sritis yra D:
Ji priskiria kiekvienam taškui, priklausančiam kuriam nors baseinui, atitinkamo baseino numerį, o kiekvienam taškui, priklausančiam vandenskyros linijai, numerį, nesutampantį su jokio baseino numeriu:
Diskretusis atvejis
Diskrečiuoju atveju vandenskyros transformacijos radimas apsunkinamas dėl to, kad diskrečiame vaizde gali būti didelų vientisų plotų su pastoviomis pikselių reikšmėmis.
Pagal vieną iš apibrėžimų, vandenskyros transformacija atliekama imituojant nardinimą į vandenį. Tokiu atveju vaizdą apibrėžus funkcija f, kuri kiekvienam pikseliui grąžina jo reikšmę, baseinai randami rekursiškai:
Čia MINh yra aibė lokalinių minimumų, kurių reikšmės yra h, Th – aibė pikselių, kurių reikšmės neviršija h, o IZ atitinka užtvindytą plotą:
kur iz – geodezinė įtakos zona:
Kitaip tariant, jei A poaibis B yra sudarytas iš k sričių, tai kiekvieną jų atitinka geodezinė įtakos zona, sudaryta iš taškų, kurie yra arčiau šios srities, nei bet kurios iš likusių sričių.
Algoritmai
Esama įvairių algoritmų, realizuojančių vandenskyros transformaciją.
Pagal Mejerio algoritmą prieš skaičiavimus yra duotas paveikslėlis ir pradiniai žymekliai su skirtingomis žymėmis. Visi gretimi žymekliams žymės neturintys pikseliai įtraukiami į prioritetinę eilę, kurioje prioritetas nustatomas pagal pikselio reikšmę (mažesnė reikšmė – aukštesnis prioritetas). Po to iš šios eilės vis imami pikseliai. Jei pažymėtų paimto pikselio kaimynų žymės sutampa, šiam pikseliui irgi priskiriama ta žymė ir į eilę įtraukiami nepažymėti jo kaimynai. Galiausiai visi vienam baseinui priklausantys pikseliai gauna tas pačias žymes, o vandenskyros linijoms priklausantys pikseliai lieka nepažymėti. Yra žinoma, kad šiuo algoritmu gaunamos vandenskyros linijos visada yra plonos (vieno pikselio pločio).
Pagal Vincento-Soilo algoritmą prieš skaičiavimą yra duotas tik pats paveikslėlis. Skaičiavimai jame atliekami dviem etapais. Pirmajame etape vaizdo pikseliai yra surikiuojami reikšmės didėjimo tvarka. Kitame etape vis imami mažiausią reikšmę turintys neapdoroti pikseliai. Jiems priskiriama pradinė žymė. Tokie pikseliai, turintys kaimynų, apdorotų ankstesniuose žingsniuose, rašomi į eilę. Po to iš šios eilės vis imami pikseliai, į ją dedant pradinę žymę turinčius jų kaimynus. Tie paimti iš eilės pikseliai, kurių neapdoroti kaimynai priklauso skirtingiems baseinams, priskiriami vandenskyros linijai, tuo tarpu turintys kaimynus tik iš vieno baseino, gauna jo žymę (pikseliai, kurių visi neapdoroti kaimynai priklauso vandenskyros linijai taip pat jai priskiriami, nors tokią žymę kitame žingsnyje leidžiama pakeisti į baseino žymę). Pikseliai, kurie ir po tokio apdorojimo turi pradinę žymę, laikomi naujais lokaliais minimumais ir gauna naują žymę. Nustatyta, kad tokio algoritmo laikinis sudėtingumas yra tiesinis.
Taip pat esama algoritmų, kurie atlieka vandenskyros transformaciją pagal topografinį atstumą.
Vandenskyros transformacijos radimas išlygiagretinamas dviem pagrindiniais būdais. Pagal vieną iš jų vaizdas yra skaidomas į dalis, kurios paskirstomos procesoriams ir apdorojamos, o tada gauti rezultatai suliejami. Pagal kitą procesoriams paskirstomos ne vaizdo dalys, o lokaliniai minimumai.
Dažnesni patobulinimai
Kadangi vandenskyros transformacija paprastai randa daugiau plotų, negu iš tikro esama (kitaip tariant, stebima perteklinė segmentacija), naudojami įvairūs metodai randamų plotų kiekiui sumažinti. Vienas iš jų – žymekliais valdoma vandenskyros transformacija. Pagal šį metodą yra parenkami pikseliai, kurie priklauso objektams (objektų žymekliai) ir pikseliai, kurie priklauso fonui (fono žymekliai). Tada gradientinis vaizdas modifikuojamas taip, kad jame liktų tik ribos tarp žymeklių. Tam gali būti pritaikoma morfologinė rekonstrukcija.