cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ostankinas III
Ostankinas III – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Virbalio.
Metatonija
Metatonija – kalbotyros terminas, kuriuo vadinama priegaidžių kaita žodžio šaknyje, kartais ir priesagoje, pavyzdžiui: kárštas – kar̃štis, kùrpė – kur̃pius, várna – var̃nas. Kai kirtis persikelia taip pat ir į kitą skiemenį, toks reiškinys vadinamas metatakse (kùbilas – kubìlius). Į metataksę galima žvelgti kaip į kirčio perkėlimo ir metatonijos derinį. Terminas metatonija dažniausiai vartojamas kalbant apie kirčiavimo reiškinius baltų ir slavų kalbose, kuriose matyti daugybė priegaidžių kaitos atvejų, taip pat metatonija reiškėsi senojoje graikų kalboje.
Tokaros salos
Tokaros salos ( arba トカラ列島, tokara rettō) – salų grupė Japonijoje, šiaurinėje Riūkiū salyno dalyje, kurios priklauso Tošimos kaimui Kagošimos prefektūroje. Jos priklauso Sacunano saloms. 150 km salų grandinė susideda iš 12 salų tarp Jakušimos ir Amami Ošimos Salų bendras plotas 101,35 km². Tik septynios salos gyvenamos.
Salos, ypač Takaradžima, yra Tokaros ponių gimtinė.
Pagrindinės salos
right|210px|thumb|Krateris aukščiausioje viršūnėje (Otake) Nakanošimoje.
Medžiojimas lanku
Medžiojimas lanku – medžioklės metodas, kuris naudoja lanką ir strėles stambiam žvėriui nušauti.
Istorija
Akmens amžiuje žmogui išradus lankus ir strėles, medžioklė tapo dar intensyvesnė, buvo galima individualiai medžioti smulkesnius gyvulius, paukščius. Iki tol buvo taikoma užvaromosios medžioklės metodas mamutams, bizonams, laukinių arklių kaimenėms sumedžioti.
JAV medžiojimas šiuolaikiniais XX a. sptintajame dešimtmetyje išrastais skriemuliniais lankais tampa vis populiaresne pramoga. Jos ištakos siekia Kalifornijos valstijos indėną Ishi, kuris, manoma, buvo paskutinis Š. Amerikos indėnas neturėjęs sąlyčio su Amerikos naujakuriais. 1911 m. jis atklydo iš nuošalių kalvų, vienišas ir badaujantis. Jis apsigyveno Kalifornijos universiteto antropologijos muziejuje. Mokė tradicinio lankų ir strėlių gamybos būdo, tylaus sėlinimo būdų. 1916 m. mirė nuo tuberkuliozės.
Klips ve Onlar
Klips ve Onlar buvo populiari devinto dešimtmečio Turkijos synthpop muzikos grupė.
Muzikos grupę sudarė Sevingiulis Bahadiras, Giuras Akadas , Emrė Tukur , Derja Bozkurt ir Kandan Erčetin.
Kvintetas susikūrė 1984 metais ir buvo vienas iš nedaugelio Turkijos grupių, kuri atliko synthpop stiliaus muziką. 1986 metais grupė laimėjo Turkijos nacionalinę atranką į 1986 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą. Ten jie su daina „Halley“ užėmė devintą vietą. Iki 1997 metų tai buvo aukščiausias šalies rezultatas šiame konkurse.
Sergejus Peregudovas
Sergejus Peregudovas (g. 1981 m. spalio 6 d., Nadyme) – Rusijos aktorius.
Biografija
Po apsilankymo Sankt Peterburge, kai atsidūrė Mochovaja gatvėje esančiame dramos teatre, panoro tapti aktoriumi. Iš pirmo karto nepavyko patekti į teatrą, bet kitas bandymas buvo gana sėkmingas – jis tapo Sankt Peterburgo valstybinės teatro meno akademijos Vladislovo Pazi kurso studentu.
Vaidinti filmuose pradėjo dar studijų laikais. 2003 m. jis pasirodė paauglių komedijos „Vovočka“ epizode, kur įkūnijo boksininką.
Vėliau sekė daugybė epizodinių vaidmenų filmuose ir serialuose. 2005 m. vaidino istoriniame filme „Meilės adjutantai“. Po to jo karjera įgavo pagreitį, pradėtas kviesti į pagrindinius vaidmenis.
Japonijos armijos kariniai laipsniai (1911-1945)
Japonijos armijos kariniai laipsniai 1911-1945 m. buvo žymimi skiriamaisiais ženklais - antpečiais (1911-1938 m.) ar apykakliniais antsiuvais (1938-1945 m.).
Joaquin Phoenix
Choakinas Rafaelis Feniksas (Joaquin Rafael Phoenix, gimė pavarde Botomas (Bottom); g. 1974 m. spalio 28 d.) – amerikiečių aktorius. Žinomas dėl niūrių ir netradicinių personažų vaidybos nepriklausomuose filmuose. Yra pelnęs įvairių apdovanojimų, tarp jų – Akademijos apdovanojimą, Britų akademijos kino apdovanojimą, Grammy apdovanojimą ir du Auksinio gaublio apdovanojimus. 2020 m. „The New York Times“ paskelbė jį vienu didžiausių XXI a. aktorių.
Feniksas savo karjerą pradėjo devintojo dešimtmečio pradžioje suvaidinęs televizijos serialuose su broliu Riveriu. Pirmieji filmai, kuriuose atliko svarbius vaidmenis, – 1986 m. mokslinės fantastikos nuotykių filmas „Kosminė stovykla“ ir 1989 m. komedija „Tėvystė“. Tuo metu savo vardą buvo pasikeitęs į Lyfo Fenikso, tačiau netrukus susigrąžino tikrąjį, Choakino, vardą. Dešimtojo dešimtmečio pradžioje sulaukė kritikų pripažinimo už antraplanius vaidmenis 1995 m. komedijoje-dramoje „Mirti dėl…“ (1995 m.) ir 2000 m. filme „Skandalingoji plunksna“. 2000 m. Feniksas sulaukė tolesnio kritikų įvertinimo ir nominacijos „Oskarui“ už geriausią antraplanį aktorių už Komodo vaidmenį istorinėje dramoje „Gladiatorius“. Vėliau sekė sėkmė už vaidmenis siaubo filmuose „Ženklai“ (2002 m.) ir „Kaimas“ (2004 m.), 2004 m. istorinėje dramoje „Ruandos viešbutis“. 2005 m. pelnė „Grammy“ apdovanojimą, „Auksinio gaublio“ apdovanojimą ir nominaciją „Oskarui“ už geriausią aktorių už muzikanto Džonio Kešo vaidmenį 2005 m. biografiniame filme „Ties jausmų riba“.
2019–2020 m. kino apdovanojimų ceremonijose Feniksas siekė, kad penkiuose susijusiuose renginiuose būtų parengti meniu be mėsos. Pirmieji į tokią idėją teigiamai sureagavo Auksinio gaublio apdovanojimai, su kurių ceremonijų prezidentais buvo susisiekęs, po to — ir „Critics' Choice“ ir SAG. Tarp Fenikso idėją parėmusių buvo Leonardas Dikaprijas. Fenikso teigimu, mėsos ūkis yra pagrindinė klimato kaitos priežastis, o televizijos laidos savo įtaką turėtų naudoti prisidėdamos prie neatidėliotinų visuomenės problemų sprendimų. Vėliau „ Oskaro“ apdovanojimai paskelbė, kad visas maistas, patiekiamas „ Dolby“ teatre prieš „Oskarų“ įteikimą, bus veganiškas.
Aktoriaus vardu yra pavadintos dvi gyvūnų rūšys. 2011 m. trilobitų rūšis buvo pavadinta Gladiatoria phoenix, apeliuojant į jo vaidmenį 2000 m. filme „Gladiatorius“, o 2020 m. endeminė Irane sutinkama vorų rūšis buvo pavadinta Loureedia phoenixi (dar žinomas kaip Džokerio voras) dėl savo spalvų, primenančių komiksų personažą Džokerį.
Siačeno ledynas
thumb|240px|Palydovinė Siačeno ledyno nuotrauka Siačeno ledynas  – slėninis dendritinis kalnų ledynas Karakorume, į pietryčius nuo K2 (Čogorio) viršūnės. Patenka į ginčytiną zoną tarp Pakistano ir Indijos (Kašmyro konfliktas).
Siačeno ledynas ištįsęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 75 km (tai antras pagal ilgį kalnų ledynas, esantis ne poliarinėse srityse). Plotas 1180 km² (kitais duomenimis, 700 km²). Siačeno ledynas nuo 5753 m leidžiasi pietryčių kryptimi į Nubros upės (Šjoko intakas) slėnį iki 3620 m aukščio virš jūros lygio. Siačeno ledynas – svarbiausias Indo maitinimo šaltinis.
thumb|left|220px|Siačeno ledo liežuvis
Siačeno ledynas tirpsta ir traukiasi (maždaug 110 m per metus). Tą lemia ne tik klimato atšilimas, bet ir tiesiai ant ledyno vykstantys kariniai konfliktai tarp Indijos ir Pakistano – ant ledyno įkurtos karo stovyklos, vykdomi sprogdinimai, nutiestas naftotiekis. Karo veiksmai prie Siačeno ledyno vyksta nuo 1984 m.
Vaineikių miškai
thumb|250px|Vaineikių miškas į rytus nuo Vaineikių Vaineikių miškai – miškai šiaurės vakarų Lietuvoje, Kretingos rajone, 8 km į rytus nuo Darbėnų. Priklauso Kretingos miškų urėdijai (Vaineikių, Kūlupėnų ir Grūšlaukės girininkijoms). Apima 54,3 km² plotą. Masyvą sudaro Sausgalvių, Vaineikių, Žalimų, Kūlupėnų, Grūšlaukės, Miestinės miškai.
Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški ir jauriniai glėjiški priesmėliai bei priemoliai. Miškai patenka į Akmenos baseiną: teka pats Akmenos aukštupys bei jos intakai Vaineikupis, Šukupis, Vinkšnupis, Varupis, Ąžuolupis, Raudonupis.
Medynai:
thumb|left|200px|Vaineikupis Vaineikių miške
Pietuose miškus kerta plentas. Miškuose ir šalimais įsikūrę kaimai: Vaineikiai, Vaineikių Medsėdžiai, Šukė, Pipirai, Didieji Žalimai, Klausgalvų Medsėdžiai, Buginiai, Laukeliai, Knėžai, Akmenalės, Rubiniškė, Darataičiai. Vaineikių miško 81 kvartale yra Medsėdžių pilkapiai (archeologinis paminklas).
Rutkiškiai (Alvitas)
Rutkiškiai – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Virbalio.
Heksanitas
Heksanitas  – liejama vokiška karinė sprogstamoji medžiaga, sukurta anksti XX a. pradžioje, prieš Pirmąjį pasaulinį karą, Vokietijos kariniam laivynui. Šios sprogstamosios medžiagos naudojimas turėjo leisti efektyviau naudoti TNT, kurio tada stigo, atsargas. Heksanitas yra žymiai galingesnis už gryną TNT. Paprasčiausio heksanito sudėtis pagal svorį yra 60 % TNT ir 40 % heksanitrodifenilamino.
Paprastai heksanitas buvo naudojamas povandeniniuose šaudmenyse. Pvz., G7a ir G7e serijų torpedų kovinėse dalyse ir aliumininio korpuso inkarinės magnetinės minos EMF, kurias povandeniniai laivai galėjo padėti 200, 300 ar 500 m gylyje, 300 kg masės pagrindiniame užtaise.
Ši sprogstamoji medžiaga yra laikoma pasenusia, todėl šiandien aptinkami sprogmenys su heksanitu paprastai būna nesprogę Antrojo pasaulinio karo šaudmenys.
Andre Iguodala
Andrė Taileris Iguodala (g. 1984 m. sausio 28 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniaujantis „Golden State Warriors“ komandoje, JAV vyrų krepšinio rinktinės narys, 2015 m. NBA čempionas ir finalo naudingiausias žaidėjas.
Nebūsiu gangsteris, brangioji
„Nebūsiu gangsteris, brangioji“ – 1978 m. TSRS Centrinės televizijos užsakymu Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas O’Henrio novelių motyvais. Filmo trukmė – 74 min.
Siužetas
XX a. pradžia, Amerika, mafijos klestėjimo laikai. Filmo epicentre – Dela ir jos mylimasis Mažylis Bredis. Bredis taip myli Delą, kad dėl jos galėtų padaryti bet ką – net ir… gauti persiką ne sezono metu. Arba išduoti policijai mafijos bosą ir jo kompaniją.
Kazimierz Osipowicz
Kazimieras Aleksandras Juozas Osipovičius ( 1823 m. Suvalkuose tuo metu Augustavo gubernijoje – 1893 m. Suvalkuose) – pedagogas ir literatas, Suvalkijos tyrinėtojas, kraštotyrininkas ir archeologas.
Biografija
Gimė žinomoje mieste šeimoje (senelis buvo Suvalkų burmistras), buvo auginamas patriotinėje dvasioje. 1836-39 metais mokėsi Seinų Apygardos mokykloje, vėliau baigė Suvalkų gimnaziją. Po studijų Peterburgo universitete 1849 m. grįžo į gimtinę, dirbo raštininku gimnazijoje, vėliau raštininku gubernijos administracijoje. Kartu uždarbiaudavo mokydamas piešti Suvalkų gimnazistus ir Aukštesniosios mergaičių mokyklos mokines. 1859-60 metais vadovavo savo privačiai dvimetei berniukų mokyklai.
Aleksandras Osipovičius išbandė savo jėgas literatūroje, pateikdamas skaitytojų dėmesiui keletą apysakų ir apsakymų. Lietuviams ypač svarbi jo surinkta ir 1865 m. „Tygodnik Ilustrowany“ paskelbta etnografinė medžiaga „Prie Juodosios Ančios gyvenančių lietuvių charakteristika“.
Laisvės varpas
Laisvės varpas:
2023 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
thumb|right|300px|Išankstinio balsavimo vieta [[Lukiškių aikštėje, Vilniuje.]] thumb|right|300px|Merų rinkimuose dominavusios partijos individualiose seniūnijose. 2023 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai – 2023 m. kovo 5 ir 19 d. vykę dešimtieji Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai, kurių metu 2023–2027 m. kadencijai buvo išrinkti 1498 tarybų narių ir 60 merų, kurie neturi tarybos nario mandato.
Rinkimų sistema
Lietuvos savivaldybių tarybos, kurias sudaro savivaldybės tarybos nariai (vienas jų yra meras), yra renkamos ketveriems metais, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise. Teisę rinkti savivaldybės tarybos narius turi nuolatiniai šios savivaldybės gyventojai, kuriems rinkimų dieną yra sukakę 18 metų.
Savivaldybių tarybos yra renkamos naudojant mišriąją rinkimų sistemą: nariai renkami proporcinio atstovavimo sistema pagal partijų, koalicijų ar komitetų sąrašus, o merai nuo 2015 m. (iki tol meras buvo renkamas pirmame tarybos posėdyje) – daugumos atstovavimo sistema (vienmandatėse apygardose) dviem turais.
Pirmajame ture kandidatas išrenkamas, jei surenka daugiau nei pusę balsų. Jei rinkimuose dalyvauja mažiau nei 40 proc. rinkėjų, kandidatas turi surinkti bent 20 proc. visų rinkėjų balsų. Jei pirmame ture nei vienas kandidatas nesurenka reikiamo kiekio balsų, antrame ture rinkėjai renkasi iš dviejų, daugiausia balsų pirmajame ture surinkusių kandidatų.
Kandidatų kėlimas
Savivaldybės tarybos nariu gali būti renkamas nuolatinis šios savivaldybės gyventojas, kuriam rinkimų dieną yra sukakę 18 metų, o meru – Lietuvos Respublikos pilietis, kuris gali būti renkamas šios savivaldybės tarybos nariu. Savivaldybės tarybos nariu gali būti renkamas asmuo, kuris savo gyvenamąją vietą pagal Lietuvos Respublikos teisės aktus deklaravo šios savivaldybės teritorijoje likus ne mažiau kaip 90 dienų iki rinkimų dienos. Nariu negali būti renkamas asmuo, kuris likus 65 dienoms iki rinkimų yra nebaigęs atlikti bausmę pagal teismo nuosprendį, teismo pripažintas neveiksniu, atlieka privalomąją karo arba alternatyviąją krašto apsaugos tarnybą ar yra užsienio valstybės pilietis. Taip pat likus 65 dienoms iki rinkimų neišėjęs į atsargą ar pensiją profesinės karo tarnybos karys arba statutinės institucijos ir įstaigos pareigūnas, kuriam pagal specialius įstatymus ar statutus yra apribotas dalyvavimas politinėje veikloje, negali dalyvauti rinkimuose.
The Theory of Whatever
The Theory of Whatever – penktasis anglų roko atlikėjo ir dainų autoriaus Jamie T studijinis albumas, išleistas 2022 m. liepos 22 d. Tai – pirmasis atlikėjo įrašas per šešis metus nuo 2016 m. išleisto albumo „Trick“. Albumas susilaukė kritikų pripažinimo ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Vitalijus Salijus
Vitalijus Salijus (g. 1985 m. liepos 4 d., Kijeve) – Ukrainos aktorius.
The Theory of Whatever
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2015
M.A.M.A. muzikiniai apdovanojimai 2015 buvo surengti Žalgirio arenoje, Kaune, 2016 m. sausio 29 d. Apdovanojimus vedė Jazzu ir Justinas Jankevičius. Nugalėtojus rinko 56 asmenų komisija.
Kutna Horos rajonas
Kutna Horos rajonas  – vienas iš dvylikos Vidurio Čekijos krašto rajonų. Administracinis centras – Kutna Hora. 74 495 gyventojai (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
2023 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Savivaldybės tarybos narių skaičius
Savivaldybės tarybos narių skaičius priklauso nuo tos savivaldybės gyventojų skaičiaus: pvz. savivaldybėse iki 5 000 gyventojų (mažiausiose) renkama 15 tarybos narių, o savivaldybėse, kuriose yra daugiau kaip 500 000 gyventojų (didžiausiose), renkamas 51 tarybos narys.
Uladzimiras Karpiakas
Uladzimiras Karpiakas (, 1967 m. liepos 22 d. Naujojoje Akmenėje, Lietuvos TSR) – Baltarusijos politikas, inžinierius.
Biografija
Gimė 1967 m. liepos 22 d. Naujojoje Akmenėje. Baigė Rygos technikos universiteto elektros inžinerijos studijas bei Minsko viešojo administravimo akademijos ekonomikos studijas. Babruiske dirbo elektros inžinieriumi įvairiuose padangų gaminimo cechuose, vėliau tapo padangų gamyklos Belšina direktoriumi. 2008 m. spalio 27 d. išrinktas į Baltarusijos parlamentą Babruisko rinkimų apygardoje.
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2015
Daugiausiai apdovanojimų – po 3 – gavo Monika Linkytė.
Nominacijos
Laimėtojai pažymėti paryškintu šriftu.
2023 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Rinkimų kodekso įsigaliojimas ir pakeitimai
2022 m. rugsėjo 1 d. įsigaliojęs Lietuvos Respublikos rinkimų kodeksas apibrėžia, kad meras nebeturi savivaldybių tarybų nario mandato, o jo kadencijų skaičius apribotas iki 3 kadencijų iš eilės. Taip pat kandidatams sutrumpintas terminas deklaruoti savo gyvenamąją vietą savivaldybėje – 60 dienų iki rinkimų dienos.
Rinkimuose dalyvaujančios partijos
Politinėms organizacijoms Vyriausioji rinkimų komisija paskyrė 18 numerių. 16 iš jų renginio metu ištraukė dalyvauti šiuose rinkimuose registruotų politinių partijų atstovai. Eilė pagal jų ištrauktus numerius rinkimų biuleteniuose išsirikiuos taip:
The Theory of Whatever
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Vitalijus Salijus
Biografija
Vaidino filmuose ir serialuose nuo 2004 m. ir atlikdavo nedidelius vaidmenis filmuose „Mėnulis-Odesa“ (Goša), „Vilkolakio medžioklė“ (Willy), „Pyktis“ (Ziablekas, lt. Kikilis), „Mirtis šnipams“ (Galickis), „Odesa-Mama“ (Gera-Šmarovozas), „Tyrėjo Nikitino byla“ (Nioma), „Paplūdimys“ (Slavikas), „Pagal karo meto įstatymus“ (Aleksejus Bereznyakas), „Karininkų žmonos“ (Saveljevas), „Anka iš Moldavankos“ (Jaška), „Ant gyvenimo linijos“ (Jurijus Karpenko), „Pilietis niekas“ (Vadimas Antipinas) ir kt.
2016 m. suvaidino savo pirmąjį svarbų vaidmenį – Aleksandrą Savčenko – 100 serijų melodramoje „Neišsižadėk“. 2017 m. atliko pagrindinius vaidmenis projektuose „Likimo pasirinkimas“ (Nikolajus Ponomarenko) ir „Tėvas turėjo du sūnus“ (Antonas Boicovas). 2019 m. suvaidino Kostjos vaidmenį melodramoje „Kraujo kerštas“. Tais pačiais metais (2019) atliko vieną pagrindinių vaidmenų Aleksandro Galibino režisuotoje karinėje dramoje „Sesuo“ pagal baškirų poeto ir rašytojo Mustai Karimo istoriją „Mūsų namų džiaugsmas“.
Igbai
Igbai (sav. Ṇ́dị́ Ìgbò) – Vakarų Afrikos tauta, gyvenanti pietryčių Nigerijoje, taip vadiname Igbolande (Anambros, Imo, iš dalies Riverso, Kros Riverio, Bendelo valstijose). Taip pat yra gyvenančių kaimyninėse Kamerūno srityse, išeivijoje (JAV, Ganoje ir kt.). Tai viena gausiausių Nigerijos tautų, sudaranti ~19 % šalies gyventojų (gausumu nedaug nusileidžia jorubams ir hausams).
Igbai skirstosi į daug (nuo 40 iki 220) potaučių, genčių ir sąjungų: šiaurinius igbus arba oničus (abadžai, elugai, nri aukai), pietinius igbus arba overius (ikveriai, isomai, oratai), vakarinius igbus (ikai, ogbai, ekpejai, egbemai), rytinius igbus (arai, adai, afikpai) ir šiaurės rytinius igbus (ogu ukai, iziai, ikvai-mgbai). Igbų kalba priklauso Nigerio-Kongo kalbų šeimai, Atlanto-Kongo pošeimiui. Jos pagrindinės tarmės yra oničų (literatūrinė tarmė) bei overių. 1915 m. misionieriai oničų, overių, bonių, ingvanų, aročukų tarmių pagrindu sukūrė „bendrinę igbų kalbą“. Didesnioji igbų dalis esti krikščionys (protestantai ir katalikai), kiti laikosi tradicinės religijos.
Istorija
Igbų kilmė neaiški. Yra hipotezių apie jų atėjimą iš Egipto. Etnogenetinės legendos byloja apie senus ūkinius-kultūrinius ryšius su jorubais, ibibijais, biniais, igalais ir kt. 1967–1970 m. igbai buvo paskelbę savo valstybę Biafrą, bet po Nigerijos pilietinio karo ji buvo panaikinta, o igbai grąžinti į Nigerijos sudėtį.
Ūkis
Verčiasi daugiausia kapline žemdirbyste (augina jamsus, kukurūzus, manijokus, daržoves ir kt., Oničos ir Overio rajonuose taip pat ryžius). Pietiniuose rajonuose svarbiausia auginama kultūra yra aliejinė palmė, kurios aliejus yra svarbiausia eksportinė Overio rajono prekė. Taip pat užsiima miškų kirtimu ir prekyba brangiąja mediena, žvejoja, prekiauja, rankioja laukinių augalų vaisius, uogas, vaistažoles. Gyvulininkystė nepaplitusi dėl musės cėcė nešamos miegligės. Stambieji raguočiai igbų labai vertinami ir turi svarbią apeiginę reikšmę. Amatai: kalvystė, puodininkystė, audimas, pynimas, medžio drožyba ir apdirbimas. Dauguma nriaukų vyrų užsiima kalvyste. Daug igbų dabar dirba samdomus darbus. Igbų gyvenvietę sudaro daug ūkių, stovinčių gana atokiai vienas nuo kito. Ūkiai jungiasi į stambius, iki 8000 gyventojų turinčius kaimus. Vietomis kaimai išsitęsę keletą kilometrų. Ūkį sudaro keletas trobesių, apjuostų moline tvora. Trobesių skaičius priklauso nuo šeimos narių skaičiaus ir šeimininko turtingumo. Tradicinis būstas stačiakampio arba apskrito plano, moliu aplipdytomis vytelių sienomis, iš palmių lapų, žolės ar gofruotos geležies dengtu stogu (dvišlaičiu arba keturšlaičiu). Vietomis laukujės sienos puošiamos kriauklių, lėkščių šukių mozaikomis. Dabar paplitę stačiakampio plano namai su durimis ir langais, keliomis patalpomis. Vyrai vilki marškinius, ant jų – platų apsiaustą; moterys – koftas, medžiagos juostas ant juosmens. Dabar (ypač miestuose) paplitus vakarietiška apranga. Igbų maistas daugiausia augalinis – jamsai, manijokai, kukurūzai, daržovės (ruošia košes, sriubas, papločius). Taip pat valgo žuvį. Maisto gamybai naudoja palmių aliejų, aštrius prieskonius.
Kultūra
Igbų tradicinėje sanklodoje svarbiausios yra gimininiai institutai, kastinės visuomenės ir kaimų bendruomenės, sudarytos iš didžiųjų šeimų. Giminės linijai vadovauja senolis (okpara), laikomas tarpininku tarp gyvųjų ir mirusiųjų šeimos narių. Bendruomenes valdo tokių senolių tarybos. Santuoka dažniausiai išperkamoji, nuotaka gyvena pas sutuoktinį. Šiaurės, rytų ir pietų igbai rengia paauglių įšventinimo apeigas į vyrų ir moterų būrius. Seniau veikė slaptosios draugijos (Mmvo, Ekpe, Akang, Obon, Okonkon – ypač pas pietų igbus), laikyti vergai.
Daug igbų laikosi savo prigimtinės religijos. Pagrindinis dievas vadinamas Čuku („didžiąja dvasia“), jo vaikai – Anjahu („saulė“), Iva („dangus“), Alė („žemė“). Būdingas protėvių kultas, gerbiamos vandenų, vaisingumo dvasios, paplitęs raganavimas, magija.
Igbai taiko kūno skarifikaciją, vyrų ir moterų apipjaustymą. Seniau baimindavosi dvynių ir juos marindavo.
Išlaikę įvairias liaudies šventes, įvairiausią tautosaką. Gamina apeigines kaukes (abstrakčias, antropomorfines, dviveides), toteminius stulpus (ikeng), molines ir medines skulptūras.
Lietuvos gatvė (Sankt Peterburgas)
thumb|250px|Lietuvos gatvė Lietuvos gatvė  – gatvė Sankt Peterburgo Vyborgo ir Kalinino rajonuose, jungianti Didįjį Sampsono prospektą su Mendelejevo gatve.
1871 m. čia buvęs žemės sklypas pavadintas Lietuvos skersgatviu (dėl čia buvusių leibgvardijos Lietuvos pulko kareivinių). 1891 m. susiformavo Lietuvos gatvė, o sklype – ir kitos gatvės.
Lietuvos gatvėje įsikūręs Sankt Peterburgo valstybinės pediatrijos akademijos pastatų kompleksas (2004 m. čia atstatyta šv. Nikolajaus ir Aleksandros cerkvė), Armijos sporto klubo baseinas, Elektrodų gamykla, Technoparkas, profesinė mokykla.
Lygiagrečiai esanti gatvė nuo 1933 m. vadinasi Naująja Lietuvos gatve (Новолитовская улица).
Artimiausios metro stotys – „Vyborgo“ («Выборгская») ir „Lesnaja“ («Лесная»).
Bekešas (reikšmės)
Žodis bekešas gali reikšti:
Taip pat:
Kirillas Žandarovas
Kirillas Žandarovas (g. 1983 m. kovo 13 d., Lomomosove, Leningrado srityje) – Rusijos aktorius.
Biografija
Debiutinis filmas – „Trys meilės spalvos“ (2003 m.). Pagrindinį vaidmenį atliko Anna Semochina, o Žandarovo herojus buvo vienas iš trijų jos gerbėjų.
2006 m. vaidino komedijoje „Vagišiai“ pagal V. Merežko pjesę „Du iš didelio kelio“.
Jo filmografijoje yra tokie aukšto lygio projektai kaip „Melžėja iš Chatsapetovkos“, „Ir vis dėlto aš myliu ...“, „Vėjavaikiška moteris“, „Iššūkis“, „Provincijos moteris“, „Gražus gyvenimas“, „Kaimo romantika“. Dažniausiai atitekdavo herojų-mėgėjų vaidmuo.
Ukrainiečių režisierės Annos Gres miuzikle „Paskutinis traukinys“, tapo vienos iš dainų aranžuotės autoriumi.
Santa Marija dele Gracijė
Santa Marija dele Gracijė  – bažnyčia ir dominikonų konventas Milane, šiaurės Italijoje. Šios bažnyčios refektoriume yra Leonardo da Vinci freska Paskutinė vakarienė.
Pastatyti bažnyčią čia nutarė Milano hercogas Francesco I Sforza. Pagrindinis statybų architektas buvo Guiniforte Solari. Statybos pradėtos 1463 m., baigtos – 1497 m.
II pasaulinio karo metu 1943 m. rugpjūčio 15 d. naktį bažnyčia buvo subombarduota, tačiau kai kurios vietos išliko, tarp jų ir ta, kurioje buvo „Paskutinės vakarienės“ freska.
1980 m. bažnyčia įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Antaniškiai (Vilkaviškis)
Antaniškiai – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Bartninkų.
Kupiškio technologijos ir verslo mokykla
Kupiškio technologijos ir verslo mokykla – valstybinė profesinio rengimo institucija, veikianti Kupiškyje, Jaunimo g. 8, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą dėstomąja lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190805125. Mokykloje veikia 3 skyriai: Gimnazijos skyrius, Profesinio mokymo skyrius, Tęstinio profesinio mokymo skyrius. Mokymosi programos – apdailininko, apskaitininko, padavėjo ir barmeno, socialinio darbuotojo padėjėjo, suvirintojo, transporto priemonių remontininko, virėjo.
Istorija
Mokykla įkurta 1990 m. kovo 20 d., 2008 m. akredituota vidurinio ugdymo programa, 2019 m. mokykloje įgyvendinama ir pagrindinio ugdymo programa.
SV Wehen Wiesbaden
Sportverein Wehen 1926 – Taunusstein e. V. (paprasčiau– SV Wehen Wiesbaden) – Vokietijos futbolo klubas iš Vysbadeno.
Istorija
Klubas įkurtas 1926 m. kaip SV Wehen 1926. Iki 1994 m. tai buvo mėgėjiškas klubas, o nuo 1994 m. tapo profesionaliu.
Žaidė žemesniuose divizionuose. 2007/2008 m. ir 2008/2009 m. sezonuose buvo 2.Bundesliga pirmenybių dalyviais, bet jose neįstvirtino ir žaidė 3. Liga pirmenybėse.
2018–2019 m. sezone 3. Liga liko trečioje vietoje ir žaidė pereinamąsias rungtynes, o palankiai pasibaigus varžyboms pateko į Antrąją Bundeslygą.
2019–2020 m. po pertraukos vėl žaidė Antroje Bundeslygoje.
Pasiekimai
<...>
Umaras
thumb|260px|Skydinis debesis – vienas iš galimo umaro požymių Umaras arba škvalas – staigus ir nuožmus vėjo sustiprėjimas, paprastai lydimas labai smarkaus lietaus ir žaibavimo. Vėjo greitis umaro metu siekia 20-30 m/s. Susidaro susidūrus dviem skirtingų temperatūrų frontams. Apima mažą teritoriją, bet gali pridaryti daug žalos (dažnai verčia medžius, griauna pastatus).
Lietuvoje umarai dažniausiai siaučia liepos-rugpjūčio mėnesiais, ypač po didesnių kaitrų. Paprastai audra apima nedidelę teritoriją (keletą gyvenviečių), tačiau pasitaiko ir tokių atvejų, kai umaras apima keletą rajonų ar net didelę dalį šalies (pvz., 2010 m. rugpjūčio 8 d. škvalas).
Apibūdinimas
Staigus vėjo sustiprėjimas 8-iais m/s ir daugiau per trumpą laiką (< 2 min.). Vėjo greitis umaro metu siekia >10 m/s, bet gali būti 20–30 m/s ir daugiau. Umaro metu kartu keičiasi ir vėjo kryptis. Reiškinys trunka neilgai, 1–5 min. Umaras dažniausiai susijęs su aktyviomis orų permainomis, tokiomis kaip liūtys, audros ar gausus sniegas.
Uumarai susiję su stiprios konvekcijos suformuotais galingais kamuoliniais lietaus debesimis (Cb cap arc, Cb cap, Cb calv, Cb inc), todėl kartu pliaupia liūtys, krinta kruša, griaudi perkūnija. Uumarą sukelia ypatinga oro cirkuliacija kamuoliniuose debesyse: priekinėje debesies dalyje oras veržiasi į viršų, o atvėsęs užnugaryje leidžiasi žemyn, todėl susidaro stiprus sūkurys (jo ašis horizontali), kurio apačia pasiekia žemės paviršių. Artėjančio umaro požymis – Cb debesies apačioje susidarančios arkos.
Prieš umarą atmosferos slėgis staiga krinta, prasidėjus umarui – kyla, o kai baigiasi liūtis, vėl ima kristi. Oro temperatūra umaro metu keliais laipsniais nukrinta, nes liūties zonoje oras atvėsta.
Sausumoje umarai labiausiai tikėtini vasaros dienomis, po pietų (13–20 val.), kai palankios sąlygos konvekciniai debesodarai. Virš jūrų umarai galimi visus metus. Lietuvoje paprastai audra apima nedidelę teritoriją (keletą gyvenviečių), tačiau pasitaiko ir tokių atvejų, kai audra apima keletą rajonų ar net didelę dalį šalies (pvz., 2010 m. rugpjūčio 8 d. audra).
Susiformavimas
Palankiausios sinoptinės sąlygos škvalams būna banguojančiuose atmosferos frontuose. Juose konvekciniai Cb debesys sudaro ilgą, 50–75 km pločio virtinę, kuri vadinama škvalų linija. Truputį siauresnė škvalų linija gali nusidriekti dar ir šaltojo fronto priekyje (šiltajame ciklono sektoriuje).
Škvalas formuojasi, kai šiltas, drėgnas oras kyla virš sausumos ar jūros. Kildamas oras vėsta, kondensuojasi ir suformuoja debesis. Jei debesies pagrindo oras yra labai šiltas, jis stumia debesis į didesnį aukštį. Viršuje šalto oro srovės staigiai atvėsina kylantį orą. Šaltos, sunkesnės oro srovės leidžiasi žemyn, sukurdamos stiprius vėjus debesies pagrinde. Galiausiai susiformuoja liūtys ir sumažėja matomumas. Taip pat atsiranda galimybė susidaryti krušai, viesulams ir vandens sūkuriams.
Lietuvoje praslenkant atmosferos frontams kyla apie 90 % visų škvalų. Likusioji škvalų dalis susidaro vykstant vidujinei konvekcinei debesodarai.
Žodžio kilmė
Pats žodis škvalas yra šiaurietiškos kilmės, tačiau tiksli reikšmė nėra žinoma. Ko gero, jo šaknys galėtų būti žodis skvala senojoje skandinavų kalboje reiškiantis žviegimą. Lietuviškas žodis „umaras“ reiškia „šėlsmą, siutą, staigumą“ (susijęs su žodžiais „ūmas, ūmus“).
Vėjo charakteristika
Terminas „škvalas“ reiškia staigų vėjo greičio pokytį, tiek praeityje, tiek ir šiais laikais. 1962 metais Pasaulio Meteorologijos organizacija apibendrino škvalo reikšmę: vėjo greitis turi sustiprėti bent 8 m/s iki ne mažesnio nei 11 m/s greičio ir trukti bent minutę. Dažniausiai šis smarkus vėjas siejamas su gausiais krituliais.
Teorija
Pirmojo pasaulinio karo metu Jacobas Bjerknesas sukūrė poliarinio fronto teoriją, kuri buvo sukurta remiantis tankaus stebėjimų tinklo duomenimis Skandinavijoje. Ši teorija teigė, kad pagrindiniai srautai į cikloną buvo sutelkti dviem konvergencijos linijomis: viena buvo žemo slėgio centro priekyje, kita už jo. Konvergencijos linijos galas buvo nurodomas kaip škvalo linija arba šaltasis frontas. Debesų ir kritulių zonos pasirodo yra orientuotos (nukreiptos) išilgai šios konvergencijos zonos. Frontinės zonos sąvoka lėmė oro masių bendrą supratimą.
Regioniniai terminai
Įvairiuose pasaulio regionuose naudojami skirtingi terminai škvalo įvardijimui. Argentinoje šis staigus vėjo sustiprėjimas vadinamas pamperos. Tai stiprus, sumažėjusio nuolydžio vėjas, kuris juda per pampas ir galiausiai pasiekia Atlanto vandenyną. Kuboje naudojamas terminas bayamo, jis siejamas su škvalais kurie susidaro tropinių audrų metu, netoli Bajamo miesto. Rytų Indijoje škvalas vadinamas brubu. Pietų Afrikoje šis reiškinys vadinamas „jaučio akies“ škvalu, terminas naudojamas Pietų Afrikos pakrantėse, kuris apibūdina škvalo formavimąsi giedrų orų metu. Filipinuose (Vakarinėje Ramiojo vandenyno dalyje) daugumoje miestų škvalas vadinamas subasko, kuris charakterizuojamas pagal smarkias liūtis, kurios atkeliauja su triukšmingu vėju. „Sumatros škvalas“ yra terminas, naudojamas Singapūre, o Malakos pusiasalyje šiuo pavadinimu vadinamos škvalo linijos, kurios susiformuoja virš Sumatros salos ir juda į rytus per Malakos sąsiaurį.
Škvalo linija
Škvalo linija paprastai formuojasi palei šaltą frontą arba šalto fronto ir sausringų linijų priešakyje ir gali sukurti atšiaurius orus, tokius kaip liūtis, stiprus vėjas, didelė kruša ar dažnas žaibavimas. Škvalo linijos gali tęstis šimtus mylių, dažnai pasireiškia keliose valstybėse vienu metu. Taip pat jos gali keliauti labai greitai (iki 60 km/val.).
Paprastai škvalo linijos formuojasi nestabilioje atmosferoje, kurioje žemesnio lygio oras be pagalbos gali pakilti, po to, kai susikondensuoja vandens garai. Kondensacijos metu išsilaisvina šiluma, dėl to, kylantis oras tampa lengvesnis negu netoliese esantis oras tame pačiame aukštyje. Tai leidžia padidėti kylančio oro greičiui, kuris kartais pasiekia virš 30 km/val. greitį.
Neramių kojų sindromas
Neramių kojų sindromas (NKS) – neurologinis jutimų ir judėjimo sutrikimas, kai kojų raumenis nemaloniai degina, duria, peršti, maudžia. Simptomai dažniausiai pasireiškia, kai protiškai ir fiziškai pavargęs žmogus atsisėda ar naktį atsigula į lovą (kuo ilgiau ilsimasi, tuo nemalonesni tampa pojūčiai). Dažniausiai blauzdose justi nemalonumas ar net skausmas, kyla poreikis nuolat judinti kojas, nes tuomet simptomai atlėgsta. Kartais net miegant kojos nevalingai mėšlungiškai trūkčioja.
Dažniausiai NKS vargina abi kojas, tačiau vienoje iš jų simptomai gali būti ryškesni. Retais atvejais skauda, tempia, duria ir rankas. Kadangi simptomai dažniau pasireiškia naktį, sutrinka miegas: arba sunku užmigti, arba nuolat pabundama. Miego trūkumas gali sukelti depresiją.
Meidumas
Meidumo piramidė
Meidumo piramidė (arba kitaip vadinama Sugriuvusiąja piramide) tikriausiai buvo pradėta statyti faraono Hunio laikais ir baigta faraono Sneferu (apie 2613−2589 m. pr. m. e.). Piramidė buvo pastatyta laiptuota su septyniomis pakopomis ir vėliau praplėsta iki 8 pakopų piramidės, kurios kvadratinio pagrindo kraštinės ilgis buvo 120,75 m, aukštis − 85 m. Įėjimas į piramidę yra iš šiaurinės pusės 16 m aukštyje ir veda žemyn į piramidės pagrindo lygyje esančią laidojimo patalpą. Ši patalpa yra seniausia žinoma su konsolinėmis lubomis. Šešioliktaisiais ar septynioliktaisiais Sneferu valdymo metais piramidė buvo padengta išoriniu akmenų sluoksniu, kuris išlygino sienas, ir piramidė tapo pirmąja tikrąja piramide Egipto istorijoje. Jos pagrindo kraštinės ilgis buvo 144,25 m aukštis siekė 92 m ir sienų posvyrio kampas 51°51'. Ši piramidė jau turėjo būdingus piramidės komplekso elementus: slėnio šventyklą, pakeltą kelią ir sieną aplink piramidę. Piramidės kiemo rytinėje pusėje buvo kulto vieta, šiaurinėje ir pietinėje pusėse rastos dviejų mažų piramidžių-palydovių liekanos.
Nėra aišku, kaip ir kada sugriuvo piramidė. Anksčiau buvo tikima, kad piramidė sugriuvo dar jos statybų metu, todėl Sneferu organizavo naujų piramidžių, Lenktosios ir Raudonosios, statybas Dahšūre. Buvo tikima, kad Lenktosios piramidės sienų polinkio kampo pakeitimas buvo iššauktas Meidumo piramidės griūties. Archeologiniai radiniai rodo, kad šalia Meidumo piramidės yra didelis 4-os dinastijos vėlesnis nekropolis, kuris tikriausiai nebūtų buvęs statomas šalia sugriuvusios piramidės. Piramidės kulto vietoje ir kelyje rasti užrašai su Sneferu vardu, tačiau jie yra iš Naujosios Egipto karalystės laikų, kas daro tikėtina versiją, kad piramidė sugriuvo ne anksčiau. Tikėtina, kad sienos galėjo sugriūti pradėjus akmenų vagims jas ardyti piramidės apačioje arba galbūt dėl pagrindo poslinkio. Dėl to, kad ankstesnės laiptuotosios piramidės sienos buvo labai stačios, išorės sluoksnio akmenys laikėsi vienas ant kito ir jų griūtis turėjo būti panaši į akmenų laviną. Griūdamas išorinis sluoksnis nusitempė ir laiptuotosios piramidės akmenis. Šiuo metu Meidumo piramidė panaši į bokštą, kurio aukštis siekia 65 metrus.
Mastabos
Šalia Meidumo piramidės yra keletas svarbių 4-os dinastijos mastabų. Didžiausia yra mastaba Nr. 17, kurios matmenys 52x105 metro. Princo Nefermaat ir jo žmonos Atet mastaboje rastas pagarsėjęs sienų tapybos fragmentas, vaizduojantis žąsis. Kitoje mastaboje 1871 m. Ogiustas Marjetas rado princo Rahotepo ir princesės Nofret skulptūras, kurios laikomos egiptietiško meno šedevru. 1891 m. vietovę tyrė Flindersas Pytris.
Pilvė
Pilvė – upė Lietuvoje; Šešupės dešinysis intakas. Prasideda Kauno rajone, pelkynuose į pietryčius nuo Ežerėlio. Teka į pietvakarius Prienų rajonu, Kazlų Rūdos savivaldybe per Kazlų Rūdos miškus; smarkiai vingiuoja. Žemupyje teka į vakarus, teka Vilkaviškio rajonu. Įteka į Šešupę Pilviškiuose (153 km nuo Šešupės žiočių).
Intakai: Kunigupis, Didžiupis, Plaušinė, Vabalkšnė (kairieji), Bartupė, Rūdupis (dešinieji).
Slėnio plotis 20–60 m. Pilvės debitas vidurupyje (ties Senažiške): vidutinis – 1,03 m³/s, didžiausias – 20,2 m³/s, minimalus – 0,007 m³/s (vasarą) iki 0,001 m³/s (žiemą). Dalis vidurupio įeina į Kazlų Rūdos kraštovaizdžio draustinį. Žemupyje prie Pilvės įrengtas pramoninės žuvininkystės kompleksas.
Didesnės gyvenvietės prie Pilvės: Jūrės GS, Čečetai, Šalniškė, Valaitiškė, Bebruliškė, Pačtoriškė, Griešiai, Antanavas, Užpilviai, Pilviškiai.
Upėvardis kildinamas nuo žodžio pilvė („dumblas, dumblynė“).
Irina Taranik
Irina Tarannik, (g. 1985 m. spalio 12 d., Blagoveščenskas) – Rusijos aktorė.
Biografija
Aktorės debiutas kine įvyko 2006 m., atlikdama nedidelius vaidmenis filmuose „Atvirkštinis žaidimas“ ir „Stiprios moters silpnybės“. O pirmąjį svarbų vaidmenį atliko 2010 m. seriale „Šachta. Sprogusi meilė“. Aktorė įkūnijo Asią Paniną, kuri lieka užrakinta kasykloje, o vyras bando ją išgelbėti. Vėlesniais metais vėl gaudavo pagrindinius vaidmenis filmuose ir serialuose. Teigiamai įvertintas buvo Milos vaidmuo filme „Maniau, kad tu visada būsi“ (2013) ir vaidmuo melodraminiame seriale „Kaimo mokytojas“ (2015). 2016 m. buvo pasirodė keturių serijų serialas „Meilė yra kaip stichinė nelaimė“.
Galonas
Galonas – tūrio matavimo vienetas, apytiksliai atitinkantis 4 litrus. Daugiausia naudojamas matuoti skysčiams, rečiau – tvirtoms medžiagoms. Galonas tradiciškai naudojamas šalyse, kur paplitusi angliškoji matavimo sistema – JAV, Anglijoje, Australijoje ir kt.
Pradžioje galono atžyma buvo 4 svarai kviečių. 1/8 galono = 1 pinta.
Pavertimas į metrinę sistemą:
Vikentijus Kotas
Vikentijus Kotas (1395–1448) – Lenkijos Romos-katalikų ir valstybinis veikėjas, Karūnos pakancleris (1433–1437), Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos primas (nuo 1437).
Biografija
Nuo 1433 metų Karūnos pakancleris, dalyvavo visose vyriausybės to meto pradžiose. Po Vladislovo III žūties Varnos mūšyje Vikentijus Kotas, kartu su vyskupu Zbignevu Olesnickiu, vyko pas Lietuvos didįjį kunigaikštį Kazimierą Jogailaitį, kad iškelti jį į Lenkijos karaliaus sostą. Jis buvo nepalaužiamas husitų priešininkas.
Rykantų ąžuolas
thumb|250 px|Rykantų ąžuolas Rykantų ąžuolas – ąžuolas prie Rykantų, augantis automagistralės skiriamojoje juostoje ties automagistralės 22-uoju kilometru. Gamtosaugininkai jį dar vadina Bergo ąžuolu (V. Bergas – buvęs LTSR Gamtos apsaugos komiteto pirmininkas).
Manoma, kad prie šio ąžuolo 1812 m. buvo susitikę dviejų kariuomenių vadai – Napoleonas Bonapartas ir M. Kutuzovas.
Tiesiant Vilniaus-Kauno automagistralę šis ąžuolas atsidūrė už skiriamosios (žaliosios) juostos 3 m ribos. Vykdant darbus reikėjo jį kirsti, tam buvo pasiruošta, bet tuometinis LTSR ministras Vladislovas Martinaitis iškvietė GAKV viršininką Č. Radzinauską ir KST vyriausiąjį inžinierių K. Akromą ir nurodė šioje zonoje skiriamąją juostą išplėsti iki 6 m, pakoreguoti kelio ašį, o ąžuolo nekirsti. Paaiškėjo, kad ministras šiuo klausimu prieš tai kalbėjosi su gamtos apsaugos komiteto pirmininku V. Bergu. Taip ąžuolas išliko iki šiol. Taip pat buvo numatyta šalia ąžuolo esančioje dešinėje automagistralės pusėje palikti 1,5 km ilgio beržų alėją.
Gino Lettieri
Džino Letjeris (g. 1966 m. gruodžio 23 d.) – Italijos futbolo specialistas, futbolo treneris. Nuo 2022 m. rugsėjo 22 d „Panevėžio“ klubo vyr. treneris.
Biografija
Baigęs profesionalaus žaidėjo karjerą ėmėsi trenerio veiklos.
Prisijungė prie Miuncheno „TSV 1860“ trenerių štabo, o vėliau tapo Hofo „Bayern“ bei „Augsburg“ klubų vyr. treneriu. Su FC Augsburg laimėta trečioji lyga.
Vėlesniais metais darbavosi Bonner SC (Bona), „SpVgg Bayreuth“, „Darmstadt 98“, „SpVgg Weiden“, Vysbadeno „Wehen“ ir „Duisburg“.
Dirbo trenerio asistentu Burghauzeno „Wacker“ bei Bylefeldo „Arminia“ klubuose.
su Kelcų „Korona“. Dirbdamas su Lenkijos mastais gana kuklų biudžetą turinčiu klubu, vyr. treneris atvedė komandą iki taurės pusfinalio ir sykį čempionatą baigė stipriausių ekipų grupėje.
2017–2019 m. dirbo lenkijoje Korona Kielce. Šis klubas pasiekė Lenkijos futbolo taurės pusfinalį.
2020–2021 m. sezone vėl buvo grįžės į MSV Duisburg.
2021–2022 m. dirbo Atėnų AEK (asistentu). 2022 m. kovo mėn. paliko klubą.
2022 m. rugsėjo 22 d. pranešta, kad tapo „Panevėžio“ klubo vyr. treneriu. FK Panevėžys iškovojo trečią vietą A lygoje.
2022 m. gruodžio mėn. sutartis su vyr. treneriu pratąsta dar metams.
Komandiniai
FK Panevėžys
Janas Šafraniecas
Janas Šafraniecas (1363–1433 m. liepos 28 d.) – Lenkijos Romos-katalikų ir valstybinis veikėjas, Krokuvos kanaininkas (1400), Krokuvos kustošas (1405), Krokuvos dekanas (1409), Karūnos pakancleris (1419–1423), Karūnos didysis kancleris (1423–1429), Pamario-Kujavijos vyskupas (1428–1433). Krokuvos akdemijos rektorius.
Biografija
Lenkijos bajorų Šafraniecų giminės atstovas, herbo „Starykoń“ savininkas. Krokuvos pastalininko Petro Šafranieco sūnus. Vyresnysis brolis – Sandomiro vaivada, Krokuvos vaivada ir seniūnas Petras (m. 1437).
Išsilavinimą gavo Paryžiaus ir Heidelbergo universitetuose. 1404 metais Janas Šafraniecas buvo išrinktas Krokuvos akademijos rektoriumi. Gavo eilę bažnyčios pareigybių Krokuvoje, dalinai, tapo generaliniu vikaru ir vyskupo Petro Višo iš Radolino oficialu, Krokuvos kapituloje – kustošu, scholastiku ir dekanu.
1428 metų gegužį Janas Šafraniecas buvo išrinktas Kujavijos-Pamario vyskupu (su centru Vloclaveke). Jo išrinkimo reikalavo Lenkijos karalius Jogaila. Janas Šafraniecas gavo popiežiaus patvirtinimą eiti pareigas 1428 metų rugsėjį.
H6 mišinys
H6 mišinys  – liejama karinė sprogstamoji medžiaga, kurią sudaro heksogenas, TNT ir aliuminio milteliai su flegmatizatoriumi (parafinu).
H6 mišinys maždaug 1,35 karto galingesnis už gryną TNT.
H6 mišinio sudėtis:
! Komponentas ! Tipinė sudėtis, % ! Alternatyvi sudėtis, % a – į heksogeną įmaišyta nitroceliuliozės, kalcio chlorido ir kalcio silikato.
b – į parafiną įmaišyta lecitino.
H6 mišinys naudojamas karinėje srityje, daugiausia povandeniniams sprogmenims (jūrų minoms, giluminėms bomboms, torpedoms) užtaisyti. Povandeniniame naudojime H6 pakeitė torpeksą, nes mažiau jautrus smūgiams ir stabilesnis saugant.
Sanne Wevers
Sanne Wevers (g. 1991 m. rugsėjo 17 d.) – Nyderlandų sportinės gimnastikos atstovė, olimpinė čempionė.
Biografija
2008 m. Europos čempionate pirmą kartą atstovavo Nyderlandų nacionalinę rinktinę. 2015 m. Europos čempionate pelnė pirmąjį individualų medalį - bronzą lygiagrečių varžybose. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Wevers pelnė sidabrą balansyro rungtyje. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse olandė tapo olimpine čempione balansyro rungtyje. Wevers yra pirmoji Nyderlandų atstovė laimėjusi šią rungtį. 2018 m. Europos čempionate pelnė bronzą komandinėje rungtyje ir auksą balansyro varžybose.
Galonas (ežeras)
left|120px
Galonas – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 2 km į pietvakarius nuo Joniškio, Asvejos regioniniame parke, ­­­0,5 km į vakarus nuo Arino ežero. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,24 km, plotis iki 0,53 km. Altitudė 141,4 m. Giliausia vieta siekia 11,5 m. Kranto linija gan vingiuota. Krantai neaukšti, pietuose ir vakaruose pelkėti. Ežerą supa Dubingių miškas (Varnėnų miškas). Atabradas gan platus, padengtas smėliu, dugną dengia molis, sapropelis. Ežeras nenutekantis, priklauso Arino ežero baseinui (Žeimenos intako Dubingos baseinas).
Dūmeliai
Dūmeliai – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Lakštučių.
Galonas (ežeras)
Galono ežero apylinkės negyvenamos. Šiaurinėje ir pietinėje pakrantėse yra įrengtos Galono ežero poilsiavietės.
thumb|left|600px|Galono ežero panorama
Magistralinis kelias A21 (Lietuva)
Panemunės miestelio rytinis aplinkkelis – Pagėgių savivaldybės teritorijoje nutiestas Lietuvos magistralinis kelias, aplenkiantis Panemunę iš rytų pusės ir jungiantis kelią su Lietuvos–Rusijos pasienyje statomu nauju Panemunės-Sovetsko aplinkkelio tiltu. Trasos ilgis – 4 km, apimantis 183,90–187,90 km ruožą.
Objektą 2015 m. pastatė kelių statybos bendrovės „Latvijas tilti“ ir „Kauno keliai“. Aplinkkeliu naudojasi pasienio tarnybos. Eismas pajudės tik atidarius tiltą ir abiejų kaimyninių šalių pasienio pusėse esančius pasienio kontrolės postus.
Lietuvos pusėje atlikti darbai:
Statybos sąlygos
Aplinkkelio projektas buvo pripažintas „Metų kelio projektu“. . Kelio trasa suprojektuota ir pastatyta plyname lauke, kur iki šiol driekėsi plačiai užliejamos Nemuno deltos slėnio pievos. Vietovei būdingos per potvynius susidarančios stiprios srovės, ledonešiai. Slėnis išvagotas senvagių, gruntinis vanduo slūgso prie žemės paviršiaus, giliau slypi durpės, sapropelis ir kiti nepalankūs gruntai. Žemės sankasa buvo pakelta iki 9,25 m aukščiau jūros lygio. Be sankasoje supiltų apie 300 tūkst. kub. metrų grunto, visa sankasa buvo sluoksniais armuota tinklais ir geotekstile, šlaitai apsaugoti nuo galimo ledonešio betonu. Pirmą kartą Lietuvos kelių statyboje panaudotas toks didelis kiekis įvairių geotekstilinių medžiagų. Dėl nepalankių techninių aplinkybių gruntas buvo imamas ne iš Nemuno vagos dugno, bet atsivežamas autotransporto priemonėmis iš tolimesnių karjerų.
Aplinkkelio atidarymas
2018 m. buvo paskelbta apie ryškias kelio sankasos deformacijas: per trejus metus nuo pastatymo nenaudojamas kelias vietomis įdubo apie 1 metrą. Eismą ne tik pasienio tarnyboms, bet ir visiems planuojama atverti, Lietuvai suremontavus kelio nusėdimus iki 2019 m. rugpjūčio mėn., o Rusijai panašiu laiku baigus statyti tiltą ir savo pusėje įrengus kelio infrastruktūrą.
Kapitalinis remontas
2021 m. sausį Lietuvos automobilių kelių direkcija paskelbė viešąjį pirkimo konkursą A21 Panemunės aplinkkelio nuo 0,00 iki 3,326 km sankasos kapitalinio remonto darbams atlikti.
Last Night in the Bittersweet
Last Night in the Bittersweet – ketvirtasis škotų atlikėjo ir dainų autoriaus Paolo Nutini studijinis albumas, išleistas 2022 m. liepos 1 d. Tai – pirmasis atlikėjo albumas per aštuonerius metus nuo 2014 m. išleisto įrašo „Caustic Love“.
Albumas susilaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas trečiuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Dizainas
FK Elista
FK Uralan
Futbolo klubas Uralan buvo įkurtas 1958 m. kaip statybų tresto komanda. Kalmukų kalba Uralan reiškia „pirmyn“. Iki 1965 m. komanda kasmet laimėdavo Kalmukijos čempionatą ir taurę. 1966 m. buvo priimta į Sovietų Sąjungos lygos B klasę. Komanda žaidė tame pačiame lygyje (nuo 1971 m. vadinama Sovietų Antrąja lyga) iki 1991 m. Geriausias jų rezultatas buvo antra vieta 1991 m.
Rusijos pirmajame divizione žaidė nuo 1992 m., o 1997 m. tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais ir pateko į aukščiausią divizioną.
Geriausias jų rezultatas buvo septinta vieta 1998 m. aukščiausioje lygoje.
2000 m. užėmė paskutinę vietą, tačiau vėl buvo perkelti į aukščiausią lygą.
Du sezonus praleido aukščiausiame lygyje, kol 2003 m. iškrito.
2004 m. sezone klubas patyrė finansinių problemų. Žaidėjų atlyginimai nebuvo mokami pusmetį, todėl daugelis jų paliko Uralaną. Liepos 7 d. lygos rungtynėms klubas galėjo išleisti tik dešimt žaidėjų (įskaitant du vartininkus, iš kurių vienas žaidė puolėjo pozicijoje), o liepos 24 d. – tik devynis žaidėjus.
FK Elista
„Uralan“ turėjo iškriti į antrąjį divizioną, tačiau 2005 m. kovo 22 d. pasitraukė iš čempionato.
Vietoje jo susikūrė naujas klubas FC Elista. 80 procentų Elistos žaidėjų buvo iš Uralano atsarginių ir jaunimo komandų.
Netrukus {2006 m.) šis klubas žlugo.
Klubas buvo atnaujintas 2014 m. ir rungtyniavo Rusijos mėgėjų futbolo lygoje, tačiau 2015 m. jo veikla nutrūko.
Klubas vėl buvo reformuotas 2021 m., rungtyniavo Rusijos trečioje pakopoje.
Pasiekimai
Šaltiniai: