cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šrekas
Animacinis filmas kritikų pripažintas kaip suaugusiųjų dėmesio vertas animacinis filmas, dėl daugybės suaugusiems skirtų juokų ir sąsajų, tačiau paprastas scenarijus ir humoras taip pat puikiai tiko vaikų auditorijai. Filme jaučiamas žymus pop muzikos naudojimas: garso takelyje galima rasti tokių dainų autorių kaip Smash Mouth, Joan Jett, The Proclaimers, Jason Wade, The Baha Men ir Rufus Wainwright.
Siužetas
Tuo tarpu Farkado kambaryje pastatytas magiškas veidrodis praneša, jog šis privalo vesti princesę, jeigu nori tapti karaliumi. Farkadas nusprendžia pasirinkti Fioną – princesę, įkalintą bokšte, kurį sergi drakonas. Tačiau nenorėdamas rizikuoti savo paties gyvybe išrinktajai išvaduoti, valdovas suorganizuoja turnyrą, kurio laimėtojas „pelnys garbę“ ir leisis į šį žygį jo vardu. Kuomet Šrekas ir Asilėlis pasiekia Farkado pilį, valdovas persigalvoja bei pareiškia, kad asmuo nužudęs žmogėdrą bus paskelbtas laimėtoju, bet herojai gana nesunkiai įveikia jo riterius. Apstulbęs dėl Šreko netikėtos pergalės turnyre, Farkadas jį paskelbia nugalėtoju bei pažada perkelsiąs pasakų būtybes svetur su sąlyga, kad šis ryšis išvaduoti Fioną.
Šrekas bei Asilėlis nuvyksta į pilį ir yra užpuolami Drakonės. Šrekui pavyksta surasti Fioną, kuri pasibaisėjusi savo išvaduotojo prastomis manieromis ir romantikos stoka. Išgelbėję Asilėlį iš Drakonės guolio, šie pasprunka iš pilies. Kuomet Šrekas nusiima šalmą ir pasirodo esąs žmogėdra, mergina atsisako drauge vykti į Farkado pilį, reikalaudama, jog lordas pats atvyktų ir ją pasiimtų, bet Šrekas princesę išsineša prieš šios valią. Ta pačią naktį keliautojams apsistojus pernakvoti, Šrekas Asilėliui prisipažįsta, jog šiam sunku sugyventi su kitais, nes yra žmogėdra. Nugirdusi jųdviejų pašnekesį Fiona priima sprendimą būti Šrekui malonesnė. Ryte stovyklautojus užpuola Robinas Hudas ir jo sėbrai, bet Fiona juos nesunkiai įveikia. Susižavėjęs Fiona, Šrekas pamažu pradeda ją įsimylėti.
Kitą vakarą, prieš pabaigiant kelionę, trejetas įsikuria sename malūne. Vėliau nekviestas Asilėlis nusprendžia užeiti vidun ir išsiaiškina, kad Fiona – žmogėdra. Mergina paaiškina, jog ši vaikystėje buvo prakeikta ir dėl to kiekvieną naktį ji tampa žmogėdra. Vienintelis būdas panaikinti prakeiksmą bei sugrąžinti jai „tikrąjį pavidalą“ yra „mylimojo bučinys“. Jai besikalbant su Asilėliu, į malūną įžengė Šrekas, kuris nugirdo princesę save vadinant „pabaisa“. Manydamas, kad šie žodžiai skirti jam, Šrekas patraukia pilies link ir kitą rytą sugrįžta su Farkado palyda. Pasimetusi ir įžeista Šreko kandžių žodžių, Fiona sutinka su Farkado siūlymu tuoktis.
Pats Šrekas palieka Asilėlį ir grįžta į savo pelkę, bet netrukus supranta esąs nelaimingas ir norintis būti kartu su Fiona. Paragintas Asilėlio, Šrekas pasiryžta darkart sugrįžti į Farkado pilį. Netrukus filmo herojus nutraukia vestuvių ceremoniją ir prisipažįsta Fioną mylįs bei atskleidžia, kad Farkadui nuotaka tereikalinga vien tam, jog šis taptų karaliumi. Staiga benusileidžiant saulei Fiona pavirsta žmogėdra.
Įniršęs ir pasibjaurėjęs savo nuotaka, Farkadas nurodo Šreką nuteisti myriop, o Fioną sulaikyti ir grąžinti atgal į bokštą. Tačiau jiems į pagalbą atskuba Asilėlis ir Drakonė, kuri prarija lordą Farkadą. Fiona Šrekui pripažįsta, kad šį irgi mylinti ir jiedu pasibučiuoja. Nors Fionos bučinio su mylimuoju prakeiksmas ir panaikinamas, princesė visiems laikams pavirsta žmogėdra. Tačiau Šrekas patikina, kad jam ši vis vien yra graži. Pabaigoje jie susituokia pelkėje ir iškeliauja medaus mėnesio.
Įgarsintojai
Pradžioje Chris Farley turėjo įgarsinti Šreką ir įgarsino pusę garso takelio, tačiau netikėtai žuvo prieš projekto užbaigimą. „DreamWorks“ Šreko įgarsinimui tuomet pakvietė Mike Myers. Po to kai Myers galutinai įgarsino personažą ir filmas buvo beveik užbaigtas, jis paprašė leidimo perrašyti visus jo garso takelius škotišku akcentu, panašiu į tą, kurį jo mama naudodavo pasakodama pasakas.
Mamudžu
Mamudžu – miestas Indonezijoje, Vakarų Sulavesio provincijos sostinė.
Švietimas
Mamudžu turi tik 12-metę mokyklą, toliau studentai mokytis vyksta į Makasarą ar toliau.
Žemės ūkis
Čia auginami duonmedžiai, rambutanai, durijai, ryžiai ir bananai.
Gyventojai
Mamudžu mieste dauguma gyventojų musulmonai, yra kelios bažnyčios, budistų yra labai mažai.
Apaštalas Jonas Teologas
200px|thumb|right| Apaštalas Jonas, dailininkas Diego Velázquez 200px|thumb|right|Apaštalas Jonas. Iliustracija 1575 m. Vilniuje išleistoje Biblijoje Apaštalas Jonas (hebr. יוחנן Johanan ;) – vienas iš 12 apaštalų, Evangelijos pagal Joną, Apreiškimo knygos ir trijų laiškų, įeinančių į Naująjį Testamentą autorius.
Apaštalo pašaukimas
Apaštalas ir evangelistas Jonas buvo pašauktas Jėzaus Genezareto ežere: palikęs savo tėvą valtyje jis kartu su savo broliu Jokūbu nusekė paskui Jėzų. Apaštalas Jonas ypatingai buvo mėgiamas Jėzaus už visišką nuolankumą ir vaikišką sielos tyrumą. Po savo pašaukimo Jonas nesiskyrė su savo gelbėtoju ir buvo vienu iš trijų mokinių, kuriuos Jėzus ypatingai mylėjo ir būdamas ant kryžiaus nurodė rūpintis Marija.
Misionieriaus kelias
Istoriškai nepatikimuose šaltiniuose sakoma, kad mirus Marijai, Apaštalas Jonas, ištraukus burtus nuėjo į Efezą ir kitus Mažosios Azijos miestus skelbti evangeliją.
Būdamas Efeze Apaštalas Jonas pagonims skelbė evangeliją apie Kristų. Jo pamokslus lydėjo daug ir didelių stebuklų, todėl tikinčiųjų skaičius didėjo su kiekviena diena.
Sugrįžimas
Apaštalas Jonas gyveno daugiau kaip 100 metų ir mirė sava mirtimi nuo senatvės, tuo tarpu visi kiti apaštalai mirė kankinio mirtimis. Visa krikščioniškoji bažnyčia gerbė Apaštalą Joną, kaip bažnyčios likimų žinotoją. Apaštalas Jonas vaizduojamas su ereliu – aukšto tikėjimo skrydžio simboliu.
Stepukiniai
Stepukiniai (Apocynaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso sumedėję augalai (dažnai lianos), rečiau – daugiamečiai žoliniai augalai, kartais sukulentai. Lapai priešiniai, retai pražanginiai. Žiedai sutelkti į sudėtinius žiedynus. Vaisius skeltinis, sudarytas iš dviejų ilgų lapavaisių, rečiau – uoga ar kaulavaisis, dėžutė.
Šeimoje yra virš 400 genčių ir apie 4500 rūšių. Pastaruoju metu prie šios šeimos prijungta klemalinių (Asclepiadaceae) šeima.
75-oji Oskarų teikimo ceremonija
75-oji Oskarų teikimo ceremonija buvo JAV Kino meno ir mokslo akademijos rengta ceremonija, skirta prestižiniais Oskarais apdovanoti geriausius 2002 metų filmus. Renginys vyko 2003 m. kovo 23 d., jį antrą kartą vedė komikas Styvas Martinas (Steve Martin).
2003 m. vasario 11 d. buvo paskelbti Oskarų nominantai. Daugiausia – trylika – nominacijų gavo Romano Polanskio filmas „Čikaga“, iš viso laimėjęs šešis Oskarus. Tai pirmasis miuziklas nuo 1968 m. Oskarų, laimėjęs „Geriausio metų filmo“ kategorijoje.
Reperio Eminemo kurta daina „Lose yourself“ yra pirmoji Hip Hop stiliaus daina, laimėjusi Oskarą.
Oskarų nominantai ir laureatai
Oskarų laureatai lentelėje yra paryškinti.
Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų
Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:
Šie filmai laimėjo daugiau nei vieną Oskarą:
Gyčio Ivanausko teatras
thumb|180px|Gyčio Ivanausko teatro logotipas Gyčio Ivanausko teatras (GI Teatras) – šokio teatras, esantis Vilniuje. Teatro įkūrėjas, režisierius, choreografas, aktorius ir šokėjas – Gytis Ivanauskas.
Istorija
Šokėjo, aktoriaus ir choreografo Gyčio Ivanausko teatras buvo įkurtas 2005 metais birželio 28 dieną. Gytis Ivanauskas publikai gerai žinomas iš teatro režisierių Oskaro Koršunovo ir Gintaro Varno bei choreografų Airos Naginevičiūtės, Anželikos Cholinos ir Jurijaus Smorigino spektaklių. Už debiutinį Gyčio Ivanausko teatro šokio spektaklį „Praba“ (2005) žurnalas „Pravda“ teatrą pripažino „Geriausiu nauju teatru“. Nuo gyvavimo pradžios iki 2013 metų pradžios jaunas teatras pristatė trylika spektaklių. Gyčio Ivanausko teatro atsiradimą lėmė jauno aktoriaus noras parodyti kitokį teatrą, kitokį šokį, įgyti nepriklausomą kūrybinį potencialą bei aktyviai įsitraukti į individualios kūrybos sklaidos procesą. Teatras išsiskiria iš kitų savo novatoriškumu, spektaklių stilistika, raiška bei nestandartiniais kūrybiniais sprendimais. Gyčio Ivanausko teatro kredo – tai visiškai naujas požiūris į kūrėjus bei profesionalųjį scenos meną, kuriame įmanoma netgi pačių netikėčiausių kūrybinių formų samplaika. Teatro spektakliuose šoka aktoriai, aktoriai-šokėjai, sėkmingai vaidinantys dramos spektakliuose bei kine, ir netgi dainininkai, savo individualiu indėliu praturtinantys pasirodymų kalbą. Teatras, gausindamas savo repertuarą, nuolat ieško naujų formų ir netradicinės raiškos sprendimų.
Spektakliai
Nuo 2005 m. Gyčio Ivanausko Teatras pristatė 13 spektaklių.
Spaudos laisvė
Spaudos laisvė – kiekvieno demokratinės visuomenės piliečio teisė laisvai ieškoti, gauti ir skleisti informaciją bei idėjas. Ta laisvė gali būti apribota tik įstatymu, siekiant apginti žmogaus sveikatą, garbę, orumą, privatų gyvenimą, taip pat valstybės konstitucinę santvarką, nepriklausomybę bei teritorinį integralumą.
Valstybėje, kurioje egzistuoja spaudos laisvė, kiekvienas pilietis turi teisę netrukdomas įstatymo nustatyta tvarka steigti laikraščius, žurnalus, radijo ir televizijos stotis bei kitas visuomenės informavimo priemones. Jų cenzūra yra draudžiama. Valstybinės institucijos bei privačios struktūros negali kištis į visuomenės informavimo priemonių veiklą. Niekas negali riboti žmogaus teisės užsiimti žurnalistine veikla. Spaudos laisvė yra vienas iš pagrindinių valstybės demokratiškumo kriterijų.
Istorija
Pirmieji laikraščiai Europoje atsirado XVII a. pradžioje. Norint juos leisti, reikėjo gauti karaliaus arba kito aukščiausio šalies pareigūno leidimą. Ilgus metus galiojo cenzūra, griežtos bausmės už valstybės institucijų kritiką.
Anglija
Spaudos laisvės idėjos pirmiausia gimė Anglijoje. Čia XVII a. pirmoje pusėje kelerius metus buvo leidžiama laisvai skelbti Parlamento debatus. Kai ši teisė buvo panaikinta, tokį Parlamento žingsnį griežtai kritikavo rašytojas ir filosofas J. Miltonas savo veikale „Areopagitica“ (1644 m.). 1695 m. Anglijoje buvo panaikinta cenzūra bei išankstiniai leidimai leisti laikraščius, tačiau iki tikros spaudos laisvės dar buvo toli, nes griežtomis, net mirties bausmėmis dar ilgai buvo baudžiami leidėjai bei žurnalistai, kritikavę vyriausybę ir bažnyčią.
Švedija
Pirmasis rašytinis teisinis dokumentas – Spaudos laisvės aktas – buvo priimtas Švedijoje 1766 m. Jo pagrindinius principus suformulavęs kunigas ir parlamentaras A. Chydenius rašė, jog rašto ir spaudos laisvė – tai kertinis laisvo valstybės valdymo akmuo. Kita vertus, A. Chydenius svarstė, „kaip teisingai su ta laisve elgtis, kad, iš vienos pusės, ji nebūtų užgniaužta, o iš kitos pusės, kad ji pati nevirstų nežabota savivale“.
Prancūzija
Ilgą ir sunkų kovos kelią dėl savo laisvės nuėjo prancūzų spauda. Jos pagrindinis principas – visų pirma žmogaus teisę laisvai reikšti savo nuomonę – 1751 – 1772 m. pagrindė Enciklopedijos leidėjai ir autoriai D. Didro (D. Diderot), Ž. Ž. Ruso (J. J. Rousseau), F. Volteras (F. Voiltaire), L. Žokūras (L. Jaucourt). Tačiau tik Didžiosios prancūzų revoliucijos dėka 1789 m. priimtos Žmogaus ir piliečio teisių deklaracijos XI straipsnyje buvo suformuluotas preciziškas ir iki šiol galiojantis spaudos laisvės principas: „Laisvai pasikeisti mintimis ir nuomonėmis yra viena iš brangiausių žmogaus teisių. Kiekvienas pilietis gali laisvai kalbėti, rašyti ir spausdinti su sąlyga, kad turės atsakyti už piktnaudžiavimą šita laisve įstatymo numatyta tvarka“. Tačiau šį principą realizuoti praktikoje pasirodė ne taip paprasta. 1791 m. Prancūzijoje buvo priimtas Spaudos įstatymas, bet jis buvo nuolat keičiamas, taisomas ir spaudos laisvė tai virsdavo nekontroliuojama savivale (1789 – 1792 m.), tai buvo užgniaužiama, restauruojant cenzūrą, išankstinių leidimų sistemą bei griežtas bausmes. Tik 1881 m. Prancūzijoje buvo priimtas tikrai demokratiškas spaudos laisvės įstatymas, kurio pagrindiniai principai galioja ir šiandien.
JAV
Liberaliausiai spauda buvo traktuojama JAV, kur ji jau XVIII a. nepatyrė tokių suvaržymų kaip Europoje, o 1791 m. įsigaliojusi Pirmoji konstitucijos pataisa skelbė: „Kongresas negali priimti įstatymo, …apribojančio žodžio ir spaudos laisvę“. Taip šioje šalyje spaudos laisvei buvo padėtas tvirtas teisinis pamatas.
Kitos Europos šalys
Tarpukario (1917 – 1939 m.) Europos šalys pagal spaudos laisvės lygį galėjo būti suskirstytos į tris grupes. Pirmoje (Jungtinė Karalystė, Prancūzija, Šveicarija, Belgija, Nyderlandai, Čekoslovakija, Suomija, Norvegija, Danija) egzistavo spaudos laisvė, kurią užtikrino įstatymai ir tose valstybėse įsigalėjusi praktika. Antros grupės šalyse (Ispanija, Portugalija, Austrija, Vengrija, Lenkija, Jugoslavija, Latvija, Lietuva, iš dalies Estija) spaudos laisvė buvo gerokai suvaržyta. Ji praktiškai buvo panaikinta trečios grupės šalyse (Tarybų Sąjunga, Italija, Vokietija). Tiesa, Italijoje greta fašistinės spaudos ėjo ir krikščionių demokratų leidiniai.
Spaudos laisvė pokariu
1988 – 1990 m. sužlugus komunistiniams režimams ir Rytų bei Centrinės Europos kraštams atgavus nepriklausomybę, laisva demokratinė spauda susiformavo ir daugelyje šio regiono valstybių. Tiesa, šis laisvėjimo procesas ne visose postkomunistinėse valstybėse vyko vienodai. Dar 1996 m. spauda nebuvo visiškai laisva tose valstybėse, kuriose sunkiai formavosi demokratinio valdymo sistema (Baltarusija, Kirgizija, Tadžikija, Uzbekija, Kazachija) arba kuriose kelerius metus vyko karo veiksmai (Armėnija, Azerbaidžanas, Gruzija, Jugoslavija, Bosnija ir Hercegovina). Vis dėlto po 1995 m. pasaulyje jau buvo labai daug valstybių, kuriose egzistavo valdžios struktūrų neribojama spaudos laisvė.
Lietuva
Lietuvoje žurnalistikos kelias į spaudos laisvę taip pat buvo nelengvas. XIX a. antroje pusėje Lietuvos, tuo metu buvusios Rusijos imperijos sudėtyje, laikraščiai ir žurnalai buvo pradėti leisti spaudos draudimo sąlygomis, kai bet kokia raštija lotyniškais rašmenimis buvo uždrausta. Todėl lietuviška spauda buvo leidžiama Mažojoje Lietuvoje (Prūsijoje, daugiausia Tilžėje). Tai varžė naujų laikraščių atsiradimą, sudarė sunkumų plėsti autorių ratą, įvežti ir platinti tiražą Lietuvoje. Nemaža nelegalioje spaudoje rašiusių ar ją platinusių žmonių buvo nubausti. Kita vertus, spaudos draudimas tik užgimstančiai žurnalistikai turėjo ir pozityvios reikšmės. Pirmieji lietuviški žurnalai „Aušra“, „Varpas“ buvo leidžiami be jokios cenzūros, jų autoriai neturėjo taikytis prie valdžios reikalavimų, galėjo nevaržomai ją kritikuoti. Lietuvių žurnalistikai tokia demokratinė situacija buvo labai svarbi. left|thumb|150px|„Aušra“ 1904 m. panaikinus spaudos draudimą, Lietuvos spauda iki Nepriklausomybės paskelbimo 1918 m. turėjo derintis prie Rusijos įstatymų: leisti laikraščiui reikėjo gauti valdžios leidimą, egzistavo cenzūra ir griežtų bausmių sistema. Tačiau ir tuo metu Lietuvos spauda augo ir plėtėsi, skatino tautinį atgimimą.
1918 m. Lietuva tapo nepriklausoma valstybe. Nepaisant sudėtingos politinės ir karinės situacijos, 1919 m. buvo priimtas Lietuvos Valstybės Spaudos įstatymas, kuris atitiko demokratinių šalių tokių įstatymų standartus ir užtikrino spaudos laisvę. Po 1926 m. perversmo, įsigalint diktatūrinio valdymo sistemai, buvo siaurinama ir demokratija. Tai atsispindi ir 1935 m. priimtame Lietuvos Respublikos Spaudos įstatyme, kuris smarkiai suvaržė spaudos laisvę, įvesdamas cenzūrą, apribojimus leisti naujus laikraščius bei gauti informaciją iš valstybės įstaigų.
Vykstant Tarybų Sąjungos pertvarkai, Lietuvos spaudoje 1988 – 1989 m. prasidėjo atgimimas, greitai įgavęs didžiulį mastą. Spauda, keldama pačius svarbiausius Lietuvos praeities klausimus, taip pat padėjo atsirasti Sąjūdžiui, kuris galutinai pakirto totalitarinio režimo pamatus. 1990 m. buvo priimtas Lietuvos spaudos ir kitų masinės informacijos priemonių įstatymas, kuris užtikrino laisvos ir demokratiškos spaudos egzistenciją.
1990 m. kovo 11 d. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, spaudos laisvė buvo toliau stiprinama. Nepaisant valdžios mėginimų kontroliuoti informacijos priemones, visų pirma valstybinį Lietuvos radiją ir televiziją, nepaisant to, kad nuo 1990 m. veikė Spaudos kontrolės valdyba, Lietuvoje įsitvirtino spaudos laisvė, kurią dabar garantuoja 1996 m. priimtas Lietuvos Respublikos Visuomenės informavimo įstatymas.
Jono Basanavičiaus premija
Valstybinė Jono Basanavičiaus premija – premija, LR kultūros ministerijos įsteigta 1992 m., pavadinta tautos patriarcho Jono Basanavičiaus vardu.
2017 m. ji įgijo nacionalinės premijos statusą.
Premija
Premija skiriama kasmet Lietuvoje ir užsienyje gyvenantiems lietuviams už reikšmingiausius paskutiniųjų 5 metų darbus, susijusius su etninės kultūros tradicijų plėtojimu, puoselėjimu, tyrinėjimu, bei kūrybinę ir mokslinę etninės kultūros veiklą.
J. Basanavičiaus premija skiriama kasmet iki lapkričio 15 dienos, įteikiama lapkričio 23-ąją – J. Basanavičiaus gimimo dieną. Premiją Kultūros ministro teikimu, pritarus Lietuvos kultūros ir meno tarybai, skiria LR Vyriausybė. Premijos dydis – 800 BSI. Kartu su premija įteikiami premijos laureato ženklelis ir diplomas.
Kalnelio daugiakamienė pušis
miniatiūra|250px|right|Daugiakamienė pušis
Kalnelio daugiakamienė pušis – valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Išskirtinės išvaizdos medis auga Panevėžio rajone, Kalnelio kaime, vienas iš lankytinų objektų Krekenavos regioniniame parke. Medis yra apie 2 km nuo kelio, pasukus į vakarus pamiške, pravažiavus kaimo sodybas ir nusileidus link Nevėžio pakrantės.
Pušis paskelbta saugoma Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2007 m. birželio 21 d. įsakymu Nr. D1-352.
Aprašymas
Pagrindiniai duomenys:
Gilupis
Gilupis – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tamošiūnų.
Pipirnė
Pipirnė ( Lepidium) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienamečiai arba daugiamečiai augalai. Genties pavadinimas kildinamas iš graikų k. žodžio lepis, lepidos – žvynas; kai kurių rūšių vaisiai yra panašūs į žvynus.
Gentyje yra apie 150 rūšių, Lietuvoje auga šios:
Kitos:
Lytinė penetracija
Penetracija ( – „prasiskverbimas“; arba imisija, – „įleidimas“) – kūno dalies (dažniausiai varpos) arba daikto įstūmimas į makštį arba išangę, taip pat varpos įstūmimas į burną. Įprastai vyksta sueities metu. Penetracija taip pat yra vadinama ne lytinių organų ar daiktų įkišimas į makštį arba išangę, pavyzdžiui, pirštų (fingeringas), sekso žaislų ir kt.
Moteriai pirmoji penetracija dažniausiai sutampa su defloracija. Penetracija gali būti skausminga moteriai, ir tai labiausiai priklauso nuo to, kiek yra prasiplėtusi makštis ir ar pakankama makšties lubrikacija, todėl prieš penetraciją dažnai yra atliekamos glamonės. Vyrui įvedus varpą į makštį, paprastai atliekamos frikcijos.
Išprievartavimo ar išžaginimo metu itin griežtai baudžiamas lytinis aktas, neatsižvelgiant į penetracijos gylį ar trukmę. Apibrėžimas aiškiau pateikiamas JK lytinių nusikaltimų akte, kuriame aprašant seksą su nepilnamečiais, penetracija įvardijama kaip varpos arba daikto įstūmimas į makštį arba varpos įstūmimas į burną. LR baudžiamasis kodeksas, XXI skyriuje aprašydamas lytinius nusikaltimus, penetracijos neįvardija.
Formos
Priklausomai nuo būdo, pagrindinės penetracijos formos yra:
Kživa (Monkų apskritis)
Kživa – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasionuvkos valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Drukiai
Drukiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Priekulės. Seniūnaitijos centras. Įsikūręs šalia Tyrų pelkės, greta kelio. Yra Drukių kaimo evangelikų liuteronų senųjų kapinių kompleksas.
Kairiai (kaimas)
Kairiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Kairių ežero, šalia kelio Šiauliai–Radviliškis. Į pietryčius nuo kaimo, kitame ežero krante įsikūręs Kairių miestelis.
Sauseriai
Sauseriai – kaimas rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 3 km į rytus nuo Kūlupėnų, Minijos dešiniajame ir Salanto kairiajame krantuose. Kultūros paveldas:
Etimologija
Kaimo vardas – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Sauseris. Taip gyventojai pagerbė kovose dėl Nepriklausomybės ties Širvintomis žuvusį buvusį Gaudučių palivarko kumetį, 4-ojo pėstininkų pulko jaunesnįjį puskarininkį Joną Sauserį.
Istorija
Minijos ir Salanto santakoje pirmieji gyventojai pasirodė prieš 3000–3500 metų. Apie tai liudija 1936 m. rastas akmeninis laivinis kovos kirvis. Priešistoriniais laikais Minija ir jos intakas Salantas buvo svarbus prekybos kelias, jungęs Kartenos–Salantų apylinkes su kitais regionais. Apie tai byloja 1975 m. prie Salanto aptiktas žalvarinis įmovinis kirvis su ąsele, priskiriamas Žygaičių tipui ir datuojamas 700–550 m. pr. m. e. Manoma, kad Sauserius jis pasiekė iš Sembos pusiasalio arba Nemuno žemupio.
Nuolatos žmonės Sauseriuose gyveno nuo I tūkstantmečio–II tūkstantmečio po Kristaus pradžios. Tuo metu prie Minijos jie supylė piliakalnį, o prie Salanto įsirengė kapinyną, kurio centrinėje dalyje XVI–XVIII a. veikė kaimo senosios kapinės.
XVI a. antroje pusėje, po valakų reformos šiose žemėse susiformavo Grabšyčių kaimas. Kaimo pietvakariniame pakraštyje, abipus Minijos ir netoli santakos su Salantu XIX a. įsikūrė Grabšyčių užusienis.
1923 m. Grabšyčių palivarke buvo 10 kiemų. Vykdant Lietuvos žemės reformą palivarkas buvo išparceliuotas kumečiams ir Lietuvos kariuomenės kariams savanoriams, o už Minijos buvusi žemė prijungta prie Dauginčių kaimo. Naujakuriai savo gyvenvietę 1926 m. pavadino Sauserių kaimu, pagerbdami buvusį Gaudučių palivarko kumetį, puskarininkį Joną Sauserį.
Sauserių kaimo sodybos išsimėčiusios Minijos ir Salanto pakrančių aukštumose ir Salanto slėnyje, taip pat abipus Prancūzkeliu vadinamo Kūlupėnų-Prystovų kelio. Pasakojama, kad kelią 1812 m. supylė Napoleono kareiviai, siekdami sujungti Plungės–Kretingos ir Kretingos–Salantų kelius. Kaimo vakariniame-šiaurės vakariniame pakraštyje stūkso Tamožinės miškas. Rytuose nuo Prystovų kaimo Sauserius skiria Minijos intakas Mišupė.
Sauserių šiaurine dalimi 1931–1932 m. buvo nutiesta Kretingos–Telšių geležinkelio linija.
Radomas
Rãdomas  – miestas-apskritis Lenkijos pietrytinėje dalyje, Mazovijos vaivadijoje, prie Mlečnos upės, 100 km į pietus nuo sostinės Varšuvos. Keturioliktasis pagal dydį Lenkijos miestas. Mieste yra ginklų gamykla Fabryka Broni Łucznik, kuri gamina šautuvus. Nuo 2000 m., kas dvejus metus, vyksta tarptautinis aviacijos konkursas „Radom Air Show“.
Istorija
Radomas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1155 m. Popiežiaus Paskalio II bulėje. 1360 m. miestui suteiktos Magdeburgo teisės. 1383 m. Lenkijos seimas Radome patvirtino Jadvygą Lenkijos karaliene. 1401 m. čia ji pasirašė Vilniaus-Radomo sutartį, pirmąjį susitarimą dėl unijos tarp Lenkijos ir Lietuvos. Nuo 1613 m. iki 1763 m. mieste veikė Lenkijos iždo tribunolas. 1767 m. sudaryta Radomo konfederacija. 1795 m. po trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo Radomas atiteko Austrijai. Po Napoleono karų miestas atiteko Rusijai. Carmečiu buvo Radomo gubernijos ir Radomo apskrities centras.
Apaštalas Andriejus
thumb|200px|Apaštalas Andriejus, dailininkas [[Franciskas de Surbaranas]] thumb|right|Apaštalo Andriejaus ikona – Ukraina XVII a. Apaštalas Andriejus (taip pat žinomas kaip Andriejus pirmas pašauktas) – vienas iš Jėzaus Kristaus mokinių, apaštalas, Apaštalo Petro brolis.
Evangelija
Paminėtas apaštalų sąrašuose Evangelijoje pagal Matą (Mt. 10,2), Evangelijoje pagal Morkų (Mk. 3,18), Evangelijoje pagal Luką (Lk. 6,14), taip pat Apaštalų darbuose (Ad. 1,13).
Apaštalas Andriejus buvo tikras Apaštalo Petro brolis, žvejys, gimė Betsaidoje, Tiberiados ežero šiauriniame krante.
Jį Jėzus Kristus pašaukė patį pirmą, ir todėl jis vadinamas „pirmuoju pašauktuoju“. Pagal Evangeliją pagal Matą (Mt. 4, 18-19) ir Evangelijoje pagal Morkų (Mk. 1, 16-18) Andriejaus pašaukimas įvyko netoli Galilėjos ežero. Evangelijoje pagal Joną aprašomas Andriejaus pašaukimas prie Jordano iškart po Jėzaus krikšto. (Jn 1, 35-40). Pagal evangeliją apaštalas Andriejus pirma buvo Jono Krikštytojo mokinys.
Evangelijoje pagal Joną apaštalas Andriejus minimas dar du kartus. Jis kalbasi su Jėzumi apie duoną ir žuvį prieš 5000 žmonių pamaitinimą, (Jn 6, 8-9) ir kartu su apaštalu Pilypu atveda graikus, norinčius pamatyti Jėzų (Jn 12, 20-22).
Legenda
Apie tolesnį apaštalo Andriejaus gyvenimą praneša padavimas, esantis daugiau legendinio pobūdžio.
Pagal legendos, Apaštalas Andriejus iškeliavo apaštalauti į rytų valstybes. Perėjo Mažąją Aziją, Trakiją, Makedoniją ir priėjo iki Dunojaus upės, perėjo Juodosios jūros krantus, Krymą, paskui nuėjo į Skitiją.
Grįždamas į Graikiją įkūrė krikščioniškąją bendruomenę Bizantijoje, būsimajame Konstantinopolyje, kur paliko pirmąjį vyskupą Stahijų.
Apaštalas Andriejus mirė kankinio mirtimi ant raidės „X“ formos kryžiaus (Andriejaus kryžius), apie 70 m. Graikijos Patrų mieste.
Legenda apie apaštalo Andriejaus buvimą Kijevo Rusijoje
Pagal legendos, apaštalas Andriejus per Dnieprą pakilo iki vietos, kur dabar stovi Kijevo miestas. Čia jis apsistojo prie Kijevo kalnų nakvynei. Ryte atsikėlęs jis pasakė su juo buvusiems mokiniams: Matote šiuos kalnus? Šituose kalnuose suklestės tikėjimas Dievu, čia bus didelis miestas ir Dievas pastatys daug cerkvių. Apaštalas pakilo į kalnus, palaimino juos ir pastatė kryžių.
Po 12 amžių pranašystės atminimui toje vietoje buvo pastatyta Garbingojo Kryžiaus Iškėlimo cerkvė. Vėliau Petro Didžiojo dukters įsakymu ji buvo pakeista cerkve, skirta pačiam apaštalui Andriejui.
Frederikas VIII
thumb|left|100px|Frederiko VIII monograma
Apaštalas Andriejus
Legenda apie apaštalo Andriejaus buvimą Kijevo Rusijoje
Pasimeldęs jis pakilo dar aukščiau per Dnieprą ir priėjo prie slavų gyvenvietės, kur buvo įkurtas Novgorodas.
Frederikas VIII
Frederikas VIII (, 1843 m. birželio 3 d. Kopenhaga – 1912 m. gegužės 14 d. Kopenhaga) – 1906–1912 m. Danijos karalius.
Apaštalas Andriejus
Gerbimas
Valdant imperatoriui Konstantinui Didžiajam, apaštalo kūnas buvo pagarbiai perneštas ir palaidotas Šventų Apaštalų bažnyčioje, kartu su evangelisto Luko ir Pauliaus mokinio Timotiejaus kūnais.
Frederikas VIII
Biografija
Kilęs iš Gliuksburgų dinastijos. Tėvas Kristijonas IX. Brolis Vilhelmas – Graikijos karalius Jurgis I. Sesuo Aleksandra Danė – Didžiosios Britanijos karalienė. Sesuo Dagmara – Rusijos imperatorienė Marija Fiodorovna, imperatoriaus Aleksandro III žmona, Nikolajaus II motina.
Apaštalas Andriejus
Gerbimas
Pagal legendą VIII a. apaštalo Andriejaus palaikai vienuolio Reguliso buvo pervežti į Škotiją ir patalpinti Sen Endriuso katedroje, mieste, kuris gavo savo vardą apaštalo garbei ir tapo Škotijos bažnytine sostine.
Frederikas VIII
Biografija
Žmona Lovisa Švedė. Sūnūs Kristijonas X, Karolis Danas, 1905–1957 m. Norvegijos karalius Hokonas VII, princas Haroldas Danas ir princas Gustavas Danas. Dukterys princesės Luiza, Ingeborga, Tyra ir Dagmara.
Valdymas
1864 m. paskelbtas sosto įpėdiniu dalyvavo kare su Prūsija ir Austrija, vėliau nuolat padėdavo tėvui sprendžiant valstybinius reikalus.
Apaštalas Andriejus
Gerbimas
Apaštalo Andriejaus minėjimo data lapkričio 30 d.
Frederikas VIII
Valdymas
Palaidotas Roskildės katedroje.
Apaštalas Andriejus
Gerbimas
Apaštalas Andriejus – šventasis Rusijos, Škotijos, Rumunijos, Graikijos, Sicilijos, Amalfos, taip pat jūreivių ir žvejų globėjas.
Apaštalą Andriejų tapė daugelis didžiųjų dailininkų, tarp jų Muriljo Bartolomėjus Esmeraldas, El Greco, Francisco de Zurbarán.
1698 m. lapkričio 30 d. Rusijos caras Petras I įsteigė pirmą Apaštalo Andriejaus ordiną, kuris ilgą laiką buvo aukščiausias Rusijos apdovanojimas. 1998 m. šis ordinas Rusijoje buvo atkurtas.
Mintis (spaustuvė)
Mintis – Australijos lietuvių spaustuvė, 1951–1988 m. veikusi Sidnėjuje.
Veikla
Spaustuvę įsteigė 6 narių akcinė bendrovė; jos nariai Antanas Baužė, Aleksandras Mauragis, Vitalijus Šopys ir Pranas Nagys buvo spaustuvės vadovai. 1955 m. savininkais tapo P. Nagys ir Elena Nagienė, nuo 1977 m. – Zigmas Kyzelis.
Išspausdino 55 knygas latvių, 19 – lietuvių, 7 – anglų, 3 – estų, po vieną slovakų, ukrainiečių, vokiečių ir kitomis kalbomis, apie 40 lietuviškų smulkiųjų spaudinių (kalendorių, programų, įstatų ir kt). 1951–1970 m. spausdino savaitraštį „Mūsų pastogė“, laikraštį „Lietuvos keliu“ (4 numerius, 1970 m.), lietuvių leidžiamą antikomunistinis žurnalą „News Digest International“, 25 periodinius leidinius kitomis kalbomis. Savo lėšomis išleido 6 knygas:
Kęstutis Bulota
Kęstutis Bulota (1896 m. spalio 23 d., kitais duomenimis, arba krikštytas lapkričio 8 d. Taline – 1941 m. ar 1942 m. Rusijoje) – inžinierius statybininkas, sporto veikėjas, dviračių sporto, futbolo, greitojo čiuožimo, krepšinio, ledo ritulio ir kitų sporto šakų pradininkas Lietuvoje.
Biografija
Gimė Jono Jurgio Bulotos šeimoje. Tiksli gimimo data nežinoma (skirtingais duomenimis: spalio 23 d., lapkričio 8 d., lapkričio 16 d.). 1921 m. dirbo sovietų Rusijoje, Lietuvos atstovybėje. 1923 m. sausio mėn. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime, būrio vadas.
Lietuvoje populiarino įvairias sporto šakas. 1922 m. balandžio 23 d. Kaune žaidė pirmosiose Lietuvos krepšinio rungtynėse. 1922 m. su Kauno LFLS tapo pirmuoju Lietuvos futbolo meisteriu. 1923 m. su Kauno LFLS - ir antrųjų Lietuvos futbolo pirmenybių nugalėtoju. 1922 m. pasiekė trišuolio Lietuvos rekordą, 1922 ir 1926 m. – sportinio ėjimo rekordą. Studijuodamas Berlyne, 1929-1930 m. žaidė ledo ritulį Berlyno pačiūžų klubo (B.S.C.) komandoje. 1931 m. Kauno LFLS klubo sudėtyje tapo Lietuvos ledo ritulio meisteriu. 1932 m. vasario 27 d., Rygoje dalyvavo pirmose tarpvalstybinėse Lietuvos ledo ritulio rinktinės rungtynėse su Latvijos rinktine.
Studijavo Berlyne, kur 1930 m. baigė Berlyno aukštąją mokyklą. Vėliau dirbo Susisiekimo ministerijoje, 1935–1940 m. – Kelių ir statybos direkcijos direktorius.
1941 m. birželio 14 d. suimtas NKVD bei ištremtas į Šiaurės Uralo lagerius. Žuvo po 1941 m. Sosnos lageryje, bandydamas pabėgti.
Greitasis čiuožimas
1928 m. tapo pirmuoju sportininku, atstovavusiu Lietuvai žiemos olimpinėse žaidynėse Saint Morice (Šveicarija). Lenktyniavo visose keturiose čiuožimo rungtyse. Geriausias rezultatas – 5 vieta (10 000 m nuotolis).
1931 m. pirmajame Lietuvos greitojo čiuožimo čempionate Bulota laimėjo penkis aukso medalius.
Kazlų Rūdos Saulės mokykla
Marijampolės apskrities Kazlų Rūdos „Saulės“ mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Kazlų Rūdoje, Atgimimo g. 8A, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190984913. Steigėjas Marijampolės apskrities viršininko administracija.
Istorija
kairėje|miniatiūra|250x250px Pagalbinė mokykla-internatas įkurtas 1962 m. birželio 4 d. LSSR švietimo ministro Mečislovo Gedvilo įsakymu. Tai buvo vienuolikta tokio tipo mokykla šalyje. 1973 m. pastatytas bendrabutis.
1992 m. pagalbinė mokykla-internatas pervardintas į specialiąją internatinę mokyklą. Nuo 1992 m. mokykloje veikia lavinamosios klasės, priimami vaikai, kurie dėl vidutinio ar protinio atsilikimo negali mokytis bendrojo lavinimo mokyklose. Nuo 1997 m. spalio 1 d. mokyklos steigėjo funkcijas perėmė Marijampolės apskrities viršininko administracija. 2005 m. Kazlų Rūdos specialioji internatinė mokykla pervardinta į Kazlų Rūdos specialiąją mokyklą.
2018 m. sausio 1 d. Kazlų Rūdos specialioji mokykla pervadinta į Kazlų Rūdos „Saulės“ mokyklą.
Defloracija
Šis aktas dažnai klaidingai tapatinamas su mergystės plėvės praplėšimu ar atsiradusiu krauju pirmo lytinio akto metu. Tarp mergystės plėvės būsenos ir lytinių santykių turėjimo (ar neturėjimo) fakto nėra jokio moksliškai įrodyto ryšio. Idėja, kad mergystės plėvė turi plyšti pirmo penetracinio lytinio akto metu yra klaidinga: iš tikro plėvė yra elastinga, tad, net jei lytinio akto metu ji kliudoma, ji turi galimybę ištitempti. Pirmų lytinių santykių metu kraujas ir skausmas nebūtinai turi atsirasti, jų pranešimo dažnumas itin priklauso nuo kultūros, o jų atsiradimas gali būti paaiškinamas kitais faktoriais nei mergystės plėvės traumos, tokiais kaip lubrikacijos trūkumas dėl nepatyrimo, negebėjimas atsipalaiduoti dėl baimės ir dėl to kylančios makšties prieangio ar tarpvietės pažeidos ar kitos priežastys.
Ar asmuo yra turėjęs lytinių santykių, nepriklausomai nuo to asmens lyties, pagal išorinius lytinių organų požymius nustatyti negalima.
Išnašos
Virginity
RAM
Ram arba RAM gali reikšti:
Dagens Nyheter
„Dagens Nyheter“ (pažodž. „Šiandienos žinios“), sutrump. DN, – dienraštis, leidžiamas Stokholme, Švedijoje. Aprėpia tiek nacionalines, tiek tarptautines aktualijas. Laikraščio redakcija įsikūrusi dangoraižyje Dagens Nyheter Tower; čia įsikūręs ir laikraščio „Expressen“ biuras.
Istorija
„Dagens Nyheter“ 1864 m. gruodžio mėn. įsteigė Rudolf Wall. Pirmasis leidimas išėjo 1864 m. gruodžio 23 d. Pradžioje laikraštis leistas rytais. 1874 m. laikraštis tapo akcine bendrove.
Tiražas
XX a. 7-ajame dešimtmetyje „Dagens Nyheter“ tiražas buvo gerokai didesnis nei kitų to laikmečio Švedijos dienraščių.
2001 m. laikraščio tiražas siekė 361 000 egz. 2004 m. – 363 000 egz. 2013 m. – 282 800 egz.
Bronislovas Liausas
Bronislovas Liausas (, 1872 m. sausio 31 d. Papilio dvaras, Zarasų apskritis, Rusijos imperija – 1941 m. lapkričio 1 d. Kaunas) – Lietuvos kunigas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1881–1888 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje, 1888–1892 m. – Kauno kunigų seminarijoje. 1892–1896 m. studijas tęsė Peterburgo dvasinėje akademijoje.
Lytinė sueitis
thumb|220px|[[Paul Avril paveikslas]]
Bronislovas Liausas
Biografija
1896–1920 m. dogmatinės teologijos ir lotynų kalbos dėstytojas Kauno dvasinėje akademijoje. 1907–1920 m. Žemaičių vyskupijos Dvasinės konsistorijos narys. 1915–1918 m. gyveno Rusijoje, 1918 m. grįžo į Lietuvą.
Lytinė sueitis
Sąvoka
Anglų kalboje sąvoka coitus lytinės sueities prasme aptinkama nuo 1848 m. – iki to laiko ji turėjo tiesiog bendrinę susitikimo reikšmę arba fizikinę prasmę (kalbant apie magnetinių jėgų, planetų ir kitokį susijungimą). Šiuolaikinės anglų kalbos žodynai sueities sąvoką coitus įvardija nevienodai:
Bronislovas Liausas
Biografija
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, priklausė lenkų frakcijai. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas.
1930–1936 m. Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijos mokytojas.
Europos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 1990–1991 m. sezone:
Tottenham Hotspur
Lytinė sueitis
Sąvoka
Lietuvių kalbos žodynuose ir enciklopedijose seksologinės sąvokos apibrėžiamos labai ribotai. Lietuvių kalbos žodynas prie sąvokos „sueitis“ pirmąja reikšme nurodo „suėjimas, susirinkimas“, o antrąja nurodomas be jokio žodinio paaiškinimo, tik su vartojimo citata („Pasitaiko lytinės sueities sutrikimų“). Anglų-lietuvių kalbų psichologijos žodyne terminas „sueitis“ minimas prie angliškų sąvokų intercourse, coitus, coition, intimacy, kurios aiškiai rodo seksualinį kontekstą.
Fiziologija
Kad būtų fiziologiškai įmanoma sueitis, žmogaus organizmas turi būti tam atitinkamai pasirengęs. Tai susiję su psichologinėmis-fiziologinėmis reakcijomis, kurios vyksta vyro ir moters organizme prieš sueitį, glamonių metu, ir sudaro sąlygas optimaliai sueičiai.
Vyrui lytinis susijaudinimas ateina dėl išorinių dirgiklių – regimų, užuodžiamų, girdimų ir kitų (išsamiau žr. lytinis dirgiklis). Dėl to į jo lytinius organus ima plūsti daug kraujo ir ima sustandėti varpa. Tuo pačiu parausta veido ir kaklo oda, padažnėja kvėpavimas, kyla arterinis kraujospūdis, padidėja raumenų įtampa. Be to, ima susitraukti sėklidžių kapšelio oda, sėklidės labiau prisiglaudžia prie varpos šaknies, o varpa pasiekia erekciją – nuo priplūdusio kraujo ji labai sukietėja, o tai įgalina ją įvesti moteriai į makštį. Iš šlaplės išteka šiek tiek skaidraus skysčio iš Kuperio liaukučių, kuris sutepa varpos galvutę ir taip palengvina slydimą įvedant varpą makštin.
Erotiškai susijaudinus moteriai, jos veido ir kaklo oda taip pat parausta, padažnėja kvėpavimas, pakyla kraujospūdis, daugiau kraujo ima plūsti į krūtis ir link putės, į makštį ir gimdą. Dėl to pieno liaukos, esančios prie krūtų spenelių, padidėja, o spenelių dėmelės (rudas pigmentinis audinys aplink spenelius) išsipučia, padidėja jų jautrumas. Didžiosios lytinės lūpos įsitempia ir atsiveria, o mažosios padidėja 2–3 kartus; lytinių lūpų spalva pakinta nuo švelniai rožinės įprastoje būsenoje iki ryškiai raudonos pasiekus lytinį susijaudinimą. Daug kraujo patenka ir varputėn – ji pasiekia erekciją ir išsiplečia, gali akivaizdžiai kyšoti tarp lytinių lūpų. Makšties sienelės gleivinė taip pat prasiplečia, tai sąlygoja makšties pailgėjimą, pasiruošimą vyro varpos įstūmimui. Be to, makšties sienelės ima drėkti – pasiekiama makšties lubrikacija. Ima formuotis orgazminė platforma, moters lytiniai organai tampa pasiruošę penetracijai ir frikcijoms. Jeigu moteris yra nepakankamai sujaudinta ir ne visai pasiruošusi sueičiai, tuomet penetracija yra įmanoma (kadangi moters lytinių organų struktūra tokia), tačiau makštis bus sausa, frikcijos sunkiai galimos ar net skausmingos.
Lytinis pasitenkinimas
Lytinis pasitenkinimas – psichologinių ir fiziologinių reakcijų visuma, apibūdinanti baigiamąją lytinio akto stadiją, kai patiriamas pasitenkinimo jausmas, atsipalaiduoja raumenys ir kraujas išteka iš lytinių organų. Vyrams šis jausmas atsiranda iškart po ejakuliacijos ir orgazmo. Moterims jis kartais atsiranda net nepatyrus orgazmo, o kitais atvejais pasitenkinimas gali būti dalinis (pvz., moterims, kurios vienos sueities metu gali patirti keletą orgazmų). Šis skirtumas tikriausiai yra susijęs su tuo, kad vyrams lytinio pasitenkinimo fiziologinė pusė yra svarbesnė (arba dominuojanti) ir labiau susijusi su orgazmu. Tuo tarpu daugumai moterų svarbesnė pasitenkinimo pusė yra psichologinė. Moters psichoemocinė nuotaika intymumo akimirką yra lemiama. Tos pačios moters lytinis pasitenkinimas gali būti labai įvairus, priklausomai nuo laiko, padėties ir kitų veiksnių.
Lytinis pasitenkinimas dažniausiai nepatiriamas dėl nepalankių sąlygų sueities metu, nereguliaraus sekso, baimės, kad kas nors pašalinis aptiks besimylint, nepasitikėjimo lytiniu partneriu (arba nejaučiant dvasinio artumo), baimės pastoti ar užsikrėsti venerine liga, netinkamo erogeninių zonų stimuliavimo, lytinį susijaudinimą slopinančių neigiamų emocijų (baimės, nejaukumo, gėdos) ir kt.
Technika
Paprastai, prieš sueitį vyksta įžanginės glamonės (erogeninių zonų glamonės itin svarbios moteriai). Šitaip partneriai vienas kitą jaudina, yra pasiekiama erekcija ir makšties lubrikacija. Tuomet varpa įkišama į makštį (penetracija) ir vienas arba abudu partneriai ritmingai juda ten ir atgal (vyro judesiai vadinami frikcijomis), šitaip vienas kitą jaudindami ir stengdamiesi pasiekti orgazmą. Vyro orgazmas dažniausiai pasiekiamas ejakuliuojant, moters orgazmas yra labiau kompleksiškas. Frikcijų trukmė įvairi, paprastai iki 5–10 minučių. Jei pora mylisi ne veidu vienas į kitą, moteriai varputę galima stimuliuoti ir pačios sueities metu.
Sueities būdai
Sueitis gali vykti įvairiomis sekso pozomis, kurių pasirinkimas priklauso nuo abiejų partnerių kūno sudėjimo, norų, pomėgių, aplinkybių, vaizduotės ir išmonės. Nors sueities dažnis yra susijęs su reguliariuoju seksu, tačiau jį taip pat lemia lytinis potraukis, aistringumas bei amžius.
Sueities tempas
Paprastai sueitis vyksta iki 5–10 minučių. Tai lemia ejakuliacija – akimirka, kai sperma nebesulaikomai išsiveržia. Tai yra refleksinis reiškinys ir todėl nuo valios mažai tepriklauso. Sueities įžanga (preliudijos) gali trukti kiek ilgiau, priklausomai nuo partnerių noro ir jaudrumo. Partnerių sutikimu preliudija gali būti visai minimali (iš esmės jokios), kai aistra liejasi per kraštus arba visiškai nėra laiko – tai vadinama greituoju seksu.
Rytų kraštuose (Kinijoje, Indijoje) nuo senų laikų buvo taip vadinamo dieviškojo sekso kryptys (dažniausiai vadinamos tantriškuoju seksu), kurios moko, kad sekso esmė – ne pasiekti klasikinį orgazmą, išeikvojant energiją, tačiau vyrui ir moteriai susilieti kūnais taip, kad jie prisipildytų energijos. Faktiškai, tai yra ramaus sekso rūšis – atsargioji sueitis. XX amžiaus 2-ojoje pusėje Vakaruose toks seksas ėmė populiarėti kaip tam tikrų Naujojo Amžiaus religijų ir dvasinių mokymų išdava.
Pakartotinė sueitis
Pakartotinė sueitis – sueitis, vykstanti iškart arba praėjus mažai laiko po pasiekto orgazmo. Ji nėra dažnai praktikuojama, kadangi atsipalaidavimo fazės metu lytinis susijaudinimas atslūgsta, sulėtėja kraujotaka ir kvėpavimas, vyksta detumescencija, erotinės glamonės ir kiti lytiniai dirgikliai neturi tokio stipraus poveikio kaip prieš tai.
Martelas
Istorija
1794 m. vasario 7 d. du britų karo laivai HMS „Fortitude“ (74 patrankos) ir HMS „Juno“ (32 patrankos) nesėkmingai atakavo mažą genujiečių bokštą Korsikos Mortelos kyšulyje (Mortella). Bokšte įsitvirtinusi įgula žymiai gausesnių priešų pajėgų neprileido prie žemiau buvusio Sen Florano (Saint Florent) miesto. Bokštas buvo paimtas po dviejų dienų intensyvių kautynių, kurias surengė sausumon išlaipintos pajėgos, kurioms vadovavo generolas leitenantas Džonas Muras (John Moore). Britams padėjo tai, kad dvi 18 svarų bokšto patrankos šaudė į jūros pusę, o tik viena 6 svarų patranka galėjo šaudyti į sausumos pusę.
Bokštas buvo genujiečių gynybos sistemos dalis. Bokšto architektas buvo Giovan Giacomo Paleari Fratino, bokštas buvo pastatytas 1565 m. Nuo XV a. korsikiečiai tokius bokštus statė strateginiuose salos pakrantės taškuose, kur jie turėjo saugoti pakrantės kaimus ir laivybą nuo Šiaurės Afrikos piratų. Korsikiečių bokštai buvo dviaukščiai, 12-15 m aukščio, su vieninteliu įėjimu 5 m aukštyje, kurį pasiekti būdavo galima tik kopėčiomis, kurias po to įgula įsitraukdavo. Vietiniai kaimiečiai mokėdavo bokštų sargybiniams (torregiani), kurie signalizuodavo apie artėjančius nelauktus laivus ant bokšto stogo uždegdami ugnį. Ugnis bokšte buvo signalas apie grėsmę vietinėms savigynos pajėgoms. Nors piratų grėsmė palaipsniui nyko, genujiečiai pastatė naują bokštų kartą. Šie bokštai turėjo apsaugoti nuo užsienio kariuomenių įsiveržimo.
Mortelos bokšto fortifikacinės galimybės padarė tokį įspūdį britų kariuomenės vadovybei, kad buvo nutarta visų britų valdų (tiek metropolijoje, tiek kolonijose) pakrantėse statyti tokius įtvirtinimus, kad apsisaugoti nuo galimo Napoleono kariuomenės įsiveržimo.
Konstrukcija
thumb|250px|Martelo vidaus schema Standartinis martelas būdavo dviejų aukštų (12 m aukščio). Jo įgula būdavo 15-25 kareiviai su karininku. Iš storų akmeninių blokų sumūrytos sienos atsparios to meto artilerijos ugniai. Ant plokščio stogo būdavo įtaisyta patranka, sukiojama 360° kampu. Kartais apie martelą būdavo iškastas griovys.
Apatiniame aukšte buvo artilerijos šaudmenų, maisto ir įv. reikmenų sandėliai. Įgula gyveno antrame aukšte, kuris buvo padalintas į kelis kambarius ir turėjo sienose ugniakurus, naudotus apsišildymui ir maistui gaminti. Karininkas ir kareiviai gyveno atskiruose kambariuose, beveik vienodo dydžio.
Bokštas galėjo turėti rūsį. Martele būdavo šulinys arba vandens talpykla, kad įgulai vandens pakaktų. Nuo stogo tekantis vanduo dažnai būdavo surenkamas į rūsyje buvusią cisterną.
Tobulėjant šautuvams martelų gynybinės galimybės ėmė menkti. Visiškai prarado fortifikacinę vertę atsiradus graižtvinei artilerijai.
Dabar daugelis martelų yra saugomi kaip istoriniai paminklai.
Vincas Basanavičius
Vincas Basanavičius (1861 m. rugpjūčio 1 d. Ožkabaliai – 1910 m. balandžio 23 d. ten pat) – lietuvių tautosakos rinkėjas.
Biografija
Ūkininkas. Brolis Jonas Basanavičius.
Ožkabalių ir Bartninkų apylinkėse užrašė apie 700 pasakojamosios tautosakos kūrinių, 150 dainų, 134 mįsles. Daugumą jo užrašytos tautosakos paskelbė J. Basanavičius rinkiniuose „Lietuviškos pasakos“ (d. 1 1898 m.), „Ožkabalių dainos“ (2 t. 1902 m.), „Iš gyvenimo vėlių bei velnių“ (1903 m.), „Lietuviškos pasakos įvairios“ (3-4 d. 1905 m.).
Gilviniškės
Gilviniškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Dainavos, netoli Juodupės upelio.
Istorija
XIX a. pab. – valstybinis kaimas Lydos apskrityje.
Sečinas
Sečinas reiškia:
Kuibedai
Kuibedai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasionuvkos valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Jasionuvkos 17 km į rytus nuo Monkų ir 31 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Homo sovieticus
Homo sovieticus (pseudolotynų k. – sovietinis žmogus) – žmogus, prisitaikęs prie komunistinio režimo, tarybinės kultūros terpėje gyvenantis asmuo; pašiepiantis kritiškas tokio žmogaus apibūdinimas.
Bruožai
Pagrindiniai homo sovieticus bruožai yra:
Istorija
Termino autorius – sociologas, rašytojas Aleksandras Zinovjevas (1922–2006), parašęs knygą tuo pačiu pavadinimu. Rusai naudoja tapatų terminą sovok.
Poklius
Poklius (Descurainia) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienintelė Lietuvoje dažna rūšis – paprastasis poklius (Descurainia sophia). Piktžolė. Auga dykvietėse, pakelėse, patvoriuose. Žydi balandžio – rugsėjo mėn. Žiedai sutelkti skėtiškose kekėse. Vaisiai – ankštaros atsiranda gegužės antrojoje pusėje.
Kasma (upė)
Kasma  – upė Peru, Ankašo regione. Prasideda Juodojoje Kordiljeroje, Uaraso provincijoje. Teka vakarų, šiaurės vakarų kryptmi. Aukštupyje vadinama Pira, nuo santakos su Pariakoto upe – Čakčanu. Žemiau Jautano įgija Grandės vardą. Žemupyje, po santakos su pagrindiniu intaku Sečinu vadinama Tabonu. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Puerto Kasmos gyvenviete (į vakarus nuo Kasmos miesto).
Kairiai (Telšiai)
Kairiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Varnių.
Brantas
Brantas (Cuscuta) – vijoklinių (Convolvulaceae) šeimos augalų gentis.
Tai bešakniai ir belapiai parazitiniai augalai su vijokliniais stiebais, kurie apsivynioja apie kitus augalus ir prie jų prisitvirtina siurbtukais (haustorijomis). Žiedai maži, susitelkę į galviškus žiedynus. Vaisius – dėžutė.