cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pante Makasaras
Pante Makasaras (, tet. Pante Makasar) – miestas Rytų Timore, Savu jūros pakrantėje, Okusio eksklave (administracinis centras), 281 km į pietvakarius nuo Dilio. 35 tūkst. gyventojų.
Miesto pavadinimas verčiamas „Makasaro paplūdimys“. Dar iki portugalų kolonizavimo buvo svarbus prekybinis centras. Čia portugalai įkūrė savo kolonijos – Portugalų Timoro sostinę. 1767 m. sostinė perkelta į Dilį, nes Pante Makasarą atakavo olandai. Per 1999 m. susirėmimus su Indonezijos armija, miestas buvo beveik visiškai sugriautas. Su pagrindine šalies dalimi jungia keltai, plaukiantys į Dilį.
Amerikinis skydmis
Amerikinis skydmis (Peltophorum dubium) – pupinių (Fabaceae) šeimos medžių rūšis, paplitusi pietų Brazilijoje, šiaurės Argentinoje, Urugvajuje ir Paragvajuje.
Aukštis 20-25 m, kamienas tiesus. Lapai šviesiai žali, sudėtiniai, sudaryti iš 7-16 lapelių. Žydi vasarą ir rudens pradžioje geltonais, 2 cm skersmens žiedais. Vaisius – kaštoninės spalvos ankštis.
Amerikinis skydmis auga upių ir upelių pakrantėse, dažnai auginamas miestuose (Buenos Airėse, Montevidėjuje).
Madagaskaro šnypščiantysis tarakonas
Madagaskaro šnypščiantysis tarakonas (Gromphadorhina portentosa) – tarakonų (Blattodea) pobūrio vabzdys, kilęs iš Madagaskaro.
Jų ilgis gali siekti iki 8 cm. Kitaip nei dauguma tarakonų šie neturi sparnų. Madagaskaro tarakonai nėra išrankūs, minta beveik vien augalinės kilmės maistu, neėda mėsos. Patelės nuo patinų skiriasi tankesniais ūsais. Dauginasi lytiniu būdu. Patelės deda kiaušinius iš kurių ritasi nimfos. Gyvena gana ilgai, apie 5 metus. Dažniausiai randami pūvančiuose rąstuose.
Šnypštimas
Madagaskaro tarakonai turi išskirtiną savybę – šnypštimą. Šios savybės dėka jie apsisaugoja nuo plėšrūnų, taip pat šnypščia kovodami su oponentais (kitais patinais). Šnypščiama pučiant orą pro kvėpavimo poras. Madagaskaro tarakonas vienintelis turi tokią techniką.
Socialinė struktūra
Gamtoje Madagaskaro tarakonai gyvena kolonijose. Teritorijoje paprastai būna vienas dominuojantis patinas su keletu patelių. Joks kitas patinas negali įžengti į dominuojančio patino teritoriją. Tai padarius dominuojančio patino būna išstumiamas iš irštvos.
Laikymas namų sąlygomis
Madagaskaro tarakonai gali būti laikomi kaip naminiai gyvūnai dėl paprastų priežiūros sąlygų. Šie tarakonai nėra išrankūs. Juos galima maitinti likučiais nuo stalo. Vandenį jie gauna kartu su maistu. Šie tarakonai nėra pavojingi, nesikandžioja ir gali tik išgąsdinti šnypštimu. Gyvenimo sąlygoms nėra reiklūs, substratui tinka kokosų durpės, durpės arba žemė. Tarakonams užtenka kambario temperatūros, tačiau ne žemesnės, nei 17 °C.
Parazitai
Madagaskaro tarakonas turi parazitų – Gromphadorholaelaps schaeferi. Tarakonui jie nekenkia, šeimininkas yra parazitų gyvenamoji vieta, o maistą vartoja tą patį, kaip ir tarakonas. Biologiškai jie nėra laikomi parazitais.
Ekondo Titis
Ekondo Titis  – komunos statusą turintis kaimas vakarų Kamerūne, Pietvakarių provincijoje, į vakarus nuo Kumbos. ~15 tūkst. gyventojų. Yra pasienio postas su Nigerija (kelto linija į Ikangą). Per kaimą eina kelias iš Kumbos į Mundembą.
Farsis
Sala yra uždaryta, nes joje, manoma, Islamo revoliucinės gvardijos jūrų pajėgų bazė.
Šereitlaukio piliakalnis
Šereitlaukio piliakalniu vadinami:
1950 m. Formulės 1 sezonas
Formulės 1 sezonas 1950 buvo pirmasis FIA surengtas Formulės 1 čempionatas. Jis prasidėjo 1950 gegužės 13 ir baigėsi rugsėjo 3 d.; iš viso buvo surengtos 7 lenktynės. Čempionatą sudarė 6 GP Europoje ir Indianapolio 500 lenktynės JAV, kurios vyko pagal Amerikos automobilių asociacijos techninį reglamentą.
Dar kelios lenktynės buvo surengtos, tačiau neįtrauktos į oficialų Formulės 1 sezono čempionatą.
Kančiškiai
Kančiškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 10 km į pietvakarius nuo Deltuvos, netoli Lokio ištakų. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias.
1950 m. Formulės 1 sezonas
Prieš Formulę 1
Prieš tai buvo rengiamos Grand Prix lenktynės. 1949 m. įvyko paskutinis Formulės A (kaip ji tuo metu buvo vadinama) sezonas. Paskutiniuose Grand Prix sezonuose dalyvavo dauguma 1950 m. debiutavusių Formulėje 1 lenktynininkų ir komandų.
Sezono apibendrinimas
Pirmasis Formulės 1 čempionatas, kuriame buvo leista dalyvauti formulės automobiliams su taisyklėse nustatytu variklio tūriu kurie buvo 1,5 litro tūrio su turbo kompresoriumi arba 4,5 litrų tūrio be turbo kompresoriaus. Alfa Romeo komanda dominavo su savo 158 modeliu kuris buvo gerai paruoštas prieškarinis modelis. Komanda laimėjo visus 6 Europoje vykusius etapus. Alfa Romeo lenktynininkai pakaitomis dominavo čempionate. Giuseppe Farinaper plauką įveikė Juan Manuel Fangiosavo ketvirtosios vietos Belgijos Grand Prix dėka. Nors Indianapolis 500 lenktynės, vykusios pagal kitokį reglamentą, išliko kalendoriuje iki pat 1960, jos susilaukė labai mažai dėmesio iš Europoje lenktyniaujančių lenktynininkų, priešingai, labai mažai amerikiečių dalyvaudavo Grand Prix lenktynėse Europoje.
Finišo taškai buvo duodami už pirmas 5 vietas (8, 6, 4, 3, 2). Vienas taškas atitekdavo greičiausio rato savininkui. Tik keturi geriausi iš septynių kiekvieno piloto rezultatų buvo įskaičiuoti į bendrą pilotų įskaitą. Taškai automobiliu besidalinusiems lenktynininkams būdavo skirstomi po lygiai, neatsižvelgiant į tai kiek kiekvienas iš jų įveikė ratų.
Sezono apžvalga
Šiame pirmajame pasaulio čempionate dalyvavo 14 komandų (4 gamyklinės ir 10 nepriklausomų), kartu su privatininkais, šešiuose Europoje vykusiuose Grand Prix. Indianapolis 500 lenktynėse dalyvavo tik JAV komandos, gamintojai ir vairuotojai. Važiuoklių, variklių ir vairuotojų skaičius su kiekvienomis lenktynėmis vis kito.
Dalyviai
Iš viso pirmajame Formulės 1 sezone bent vienose lenktynėse dalyvavo beveik 80 lenktynininkų, kurie atstovavo 30-iai komandų.
Galutiniai čempionato rezultatai
{|
Neįskaitinės čempionato lenktynės
Žemiau išvardintos kitos vykusios formulės 1 lenktynės kurios neįėjo į pasaulio čempionatą, bet taip pat vyko 1950.
Naujaberžė
Naujaberžė – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, tuoj į šiaurę nuo Šlapaberžės, prie Kruosto aukštupio.
Troškūnai
Troškūnai – miestas Anykščių rajono savivaldybėje, už 18 km į vakarus nuo Anykščių, prie kelio. Seniūnijos centras, Troškūnų seniūnaitija. Stovi Troškūnų Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1787 m.; kartu su varpine yra architektūros paminklas), atkurtas Troškūnų bernardinų vienuolynas, pastatytas XVIII a., vyksta rekolekcijos. Veikia paštas, biblioteka, Troškūnų Kazio Inčiūros vidurinė mokykla yra Žiedoniuose, Troškūnų dvaras yra pietrytiniame miesto pakraštyje, gretimame Smėlynės kaime. Troškūnų geležinkelio stotis prie Aukštaitijos siaurojo geležinkelio.
Alepas
Alepas (arab.حلب, Halab) – didžiausias Sirijos miestas ir prefektūra šiaurės vakarų Sirijoje. 2,3 mln. gyventojų (2005) turintis Alepas yra vienas didžiausių Levanto miestų. Tai seniausias regiono miestas, Antikoje žinomas kaip Khalpe, o Helenizmo epochoje kaip Beroea. Daugelį amžių Alepas buvo didžiausiu Didžiosios Sirijos miestu ir trečiu pagal dydį Osmanų imperijoje (po Konstantinopolio ir Kairo). .
Miestas išsidėstęs strateginėje vietoje tarp Viduržemio jūros ir Eufrato. Pro jį ėjo Šilko kelias iš Vidurinės Azijos ir Mesopotamijos. 1869 m. atidarius Sueco kanalą kroviniai imti vežti vandeniu ir Alepo kaip prekybinio miesto vaidmuo sumažėjo.
Troškūnai
Miestas garsėja Šv. Antano atlaidais birželį ir Šv. Marijos atlaidais rugpjūtį. Paplūdimys prie Juostino ežero.
Alepas
Geografija
Miestas yra šiaurinėje Sirijos dalyje, tarp Oronto ir Eufrato, prie stepių upės Kueikės, šiaurės vakarinėje nederlingos aukštumos papėdėje. To paties pavadinimo prefektūra aplink miestą užima 16 000 km² teritoriją, kurioje gyvena 3,7 mln. gyventojų.
Alepas yra 120 km nuo Viduržemio jūros, 380 m aukštyje virš jūros lygio, 45 km į rytus nuo Sirijos-Turkijos sienos. Miestas yra supamas žemės ūkio naudmenų iš šiaurinės ir vakarinės pusės. Ten auginamos pistacijos ir alyvmedžiai. Rytuose nuo Alepo yra Sirijos dykuma.
Klimatas
Alepo klimatas artimas Viduržemio jūros klimatui. Tuo pačiu plokščiakalnis, ant kurio išsidėstęs miestas gerokai sumažina šildantį Viduržemio jūros poveikį žiemos mėnesiais, dėl to Alepo žiemos yra ženkliai šaltesnės nei kituose Viduržemio jūros regiono miestuose. Kai kuriais metais temperatūra gali nukristi iki -5 °C, retkarčiais iki -10 °C.
Troškūnai
Etimologija
Nuo XVII a. pabaigos iki XVIII a. pabaigos miestelis oficialiai vadinosi Vladislavovu (XVII a. miestelis priklausė dvarininkui Vladislovui Sakalauskui), bet liaudyje nuo seno vartotas Troškūnų vardas, kuris veikiausiai irgi yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Troškūnas. Nors ji dabar nėra aptinkama, tačiau yra pavardės Troška, Troškauskas, o Troškūnas galėjo būti patroniminės priesagos -ūnas vedinys iš pavardės Troška. XX a. tarpukariu norminė lytis buvo Traškūnai – ši vietovardžio forma su a šaknyje aptinkama nuo XVI a.
Alepas
Ekonomika
Mieste išvystyta tekstilės, odos, maisto pramonė.
Troškūnai
Etimologija
Liaudies etimologija byloja, kad pavadinimą galėjo nulemti ir miestelio kraštovaizdis – labai jau „troškioje“ vietoje jie gyvenę, tarp klampių pelkių ir gūdžių miškų. Vieną sausą vasarą žaibo kirstas miškas net užsidegęs, bet dėl didelės drėgmės ne tiek degęs, kiek rūkęs, o nuo dūmų visi trokšte troškę.
Alepas
Turizmas
Yra universitetas, miesto muziejus. Išlikę miesto citadelė (XII–XIII a.), miesto sienų ir vartų fragmentai (XIV–XVI a.), Didžioji mečetė (apie X amžių), XII–XIII a. medresės, XVI–XVII a. turgūs (prekybos kiemai) ir kt.
Troškūnai
Geografija
Pro miestą teka Juosta (upė), jis apsuptas didelių miškų. Už 6 km į pietryčius nuo Troškūnų yra Nevėžio ištakos. Miestas išsidėstęs Nevėžio lygumos pakraštyje, Viešintų kalvagūbrio vakarinėje papėdėje. Yra paplūdimys prie Juostino ežero.
Alepas
Istorija
Pagal hetitų įrašus vietovė buvo užkariauta 1800 m. pr. m. e. Miestas išaugo į Jamchado karalystės sostinę iki amoritų dinastijos laikotarpio (apie 1600 m. pr. m. e.). Hetitų valdžioje miestas išliko iki maždaug 800 m. pr. m. e., kai jis pateko į Asirijos, o vėliau persų valdžią. 333 m. pr. m. e. miestą užėmė graikai ir Seleukas I Nikatorius pervadino jį Beroja. Miestas išliko graikų (seleukidų) rankose iki 64 m. pr. m. e., kai Siriją užkariavo romėnai. Vėliau tapo Bizantijos imperijos dalimi. Nuo 637 m. iki X a. miestas buvo arabų valdžioje. X a. sustiprėjus Bizantijos imperijai, miestas nuo 974 m. iki 987 m. vėl priklausė Bizantijai. 1098 ir 1124 m. miestą buvo apgulę kryžiuočiai, tačiau jo neužėmė. Miestas atiteko Saladinui, o vėliau, (1183 m.), Ajubidų dinastijai ir išliko arabų valdžioje, kol jį 1260 m. užėmė mongolai. 1317 m. miestas vėl pateko į arabų valdžią iki 1517 m., kai buvo prijungtas prie Osmanų imperijos. Tuo metu mieste gyveno 50 000 gyventojų. Miestas išliko Osmanų valdžioje iki jų imperijos žlugimo, tačiau buvo varginamas vidinių kovų, taip pat maro ir choleros epidemijų (1823 m.). 1901 m. gyventojų skaičius išaugo iki 125 000. 1906 m. Alepas geležinkeliu sujungtas su Damasku, o 1912 m. su Stambulu.
Troškūnai
Hidrologija
Troškūnai yra Nemuno upių baseino rajone, Nevėžio ir Šventosios upynų takoskyroje. Nedidelė upė tekanti ties Troškūnais – tai Juosta. Troškūnų apylinkėse yra ir keletas nedidelių ežerų. 4 km į pietryčius nuo Troškūnų rininės kilmės duburyje telkšo 0,38 km² ploto ežeras Juostinas. Troškūnų seniūnijos teritorijoje yra dar du, žymiai mažesni, Meiluškių ir Vašuokėnų ežerai.
Alepas
Istorija
Miestas trumpai suklestėjo prancūzų kolonijinio valdymo metu, bet vėl nusmuko 1938–1939 m., priėmus sprendimą Antakiją (Antiochiją) atiduoti Turkijai.
Senasis ir naujasis Alepas labai skiriasi. Senoji dalis buvo apsupta 5 km ilgio siena su septyniais vartais. Viduramžių pilis yra ant iš dalies dirbtiniu būdu sukurto pylimo, 50 m virš miesto. Dabartinė išvaizda yra iš XIII a. statybos, tačiau 1822 m. stipriai apgriauta žemės drebėjimo.
Mieste yra daugybė mečečių. Didžiausios mečetės Al-Jami al-Kabir statyba pradėta Umajadų laikais. Kaip tradiciniame prekybos centre Alepe yra įspūdingų prekybos kiemų khan. Po Antrojo pasaulinio karo miestas iš esmės perstatytas naujai.
Troškūnai
Augalija
Nemažą Troškūnų miškų dalį sudaro eglynai. Būtent Troškūnų miškuose ir dunkso vieni iš didžiausių Lietuvos eglynų (Paprastoji eglė- (lot. Picea abies).
Istorija
1773 m. įsteigta mokykla, kurioje mokėsi ne tik bajorų, bet ir valstiečių vaikai – 1781 m. joje mokėsi 20 valstiečių, 4 miestelėnų ir 8 bajorų vaikai. Išlikęs mokyklos pastatas (1796 m.). XIX a. Troškūnai – miestelis, Vilkmergės apskritis Troškūnų valsčiaus centras.
Rukaičiai (reikšmės)
Rukaičiais vadinami kaimai:
Troškūnai
Istorija
1920 m. lapkričio 22 d. kovoje su okupacinėmis lenkų pajėgomis (kavalerija) Troškūnuose žuvo šauliai Jonas Budrevičius (1900–1920), Petras Liktoras (1903–1920), Antanas Miškeliūnas (1901–1920), Petras Tunkevičius (1902–1920), Antanas Žarskus (1895–1920). 1941 m. įkurta biblioteka.
Po karo, Sovietų okupacijos metu Troškūnų apylinkėse veikė Algimanto apygardos Šarūno rinktinės partizanai.
1956 m. gruodžio 28 d. Troškūnai gavo miesto teises. Sovietmečiu veikė Troškūnų profesinė technikos mokykla.
2003 m. patvirtintas Troškūnų herbas.
Gyventojai
thumb|[[Troškūnų bažnyčia]]
Tarmė
Priklauso aukštaitiškai tarmei, rytų patarmei, anykštietiškai šnektai.
Matjaž Smodiš
Matjažas Smodišas (g. 1979 m. gruodžio 13 d. Trbovljeje) – Slovėnijos krepšininkas.
2011 m. rugpjūčio 18 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Zagrebo "KK Cedevita" klubu.
CONCACAF Čempionų lyga
CONCACAF Čempionų lyga (angl. CONCACAF Champions League) – tai kasmetinės tarptautinės CONCACAF futbolo klubų varžybos, kuriose dalyvauja Šiaurės Amerikos, Centrinės Amerikos ir Karibų salų stipriausios komandos.
Glazaniškiai
Glazaniškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Piniavos.
CONCACAF Čempionų lyga
Istorija
Po 2006 m. lapkričio CONCACAF komiteto posėdžio buvo nusprestą čempionatą pakeisti. CONCACAF Čempionato taure pervadinti, bei pakeisti formatą į Čempionų lygą.
Kvalifikacija
Šiaurės Amerika
Centrinė Amerika
Jan Karski
Janas Karskis, tikrasis vardas Jan Romuald Kozielewski, slapyvardis – Wojtek (g. 1910 m. balandžio 24 arba birželio 24 d. , m. 2000 m. liepos 13 d. ) – Lenkijos ir JAV pilietis, Izraelio garbės pilietis, teisininkas ir diplomatas, istorikas, Džordžtauno universiteto dėstytojas ir profesorius. Lenkijos Užsienio reikalų ministerijos Personalinio biuro direktoriaus sekretorius. Nuo 1939 m. dalyvauja konspiracijoje, tampa Lenkijos pogrindinės valstybės kurjeriu ir pasiuntiniu (poručiko laipsnis), Holokausto liudininkas. Už savo veiklą buvo apdovanotas aukščiausiais valstybių apdovanojimais: Lenkijos Baltuoju erelio ordinu ir JAV Prezidento laisvės medaliu.
Jaunystė
Buvo auklėjamas katalikų šeimoje, daugiakultūrėje Lodzės aplinkoje (jo šeima gyveno name, kurio daugumą gyventojų sudarė žydai). 1935 m. baigė Lvovo Jono Kazimiero universiteto Teisės ir diplomatijos fakultetą, buvo vienu iš geriausių Voluinės Vladimiro Artilerijos kariūnų mokyklos mokinių. 1939 m. sausį, atlikęs diplomatinę praktiką, buvo įdarbintas Lenkijos Užsienio reikalų ministerijoje.
II pasaulinio karo pradžia
Būdamas 5 raitosios artilerijos diviziono kariu, dalyvavo Rugsėjo kampanijoje. Po TSRS invazijos į Lenkiją pateko į nelaisvę, į sovietų lagerį Kozielščiznoje, tačiau apgaulės būdu jam pavyko patekti į iškeičiamųjų belaisvių tarp Vokietijos ir TRSR sąrašą. 1939 m. lapkritį jis pabėgo iš vokiečių transporto, atvyko į Varšuvą ir pradėjo dalyvauti konspiracinėje veikloje. Nuo 1940 m. sausio mėn. tapo Lenkijos pogrindinės valstybės kurjeriu, kurio pagrindinėmis užduotimis buvo perduoti žinias Lenkijos emigracinei vyriausybei Prancūzijoje. Tų pačių metų birželį Slovakijoje jis pateko į Gestapo rankas. Žiauraus tardymo metu jis nieko neišdavė, tačiau nematydamas jokios išeities ir bijodamas, kad kitų kankinimų gali neištverti, bandė nusižudyti. Galiausiai, nors neteko daug kraujo, buvo atgaivintas. Gestapo pervežė jį į okupuotą Lenkiją. Ginkluotos kovos sąjungos organizuotos akcijos metu Naujajame Sonče jis buvo atmuštas. Vėliau Janas Karskis dalyvavo Armijos Krajovos Centrinio biuro Informacijos ir Propagandos biuro veikloje.
Ataskaita apie Holokaustą
Karskis buvo politiniu kurjeriu ir pasiuntiniu. Pogrindyje buvo žinomas „Witoldo“ slapyvardžiu, tačiau naudojosi ir kitais: „Piasecki“, „Kvasnievski“, „Znamierovski“, „Kruševski“, „Kucharski“. Du kartus, visiškai slapta, buvo Varšuvos gete. Norėdamas surinkti papildomą medžiagą taip pat buvo koncentracijos stovykloje, kurią vėliau identifikavo kaip Vokiečių koncentracijos stovyklą Belžece. Po karo jis prisipažino, kad tai buvo tranzitinė Žydų stovykla Izbicoje.
Karskis savo ataskaitą surašė kartu su broliu Marianu Kozielevskiu. Šį faktą patvirtina ataskaitos pirmoji dalis „Asmeniniai ataskaitos teikėjo duomenys“, kuriame jo brolis minimas slapyvardžiu „Kondrad“. Pirmoji ataskaita buvo sukurta jau 1939 m. gruodį Lenkijos pogrindinės valstybės įsakymu. Joje buvo aprašomas žydų bendruomenės likimas vokiečių ir sovietų okupacijos metu. Šią ataskaitą per reikalų patikėtinį jau pirmosiomis 1940 m. dienomis gavo emigracinės valstybės atstovai. Antroji ataskaita Sąjungininkams bei emigracinei valstybei buvo paruošta 1941–1942 m. sandūroje.
1942 m. rudenį Cyryl Ratajski, Vyriausybės delegatas šaliai, patikėjo Karskiui misiją premjerui Vladyslavui Sikorskiui bei savo atstovams Londone. Tai buvo svarbiausia jo gyvenimo užduotis, kurios metu jis, kaip gyvas liudininkas, pasakojo apie žydų išnaikinimą. Jis taip pat perdavė informaciją apie okupuojamos Lenkijos pogrindinės valstybės struktūrą, organizaciją ir funkcionavimą. Generalo Sikorskio vyriausybė nusprendė perduoti „Karskio ataskaitą“ Didžiosios Britanijos ir JAV vyriausybėms su prašymu padėti. Remdamasis Karskio atvežta informacija, mikrofilmais bei liudijimu, Edvardas Račinskis, tuometinis užsienio reikalų ministras emigracijoje, 1942 m. gruodžio 10 d. paruošė ir Sąjungininkams pateikė detalią ataskaitą apie holokaustą.
Janas Karskis JAV susitiko su daugybe įtakingų ir svarbių žmonių. Savo ataskaitą jis pristatinėjo visur, kur tik jam pasisekė patekti: politikų, vyskupų susitikimuose, kalbėjo su žiniasklaidos ar kino pramonės atstovais. Jis išmoko ataskaitą mintinai ir, nenorėdamas „įkyrėti“ klausytojams, sutrumpino ją iki 18 minučių. Niekas nenorėjo juo tikėti, dauguma manė, kad tai tik Lenkijos propaganda. Tačiau šis pasiuntinys nebuvo vienintelis – tokių pasakojimų su laiku daugėjo. 1944 m. Karskis parašė knygą „Slapta valstybė“ (Story od Secret State), greitai tapusia bestseleriu – iš viso buvo parduota apie 360 tūkst. egzempliorių.
Pokario laikai, JAV
220px|thumb|Karskio ir jo žmonos kapas Vašingtone Po karo Karskis pradėjo dirbti Vašingtono Džordžtauno universitete. Čia gavo daktaro, vėliau – politikos mokslų profesoriaus laipsnį. Šioje aukštojoje jis 40 metų dėstė tarptautinius santykius ir komunizmo teoriją. 1970 parašė monografiją Great Powers and Poland (1919–1945), tų pačių metų liepą buvo apdovanotas Armijos Krajovos kryžiumi.
1965 m. vedė 54 metų šokėją ir choreografę Polą Nirenską, lenkų žydę. Gyveno susituokę iki jos tragiškos mirties 1992 m. Vaikų neturėjo. Paskutiniuosius aštuonerius gyvenimo metus jis praleido su savo drauge drabužių dizainere Kaja Mirecka-Ploss.
Tik 1985 m. Claude Lanzmano filmo Soah dėka pasaulis sužinojo apie Karskio mėginimus sustabdyti Holokaustą. 1982 m. jis gavo Pasaulio teisuolio vardą. 1994 m. gavo Izraelio garbės pilietybę. 1995 m. buvo apdovanotas Lenkijos Baltojo erelio ordinu. Aštuoni JAV ir Lenkijos universitetai suteikė jam garbės daktaro laipsnį. 1998 m., minint Izraelio valstybės sukūrimo 50-ąsias metines, jis buvo nominuotas Nobelio taikos premijai.
Janas Karskis mirė 2000 m. liepos 13 d. Vašingtone ir buvo palaidotas miesto Alyvų kalno kapinėse.
Apdovanojimai ir įamžinimas
Už savo veiklą 1941 ir 1943 m. buvo dukart apdovanotas Virtuti Militari ordinu.
2012 m. gegužės 29 d. jam jau po mirties buvo skirtas JAV Prezidento laisvės medalis.
2014 m. Lenkijoje – tai Jano Karskio metai.
JAV savaitraštis „Newsweek“ pavadino Karskį vienu iš įžymiausių XX a. asmenybių, o jo karo misiją įvardino kaip vieną iš moralinių praėjusio amžiaus civilizacijos gairių.
Karskio suoliukai
Karskio suoliukai – tai šešios Karolio Badynos skulptūros, vaizduojančios Janą Karskį. Jas galima pamatyti Vašingtone (2002), Kelcuose (2005), Niujorke (2007), Lodzėje (2009), Tel Avive (2009) ir Varšuvoje (2013).
Buick Somerset
Buick Somerset buvo kompaktinės klasės automobilis. kurį tarp 1985 ir 1987 metų gamino Buick. Iki tol Buick buvo naudojęs Somerset vardą vienai iš Buick Regal automobilio versijų.
Drang nach Osten
Drang nach Osten – politinė frazė, žinoma nuo nacionalistinių teorijų XIX a. laikų. Kilmė nežinoma. Intelektualų diksusijų metu palaipsniui perėjo į politinę terminologiją ir tapo Vokietijos užsienio politikos sąvoka. XX a. Lenkijos ir TSRS istoriografijoje terminu Drang nach Osten vadintas vokiečių ekspansinis veržimasis į rytus, rytų užkariavimo siekiai.
Komoė
Komoė  – upė Vakarų Afrikoje; Burkina Fase ir Dramblio Kaulo Krante. Prasideda Burkina Faso pietvakariuose, tarp Banforos ir Bobo Diulaso. Teka į pietryčius, kerta Dramblio Kaulo Krantą iš šiaurės į pietus. Teka lygumomis, plynaukštėmis; sudaro slenksčius, krioklius. Įteka į Gvinėjos įlankos Ebrijė lagūną.
Pagrindiniai intakai: Leraba, Iringu, Bajakokorė.
Upės vanduo naudojamas drėkinimui, žemupys laivuojamas. Prie upės įrengtas Komoės nacionalinis parkas.
Atmosferos reiškinių identifikavimas ir matavimai
Meteorologijos stotyse specialiais prietaisais matuojamos kai kurių reiškinių kiekybinės charakteristikos, pavyzdžiui, kritulių kiekis ir intensyvumas, matomumo nuotolis rūke, migloje ir dulkių audroje, vėjo greitis škvalo metu ir kt.
Hidrometeorai
Hidrometeorai – tai atmosferos reiškiniai, susiję su įvairaus būvio (skysto, kristalinio ir mišraus) vandens dalelėmis, krintančiomis iš debesų, susidarančiomis ant įvairių paviršių, plūduriuojančiomis ore arba pakeltomis vėjo.
Pagal susidarymą hidrometeorai skirstomi į keturis pogrupius:
a) krintantys iš debesų (atmosferos krituliai);
b) susidarantys ant objektų ir žemės paviršiaus;
c) plūduriuojantys ore;
d) pakelti vėjo.
Atmosferos krituliai – tai vandens būvio, kristaliniai arba mišrieji hidrometeorai, krintantys iš debesų. Žemės paviršių pasiekia ne visada.
Intensyvumo nustatymas
1 lentelė. Atmosferos kritulių intensyvumo (i) klasės* Rekomenduota "WMO Expert Meeting on Automation of Visaual and Subjective Observations (Trappes/ Paris, France, 14-16 May 1997) and the Working Group on Surface Measurements (Geneva, Switzerland, 27-31 August 2001)".
Atmosferos kritulių kiekio matavimas
Kritulių kiekis matuojamas vandens sluoksnio storiu (mm), kuris susidarytų ant horizontalaus ir vandeniui nelaidaus paviršiaus per tam tikrą laiką (valandą, parą, mėnesį ir kt.).
Kritulių kiekis matuojamas kritulmačiu, lietmačiu, pliuviografu ir automatiniais prietaisais. Kritulių matavimas 200 kvadratinių centimetrų skersmens kritulmačio kibiru:
a) kai kritulių kiekis stiklinėje nesudaro 1/2 padalos -+ 0,1 mm, b) skystųjų kritulių -+ 0,2 mm, c) kietųjų kritulių -+ 0,1 mm;
Kritulių kiekio užrašymo pavyzdys:
Lietmačiu kritulių kiekis matuojamas tomis pačiomis valandomis kaip ir kritulmačiu. Lietmačio stiklinė graduota milimetrais, todėl į žurnalo skiltį "Lietmatis" įrašomas kritulių kiekis be jokių pataisų. Automatinėse meteorologijų stotyse kritulių kiekis matuojamas ir registruojamas dažniausiai kritulmačiais su sūpuokliniu mechanizmu. Jo tikslumas -+1%. Orų detektorius kritulių kiekį ir intensyvumą nustato optiniu metodu. Pliuviografu užregistruoti kritulių kiekio ir intensyvumo duomenys nustatomi apdorojant pliuviogramą (ji keičiama 20 val.).
Atmosferos kritulių rūšies nustatymas
Atmosferos krituliai esti vandens būvio, kietieji ir minkštieji.
Vandens būvio atmosferos krituliai - tai skysti, vandens lašų pavidalo krituliai iš debesų:
Kietieji atmosferos krituliai - tai snaigių, ledo kristalų, krušos ledėkų, sniego grūdų ir granulių pavidalo krituliai iš debesų, žemės paviršių pasiekiantys sušalusio (kristalinio) būvio.
Mišrieji atmosferos krituliai - tai mišraus fazinio būvio (skystieji ir kietieji) krituliai iš debesų.
Vėjo pakelti hidrometeorai, vėjo pakeltos ir pažemio oro sluoksnyje pernešamos sniego dalelės (pustymas ir pūga). Vėjo pakelti hidrometeorai sumažina matomumo nuotolį.
Litometeorai
Litometeorai – tai ore plūduriuojančios arba vėjo pernešamos smulkios, kietos, sausos dūmų, dirvožemio, smėlio arba biologinės kilmės (žiedadulkės, sporos) dalelės. Litometeorai meteorologinėse stotyse registruojami, kai matomumo nuotolis sumažėja iki 6 km ir dar labiau. Identifikuojant litometeorus pirmiausia juos reikia atskirti nuo rūkanos arba rūko. Pablogėjus matomumui dėl litometeorų oras būna gana sausas (santykinis drėgnis < 80%), ant žolės ar lapų nematyti vandens lašelių ar šarmos. Litometeorai, priešingai negu rūkas ar rūkana, niekada nesusidaro po lietaus. Esant abejonei kas susidarė rūkas ar migla, geriausia remtis automatinio orų detektoriaus parodymais.
Elektriniai reiškiniai
Elektriniai reiškiniai – tai Žemės atmosferoje vykstančių elektros reiškinių visuma. Jie identifikuojami pagal optinius ir garso efektus. Susidaro įsielektrinus (įgavus elektros krūvį) oro dalelėms, hidrometeorams ir dulkėms. Atmosferos elektrinę būseną dar lemia oro dalelių jonizacija.
Optiniai reiškiniai
Optiniai reiškiniai susidaro sklindant atmosferoje matomojo diapazono (0,39 - 0,76 mikronų) elektromagnetinėms bangoms. Šių reiškinių susidarymas priklauso nuo atmosferos fizinės būsenos (terminės stratifikacijos, tankio ir drėgnio netolygumų, hidrometeorų ir aerozolių pasiskirstymo), todėl pagal kai kuriuos optinius reiškinius galima tiksliau nustatyti hidrometeorų rūšį, debesų formas ir prognozuoti orus, nes optinių reiškinių pasirodymas yra tam tikrų meteorologinių procesų, vykstančių atmosferoje padarinys. Patys spalvingiausi ir efektyviausi optiniai reiškiniai susidaro Saulės šviesoje. Tačiau tiesioginiai Saulės spinduliai yra labai pavojingi akims. Patariama naudotis tamsiais akiniais, arba tiesiog pasislėpti nuo spindulių.
Kiti reiškiniai
Prie šių atmosferos reiškinių priskiriami škvalas ir viesulas. Tai pavojingi reiškiniai, padarantis žalos miškams pastatams, sodams ir kitoms vietovėms.
Šaltiniai
Bukantis A. 2009. Atmosferos reiškinių stebėjimai. Vilnius: VU leidykla.
Nosferatu. Siaubo simfonija
'''Nosferatu. Siaubo simfonija''' – 1922 metų vokiečių ekspresionisto F. W. Murnau filmas, kuriame vampyro grafo Orloko vaidmenį atliko Max Schreck.
Lietuviškoji enciklopedija
thumb|Lietuviškoji enciklopedija thumb|Viršelis thumb
Iki 1944 m. išleista 9 su puse šios enciklopedijos tomų (iki J raidės). Nors leista kaip visuotinė enciklopedija, labai daug vietos skirta lituanistikai.
Lietuviškoji enciklopedija pasitarnavo kaip Bostono enciklopedijos pirmtakė.
Serbija ir Juodkalnija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
Serbija ir Juodkalnija vaikų Eurovizijos dainų konkurse debiutavo 2005 m. ir dalyvavo tik kartą dėl šalies suirimo.
Dalyvavimas
{|class="sortable wikitable" <TR> <TH>Metai</TH> <TH>Artistas</TH> <TH>Daina</TH> <TH>Vieta</TH> <TH>Taškai</TH> </TR>
<TR> <TD>2005</TD> <TD>Filip Vučić</TD> <TD>Ljubav Pa Fudbal</TD> <TD>13</TD> <TD>29</TD> </TR>
</TABLE>
Brukų tvenkinys
Brukų tvenkinys – tvenkinys, plytintis Kalvarijos savivaldybėje, 5,5 km į pietryčius nuo Kalvarijos, ties Brukų kaimu. Priklauso Šešupės baseinui, telkšo upelyje netoli Kirsnos upės (0,36 km iki žiočių), dešiniajame krante, jo hidrologinis nr. 15050077.
Vandens telkinys užima 7,5 ha plotą, yra ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi, jo ilgis apie 0,7 km, plotis apie 0,14 km. Altitudė 106,8 m. Krantai žemi. Pakrantes supa atviri laukai, ganyklos. Užtvanka šachtinės atmainos. Pasiekiamas vykstant keliu.
Raketų modeliavimas
thumb|right|400px|Raketos variklio schema Raketų modeliavimas yra techninė sporto šaka. Ji prasidėjo 20 amžiaus pradžioje JAV. Aišku, tada ji nebuvo sportas, bet daugiau ginklų gamyba bei tobulinimas. Apie 1940 metus raketų gamyba išsiskyrė į dvi atšakas, kurių viena sporto, o kita karinė. Jų didžiausi skirtumai – naudojamas kuras ir raketų dydis. Raketų modeliavime kuras dažniausiai būna kietas (parakas), ir raketos, saugumo sumetimais, turi masės apribojimą, kuris yra 1 kg. Atrodo masė nedidelė, bet raketos aukštis kartais siekia net 2 metrus. Tai pasiekiama naudojant ypatingai lengvas medžiagas, naudojamas aviacijoje: aviacinę dervą ir stiklo pluoštą.
Varžybos
Raketų modeliuotojai varžosi tarpusavyje įvairiose varžybose. Visų modeliuotojų svajonė laimėti Pasaulio kosminio modeliavimo čempionatą. Čempionas nebūna vienas, jų būna apie 20 dėl klasifikacijų gausos ir dalyvių skirstymo į amžiaus grupes. Taip pat apdovanojamos ir modeliuotojų komandos. Visos varžybos vykdomos pagal tarptautinius varžybų nuostatus, bet susiklosčius ypatingoms aplinkybės varžybų rengėjai gali juos koreguoti. Pasaulinių mastų ir dalyvių gausos susilaukiančios varžybos gali trukti visą savaitę, o Lietuvoje didžiausios varžybos yra Respublikinės kosminių modelių varžybos, kurios vyksta Šeduvos aerodrome ir trunka 2 dienas. Per metus Lietuvoje įvyksta 3 varžybos. Be varžybų modeliuotojai dalyvauja ir įvairiose aviacijai skirtose šventėse.
Klasifikacija
Aukščio modeliai (S1, S2, S5) – tai modeliai, kurių tikslas pakilti į kuo didesnį aukštį. Aukštis priklauso tik nuo modelio kokybės: aerodinaminių savybių, masės.
Išsilaikymo ore modeliai (S3, S4, S6, S8, S9) – tai modeliai, kurių tikslas išsilaikyti ore kuo ilgiau. Varikliui baigus veikti modelis išsiskleidžia stabdymo priemonę: parašiutą, juostelą, rotorių arba sparnus (sklandytuvuose). Sklandytuvuose sparnai gali būti išsiskleidžiandys ir nejudami.
Kopijos (S7, S5) – tai tikrų raketų kopijos sumažintu masteliu. Jos vertinamos 2 etapais. 1 etapas – tai stendinis vertinimas. Jame raketos vertinamos pagal kopijavimo kokybę: detalizaciją, dažymo kokybę, sujungimus ir t. t. 2 etapas – tai skrydžio vertinimas. Jame raketos vertinamos pagal skrydžio kokybę. Papildomi taškai gaunami už pakopų skaičių, variklių skaičių ir spec. efektus.
Varikliai
Varikliai būna cilindro formos. Degimo medžiaga yra tūboje, dažniausiai pagamintoje iš kartono. Į variklio purkštuvą įkišamas degiklis, prijungtas elektros laidais prie akumuliatoriaus ar kito elektros šaltinio. Paleidus per degiklį elektros srovę degiklis užsidega ir uždega pagrindinį paraką. Ugnis pereidama per purkštuvą suteikia raketai keliamąją jėgą. Pasibaigus pagrindiniam parakui variklis nebeturi keliamosios galios, bet raketa vis dar kyla iš inercijos. Tuo metu dirba uždelsimo medžiaga. Raketai sustojus kilti ir pasibaigus uždelsimo medžiagai užsidega dūminis parakas, kuris išmeta stabdymo priemonę iš raketos. Variklio atrama dedama tik galingiems varikliams, kurie dėl savo traukos jėgos gali iššauti kiaurai raketą.
Parkinsono taisyklė
Parkinsono taisyklė – empirinė taisyklė, sakanti, kad bet koks darbas išauga apimtimi, kad galėtų užimti visą jam atlikti duotą laiką.
Taisyklę suformulavo istorikas Sirilas Nortkotas Parkinsonas humoristiniame straipsnyje atspausdintame Jungtinės Karalystės žurnale The Economist 1955 m. ir vėliau išleistame kartu su kitais straipsniais knygoje „Parkinson’s Law: The Pursuit of Progress“ (Londone, Džonas Murėjus, 1958 m.). Parkinsonas savo pamąstymus grindė vadovaudamasis darbo patirtimi Jungtinės Karalystės valstybinėse įstaigose.
Remiantis Parkinsonu, tai atsitinka dėl dviejų priežasčių:
Jis taip pat pastebėjo, kad valdininkų skaičius augo po 5–7 % per metus nepaisant to, kad nesikeitė jų atliekamas darbas ar jo apimtys (jei iš vis darbo buvo).
„Parkinsono taisykle“ taip pat vadinamos visokios taisyklės ir pastebėjimai, gaunami iš pirmosios taisyklės: kompiuterijoje Parkinsono taisyklė suformuluojama taip: „Duomenų kiekis auga, kad užpildytų visą atminties vietą“, arba „Atminties padidėjimas atveria kelią technologijoms, kurios reikalauja daugiau atminties“.
Parkinsono taisyklė dažnai apibendrinama: „Resurso paklausa auga priklausomai nuo jo pasiūlos“. Brainas Treisas kurse „21 milijonierių sėkmės paslaptis“ tai interpretavo: „Išlaidos auga, kad padengtų pajamas“. Toks apibendrinimas atitinka ekonomikoje paklausos ir pasiūlos santykio taisyklę: kuo žemesnė prekių ir paslaugų kaina, tuo didesnė paklausa.
Parkinsonas taip pat pasiūlė taisyklę, kuri lietė administracinių organų efektyvumą. Jis nustatė „nereikalingumo koeficientą“ - narių kiekį, po kurio komitetas tampa neveiksnus. Parkinsonas pasiūlė pusiau humoristinę formulę iš kelių parametrų pagal kurią būtų galima apskaičiuoti nereikalingų narių skaičių.
Kelminis juodvabalis
Kelminis juodvabalis (Uloma culinaris) – juodvabalių (Tenebrionidae) šeimos vabalas. Kūnas 8 - 11,5 mm, rausvai rudas, plikas, blizgantis.
Lervos ir vabalai vystosi po įvairių medžių žieve, trūnijančioje medienoje, senuose kelmuose.
Lietuvoje retas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Kumba
Kumba  – miestas vakarų Kamerūne, Pietvakarių regione, į šiaurės vakarus nuo Dualos. 125,6 tūkst. gyventojų (2001 m.). Tai didžiausias regiono miestas, tačiau jo sostinė yra Buea mieste, nes ten seniau buvo vokiečių administruojamo regiono centras.
Keliai į Mundembą, Bamendą, Lumą, Mutenženę. Geležinkelio linija į Mbangą. Prekyba kakava, aliejinėmis palmėmis, medienos apdirbimo pramonė. Hevėjos plantacijos. Į šiaurės vakarus nuo Kumbos telkšo kraterio ežeras Barombi Mbo.
Forchheimas
Forchheimas {{{de|Forchheim}}) – miestas Vokietijoje, Šiaurės Bavarijoje. Jis kartais vadinamas Vartais į Frankonijos Šveicariją.
Istorija
VIII a. Forchheime pastatyti karališkieji rūmai.
Sudet Kouvola
Istorija
Klubas įkurtas Vypuryje, 1939 m. persikėlęs į Helsinkį, o 1962 m. į Kouvolą.
Forchheimas
Istorija
805 m. miestą pirmą kartą mini Diedenhofener Kapitular, Karolio Didžiojo dokumentas, draudžiantis Forchheimui ir Magdeburgui parduoti ginklus slavams. Po to Forchheime rinkdavosi Reichstagas ir kilmingųjų susirinkimai.
911 m. lapkričio 10 d. Konradas I buvo išrinktas Vokietijos karaliumi. 1007 m. lapkričio 1 d. imperatorius Henrikas II atidavė miestą Bambergo vyskupystei. 1039 m. imperatorius Henrikas III išpirko Forchheimą iš Bambergo vyskupo, bet 1063 m. liepos 13 d. jis grįžo vyskupui, valdžiusiam iki sekuliarizacijos 1802–1803 m.
Imperatoriaus Henriko IV laikais Rudolf von Rheinfelden buvo išrinktas antikaraliumi (Gegenkönig) 1077 m. kovo 15 d.
Tarp 1200 ir 1220 m. Forchheimas gavo miesto statusą ir herbą.
Per Trisdešimtmetį karą Forchheimas nebuvo užimtas dėl įtvirtinimų. Bambergo vyskupas pasislėpė Forchheimo tvirtovėje su katedros lobiu nuo švedų. Jie apgulė miestą kelis kartus 1632–1634 m. Tuo metu miestiečiai gavo pravardę Mauerscheißer (Sienų šikikai), nes jie tuštinosi per sieną, norėdami švedams parodyti, kad Forchheime dar yra maisto.
1802 m. Forchheimą užėmė Bavarijos kariai. 1889 m. miestas tapo nepriklausomu, su daline savivalda iki 1972 m., kai buvo sujungtas su vietiniu rajonu.
Vietinė legenda teigia, kad mieste gimė Poncijus Pilotas.
Irbis
Irbis, arba snieginis leopardas (Panthera uncia) – katinių (Felidae) šeimos, didžiųjų kačių (Pantherinae) pošeimio, panterų (Panthera) genties plėšrus žinduolis.
thumb|left|200px|Irbis thumb|left|200px|Irbis thumb|left|200px|Irbio [[iltiniai dantys]] thumb|left|200px|Irbio jaunikliai thumb|left|200px|Irbio gyvenamas biotopas
Paplitimas
Gyvena Vidurinės Azijos nuo 500 metrų iki 5800 metrų aukščio aukštikalnėse, bet dažniausiai aptinkami nuo 3000 m iki 5000 metrų aukštyje ar aukščiau. Mėgsta uolas, spygliuočių miškus, krūmynus. Tibeto ir Mongolijos plynaukštėse gyvenantys laikosi prie skardžių, stačių šlaitų, uolėnų atodangų, mėgsta raižytą kraštovaizdį.
Irbių populiacijos stabilumui didžiausias pavojus yra brakonieriavimas, bei odos ir kūno dalių prekyba.
Įrašytas į Tarptautinę raudonąją knygą.
Apibūdinimas
Irbiai tvirto kūno sūdėjimo, trumpokomis kojomis. Kūno ilgis nuo galvos neįskaitant uodegos 75-150 cm, aukštis iki pečių 56 cm, uodega labai ilga, 80-105 cm, kūno masė 22–54 kg, stambiausi patinai iki 75 kg. Kailis šviesiai pilkas, beveik baltas, su tamsiomis žiedo pavidalo dėmėmis. Pilvas balsvas. Storas tankus kailis, kurio plaukai 5-12 cm ilgio, irbį saugo nuo šalčio, o jo raštas padeda užsimaskuoti tarp uolų ir sniegynų. Iltiniai dantys 28,6 mm ilgio ir yra labiau laibesni, nei kitų panteros genties rūšių iltiniai dantys.
Volta Redonda
Volta Redonda  – miestas pietryčių Brazilijoje, Rio de Žaneiro valstijoje, Pietų Paraibos slėnyje, 130 km į vakarus nuo Rio de Žaneiro. Pro miestą eina Rio de Žaneiro–San Paulo geležinkelis ir automagistralė. Mieste veikia didžiausias Lotynų Amerikoje plieno gamybos kombinatas („Companhia Siderúrgica Nacional“), kuriam tiekiama geležies rūda iš Itabiros, o akmens anglys – iš Santa Katarinos). Taip pat chemijos pramonė.
Irbis
Apibūdinimas
Irbių kūno dalių požymiai parodo, kad jie gerai adaptavosi gyventi šaltoje ir kalnuotoje aplinkoje. Jų apvalios, nedidelės ausys padeda daug neprarasti kūno temperatūros. Jo plačios kojų letenos prisitaikę vaikščioti per gilų sniegą, o jų apačioje esantis kailiukas padeda išlaikyti stabilumą ant stačių kalnų šlaitų, bei neprarasti normalios kūno temperatūros. Labai ilga uodega, padeda išlaikyti kūno balansą bėgant uolėtoje aplinkoje. Uodega labai stora, dėl susikaupusių riebalų, ir apaugusi labai tankiu kailiuku, kas padeda irbiui užmigus ja pasinaudoti kaip apklotu apsaugant veidą.
Volta Redonda
Istorija
Gyventojai vietovėje kūrėsi nuo XIX a. Plieno kombinatas pastatytas 1941 m., o 1954 m. Volta Redonda gavo miesto statusą.
Irbis
Gyvensena
Gyvena pavieniui, išskyrus poravimosi laikotarpį. Patelės subręsta 2-3 metų amžiaus. Poruojasi vasario-kovo mėnesiais. Nėštumas trunka 90-100 dienų. Uolos urve ar siaurame jos plyšyje, išklotame jos kailio plaukeliais, patelei gimsta dažniausiai 3-5, 320-567 g jaunikliai. Tuometu jie būna silpni ir akli, bet jau su susiformavusiu tankiu kailiuku. Maždaug po septynių dienų prasimerkia, o vaikštinėti pradeda penktą savaitę. Nuo dešimtos savaitės visiškai guvūs. Guolį palieka būdami 2-4 mėnesių amžiaus, bet dar 18–22 mėnesius pasilieka su motina, kol tampa visiškai nepriklausomi.
Mityba
Medžioja įvairius žinduolius, dažniausiai prietemoje, o medžiojamų gyvūnų rūšys įvairios priklausomai nuo regiono ir metų laikų.
Medžioja melsvuosius avinus (Pseudois nayaur), himalajinius tarus, kalninius avinus, bezoarinius ožius, kalnų ožius, sraigtaragius ožius bei naminius gyvulius.
Taksonomija
Anksčiau buvo priskirtas atskirai Uncia genčiai, bet remiantis genetiniais tyrimais, nuo 2008 m. irbis (Panthera uncia) priskirtas panterų (Panthera) genčiai. Genetiškai artimiausi tigrams. Nepaisant tai, jo klasifikacija didžiųjų kačių (Pantherinae) pošeimyje iki šiol išliko diskutuotina, priklausomai nuo jį tyrinėjančių specialistų.
Remiantis morfologiškais skirtumais, buvo apibūdinti du porūšiai, bet oficialiai niekur nepatvirtinta.
Armališkių piliakalnis
Armališkių piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A903, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1332) – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Sudeikių seniūnija. Pasiekiamas iš Bikūnų centro pasukus į kairę vakarų kryptimi, pro antrąjį Bikūnų piliakalnį pavažiavus lauko keliu 2 km Satarėčiaus link, yra 100 m į kairę, keliui pradėjus leistis į slėnį.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Kalvą iš pietų juosia pelkėtas slėnis, iš kitų pusių nedidelės daubos jį skiria nuo kitų kalvų. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 22x14 m dydžio. Vakariniame šlaite yra 40 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 4-5 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės vakarų šlaite auga pušų guotas. Šiaurinėje ir pietinėje papėdėse, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos.
Trigubas kryžius
Trigubas kryžius – 1966 m. sukurtas karinis biografinis filmas apie britą Eddie Chapmaną, kurį Antrojo pasaulinio karo metais naciai laikė savo agentu, nors pastarasis iš tiesų šnipinėjo Britanijai.
Turinys
Seifų įsilaužėlis Edis Čapmanas, besidarbuodamas Prancūzijoje patenka į policijos, o po 8 mėnesių prasidėjus karui – ir į nacių rankas. Apklausiamas jis pasisiūlo tapti šnipu, tačiau vokiečiai skeptiškai vertina perbėgėlio motyvus. Vis dėlto baronas fon Griugenas nusprendžia patikėti Edžiu ir pradeda jo apmokymus. Po ilgų treniruočių ir bandymų jam patikima užduotis surengti diversiją Britanijos ginklų gamykloje.
Naktį nusileidęs parašiutu gimtinėje, Edis susisiekia su Britų slaptosiomis tarnybomis ir papasakoja apie savo misiją. Pradžioje britai juo netiki, tačiau galiausiai sutinka surizikuoti. Edis atlieka savo misiją (sprogdinimą gamykloje) ir grįžta į Vokietiją, tačiau čia randa pasikeitusią situaciją: jo užtarėjas baronas fon Griugenas išsiųstas į frontą, o visus jo reikalus perėmė pulkininkas Štainhageris, įtariantis Edį bendradarbiaujant su britais...
Auksinės Smiltys
Auksinės Smiltys  – kurortinis miestelis vakarų Bulgarijoje, Juodosios jūros pakrantėje, netoli Auksinių Smilčių nacionalinio parko. Priklauso Varnos savivaldybei. Nuo Varnos centro, nutolęs 17 km į šiaurę.
Kurorto statyba prasidėjo 1957 m. Po dviejų dešimtmečių tapo modernus, turistams pritaikytas miestelis; su daugybe viešbučių, restoranų, naktinių klubų, kazino, atrakcionų, prekybos centrų, sporto kompleksų, vandens parkų ir kt.
Kolos pusiasalis
Pusiasalio klimatas dėl šiltosios Šiaurės Atlanto srovės įtakos pakankamai švelnus. Vidutinė sausio temperatūra nuo -8 °C šiaurėje iki -13 °C centre, liepos – atitinkamai 8 ir 14 °C. Daug trumpų, bet vandeningų slenkstėtų upių (Ponojus, Varzuga, Niva, Umba, Tuloma, Voronia) ir ežerų (Imandra, Umbo ežeras, Lovo ežeras). Šiaurėje – samanų tundra, piečiau – miškatundrė ir taiga (pušys, eglės, beržai). Gamta saugoma Kandalakšos ir Laplandijos rezervatuose.
Zabieliškis
Zabieliškis – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietus nuo Kėdainių centro, Pramonės rajono pakraštyje, nuo miesto atskirtas geležinkelio atšaka. Šalia kaimo įkurti buitinių atliekų ir lignino sąvartynai, iškilę AB „Lifosa“ fosfogipso kalnai. Kėdainių miestui priklausančioje Zabieliškio dalyje išlikęs dvaro parkas, Zabieliškio tvenkinys, keli pastatai.
Istorija
XIX a. pab. Zabieliškyje buvo dvarininkų Stomų valda, įėjusi į Šėtos valsčių.
Žymūs žmonės
thumb|left|250px|Dvaro parkas ir pastatas
Pupėnai (Kėdainiai)
Pupėnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Rukų. Buvo įsikūręs prie kelio Krakės-Gudžiūnai, Antušavos miško pakraštyje. Dabar plyti dirbami laukai. Kaimui atminti prie kelio pastatytas akmuo su paminkliniu užrašu.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. Pupėnų viensėdis pervadintas kaimu.
Žalnerauskas
Žalnerauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Žalnerauskienė (ištekėjusi moteris) ir Žalnerauskaitė (mergautinė pavardė).
Ramsas
Ramsas (kitaip – bumas, arba šlapia višta) – Lietuvoje populiarus dviejų–keturių žaidėjų kortų žaidimas.
Dalijimas
Žaidimui naudojama 24 kortų kaladė. Kortų rangų eilė įprastinė: tūzas (vyriausia spalvos korta), karalius, dama, berniukas, dešimtakė ir devynakė.
Dalijantieji keičiasi paeiliui pagal laikrodžio rodyklę. Dalijantysis išmaišytą kaladę duoda perkelti sėdinčiam iš dešinės žaidėjui. Jei žaidime dalyvauja keturi žaidėjai, dalijantysis turi teisę pasižiūrėti į paskutinę kaladės kortą ir, jei ta korta yra devynakė, pareikalauti, kad kaladė būtų perkelta dar kartą.
Kortos žaidėjams dalijamos taip: kiekvienam žaidėjui pagal laikrodžio rodyklę, pradedant žaidėju sėdinčiu dalijančiojo kairėje, duodama viena korta. Tada viena užversta korta padedama stalo viduryje. Dalijama tol, kol kiekvienas žaidėjas turi po penkias, o stalo viduryje padėtos keturios kortos. Paskutinė išdalinta korta (visada atitenka dalijančiam žaidėjui) yra atverčiama ir parodoma visiems žaidėjams – ji nurodo kozirio ženklą. Stalo viduryje esančios kortos vadinamos pirkiniu.
Jei žaidėjų yra mažiau nei keturi, neišdalintos kortos yra atidedamos į šalį ir toje partijoje nenaudojamos. Priimta, kad žaidėjai kortų nežiūri tol, kol neišdalijamos visos kortos ir neatverčiama kozirių ženklą rodanti korta.
Pirkinys
Padalijus kortas, pirmasis, dalijančio žaidėjo kairėje sėdintis, žaidėjas turi teisę pirkti pirkinio kortas. Jei žaidėjas pirkti atsisako, teisė atitenka to žaidėjo kairėje sėdinčiam žaidėjui ir t. t. Perkantysis lygiai keturias nereikalingas kortas padeda užverstas ant stalo ir paima pirkinio kortas, jų taip pat niekam nerodydamas. Jei visi žaidėjai pirkti atsisako, pirkinio kortos yra neliečiamos ir toje partijoje nenaudojamos.
Pirkinį nupirkęs žaidėjas paklausia „Kas nežaidžia?“. Tada pirkti galimybės negavę žaidėjai gali atsisakyti žaisti ant stalo padėdami užverstas kortas ir sakydami „Nežaidžiu.”
Pirkti ar atsisakyti žaisti teisės neturi žaidėjas, kuriam iki pergalės trūksta vieno taško. Pirkimo metu šis žaidėjas yra ignoruojamas ir teisė pirkti yra perduodama nuo jo dešinėje sėdinčio žaidėjo, žaidėjui, sėdinčiam jo kairėje.
Jei pasiduoda visi žaidėjai ir žaisti lieka tik kortas pirkęs žaidėjas, jis laimi partiją ir gauna penkis kirčius.