cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Minčios pilkapynas
Pilkapynai
Minčios III pilkapynas yra apie 1,8 km į vakarus nuo kaimo, apie 0,35 km į pietryčius nuo Daglėjaus ežero pietryčių kranto. Yra 29 pilkapiai. Jų sampilai 7–14 m skersmens, 0,4–2,5 m aukščio, dalį sampilų juosia duobės, grioviai. Apardyti, 1985 m. tyrė Lietuvos istorijos etnografijos muziejus (vadovė Bronė Tautavičienė). Ištirti 5 pilkapiai, viename rasta sudegusių kaulų liekanų. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Teresė Dambrauskaitė
Teresė Dambrauskaitė (g. 1932 m. sausio 7 d. Slanime, Antrojoje Lenkijos Respublikoje) – Lietuvos kultūros istorikė.
Biografija
1958 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. Nuo 1959 m. dirbo Mokslinėje restauracinėje gamybinėje dirbtuvėje, nuo 1969 m. Paminklų konservavimo institute (nuo 1988 m. Paminklų restauravimo projektavimo institutas) istorinių tyrimų skyriuje.
Parengė Vilniaus Augustinų, Bazilijonų, Pranciškonų, Bonifratrų, Vizitiečių vienuolynų, Alumnato, Bžostovskiu rūmų (Universiteto g.) istorines apybraižas, Vilniaus Aukštutinės pilies, Visų šventųjų ir Šv. Jonų bažnyčių, Filharmonijos, Pacų rūmų (Šv. Jono g.), Siesikų rūmų istorinių tyrimų ataskaitas. Tyrė Vilniaus amatų cechų namų lokalizaciją, Vokiečių g. bulvaro vietoje buvusį užstatymą, daugumą senamiesčio kvartalų.
Būdos
Būdomis vadinami kaimai:
Adolfas Tautavičius
Adolfas Tautavičius (1925 m. rugsėjo 9 d. Judrėnai, buv. Telšių valsčius – 2006 m. rugpjūčio 10 d. Vilnius) – Lietuvos archeologas.
Biografija
Gimė vidutinių valstiečių Zenono ir Stanislavos Tautavičių šeimoje. 1944 m. baigė Telšių gimnaziją. Neilgai mokytojavęs Gegrėnuose ir Alsėdžiuose 1945 m. įstojo į Vilniaus universiteto Istorijos – filologijos fakultetą. Jį su pagyrimu baigė 1950 m. ir įgijo istoriko kvalifikaciją.
Jau studijų metais pradėjo dirbti Vilniaus etnografijos muziejuje, nuo 1947 m. Lietuvos istorijos instituto Istorijos muziejaus konservatorius, restauratorius, dirbtuvių vedėjas. Darbas muziejuje bei dalyvavimas pirmose pokario metų žvalgomosiose ekspedicijose padėjo formuotis jo, kaip mokslininko interesų ratui. Nuo 1950 m. jis studijavo Istorijos instituto aspirantūroje (vadovas prof. Konstantinas Jablonskis). 1954 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją „Rytų Lietuva m. e. pirmame tūkstantmetyje“.
Palaidotas Saltoniškių kapinėse, Vilniuje.
Mokslinė veikla
Pokario metais buvo tyrinėta nemažai pilkapynų Rytų, Pietryčių Lietuvoje ir palei būsimąsias Kauno marias. Tačiau pilkapių, kad ir vieno garsiausių Vidurio Europoje Taurapilio pilkapyno (1970 m.), tyrinėjimai buvo tik dalis milžiniškų lauko tyrimų darbų, kuriems vadovavo A. Tautavičius. 1955 m. jis pradėjo bene svarbiausius tyrinėjimus pačioje Vilniaus širdyje, Žemutinės pilies teritorijoje. Per septynis sezonus tarp Naujojo arsenalo ir Pilies kalno buvo atkastas iki tol nežinomas medinis Vilnius, gatvių grindiniai, Šv. Onos ir Barboros bažnyčios pamatai, kapai šventoriuje. Šių tyrimų pagrindu buvo parengta pirmoji Lietuvoje studija, skirta koklininkystei, kartu su kitais autoriais parašytas Vilniaus miesto istorijos I tomas (1968 m.). Už jį autoriai pelnė Respublikinę premiją.
Darbas Žemutinės pilies teritorijoje pareikalavo didžiulių organizacinių sugebėjimų, gilaus archeologinės istoriografijos bei istorinių šaltinių išmanymo. Tai labai pravertė vėliau kasinėjant tokius viduramžių archeologijos objektus kaip Vilniaus pilis (1964 m.), Trakų pusiasalio pilis (1962 m.–1964 m.), Klaipėdos pilis (1968 m.). Ankstesniam Archeologijos sektoriaus vedėjui Pranui Kulikauskui perėjus dirbti į Vilniaus universitetą, A. Tautavičius ėjo sektoriaus, nuo 1980 m. skyriaus vedėjo pareigas, į kurias buvo keliskart perrenkamas. Vadovaudamas skyriui įgyvendino tokius projektus kaip keturtomio „Lietuvos TSR archeologijos atlaso“ (1974 m.–1978 m.) leidimas. Jis inicijavo autorinių atskirų epochų Lietuvos archeologijos monografijų rašymą. Viena jų, „Vidurinis geležies amžius Lietuvoje V–IX a.)“ – priklauso jo plunksnai.
1966 m. pradėjo leisti informacinį leidinį apie visus naujausius tyrinėjimus Lietuvoje ir buvo net 13 knygų atsakingasis redaktorius. Šis leidinys pateikia operatyvią informaciją apie visus naujausius tyrinėjimus ir mūsų dienomis. Paminėtini A. Tautavičiaus darbai žurnalų „Kraštotyra“ (1966–1975), „Muziejai ir paminklai“, „Kultūros paminklai“ redakcijose bei intensyvus darbas rengiant ir redaguojant lietuviškas enciklopedijas.
Nuo 1951 m. skaitė paskaitas ir Vilniaus universitete. A. Tautavičius ne tik sugebėdavo įdomiai, su subtiliu humoru, gyvai perteikti medžiagą, bet ir visų pirma skatino studentus mąstyti, ieškoti, dirbti. Nuo 1988 m. Pilių tyrimo centro „Lietuvos pilys“ vienas įkūrėjų ir tam tikra prasme Kernavės kultūrinio rezervato krikštatėvis. Didžiulis mokslininko autoritetas padėjo 1986 m., kai, pradėjus melioracijos darbus Pajautos slėnyje Kernavėje, buvo surastos viduramžių miesto liekanos. Jo dėka ardymą pavyko sustabdyti ir pradėti kompleksinius Kernavės piliakalnių tyrimus.
Tik laisvoje Lietuvoje galėjo išvysti šviesą ir paskutinis, svarbiausias A. Tautavičiaus darbas, kuriam medžiagą jis rinko nuo pirmųjų studijų metų. 2000 m. išleista „Lietuvos archeologijos bibliografija“, apimanti 1782 m.–1998 m., kurioje daugiau kaip 17 000 bibliografinių pozicijų, - paminklas  Adolfo Tautavičiaus asmenybei.
Skystis
thumb|Skysčio dalelių modelis Skystis – viena iš medžiagos agregatinių būsenų (tarpinė tarp kietosios ir dujinės). Skysčiai yra takūs, jų formą įprastinėmis sąlygomis nulemia indo forma. Skysčio molekulės neturi fiksuotos padėties – jos laisvai juda visame tūryje, susidurdamos viena su kita ir keisdamos trajektorijas. Skirtingai nei dujų molekulės, galinčios greitai išsisklaidyti aplinkoje, skysčio molekulės traukia viena kitą, todėl jų pabėgimo į aplinką galimybės yra ribotos.
Skystosios būsenos medžiaga būna tik tam tikrame slėgyje ir temperatūroje. Aukščiausia temperatūra, iki kurios dar gali egzistuoti skystis tam tikrame slėgyje, vadinama kritine temperatūra, o atitinkamas slėgis – kritiniu slėgiu.
Skirstymas
Pagal cheminę sudėtį skysčiai skirstomi į grynuosius ir mišinius (sudarytus iš kelių grynųjų). Pagal fizikines savybes skysčiai skirstomi į paprastuosius, skystuosius kristalus, kvantinius skysčius.
Skysčio slėgis
Skysčio slėgis yra jo molekulių kinetinės energijos pasekmė. Jis apibrėžiamas kaip jėga, tenkanti ploto vienetui. Skysčio slėgis gali atsirasti dėl gravitacijos, judėjimo su pagreičiu ar buvimo uždarame inde, kuomet molekulių traukos jėgos nekompensuoja jų kinetinės energijos.
Skysčio, esančio gravitaciniame lauke, slėgį tam tikrame gylyje aprašo lygtis kur
Paviršiaus įtempimas
Skysčio paviršius elgiasi kaip elastinga plėvelė. Dėl jos savybių lašai ir burbulai turi taisyklingą formą. Paviršiaus įtempimu aiškinamas kapiliarumas – skysčių savybė kilti labai plonais vamzdeliais arba indo sienelėmis.
Sodriai raudona
Sodriai raudona – 1975 m. režisieriaus Dario Argento sukurtas giallo filmas.
Haiano kalnagūbris
thumb|right|240px|Haiano kalnagūbrio apylinkės Haiano kalnagūbris  – kalnų grandinė Taivano salos rytinėje pakrantėje, sudaranti pasienio ruožą tarp Hualiano ir Taitungo apskričių. Pakrantės kalnų kalnagūbris susidarė prieš daugiau kaip 400 mln. metų, susidūrus Filipinų jūros ir Eurazijos plokštėms. Geologinis darinys sudarytas iš minkštų nuosėdų, kurios nėra atsparios įvairių rūšių erozijai.
Aušrinė (Vilnius)
Aušrinė – jaunimo visuomeninis-kultūrinis žurnalas, leistas 1989–1990 m. Vilniuje.
Japoninis žvaigždanyžis
Japoninis žvaigždanyžis (Illicium anisatum). Labai nuodingas, todėl netinka maistui, tačiau Japonijoje naudojamas kaip smilkalinis augalas. Yra buvę atvejų, kai žmonės, gėrę japoninio žvaigždanyžio arbatos, susirgo, patyrė rimtų neurologinių pažeidimų, pvz., patyrė traukulius. thumb|left|250px|Japoninis žvaigždanyžis I. anisatum yra kilęs Japonijoje. Jis panašus į I. verum, bet jo vaisiai yra mažesni ir silpnesnio kvapo, kuris, sakoma, panašesnis į kardamoną, o ne anyžį. Nors dėl nuodingumo šis augalas negali būti naudojamas kaip vidiniai vaistai, tačiau naudojamas gydyti kai kurioms odos ligoms tradicinėje kinų medicinoje. Japoninio žvaigždanyžio sudėtyje yra anisatino, šikimino ir sikimitoksino, kuris sukelia rimtą inkstų, šlapimo trakto ir virškinimo organų uždegimą. Kiti šioje nuodingoje žvaigždanyžių rūšyje esantys toksiniai junginiai yra safrolas ir eugenolis. Kadangi jų nėra tikrajame žvaigždanyžyje, juos naudoja japoniniam žvaigždanyžiui ar juo užterštiems gaminiams atpažinti.
Aušrinė (Vilnius)
Istorija
Iki 1989 m. Nr. 3 ėjo kaip Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio savaitraščio „Atgimimas“ priedas jaunimui. Išleista 18 numerių. Dėl lėšų stygiaus leidyba nutrūko. Tiražas 1989 m. – 30 000 egz., 1990 m. – 13 000 egz.
Japoninis žvaigždanyžis
Tiriant iš orasausio japoninio žvaigždanyžio hidrodistiliacijos gaunamą eterinį aliejų buvo identifikuoti 52 komponentai. Pagrindinis buvo cineolas, kitaip eukaliptolas (21,8 %).
Spėjama, kad anisatinas ir jo dariniai veikia kaip stiprūs GABA antagonistai.
Džiovintą ar kitaip apdorotą japoninio ir tikrojo žvaigžanyžių žaliavą neina atskirti dėl šių augalų morfologinio panašumo.
Laimučiai
Laimučiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Klovainių, prie Mažupės.
Japoninis žvaigždanyžis
Buvo atvejų, kai gamintojai atšaukė produktus su tikruoju žvaigždanyžiu, nes pasirodė, kad jie užteršti japoniniu žvaigždanyžiu. Užregistruoti atvejai, kai buvo hospitalizuoti žmonės, kurie į vidų suvartojo pernelyg daug produktų su tikruoju žvaigždanyžiu ar nedidelius kiekius tokio produkto, bet užterštus japoniniu žvaigždanyžiu.
Haiano kalnagūbris
Kalnagūbrio apylinkėse yra keletas baseinų, iš kurių didžiausias yra Taijuano baseinas.
Vaalo
Vaalo (volofų kalba: Waalo, pr. Oualo) - Afrikos valstybė, XIII-XIX a. egzistavusi Senegalo upės žemupyje, dab. Senegalo ir Mauritanijos teritorijoje, sukurta volofų tautos. Jos valdovai tituluoti brak.
Istorija
thumb|200px|left|Vaalo valstybės vieta [[Džolofas|Džolofo konfederacijoje]] Vaalo buvo pirmoji istorijoje volofų tautos valstybė, įkurta XIII a., susiformavusi byrant Tekrūro imperijai. Po to ji ilgą laiką buvo Malio imperijos vasalė. Iš šios valstybės kilęs žmogus vėliau įkūrė Džolofą.
Iškilus Džolofui, Vaalo tapo viena iš Džolofo konfederacijos sudėtinių dalių, išlaikiusi savo savivaldą ir valdyta.
Pirmoji Vaalo sostinė buvo Guribelis šiauriniame Senegalo krante (dab. Mauritanijoje), vėliau perkelta į Ndiangue pietiniame, o trečiąja sostine tapo Nderas ant Gjerso ežero kranto.
Fizikos ir matematikos institutas
Fizikos ir matematikos institutas (sutr. FMI) – buvęs Lietuvos mokslų akademijos mokslo institutas, įkurtas 1956 m. ir 1977 m. reorganizuotas į Fizikos institutą ir Matematikos ir kibernetikos institutą. Pagrindinės mokslinių tyrimų sritys buvo tikimybinė skaičių teorija, teorinė ir eksperimentinė fizika, astronomija.
Vaalo
Istorija
XVI a. prasidėjus Džolofo silpimui, Vaalo iškovojo visišką nepriklausomybę. Ši valstybė ėmė dalyvauti vergų prekyboje. Prancūzai pajūryje įkūrė Sen Lui miestą, per kurį Vaalo pardavinėjo gumiarabiką ir vergus.
Fizikos ir matematikos institutas
Istorija
1956 m. spalio 1 d. buvo reorganizuotas Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir technikos institutas (kartu su LMA įkurtas 1941 m. kaip Technikos institutas, reorganizuotas 1952 m.) ir padalintas į tris naujus, iš kurių vienas buvo Fizikos ir matematikos institutas. Šio instituto steigimo iniciatoriai buvo Adolfas Jucys (paskirtas jo direktoriumi), Povilas Brazdžiūnas, o pradžioje sudarė trys padaliniai: Matematikos sektorius (vadovas Jonas Kubilius), Teorinės fizikos sektorius (vadovas Adolfas Jucys), Puslaidininkių laboratorija (vadovas Povilas Brazdžiūnas).
1961 m. pradėtas leisti mokslo žurnalas „Lietuvos matematikos rinkinys“.
Vaalo
Istorija
Tačiau ilgainiui valstybė silpo. Senegalo deltoje nuo jos atskilo Bifešė, šiaurėje - Bethio, smulkios karalystės, kurios kovojo su centrine valdžia.
Fizikos ir matematikos institutas
Istorija
1962 m. Adolfo Jucio pastangomis įkurtas skaičiavimo centras. (pradėtas statyti dar 1961 m.), tų pačių metų liepos 14 d. paleista pirmoji Lietuvoje elektroninė skaičiavimo mašina BESM-2M ir veikė iki 1971 m. pavasario. Jos vietoje 1972 m. buvo sumontuota modernesnė BESM-6. Tačiau dar 1968 m. buvo paleista BESM-4. 1976 m. pradėjo veikti antroji BESM-6, o 1992 m. abi BESM-6 buvo išjungtos.
Vaalo
Istorija
1855 m. Vaalo buvo užkariautas prancūzų, Lui Fadherbės ekspedicijos metu. Tai buvo pirmoji prancūzų įgyta teritorija Senegalo žemyne, nuo kurios prasidėjo užkariavimai tolyn į rytus.
Fizikos ir matematikos institutas
Istorija
1967 m., išsiplėtus puslaidininkių fizikos tyrimams, nuo instituto atsiskyrė Puslaidininkių fizikos institutas, o FMI vadovauti ėmė Vytautas Statulevičius.
Vaalo
Kultūra, valdymas
Kaip ir daugumoje volofų valstybių, Vaalo visuomenė buvo griežtai pasidalinusi į kastas. Islamas buvo nominali valstybės religija, tačiau iš tikro jis įsitvirtino tik valstybės egzistavimo saulėlydyje.
Valdovas brakas buvo renkamas iš trijų viešpataujančių giminių. Jis valdė per tarybą.
Fizikos ir matematikos institutas
Istorija
1977 m. sausio 1 d. institutas buvo padalintas į du naujus: Fizikos institutą ir Matematikos ir kibernetikos institutą. Pastarasis 1990 m. pervadinta į Matematikos ir informatikos institutą.
Foo Fighters
„Foo Fighters“ – amerikiečių alternatyviojo roko grupė, susikūrusi 1994 m. Sietle, Vašingtono valstija, JAV, muzikanto Dave Grohl. Grupė pavadinta Antrojo pasaulinio karo terminu „foo fighter“, reiškiančiu bet kokį naikintuvą.
Grupė išgarsėjo pasauliniu mastu savo hitais „This is a Call“, „Everlong“, „Learn to Fly“, „All My Life“, „Times Like These“, „Best of You“ ir „DOA“. Be šešių studijinių albumų, grupė yra išleidusi dainą „The One“, filmo „Orange County“ garso takeliui.
Istorija
Dave Grohl ketverius metus grojo būgnais grupėje „Nirvana“. Tuo metu parašytas savo dainas 1992 m. Dave išleido solinio albumo „Pocketwatch“ (pseudonimu Late) pavidalu.
„Foo Fighters“
„Capitol Records“ prezidentui Gary Gersh, Dave Grohl pristatė profesionalius įrašus, kurių rezultatai vėliau tapo debiutiniu grupės albumu „Foo Fighters“.
Grohl nenorėjo, kad „Foo Fighters“ taptų vieno asmens studijiniu projektu, todėl jis pradėjo formuoti grupę, kuri padėtų parengti albumą. Iš pradžių pagrindiniu kandidatu tapo buvęs Dave kolega Krist Novoselic, bet vėliau buvo nuspręsta, kad pagrindinė grupės sudėtis labai primins „Nirvaną“. Ėmus sklisti gandams, kad iširsta Sietlo emocore grupė „Sunny Day Real Estate“, Grohl pasikvietė „SDRE“ bosistą Nate Mendel ir būgnininką William Goldsmith. Pat Smear, buvęs neoficialusis „Nirvanos“ narys įrašinėjant „In Utero“, buvo pakviestas užpildyti grupę. 1995 m., „Foo Fighters“ pradėjo pirmąsias savo gastroles.
Grupės pirmasis singlas „This is a Call“ buvo išleistas 1995 m. birželį, o jų debiutinis albumas, pavadintas grupės vardu, išleistas gegužę. „I‘ll Stick Around“ ir „Big Me“ vėliau buvo išleisti kaip singlai.
„The Colour and the Shape“
Po 1996 m. pavasarį vykusio turo, pilnos sudėties „Foo Fighters“ grupė grįžo į Sietlo studiją, su prodiuseriu Gil Norton, įrašinėti antrojo grupės albumo. Konfliktai tarp Grohl ir Goldsmith paskatino William Goldsmith palikti grupę. „Foo Fighters“ persikėlė į Los Andželą ir beveik pilnai įrašė albumą. Albumas „The Colour and the Shape“ išleistas 1997 m. gegužės 20 d. Grupei reikėjo būgnininko, todėl Grohl susisiekė su Alanis Morissette turų būgnininkų Taylor Hawkins. Taylor debiutas grupėje įvyko naujojo albumo išleidimo metu. 1997 m. rugsėjį, MTV Video Music Awards metu, Pat Smear paskelbė apie savo pasitraukimą iš grupės ir pristatė naująjį narį, pakeisiantį jį, buvusios Dave Grohl grupės „Scream“ narį Franz Stahl. Prieš pradedant įrašinėti trečiąjį grupės albumą „There is Nothing Left to Lose“, Stahl paliko grupę nurodydamas priežastį – kūrybinius skirtumus. Grupė naujuoju nariu pasirinko Chris Shiflett, kuris anksčiau buvo pasirodęs su grupėmis „22 Jacks“ ir „No Use for a Name“. Shiflett iš pradžių prisidėjo prie grupės kaip turų gitaristas, bet įgijo „teisėto nario“ statusą po ketvirtojo „Foo Fighters“ albumo įrašymo.
„There is Nothing Left to Lose“
Viena garsiausių akimirkų grupės istorijoje įvyko 2000 m. vasarį, kai populiarios Amerikos laidos vedėjas Dave Letterman pakvietė „Foo Fighters“ koncertuoti pirmojoje laidoje po Letterman širdies šuntavimo operacijos. Laidoje Letterman pristatė „Foo Fighters“ pasakydamas: „Mano mėgstamiausia grupė gros mano mėgstamiausią dainą.“ „Foo Fighters“ atliko „Everlong“.
2000 m. „Foo Fighters“ užmezgė ryšius su grupe „Queen“. Vėliau tais pačiais metais gitaristas Brian May atliko gitaros partiją antrojoje „Foo Fighters“ perdainuotoje „Pink Floyd“ grupės dainoje „Have a Cigar“, kuri pasirodė filmo „Mission Impossible 2“ garso takelyje. Grohl ir Hawkins buvo pakviesti į „Rock and Roll Hall of Fame“ 2001 m. kovą kartu su „Queen“ atlikti dainą „Tie Your Mother Down“. 2002 m. B. May prisidėjo įrašant „Tired of You“.
„One By One“
2001 m. pabaigoje grupė susirinko įrašyti ketvirtąjį albumą. Po keturių mėnesių įrašinėjimo darbų Los Andžele Grohl padėjo grupei „Queens of the Stone Age“ įrašyti 2002 m. albumą „Songs for Deaf“. Kai „Queens of the Stone Age“ albumas buvo baigtas, Grohl nusprendė grįžti į įrašų studiją ir pakoreguoti kelias dainas. Tiesa pasakius, „Foo Fighters“ iš naujo įrašė beveik visas naujojo albumo dainas. Albumas dienos šviesą išvydo 2002 m. spalį.
„In Your Honor ir Skin and Bones“
2005 m. birželio 14 d. „Foo Fighters“ išleido kitą, dvigubą albumą „In You Honor“. Grohl pasakė, kad išleisti du diskai – vienas sklidinas roko dainų, o antrasis akustinių kūrinių – puikiai pamini dešimtąsias grupės susikūrimo metines.
Naujojo albumo daina „Friend of a Friend“ buvo įrašyta dar 1990 ir 1992 m. pasirodė soliniame Dave Grohl albume „Pocketwatch“. Senoji versija nedaug skiriasi nuo 2005 įrašyto kūrinio, kuriame Grohl akompanuoja sau akustine gitara.
2005 m. birželio 11 d. MTV2 parodė specialią laidą „24 hours of Foo“. Visą dieną buvo rodomi „Foo Fighters“ vaizdo klipai ir gyvi pasirodymai.
2006 m. lapkričio mėn. grupė išleido pirmąjį gyvai atliktą CD „Skin and Bones“. Albume įrašytos tris dienas atliktos dainos pasirodymuose Los Andžele. 2006 m. lapkričio 28 dieną pasirodė „Foo Fighters“ DVD tuo pačiu pavadinimu.
„Echoes, Silence, Patience and Grace“
2007 m. rugsėjo 25 d. išleistas šeštasis „Foo Fighters“ albumas „Echoes, Silence, Patience and Grace“. Pirmasis albumo singlas „The Pretender“ radijo stočių eteriuose pasirodė balandžio pradžioje. Antrasis singlas „Long Road to Ruin“ išleistas 2007 m. gruodį. Singlo video klipą kūrė Jesse Peretz.
Neilgai trukus po įrašinėjimų sesijos grupė dalyvavo Live Earth renginyje Wembley stadione, Londone. Vėliau „Foo Fighters“ koncertavo V Festival 2007. Taip pat netikėtai pasirodė Channel 4 scenoje pasivadinę 606. 2007 m. spalio mėnesį „Foo Fighters“ pradėjo pasaulinio turo gastroles „Echoes, Silence, Patience & Grace“. Grupė surengė koncertus JAV, Europoje, Australijoje, Kanadoje ir Azijoje, taip pat koncertavo Virgin Mobile Festival Baltimorėje rugpjūčio 9 dieną. Grupė užbaigė pasaulinio turo gastroles 2008 m. rugsėjo mėnesį Virgin Festival Toronte, Kanadoje.
2008 m. albumas „Echoes, Silence, Patience & Grace“ buvo nominuotas penkioms Grammy statulėlėms. „Foo Fighters“ išvyko namo su Best Rock Album ir Best Hard Rock Performance apdovanojimais.
2008 m. rugsėjo 17 d. The Chris Moyles Show metu Dave Grohl pranešė, kad grupė daro ilgą pertrauką ir informavo gerbėjus, kad „Foo Fighters“ artimiausiu metu nesiruošia išleisti nieko nauja.
Raudonasis žieduolis
Raudonasis žieduolis (Stictoleptura rubra) ) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas. Dydis 12-18 mm. Kūnas juodas, antsparniai patinų rudai geltoni, patelių – raudoni. Patelių priešnugarėlė raudona, o patinų juoda. Būdingas lytinis dimorfizmas. Patinai mažesni už pateles.
Vabalai aptinkami ant įvairių žiedų, ypač gausūs spygliuočių miškuose. Lietuvoje dažna rūšis.
Eohipas
Eohipas (Hyracotherium) – neporakanopių būriui priskiriamas išnykęs žinduolis. Eohipai gyveno Europoje ir Šiaurės Amerikoje prieš 55 – 50 milijonų metų. Dabar gyvenantys arkliai yra eohipų palikuonys.
Fizinės charakteristikos
thumb|left|200px Dabartinių arklių protėviai buvo nedidukai, maždaug katės dydžio. Eohipo kūno ilgis buvo 60 – 90 cm, aukštis: 30 – 45 cm, svoris: 5 – 15 kg. Skirtingai nuo dabartinių arklių, kurių kiekviena kanopa turi po vieną gerai išsivysčiusį pirštą, eohipai turėjo keturpirštes priekines ir tripirštes galines galūnes, be to, kiekvienas pirštas baigėsi nediduke kanopa. Pirštų sąnariai buvo ilgi, todėl gyvūnai galėjo lengvai vaikščioti ir greitai bėgioti.
Evoliucija
Eohipų suakmenėjusių liekanų iki šiol randama Grenlandijoje, Šiaurės Amerikoje ir Europoje. Pirmoji grandis dabartinių arklių evoliucijoje yra eohipas. Arklinių šeimos protėvis turėjo pailgą laibą galvą ir plonas galūnes – užpakalines tripirštes, o priekines keturpirštes. Kai vientisas senasis žemynas suskilo į skirtingas dalis ir tarp jų įsiterpė Atlanto vandenynas, eohipai buvo padalinti į dvi populiacijas: amerikinę ir europinę. Europietiškoji eohipų šaka mioceno laikotarpiu išsivystė į Hipparion, kurie buvo didesni už savo protėvius ir maitinosi daugiausia medžių lapais. Amerikinė eohipų populiacija evoliucionavo į Protohippus. Šių arklių protėvių visos galūnės buvo tripirštės. Plioceno ir kvartero laikotarpiais gyvenusių arklių kanopos jau buvo vienpirštės, o dantys ilgi ir plačiais paviršiais. Pleistoceno pabaigoje Amerikos arkliai išnyko. Vėliau į šį žemyną jie grįžo, kai juos atgabeno europiečiai.
Radinių istorija
Pirmosios suakmenėjusios eohipo liekanos buvo rastos 1839 m. Kento grafystėje. Jas aptiko zoologas R. Ovenas. Iš pradžių buvo paskelbta, kad eohipai yra kiaulių giminaičiai, nes nei savo dydžiu, nei kaukolės forma, nei dantų sandara šie gyvūnai nebuvo panašūs į arklius. Tik vėliau, kai buvo rastas visas skeletas, mokslininkai nusprendė, kad tai – dabartinių arklių protėvis.
Gyvenamoji aplinka
Sprendžiant iš išlikusių suakmenėjusių augalų liekanų, manoma, kad eohipai laikėsi tropikų miškuose. Prieš daug milijonų metų temperatūra mūsų planetoje buvo daug aukštesnė nei šiandien. Dėl šito klimato smarkiai vešėjo augalai. Tais laikais tropiniai miškai augo dabartinės vidutinio klimato juostos teritorijoje. Nuo priešų šie nedideli arkliukai slėpdavosi miško tankmėje.
Maistas
Arkliai maitinasi žole bei kitais kietais ir pluoštiniais augalais. Evoliucijos eigoje arklių, kaip ir kitų porakanopių, dantys prisitaikė prie tokio maisto, kad jį būtų lengviau apdoroti. Dantų malamasis paviršius padidėjo ir tapo nelygus. Eohipų dantys buvo daug mažesni, gumburiuoti – panašūs į žmonių dantis. Iš dantų sandaros galima spręsti, kad eohipai maitinosi kiek kitokiu maistu nei dabartiniai arkliai: vaisiais, žole, medžių ir krūmų lapais.
Industrinis hiphopas
Industrinis hiphopas – muzikos žanras, jungiantis industrial ir hiphopo žanrų elementus. Manoma, jog žanras atsirado XX. a. 9-tojo dešimtmečio viduryje, tokių muzikantų, kaip Mark Stewart, Bill Laswell ir Adrian Sherwood muzikoje. Industrinis hiphopas neretai dėl savo panašumų yra painiojamas su trip hop bei breakcore žanrais.
Malena Ernman
Sara Magdalena „Malena“ Ernman (g. 1970 m. lapkričio 4 d.) – Švedijos operos dainininkė (mecosopranas). Ernman atstovavo Švedijai 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse Maskvoje, Rusijoje. Ji yra Švedijos karališkosios muzikos akademijos narė.
Haykel Guemamdia
Haikelis Gemamdija (هيكل قمامدية; g. 1981 m. gruodžio 22 d.) – buvęs futbolininkas, Tuniso rinktinės puolėjas.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2005 m. kovo 26 d.
2006 m. pasaulio čempionate pakeitė prieš pat čempionatą susižeidusį Mehdi Meriah.
Būdos (Birštonas)
Būdos – kaimas Birštono savivaldybėje, 2 km nuo Birštono Vienkiemio.
Algirdas Dambrauskas
Algirdas Dambrauskas (g. 1932 m. sausio 8 d. Žemaičiuose, Dotnuvos valsčius) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1964 m. baigęs Krasnojarsko politechnikos institutą jame dėstė. 1983 m. technikos mokslų daktaras. 1984–1991 m. Robototechnikos ir techninės kibernetikos katedros vedėjas, nuo 1984 m. profesorius. Nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, 1991–1996 m. Automatikos katedros vedėjas.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš automatinio valdymo teorijos.
1814 m.
1814 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Aušrinė (Šalčininkai)
,,Aušrinė" – Šalčininkų rajon o Jašiūnų ,,Aušros" vidurinės mokyklos (dabar Jašiūnų ,,Aušros" gimnazija, Jono Sniadeckio g. 8, Jašiūnų mstl., Jašiūnų sen., Šalčininkų r. sav., LT-17249 ) laikraštis, ėjęs 1994- 2000 m. Tiražas 350 - 500 egz. Tai pirmasis Šalčininkų r. laikraštis valstybine kalba (mokyklinės spaudos kategorija), šalies spaudos leidinių konkursų nominantas ir prizininkas. Laikraštyje atspindėtos mokyklos bendruomenės, švietimo aktualijos. Spausdinta moksleivių ir mokytojų informacija, kūryba, nuotraukos. Dalis tiražo eksponuojama mokyklos istorijos muziejuje. Leidinys platintas švietimo ir kultūros įstaigose, išeivijoje. Laikraštį spausdino Valstybinė poligrafinių paslaugų įmonė (Vilnius).
1814 m.
Mirtys
Nedatuota
Aušrinė (Šalčininkai)
Redaktorius Romas Vorevičius.
Giraitė (reikšmės)
Susiję pavadinimai:
Aušrinė (Šalčininkai)
Aušrinė (Aušros deivė, Dangaus deivė, Dangaus karaliūnė, Rytmetėlė, Rytmetinė žvaigždė) lietuvių mitologijoje – Aušrinės žvaigždės (Veneros), grožio deivė.
Gamtosauginių mokyklų programa
Gamtosauginių mokyklų programa – viena iš Aplinkosauginio švietimo fondo programų. Tai aplinkosauginio švietimo, aplinkosauginio valdymo ir sertifikavimo programa, skirta visų tipų mokykloms. Mokyklos už pasiekimus aplinkosaugos srityje apdovanojamos Žaliąja vėliava. 2005 – 2006 mokslo metais šioje programoje dalyvavo maždaug 15000 mokyklų, iš kurių apie 5000 mokyklų buvo apdovanota Žaliąja vėliava. Gamtosauginių mokyklų programa vykdoma 37 pasaulio valstybėse.
Programos tikslai
Šia programa siekiama sudominti ir suvienyti jaunus žmones gamtosauginei veiklai. Jos tikslas – ugdyti moksleivių sąmoningumą aplinkosaugos srityje, atkreipti jaunosios kartos dėmesį į neigiamas ekonominės plėtros pasekmes; derinant klasės, mokyklos ir bendruomenės veiksmus, sukurti aplinkosauginio valdymo sistemą, gerinančią mokyklos ir jos aplinkos padėtį. Ši programa skatina mokinius imtis pagrindinio vaidmens, įgyvendinant praktinius programos reikalavimus. Tokiu būdu Gamtosauginių mokyklų programa į aplinkosauginę veiklą įtraukia ne tik moksleivius, mokytojus, aptarnaujantį mokyklos personalą, bet ir šeimas bei vietinę bendruomenę.
Programos uždaviniai
Programos esmę sudaro 7 elementai, kuriuos turi įgyvendinti kiekviena mokykla, siekianti Žaliosios vėliavos apdovanojimo. Tie elementai, dar vadinami septyniais žingsneliais, yra tokie: įkurti mokyklos gamtosauginį komitetą; atlikti aplinkosauginį auditą mokykloje, parengti ir įgyvendinti veiksmų planą; atlikti veiklos įvertinimą, integruoti gamtosaugą į mokymosi procesą; įtraukti visą mokyklos bendruomenę; sukurti gamtosauginį kodeksą.
Lietuvoje
Lietuvoje Gamtosauginių mokyklų programa pradėta įgyvendinti 2004 metais. Tuomet programoje dalyvavo 12 mokyklų, 10 iš jų buvo apdovanotos Žaliąja vėliava. 2006 metais Lietuvoje Žaliąja vėliava buvo apdovanotos 34 mokyklos. 2006 – 2007 mokslo metais šioje programoje dalyvavo virš 60 Lietuvos mokyklų.
„Gamtosauginių mokyklų programą“ Lietuvoje koordinuoja oficialus tarptautinio Aplinkosauginio švietimo fondo atstovas – visuomeninė organizacija „Lietuvos žaliųjų judėjimas“. Programos įgyvendinimą Lietuvoje prižiūri Nacionalinė Gamtosauginių mokyklų programos taryba, kuri sprendžia, ar mokykla nusipelnė gauti Žaliąją vėliavą, taip pat renka įvairių konkursų laimėtojus.
Royal Dutch Shell
Royal Dutch Shell plc, sutrumpintai Shell – tarptautinė gamtinių dujų bei naftos gavybos bendrovė. Būstinės įsikūrusios Hagoje, Nyderlanduose, ir Londone. Įmonė yra didžiausia naftos bendrovė pasaulyje, taip pat didžiausia pasaulio įmonė, įsikūrusi ne JAV ir ne Kinijoje.
Jos veikla apima visas su naftos ir gamtinių dujų pramonės susijusias sritis, įskaitant naftos ir dujų telkinių ieškojimą, naftos ir dujų perdirbimą, tiekimą ir jų produktų rinkodarą bei energijos gamybą ir jos pardavimą. „Royal Dutch Shell“ bendrovė plėtoja ir atsinaujinančią energetiką, kuri apima biodegalų ir vandenilio kuro gamybą bei saulės ir vėjo energiją. Savo veikla ji vykdo 90 šalyse ir išgauna 3 milijonus naftos barelių per dieną. Jai priklauso stambus „Shell“ kuro gamybos padalinys JAV rinkoje.
Istorija
Įkurta 1907 m. kaip „Royal Dutch/Shell Group“, susijungus dviem konkuruojančioms naftos bendrovėms – Olandijos „Royal Dutch Petroleum Company“ (įkurta 1890 m.) ir Didžiosios Britanijos „The Shell Transport and Trading Company“ (įkurta 1897 m.). XX a. 3-ajame dešimtmetyje tapo didžiausia naftos gavėja pasaulyje, valdė dešimtadalį pasaulio tanklaivių laivyno (vėliau dėl Trečiojo pasaulio valstybėse vykdytos turto nacionalizacijos jos įtaka kiek sumenko). 2005 m. restruktūrizuota ir tapo „Royal Dutch Shell“.
Pykaičiai
Pykaičiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Šiauduvos, tarp Yžnės ir Viksvės upių.
Istorija
1584 m. minimas Pykaičių dvaras.
Ilgagalvis dobilas
Ilgagalvis dobilas (Trifolium rubens) – pupinių (Fabaceae) dobilų (Trifolium) genties augalų rūšis.
Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Ignas Jablonskis
Ignas Jablonskis (1911 m. gegužės 26 d. Budriuose, Mosėdžio vls., Telšių aps., Kauno gub. – 1991 m. gruodžio 6 d. Vilniuje, palaidotas Kretingoje) – Lietuvos inžinierius, kraštotyrininkas, archeologas, muziejininkas, Kretingos rajono garbės pilietis.
Biografija
1936 m. baigęs Kauno aukštesniąją technikos mokyklą dirbo inžinieriumi Rusnėje, Kretingoje. 1945–1949 m. Kretingos kraštotyros muziejaus direktorius.
1972–1987 m. Kretingos ir Skuodo rajonuose tyrė archeologijos paminklus. Iš viso ištyrė 21 paminklą, daugiausia laidojimo vietas. Taip pat tyrinėjo liaudies architektūrą, dalyvavo kultūros paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijos veikloje. Jo pastangomis buvo surasta ir paskelbta valstybės saugomais daugiau kaip 60 archeologijos ir architektūros paminklų.
Paskelbė publikacijų apie XVII a. – XIX a. žemaičių trobas bei pajūrio žvejų ir valstiečių gyvenamuosius namus, jų apdailą, puošybą, kryžius, senovės sukamąsias girnas, puodyninius koklius. Parašė knygą „Budrių kaimas“ (1993 m.). Mirė 1991 m. gruodžio 6 d. Vilniuje, palaidotas Kretingos Senosiose kapinėse.
Kruopių pagrindinė mokykla
Akmenės rajono Kruopių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kruopiuose (Akmenės r. sav.), Papilės g. 14, vykdanti vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190448876. Veikia 1-10 klasės.
Mokyklos filialas Akmenės rajono Kruopių pagrindinės mokyklos Šapnagių pradinio ugdymo skyrius. miniatiūra|250px|left|Senojo valsčiaus pastatas
Istorija
Nuo 1804 m. veikė parapinė, 1870 m. įsteigta valdinė pradinė vienklasė (apie 1909 m. – dviklasė) mokykla, iki 1947 m. pradinė, 1947–1949 m. progimnazija, 1949–1954 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1954 m. Kruopių vidurinė mokykla.
1954 m. mokyklai perduotas buvusio Kruopių valsčiaus pastatas. 1960-1961 m. pastatui pristatytas antras aukštas. Kiek vėliau šalia iškilo pirmasis priestatas, 1978 m. – antrasis priestatas. 2002 m. ant istorinio pastato pakabinta atminimo lenta kovotojams už Lietuvos laisvę (aut. Jonas Jagėla).
Orų valdymas
Orų valdymas – tai sąmoninga veikla, siekiant išvengti žalingo orų poveikio žmonėms ar vertingiems įrenginiams. Apie orų kaitą, kuri pasireiškia kaip nepageidauta žmogaus veiklos pasekmė, rašoma straipsnyje klimato kaita.
Nedidelio masto poveikis orams
Žinant gamtos dėsnius galima išvengti tam tikrų meteorologinių reiškinių nedidelėje teritorijoje, dažniausiai sušvelninat tam tikras orų charakteristikas. Vaisių ir vynuogių auginimo rajonuose šalnų poveikis sušvelninamas paskleidžiant tirštus dūmus, kurie neleidžia greitai išspinduliuoti šilumą nuo žemės paviršiaus. Kovoti su šalnomis padeda ir vandens telkiniai, esantys šalia norimos apsaugoti vietovės.
Stepėse sodinant specialias medžių rūšis galima sudaryti apsaugines miško juostas, kurios sumažina vėjo poveikį išsausinant dirvą. Tuo būdu taip pat padidinamas gruntinio vandens lygis, išsaugoma rasos drėgmė.
Ignas Lapinskas
Ignas Lapinskas (1877 m. birželio 27 d. Bardiškiai, Žeimelio valsčius, dab. Pakruojo raj. – 1935 m. rugsėjo 26 d. ten pat) – Lietuvos knygnešys.
Orų valdymas
Nedidelio masto poveikis orams
Dirbtiniu būdu galima sukelti ir lietų. Šiuo tikslu šaudant specialiomis patrankomis arba iš lėktuvų į esamus debesis įvedami dirbtiniai kondensacijos branduoliai („debesų sėja“). Tai sukelia lašų debesyse padidėjimą ir lietų.
Orų valdymas - tai savaiminis oro keitimas žmogaus sukurtų teršalų. Todėl orai labai staigiai keičiasi, vieną dieną lyja kitą šviečia saulė, o dar kitą sninga. Vienintelis būdas yra saugoti gamtą nuo įvairiausių teršalų.
Lietuvos piliečių sąjunga
Lietuvos piliečių sąjunga gali reikšti:
Petras Lapinskas
Petras Lapinskas (g. 1936 m. balandžio 24 d. Varėnoje) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras, lietuviškos naftos atradėjas.
Biografija
1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967 m. apgynė disertaciją „Pietų Pabaltijo viršutinio ordovito ir apatinio silūro (landoverio) nuogulų litologija ir facijos“, geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.
1970–1989 m. Geologijos instituto Bitumų ir naftos kolektorių laboratorijos vadovas; 1973–2000 m. vyr. mokslo darbuotojas.
Mokslinė veikla
Iškėlė hipotezę, kad Vidurio Lietuvoje yra silūro naftingų rifų; vadovavo jų paieškoms, įvertino pavienių rifų prognozinius geologinius naftos išteklius. Paskelbė straipsnių apie Baltijos silūro stratigrafiją, litologiją, facijas, paleogeografiją, paleotektoniką ir naftingumą. Lietuvos silūro stratigrafinių schemų vienas autorių, paleogeografinių sedimentacijos žemėlapių komplekto (14 žemėlapių) autorius.
Būdos (Pakražantis)
Būdos – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 15 km nuo Pakražančio.
Laistai
Laistai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, už pietinės Klaipėdos miesto ribos, prie Smeltalės upės. Prie miesto prijungta kaimo dalis yra Laistų Sodybos. Stūkso Laistų piliakalnis, aptiktas Laistų kapinynas.
Istorija
Tyrinėjant kapinyną rasta senovės Romos moneta.
Džongsing Sincunas
Džongsing Sincunas (pe̍h-ōe-jī: Tiong-heng Sin-chhun) – administracinė teritorija Nantou mieste, Nantou apskrityje, Taivane (Kinijos Respublikoje). Nuo 1956 m. Džongsing Sincunas yra Taivano provincijos vyriausybės būstinė.
Miestelis išsidėstęs šiauriniame Nantou miesto zonos pakraštyje. Miestelis, kaip nauja provincijos administracijos būstinė, buvo įkurtas ant Hu Šan kalvų, apie 200 akrų apimančioje teritorijoje. Jo išplanavimas buvo paremtas britų miestelių koncepcija. Pastatai statyti eilėmis, teritorija buvo išvagota lietaus drenažo sistemų ir nuotekų kanalais, įrengti platūs kraštovaizdžio parkai, pievelės. Statybų darbai užbaigti 1957 m.
iki 1956 m. Taivano provincijos sostinė buvo Taipėjus. Kinijos Liaudies Respublika nepripažįsta Džongsingo, kuris buvo įkurtas po Kinijos pilietinio karo, kaip naujos sostinės ir sostine tebelaiko Taipėjų.
Bezjė
Bezjė – miestas pietų Prancūzijoje, Langedoko-Rusijono regione, Hero departamente, 12 km nuo Viduržemio jūros. Bezjė oro uostas, automobilių keliai ir geležinkeliai jungia Bezjė su Paryžiumi, Marseliu, Bordo, Barselona. Išplėtota traktorių, chemijos, elektrotechnikos, maisto pramonė, turizmas. Šalia miesto auginami vynmedžiai. Archeologijos, vyno muziejai.
Istorija
Vienas seniausių Prancūzijos teritorijoje miestų. II amžiuje pr. m. e. keltų genties arekomitų centras Betarra. Romėnų laikais tapo veteranų kolonija. Nuo 418 m. – vestgotų centras. Nuo 752 m. frankų valstybės centras. XII a. – Karkasono vikontų rezidencija. XIII a. pradžioje – Katarų tvirtovė. Per kryžiaus žygį prieš albigiečius, 1209 m. miestas buvo sudegintas, o visi gyventojai – išžudyti. 1247 m. prijungtas prie Prancūzijos. Nuo IV a. iki 1802 m. buvo vyskupijos centras.
Architektūra
Išlikę romėnų arenos griuvėsiai, gotikinė Šv. Nazarijaus katedra, romaninė Šv. Jokūbo bažnyčia, viduramžių akmeninis tiltas per Orbo upę. XVIII a. miesto Rotušės rūmai.
Olonkinbienas
Olonkinbienas (Olonkinbyen) – gyvenvietė Norvegijai priklausančioje Jan Majeno saloje. Pavadinta Arkties tyrinėtojo Genadijaus Olonkino garbei. de facto Jan Majeno administracinis centras. Saloje esantys 18 gyventojų aptarnauja orų stebėjimo ir radijo stotis.
1812 m.
1812 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Pykaitaliai
Pykaitaliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Šiauduvos.
Žaliojo rakto programa
Žaliojo rakto programa – viena iš Aplinkosauginio švietimo fondo vykdomų programų. Tai tarptautinė programa, skirta viešbučiams, svečių namams, konferencijų ir poilsio centrams, kempingams, vasarnamiams, restoranams, kaimo turizmo sodyboms.
Programos tikslai ir kriterijai
„Žaliojo rakto“ programa siekiama keisti turizmo organizatorių ir dalyvių elgesį bei skatinti juos rūpintis aplinka. Šios programos nauda turizmo sektoriaus įmonėms – mažesnės išlaidos vandeniui, energijai, atliekų tvarkymui, švaresnė aplinka bei geresnis įvaizdis klientų atžvilgiu.
Šios programos kriterijai vienija tris pagrindines sritis: aplinkosauginio valdymo, komunikacijos ir mokymų bei techninių reikalavimų. Reikalaujama turėti parengtą aplinkosaugos politiką, tikslų bei veiksmų planus, įtraukti svečius bei darbuotojus į aplinkosauginę veiklą. Tam, kad įgyvendintų techninius kriterijus, programos dalyvis turi tvarkyti atliekas, mažinti vandens bei energijos sąnaudas, pasirinkti tinkamas valymo ir plovimo priemones.
Istorija
Įgyvendinus aplinkosauginius reikalavimus, dalyviui vieneriems metams suteikiamas diplomas. Programos dalyviai kasmet iš naujo turi įrodyti, jog atitinka jiems keliamus reikalavimus.
Lietuvoje
Lietuvoje 2003 metais viešbutis „Baltpark“ Vilniuje apdovanotas Žaliojo rakto diplomu. Įgyvendinat programos reikalavimus, viešbutyje buvo paruoštas ir įvykdytas darbuotojų mokymo planas, nustatytos nerūkymo zonos, pakeisti buitinės chemijos, biuro ir buitinio popieriaus tiekėjai, rankšluosčių keitimo kambariuose tvarka, pradėtos naudoti A klasės efektyvumo lemputės, sudarytos sąlygos rūšiuoti atliekas, atsisakyta higienos priemonių, įpakuotų vienkartinėse pakuotėse. 2004 – 2007 metais „Baltpark“ viešbučiai Vilniuje ir Klaipėdoje (dabar jau „Reval Inn Vilnius“ ir „Reval Inn Klaipėda“) bei viešbutis „Reval Hotel Lietuva“ kasmet apdovanoti Žaliojo rakto diplomais. 2007 metais „Žaliojo rakto“ diplomais apdovanotos ir keturios kaimo turizmo sodybos.
Babyshambles
Babyshambles – Anglijos indie roko grupė, įkurta Londone. Grupę įkūrė Pete Doherty, anksčiau koncertavęs garsioje grupėje The Libertines („Ištvirkėliai“) iš kurios vėliau buvo išmestas dėl didėjančio potraukio narkotikams ir nesuvaldomo elgesio.
Kanivo tvenkinys
Kanivo tvenkinys  – didelis tvenkinys centrinėje Ukrainoje, Dniepro upės slėnyje. Telkšo Čerkasų ir Kijevo sričių teritorijose. Ilgis 123 km, plotis iki 8 km.
Susidarė tarp 1972–1978 m. patvenkus Dniepro upę Kanivo HE užtvanka ties Kanivo miestu. Buvo užlieta 20 gyvenviečių.
thumb|left|200px|Tvenkinio žemėlapis
Vystoma pramoninė žvejyba. Greta tvenkinio įsikūręs Kanivas, Chmelnyckio Perejeslavas, Ukrajinka, Ržyščivas, pietiniai Kijevo priemiesčiai.
Rimantas Šiurys
Šeima
Vedęs, turi žmoną Jadvygą.
Aleksandras Kučiūnas
Biografija
Mokydamasis Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, mokėsi skambinti ir pianinu, nuo 1929 m. jau akompanuodavo solistams ir chorui. 1932 m. baigęs gimnaziją, įstojo į Kauno konservatoriją, kur studijavo fortepijoną pas prof. V. Ružinskj. Tuo pat metu studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete.
1940 m. išvyko į Vokietiją ir pradėjo dirbti Dresdeno miesto teatre korepetitoriumi, o vėliau – dirigentu. Dirigavo operas ir operetes. Kartu gilino dirigavimo ir fortepijono žinias pas Dresdeno profesorius K. Stieglerį ir Schautoss-Boniną.
Po Antrojo pasaulinio karo apsigyveno Tūbingene. Kaip koncertmeisteris su solistais koncertavo daugelyje Vokietijos miestų. Vladas Baltrušaitis su lietuvių tremtinių menininkais 1947 m. vasario 25 d. Detmolde pastatė Džoakino Rosini operą „Sevilijos kirpėjas“, o Augsburge – Leo Delibes baletą „Coppelia“. Operą ir baletą dirigavo A. Kučiūnas. Šie veikalai buvo parodyti ir Hanau lietuvių stovykloje.
1949 m. atvyko į Los Andželą (JAV) ir kurį laiką dirbo Lietuvių mokslo studijų institute. Buvo subūręs Dainininkų klubo chorą, vėliau pavadintą Stasio Šimkaus vardu. Choras (30 dalyvių) pastatė Nikolajaus Gogolio komediją „Piršlybos“, išmoko ištraukų iš Džiuzepės Verdi operos „Traviata“ ir kitų kūrinių.
1950 m. apsigyveno Čikagoje, aktyviai įsijungė į amerikiečių ir lietuvių muzikinį gyvenimą – dirigavo simfoniniam orkestrui, akompanavo solistams, propagavo ir lietuvišką muziką. 1957 – 1959 m. dirigavo Čikagos Vyčių vyrų choro statomoms operoms: Dž. Verdi „Rigoletto“ ir Šarlio Gouno „Faustas“. 1957–1958 m. buvo Cosmopolitain School of Music dėstytojas. Nuo 1960 m. kurį laiką dirbo dirigento asistentu Čikagos Lyric operoje. 1966–1970 m. vedė operos klasę Washington State University, vargonininkavo Rochesteryje, NY.
Bet daugiausia nuveikė 1956–1977 m. būdamas Čikagos Lietuvių operos dirigentu ir meno vadovu – dirigavo 14 operų premjerų ir 52 spektaklius. Be daugelio užsienio klasikų operų, dirigavo ir tris lietuvių kompozitorių operas: Jurgio Karnavičiaus „Gražiną“, Juliaus Gaidelio „Daną“ ir Valterio Banaičio „Jūratę ir Kastytį“ (1972 m. įrašyta į plokštelę). 1965 m. birželio 13 d. Čikagoje atliktas Dž. Verdi „Requiem“ ir B. Markaičio „Vilniaus varpai“ – dalyvavo Vyčių choras, Tėviškės parapijos choras, Alice Stephens merginų vokalinis ansamblis, solistai ir orkestras, dirigavo A. Kučiūnas.
Dirigentas parašė straipsnių apie šiuolaikinę muziką, apybraižų ir atsiminimų apie kompozitorius, buvo žurnalo „Muzikos žinios“ bendradarbis. Iki šiol gyvena Čikagoje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Imperatorius Leopoldas I
Imperatorius Leopoldas I (pilnas vardas Leopold Ignaz Joseph Balthasar Felician, 1640 m. birželio 9 d. – 1705 m. gegužės 5 d.) – 1658–1705 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius, taip pat Vengrijos, Čekijos, Kroatijos ir Slavonijos karalius.
Biografija
Leopoldas I iš Habsburgų dinastijos buvo antrasis imperatoriaus Ferdinando III ir Ispanijos princesės Marijos Anos sūnus.
Valdymas
Po Trisdešimtmečio karo Šventosios Romos imperatoriaus valdžia nusilpo, Austrijos ryšiai su imperija susilpnėjo. Leopoldui I užėmus sostą kraštą kamavo ekonominė ir finansinė suirutė, tačiau teko kariauti su Prancūzijos karaliumi Liudviku XIV ir Osmanų imperija.
Karai su Prancūzija buvo ne tokie sėkmingi – Prancūzijos įtaka Europoje padidėjo po 1679 m. Nijmegeno taikos, tik kariaujant sąjungoje su Anglija, Ispanija, Nyderlandais ir keliomis kitomis Europos valstybėmis (vad. Didžioji sąjunga) pavyko 1697 m. sudaryti Rysviko taiką, pagal kurią Prancūzijos vyravimas Europoje buvo apribotas. 1701 m. įsitraukė į Ispanijos įpėdinystės karą (1701–1714 m.), bet jo pabaigos nesulaukė.
Šeima
Leopoldas I buvo vedęs tris kartus. 1666 metais Leopoldas I vedė giminaitę Margaritą Terezę Ispanę (1651–1673), Ispanijos karaliaus Filipo IV ir savo sesers Marianos Austrės. Iš šešių vaikų išgyveno tik viena duktė:
1673 metais Leopoldas vedė Klaudiją Felisitą Austrę, Austrijos erchercogę (1653–1676). Jiem gimė dvi dukterys, kurios mirė kūdikystėje:
1676 metais jis vedė trečią kartą Eleonorą (1655–1720), Pfalco kurfiursto Filipo Vilhelmo dukterį, su kuria turėjo dešimt vaikų, iš kurių išgyveno septyni:
Fiodoras Tokarevas
thumb|right|300px|F. Tokarevas su sūnumi Nikolajumi prie kulkosvaidžio MT (Maksim-Tokarev). 1925 m. Fiodoras Tokarevas (, 1871 m. birželio 14 d. – 1968 m. birželio 7 d.) – tarybinis rusų šaunamųjų ginklų konstruktorius, sukūręs 7,62 mm pistoletą TT ir savitaisį šautuvą SVT-40.
F. Tokarevas kilęs iš kazokų.
1887 m. F. Tokarevas įstoja į Novočerkasko karinių amatų mokyklą, kur mokosi vadovaujamas ginklininko Černolichovo ir kurią baigia 1891 m.
1891 m. paskirtas 12-ojo kazokų pulko ginklų meistru. 1900 m. baigia kazokų junkerių mokyklą ir, turėdamas chorunžio laipsnį, tame pačiame pulke paskirtas pulko atsakinguoju už ginklus.
1907 m., mokydamasis Oranienbaumo Karininkų šaulių kursuose perdirba pertaisomą Mosino 1891 m. modelio šautuvą į automatinį, kurį vėliau 1908–1914 m. tobulina Sestrorecko ginklų gamykloje.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui nukreipiamas į frontą, o praėjus pusantrų metų vėl grįžta dirbti į Sestrorecko gamyklą.
Po Spalio revoliucijos F. Tokarevas, nežiūrint į kilmę iš kazokų ir karininko laipsnį, paskiriamas Sestrorecko gamyklos direktoriaus padėjėju. 1921 m. Tokarevas dirba Tulos ginklų gamykloje.
1925 m. į Raudonosios Armijos ginkluotę priimamas rankinis kulkosvaidis MT, kurį sukūrė F. Tokarevas perdirbdamas stovinį Maksimo kulkosvaidį. 1926 m. sukūrė aviacinį Maksimo kulkosvaidį, kuris pakeitė iki tol tarybinėje aviacijoje naudotą Vikerso kulkosvaidį.
1927 m. F. Tokarevas sukuria pirmąjį tarybinį (rusišką) pistoletą-kulkosvaidį (1927 m. modelio Tokarevo pistoletas – kulkosvaidis), naudojantį revolverio šovinius.
1930 m. į ginkluotę priimamas savitaisis Tokarevo pistoletas TT. TT laimėjo pistoletų konkursą, kuriame su TT konkuravo S. Korovino ir S. Priluckio pistoletai bei tuo metu geriausi užsieniniai pistoletai (parabelis, valteris, brauningas). Pagal konkurso suformuluotas sąlygas (masė, gabaritai, veikimo patikimumas įvairiomis sąlygomis) laimėjo TT.
1938 m. į ginkluotę priimamas savitaisis Tokarevo šautuvas SVT-38. Vėliau patobulintas jo variantas vadinasi SVT-40. Šautuvas buvo sėkmingai išbandytas kovinėmis sąlygomis karo su Suomija metu.
1940 m. F. Tokarevas SVT-40 pagrindu sukuria snaiperinį šautuvą su optiniu taikikliu ir automatinį šautuvą.
Tokarevo sukurti ginklai sėkmingai naudoti per Antrąjį pasaulinį karą, kareiviai buvo patenkinti geromis kovinėmis jų savybėmis.
1940 m. F. Tokarevas tampa TSRS Valstybinės premijos laureatu. Tais pačiais metais gauna Socialistinio Darbo didvyrio vardą. Technikos mokslų daktaras (habilituoto daktaro analogas) nuo 1940 m.