cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saulės jėgainė
Saulės moduliai ir fotovoltinė (PV) technologija
Saulės moduliai, taip pat žinomi kaip fotovoltinės (PV) plokštės arba saulės baterijos, sugeria saulės spindulius, kurie paverčiami elektros energija. Dėl prieinamos kainos ir efektyvumo santykio moduliai dažniausiai yra gaminami iš silicio. Fotovoltinės medžiagos ir prietaisai yra pritaikyti generuoti elektrai. Vieną saulės modulį dažniausiai sudaro 60 celių, mažų fotoelementų, kurių bendra galia kasmet didėja ir gali siekti daugiau negu 380 vatų. Šios celės yra gaminamos iš skirtingų puslaidininkių medžiagų ir yra maždaug keturių žmogaus plaukų storio.
Filonas Kmita
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Anastasija Hornostai (m. iki 1563), kunigaikščio Grigaliaus Vasilijaus Sanguškos (? – 1555) našlė. Antrą kartą vedė Sofiją Chodkevičiūtę, Vilniaus kašteliono ir Lietuvos didžiojo etmono Grigaliaus Chodkevičiaus (apie 1513–1572) dukterį. Vaikai nuo antros santuokos:
Ylavos mūšis
Ylavos mūšis – mūšis tarp Napoleono vadovaujamos Prancūzijos ir bendrų Rusijos imperijos bei nedidelių Prūsijos kariuomenės dalinių, 1807 m., Prancūzijos karo su Ketvirtąja koalicija metu. Mūšio eigoje abi pusės patyrė didžiulius nuostolius.
Padėtis prieš mūšį
Prancūzijai sutriuškinus Prūsiją, Napoleonas nukreipė savo pajėgas prieš Rusijos kariuomenę. Po trumpų kautynių rusai pasitraukė iš Varšuvos. Gruodžio 26 d. kariuomenės susirėmė Pultusko mūšyje. 1807 m. vasario 7 d. prancūzai ir rusai susidūrė ties Ylava.
Mūšio eiga
Pirmi prancūzų daliniai Ylavą pasiekė apie 14 val., ir atakavo rusų ariergardą. Pirmas prancūzų puolimas buvo atmuštas, bet atvykstant vis daugiau dalinių rusų ariergardas atsitraukė ir prisijungė prie pagrindinių pajėgų. Prancūzai netrukus užėmė Ylavą. Netrukus prasidėjo aršios kautynės, dėl miestelio. Sutemus rusai atsitraukė ir sustiprino dešinį sparną. Prašvitus matomumas buvo prastas, dėl naktį prasidėjusios pūgos. Todėl prancūzai turėjo pasiusti žvalgus, kad sužinoto tikslias rusų pozicijas. Nenorėdamas, kad jie tai atliktų rusų vadas L. Benigsenas įsakė pradėti apšaudymą iš patrankų. Atsakydamas į tai Napoleonas įsakė savajai artilerijai šaudyti. Po to jis įsakė maršalui M. Nėjui su savo korpusų atvykti į Ylavą ir prisijungti prie Prancūzijos armijos kairiojo sparno. Prancūzams užėmus nedidelį kaimelį ir pradėjus apšaudyti, rusus jie puolė kairįjį prancūzų sparną. Netrukus maršalo L. N. Davu pajėgos pasirodė prie dešiniojo prancūzų sparno. Tuomet Napoleonas įsakė atakuoti centre. Atakuojančios pajėgos, žygiuojančios per pūgą nuklydo nuo savo maršruto ir pateko po aklai šaudančios prancūzų artilerijos ir rusų pagrindinės patrankų baterijos ugnimi. Kai puolantieji buvo sutriuškinti rusai kontratakavo centre. Kai Napoleono centras buvo iš esmės sunaikintas jis į mūšį pasiuntė J. Miurato 11 000 kavaleristų rezervą, jie atbloškė rusus. Tuomet, nepaisant netvarkos mūšio centre, maršalas Davu pradėjo sėkmingą ataką dešiniajame sparne, tačiau toje vietoje į mūšį atvyko 6000 prūsų. Po jų kontratakos L. Davu turėjo grįžti į pradines pozicijas. Atvykus M. Nėjaus vadovaujamiems pastiprinimams, L. Benigsenas įsakė rusų kariuomenei trauktis nors ir nebuvo akivaizdžiai nugalėtas. Abi pusės po mūšios paskelbė apie savo pergalę.
Tik birželį prancūzams laimėjus Frydlando mūšį rusai buvo tiek sugniuždyti, kad imperatorius Aleksandras I paprašė paliaubų.
NP
NP gali reikšti:
Np gali reikšti:
Kaštų-naudos analizė
Kaštų-naudos analizė – sisteminis kiekybinis vertinimo metodas, sudarantis galimybes nustatyti ir įvertinti ilgalaikius finansinius, ekonominius ir socialinius sprendimų padarinius – naudą ir žalą.
Kaštų-naudos tikslas
Kaštų naudos analizės tikslas – padėti analitikams ir sprendimų priėmėjams įvertinti ir apskaičiuoti norimo priimti arba jau priimto sprendimo efektyvumą – santykį tarp visų kaštų, žalos ir naudos arba sukuriamą socialinės gerovės vertę, taip pagrindžiant rengiamą sprendimą, todėl tai dažniausiai taikoma viešiesiems projektams vertinti.
Pagrindinė taisyklė, kuria vadovaujamasi atliekant kaštų-naudos analizę yra ta, jog vertinamas sprendimas turi teikti daugiau naudos, nei turėti kaštų, kitaip tariant – būti efektyvus, kad būtų pateisintas. Dauguma viešųjų sprendimų tiesiog perskirsto resursus socialinei lygybei ir reikmių užtikrinimui, todėl juos teisingai įvertinti efektyvumo aspektu yra sudėtinga. Kaštų naudos analizė yra strukturizuotas ir nuoseklus procesas.
Šalininkai
Daugelis ekonomistų laiko kaštų-naudos analizę „sidabrine kulka“, nes šis metodas, remdamasis sistemine prieiga, pateikia paprastą ir aiškų įvertinimą. Šio modelio šalininkai teigia: kaštų–naudos analizė gali būti taikoma bet kur ir bet kam. Įsivyravo stereotipas taikyti šį modelį dideliems infrastruktūros projektams įvertinti.
Kritika
1980 m. Jungtinių Valstijų aplinkos apsaugos agentūra vidutiniškai išleisdavo 700 tūkst. JAV dolerių atlikti vienai kaštų naudos analizei. Todėl kaštų naudos analizės atlikimą riboja ir vertinamo objekto nauda – ji turi būti didesnė už kaštų-naudos analizės atlikimo kainą.
Siekiant suteikti socialiniams padariniams piniginę vertę yra atliekami įvairūs skaičiavimai, kaip vertinant sumažinta riziką susižeisti, skaičiuojamos sutaupytos gydymo išlaidos ir sužeidimų skaičius, vertinant sumažinta arba padidintą riziką pakenkti aplinkai vertinamos aplinkos tvarkymo kainos arba žmonių pasirengimas mokėti už sumažintą riziką gamtai. Tokiems socialiniams padariniams taikomi iš anksto nustatytos piniginės vertės, kurios pateikiamos su metodikomis įverčių lentelėse, tačiau egzistuoja padarinių, kurių įvertinti neįmanoma – jie įvardijami kokybiniais kaštais ir naudomis.
Širviškiai
Širviškiai – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Obelių.
Lojevo valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Nusikaltimas (1960 filmas)
Nusikaltimas – 1960 m. Italijoje sukurta komedija.
Filmas turi 2 perdirbinius: 1971 m. režisieriaus Mario Camerini „Io non vedo, tu non parli, lui non sente“ ir 1992 m. režisieriaus Eugene Levy „Once Upon a Crime“.
Turinys
Filmo veiksmas sukasi apie penketą italų, vykstančių į Monte Karlą: sutuoktiniai Remo ir Marina Karpeti sukūrė lošimo sistemą, kurios dėka tikisi savo sunkiai uždirbtus pinigus padidinti iki reikiamos sumos kirpyklai atidaryti; lošėjas Alfredo Franzetis vyksta pas savo žmoną; Kvirinas ir Džovana Filonzi už atlygį veža grąžinti pasimetusį šunį pasiturinčiai savininkei.
Jų keliai vėl susikerta pačiomis netikėčiausiomis aplinkybėmis: Filonziai, atvežę šunį, randa jo šeimininkę negyvą ir skuba slėptis, kad patys nebūtų apkaltinti. Karpečiai viską pralošia ir vyras iš nevilties pavagia lagaminą, kuriame atsidūręs nužudytosios kūnas. Franzetis vėl įninka lošti, o ryte jam prireikia alibi, nes nužudytoji buvo nemėgstama kaimynė, tačiau net žmona negali jo suteikti, nes pati praleido naktį su meilužiu.
Ištirti bylą darosi vis kebliau, nes kiekviena pora meluoja ir turi ką slėpti.
Dumblelis (Molėtų r., Čiulėnų sen., Budriškių km.)
left|120px
Dumblelis – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 6,5 km į šiaurės rytus nuo Toliejų, į rytus nuo Budriškių kaimo, Poviliškio miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,27 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 152,5 m. Krantai daugiausia aukšti, ištisai apaugę medžiais. Vakaruose išteka Blauzdos upelis link Paštelio ežero (Stirnių ežero intako S-1 baseinas).
NL
NL gali reikšti:
Mikuličų valsčius
Mikuličų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Mikuličai.
Tarchunas (gėrimas)
Tarchunas  – saldus nealkoholinis gazuotas gaivusis gėrimas, paprastai žalios spalvos. Gaminamas iš vandens, citrinos rūgšties, cukraus ir vaistinio kiečio ekstrakto.
Mikuličų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Tarchunas (gėrimas)
Istorija
Šį gėrimą 1887 m. sukūrė Kutaisio vaistininkas Mitrofanas Lagidzė, kuris į gazuotą vandenį su sirupu sumanė įpilti savo gamybos Kaukaze augančio vaistinio kiečio (vienas jo pavadinimų – tarchunas) ekstrakto. Iki Pirmojo pasaulinio karo Lagidzės „vanduo“ tarptautinėse parodose ne sykį gavo aukso medalius.
Sovietų Sąjungos rinkoje „Tarchunas“ pasirodė 1981 metais. Bandomoji partija buvo pardavinėjama SSRS mokslų akademijos Pagrindiniame botanikos sode, 0,33 l buteliukuose. Vėliau „Tarchuno“ receptūra perduota gaiviųjų gėrimų gamykloms, ir nuo 1983 m. „Tarchunas“ buvo pardavinėjamas praktiškai visoje SSRS teritorijoje, taip pat ir Lietuvoje.
The E.N.D.
„The E.N.D.“ (The Energy Never Dies trumpinys) yra penktasis studijinis albumas, išleistas amerikiečių hiphopo grupės „Black Eyed Peas“. Pirmiausiai albumas buvo išleistas 2009 m. birželio 3 d. Japonijoje, o birželio 9 d. išleistas pasauliniu mastu. Vyriausias albumo prodiuseris will.i.am nusprendė, jog albumas bus labiau techno/hiphopo/funk stiliaus nei ankstesnieji albumai.
„Boom Boom Pow“, pirmasis singlas iš albumo, pirmiausiai kovo 30 d. buvo išleistas per „iTunes“. Tai pimasis grupės singlas, kuris pasiekė #1 vietą Billboard Hot 100 tope, taip pat ši daina užėmė #1 vietą Australijoje, Belgijoje, Izraelyje, JK, Kanadoje bei Turkijoje. Šis singlas JAV Hot 100 tope išsilaikė pirmoje vietoje net 12 savaičių, tai daugiausiai laiko užsilaikęs singlas nuo 2005 m. Be to, tai buvo visų laikų sėkmingiausias daugiau nei dešimt metų grojančios grupės pasiekimas. Antrasis singlas „I Gotta Feeling“, kurį prodiusavo David Guetta, debiutavo 2 pozicijoje Hot 100 tope, po „Boom Boom Pow, o vėliau jį aplenkė ir jau dvi savaites yra #1 vietoje.
Albumo pavadinimas
Nuo 2006 m. po Fergie išleisto solo albumo „The Dutchess“ buvo galvojama, kaip pavadinti naująjį grupės albumą. Pirmiausiai, jie norėjo jį pavadinti „Evolution“, tačiau taip jau turėjo būti pavadintas „Ciara“ albumas „Ciara: The Evolution“. Paskui, albumą nutarė pavadinti „From Roots to Fruits“, tačiau jie pagalvojo, jog tai galėtų vadintis jų kompiliacinis albumas. Galiausiai, albumas buvo pavadintas „The Energy Never Dies“, o paskui sutrumpintas iki „The E.N.D.“. Šį pavadinimą patvirtino will.i.am viename interviu po jo solo albumo „Songs About Girls“ išėjimo.
Reklaminiai singlai
Iš albumo buvo išleisti trys reklaminiai singlai per „iTunes“: „Imma Be“ (gegužės 19 d.), „Alive“ (gegužės 26 d.), „Meet Me Halfway“ (liepos 2 d.). will.i.am teigia, kad šie singlai neturėtų būti priskirti prie tikrųjų singlų.
Play.com papildomas dainos
Pastabos:
Komercija
Albumas debiutavo pirmoje vietoje JAV Billboard 200 albumų tope, buvo parduota 304 000 albumo kopijos per savaitę. Taip pat albumas pasiekė aukščiausiąją poziciją Australijoje, antrąją vietą Naujoje Zelandijoje, o Jungtinėje Karalystėje pasiekė trečiąją poziciją. Antroje savaitėje JAV albumas nukrito į #2 vietą, buvo parduota 148 000 albumo kopijų. Trečiają savaitę „The E.N.D.“ vėl užkopė į aukščiausią vietą su 88 000 parduotų albumo kopijų. Kolkas Billboard Top 200 tope parduota albumo 672 000 kopijų.
NC
NC gali reikšti:
Joints & Jam
„Joints & Jam“ yra singlas, išleistas hiphopo grupės „Black Eyed Peas“. Šiame single girdimi Kim Hill vokalai. Singlas tapo Oskaru apdovanoto filmo „Bulvortas“ vienu iš garso takelių. Taip pat 1999-ųjų metų MTV vaizdo klipų apdovanojimuose „Joints & Jams“ vaizdo klipas buvo nominuotas „Geriausių specialiųjų efektų“ kategorijoje. „Joints & Jam“ daina buvo remiksuota ir pavadinta „That’s The Joint“ BEP penktojo albumo „The E.N.D.“ deluxe versijai.
Vaizdo klipas
Vaizdo klipas prasideda, kai berniukas yra įtraukiamas į ekraną. will.i.am nori jam padėti, tačiau pats pakliūna į televizorių. Kol will.i.am dainuoja savo partiją, Apl.de.ap ir Taboo irgi pakliūna į ekraną, o Kim Hill ir kiti veikėjai nepakliūna. Klipo pabaigoje prasideda nauja daina, ir „Black Eyed Peas“ nariai pradeda šokti breiką.
Singlo dainos
Buvo išleista keletas singlo versijų.
Remiksų EP
Pusė A Pusė B
Alternatyvi JK skirta vinilinė plokštelė
Pusė A Pusė B
Vindzorai
Vindzorų dinastija, iki 1917 m. vadinta Saksų-Koburgų ir Gotos dinastija – Jungtinės Karalystės karalių dinastija, valdanti nuo 1901 m. Vindzorai perėmė britų sostą iš Hanoverių, kai 1901 m. mirė paskutinė šios giminės monarchė Viktorija. Britų sostą yra užėmę šeši Vindzorų monarchai: Eduardas VII (1901–1910), Jurgis V (1910–1936), Eduardas VIII (1936), Jurgis VI (1936–1952), Elžbieta II (1952–2022) ir Karolis III (nuo 2022). Karolio III vyriausias sūnus princas Viljamas yra sosto įpėdinis.
Istorija
thumb|„Geras atsikratymas“ – karikatūra, vaizduojanti karaliaus Jurgio V sprendimą atsisakyti visų vokiškų titulų. Vindzorų dinastijos pradininkas – karalienės Viktorijos (Hanoverių dinastija) ir princo Alberto (vokiška Saksų-Koburgų ir Gotos dinastija) vyriausias sūnus Eduardas VII. 1901–1917 m. Vindzorų dinastija buvo vadinama Saksų-Koburgų ir Gotos dinastija.
1917 m., vykstant Pirmajam pasauliniam karui ir tvyrant antivokiškai nuotaikai, Jurgis V, siekdamas pabrėžti patriotiškumą ir atsiriboti nuo dinastijos vokiškos kilmės, pervadino ją Vindzorais (pagal karalių rezidenciją Vindzorų pilį).
Valdomos valstybės
Iki 1947 m. Vindzorai buvo ir Indijos imperatoriai. Šiuo metu monarchas yra Jungtinės Karalystės ir 14 buvusių britų valdų suverenas. Šios valdos yra: Antigva ir Barbuda, Australija, Bahamos, Belizas, Kanada, Grenada, Jamaika, Naujoji Zelandija, Papua Naujoji Gvinėja, Sent Kitsas ir Nevis, Sent Lusija, Sent Vinsentas ir Grenadinai, Saliamono Salos ir Tuvalu. Be šių nepriklausomų valstybių dar yra trys Karūnos priklausiniai, 14 britų užjūrio teritorijų ir dvi mažos asocijuotos Naujosios Zelandijos valdos: Kuko salos ir Niujė.
Eberhardas Kristofas fon Mirbachas
thumb|250px|right|Mirbachų giminės herbas Eberhardas Kristofas fon Mirbachas (1710 m. sausio 17 d. (?) – 1769 m. liepos 1 d. Klaipėdoje) – iš Baltijos vokiečių kilęs Kuršo hercogystės bajorų savivaldos veikėjas, dvarininkas.
Biografija
Gimė ir augo Kuršo hercogystės dvarininko ir valstybės veikėjo Heinricho Georgo fon Mirbacho šeimoje. Motina – Luizė Šarlotė fon Brakel, brolis Frydrichas 1758 m. buvo išrinktas Kuršo bajorų pasiuntiniu į ATR seimą.
E. K. fon Mirbachas įsitraukė į Kuršo hercogystės politinį gyvenimą – 1758 m. jis buvo ATR valdovo Augusto III sūnaus Karolio Kristijono Vetino įgaliotiniu derybose su Kuršo bajorais prieš jam tampant šio krašto valdytoju. Vėliau perėjo į opoziciją šiam valdytojui ir vadovavo nepatenkintųjų grupuotei.
Visą gyvenimą liko viengungiu.
Įvertinimas
ATR ir Saksonijos kurfiurstijos valstybių ministras, jam buvo suteiktas slaptojo patarėjo titulas. Apdovanotas Aleksandro Neviškio ir Joanitų ordinais.
Antanas Ramonas
thumb|Antanas Ramonas Antanas Ramonas (1947 m. lapkričio 30 d. Kurmiai, Klaipėdos rajonas – 1993 m. spalio 30 d. Vilnius) – Lietuvos prozininkas ir eseistas.
Kūrybos bruožai
Jis pats yra „vidinės emigracijos“ rašytojas. Daugiausia jo tekstų yra nostalgiški ir elegiški kūriniai. Pagrindinės kūrybos temos – miesto kraštovaizdžiai, mus supanti aplinka, pojūčiai, gyvenimo prasmė. Autorius savo kūriniuose daugiau dėmesio kreipia į detales, dažnai jo kūryboje galima rasti filosofinių klausimų. Jo proza paprasta ir nesunki, lengvai skaitoma.
1984 ir 1988 metais išėjo du jo novelių rinkiniai ir apysaka „Balti praėjusios vasaros debesys“. Pirmasis jo kūrinių rinkinys „Šiaurės vėjas“ apdovanotas Antano Jonyno premija kaip geriausias prozos debiutas. Po autoriaus mirties išleistas ir kitas novelių bei apsakymų rinkinys „Mikelis“, kurio pagrindiniu veikėju tapo Vasilijus Aleksejevičius Rotkirchas.
Lazdėnų geležinkelio stotelė
Lazdėnų geležinkelio stotelė – stotis vidurio rytų Lietuvoje, Lazdėnų kaimo rytuose prie Joteliūnų, šalia Vilniaus–Kauno geležinkelio. Stoja keleiviniai elektriniai traukiniai Vilnius–Kaunas. Pietiniame stotelės pakraštyje yra keleivių paviljonas, šiauriniame išlikęs senasis stotelės pastatas.
Istorija
Stotelė įkurta 1910 m. ir vadinta Zaviesų vardu. XX a. tarpukariu tai buvo paskutinė stotis Lenkijos teritorijoje važiuojant nuo Vilniaus į Kauną. Iki jos kursuodavo priemiestinis traukinys iš Vilniaus, tačiau toliau traukiniai nevažiuodavo – visa atkarpa nuo Lazdėnų iki Vievio buvo nenaudojama. Tik 1938 m. buvo pasirašyta Lenkijos–Lietuvos sutartis, pagal kurią 1940 m. Lazdėnų stotelė turėjo būti rekonstruota į pasienio geležinkelio stotį, kuria būtų tęsiamas kelias link Vievio. Darbai liko neatlikti dėl prasidėjusios II pasaulinio karo. 1941 m. stotelė jau minima Lazdėnų vardu. Karo metu 1943 m. vasarą TSRS–Vokietijos fronte vykstant Kursko mūšiui, tarybiniai diversantai sprogdino rytų Lietuvos geležinkelius, sprogdinimai vyko ir Kauno–Vilniaus geležinkelio ruože prie Lazdėnų.
Po II pasaulinio karo stotelė atiteko Lietuvai, priklausė Lietuvos TSR, nuo 1963 m. – Pabaltijo, nuo 1992 m. – Lietuvos geležinkeliams.
Suvalkėlių geležinkelio stotelė
Suvalkėlių geležinkelio stotelė – geležinkelio stotis pietvakarių Lietuvoje, Suvalkėlių kaime, prie ruožo „Rail Baltica“.
Milių geležinkelio stotelė
Milių geležinkelio stotelė – geležinkelio stotis pietvakarių Lietuvoje, Kestenių kaime. Geležinkelis eina iš šiaurės vakarų į pietryčius, juo eina riba tarp Kalvarijos savivaldybės ir Marijampolės savivaldybės. Stotis uždaryta. Apie Milių geležinkelio stotelės pavadinimą rašė Jūra Marija Baužytė savo knygoje „Pavėlavę lieka stotyje“.
Istorija
1941 m. birželį sovietai per Milių stotį trėmė Lietuvos gyventojus. 2022 m. birželį tremtiniams atminti vyko teatralizuota muzikinė-literatūrinė kompozicija „Kur tas dulkėtas traukinys“.
NZ
NZ gali reikšti:
Gatvės muzikos diena
thumb|Gatvės muzikantų pasirodymas [[2010 m.]] thumb|Folkloro kolektyvo pasirodymas [[Sereikiškių parkas|Sereikiškių parke, 2007 m.]] Gatvės muzikos diena – kiekvienais metais gegužės mėnesį vykstanti muzikos šventė, skirta gatvės muzikantams. Pirmoji Gatvės muzikos diena įvyko 2007 m. Vilniuje. Vėlesniais metais šventė vyko ir kituose Lietuvos ir užsienio miestuose. 2020 m. dėl COVID-19 pandemijos šventė Vilniuje vyko liepos 18 d.
Istorija
Pirmoji Gatvės muzikos diena įvyko Vilniuje 2007 m. Andriaus Mamontovo iniciatyva. Šią idėją palaikė „Vilniaus – Europos kultūros sostinės 2009“ organizacinis komitetas bei Vilniaus miesto meras.
Per kelis šventės rengimo metus Vilniuje nusistovėjo teminės zonos – Tibeto skvere pasirodo Rytų kultūros muzikantai, Bernardinų sode – folkloro. Pilies gatvė skiriama akustinės muzikos atlikėjams.
Už Vilniaus ribų
2008 m. šventė vyko ir kituose Lietuvos miestuose, 2009 m. prie šventės prisijungė ir užsienio lietuvių bendruomenės. 2012 m. gegužės 19 d. Gatvės muzikos diena vyko ir Tbilisyje (Gruzija). Nuo 2014 m. šventė rengiama ir Kijeve (Ukraina). 2016 m. Gatvės muzikos diena surengta Jerevane (Armėnija).
Kritika
Daugėjant norinčių dalyvauti šventėje tampa sudėtinga atlikėjus išskirstyti taip, kad vieni netrukdytų kitiems. Šventės metu leidžiama naudoti garso stiprinimo aparatūra neretai užgožia tokios įrangos nenaudojančius atlikėjus.
Šyšgiriai
Šyšgiriai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 16 km nuo Kintų, 5 km į vakarus nuo Šilutės, Nemuno deltoje. Šalia eina kelias, į šiaurę nuo jo prasideda Traksėdžių durpynas. Yra paminklinė XIX a. pr. sodyba (namas, tvartas, svirnas).
NI
Ni gali reikšti:
Mes ją tikrai įskaudinsime
Mes ją tikrai įskaudinsime – 1998 m. Italijoje sukurta komedija, kurios režisierius Pino Quartullo.
Maladušos valsčius
Maladušos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Maladuša.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Grafema
Grafema ( grafo 'rašau'), rašto ženklas, rašmuo – rašto sudėtinė dalis, svarbiausias jo vienetas. Jis lygintinas su fonema, kuri yra svarbiausia kalbos fonetinės sistemos dalis.
Priklausomai nuo rašto sistemos ir ja užrašomos kalbos, joje naudojamų grafemų aibė gali labai svyruoti nuo keliolikos iki keliasdešimt tūkstančių. Grafemų regioniniai variantai dar gali būti vadinami raidėmis, hieroglifais (Egipto ir kai kuriuose kituose raštuose), glifais (majų rašte) ir pan.
Rūšys
thumb|Mišrios grafemos pavyzdys: Majų glifas K’A’-yi-u-?-SAK-IK’, sudarytas iš įvairių tipų elementų Visas grafemas galima skirstyti į keletą rūšių pagal jų kilmę ir funkciją:
Sandara
thumb|200px|Taito – viena sudėtingiausių žinomų grafemų Grafemos gali būti tiek labai paprastos, tiek labai sudėtingos. Paprasčiausia įmanoma grafema yra skyrybos ženklas tarpas. Viena sudėtingiausių žinomų grafemų yra japonų kandži taito, reiškiantis 'drakono skridimas' (neįeina į reikalingų mokėti kandži sąrašą).
Kiekvienoje rašto sistemoje grafemos yra sudarytos iš smulkesnių detalių, kurios neretai turi savo klasifikaciją, tipologiją, naudojamą to rašto kaligrafijoje. Pvz., kinų rašte yra išskiriami apie 10 brūkšnių tipų, o dantiraštyje – 6 „dantų“ tipai. Tose rašto sistemose, kur naudojamos sudėtingos grafemos, brūkšniai sudaro elementus, o šie savo ruožtu sudaro vieną grafemą.
Egzistuoja sudėtinės grafemos, kurių pagrindiniai tipai yra tokie:
Santykis su fonema
thumb|Alografija: akadų dantiraštyje garsas ni galėjo būti rašomas šiais ženklais Grafemos santykis su fonema labai skiriasi nuo rašto sistemos. Fonografinėse rašto sistemose paprastai grafemos labiau susiję su fonemomis. Pvz., žodyje penkios grafemos atitinka penkias fonemas, o žodyje  keturios grafemos atitinka tris fonemas ([šip]).
Grafemos santykį su fonema apibūdina šie terminai:
Raidinėse rašto sistemose neretai naudojami grafemų junginiai, kurie išreiškia vieną garsą. Tokie junginiai yra vadinami digrafais (sh, ch, ll ar ff anglų kalboje, ch lietuvių kalboje), trigrafais (sch vokiečių kalboje), tetragrafais (tsch vokiečių kalboje), pentagrafais (tszch vokiškame žodyje Nietszche) ir pan. Bet lygiai taip pat viena grafema gali išreikšti garsų junginį: pvz., grafema x anglų kalboje išreiškia garsų junginį ks.
NE
NE gali reikšti:
Ne gali reikšti:
Naroulios valsčius
Naroulios valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Naroulia.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Sen Kantenas
Sportas
1990 m. mieste atidarytas Le Golf National golfo klubas, kuriame vyksta tradicinis kasmetinis Open de France turnyras. 2018 m. mieste vyko Ryder taurės turnyras.
2024 m. rugpjūtį šiame aikštyne vyks 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių golfo varžybos.
William Bligh
Po 17 metų, 1806 m. rugpjūčio 13 d. paskirtas Naujojo Pietų Velso gubernatoriumi Australijoje, kur, dėl savo veiksmų prieš korumpuotus Naujojo Pietų Velso korpuso kariškius, vadinamojo Romo maišto metu buvo nušalintas nuo pareigų, įkalintas ir išvarytas iš kolonijos.
Vaikystė
Viljamas Blajus pakrikštytas Šv. Andriejaus bažnyčioje Plimute 1754 m. spalio 4 d., tačiau nėra žinoma, ar jis gimė Plimute, kur jo tėvas Frensis Blajus (1721–1780) dirbo muitinėje, ar savo šeimos namuose prie Sent Tudžio, netoli Bodmino, Kornvalio grafystėje. Viljamo motina Džeinė Pyrs (1713–1768) buvo našlė, ištekėjusi už Frensio 40 metų amžiaus.
Ankstyvoji karjera
1776 m. priimtas „Resolution“ laivo šturmanu Džeimso Kuko trečiojoje kelionėje į Ramųjį vandenyną, tapo Kuko žūties liudininku Havajų salose. Kelionės metu Blajus sudarė daug kokybiškų jūrinių žemėlapių, tačiau nuopelnai buvo priskirti Kuko leitenantams. Žemėlapiai buvo tokie tikslūs, kad dalį jų tebevartojo net XX a.
1780 m. grįžo į Angliją. 1781 m. vasario 4 d. vedė muitininko dukterį Elžbietą Bethem, su kuria sugyveno 4 dukteris ir dvynius sūnus (abu mirė kūdikystėje). Netrukus po vestuvių buvo paskirtas laivo „Belle Poule“ šturmanu, dalyvavo Dogerio bankos mūšyje su olandais, po kurio buvo pakeltas į leitenantus. Kitus pusantrų metų tarnavo įvairiuose laivuose, dalyvavo Gibraltaro gynyboje 1782 m. Po Paryžiaus taikos 1783 m. pasiėmė atostogų ir plaukiojo prekybiniais laivais į Vest Indiją. Ten susipažino su jaunu vyru Flečeriu Kristianu (1764–1793), kurį mokė navigacijos. Netrukus abu tapo gerais draugais.
„Bounty“ ekspedicija
thumb|Seras Džozefas Banksas, Blajaus rėmėjas ir „Bounty“ ekspedicijos iniciatorius thumb|“Bounty“ laivo ir Blajaus valties maršrutas
Savo rėmėjo, britų botaniko, mokslininko Džozefo Bankso kviečiamas, 1787 m. grįžo į tarnybą kariniame laivyne ir buvo paskirtas vadovauti laivui „Bounty“ ekspedicijoje į Taitį. Ekspedicijos tikslas buvo atvežti iš Taičio duomnedžio sodinukų į Karibų salas kaip pigaus maisto šaltinį cukranendrių plantacijose dirbantiems vergams. Kad sutaupyti lėšų, Blajui neskyrė kapitono laipsnio, o tik laivo kapitono pareigas. Be to, laive nebuvo kareivių – dėl šių priežasčių vėliau Blajui buvo sunku palaikyti laive discipliną. Savo pirmuoju padėjėju, kelionės metu, Blajus paskyrė Flečerį Kristianą.
Po 10 mėnesių kelionės, 1788 m. spalio 26 d. laivas pasiekė Matavajaus įlanką Taityje. Kol buvo ruošiami sodinukai, įgula neturėjo daug darbo, jūreiviai leido laiką saloje ilsėdamiesi, daugelis užmezgė santykius su vietinėmis merginomis. Įgulos disciplina pakriko, Blajaus nenorėjo klausyti net jo pirmasis padėjėjas Flečeris Kristianas.
Maištas
Maišto išvakarėse tarp Blajaus ir Kristiano kilo ginčas dėl keleto dingusių kokoso riešutų, kuriuos Blajus buvo skyręs laivo įgulai kaip vitaminų šaltinį. Kristianas po ginčo prisigėrė ir pasakojo keletui jūreivių, kad ruošiasi palikti laivą ir su savadarbiu plaustu grįžti į Taitį. Manoma, kad būtent šie Kristiano žodžai tapo maišto priežastimi, o ne mažareikšmis ginčas: Jūreiviams po keleto mėnesių nerūpestingo gyvenimo Taityje buvo sunku vėl priprasti prie laivo disciplinos, ir jie įtikinę Kristianą užgrobti laivą. thumb|left|Roberto Dodo paveikslas Maištininkai išlaipina leitenantą Blajų ir keletą jo karininkų iš Jo Didenybės laivo „Bounty“, XVIII a.
Kelionė valtimi
Perpildyta valtimi, kęsdami badą ir troškulį, Blajus su savo vyrais per daugiau nei šešias savaites įveikė 6700 km vandenyno ir per Toreso sąsiaurį pasiekė Blajui tuo metu artimiausią žinomą europiečių gyvenvietę Kupangą Timoro saloje. Tik Kupange jis sužinojo, kad galėjo plaukti į artimesnę, prieš metus Australijos rytinėje pakrantėje įkurtą Britanijos nuteistųjų koloniją Sidnėjų.
Net ir keliaudamas valtyje Blajus pildė laivo žurnalą ir braižė bloknote tuo metu dar nežinomų pakrančių žemėlapius. Blajus buvo pirmasis europietis, atradęs keletą salų Fidžio ir Naujųjų Hebridų salynuose. Nedidelė vandenyno dalis, kuria Blajus praplaukė valtimi į šiaurę nuo Viti Levu salos Fidžio salyne, pavadinta jo vardu „Blajaus vandenimis“. Blajaus atlikta kelionė laikoma žygdarbiu ir yra viena ilgiausių kelionių jūreivystės istorijoje tokia maža, atvira valtimi.
Sugrįžimas į Angliją
Nors kelionės valtimi metu Blajus prarado tik vieną vyrą, kurį nužudė Tongos čiabuviai, dar šeši jūreiviai mirė nuo išsekimo ir ligų Kupange ir Batavijoje. Likusieji 12 išgyveno ir grįžo į Angliją įvairiais laivais. Blajus paliko Kupangą 1789 m. rugpjūčio 20 d. ir per Bataviją bei Keiptauną 1790 m. kovo 13 d. grižo namo. Prieš tai jis pasirūpino gauti iš olandų gubernatorių Batavijoje ir Keiptaune arešto orderius maištininkams bei pasiuntė žinią apie maištą Sidnėjaus gubernatoriui tam atvejui, jei „Bounty“ laivas ten pasirodytų.
Žinia apie maištą Angliją buvo pasiekusi anksčiau už Blajaus sugrįžimą, ir Blajų sutiko kaip didvyrį. Admiraliteto teismas jį išteisino tiek dėl maišto, tiek dėl laivo praradimo. Apie savo kelionę jis parašė išsamų pranešimą, kuriuo remiasi daugelis literatūros ir kinematografijos kūrinių apie Baunti maištą.
Laivyno tarnyboje
thumb|Viljamas Blajus 1792 m. Netrukus po sugrįžimo gavo kapitono laipsnį ir 1791–1793 m. laivu „Providence“ kartu su kapitono Natanielio Portloko vadovaujamu laivu „Assistant“ atliko antrąją duonmedžių kelionę ir sėkmingai pervežė duonmedžių sodinukus iš Taičio į Vest Indiją. Duonmedžiai tapo populiaria kultūra Puerto Rike, tačiau pradinis tikslas – užtikrinti pigų ir maistingą maistą afrikiečiams vergams, nebuvo pasiektas, nes dauguma vergų atsisakė valgyti nepažįstamo vaisiaus. Šios kelionės metu, Jamaikoje, Blajus surinko kriaušinės bligijos vaisiaus pavyzdžių ir, grįžęs į Angliją, pateikė juos Londono karališkajai draugijai. Blajaus garbei augalas binarinėje nomenklatūroje pavadintas Blighia sapida.
1801 m. balandžio 2 d. su laivu „Glatton“ dalyvavo Kopenhagos mūšyje. Po mūšio admirolas Nelsonas asmeniškai padėkojo Blajui už jo indėlį į pergalę. Mūšio metu admirolas Nelsonas ignoravo admirolo Parkerio iškeltą signalą „atsitraukti“, ir paliko iškeltą kovos vėliavą. Blajus buvo vienintelis kapitonas eskadrone, kuris galėjo matyti abu prieštaringus signalus. Pasirinkęs Nelsono signalą tęsti kovą, jis užtikrino ir kitų už jo buvusių laivų tolimesnį dalyvavimą mūšyje.
Naujojo Pietų Velso gubernatorius
1805 m. kovą pagal Džozefo Bankso rekomendaciją paskirtas Naujojo Pietų Velso ketvirtuoju gubernatoriumi. Blajaus žmona, vengdama ilgos kelionės jūra, liko Anglijoje, į Sidnėjų Blajus atvyko 1806 m. rugpjūčio 6 d. su dukra Meri Putland ir jos vyru. Blajus, turėdamas griežto vadovo reputaciją, gavo vyriausybės užduotį nutraukti kolonijos kariškių vykdomą neteisėtą prekybą romu.
thumb|Propogandinė karikatūra, pašiepianti Viljamą Blajų po Romo maišto 1808 m. Nuteistųjų kolonijoje romas turėjo didelę vertę, jis buvo vartojamas ir kaip mokėjimo priemonė. Naujojo Pietų Velso korpuso kariškiai turėjo oficialų romo prekybos monopolį ir naudojosi juo savo labui, prekiaudami „skystuoju auksu“ didžiulėmis kainomis. Pagrindiniai veikėjai romo prekyboje buvo majoras Džordžas Džonstonas ir verslininkas Džonas Makarturas. Ėmęs kovoti su korupcija, Blajus sulaukė griežtos šių asmenų reakcijos, kuri peraugo į konfliktą, pasibaigusį taip vadinamuoju Romo maištu.
Blajus kaip gubernatorius buvo mėgiamas naujai atvykusių kolonistų, kurie dar nebuvo patekę Džonstono ir Makartūro įtakon. Tai matyti iš paminklinių užrašų XIX a. Sidnėjaus kapinėse: Vaikams, gimusiems 1807–1811 m., t. y., Blajaus valdymo metu ir po jo, buvo suteikiami „Viljamo Blajaus“ vardai.
thumb|left|Blajaus namas Londone
Po Romo maišto
1810 m. sausį Blajus gavo laišką iš Anglijos, kad perversmas paskelbtas nelegaliu, o į jo vietą paskirtas kitas gubernatorius. Po šių žinių Blajus trumpam grįžo į Sidnėjų surinkti įrodymų Džonstono teismui ir 1810 m. spalio 25 d. atvyko į Angliją. Teismas Džonstonui skyrė lengvą bausmę: Džonstonas buvo pašalintas iš armijos ir kaip civilis grįžo į Sidnėjų, kur galėjo laisvai disponuoti savo sukauptais turtais. Blajus teisme buvo išteisintas – antrą kartą savo gyvenime. Netrukus po teismo Blajui buvo suteiktas kontradmirolo, o 1814 m. – viceadmirolo karinis laipsnis, tačiau karo veiksmuose Blajus nebedalyvavo. Gyveno Londone, bet po žmonos mirties 1812 m. ir pensijos suteikimo 1813 m. balandį, persikėlė pas dukteris į Farningemą Kento grafystėje.
Mirtis
thumb|Blajaus kapas Londone Mirė 1817 m. gruodžio 7 d., 63 metų amžiaus, Londone, Bondo gatvėje, eidamas pas savo gydytoją. Palaidotas Londone, Lambeto bažnyčios (dabar Sodo muziejus) kapinėse šalia žmonos ir sūnų. Blajaus kapas ilgą laiką buvo užmirštas, bet 1980-aisiais surastas ir atnaujintas.
Įvaizdis
Viljamo Blajaus, vieno žymiausių savo laikų jūrų keliautojų ir navigatorių, reputacija pašlijo iškart po Baunti maišto, kai Blajus su „Providence“ išvyko į savo antrąją duonmedžių kelionę, nesulaukęs maištininkų teismo. Dėl to liko neatsakyti teismo metu kilę klausimai dėl Blajaus vadovavimo stiliaus. Blajų šmeižė ir maištininkų giminaičių, ypač Flečerio Kristiano vyresniojo brolio, teisininko Edvardo Kristiano, publikacijos. Be to, prieš Blajų nusiteikė nemaža visuomenės dalis, rėmusi vergovės panaikinimą bei Didžiąją Prancūzijos revoliuciją, kuri vyko tuo pat metu kaip ir Baunti maištas. Kaltinimuose Blajui buvo ir dalis tiesos, jam sunkiai sekėsi palaikyti gerus santykius su savo pavaldiniais. Jis vengdavo skirti fizinių bausmių, tačiau užgauliodavo juos ir žemindavo. Kita vertus, jo psichologinis brutalumas buvo nepalyginamas su tuo metu Britanijos laivyne vyravusiomis sąlygomis: fizinėmis bausmėmis, prastu darbo organizavimu ir paviršutiniška medicinine priežiūra. Pagal to meto šaltinius, nesusijusius su maištininkų giminaičiais, Blajus, pagal Džeimso Kuko pavyzdį, rūpinosi savo jūreiviais, stengėsi, kad visi gyvi sugrįžtų į Angliją. Jis liepdavo jūreiviams reguliariai sportuoti, praustis, saugodavo juos nuo skorbuto, stengdavosi užtikrinti laive pakankamas vandens ir šviežio maisto atsargas. Per audrą užleisdavo savo kajutę jūreivių poilsiui. Sprendžiant iš įrašų laivo žurnaluose, Blajus skirdavo netgi mažiau fizinių bausmių, nei jo mokytojas Džeimsas Kukas.
XX a. antroje pusėje Blajus įvaizdis tapo labiau teigiamas.
Populiariojoje kultūroje
Dėl vyravusios neigiamos nuomonės apie Blajų, XX a. pr. romanuose ir pagal juos kurtuose filmuose apie Baunti maištą Viljamas Blajus vaizduojamas sadistišku, despotišku, neapykantą žmonėms jaučiančiu kapitonu. 1984 m. Rodžero Donaldsono filmas „Bounty“, pastatytas pagal Ričardo Hafo 1972 m. romaną „Kapitonas Blajus ir misteris Kristianas“  – istoriškai tikslesnis. Blajaus vaidmenį jame atlieka Entonis Hopkinsas.
Palikimas
Nepaisant kontroversiško įvaizdžio, Blajus vertinamas kaip drąsus, protingas ir žymus savo laikmečio keliautojas, sumanus navigatorius ir kartografas. Blajus prisidėjo prie planetos pažinimo, atrasdamas apie 13 salų Ramiajame vandenyne. Tris kartus svečiuodamasis Taityje išmoko taitiečių kalbą ir buvo vienas geriausių Taičio papročių žinovų tarp savo laikmečio europiečių. Pirmasis Britų laivyne įvedė trijų pamainų sistemą, kai po 4 budėjimo valandų jūreiviai gaudavo 8 valandas poilsio, o ne 4 kaip anksčiau.
Apie savo kelionę „Bounty“ laivu ir maištą Blajus parašė dvi knygas: Narrative of the mutiny on board H.M. ship Bounty (Londone, 1790 m.) ir ''A Voyage to the South Sea undertaken by command of His Majesty, for the purpose of conveying the breadfruit tree to the West Indies, in His Majesty’s Ship the Bounty, commanded by Lieutenant William Bligh. Including an account of the mutiny on board the said ship, and the subsequent voyage of part of the crew, in the ship’s boat, from Tofoa, one of the Friendly Islands, to Timor, a Dutch settlement in the East Indies. Published by permission of the Lords commissioners of the admiralty'' (Londone, 1792 m.).
Bindo Chiurlo
Bindas Kjurlas (, 1886 m. spalio 13 d. Kasakas, Udinės provincija, Italijos karalystė – 1943 m. gruodžio 24 d. Turinas, Italijos karalystė) – friulų pedagogas, literatūros kritikas, poetas.
Biografija
Gimė savivaldybės sekretoriaus Džovanio ir Terezos Monasi šeimoje. Pradinį išsilavinimą įgijo privačiai, vyresnėse klasėse mokėsi Moljane ir Estėje, vidurinę mokyklą baigė Udinėje. 1909 m. parašė diplominį darbą apie religinę poeziją ir baigė Padujos universitetą. Kaip kūrėjas debiutavo anksti, dar paauglystėje bendradarbiavo su periodiniais leidiniais „Il Crociato“, „La Patria del Friuli“. Jis pradėjo savo pedagogo karjerą vidurinėse mokyklose, 1910–1916 m. dirbo Mačeratoje, Kaltanisetoje, Kjetyje, Džezyje ir galiausiai 1916 m. pradėjo dirbti Udinės technikos institute. 1915 m. pasirodė jo pirmasis didelis darbas. 1917–1918 m., kai B. Kjurlas dirbo Udinėje, į Friulį įsiveržė Centrinių valstybių sąjunga. B. Kjurlas, kaip miesto tarybos narys ir mero atstovas, dalyvavo derybose su Austrijos valdžia siekdamas apginti gyventojų interesus. 1919 m. jis buvo vienas iš Friulų filologijos draugijos Goricijoje steigėjų, prisidėjo prie periodinių leidinių „Bollettino“ ir „Rivista“ leidybos. Dėl šeiminių nesutarimų ir skyrybų pasiprašė perkeliamas ir 1919–1921 m. dirbo Modenoje. 1922–1930 m. gyveno Prahoje, dirbo Prahos universitete italų kalbos dėstytoju. 1923 m. šiame mieste B. Kjurlas įkūrė Italų kultūros institutą, vėliau sekant šiuo pavyzdžiu buvo įkurti tokie institutai Bukarešte, Budapešte, Varšuvoje ir Vienoje. 1925 m. pradėjo vykdyti italų rašytojų antologijos suaugusiems užsieniečiams projektą. 1927 m. pradėjo leisti „Italų žurnalą iš Prahos. Italų kultūros instituto organą“ („Rivista italiana di Praga. Organo dell’Istituto di cultura italiana“). 1929–1937 m. dėstė Florencijos universitete. B. Kjurlas Italų enciklopedijai parašė apie 20 straipsnių. 1931–1935 m. italų ir užsienio literatūrą dėstė Albertinos dailės akademijoje Turine. 1934–1938 m. leido „Literatūros sintezės žurnalą“ („Rivista di sintesi letteraria“, iš viso pasirodė 11 numerių).
B. Kjurlo interesai ir užmojai buvo labai platūs, tačiau liko susiskaidę (Dž. Marketis). B. Kjurlas skyrė didelį dėmesį žodinei kūrybai, ypač friulų. Jis buvo atsakingas už „Friulio poezijos bibliografiją“ (1920–1923 m.), „Friulų literatūros antologijoje“ (1927 m.) už tautosakos skyrių, savo periodiniuose leidniuose nagrinėjo friulų folklorą. B. Kjurlas buvo literatūros tyrėjas, kritikas, tyrė taip pat ir friulų bei ladynų literatūrą. Jam buvo patikėta P. Coručio ir K. Perkoto kūrybos leidyba. B. Kjurlas žinomas ir kaip poetas, jo kūriniai, publikuoti kai kuriuose rinkiniuose, yra paveikti Kardučio, Paskolio, Godzano. Asmeniškiausios yra „Friulų eilės“ (1908 ir 1921 m.).
Šiškiniai
Šaltiniai
thumb|left|240px|Akmuo, žymintis Šiškinių kaimą
Be Maho
Be Maho  – uostamiestis Karibuose, Gvadelupoje (Prancūzijos užjūrio valda). Gyvenvietė įsikūrusi Bas Tero saloje.
Istorija
1865 m. mieste kilo choleros epidemija per kurią žuvo 12 tūkstančių gyventojų. 1928 m. didžiąją dalį Be Maho sugriovė praūžęs uraganas. 1934 m. mieste pastatyta pagrindė Gvadelupos elektrinė.
Sportas
1992 m. mieste pastatytas nestandartinis (330 m) cementinis velodromas po atviru dangumi – Vélodrome Amédée Détraux. Tai taip pat didžiausias stadionas Gvadelupoje.
Rovenskaja Slabados valsčius
Rovenskaja Slabados valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Rovenskaja Slabada.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje.
Kriminalinis romanas (filmas)
Kriminalinis romanas  – 2005 m. sukurta veiksmo drama, vėliau sulaukusi tęsinio – televizijos serialo. Juosta sukurta pagal to paties pavadinimo Giancarlo De Cataldo romaną, paremtą tikra istorija apie grupę draugų, subūrusių galingą gaują Romoje praėjusio amžiaus 8 dešimtmečio viduryje.
Turinys
1970-ųjų pradžioje ketvertas paauglių pavagia mašiną. Policija juos randa pajūryje, vaikinai bando pabėgti ir yra suimami, o vienas jų žūva.
Praėjus keletui metų draugai išeina iš kalėjimo ir, vėl susitikę, nusprendžia prasimanyti pinigų įvykdydami pagrobimą. Prie jų prisijungia keletas vyrų, o taikiniu tampa baronas Roselinis. Nors ir gavę išpirką, baroną nužudo, o vienas jų, pravarde Libanietis, pasiūlo pinigų neišsidalinti, o sukurti gaują ir įsitvirtinti Romos nusikaltėlių pasaulyje. Greitai vaikinai, demonstruodami negailestingus metodus, įvaro baimę net patyrusiems nusikaltėliams ir sėkmingai įsilieja į narkotikų verslą. Gaują persekioja komisaras Šaloja, tačiau jam nuolat pritrūksta įrodymų arba jie paslaptingai dingsta iš policijos.
Bėgant metams, gauja tampa vis galingesnė, tačiau ją pradeda persekioti ir nesėkmės. Po konflikto žaidžiant kortomis nužudomas jos lyderis Libanietis. Jo vietą užėmęs Dandis visą dėmesį skiria kerštui, tačiau išsiaiškina, kad Libanietis dalį pinigų slėpė nuo kitų, o kai kurie kompanionai apgaudinėjo kitus. Kol Dandis vykdo „valymą“, komisaras Šaloja sugeba įtikinti buvusią prostitutę ir Dandžio meilužę Patriciją, kuri naudojama kaip priedanga pinigų plovimui, suteikti jam svarbios informacijos…
Elena Russo
Elena Ruso (, g. 1972 m. vasario 13 d.) – italų kino, teatro ir televizijos aktorė.
Gerhard Richter
Gerhardas Richteris (, g. 1932 m.) – XX a. antros pusės ir XXI a. pr. Vokietijos menininkas, tapytojas.
Biografija
Gerhardas Richteris gimė 1932 m. vasario 9 d. Horst ir Hildegard Richter šeimoje Dresdene. Tėvas buvo mokytojas, motina − knygų pardavėja. G. Richteris 1952−1957 m. mokėsi Dresdeno dailės akademijoje, tapė socialinio realizmo stiliumi. Po to persikėlė į Diuseldorfą, kur dirbo fotolaboratorijos techniku. 1961−1963 m. G. Richteris mokėsi Diuseldorfo dailės akademijoje pas Karl Otto Götz. Pirmoji G. Richterio personalinė paroda įvyko 1963 m. Möbelhaus Berges Diuseldorfe.
Dailininko kūrybai buvo būdingas fototapybos stilius, kai savo paties darytas peizažų, natiurmortų, portretų nuotraukas jis naudojo kaip pagrindą paveikslams. Šiuose G. Richterio paveiksluose yra sunkiai nustatoma atskirtis tarp fotografijos ir tapybos. 1967 m. G. Richteris laimėjo Junger Westen dailės prizą Reklinghauzene. Maždaug tuo metu dailininko kūryboje prasidėjo „konstruktyvioji“ fazė, kurią sudarė spalvų gamos, pilkieji paveikslai, papildytieji paveikslai ir 48 portretai, taip pat kūriniai su veidrodžiais. 1972 m. G. Richterio kūriniai eksponuoti Venecijos bienalėje. Dailininkas eksponavo „Documenta“ parodose Kaselyje 1972, 1977, 1982, 1987, 1992 ir 1997 metais.
1971–1994 m. G. Richteris profesoriavo Diuseldorfo dailės akademijoje. 1976 m. įvyko pirmoji G. Richterio retrospektyvinė paroda Brėmeno Kunsthalėje. Dailininkas tapė abstrakčius ir fotorealistinius paveikslus, kūrė fotografijas ir stiklo dirbinius. 1982 m. dailininkas buvo apdovanotas Arnold-Bode prizu „Documenta 7“ parodoje, 1985 m. − Oskaro Kokoškos prizu Vienoje, 1997 m. − Praemium Imperiale Japonijoje. Nuo 1983 m. G. Richteris gyveno Kelne, kurio katedrai 2007 m. sukūrė vitražą.
Pagrindinės parodos: thumb|right|220px| Kelno katedros G. Richterio vitražas
2023 m. LFF I lyga
2023 m. Optibet LFF I lyga, arba 2023 m. Optibet Pirma lyga, – antros pakopos futbolo pirmenybės Lietuvoje. Varžybos prasidėjo kovo 10 d. ir baigsis lapkričioi mėn.
Paralis
Paralis – miestas vidurio Čilėje, Maulės regione, 40 km į pietus nuo Linareso, 97 km į pietus nuo Talkos miestų, antras pagal dydį Linareso provincijoje.
Gerhard Richter
Biografija
Gerhardas Richteris 2009 m. buvo paskelbtas brangiausiu iš gyvenančiųjų pasaulio dailininkų. 2008 m. jo kūriniai eksponuoti Vilniaus šiuolaikinio meno centre. 2015 m. G. Richterio abstrakcionistinis paveikslas „Abstraktes Bild“ viešo aukciono metu buvo parduotas už 46,3 mln. JAV dolerių. Paveikslas „Katedros aikštė, Milanas“ 2013 m. buvo parduotas už 37 mln. JAV dolerių.
Paralis
Paralis žinomas kaip Nobelio literatūros premijos laureato Pablo Neruda gimimo vieta.
2023 m. LFF I lyga
Licencijavimasis
Lietuvos futbolo federacija 2022 m. lapkričio 16 d. pakvietė klubus registruotis 2023 m. sezono licencijavimo procesui. Pirmos lygos registracija vyko iki 2022 m. gruodžio 15 d. Gruodžio 19 d. LFF paskelbė pateiktus prašymus dalyvauti licencijavimo procese. Į numatytas 16 vietų prašymus licencijuotis pateikė 19 komandų.
Juodasis žudikas
Juodasis žudikas – 1971 m. Italijoje sukurtas „spageti“ vesternas.
Paralis
Istorija
Miestas buvo įkurtas 1795 m. Peru vicekaraliaus Ambrosijaus O’Higinso.
2023 m. LFF I lyga
Pirmos lygos licencijų gavėjai
Į numatytas 16 vietų licencijas gavo 18 komandų. Nepaprastųjų atvejų komitetas vasario 25 d. nutarė kad FK Atmosfera ir Sūduva B žais II lygoje.
Siekti licencijos atsisakė FK Saned.
Eiga
Nuoroda į turnyro lentelę
2023 m. pradžioje pasikeitė Marijampolė City klubo savininkai, birželio mėn. pranešta kad keičiasi klubo pavadinimas: MML City. Birželio mėnesį pasirodė pranešimai apie tai, kad klubas laiku neišmoka atlyginimų žaidėjams, žaidėjai grasino boikotuoti rungtynes. Vėliau kilo įtarimų dėl galimo rungtynių įtakojimo rungtynėse prieš FK Minija.
Rezultatyviausi
Atnaujinta:
Juodasis žudikas
Turinys
Į Tumstouną, kuriame laukiama atvykstant vyriausybės inspektoriaus, atjoja juodai apsirengęs teisininkas Džeimsas Vebas, turintis su savimi didelį kiekį knygų, kuriose slepia ginklus. Apsistojęs salūne, jis netrunka išsiaiškinti, kad mieste karaliauja broliai O‘Haros, einantys išvien su vietiniu teisėju ir prievarta atiminėjantys vietinių ūkininkų žemes. Pradžioje jie galvoja, kad Vebas ir yra inspektorius, tačiau tikrasis taip pat netrukus pasirodo ir yra nužudomas.
Į miestą taip pat atvyksta Bertas Kolinsas, kurio brolis su indėne žmona gyvena netoliese. Lošiant kortomis, jis susikivirčija su dviem O‘Haros vyrais ir juos nužudo. Vebas pasistengia įtikinti teisėją pasiūlyti Bertui šerifo postą, nes pastarasis vėl laisvas, o patį Bertą – priimti pasiūlymą.
Kai Bertas nužudo dar kelis vyrus, O‘Haros apsupa jo brolio namus, šį nužudo, žmoną išprievartauja, patį Bertą sumuša ir padega rančą. Bertui su Sara pavyksta pabėgti ir jie dviese atvyksta į miestelį keršyti, tuo tarpu Vebas nužudo teisėją ir pagrobia žemės įsigijimo dokumentus.
Šišniškė
Šišniškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Naujo Strūnaičio.
Cijevna
Cijevna, Cemas  – upė Albanijoje ir Juodkalnijoje; kairysis Moračos intakas. Prasideda Prakeiktųjų kalnų šiaurėje, į vakarus nuo Trojano kalno (2183 m). Teka į pietvakarius kalnuotomis vietovėmis. Į pietus nuo Mizdarkuto kalno patenka į Juodkalnijos teritorija ir ja teka likusius 33 km. Teka giliu kanjonu. Įteka į Moračą greta Machalos kaimo, žemiau Podgoricos.
Metinis vandens lygio svyravimas 150 cm.
Bebruliškės geležinkelio stotelė
Bebruliškės geležinkelio stotelė – stotis Kazlų Rūdos savivaldybėje, šiaurės rytiniame Bebruliškės kaimo pakraštyje, prie Kauno–Marijampolės geležinkelio. Stoja vietinio susisiekimo keleiviniai traukiniai Kaunas–Marijampolė.
Istorija
Stotelė įkurta 1959 m.
Ye Jianying
Je Dzianing (1897 m. balandžio 28 d. – 1986 m. spalio 22 d.) – kinų karininkas ir komunistų politikas, nominalus valstybės vadovas 1978–1983 metais. Ye buvo Whampoa karo akademijos dekano pavaduotoju.
Po Kinijos Liaudies Respublikos įsteigimo, Je valdė Guangdonge. Je suprato, kad ekonominės sąlygos esančios Kantone labai skyrėsi nuo tų, kurios vyravo kituose Kinijos regionuose, nes dauguma Kantono žemės savininkų patys buvo valstiečiais bei dirbo žemę ir neišnaudodavo savo nuomininkų. Todėl jis atsisakė atimti nuosavybę iš žemės savininkų, o vietoj to apsaugojo jų verslą ir žemes. Je politika prieštaravo bendrosioms žemės reformos direktyvoms, kurioje buvo pabrėžiama klasių kova. Jo politika buvo laikoma pernelyg minkšta ir netrukus jį pakeitė Lin Biao, kuris pradėjo įgyvendinti daug atšiauresnę politiką. Ye politinė karjera iš esmės pasibaigė. Tačiau nors jis buvo pašalintas iš politinių postų, jis išsaugojo savo pozicijas kariuomenėje. Iki 1968 m. jis aktyviai vykdė karines funkcijas, 1955 m. tapo Liaudies Išlaisvinimo Armijos maršalu.
Po to, kai Lin Biao buvo nuverstas, 1971 m., Je įtaka pradėjo augti ir 1975 m. jis buvo paskirtas gynybos ministru, perimdamas Lin Biao postą. Nuo 1973 m. jis tapo Kinijos komunistų partijos Centro komiteto pirmininko pavaduotoju. Jis vadovavo generolų ir partijos vyresniųjų sąmokslui pašalinant Jiang Čing ir Keturių gaują.
Je atsistatydino iš gynybos ministro posto ir 1978 m. buvo paskirtas Nacionalinio Liaudies Kongreso Nuolatinio Komiteto Pirmininku ir tapo nominaliu valstybės vadovu. 1983 m. Je atsistatydino, o 1985 m. visiškai pasitraukė iš Politbiuro. Jis mirė būdamas 89 metų.
Perelozų Viešpaties Kryžiaus sentikių cerkvė
miniatiūra|250px|right|Cerkvė 2014 m. miniatiūra|250px|right|Lenta prie įėjimo