cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Respublikinė Kauno ligoninė
Istorija
Tuometinio Kauno medicinos instituto rektoriaus akademiko Z. Januškevičiaus ir ligoninės vadovybės iniciatyva ir rūpesčiu ligoninėje įkurtos dvi Kauno medicinos universiteto katedros: Vidaus ligų propedeutikos (vadovavo prof. A. Žiugžda) ir Bendrosios chirurgijos (vadovavo prof. T. Šiurkus). 1972 m. ligoninei suteiktas klinikinės ligoninės vardas. 1982 m. stacionaras išsiplėtė iki šiuolaikinės, modernios 715 lovų turinčios gydymo įstaigos.
Sovietmečiu ligoninė glaudžiai ir dalykiškai bendradarbiavo su Kijevo, Minsko, Rovno, Rygos gydymo įstaigomis, buvo pasirašiusi draugystės ir bendradarbiavimo sutartį su VDR Veimaro miesto ligonine, su kurios darbuotojais palaikė glaudų ryšį. Ligoninėje praktiką atliko ne tik Lietuvos, bet ir Tomsko, Balstogės, Krokuvos aukštųjų medicinos mokyklų studentai. Ligoninės moterų choras ne kartą užėmė prizines vietas. Veikė dramos būrelis.
1995 m. balandžio 11 d. ligoninės vyriausiuoju gydytoju paskirtas Kauno medicinos universiteto docentas Stasys Gendvilis. Reorganizuojant asmens sveikatos priežiūros įstaigas, nuo 3-iosios klinikinės ligoninės buvo atskirtos poliklinikos. Pagal Kauno apskrities sveikatos priežiūros įstaigų reorganizavimo projektą 2002 m. prie ligoninės filialo teisėmis prijungti Kauno Krikščioniškieji gimdymo namai (direktorius Kęstutis Stankaras), 2005 m. – Garliavos ligoninė (direktorius Rodolfo Luis Žilinskas), padalinio teisėmis Kauno psichiatrijos ligoninė (direktorė Zita Liubertienė).
Įgyvendinant restruktūrizavimo trečio etapo progrąmą, prie ligoninės 2010 m. prijungtos dar 4 sveikatos priežiūros įstaigos: Žiegždrių psichiatrijos ligoninė (direktorė Ramunė Mazaliauskienė), Kulautuvos vaikų tuberkuliozės ligoninė (direktorius Petras Budraitis), Kačerginės vaikų sanatorija „Žibutė“ (direktorė Jūratė Rudzinskienė), V.Tumėnienės vaikų reabilitacijos centras (direktorė Daivutė Deikuvienė). 2011 m. įstaigai suteiktas Respublikinės Kauno ligoninės vardas.
Baltoji Volta
Baltoji Volta arba Nakambė (Nakambe) – upė Burkina Fase ir Ganoje; viena iš Voltą sudarančių upių. Prasideda Burkina Faso šiaurėje, teka daugiausia pietų kryptimi. Įteka į Voltos tvenkinį drauge su Juodąja Volta ir taip sudaro Voltos upę. Voltos tvenkinys atsirado 1964 m. pastačius Akosombo užtvanką.
Didžiausias intakas – Raudonoji Volta (dešinysis).
Laivybai netinkama. Vandeningiausia būna rugpjūčio-lapkričio laikotarpiu.
Radžiūnas
Radžiūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Radžiūnienė (ištekėjusi moteris) ir Radžiūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Darius Dimavičius
Darius Dimavičius (g. 1968 m. balandžio 8 d. Kaune) – Lietuvos krepšinio treneris, žaidėjas.
Misiučėnai
Misiučėnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Turgelių.
Darius Dimavičius
Krepšinio žaidėjo debiutą pradėjo 1989 m. Kauno „Žalgiryje“. Vyriausiojo trenerio darbą pradėjo 2006 m. Kauno „Atlete“. 2008 NKL sezono pradžioje užėmė Nerijaus Zabarausko vyriausiojo trenerio vietą. Per savo kaip profesionalaus krepšininko karjerą žaidė net 18 metų per kuriuos yra atstovavęs 12 klubų.
Aleksiejauka
Aleksiejauka – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Degučių.
Plan B
Benjamin Paul Ballance-Drew (g. 1989 m. spalio 22 d.), geriau žinomas kaip Plan B arba Ben Drew – britų dainininkas, dainų autorius aktorius bei filmų ir muzikos kūrėjas. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs tris studijinius albumus bei vieną garso takelį. Naujausiasis jo darbas, „Heaven Before All Hell Breaks Loose“, išleistas 2018 m. gegužę.
Paupynis (Jurbarkas)
Paupynis – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kartupių.
Krka (Kroatija)
Krka − upė Kroatijoje.
Krkos upė garsi savo kriokliais. Didelė dalis upės priklauso Krkos nacionaliniam parkui.
Didžiausi miestai prie Krkos:
Didžiausias Krkos intakas:
Nuorodos
Nuotraukų galerija
Zaprešičius
Zaprešičius – miestas šiaurės Kroatijoje, į šiaurės vakarus nuo Zagrebo, prie Savos upės lygumoje. Susisiekimo mazgas. Yra muziejus, dailės galerija.
Istorija
Minimas nuo 1334 m. Miesto teises gavo 1995 m.
Kondostrovas
Kondostrovas  – sala Onegos įlankos (Baltoji jūra) centre. Priklauso Karelijos respublikai (Rusija).
Salos plotas – 11 km². Sala apaugusi pušų ir maumedžių mišku. Saloje dažnai lankosi turistai. Pro salą eina kasmetinės Solovkų regatos trasa.
1899 m. saloje pradėtas statyti vienuolyno statiniai, tarp kitų pastatų – ir cerkvė. 1905 m. Kondostrovas gavo Solovkų vienuolyno skito statusą. 1908 m. cerkvė buvo baigta statyti ir pašventinta. Skite buvo 17 vienuolių.
Netoliese iš vietinio akmens buvo pastatytas paminklas Petrui I, kuriame iškaltos datos, kai jis lankėsi Archangelske (1693, 1694 ir 1702 m.).
1920 m. skitas buvo uždarytas, o vėliau tapo Solovkų lagerio filialu.
Ragaišis (pavardė)
Ragaišis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Ragaišienė (ištekėjusi moteris) ir Ragaišytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Raugeliai
Raugeliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Žemaičių Naumiesčio. Visai šalia Raugelių yra Midveriai.
Kauno styginių kvartetas
Kauno styginių kvartetas – styginių instrumentų kvartetas iš Kauno, kurį sudaro Karolina Beinarytė–Palekausienė (smuikas), Aistė Mikutytė (smuikas), Eglė Lapinskė (altas) ir Saulius Bartulis (violončelė).
Istorija
Nuo 1981 m. koncertuojantis Kauno kvartetas, Talino (Estija, 1983) ir Voronežo (Rusija, 1987) konkursų diplomantas, yra sugrojęs per 2200 koncertų Lietuvoje ir daugelyje užsienio šalių (Suomijoje, Norvegijoje, Lenkijoje, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Šveicarijoje, Čekijoje, Argentinoje, Čilėje, Danijoje Ukrainoje ir kt.). Platus skirtingų epochų ir stilių muzikos repertuaras (repertuarą sudaro per 350 kūrinių, sukurtų daugiau kaip šimto įvairių šalių kompozitorių) leidžia kvartetui aktyviai propaguoti klasikinę, šiuolaikinę lietuvių bei užsienio autorių muziką, kolektyvas yra išleidęs 14 CD, įrašęs daug Radijo ir TV fondinių įrašų. 2008 m. Kauno kvartetui įteiktas Metų apdovanojimas „Tikra muzika“ už šiuolaikinės muzikos populiarinimą. 2009 m. už lietuvių kompozitorių muzikos propagavimą Lietuvoje ir užsienyje ansamblis paskelbtas „Įsimintiniausiu Kauno kūrybiniu kolektyvu“. 2012 m. už nuopelnus Lietuvos kultūrai ir menui paskirta Lietuvos Respublikos Vyriausybės premija.
Šaltiena
thumb|Šaltiena su kiauliena ir virtais kiaušiniais
Šaltiena – mėsos ir kaulų nuoviro drebučiai su mėsos gabaliukais.
Tradicijos
Gaminti pradėta viduramžiais, žinoma nuo XVI amžiaus.
Patiekalas plačiai paplitęs Rytų Europos virtuvėse: Baltarusijoje – „халоднае“, Estijoje – „sült“, Latvijoje – „aukstā gaļa“ arba „galerts“, Lenkijoje – „galareta“, Rusijoje – „холодец“ arba „студень“, Ukrainoje – „холодець“ arba „драглі“, Vokietijoje – „Sülze“.
Rytų ir Šiaurės Europoje kiaulienos šaltiena dažnai valgoma kaip šventinis Kalėdų ir Velykų patiekalas. Nepale jautienos ir žuvies šaltiena laikoma žiemos švenčių patiekalu.
Gamyba ir patiekimas
Mėsos ar žuvies gabalėliai užpilami iš natūraliai stingstančio gyvulių sąnarių nuoviro.
Geriausias nuoviras gaunamas iš jautienos galvų ir kojų. Galima virti iš kiaulienos galvų, kojų, ausų, uodegų. Nuovirui taip pat tinka ir veršienos, avienos, vištienos, kalakutienos ar žuvies dalys, kuriose yra pakankamai želatininių medžiagų.
Dabar kartais gaminama ir mėsos ar žuvies gabalėlius užpilant nuoviru ar sultiniu su ištirpinta želatina.
Siekiant papuošti, prieš ją išpilstant, į dubenį įpilti 1-2 cm sultinio sluoksnį. Jam sustingus, uždėti žalumynų, morkų griežinėlių, supjaustyto kietai virto kiaušinio ir vėl užpilti sultiniu. Dar kartą sustingus, supilti paruoštą ir atvėsintą šaltienos masę.
Prieš patiekiant, indą kelioms sekundėms pamerkti į karštą vandenį, ir šaltieną išversti į negilią lėkštę, pakraščius papuošti žalumynais.
Valgoma kaip užkandis. Prie jos dažnai patiekiami krienai arba garstyčios.
Dieter Birk
Dieter Birk (g. 1946 m. Freisinge, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas mokestininkas ir administratyvistas, Miunsterio universiteto (MU) profesorius.
Biografija
Dieter Birk studijavo teisės mokslus Tiubingeno, Miuncheno universitete bei Regensburgo universitete. 1970 m. išlaikė pirmąjį valstybinį teisininko egzaminą. 1973 metais apgynė teisės mokslų disertaciją Regensburgo universitete. 1975 m. Miunchene išlaikė asesoriaus egzaminą ir trumpai dirbo advokatu. 1981 m. MU Teisės fakultete apgynė teisės mokslų habilitaciją tema „Produktyvumas kaip mokestinių normų matas“, pelnė Albert Hensel premiją. Nuo 1982 m. MU valstybinės, administracinės ir mokesčių teisės profesorius.
Nuo 1982 m. Miunsterio universiteto Mokesčių teisės instituto direktorius. Nuo 1985 m. iki 1997 m. lygiagrečiai – Miunsterio finansinio teismo teisėjas, nuo 1998 m. verslo teisės advokatų kontoros „Sozietät Pöllath + Partner“ išorinis patarėjas.
Lietuvos eurų monetos
thumb|Lietuvos [[euro monetų rinkinys]] Lietuvos eurų monetos turi panašią visų aštuonių monetų nacionalinę pusę.
Lietuvos banko valdyba 2005 m. vasario 24 d. nutarimu Nr. 28 patvirtino skulptoriaus Antano Žukausko sukurtus apyvartinių eurų monetų nacionalinės pusės tris gipsinius modelius: 1 ir 2 eurų, 10, 20 ir 50 euro centų; 1, 2 ir 5 euro centų. Vyčio simbolį sups 12 žvaigždžių:
Majabekė
Upės žemupys laivuojamas. Majabekės žemupyje sudarytas Pedroso tvenkinys. Pakrantės apaugusios mangrovėmis. Prie Majabekės įsikūręs Gvineso miestas.
Upė europiečių žinoma nuo 1509 m. (tuomet vadinta Río Onicajinal). Pavadinimas Majabekė minimas nuo 1524 m. Jo tiksli reikšmė nežinoma, bet jis matyt kilęs iš tainų ar sibonėjų kalbos.
Amiga
Istorija
Kompiuterį pradėta kurti 1982 m. Kalifornijoje. Prototipas buvo pristatytas „Consumer Electronics Show“ elektronikos prekių mugėje 1984 m., kur buvo parodyta žymioji įgarsinta „Boeing“ animacija: spalvingas rutulys sklandė kompiuterio ekrane, su triukšmu atsimušdamas į jo kraštus. Kompanija „Commodore International“ pirmąjį „Amiga 1000“ pademonstravo 1985 m. Linkolno centre Niujorke. Rinkoje pasirodžiusius „Amiga“ kompiuterius labai pamėgo kompiuterinės grafikos ir muzikos kūrėjai. Platformai vystyti buvo sukurta dukterinė įmonė „Commodore Amiga“, skirtas papildomas finansavimas. Operacinės sistemos ėmėsi kompanija „MetaComCo“, o „Electronic Arts“ paruošė standartus įvairių tipų duomenų failams – Interchange File Format (IFF).
Nors ilgainiui „Amiga“ asmeninių kompiuterių pardavimai tapo didžiausi pasaulyje, tačiau netinkama kainų politika, atviros architektūros nebuvimas, programinis nesuderinamumas, blaškymasis serverių, žaidimo konsolių rinkoje privedė prie rimtų finansinių problemų. Po „Commodore International“ bankroto 1994 m. daugelis „Amiga“ koncepcijų buvo nukopijuotos ir skirtingais pavadinimais įdiegtos kitose platformose (intuition – multimedia, autoconfig – plug and play, genlock – alpha compositing, blitter ir kt.). Per trumpą laiką „Commodore“ patentus išpirko konkurentai ir suinteresuotos kompanijos. Vienas paskutiniųjų bandymų prikelti „Amiga“ kompiuterių šeimą buvo „Amiga One“. Tačiau gamintojas suspėjo pagaminti tik nedidelę šių kompiuterių bandomąją partiją ir bankrutavo.
Techninės galimybės
„Amiga“ kompiuteriai nuo pat pradžių išsiskirdavo kaip orientuoti į daugialypės terpės programas, turėjo spalvotus ekranus ir gana pažengusią tiems laikams operacinę sistemą. Jau pirmieji modeliai – A1000 ir A500 – palaikė skiriamąją gebą 640х512 su 4096 spalvomis. Jo garso ir vaizdo lustai buvo daug pranašesni už naudotus „IBM“ ar kituose kompiuteriuose. Naudota operacinė sistema tiko labai ribotam techninės bei programinės įrangos ratui. Techninė įranga buvo skirta mikroschemoms, veikiančioms su „Motorola“ 68000 serijos procesoriais. Naudoti mikroschemų rinkiniai OCS (Agnus, Denise ir Paula mikroschemos). Kompiuteriai pasižymėjo daugiaveiksmiškumu, sparčia grafine vartotojo sąsaja, galimybe naudoti komandinę eilutę. Tokia techninės ir programinės įrangos kombinacija leido turėti labai greitą, galingą ir lengvai valdomą kompiuterio platformą. Tuo metu retas kompiuteris galėjo varžytis su „Amiga“ garso ir vaizdo apdorojimo galimybėmis.
Robertas Freidgeimas
Robertas Freidgeimas (g. 1989 m. vasario 21 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis krašto gynėjo pozicijoje.
Karjerą pradėjo FC Vilnius komandoje, šiai bankrutavus žaidė dar kelete A lygos komandų. 2012 metais pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“, bet tuo pat buvo išnuomotas Tauragės „Tauro“ komandai. 2012 m. vasarą pasirašė kontraktą su Marijampolės "Sūduvos" komanda.
Žaidėjas yra tris kartus atstovavęs Lietuvos jaunimo iki 19 metų rinktinei. Žaidėjo brolis Georgas Freidgeimas taip pat yra profesionalus futbolininkas.
Vytautas Maželis
Vytautas Maželis (1914 m. sausio 29 d. Užpaliai – 2008 m. balandžio 14 d. Vilnius) – Lietuvos teisininkas, fotografas.
Biografija
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Niujorke. Studijavo Fotografijos institute Niujorke, čia įkūrė fotografijos studiją. 1975–1990 m. dirbo Niujorko policijos departamente. JAV sukūrė kitą šeimą. Išgarsėjo kaip fotografas.
Kūryba
Fotografuoti pradėjo apie 1934 m. Studijuodamas pamėgo meninę fotografiją, net ir karo mokykloje šovininėje nuolat nešiojosi nedidelį fotoaparatą, kuriuo užfiksuodavo įdomesnius kariūnų gyvenimo vaizdus. Jo fotografijas spausdino „Karys“, „Jaunoji Romuva“, „Kardas“ ir kiti leidiniai. Jo archyve daug meninių nuotraukų – gamtos vaizdų, įvykių ir vietovių meninių vaizdų. Vėlesnėje kūryboje vyrauja portretai, jis buvo vienas iš pagrindinių visuomenės ir kultūros veikėjų išeivijoje fotografų. Sukūrė lietuvių išeivijos kultūros žmonių portretų (Jonas Mekas, Juozas Žilevičius, Kazys Pakštas), jiems būdinga raiški fragmentinė kompozicija, paprastumas, vengiama įmantrių rakursų, apšvietimu, plastika, faktūra perteikiama portretuojamojo psichologinė būsena, charakteristika. Surengė nemažai parodų JAV, Kanadoje ir Lietuvoje.
Grįžęs į Lietuvą atsivežė kai kurių savo portretinių nuotraukų dublikatus, o visas archyvas, nuotraukos ir negatyvai atkeliavo į Lituanistikos tyrimo ir studijų centrą. Lietuvos fotomenininkų sąjungos garbės narys nuo 1989 m.
Utilitarizmas
Utilitarizmas – etikos teorija, galutiniu tikslu laikanti visų žmonių laimės maksimizavimą ir kančios minimizavimą. Kitaip sakant, kuo veiksmas atneša daugiau laimės, tuo jis pagal utilitarizmą yra morališkesnis, o kančią sukeliantys poelgiai laikomi amoraliais. Poelgiai yra vertinami tik pagal jų pasekmes, todėl melavimas, žudymas ir kiti dažniausiai smerkiami veiksmai utilitarizme gali būti laikomi moraliais, jei tik galiausiai jie atneša daugiau laimės nei kančios. Visų žmonių laimės ir kančios vertė utilitarizme yra vienoda – savo laimė utilitaristams yra svarbi tiek pat, kiek ir bet kurio kito žmogaus. Utilitarizmas yra laikomas pasekmizmo ir hedonizmo forma.
Yra daug skirtingų utilitarizmo formų. Tikslu gali būti laikoma ne laimė, o interesų patenkinimas. Gali būti atsižvelgiama ne tik į žmonių, bet ir į gyvūnų laimę. Laimė gali būti vertinama ne tik kiekybiškai, bet ir kokybiškai, intelektualiniams malonumams suteikiant daugiau vertės nei fiziniams. Be to, kaip ir bet kuri etikos teorija, utilitarizmas smarkiai priklauso nuo juo besivadovaujančio žmogaus išminties, patirties bei kitų pažiūrų.
Istorija
right|thumb|200px|[[Džeremis Bentamas (1748–1832 m.)]] right|thumb|200px|[[Džonas Stiuartas Milis (1806–1873 m.)]] Utilitarizmo užuomazgos siejamos su graikų filosofu Epikūru, bet kaip specifinės filosofinės mokyklos atsiradimas – su Džeremiu Bentamu. Pasak jo, skausmas ir malonumas yra vienintelės gamtos žmonijai duotos vidinės vertybės. Iš to jis išvedė, kad gėris yra viskas, kas atneša daugiausiai laimės didžiausiam kiekiui žmonių.
Žymiausias Benthamo šalininkas buvo Džeimsas Milis, svarbus to meto filosofas. Jo sūnus Džonas Stiuartas Milis buvo išauklėtas pagal Benthamo principus ir nuo ankstyvos vaikystės intensyviai mokomas filosofijos bei kitų mokslų. Užaugęs Džonas Stiuartas Milis teigė, kad kultūriniai, intelektualiniai ir dvasiniai malonumai yra vertingesni nei fiziniai, nes abi malonumų rūšis patyrę žmonės teiktų pirmenybę intelektualiniams. Tą jis įrodinėjo samprotaudamas, kad retas žmogus sutiktų būti pažemintas iki primityvesnio gyvūno, net jei jam būtų pažadėta begalybė gyvuliškų malonumų. Viena žymiausių ir dažniausiai cituojamų jo frazių yra „geriau būti nelaimingu žmogumi negu laiminga kiaule. Geriau būti nepatenkintu Sokratu negu patenkintu kvailiu. Ir jei kvailys arba kiaulė turi kitokią nuomonę, taip yra todėl, kad jie žino tik savo klausimo pusę“. Taip pat Milis griežtai atskyrė laimę nuo malonumo ir parodė, kad gėris ne visada yra tai, ko žmogus nori. Pavyzdžiui, galima norėti primušti vaiką ir tai gali atnešti malonumo, bet laimė, anot Milio, ateina vadovaujantis dorybėmis, o ne savo norais.
Ragauskienė
Ragauskienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Utilitarizmas
Istorija
Klasikinis Benthamo ir Milio utilitarizmas padarė įtaką daugybei kitų filosofų ir platesnės filosofijos – pasekmizmo – išsivystymui, todėl dabar egzistuoja daug skirtingų gėrio apibrėžimų, todėl ir daug skirtingų pasekmizmo rūšių, o ne vien utilitarizmas. Kitų rūšių pasekmistai neigia, kad laimė yra vienintelis svarbus dalykas ir taip pat vertę suteikia tokiems dalykams kaip žinios, teisingumas ar lygybė, net jei jie ir niekam neatneša laimės.
Džonas Stuartas Milis ir iki jo gyvenę utilitarizmo šalininkai buvo daugiausiai praktiniai reformatoriai. Maždaug nuo 1874 m., kai buvo išleista Henrio Sidgwicko knyga „Etikos metodai“, utilitarizmas daugiau asocijuojamas su akademine filosofija.
Ragauskienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Ragauskaitė (mergautinė pavardė).
Pašariniai augalai
thumb|300px|right|Pašariniai augalai Pašariniai augalai, arba pašarinės kultūros – pašarui naudojami augalai. Jiems priskiriami: pašarinės žolės, šakniavaisiai (griežčiai, morkos, ropės, runkeliai), gumbavaisiai (bulvės, topinambai), arbūziniai augalai (pvz., melionai, moliūgai, pašariniai arbūzai), silosiniai augalai (pvz., kukurūzai, vasariniai vikiai, pašariniai lubinai, pašarinės pupos, saulėgrąžos, sorgas, rapsas), varpiniai ir ankštiniai javai.
Ragauskienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Ragauskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Utilitarizmas
Istorija
Utilitarizmas buvo naudojamas kaip argumentas daugelyje skirtingų politinių pažiūrų. Džonas Stuartas Milis skelbė, jog utilitarizmas reikalauja, kad politinė sistema laikytųsi laisvės (arba žalos) principo, pasak kurio, „jėga gali būti teisingai panaudota prieš bet kurį civilizuotos bendruomenės narį tik dėl vienintelio tikslo – sukliudyti jam padaryti žalą kitiems.“ Ludwig von Mises naudojo utilitarizmo argumentus libertarizmo gynimui, o kai kurie marksistiniai filosofai – komunizmo bei socializmo gynimui.
Akto ir taisyklių utilitarizmai
Akto utilitarizmas teigia, kad iškilus etinei dilemai, turėtume apsvarstyti potencialias pasekmes ir priimti tą sprendimą, kuris atneštų daugiausiai naudos. Pasak taisyklių utilitarizmo, reikia sukurti elgesio taisykles, kurių laikantis būtų pasiekta daugiausiai naudos. Kad nuspręstų, ar taisyklės turėtų būti laikomasi, taisyklių utilitaristai bando numatyti, kas atsitiktų, jei tos taisyklės būtų laikomasi visą laiką. Taigi, anot akto utilitarizmo, pasekmistiniai apskaičiavimai turėtų būti pritaikyti konkretiems atvejams, o pasak taisyklių utilitarizmo – apibendrintoms taisyklėms.
Taisyklių utilitarizmą galima toliau skirstyti, pagal tai, kaip griežtai turėtų būti laikomasi numatytų taisyklių. Stiprus taisyklių utilitarizmas teigia, kad visi žmonės visada turėtų laikytis griežtų taisyklių ir niekada jų nelaužyti. Pasak silpno taisyklių utilitarizmo, kurį gynė Džonas Stuartas Milis, visuomenei turėtų būti nustatytos tam tikros taisyklės, bet specifiniais atvejais galima jas sulaužyti ir tiesiog daryti tai, kas atneš daugiausiai laimės. Pavyzdžiui, gestapui paklausus, kur slepiasi kaimynai žydai, taisyklės „nemeluoti“ nepaisymas, anot silpno taisyklių utilitarizmo, gali būti moralus. Jei taisyklę „nemeluoti“ priimtų stiprus taisyklių utilitaristas, jis nepritartų melavimui jokiomis aplinkybėmis
Taisyklių utilitarizmas yra kritikuojamas dėl to, kad visuotinių taisyklių laikymasis kai kuriose specifinėse situacijose aiškiai sumažina laimės kiekį. Taisyklė niekada nežudyti kito žmogaus galbūt atrodo teisinga iš pirmo žvilgsnio, bet dėl jos gali būti labai sunku gintis prieš piktavališkus agresorius (pvz., kitai valstybei paskelbus karą). Taisyklių utilitaristai atkerta, kad galima sukurti taisykles, kada reikėtų nepaisyti kai kurių kitų taisyklių. Pavyzdžiui, besiginant nuo užpuoliko galima nepaisyti kitų žmonių nemušimo taisyklės. Kritikai ginčijasi, kad tada taisyklių utilitarizmas „sugriūna“ iki akto utilitarizmo: tarkime, kad bet kurią taisyklę galima patobulinti sukuriant papildomą taisyklę, kuri būtų pritaikoma kokios nors rūšies išskirtiniams atvejams, kai taisyklės pažeidimas sukuria daugiau laimės nei jos laikymasis. Jei tai padarytume visoms taisyklėms, turėtume po taisyklę kiekvienam išskirtiniam atvejui, o tai reikštų, kad tų taisyklių laikymasis būtų tas pats kaip ir elgimasis pagal akto utilitarizmą – veiksmų, kurie atneša daugiausiai laimės, darymas. Tai, atrodytų, paverčia taisykles beprasmėmis. Bet taisyklių utilitaristai teigia, kad, pavyzdžiui, taisyklės teisinėje sistemoje (įstatymai) nėra beprasmės.
Nepaisant kritikos, taisyklių utilitarizmas dažnai išstumia akto utilitarizmą dėl pastarajame slypinčių problemų ir daug filosofų mano, kad vadovautis akto utilitarizmu yra nepraktiška. Tokia nuomonė vyrauja visų pirma todėl, kad dažniausiai yra labai sudėtinga numatyti kokios bus veiksmų pasekmės ir niekada negalima būti dėl jų tikram. Be to, net jei ir pavyksta nuspėti padarinius, sunku yra nešališkai ir tiksliai įvertinti, koks rezultatas atneš daugiausiai laimės, ypač kai situacija yra sudėtinga. Taip pat kai kurie kritikai teigia, kad pagal akto utilitarizmą besielgiančioje visuomenėje vyrautų melas, vagystės ir nuolat būtų laužomi pažadai, nes akto utilitaristai sakytų tiesą tik tuo atveju, jei jie manytų, kad tai atneš visuomenei daugiau naudos nei koks nors melas. Tai, anot kritikų, privestų prie visuomenės, kurioje niekas niekuo nepasitikėtų. Piteris Singeris į šią kritiką atkirto sakydamas, kad akto utilitaristai, spręsdami kaip elgtis, turėtų omeny, kad jų melas ar neištesėti pažadai prisidėtų prie bendro žmonių tarpusavio nepasitikėjimo. Akto utilitarizmas tik suteiktų laisvę, pavyzdžiui, sulaužyti pažada atvykti į susitikimą, jei beeinant į jį pamatomas ant kelio gulintis ir aimanuojantis žmogus. Be to, anot Singerio, iš akto utilitaristų sudarytoje visuomenėje dažniausiai nebūtų jokių objektyvių priežasčių meluoti ar netesėti pažadų, nes visus vienytų bendras tikslas – visuotinė laimė.
Dviejų lygių utilitarizmas
Dviejų lygių utilitarizmas, kurį suformulavo Ričiardas Hare, teigia, kad daugelis etinių sprendimų turi būti priimti pagal intuityvias moralines taisykles (panašiai kaip taisyklių utilitarizme), išskyrus kai kuriuos retus atvejus, kai labiau tinka pasitelkti kritinį moralinį mąstymą, kurį akto utilitaristai siūlo naudoti visada. Hare pagrindė šią teoriją samprotavimu, kad jei visi sugebėtume tobulai nuspėti pasekmes, tada galėtume nuolatos elgtis kaip akto utilitaristai. Deja, mes dažniausiai nesugebame numatyti mūsų veiksmų padarinių ir esame šališki, todėl mums reikia etinių principų, kuriais galėtume vadovautis. Bet kai keli iš tų principų prieštarauja vienas kitam, pasak dviejų lygių utilitarizmo, mes vis dėlto turėtume elgtis pagal akto utilitarizmą ir pasistengti numatyti galimas pasekmes, kad nuspręstume, kaip elgtis yra geriausia.
Negatyvusis utilitarizmas
Pasak daugelio utilitaristinių teorijų, svarbiausia yra didžiausias laimės kiekis didžiausiam skaičiui žmonių. Negatyvusis utilitarizmas teigia, kad svarbiausia yra mažiausias kiekis blogio arba kančios. Kitaip tariant, negatyvieji utilitaristai stengiasi ne sukurti kuo daugiau laimės, o išvengti kuo daugiau žalos. Jie mano, kad tai yra efektyvesnė etinė formulė, nes didžiausios žalos padariniai yra didesni už didžiausio gėrio. Juk jei būtų duotas pasirinkimas, ar vieną dieną užsiiminėti savo mėgstamiausia veikla, ar išvengti dienos trukmės žiaurių kankinimų, daugelis pasirinktų antrąjį variantą. Be to, laimę pasiekti gali būti sudėtinga, nes nors daugelis žmonių mano, kad pinigai, meilė, sveikata pavers juos laimingesniais, vieni moksliniai tyrimai šiai prielaidai prieštarauja, kiti teigia, kad visi šie dalykai kartu lemia tik 10 % laimingumo, o likę procentai daugiausiai atitenka genams (50 %).
Šios teorijos kritikai greitai pastebėjo, kad negatyviojo utilitarizmo tikslas būtų kaip įmanoma neskausmingiau ir greičiau išnaikinti visą žmoniją, nes tą padarius išnyktų ir kančia. Iš dalies dėl to naujos negatyviojo utilitarizmo versijos skatina sumažinti ne visų rūšių kančią, o tik tą, kuri atsiranda dėl prioritetų nepatenkinimo. Kadangi daugeliui žmonių svarbiau yra gyventi, negu išsilaisvinti nuo kančios, tokios teorijos šalininkai atmeta neskausmingo gyvybės sunaikinimo idėją. Kai kurie negatyvieji utilitaristai mano, kad mokslo (ypač biotechnologijų) dėka, ilgainiui pasaulyje išliks tik nedidelės kančios.
Totalusis ir vidurkinis utilitarizmai
Totalusis utilitarizmas teigia, kad laimę reikėtų matuoti sudedant kiekvieno atskiro žmogaus laimingumą. Kitaip tariant, pasak šios doktrinos, bendras pasaulio laimingumas, kurį utilitaristai stengiasi didinti, yra visų pasaulio žmonių laimingumų suma. Pagrindinė tokio požiūrio problema yra Dereko Parfito suformuluotas laimės sumavimo paradoksas. Pasak paradokso, pagal tokį utilitarizmą išeitų, jog milžiniška žmonių, kurių gyvenimai yra vos verti gyventi, visuomenė yra geriau nei mažesnė, bet laiminga žmonių grupė, o tai gali prieštarauti intuicijai. Kai kurie totalieji utilitaristai mano, kad mūsų intuicija klysta ir mes nuvertiname milijardų vos vertų gyventi gyvenimų moralinį svorį. Kiti neigia laimės sumavimo paradokso išvadą arba sako, kad gerai gyvenančių laimingumas yra visiškai kitokiame lygmenyje ir todėl yra nepalyginamas su žmonių, kurių gyvenimas vos vertas gyventi, laimingumu. Kita totaliojo utilitarizmo problema yra laimės monstras – hipotetinė būtybė, kuri moka paversti resursus į savo laimę daug efektyviau nei bet kas kitas. Pagal totalųjį utilitarizmą išeitų, kad moralė reikalautų tokiam monstrui atiduoti visus resursus, diskriminuojant visus kitus žmones.
Vidurkinis utilitarizmas teigia, kad reikia stengtis didinti vidutinį visuomenės laimingumą. Taigi, pasak šio principo, šimto laimingų žmonių egzistencija yra geriau už tūkstančio truputį mažiau laimingų žmonių egzistavimą. Galima paimti ir ekstremalesnį pavyzdį: pagal vidurkio utilitarizmą, vienas laimingas žmogus yra geriau nei milijonas žmonių, kurių laimės vidurkis būtų tik truputį mažesnis už to vieno žmogaus laimingumą. Pastarasis pavyzdys taip pat gali prieštarauti intuicijai.
Laimės sumavimo paradoksas yra problema ir vidurkiniame utilitarizme. Jei mums nežinomoje planetoje atsirastų protinga gyvybė, kuri turėtų „teigiamą“, bet mažesnį nei Žemės, laimingumo vidurkį, tai, pasak Parfito, nepakreiptų bendros situacijos į blogą, nors ir sumažintų bendrą laimės vidurkį. Dažniausiai vidurkio utilitaristai nesiūlo žudyti žmonių, kurių laimingumas yra žemesnis negu vidurkis, nes nors tai, atrodo, padidintų vidutinį laimingumą, realybėje tokie veiksmai sumažintų nenužudytųjų laimingumą.
Ryšys su gamta
Taip pat skaitykite: Rūšizmas thumb|200px|right|Utilitaristas [[Piteris Singeris yra vienas žymiausių kovotojų už gyvūnų teises.]] Piteris Singeris, kartu su aktyvistais už gyvūnų teises, įrodinėja, kad visų subjektyviai jausti sugebančių gyvūnų gerovė yra tiek pat svarbi kiek žmonių. Panašiai mąstė ir Džeremis Bentamas. Vienoje iš savo knygų jis rašė:
Net dalis utilitaristų, kurie nesutinka, kad reiktų atsižvelgti į gyvūnų laimingumą, pripažįsta, kad jų skriaudimas dažniausiai yra amoralus, nes jis priverčia kentėti ir žmones.
Reiktų pažymėti, kad, anot utilitarizmo, didžioji dalis gyvybės formų negali jausti nieko panašaus į malonumą arba kančią, todėl neturi ir jokio moralinio statuso. Tokios gyvybės formos utilitarizme gali būti svarbios tik jei jos ką nors suteikia jausti sugebančioms būtybėms. Savaime jų egzistavimas jokios prasmės neturi. Tą patį galima pasakyti ir apie upes, kalnus, negyvenamas planetas ir pan. Taip pat utilitarizmas nesuteikia jokios savaiminės vertės bioįvairovei.
Biologinis utilitarizmo paaiškinimas
Yra manančiųjų, kad sociobiologija ir žmonių visuomenės evoliucijos studijos paremia utilitaristinį požiūrį. Pavyzdžiui, Piteris Singeris teigia, kad fundamentaliai utilitaristinė argumentacija buvo naudojama jau nuo primityvių gaujų egzistavimo laikų. Gaujos nariams sprendžiant, kaip jie turėtų elgtis, ieškota variantų, kurie būtų naudingi visiems nariams, nes kitokiems didžioji gaujos dalis turbūt nepritartų. Singeris tiki, kad šiais laikais turėtų būti vienodai atsižvelgiama ne tik į kiekvieno savo bendruomenės nario, bet ir į visų kitų pasaulio žmonių interesus:
Skirtingų žmonių laimės sumavimas ir lyginimas
Savo knygoje „Teisingumo teorija“ Džonas Roulsas teigia, kad dviejų skirtingų asmenų laimingumo sudėjimas yra beprasmiškas. Jo nuomone, tą darant į individų grupę yra žiūrima lyg į vieną būtybę, klaidingai ignoruojant atskiras ir nepriklausomas žmonių sąmones. Gyvūnų teisių advokatas Ričiardas Ryderis vadina tai individo riba, kurios malonumas ir kančia perkirsti negali. Kritikų nuomone, ši riba paverčia skirtingų žmonių malonumų sumavimą beprasmišku, nes laimė, kaip ir skausmas, yra neatskiriama nuo ją jaučiančio žmogaus sąmonės. Be to, skirtingi žmonės laimę jaučia taip pat nevienodai.
Pasekmių nuspėjimas
Savo knygoje „Pavojinga Darvino teorija“ Danielis Denetas, norėdamas parodyti, kaip sunku kartais gali būti nuspėti padarinius pateikia incidento Trijų mylių salos atominėje elektrinėje pavyzdį. Ar utilitarizmas ten įvykusį radioaktyviųjų medžiagų nutekėjimą turėtų vertinti teigiamai, ar neigiamai? Denetas atkreipia dėmesį, kad ilgalaikės incidento pasekmės atominių elektrinių politikai gali būti laikomos teigiamomis ir atsverti neigiamus nutekėjimo padarinius. Bet gali būti ir atvirkščiai. Praėjo jau daugiau kaip 30 metų ir vis dar yra per mažai duomenų, kad pagal utilitarizmą būtų galima šį įvykį įvertinti.
Į tokią kritiką galima atkirsti teigiant, kad, pavyzdžiui, moksle taip pat dažnai ko nors negalima nustatyti tuojau pat, bet tai neretai yra padaroma po daugelio metų. Be to, utilitaristai paprastai supranta, kad tobulai pasekmių nuspėti neįmanoma, nes jos įvyks neišgyventoje ateityje, todėl jie tiesiog daro viską, ką gali, kad kuo tiksliau nustatytų padarinius ir atneštų pasauliui kuo daugiau laimės (arba kitokios naudos). Jei pasekmės yra itin neaiškios, galima pasinaudoti kokia nors etine taisykle, kuri sėkmingai atnešė laimės praeityje. Taip pat galima pastebėti, kad kitų etinių teorijų šalininkams irgi kartais iškyla dilemos (pvz., kai dvi moralinės taisyklės prieštarauja viena kitai), bet tai nereiškia, kad tokiais atvejais sprendimo padaryti neįmanoma.
Antonis Kenis teigia, kad utilitarizmą galima atmesti, nes determinizmas yra arba tiesa, arba ne: jei tai tiesa, mes negalime rinktis, ką daryti; jei determinizmas klysta, tai pasekmės yra nenuspėjamos (iš dalies dėl to, kad joms daro įtaką ir kiti žmonės, kurių veiksmus nuspėti neįmanoma).
Motyvų svarba
Utilitarizmas dažnai kritikuojamas, nes jis vertina tik veiksmų rezultatus, neatsižvelgdamas į jų intencijas ir motyvus. Poelgis, kuriuo buvo siekiama sukelti žalos, bet kurio rezultatai netyčia buvo pozityvūs yra vertinamas kaip lygiavertis gerų intencijų paskatintam poelgiui. Kai kurie utilitaristai atkerta, kad blogio kitiems linkėjimas yra žalingas pačiam individui, net jei jis ir nieko blogo nepadaro. Be to, daugelis į utilitarizmą žiūri kaip į asmeninį gidą, kaip reiktų elgtis, o ne kaip į įrankį vertinti kitus žmones arba jau padarytus veiksmus.
Taip pat utilitarizmo doktrina yra kartais kritikuojama, nes pagal ją išeina, kad sadistiški malonumai turi tokią pačią vertę kaip ir altruistiniai. Bet utilitaristai teigia, kad praktikoje beveik niekada joks sprendimas nebus priimtas sadisto naudai, nes jo malonumas sukelia per daug kančios kitiems. Be to, dauguma utilitaristų laiko sadistiškus malonumus paviršutiniškais, trumpalaikiais ir žalingais ilgalaikei individo gerovei.
Žmogaus teisės
Daugelis utilitaristų mano, kad kankinimo, vergovės, masinių žmogžudysčių ir panašių dalykų pateisinimui reikėtų, kad jie atneštų nerealistiškai daug laimės, nes kitaip tokių veiksmų laimė neatsvertų aukų ir jų artimųjų kančios bei kitos neigiamos įtakos. Svarstydami, ar taip vertėtų daryti, utilitaristai turėtų omenyje ir netiesioginius socialinius padarinius, kaip kitų žmonių susirūpinimas aukomis bei visuotinė baimė, kurią sukeltų dažnas žmogaus teisių nesilaikymas. Be to, kiekvieną kartą laužant nustatytas teises tikriausiai padidėtų ir visuomenės pripratimas tą daryti, kas galėtų atnešti dar daugiau neigiamų pasekmių.
Pačias žmogaus teises taisyklių ir akto utilitaristai gali vertinti skirtingai. Kai kurie taisyklių utilitaristai priima žmogaus teisės kaip etines taisykles. Akto utilitaristai nesutiktų priimti jų kaip moralinių taisyklių (nes jie yra prieš moralines taisykles apskritai), bet tai nereiškia, kad jie žmogaus teisės iš viso atmestų. Daugelis akto utilitaristų palaikytų jų nesilaikymą tik retais atvejais. Be to, jie gali sutikti su žmogaus teisių primetimu teisine prasme, nes utilitaristai turėtų sutikti su bet kokiais įstatymais, kurie atneša daugiau naudos negu žalos.
Jakob Geri
Jakob Geri dar žinomas kaip Jack Gering (1901 m. rugsėjo 18 d. Sedoje, Rusijos imperija – 1974 m. gruodžio 18 d. Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės teisininkas, politikas, nuo 1950 m. lapkričio iki 1951 m. spalio buvo Izraelio industrijos, prekybos ir darbo ministras.
Pašariniai augalai
Auginami ir pašarinių augalų mišiniai (pvz., vikių ir avižų, žirnių ir miežių, dobilų ir liucernos su varpinėmis žolėmis).
Santa Maria sopra Minerva
thumb|250px|Santa Maria sopra Minerva fasadas ir Berninio drambliukas '''Švč. Marijos virš Minervos bazilika''' – vienintelė gotikinio stiliaus dominikonų bažnyčia Romoje. Joje palaidoti keletas garsių krikščionybės asmenų: Šv. Kotryna Sienietė, dailininkas Fra Andželikas, keli popiežiai. Bažnyčia yra apie 200 m. už Romos Panteono. Adresas Piazza della Minerva 42.
Jakob Geri
Biografija
Gimė 1901 m. rugsėjo 18 d. Sedoje. Jaunystėje išvyko gyventi į Pietų Afriką. Johanesburge studijavo teisę Vitvatersrando universitete ir Johanesburgo universitete. Baigęs studijas kelerius metus dirbo teisininku Pietų Afrikoje, o 1934 m. emigravo į Izraelį. 1935 m. paskirtas įmonės Africa Israel Investments sekretoriumi. 1950 m. lapkričio 1 d. buvo paskirtas Izraelio industrijos, prekybos ir darbo ministru, kuriuo buvo iki 1951 m. spalio 8 dienos. Pasitraukęs iš politikos tapo Pietų Afrikos įmonių, veikiančių Izraelyje vadovu. Mirė 1974 m. gruodžio 18 dieną.
Santa Maria sopra Minerva
Istorija
Santa Maria sopra Minerva pastatyta Minervos šventyklos griuvėsių vietoje dėl ko gavo savo pavadinimą (sopra Minerva − virš Minervos). Apie Minervos šventyklą žinoma, kad ji buvo pastatyta apie 50 m. pr. m. e. Pompėjaus įsakymu. Popiežius Zacharijas VIII a. buvo perdavęs šią vietą moterims vienuolėms, kurios turėjo čia Švč. Marijos oratoriją, kuri neišliko. 1255 m. popiežius Aleksandras IV perdavė vietą dominikonų vienuolių ordinui. 1280 m. buvo pradėta statyti dabartinė Santa Maria sopra Minerva bazilika. Jos architektais buvo dominikonų vienuoliai Fra Sisto Fiorentino ir Fra Ristoro da Campi, kurie prieš tai buvo suprojektavę Santa Maria Novella bažnyčią Florencijoje. Prie bazilikos kartu buvo pastatytas dominikonų vienuolynas.
Bazilikos statybos buvo baigtos 1370 m. po daugelio aukų, prie kurių labiausiai prisidėjo popiežius Bonifacas VIII. Galutiniai vidiniai perstatymai buvo baigti tik 1453 m. 1600 m. bazilika buvo restauruota architekto Carlo Maderno, kuris jai sukūrė dabartinį baroko stiliaus fasadą. Bažnyčios vienuolyne buvo įkurta Šv. Sosto kongregacija − inkvizicijos tribunolas. 1628 m. vienuolyne buvo kankinamas ir teisiamas Galilėjas Galilėjus, kuris Santa Maria sopra Minerva bazilikoje atsisakė savo mokslo teiginių. 1848 ir 1855 m. pagal architekto Girolamo Bianchedi projektus buvo pašalintos vidinės barokinės dekoracijos ir pakeistos į neogotikinio stiliaus. Šiuo metu bazilika laikoma vienintele gotikinio stiliaus bažnyčia Romoje, tačiau jos gotiškumas yra sąlygiškas, pvz., korintietiškų kolonų eilės liudija apie klasikinę architektūrą.
Velika
Velika – miestas rytų Kroatijoje, Slavonijos regione, 12 km į šiaurę nuo Požegos. Geležinkelio stotis. Žemės ūkio centras. Išvystytas turizmas.
Utilitarizmas
Begalinė visata
Pasak daugelio moderniosios kosmologijos teorijų, visata begalinė. Jei tai yra tiesa, tada visatoje yra ir begalinis skaičius žmonių, kurie kartu jaučia begalinį tiek laimės, tiek skausmo kiekį. Žmogus gali daryti įtaką tik ribotam laimės kiekiui. Bet baigtinio kiekio pridėjimas arba atėmimas iš begalybės yra matematiškai beprasmiškas ir begalybei įtakos nepadaro. Iš to Nikas Bostromas padarė išvadą, kad begalinėje visatoje bet koks įmanomas žmogaus veiksmas nepadaro jokio efekto visatos laimės sumai. Bostromo nuomone, mes negalime naudoti etinės teorijos, kurią sukombinavus su mūsų geriausiais moksliniais spėjimais išeina, kad etiškai niekada nėra svarbu, ką mes darome.
Santa Maria sopra Minerva
Bazilikos aprašymas
Bazilikoje yra daugybė koplyčių ir antkapinių monumentų, kurie skirti Romos popiežiams, kardinolams ir kilmingoms šeimoms. Bazilikoje 1380 m. palaidota viena svarbiausių krikščionių šventųjų − Šv. Kotryna Sienietė. Jos palaidotas tik kūnas, o galva yra San Domenico bažnyčioje Romoje. 1630 m. jos kambarių, kuriuose mirė, dekoracijos buvo perkeltos ir sukurta memorialinė šventosios koplyčia už zakristijos. 1455 m. Frangipane koplyčioje palaidotas vienas garsiausių italų ankstyvojo renesanso dailininkų, dominikonų vienuolis Fra Andželikas. Bazilikoje palaidoti vieni svarbiausių italų renesanso laikotarpio popiežių, Medičiai − Leonas X (1513-1521) ir Klemensas VII (1523-1534), Antonio Sangallo (Jaunesniojo) projektuotuose kapuose. Apie 1489-91 m. laikotarpiu bažnyčioje dirbo garsus renesanso dailininkas Filipinas Lipis, kuris sukūrė freskas Carafa koplyčioje Šv. Tomo Akviniečio gyvenimo tema. 1521 m. bažnyčioje pastatyta Mikelandželo Kristaus išganytojo statula, žinoma dar kaip „Minervos Kristus“. 1667 m. Berninis sukūrė drambliuko statulą kaip postamentą, ant kurio buvo užkeltas bazilikos vienuolyno viename kluatrų iškastas egiptietiškas mažas obeliskas. Statula, vadinama Pulcino della Minerva, pastatyta prieš bazilikos įėjimą.
Utilitarizmas
Kritika remiantis Vitgenšteino filosofija
Kai kurie filosofai, kaip Matthew Ostrow, kritikavo utilitarizmą pagal Liudviko Vitgenšteino kalbos filosofiją. Jų nuomone, utilitarizmas be pagrindo malonumą laiko vieninteliu žmonių tikslu, ignoruodamas asketizmą, savęs paaukojimą ir bet kokį kitą „antrarūšį“ norą. Utilitaristai tai tikriausiai neigtų, sakydami, kad asketai taip pat siekia laimės, tik alternatyviu būdu. Bet tokį argumentą galima pavadinti tautologija („Ko nori žmonės? Laimės. O kas yra laimė? Tai, ko žmonės nori“). Todėl, pasak šių kritikų, utilitarizmas neturi neturi jokios priežasties svarbiausiu laikyti malonumą, išskyrus sakymą, kad taip tiesiog turi būti. Ši kritika bando parodyti, kad iš tiesų utilitarizmas yra tik užslėptas ir netiesus moralinis intuityvizmas, kuris nesugeba pamatyti savo nepagrįstumo.
Pašariniai augalai
Lietuvoje, iš javų pašarui daugiausia sėjama miežių, mažiau avižų, palyginti mažai grūdinių – ankštinių, javų, žirnių, vikių, lubinų, pupų. Be to, pašarui dar auginama pašarinių runkelių, dalis bulvių, kukurūzų, vienmečių žolių mišinių, daugiamečių žolių (dobilų, liucernų, varpinių žolių).
Lietuvos ganyklose ganomi gyvuliai, pjaunama žolė vasaros ir žiemos pašarui. Žalieji pašarai sudaro 25–30 % viso žolėdžių gyvulių pašaro poreikio. Gyvuliams daug sušeriama koncentruotų pašarų – 35–40 % jų poreikio. Kiaulių ir paukščių racionuose jie sudaro 85–100 % pašarų poreikio.
Pašarinių žolių pavadinimai
Pavadinimai pateikti pagal agronominį skirstymą. thumb|200px|[[Pievinis pašiaušėlis (Alopecurus pratensis)]] thumb|200px|[[Aukštoji avižuolė (Arrhenatherum elatius)]] thumb|200px|[[Paprastoji šunažolė (Dactylis glomerata)]] thumb|200px|[[Tikrasis eraičinas (Festuca pratensis)]]
Beniliuksas
Beniliukso Sąjunga, arba Beniliuksas – politinė-ekonominė sąjunga tarp trijų kaimyninių monarchijų: Belgijos, Nyderlandų ir Liuksemburgo, išsidėsčiusi šiaurės – Vakarų Europoje, tarp Prancūzijos ir Vokietijos, sudaryta 1948 m. Dažnai Beniliuksu vadinamos apskritai visos minėtos trys šalys (nebūtinai ekonomine prasme).
Pavadinimo kilmė
Pavadinimas (Benelux) pasirinktas pagal sąjungą pasirašiusių šalių pavadinimus: België (Belgija) + Nederland (Nyderlandai) + Luxemburg (Liuksemburgas).
Istorija
Beniliukso sutartis buvo pasirašyta penkiasdešimčiai metų, tačiau 2008 m. birželio 17 d. pasirašytas jos atnaujinimas, šįkart neribotam terminui. Sąjungos pavadinimas pakeistas iš Beniliukso Ekonominė Sąjunga į Beniliukso Sąjunga. Pagrindinis organizacijos tikslas – trijų narių kooperacija platesniame europiniame kontekste. Naujoji sutartis numato galimybę Beniliuksui bendradarbiauti su kitomis ES valstybėmis bei regioninėmis bendradarbiavimo struktūromis. Nuo šiol Beniliuksas skiria didžiausią dėmesį trim temoms: vidaus rinkai ir ekonominei sąjungai, tvarumui, teisingumui ir vidaus reikalams. Sumažintas organizacijos struktūrų skaičius. Lieka penkios institucijos: Beniliukso Ministrų Komitetas, Beniliukso Taryba, Beniliukso Parlamentas, Beniliukso Teisingumo Teismas bei Beniliukso Generalinis Sekretariatas. Sutartyje taip pat įvardyta Beniliukso Intelektinės Nuosavybės Organizacija.
Demografija
Beniliukse gyvena apie 27 562 217 gyventojų ir užima apie 74 640 km² ploto. Tokiu būdu Beniliukso gyventojų tankumas yra 369 žm./km².
Kęstutis Komskis
Kęstutis Komskis (g. 1982 m. liepos 21 d. Šilutėje) – Lietuvos ir Pagėgių savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
2001 m. baigė Vilkyškių vidurinę mokyklą.
2003–2011 m. UAB „Riklaiva“ direktorius. 2011–2015 m. Tauragės regiono atliekų tvarkymo centro direktoriaus pavaduotojas, 2015–2019 m. – direktorius. 2013–2016 m. UAB „Rembuta“ direktorius.
2011–2014 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys.
Partijos Tvarka ir teisingumas narys.
Bazelis
Istorija
Pirmąkart minimas 374 m. XV–XVI a. buvo didelis prekybos, amatų, paskolų ir knygų leidybos centras. 1930 m. Bazelyje įsteigtas Tarptautinių atsiskaitymų bankas.
Egzorcizmas
250px|right|thumb|[[Šv. Francis Borgia atlieka piktųjų dvasių išvarymą. Francisco Goya paveikslas.]]
Egzorcizmas (, iš ) 'surišimas priesaika') – demonų ar piktųjų ir kitokių dvasinių būtybių išvarymo iš tariamai apsėstų žmonių ar vietų praktika. Priklausomai nuo dvasinių egzorcisto tikėjimų, tai gali būti atliekama priverčiant būtybę prisiekti tam tikrą priesaiką, atliekant specialų ritualą, ar paprasčiausiai įsakant būtybei išeiti, palikti vietą aukštesniosios jėgos vardu. Egzorcizmas praktikuojamas nuo antikinių laikų. Jis buvo ir yra daugelio pasaulio kultūrų bei religijų dalis. Jos kilmė gali siekti dar priešistorinius šamanų apeigų laikus. Pagal įsivaizduojamus veikimo mechanizmus egzorcizmas būna dvejopas – religinis ir maginis.
Egzorcizmas yra praktikuojamas daugumoje didžiųjų religijų – krikščionybėje, judaizme, islame. Kai kurios religijos, pavyzdžiui, sikhų, egzorcizmą kategoriškai draudžia.
Ilgys (Švenčionių r., Švenčionių sen., Stanislavavo km.)
left|120px
Ilgys – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Švenčionių seniūnijoje, 10,5 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių. Įeina į Sirvėtos regioninį parką. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 1,07 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 205,8 m. Krantai stačiašlaičiai, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos, iš šiaurės prieina Bruktiškės miškas. Per Ilgį iš pietų į šiaurę iš Šiaurio ežero į Možerio ežerą teka Mažežerio upelis (Švento ežero baseinas).
Prie Ilgio įsikūrę kaimai: Adomiškė, Petruškos, kiek toliau į pietus – Stanislavavas.
Elbė
Elbė  – upė, prasidedanti šiaurės vakarų Čekijoje, teka per Vokietiją; žiotyse įteka į Šiaurės jūrą. Tai vienas pagrindinių vidurio Europos vandens kelių. Upės ilgis – 1 165 km.
Miestai, per kuriuos teka Elbė: Špindlerūv Mlynas, Vrchlabis, Dvūr Kralovė prie Labės, Jaromeržas, Hradec Kralovė, Pardubicės, Kolynas, Podebradai, Nimburkas, Lisa prie Labės, Neratovicės, Melnykas, Litomeržicės, Lovosicės, Ūstis prie Labės, Dečinas (Čekijoje), Bad Šandau, Pirna, Drezdenas, Meisenas, Torgau, Vitenbergas, Desau, Magdeburgas, Vitenbergė, Hamburgas ir Kukshafenas (Vokietijoje).
Žymesni kultūriniai kraštovaizdžiai prie Elbės (saugomi Unesco): Drezdeno Elbės slėnis, Desau-Verlico sodų karalija.
thumb|left|300px|Elbės baseino žemėlapis
Prekybiniai laivai upe pradėjo plaukioti 1842 m. Kanalais upė sujungta su pramoninėmis Vokietijos sritimis ir Berlynu.
Mia
Vilija Pilibaitytė (Mia; g. 1983 m. liepos 19 d. Kaukolikai, Lietuva) – Lietuvos dainininkė, dainų autorė, laidų vedėja ir aktorė.
2004–2005: karjeros pradžia
Atlikėja Mia išgarsėjo 2004 m. pavasarį su debiutine daina „Kiekvienam“, anksčiau ji buvo atlikusi pritarančias vokalines partijas keliuose didelio populiarumo sulaukusiuose hituose. Tų pačių metų vasarą pasirodęs kitas jos radijo singlas „Aš krentu“ buvo ignoruojamas didžiausių komercinių radijo stočių, tačiau dažnai skambėjo regioninių ir kitų mažesnių radijo stočių eteryje.
Pasirašiusi kontraktą su viena iš didžiausių Lietuvos įrašų kompanijų „Melodija“, Mia pradėjo savo debiutinio albumo įrašus. 2005 m. pavasarį Mia radijo stočių klausytojams ir savo gerbėjams pristatė didelio populiarumo sulaukusią dainą „Nešk mane“, kurią įrašė kartu su T-Nes pseudonimu prisidengusiu Vilniaus „Lietuvos ryto“ žaidėju krepšininku Tyrone Nesby. Kartu su juo dainininkė pasirodė keliuose dideliuose televizijos rodytuose renginiuose, o vėliau įrašė dar vieną bendrą kūrinį, pavadintą „Ar tu tai žinai?“.
2005–2008: „Yra kaip yra“
Vasaros viduryje Mia radijo stočių klausytojus nustebino SEL hito „Sapnai“ cover versija. Atlikėjos pastangos neliko nepastebėtos šios grupės lyderio Egidijaus Dragūno, kuris jai pasiūlė sudainuoti kelis kūrinius naujame atgimstančios grupės SEL albume. Publika puikiai įvertino vieną iš bendrai įrašytų dainų „Muzika“, kuri buvo atlikta ne viename renginyje, o 2007 m. „Bravo“ apdovanojimuose jie buvo pripažinti geriausios dainos atlikėjais. 2007 m. „Vaikų balso“ apdovanojimuose atlikėja buvo nominuota metų atlikėjos nominacijoje.