cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FGM-148 Javelin
(tar. „dževelin“, iš ) – amerikietiška nešiojama vidutinio nuotolio prieštankinė sistema. Susideda iš paleidėjo ir raketos.
Istorija
2002 m. Lietuva tapo pirmąja užsienio valstybe, įsigijusia „Javelin” sistemą.
2019 m. gamintojas pranešė pagaminęs >12 tūkst. paleidėjų ir >45 tūkst. raketų, sistema pataikė į >5 tūkst. taikinių.
Ukrainoje
2022 m. Rusijai užpuolus Ukrainą pasirodė kaip ypač sėkminga, Ukrainos gynybai kritiškai svarbi, didelį poveikį karo eigai padariusi sistema. Ukrainiečių kariuomenė „Javelin” raketomis pamušė  šimtus rusų armijos tankų,   , o per Antonovo oro uosto mūšį net du rusiškus sraigtasparnus (Mi-24 su Ka-52).
Netrukus tapo vienu pagrindinių ukrainiečių pasipriešinimo simbolių: apdainuojama, vaizduojama freskose  ar paramos lipdukuose.
Savybės
Veikia principu „iššovei ir pamiršk“ – atlikus šūvį pati suranda taikinį, tad iššovęs karys gali tučtuojau pasislėpti, tuo išvengdamas kontratakos.
2022 m. kainavo 242 tūkst. USD už paleidėją, 198 tūkst. USD už raketą.
Naudotojai
miniatiūra|2022 m. [[Ukrainai tiekiamos „Javelin“]] miniatiūra|2019 m. šauna [[Amerikiečiai|amerikiečių pėstininkai]] „Javelin“ sistemas naudoja ~25 šalys. Tarp jų: Ir kt.
Giorgia Moll
Džordžija Mol (, g. 1938 m. sausio 14 d. Roma) – italų aktorė ir dainininkė.
Karjeros pradžioje dirbo fotomodeliu, nusifilmavo keliose reklamose. 1955 m. debiutavo kine, vaidino ir Holivudo juostose, tarp kurių Graham Greene romano „Tykusis amerikietis“ ekranizacija 1958 m. Filmavosi žymiausių to laikotarpio Europos režisierių filmuose.
6 dešimtmetyje pradėjo dainininkės karjerą, išleido keletą estradinių dainų albumų. Aktyvią karjerą baigė 1970 m., vėliau atliko tik keletą epizodinių vaidmenų.
Mis Pasaulis 1993
Mis Pasaulis 1993 – 43 konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi PAR. Konkurso nugalėtoja tapo Lisa Hanna iš Jamaikos. Konkurse pirmą kartą pasirodė atstovė iš Lietuvos.
Pociūniškės
Pociūniškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Rimėnų. Stūkso Pociūniškių piliakalnis.
Oksana Imanalijeva
Oksana Imanalijeva (g. 1990 m. sausio 17 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti saugės pozicijoje.
Rinktinės
2017 m. vasario 8 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, draugiškose varžybose prieš Maltą.
Raudonas beprotybės ženklas
Raudonas beprotybės ženklas  – režisieriaus Mario Bava sukurtas giallo filmas.
Turinys
Džonas Haringtonas – paranojos kankinamas mados namų šeimininkas, žudantis nuotakas arba ištekėti besirengiančias merginas. Policija jau seniai ieško maniako, tačiau Džonui, nužudžiusiam net savo modelių namų manekenę, vis pavyksta išsisukti. Jo žmona Mildred laiko vyrą nevykėliu ir atsisako su juo skirtis, todėl vieną vakarą jis nužudo ir ją. Kai atrodo, kad didžiausias kliuvinys pašalintas, Džonas visur pradeda regėti žmonos šmėklą ir nebesupranta kur realybė, o kur fantazija.
Tuo metu Džonui vis didesnį dėmesį rodo Helena, net ir nuspėjanti apie šio „pomėgį“. Kai Džonas galiausiai prisipažįsta įvykdęs žmogžudystę, Helena visą informaciją perduoda policijai...
Rustamidai
Rustamidai (, Iⵔⵓⵙⵜⵓⵎⵢⴻⵏ) – musulmonų ibaditų dinastija valdžiusi centrinį Magribą (dab. šiaurės Alžyras) VIII–IX a. . Ši dinastija buvo sukūrusi valstybę, vadinamą Rustamidų imamatu. Tai buvo viena iš trijų pagrindinių valstybių, VIII a. pasidalinusių Magrebo regioną (kitos buvo Idrisidai ir Aglabidai).
Istorija
Ibadizmas buvo viena iš islamo sektų, kurią į Magrebą atsinešė misionieriai iš Arabijos. VIII a. labai aktyvūs buvo keturi misionieriai iš Basros, kurie paskleidė šį tikėjimą vietinių berberų (huvarų ir zenatų genčių) tarpe Tripolitanijoje (dab. šiaurės vakarų Libija). Ten jie 757 m. bandė įkurti tavo teokratinę valstybę, tačiau nesėkmingai. Jie buvo išvyti, o keli jų nužudyti.
Vienas šių misionierių, Abd ar Rahmanas ibn Rustamas, migravo į kalnuotas teritorijas Uarsenyje, kur vietinių berberų tarpe įkūrė naują valstybę ir buvo paskelbtas dvasiniu lyderiu imamu. Tam tikslui buvo įkurtas naujas miestas Tiaretas, tapęs religiniais pagrindais valdomos valstybės sostine. Nors formaliai šias žemes vis dar valdė Abasidų Kalifatas, atokiose teritorijose valstybė buvo toli nuo centrinės valdžios ir de facto nepriklausoma. thumb|left|Imamato kaimyninės valstybės Tlemseno Ifranidai ir kutamai Imamate buvo valdoma religiniais principais. Pirmieji imamai propagavo paprastą gyvenimo būdą ir pirmiausia buvo dvasininkai bei mokslininkai. Jie puoselėjo diskusijas, kaupė bibliotekas ir meno kūrinius. Ši viena pirmųjų šios sektos valstybių, sutraukė daug to meto intelektualų iš viso islamiškojo pasaulio. Valstybėje taip pat buvo puoselėjama etninė ir religinė tolerancija, joje gyveno skirtingų sektų musulmonai, žydai ir krikščionys, arabai ir berberai. thumb|Rustamidų sostinės griuvėsiai šalia Tiareto Todėl Tiaretas greitai augo kaip svarbus Islamo mokslo ir religijos, o taip pat ir prekybos centras. Jis tapo svarbiu Transsacharinės prekybos miestu.
Imamatas buvo apsuptas kitų politinių junginių. Į šiaurę nuo jos valdžią konsolidavę buvo Kutamai, Magravai ir Ifranidai. Su Ifranidais ir rytuose buvusiais Nefusos kalnų (dab. Libija) gyventojais Rustamidai buvo sudarę sąjungą. Vakaruose valstybės kaimynai buvo Maroko Idrisidai, o rytuose – Tuniso Aglabidai. Su pastaraisiais Rustamidai konkuravo dėl teritorijų, bet gana sparčiai plėtėsi į pietus, valdydami dykumos oazes.
Po pusantro šimto metų egzistencijos, Rustamidų valstybę sunaikino berberų kutamų sukurta Fatimidų valstybė, propagavusi šiizmo religinę atmainą. Bėgdami nuo persekiojimo Rustamidų valdantysis sluoksnis ir intelektualai pabėgo į Uarglos oazes (pvz. Sedrata), o vėliau įsitvirtino Mzabo oazėse, kur padarė ibadizmą vyraujančia religija.
Mykolas Straševičius
Mykolas Straševičius (m. 1818 m. lapkričio 1 d.) – Upytės kaštelionas 1793–1794, Upytės maršalka 1777–1794, Targovicos konfederacijos kancleris nuo Upytės pavieto 1792 metais.
1778 metais buvo Nuolatinės tarybos iždo departamento narys. Buvo pasiuntiniu į 1780 metų seimą nuo Upytės pavieto.
1793 metais buvo Targovicos konfederacijos skyrimo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karinės komisijos narys. 1794 metais tapo Lietuvos aukščiausios tarybos nariu.
Juozapo Straševičiaus, rašytojo, tėvas.
Pociūniškis
Pociūniškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Gelvonų.
Sereikėliai
Sereikėliai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Pamūšio.
Danielius Vėbra
Danielius Vėbra (1950 m. liepos 1 d. Pagiriuose, Kėdainių rajone)  – Lietuvos operos dainininkas, Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas, baritonas, pedagogas.
== Biografija == Baigęs vidurinę mokyklą, Gabrielius Vėbra 1972–1976 m. mokėsi solinio dainavimo Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje pas dėstytoją Ana Turovska-Ūsienę, vėliau, 1976–1981 m., vokalo meistriškumą tobulino Lietuvos Valstybinėje konservatorijoje Vaclovo Daunoro dainavimo klasėje. Besimokydamas konservatorijoje 1978–1981 m. dirbo konservatorijoje metodininku.
Nuo 1981 m. Gabrielius Vėbra Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas.
Vaidmenys
Solistas sukūrė per 30 pagrindinių vaidmenų operose, operetėse ir miuzikluose. Tame tarpe Alfijaus vaidmenį Pietro Maskanio „Kaimietiška garbė“, Sebastiano Eugeno d’Albert’o „Slėnis“, Šarpleso Džiakomo Pučinio „Madam Baterflai“, Tonijaus Rudžero Leonkavalio „Pajacai“, Guljelmo Volfgango Amadeaus Mczarto „Visos jos tokios“, Rigoleto ir Žermono vaidmens Džuzepės Verdžio operose „Rigoletas“, ir „Traviata“, Valentino Šarlio Guno „Faustas“, Žeraro Umberto Džordano „Andrė Šenjė“, Krėvės Giedriaus Kuprevičiaus „Kipras, Fiodoras ir kiti“ ir kitus.
Kita kūrybinė veikla
1995 m. kartu su Gediminu Maciulevičiumi ir Benjaminu Želviu įkūrė ansamblį „Baritonų trio“, su kuriuo daug koncertavo po Lietuvą ir išleido keletą garso kasečių ir kompaktinių plokštelių įrašų, kuriais siekė propaguoti lengvuosius sceninės muzikos žanrus – operetę ir miuziklą.
2002 m. kartu su Gediminu Maciulevičiumi ir Benjaminu Želviu ir Laimute Kuzmickaite-Milašiene, buvo vienas iš tarptautinio kasmetinio muzikos festivalo “Operetė Kauno pilyje” iniciatorių.
Dar vienas „Baritonų trio“ veiklos baras, susijęs su operetės žanro populiarinimu, buvo radijo laidos „Pūko“ radijo stotyje.
Pedagoginė veikla
1988 m. solistas pradėjo ir pedagoginę veiklą – dirbo dainavimo katedros dėstytoju Lietuvos Valstybinėje konservatorijoje, o nuo konservatorijos Kauno fakulteto įsteigimo 1989 m. čia dėstė solinį dainavimą. Nuo 2002 m. buvo Kauno fakulteto solinio dainavimo katedros lektorius, o nuo – 2010 m. – Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Kauno fakulteto (LMTA KF) dirbo dainavimo katedros docento pareigose. Nuo 2011 m. Danielius Vėbra Dainavimo katedros docentas Vytauto Didžiojo Universiteto Muzikos akademijoje.
Visuomeninė veikla
Dažnai dalyvavo kaip komisijos narys muzikiniuose konkursuose, tokiuose kaip 2014 m. Kauno miesto ir rajono IX-ąjame patriotinės dainos konkurse kariuomenės dienai bei vaikų ir moksleivių televizijos konkurse “Dainų dainelė”, 2015 m. Kauno miesto ir rajono X-ąjąme patriotinės dainos konkurse kariuomenės dienai, bei 2016 m. Kauno miesto ir rajono XI-ąjame patriotinės dainos konkurse kariuomenės dienai ir kt.
1988 m. solistas buvo išrinktas teatro profesinės sąjungos draugijos pirmininku. Tais pačiais metais buvo Lietuvos persitvarkymo Sąjūdžio steigiamo suvažiavimo delegatu
Apdovanojimai
2007 m. liepos 6 d. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu.
Undinės
Undinės  – 1990 m. amerikiečių romantinė komedija, kurią režisavo Richard Benjamin, o pagrindinius vaidmenis atliko Cher, Bob Hoskins, Winona Ryder (už šį vaidmenį nominuota „Auksinio gaublio“ apdovanojimui), ir Christina Ricci (pirmasis jos vaidmuo kino filme). Filmas pastatytas pagal to paties pavadinimo romaną išleistą 1986 m., kurį parašė Patty Dann.
Atsiliepimai
Kino kritikų svetainėje „Rotten Tomatoes“ filmas įvertintas 73 %. Tai reiškia, kad daugama recenzijų yra teigiamos.
Rosa Linn
Roza Kostandyan (, g. 2000 m. gegužės 20 d.) – Armėnijos dainininkė ir dainų autorė. Dar žinoma sceniniu vardu Rosa Linn.
Atlikėja su daina „Snap“ atstovaus Armėnijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
„Eurovizijos“ dainų konkursas
‎2022 m. kovo 11 d. buvo paskelbta, kad atlikėja buvo atrinkta Armėnijos transliuotojo‎‎ atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Atlikėjos eurovizinė daina „Snap“ buvo išleista 2022 m. kovo 19 dieną.
Atlikėja pasirodys pirmajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 10 dieną, septynioliktuoju numeriu.
Marie Laforet
Mari Lafore (, tikrasis vardas – Maïtena Marie Brigitte Doumenach; 1939 m. spalio 5 d. – 2019 m. lapkričio 2 d.) buvo prancūzų dainininkė ir aktorė.
Biografija
Mari karjera prasidėjo atsitiktinai, kuomet ji, būdama 19, vietoje susirgusios sesers dalyvavo radijo stoties „Europe 1“ surengtame dainų konkurse, kurį netikėtai laimėjo. 1963 m. ji įrašė dainą „Les vendanges de l‘amour“, kuris tapo populiariu šalyje šlageriu.
1960 m. ji kartu su seserimi Mari dalyvavo teatro peržiūroje, kur buvo pastebėta režisieriaus Rene Clement, ieškojusio pagrindinės aktorės filmui „Plein Soleil“. Juostoje taip pat vaidino Alain Delon ir Maurice Ronet, filmas buvo populiarus ir Mari sulaukė eilės naujų pasiūlymų. 1961 m. ji ištekėjo už režisieriaus Jean-Gabriel Albicocco, kurio keliuose filmuose vėliau vaidino.
1960-ųjų pabaigoje – 1970-ųjų pradžioje ji įrašė eilę populiarių dainų, kai kurios jų skambėjo ir kino filmuose, o atliekamų dainų stilius (lyrinis ir dramamatiškas) gerokai skyrėsi nuo tuo metu populiarios pramoginės muzikos. Dėl to jai teko patirti nemenką įrašų kompanijos „CBS Records“ spaudimą, kuriam galiausiai nusileido ir ėmė atlikti labiau pramoginę muziką, tačiau ilgainiui prarado ja susidomėjimą (paskutinis atlikėjos LP buvo išleistas 1970 m.).
1978 m. Mari persikėlė į Šveicariją, vėliau gavo šios šalies pilietybę, atidarė meno galeriją. Jos pagrindine veiklos sritimi tapo kinas ir teatras.
Šeima
Mari buvo ištekėjusi 5 kartus, susilaukė 3 vaikų. Jos duktė Lisa Azuelos yra kino režisierė ir scenaristė.
Filmografija
right|thumb|170px right|thumb|170px
Akageros nacionalinis parkas
Akageros nacionalinis parkas arba Kageros nacionalinis parkas – saugoma gamtos sritis rytų Ruandoje, Tanzanijos pasienyje, kairiajame Kageros (Akageros) upės krante. Įsteigtas 1934 m. tuomet Ruandą valdžiusių belgų.
Būdingi kalvoti kraštovaizdžiai su didele ežerų bei pelkių gausa. Vyrauja savanos (taip pat – išskirtinės plūduriuojančios savanos). Gausu savanos gyvūnų: antilopės (kanos, arklinės antilopės, oribės ir kt.), buivolai, begemotai, zebrai, liūtai, leopardai, afrikiniai drambliai, žirafos, juodieji raganosiai, karpočiai, gausu pelkinių paukščių.
Maro
Mariana Brito da Cruz Forjaz Secca (g. 1994 m. spalio 30 d.) – Portugalijos dainininkė ir dainų autorė. Dar žinoma sceniniu vardu Maro.
„Eurovizijos“ dainų konkursas
Atlikėja pasirodė pirmajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyko 2022 m. gegužės 10 dieną, dešimtuoju numeriu ir iškovojo 4 vietą su 208 balais. Eurovizijos finale, kuris vyko gegužės 14 dieną, Maro pasirodė 3 numeriu ir užėmė 9 vietą surinkusi 207 taškus.
Antanas Tyzenhauzas (1756-1816)
Antanas Tyzenhauzas  (g. 1756 m. – m. 1816 m. vasario 19 d.) – LDK armijos generolas, Adžejaus Mokronovskio konfederacijos narys 1776 metais ir pasiuntinys į 1776 metų seimą nuo Rėzytės pavieto, Vilniaus vėliavininkas 1777 metais, Rohačovo seniūnas, Vilniaus prezidentas 1792 metais, pasiuntinys į Ketverių metų seimą nuo Vilniaus vaivadijos 1790 metais , buvo Kosciuškos sukilimo Lietuvoje sąmokslo narys , 1794 metais buvo Slaptos Deputacijos narys.
Buvo vedęs Sofiją Tyzenhauzaitę, kuri prieš tai išsiskyrė su Pranciškumi Ksaveru Chominskiu.
Buvo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.
Švitinys (Joniškis)
Švitinys – buvęs viensėdis Joniškio rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Kriukų.
Šilo ežeras (Zarasų r.)
Šilo ežeras – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Antalieptės, Sruogiškių miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,3 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 110,2 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Šiaurėje išteka upelis link žuvininkystės ūkio tvenkinio (Šventosios upės baseinas). Ties pietrytine pakrante telkšo Tylio ežeras. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Šilinės kaimas, eina kelias.
Jonas Vytautas Kalašinskas
Biografija
1968 m. baigė Kauno politechnikos instituto vakarinį Šiaulių fakultetą. Įgijo mašinų gamybos inžinieriaus diplomą.
1961–1998 m. dirbo Šiaulių autotransporto įmonėse nuo vairuotojo iki įmonės vadovo pareigų.
Šiaulių ATĮ-1 buvo karinė kolona, 1985 m. Jonas Vytautas buvo paskirtas jos vadu, suteiktas kapitono laipsnis.
1990–1992 m. aktyviai dalyvavo kuriant ir puoselėjant Lietuvos nacionalinę vežėjų automobiliais asociaciją „Linava“.
Nuo 1998 m. iki išėjimo į pensiją 2015 m. buvo asociacijos „Linava“ krovininio transporto departamento direktorius, asociacijos prezidento patarėjas.
Už pasiekimus darbe Jonas Vytautas apdovanotas medaliais, jam suteikti įmonės ir klubo „Automobilininkas“ veterano garbės vardas, įteikti padėkos raštai, piniginės premijos.
Nuo 2005 m. klubo „Automobilininkas“ narys, nuo 2013 m. – tarybos narys.
Žmona Jadvyga, sūnus Ernestas, dukra Itana.
Aleksandras Kazimieras Valavičius
Aleksandras Kazimieras Valavičius (m. prieš 1660 m. spalio 12 d.) – Lietuvos tribunolo maršalka 1642, Vilniaus vėliavininkas 1649–1660.
Danilovo vienuolynas
Danilovo vienuolynas – vyrų vienuolynas, esantis Maskvoje. Rusijos stačiatikių bažnyčios patriarcho rezidencija.
Baltijos aštriašnipis eršketas
Baltijos aštriašnipis eršketas, rečiau – atlantinis aštriašnipis eršketas (Acipenser oxyrinchus oxyrinchus) – eršketžuvių (Acipenseriformes) būrio, eršketinių (Acipenseridae) šeimos, aštriašnipio eršketo (Acipenser oxyrinchus) rūšies vienas iš dviejų porūšių. Tai jūrų ir gėlavandenė žuvis.
Danilovo vienuolynas
Istorija
Danilovo vienuolyną įkūrė Maskvos didysis kunigaikštis Daniilas Aleksandrovičius XIII a. pabaigoje. 1293 m. mongolai nusiaubė vienuolyną. 1652 m. Danilovo vienuolynas gavo Daniilo Aleksandrovičiaus relikvijas. Po Narvos mūšio caro Petro I įsaku vienuolyno varpai buvo perlydomi į patrankas. 1892 m. prie vienuolyno buvo įsteigta nemokama mokykla. 1903 m. mokinių daugumą (36 iš 52) sudarė valstiečių vaikai. 1930 m. vienuolynas buvo uždarytas, o nekropolis sunaikintas. 1931 m. Danilovo vienuolyno kieme buvo atidengtas Vladimiro Lenino paminklas. 1983 m. grąžintas Rusijos stačiatikių bažnyčiai.
Baltijos aštriašnipis eršketas
Anksčiau buvo manyta, kad Baltijos aštriašnipiai eršketai yra Atlantinio eršketo (Acipenser sturio), dar vadinamo sturiu, porūšis.
Apibūdinimas
Didelė žuvis. Didžiausias žinomas kūno ilgis iki 403 cm (patinėlių), 430 cm (patelių). Svoris iki 370 kg, nors įprastai suaugusios šios žuvys mažesnės. Migruojantys, subrendę patinai sveria apie 30–45 kg, patelės apie 50–110 kg.
Biologija
Kas dvejus ar šešerius metus patelės išneršia 0,8-3,75 milijonus ikrų. Patinėliai lytiškai subręsta sulaukę 12–14 metų. Patelės lytiškai subręsta vėliau už patinėlius, maždaug 14–17 metų, o neršia kartą į 3–4 metus. Žinomas seniausias aštriašnypis eršketas buvo 60 metų.
Paplitimas pasaulyje
Gyvena prie Šiaurės Amerikos žemyno rytinių pakrančių upėse įtekančiose į Atlanto vandenyną. Pačiuose pietvakariuose arealas prasideda nuo Sent Džonso upės Floridos valstijos šiaurės rytuose, tęsiasi per Šv. Lauryno įlankos ir gretimas upes iki Kanadai priklausančio Labradoro pusiasalio rytinėje dalyje esančios Čerčilio upės, kuri yra šiauriausias jų paplitimo arealas Šiaurės Amerikos žemyne.
Kaip manoma, Baltijos aštriašnypių eršketų protėviai Europoje pasirodė po paskutinio ledynmečio maksimumo, o į Baltijos jūrą pateko 3000-2000 metais pr. m. erą.
Maždaug iki 1960 metų, dėl jų verslinės žvejybos, Baltijos populiacija buvo išnaikinta. XXI a. pradžioje, dalyje Baltijos jūros regiono šalių, įskaitant ir Lietuvą, pradėti reintrodukuoti.
Iki išnykimo, Baltijos aštriašnipiai eršketai gyveno Vokietijos, Lenkijos, Lietuvos, Latvijos, Estijos upėse, įtekančiose į Baltijos jūrą, Ladogos ir Onegos ežeruose. Vienas paskutinių Atlantinių aštriašnipių eršketų buvo sugautas 1996 metais netoli Muhu, kuri yra viena iš Vakarų Estijos salyno salų. Jo kūno ilgis siekė 2,9 m, svėrė 136 kg ir manoma jis buvo 50 metų amžiaus.
2009 m. bendradarbiaujant Vokietijos ir Lenkijos ichtiologams, Baltijos regione buvo pradėti reintrodukuoti Baltijos aštriašnipiai eršketai. Jie buvo atgabenti iš pietryčių Kanadoje esančios Sent Džono upės ir reintrodukuoti į Oderio upę, kurioje anksčiau jie neršdavo.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje tai savaiminė, vietinė rūšis. Dar iki XX a. vidurio, šios žuvys Lietuvoje buvo svarbus žvejybos objektas. Tarpukario Lietuvoje buvo sužvejojami 200–300 kilogramų sveriantys Baltijos aštriašnypiai eršketai. Karališkomis vadinamų šių žuvų mėsa bei juodieji ikrai ypač buvo vertinami gurmanų. Dėl žmonių kaltės intensyviai juo žvejojant, jie išnyko ar tapo ypatingai retais jau apie 1955 metais, nors Baltijos jūroje ties Palanga buvo sugautas ir 1975 metais. Iki išnykimo, šios žuvys dažniausiai buvo aptinkamos Nemuno baseino upėse, Nemuno intakuose – Neryje, Merkyje, Šventojoje, Ščiaroje.
2011 metų rugsėjį Baltijos aštriašnipiai eršketai pradėti reintrodukuoti, į Šventąją paleidžiant 2 tūkstančiai vienetų mailiaus, atvežto iš Lenkijos. Iš Kanados atsigabenus Baltijos aštriašnipių eršketų ikrų, Žuvininkystės tarnybos poskyriuose, esančiuose Rusnėje bei Simne juos inkubavus, eršketukus paauginus, 2012 metų rudenį į Šventąją pirmą kartą paleisti ne atvežtiniai iš užsienio, o Lietuvos žuvivaisos specialistų inkubuotas eršketų mailius. 2013 metais Ukmergėje į Šventąją pakartotinai išleido 200 aštriašnipių eršketų jauniklių.
2020 m. spalio 8 d. Vilniaus, Trakų ir Elektrėnų rajonų savivaldybėse į Neries upę įžuvinta 25 tūkst. vnt. Baltijos aštriašnipių eršketų šiųmetukų. Ukmergės ir Jonavos rajonų savivaldybėse į Šventosios upę išleista 20 tūkst. vnt. Baltijos aštriašnipių eršketų šiųmetukų. Vidutinis jauniklių svoris – 20 g.
Gyvenamas biotopas
Baltijos aštriašnipiai eršketai gyvena jūrų, vandenynų seklesnėse vietose netoli kranto ir į jūrą įtekančiose didesnėse upėse. Pavasarį į upes plaukia neršti. Pasibaigus nerštui, patinai pasilieka ir vasarai, bet patelės išneršę, netrukus, nors ne visada, vėl sugrįžta į jūrą. Išsiritę eršketukai, upėse dar gyvena 2–6 metus, kol išplaukia į jūrą – jauni patinėliai išplaukia pirmiau už pateles.
Mityba
Labiausiai ėda vėžiagyvius, kirmėlėmis ir moliuskais. Gėluose vandenyse gaudo žieduotasias kirmėles, vandens vabzdžius, nariuotakojus, jūroje – lygiakojus, žoniplaukas. Suaugę ėda ir detritą.
Poderiškiai (Ringaudai)
Poderiškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Ringaudų, prie Dievogalos upelio ir kelio.
Kasitų dinastija
Kasitų dinastija, dar vadinama Trečiąja Babilono dinastija – sąlyginis pavadinimas, istorikų duodamas Artimųjų Rytų valstybei ir ją valdžiusiai dinastijai, egzistavusiai XVI-XII a. pr. m. e. Didžiąją dalį savo egzistavimo laikotarpio valstybė valdė Babilonijos regioną (pietinę Mesopotamiją).
Istorija
Kasitai buvo neidentifikuotos kilmės senovės tauta, migravusi iš Irano kalnyno. XVIII a. dalis jų įsikūrė Terkos mieste Eufrato slėnyje, kur valdė atskirą karalystę. Jie skverbėsi į Babiloną tiek taikiu keliu, tiek puldinėdami jį, kol XVI a., pasinaudodami šio nusilpimu, jį paėmė. Taip Babilone įsitvirtino nauja kasitiška dinastija, o jo ir visos karalystės pavadinimas buvo pakeistas į Karduniaš.
Nors kasitai pradžioje turėjo savo kalbą, jie greitai perėmė vietinę akadų kalbą. Tiesa, valdančioji giminė išlaikė tradicinę iš klajokliškų laikų atėjusią klanų struktūrą. Kasitų valdovai išplėtė Babilono teritorijas prisijungdami Jūržemę pietuose. Vėliau teritorija mažai keitėsi. Kasitai pasiekė taikos ir klestėjimo Mesopotamijoje ir tapo viena iš ilgiausiai valdžiusių dinastijų senovės Artimųjų Rytų istorijoje.
Jiems valdant Babilonija galutinai transformavosi iš miestų-valstybių konfederacijos į centralizuotą biorokratinę monarchiją. Jos sostinė buvo Babilonas, nors valdovas Kurigalzu ją trumpam buvo perkėlęs į naujai statytą miestą Dur Kurigalzu. Valstybė jau turėjo provincijas, pavaldžias centrinei valdžiai, kurių centrai buvo Nipuras, Larsa, Siparas, Sūzai. Atstatytas Nipūras buvo svarbiausias miestas po Babilono, o jo vietininkas, tituluojamas Guennakku, buvo traktuojamas kaip savotiškas vicekaralius. Būtent Nipūre rastas didžiausias archyvas, suteikiantis daug žinių apie to meto karalystę. Vieni svarbiausių Kasitų laikotarpio radinių yra kuduru, ant akmens išrašyti tekstai, žymintys privatinę nuosavybę, kuriuos buvo priprasta statyti sklypų ribose. Kasitų Babilonas buvo viena galingiausių Artimųjų Rytų valstybių, vykdžiusi plačius prekybinius ir diplomatinius santykius su Egiptu, Asirija, Mitanija, Hetitų imperija. Valdovai susirašinėjo su šiomis valstybėmis, pasirašydavo sutartis, o akadų kalba tapo svarbiausia regiono lingua franca.
XIV a. pr. m. e. keitėsi galios balansas Artimuosiuose Rytuose. Žlugus Mitanijai, labai sustiprėjo asirai, kurie įkūrė Viduriniąją Asirijos karalystę. Tuo pat metu Babilonijos rytuose išaugo Elamas. Asirai ne kartą užpuolė kasitų valstybę ir keletą kartų padarė ją savo vasale, sodindami sau palankius karalius.
Kasitų Babiloną XII a. pr. m. e. galutinai sutriuškino Elamas, kuris nukariavo Babiloniją, o paskutinįjį kasitų karalių Enlil-nadinahį paėmė į nelaisvę ir išvežė į Sūzus, kur jis mirė. Babilone netrukus po to įsitvirtino Ketvirtoji Babilono dinastija.
Valdovai
Kasitų laikotarpio chronologija daugiausia remiasi sinchronizmais su tuo pačiu laikotarpiu valdžiusiais Asirijos ir Egipto valdovais. Iš Amarnos laiškų nustatoma, kad Kadašman-Enlilis I valdė tuo pačiu laikotarpiu kaip ir Amenhotepas III, o Burna-Buriašas II tuo pat metu kaip ir Amenhotepas IV ir Tutanchamonas. Visos datos apytikslės ir prieš mūsų erą. Naudojama trumpoji chronologija:
Kadiso užutėkis
thumb|250px|Kadiso užutėkio aerofotonuotrauka Kadiso užutėkis  – Atlanto vandenyno Kadiso įlankos užutėkis, įsiterpiantis į pietvakarinę Pirėnų pusiasalio pakrantę ties Kadiso miestu. Užutėkį iš vakarų uždaro ilgas pusiasalis (anksčiau buvusi San Pedro sala). Ilgis 15 km, plotis ties žiotimis 10 km, gylis 9–10,5 m. Šiaurinėje pakrantėje gausu seklumų. Įteka Gvadaletės upė. Potvyniai kyla kas pusė paros, jų aukštis iki 3 m.
Prie užutėkio įsikūrę Kadiso, San Fernando, Puerto Realio, El Puerto de Santa Marijos, Rotos miestai.
Kadiso užutėkis susiformavo tarp salų, kurios susidarė Gvadalkivyro žiotyse (šalia senovinio Lagustino ežero). Šis užutėkis nuo seno buvo svarbus gamtinis uostas, o jo pakrantės apgyvendintos nuo neolito.
Sajāja bramaņi
thumb|250px|Elerto Treiluono (Ēlert Treilon) vitražas Sajāja bramaņi motyvais (1938 m.) Sajāja bramaņi (iš latvių k. „sujojo bramaniai“) – latvių liaudies daina.
Daina
Daina Krišjanio Baruono buvo užrašyta iš pateikėjo F. Rekio (Reķis F.) Kuldygos apskrities Rendės valsčiuje. Pateikiamas toks dainos tekstas:
Žinomos ir kitos šios dainos atmainos, kur vietoje žodžio bramaņi vartojamas bajāri („bajorai“), pvz.:
Kitur vietoje kardų minima, kad bajorai/bramaniai „surišo žirgus“ (sasēja kumeļus).
Mitinė simbolika
Tyrėjų dėmesį patraukė dainos mitinė kosmologinė simbolika. Dainoje Sajāja bramaņi itin būdinga archajiška indoeuropietiška skaičiaus „devyni“ simbolika, taip pat vieno daikto atsiradimo iš kito principas. Atmetant falsifikacijos galimybę, pabrėžiama, kad dainoje išlikusi senovinė silabinė kvantitatyvinė metrika.
Bramaniai
Atkreiptas dėmesys į žodį bramaņi, kurio reikšmė ir etimologija miglota. Užfiksuota jo reikšmė „bajoras, didikas; galingas, drąsus žmogus“ Kalbininkas Janis Endzelynas išsakė prielaidą, kad šis žodis galėjo būti kilęs iš germanų kalbų ( „džiaugtis“). Janina Kursitė, tuo tarpu, atkreipė dėmesį, kad šis žodis turi daug sinonimų (brammanis, brasmanis, brakmanis, brakulanis, brokulans ir kt.). Žinomos pavardės Bramanis, Brammanis, vietovardžiai  Bramaņi (Preilių sav.), Bramaniški (Daugpilio sav.), Brammaņi (Balvių sav.). Etnologės nuomone, įvedus krikščionybę šis žodis patyrė degradaciją – nuo „šventikas, žynys, burtininkas“ iki „bajoras“, galiausiai „šeimininkas“. Janina Kursitė rekonstruoja tokias žodžio brammanis reikšmes: 1) „didžiūnas, aukštuomenės žmogus“, 2) „galingas, stiprus žmogus“, 3) „pasipūtėlis, gražbylis“, 4) „kunigas, šventikas“. Etimologinės sąsajos su „brahmanas“ (=šventikas, kunigas) neaiškios.
Dainos panaudojimas
Daina Sajāja bramaņi buvo atkurta pritaikius jai Rokiškio krašto dainos Turėjo liepa melodiją. Latvijos folkloro kolektyvo „Rasa“ atliktą šią dainą savo kūrinyje Beyond the Invisible panaudojo grupė „Enigma“. Taip pat dar keletas įvairių Latvijos muzikos atlikėjų yra įdainavę šią dainą.
Telšių lūžis
Telšių lūžis – stambiausias tektoninis lūžis Lietuvos teritorijoje. Telšių lūžis orientuotas vakarų – rytų kryptimi, Lietuvą kerta nuo Baltijos jūros pakrantės (truputį į pietus nuo Palangos) iki Pasvalio ir baigiasi Latvijos teritorijoje.
Tai ankstyvojo paleozojaus darinys, jis sutampa su subplatuminės krypties ankstyvojo prekambro tektonine zona. Lūžio aktyvizacijos požymiai atsirado jau kambre, aktyvus lūžis buvo ir ordovike, pirminiai lūžio bruožai susiformavo vėlyvojo silūro – ankstyvojo devono periodais, tačiau būta kelių aktyvizacijos stadijų. Ankstyvuoju devonu, iš šiaurės vakarų veikiant tektoniniam spaudimui, lūžis buvo užstumtas 100–140 m į pietus. Telšių lūžis aktyvus buvo iki devono periodo. Teigiama, kad būtent devono periodu susidarė didžiausios amplitudės lūžis, o vėlyvuoju devonu amplitudė sumenko 10–30 m. Permo ir triaso sluoksniuose Telšių lūžis kai kuriose vietose pasireiškia kaip tempimo sprūdis.
Lūžyje stebima skirtingų segmentų gausa. Sudėtinga plyšių sistema atsirado dėl kintančių tektoninių sąlygų.
Nežudymas
thumb|200px|Glenn D. Paige sukurtas logotipas, atitinkantis nežudymo koncepciją
Julia Roberts
Džiulija Fijona Roberts (g. 1967 m. spalio 28 d. Smirnoje, Džordžijoje) – JAV aktorė ir prodiuserė. Holivude tapo žinoma suvaidinusi romantinėje komedijoje „Graži moteris“ (1990 m.), filmas pasaulyje uždirbo 464 mln. JAV dolerių. Už šį filmą Roberts buvo nominuota Oskarui ir gavo Auksinio gaublio apdovanojimą geriausios aktorės kategorijoje. Jos vaidmuo filme „Plieninės magnolijos“ (1989 m.) taip pat sulaukė kritikų pripažinimo, Džiulija buvo nominuota Oskarui ir gavo Auksinio gaublio apdovanojimą kaip geriausia antraplanio vaidmens aktorė. Už savo vaidmenį filme „Erina Brokovič“ (2000 m.) Roberts pelnė savo pirmąjį Oskarą.
Po filmo „Graži moteris“ aktorės karjeroje įsivyravo štilis, po keleto nelabai vykusių filmų Džiulijos megažvaigždės statusas pradėjo blankti. Ir tik po filmo „Mano geriausio draugo vestuvės“ (1997 m.) pasirodymo viskas vėl grįžo į savo vietas. Jos filmai „Mano geriausio draugo vestuvės“ (1997 m.), „Noting Hilas“ (1999 m.), „Pabėgusi nuotaka“ (1999 m.), „Oušeno vienuoliktukas“ (2001 m.), „Oušeno dvylikutukas“ (2004 m.), „Čarlio Vilsono karas“ (2007 m.), „Valentino diena“ (2010 m.), „Valgyk, melskis, mylėk“ (2010 m.), „Veidrodėli, veidrodėli“ (2012 m.) uždirbo daugiau nei 2,6 mlrd. JAV dolerių, taip Džiulija įgavo daugiausiai uždirbančios aktorės statusą – jai už filmavimąsi vienoje juostoje buvo mokama daugiau nei 20 mln. JAV dol.
Džiulija vienuolika kartų buvo išrinkta į „People“ žurnalo „Visų laikų gražiausių pasaulio moterų“ penkiasdešimtuką. Taip pat 2001 m. Amerikoje leidžiamas žurnalas „Ladies Home Journal“ Roberts įtraukė į finansiškai stipriausių ir įtakingiausių Amerikos moterų sąrašą, jai atiteko vienuolikta vieta.
Biografija
Roberts gimė Smirnoje, Džordžijos valstijoje, Betty Lou (motina) ir Walter Grady Roberts (tėvas) šeimoje. Džiulija turi vyresnį brolį Eric Roberts ir seserį Lisa Roberts Gillan, taip pat dukterėčią Emma Roberts. Visi jie gerai žinomi aktoriai.
Roberts tėvai išsiskyrė 1972 m. Mergaitė liko gyventi su motina, kuri ištekėjo antrą karta už Michael Motes, vyro, kuris buvo apibūdinamas kaip turintis alkoholizmo problemų, smurtaujantis ir dažnai bedarbis. Džiulija bijojo savo patėvio ir nėra linkusi atvirauti apie savo vaikystės prisiminimus iš to laikotarpio. Roberts mama su savo antruoju vyru išsiskyrė po vienuolikos metų santuokos, kaip priežastį įvardijusi „žiaurus elgesys“ ir vėliau yra prasitarusi, jog ši santuoka buvo „didžiausia, mano gyvenime padaryta klaida“. Džiulijos tėvas mirė nuo vėžio, kai mergaitei tebuvo dešimt.
Džiulija planavo studijuoti veterinariją, bet aplinkybėms susiklosčius kita linkme, ji pasirinko studijuoti žurnalistiką. Su aktoryste ji buvo susipažinusi dar jaunystėje, nes jos tėvai abu buvo teatro aktoriai. Pirmasis Roberts vaidmuo kartu su jos vyresniu broliu Eric filme „Raudonas kraujas“ (Blood Red), nors filmas buvo nufilmuotas dar 1986 m., žiūrovai jį galėjo išvysti tik 1989 m. Įkvėpta savo brolio sėkmės Holivude Džiulija nusprendė išbandyti savo jėgas aktorystėje ir netrukus suvaidino vaidmenis, atvėrusius jai kelią į superžvaigždės statusą.
Filmografija
thumb|right|Džiulija 2013 m. Toronto filmų festivalyje|185px
Kazeem Aderounmu
Kazimas Odžas Aderunmu (Kazeem Ojo Aderounmu; g. 2000 m. sausio 10 d.) – futbolininkas iš Nigerijos, rungtyniaujantis atakuojančio saugo arba puolėjo pozicijose.
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Priklausė „Real Sapphire“ klubui.
FK Ventspils
2020 m. žaidėjas persikėlė į „Ventspilio“ klubą. Sužaidė 15 kartų Virsliga pirmenybėse, kuriose pelnė du įvarčius bei atliko vieną rezultatyvų perdavimą. Debiutavo UEFA Europos lygos atrankos varžybose.
DFK Dainava
2021 m. vasarą buvo paskelbta, kad tapo Alytaus „Dainavos“ nariu. Debiutavo 2021 m. liepos 25 d. rungtynėse prieš Kėdainių „Nėvėžį“. Šiose rungtynėse sužaidė vos keturias minutes.
2021 m. rugpjūčio 7 d. rungtynėse prieš Kauno rajono „Hegelmann Litauen“ pelnė debiutinį įvartį A lygoje. Alytiškiai po šio įvarčiu pirmavo 1:0, tačiau persvaros išsaugoti nepavyko ir rungtynės baigėsi lygiosiomis 1:1.
Jau kitą dieną, 2021 m. rugpjūčio 8 d. Antros lygos rungtynėse prieš Be1 NFA ekipą pasižymėjo įvarčiu, nors alytiškiai ir pralaimėjo rezultatu 3:4.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Laukinės gatvės
Laukinės gatvės – 1984 m. JAV sukurtas veiksmo filmas.
Turinys
Džeikas vadovauja paauglių gaujai, kuri prekiauja narkotikais ir terorizuoja aplinkinius. Brenda negali pakęsti jų gaujos, todėl, pasinaudojusi proga, su draugėmis pavagia jų automobilį, kurį vėliau palieka užverstą šiukšlėmis. Supykęs Džeikas su draugais mokyklos sporto salėje užpuola ir išprievartauja kurčnebylę Brendos seserį Heterą, o vėliau vieną šios draugių nustumia nuo tilto. Po konflikto su kita mokine pašalinta iš mokyklos ir gavusi neginčijamų įrodymų apie Džeiko darbus, Brenda apsiginkluoja arbaletu ir viena išsirengia keršyti vaikinų gaujai...
Valentinas Kirejevas
Mokytoja Lidija (g. 1952) Velimir (g. 2004) Jesenija (g. 2009)
(kurso vad. Viačeslavas Kokorinas) }}
(g. 1974 m. rugsėjo 2 d.) – rusų kilmės lietuvių aktorius.
Plačiai pagarsėjo komiško bandito Šramo vaidmeniu LNK seriale „Rimti reikalai“.
Vilniaus kariljonas
thumb|Kariljonas skamba Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje šalia Lukiškių aikštės
Vitoldas Masalskis
Vitoldas Masalskis (g. 1954 m. kovo 18 d. Panevėžyje) – Lietuvos krepšinio žaidėjas ir treneris, ilgametis Kauno „Žalgirio“ (1972-1985) žaidėjas. Buvęs Panevėžio sporto mokyklos auklėtinis, pirmasis jo treneris Raimundas Sargūnas.
Vilniaus kariljonas
Vilniaus kariljonas – vienintelis sostinėje kariljonas, brolių dominikonų rūpesčiu 2015 m. įrengtas Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios bokšte, Vasario 16-osios g. 10, prie Lukiškių aikštės. Tai didžiausias Lietuvoje, moderniausias ir vienas įspūdingiausių regione – turintis net 61 varpą, kurių mažiausio svoris – 8 kg, o didžiausio – 3360 kg.
Vitoldas Masalskis
V. Masalskis 1978 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1985 m. – Vilniaus universitetą.
Vilniaus kariljonas
Istorija
2015 m. birželio 28 d. Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje įvyko iškilminga jų šventinimo ceremonija. Jau kitą dieną po pašventinimo meistrai iš Olandijos pradėjo varpų kėlimo į bokštą, montavimo ir derinimo darbus. Kariljono koncertinis debiutas įvyko 2015 m. rugsėjo 6 d., atidarant penktąjį tarptautinį Šv. Jokūbo sakralinės chorinės muzikos festivalį.
Vitoldas Masalskis
Žaidėjo karjera
Žaidė Kauno „Politechnikos“(1974-1978), „Drobės“ (1978-1982), „Žalgirio“ (1972-1985) krepšinio komandose. 1973-1983 m. buvo Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas, sudalyvavęs 37 rungtynėse, pelnęs 216 taškų.
Vilniaus kariljonas
Istorija
Kariljono varpus išliejo garsi Nyderlandų Karalystės Asteno miesto varpų liejykla „Royal Eijsbouts“, puoselėjanti senas varpų liejimo tradicijas. Kompanijos viceprezidento Joep van Brussell, apsilankiusio ir apžiūrėjusio bažnyčią, nuomone, strateginė jos vieta ir pats bokštas idealiai tinka šiam instrumentui.
Vitoldas Masalskis
Žaidėjo karjera
Baigęs profesionalo karjerą, dalyvavo įvairaus lygio veteranų krepšinio varžybose.
Vilniaus kariljonas
Istorija
Iki šiol Lietuvoje dar veikė 35 varpų kariljonas Kaune ir 48 varpų Klaipėdoje.
Vitoldas Masalskis
Trenerio karjera
2011-2012 m. buvo Kauno „Žalgirio“ sporto direktorius. „Žalgirio“ klube trumpai, spalio 20-31 dienomis, ėjo vyr. trenerio pareigas. 2013-2014 m. Utenos „Juventus“ (LKL) vyr. treneris. 2014 m. gruodį sudarė kontraktą su Marijampolės „Sūduvos-Mantingos“ (NKL) komanda.
Įvertinimas
V. Masalskiui įteikti KKSK 3 laipsnio (1983) ir 2 laipsnio (1985) medaliai „Už aukštus sportinius pasiekimus“, Kauno miesto 3 laipsnio Santakos medalis (2005), KKSD medaliai „Už nuopelnus Lietuvos sportui“ (2008), „Už sporto pergales“ (2008).
Dodge Aspen
Dodge Aspen yra kompaktinės klasės automobilis, kurį su beveik identišku Plymouth markės modeliu – Volaré, gamino Chrysler Corporation, nuo 1976 iki 1980 metų. Automobiliai buvo parduodami 2-durų kupė, 4-durų sedano bei šiame automobilių segmente unikaliu 4-durų universalo kėbulų konfigūracijomis. Paskutiniais gamybos metais automobiliai buvo laikomi artimesniais vidutiniai automobilių klasei. Automobilių ratų bazės ilgis siekė 2 863 mm, o bendras ilgis 5 110 mm.
Podhaliampolis
Podhaliampolis – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Ubiškių, šalia pelkėtų miškų.
Dodge Aspen
Aspen ir Volaré debiutavo 1975 metų rudenį kaip 1976 metų modeliai bei abu tapo žurnalo Motor Trend metų automobiliu. Automobiliai pakeitė iki tol gamintus Plymouth Valiant, Plymouth Duster bei Dodge Dart modelius, kurie 1976 metais dar buvo parduodami.
200px|thumb|left|1980 m. Dodge Aspen Automobilius buvo paskubėta paleisti į gamybą, todėl pirmieji modeliai užsitarnavo nepalankų vardą, dėl įvairių kokybės problemų. Dauguma šių problemų buvo išspręsta automobilių gamybos metais, tad vėlesni modeliai buvo patikimesni, o dalį ankstyvūjų 1976 ir 1977 metų modelių problemų koncernas nemokamai sutvarkė 1978 metais.
Mykolas Vaina
Mykolas Vaina (m. 1634) – Žemaitijos vėliavininkas 1629-1634, Užvenčio tijūnas, karaliaus rūmininkas ir rotmistras, Chveidanų, Pajūrio seniūnas 1632 metais.
Vengriškis (Joniškis)
Istorija
Anksčiau kaime buvo Vengriškio dvaras, kurį valdė Landbsergiai, vėliau – Grotužai. Buvo kapinaitės.
Mykolas Vaina
Buvo Vladislovo IV Vazos elektorius nuo Žematijos seniūnijos 1632 metais.
Palaidotas pranciškonų vienuolyne, Pinske.
Erslos akmuo su dubeniu
Erslos akmuo su plokščiadugniu dubeniu (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 3256, senas registro kodas - A1876, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR976) – mitologinis akmuo centrinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Ersloje (Šačių seniūnija), 0,65 km rytus nuo brastos per Erslos upę, Erslinės miško pietvakariniame pakraštyje. miniatiūra|220px|left|Informacinė nuoroda prie akmens
Apibūdinimas
Dubenėtas akmuo rusvai pilkas, stambiagrūdis, netaisyklingo apskritimo formos, 1,15–1,18 m storio ir 85–90 cm aukščio. Guli ant šono, įstrižai pasviręs. Šonai, išskyrus vieną, 65 cm plotyje aptašyti. Apatinė akmens dalis neapdirbta.
Viršutinė plokštuma lygiai nutašyta, 88–96 cm skersmens. Jos viduryje iškaltas 18–19 cm skersmens ir 12 cm gylio plokščiadugnis dubuo.
Teritorijos plotas – 0,09 ha.
100 m į šiaurę - šiaurės rytus yra Erslos senovės gynybinis įtvirtinimas.
Istorija
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu, 2005 m. įrašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą ir pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Tyrimai
Akmenį 1970 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 2011 m. – Julius Kanarskas. Aplinka netyrinėta.
Long Ailandas
Long Ailandas yra 190 km ilgio ir 37 km pločio, salos plotas – 3 630 km². Long Ailandas pagal plotą yra didžiausia žemyninių JAV sala, 11-a pagal dydį JAV sala apskritai ir 149-a pasaulyje. Long Ailande yra du iš pagrindinių Niujorko oro uostų: LaGvardijos ir Džono F. Kenedžio. Brukliną ir Kvinsą (tad ir Long Ailandą) su kitais trimis Niujorko rajonais jungia 9 tiltai ir 13 tunelių. Long Ailande įsikūrę daug sporto klubų, tarp jų Bruklino „Nets“, Nacionalinės ledo ritulio lygos klubas Niujorko „Islanders“ ir Pagrindinės beisbolo lygos klubas Niujorko „Mets“.
Europiečiai Long Ailandą atrado XVII a.: 1609 m. anglų jūrininkas Henris Hadsonas tyrinėjo uostą ir tariamai išsilaipino Konio saloje (dabartiniame Brukline), o olandų tyrinėtojas Adrianas Blokas į šias vietoves atvyko 1615 m. ir manoma, kad jis yra pirmasis europietis, nustatęs, jog Manhatanas ir Long Ailandas yra salos.
Žandagai
Žandagai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kriukų.
Da-Jiang Innovations
„DJI Phantom“ bei kiti bepiločiai orlaiviai dažniausiai naudojami filmavimui ir fotografavimui. Vis dažniau jie atstoja iš malūnsparnių ir kitų lėktuvų filmuotą medžiagą. Tarp jų Holivudo filmų studijos ir „Vimeo“ kinematografai, naudojantys pastaruosius įrenginius.
Šiuo metu DJI bendrovės vertė siekia $10 mlrd, apyvarta – $1,5 mlrd. Iš viso bendrovė pardavė daugiau nei 1 mln. bepiločių orlaivių, kurie pritaikomi tiek žemės ūkio, tiek gamtosaugos, tiek kitoms reikmės. Vienas iš pagrindinių bendrovės varžovų – „GoPro“.
Ravis
Ravis  – upė Indijoje ir Pakistane; Činabo (Indo baseinas) kairysis intakas. Prasideda Himalajuose, Pir Pandžalo kalnagūbryje. Aukštupyje tarpekliu kerta Dalo Daro kalnagūbrį ir teka į pietvakarius Pandžabo regionu.
Vasaros polplūdžio metu upės vandens lygis smarkiai pakyla. Ravio tėkmė sureguliuota užtvankomis, nuo upės atsišakoja drėkinimo kanalų tinklas. Pakistane prie Ravio įsikūręs Lahoro didmiestis.
Užpelkių pelkė
Užpelkių pelkė, Užpelkių tyrelis – aukštapelkė, plytinti Plungės rajone, Že­mai­ti­jos na­cio­na­li­nio par­ko teritorijoje. Įeina į Už­pel­kių telmo­lo­gi­nį draus­ti­nį.
Dalis šios pelkės buvo nusausinta rankiniu būdu, iki 1936 m. joje buvo išgaunamos durpės. Paskui durpių kasyba kurį laiką nevyko.
1959 m. Respublikinio vandens ūkio projektavimo institutas paruošė projektą pelkei nusausinti, durpių gavybai. Nustatyta, kad tuo metu buvo 521,4 tūkst. m³ aukštapelkinių durpių, 518,9 tūkst. m³ mišrių durpių ir 51,2 tūkst. m³ žemapelkinių durpių. Durpių sluoksnio storis buvo 0,5–8 m, o sapropelio – 0,5 m. Durpių gavyba vėl atnaujinta 1960 m. ir vykdyta iki 1972 m. Dėl to ap­link pel­kę buvo iš­ka­sti gi­lūs van­dens nu­te­kė­ji­mo grio­viai, pelkė suskaidyta sausinamaisiais ka­na­lais. Tai lėmė dur­pių mi­ne­ra­li­za­ci­ją, vasaros metu pelkės paviršius ėmė išdžiūti, pasikeitė pelkėje augančios augalų rūšys, nebeliko dalies rūšių, būdingų aukš­ta­pel­kėms.
2019 m. pranešta apie planuojamus pelkės atkūrimo darbus, siekiant atkurti jos hid­ro­lo­gi­nį re­ži­mą.
Abisinijos katė
thumb|250px|right|Abisinijos katė Abisinijos katė – trumpaplaukių kačių veislė. Manoma, jog tai seniausia naminių kačių veislė pasaulyje. Tai labai protingos, nuovokios katės, kurios galimai yra senovės Egipto kačių palikuonės.
Istorija
Dabartinės Abisinijos katės išvaizda ir kūno sudėjimu stulbinamai panašios į balzamuotas kates, rastas per archeologinius kasinėjimus Egipte. Senovės Egipto piešinių ir skulptūrų katės taip pat labai panašios į Abisinijos kates.
Pirmąją Abisinijos katę į Didžiąją Britaniją iš Etiopijos atgabeno feldmaršalas Robertas Neiperas. Katė vadinosi Zula, jos kailis buvo taškuotas, nors pati katė nebuvo panaši į dabartines Abisinijos kates. Manoma, jog Zula – Abisinijos kačių pramotė. 1882 m. Abisinijos katės buvo pripažintos Didžiojoje Britanijoje. Po karų ir leukozės epidemijos ši veislė beveik išnyko. Abisinijos kačių vėl ėmė daugėti septintojo dešimtmečio pradžioje.
Charakteris
Šios veislės katės draugiškos, užsispyrusios, nėra įkyrios, bet jei ko nori, akivaizdžiai tai parodo. Šioms katėms patinka bendravimas, todėl paliktos vienos liūdi arba pyksta. Paprastai gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Katinai paprastai geresnio būdo už katytes – šios kartais šiaušiasi prieš kitas kates. Abisinijos katėms reikia daug erdvės ir daug dėmesio. Jokiu būdu negalima uždaryti jų vienų mažoje patalpoje.
Tai smalsios, protingos būtybės. Ištyrinėja visus naujus daiktus, be reikalo nerizikuoja, tačiau mėgsta žaidimus ir nuotykius. Kaip ir daugelis kačių, mėgsta švelnumą ir glamones.
Fizinės savybės
Abisinijos katės kūnas būna raumeningas, tvirtas, lankstus, vidutinio ilgumo. Kojos, palyginti su kūnu, plonos, kaulai gana smulkūs. Uodega gana ilga, stora prie pagrindo, smaili. Galva plati, nosis su nedideliu įlinkiu, smakras ryškus. Migdolo pavidalo akys įkypos, gyvos. Didelės ausys žemai ties smilkiniais, smailios. Stangrus Abisinijos katės kailis trumpo, plono ir glotnaus plauko.
Autentiška Abisinijos katės spalva vadinama laukinių kačių spalva. Per daugelį metų buvo išvestos ir kitų spalvų katės. Visos Abisinijos katės taškuotos, kiekvienas jų kailio plaukelis su dviem ar trim tamsesniais ruožais. Plauko galiukas visada tamsus.
Akys gali būti gintaro spalvos, žalios arba geltonos.
Pakrikštės
Pakrikštės – buvęs viensėdis Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius Raitininkų, piečiau Veismūnų, prie Pakrikštės pelkės ir upelio bei kelio.
Antropogonija
thumb|[[Farerų salos|Farerų salų pašto ženklas, vaizduojantis pirmuosius žmones (Askas ir Embla).]]
Antropogonija ( = žmogaus gimimas) – įvairūs tautų mitai apie žmogaus atsiradimą arba jo sukūrimą. Mituose žmogų dažniausia sukuria aukščiausieji dievai, bet neskiria jam reikšmingos vietos Visatoje. Indoeuropiečių mitologijoje būdingas mitologinis pasakojimas apie žmogaus sukurimą iš medžio, rąstgalių. Kaip antai, germanų mitologijoje dievai įkvėpę gyvybę dviem medžio gabalams (Askas ir Embla). Mesopotamijos mituose pasakojama, kad žmogus buvęs nulipdytas iš molio, abraominėse religijose minima, jog žmogus atsirado iš žemės dulkių (Adomas ir Ieva). Egiptiečių mitologijoje žmonės atsiradę iš dievybės ašarų. Pagal lietuvių sakmes žmogus buvo nulipdytas iš molio, tai beveik nesiskiria nuo Biblijos pasakojimo. Gali būti, kad įtakos tam turėjo krikščionybė.
Plymouth Gran Fury
Plymouth Gran Fury yra automobilis, kurį gamino Chrysler Corporation divizija – Plymouth. Pirmą kartą Gran Fury pasirodė kaip didelės klasės automobilis gamintas nuo 1975 iki 1977 m., vėliau kiek mažesnis Gran Fury grįžo į prekybą 1980 modelio metais, 1982 m. buvo atnaujintas, kuomet tapo vidutinės klasės automobiliu ir buvo gamintas iki 1989 m. Visai gamybos metais, Gran Fury buvo didžiausiu Plymouth markės modeliu bei buvo paskutinis Plymouth automobilis naudojęs V8 variklį.
200px|thumb|left|1982-89 m. Plymouth Gran Fury
Kazimieras Šumskis
Buvo pasiuntiniu į 1720 metų seimą.
Paškonių pelkė
Paškonių pelkė – pelkė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5 km į pietryčius nuo Švenčionėlių, piečiau Paškonių kaimo. Plotas 280 hektarų.
~47 % pelkės sudaro pereinamojo tipo pelkė 44 % – žemapelkė, 9 % – aukštapelkė. Durpių sluoksnis iki 6,7 metro. Po juo slūgso iki 2 m sapropelio sluoksnis.
Paškonių pelkėje gyvena tetervinai, peri pempės, perkūno oželiai.
Kristupas Keršys
Klubinė karjera
Jaunystėje priklausė FK Metta (Latvija) jaunimo ekipoms. 2019 m. vasarą perėjo į Slovan Bratislava (Slovakija).
2019 m. persikėlė į Vokietiją, kur atstovavo Werder Bremen jaunimo ekipoms.
2022 m. vasarą grįžo į Latviją, į FK Metta, kuri rungtyniavo Virsliga.