cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Airijos ekonomika
Airija yra stipri popramoninė valstybė su puikiai išvystytais informacinių technologijų ir paslaugų sektoriais. Šalyje veikia daugelio taprtautinių programinės įrangos kūrimo korporacijų atstovybės bei centrinės Europos būstinės.
Darbo rinka
Minimalus valandos darbo užmokestis Airijoje siekia 8,90 euro. Tai vienas didžiausių minimalių atlyginimų tarp Europos Sąjungos valstybių. Airijos darbo rinka buvo gana radikaliai liberalizuota, panaikinti barjerai laisvam darbuotojų, prekių, paslaugų ir kapitalo judėjimui iš užsienio valstybių.
Lėvuo (bendrovė)
miniatiūra|Įmonės logotipas AB „Lėvuo“ – prekybos įmonė Lietuvoje ir Baltijos šalyse. Būstinė Panevėžyje, filialai Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose.
Istorija
1977 m. įkurta valstybinė prekybos įmonė. Kaip akcinė bendrovė Panevėžio miesto valdyboje užregistruota 1992 m. gegužės 18 d., privatizavus valstybinę prekybos įmonę „Lėvuo“. 2004 m. bendrovės įkūrėja Gražina Jašinskienė pardavė savo akcijas koncernui „MG Baltic“. Direktorius nuo 2004 m. Deimantas Dalibogas.
Veikla
AB „Lėvuo“ plėtoja 3 skirtingų tipų parduotuvių sistemas ir atskiras parduotuves:
Sero Punta
Sero Punta  – nedidelė gyvenvietė vakarų Panamoje, Čiriki provincijoje, Talamankos Kordiljeros kalnuose, šiaurės vakarinėje Baru ugnikalnio papėdėje. Miestelis yra daugiau nei 2000 m aukštyje, tuoj į pietus nuo žemyno vandenskyros. Pasiekiamas keliu iš La Konsepsjono.
Dauguma gyventojų – indėnai. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, populiarėja ekoturizmas. Sero Punta pasižymi ne tik vaizdingais kalnų kraštovaizdžiais, bet ir vėsiu, itin drėgnu klimatu.
Vytautas Girdzijauskas (1930)
Vytautas Girdzijauskas (1930 m. balandžio 19 d. Bulzgeniškiuose, Šimkaičių valsčius, Raseinių apskritis – 2019 m. spalio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas prozininkas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1937-1949 m. mokėsi Vadžgirio pradžios mokykloje, Eržvilko ir Šimkaičių mokyklose. 1949-1954 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo rusų kalbos ir literatūros specialybę. 1950-1954 m. mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume. 1952–1955 m. LSSR filharmonijos choro artistas.
1955–1957 m. Vilniaus statybos technikumo lietuvių, rusų ir prancūzų kalbų dėstytojas. 1957–1960 m. už antisovietinę veiklą kalintas Taišete (Irkutsko sritis). 1961 m. baigė Liaudies ūkio tarybos konstruktorių kursus. 1961–1968 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos technologas, technologų biuro viršininkas. 1968–1974 m. LSSR sveikatos apsaugos ministerijos tiekimo kontoros viršininko pavaduotojas.
2005 m. Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas patvirtino, kad V. Girdzijauskas sąmoningai bendradarbiavo su sovietų saugumu – KGB. Esama duomenų, jog rašytojas su KGB pradėjo bendradarbiauti 1956–1957 metais. 1957–1960 m. kalėjo lageryje „už antisovietinę agitaciją ir propagandą“. Teigiama, kad jis buvo kameros agentas. Vytautas Girdzijauskas visuomet neigė, kad bendradarbiavo su KGB, ir bylinėjosi su Liustracijos komisija, siekdamas įrodyti savo nekaltumą.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
Pirmuoju kūrybos laikotarpiu daugiausia gvildeno asmenybės ir bendruomenės santykius, vaizdavo technninę inteligentiją. Vėlesniuose romanuose labiau gilinosi į individo dvasinės saviraiškos, dorovinio atsparumo, tautinės rezistencijos reiškinius. Prozai būdinga stilistinė įvairovė, polinkis į analitiškumą. Paskelbė esė, dokumentinės prozos, publicistikos, recenzijų. Organizavo tradicinius novelės vakarus Veliuonoje (Jurbarko raj.).
Vytautas Girdzijauskas (1904)
Biografija
1944–1957 m. Vilniaus universiteto Mikrobiologijos katedros vedėjas. 1946–1957 m. Eksperimentinės medicinos ir onkologijos instituto direktorius. 1944–1962 m. Kauno medicinos instituto Mikrobiologijos katedros vedėjas. Nuo 1963 m. LSSR mokslų akademijos Chemijos ir biologijos mokslų skyriaus akademikas sekretorius.
1924 m. „Žiežirbos“, 1925 m. studentų atstovybės narys. 1944–1947 m. LSSR Raudonojo Kryžiaus draugijos, 1955–1972 m. Mikrobiologų, epidemiologų ir infekcionistų draugijos pirmininkas.
Svarbiausi moksliniai darbai iš mikrobiologijos, imunologijos, epidemiologijos, sveikatos apsaugos.
Stalinietis
thumb|right|[[1955 m.]] thumb|right|[[1959 m.]] Stalinietis – Kretingos rajono laikraštis, ėjęs 1951–1961 m.
Istorija
Laikraštis pradėtas leisti 1951 m. sausio 7 d. vietoje Kretingos apskrities laikraščio „Žemaičių tiesa“. Leido Lietuvos komunistų partijos Kretingos rajono komitetas ir Kretingos rajono darbo žmonių deputatų taryba. Tiražas siekė 5000 egz.
1961 m. lapkričio 7 d. pavadintas „Į komunizmą“.
Gorža
thumb|right|250px|Kauno [[VII Kauno fortas|VII forto goržos kareivinės, kurių fasadas nukreiptas link teritorijos išvažiavimo vartų]] Gorža – tai fortifikacinio objekto užnugario zona, kur gali būti įrengtos goržos kareivinės, kiti statiniai. Šioje teritorijoje gali stovėti ir goržos kaponierius, kuris esant reikalui užtikrintų užnugario prieigų saugumą. Esant bastioninei tvirtovei, iš pagrindinio statinio susisiekiama per goržas su jos bastionais, kurių viena pusė, nukreipta į tvirtovės vidų, yra atvira ir turi palyginti neplatų praėjimą.
Etimologija
Prancūziško termino, prigijusio tvirtovių, pilių, fortų, kitų panašių objektų įrengimo srityje, aiškinimas susijęs su tuo, kad atskiri įtvirtinimai, išdėstyti į priekį už glasio (priedangos pylimo, juosiančio gynybinį griovį), buvo sujungti su pridengtu, dažnai siauru, praėjimu per tranšėją, ir tuo ši gynybinė schema statinio plane priminė galvą ir kaklą.
Goržos zona
thumb|left|250px|Gorža – liunetės atviroji pusė Gorža apibūdina atvirą išėjimą iš įtvirtinto objekto į užnugario pusę. Saugiam įgulos susisiekimui su užnugariu užtikrinti paprastai yra išnaudojamos palankios vietinio reljefo formos arba įrengiamos tranšėjos, be to, gali būti papildomai suformuojami natūralaus grunto pylimai. Vienu iš jų akivaizdžių pavyzdžių fortifikacijoje yra liunetės. Tai atskiri ir palyginti nedideli pusmėnulio formos gynybiniai įtvirtinimai, talpinantys gynėjų kovines pozicijas, įrengti priešais tvirtovę ir neturintys pridengimo iš savo užnugario pusės. Ši pusė vadinama goržos zona. Nesant goržos, toks įtvirtinimas vadinamas liunete su pridengtu užnugariu, t. y., redutu, skirtu žiedinei gynybai nuo priešo atakų iš bet kurios pusės. Čia reduto gorža paprastai pridengta panašiu arba kiek menkesniu pylimu, kaip ir kitos šio statinio dalys.
Senegalinė boscija
Senegalinė boscija (Boscia senegalensis) – Vakarų Afrikoje augantis kaparinių šeimos krūmas.
Tradicinis maistinis afrikiečių augalas – dykumos gyventojai maistui naudoja vaisius, sėklas, šaknis bei lapus. Prinokusios vyšnios dydžio uogos geltonos, minkštos ir saldžios, išdžiovintos sukietėja, tąsios tekstūros. Augalas mažai žinomas už Afrikos ribų, įvardijamas kaip vienas iš maisto saugą ateityje galinčių užtikrinti augalų.
Vilniaus šv. Juozapo kunigų seminarija
miniatiūra|260px
'''Vilniaus Šv. Juozapo kunigų seminarija''' – aukštoji nevalstybinė mokykla, rengianti katalikų dvasininkus. Įsikūrusi Kalvarijų gatvė 325, Vilniuje.
Istorija
Vilniaus kunigų seminarija įkurta 1582 m., praėjus vos 3 metams nuo Vilniaus universiteto įkūrimo. Seminarija – antra pagal senumą aukštoji mokykla Lietuvoje. Vadovauti seminarijai buvo patikėta jėzuitams. 1774 m. seminarija gauna naujas patalpas jėzuitų naujokyne, Šv. Ignoto gatvėje. 1797 m. sutvarkius Vilniaus Šv. Jurgio bažnyčią ir senosios regulos karmelitų vienuolyną, persikeliama į šias patalpas. Čia seminarija veikė iki pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos.
Po karo Lietuvoje įsigalėjus sovietų valdžiai, seminarija buvo uždaryta, atkurta tik 1993 m. liepos 16 d. 1998 m. seminarijai suteiktas šv. Juozapo vardas. Nuo 2003 m. iki 2015 m. seminarijai vadovavo buvę jos studentai: 2003–2008 m. kun. Robertas Šalaševičius, 2008-2015 m. – kun. Žydrūnas Vabuolas. Nuo 2015 m. seminarijai vadovauja kun. Hans Friedrich Fischer CO.
Kirilas Mazurovas
Kirilas Mazurovas (, 1914 m. balandžio 7 d. Gomelio srityje Baltarusijoje – 1989 m. gruodžio 19 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.
Biografija
1933 m. baigė Gomelio automobilių kelių technikumą, 1947 m. – VKP(b) CK Aukštąją partinę mokyklą. Nuo 1933 m. kelių technikas, nuo 1936 iki 1938 m. ir nuo 1941–1942 m. tarnavo Raudonojoje Armijoje, Karo metais – karinių veiksmų dalyvis (buvo sužeistas), bataliono politrukas, vadas, armijos politinio skyriaus instruktorius. Baltarusijos KP CK ir Centrinio partizaninio judėjimo štabo įgaliotinis ir pogrindinio darbo organizatorius vokiečių armijos okupuotose teritorijose.
Nuo 1938 m. Baltarusijos geležinkelių politinio skyriaus instruktorius Gomelyje, nuo 1939 m. komjaunimo funkcionierius. Nuo 1940 iki 1941 m. Bresto srities komiteto I sekretorius, nuo 1942 m. Baltarusijos komjaunimo CK sekretorius, II sekretorius, nuo 1946 iki 1947 m. CK I sekretorius, nuo 1947 m. Baltarusijos KP CK aparato darbuotojas, partijos Minsko miesto komiteto II ir I sekretorius, nuo 1950 iki 1953 m. Minsko srities komiteto I sekretorius, nuo 1953 iki 1956 m. Baltarusijos TSR Ministrų Tarybos pirmininkas, nuo 1956 iki 1965 m. Baltarusijos KP CK I sekretorius.
Mirė 1989 m. Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.
Apdovanojimai
Socialistinio darbo didvyris (1974 m.).
Reketė
Reketė – kaimas šiaurinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietryčius nuo Salantų, į vakarus nuo kelio.
Istorija
Archeologijos paminklai liudija, kad kaimo žemėje gyvenama nuo I tūkstantmečio pradžios.
XIV a. II pusėje pradėjo kurtis Reketės kaimas, kuris pirmąkart rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1511 m. XVI a. II pusėje suformuotas valakinis-gatvinis kaimas, kuris priklausė Platelių dvarui ir buvo Platelių seniūnijos Reketės vaitijos centras. 1585–1593 m. jame gyveno 52 valstiečių šeimos.
1750 m. kaime buvo 9, 1821 ir 1843 m. – 28, 1846 m. – 30, 1866 m. – 31 dūmas. Jo gyventojai buvo katalikai, kurių dvasiniu gyvenimu nuo XVI a. rūpinosi Platelių, o nuo 1630 m. – Salantų bažnyčios kunigai.
1923 m. buvo 25 ūkiai. Vykdant Lietuvos žemės reformą, gatvinis kaimas išskaidytas į vienkieminius ūkius. Kaimo pakraštyje, ties riba su Naujosios Imbarės dvaru prie Blendžiavos užtvankos stovėjo vandens malūnas. thumb|200px|rigth|Kryžius kalbininko A. Salio gimtinėje Sovietmečiu kaimas priklausė Imbarės kolūkiui ir buvo pagalbinė ūkio gyvenvietė.
1992 m. įregistruota Reketės žemės ūkio bendrovė, kuriai po kelių metu suteiktas likviduojamos įmonės teisinis statusas.
Reketėje ūkininkauja Magdutė Kazbaraitienė, kurios gyvulininkystės ūkiui 2007 m. įteiktas Europos Sąjungos sertifikatas, liudijantis, kad ūkyje yra ES reikalavimus atitinkančios higienos ir ūkininkavimo sąlygos bei garantuota kontrolė nuo pašarų paruošimo iki pieno atidavimo bet kuriam ES supirkėjui.
Kenta Hasegava
(g. 1965 m. rugsėjo 25 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1989–1995 m., su ja dalyvavo 1995 m. Karaliaus Fahdo taurės turnyre.
Jurijus Jechanurovas
Jurijus Jechanurovas (g. 1948 m. rugpjūčio 23 d.) – Ukrainos ministras pirmininkas 2005–2006 m. ir gynybos ministras Julijos Tymošenko vyriausybėje. Pagal tautybę – buriato-lenkas.
Mars Exploration Rover
right|thumbnail|Menininko koncepcija „Rover on Mars“ (marsomobilis) Mars Exploration Rover – NASA misija Marsui tyrinėti. Jai priklauso nepilotuojami kosminiai zondai Spirit ir Opportunity. Marsomobilis Spirit Marse nusileido 2004 m. sausio 4 d., tai yra, 3 savaitėm anksčiau nei jo „dvynys“ Opportunity. Opportunity ant Marso nusileido planuotoje vietoje (t. y. Meridiano lygumoje) 2004 m. sausio 25 d. Ši misija prasidėjo 2003 m. išsiunčiant šiuos du zondus tirti Marso paviršių ir geologiją. Misija vyksta iki dabar.
Muzikos barai (Kaunas)
thumb|250px|Muzikos barai, 1931 m. Nr. 1 Muzikos barai – Lietuvos mėnesinis iliustruotas muzikos žurnalas su natų priedu, ėjęs 1931–1939 m. Kaune ir 1940 m. Vilniuje.
Žnypliavoriai
Žnypliavoriai (Larinioides) – kryžiuočių (Araneidae) šeimos vorų gentis.
Vorų dydis – 5-13,5 mm. Gyvena atvirose vietose, ypač prie vandens. Tarp aukštų žolių, nendrių, žemų krūmų nusipina horizontalų ar vertikalų voratinklį, kuris 60 cm skersmens, su 15-24 spindulių ir dideliais tarpais tarp gaudomųjų siūlų. Dažnai tinklai yra labai arti vienas prie kito. Netoli tinklo įsirengia piltuvėlio pavidalo, į apačią atvirą slėptuvę.
Muzikos barai (Kaunas)
Žurnalas
Žurnalas skelbė muzikos istorijos, muzikos teorijos, muzikos pedagogikos, etnomuzikologijos straipsnius, muzikos apybraižas, muzikos leidinių recenzijas, Lietuvos ir lietuvių išeivijos, užsienio muzikos gyvenimo apybraižas, kroniką.
Bendradarbiavo Juozas Banaitis, Antanas Budriūnas, Teodoras Brazys, Klemensas Griauzdė, Vladas Jakubėnas, Jeronimas Kačinskas, Juozas Karosas, Konradas Kaveckas, Apolinaras Likerauskas, Nikodemas Martinonis, Jonas Motiekaitis, Vladas Paulauskas, Ignas Prielgauskas, Zenonas Slaviūnas, Justinas Strimaitis, Juozas Strolia, Jonas Švedas, Juozas Tallat Kelpša, Antanas Vaičiūnas, Viktoras Žadeika, J. Aavikas (Estija), E, Geistas (Vokietija), A. Haba ir M. Očadlikas (Čekoslovakija), N. Kazimas (Turkija), K. Speras (Švedija).
Žnypliavoriai
Europoje 5 rūšys, iš jų 4 randamos Lietuvoje.
thumb|left|210px|[[Nendrinis žnypliavoris (Larinioides cornutus)]] thumb|left|210px|Rausvasis žnypliavoris (Larinioides ixobolus)
Dūdinėliai
Dūdinėliai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Veiviržėnų, kairiajame Veiviržo krante. Aptiktas Dūdinėlių kapinynas (VIII-IX a.), kultūrinę vertę turintis svirnas (pastatytas XIX a. pab.). Ribojasi su Veiviržėnų miesteliu, Vilkių, Upitėnų, Sausių ir Eidukų kaimais.
Istorija
Dūdinėlių (raštuose rašoma Dūdinų) kaime Veiviržėnų bažnyčios vizitacijos aktuose nuo XIX a. pr. minimas Veiviržėnų bažnyčios klebonijos palivarkas su 1 valaku (apie 21 ha) žeme ir sodyba. Palivarke gyveno 2 daržininkai (už naudojimąsi klebonijos žeme atlikinėję klebonui lažadienius) ir vienas žemdirbys (mokėjo klebonui činšą). Palivarko sodyboje buvo gyvenamasis namas, varykla (bravoras), avidė, daržinė, jauja, tvartas.
1861–1938 m. Dūdinėliai priklausė Švėkšnos valsčiui. 1938 m. gyventojų patogumui jie prijungti prie Veiviržėnų valsčiaus.
1923 m. Dūdinėlių kaime buvo 5 ūkiai ir 25 gyventojai. Klebonijos palivarke buvo nemažas ūkis, su 9 dideliais mediniais ir moliniais pastatais. 1949 m. iš Dūdinėlio kaimo į Sibirą ištremtos Jokšų, Nausėdų šeimos.
Sovietmečiu buvo pastatyti vandentiekio bokštas, karvių ferma.
Šikšnių piliakalnis
Šikšnių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3615; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1339; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A951) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Šikšnių kaime, Daugailių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Bajoriškiai – Alaušai pravažiavus mišką, pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi pirmu keliuku, už 400 m vėl pasukus į dešinę rytuosna ir pavažiavus 300 m iki sodybos papėdėje – yra kairėje šiaurės vakaruose nuo jos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apskrita, 55 m skersmens. Pietiniame šlaite, 7 m žemiau aikštelės yra 22 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 20 m aukščio, pietų-pietvakarių kiek nuolaidesnis.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs mišriu mišku.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5 ha.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Streikai Lenkijoje 1988 m.
Streikai Lenkijoje 1988 m. – tai masiška darbininkų streikų banga, įsiplieskusi 1988 m. Lenkijos Liaudies Respublikoje. Streikai, taip pat demonstracijos gatvėse tęsėsi visą pavasarį ir vasarą bei baigėsi tik rugsėjo pradžioje. Šiais veiksmais buvo sudrebinti šalies komunistinio režimo pamatai: valdžia buvo priversta pradėti kalbėti apie Solidarumo pripažinimą. Vėliau tais pačiais metais režimas nusprendė vykdyti derybas su opozicija, kurios baigėsi Apskritojo stalo susitarimu 1989 m. Antroji, didesnė streikų banga (1988 m. rugpjūtis) nustebino ne tik vyriausybę, bei ir Solidarumo lyderius, kurie nesitikėjo tokio masto protestų. Šiuos streikus dažniausiai organizavo vietos aktyvistai, nežinodami, kad jų vadai Varšuvoje jau pradėjo slaptas derybas su komunistais.
Priešistorė
1890-ųjų metų Lenkija buvo paskendusi gilioje ekonominėje krizėje, kurią įtvirtino 1981–1983 m. karinės padėties. Pramoninė gamyba buvo 1979 m. lygyje. Vidutinis infliacijos lygis 1988 m. pakilo iki 60%, o Lenkijos skola Vakarų valstybėms padidėjo nuo 25 milijardų JAV dolerių 1981 m. iki 43 milijardų 1989 m. Be to, įvesta karinė padėtis buvo nesėkminga – 1982 m. Solidarumas buvo uždraustas, tačiau ir toliau veikė pogrindyje. Tokiomis aplinkybėmis tautos pyktis ir nusivylimas, kurį didinamo ekonominė krizė ir nuolat mažėjantys gyvenimo standartai, augo. Daugiau nei 60% gyventojų gyveno skurde, infliacija, skaičiuojama pagal juodosios rinkos kursą, 1982–1987 m. buvo pasiekusi 1500%.
Landuoliai
Landuoliai (Nuctenea) – kryžiuočių (Araneidae) šeimos vorų gentis.
Europoje ir Lietuvoje dvi rūšys. Tamsiai rudos spalvos, truputį plokščios kūno formos vorai. Suaugėliai pasirodo VI-X mėn. Subrendę individai tinklus mezga iš 20 spindulių, o jaunikliai žymiai daugiau.
Streikai Lenkijoje 1988 m.
Priešistorė
220px|thumb|right|Studentų streikas Varšuvoje, 1988 1987 m. pabaigoje komunistinė valdžia inicijavo represijas prieš pogrindžio Solidarumo bei kitų organizacijų aktyvistus. Lapkričio 9 d. buvo sulaikytas Kornel Morawiecki, Kovojančio solidarumo lyderis. Vietinės Solidarumo šakos masiškai bandė legalizuotis teismuose, tačiau jų pareiškimai buvo atmetami.
1987 m. rugpjūčio 31 d., praėjus lygiai 7 metams po Gdansko susitarimo, Varšuvoje, Vroclave, Liubline ir Bydgoščiuje vyko demonstracijos ir susirėmimai su ZOMO. 1988 m. kovo 8 d., Nepriklausoma studentų asociacija, minėdama 1968 m. politinės krizės Lenkijoje metines, organizavo protestų akcijas Varšuvoje, Krokuvoje ir Liubline. Aktyviausi demonstrantai buvo iš karto suimami.
1988 m. pavasario streikai
1988 m. balandžio 21 d. 5000 Staliovos Volios geležies apdirbimo gamyklos darbuotojų organizavo mitingą, kurio metu jie reikalavo baigti represijas prieš Solidarumo judėjime dalyvaujančius asmenis ir pakelti algas 20000 zlotų. Po keturių dienų, balandžio 25 d., streikai įsiplieskė Visuomeninio transporto įmonėje Bydgoščiuje ir Inovroclave. Kitą dieną prie streikuojančiųjų prisijungė viena didžiausių Lenkijos įmonių – Lenino geležies apdirbimo gamykla Krokuvoje. Darbininkai reikalavo pakelti algas, vėl įdarbinti atleistus Solidarumo narius bei legalizuoti Solidarumą. Po dar trijų dienų prie streiko prisidėjo Staliovos Volios geležies apdirbimo gamyklos darbuotojai. Staliovoje Volioje jėgos demonstravimo, grasinimų ir reguliariosios kariuomenės karių atvykimo pakako, kad jau balandžio 30 d. streikas nurimtų. Tačiau Krokuvos darbininkai nepasidavė, todėl komunistinė valdžia nusprendė panaudoti jėgą. Naktį iš gegužės 4 į gegužės 5 darbininkų streikas buvo numalšintas žiaurių saugumo pajėgų (ZOMO) ir antiteroristinių padalinių pagalba. Reaguodamos į tokias atakas, keletas Lenkijos gamyklų suorganizavo palaikymo protestus ir mitingus.
Gegužės 1 d. taikios demonstracijos įvyko Belsko-Bialos, Dombrova Gurničos, Gdansko, Krokuvos, Lodzės, Plocko, Poznanės, Varšuvos ir Vroclavo miestuose. Juose dalyvavo tūkstančiai žmonių, kai kur prasidėjo susirėmimai gatvėse. Kitą dieną įsiplieskė streikas Lenino laivų statykloje Gdanske, kurios darbininkai reikalavo legalizuoti Solidarumą. Netrukus Gdanske pasirodė Tadeušas Mazovieckis ir Andrzej Wielowieyski, pasiruošę kalbėti su gamyklos vadovais. Tačiau derybos buvo bevaisės ir gegužės 10 d., grasinant jėgos panaudojimu, streikas buvo numalšintas. Paskutinis pavasario streikas įvyko Ščecine, kuriame dalyvavo visuomeninio transporto įstaigų darbuotojai.
Elė
Skandinavų mitologijoje thumbElė – senatvės deivė. Ji nugalėjo dievą Torą imtynėse. Apie imtynes pasakojama „Jaunesniosio Edos“ Gylfaginning dalyje, kitur neminima.
Streikai Lenkijoje 1988 m.
1988 m. vasaros streikai
Pavasario ir vasaros pradžios laikotarpyje situacija Lenkijoje negerėjo. Keliuose miestuose Solidarumo filialai bandė legalizuoti savo veiklą, tačiau nesėkmingai. Liepos 19 d. vyko vietos valdžios rinkimai, kuriuos Solidarumas ragino boikotuoti. Liepos 26 d. vyriausybės spaudos atstovas Jerzy Urban pasakė, kad Solidarumas – tai praeitis, o po dviejų dienų Lenkijos sociologai paskelbė, kad tik 28% Lenkijos gyventojų tiki vyriausybės reformų sėkme. Dauguma žmonių manė, kad reformos baigsis dar gilesne krize. Pirmieji vasaros streikai prasidėjo rugpjūčio 15 d. Aukštutinėje Silezijoje, Jastšembo Zdrujaus mieste.
Aukštutinė Silezija
Rugpjūčio 15 d. streikas įsiplieskė Jastšembo Zdrujaus miesto Liepos manifesto anglies kasykloje (ši kasykla buvo streikų centru ir 1980 m.). Joje dirbantys kalnakasiai norėjo pradėti streiką gegužės 15 d., tačiau pagrindinius Solidarumo aktyvistus sulaikė Saugumo tarnyba, gavusi informaciją apie jų planus. Antroje rugpjūčio pusėje kitos anglies kasyklos prisijungė prie streikuojančių. Mieste buvo įkurtas Tarpgamyklinis streikų komitetas, kuriam vadovavo Krzysztof Zakrzewski. Kalnakasius taip pat rėmė ir vietos kunigas Bernard Czarnecki.
Didžiausios streikuojančios anglies kasyklos:
Komunistų slaptosios tarnybos bei konformistiniai Solidarumo lyderiai buvo nustebinti Aukštutinės Silezijos streikais. Saugumo tarnybos agentas 1988 m. rugpjūčio 14 d. ataskaitoje parašė: Mūsų šaltiniai teigia, kad opozicijos lyderiai nieko neplanuoja. Vėliau kai kuriuos streikus numalšino Pilietinė milicija. Dauguma streikų kilo anglies kasyklose, kurių darbininkai buvo čia perkelti 70-aisiais. „Tradicinės“ anglies kasyklos, išskyrus Andaluzja iš Pekarų bei Leniną iš Myslovicų neprisijungė prie streikų.
Rugsėjo 2 d. į Liepos manifesto anglies kasyklą, kurioje streikas vis dar nebuvo pasibaigęs, atvyko Lechas Valensa. Po jo pasirodymo ir ilgų kalbų kalnakasiai nusprendė streiką užbaigti. Tai buvo ilgiausias tokio tipo protestas komunistinėje Lenkijoje.
Ščecinas
Rugpjūčio 17 d. streikas prasidėjo Ščecino uoste. Po kelių dienų darbą nutraukė kitos miesto įmonės, buvo sukurtas Tarpgamyklinis streiko komitetas. Jis paskelbė keturių reikalavimų sąrašą, tarp kurių buvo ir Solidarumo legalizavimas. Rugpjūčio 28 d. komitetas paskelbė, kad jų vieninteliu atstovu yra Valensa. Reaguodamas į tai, Valensa išsiuntė į Ščeciną informaciją apie jo susitikimą su Česlavu Kiščiaku, kurio metu buvo aptarta Apskritojo stalo derybų pradžios galimybė. Nepaisant to streikas tęsėsi dar iki rugsėjo 3 d.
Staliova Volia
Didžiausias 1988 m. vasaros streikas įvyko Staliovos Volios plieno gamykloje, kuriame dalyvavo apie 10000 darbuotojų. Gamykla buvo apsupta sukarintų policijos padalinių. Plieno gamyklos streikas buvo reikšmingas visai sistemai, todėl kartais yra vadinamas ketvirtąja komunizmo karsto vinimi.
Kadangi Staliovoje Volioje buvo gaminami ginklai, gamykla, kurioje 80-aisiais metais dirbo per 21000 žmonių, buvo akylai stebima saugumo tarnybų. Nors gamyklos darbuotojams buvo griežtai draudžiama užsiimti bet kokia opozicine veikla, būtent ji tapo vienu iš ryškiausių protestų ir demonstracijų centru, o 1988 m. pavasarį pradėjo pirmąjį tų metų streiką. Rugpjūčio 22 d. rytą darbuotojai nusprendė organizuoti okupacinį streiką, turėdami tik vieną reikalavimą – legalizuoti Solidarumą. Šis sprendimas buvo ypatingai svarbus visos Lenkijos ateičiai, kadangi Aukštutinės Silezijos streikai po truputį rimo. Vieslavo Vojtaso vadovaujamas streikas tęsėsi 11 dienų. Darbininkus rėmė vietos kunigai ir taip vadinamo Rėmimo biuro aktyvistai, kurie pristatydavo maistą, vaistus, antklodes, padėjo specialiųjų tarnybų sužeistiems asmenims, taip pat informavo Vakarų Europą apie įvykius Staliovos Volios gamykloje. Kiekvieną dieną prie plieno gamyklos vartų Nr. 3 susirinkdavo miesto gyventojai, čia vietinis kunigas Edmund Frankovski paaukojo dvi mišias, kuriose dalyvavo per 10000 žmonių.
Gdanskas
Rugpjūčio 19 d. jaunų aktyvistų grupė dalino skrajutes, ragindama Gdansko Lenino laivų statyklos darbuotojus prisijungti prie streikuojančiųjų Jastšembie Zdrujuje. Pagal Solidarumo gamyklos skyriaus lyderį, Alojzį Szablewskį, telefoninio pokalbio su Lechu Valensa buvo nutarta, kad streikas prasidės pirmadienį – rugpjūčio 22. Tą dieną, 7:00 val., apie 3000 darbuotojų atidėjo į šalį savo darbo įrankius. Jų vienintelis reikalavimas buvo trumpas ir aiškus – legalizuoti Solidarumą.
Labai greitai prie laivų statyklos prisijungė ir kitos gamyklos: Šiaurės uostas, Šiaurės laivų statykla, Laivų taisykla. Buvo sušauktas Tarpgamyklinis streiko komitetas, kuriam vadovavo Jacek Merkel. Gamyklų darbuotojus palaikė žinomi asmenys: Jacek Kuroń, Adamas Michnikas, Lechas Kačinskis, Jaroslavas Kačinskis. Šis streikas buvo kitoks nei 1980 m. rugpjūtį: valdžia nedisponavo jėga, galinčia priversti pasiduoti streikuojančius asmenis. Be to, gamyklas aplankė aukšto rango svečiai iš užsienio, todėl jėgos panaudojimas buvo mažai tikėtinas. Istorijos profesorius Padraic Kenney pavadino Gdansko įvykius tikrosios Oranžinės alternatyvos streiku. Gdansko laivų statyklos darbininkai šaipėsi iš slaptųjų ir milicijos agentų, pagaminę tanką iš putplasčio su užrašu Palikite jūsų ginklus prie vartų, mes norime dialogo.
Gdansko streikas baigėsi rugsėjo 1 d., o rugsėjo 3 buvo pasirašytas abipusis susitarimas, kuriame komunistinė valdžia pasižadėjo nepersekioti streikavusiųjų. Šis pažadas buvo sulaužytas. Šimtai žmonių buvo atleisti 1988 m. rudenį.
Padariniai
Iš pradžių komunistinė valdžia bandė grasinti protestuojantiems; rugpjūčio 20 d. Nacionalinis saugumo komitetas paskelbė, jog yra ruošiamasi įvesti nepaprastąją padėtį visoje šalyje. Tačiau pamatę streikuojančių darbuotojų ryžtą, valdžios atstovai suprato, kad debatų su oficialiai neegzistuojančia organizacija nebus galima išvengti. Rugpjūčio 31 d. generolas Česlavas Kiščiakas susitiko su Lechu Valensa. Pokalbio metu, kuriame dalyvavo ir arkivyskupas Bronisław Wacław Dąbrowski, Kiščiakas kalbėjo apie streikų sustabdymą bei žadėjo pasirūpinti Solidarumo įteisinimu.
Nors kai kurie Solidarumo aktyvistai prieštaravo Valensai, darbuotojai greitai grįžo prie įprastinio darbo ritmo. Paskutiniai streikai Ščecine baigėsi rugsėjo 3 d. Gruodžio 18 d. Valensa įkūrė Pilietinį komitetą „Solidarumas“, kuris atvėrė kelią pasirengti Apskritojo stalo deryboms ir sėkmingai jas užbaigti.
XVI pasaulio futbolo čempionatas
XVI pasaulio futbolo čempionatas vyko 1998 metų birželio 10 – liepos 12 dienomis Prancūzijoje (Bordo, Lansas, Lionas, Marselis, Monpeljė, Nantas, Paryžius, Sen Deni, Sent Etjenas ir Tulūza). iš viso į finaliniame etape dalyvavo 32 šalių komandos. Komandos suskirstomos į 8 grupes, kuriose sužaidžia po vienerias rungtynes tarpusavyje. Dvi stipriausios grupės komandos patenka į atkrintamąjį etapą, aštuntfinalius. Aktrintamosiose varžybose pirmą kartą pasaulio čempionatų istorijoje pratęsimo metu buvo taikoma auksinio įvarčio taisyklė (pratęsimo metu pirmieji įmušę įvartį iškart laimi rungtynes).
Čempione pirmą kartą tapo Prancūzija, finale sutriuškinusi Brazilijos rinktinę.
Atrankos varžybos
Atrankoje į finalinį etapą dalyvavo 170 šalių, jos varžėsi dėl 30 kelialapių, čempionai brazilai ir šeimininkai prancūzai pateko į pirmenybes be atrankos.
Įvarčių autoriai
Daugiausia įvarčių įmušusiu žaidėju tapo Davor Šuker, kuris buvo apdovanotas „Auksiniu bateliu“. Iš viso buvo įmušta 171 įvartis (4 į savus vartus), neskaičiuojant 11 m baudinių.
Taškų skaičiavimas
Grupių varžybos vyksta lygos sistema, kiekviena komanda sužaidžia po vienerias rungtynes su kiekviena kita grupės komanda. Už pergalę skiriami 3 taškai, už lygiasias – 1 taškas, už pralaimėjimą taškai neskiriami. Pasibaigus grupės varžyboms, jei dvi ar daugiau komandų surenka po vienodai taškų, geresnę vietą lemia papildomi kriterijai: Jei kriterijai nepakankami (visi atitinkami vienodai), traukiami burtai.
Mahdis
Pagal musulmonų tikėjimą, Mahdis ateisiąs alacho siųstas prieš pasaulio pabaigą ir padėsiąs teisiesiems patekti į rojų. Pasak šiitų doktrinos, Mahdis yra slaptasis imamas.
Tikėjimas Mahdžiu visuomet buvo populiarus tarp neturtingųjų gyventojų sluoksnių, siekusių socialinės lygybės ir teisingumo.
Mahdžiu buvo apsišaukęs ne vienas politinis veikėjas (fatimidų dinastijos pradininkas Obeidalachas, almochadų − Ibn Tumartas, Mahdistų sukilimo vadas Mahdis Sudanietis.
Aldonas Pupkis
Aldonas Juozapas Pupkis (g. 1939 m. sausio 5 d. Kazlų Rūdoje, Marijampolės apskritis) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas.
Biografija
1946–1957 m. mokėsi Kazlų Rūdos vidurinėje mokykloje. 1957–1962 m. studijavo Vilniaus universitete. 1962–1965 m. Leningrado Andrejaus Ždanovo universiteto aspirantas, 1967 m. filologijos mokslų kandidatas.
1968–1989 m. periodinio leidinio „Mūsų kalba“ atsakingasis redaktorius. 1970–1985 m. „Vakarinių naujienų“ kalbos kampelio rengėjas ir tvarkytojas. Nuo 1978 m. vedė televizijos, nuo 1984 m. radijo laidas „Mūsų kalba“. 1989–2000 m. bendrinės kalbos žurnalo „Gimtoji kalba“ vyr. redaktorius. Nuo 1990 m. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys. 1997–2008 m. Lietuvių kalbos draugijos pirmininkas, nuo 2008 m. garbės pirmininkas.
Paskelbė straipsnių iš lietuvių kalbos kultūros, eksperimentinės fonetikos.
Telenor arena
Telenor arena (anksčiau žinoma kaip Fornebu arena) – įvairių paskirčių vidaus stadionas Osle, Norvegijoje. Arena dažniausiai naudojama futbolo varžyboms. Joje vyksta Norvegijos aukščiausiosios futbolo lygos rungtynės. Stadionas buvo atidarytas 2009 m. kovo 8 d. Iki 2018 m. stadiono vardo teisės išsipirkusi telekomunikacijų bendrovė Telenor. Arena talpina nuo 15 000 iki 23 000 žiūrovų, priklausomai nuo renginio pobūdžio.
2010 m. arenoje vyko 2010 m. Eurovizijos dainų konkursas.
FK Visaginas
Visagino FK – Lietuvos futbolo klubas iš Visagino. Yra žaidęs I lygoje.
Istorija
2012 ir 2013 metais Utenos apskrities pirmenybėse dalyvavo klubas Visaginas SC, nuo 2014 m. pradėjo dalyvauti II lygos pirmenybėse ir vadinosi FK Visaginas.
Rėmicho kantonas
Rėmicho kantonas yra 1 vienas iš 12 Liuksemburgo kantonų. Kantono plotas – 128 km². Gyventojų – 18 890. Rėmicho kantonas suskirstytas į 10 komunų.
Afrikos kirstukai
Afrikos kirstukai (Afrosoricida) – žinduolių (Mammalia) būrys, kuriam priklauso smulkūs žinduoliai. Anksčiau buvo priskiriami vabzdžiaėdžių būriui, tačiau pastarųjų metų genetiniai tyrimai rodo, kad turi skirtumų ir todėl išskirti į atskirą būrį Afrosoricida. Būryje dvi šeimos:
Branduolių magnetinis rezonansas
miniatiūra|Medicininis magnetinio rezonanso tomografas Branduolių magnetinis rezonansas (BMR) – fizikinis reiškinys, pagrįstas faktu, kad kai kurie branduoliai turi nenulinį sukinį, kuris gali įgyti skirtingas projekcijas į magnetinio lauko kryptį, taip keisdamas sistemos energiją.
BMR reiškiniu pagrįsti įrenginiai plačiai taikomi cheminės analizės ir tomografijos srityse.
Čambešis
Čambešis  – upė šiaurės rytų Zambijoje; tolimiausia Kongo upės ištaka. Prasideda 1760 m aukštyje, į pietus nuo Tanganikos ežero. Teka plokščiakalniu, daugiausia pietvakarių kryptimi. Įteka į Bangveulu ežero pelkynes, o lietinguoju laikotarpiu jas paverčia dideliu ežeru ir susijungia su Luapulos upe. Per Luapulos ir Luvua upes Čambešio vandenys pasiekia Kongą.
Upės vagos plotis 100 m, potvynių metu – 400 m. Sudaro plačią (iki 25 km), pelkėtą, senvagių išraižytą salpą.
Uicilopočtlis
thumb|250px|Huicilopočtlis
Uicilopočtlis (Huicilopočtlis) („kairiarankis kolibris“, „burtininkas kolibris“) actekų mitologijoje – Tenočkų gentinis dievas. Svarbiausias Tenočtitlano dievas, įkūnijantis saulę zenite. Karo, dangaus, medžioklės, aristokratijos dievas.
Uicilopočtliui buvo aukojami nahuatlių kalba kalbantys belaisviai.
Pagal actekų legendą sukurtas Meksikos herbas. Dievas Uicilopočtlis actekams yra pasakęs, kad jie derlingą žemę rasią ten, kur pamatys erelį ant kaktuso draskantį gyvatę. Toje vietoje actekai pastatė Tenočtitlano miestą.
Muzikos barai (Vilnius)
Muzikos barai – Lietuvos muzikų draugijos (veikė 1987–1999 m.), nuo 1999 m. Lietuvos muzikų sąjungos muzikos žurnalas, einantis nuo 1989 m. Vilniuje.
Žurnalas
Leistas kaip atkurtas 1931–1933 m. ir 1938–1940 m. leistas to paties pavadinimo žurnalas. 1989–1998 m. dvisavaitinis; nuo 1998 m. mėnesinis, nuo 2005 m. numeriai sudvigubinti, didesnės apimties gausiai iliustruotas, meniškai apipavidalintas (dail. A. Nekrošius), aukštos poligrafinės kokybės. Spausdina LĮ „Petro ofsetas“ Vilniuje. Tiražas 11 000 egz. (1989 m.), 800 egz. (1993 m. ir 1997 m.), 1200–1400 egz. (2007–2009 m.).
Spausdinami straipsniai apie lietuvių ir užsienio muzikus, muzikų gyvenimą, muzikos aktualijas, recenzijos. Bendradarbiauja gausus lietuvių ir užsienio muzikų būrys.
Paul Gauguin
Polis Gogenas (piln. pranc. Eugène Henri Paul Gauguin, 1848 m. birželio 7 d. Paryžiuje – 1903 m. gegužės 8 d. Atuonoje, Markizų salos) – prancūzų tapytojas, grafikas, skulptorius, postimpresionistas.
Biografija
Polis Gogenas gimė 1848 m. birželio 7 d. Paryžiuje tuo metu vykusios revoliucijos metu. Jo tėvas Klovisas Gogenas buvo laikraščio Le National reporteris. Šis laikraštis nepritarė Liudvikui Bonapartui (vėliau Napoleonas III) ir gali būti, kad politinės aplinkybės lėmė, kad 1849 m. rudenį šeima išplaukė į Peru, tikėdamasi tolimų giminaičių iš motinos Alinos Marijos pusės paramos. Kelionės metu Klovisas Gogenas mirė ir kelionę Alina Marija su Poliu ir vyresne jo seserimi Marija pratęsė viena. Limoje šeima gyveno pas dėdę Pio di Tristan y Moscoso, kuris vienu metu buvo Peru vicekaraliumi ir jo žentas Ečenikė tuo metu buvo Peru prezidentu. Tikėtina, kad laimingi vaikystės metai Peru triukšmingoje, įvairiarasėje šeimoje ir tropikų gamtos įspūdžiai giliai įsirėžė į P. Gogeno atmintį ir vėliau paskatino grįžti į tropikus, pasirinkti primityvesnių kultūrų visuomenę, nei XIX a. pabaigos Prancūzija. Kai Poliui buvo septyneri, šeima grįžo į Prancūziją, apsigyveno senelio Izidorio Gogeno namuose Orleane. Pasikeitė P. Gogeno gyvenamoji aplinka, jis turėjo pramokti prancūziškai, pats senelis buvo policijos akiratyje dėl jo dalyvavimo 1848 m. politiniuose įvykiuose. P. Gogenas mokėsi Orleane ir Paryžiuje, kuriame po kelerių metų motina įsteigė modistės studiją.
1891 m. balandžio 1 d. P. Gogenas paliko Prancūziją ir išvyko į Taičio salą Ramiajame vandenyne. Pirmuoju reikšmingu paveikslu, sukurtu Taityje, buvo „Ia Orana Maria“ (Sveika Marija). Kitais pažymėtinais kūriniais buvo „Manao Tupapau“ (Mirusiojo dvasia stebi) ir „Siesta“. P. Gogenas nesulaukė paramos iš vietinių kolonistų tarpo, Taičio aplinka buvo ne tokia, kokios jis tikėjosi. ''„Tai buvo Europa. Europa, su kuria tikėjausi baigęs visam laikui − tik dar blogesnė, su kolonijiniu snobizmu ir mūsų drabužių, madų, dorybių ir kvailysčių groteskišku imitavimu, labiau panašiu į karikatūrą“'' − rašė P. Gogenas. Dėl prasto maitinimosi jo sveikata pradėjo blogėti. Pasibaigus pinigams jis buvo priverstas prašyti būti repatrijuotas valstybės lėšomis. 1893 m. P. Gogenas grįžo į Paryžių, kur kartu su draugu, poetu Šarliu Morisu paruošė knygą „Noa Noa“, iliustruotą savo kurtomis graviūromis. Jo polinezietiška kūryba irgi nesulaukė jokio ypatingo dėmesio, paroda pas P. Diuran-Riuelį patyrė nesėkmę, parduoti 11 paveikslų vos padengė išlaidas jai surengti. Nors dailininkas sulaukė šiokio tokio pritarimo kritikų tarpe, tačiau publika buvo šokiruota neįprastai ryškių paveikslų spalvų, taitietiškų pavadinimų, neįprastų temų. Gautas mirusio dėdės palikimas pagerino jo finansinius reikalus. P. Gogenas nusprendė išvykti į Taitį, prieš tai buvo apvogtas draugės.
Kūryba
P. Gogenas išsiugdė individualų stilių, labai skirtingą nuo impresionistinės dailės, kuria pradėjo tapyti. Jo paveikslai labai dekoratyvūs, nutapyti grynomis žėrinčiomis spalvomis, kurios sukuria vienalytes, tamsių kontūrų skiriamas plokštumas. Kūrybinio įkvėpimo ieškojo liaudies papročiuose, folklore. Žavėjosi rytietiška keramika, actekų skulptūromis, japonų graviūromis. thumb|260px| „[[Manao Tupapau“ (Mirusiojo dvasia stebi), 1892 m., Albright-Knox dailės galerija, Bafalas]] Okeanijos salose įkvėpimo P. Gogenas sėmėsi iš europietiškos estetikos kriterijų nepaliesto meno, egzotiškos gamtos ir vietinių žmonių primityvaus gyvenimo. Jo kūryboje vešli Taičio gamta, ryškūs šviesos ir saulės prisodrintų intensyvių spalvų kontrastai, natūralus augalų dekoratyvumas. Ten susiformavo savita ir nepakartojama Polio Gogeno meninė kalba – ekspresyvi, kupina paslaptingų mitų, simbolių ir legendų, be pigių egzotiškų atributų. Dailininkas sąmoningai nutolsta nuo natūralistinio gamtos vaizdavimo, jį domina monumentalios sintetinės formos, kurias apveda aiškiu kontūru, atmesdamas apimtį, dengia lokalinėmis, simbolinę prasmę turinčiomis dekoratyviomis spalvomis.
Dailininkas sukūrė grafikos, keramikos, medžio skulptūrų, parašė memuarus („Noa-Noa” 1897 m.). Kūryba turėjo įtakos XX a. 1 pusės modernistinės tapybos raidai, paskatino grupės „Nabis”, taip pat fovizmo, vokiškojo impresionizmo formavimąsi.
Lietuvių kalba 1969 m. išleista biografinė Anri Periušo knyga „Gogeno gyvenimas”, 2011 m. perleista audio CD laikmenoje. 2015 m. žiniasklaidoje pranešta, kad P. Gogeno paveikslas „Kada tu ištekėsi?” buvo parduotas už sumą, artimą 300 mln. JAV dolerių, ir tapo brangiausiu iš parduotų visų laikų.
Užrudžiai
Užrūdžiai, Užrudžiai arba Šatilovas (, nuo 1936 m. rugsėjo 17 d. Uschrudschen, nuo 1938 m. birželio 6 d. Talwiesen, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 12 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Užrūdžių kaimo bendruomenė 1938 m. Minimi nuo 1580 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Uszrudtschu, Uschrudszen, Uscherudschen. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 14 ugniakurų, 1823 m. – mišrusis kaimas su 92 gyventojais. 1847 m. Užrūdžiuose buvo 14 gyvenamųjų pastatų ir 135 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Rudžių valsčiui. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. Artimiausias pašto skyrius buvo Rudžiuose, geležinkelio stotelė – Užbaliuose (2 km). Kaime buvo mokykla, viena seniausių parapijoje. Rytiniu kaimo pakraščiu tekėjo Rėnikės upelis. Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu kaimas išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Brahujai
Brahujai – Vidurio Vakarų Azijos tauta. Gyvena daugiausia Beludžistano regione, ypač Pakistano Beludžistano Kalato rajone. Populiacija – apie 2,2 mln. žmonių. Tauta susidarė iranėnams asimiliavus dravidų gentį. Dabar genetiškai ir kultūriškai artimi beludžiams, dažnai su jais asimiliuojasi. Kalba dravidų šeimos brahujų kalba bei indoeuropietiška beludžių kalba. Religija – musulmonai sunitai.
Brahujai išlaikę gimininę gentinę struktūrą, susiskirstę į daugybę smulkių genčių, klanų (takarų) ir giminių (falių). Tradiciškai verčiasi klajokline ir pusiau klajokline gyvulininkyste, priekalnėse ir slėniuose – ariamąja žemdirbyste. Turi turtingą folklorą (legendos, epas, dainos).
XVII a. brahujų gentys sudarė Kalato chanatą, kuris 1948 m. prijungtas prie Pakistano.
Diskriminacija
Dažniausiai apibūdinama kaip asmens ar asmenų grupės teisių suvaržymas (teisinės padėties pakeitimas) be objektyviai pateisinamo pagrindo. Kraštutinės negatyviosios diskriminacijos formos (apartheidas, genocidas) pagal tarptautinę teisę laikomos tarptautiniais nusikaltimais.
Tarptautinė diskriminacija
Jeigu valstybė ar kelios valstybės apriboja kurios nors valstybės, jos atstovų, juridinių ir fizinių asmenų teises, diskriminuojama valstybė, siekdama apsaugoti savo suverenumą ir priversti gerbti tarptautinės teisės garantuotas teises ir teisėtus interesus, paprastai imasi retorsijos priemonių paveikti kitą valstybę ar valstybių grupę nutraukti diskriminacinę praktiką, nedraugiškus veiksmus.
Rozalimas (Kupiškis)
Rozalimas – kaimas Kupiškio rajono savivaldybės pietuose, 3 km į šiaurės rytus nuo Viešintų, prie kelio.
Etimologija
Spėjama, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo biblinio miesto Jeruzalės pavadinimo senoviškos lyties (Jeruzolimas). Taip manyti leidžia faktas, kad maždaug už 10 km esantis Tumasonių kaimo laukas taip ir vadinasi – Jaruzolimas.
Dinaminis programavimas
Dinaminis programavimas – programavimo metodas, paremtas uždavinio skaidymu į mažesnes susijusias problemas, bei tų problemų sprendimų įsiminimu. Taigi laiko sąnaudos pakeičiamos atminties sąnaudomis. Jis naudojamas, kuomet „Skaldyk ir valdyk“ nėra pakankamai efektyvus. Gali būti pritaikomas įvairaus tipo uždaviniams, tačiau šio metodo taikymo galimybę pastebėti ne visuomet lengva.
Fibonačio skaičiai
Apibrėžimas:, F_1=1, F_2=1. Reikia apskaičiuoti n-tąjį sekos narį. Rekursyvus sprendimas būtų toks:
int Fibonacci(int n) { if (n < 2) { return 1; } else { return Fibonacci(n-1) + Fibonacci(n-2); } }
Dinamiškai galime parašyti taip:
int Fibonacci[N]; Fibonacci[0] = Fibonacci[1] = 1; for (int i = 2; i < N; i++) { Fibonacci[i] = Fibonacci[i-1] + Fibonacci[i-2]; }
Taip gauname visas reikšmes nuo F_1 iki F_N.
Taip pat yra algoritmas surasti tam tikrą Fibonačio skaičių: Fibonacci[0] := 1; Fibonacci[1] := 1; for i := 2 to n do   begin tmp := Fibonacci[0]; Fibonacci[0] := Fibonacci[1]; Fibonacci[1] := Fibonacci[0] + tmp; end;
„Kuprinės“ uždavinys
Šio tipo uždaviniai gana dažni. Bendrai jie formuluojami taip: turime N daiktų, bei žinome jų dydžius D_i bei vertes V_i. Kuprinės dydis yra K, taigi galima paimti tik tiek daiktų, kad jų dydis neviršytų K. Reikia surasti tokį daiktų rinkinį, kurio vertė būtų didžiausia.
Taigi, problemą J daiktų atveju galime išspręsti, jeigu žinome problemos J-1 daiktų daiktų atveju sprendimą. Matematiškai tai atrodo taip:. Sprendimą galima rasti, ieškant nuo apačios, t. y. pirma apskaičiuojant F reikšmes su mažesnėmis J reikšmėmis. Taip pat, būtina atkreipti dėmesį, kad būtina turėti tam tikras „ribines“ reikšmes. Šiuo atveju tai būtų:.
Programos fragmentai:
for ik := 0 to K do F[0, ik] := 0; for J := 1 to N do begin for ik := 0 to K do begin F[J, ik] := F[J-1, ik]; if D[J] <= ik then F[J, ik] := Max(F[J, ik], F[J-1, ik-D[J]] + V[J]); end; end;
Tošihiro Jamaguči
(g. 1971 m. lapkričio 19 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1994–1995 m., su ja dalyvavo 1995 m. Karaliaus Fahdo taurės turnyre.
Panukas
Panukas  – upė rytų Meksikoje. Susidaro San Luis Potosi valstijoje susiliejus Tampaono ir Moktesumos upėms, ištakas gaunančioms Meksikos kalnyne. Panukas teka į rytus Verakruso valstijos šiaurine dalimi, žemupyje sudaro ribą tarp Verakruso ir Tamaulipaso valstijų. Įteka į Meksikos įlanką šalia Tampiko. Nors upės ilgis 120 km, tačiau su ištakomis, siekiančiomis Meksiko slėnį (Moktesuma ir Tula) sudaro ~500 km ilgio vandens sistemą.
Didžiausias intakas – Tamesi (kairysis). Upė laivuojama. Prie Panuko įsikūrę miestai: Panukas, Vilja Kuautemokas, Tampikas.
Tajai
Tajai (tajų kalba: ไทย Thai, ) – Azijos tauta, kuri koncentruojasi Tailande. Priklauso didesnei tajų tautų grupei. 99,8 % gyvena Tailande, kiti – Mianmare, Malaizijoje ir kitose šalyse. Kalba tajų kalba.
Svarbiausi verslai: žemdirbystė, žvejyba. Išplėtoti amatai: pynimas, medžio raižyba, šilko audimas, puodininkystė.
Mūsų eros pradžioje tajų protėviai iš Rytų Azijos pietų pradėjo keltis į dabartinį Tailandą. Ypač sparčiai kėlėsi XI–XII amžiuje. jie asimiliavo vietos gyvenotojus monus ir khmerus ir perėmė daug jų kultūros vertybių.
Rytų Slovakijos žemuma
thumb|right|250px|Rytų Slovakijos žemuma Slovakijos žemėlapyje Rytų Slovakijos žemuma – tai Alfeldo, arba Didžiosios Vengrijos lygumos, dalis, esanti rytų Slovakijoje.
Geomorfologiniu požiūriu, ši žemuma sudaro vientisą junginį, kuriam taip pat priklauso: thumb|left|180PX|Žemiausia vieta Rytų Slovakijos žemumoje
Geografija
Žemuma dar skirstoma į Rytų Slovakijos aukštumą ir Rytų Slovakijos lygumą. Pietuose ribojasi su Vengrija, rytuose – su Ukraina, vakaruose – su Slanskės kalnais (Slanské vrchy), šiaurėje – su Ondavskos aukštuma (Ondavská vrchovina) ir Vihorlato kalnais. Teritorija plyti 150–200 m aukštyje virš jūros lygio, neskaitant kelių kalvų, iškilusių virš 200 m: Tarbucka (277 m), Velki Vrch (272 m), Rozhladna (469 m, pasienyje su Vengrija). Žemiausia Slovakijoje vieta yra šioje žemumoje – ji teiškilusi 94 m (prie Bodrogo upės). Žemumoje teka daug upių, iš kurių yra svarbiausios, įtekančios į Bodrogą: Ondava, Toplia, Laborecas ir Latorica.
Žemumoje dirvožemiai ir klimatinės sąlygos palankios intensyviai vystyti žemės ūkį. Didelė dalis yra ariama bei užsodinta sodais ir vynuogynais (Tokajaus vyndarystės regiono dalis).
Tlalokas
thumb|250px|right|Tlalokas
Tlalokas actekų mitologijoje – lietaus dievas. Ketvirtas pagal svarbą, archajiškas dievas.
Tlaloko žmona Čalčiuitlikuė – upių ir ežerų deivė. Jo sesuo Čikomekoatlė (Septynios gyvatės) – derliaus deivė.
Antanavo pagrindinė mokykla
Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Antanavo mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Antanave (Kazlų Rūdos savivaldybė), Mokyklos g. 14, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190373587. Steigėjas Kazlų Rūdos savivaldybės taryba. Dabar tai Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Nuo stadiono pusės
Antanavo dvare XIX a. pabaigoje veikė daraktorinė ir rusiška mokyklos. 1865 m. Antanavo dvare buvo įsteigta trimetė mokykla, kurią vaikai lankė tik žiemą, mokėsi rusų kalba. Vėliau ji uždaryta. 1923 m. lapkričio 15 d. Marijampolės apskrities Antanavo valsčiuje Gaisrių kaime įkurta Gaisrių pradžios mokykla. Pirmasis mokytojas Antanas Vyšniauskas.
1999–2000 m. 147 mokinius mokė 18 mokytojų. 2000 m. mokyklai suteiktas ūkinis finansinis savarankiškumas, atlikta pastato renovacija. 2021 m. mokykla prijungta prie Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos.
John Maynard Smith
thumb|John Maynard Smith