cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
10 Higėja
right|thumb|Higėja right|thumb|Higėjos orbita (mėlyna spalva) Jupiterio ir vidinių Saulės sistemos planetų (raudona spalva) atžvilgiu right|thumb|Cereros nykštukinės planetos ir asteroidų (žalsva spalva) dydžių palyginimas su Žemės [[Mėnulis|Mėnuliu (pilka spalva): dešimta iš kairės Higėja]]
Bialostočeko valsčius
Bialostočeko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Bialostočekas, kurį laiką – Bacečkos.
10 Higėja
Higėja, oficialiai - 10 Higėja, astronomijos kataloguose A849 GA, jos simboliai: 16px|⯚ ir 16px – didelis asteroidas arba galimai nykštukinė planeta, skriejanti pagrindinėje asteroidų žiedo dalyje tarp Marso ir Jupiterio orbitų. Tai viena iš keturių asteroidų žiede esančių didžiausių kosminių kūnų, kiti trys didesni – nykštukinė Cereros planeta, bei Vestos ir Paladės asteroidai.
Bialostočeko valsčius
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje, apie 1875 m. trumpai vadinosi Balstogės-Bacečkų vardu. 1919 m. birželio 28 d. valsčiaus centras Bialostočekas buvo prijungtas prie Balstogės miesto, o birželio 30 d. iš valsčiaus išbrauktos Staroselcės, kurioms tuo metu suteiktos miesto teisės. 1933 m. įkurta 21 gromada.
10 Higėja
Higėjos skersmuo – 430 km, o masė – 3 % viso asteroidų žiedo masės, todėl jis yra ketvirtas pagal tūrį ir masę Saulės sistemos asteroidas. Pagal kai kurias spektrines klasifikacijas jis yra didžiausias iš tamsiųjų C tipo asteroidų su anglingu paviršiumi, o pagal kitas klasifikacijas – antras po Cereros.
Bialostočeko valsčius
Istorija
Po II pasaulinio karo nebuvo atkurtas, jo vietoje atsirado Bacečkų valsčius.
10 Higėja
Higėja aplink Saulę skrieja vidutiniškai 16,83 km/s greičiu ir ją apskrieja kas 2032,4 dienas arba kas 5,5647 metų.
Higėjos spektrinis tipas C parodo, kad joje greičiausiai yra vandens, geležies, nikelio, kobalto, azoto ir amoniako.
Apsidė
Arčiausiai Saulės savo orbita priartėja iki 2,789 av ir nutoldama nuo Saulės 3,489 av atstumu. Aplink savo ašį Higėja apsisuka kas 13,83 valandų.
Artimiausiame taške nuo Žemės orbitos, Higėjos orbita priartėja iki 1,799 av, toliausiai nutolsta nuo Žemės per 4,5 av. NASA reaktyvinio judėjimo laboratorija neklasifikuoja Hygėjos kaip potencialiai pavojingo kosminio kūno, nes jos orbita pakankamai toli nuo Žemės.
Ryškis
Regimasis ryškis yra kintamasis, priklausomas nuo Higėjos orbitos padėties ir tuo pačių besikeičiančio jos atstumo Žemės ir Saulės atžvilgiu. Laikotarpyje tarp 2023 m. sausio ir 2028 m. sausio mėn. regimasis ryškis svyruos nuo +9,35 iki +12,1. 2023 m. kovo 27 d. 20:39 Higėja buvo nutolusi nuo Saulės per 436,14 mln. km, nuo Žemės per 495,98 mln. km ir jos regimasis ryškis buvo +11,43. Atsižvelgiant į tokį regimąjį ryškį, Higėja yra matoma naudojant žiūronus su 70-80 mm apertūra arba per nedidelį teleskopą.
Absoliutinis ryškis: +5,6,
Klasifikacija
Higėja gali būti mažiausia Saulės sistemos nykštukinė planeta, kadangi atitinka tris iš keturių reikalavimų, keliamų būti klasifikuojama nykštukine planeta: ji skrieja aplink Saulę, nėra planetos palydovas (kaip aplink Žemę besisukantis Mėnulis) ir, skirtingai nei planeta, nėra išvaliusi kaimynystės aplink savo orbitą. Paskutinis reikalavimas – jos masė turi būti pakankama, kad jos pačios gravitacija pritrauktų ją į apytiksliai sferinę formą.
Higėjinių šeima
Higėja yra pagrindinis Higėjinių asteroidų šeimos narys, sudarantis apie 1 % asteroidų žiede. Higėjinių asteroidų šeima susiformavo, kai maždaug prieš 2 mlrd. metų maždaug 100 km skersmens objektas susidūrė su proto-Higėja. Kadangi smūgio krateriai ant Higėjos šiandien yra per maži, kad sutalpintų išmestos medžiagos kiekį, manoma, kad smūgis Higėją visiškai suardė, o didžioji dalis nuolaužų atšoko po to, kai iš jos ištrūko gabalai, suformavę likusias šeimos dalis. Higėja sudaro beveik visą, t. y. daugiau kaip 98 proc. Higėjinių asteroidų šeimos masės.
Istorija
Higėją atrado 1849 m. balandžio 12 d., dabartinės Italijos mieste Neapolyje 29 metų astronomas Anibalis de Gasparis (Annibale de Gasparis). Tai buvo pirmasis iš devynių jo atrastų asteroidų. Neapolio observatorijos direktorius Ernesto Kapočis di Belmontė (Ernesto Capocci di Belmonte) suteikė asteroidui pavadinimą pagal senovės graikų sveikatos deivės Higėjos vardą.
Škotijos svaras
thumb|right|200PX|Sidabrinis Škotijos svaro pensas. Skersmuo 18 mm, svoris 1,31 g. Kaldintas Edinburgo kalykloje apie 1351-1357 m. Škotijos svaras – Škotijos karalystės piniginis vienetas iki 1707 m. prijungimo prie Anglijos karalystės arba dabar apyvartoje esantis D. Britanijos svaro sterlingų škotiškasis variantas.
Senasis Škotijos svaras
Škotijos svarą, pasiremdamas Anglijos ir Prancūzijos pinigų pavyzdžiu, XII a. įvedė karalius Dovydas I. Svaras buvo sudarytas iš 20 šilingų, o kiekvienas šilingas – iš 12 pensų. Vėliau Škotijos pinigų kursas buvo mušamas svaro sterlingų atžvilgiu, ir valdant Škotijos karaliui Jokūbui III svaras sterlingų buvo laikomas lygiu keturiems Škotijos svarams.
Be svaro monetų buvo kaldinamos ir sidabrinės merkų monetos, vertos 13 šilingų ir 4 pensų (2⁄3 Škotijos svaro). Kai Jokūbas VI 1603 m. tapo Anglijos karaliumi Jokūbu I, Škotijos monetų sistema buvo supanašinta su Anglijos sistema, tik 12 Škotijos svarų buvo laikomi lygiais 1 Anglijos svarui. 1707 m. Škotijos svarus kaip Škotijoje naudojamą mokėjimo priemonę oficialiai pakeitė svaru sterlingų (keitimo kursas buvo 12 su 1), tačiau Škotijoje apyvartoje Škotijos svarus dar naudojo beveik visą XVIII a.
Dabartinis Škotijos svaras
Dabar Škotijos svaras neegzistuoja kaip atskira valiuta. Trys didžiausi kliringo Škotijos bankai (Royal Bank of Scotland, Bank of Scotland ir Clydesdale Bank) spausdina svarų banknotus vietinei apyvartai. Šie banknotai naudojami visoje D. Britanijoje, bet jie dažniausi Škotijoje. Škotijos svaro kursas yra kietai susietas su svaro sterlingų kursu - Škotijos svaras lygus svarui sterlingų.
Spausdinami 5, 10, 20, 50, 100 Škotijos svarų banknotai.
Dubovka (Rusija)
Dubovka  – miestas Rusijoje, Volgogrado srityje, 50 km į šiaurę nuo Volgogrado, Volgogrado tvenkinio vakarinėje pakrantėje; rajono centras. Pro miestą eina Volgogrado–Saratovo plentas. Įrengta prieplauka. Maisto (duonos, mėsos, mineralinio vandens, konditerijos), statybinių medžiagų, kartono pramonė.
Mieste yra 3 cerkvės (seniausia – 1796 m. Švč. Dievo Motinos Ėmimo Dangun), išlikusi carinė XIX a. pab. – XX a. pr. architektūra (pirklių namai, krašto muziejus). Auga ąžuolas „Patriarchas“.
Rokas Masenzovas
Rokas Masenzovas (g. 1994 m. rugpjūčio 2 d.) – Lietuvos futbolininkas. Žaidžia saugo pozicijoje.
Karjera
Vienintelis profesionalus klubas, kuriame žaidė Rokas, yra FK „Riteriai“. Jis pradėjo žaisti tuometiniame FK „Trakai“, kai jie dalyvavo mėgėjiškose lygose.
2010 m. ekipa pakilo į II lygą, paskui į I lygą ir, galiausiai (2014 m.), į A lygą. Tad nuo 2014 m. galima skaičiuoti profesionalo karjerą.
Rokas kartais žaisdavo pagrindinėje komandoje, bet joje įsitvirtinti nepavykdavo. Pasikeitus treneriams, Rokas iš dublerių ekipos būdavo perkeliamas į pagrindinę sudėtį. Kai prarasdavo vietą pagrindinėje komandoje, atstovaudavo „Trakai-2“, „Trakai B“, „Riteriai B“ ekipoms.
Mėšlavežis
thumb|210px|Mėšlavežis Vokietijoje (1963 m.) thumb|200px|left|Mėšlu mėžiami laukai. El Seritas, [[Naujoji Meksika, JAV]]
Rokas Masenzovas
Karjera
2022 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas palieka klubą.
Mėšlavežis
Mėšlavežis – žemės ūkio darbas, kai mėšlas mėžiamas iš tvartų ir gabenamas į dirbamus laukus.
Rokas Masenzovas
Statistika
Spalvų reikšmės:
Mėšlavežis
Mėšlas nuo seniausių laikų naudotas kaip pagrindinė trąša, kol XIX a. pab. – XX a. jį palaipsniui pakeitė mineralinės trąšos. Baudžiavos laikais valstiečiai su savo darbo įrankiais ir arkliais turėjo išvežti mėšlą iš dvaro tvartų. Iš savo tvartų jį išvežti stengėsi talkomis, per vieną dieną. Į talkas kviesdavosi kaimynus ir gimines su savo darbo įrankiais ir arkliais. Vėliau, po baudžiavos panaikinimo vidutiniai ir turtingieji valstiečiai į mėšlavežį dar kviesdavosi atodirbininkus, samdydavo. Mėšlą iš tvartų paprastai veždavo prieš šienapjūtę; vėliau dalį jo išveždavo ir rudenį.
Mėšlavežio metu mėšlą kraudavo į vežimą (ratus; jie vadinti platūgėmis, kryplėmis), tada vyrai jį išversdavo, paaugliai į laukus veždavo valktį, o moterys laukuose iškratydavo. Iki XIX a. mėždavo su medinėmis dvinagėmis šakėmis geležiniais noragėliais, vėliau – su metalinėmis (išvertimui naudotos šakės, vadinamos kabliu, vertekliu, kanabėku – trinagės arba keturnagės, su užlenktais galais, o kratymui – nedidelės dvinagės arba trinagės šakės). Taip pat mėšlo krovimui tvarte naudoti kastuvai.
Būta papročio po mėšlavežio merginoms ir vaikinams laistytis vandeniu, rengtos pabaigtuvės.
Vėliau mėšlas iš tvartų imtas gabenti traktoriais, rankinis mėšlo mėžimas ir kratymas vietomis užsiliko mažesniuose ūkiuose.
Orionidai
thumb|180px|Orionidas
Orionidai – su Halio kometa susijęs meteorų srautas, kiekvienais metais paprastai matomas spalio 16–27 dienomis. Šio meteorų srauto radiantas yra ties Oriono ir Dvynių žvaigždynų paribiu, greta Dvynių γ žvaigždės. Kaip teigiama, didžiausias intensyvumas būna spalio 22 d.
Peirenė
Peirenė (🇬🇷) – nimfa graikų mitologijoje, Achelojo dukra (pagal vieną iš versijų). Dar laikyta Oibalo arba Asopo ir Metonės dukra.
Su Poseidonu susilaukusi Lechėjo ir Kenchrėjo. Laikyta Peireinės šaltinio, buvusio greta Korinto, nimfa. Būta tikinčių, kad šaltinis atsiradęs iš Peirenės ašarų, kurias ši išliejusi sielvartaudama dėl sūnaus Kenchrėjo mirties.
Teodoras (kunigaikštystė)
Teodoras  – maža kunigaikštystė pietvakarių Kryme, egzistavusi XIII–XV a. Jos sostinė buvo Doras, dabar besivadinanti Mangupas. Teodoras pradžioje buvo Trapezundo imperijos sąjungininkė.
Gyventojai
Kunigaikštystėje daugiausia gyveno Krymo gotai, graikai ir alanai (visi – stačiatikiai). Taip pat gyveno elinizuoti armėnai, rytų slavai. Daugėjo tiurkų ir totorių. Kunigaikštystę įjungus į Osmanų imperiją dauguma buvusios kunigaikštystės gyventojų, ypač graikai, buvo palaipsniui islamizuojami ir tiurkinami. Kai kurių autorių nuomone Krymo gotai išlaikė tapatybę iki XVIII a. pabaigos, kai Krymas įėjo į Rusijos imperijos sudėtį.
Geografija
Teodoras užėmė vakarinę kalnuotojo Krymo dalį ir dalį pietinės pakrantės nuo Jambolio (Balaklavos) iki Alustono (Aluštos). Kunigaikštystės sostinę Mangupą tada vadino Teodoru.
XIV a. pakrantę, priklausiusią Teodorui ir vadintą Paratalasija ( 'pajūris') užkariavo genujiečiai. Genujiečių užkariautos ir valdytos žemės (anksčiau priklausiusios Teodorui) buvo vadinamos Gotijos kapitonija.
Istorija
Teodorą valdė Gavrai  – armėnų kilmės graikų giminė. XIV a. pabaigoje viena dinastijos šaka persikėlė į Maskvą, kur įkūrė Simono vienuolyną. Ši šaka – Chovrinai buvo Maskvos kunigaikštystės iždininkų giminė. XVI a. jie ėmė vadintis Golovinai.
Kunigaikštystė susidarė po Ketvirtojo kryžiaus žygio (1202–1204) iš tos dalies buvusių Bizantijos valdų (Klimatos temos) Kryme, kurių neužėmė Genuja. Pradžioje kraštą valdė Trapezundo imperija, manoma, kad tada Teodoras dar buvo Peratėjos (Trapezundo imperijos valda Kryme) dalis. Teodoras II Gabras, Gabrų giminės narys, buvo paskirtas būsimo Teodoro valdytoju.
Gabrų šeima rekonstravo Doro įtvirtinimus ir naujai įrengtą tvirtovę savo globėjo šventojo garbei pavadino ''Šv. Teodoru''. Teodoras ir tapo besiformavusios kunigaikštystės centru ir suteikė jai pavadinimą. Oficiali kunigaikštystės kalba buvo graikų.
Teodoro valdovų santykiai su didžiąją dalį Krymo valdžiusia Aukso Orda dažniausiai buvo taikūs. Kaip Aukso Ordos vasalas kunigaikštystė Aukso Ordai kasmet mokėjo duoklę. Su genujiečiais teodoriečiai dažnai kariavo dėl pakrantės ir įtakos prekyboje Kryme. Tų kovų metu teodoriečiai ir prarado dalį turėtos pakrantės (nuo Balaklavos iki Aluštos).
Kova paaštrėjo po to, kai teodoriečiai, praradę pietinę pakrantę, pastatė prekybinį uostą Avlitą. Avlita buvo Čorna upės žiotyse, ją gynė Kalamitos tvirtovė (dabartinis Inkermanas). Avlitos uostas sudarė rimtą konkurenciją genujiečių Kafai ir kėlė nuostolius Genujos kolonijoms Kryme.
Sveckevičiai
Sveckevičiai – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Dainavos, prie Juodupės upelio. Nunykęs.
Teodoras (kunigaikštystė)
Istorija
1475 m. birželio 6 d. osmanų kariuomenė, vadovauta pašos Gedik Achmeto, užkariavo genujiečių Kafą. O metų pabaigoje, po 5 ar 6 mėnesių Mangupo apgulties, užkariavo Teodorą. Didžioji Krymo dalis liko Krymo chanato (dabar – Osmanų vasalo) valdomis, o pietinę pakrantę ir buvusį Teodorą tiesiogiai valdė Osmanų imperija.
Kiemo sala
Kiemo sala – negyvenama sala Nemuno deltoje, Lietuvoje. Ribojasi su Kuršių mariomis.
Teodoras (kunigaikštystė)
Istorija
Iš buvusio Teodoro buvo sudarytas Mangupo kadylykas (kadylykas – smulkiausias administracinis Osmanų imperijos vienetas), priklausęs ejaletui (provincijai), kurios centras buvo Kefė (Feodosija).
Teodoro kunigaikščiai
Teodoro kunigaikštystės istorija dar menkai žinoma, todėl šis kunigaikščių sąrašas menkai patikimas.
Kiemo sala
Sala Nemuno deltoje susiformavo dėl didelio sąnašų kiekio.
Danijos geografija
Danija – valstybė šiaurės vakarų Europoje tarp Šiaurės jūros ir Baltijos jūros; sudaro Jutlandijos pusiasalis ir 483 salos ir salelės.
Krantai raižyti, nė vieno taško nutolusio nuo jūros daugiau kaip 52 km. „Bėgantis“ krantas Jutlandijos vakarinėje dalyje – paplūdimiai, kopos, pelkės, lagūnos ir fjordai pakrantėje: pietvakariuose vatinis krantas – ~10 km pločio pylimais atskirta sekli pelkėta jūros dalis, vadinama Vatų jūra; vakaruose ir šiaurės vakaruose lagūninis fjordinis krantas – Ringkiobingo, Nisumo ir kiti fjordai lagūnos; ilgiausias Danijoje Limfjordas atskiria Vendsyselio salą nuo Jutlandijos. Labai išraižyta Jutlandijos rytinė ir salų pakrantės; daug įlankų, užutėkių, fjordų ir nedidelių pusiasalių; įlankos: Olbeko, Olborgo, Orhuso, Sejerės, Kiogės, Faksės; fjordai: Mariagerio, Randerso, Horsenso, Vailės, Obenros, Odensės, Isefjordas, Roskildės, Vidinė Smalndsfarvandeto jūra tarp Fiuno, Zelandijos, Falsterio, Lolando ir Langeladno salų. Ilgiausi fjordai km: Limfjordas (180; fjordinis sąsiauris), Roskildė (50), Mariageris (40), Isefjordas (40), Vailė (35), Randersas (35).
Sausumos siena tik su Vokietija – 68 km. Teritorijos ilgis iš vakarų į rytus 453 km, plotis iš šiaurės į pietus 356 km. Priskiriama Šiaurės Europai.
Paviršius
Danijos teritorija užima gilią žemyninės Europos depresiją, vadinamą Danijos loviu; paviršių suformavo kvartero apledėjimai; būdingi ledyninės kilmės dariniai (morenos, zandrai).
Eleanor Farjeon
Eleanora Fardžen (, 1881 m. vasario 13 d. – 1965 m. birželio 5 d.) – britų rašytoja, poetė, žurnalistė ir dramaturgė. Kūrė vaikams ir suaugusiems, tačiau pasaulyje geriausiai žinoma kaip vaikų rašytoja. 1955 m. Eleanorai Fardžen buvo įteiktas Karnegio medalis, o 1956 m. – ir prestižinis Hanso Kristiano Anderseno medalis.
Danijos geografija
Paviršius
Žemumų kraštas; 75 % teritorijos pakilę iki 100 m virš jūros lygio; vidutinis šalies aukštis 31 m virš jūros lygio. Aukščiausios moreninės kalvos Jutlandijos rytuose: Ejer Bavnehiojus (170,95 m virš jūros lygio), Yding Skovhiojus (170,89 m virš jūros lygio). Žemiausia sausumos vieta Lamefjordo pakrantė – 7,5 m žemiau jūros lygio.
Eleanor Farjeon
Biografija
Eleanora Fardžen labai gerai sutarė su savo broliu Hariu – jie nuo mažens dviese kūrė įsivaizduojamus herojus, vaidindavo nedideles pjeses. Manoma, jog šis žaidimas labai paveikė būsimosios rašytojos talentą ir kūrybą.
Danijos geografija
Klimatas
Vyrauja vidutinių platumų jūrinis švelnus, su nepastovia sniego danga; aukštas santykinis oro drėgnumas – vidutinis metinis 83 %, vasarą 75 %. Gaivūs ir stiprūs vakarų ir šiaurės vakarų vėjai; vidutinis metinis vėjo greitis 7,5 m/s.
Eleanor Farjeon
Biografija
Eleanora daug bendravo su Londono literatais, teatralais, tačiau didžiausią įtaką jos kūrybai padarė vaikystės prisiminimai.
Danijos geografija
Klimatas
Žiemos trumpos (~1 mėn.); pastovi sniego danga išsilaiko apie 25 dienas. Vasaros trunka apie 140 dienų. Vidutinė oro temperatūra °C: sausį – Jutlandijos šiaurės rytuose -0,5, didesnėje Jutlandijos dalyje 0, daugumoje salų +0,5; liepą – Jutlandijos vakaruose +15, didesnėje Jutlandijos dalyje +16, daugumoje salų +17. Vidutinis metinis kritulių kiekis mm: Jutlandijos vakaruose 800, didesnėje Jutlandijos dalyje 600–700, daugumoje salų 500–600, abipus Didžiojo Belto 450. Lietingiausia vasaros pabaiga.
Eleanor Farjeon
Biografija
Rašė eilėraščius, pjeses, pasakas, apsakymus, sukūrė romanų. Pirmiausia išgarsėjo „Senojo Londono dainelėmis vaikams“, po to – pasakų knyga suaugusiems „Martinas Pipinas obelų sode“. Vėliau šis rinkinys buvo perleistas jauniesiems skaitytojams ir ypač išpopuliarėjo tarp paauglių.
Danijos geografija
Klimatas
Ilgas vegetacinis periodas – laikotarpis be šalnų iki 200 dienų per metus, Kristiansės saloje 230 dienų per metus.
Eleanor Farjeon
Biografija
1955 m. Eleanora Fardžen pati sudarė savo kūrybos rinktinę „Knygų kambarėlis“ ( – už ją rašytoja ir pelnė minėtus vaikų literatūros apdovanojimus. Lietuviškai ši rinktinė išleista 2 knygomis: „Mažoji siuvėja“ (2008 m.) ir „Septintoji princesė“ (2008 m.). Vertėjas – Viltaras Alksnėnas.
Danijos geografija
Ežerai
1008 ežerai, daugiausia ledyninės kilmės, užima 700 km² plotą (1,6 % šalies teritorijos).
Dirvožemis
Salose ir Jutlandijos rytuose vyrauja miškų rusvieji, Jutlandijos vakaruose – jauriniai, upių slėniuose – aliuviniai, drėgnose Jutlandijos vietose – durpiniai dirvožemiai. Vakarinei ir šiaurės vakarinei Jutlandijai būdinga vėjo erozija.
Augalija
Natūralios augalijos liko nedaug. Viduramžiais Vakarų Jutlandijoje vyravo ąžuolynai ir beržynai, Rytų Jutlandijoje ir salose – ąžuolų ir bukų miškai. Labai pakito medžių sudėtis, iškirsti medžiai atsodinami; miškingumas %: 1805 – 10, 1990 – 10, 2002 – 11,5, 2005 – 12. Medžių sudėtis %: spygliuočiai 66 (eglės, pušys, maumedžiai), lapuočiai 34 (ąžuolai, bukai); Jutlandijoje vyrauja spygliuočiai, salose lapuočiai. Didžiausias miškas Roldskovas (77 km²) Jutlandijos šiaurėje.
Dirbamoji žemė užima 53,5 (2003; 1970 – 63, 1985 – 60, 1995 – 57), pievos ir ganyklos 13, miškai 12, pelkės ir durpynai 7, ežerai, upės, fjordai, lagūnos 5 % šalies teritorijos.
Gyvūnija
Dėl aktyvios žmonių veiklos pakito gyvūnija. Daug įvežtų gyvūnų. Miškuose veisiasi kiškiai, barsukai, lapės, kiaunės, ežiai, voverės.
Aplinkosauga
Saugomos teritorijos užima šalies ploto %: 1997 – 32, 2002 – 34. 1805 metais įkurtas pirmasis pasaulyje Hamelio pelkės rezervatas Jutlandijoje. Pirmoji Europoje įsteigė aplinkos apsaugos ministeriją.
Nėra nacionalinių parkų. 101 gamtos rezervatas; didžiausias Vatų jūros – 1 140 km²; kiti: Ringkiobingo fjordo, Nisumo fjordo, Mažojo Belto ir kt.
Dideli reikalavimai geriamojo vandens kokybei, dirvožemių apsaugai, nuotekų valymui. Tačiau didelė tarša azoto junginiais, metano ir kitomis dujomis dėl gamybos koncentracijos mažoje teritorijoje. Išmesta į atmosferą tūkst. t 1980, 1990, 2000: sieros dioksido – 452, 181, 28, azoto oksidų – 273, 277, 208. Atmosferos užterštumas anglies dioksidu mln. t: 1980 – 61, 1990 – 50, 2000 – 53. Kasmetė tarša anglies monoksidu (~500 tūkst. t), metano dujomis (~250 tūkst. t), lakiaisiais organiniais junginiais (~120 tūkst. t), amoniaku (~100 tūkst. t).
Tema (reikšmės)
Žodis tema gali reikšti:
Gyvačių salos mūšis
Gyvačių salos mūšis – mūšis, įvykęs 2022 m. vasario 24 d. Gyvačių saloje per 2022 m. Rusijos invaziją į Ukrainą.
Mūšis
Apie 18.00 val. Ukrainos valstybės sienos apsaugos tarnyba paskelbė, kad pirmąją 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą dieną Gyvačių salą užpuolė Rusijos laivai. Atakoje dalyvavo kreiseris „Moskva“ ir patrulinis laivas „Vasily Bykov“, panaudoję savo denio patrankas.
Remiantis garso įrašu, kuriuo pasidalijo „Ukrayinska Pravda“, Rusijos kreiserio vadas nurodė saloje dislokuotiems ukrainiečių kariams pasiduoti arba būti apšaudytiems. Pokalbio įraše girdėti jog pasieniečiai pusbalsiu pasitarė ir nusprendė karinį rusų laivą pasiųsti ant trijų raidžių, ką padarė garsiai.
22.00 val. Valstybės sienos apsaugos tarnyba paskelbė, kad Rusijos pajėgos užėmė salą po jūrų ir oro bombardavimo, kurio metu buvo sunaikinta visa salos infrastruktūra. Tuo metu manyta, kad per mūšį, atsisakius pasiduoti, žuvo trylika pasieniečių, kurie sudarė visą saloje esančią Ukrainos kariuomenę. Iškart po mūšio prezidentas Volodymyras Zelenskis paskelbė, kad kiekvienam iš jų po mirties bus suteiktas Ukrainos didvyrio vardas. Vėliau Ukrainos atstovai suabejojo ar tikrai visi žuvo, kas buvo pagalvota staiga nutrūkus radijo ryšiui. Tikėtasi, kad dalis ar ir visi pasieniečiai vietoj to galėjo būti paimti nelaisvėn. Po mėnesio V. Zelenskis paskelbė, kad dalis salos gynėjų žuvo, o dalis išvaduoti Ukrainai ir Rusijai apsikeitus karo belaisviais.
2022 m. balandžio 13 d. dvi Ukrainos pajėgų raketos kliudė kreiserį „Moskva“, kuris dalyvavo Gyvačių salos mūšyje. Rusijos pajėgos bandė atitempti pažeistą laivą į savo uostą, tačiau jis pakeliui nuskendo.
Austin Rivers
Ostinas Džeimsas Riversas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Minesotos „Timberwolves“ komandoje.
2015 m. sausio 16 d. Riversas tapo pirmuoju žaidėju NBA istorijoje, žaidusiu pas savo tėvą, Doką Riversą, tuometinį „Clippers“ vyriausiąjį trenerį.
NBA atkrintamosios rungtynės
miniatiūra|296x296px|Austin Rivers 2016 m.
Svenčianka
Svenčianka – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujo Strūnaičio.
FSK Kaunas
Kauno FSK – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Kauno.
Japonijos teisingumo ministerija
Japonijos teisingumo ministerija (, Hōmu-shō) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už teisės politikos (civilinės, baudžiamosios, migracijos ir kt.) vykdymą, teisės viršenybės principo įgyvendinimą, su teisingumo vykdymu susijusių institucijų (pvz., kalėjimų) priežiūrą. Ministerijos ištakos siekia 1871 m., o dabartine forma ji buvo įkurta 1948 m.
Istorija
Ministerija buvo įsteigta 1948 m., po karo reorganizavus nuo 1871 m. Japonijos imperijoje egzistavusią teisingumo ministeriją. Pagrindinis po reorganizavimo atsiradęs skirtumas buvo tai, kad teismų priežiūra perduota Aukščiausiajam Japonijos teismui.
Ministrai
Kaip ir kitų Japonijos ministerijų atveju, Teisingumo ministerijai būdinga dažna ministrų kaita – nuo 1948 m. buvę daugiau nei 100 kadencijų. Ilgiau nei dvejus metus poste yra išbuvę tik trys ministrai: Osamu Inaba (1974–1976 m.), Mayumi Moriyama (2001–2003 m.) ir Yoko Kamikawa (2014–2015, 2017–2018, nuo 2020 m.).
Grybėnai (Molėtai)
Grybėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Arnionių I, tarp Arino ir Pravalo ežerų.
Istorija
1683 m. kaimas minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje.
1927 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas
1927 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas – 6-asis Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas, kuris vyko Klaipėdoje rugpjūčio 9 - rugpjūčio 10 d. Tai buvo pirmasis Lietuvos čempionatas vykęs Klaipėdoje ir pirmasis, kuris vyko ne Kaune.
Daugiausiai aukso medalių laimėjo Klaipėdos sportininkai. Fridrichas Gebelis tapo pirmuoju Lietuvos čempionu atstovaujančiu Šilutę, o Greta Šoksaitė pirmoji Lietuvos čempionė atstovaujanti Katyčių miestelį.
Pirmą kartą nuo 1922 m. čempionate vėl vyko vyrų 5000 m bėgimas. Pirmą kartą į programą įtraukta vyrų 4x400 m estafetė, bet pašalintas vyrų kūjo metimas.
Dailidžių valsčius
Dailidžių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Dailidės, vėliau – Zeliona ir Balstogė.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. 1952 m. liepos 1 d. suskirstytas į 16 gromadų. 1954 m. balandžio 1 d. dalis valsčiaus perduota Balstogės miestui, o rugsėjo 29 d. pats valsčius panaikintas.
Jolanta Teišerskytė-Stoškienė
Jolanta Teišerskytė-Stoškienė (1947 m. rugsėjo 14 d. Vilniuje – 2020 m. rugpjūčio 22 d. ten pat ) – Lietuvos dailininkė.
Biografija
1966–1972 m. studijavo Valstybiniame dailės institute, kuriame mokėsi tapybos fakultete, vitražo specialybę pas profesorių Algimantą Stoškų ir baigusi studijas įgijo vitražistės specialybę. Nuo 1986 m. Lietuvos dailininkų sąjungos, 2005 m. – Aquarellissimo asociacijos „Camezon“ Prancūzijoje narė.
Kūryba
Dar studijų laikais aktyviai įsitraukė į Vilniaus kultūrinį gyvenimą, nuo 1979 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje – Benine (1988 m.), Suomijoje (1987 m.), Prancūzijoje, Norvegijoje, Švedijoje, Kinijoje, Japonijoje, Makedonijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje, JAV, Vokietijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Ganoje.
J. Teišerskytė-Stoškienė iš viso surengė per 100 grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje, taip pat rengė ir personalines parodas. Jos kūrinius turi Vilniaus dailės muziejus, Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, M. K. Čiurlionio muziejus Čikagoje, Vatikano meno muziejus, Lietuvos dailės fondas bei kiti muziejai ar privatūs kolekcininkai.
Centro partija (Nauru)
Centro partija (, CP) – Nauru politinė partija.
Įkūrimas
Partiją įkūrė buvęs Nauru prezidentas Kinza Clodumar, o parlamente ji rėmė René Harris.
Politinis vaidmuo
Centro partijos vaidmuo Nauru parlamente ir politiniame Nauru gyvenime nėra labai reikšmingas. Nuo 1997 m. iki 2003 m. partijos atstovu buvo išrinktas parlamento narys Kinza Clodumar. Per 2004 m. spalio 23 d. visuotinius rinkimus Clodumar nesėkmingai bandė grįžti į parlamentą ir nuo to laiko į parlamentą nebuvo išrinktas nė vienas narys.
1893 m. Fogelio Vokietijos žemėlapis
Karlo Fogelio žemėlapis – Vokietijos imperijos 1 : 500 000 tikslumo žemėlapių serija, kurią sudarė vokiečių kartografas Carl Vogel (1828–1897).
Aprašymas
Žemėlapiai buvo sudaryti XIX a. pabaigoje ir išleisti kaip 27 žemėlapių serija 1893 m. Jie apėmė visą tuometinę Vokietijos imperiją, taip pat ir jai priklausančią Mažąją Lietuvą, įskaitant Klaipėdos kraštą. Leidinys taip pat turėjo abėcėlinius vietovių sąrašus.
Makis Giannikoglou
Makis Janikoglu arba Serafimas Janikoglu (, g. 1993 m. kovo 25 d.) – futbolininkas iš Graikijos, vartininkas. Atstovavo Marijampolės „Sūduvai“.
Karjera
Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Rungtyniavo Graikijos ir Kipro ekipose.
FK Sūduva
Nuo 2021 m. „Sūduvos“ klubo narys. Vos atvykęs į klubą, tapo pagrindiniu vartininku ir ilgam pasodino ant atsarginių suolelio iki tol nekeičiamą „Sūduvos“ vartų sargą Ivaną Kardumą.
2021 m. rugpjūčio 2 d. rungtynėse prieš Kauno žalgirį prasileido net tris įvarčius į savo vartus. Galutinis rungtynių rezultatas 3:3. Tai didžiausia sezono „įgriuva“.
2022 m. birželio 29 d. tapo žinoma, kad su žaidėju nutraukta sutratis. 2022 m. oficialiose rungtynėse graikas nežaidė.
Nuo 2022 m. vasaros atstovavo Graikijos „Panserraikos“ klubui.
2023 m. vasarą persikėlė į PS Kalamata.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Blogasis katinas
Blogasis katinas  – 2016 m. Turkijos kompiuterinės animacijos veiksmo komedija. Istorija pasakoja apie šiurkštų naminį katiną. Filmas skirtas suaugusiems. Filmas kino teatruose pasirodė 2016 m. vasario 5 d.
Pšytuliankos valsčius
Pšytuliankos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pšytulianka, vėliau – Kšečkovas.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Panaikintas prasidėjus I pasauliniam karui.
Povorotno kyšulys
miniatiūra|Povorotno kyšulys Povorotno kyšulys  – kyšulys Primorės krašte (Rusija), skiria Pietų Primorę nuo rytinės Primorės pakrantės. Už jo Petro Didžiojo įlanka.
Pagal Primorės rytinę pakrantę teka šaltoji Primorės srovė.
Povorotno kyšulys panašus į garsųjį Kodo kyšulį, nes vandens temperatūrų skirtumas vasarą siekia iki 6 °C (11,7 °C ir 17,5 °C atitinkamai, o prie Kodo kyšulio skirtumas 4,3 °C). Žiemą atvirkščiai, ryčiau kyšulio vanduo šiltesnis maždaug 3 °C.
Povorotno kušulyje stovintis švyturys priklauso Nachodkos miesto apygardai. Švyturys veikia visus metus, jo darbuotojai gyvena mažoje gyvenvietėje prie švyturio.
Prie kyšulio yra 110-oji Sučiano kranto gynybos sektoriaus artilerijos baterija, pastatyta 1939 m.
1941 m. liepos mėnesį netoli kyšulio nuo tarybinės minos sprogimo nuskendo krabgaudis laivas „Tungusas“, žuvo 22 įgulos nariai. .
1973 m. birželio 14 d. ties Povorotno kyšuliu susidūrė atominis povandeninis laivas K-56 ir žvejybinis mokslinio tyrimo laivas „Akademikas Bergas“. Žuvo 27 povandeninio laivo įgulos nariai. .
Gaižiūnų karjeras
Gaižiūnų karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Jonavos rajone, 5 km į pietryčius nuo Jonavos, Gaižiūnų kaimo šiauriniame pakraštyje. Sudarytas išeksploatavus gamtinius išteklius ir pripildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,33 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 74,8 m. Yra dvi pelkėtos salos (0,09 ha ir 0,03 ha). Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmais, rytinis krantas pelkėtas. Iš šiaurės ir rytų prieina Gaižiūnų miškas. Per tvenkinį iš pietryčių į šiaurės vakarus prateka Taurostos intakas Miškotupis. Priešsroviui už 0,1 km telkšo dar vienas 1,9 ha dydžio karjero tvenkinys.
Noel Valladares
Noelis Eduardas Valjadaresas Bonilija (g. 1977 m. gegužės 3 d.) – Hondūro futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Yra Hondūro klubo C.D. Olimpia žaidėjas, nuo 2000 m. rungtyniauja nacionalinėje rinktinėje.
Karjeros pradžioje keletą sezonų žaidė kaip puolėjas, bet vėliau tapo vartininku. Su olimpine rinktine dalyvavo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Aerouostas (romanas)
Tik išleistas, romanas susilaukė neigiamų kritikų atsiliepimų. „The New York Times“ kritikas Martin Levin teigė, kad dėl rašytojo talento trūkumo vien tik potenciali lėktuvo katastrofa daro knygą kažkiek įdomia. Kitas to paties laikraščio žurnalistas šaipėsi, kad išleidus katastrofų knygą apie oro uostą, bei apie viešbutį („Viešbutis“, kita Hailey knyga), kitos knygos turbūt nusimato „Prekybos centras“, „Stovėjimo aikštelė“ ir „Miesto sąvartynas“.
Tyro šekelis
thumb|right|200px|102 m. pr. m. e. Tyro pusės šekelio moneta. Vienoje pusėje Melkarto galva su lauro vainiku. Kitoje pusėje - [[erelis, tupintis ant galeros nosies. Greta jo - kuoka (Melkarto simbolis). ]] Tyro šekelis, kitaip Tyro tetradrachma – Tyro moneta, kuri Romos imperijoje buvo naudojama kaip mokėjimo priemonė, kuria buvo galima mokesčius šventyklai Jeruzalėje. Spėjama, kad būtent šios monetos buvo tie sidabriniai, kuriais buvo sumokėta Judui Iskariotui (garsieji 30 sidabrinių).
Ant monetų buvo atvaizdas finikiečių dievo Melkarto arba Baalo, kurį graikai laikė Herakliu, o žydai - Belzebubu. Dievas turėjo lauro vainiką, kas atspindėjo jo vaidmenį Tyro žaidynėse ir Olimpinėse žaidynėse.
Tyro šekeliai buvo kaldinami Izraelyje, bet romėnai reikalavo, kad ant jų būtų atvaizduotas Tyro dievo atvaizdas, kad išvengtų kaltinimų, kad žydams suteikta autonomija. 66 m. Pirmojo žydų sukilimo metu Tyro šekeliai buvo pakeisti kitais pinigais.
Tyro šekelis svėrė keturias Atėnų drachmas (apie 14 g), t.y,, daugiau kaip ankstesnis 11 g Izraelio šekelis. Atliekant to meto religines prievoles šie šekeliai buvo laikomi lygiaverčiais. Romos sidabro monetos buvo 800 prabos sidabro, o Tyro šekeliai buvo 940 prabos ar grynesnio sidabro. Jeruzalėje mokant mokesčius buvo reikalaujama mokėti Tyro šekeliais, bet Tyro šekelius reikėdavo pas šventyklos pinigų keitėjus pakeisti į monetas su šventyklos patvirtintais atvaizdais.
Pinigų mulas
Pinigų mulas – žmogus, kuris į savo banko sąskaitą gauna pinigus iš vienų asmenų, o šiuos pinigus perveda kitiems asmenims arba išgrynina ir perduoda nusikaltėliams, dažnu atveju už tai gaudamas tam tikrą užmokestį ir (arba) naudą kitais būdais. Nusikaltėliai, pasitelkdami pinigų mulus, siekia vykdyti pinigines operacijas ir nuslėpti savo tapatybę, taip išlikdami anonimiški ir atsakomybę permesdami kitam asmeniui.
Aprašymas
Nusikaltėliai nuolat ieško būdų, kaip legalizuoti nusikalstamu keliu įgytus pinigus, įskaitant pasinaudojimą trečiaisiais asmenimis ir jų sąskaitomis. Jie gali bandyti susisiekti asmeniškai, el. paštu, telefonu, veikti internetinėje erdvėje – per darbo skelbimus, pažinčių svetaines, socialiniuose tinkluose. Neretai nusikaltėliai siekia pasinaudoti mažesnes pajamas gaunančiais asmenimis – studentais, imigrantais, bedarbiais, pensininkais. Metodai būna įvairūs – nuo duomenų išviliojimo iki siūlymų atsidaryti sąskaitą, priimti ir persiųsti mokėjimus.
Nuobaudos
Pinigų mulai gali būti patraukti baudžiamojon atsakomybėn bei nuteisti kalėjimo bausme.
Baku zoologijos sodas
Baku zoologijos sodas – valstybinis zoologijos sodas, veikiantis Azerbaidžano sostinėje Baku. Sodą administruoja Azerbaidžano kultūros ir turizmo ministerija ir Baku miesto administracija. Sodas išsidėstęs 4,25 ha plote. 2010 m. jame buvo laikomi 160 rūšių gyvūnai, iš viso apie 1200 gyvūnų. Zoologijos sodo simboliu laikomas flamingas. miniatiūra|220px|left|Afrikos liūtai miniatiūra|220px|left|Lama prie savo būsto
Istorija
Zoologijos sodas Baku atidarytas 1928 m. tuometiniame Lunačiarskio parke (dabar parkui suteiktas Nizami Ganjavi vardas). 1942 m., po Rostovo zoologijos sodo evakuacijos, Baku buvo įkurtas naujas sodas, atidarytas pasibaigus karui 1945 m. Iki 1958 m. zoologijos sodas buvo įsikūręs nedideliame parke, netoli geležinkelio stoties, kurį vėliau pavadino Iljičiaus zoologijos sodu. 1958 m. sodas buvo perkeltas į Bailovo priemiestį, kur jis buvo įsikūręs iki 1970-ųjų vidurio, kai įvyko žinoma Bailovo nuošliauža, per kurią žuvo liūtas ir lokys. Šis tragiškas įvykis privertė miesto valdžios institucijas rimtai galvoti apie naują saugią zoologijos sodo vietą, tačiau kol buvo priimtas sprendimas, zoologijos sodas buvo laikinai perkeltas į Razino (dabar Bakikhanovo) kaimą, kur jis gyvavo iki 1985 m. Tuo metu valdžia skyrė sklypą pastatyti naują zoologijos sodą Baku Narimanovo rajone, žiedinio vaikų geležinkelio viduryje. 2010 m. dėl sodo plėtros demontuotas geležinkelis, buvo svarstoma galimybė iškelti patį sodą į naują vietą.
Naujas projektas
Šalies prezidento Ilhamo Alijevo sprendimu išskirta 230 ha dydžio teritorija ir reikiamos lėšos iš rezervinio fondo pastatyti naujam zoologijos sodui Baku Apšerono rajone, Gobu gyvenvietėje. Jame įsikurs unikalios floros ir faunos rūšys iš visų kontinentų. Šiam tikslui įgyvendinti Azerbaidžano Ekologijos ir gamtos išteklių ministerijoje ir Nacionalinėje mokslų akademijoje suburta darbo grupė, kurioje, be šių organizacijų, yra įvairių mokslo sričių specialistų ir tyrimų institutų darbuotojų.
Lenkijos operatyvinis žemėlapis
Lenkijos operatyvinis žemėlapis – Lenkijos žemėlapių serija, leista XX a. tarpukariu 1 : 300 000 masteliu. Žemėlapiai apėmė ne tik tuometinę Lenkiją, bet ir kitas buvusios ATR teritorijas. Smulkesnio mastelio (1 : 100 000) serija buvo žinoma kaip Lenkijos taktinis žemėlapis.
Aprašymas
Lenkijos kariniai žemėlapiai pradėti sudaryti po I pasaulinio karo, dar 1920 m., tačiau oficialiai pradėti leisti nuo 1927 m., nuo 1934 m. papildytos spalvos. Visa Lenkija buvo suskirstyta į 43 lapus.
Anglijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Anglijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Finalo rungtynės
--- ---
Lietuva – Anglija
---
Kokia mirtis!
Kokia mirtis!  – 1964 m. JAV filmas, juodoji komedija. Režisierius – J. Lee Thompson. Pagrindinius vaidmenis atliko Shirley MacLaine, Paul Newman, Robert Mitchum, Dean Martin, Gene Kelly, Bob Cummings ir Dick Van Dyke.
Siužetas
Po bandymo paaukoti 200 milijonų dolerių Vidaus mokesčių tarnybai Luiza (Louisa) atsiduria psichiatro Stefansono (Stephanson) globoje. Ji pasakoja neįtikėtiną istoriją apie savo piniginę auką. Pasakojime figūruoja du jos vargetos sutuoktiniai, kurie sukaupia didelius turtus, bet juos ištinka ankstyva ir keista mirtis. Kad nutrauktų prakeiksmą, Luiza išteka už milijonieriaus, vėliau – už klouno, tačiau vis tiek santuokos baigiasi turtais ir keistomis vyrų mirtimis.
Kritikų atsiliepimai
John Simon iš „The New Leader“ rašė: „Švelniausia, ką galima pasakyti apie šį filmą, yra tai, kad jis šlykštus“. Remdamasi 11 recenzijų, įvertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes“ filmui suteikė 18 % reitingą (žiūrovai (daugiau kaip 500 balsų) įvertino geriau – davė 68 %).
Prancūzų ir indėnų karas
thumb |right |Naujoji Prancūzija 1534–1763
Prancūzų ir indėnų karas, dar gerai žinomas kaip Septynerių metų karas, o Kanadoje (ypač Kvebeke) kaip Užkariavimo karas (pranc. Guerre de la Conquête), buvo karas, vykęs Šiaurės Amerikoje nuo 1754 m. iki 1763 m. Šis karas buvo dalis didesnio konflikto – Septynerių metų karo, vykusio Europoje. Karo pavadinimas nurodo du pagrindinius britų priešus – karališkąsias Prancūzijos pajėgas, ir sąjungines prancūzams įvairias Amerikos indėnų pajėgas. Konfliktas, ketvirtasis toks kolonijinis karas tarp Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos tautų, baigėsi tuo, kad britai užkariavo Kanadą. Karo padariniai ryškiai išplėtė to amžiaus anglų–prancūzų konfliktą. Prancūzija, norėdama kompensuoti savo sąjungininkei Ispanijai už Floridos praradimą, užleido ispanams Prancūzų Luizianą Misisipės vakaruose. Prancūzams šiaurės Karibuose liko tik kelios mažos Sen Pjero ir Mikelono salos.
Jūratė Mankė
Jūratė Česynaitė-Mankė (g. 1993 m. spalio 7 d.) – Lietuvos šaulė, kuri specializuojasi šaudyme pneumatiniais šautuvais. Lietuvos nacionalinė rekordininkė ir daugkartinė čempionė.
Triberžiai
Triberžiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Suginčių, prie Molėtų-Skudutiškio vieškelio.
Jūratė Mankė
Biografija
2018 m. sportininkė pagerino Lietuvos rekordus orinio šautuvo ir šaudymo iš trijų padėčių rungtyse.
Triberžiai
Istorija
1685 m. kaimas minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Iš ten Zofija Triberžienė.
Jūratė Mankė
Biografija
2022 m. pasaulio sportinio šaudymo čempionate kartu su Karoliu Giruliu užėmė 24-ą vietą mišrių komandų rungtyje. 2023 m. Europos 10 m šaudymo čempionate lietuvė mišrių komandų rungtyje liko 12-oje pozicijoje.
FC Wacker Innsbruck (moterys)
Insbruko „Wacker“ – Austrijos futbolo klubas iš Insbruko. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą.
Istorija
Dabartinis klubas įkurtas 2002 m. birželio 21 d. Įkurtas kaip FC Wacker Tirol.
Buvęs futbolo klubas Tirol Innsbruck klubas 2000 m. bankrutavo, o dabartinis klubas laikomas Tirol ir Wacker tradicijų perėmėju.
2006 m. liepos 1 d. suburta moterų ekipa. 2006–2007 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir Vakarų zonoje tapo nugalėtojomis. Nuo 2007–2008 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje (moterų Bundeslygoje). 2016–2017 m. liko paskutinėje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
2017–2018 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje. Vidurio–Vakarų zonoje tapo nugalėtojomis ir po sezono buvo perkeltos į stipriausią divizioną.
Nuo 2018–2019 m. rungtyniavo moterų Bundeslygoje.
Intregracijos teorijos
Integracija – procesas, kai pavieniai autonomiški socialiniai junginiai nustato ir plėtoja tarpusavio sąryšius taip, kad palaipsniui kiekvieno jų autonomija mažėja ir kiekvienas tampa didesnio bei sudėtingesnio junginio sudedamąja dalimi“. Tarpvalstybinės integracijos reiškinys, vadinamas tarptautine integracija, reiškia, jog valstybės savanoriškai apsisprendžia tam tikrus klausimus spręsti bendrai ir tam tikrus reikalus perduoti tvarkyti tarptautinių institucijų kompetencijai. Tačiau, toks integracijos apibrėžimas yra tik vienas iš galimų. Analizuojant integraciją, susiduriama su šio termino apibrėžimo problema.
Černobylio mūšis
Černobylio mūšis – karinis susirėmimas Černobylio zonoje tarp Rusijos ginkluotųjų pajėgų ir Ukrainos ginkluotųjų pajėgų, prasidėjęs 2022 m. vasario 24 d., pirmąją 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą dieną. Rusijos pajėgoms per dieną pavyko perimti teritorijos kontrolę.
Intregracijos teorijos
B. Rosamond šią integracijos supratimo, kaip rezultato arba kaip proceso, problemą pristato remdamasis 1990 m. W. Wallace „formalios“ ir „neformalios“ integracijos apibrėžimu ir santykio tarp ekonominės ir politinės integracijos paieškomis. „Formali“ integracija susideda iš padarinių, kurie yra politinio susitarimo rezultatas. „Neformali“ integracija yra procesas, kuris vyksta ir turi veiksmingos įtakos be formalaus politinio įsikišimo. Ekonominė integracija (kaip procesas) gali paskatinti politinę integraciją (kaip rezultatą) arba, atvirkščiai, ekonominė integracija negalėtų vykti be suformuoto politinio, institucinio, ar teisinio pagrindo. Taigi, integraciją galimą apibrėžti skirtingai: kaip procesą ar rezultatą, kaip ekonominį ar politinį reiškinį. M.Eilstrup-Sangiovanni išskiria dar vieną integracijos, kaip socialinio reiškinio ir bendro identiteto formavimosi, supratimą. Šio autoriaus siūlymu, visus integracijos konceptualizavimo bandymus ir visus apibrėžimus galima suskirstyti į tris kategorijas :
Klasikinės integracijos teorijos
Klasikinės regioninės integracijos teorijos arba vadinama „prieš-teorinė“ intelektualinė tradicija, sudariusi pagrindą pagrindinių integracijos teorijų evoliucijai, apėmė tris teorines kryptis: federalizmą, funkcionalizmą ir transakcionalizmą: 1. Federalizmas teigia, kad taikos išsaugojimo labui galia turėtų būti deleguojama „aukštyn“ – centrinei valdžiai; 2. Funkcionalizmas atmeta galios sukoncentravimo idėją naujame politinės valdžios centre, nes tai tik reprodukuotų nacionalizmo grėsmes į aukštesnį lygmenį. Jis siūlo valdžios įstrižinį išskaidymą tarptautinėms organizacijoms ir funkcinėms agentūroms, tokiu būdu pakenkiant lojalumui nacionalinėms valstybėms; 3. Transakcionalizmas – tai integracijos vizija, deranti su suverenaus valstybingumo išlaikymu. Tikslas – ne atsikratyti suverenios valstybės, bet panaikinti „karo padėtį“ tarp valstybių, kuriant tarptautines bendruomenes, komunikacinius tinklus, tarptautinius susitarimus, kad valstybės narės, turėdamos bendrus identitetus, nebelaikytų karo galimu politikos įrankiu.
Černobylio mūšis
Prieš mūšį
1986 m. įvykus Černobylio avarijai, iš Černobylio atominės elektrinės į aplinką pateko dideli kiekiai radioaktyviųjų medžiagų. Sovietų valdžia evakavo ir uždarė 30 km spinduliu aplink sprogusį reaktorių esančią teritoriją. Subyrėjus Sovietų Sąjungai, ši teritorija atiteko naujai nepriklausomai Ukrainai.
Intregracijos teorijos
Klasikinės integracijos teorijos
Remiantis M.Eilstrup-Sangiovanni, šių teorinių pasvarstymų apie regioninę integraciją tikslas buvo ne paaiškinti esamus integracinius procesus, o numatyti ir sukurti tobulus planus ateities integraciniams projektams – tarptautinei integracijai pasaulio mastu. Esminis siekis – karo eliminavimas. Tai buvo objektyvus, nes tuo laikotarpiu aktualus, motyvuojantis teoretikus kontekstas, nulėmęs ir šių teorijų normatyvinį pobūdį.
Debatai tarp neofunkcionalizmo ir tarpvyriausybiškumo
Klasikinė tarpvyriausybiškumo teorija, kilo iš realizmo tarptautinių santykių paradigmos. Pagrindiniai šios teorijos principai buvo pritaikyti aiškinant regioninės integracijos atvejus. Tarpvyriausybininkai pabrėžia valstybių, nacionalinių administracijų reikšmę integracijos gilinimo procese ir supranta tarptautinę politiką kaip sąveikos tarp valstybių procesą. Remiantis M.Eilstrup-Sangiovanni, tarpvyriausybininkai neigia bet kokią nepriklausomą ar priežastinį viršnacionalinių institucijų vaidmenį. Pagrindinėmis integracijos lemėjomis ir veikėjomis laikomos valstybės. Tarpvyriausybiškumas teigia, kad nacionalinių vyriausybių interesai stipriai apriboja viršnacionalinių organizacijų valdžią ir įtaką. Šią teoriją iliustravo sunkiai vykstantys ES integracijos procesai „aukštosios politikos“ srityje. Tarpvyriausybininkams nepajėgiant paaiškinti kitų ES integracijos gilėjimo niuansų, susiformavo modifikuota, liberalizmo tarptautinių santykių teorijos nuostatų įkvėpta, šios teorijos pakraipa – liberalus tarpvyriausybiškumas.
Vėliau susiformavo naujesnė integracijos aiškinimo perspektyva – naujasis institucionalizmas, „pabrėžiantis institucijų, kaip svarbių veikėjų, o ne pasyvių įrankių valstybių vadovų rankose“, integracijos procese reikšmę.
Naujasis institucionalizmas
Naujasis institucionalizmas – teorija, teigianti institucijų reikšmę integracijos procese, nors pačių institucijų formavimo procese, pabrėžianti valstybių įtaką: „Institucijos nėra tik neutralūs mechanizmai, tarnaujantys politikos kūrėjų tikslams, o geba keisti tuos tikslus ir strategijas jiems pasiekti“. Šiuo požiūriu, naujasis institucionalizmas užima tarpinę poziciją ir, M.Eilstrup-Sangiovanni bei jo cituojamo M.Pollack nuomone, gali būti išeitimi iš neofunkcionalistų ir tarpvyriausybininkų debatų aklavietės. Remiantis B.Rosamond, naujasis institucionalizmas kaip teorija ir metodologija, galinti sėkmingai analizuoti regioninės integracijos atvejus, kilo iš lyginamosios politikos mokslų dėmesio ES integracijai. Taigi, integracijos tyrimuose vyravusioms tarptautinių santykių teorijoms teko susidurti su lyginamosios politikos teorijų įtakos išaugimu tarptautinės integracijos studijose.
Remiantis S.Steinmo, institucijos plačiaja prasme yra taisyklės, kurios sudaro pagrindą organizuotam politiniam elgesiui. Institucijos gali būti formalios (įstatymiškai įtvirtintos taisyklės) ir neformalios (pvz., kultūrinės normos). Mokslininkas teigia, kad institucijos struktūruoja politiką, nes apibrėžia, kas gali dalyvauti tam tikrame politiniame procese, formuoja įvairių aktorių politines strategijas ir turi įtakos aktorių įsitikinimams dėl jų preferencijų. Politiniai ir administraciniai aktoriai veikia ribotai racionaliai, nors jie siekia sau naudingų tikslų, tačiau, jie neturi visos reikalingos informacijos, kad galėtų priimti optimalius sprendimus. Institucijos gali sąlygoti ir formuoti aktorių interesus, prioritetus ir identitetus. Jos nėra tik neutralūs mechanizmai, tarnaujantys politikos kūrėjų tikslams, o geba keisti tuos tikslus ir strategijas jiems pasiekti. Institucijos gali keisti ir politikos formuotojų lūkesčius. Tokios yra bendros institucionalizmo prielaidos, tačiau, pati naujojo institucionalizmo teorija nėra vientisa.
Naujasis institucionalizmas yra skirstomas į racionalaus pasirinkimo, istorinį ir sociologinį institucionalizmus. Kiekvienas jų pabrėžia institucijų reikšmę integracijos procese, tačiau skirtingai aiškina, kaip ir kodėl institucijų įtaka pasireiškia. Pavyzdžiui, sociologiniam institucionalizmui institucijos yra aktorių identitetų ir interesų formuotojos. Jos yra nepriklausomi kintamieji, kurie turi įtakos preferencijoms ir elgesiui.
Racionalaus pasirinkimo institucionalizmas pabrėžia racionaliai veikiančių aktorių interesus. Institucijos yra formalių taisyklių rinkiniai. Jos sukuriamos valstybių, nes joms yra naudingos jų atliekamos funkcijos, ypač, susitarimo kaštų mažinimas derybų metu. Tačiau, institucijos įsiterpia tarp aktorių (išoriškai apibrėžtų) preferencijų bei elgesio ir įgalina bei varžo aktorių veiksmus. Institucijos yra svarbios paskirstant sprendimų priėmimo galias tarp aktorių.