cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuldūnų apylinkė
Kuldūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemunėlio Radviliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Sodeliškių apylinkės ir Suosto apylinkės.
Vokiečių ordino didysis magistras
200px|right|thumb|Vokiečių ordino didžiojo magistro herbas
Vokiečių ordino magistras arba Didysis magistras  – Vokiečių ordino vyriausiasis vadovas, mokytojas, aukščiausias kryžiuočių vokiečių ordino ir jo valdomos teritorijos pareigūnas, vyriausiasis ordino kariuomenės vadas.
Rinkimai
Ordino vyresnysis, vėliau didysis magistras visada buvo renkamas ordino brolių, tačiau nebūtinai iš savo tarpo. Mirus didžiajam magistrui, jo pavaduotojas ar krašto magistras sukviesdavo pagrindinių ordino pareigūnų kapitulą, kuri išrinkdavo dvylikos asmenų rinkėjų kolegiją, sudarytą iš septynių riterių, keturių seržantų, ir vieno dvasininko. Kolegijos dauguma balsų išrinktą kandidatą, kad išlaikytų ordino vieningumą, mažuma visada pripažindavo. Rinkimai paprastai įvykdavo per tris mėnesius.
Kandidatai į didžiuosius magistrus paprastai turėjo turėti vyresniojo administratoriaus patirtį ir būdavo renkami už nuopelnus, o ne pagal giminystės liniją. Tai pasikeitė tiktai po to, kai ordinas pradėjo smukti, kai buvo pasirinkti Frydrichas iš galingos Saksonijos Vetinų dinastijos ir Albrechtas iš Hohencolernų Brandenburgo-Ansbacho dinastijos.
Įgaliojimai
Kol Vokiečių ordinas bazavosi iš pradžių Akroje, didieji magistrai didžiąją dalį savo laiko praleisdavo popiežiaus ir imperatoriaus dvare. Didžiausią galią jie įgijo po užkariavimų Prūsijoje, kai buvo sukurta sukarinta vienuoliška Vokiečių ordino valstybė (Ordenstaat), ypač, kai 1309 m. ordino sostinė buvo perkelta iš Venecijos į Marienburgą. Didysis magistras asmeniškai per savo administraciją kontroliavo visą Prūsiją. Didysis magistras taip pat buvo Marienburgo pilies komendantas ir ordino iždininkas. Jis taip pat buvo Hanzos Lygos narys, gaudamas dalį Lygos muitų mokesčių.
Kai Albrechtas Brandenburgietis 1525 m. kartu su visa Ordino valstybe priėmė liuteronų tikėjimą ir įkūrė pasaulietišką Prūsijos kunigaikštystę, Ordinas išsaugojo savo valdas Vokietijoje ir iki 1562 m. autonominėje Livonijoje. Jai valdyti Šv. Romos imperijos imperatorius Karolis V paskyrė Valterį fon Kronbergą, kuris pasivadino ordino aukščiausių magistru, (Hochmeister) arba Vokietijos magistru (Deutschmeister). Austrijos kariuomenėje išliko netgi buvusios Ordino kariuomenės jėgerių pulkas „Hoch-und Deutschmeister Jägerregiment Wien“.
KK169
KK169 – krašto kelias, jungiantis Skuodą ir Plungę. Kelio ilgis – 47,85 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Kirenija
Kirenija – miestas šiauriniame Kipro krante; apskrities centras.
Garsus istorinis uostas ir pilis. Nors tarptautinė bendruomenė pripažįsta jo priklausomybę Kipro respublikai, Kirenija yra turkų valdoma nuo 1974 m. Turkijos invazijos į Kiprą.
Anksčiau miesto daugumą sudarė graikų kilmės kipriečiai, dabar – turkų kilmės kipriečiai ir imigrantai iš Turkijos.
Daugirdiškės (Varanavas)
Daugirdiškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Pahorodno kaimo taryboje, Lietuvos pasienyje (šalia Tausiūnų kaimo), prie Ditvos aukštupio. Netoliese yra išskirtinis riedulys – Papievių akmuo.
Švedijos ralis
thumb|right|[[Juuso Pykälistö|Juso Pikeliste su Peugeot 206 WRC 2003 m. Švedijos ralyje]] Švedijos ralis (SV Svenska rallyt) – automobilių ralio varžybos, vykstančios vasario pradžioje Vermlade, Švedijoje. Pirmą kartą surengtos 1950 m. ir pavadintos „Vidurnakčio saulės raliu“ (kadangi tuo metu ralis vyko vasarą). Varžybų startas ir finišas būdavo skirtingose vietose, bet po septyniolikos metų varžybų pradžia ir pabaiga tapo Karlstadas. Pagrindinė serviso zona yra Hagforse, kuris yra daug arčiau greičio ruožų nei Karlstadas. Varžybos išskaidytos į tris dienas: startas penktadienio ryte, o finišas sekmadienio vakare.
1973 m. ralis buvo įtrauktas į Pasaulio ralio čempionatą, tokiu būdu sulaukdamas tarptautinio dėmesio. Tradiciškai Švedijos ralis vyksta sniego trasose. Vienintelis ne šiaurės šalių atstovas, laimėjęs šį ralį, buvo Sebastienas Loebas, 2004 metais. Ispanas Karlosas Sainzas keturis kartus finišavo antras ir dukart trečias.
Du kartus ralis buvo atšauktas; 1974 m. dėl naftos krizės ir 1990 m. dėl pernelyg švelnaus klimato. Orai ir toliau kelia susirūpinimą, nes dėl šiltėjančio klimato mažėja sniego trasų tinkamumas raliui. 2005 m. lenktynių metu oras buvo pats šilčiausias per visą ralio istoriją, trasų danga pavirto į purvą, tokiu būdu gadindama komandų naudojamas specialias dygliuotas padangas.
Raganų kūjis
thumb|230px|Septintojo leidimo viršelis Raganų kūjis  – vienas svarbiausių žinomų dokumentų, kuriame skatinamas raganų persekiojimas, žinomiausias demonologijos veikalas. Ši knyga yra išsamus inkvizitoriaus vadovėlis, pirmąkart išspausdintas 1487 metais, vėliau laikotarpiu iki 1520 m. buvo išleista ne mažiau kaip 13 kartų ir 1574–1669 m. laikotarpiu – ne mažiau kaip 16 leidimų (ankstesnės publikacijos daugsyk buvo leidžiamos be vietos ir datos nuorodų).
„Raganų kūjis“ skatino inkvizicijos isteriją ir daug prisidėjo prie daugiau kaip 200 metų trukusių raganų persekiojimų.
Istorija
Parašyti „Raganų kūjį“ paskatino 1484 m. išleista popiežiaus Inocento VIII bulė Summis desiderantes, nukreipta prieš kovos su raganavimu opoziciją. Autoriai 1487 m gegužės 9 d. pristatė knygą Kelno universiteto Teologijos fakultete, tikėdamiesi paramos ir pritarimo, tačiau universitetas knygą atmetė kaip neetišką. Nepaisant to, į knygą vis viena buvo įtrauktas Kelno universiteto „aprobuojantis raštas“, kuris, kaip dabar neretai manoma, yra suklastotas.
1490 metais pati Inkvizicija pasmerkė šią knygą, paskelbdama ją eretiška ir draudžiama. H. Krameris tapo inkvizijos auka. Tačiau po to knyga dar ilgai buvo spausdinama ir skaitoma. Ja rėmėsi ne tik Romos katalikai, bet ir protestantai.
Turinys
thumb|„Malleus maleficarum”, Lionas. 1669 m. Originalios medžiagos knygoje palyginus nedaug; ji pirmiausia yra sukauptas ir apibendrintas to meto nuostatų ir praktikų rinkinys; daug medžiagos paimta iš dominikonų prioro Niderio veikalų „Formicarium“ (1435) ir „Praeceplorium“.
„Raganų kūjis“ susideda iš trijų dalių. Pirmoji dalis skirta atkreipti valdžios dėmesį į raganų daromą žalą, į tai, kad jos Šėtonui aukoja nekrikštytus vaikus bei kūniškai santykiauja su inkubais ir sukubais. Čia aiškinama, kodėl moterys, būdamos silpnesnės prigimties, dažniau pasuka raganavimo keliu (vyrai sudarė tik penktadalį raganų procesų aukų).
Antroji dalis smulkiai aprašo įvairius raganavimo burtus bei apeigas (sutartis su Šėtonu, pasivertimai, derliaus ir galvijų naikinimas ir t. t.) ir siūlo įvairius saugojimosi būdus.
Trečioji dalis (manoma, kad jos autorius yra H. Krameris) aprašo raganų procesų organizavimą, civilinių ir inkvizicijos teismų jurisdikciją raganų teismų klausimais. Daug vietos skirta raganų aptikimo, raganavimo įrodymo, liudytojų apklausos metodikai (pavyzdžiui, nurodoma kad kaltinamoji (kaltinamasis) neturi žinoti liudytojo vardo).
Šunikiai
Istorija
XVII a. pradžioje kaimas vadinosi Minikaičiai, 1609 m. jis buvo dovanotas Užvenčio bažnyčiai.
Ačomaviai
Ačomaviai, adžumaviai arba Pito upės gentis – JAV indėnai, gyvenę šiaurinėje Kalifornijoje. Jie gyveno Pito upės baseine šalia Montgomerio upokšnio, Oregono linijoje. Ačomaviai buvo giminingi acugeviams.
Ačomaviai kalbėjo ačomavių kalba, priklausančia palaihnihų kalboms.
Kaip ir kiti šiaurės Kalifornijos indėnai, ačomaviai vertėsi medžiokle ir gerybių rinkimu. Jie gyveno mažomis grupelėmis be centralizuoto politinio autoriteto.
1770 m. apskaičiavimais Ačomavių buvo apie 3000. 1910 m. jų skaičius siekė tik 985. Pagal 1930 m. gyventojų surašymą visa Šastos apygardos (Shasta County) grupė siekė 844 žmones. 1937 m. buvo suskaičiuota 418 Pito upės indėnų. 2000 m. buvo 8 žmonės, kalbantys ačomavių kalba.
Čedasų valsčius
Čedasų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Čedasai. Carmečiu valsčiaus būstinėje miestelio vakariniame gale, už kapinių prie kelio link Pandėlio, 1916 m. įrengta Čedasų mokykla. Vėliau toje vietoje stovėjo Jono Jaudzemo namas, dar vėliau – parduotuvė.
Istorija
Valsčius minimas nuo 1529 m. XIX a. priklausė Kauno gubernijai. 1905 m. gyventojai nušalino carinę ir išrinko naują valsčiaus valdybą. Čedasų valsčius minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, bet jau 1923 m. Čedasai priklausė Panemunio valsčiui.
Stepas Dokšus
Stepas Dokšus (g. 1951 m. kovo 7 d.) – Lietuvos ir Skuodo rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
SPUAB „Palangos komunalinis ūkis“ direktorius.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys.
Žmona Regina, vaikai – Darius, Arūnas, Paulius.
Adijamanas
Adijamanas  – miestas Turkijos pietryčiuose, apie 300 km į šiaurės rytus nuo Adanos. Provincijos centras. 178,5 tūkst. gyventojų (2000 m.). Javų, vilnamedžių, tabako, pistacijų, vynmedžių auginimo rajono centras.
Istorija
Miestą VIII a. įkūrė arabai. Iki 1926 m. miestas vadinosi Hisnimansuru.
Adijamanas smarkiai apgriautas per 2023 m. žemės drebėjimą.
Šakenas Nijazbekovas
Šakenas Nijazbekovas metė vidurinę mokyklą ir įstojo į Leningrado meno-pramonės kolegiją.
Nijazbekovo Kazachstano Respublikos valstybinės vėliavos projektas buvo išrinktas iš daugiau nei 600 pasiūlymų.
Travė
Travė - upė Šlėzvigo-Holšteino žemėje (Vokietija). Upės ilgis maždaug 124 km. Prateka pro Bad Segeberg, Bad Oldesloe ir Liubeką, kur jungiasi su Elbės-Liubeko kanalu.
Laivyba
Upė laivuojama jūriniais laivais iš Baltijos jūros iki Liubeko.
Kelias iš Liubeko į Travemiundę eina mokamu 780 m ilgio Hereno tuneliu (Herren Tunnel) po Trave, kuris atidarytas 2005 m.
Intakai
Travės intakai - Vakenicas (Wakenitz) ir Stepenicas (Stepenitz).
thumb|left|250px|Travės žiotys
Ričardas Bačkis
Biografija
Tėvas – diplomatas ir publicistas Stasys Antanas Bačkis, brolis – kardinolas Audrys Juozas Bačkis.
Baigė Paryžiaus Politinių ir ekonominių mokslų institutą, Verslo administravimo mokyklą Sorbonoje bei Paryžiaus Vadybos valdymo institutą.
Iki 1988 m. dirbo „Unilever“ koncerne, dėstė Paryžiaus vadybos institute, vadovavo Prancūzijos lietuvių bendruomenei. 1994–1998 m. buvo Lietuvos ambasadorius Prancūzijoje. Nuo 1998 m. – konsultacinės firmos „De Facto“ partneris. 2001 m. Lietuvos pramonininkų konfederacija paskyrė R. Bačkį Garbės Ambasadoriumi Prancūzijoje.
2001 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi.
Raudonsparnis trupialas
Raudonsparnis trupialas (Agelaius phoeniceus) – trupialinių (Icteridae) šeimos paukštis.
Kūnas iki 22 cm ilgio. Visas patino kūnas juodas, žvilgantis, su raudonomis sparnų dėmėmis. Jas jis išpučia demonstruodamasis ir giedodamas ant šakos.
Aptinkamas pelkėtose vietose didžiojoje Šiaurės Amerikos dalyje. Žiemą telkiasi dideliais būriais. thumb|left|210px|Raudonsparnio trupialo patelė thumb|left|270px|Raudonsparnio trupialo čirškesys
Baimakas
Baimakas  – miestas Baškirijoje, Rusijoje. Mieste gyvena apie 17 100 gyventojų. (2005 m.).
Miestas išsidėstęs rytiniame Pietų Uralo šlaite, Irendiko kalvagūbrio atšakoje, Tanalyko upės ištakose, 489 km piečiau Ufos.
Miesto teritorijos vadovas – Rustamas Rafaelovičius Saitovas.
Rajono teritorijoje yra Talko ežeras (Isianovo kaimas). Šalia ežero yra poilsio namai „Baimakas“, stovykla „Berželis“. Labai graži gamta ir vaizdingos vietos.
Baimake yra 4 mokyklos ir internatinė mokykla.
Ekonomika
Baimake yra:
Sportas
Rusijos šachmatų komandinėse pirmenybėse miestas paimė aštuntą vietą federacijoje (treneris Zubairovas Zulfaras Abdulovičius). Chasanova Elmira, gimusi Baimake, užėmė pasaulio šachmatų pirmenybėse savo amžiuje antrąją vietą, trečios vietos Europoje laimėtoja. Dabar gyvena Ufoje. Stipri bokso komanda. Respublikos bokso čempionai.
Jonas Mačys
Jonas Mačys:
Ternerio sindromas
Etiologija
55 % atvejų būna X chromosomos monosomija – 45, X – kuomet mejozės metu chromosomos neišsiskiria. Todėl kiaušinėlis (ar spermatozoidas) turi 22 autosomas ir neturi lytinės chromosomas. Mozaikinis Ternerio sindormo variantas atsiranda, kai chromosomos neišsiskiria mitozės metu. Šiuo atveju klinikiniai požymiai būna neryškūs.
Patogenezė
Geno, atsakingo intrauterininiu laikotarpiu už limfinių kanalų atsivėrimą, nebuvimas lemia vaisiaus jautrumą edemoms. Dėl limfedemos, atsirandančios kritiniais intrauterinės raidos laikotarpiais, sutrinka normalus augimas ir/ar nepakankamai sunyksta tam tikri audiniai. Visa tai lemia būdingą klinikinį vaizdą.
Klinika
Klinikiniai požymiai įvairiais gyvenimo laikotarpiais šiek tiek skiriasi. Dažniausiai serganti šiuo sindromu mergaitė gimsta laiku, tačiau mažesnės masės.
Būdingi išoriniai požymiai (įprastai mergaitei pasireiškia tik keli iš šių požymių):
Odoje gali būti pigmentinių apgamų, baltmė (vitiligo). Gali būti inkstų anomalijų (pasagos formos inkstas), širdies patologija (dviburis aortos vožtuvas, aortos susiaurėjimas).
Negydant brendimo metu ir po jo ryškiausi požymiai būna žemas ūgis (apie 144 cm), beveik neišsivystę antriniai lytiniai požymiai, gonadų disgenezė, amenorėja (menstruacijų nebuvimas), nevaisingumas, trumpas kaklas, „kaklo sparnelis“ (pterygium coli). Sergančiųjų intelektas beveik normalus. Esant mozaikiniam variantui, moteris gali pastoti – apie 50 % atvejų nėštumas baigiasi persileidimu, 33 % atvejų gali gimti vaikas sergantis chromosomine liga.
Pacientėms dažniau būna klausos sutrikimų, uždegimai; būna padidėjusi cukrinio diabeto, hipertonijos, aortos disekacijos (atsisluoksniavimo), storojo žarnyno ir kepenų uždegimų, hipotirozės, Hašimoto tireoidito, reumatoidinio artrito, osteoporozės rizika.
Diagnozė
Diagnozė nustatoma, remiantis būdingais fenotipo pakitimais ir kariotipo tyrimo duomenimis. Atliekami ir kiti tyrimai: plaštakų rentgenografija (kauliniam amžiui nustatyti), širdies, taip pat inkstų ir lyties organų echoskopija, skydliaukės funkcijos mėginiai (TTH,T4 kraujyje, antikūnai), gliukozės pakantumo mėginys; gonadotropinų ir estradiolio kiekis kraujyje.
Gydymas
Ūgio stygiui mažinti nuo 10 m. skiriama žmogaus augimo hormono somatotropino. Lytinių liaukų funkcijos nepakankamumo požymiams šalinti nuo 12 m. taikomas pakaitinis gydymas estrogenais ir progesteronu. Jei reikia, operacija taisomos širdies ydos, kai kariotipas 45,X/46,XY, šalinamos (iki mokyklos) neišsivysčiusios lytinės liaukos. Esant hipotirozei, taikoma pakaitinė hormonų terapija, simptomiškai gydoma arterinė hipertenzija, daromos plastinės operacijos. Sergančią mergaitę turėtų stebėti endokrinologas, jei yra širdies ir kraujagyslių anomalijų – ir kardiologas. Jei reikia, ligonė dispanserizuojama ir okulisto, stomatologo, ortopedo, nefrologo, LOR gyd., surdologo (klausos specialisto) konsultacijai. Kartais reikalinga psichologo konsultacija.
Prognozė dažniausiai būna gera.
Ažubaliai II
Ažubaliai II – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Puožo.
Gudiškis
Gudiškiu vadinami kaimai:
Aleksandras Zilotis
Aleksandras Zilotis (1863 m. spalio 9 d. netoli Charkovo, Ukraina – 1945 m. gruodžio 8 d. Niujorke) – rusų pianistas, dirigentas, pedagogas.
Biografija
Aleksandras Zilotis gimė 1863 m. spalio 9 d. netoli Charkovo (Ukraina).
Būdamas aštuonerių metų A. Zilotis 1871 m. įstojo į Maskvos konservatorijos fortepijono klasę pas N. Zverevą. Nuo 1875 m. mokėsi pas konservatorijos direktorių N. Rubinšteiną ir greitai tapo geriausiu konservatorijos mokiniu. Lygiagrečiai pas P. Čaikovskį mokėsi muzikos teorijos, kuris paskui tapo geriausiu jo draugu.
1887 m. grįžo į Maskvą ir iki 1891 m. dėstė fortepijoną Maskvos konservatorijoje. Jo studentai buvo Aleksandras Goldenveizeris, Leonidas Maksimovas ir pusbrolis Sergejus Rachmaninovas. Taip pat dirbo P. Čaikovskio kūrinių „Koncertas Nr. 1 ir Nr. 2 fortepijonui su orkestru“ redaktoriumi.
1891 m. gegužę paliko konservatoriją, o nuo 1892–1900 m. keliavo po Europą ir JAV. 1901 m. A. Zilotis dalyvavo S. Rachmaninovo „Koncertas Nr. 2 fortepijonui su orkestru“ pasauliniame pristatyme ir iki 1903 m. buvo Maskvos Filharmonijos vyr. dirigentu.
1903 m. persikėlė į Sankt Peterburgą ir įkūrė nuolat veikiančius kamerinius ir simfonijos koncertus : thumb|A. Zilotis (kairėje) su [[Piotras Čaikovskis|P. Čaikovskiu]] 1916 m. kartu su M. Gorkiu įsteigė „Rusijos muzikantų fondą“.
Du dešimtmečius A. Zilotčio koncertai buvo muzikinės visuomenės dėmesio centre, kurie atsiskleidė muzikanto, pianisto ir dirigento veiklą. Jis pristatė Leopoldą Auerį, Pablą Kazalsį, Fiodorą Šaliapiną, Georgą Enesku, Jozefą Hofmaną, Vandą Landovską, Vilemą Mengelbergą (Willem Mengelberg), Feliksą Motlą (Felix Mottl), Artūrą Nikišą (Arthur Nikisch), Arnoldą Šionbergą ir Feliksą Veingartnerį (Felix Weingartner), surengė kompozitorių Klodo Debiusi, Aleksandro Glanuzovo, Sergejaus Prokofjevo, Sergejaus Rachmaninovo, Nikolajaus Rimskio-Korsakovo, Aleksandro Skriabino, Jeano Sibeliaus, Igorio Stravinskio ir kt. vietinius ir pasaulinius pristatymus.
Po Vasario Revoliucijos A. Zilotis buvo išrinktas Sankt Peterburgo Marijos operos ir baleto teatro grupės vadovu.
Karolis Stanislovas Radvila
Karolis Stanislovas Radvila (, 1669 m. lapkričio 27 d. Krokuvoje – 1719 m. rugsėjo 2 d. Palenkės Bialoje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Aleksandras Zilotis
Biografija
1919 m. per Suomiją emigravo į Vokietiją, o 1921 m. gruodį į JAV. 1925–1942 m. dėstė fortepijoną Džuljardo muzikos mokykloje. A. Zilotis mirė 1945 m. gruodžio 8 d. Niujorke.
Karolis Stanislovas Radvila
Biografija
thumb|left|150px|Karolis Stanislovas Radvila thumb|left|150px|Su žmona ir vaikais Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos – Nesvyžiaus linijos, tėvas Mykolas Kazimieras Radvila, motina Kotryna Sobieskytė Radvilienė. Brolis Jurgis Juozapas Radvila.
Aleksandras Zilotis
Šeima
N. Zilotčio motina, Julija Rachmaninova ,– S. Rachmaninovo tėvo Vasilijaus Rachmaninovo sesuo. Tėvas – Ilja Zilotis (1835?–1900 m.)
Karolis Stanislovas Radvila
Šeima
Žmona Ona Kotryna Sanguškaitė (Anna Katarzyna Sanguszko), sūnūs Mykolas Kristupas Radvila, Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė, Jeronimas Florijonas Radvila, dukterys Kotryna Barbora Radvilaitė (1693–1730, vyras Janas Klemensas Branickis), Konstancija Pranciška Radvilaitė (m. 1796 m., vyras Jonas Frederikas Sapiega), Teklė Rožė Radvilaitė (1709–1747 m., vyrai: Jokūbas Henrikas Flemingas, Mykolas Servacijus Višnioveckis, Mykolas Antanas Sapiega), Karolina Teresė Radvilaitė (1707–1767 m., vyrai: Kazimieras Leonas Sapiega, Juozapas Aleksandras Jablonovskis). Ona Aleksandra, Albertas Stanislovas, Kristina Elena, Liudvikas Dominikas ir Stanislovas Jurgis mirė maži.
Aleksandras Zilotis
Šeima
1887 m. A. Zilotis vedė Verą Tretjakovą (1866–1940 m.), Maskvos Tretjakovo galerijos įkūrėjo P. Tretjakovo, dukrą. Jiems gimė šeši vaikai:
Karolis Stanislovas Radvila
Valstybės tarnyba
1685 m. LDK stalininkas, 1686 m. Lietuvos didysis žirgininkas, 1690 m. Lietuvos pakancleris, nuo 1698 m. Lietuvos didysis kancleris.
Išdidus teisės saugotojas, gabus taikytojas ir derybininkas, sugebėjęs sutaikyti Lietuvos didikų šeimas. Šiaurės karo metu palaikė Augustą II Stiprųjį.
Svidžių apylinkė
Svidžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Mozūrai (reikšmės)
Žodis mozūrai reiškia:
Geltongaubtis trupialas
Geltongaubtis trupialas (Agelaius icterocephalus) – trupialinių (Icteridae) šeimos paukštis.
thumb|left|210px|Geltongaubtis trupialas (Agelaius icterocephalus)
Ečeras
Istorija
Ečeras minimas nuo 1315 m. Osmanų valdymo laikotarpiu kaimas išnyko. 1699 m. į Ečerą vėl atsikėlė gyventojai.
Geltonsparnis trupialas
Geltonsparnis trupialas (Agelaius thilius) – trupialinių (Icteridae) šeimos paukštis.
Tiltas
thumb|Medinis tiltas thumb|Seniausias pasaulyje [[Arkadiko tiltas|Arkadiko arkinis tiltas]] thumb|Arkinis tiltas thumb|[[Hardangerio tiltas|Hardangerio kabamasis tiltas]] thumb|right|Pasukamo tilto animacija Tiltas – statinys, jungiantis kelią per žemiau esančią upę, kanalą, tarpeklį ir pan. Tiltas, esantis virš kelio ar geležinkelio, vadinamas viaduku.
Pirmieji tiltai
Iki mūsų dienų yra išlikęs seniausias pasaulyje Arkadiko arkinis tiltas pastatytas Graikijoje apie 1300 m. pr. m. e.
Arkiniai tiltai
Dėl lenktos formos arkinis tiltas gali jungti tolimesnius krantus negu sijinis tiltas. Jo atramos abiejuose galuose vadinamos ramtais. Jiems reikia atlaikyti išorinio arkos skėtimo apkrovą. Arkinius tiltus pirmieji iš plytų ar akmens pradėjo statyti romėnai.
Kabantys tiltai
Kabamieji tiltai tiesiami dideliais atstumais, jei dėl kokių nors priežasčių (pavyzdžiui, dėl gilios upės) negalima panaudoti taurų. Tilto važiuojamoji dalis kabo nuo pilonų ant plieninių lynų. Šiuolaikinis tokio tilto variantas – blokinis vantinis tiltas, kuriam stabilizuoti, skirtingai negu kabančiam tiltui, nereikia sunkių inkarinių įtvirtinimų.
Vandens ir deimantų paradoksas
thumb|Pavyzdinis vandens (žalia linija) ir deimantų (mėlyna linija) [[ribinis naudingumas|ribinio naudingumo grafikas]] Vandens ir deimantų paradoksas – Aristotelio suformuluotas paradoksas: „Kodėl vanduo, kuris yra būtinas gyvybei, yra pigus, tuo tarpu deimantai yra labai brangūs, nors galima apsieiti ir be jų?“.
Tiltas
Vantiniai tiltai
Vantinių tiltų konstrukcijos perdengiamų tarpatramių didumu nusileidžia tik kabantiems tiltams. Vantinio tilto konstrukcija išvystyta iš kabančių tiltų.
Vandens ir deimantų paradoksas
Po Aristotelio panašius klausimus buvo iškėlę daug filosofų ir ekonomistų. Šis paradoksas nebuvo išpręstas per du tūkstančius metų. Jo neįmanoma išspręsti klasikinės ekonomikos rėmuose, nes prekės naudingumas ir jos įsigijimo kaina nėra tobulai įvertinama. XIX a. pabaigoje austriška mokykla atliko apskaičiavimus, kaip keistųsi deimantų ir vandens kainos, didėjant deimantų ir mažėjant vandens pasiūlai.
Tiltas
Judantys tiltai
Kai kurių tiltų konstrukcija numato dalies ar viso tilto pasukimo ar pakėlimo galimybę, kai tai būtina vandens ar žemės transporto judėjimui užtikrinti. Varstomas tiltas prasiskiria ties viduriu, ir dvi jo dalys pakeliamos kampu, pasukamas tiltas pasisuka į šoną, o pakeliamojo tilto gali pakilti vienas galas.
Vandens ir deimantų paradoksas
Sprendimas
Pagal austrišką mokyklą kaina ne visada atspindi produkto būtinumą. Sekantis vartojimo eilėje naudojamas produktas yra vis mažiau vertingas. Pagal austrų mokyklą, produkto kaina yra nustatoma pagal paskutinio eilėje produkto kainą. Bet vartotojas gauna naudą ne tik iš paskutinio, bet iš visų produktų, todėl bendra nauda yra didesnė, negu paskutinio produkto nauda.
Jacob J. Shubert
Džeikobas J. Šubertas, Jakobas Šemanskis (1879 m. Kudirkos Naumiestyje, Rusijos imperija - 1963 m. gruodžio 26 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV teatro savininkas ir režisierius. Vienas iš teatrališkosios Šubertų šeimos septynių vaikų.
Vandens ir deimantų paradoksas
Sprendimas
Skaičiuojant vandens naudą, aišku, kad bendra vandens nauda yra daug didesnė, negu paskutinio sunaudoto vandens lašo. Pirmo deimanto duodama nauda bus daug didesnė, negu paskutinio vandens lašo duodama nauda, bet mažesnė, negu viso vandens duodama nauda.
Jacob J. Shubert
Biografija
Gimė 1879 m. Kudirkos Naumiestyje. Tėvas David Schubert, motina Katrina Helwitzin. Būdamas 3 metų kartu su šeima emigravo į JAV, kur apsigyveno Sirakiusuose šalia Niujorko. Tėvas buvo alkoholikas, šeima turėjo finansinių problemų, todėl jaunam vaikinui teko eiti dirbti neprofesionalius darbus. Po kiek laiko kartu su broliais Sam S. Shubert ir Lee Shubert už skolintus pinigus įkūrė teatrą.
Sėkmingai užsiimdami teatro verslu broliai nutarė plėstis Niujorko mieste, kur 1900 m. kovo pabaigoje išsinuomavo patalpas Brodvėjuje ir Manhatane. Jacobas liko gyventi ir prižiūrėti teatrus Sirakiusuose, o Lee ir Sam išvyko gyventi į Niujorką, kur pradėjo kurti sėkmingiausią XX a. JAV teatrų imperiją, kuriai priklausė Winter Garden Theatre ir Shubert Theatre. 1905 m. gegužės mėnesį traukinio avarijoje žuvo brolis Semas, po kurio mirties Jacobas perėmė žuvusio brolio vietą teatrų versle.
Tiltas
Pontoniniai tiltai
Pakloto dalis gali laikyti pontonai – taip padaromas laikinas tiltas.
Jacob J. Shubert
Biografija
Šubertai teatrus įkurdavo cirko palapinėse, kur pritraukdavo tris kartus daugiau žiūrovų nei tipiniai teatrai. 1910 m. kartu su broliu Lee įkūrė Nepriklausomą Nacionalinių Teatrų savininkų asociaciją. 1950 m. pasitraukė iš verslo ir perleido savo pareigas sūnui Džonui, kuris netikėtai mirė 1962 m. lapkričio 17 dieną. Po daugiau nei metų mirė ir pats Jacobas, 1963 m. gruodžio 26 d. Niujorke, palaidotas Šubertų šeimos kape, Salemo kapinėse, Brukline.
Vandens ir deimantų paradoksas
Pavyzdys
Pirmas vandens vienetas yra daug vertingesnis už pirmą deimanto vienetą, nes žmogus, neturėdamas nei vandens, nei deimantų, visada pasirinks vandenį, patenkinantį vieną pagrindinių poreikių.
Jei vartotojas gyvena sąlygose, kai aplinkui daug vandens, vanduo bus naudojamas dideliais kiekiais. Tarkime, bus sunaudoti 7 vienetai. Pagal rinkos mechanizmą paskutinio vandens vieneto kaina bus 2.
Jei deimantai yra reti, jų bus naudojama labai mažai ar net visai nenaudojama. Pirmo deimantų vieneto vertė bus 30 ir tokiame lygyje liks.
7 vandens vienetai sudarys naudą:
100 + 40 + 20 + 12 + 7 + 4 + 2 = 185
Tuo metu visų deimantų bendra nauda bus 30.
Šleideriškio apylinkė
Šleideriškio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Priebalsis
Priebalsis – kalbos garsas, kurį tariant iškvepiamo oro srovė burnoje sutinka kliūčių. Priebalsiai daugelyje pasaulio kalbų sudaro žodžio esmę, o balsiai suteikia jiems harmoniją.
Šleideriškio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemunėlio Radviliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Tabokinės apylinkės.
Priebalsis
Priebalsiai skirstomi pagal fonaciją
Dauguma pasaulio kalbų turi tik egresinius priebalsius (t. y. tariamus plaučių ir diafragmos pagalba), tačiau yra kalbų, kurios naudoja ejektyvinius ([fʼ], [pʼ], [cʼ], [qʼ], [kʼ], [ʈʼ]), implozinius ([ɓ], [ɗ], [ʄ], [ɠ], [ʛ]) bei spragsinčiuosius ([ʘ], [ǀ], [ǃ], [ǂ], [ǁ]) priebalsius.
Alveoloinių ir pučiamųjų priebalsių samplaikos vadinamos afrikatomis ([ts], [t͡ʃ], [ʈʂ], [t͡ɕ], [dz], [d͡ʒ], [d͡ʑ], [ɖʐ], [tɬ] ir kt.).
Lietuvių kalboje yra:
Pasaulio kalbos
Didžiausia priebalsių gausa pasižymi jau išnykusi ubychų kalba (80-81), kcho kalba turi 77 priebalsius. Beveik visos Australijos kalbos neturi pučiamųjų priebalsių. Vis dėlto beveik visos pasaulio kalbos turi pučiamuosius garsus (dažniausiai [s]), lūpinį aproksimantą ([l]), bent vieną nazalinį priebalsį ([n]).
KK170
KK170 – krašto kelias, jungiantis Mažeikius ir Skuodą. Kelio ilgis – 52,95 kilometro. Šiame krašto kelyje yra dvi „juodosios dėmės“.
Šeršeniai
Šeršeniai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Semiatičės ir apie 81 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW658.
KK170
Maršrutas
thumb|left|240px|Prie Židikų thumb|left|240px|Per Luobos upelį netoli Skuodo Kelias prasideda Mažeikiuose, Žemaitijos gatvėje, kai atsišakoja nuo. Eina per Mažeikių ir Skuodo rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Kalnėnai, Bugeniai, Ukrinai, Židikai, Ylakiai, Aleksandrija, Didieji ir Mažieji Rūšupiai. Baigiasi Skuode, Vilniaus gatvėje. Pradžioje kelias eina Mažeikių miestu, vėliau į kelią įsilieja, prie Bugenių kelias kerta Šerkšnę, ties Sūdintais – Varduvą, prieš pat Skuodą – Luobos upę, Židikuose į kelią sankryžoje įsilieja.
Alternatyvusis rokas
thumb|right|[[Nirvana (amerikiečių grupė)|Nirvana]] thumb|right|[[Sonic Youth]] thumb|right|[[Arcade fire]] thumb|right|[[The Postal Service]] thumb|right|[[Moonlander, Lee Ranaldo, Sonic Youth & Moodswinger, Liars]] Alternatyvusis rokas  – roko stiliaus muzikos atšaka, pradėta kurti devintajame dešimtmetyje ir išpopuliarėjusi dešimtajame dešimtmetyje. Tipiški stiliaus instrumentai – gitara, būgnai ir bosinė gitara. Alternatyvaus roko grupės: Imagine Dragons, The Script, Coldplay, Three Days Grace, Tool, The Rasmus, Green Day, Live, Linkin Park, 30 Seconds to Mars, Fall Out Boy, Staind, Flyleaf, Nirvana, My Chemical Romance, Muse, Panic! At The Disco, IR, R.E.M. ir t. t.
Juodasis peslys
Juodasis peslys (Milvus migrans) – vanaginių (Accipitridae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Juodasis peslys yra maždaug suopio dydžio.
Patino ir patelės visas kūnas tamsiai rudas (išskyrus nugarą), neryškiai išilgai dryžuotas. Galva šviesi, palša. Uodega iškirpta, vidurinės vairuojamosios plunksnos trumpesnės už kraštines. Snapas ir nagai juodi, kojos geltonos. Rainelė ruda. Patelės paprastai didesnės.
Jaunikliai tamsiai rudi, išmarginti šviesiai rusvomis dėmelėmis. Pakaušis ir gerklė blankesni. Pūkuotų jauniklių viršus rausvai rudas, kūno apačia balta. Galva ir kaklas balti, prie akies dryželiai. Akys tamsiai rudos.
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Baltąją jūrą, šiaurės Uralą, Obės ir Jenisejaus vidurupį. Pietuose paplitęs iki Arabijos ir Viduržemio jūrų. Gyvena visoje Afrikoje, išskyrus Sacharą, Australijoje, Indijos vandenyno salose.
Biologija
Lizdavietę pasirenka upių slėniuose, ežerų pakrantėse, šalia žuvininkystės tvenkinių, užliejamų pievų. Peri dideliuose miškų masyvuose arba nedidelėse giraitėse prie vandens telkinių. Juodasis peslys – atsargus ir tylus paukštis.
Skrydis lengvas, manevringas. Skrisdamas geba nuo vandens paviršiaus pastverti auką. Grobį medžioja skraidydamas arba tykodamas nuo pakilumos. Poros pastovios, ta pati pora toje pačioje lizdavietėje gali įsikurti kelerius metus iš eilės. Dėtyje dažniausiai būna 2–3 kiaušiniai, sveriantys maždaug po 53 gramus. Perėjimo laikas – apie 30 dienų.
Juodasis peslys minta smulkiais gyvūnais, kartais lesa dvėselieną. Medžioja vandens telkinių pakrantėse, užmirkusiose pievose, miško aikštelėse, kirtavietėse. Gaudo varles, tritonus, driežus, pelėnus, vabzdžius, žvirblinių paukščių jauniklius.
Chiapas Fútbol Club
Chiapas Fútbol Club, dar žinomas kaip Jaguares – profesionalus Meksikos futbolo klubas iš Čiapaso valstijos sostinės Tustla Gutjereso.
Istorija
Klubas įkurtas 2002 m. ir rungtyniauvo Meksikos Primera divizione.
Dauguviečiai
Dauguviečiai – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 23 km į šiaurės rytus nuo Biržų, Nemunėlio kairiajame krante, prie kelio Kvetkai–Nemunėlio Radviliškis, Biržų girios rytiniame pakraštyje.
Etimologija
Dauguviečiai yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Dauguvietis. Šia pavarde iš kaimo į Lietuvą XIX ir XX a. išėjo bent keletas žinomų žmonių.
Istorija
1949-1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Gedimino prospektas
thumb|2021 m. thumb|2005 m. thumb|1912 m. thumb|1900 m. Šv. Georgijaus prospektas
Dauguviečiai
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Gedimino prospektas
Gedimino prospektas – pagrindinė Vilniaus miesto gatvė. Prasideda prie Vilniaus Katedros, sankryžoje su Šventaragio g. ir baigiasi Žvėryno tiltu.
Istorija
1836 m. suformuota kaip Šv. Georgijaus (Šv. Jurgio) prospektas. 1920–1939 m. Lenkijos okupacijos metu, vadinta Adomo Mickevičiaus gatve. 1939 m. vadinta Gedimino gatve.
Dauguviečiai
Žymūs žmonės
Kaime palaidoti:
Gedimino prospektas
Istorija
Sovietinės okupacijos metu vadinta Lenino prospektu, 1989 m. pavadinta dabartiniu vardu.
2002–2003 m. rekonstruota dalis tarp Katedros aikštės (T. Vrublevskio/Šventaragio gatvės) ir Vilniaus gatvės – perklotas grindinys, įrengtas požeminis garažas. 2003 m. vasarą rekonstruota dalis tarp Vilniaus ir Jogailos gatvių.
Susiję straipsniai
Prospektai Vilniuje:
Tuonela
Tuonela – mirusiųjų, požemių pasaulis suomių mitologijoje. Estų mitologijoje vadinamas Tonela arba Manala.
Kastinys
miniatiūra|250px|right|Žemaitiškas kastinys miniatiūra|250px|right|Atidarytas kastinio indelis, 200 g
Tuonela
Kalevaloje pasakojama kaip į Tuonelą keliavo burtininkas Veinemeinenas. Grįžęs jis prakeikė visus, kurie bandys ten įžengti gyvi.
Kastinys
Kastinys – tradicinis senovės žemaičių maisto produktas, gaminamas pieno produktų pagrindu: grietinės, rūgpienio, sviesto, dedama česnako, druskos ir prieskonių. Kambario temperatūroje standžios konsistencijos, žemesnėje − trupančios, aukštesnėje greitai lydosi ir tirpsta. Klasikinio kastinio spalva kreminė ar gelsva. Unikalaus savito skonio, dominuoja pienarūgčio ir česnako natos.
2010 metais žemaitiškam kastiniui suteiktas „Kulinarijos paveldo fondo“ statusas.
Žemaitijoje gamintas dar pagonybės laikais.
Šis produktas žinomas ir Latvijos Kurše, kur vadinamas 'baltasis sviestas'.
Vartojimas
Pagal tradicijas dažniausiai valgomas pasninkų ir talkų dienomis su karštomis bulvėmis bei duona.
Dera su kiaušiniais, pyragu, košėmis, kaip duonos užtepas.
Pramoninė žemaitiško kastinio gamyba 2007 m. išaugo iki 8 tonų, 2008–2009 m. – iki 10,5 tonų, 2010 m. – 11 tonų per mėnesį.
Savybės ir technologija
Žemaitiškas kastinys (kai kuriose vietovėse kastinis) yra tradicinis pašildytos išsuktos ir po to atšaldytos grietinės produktas. Jam būdinga vienalytė, tiršta, rišli (+6 °C temperatūroje gali būti trupanti), standaus kremo su pavieniais skysčio lašeliais, gerai tirpstanti burnoje konsistencija. Priklausomai nuo panaudotų prieskonių žemaitiškas kastinys gali turėti skirtingą atspalvį ir įdėtų prieskonių dalelių. Skonis pienarūgštis, sūrstelėjęs, jaučiami prieskoniai.
Žemaitiškam kastiniui būdingos fizikinės ir cheminės savybės:
Žaliava
Prieskoniai – juodieji pipirai, kvapieji pipirai, kmynai, krapai, mėtos, svogūnai, česnakai, jų mišiniai.
Gamybos technologija
Atskiroje talpykloje grietinė sumaišoma su rūgpieniu ir pašildoma iki 25~30 °C. Sviestas suminkštinamas pašildant taip pat iki 25~30 °C temperatūros. Prieskoninės daržovės nuvalomos ir susmulkinamos.
Į maišymo indą sudedamas pašildytas suminkštintas sviestas ir įpilama 1/8 dalis paruošto grietinės ir rūgpienio mišinio. Tada indo turinys pradedamas sukti (maišyti), sukama viena kryptimi. Pasiekus grietinės konsistenciją (turi neišsiskirti pasukos) dedama kita 1/8 dalis grietinės ir rūgpienio mišinio ir vėl sukama. Tai kartojama tol, kol įmaišomas visas grietinės ir rūgpienio mišinys.
Kai žemaitiškas kastinys pradeda tvirtėti, pasūdoma, suberiami malti prieskoniai ir smulkintos prieskoninės daržovės, tolygiai išmaišoma. Žemaitiškas kastinys fasuojamas iškart, kol jo konsistencija nesutvirtėjusi. Fasuotas žemaitiškas kastinys atvėsinamas iki +6 °C temperatūros. Atvėsęs produktas įgauna standžią, vienalytę struktūrą.
Namuose kastinys gaminamas sukamaisiais judesiais (panašiai kaip plakamas sviestas), būtinai moliniame inde ir mediniu šaukštu. Sukimas trunka 4−6 val.
Kitokie kastiniai
Kitų atmainų kastiniai gali būti gaminami vietoj grietinės naudojant rūgpienį ar grietinę maišant su kefyru, o priedai gali būti burokėlių ar morkų sultys, kurios kastinį nudažo raudonai arba geltonai. Gali būti dedami ir tryniai, aguonos.
Vaidatoniai (reikšmės)
Vaidatoniais vadinami kaimai:
Ušnėnai
Ušnėnai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Užvenčio, šalia kelio. Pietvakariuose teka Ušna (kairysis Ventos intakas). Seniūnaitijos centras. Yra P. Višinskio memorialinė ekspozicija (įkurta 1960 metais).
Etimologija
Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Ušnos upelio.
Istorija
Sovietmečiu buvo Žemaitės kolūkio centrinė gyvenvietė. 1966 m. šis kolūkis kasmet įteikdavo Žemaitės premiją už geriausią metų literatūros kūrinį kaimo tematika (pirmasis laureatas – Juozas Baltušis).
Žymūs žmonės
thumb|left|Povilo Višinskio gimtasis namas-muziejus thumb|left|Paminklinis akmuo Žemaitės namo vietoje
Ušnėnuose gimė rašytojas ir švietėjas Povilas Višinskis (1875–1906), čia 1883 m. apsigyveno ir ėmė rašyti Žemaitė (1845–1921). Ant lauko riedulio iškalta: „Čia buvusioje sodyboje 1886–1890 m. gyveno ir kūrė lietuvių literatūros klasikė Žemaitė“, šalia stovi P. Višinskio gimtasis namas-muziejus.
Ažubalis (Ignalina)
Ažubalis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Rimšėnų. Stūkso Ažubalio piliakalnis.
The Factory
miniatiūra|thumb|right|220px|Endžio Varholo paminklas prie buvusio Fabriko The Factory  – amerikiečių popmeno pradininko Endžio Varholo įkurta kūrybinė dirbtuvė Niujorke, veikusi 1962–1984 m. trijose vietose Manhatane bei Brodvėjuje. Šioje studijoje E. Varholas kūrė ir vystė savo meninius projektus, čia gimė jo vieni žinomiausių meno kūriniai, avangardistiniai filmai.
Istorija
7-ame dešimtmetyje E. Varholo įkurtas Fabrikas buvo Niujorko undergroundo meno centras. Ir vėliau, menininkui dirbant kitose studijose, joms taip pat buvo prigiję fabriko vardai. Fabrikas buvo ta vieta, kur modeliai, šokėjai, aktoriai laisvai reiškė savo svajones ir iliuzijas. Tai buvo Niujorko bohemos užuovėja, garsėjusi triukšmingais vakarėliais, orgijomis. Grojo JAV roko grupė The Velvet Underground, dainavo vokiečių dainininkė ir modelis Nico, Varholo kolega fotografas, filmų kūrėjas Gerardas Malanga šoko projektoriumi eksponuojamų išdidintų nuotraukų bei filmų fone, suplaktame su psichodeliniais šviesos efektais.
Fabrike meno kūrinių gamyba buvo tapusi kolektyvine, E. Varholas turėjo būrį asistentų. Vieni – fotografavo, kiti – nuotraukas kėlė ant drobės. Paties E. Varholo dalyvavimas šiame procese apsiribojo tik vaizdų atranka ir sprendimu – juos dauginti ar didinti. Per dvejus metus E. Varholas su savo darbuotojais čia pagamino virš 2000 atvaizdų, sudariusių piešinių ir portretų serijas su kino ir muzikinio pasaulio žvaigždėmis, poparto menininkais, politiniais veikėjais, daiktais ir pan.
1968 m. liepos 3 d. nuolatinė studijos klientė Valerie Solanas (anksčiau vaidinusi viename jo filmų) pasitiko E. Varholą Fabriko lifte su revolveriu rankose ir iš arti į jį paleido kelis šūvius, sunkiai jį sužeisdama
Devintajme dešimtmetyje Fabrikas persiorganizavo į nedidelį, bet prabangų „Ofisą“, kur Endis įsteigė ir leido žurnalą „Inter/VIEW“, daugiausiai skirtą nepriklausomam kinui, interviu su ekrano ir muzikos žvaigždėmis.
Ahras
Ahras, Karakesė  – miestas pačiuose Turkijos rytuose, Armėnijos kalnyne, 1640 m aukštyje, Murato slėnyje. Provincijos centras. Dauguma gyventojų kurdai. Galvijininkystės ir žemdirbystės rajono prekybos centras.
Auksaakės
Auksaakės (Chrysopidae) – tinklasparnių (Neuroptera) vabzdžių šeima.
Mindaugas Špokas
Mindaugas Špokas (g,. 1975 m. gegužės 13 d. Kaune) – Lietuvos sporto veikėjas, buvęs plaukikas, olimpietis, Lietuvos krepšinio federacijos generalinis sekretorius.
Auksaakės
Vabzdžiai vidutiniai, su dviem poromis permatomų, blyškiai žalios ar gelsvos spalvos gležnų sparnų ir išgaubtomis, auksinės spalvos akimis. Kūnas 1–1,5 cm ilgio. Skraido lėtai. Kiaušinius deda ant lapų, vystosi su visiška metamorfoze. Rudenį jų nemažai prisirenka butuose žiemojimui. Rudenį taip pat dažnai pasitaiko aviliuose, bet ten jos nekenkia. Lervos grobuoniškos – minta amarais, kitais smulkiais vabzdžiais ir jų kiaušiniais. Vabzdžiai naudingi.
Paplitusios visuose žemynuose. Lietuvoje yra apie 10 rūšių. Dažnesnės yra paprastoji ir žalioji auksaakės.
Mindaugas Špokas
M. Špokas yra Kauno plaukimo centro, valdančio Girstučio baseiną vadovas, buvęs Lietuvos plaukimo federacijos generalinis sekretorius.
Sporto organizavimas
M. Špokas yra baigęs sporto organizacijų valdymo ir administravimo magistro studijas Liono universitete (Universite Claude Bernard Lyon). Dirbo LKKA sporto centro direktoriumi ir komercinės grupės vadovu, Lietuvos krepšinio federacijos projektų vadovu, moterų ir vyrų Lietuvos krepšinio rinktinėse, buvo Lietuvos nacionalinės komandos administratorius 2008 m. Pekino olimpiadoje, Europos šešiolikmečių ir aštuoniolikmečių čempionatų Lietuvoje 2009 ir 2010 m. direktorius, 2011 m. Europos krepšinio čempionato organizacinio komiteto vykdomasis direktorius.
Sporto pasiekimai
Taip pat gerino Lietuvos plaukimo rekordus, buvo Europos ir pasaulio čempionatų dalyvis. Buvo 2 kartus (2004, 2006) Lietuvos vandensvydžio čempionas.
Vaiškoniai (reikšmės)
Vaiškoniais vadinami kaimai:
Mindaugas Špokas
Sporto pasiekimai
1996 m. dalyvavo Atlantos olimpinėse žaidynėse ir užėmė 28-tą vietą plaukimo nugara rungties 100 m distancijoje.
Goumangas
Goumangas (kin.: 句芒 Goumang) – kinų mitologijoje medžių dievas, vienas iš penkių pasaulio šalių dvasių, viešpataujantis Rytuose ir globojantis pavasarį.
Goumangas, kaip ir Žušou, buvo laikomas Šaohao sūnumi, ir jo pirmasis vardas buvo Čongas (重 Chong). Kuomet jo tėvas paskirtas Vakarų imperatoriumi, Goumangas liko Rytuose ir padėjo Rytų imperatoriui Taihao.
Goumango išvaizda buvo neįprasta: jis turėjo paukščio kūną, o jo veidas buvo kvadratinis. Taip pat sakoma, kad jis vilki baltai ir jodinėja dviem drakonais
Kašeliškių apylinkė
Kašeliškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Pieviniai trupialai
Pieviniai trupialai (Sturnella) – trupialinių (Icteridae) šeimos paukščių gentis. Gentyje yra 7 rūšys.
Kašeliškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemunėlio Radviliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Užušilių apylinkės.
Pieviniai trupialai
Rūšys
thumb|left|210px| [[Baltadryžis pievinis trupialas (Sturnella superciliaris)]]
Hakai
Hakai (hak. Hak-kâ, ) – viena iš Kinijos tautų, laikoma šalyje vyraujančios hanių tautos subgrupe. Ši tauta gyvena Kinijos pietvakarinėse Guangdongo, Fudziano, Dziangsi provincijose. Hakų kalba yra penktasis pagal populiarumą dialektas Kinijoje. Apie 7 % kinų save priskiria hakams. Ši tauta kartais vadinama Kinijos žydais, kadangi daug migravo pačioje Kinijoje, pasižymėjo verslumu. Šiuo metu turi aktyvią ir gana gausią diasporą, išsibarsčiusią po daugelį pasaulio šalių, daug emigravusių hakų gyvena Pietryčių Azijos šalyse.
Kalba
thumb|right|Hakka kalbos paplitimas Kinijoje|200px Hakka kalba priskiriama Kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Ši kalba Kinijos Liaudies respublikoje oficialiai laikoma hanių kalbos dialektu, vis dėlto, turi daug skirtumų su bendrine kalba, bei kitų Kinijos tautų kalbomis. Labiausiai jai artimos Še ir Miao kalbos. Dėl migracijų ir tautos išsibarstymo atskirose teritorijose ji išsivystė į daugelį dialektų, nors šiais laikais hakų, daugiausia emigrantų, iniciatyva ją stengiamasi sunorminti. Hakų kalbai būdingi kai kurie senosios kinų kalbos bruožai, vartojama daugiau priebalsių nei bendrinėje kinų kalboje, atskiruose dialektuose aptinkama iki šešių tonų (bendrinėje kinų kalboje yra keturi tonai). Raštui tradiciškai naudojami kiniški rašmenys arba, stengiantis užrašyti ne tik prasmę, bet ir originalų tarimą, lotynų abėcėlė.
Kultūra
Hakų kultūrai daugiausia įtakos padarė tautos gyvenimo būdas, kuris pasižymėjo dažnu migravimu, bei įsikūrimu išgyvenimui gana priešiškose teritorijose, tai lėmė ir jų gyvenamųjų namų, panašių į tvirtoves savitumą. Moters vaidmuo šeimoje buvo daug svarbesnis negu kitų hanių tautų. Tradiciniai rūbai nepasižymėjo dekoratyvumu: vyravo juoda spalva, su negausiais siuvinėjimais, būdingos tradicinės skrybėlės, nupintos iš vytelių ir apsiūtos juodo audinio juosta. Maistas taip pat buvo paprastas, daug konservuotų, džiovintų produktų, pritaikytų vartoti kelionių metu. Hakai nebuvo maloniai priimami teritorijose, į kurias atsikeldavo, jie buvo laikomi vargšais, neišsilavinusiais ir netokiais kultūringais, todėl nuolat kovojo su kitomis tautomis, bei netgi tarp savų klanų dėl žemės. Dėl to, kaip teigiama išsivystė hakų užsispyręs charakteris, jie nevengia sunkiai dirbti, pasižymi verslumu. Todėl moderniais laikais tarp hakų kilmės žmonių daug politinių lyderių ar žymių asmenybių. Šeimų arba klanų svarbą hakų kultūroje ir jų uždarumą parodo ir tradiciniai namai-tvirtovės, vadinami tulou, kuriuose jie kurdavosi. Iki šių dienų hakai laikomi viena iš konservatyviausių kinų tautų, kurie stengiasi išlaikyti savo savitą kultūrą.
Architektūra
thumb|right|Tulou vidinis kiemas|200px Vienas įdomiausių tradicinės hakų kultūros aspektų yra jų gyvenamieji pastatai-įtvirtinimai Tulou, jų pavadinimas reiškia „žemės tvirtovės“. Nors panašaus tipo pastatai pradėti statyti jau seniau, jų koncepcija galutinai susiformavo XVII a. Tai dažniausiai apvalios formos kelių aukštų gyvenamieji ir kartu gynybiniai statiniai, pasižymintis simetrišku planu, su vidiniu kiemu. Tulou kurdavosi tos pačios šeimos, ar tiksliau klano, nariai. Atskirų šeimų, dabartine prasme, viename tulou galėjo gyventi net iki šimto. Šeimų gyvenamosios patalpos buvo išdėstytos koncentriškai apie vidinį kiemą. Viena šeima turėjo apie 2-3 kambarius: įėjus pirmame aukšte, į kitus kambarius buvo patenkama lipant laiptais. Visas bendruomeninis gyvenimas, valgio gaminimas, svečių priėmimas, religiniai ritualai vykdavo bendrame kieme, kuriame dar galėjo būti atitinkamos paskirties pastatų. Nors daug tulou yra vis dar gyvenami, moderniais laikais, ši tradicinės architektūros forma nyksta, kadangi tokie gynybiniai įtvirtinimai nebetenka prasmės, keičiasi žmonių gyvenimo būdas. Tulou, esantys Fudziano provincijoje, buvo įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašus 2008 metais.
Moterų padėtis
thumb|right|hakų moteris, dėvinti tradicinę skrybėlę|150px Hakų tautos moterys užėmė kiek kitokią socialinę padėtį nei kitų Kinijos tautų, jiems nuolat persikeliant ir kuriantis priešiškose teritorijose, buvo svarbu, kad moterys galėtų rūpintis namais ir ūkiu, kol vyrai užsiėmę tolimesnių išvykų ar migracijos planavimu bei gynyba, išvykę dirbti į kitas šalis. Todėl hakų tautos moterys niekada nepraktikavo pėdų rišimo, tai yra pėdų deformavimo, siekiant kad moteris turėtų mažas pėdas, tai moterims labai apsunkindavo vaikščiojimą, kas hakams buvo nepriimtina. Taip pat ir namų erdvėje, kitaip nei kitų kinų tautų praktikoje, nepastebėta jokio moterų erdvės išskyrimo ar apribojimo.
Muzika
Kitas išskirtinis hakų tradicinės kultūros elementas yra tradicinės dainos, vadinamos hakų kalvų dainomis. Jos pasižymi nesudėtinga melodija, bet įvairios tematikos dainų tekstais, nuo meilės baladžių, kuriose vyrai ir moterys pakaitomis dainuoja po posmelį pagyrimų vienas kitam, dažnai ir improvizuodami, iki tautos istorijos ar kasdienių gyvenimo darbų apdainavimo. Šios dainos, teigiama, buvo naudojamos ir bendravimui tarp atskirų hakų gyvenamų pastatų – tulou, kadangi išdainuoti žodžiai toliau sklisdavo. Iki šių dienų hakų tarpe yra populiaru susibūrimuose dainuoti šias tradicines dainas.