cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Caproni Ca.308 Borea
„Caproni Ca.308 Borea“ (liet. „Šiaurės vėjas“) – nedidelis keleivinis lėktuvas, XX a. ketvirtojo dešimtmečio viduryje sukurtas Italijojos įmonėje „Caproni“.
Konstrukcija
Konstrukciaškai Ca.308 buvo tradicinės konfigūracijos, aerodinamiškas, žemasparnis monoplanas su fiksuota važiuokle. Pagrindininės važiuoklės ratai buvo dengiami aerodinaminiais gaubtais. Pirmasis modelis buvo varomas čekoslovakiškais varikliais „Walter Major“, vėliau, eksploatacijos metu, jie buvo pakeisti angliškais „De Havilland Gipsy Six“. Gamyos metu Italijos kariuomenė pareikalavo numatyti galimybę lėktuve įmontuoti kulkosvaidžius ir išorinius laikiklius 300 kg bombų.
Lėktuvo prototipas, pavadintas Ca.306, buvo eksponuojamas 1935 m. Milano aviacijos parodoje.
Ca.308 konstrukcija tapo pagrindu didelei karinių orlaivių šeimai, gavusiai indeksus pradedant nuo Caproni Ca.309.
Eksploatacijos istorija
miniatiūra|Caproni Ca.308 Lėktuvas buvo sukurtas Italijos vyriausybės konkursui pateikti lėktuvus, skirtus aptarnauti antraeiles kryptis Šiaurės Afrikoje. Penkis pirmuosius šio lėktuvo egzempliorius užsisakė Italijos aviakompanija Ala Littoria.
Libijos kolonijinei administracijai du vienetus nupirko Italijos vyriausybė.
Visi šie orlaiviai buvo žymimi indeksu Ca.308.
Penki lėktuvai buvo nurašyti iki 1938 m., dar vienas sudužo 1940 m. Vienintelis likęs egzempliorius buvo naudojamas Italijos ginkluotose pajėgose, karo metu buvo užgrobtas Sąjungininkų, o po karo buvo eksploatuojamas civilinėse avialinijose iki 1959 m.
Variantai
miniatiūra|Caproni Ca.308 su Walter Major varikliais
Techniniai duomenys (Ca.308)
Duomenys iš: European Transport Aircraft since 1910 miniatiūra| Caproni Ca. 308 Borea (Letectví, 1935 m. lapkritis) Bendrieji duomenys
Skrydžio duomenys
Kašaleva
Kašaleva – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Naugarduko. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. minima kaip kaimas, Naugarduko apskrities Kašalevos valsčiaus centras.
Upsalos modelis
Upsalos modelis - tai teorija, kuri paaiškina, kaip įmonei palaipsniui intensyvinti savo veiklą užsienio rinkose. Ji yra panaši į POM modelį. Pagrindiniai abiejų modelių bruožai, tai - įmonės įgauna patirties iš vidaus rinkos, prieš plėtojant savo veiklą užsienio rinkose; kompanijos pradeda savo užsienio operacijas kultūriškai ir / arba geografiškai artimose šalyse ir išplečia veiklą palaipsniui į kultūriškai ir geografiškai labiau nutolusias šalis; įmonės pradeda savo užsienio operacijas naudojant tradicini eksportą ir palaipsniui pereina prie intensyvių ir kompleksiškų operacijų (filialai  ir tt).
Upsalos modelis taip pat siūlo, kad užsienio prekyba prasidėtų nuo atsitiktinių eksporto užsakymų, po kurių seka reguliarūs eksporto užsakymai; ir POM modelis teigia, kad pirmasis pardavimo objektas yra fizinis produktas - paslaugos, žinios ir sistemos, galbūt, bet ne būtinai vėliau bus priskirti prie pardavimo tikslų. Be to, POM modelyje daroma prielaida, kad pirmoji plėtra pardavimuose yra susijusi su plėtra į naujas užsienio rinkas. Galiausiai, įmonė neskirs aukštesnio lygio išteklių rinkai, kol neįgys žinių bei patirties, ir todėl internacionalizacija vystosi palaipsniui. Viso priežastis - vietinės rinkos reguliuotojų taisyklės ar organizaciniai skirtumai. Uppsala modelis nurodo, kad įsipareigojimų lygis taip pat gali sumažėti arba sustoti jeigu veikla ir perspektyvos nepasiekia užsibrėžtų tikslų lygio.
Tegevajaro Miyazaki
„Tegevajaro Miyazaki“ – Japonijos futbolo klubas iš Mijazakio, Mijazakio prefektūros.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1965 m., kai buvo įkurtas Kadokawa Club.
FK Sviedinys
„Sviedinio“ futbolo klubas arba trumpai „Sviedinys“ bei FK „Sviedinys“– Lietuvos futbolo komanda iš Vilniaus.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2014 m., oficialiai įregistruotas 2019 m.
Tegevajaro Miyazaki
Istorija
Dabartiniu pavadinimu žinomas tik nuo 2015 m. sausio mėn.
FK Sviedinys
Istorija
2020 m. žaidė 8x8 lygoje. Iš 15 dalyvių liko 12 vietoje.
Tegevajaro Miyazaki
Istorija
Klubas žaidė penktoje pakopoje nuo 2014 m., o 2017 m. tapo šios pakopos nugalėtojais.
FK Sviedinys
Istorija
Ekipa žaidė 2021 m. Sekmadienio futbolo lygoje, D divizione. Sezoną užbaigė 5 vietoje.
Tegevajaro Miyazaki
Istorija
2018 m. debiutavo Japonijos futbolo lygoje (ketvirta pakopa).
FK Sviedinys
Sudėtis
<...>
Tegevajaro Miyazaki
Istorija
Nuo 2021 m. žaidė J3 lygoje ir debiutiniame sezone užėmė aukštą trečią vietą.
Sezonai
Šaltiniai:
Gintautai (Kalvarija)
Gintautai – buvęs kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Trakiškių.
Tegevajaro Miyazaki
Sudėtis
Atnaujinta; 2021 m. rugsėjo 10 d.
Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentas
miniatiūra|Būstinė (2023) thumb|Būstinės [[fasadas (2012)]] thumb|Tarnybos automobilis
Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentas – Lietuvos ugniagesių įstaiga, gesinanti gaisrus ir gelbėjanti žmonės bei užsiimanti gaisrine ir civiline sauga.
Eksploatuoja šalies gaisrinių tinklą, valdo bendrąjį pagalbos skambučių centrą (112).
Istorija
1990 m. gegužės 29 d. įsteigtas Priešgaisrinės apsaugos departamentas, pertvarkius LR VRM Priešgaisrinės apsaugos valdybą. 1994 m. departamentas perėmė gelbėjimo avarijų metu funkciją iš Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos Civilinės apsaugos departamento.
1999 m. įstaiga reorganizuota į Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentą. 2000 m. savivaldybėms (išskyrus miestų savivaldybes) buvo perduotos departamentui priklausiusios ugniagesių gelbėtojų komandos (išskyrus tas, kurios veikė savivaldybių centruose), kurios tapo pavaldžios savivaldybių priešgaisrinėms tarnyboms.
2005 m. prijungtas Civilinės saugos departamentas, 2006 m. – Bendrasis pagalbos centras. 2006 m. įvykdžius išstatutinimą, pertvarkyta administracija.
2008 m. apskričių priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos pertvarkytos į departamentui pavaldžias apskričių priešgaisrines gelbėjimo valdybas, o Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento Specialioji priešgaisrinė gelbėjimo tarnyba tapo departamentui pavaldžia Specialiąja priešgaisrine gelbėjimo valdyba. 2010 m. departamentas perėmė civilinės saugos koordinavimą iš apskričių viršininkų administracijų.
2016 m. savivaldybių priešgaisrinės gelbėjimo tarnybas ėmė papildyti savanoriai ugniagesiai, o šios tarnybos iš departamento perėmė ne savivaldybių centruose buvusias ugniagesių komandas.
2019 m. apskričių priešgaisrinės gelbėjimo valdybos ir priešgaisrinės gelbėjimo valdybos ar tarnybos svarbių objektų apsaugai prijungtos prie departamento, tapo teritoriniais padaliniais, o Specialioji priešgaisrinė gelbėjimo valdyba – panaikinta.
Milla Jovovich
Mila Jovovič, tikrasis vardas Milica Jovovič (, , serbų-kr. Милица Јововић, Milica Jovović; g. 1975 m. gruodžio 17 d. Kijeve, Ukrainos TSR) – amerikiečių modelis, aktorė, muzikos atlikėja, mados dizainerė. Vaidino daugelyje mokslinės fantastikos ir veiksmo filmų, ypač pagarsėjo pagrindiniu vaidmeniu filmuose „Absoliutus blogis“. Ukrainoje gimusios ir augusios Milos motina – rusė aktorė, tėvas – serbas gydytojas.
Biografija
Milą vaikystėje auklėjo močiutė, ji lankė vaikų darželį nr. 27 Dnepropetrovske. Tėvai tuo metu darė karjerą Kijeve: Borgi Jovovič dirbo pediatru, o Galina Loginova svajojo apie aktorės karjerą. Kai Milai buvo 3 metai, ją pasiėmė į Kijevą, o 5 metų – šeima iš SSRS emigravo į JAV.
Kine pirmą kartą nusifilmavo būdama 13 metų, filme „Two-Moon Junction“ (1988 m., rež. Zalman King). 15 metų suvaidino pagrindinį vaidmenį filme „Return to the Blue Lagoon“ (1991 m., rež. William A. Graham). 1992 m. filme „Chaplin“ (rež. Richard Attenborough) suvaidino Čarlio Čaplino žmoną Mildred Harris.
1994 m. išleido pirmąjį muzikinį albumą „The Divine Comedy“. Su savo grupe „Plastic Has Memory“ gastroliavo Europoje ir JAV. Tačiau netrukus ji grįžo į kiną, 1997 m. gaudama vaidmenį „Penktajame elemente“ (rež. Luc Besson). 1998 m. vaidino prostitutę rež. Spike Lee filme „He Got Game“, su aktoriumi Denzel Washington. 1999 m. vaidino Žaną d’Ark to paties pavadinimo filme. 2000 m. Berlyno filmų festivalio atidaryme pristatyta filmo „The Million Dollar Hotel“ (rež. Wim Wenders, scenarijaus aut. grupės U2 solistas Bono) premjera, dalyvaujant M. Jovovič ir Melui Gibsonui. Filmas gavo festivalio „Sidabrinio lokio“ prizą. 2001 m. suvaidino komedijoje „Zoolander“ (rež. Ben Stiller).
Žybartas Simonaitis
Žybartas Simonaitis (iki 1994 m. Simanavičius; 1929 m. kovo 20 d. Juodžiūnuose, Šimonių valsčius – 2019 m. balandžio 8 d. Vilniuje, palaidotas Šimonių kapinėse) – Lietuvos architektas, restauratorius, paminklotvarkos ekspertas, kultūros ir visuomenės veikėjas.
Milla Jovovich
Biografija
Jovovič kartu su modeliu Carmen Hawk yra sukūrusi drabužių liniją „Jovovich-Hawk“. 2004 m. buvo brangiausiai apmokamu modeliu, reklamavusiu „L'Oréal“ kosmetiką. Pagal „Forbes“ reitingus, jos pajamos siekė 10,5 mln. JAV dol. (įskaitant filmų honorarus).
2005 m. M. Jovovič lankėsi Ukrainoje, Kryme, kur buvo švenčiamas tarptautinio vaikų centro Arteko 80-čio jubiliejus.
Žybartas Simonaitis
Biografija
Nuo vaikystės mėgo meistrauti, daryti karpinius, rišti knygas, ne kartą buvo klasės seniūnas, lankė akrobatikos būrelį, buvo labai stropus, pavyzdingas mokinys.
Tėvų buvo auklėtas ypač patriotiškai, todėl Sovietų okupacijos metais daug sykių spaudžiamas stoti į partines gretas, visuomet atsisakydavo. Dėl to negavo daugybės apdovanojimų, kurių buvo vertas. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, buvo aktyvus Sąjūdžio dalyvis, iki paskutiniųjų metų buvo nepaprastai pilietiškas, visuomeniškas ir aktyvus. Daug dėmesio skyrė savo gimtajam Kupiškio rajonui. Projektavo ir dažnai savo lėšomis statė atminimo paminklus čia gyvenusiems ir kūrusiems kraštiečiams. Įsteigė Vilniaus kupiškėnų klubą, buvo jo pirmininkas, vėliau narys.
Savo nepalaužiamo užsispyrimo ir ryžto dėka buvo vienas profesionaliausių savo kartos architektų-restauratorių, nėjusių į kompromisą su paviršutiniškumu, skubotumu ir neišmanymu. Visą gyvenimą kovojo už Lietuvos kultūros paminklų išsaugojimą ir atkūrimą. Tuo pačiu buvo nepaprasto optimizmo, energijos, nuolankumo, pasiaukojimo ir asketiškumo pavyzdys, palikęs gilius įspaudus jį supusių ir su juo dirbusių žmonių gyvenimuose.
Gyveno Kaune, Vilniuje, sukūrė šeimą, užaugino du vaikus.
Milla Jovovich
Biografija
2010 m. nusifilmavo su rusų aktoriais Konstantinu Chabenskiu ir Ivanu Urgantu filme „Vykrutasy“ (rež. Levan Gabriadze). Filmo reklamos tikslais sudalyvavo rusų Pirmojo kanalo TV programoje „Prožektorperishilton“.
Žybartas Simonaitis
Leidiniai, nuopelnai
Respublikinė premija, 1978 m.
Pomėgiai
Nekilnojamojo Lietuvos ir kitų šalių kultūros paveldo foto ir kino dokumentika, aktualių įvykių publicistika, statisto vaidyba 8-uose pilnametražiniuose, 4-uose trumpametražiniuose kino filmuose, asmeninė vaidyba 6-uose reklaminiuose videoklipuose. Karo aviacijos mechanikas. Parašų rinkimo savanorystė. Dainavimas.
Milla Jovovich
Asmeninis gyvenimas
miniatiūra|180px|right|2000 m. [[Kanai|Kanuose]] miniatiūra|180px|right|2002 m. Kanuose miniatiūra|180px|right|2011 m. Kanuose
Mila asmeninėje svetainėje publikuoja ištraukas iš savo dienoraščio. Ji pasisako už marihuanos legalizaciją – nusifotografavo žurnalo „High times“ viršeliui. Ji užsiima kovos menais, ypač – brazilišku Džiu-Džitsu. Ji yra kairiarankė, ūgis – 174 cm. Savo Tviteryje ji pripažįsta, kad yra pagal prigimtį stačiatikė krikščionė, tačiau gali lankyti „bet kurią bažnyčią, kurioje yra meilės ir įkvėpimo“. Būdama ambicinga ir atkakli, iš principo atsisakė keisti pavardę į „komerciškai palankesnę“.
Mila savo karjerą pradėjo kaip modelis, tačiau pati sako, jog savo dukters niekuomet neleistų demonstruoti madų. Duktė Ever Gabo gimė 2007 m. Ji pataria tėvams neskubėti atiduoti savo vaikus į mados pasaulį, nes tai yra žiauri vieta, kur neveikia jokie įstatymai. Asmeninis Milos gyvenimas, labai aktyviai nagrinėtas pasaulio spaudos, iš tiesų buvo audringas. Šiek tiek išgarsėjusi, mergina leisdavo laiką ne pas podiumo modelių fotografą, kaip kitos manekenės, o naktiniuose Los Andželo klubuose. Čia ji šėldavo iki pat ryto, o kitos dienos laikraščiuose neretai pasirodydavo girtutėlės merginos nuotraukos. Vėliau ji įgijo įprotį bendrauti su režisieriais, su kuriais dirba. Filmuodamasi „Penktajame elemente“, ji užmezgė ryšius su kur kas vyresniu Luc Besson, pora netrukus susituokė. „Žanos D’Ark“ filmavimo metu jie susipyko dėl nežinomų priežasčių ir pasuko skirtingais keliais. Tai buvo antrosios aktorės skyrybos. 1993 m. mergina buvo ištekėjusi už aktoriaus Shawn Andrew, bet vos po kelių mėnesių jie išsiskyrė. Kalbama, kad aktorė viską daro iš širdies: jei myli, tai myli – jei nekenčia, tai nekenčia.
2009 m. rugpjūčio 22 d. aktorė ištekėjo už „Absoliutaus blogio“ režisieriaus Paul Anderson. 2015 m. pora susilauks antros dukters (Paul Anderson – tėvas ir pirmajai dukrai Ever Gabo, gimusiai 2007 m.).
Aliona Ledeniova
Aliona Ledeniova (🇷🇺; g. 1964 m. Novosibirskas, Rusijos TSR) – Londono universiteto koledžo (UCL) Slavų ir Rytų Europos studijų mokyklos politikos ir visuomenės mokslų profesorė. Yra atlikusi įžymių studijų apie naudojimąsi pažintimis, korupciją ir neformalią praktiką Rusijoje.
Farerų Salų ir Lietuvos santykiai
Farerų Salų ir Lietuvos santykiai — dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Danijos sudėtyje esančių Farerų salų ir Lietuvos.
Farerų Salos yra asocijuota Tarptautinės jūrų organizacijos, Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacijos ir UNESCO narė, Lietuva – šių organizacijų šalis narė.
Užregistruota, kad 2022 m. į Farerų Salas gyventi išvyko vienas Lietuvos pilietis.
Ekonominiai santykiai
Dar 1993 m. vasario 15 d. tarp Lietuvos, Danijos ir Farerų Salų vyriausybių Torshavne pasirašytas susitarimas dėl savitarpio žvejybos santykių tarp Farerų Salų ir Lietuvos. Susitarimas ratifikuotas 1994 m. kovo 29 d. Lietuvos Respublikos Seimo nutarimu Nr. I-414, o įsigaliojo 1997 m. gegužės 14 d.
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Farerų salų siekė 10,19 mln. eurų.
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
thumb|[[Rakel Helmsdal.]] thumb|Eivor. Lietuvos ir Farerų salų vyrų futbolo rinktinės 1990-2023 m. yra 11 kartų susitikusios varžybose tiek Lietuvoje, tiek Farerų Salose (pirmąkart – 1998 m., paskutinį – 2022 m.) Didesnis susitikimų skaičius fiksuotas tik su Latvijos ir Estijos komandomis. Susitikimuose 7 pergales yra iškovojusi Lietuvos rinktinė, 2 pergales Farerų salų rinktinė, o dukart rungtynės baigėsi lygiosiomis. Panaši susitikimų statistika ir moterų futbole – Lietuvos ir Farerų salų moterų futbolo rinktinės 1990-2023 m. susitiko 9 kartus, tačiau čia Lietuvos futbolininkės yra laimėjusios tik du susitikimus, o keturis pralaimėjusios.
2000-2001 m. Farerų salų aukščiausioje lygoje rungtyniavusiam klubui „FS Vagar“ vadovavo lietuvių treneris Kęstutis Latoža. Tuo metu šioje ekipoje buvo daug legionierių iš Lietuvos – Remigijus Mikočionis, Darius Magdišauskas, Žilvinas Žudys bei Rimvydas Bakus.
2018 m. Lietuvos U20 vaikinų rinktinė Europos čempionato B diviziono turnyre Skopjė mieste (Šiaurės Makedonija) susitiko su Farerų salų rinktine, kurią įveikė rezultatu 26:24 (12:13). Tų pačių metų gruodžio mėn. Lietuvos moterų rankinio rinktinė Šveicarijos mieste Unterzigentalyje susitiko su Farerų salų atstovėmis kovoje dėl kelialapio į pasaulio rankinio čempionatą. Lietuvos rankininkės pralaimėjo rezultatu 21:25 (11:15).
2018 m. rugsėjo 28-rugsėjo 30 d. Palangoje, Kaune ir Vilniuje koncertavo farerų muzikantė Eivor.
2018 m. spalio 4-5 d., Klaipėdos knygų mugėje, Klaipėdos lėlių teatre ir Plungės viešojoje bibliotekoje lankėsi farerų rašytoja ir lėlių teatro aktorė Rakel Helmsdal.
I6
250px|thumb|right|BMW M20 – išilgo 6-cilindrų variklio blokas thumb| I6 – 6 cilindrų vidaus degimo variklis, kurio visi cilindrai sumontuoti išilgai palei karterį. Variklio cilindrai gali būti vertikalioje padėtyje arba pakreipti atitinkamų laipsnių kampu. Dažniausiai šie varikliai būna 2-5 litrų darbinio tūrio.
Lyginant su šiuo metu populiaresne V6 architektūra, I6 varikliai yra primityvesni, pigesni bei lengviau subalansuojami, tačiau yra ilgesni. Šių variklių gabaritai nekėlė didelės problemos senesniuose galiniais ratais varomuose automobiliuose, tačiau yra per dideli daugeliui šiuolaikiniu kompaktiškesnių priekiniais ratais varomų automobilių, ypač kai jų varikliai dažniausiai montuojami šonu (iš kairės į dešinę), todėl daugelis gamintojų pastaraisiais metais perėjo prie V6 variklių.
Pirmas I6 variklis buvo pagamintas 1903 m., Nyderlandų kompanijos Spyker. Šiuolaikinius I6 variklius naudoja BMW, Volvo bei General Motors.
Astravas (Liachavičai)
Astravas – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 30 km į šiaurės vakarus nuo Liachavičų. Apylinkės centras. Stovi Šv. Petro ir Povilo cerkvė (pastatyta 1910 m.), Potockių dvaro liekanos.
Istorija
XIX a. minimas kaip miestelis ir dvaras Naugarduko apskrities Kryvošyno valsčiuje. Vėliau tapo Astravo valsčiaus centru.
Partizán Bardejov BŠK
Istorija
Klubas įkurtas 1922 m. Ne kartą keitė savo pavadinimus, dalyvavo įvairaus rango varžybose.
Nuo 2008 m. žinomas Partizán Bardejov pavadinimu. Rungtyniavo Superlygoje, bet vėliau iškrito į Antrą lygą.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje, kurioje liko penkioliktoje vietoje. Po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Moterų komanda
„Partizan“ merinų ekipa buvo suburta 2012 m. ir startavo 2012–2013 m. Slovakijos moterų futbolo Pirmojoje lygoje.
Laimėjo 2016 ir 2017 m. Slovakijos moterų futbolo taurę.
2016–2017 m. Pirmos lygos pirmenybėse užėmė pirmąją vietą tapo Slovakijos čempionėmis.
2017 m. rugpjūčio 22 d. Tbilisyje vykusiame moterų Čempionų lygos kvalifikaciniame turnyre susitiko su Lietuvos čempionėmis FC Gintra. Šiose rungtynėse 4-0 nugalėjo lietuvės.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Joseph Banks
Džozefas Banksas (, 1743 m. vasario 13 d. – 1820 m. birželio 19 d.) ​​– anglų gamtininkas, botanikas ir gamtos mokslų globėjas.
Dž. Banksas išgarsėjo 1766 m. ekspedicijos į Niufaundlandą ir Labradorą metu. Jis taip pat dalyvavo pirmojoje kapitono Džeimso Kuko kelionėje (1768–1771 m.), aplankydamas Braziliją ir Taitį. Po 6 mėnesių Naujojoje Zelandijoje ir Australijoje, jis grįžo jau gerai žinomas. Daugiau nei 41 metus jis ėjo Karališkosios draugijos prezidento pareigas. ​​Dž. Banksas buvo karaliaus Jurgio III patarėjas Kju karališkųjų botanikos sodų klausimais, o siųsdamas botanikus rinkti augalų iš viso pasaulio, padarė Kju pirmaujančiu pasaulyje botanikos sodu. Laikoma, kad gamtininkas iš ekspedicijų su savimi namo parvežė 30 000 augalų pavyzdžių. Taip pat jis buvo pirmasis europietis, sudokumentavęs 1400 iš jų.
Grandai (Kalvarija)
Grandai – buvęs kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 8 km nuo Tarprubežių.
Joseph Banks
Dž. Banksas pasisakė už britų įsikūrimą Naujajame Pietų Velse ir Australijos kolonizavimą, taip pat nuteistųjų priėmimo vietos įkūrimą Botanikos įlankoje, bei konsultavo Didžiosios Britanijos vyriausybę visais Australijos klausimais. Jis Vakarų pasauliui pristatė eukaliptą, akaciją ir jo vardu pavadintos banksijos gentį. Jo vardu pavadinta apie 80 augalų rūšių. Jis buvo pagrindinis „Afrikos asociacijos“ įkūrėjas ir Diletantų draugijos, padėjusios įkurti Karališkąją akademiją, narys.
Ankstyvasis gyvenimas
left|thumb|upright|1757 m. Dž. Bankso portretas su botanine iliustracija. Autorius nežinomas, tačiau paveikslas priskiriamas [[Lemuel Francis Abbott|Lemiueliui Frensiui Ebotui arba Johanui Cofaniui ]] Dž. Banksas gimė 1743 m. vasario 13 d. Argyll gatvėje, Soho rajone, Londone. Jis buvo Viljamo Bankso, turtingo Linkolnšyro dvarininko ir Bendruomenių rūmų nario, bei jo žmonos Saros sūnus. 1743 m. vasario 20 d. jis buvo pakrikštytas Šv. Jokūbo bažnyčioje Pikadilyje. Jis taip pat turėjo jaunesnę seserį Sarą Sofija Banks, gimusią 1744 m.
Išsilavinimas
​​Nuo devynerių metų Dž. Banksas mokėsi Harou mokykloje, o nuo 1756 m. – Itono koledže. Tarp berniukų, su kuriais jis lankė mokyklą, buvo jo būsimasis laivo įgulos narys Konstantinas Fipsas.
Būdamas berniukas, Dž. Banksas mėgo tyrinėti Linkolnšyro kaimavietes ir labai domėjosi gamta, istorija ir botanika. Tačiau po ligos, kurią sukėlė raupų skiepas, būdamas 17-kos Dž. Banksas negrįžo į Itoną. 1760 m. pabaigoje jis buvo priimtas į Oksfordo universitetą. Oksforde jis įstojo į Kristaus Bažnyčios koledžą, kur daugiausia dėmesio skyrė gamtos istorijos studijoms. Nusprendęs, kad nori išmokti botanikos, jis sumokėjo Kembridžo botanikui Izraeliui Lajonsui, kad šis 1764 m. Oksforde perskaitytų botanikos paskaitų ciklą.
1763 m. gruodžio mėn. Dž. Banksas iš Oksfordo išvyko į Čelsį. Iki 1764 m. jis toliau lankė universitetą, tačiau tais metais universitetą paliko taip ir neįgijęs laipsnio. Jo tėvas mirė 1761 m., taigi, kai Dž. Banksui sukako 21 metai, jis paveldėjo didelį Revesbio abatijos dvarą Linkolnšyre, tapdamas vietiniu dvarininku ir magistratu bei leido laiką tarp Linkolnšyro ir Londono. Gyvendamas savo motinos namuose Čelsyje jis ir toliau domėjosi mokslu, lankėsi Čelsio vaistininkų sode ir Britų muziejuje, kuriame susipažino su švedų gamtininku Danieliu Solanderiu. Jis pradėjo bendrauti su savo laikų mokslininkais bei susirašinėti su Karlu Linėjumi, su kuriuo susipažino per D. Solanderį. Didėjant Dž. Bankso įtakai, jis tapo karaliaus Jurgio III patarėju. Jis ragino monarchą paremti jo keliones į naujas žemes, tikėdamasis atsiduoti savo susidomėjimui botanika. Kažkada prieš 1769 m. jis tapo masonu.
Endeavour kelionė
thumb|300px|right|[[Daniel Solander|Danielis Solanderis, Džozefas Banksas, Džeimsas Kukas, Džonas Hoksuortas ir Džonas Montegiu (Džono Hamiltono Mortimerio paveikslas, 1771 m.) ]] 1768 m. Dž. Banksas buvo paskirtas į jungtinę Karališkojo laivyno ir Karališkosios draugijos mokslinę ekspediciją, kuri 1768–1771 m. su laivu „HMS Endeavour“ keliavo po Ramiojo vandenyno pietinę dalį. Tai buvo pirmoji Džeimso Kuko ekspedicinė kelionė tame regione. Dž. Banksas finansavo dar aštuonis keleivius, kad šie galėtų prie jo prisijungti: švedų gamtininką Danielį Solanderį, suomių gamtininką Hermaną Spioringą (kuris taip pat dirbo Dž. Bankso asmeniniu sekretoriumi ir braižytoju), menininkus Sidnį Parkinsoną ir Aleksanderį Bukeną bei keturis jo dvaro tarnus: Džeimsą Robertsą, Pyterį Briskou, Tomą Ričmondą ir Džordžą Dorltoną.
Ekspedicija vyko į Braziliją, kur Dž. Banksas pirmą kartą moksliškai aprašė dabar įprastą sodo augalą bugenviliją (pavadintą Dž. Kuko kolegos prancūzų jūrininko Lui Antuano de Bugenvilio vardu), ir į kitas Pietų Amerikos dalis. Kelionė toliau tęsėsi į Taitį (kur buvo stebimas Veneros tranzitas, misijos tikslas), tada į Naująją Zelandiją.
Iš ten ekspedicija patraukė į rytinę Australijos pakrantę, kurią Dž. Kukas kartografavo, ir įplaukė į Botanikos įlanką. Vėliau (1770 m. gegužės 23–25 d.) ekspedicija atkeliavo prie Apvaliosios Kalvos apylinkės, kuri dabar žinoma Seventin Sevenčio vardu, bei netoli dabartinio Kuktauno Kvynslande, kur jie beveik septynias savaites praleido krante kol buvo remontuojamas laivas po to, kai jis buvo apgadintas Didžiajame barjeriniame rife. Būdami Australijoje, Dž. Banksas, D. Solanderis ir H. Spioringas sudarė pirmąją didelę Australijos floros kolekciją, kurioje buvo aprašyta daug mokslui naujų rūšių. Beveik 800 pavyzdžių iliustravo menininkas Sidnis Parkinsonas ir jie buvo įtraukti į Dž. Bankso Florilegium knygą, kuri per 35 tomus buvo išleista 1980–1990 m. Pažymėtina ir tai, kad tuo laikotarpiu, kai buvo remontuojamas „Endeavour“, Dž. Banksas pastebėjo kengūrą, kurią jis savo dienoraščio 1770 m. liepos 12 d. įraše pirmą kartą paminėjo kaip „Kanguru“.
Sugrįžimas namo
thumb|left|upright|Metjaus Darlio, 1772 m. Dž. Bankso satyra pavadinimu „Botaninis makaronas“ . „Makaronas“ buvo menkinantis terminas, XVIII a. Anglijoje apibūdinęs perdėtai madų besivaikantį jaunuolį. 1771 m. liepos 12 d. Dž. Banksas sugrįžo į Angliją, kurioje iškart išgarsėjo. Jis ketino vykti su Dž. Kuku į antrąją jo kelionę, kuri prasidėjo 1772 m. gegužės 13 d., tačiau iškilo tam tikrų sunkumų dėl Dž. Bankso mokslinių reikalavimų naujame Dž. Kuko laive „HMS Resolution“. Admiralitetas laikė Dž. Bankso reikalavimus nepagrįstais ir be išankstinio įspėjimo atšaukė jo leidimą plaukti. Dž. Banksas nedelsdamas surengė alternatyvią ekspediciją ir 1772 m. liepą kartu su Danieliu Solanderiu laivu „Sir Lawrence“ aplankė Vaito salą, Hebridus, Islandiją ir Orknio salas. Islandijoje jie pakilo į Heklos ugnikalnį, aplankė Didįjį geizerį bei buvo pirmieji mokslininkai lankytojai Stafos saloje, Vidiniuose Hebriduose. Lapkričio mėnesį jie grįžo į Londoną su daugybe botaninių pavyzdžių. 1773 m. kartu su menininku Polu Sendbiu keliavo po pietų Velsą. Grįžęs įsikūrė Londone ir pradėjo ruošti Florilegium. Jis palaikė ryšius su dauguma to meto mokslininkų. 1773 m. gamtininkas tapo Karališkosios Švedijos mokslų akademijos nariu, o 1774 m. buvo išrinktas į Diletantų draugiją. 1778–1797 m. jis buvo šios draugijos sekretorius. 1778 m. lapkričio 30 d. jis buvo išrinktas Karališkosios draugijos prezidentu ir šias pareigas ėjo daugiau nei 41 metus.
thumb|upright|Dž. Bankso portretas (1773 m., dailininkas [[Benjamin West|Bendžaminas Vestas)]] 1779 m. kovą Dž. Banksas vedė Dorotėją Hagesen ir su ja įsikūrė Soho aikštėje, Londone. Namas buvo gamtininko Londono rezidencija visą likusį jo gyvenimą. Ten jis priimdavo savo laikotarpio mokslininkus, studentus, autorius ir daugybę garbingų užsienio svečių. Jo sesuo Sara Sofija Banks taip pat gyveno šiame name kartu su Dž. Banksu ir jo žmona. Jo bei Karališkosios draugijos bibliotekininkas ir kolekcijų kuratorius buvo D. Solanderis, kurio pareigas vėliau perėmė švedų botanikas Jonas Driujanderis bei britų botanikas Robertas Braunas.
1781 m., praėjus trejiems metams po to, kai buvo išrinktas Karališkosios draugijos prezidentu, Dž. Banksas tapo baronetu. Didžiąją šio laiko dalį jis buvo neoficialus karaliaus Jurgio III patarėjas Kju karališkųjų botanikos sodų klausimais. Pareigos oficialiai buvo įformintos 1797 m. Dž. Banksas siuntė tyrinėtojus ir botanikus į daugelį pasaulio šalių, o dėl jo pastangų Kju sodai tapo neabejotinai iškiliausiu botanikos sodu pasaulyje. Kju sodų, Čelsio vaistininkų sodo bei jo vyriausiojo sodininko Džono Ferberno dėka, Europa sužinojo apie daugelį augalų rūšių. Jis rėmė keletą garsių kelionių, įskaitant Džordžo Vankuverio kelionę į Ramiojo vandenyno šiaurės vakarų regioną ir Viljamo Blajaus keliones (vienoje iš jų įvyko liūdnai pagarsėjęs Baunti maištas), kurių tikslas buvo į Karibų jūros salas iš Taičio salos atvežti duonmedžio sodinukų. Dž. Banksas taip pat buvo pagrindinis Viljamo Smito finansinis rėmėjas dešimtmetį trukusiose jo pastangose sukurti Anglijos geologinį žemėlapį – pirmąjį visos šalies geologinį žemėlapį. Jis taip pat rekomendavo anglų botaniką Alaną Kaningemą kelionėms į Braziliją ir Australijos šiaurinę bei šiaurės vakarinę pakrantes rinkti pavyzdžių.
Naujojo Pietų Velso kolonizacija
thumb|left|Seras Džozefas Banksas (centre), kartu su Omai (kairėje) ir [[Daniel Solander|Danieliu Solanderiu (dailininko Viljamo Perio paveikslas, nutapytas apie 1775–76 m.)]] Praleidęs šiek tiek laiko Australijoje, Dž. Banksas ėmė domėtis britų kolonizacija šiame žemyne. Jis buvo didžiausias gyvenvietės įkūrimo Naujajame Pietų Velse šalininkas. 1779 m. Dž. Banksas, kalbėdamas prieš Bendruomenių rūmų komitetą, pareiškė, kad, jo nuomone, labiausiai tinkama vieta priimti nuteistuosius „buvo Botanikos įlanka, Naujosios Olandijos pakrantėje“. Remdamasis bendrais motyvais, jis teigė, jog „nebuvo abejonių, kad toks žemės sklypas kaip Naujoji Olandija, kuris buvo didesnis už visą Europą, suteiks naudingos grąžos“.
Vėlesnis gyvenimas
thumb|upright|1795 m. karikatūroje [[James Gillray|Džeimsas Gilrėjus šaiposi, kad dėl jo ekspedicijos, Dž. Banksui buvo suteiktas Bato ordinas.]] 1790 m., kai Dž. Banksas jau buvo Karališkosios draugijos prezidentas, jis susipažino su Aleksanderiu fon Humboltu. Prieš A. Humboltui ir jo kelionės draugui bei bendradarbiui Emė Bonplanui išvykstant į penkerių metų tyrinėjimų ir atradimų ekspediciją, A. Humboltas paprašė suteikti E. Bonplanui britišką pasą, tuo atveju, jei jiedu susidurtų su kariniais britų laivais. Keliaudamas A. Humboltas pasirūpino, kad tuo atveju, jei jų rastus pavyzdžius konfiskuotų britų laivai, jie būtų išsiųsti Dž. Banksui. Dž. Banksas ir A. Humboltas palaikė ryšius iki pat Dž. Bankso mirties. Dž. Banksas padėjo A. Humboltui susipažinti su to meto mokslininkais, kad šie galėtų jam perduoti sukauptas žinias. Abu vyrai tikėjo mokslo internacionalizmu.
thumb|upright|left|Šioje 1812 m. graviūroje Dž. Banksas pavaizduotas kaip Karališkosios draugijos prezidentas, dėvintis [[Bato ordinas|Bato ordino skiriamuosius ženklus.]] 1787 m. Dž. Banksas tapo Amerikos filosofijos draugijos nariu, o 1788 m. – Amerikos menų ir mokslų akademijos garbės nariu. Be kitų veiklų, Dž. Banksas 42 metus ėjo Britų muziejaus kontrolės grupės nario pareigas. ​​1794 m. jis buvo Linkolnšyro vyriausiasis šerifas.
Rengdamas oficialią Didžiosios Britanijos misijos į Kinijos imperatoriaus rūmus ataskaitą, jis dirbo su airių botaniku Džordžu Stauntonu. Šiai diplomatinei ir prekybinei misijai vadovavo diplomatas Džordžas Makartnis. Nors Dž. Makartnio misija grįžo į Londoną taip ir negavusi iš Kinijos jokių prekybinių teisių, misiją galima būtų pavadinti sėkminga, nes Dž. Makartnis parsivežė išsamių stebėjimų. Šis kelių tomų darbas daugiausia buvo sudarytas iš lordo Makartnio ir sero Erazmo Goverio, kuris buvo ekspedicijos vadas, misijos metu sukauptų dokumentų. Dž. Banksas buvo atsakingas už šio oficialaus įrašo iliustracijų parinkimą ir išgraviravimą.
1795 m. liepos 1 d. Dž. Banksas buvo įšventintas į Bato ordino riterius. Ordinas, jį pertvarkant 1815 m., tapo Didžiojo Kryžiaus ordinu.
XIX a. pradžioje Dž. Bankso sveikata ėmė silpti ir kiekvieną žiemą jis susirgdavo podagra. Nuo 1805 m. jis praktiškai nebevaikščiojo, o į susitikimus turėjo būti atvežamas vežimėliu. Vis dėlto, jo protas išliko kaip niekad aštrus. Beveik visą savo gyvenimą jis buvo Antikvarų draugijos narys, o vėlesniais metais susidomėjo archeologija. 1808 m. Dž. Banksas tapo Edinburgo Vernerio gamtos istorijos draugijos garbės nariu. 1809 m. jis tapo Nyderlandų karališkojo instituto asocijuotu nariu. 1809 m. jo draugas amerikiečių keliautojas Aleksanderis Henris paskyrė jam savo kelionių knygą. 1819 m. Fadėjus Belingshauzenas savo pirmosios Rusijos Antarkties ekspedicijos metu trumpam sustojo Anglijoje, kur jis susitiko su Džozefu Banksu. Dž. Banksas aprūpino rusus knygomis ir diagramomis, reikalingoms jų ekspedicijai. 1820 m. gegužę jis padavė pareiškimą dėl atsistatydinimo iš Karališkosios draugijos prezidento pareigų, bet tarybos prašymu jį atsiėmė. Jis mirė 1820 m. birželio 19 d. Spring Grove dvare, Londone, ir buvo palaidotas Šv. Leonardo bažnyčioje, Hestone. Kartu su žmona Dorotėja, Dž. Banksas vaikų neturėjo.
Palikimas
thumb|right|upright|Dž. Bankso name buvo įsikūrę Londono zoologijos draugijos biurai. Dž. Banksas buvo tarptautinio mokslo šalininkas, aktyviai įsitraukęs tiek palaikant ryšius su žemyninės Europos mokslininkais Napoleono karų metu, tiek supažindindamas britus su platesnio pasaulio stebuklais. Jis buvo pagerbtas daugeliu vietovardžių Ramiojo vandenyno pietuose: Bankso pusiasalis Pietų saloje, Naujojoje Zelandijoje; Bankso salos dabartiniame Vanuatu; Bankso sąsiauris tarp Tasmanijos ir Ferno salų; Bankso sala Šiaurės Vakarų teritorijose, Kanadoje; ir Sero Džozefo Bankso salos Pietų Australijoje.
Kanberos Bankso priemiestis, Bankso rinkimų apygarda ir Sidnėjaus priemiesčiai Bankstaunas, Banksija ir Banksmedou yra pavadinti jo vardu. Jo vardu taip pat pavadintas šiaurinis Botanikos įlankos kyšulys.
Dž. Bankso atvaizdas buvo pavaizduotas ant popierinio 5 Australijos dolerių banknoto nuo jo įvedimo 1967 m. iki 2001 m., kai banknotas buvo pakeistas nauja polimerine medžiaga.
1986 m. Dž. Bankso portretas buvo pavaizduotas ant Australijos pašto išleisto pašto ženklo.
1989 m. Linkolne, Anglijoje, buvo atidaryta Sero Džozefo Bankso oranžerija. Jos šiltnamyje buvo auginama daug augalų iš viso pasaulio, susijusių su Dž. Bankso kelionėmis, įskaitant ir kelionę į Australiją. 2016 m. oranžerija buvo perkelta į Vudsaido laukinės gamtos parką ir pavadinta „Endeavour“. Linkolno katedroje jo garbei buvo pakabinta atminimo lentelė. Dž. Banksas taip pat buvo Bostono miesto, Linkolnšyro grafystėje, registratorius. Jo portretas, kurį 1814 m. nutapė anglų dailininkas Tomas Filipsas, buvo užsakytas Bostono korporacijos, kaip duoklė žmogui, kurio „protingas ir aktyvus darbas pagerino ir praturtino šį rajoną ir kaimynystę“. Komisijai tai kainavo 100 ginėjų. Portretas šiuo metu kabo Bostono Gildijos muziejuje.
Siekiant paminėti Dž. Bankso gyvenimą, Hornkaslo miestelyje, Linkolnšyre, buvo įkurtas Sero Džozefo Bankso centras. Hornkaslas yra už kelių mylių nuo Dž. Bankso Revesbio dvaro. Centre laikomi gamtininko tyrimų įrenginiai, taip pat yra sodas, kuriame galima apžiūrėti ir įsigyti retų augalų.
Sidnėjaus priemiestyje Revesbyje yra įsikūrusi Sero Džozefo Bankso vidurinė mokykla.
2011 m., Čelsio gėlių parado metu, Melburno karališkieji botanikos sodai paminėjo istorinį ryšį tarp Dž. Bankso ir botaninių floros bei faunos atradimų jo kelionėje į Pietų Ameriką, Taitį, Naująją Zelandiją ir Australiją metu. Parado metu Melburno sodai pasirinko Australijos temą. Dizainas laimėjo aukso medalį.
Dž. Banksas figūruoja istoriniame Čarlzo Nordhofo ir Džeimso Normano Holo romane „Baunti maištas“. Jis trumpai pasirodo istoriniame Patriko O'Brajano romane „Post Captain“. Jis taip pat vaizduojamas 2013 m. bestseleriu tapusiame Elizabet Gilbert romane „Visų daiktų parašas“ ir yra pagrindinis veikėjas 2005 m. Martino Deviso romane „Burtininko paukštis“.
2015 m. Perte, Vakarų Australijoje, atidaryta vidurinė mokykla, pavadinta Džozefo Bankso vardu.
<div class="notice metadata" style="text-align:left; border-top:2px #ddd solid; border-bottom:2px #ddd solid;">Standartinis autoriaus trumpinys Banks yra naudojamas nurodyti šį asmenį kaip autorių, cituojant lotynišką binomą<div class="notice metadata" style="text-align:left; border-top:2px #ddd solid; border-bottom:2px #ddd solid;">
Dž. Bankso rankraščiai
1820 m., po Dž. Bankso mirties, jo „laiškų ir rankraščių lobynas“ buvo perduotas serui Edvardui Načbuliui, jo žmonos sūnėnui. 1828 m. pastarasis perdavė laiškus Britų muziejui, bet pasiliko likusius rankraščius, tikėdamasis, kad bus parašyta oficiali gamtininko biografija. Po E. Načbulio ir jo žmonos mirties laiškai ir rankraščiai buvo perduoti jų sūnui Edvardui Načbuliui Hagesonui, kuris pasiūlė juos parduoti Britų muziejui, tačiau šis atsisakė juos įsigyti. Po šio „liūdnai pagarsėjusio“ sprendimo Naujojo Pietų Velso generalinis agentas seras Solas Samuelis išleido nurodymus įsigyti didelę dalį rankraščių, kurie dabar yra Naujojo Pietų Velso valstijos bibliotekos Braburno kolekcijos dalis. 1886 m. kovą ir balandį likę rankraščiai buvo parduoti Londono aukcione. Vienas iš laimėtojų buvo australų kolekcionierius Edvardas Peterikas. Daugelis jų dabar yra laikomi Australijos nacionalinėje bibliotekoje. Per XX a. Australijos nacionalinė biblioteka toliau pirko Dž. Bankso laiškus ir rankraščius, kai tik šie pasirodydavo rinkoje.
Internetinis archyvas
Savo „Endeavour“ dienoraštyje Dž. Banksas užrašė 30 savo gyvenimo metų. Dauguma jo laiškų, sąskaitų faktūrų, žemėlapių, regalijų ir akvarelės piešinių dabar suskaitmeninti ir laikomi Naujojo Pietų Velso valstijos bibliotekos interneto svetainėje. Šioje turtingoje kolekcijoje yra 8 800 aukštos kokybės skaitmeninių vaizdinių.
Pačapava
Pačapava vadinamos Baltarusijos gyvenvietės:
FM Ataka Vilnius
„Atakos“ futbolo klubas arba „Atakos“ futbolo mokykla, trumpai Vilniaus „Ataka“ bei FK „Ataka“ arba FM „Ataka“– Lietuvos futbolo komanda iš Vilniaus, Žvėryno.
Istorija
Broliai Donatas ir Gediminas Tvarijonai 2016 m. įkūrė futbolo mokyklą. Vienas iš steigėjų (Gediminas Tvarijonas) neturi kojos, o kita dalinai paralyžiuota, todėl vyras turi nuolat palaikyti formą ir sportuoti, kad išvengtų neįgaliojo vežimėlio.
„Atakos“ ekipa 2020 m. žaidė Lyga 7x7. Iš 12 dalyvių tapo pirmenybių nugalėtojais.
Ekipa žaidė 2021 m. Sekmadienio futbolo lygoje, D divizione, ir užėmė pirmąją vietą. 2022 m. žaidė SFL B divizione, ir vėl užėmė pirmąją vietą.
2023 m. klubas debiutavo III lygoje, bei LFF taurės turnyre. Taurės šešioliktfinalyje burtai suvedė su A lygos komanda FK Riteriai.
Treneriai
„Atakos“ treneriais dirba Donatas Tvarijonas, Marius Baravykas, Aivaras Meškinis ir kiti treneriai.
Klubas siekia Lietuvoje pritaikyti skandinavišką tėvų savanorystės modelį.
Vaiva Grainytė
Vaiva Grainytė (g. 1984 m. rugsėjo 7 d. Kaune) – lietuvių rašytoja, dramaturgė ir poetė. Dirba tarpdisciplininiuose teatro projektuose.
Išsilavinimas
2007 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (LMTA) baigė menotyros bakalauro, o 2009 m. teatrologijos magistro studijas. 2010–2011 m. Centrinėje dramos akademijoje Pekine studijavo kinų kalbą. Nuo 2015 m. menininkė dalyvauja tarptautinėse rezidencijų programose: KulturKontakt programos rezidencijoje Vienoje (Austrija), rašytojų rezidencijoje Villa Clementine Vysbadene (Vokietija), Akademie Schloss Solitude rezidencijoje Štutgarte (Vokietija), Nordic House meno rezidencijoje Reikjavike (Islandija).
Kūryba
Nuo 2004 m. spaudoje publikuoja straipsnius, apžvalgas ir komentarus. 2008–2009 kaip žurnalo „Miesto IQ“ autorė rengė interviu, esė, kultūros įvykių recenzijas. 2010–2012 m. – žurnalo „Economist. IQ“ teatro skilties autorė. Nuo 2013 iki 2015 buvo vyriausioji profesionalaus meno žinių portalo „Kamane.lt“ redaktorė. 2012 m. išleido esė knygą „Pekino dienoraščiai“ (Vaga, Vilnius). 2019 m. išleista poezijos knyga „Gorilos archyvai“ (Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, Vilnius).
Individualią rašymo praktiką menininkė derina su kolektyviniu darbu. Ryškiausi kūrybinio bendradarbiavimo pavyzdžiai – kartu su menininkėmis Lina Lapelyte ir Rugile Barzdžiukaite sukurtos dvi šiuolaikinės operos „Geros dienos!“ (2013) ir „Saulė ir jūra“ (2017). Bendroje autorių kūryboje ypatingas dėmesys yra skiriamas dokumentikos ir fikcijos, realizmo ir poezijos santykiui, taip pat – teatro, muzikos ir vizualiųjų menų persidengimui.
Dramaturgijos kūriniai, tekstai scenai
Muzikinis performansas „Gegutės“ (2018) MO muziejuje, kūrinio bendraautorius – kompozitorius Arturas Bumšteinas.
Lėlių groteskas „Karalius Ubu“ (2018), Vilniaus teatre „Lėlė“. Režisierius – Neville Tranter, kompozitorius – Faustas Latėnas.
Šiuolaikinė opera „Saulė ir jūra“ (2017), kūrinio bendraautorės – Rugilė Barzdžiukaitė ir Lina Lapelytė. Projektas 2019 m. atstovavo Lietuvai 58-ojoje Venecijos šiuolaikinio meno bienalėje ir buvo apdovanotas „Auksiniu liūtu“.
Šokio ir aplinkos spektaklis „Lucky Lucy“ (2016), choreografės ir atlikėjos – Agnija Šeiko, Annika Ostwald (Švedija), dramaturgas – PeO Sanders (Švedija), kompozitorius – Magnus Bugge (Norvegija).
Šiuolaikinė opera „Geros dienos!“ (2013), kūrinio bendraautorės – kompozitorė Lina Lapelytė ir režisierė Rugilė Barzdžiukaitė. Libretas išverstas į anglų, prancūzų, vokiečių, portugalų, italų, rusų, lenkų, ukrainiečių, latvių, estų ir kinų kalbas.
Radijo pjesės
„Nuo Ašies“ (2015). Režisierė – Saulė Norkutė, garso režisierius – Vladas Dieninis. Pjesė radijo dramaturgijos konkurse „Kviečia radijo teatras“ laimėjo II vietą.
„Raganos nevalgo guminukų“ (2014). Pjesė atrinkta į konkursinę Tarptautinės moterų dramaturgių konferencijos skaitymų programą (Keiptaunas, PAR).
Apdovanojimai
Kartu su Lina Lapelyte ir Rugile Barzdžiukaite už operą „Geros dienos!“ 2012 m. pelnė tarptautinio teatro instituto organizuojamo konkurso Music Theatre NOW prizą (Jončiopingas, Švedija). 2014 m. už geriausią lietuvių autorių pastatymą menininkėms Lietuvoje įteiktas Auksinis scenos kryžius. Tais pačiais metais pelnyti du Latvijoje vykstančio festivalio „Baltijos teatrai“ konkursinės programos apdovanojimai už „socialinės tikrovės pajautą” ir „dramaturgiją“.
2015 m. Lietuvoje kūrėjos įvertintos Jaunojo menininko premija, taip pat pelnė pagrindinį tarptautinio jaunųjų režisierių festivalio „Fast Forward“ prizą (Braunšveigas, Vokietija). 2018 m. už novatoriškus ir originalius sprendimus menininkės apdovanotos Boriso Dauguviečio auskaru. Kūrinys pristatytas pasauliniuose muzikos, teatro ir operos festivaliuose „Auksinė kaukė“ Maskvoje (Rusija), Tarptautiniame Šanchajaus (Kinija) šiuolaikinio teatro festivalyje, muzikos ir teatro festivalyje „Prototype“ Niujorke (JAV), festivaliuose Prancūzijoje „Automne En Normandie“, „NEXT – La Rose Des Vents“, „Le Bateau Feu“, „Passages“, „Horizon“, „EXIT“, „Théâtre en Mai“, taip pat kūrinys rodytas Vokietijoje, Šveicarijoje, Nyderlanduose, Portugalijoje, Italijoje, Estijoje, Latvijoje, Ukrainoje. Pastatymus koprodiusavo tokios institucijos kaip Miuncheno Kammerspiele ir Drezdeno valstybinis teatras Vokietijoje. Opera transliuota BBC Radio 3 ir LRT.
Kartu su Lina Lapelyte ir Rugile Barzdžiukaite 2019 m. pelnė:
Batiškių holokausto aukų kapinės
Batiškių holokausto aukų kapinės – Šakių miesto ir apskrities žydų bei sovietų aktyvistų, nužudytų per II Pasaulinį karą, žudynių ir užkasimo vieta, esanti Giedručiuose, Šakių priemiesčio šiauriniame pakraštyje, prie Batiškių miško, šalia aplinkkelio. miniatiūra|220px|left|2006 m. Rusijos lėšomis atnaujinta plokštė apie palaidotus 50 sovietų karo belaisvių. Priekyje, už tvoros – aplinkkelis 1993 m. memorialas, kaip nacionalinės reikšmės paminklas, įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Užima 5 718 kv. m teritoriją. Įrengtose Hitlerizmo aukų kapinėse 1957 m. žuvusiųjų atminimui pastatytas paminklas.
Batiškių kapinėse tradiciškai paminima Lietuvos žydų genocido aukų atminties diena, organizuojama pilietinė iniciatyva „Atminties kelias“.
Budriai (Ignalina)
Budriai – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, dabar rytinė Ignalinos miesto dalis. Kaimą mena Budrių gatvė.
Istorija
Kaimas buvo prijungtas prie Ignalinos 1969 m.
FK Saned (moterys)
„Saned“ futbolo klubas – Lietuvos futbolo klubas iš Joniškio. Šis straipsnis apie klubo moterų futbolo ekipą, kuri žinoma „Sanedo“ pavadinimu, o anksteniais metais – „Saned“ futbolo klubas ir Joniškio Sporto Centras arba trumpai FK „Saned“-Joniškio SC. Kitados rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Saned-Joniškio SC
2021 m. merginų ekipa rungtyniavo LMFA Pirmoje lygoje.
Žaidė Šiaurės–Vakarų regiono atrankos grupėje. Grupės turnyre įpusėjus pirmenybėms buvo vieną kartą sužaidusios lygiosiomis ir iš šešių dalyvių buvo paskutinėje vietoje.
2021 m. gruodžio 20 d. LFF pasidalino informacija apie klubų pateiktas paraiškas licencijuotis 2022 metų pirmenybėms. Joniškio ekipa padavė paraišką ir tikėjosi gauti A lygos licenciją.
Saned klubas 2022 m. sezone
2022 m. pradžioje pasirodė pranešimai, kad į Joniškio ekipą perėjo ilgametis FC Gintra vyr. treneris Rimantas Viktoravičius ir trenerė Tatjana Veržbickaja. Žiemos taurės turnyre „Sanded“ klubui atstovavo Lietuvos rinktinės žaidėjos ir buvusios FC Gintra žaidėjos Greta Lukjančukė, Simona Petravičienė, Vestina Neverdauskaitė.
Lietuvos moterų Žiemos taurės turnyro grupių etape Joniškio „Saned“ užėmė pirmą vietą ir pateko į pusfinalį.
2022 m. vasario 18 d. pranešta, kad „Sanedo“ klubui suteikta moterų A lygos licencija.
2022 m. vasario 26 d. FK „Saned“ pusfinalio rungtynėse susitiko su FK „Vilnius“ ekipa. FK Saned ir FK Vilnius rungtynėse 6 minutę Meida Proscevičiūtė išvedė į priekį „Saned“, o vėliau Simona Petravičienė pasižymėjo „hetriku“ (25, 55 ir 89 min.). Vilniečių ekipai įvartį pelnė Gabija Valiukevičiūtė (83 min.). Rezultatu 4:1 laimėjo Joniškio atstovės, kurios pateko į finalą.
2022 m. kovo 11 d. įvyko Žiemos taurės turnyro finalo rungtynės. Finale FC Gintra rezultatu 3:0 nugalėjo Joniškio „Saned“.
Prieš sezoną buvo tikimasi iškovoti A lygos čempionų vardus ir mesti iššūkį daugkartinėms Lietuvos čempionėms „Gintros“ futbolininkėms. Galutinėje ekipų rikiuotėje liko penktoje vietoje.
2023 m. rungtyniavo moterų A lygoje. Birželio mėnesį ekipos lyderės, legionierės dėl laiku neišmokėtų atlyginimų nebevykdavo į rungtynes. Ekipai atstovavo vietinės merginos, tad patirta eilė pralaimėjimų triuškinančiais rezultatais.
Sudėtis
''Atnaujinta: 2023 m. kovo 17 d.''
2000-11-07; 🌇 Meškuičiai 2008-05-09; Šiauliai; centro saugė 2006-02-25; Joniškis 2004-06-14; 🌇 Ukmergė 2004-06-14; 🌇 Ukmergė 1993-10-04; 🌇 Panevėžys; Centro gynėja 2002-01-28; 🌇 Ukmergė ⚽️ centro saugė 📆 2003-05-28; 🌇 Naujoji Akmenė ⚽️ Gynėja 1995-07-09; 🌇 Naujoji Akmenė 2003 03 13; 🌇 Naujoji Akmenė 2004-05-13; 🌇 Ukmergė 2004-03-02;
Rūdninkų kraštovaizdžio draustinis
Rūdninkų kraštovaizdžio draustinis – saugoma gamtos teritorija Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 3 km į pietvakarius nuo Baltosios Vokės, Rūdninkų girioje (Rūdninkų miške).
Įkurtas 1960 m. (kaip landšaftinis–istorinis draustinis, plotas 121 ha) ir buvo skirtas saugoti Dainavos žemumos miškui su raudonųjų partizanų būrių „Keršytojas“ bei „Mirtis fašizmui“ restauruotoms žeminėms. Atkurtas 1998 m. ir skirtas saugoti Dainavos smėlėtosios lygumos kraštovaizdžiui, savaimiškam Špigulės (Piguičiaus) upelio aukštupiui su biologinės įvairovės požiūriu vertingais juodalksnynais.
Ivoškai (Kalvarija)
Ivoškai – buvęs kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 9 km nuo Kalvarijos.