cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dingęs pasaulis: Juros periodo parkas
Dingęs pasaulis: Juros periodo parkas  – 1997 m. JAV mokslinės fantastikos nuotykių filmas apie dinozaurus. Tai filmo „Juros periodo parkas“ tęsinys. Nepaisant pavadinimo, jo siužetas ir idėjos beveik neturi nieko bendro su Crichton knygos „Juros periodo parkas“ tęsiniu „Dingęs pasaulis“.
Papiliakalnių piliakalnis
Papiliakalnių piliakalnis, Makauskai, Pavyžupis, Piliakalnis – piliakalnis Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Papiliakalnių, Liubavo seniūnija. Pasiekiamas keliu Kalvarija – Liubavas už Juodelių (Gabrieliškių), už sodybos dešinėje, pamiškėje pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi ir pavažiavus 600 m, yra miške, į kairę (pietus) nuo kelio.
Dingęs pasaulis: Juros periodo parkas
Siužetas
Filme pasakojama apie įvykius, nutikusius prabėgus ketveriems metams po pirmajame filme vaizduojamų įvykių. Nors Nublaro saloje dinozaurų neliko, tačiau bandymams naudotoje gretimoje Sornos saloje susiformavo pirmykščių gyvūnų bendrija. Daktaras Janas Malkolmas ir Sarah Harding išvyksta į salą tyrinėti dinozaurų. Slapčia su jais išvyksta ir jų dukra Kelly Curtis. Kartu vyksta ir filmavimo grupė, kursianti filmą apie dinozaurus. Tačiau netrukus į salą įsiveržia naujausia technika ginkluoti „InGen“ kompanijos medžiotojai, siekiantys prigaudyti dinozaurų zoologijos sodui. Per „InGen“ ir Malkolmo komandos susidūrimą daugelis įrengimų sunaikinama, ir žmonės drauge priversti keliauti į apleistą mokslinę bazę kviestis pagalbos. Žygeivius kelionėje puldinėja įvairūs dinozaurai. Netrukus žmonės išgelbėjami. Malkolmo komanda grįžta namo, tuo tarpu medžiotojai pagauna tiranozaurą ir laivu gabena į San Diegą. Jie taip pat pagauna ir jauniklį, kurį gabena lėktuvu.
Filmas toliau tęsiamas nevaldomam laivui įsirėžus į uostą. Iš laivo išsivaduoja tiranozauras ir ima siaubti miestą. Malkolmas išvaduoja jauniklį iš „InGen“ ir jo pagalba atvilioja tiranozaurą atgal prie laivo.
Papiliakalnių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis labai apardytas arimų, šiauriniame aikštelės krašte 1944 m. iškastas apkasas. Aikštelės rytinėje pusėje stovi 1994 m. pastatytas paminklas 1944 m. spalio mėnesį žuvusiems 131 pėstininkų divizijos 432 pulko vokiečių kariams atminti. Piliakalnis apaugęs pušimis.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 38800 m². Išmatavimai: 280 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 200 m pločio.
Tyrimai
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta.
Dvasinės pagalbos jaunimui centras
Labdaros ir paramos fondas „Dvasinės pagalbos jaunimui centras (DPJC) – nevyriausybinė, pelno nesiekianti, savanoriška, labdaringa organizacija, įkurta Klaipėdoje 1994 metais, oficiali veikla pradėta 1995 kovo 19 d. DPJC misija - ugdyti jaunimą įvairia veikla, padėti kitiems, remiantis krikščioniškais principais.
Papiliakalnių piliakalnis
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Dvasinės pagalbos jaunimui centras
DPJC steigėjai ir vadovas
Šiuo metu DPJC vadovauja Danguolė Misiukonienė
Programos
Šiuo metu DPJC veiklą sudaro 9 programos, skirtos skirtingoms amžiaus grupėms.
Istorija
1994 m. liepos 1 d. Toronte trys Kanados lietuviai, kun. E. Putrimas, psichologijos bakalauras R. Liškauskas bei psichologijos doktorantė M. Balaišytė, susirinkime kalbėjo apie jaunimo centro įkūrimą Klaipėdoje. Šią idėją įgyvendino į Klaipėdą atvykęs ir pamatęs sunkią jaunimo padėtį kun. E. Putrimas. Jo iniciatyvą rėmė Kanados lietuvių Katalikų centras ir Kanados užsienio reikalų tarptautinių apmokymų fondas.
Centas įkurtas naujai statomos Šv. Juozapo Darbininko bažnyčios patalpose. 1995 kovo 19 d. DPJC oficialiai atidaromas.
2005 metais Klaipėdos „Dvasinės pagalbos jaunimui centras“ tapo pirmąja Lietuvos nevyriausybine organizacija, kuriai UAB „Microsoft Lietuva“ suteikė finansinę paramą ir skyrė programinės įrangos pagal pasaulinę Microsoft „Neribotų galimybių“ programą. DPJC įkurtas IT mokymo centras, kur jaunimas iš nepasiturinčių ir problematiškų šeimų gali tobulinti savo kompiuterinius įgūdžius: čia mokoma naudotis pagrindinėmis programomis, atlikti įvairias užduotis, naršyti internete.
Popiežius Klemensas
Yra keturiolika popiežių, vardu Klemensas:
Taip pat yra du antipopiežiai:
Kopcė (Palenkės vaivadija)
Kopcė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Popiežius Aleksandras
Yra septyni Popiežiai vardu Aleksandras. Taip pat yra Antipopiežius.
Kirų ežeras
Kirų ežeras, Čajačjė  – gėlas ežeras Jagrų saloje Severodvinsko mieste (Archangelsko sritis, Rusija). Ežerą nuo Baltosios jūros Dvinos įlankos skiria 400 m.
Ežeras pailgos formos, ilgis apie 360 m, didžiausias plotis – 120 m. Dabar ežerą iš visų pusių supa Severodvinsko Primorės bulvaro, Butomos prospekto ir Oktiabrskaja gatvės namai.
Gamta
Nors ežeras netoli jūros, jo vanduo gėlas ir jame gyvena gėlavandeniai organizmai. Žiemą užšąla. Ežere gyvena kirai ir antys. Kartais matomos ūdros, gyvenančios nendryne.
Dėžutė (vaisius)
Dėžutė – sausasis atsidarantis vaisius, kurio viduje yra daug sėklų. Dėžutė gali būti pailgos ar apskritos formos, vienalizdė ar kelializdė. Nunokusi ji atsidaro išilginiais plyšiais arba skylutėmis viršutinėje dalyje.
Spirališkai susisukant tamprioms sąvaroms, dėžutė gali staigiai atsidaryti ir išsvaidyti sėklas (spriginiai).
Dėžutes išaugina linas, aguona, durnaropė.
thumb|right|200px|[[Daržinė aguona|Daržinės aguonos dėžutė]] thumb|left|200px|[[durnaropės vaisius]] thumb|left|200px|[[medvilnės dėžutės]]
Gurzufas
Gurzufas (rus. ir, ) – miesto tipo gyvenvietė Kryme, 16 km į šiaurės rytus nuo Jaltos, Juodosios jūros pakrantėje, prie Avundos upelio žiočių. Patenka į Jaltos miesto apygardą. Klimato kurortas. Praeina Simferopolio–Aluštos troleibusų linija. Yra XIX a. rūmai (dabar – sanatorija), VI a. tvirtovės liekanos, „Arteko“ buvę pionierių namai.
Istorija
553–555 m. bizantiečių šaltinyje pirmąsyk minima Gurzufo tvirtovė (pastatyta Justiniano I įsakymu). Ji buvo svarbus gynybinis Krymo taškas tiek bizantiečiams, tiek vėliau ją valdžiusiems chazarams bei genujiečiams. 1475 m. gyvenvietę užėmė turkai, bet iki XVIII a. pab. joje gyveno nemažai krikščionių (daugiausia graikų). XIX a. Gurzufe jau vyravo Krymo totoriai.
Pontiac Vibe
Pontiac Vibe yra kompaktinės klasės automobilis, kurį gamina NUMMI, dukterinė General Motors įmonė, gaminanti Toyota Motor Corporation kurtus automobilius JAV rinkai. Automobilio prototipas buvo pristatytas 2000 metų Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje. Gamyklinė Vibe versija buvo pristatyta 2002 metais, kaip 2003 metų modelis. Automobilis yra perdaryta Toyota Matrix versija.
Rimantas Kačianauskas
Rimantas Kačianauskas (g. 1951 m. spalio 8 d. Gelvonuose, Širvintų raj.) – Lietuvos inžinierius statybininkas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1975 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1982 m. technikos mokslų kandidatas, 1996 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.
Nuo 1975 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) Taikomosios matematikos ir mechanikos katedros asistentas, nuo 1976 m. Statybinės mechanikos katedros aspirantas, nuo 1978 m. Statybinės mechanikos mokslinio tyrimo laboratorijos jaunesnysis mokslinis bendradarbis, nuo 1982 m. asistentas, nuo 1983 m. vyr. dėstytojas, nuo 1993 m. docentas, nuo 1997 m. profesorius. 1995–1998 m. ir nuo 2002 m. Fundamentinių mokslų fakulteto Medžiagų atsparumo katedros vedėjas, 1998–2002 m. prorektorius mokslo reikalams. Stažavo 1986 m. Ciuricho aukštojoje technikos mokykloje, 1985 m. ir 1992 m. Štutgarto, 1997 m. Londono, 2000 m. Bremeno universitetuose.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – skaičiuojamoji mechanika, baigtinių elementų metodai, irimo mechanika, biomechanika.
Saulius Mažulis
Saulius Mažulis (g. 1956 m. kovo 27 d. Kaune) – inžinierius ir chorvedys.
Biografija
Nuo septynerių metų pradėjo dainuoti Kauno profsąjungų kultūros rūmų berniukų chore „Varpelis“ ir gavo pirmąsias muzikos pamokas. 1974 m. baigęs Kauno 25-ąją vidurinę mokyklą, studijavo Kauno politechnikos institute, kur 1979 m. įgijo inžinieriaus specialybę. 1979–1982 m. dirbo Kauno dirbtinio pluošto gamyklos skaičiavimo centro inžinieriumi projektuotoju.
Nuo 1982 m. pradėjo mokytis choro dirigavimo Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Liucija Valatkienė-Varneckytė) ir vadovauti „Varpelio“ choro parengiamajai grupei, vėliau buvo jaunuolių choro chormeisteris. 1984–1987 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Vytautas Žvirblis).
Nuo 1987 m. – Kauno kultūros rūmų kamerinio vyrų choro „Varpelis“ meno vadovas ir dirigentas. Nuo 1992 m. – berniukų choro „Varpelis“ chormeisteris, 1989–1994 m. – „Varpelio" muzikos mokyklos chorinio dainavimo ir muzikos literatūros mokytojas.
Vyrų chorą išmokė stambių vokalinių kūrinių: Šarlio Guno „Mišias C-dur“, G. P. Palestrinos „Magnificat“, L. Cherubini „Requiem d - moll“, G. B. Runcherio „Mišias C-dur“, J. G. Rheinbergerio „Mišias B-dur“, O. di Lasso „Stabat Mater“, Franco Šuberto „Mišias Es - dur“, Jozefo Haidno oratoriją „Metų laikai“, B. Britteno „Karo requiem“, Juozo Naujalio „Mišias į Šv. Kazimierą“, Jeronimo Kačinsko „Missa brevis d - moll“. Tarptautiniuose chorų konkursuose vyrų choras laimėjo diplomų ir prizinių vietų: 1991 m. jam teko aukso diplomas Budapešte (Vengrija), 1992 m. sidabro diplomas Riva del Gardoje (Italija) ir antroji vieta 1992 m. – IX Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje, 1994 m. – antroji premija Corke (Airija), 1995 m. – antroji ir trečioji vieta B. Smetanos konkurse Litomyslyje (Čekija) ir trečioji vieta 1995 m. X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje, 1996 m. kelios antrosios ir viena trečioji vieta Karhditsa (Graikija).
Chorą parengė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms ir konkursui, 1995 m. – bažnytinės muzikos festivaliui Šiauliuose, 1997 m. – Vilniaus ir Pažaislio muzikos festivaliui „Baroko keliais“. Chorą lanko apie 30 „Varpelyje“ išaugusių vyrų, kurie koncertuoja Lietuvoje, dainavo Rusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Latvijoje, Italijoje ir kitur. S. Mažulis dirigavo stambius kūrinius jungtinių chorų koncertuose, jis – 1996 m. Kauno miesto dainų šventės ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas.
Bila Cerkva
Bila Cerkva  – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, nutolęs 80 km į pietryčius nuo Kijevo. Rajono administracinis centras. Įkurtas 1032, Magdeburgo teisė – nuo 1589-ųjų. 215 tūkst. gyventojų. Plotas – 3373 km². Miestas išsidėstęs prie Rosės upės; miestą kerta tarptautinė autostrada sutampanti su europiniu greitkeliu.
Janina Mikalajūnienė-Kareniauskaitė
Biografija
Mokėsi Gelvonų pradžios ir Žaslių vidurinėje mokykloje. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš Žaslių bažnyčios vargonininko P. Utyros. 1960–1964 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. E. Kriščiūnienė). 1964–1969 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Raupėnas).
1964–1967 muzikos ir dainavimo mokytoja, merginų choro ir vaikinų vokalinio ansamblio vadovė Rokiškio vidurinėje mokykloje. Tuo pačiu laiku vadovavo Rokiškio profsąjungų mišriajam chorui, kurį parengė 1965 respublikinei dainų šventei.
Nuo 1967 Rokiškio kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, moksleivių choro studijos vadovė. Iš pradžių vadovavo merginų chorui, o 1970–1974 mišriajam. Choras rengė valstybinių egzaminų programas, dalyvavo rajono ir respublikinėse dainų šventėse, koncertavo, prizinių vietų pelnė įvairiuose konkursuose. 1969–1971 chorvedė vadovavo Rokiškio žemės ūkio mašinų vyrų chorui ir moterų vokaliniam ansambliui, konsultavo Pandėlio mišrųjį chorą – su vyrų ir mišriuoju choru dalyvavo 1970 respublikinėje dainų šventėje. Daug metų dainavo Rokiškio kultūros mokyklos dėstytojų moterų vokaliniame kvartete, kuris 1971 respublikiniame „Sidabrinių balsų“ konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą. Kvartetas daug koncertavo savo rajone, dainavo Latvijoje, Baltarusijoje, dalyvavo televizijos laidose. 1971–1990 vadovavo Rokiškio centrinės ligoninės moterų vokaliniams ansambliams, kurie taip pat koncertavo Lietuvoje ir Latvijoje, dalyvavo televizijos laidoje ir 1976 respublikiniame „Sidabrinių balsų" konkurse.
1991 Rokiškio kultūros mokyklą perorganizavus į kolegiją (rengiami vargonininkai), joje dėsto (nuo 1995 vyr. dėstytoja) ir vadovauja mišriajam chorui, kuris koncertuoja, gieda bažnyčiose, dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1996 giedojo Vilniaus Arkikatedroje Bazilikoje, dalyvauja Aukštaitijos zonos tradicinėse dainų šventėse Zarasuose ir kituose kultūros renginiuose.
J. Mikalajūnienė – Rokiškio rajono dainų švenčių organizatorė, dirigentė ir vyr. dirigentė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gurjevskas (Kemerovas)
Gurjevskas  – miestas Rusijoje, Kemerovo srityje, 150 km į pietus nuo Kemerovo, 30 km į pietvakarius nuo Belovo, prie Mažojo Bačato upės; rajono centras. Geležinkelio atšaka iš Belovo. Praeina Belovo–Salajiro kelias. Veikia juodosios metalurgijos gamykla, maisto pramonės, naftos perdirbimo įmonės. Veikia muziejus.
Istorija
Gurjevskas įkurtas 1816 m. prie šalia pradėjusios veikti sidabro lydimo gamyklos. Pavadintas ministro Dmitrijaus Gurjevo garbei. 1826 m. gamykla perdirbta į metalurgijos kombinatą. Miesto teisės suteiktos 1938 m.
Daikondžio provincija
Daikondžio provincija  – provincija Afganistano centrinėje dalyje. Tai 13-a pagal plotą ir 21-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Nilis.
Sudaryta 2004 m., atskyrus šiaurės rytinę Urozgano provincijos dalį.
Gyventojai
Absoliuti dauguma Daikondžio gyventojų (90 %) yra hazarai. Taip pat yra puštūnų (5 %), baludžų (3,5 %), sajidų (2 %). Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai šiitai, sunitai sudaro mažumą.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Daikondžio rajonai
Svarbiausios gyvenvietės:
Valenčiūnai
Valenčiūnai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Žygėnų, prie kelio su atšaka. Pro kaimą teka Jotija. Seniūnaitijos centras.
Kovalovi Grudas
Kovalovi Grudas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Torn
Torn – septintasis Švedijos progresyviojo power metalo muzikos grupės Evergrey studijinis albumas.
Salarų kalba
Salarų kalba (سالارچا, Salırça) – tiurkų kalbų šeimos, ogūzų pogrupio kalba, vartojama salarų tautybės žmonių, gyvenančių Kinijoje (Činghai ir Gansu provincijose). Šią kalbą vartoja ~70 tūkst. žmonių (iš viso yra 90 tūkst. salarų).
Alfonsas Norkus
Alfonsas Norkus (g. 1951 m. birželio 1 d. Šilutėje, Lietuvoje) – Kauno rajono politinis veikėjas, buvęs rajono vicemeras.
Latviškės (Zarasai)
Latviškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Antazavės.
Salarų kalba
Salarų kalba yra oficiali salarų autonominėse teritorijose – Sunhua salarų bei Dzišišan Bonano, Dongsiango ir Salarų autonominėse apskrityse.
Alfonsas Norkus
Biografija
1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, žemės ūkio inžinierius mechanikas. 1999 m. Lietuvos žemės ūkio universitete baigė edukologijos studijas, profesinės edukologijos magistras.
1993 m. Lietuvos žemės ūkio rūmų vyr. specialistas mokymui. Nuo 1999 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto vyr. asistentas, lektorius, Kaimo kultūros instituto Profesinės pedagogikos ir psichologojos katedros asistentas.
Salarų kalba
Salarų kalba XIV a. atsiskyrė nuo kitų ogūzų kalbų, kuomet salarai patraukė į rytus ir įsikūrė Kinijoje. Laikui bėgant kalba ryškiai paveikta tibetiečių ir kinų kalbų.
Alfonsas Norkus
Biografija
1995 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys, tarybos ir prezidiumo narys, skyriaus Etikos ir procedūrų komisijos vadovas.
Salarų kalba
Salarų kalba neturi oficialios abėcėlės. Tradiciškai ji buvo užrašoma arabišku raštu, tačiau standartizuotos perrašos nėra. Kartais naudojamas lotynų raštas, paremtas kitų tiurkų kalbų abėcėlėmis, bet jis nėra populiarus tarp salarų, todėl kalba neretai užrašoma kiniškais rašmenimis.
Alfonsas Norkus
Biografija
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 2006–2007 m. Kauno rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
Lietuvos profesinio mokymo tarybos narys, žemdirbių švietimo profesinio mokymo Kauno rajono tarybos narys.
Cheminė energija
Cheminė energija – su chemine medžiaga siejama sąvoka, nusakanti, kokiomis sąlygomis (kada) ir kokiu greičiu ta medžiaga gali būti paversta kita medžiaga arba reaguoti su kita medžiaga.
Atomai ir molekulės, esminiai chemijoje, yra sudaryti iš elektriškai įkrautų elektronų ir protonų, todėl atomų perstatymuose veikia Kulono jėga (per molekulės formavimąsi ar skilimą). Šios jėgos darbas ir yra tai, kas vadinama „chemine energija“.
Cheminė reakcija sugeria arba skleidžia šilumą ir šviesą. Dažniausiai būna tam tikras, potencialus barjeras tarp pradinės reagentų energijos ir galutinės cheminės reakcijos produktų energijos (netgi, kai galutinė temperatūra žemesnė už pradinę). Taigi, kad galėtų įvykti cheminė reakcija, dažniausiai reikia vadinamosios aktyvacinės energijos (šviesos ar šilumos forma), tam, kad įveiktų šį barjerą (ar prasiskverbtų pro jį) ir reakcija progresuotų. Reakcija vadinama egzotermine, jei galutinė temperatūra yra žemesnė už pradinę, ir endotermine, jei atvirkščiai. Kitaip tariant, egzoterminės reakcijos metu išsiskiria energija, endoterminės reakcijos metu energija sunaudojama. Elektronai atomuose ir molekulėse paklūsta kvantinės mechanikos dėsniams. Energijos lygiai suteikia galimybę identifikuoti atomus ir molekules pagal jų spektro linijas. Tai sudaro sąlygas nustatyti tolimų objektų sudėtį (žvaigždžių ir tolimų galaktikų), analizuojant jų spinduliavimą.
none|frame|[[Geležis|Geležies spektro linijos]] Cheminės reakcijos greitis (kai duotoji temperatūra yra T) yra susijęs su aktyvacijos energija E, pagal Bolcmano pasiskirstymo dėsnį e− E/kT – tai tikimybė, kad molekulė turės didesnę ar lygią energiją E, duotojoje temperatūroje T. Ši eksponentinė reakcijos greičio priklausomybė nuo temperatūros, chemijoje žinoma kaip Arenijaus dėsnis.
Žukų apylinkė
Žukų apylinkė (1954–1961 m. Mociškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje kaip Žukų apylinkė. 1949 m. buvo Vilkyškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pagėgių rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. performuota į Mociškių apylinkę – tuo metu prijungta Sokaičių apylinkė, o dalis Žukų apylinkės prijungta prie Vilkyškių apylinkės. 1961 m. kovo 28 d. atkeltas apylinkės centras iš Mociškių į Žukus ir atitinkamai pakeistas jos pavadinimas. 1963 m. sausio 12 d. Žukų apylinkė prijungta prie Vilkyškių apylinkės.
2007 m. Katanijos sprogimai
2007 m. Katanijos sprogimai – teroristinis aktas, įvykdytas 8 val. vietos laiku 2007 m. rugpjūčio 14 d. Šiaurės Irake Katanijos (Kahtaniya) ir Jazeera miestuose (netoli Mosulo miesto). Autobusų stotyje ir gyvenamuosiuose miesto rajonuose buvo susprogdinti 4 sprogmenų prikrauti sunkvežimiai.
Pradžioje manyta, kad aukų apie 250, vėliau jų suskaičiuota iki 500. Pagal paskutinius įvertinimus jų buvo 796. Dėl to išpuolis laikomas antru pagal aukų skaičių per visą Irako karo istoriją.
Sprogimai buvo nukreipti prieš kurdų religinę mažumą jazidus, gyvenančius Sirijoje ir Šiaurės Irake.
Suderintame sprogime panaudoti vienas benzinvežis ir 3 sunkvežimiai, pakrauti maždaug 2 tonomis sprogalų. Kol kas dar niekas neprisiėmė atsakomybės už incidentą.
Tėvynės varpai
„Tėvynės varpai“ − laikraščio „Varpas“ skyrius.
1889 metais V. Kudirka ir du jo draugai studentai pradėjo leisti mėnesinį laikraštį „Varpas“. Ypač įdomus buvo V. Kudirkos vedamas „Tėvynės varpų“ skyrius.
Šiame skyriuje V. Kudirka pasireiškė gabiu publicistu, greitai, gyvai ir taikliai reaguojančiu į lietuvių gyvenimo teigiamus ir neigiamus reiškinius.
„Tėvynės varpų“ tematika
Dešimt metų (1889−1899) V. Kudirka buvo pagrindinis „Varpo“ žurnalistas ir redaktorius, beveik kas mėnesį parengdavęs Lietuvos ir pasaulio naujienų apžvalgą skyrelyje „Tėvynės varpai“. Pro aštrų, neretai pašiepiantį ir kritišką Kudirkos literatūrinį žvilgsnį neprasprūdo tuometinės tautinės, politinės, ekonominės problemos, siekiant ne tuščiai moralizuoti, bet ryžtingai kovoti su visuomenės ydomis.
Didelis dėmesys čia buvo skiriamas ir socialinei problematikai, išryškinančiai visuomenės situaciją, lietuvių santykius su kitataučiais, pagrindines šalies gyventojų bėdas.
V. Kudirka nevengė vieno didžiausio Lietuvos socialinio sluoksnio − valstietijos problemų. Ūkininkavimas buvo nenašus, žmonės baidėsi naujovių, kaime trūko žinių. Rašytojas stengėsi šviesti valstiečius, mokė žemdirbystės paslapčių. Taip pat jis akcentavo kvalifikuotos medicininės pagalbos svarbą, ragino žmones gydytis pas profesionalius gydytojus, o ne pas kunigus ar burtininkus. Kita svarbi V. Kudirkos publicistikoje akcentuota problema − lietuvių ir kitataučių − lenkų, rusų, žydų santykiai. Rašytojas nebuvo šovinistas, nusistatęs prieš kitų tautybių atstovus. Kudirka kritikavo jų ydas. Buvo smerkiamas savanaudiškumas, didesnių tautų noras lietuvius asimiliuoti, nutautinti, palikti be kultūros, rašto, literatūros, istorijos ir tėvynės.
V. Kudirka peikė kitataučių naudos siekimą, bandymus pasipelnyti, apgauti.
Daug kritikos sulaukė ir Lietuvoje veikusios caro valdžios institucijos, rusų teismai, valdininkų savivaliavimas. V. Kudirka smerkė kyšininkavimą, Lietuvos gyventojų apgaudinėjimus, skatino kovoti su išnaudojimu. Rašytojas išjuokė caro valdininkų nenuovokumą, kvailumą. Caro vietininkus Lietuvoje jis vaizdavo kaip gyvus žmones, kurie, nuo žemiausio iki aukščiausio, yra ne dievai, o sudėtingi ir paprasti, kvaili ir savaip gudrūs. Publicistas akcentavo, jog lietuviai turėtų stengtis pažinti rusus viršininkus, atskirti geruosius ir bloguosius, nes visiems žmonėms − lenkams, žydams, rusams, lietuviams − galioja tos pačios žmogiškumo taisyklės.
Kudirka akcentavo ir lietuviškąsias socialines bėdas. Kritikos sulaukė lietuviškoji inteligentija, kurią rašytojas kaltino neveiklumu ir bailumu, pasyvia kova su tautos rusinimu. Kliuvo ir liežuvavimu, veidmainyste bei tinginyste garsėjusiam moterų socialiniam sluoksniui − davatkoms. Apskritai rašytojo kūrybai nesvetimos moteriškumo problemos. Kudirka buvo susirūpinęs moterų papročių demoralizacija, išsilavinusių moterų stygiumi. Publicistui nerimą kėlė ir prasta šalies demografinė padėtis.
„Tėvynės varpuose“ keltos socialinės problemos atspindėjo tuometinę Lietuvos padėtį, todėl Kudirka ragino kovoti su negerovėmis. Svarbiausia buvo tėvynės gerovė ir laisvė. Publicistas stengėsi ne tik problemas viešinti, bet ir siūlyti jų sprendimo būdus. Straipsniuose V. Kudirka pateikė mokslo žinių, ekonominių patarimų, taip siekdamas formuoti modernią visuomenę ir valstybę.
Kaimo atsilikimas, lietuvių išnaudojimas, caro valdininkų savivaliavimas, santykiai su kitų tautybių atstovais, lietuvių inteligentijos vaidmuo, moterų padėtis visuomenėje - tai pagrindinės socialinės problemos, atsispindėjusios V. Kudirkos publikacijose. Rašytojas stengėsi aiškintis negerovių priežastis, bandyti atrasti būdus joms spręsti ir taip pagerinti sunkią tautos padėtį.
Vitenbergas
Vitenbergas  – miestas Vokietijoje, Saksonijos-Anhalto žemėje, buvusios VDR teritorijoje. Nutolęs 100 km į pietus nuo Berlyno ir 70 km į šiaurę nuo Leipcigo. Veikia Vitenbergo universitetas (įkurtas 1502 m.).
Vitenberge yra evangelikų liuteronų reformatoriaus Liuterio namas. Jo namas ir kiti architektūriniai-istoriniai paminklai Vitenberge ir Eislėbene yra įtraukti į pasaulio kultūros vertybių UNESCO sąrašą. 1502 m. jame buvo įkurtas universitetas, kuriame dėstė Martynas Liuteris.
Istorija
Vitenbergas minimas nuo 1180 m. Miesto teisės suteiktos 1293 m. Nuo XIII a. Vitenbergas buvo saksų Vitenbergų, vėliau Vetinų giminės saksų kufiurstų rezidencija. Nuo XVI a. – vienas svarbiausių reformacijos židinių.
XVII a. pr. Vitenbergas asocijavosi su maištinga ir kritiška humanistų mintimi.
thumb|250px|left|
Lauciškė
Lauciške vadinami kaimai:
Gatlingas
thumb|right|250px|1876 m. gatlingo modelis. Šone matyti rankena, kurią sukant ginklas šaudo seriją.
Gatlingas – daugiavamzdis automatiškai šaudantis ginklas, kurio vamzdžiai išdėstyti ratu.
Kiekvienas gatlingo vamzdis turi savo šovinio lizdą. Šaudymo metu vamzdžių blokas sukasi, vamzdis, atsisukęs į šovimo liniją, iššauna, išmeta tūtelę ir sukasi toliau. Jo vietą užima kitas vamzdis, o ką tik iššautas vamzdis sukimosi metu vėl užtaisomas, o vamzdis iš dalies atvėsta. Tokios konstrukcijos ginklas leidžia šaudyti didele sparta ir neperkaisti.
Pirmasis gatlingas
Pirmasis gatlingas buvo sukonstruotas Ričardo Gatlingo 1861 m. ir užpatentuotas 1862 m. Jis šaudė naudodamas išorinę energiją – būdavo sukama rankena, kuri sukdavo vamzdžių bloką ir užtaisydavo vamzdžius ir juos iššaudavo.
Pirmasis gatlingas naudojo šovinius, užtaisytus juoduoju paraku. Šoviniai vamzdžiams buvo tiekiami ne iš juostos, kas būdinga šiuolaikiniams gatlingams, o iš specialios dėžės – dėtuvės, kurioje buvo tvarkingai sudėti palaidi šoviniai. Žemės trauka priverčia šovinius po vieną kristi pro dėžės angą į vietą, iš kur jie įstumiami į atsisukusio vamzdžio šovinio lizdą.
Gatlingo naujumas buvo ne sukimo mechanizme (juos tuo metu naudojo daug revolverių), ne daugelio vamzdžių bloke (tai turėjo ir mitraljezė, ir vadinamieji Pepper – box revolveriai), o gravitaciniame (naudojančiame Žemės trauką) užtaisymo mechanizme. Mitraljezes reikėjo užtaisyti ranka, tai buvo gana lėtas dalykas, reikėjo įgudimo. Tuo tarpu gatlingu šaudyti buvo paprasčiau, jo šaudymo sparta buvo gerokai didesnė.
Gatlingų klasifikacija
Angliakalbėje literatūroje pirmąjį gatlingą priskiria kulkosvaidžiams, nors tai yra savotiškas nesusipratimas. Angliškas terminas machine gun 'mašininis šaunamasis ginklas' reiškia bet kokius daugiašūvius serijomis šaudančius ginklus. Ši kategorija apima ne tik tai, kas lietuviškai vadinama kulkosvaidis, bet ir automatines patrankas (ypač nedidelio kalibro), bet ir gatlingus. Gatlingai taip pat gali būti mažo patrankinio kalibro (20 mm ir daugiau).
Vėliau atsirado gatlingo tipo kulkosvaidžiai, kurie yra sukamieji daugiavamzdžiai, bet sukami parako dujų energijos. Dar vėliau atsirado tikrieji gatlingai, kurie sukami ne rankomis, o elektros variklio.
Tad daugiavamzdžiai ginklai sudaro kelias grupes:
Gatlingai dabar
thumb|right|250px|20 mm gatlingas M61 Vulcan thumb|right|250px|30 mm gatlingas GAU-8 Avenger [[šturmo lėktuvas|šturmo lėktuve A-10 Thunderbolt II]] Gatlingus pakeitus lengvesniais ir pigesniais vienvamzdžiais kulkosvaidžiais daugiavamzdžius ginklus nustojo naudoti keliems dešimtmečiams. Gatlingai vėl pasirodė antrojo pasaulinio karo metais, kai aviacijai prireikė labai sparčiai šaudančių ginklų. Tačiau dabar vamzdžių bloką suka nebe žmogaus raumenų jėga, o elektros variklis. Egzistuoja ir gatlingo tipo ginklai, varomi šūvių parako dujų, kaip kad GŠ-6-23.
Kiauneliškis
Kiauneliškiu vadinami kaimai:
Gatlingas
Gatlingai dabar
Gatlingai grįžo todėl, kad jie gali neperkaisdami šaudyti ilgomis serijomis. Pavyzdžiui, vienvamzdis kulkosvaidis, sparčiu tempu iššaudęs 500 šovinių, gali perkaisti, dėl ko gali net deformuotis vamzdis, užsikirsti šaudymo mechanizmas. Tuo tarpu penkiavamzdžio gatlingo, iššovusio 500 šūvių, kiekvienas vamzdis bus iššovęs tik po 100 šūvių, kas vamzdžius įkaitins kur kas mažiau.
Dabar gatlingai naudojami kaip:
Vienas žinomiausių gatlingų yra šešiavamzdė 20 mm patranka M61 Vulcan. Tai General Electric sukonstruota ginklų šeima, kuriuos gamina General Dynamics.
Gatlingų kalibrai svyruoja nuo 5,56 mm iki 30 mm. Didžiausio kalibro gatlingas JAV ginkluotėje yra 30 mm septynvamzdė patranka GAU-8 Avenger, kurią naudoja šturmo lėktuvas A-10 Thunderbolt II. Ši patranka skirta naikinti tankams ir kitai šarvuotai technikai.
Vietnamo karo metu buvo sukurtas 7,62 mm gatlingas M134 Minigun, skirtas sraigtasparniams apginkluoti. Šis 6000 šūv./min. sparta šaudantis kulkosvaidis iki šiol yra vienas efektyviausių sraigtasparnių kulkosvaidžių.
Prancūzijos respublikos kalendorius
Respublikos kalendorius arba Revoliucijos kalendorius  – 1789 m. po Didžiosios Prancūzijos revoliucijos sukurtas naujas kalendorius. 1789 m. liepos 15 d. Bastilijos šturmas tapo I-aisiais laisvės metais (An I de la liberté). Prancūzų revoliuciniu kalendoriumi buvo naudojamasi apie 12 metų, po to jis nunyko. Kalendorių sukūrė speciali komisija vadovaujama Charles Gilbert Romme. Kalendorių 1793 m. spalio 24 d. patvirtino Nacionalinis Konventas.
Metų skaičiavimas
Metai skaičiuojami nuo „Respublikos eros pradžios“, t. y., nuo 1792 m. rugsėjo 22 d. Metų skaičiavimas „nuo Kristaus gimimo“ panaikintas. 1792 m. rugsėjo 22 d. sutapo su rudens lygiadieniu, kitų metų pradžia buvo laikomas pusiaunaktis tos dienos, kuri tais metais sutapdavo su rudens lygiadieniu.
Mėnesių pavadinimai
Metus sudarė 12 mėnesių naujais pavadinimais po 30 dienų + 5 arba 6 dienos (priklausomai, keliamieji ar nekeliamieji metai), neįeinančios į mėnesius (sankiulotidės). Mėnesį sudarė 3 savaitės po 10 dienų. Mėnesių pavadinimai:
Mėnesio galūnė nurodo metų laiką. Kiekvienai dienai buvo priskiriamas tam tikras augalo, gyvūno ir pan., pavadinimas. Pavadinimus sukūrė poetas Fabras Deglantinas. Mėnesiai taip pat buvo susieti su zodiako ženklais.
Paros suskirstymas valandomis ir minutėmis
thumb|Didžiosios Prancūzijos revoliucijos laikų laikrodžio ciferblatas Valandą sudarė 100 minučių, minutę – 100 sekundžių, parą – 10 valandų.
Sankiulotidės
Žodis sankiulotidės kilęs iš sankliutų.
Radžiūnų ežeras
Radžiūnų ežeras – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 5 km į pietus nuo Alytaus. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,52 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 75,3 m. Krantai aukšti. Ežerą supa Radžiūnų miškas, tik vakarinėje pakrantėje įsikūręs Radžiūnų kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno mažųjų intakų baseinui. Ežero vandens lygis labai svyruoja, sausringais metais ežeras beveik išdžiūsta.
Ūsuotiškasis dulkiagraužis
Biologija
Vabalas 9–13 mm dydžio, kūnas pailgas, ovalus, juodos matinės spalvos, su ryškiai geltonai rausvais antsparniais, ilgomis antenomis. Sutinkamas miškingose vietovėse gegužės–liepos mėn. Vystosi drėgnoje pūvančioje medienoje, dažniausiai ąžuolų išvartose, suaugėliai lanko žydinčius krūmus.
Kiauneliškis (Ignalina)
Kiauneliškis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 4 km į vakarus nuo Linkmenų. Kaimas įsikūręs Aukštaitijos nacionaliniame parke. Prie kaimo telkšo Kiauno ežeras ir teka Kiaunos upė.
Etimologija
Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Kiauno ežero arba Kiaunos upės vardo.
Istorija
1945 m. prie kaimo įvyko Kiauneliškio kautynės tarp Tigro rinktinės partizanų ir NKVD kariuomenės.
Sovietmečiu Kiauneliškis priklausė Linkmenų apylinkei. 1988 m. dalis kaimo prijungta prie Švenčionių rajono (Kiauneliškis (Švenčionys)).
Stephen McManus
Stephen McManus (g. 1982 m. rugsėjo 10 d.) – Škotijos futbolininkas. Anglijos klubo Middlesbrough ir Škotijos rinktinės gynėjas.
Karjerą Celtic klue pradėjo 2003 m., perėjęs iš jaunimo komandos. Nuo 2007 m. liepos McManusas tapo komandos kapitonu.
Stephen McManus Škotijos rinktinėje debiutavo 2006 m. spalio 11 d. rungtynėse su Ukraina, o pirmąjį įvartį įmušė 2007 m. rugsėjo 8 d. į Lietuvos rinktinės vartus.
Robertas Grikevičius
Robertas Grikevičius (1945 m. rugsėjo 1 d. Šiukščiuose, Zarasų apskritis – 2001 m. lapkričio mėn. Vilniuje) – žurnalistas, redaktorius, vertėjas, sovietinis veikėjas.
Biografija
1964 m. baigė Antalieptės žemės ūkio technikumą. Žurnalistinį darbą pradėjo 1964 m. Molėtų rajono laikraščio „Pirmyn“ redakcijoje. 1966–1968 m. LLKJS CK darbuotojas. 1968–1973 m. „Valstiečių laikraščio“, 1973–1976 m. „Tiesos“ korespondentas, skyriaus vedėjas. 1975 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK.
1976–1983 m. LKP CK darbuotojas. 1983–1986 m. „Komjaunimo tiesos“ redaktorius. LLKJS CK biuro narys. 1988–1990 m. Lietuvos naujienų agentūros ELTA direktorius. 1990–2001 m. savaitraščio „Bičiulystė“ redaktorius. Išvertė romanų iš rusų kalbos.
Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Kongreso aukso medalis
Kongreso aukso medalis - tai apdovanojimas skiriamas Jungtinių Valstijų Kongreso, ir kartu su Prezidento laisvės medaliu yra aukščiausias civiliams asmenims skiriamas apdovanojimas Jungtinėse Valstijose. Apdovanojimas skiriamas asmenims, pasižymėjusiems išskirtiniais darbais arba tarnyba saugumui, klestėjimui ir nacionaliniams Jungtinių Valstijų interesams. Amerikos pilietybė apdovanojimui gauti nereikalinga.
Deliktinis veiksnumas
Deliktinis veiksnumas ( – pažeidimas, deliktas) – veiksnumo rūšis; asmens gebėjimas savo veiksmais sukelti žalą, pažeisti teisinius gėrius, padaryti teisės pažeidimą. Deliktinis veiksnumas įgyjamas sulaukus tik tam tikro amžiaus. Gali būti nustatomas ir dalinis deliktinis veiksnumas: tuomet už pažeidimą iš dalies atsako ir pats asmuo (pvz., tik tam tikra apimtimi), už jo sukeltą žalą turi atlyginti kiti asmenys (pvz., atstovai pagal įstatymą – tėvai, globėjai ar kt.).
Pagal teisės šakas gali būti išskiriams civilinis deliktinis veiksnumas, baudžiamasis teisinis veiksnumas (gebėjimas padaryti baudžiamąją veiką).
Zinzai
Zinzai, bazinzai (Bazinza) – Tanzanijos etninė grupė, kuri kalba zinzų kalba kalba, priklausančia bantu kalboms. 1989 m. jų buvo priskaičiuojama 138 tūkst.
Geografija
Regione yra svarbus miestas Biharamulas.
Istorija
Yra išlikę legendos apie senuosius karalius, tarp jų minimas Nšašamjė. Manoma, kad apie XVI a. regioną kurį laiką valdė pirmasis Karagvės karalius Ruhinda I. Po jo mirties Buzinza vėl atskilo kaip atskira karalystė. Jos karaliai buvo tituluojami mwami ir išlaikė dinastiją iki XX a. vidurio. tai buvo viena iš stipriausių Afrikos ežerų valstybių, valdžiusi ne tik etnines zinzų žemes, bet ir hangazų, šubių žemes toliau vakaruose.
XIX a. karalystei nusilpus, jos vakarinėse teritorijose susiformavo daug smulkių karalysčių: Bugando, Buhindi, Buhimba, Bukome, Butundwe, Kimwani, Kome, Ushirombo, Rusubi, Bušubi, kuriose formavosi subių, šubių ir hangazų tapatybės.
XIX a. pabaigoje Buzinza buvo prijungta prie Vokietijos Rytų Afrikos, tačiau tradicinė monarchija išlaikyta. 1901 m. nuo karalystės atskilo Njamutureza. Po Tanganikos nepriklausomybės, 1962 m. abi bazinzų karalystės buvo panaikintos.
Utrechto taika
miniatiūra|260x260px|Pirmasis 1713 m. Utrechto sutarties tarp Didžiosios Britanijos ir Ispanijos leidimas ispanų kalba (kairė) ir vėlesnis leidimas lotynų ir anglų kalbomis (dešinė) Utrechto taika, Utrechto sutartys – taikos sutartys, tarp 1713 m. kovo ir 1715 m. Ispanijos įpėdinystės kare dalyvavusių valstybių pasirašytos Utrechte.
Derybos pradėtos 1712 m. sausio mėn. Protokoluotojas – teisėtyrininkas Johanas Jakobas Vitriarijus. Imperatorius Karolis VI iš pradžių nepripažino susitarimų dėl sutartyje įtvirtintų reikalavimų. Prancūzijai trumpam pradėjus karą, 1714 m. jis buvo priverstas patvirtinti Raštato bei Badeno taiką. Šventoji Romos imperija ir Portugalija su Ispanija taikos sutartis sudarė vėliau.
Dangutė Ambrasienė
Dangutė Ambrasienė-Sadaunykaitė (1953 m. gegužės 4 d. Vilnius – 2018 m. rugsėjo 28 d. Vilnius),  Lietuvos teisininkė, LAT teisėja, civilinės teisės specialistė, VVPI -LEU, MRU profesorė.
Biografija
Nuo 1999 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėja.
Parke Časas
Kvartalą riboja šios gatvės: La Pampa, Triunvirato, Combatientes de Malvinas, Chorroarín, Avenida de los Constituyentes. Kvartalas 1976 m. panaikintas ir prijungtas prie Agronomijos, bet 2005 m. vėl atskirtas. Būdingas europietiškas gatvių išplanavimas.
Krugli Lasekas
Krugli Lasekas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Voveriai
Voveriai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Žygėnų, prie Jotijos ir Orijos santakos, į pietus nuo kelio. Seniūnaitijos centras. Veikia Kidulių mokyklos skyrius, biblioteka, paštas (LT-71073).
Čeriaukštė
Čeriaukštė  – upė šiaurės Lietuvoje ir pietų Latvijoje; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda Biržų rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Likėnų. Teka į šiaurės vakarus per Biržų ir Pasvalio rajonus. Pratekėjusi 13 km kerta Lietuvos–Latvijos valstybių sieną ir teka Latvijos Bauskės savivaldybe. Įteka į Mūšą 12 km nuo jos santakos su Nemunėliu.
Pagrindinis intakas – Skanytė (kairysis). Vidutinis nuolydis 184 cm/km. Prie Čeriaukštės esančios gyvenvietės: Pačeriaukštė, Kuosakiai (Lietuva), Tervidanai, Grenctalė, Muceniekai (Latvija).
Upėvardis (dar žinomas kaip Čeraukštė, Šeriaukštė) laikomas sėlišku ir kildinamas iš keroti („šakotis, plėstis“).
Degučių apylinkė (Šilutė)
Degučių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žemaičių Naumiesčio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. 1954 m. prijungtos Juodžių apylinkė, dalis Galnės apylinkės ir dalis Sugintų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Degučių apylinkė prijungta prie Žemaičių Naumiesčio apylinkės.
Kęstutis Mikeliūnas
Kęstutis Mikeliūnas (1932 m. liepos 7 d. Būdininkų k., Pasvalio r.) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Baigęs Jakūbonių pradžios mokyklą, dirbo tėvų ūkyje, eidavo giedoti į Pušaloto bažnyčios chorą. Pas vargonininką J. Šeduikį pramokęs vargonuoti, vargonininkavo Onuškyje (Rokiškio r.), Daujėnuose (Pasvalio r.), Zarasuose ir Rokiškyje. Pas Panevėžio vargonininką A. Virbicką mokėsi vargonavimo, harmonijos ir bažnytinio giedojimo, o gyvendamas Zarasuose, važinėjo į Daugpilį, kur muzikos technikume pas A. Zundą mokėsi skambinti fortepijonu, o pas V. Osinenko diriguoti. 1957–1962 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. B. Piekarskis). 1963–1968 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. L. Abariaus klasė).
Studijuodamas dėstė Rokiškio vaikų muzikos ir kultūros mokyklose. 1960–1970 m. vadovavo Rokiškio žemės ūkio mašinų gamyklos vyrų chorui ir sūrių gamyklos mišriajam chorui. Vyrų chorą parengė rajoninėms ir respublikinėms dainų šventėms, nemažai koncertavo. Apsigyvenęs Vilniuje, 1970–1975 dėstė M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje, nuo 1975 m. rudens Vilniaus 2-osios vaikų muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1994 mokytojas metodininkas, vokalinių ansamblių ir jaunučių choro vadovas. Vokalinius ansamblius parengė respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams, o jaunučių chorą respublikinėms moksleivių dainų šventėms, su juo dalyvavo televizijos laidoje ir koncertuose. Jaunučių chorą parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei. Dabar dirba Vilniaus naujosios muzikos mokykloje chorinio dainavimo mokytoju
1970 m. Vilniaus žemės ūkio mašinų gamykloje „Neris“ K. Mikeliunas suorganizavo vyrų chorą (40-50 dalyvių) ir su pertrauka apie 20 metų jam sėkmingai vadovavo. Chorą parengė 1970, 1975 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1973 ir 1983 m. respublikiniams moterų ir vyrų chorų sąskrydžiams Šiauliuose, konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, išmoko per 100 įvairių kūrinių ir surengė apie 150 koncertų Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, padarė įrašų Lietuvos radijui. 1979–1982 Naujosios Vilnios kultūros rūmų vokalinių ansamblių vadovas; ansambliai prizinių vietų pelnė respublikiniuose „Sidabrinių balsų" konkursuose.
K. Mikeliūnas – Rokiškio rajono ir Naujosios Vilnios bei 1993 m. Jaunimo mažosios dainų šventės Vilniuje dirigentas.
K. Mikeliūnas surinko lietuvių liaudies dainų, paskelbė muzikinių straipsnių. Spaudai parengė ir išleido knygas „Antanas Virbickas. Vargonininkas, chorvedys, kompozitorius (1902–1966)“ (2001 m.), „Miškais ten dainavo…“ (2011 m.), „Teko laimė pažinti…“ (2013 m.).
Tomas Astramskas
Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje. 1885 m. išrinktas Kvietiškio valsčiaus viršaičiu, dėl rusų valdžios persekiojimo tais pačiais metais emigravo į JAV. Dirbo angliakasiu, vėliau Filadelfijoje įsigijo spaustuvę, 1892–1894 m. leido ir redagavo laikraščius „Garsas“, 1900–1901 m. su A. Kaupu – „Tėvynė“, „Viltis“, 1905 m. ir 1908 m. – humoro laikraštį „Pleperis“, 1907 m. leido laikraštį „Kapsas“.
1896 m. vienas Tėvynės mylėtojų draugijos steigėjų, parašė jos statutą, 1898–1899 m. pirmininkas. 1899–1904 m. Susivienijimo lietuvių Amerikoje centro valdybos narys.
Tamsiarudė miško skruzdėlė
Tamsiarudė miško skruzdėlė (Formica fusca) – vidutinio dydžio, apie 1 cm ilgio, skruzdėlė iš Formicinae pošeimio, Fusca genties.
Aprašymas
thumb|left|250px|Tamsiarudės miško skruzdėlės Tai įprastos tamsios pilkos spalvos miško skruzdėlės, įsirengiančios lizdus dirvoje, suformuodamos nedidelius antžeminius kauburėlius, taip pat po akmenimis, pūvančiuose medžiuose, kelmuose, pamiškių žolynų kupstuose. Šių skruzdėlių šeimos dažniausiai nedidelės, apie 500–1000 individų su viena motinėle. Sugyvena su vabzdžiais mirmekofilais. Mityba mišri. Savo saugomos teritorijos neturi ir su kitomis Formica skruzdėlėmis nekonkuruoja. Dažnai nukenčia nuo parazitinių raudonųjų skruzdėlių, kurios užgrobia tamsiarudžių skruzdėlių lizdus ir iš jų kokonų sau užsiaugina verges darbininkes.
Paplitimas
Tipinė Europos skruzdėlė. Taip pat plačiai sutinkama Azijoje. Kaip invazinė rūšis apsigyvenusi Šiaurės Afrikoje, Kanarų salose.
Klasifikacija
Šios skruzdėlės priskiriamos grupei rudųjų miško skruzdėlių, tarp kurių:
Dirvinė pelė
Dirvinė pelė (Apodemus agrarius) – pelinių (Muridae) šeimos graužikas.
Paplitimas
Paplitusi Vidurio ir Rytų Europoje, taip pat pietų Sibire: nuo Austrijos, Vokietijos vakaruose iki Baikalo rytuose. Kitas arealas driekiasi Rytų Azijoje: Rytų Kinijoje, Mandžiūrijoje, Korėjoje.
Ekologija
Lietuvoje dažna. Gyvena javų laukuose, paupiuose, grioviuose. Kasa nesudėtingus urvelius. Žiemoja dažnai šiaudų kūgiuose, sandėliuose ir kitose patalpose.
Maitinasi žaliosiomis augalų dalimis, šaknimis, sėklomis, riešutais, uogomis, vabzdžiais. Žemės ūkio kenkėjas. Per metus veda 3–5 vadas, vidutiniškai po 6 jauniklius. Pouliacija labai svyruoja nuo oro sąlygų (pvz., sumažėja dėl vasaros liūčių, ankstyvų šalnų).
Prisoner
„Prisoner“ – 16-asis amerikiečių dainininkės ir aktorės Cher studijinis albumas, išleistas įrašų kompanijos „Casablanca Records“ 1979 m. spalio 22 d. „Prisoner“ buvo gana sėkmingas, daugiausia dėl šokių muzikos įrašo „Hell on Wheels“.
Albumo informacija
„Prisoner“ (iš pradžių planuotas išleisti pavadinimu „Mirror Image“) yra antrasis 1979 m. Cher albumas, išleistas praėjus 9 mėnesiams nuo „Take Me Home“ išleidimo.
Tai yra paskutinis Cher albumas prodiusuotas Bob Esty. Palyginus su disko stiliaus „Take Me Home“, „Prisoner“ yra labiau new wave skambesio. „Prisoner“ taip pat žymi pirmą kartą kai Cher išleido albumą, kurio visos dainos buvo parašytos specialiai jai.
1994 m. „Prisoner“ kartu su pirmuoju „Casablanca Records“ albumu „Take Me Home“ buvo išleistas CD formatu pavadinimu „The Casablanca Years“. Jame yra visos dainos iš abiejų albumų.
Reklama
Reklamuodama naują albumą, Cher atliko dainą „Shoppin'“ JAV televizijos laidoje. Ji taip pat įrašė specialų šou „Cher…and Other Fantasies“, kuriame buvo eskizai, neišleista daina „Like a Number“, nauja „More Than You Know“ versija ir daina „Ain’t Nobody’s Business“, kuri buvo atliekama ture „Take Me Home Tour“.
Singlai
Pirmasis albumo singlas „Hell on Wheels“ užėmė 3-iąją Prancūzijos singlų topo vietą ir 59-ąją JAV Billboard Hot 100 tope. Singlui buvo sukurtas vaizdo klipas. Jame Cher apsiavus riedučius, o paskui ją seka sunkvežimiai. Daina taip pat buvo įtraukta į filmo „Roller Boogie“ garso takelį.
Antrasis ir paskutinis albumo singlas „Holdin Out For Love“ buvo komerciškai nesėkmingas ir nepateko į topus.
Bosra
Paveldas
Bosra žymi dėl savo gausaus antikinės architektūros paveldo: yra gerai išsilikęs romėnų amifiteatras (vienas iš didžiausių), pastatytas II a., greičiausiai Trajano valdymo metais; yra nabatėjų ir romėnų paminklų, bažnyčių, mečečių liekanų. Bosros Al Omario mečetė yra viena seniausių mečečių pasaulyje (pastatyta 721 m.). Apylinkėse yra dviejų romėnų tiltų liekanos.
Istorija
Bosra minima jau XIV a. pr. m. e. egiptiečių šaltinuose. II a. pr. m. e. Bosra tapo pirmuoju nabatėjų miestu. 106 m. jį užkariavo romėnų generolas Kornelijus Palma. Romėnai miestą pervadino į Nova Trajana Bostra. Jis tapo Arabijos provincijos sostine bei III Kirenaikos legiono garnizonu. Bosra suklestėjo kaip prekybinis centras, pro jį ėjo romėnų kelias link Raudonosios jūros, mieste gyveno apie 80 tūkst. žmonių. Vėliau čia suklestėjo krikščionybė, 246–247 m. Bosroje surengtos Arabijos krikščionių tarybos.
VII a. Bosrą užkariavo Sasanidų Persija, bet miestas netrukus buvo atkovotas Bizantijos. Pasak krikščionių metraštininkų, vaikystėje Bosroje lankęsis būsimasis pranašas Mohamedas, kur jis sutikęs vienuolį Bahirą, padariusį didelę įtaką Mohamedui. 634 m. įvyko Bosros mūšis, kuriame arabų Rašidūnų kalifatas nugalėjo Bizantiją ir užėmė miestą. Kryžininkai bandė nesėkmingai pulti miestą. 1151 m. Bosrą nuniokojo žemės drebėjimas ir miestas prarado savo įtaką.
1980 m. Bosra dėl savo gausaus archeologinio paveldo įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Kęstutis Juknis
Kęstutis Juknis (g. 1959 m. birželio 29 d. Linkuvoje, Pakruojo raj.) – Lietuvos profsąjungų ir politinis veikėjas.