cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rohinjai
Rohinjai Mianmare
2012 m. etninė įtampa tarp rohinjų ir rachinų prasiveržė kaip riaušės. Jų metu vyko prieš rohinjus nukreipti pogromai, kaip manoma palaikomi šalies vyriausybės, dešimtys žmonių žuvo arba buvo sužeisti abiejose pusėse, šimtai tūkstančių neteko namų. Labai didelė dalis rohinjų buvo suvaryti į specialias stovyklas. Rohinjų bandymai aiškinti savo kilmę iš senųjų krašto gyventojų musulmonų vyriausybės yra nepripažįstami ir traktuojami kaip naujai sukurti mitai. Kadangi jų skaičius sparčiai auga, rohinjai yra suvokiami kaip pavojinga etninė grupė, kuri siekia išstumti iš krašto senuosius vietos gyventojus rachinus. 2014 m. jų skaičius Arakane jau buvo 1,3 mln., arba 40 % vietos gyventojų.
2015 m. augant įtampai apie 25 tūkst. rohinjų buvo priversti palikti Mianmarą jūra, laivais bandydami pasiekti saugesnes šalis, tokias kaip Malaizija, Indonezija ar Tailandas. Kadangi šios šalys atsisakė priimti pabėgėlius, tai sukėlė pabėgėlių krizę.
2016 m. spalį rohinjų musulmonai užpuolė ir užmušė kelis pasienio pareigūnus. Manoma, kad tai įvykdė Arakano rohinjų išlaisvinimo armija, įkurta 2013 m. Tai sudarė valstybei pretekstą persekioti musulmonus ir pradėjo 2016–2017 m. rohinjų krizę. Jos metu užfiksuota daug žmogaus teisių pažeidimų ir prievartos apraiškų: žudymai, prievartavimai, padeginėjimai ir kt. 2017 m. vasarą veiksmai prieš rohinjus pasiekė pagreitį, ir yra skaičiuojami tūkstančiai žuvusių ar sužeistų, šimtai tūkstančių priverstinai perkeliamų žmonių, priartinant rohinjų persekiojimą prie genocido. Tikima, kad apie pusė milijono šios tautos vos per mėnesį pabėgo iš Mianmaro ir persikėlė į gretimą Bangladešą, sukeldami vieną didžiausių humanitarinių krizių per pasaulio istoriją. Iš viso dėl krizės pabėgusiųjų iš šalies skaičius gali siekti ir vieną milijoną.
Paberžės
Paberžės – buvęs viensėdis Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Makniūnų.
Mažučiai (Pilviškiai)
Mažučiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Alksnėnų, prie geležinkelio Kaunas–Kybartai, šalia kelio. Seniūnaitijos centras. Stovi Mažučių Marijos Malonės versmių koplyčia (pastatyta 1991 m.).
Anksčiau kaime yra buvusi Mažučių geležinkelio stotelė.
Verkiančios moters prakeiksmas
Verkiančios moters prakeiksmas – 2019 m. amerikiečių antgamtinio siaubo filmas, kurį režisavo Michael Chaves. Tai yra šeštasis filmas „Išvarymo“ franšizėje.
Tai pasakojimas apie tarp dangaus ir pragaro besiblaškančią šmėklą „La Llorona“ – Verkiančią Moterį.
Baraderas
Istorija
Baraderas įkurtas 1615 m. gubernatoriaus Hernandarijaso Saavedros nurodymu. Čia įsikūrė pranciškonų misija.
Ragovka II
Ragovka II – buvęs kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Mėžionių.
Karališkė (Švenčionys)
Karališkė – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Sarių.
Šaltiniai (Anykščiai)
Šaltiniai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, prie kelio, 6 km į pietvakarius nuo Svėdasų. Aptikti 3 pilkapiai. Prie Šventosios kranto atsiveria šaltiniai, suteikę kaimui vardą.
Senoji valų kalba
Senoji valų kalba  – valų kalbos istorijos laikotarpis nuo 800 m. iki XII a. pradžios, kuomet ji virto vidurine valų kalba. Ankstesnysis kalbos istorijos laikotarpis, kai valų kalba atsiskyrė nuo bendrosios britų kalbos, vadinamas archajine valų kalba.
Dauguma senosios valų kalbos eiliuotų ir prozos kūrinių išliko vėlesnių laikotarpių rankraščiuose. Toks pavyzdys galėtų būti Y Gododdin – vidurinės valų kalbos rankraštyje mus pasiekusi poema, priskiriama XIII a. antrajai pusei, iš dalies užrašyta vidurine valų, iš dalies – senąja valų kalba. Anksčiausiasis užrašas senąja valų kalba, įrašytas Tevino miesto bažnyčios antkapiniame akmenyje, priskiriamas VIII a. Surexit Memorandum, tekstas iš „Šventojo Čado knygos“ (Ličfildo evangelijų), buvo parašytas daugmaž VIII ar IX amžių pabaigoje, tačiau jis gali būti senesnio VI arba VII a. teksto kopija.
Senoji valų kalba šiuolaikinės valų kalbos vartotojams suprantama tik pateikus reikšmingų paaiškinimų.
Balsiai
Britų prokalbės, iš kurios kilo senoji valų kalba, sistemoje ilgieji ir trumpieji balsiai sudarė priešpriešą, o senojoje valų kalboje balsių ilgumas ėmė priklausyti nuo fonetinės apsupties, tapo alofoniškas. Manoma, kad šis „naująja kiekybine sistema“ vadinamas balsių pertvarkymas bus įvykęs VI a. pabaigoje arba pirmojoje VI a. pusėje. Tokiu būdu visi balsiai, priklausomai nuo konteksto, galėjo būti trumpieji arba ilgieji.
Ilgieji balsiai /eː/, /ɛː/ ir /ɔː/ VI–VIII a. buvo sudvibalsinti ir tapo /uɨ/, /oɨ/ ir /au/. Balsiai /eː/ ir /ɛː/ dvibalsinami visose padėtyse; balsis /ɔː/ dvibalsinamas galiniame (kirčiuotame) skiemenyje, visuose skiemenyse prieš kirčiuotąjį vietoj /ɔː/ turimas sutrumpintasis [ɔ], kuris nedvibalsinamas.
Miesto Laukai
Miesto Laukai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, šalia Joniškio miesto.
Senoji valų kalba
Balsiai
Vadinamasis a pokytis: britų prokalbės */i/ ir */u/ kirčiuotame (pradžioje priešpaskutiniame) skiemenyje buvo pažeminti atitinkamai į /e/ ir /o/, jei tolesniame skiemenyje buvo */aː/ arba lotyniškuose skoliniuose */a/ ar */aː/. Kadangi dauguma moteriškosios giminės daiktavarždžių ir būdvardžių baigėsi */aː/, šis pokytis sukėlė giminę signalizuojančią balsių kaitą.
i pokytis: jei po kirčiuotojo eina /i:/ arba /j/ turintis skiemuo, kirčiuotame priešpaskutiniame skiemenyje balsiai paaukštinami ir tampa arba /ɨ/ (dažniausiai), arba /ei/.
Senosios valų kalbos balsių sistema atrodė taip:
Priebalsiai
Senojoje ir vidurinėje valų kalboje lūpų pučiamieji priebalsiai tikriausiai buvo abilūpiai [ɸ β], o ne lūpų dantiniai [f v] kaip šiuolaikinėje valų kalboje. Turėtas sunosintas skardusis lūpinis (turbūt abilūpis) pučiamasis priebalsis /β̃/, kuris maždaug iki 1100 m. skyrėsi nuo /β/, vėliau /β̃/ neteko nosinės tarties ir sutapo su /β/. Senojoje valų kalboje vartotas skardusis gomurinis pučiamasis priebalsis /ɣ/, kuris išnyko vidurinės valų kalbos laikotarpio pradžioje. Nors morfosintaksės aplinka, kurioje vykdavo pradžios priebalsių mutacijos, gerokai skyrėsi, pats mutacijos principas labai panašus į dabartinį: turėta minkštoji, nosinė ir spirantinė mutacija. Nors senojoje valų kalboje nėra nuoseklaus žodžio pradžios mutacijos žymėjimo kaip vėlesniais laikais, tačiau, sakykime, minkštoji /m/ mutacija žymima raide m ir skiriama nuo minkštosios /b/ mutacijos, žymimos raide b.
Senosios ir vidurinės valų kalbos priebalsių sistema: Priebalsis /ʃ/, kaip naujovė, atsirado vidurinės valų kalbos laikotarpiu dėl skolinių.
Prozodija
Vėlyvojoje britų prokalbėje buvo kirčiuojamas priešpaskutinis skiemuo, kuris, nukritus paskutiniams skiemenims, liko paskutiniuoju. Senojoje valų kalboje kirtis buvo patrauktas dar vienu skiemeniu atgal ir kirtis vėl ėmė kristi į priešpaskutinį skiemenį. Todėl dabartinėje valų kalboje kirčiuotas priešpaskutinis skiemuo pasižymi žemai tariamu tonu, po kurio eina aukštu tonu tariamas paskutinis (nekirčiuotas) skiemuo, šiame nekirčiuotame skiemenyje tariama kylanti priegaidė. Taigi dabartinėje valų kalboje yra nesutapimas: kirčiuojamas vienas skiemuo (į jį kirtis buvo atitrauktas senojoje valų kalboje), o priegaidė tariama nekirčiuotame paskutiniame skiemenyje (į kurį ankstyvuoju senosios valų kalbos laikotarpiu krito kirtis).
Morfologija
Senojoje valų kalboje buvo išlaikytos dvi giminės: vyriškoji ir moteriškoji. Britų prokalbėje vartoti bent penki linksniai (vardininkas, kilmininkas, naudininkas, galininkas ir šauksmininkas). Senojoje valų kalboje paskutiniai skiemenys nukrisdami su savimi nusinešė ir linksnių galūnes, todėl tradiciškai teigiama, kad senojoje valų kalboje nebelinksniuota. Palyginti neseniai gana daug kalbininkų ėmė laikytis nuomonės, kad nukritus galiniams skiemenims ir galūnėms linksnių sistema nebuvo visiškai prarasta: linksnius galėjo signalizuoti priebalsių mutacijos ir balsių kaita. Tokiu būdu linksnius nurodančių formų išlikę vietovardžiuose iki mūsų dienų, sakykime, Caerdydd 'Kardifas' < vidurinės valų kalbos Kaer Dyf. Pavadinimas sudarytas iš kaer 'tvirtovė' ir Tyf, kuris yra daiktavardžio Taf 'Tafas (upė)' kilmininkas. Vardažodžių daugiskaita senojoje valų kalboje produktyvi, ji buvo sudaroma balsių kaita ir daugiskaitos priesagomis, kilusiomis iš kamiengalių: u kamienas *katowes > kateu 'mūšiai', t kamienas *lukotes > llygot 'pelės'. Dauguma senosios valų kalbos būdvardžių buvo kaitomi giminėmis (derinami prie daiktavardžių), buvo vartojama jų daugiskaita.
Veiksmažodis buvo kaitomas keturiais laikais: esamuoju, būtuoju, imperfektu ir pliustkvamperfektu. Konjunktyvas turėjo esamojo laiko ir imperfekto paradigmas. Vartota ir liepiamoji nuosaka. Veiksmažodis buvo asmenuojamas.
Sintaksė
Senojoje valų kalboje tarinys neretai vartojamas antroje vietoje (dabartinėje valų kalboje žodžių tvarka yra VSO: tarinys–veiksnys–papildinys). Abejotina, ar tarinys antroje vietoje paveldėtas iš keltų prokalbės, jai rekonstruojama žodžių tvarka su tariniu žodžių junginio pradžioje. Matyt, tarinys antroje vietoje yra britų naujovė. Tokia konstrukcija sutinkama ir senosios valų kalbos prozoje, ir poezijoje, tačiau lieka neaišku, kiek tarinys antroje vietoje senojoje valų kalboje buvo plačiai vartojamas.
Originalus tekstas
Pasviru šriftu išskirti žodžiai yra lotyniški, ne vališki. "surexit tutbulc filius liuit hagener tutri dierchi tir telih haioid ilau elcu filius gelhig haluidt iuguret amgucant pel amtanndi ho diued diprotant gener tutri o guir imguodant ir degion guragon tagc rodesit elcu guetig equs tres uache, tres uache nouidligi namin ir ni be cas igridu dimedichat guetig hit did braut grefiat guetig nis minn tutbulc hai cenetl in ois oisau"
Ypatybės
141–ame puslapyje (kuriame įrašytas tekstas), panašu, yra daugiau teksto, jis užrašytas senąja valų kalba po lotynišku tekstu, taip pat čia yra paslaptingas skyrius, kurio tekstas, rodos, buvo ištrintas. Dar nebuvo pateiktas joks šio teksto vertimas arba iššifravimas.
Taip pat nežinoma, kodėl būtent šis puslapis buvo panaudotas glosoms, mat prie kitų Ličfildo evangelijų teksto pridėta mažai arba jo iš viso nėra. Gali būti, kad šis puslapis parinktas vėliau įrašytai informacijai nuslėpti.
Skrydis į kosmosą
thumb|right|250px|[[Saturnas V raketa prieš pat Apollo 4 paleidimą]] Skrydis į kosmosą – balistinis skrydis į kosminę erdvę. Skrydžius į kosmosą žmogus gali pilotuoti pats erdvėlaivyje arba jį valdyti per atstumą. Pilotuojamų erdvėlaivių pavyzdžiai yra JAV Apollo ir Space Shuttle programos bei Rusijos Sojuz programa. Tarptautinė kosminė stotis taip pat yra pilotuojamų skrydžių į kosmosą projektas. Nepilotuojamus skrydžius į kosmosą sudaro kosminių zondų paleidimas į Žemės orbitą ar kitų dirbtinių palydovų iškėlimas.
Skrydžiai į kosmosą naudojami kosmoso tyrinėjimams, kosmoso turizme ir ryšių palydovų veikloms.
Šaltiniai (Elektrėnai)
Šaltiniai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 13 km nuo Laičių.
Skrydis į kosmosą
Istorija
thumb|right|250px|[[Apollo 6 raketa kyla per atmosferą]] Pirmasis teoriškai kosminį skrydį naudojant raketas aprašė škotų mokslininkas William Leitch 1861 m. darbe „Kelionė per kosmosą“. Labiau žinomas darbas apie keliones kosmose priklauso rusų mokslininkui Konstantinui Ciolkovskiui. Jo 1903 darbas vadinasi „Kosminės erdvės tyrimai naudojantis reaktyviniais įrenginiais“ (rus. Исследование мировых пространств реактивными приборами).
Pirmasis pasaulyje skystuoju kuru varomą raketą pagamino ir sėkmingai išbandė JAV profesorius ir išradėjas Robert H. Goddard. Jis tai padarė 1926 m. kovo 16 d.
Godardas ir jo komanda 1929–1941 m. laikotarpyje į orą paleido 34 raketas, kurios pakilo į maždaug 2,6 km aukštį bei pasiekė 885 km/val greitį.
Godardo darbai labai domino vokiečių mokslininką Wernher von Braun, kuris tapo pirmuoju šias technologijas išbandęs kaip ginklus. Jo pagaminta raketa V-2 tapo pirmąja pasaulyje skystuoju kuru varoma mažo nuotolio kovinė balistinė raketa. V-2 taip pat yra pirmasis žmonijos sukurtas aparatas, įskridęs į kosminę erdvę.
Vėliau Wernher von Braun pasidavė amerikiečiams ir kartu su savo mokslininkų komanda padėjo sukurti JAV kosminius aparatus. Vokiečio komanda sukūrė Explorer 1 – pirmąjį amerikiečių dirbtinį žemės palydovą, paleistą 1958 m. sausio 31 d. Jis išbuvo orbitoje 111 dienų ir atrado Van Aleno radiacijos juostą.
Panašiu metu 1969–1972 m. Tarybų Sąjungoje slapta buvo kuriama N-1 raketa, turėjusi pasiųsti tarybinius kosmonautus į Mėnulį. Visi keturi jos pakilimai buvo nesėkmingi.
Paleidimas
Tinkamiausia vieta kosmodromui – ekvatorius. Ekvatoriuje paleista raketa nešėja geriausiai išnaudoja Žemės sukimąsi ir gali sunaudoti 10 % mažiau energijos nei paleista šiaurėje arba pietuose.
Raketų paleidimai numatomi pagal tam tikrą laiką, vadinama "paleidimo langais". Šie laikotarpiai nustatomi pagal Žemės ir tikslaus objekto (ar planetos) padėtį.
Kosmoso pasiekimas
Įprastai kosminė erdvės žemiausia riba vadinama Karmano linija. Ji yra 100 km virš Žemės jūros lygio. Šį aukštį gali pasiekti tik raketos. Kiti orlaiviai negali pasiekti šios ribos dėl deguonies trūkumo varikliams.
Išėjimas iš orbitos
Tarpplanetinėms kelionėms nebūtinas artimos orbitos pasiekimas. Ankstyvieji Rusijos kosminiai aparatai pasiekdavo labai didelį aukštį ir be įsitraukimo į orbitą. NASA Apollo misijoms naudojo laikinos orbitos būdą, kuomet būdami orbitoje raketa dar kartą paleisdavo savo variklius ir ištrūkdavo iš jos. Šis būdas leisdavo labai padidinti paleidimų langų pasirinkimą.
Astrodinamika
thumb|right|250px|[[Space Shuttle Columbia startas]] Kosminių kūnų judėjimą kosminėje erdvėje tiria astrodinamikos mokslas. Įvairūs skaičiavimai leidžia objektams atvykti į nurodytą erdvę ar planetą be papildomo variklių naudojimo.
Atmosferinis grįžimas
Kūnai kosminėje erdvėje turi daug sukauptos kinetinės energijos. Siekiant saugiai grįžti į planetos paviršių jie turi įveikti atmosferos sluoksnį. Įprastai tam naudojami įvairūs procesai, padedantys apsisaugoti nuo atmosferos karščio įtakos. Atmosferinio grįžimo teoriją išrado JAV mokslininkas Harry Julian Allen. Pagal šią teoriją erdvėlaivis grįžta į atmosferą buku paviršiumi. Todėl mažiau nei 1 procentas kinetinės energijos virsta karščiu, kuris pasiekia patį erdvėlaivį, o visas kitas karštis patenka į atmosferą.
Nusileidimas
Mercury, Gemini ir Apollo misijos naudojo nusileidimą jūroje. Tokio nusileidimo metu specialią kapsulę iki Žemės paviršiaus nuleidžia parašiutas. Rusijos Sojuz misijos naudoją nusileidimą ant žemės. Šis būdas reikalauja didesnio parašiuto ir specialaus stabdymo raketa. Space Shuttle misijos erdvėlaivis nusileisdavo ant horizontalaus kilimo ir tūpimo tako.
Perėmimas
Po sėkmingo erdvėlaivio nusileidimo jo keleiviai ir daiktai gali būti saugiai paimti. Kai kuriais atvejais toks veiksmas naudojamas dar prieš patį erdvėlaivio nusileidimą, kuomet jam leidžiantis parašiutu nuo erdvėlaivio atskiriamas kitas skraidantis aparatas. Tam tikrais atvejais galimas ir objekto paėmimas ore. Tokį būdą naudodavo JAV šnipinėjimo palydovų Corona misijų metu.
Navasiolkos (Sariai)
Navasiolkos – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Sarių.
Vytautas Janušaitis
Vytautas Janušaitis (g. 1981 m. spalio 13 d., Kaune) – Lietuvos plaukikas, nacionalinis čempionas ir rekordininkas, olimpietis. Pasaulio taurės etapų prizininkas.
Vyžiniai (Inturkė)
Vyžiniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Inturkės, prie Kertuojų ežero.
Istorija
1689 m. kaimas minimas Molėtų bažnyčios santuokų metrikų knygoje.
Gyventojai
thumb|left|240px|Vyžinių sodybos
Buletiškis
Buletiškis – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Pašvitinio.
RKL 2015–2016 m. sezonas
RKL 2015–2016 metų sezonas – 11-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 36 klubai. 16 varžosi A divizione, 20 - B divizione.
Šaltiniai (Ignalina)
Šaltiniai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Dūkštelių.
Istorija
Seniau kaimas vadintas Ivanovu.
Vaickūnai
Vaickūnai – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Šutų.
Paskutinis seansas
Paskutinis seansas  – knyga su Merlinos Monro fotosesijomis, autorius – fotografas Bertas Šternas. Fotosesijos buvo užsakytos žurnalo „Vogue“ 1962 m. birželio pabaigoje. Fotosesijos vyko tris kartus per dieną, likus vos šešioms savaitėms iki Monro mirties.
Bertas Šternas „Paskutinį seansą“ išleido 1982 m. Į knygą buvo įtraukta dauguma iš daugiau kaip 2500 B. Šterno padarytų nuotraukų, įskaitant kontaktinius spaudinius su vaizdais, kurie Monro nepatiko ir buvo atmesti.
Pozuojant aktorei Lindsei Lohan, B. Šternas žurnalo „New York“ 2008 m. vasario 25 d. numeriui atkūrė žurnale „Vogue“ naudotas nuotraukas.
Aumuo
Aumuo – filosofinė–kognityvinė sąvoka, reiškianti žmogaus dėmesingumą, voką, pažinimą, atmintį, svarstymą, įvertinimą ir sprendimą. Aumuo dar vadinamas „jusliniu protu“ ir supriešinamas su protavimu, racionaliu samprotavimu. Pasak Stasio Šalkauskio – „aumuo ir protas tai yra du skirtingi tos pačios galios aspektai. Žmogus yra protinga būtybė, kuri gali būti vadinama aumeninga tik tada, kai pasižymi originaliu ir kūrybišku mąstymu“. Aumuo atlieka mentalinės refleksijos funkciją. Aumeniu vadinama sąmonė, kurios esmė – pažinimas. Su aumens sąvoka galime sieti tai, ką įprastai vadiname dėmesingumu, taip pat intencionalumu.
Žodis aumuõ (dar žinomas kaip aũmonė, omuõ, omeni̇̀s, ómenė, etimologiškai tapatus ) reiškia „supratimą, nuovoką, atmintį, sąmonę“. Lietuvos tarpukario filosofas Stasys Šalkauskis šį žodį pasirinko kaip atitikmenį. Jis taip pat prilyginamas intelektui, inteligencijai pačia bendriausiąja prasme. Šis žodis taip pat vartojamas kaip galimas atitikmuo senovės indų sąvokoms, žyminčioms kūrybišką, intuityvų, samprotavimus peržengiantį, nubudusį protą, , ).
Senovės graikų tradicijoje toks intelektas buvo nusakomas kaip νους. Rytų ir antikinių tradicijų tyrinėtojas, filosofas Algis Uždavinys šią sampratą vertė „noetiniu intelektu“ ir nuosekliai vartojo žodį „noetinis“ („noetinė būtis, noetinė šviesa“ ir t. t.) pabrėždamas kokio reiškinio intelektinę, o ne diskursyviąją sklaidą. Jis šia prasme aumenį prilygina Dieviškajam Intelektui, Logosui kaip Minties ir Žodžio dermei.
Bert Stern
Biografija
B. Šternas gimė žydų imigrantų šeimoje Brukline. Jo tėvas dirbo vaikų fotografu. 16-os metų baigęs vidurinę mokyklą įsidarbino žurnalo „Look“ pašto skyriuje. Žurnale „Flair“ tapo meno vadovu, čia B. Šternas išmoko ryškinti juostas, sudaryti kontaktinius spaudinius ir pats pradėjo fotografuoti. 1951 m. B. Šternas buvo pašauktas į JAV kariuomenę, išsiųstas į Japoniją ir paskirtas į fotografijos skyrių.
Kadangi buvo įnikęs į amfetaminą, 7-ajame dešimtmetyje jo santuoka su balerina Alegra Kent iširo. 1962 m. birželį ir liepą fotografavo Merliną Moro, jis buvo vienas paskutiniųjų jos fotografų. Monro mirė 1962 m. rugpjūtį. Šios fotosesijos tapo žinomos kaip „Paskutinis seansas“ (1982); buvo padaryta 2571 nuotrauka ir 1992 m. jos išleistos rinkinyje „Visas paskutinis seansas“ („The Complete Last Sitting“). 8-ajame dešimtmetyje B. Šternas išvyko Ispanijon gydytis nuo narkomanijos. 8-ojo dešimtmečio pabaigoje grįžo į JAV ir fotografavo portretus bei madą. 1979 m. drauge su žurnalistu Lorensu Čilniku išleido „Knygą apie tabletes“ („The Pill Book“). Šiame išsamiame žinyne apie dažniausiai JAV skiriamus vaistus įtraukta tablečių spalvotų nuotraukų, kurias padarė B. Šternas; parduota 18 mln. knygos egzempliorių.
KELT-4Ab
Ši karštojo Jupiterio tipo egzoplaneta aptikta tranzitų metodu. Tai ketvirtoji trinarės žvaigždės sistemoje atrasta egzoplaneta. KELT-4 savo ruožtu sudaryta iš dvinarės žvaigždės KELT-4BC, kuri yra už 328 ± 16 av nuo KELT-4A. Paskaičiuota, kad nuotolis tarp KELT-4B and KELT-4C turėtų būti 10,30 ± 0,74 av.
Apie savo žvaigždę KELT-4A, kuri priklauso F spektrinei klasei, planeta apskrieja apytikriai per 3 paras. KELT-4Ab orbitos spindulys yra 0,04317 av. Planetos masė siekia 0,902 Jupiterio masės, o spindulys yra 1,699 karto didesnis už Jupiterio.
FIBA Čempionų lyga
FIBA Čempionų lyga – trečios pakopos profesionalaus klubinio krepšinio turnyras Europoje, rengiamas FIBA.
FIBA organizuojame turnyre skirstant komandas lemiamu veiksniu tampa komandų pasiekti rezultatai nacionaliniuose čempionatuose. Anot FIBA atstovų, Čempionų lygos ilgalaikis tikslas – tapti aukšto lygio turnyru komandoms, kurios nėra tarp 11 Eurolygos išrinktųjų klubų ir tų komandų, kurios pagal sportinius principus nepateko į šį turnyrą.
ESPN, mano, kad projektas rikiuojasi 10 vietoje pagal pajėgumą Europoje po Eurolygos, Europos taurės bei kitų nacionalinių krepšinio lygų. Žemesnė FIBA Europos taurė neminima.
Vilniaus kogeneracinė jėgainė
Vilniaus kogeneracinė jėgainė – biokurą ir komunalines atliekas deginanti šiluminė elektrinė Vilniuje.
Pajėgumai
Vilniaus kogeneracinę jėgainę sudarys du kogeneracijos įrenginiai – pirmajame bus deginamos neperdirbamos komunalinės atliekos, o antrasis bus kūrenamas biokuru. Komunalinių atliekų deginimo įrenginio elektrinė galia sieks 18 MW, o šiluminė galia – 53 MW. Biokuro įrenginio elektrinė ir šiluminė galia sudarys atitinkamai 70 MW ir 174 MW. Projekto vertė 343 mln. €. Iš dalies finansuojamas ES struktūrinių fondų.
Vilniaus kogeneracinėje jėgainėje bus deginamos po rūšiavimo likusios netinkamos nei perdirbti, nei pakartotinai naudoti, bet turinčios energinę vertę komunalinės atliekos. Čia planuojama apdoroti iki 160 tūkstančių tonų atliekų per metus iš Vilniaus ir Utenos regionų.
Jėgainę nuspręsta statyti šalia buvusios Vilniaus elektrinės-3 dėl jau suformuotos elektros tinklo infrastruktūros.
Istorija
2016 m. rugsėjo 29 d. pradėta jėgainės statyba.
Projektą finansuoja Europos investicijų bankas, kuris suteikė 190 mln. eurų paskolą. 150 mln. eurų paramą suteikė Europos Komisija. Dar apie 10% lėšų jėgainei skirs pati Lietuvos energija. Jėgainės atliekų deginimo ir bendrus technologinius įrenginius stato Vokietijos įmonės „Steinmuller Babcock Environment“ ir Lenkijos statybų grupės „Budimex“ konsorciumas. Biokuro deginimo įrenginius už 149,65 mln. eurų įrengs Lenkijos energetikos objektų statytoja „Rafako“.
Vienuolė (2018 filmas)
Filme pasakojama kaip 1952 m. Rumunijoje tėvas Burkas ir jauna novicė, sesuo Irena, atskleidžia kruopščiai saugomą vienuolyno paslaptį.
Siužetas
1952 m. Rumunijoje dvi vienuolės, gyvenančios atokiame Šventosios Kartos vienuolyne, yra užpuolamos neregėtos piktosios jėgos, norinčios atgauti senovės krikščionių relikviją. Išgyvenusi vienuolė, sesuo Viktorija, pabėga nuo demono, pasirodančio vienuolės pavidalu, ir pasikaria. Jos kūną aptinka kaimo gyventojas Frenčis, gabenantis atsargas vienuolėms.
Vatikanas sužino apie įvykį ir iškviečia tėvą Burką į Romą, kur prašo jo kartu su jauna novice, seserimi Irena, keliauti į Rumuniją, kad ištirtų situaciją.
Šaltiniai (Šalčininkai)
Šaltiniai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Jurgelionių.
Vienuolė (2018 filmas)
Siužetas
Jiedu keliauja į Rumuniją ir susitinka su Frenčiu, kuris nuveda juos į vienuolyną. Jie atranda Viktorijos kūną ir paima raktą nuo jos lavono. Viduje jie susitinka su abase, kuri praneša, kad vienuolės naktį laikosi tylos, ir pasiūlo nakvynę vienuolyno priestate, jeigu jie norėtų grįžti rytoj. Grįžtant į kaimą Frenčį užpuola demonas, tačiau jis pabėga. Burkas papasakoja Irenai, kad berniukas, kuram jis praeityje atliko egzorcizmą, Danielis, buvo mirtinai sužalotas ritualo metu, ir nuo to laiko Burkas nešiojasi berniuko mirties naštą. Irena atskleidžia, kad būdama mergina turėjo regėjimų ir kiekvienas jų baigėsi „Marija nurodo kelią“, todėl Bažnyčia ja susidomėjo. Tą naktį Irena išgelbėja Burką, kai demoniška būtybė jį gyvą palaidoja kapinėse.
Gojus (Švenčionys)
Gojus – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Naujo Strūnaičio.
Vienuolė (2018 filmas)
Siužetas
Frenčis grįžta į vienuolyną padėti Irenai ir Burkui. Valakas užpuola Ireną ir ji prisijungia prie vienuolių maldoje, kad atbaidytų demoną. Kai grupė vėl susijungia, Irena sužino, kad nė viena iš seserų, su kuriomis ji buvo mačiusi ir kalbėjusi, nebuvo tikra ir ji meldėsi viena, o vėliau suprato, kad sesuo Viktorija buvo paskutinė vienuolė vienuolyne ir paaukojo save, kad neleistų Valakui užvaldyti jos kūno ir išlaisvinti blogio.
Teoriškai manydami, kad Valaką galima sustabdyti tik tuo atveju, jei jie užsandarins plyšį Kristaus krauju, esančiu relikvijoriuje, trijulė atima buteliuką su Viktorijos turimu raktu. Tada Irena praneša Burkui, kad Dievas ją pašaukė duoti iškilmingus vienuolės įžadus, ir prašo Burko pakelti ją į vienuolės išpažinimo statusą, ką jis padaro vienuolyno koplyčioje.
Trijulei atrakinus tunelio duris, Ireną įvilioja pentagrama ir ją apsėda Valakas. Frenčis išsitepa šiek tiek Kristaus kraujo savo veidą, išvarydamas demoną. Burkas yra sužeidžiamas Danielio vaiduoklio, kai Valakas pradeda skandinti Ireną užtvindytoje kameroje. Irena išspjauna Kristaus kraują ant demono veido, išvarydama jį ir užsandarindama plyšį. Po to, kai Frenčis atgaivina Ireną, sesuo Irena paklausia jo tikrojo vardo, o šis atsako – Morisas. Kitiems nežinant, Morisą apsėda Valakas, ką liudija apverstas kryžius ant jo kaklo.
Po dvidešimties metų universiteto seminare Veikfilde, Masačusetso valstijoje, Karolina Peron stebi, kaip Edas ir Loreina Vorenai pristato filmuotą medžiagą apie savo bandymą išvaryti piktąją dvasią iš apsėsto Moriso. Filmuotoje medžiagoje Morisas sugriebia Loreiną, parodydamas jai mirštančio Edo vizijas, o tai inicijuoja Vorenų tyrimą Peronų ūkyje.
Skiepijimas
Istorija
Skiepijimo pradžia siejama su gydytoju Edvardu Dženeriu, kuris atliko garsųjį karvių raupų įskiepijimo eksperimentą ir 1798 m. jį nuodugniai aprašė. Pirmosios vakcinos buvo kuriamos nuo raupų, pasiutligės, poliomielito. Skiepijimo metodiką kūrė ir tobulino Lui Pasteras.
Lietuvoje nuo raupų skiepyti pradėta 1803 m. Vilniaus universitete. Jozefo Franko, palaikiusio ryšį su E. Dženeriu, ir Augusto Liudviko Bekiu iniciatyva 1808 m. prie Vilniaus universiteto terapijos klinikos įkurtas Vakcinacijos institutas, labdaringa įstaiga, veikusi iki 1831 m. 1897 m. Vilniuje įsteigta viena seniausių pasaulyje Pastero stotis.
Lietuvos Respublikos vaikų profilaktinių skiepijimų kalendorius parengtas ir nuolat tobulinamas atsižvelgiant į Pasaulio sveikatos organizacijos išplėstinės imunizacijos programos reikalavimus, taip pat į Europos Sąjungos teisės aktų, reglamentuojančių vakcinomis valdomų užkrečiamųjų ligų epidemiologinę priežiūrą ir profilaktiką, nuostatas. Į šį profilaktinių skiepijimų kalendorių įtraukti skiepai nuo ligų, kurios gali reikštis sunkia forma, kilti komplikacijų ar net sukelti mirtį.
Swine
„Swine“ – amerikiečių atlikėjos Lady Gaga daina iš trečiojo studijinio albumo „Artpop“, išleisto 2013 m. Dainos tekstą parašė pati atlikėja, Paul „DJ White Shadow“ Blair, Nick Monson ir Dino Zisis, o prodiusavo Lady Gaga, Blair, Nick Monson ir Dino Zisis. Kūrinys Pietų Korėjoje debiutavo 88 vietoje, pardavus 2,430 dainų kopijų. JAV Billboard Dance/Electronic Songs daina pasiekė 23 vietą.
Koncertai
2013 metų rugpjūtį, Lady Gaga išleido vienos minutės trukmės dainos fragmentą, kuris skambėjo festuvalyje iTunes Festival. Vėliau atlikėja į savo socialinio tinklalapio paskirą Twitter'yje patalpino nuotrauką, po kuria parašė: "REHEARSAL PIC #SWINEFEST #GETREADYTOSQUEAL." (liet. nuotrauka iš repeticijos). Lady Gaga pirmą kartą šią dainą gyvai atliko iTunes festivalyje, kuris buvo transliuojamas tiesiogiai, Londone, 2014 metų rugsėjo 1 dieną. Pasirodymo metu, atlikėjos šokėjai vilkėjo kiaulės (angl. Swine) kaukes ir jie purškė dažus ant specialių paveikslų ir ant žiūrovų, esančių auditorijoje.
2014 metų kovo mėnėsį. SXSW festivalyje, Teksase, Lady Gaga atliko dainą "Swine". Pasirodymo metu, britų meninnkė Millie Brown, gėrė specialų žalią ir juodą skystį, kurį vėliau išvėmė ant atlikėjos.
Wonderful Wonderful
Wonderful Wonderful – penktasis studijinis amerikiečių roko grupės „The Killers“ albumas, išleistas 2017 m. rugsėjo 22 d. Tai - pirmasis grupės albumas per penkerius metus nuo 2012 m. išleisto „Battle Born“. Albumo singlas „The Man“ pasiekė penktąją vietą JAV „Billboard“ roko dainų reitinge. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 118 tūkstančių kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ vietoje, tapdamas pirmuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Albumas taip pat pasiekė pirmąją vietą Australijoje ir Jungtinėje Karalystėje, kurioje tapo penktuoju grupės įrašu, pasiekusiu pirmąją vietą.
2020 m. rugpjūčio mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota virš 182 tūkstančių albumo kopijų ir jis tapęs auksiniu.
Delmenhorstas
Delmenhorstas  – miestas šiaurės vakarų Vokietijoje, Žemutinėje Saksonijoje, prie Delmės upės, 10 km į vakarus nuo Brėmeno (jo aglomeracijoje). Geležinkelio stotis prie Brėmeno–Oldenburgo kelio, yra oro uostas. Maisto, popieriaus, tekstilės, siuvimo pramonė, gaminamas linoleumas, kosmetika. Apylinkėse išgaunamos gamtinės dujos, kurios dujotiekiu patenka į Hamburgą. Yra XX a. pr. rotušė su vandens bokštu, sala su buvusios pilies parku, pramonės muziejus.
Istorija
1254 m. šaltiniuose minima Oldenburgo grafų statyta pilis, aplink ją ėmė kurtis gyvenvietė. Jai 1371 m. suteiktos miesto teisės. Delmenhorstas ėmė augti XIX a. pabaigoje, pradėjus vystyti vilnos pramonę.
IL Sandviken
IL „Sandviken“ – Norvegijos futbolo klubas iš Bergeno. Šis straipsnis apie buvusią klubo moterų ekipą.
Istorija
Ankstesniais metais (1978–2021) ekipa žinoma IL Sandviken pavadinimu. Buvo IL Sandviken klubo sistemos dalis.
Rungtyniavo Toppserien ir 2021 m. tapo šalies čempionėmis.
Virsmas SK Brann
2021 m. lapkričio 11 d. klubo metiniame susirinkime buvo nuspręsta, kad taps sporto klubo „Brann“ dalimi.
Nuo 2022 m. sezono ekipa žinoma SK Brann Kvinner pavadinimu ir priklauso SK Brann sistemai.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Stemmemyren idrettsplass.
Yadah Stars FC
Yadah Stars Football Club arba Yadah Stars bei Yadah – Zimbabvės futbolo klubas iš Hararės, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje, vadinamoje Zimbabwe Premier Soccer League. Namų rungtynes žaidžia „Nacionaliniame“ stadione, talpinančiame 60 tūkst. žiūrovų.
„Gunners“ klubas
Klubo ištakos siekia 2005 m., kai buvo įkurtas „Gunners“ klubas. Rungtyniavęs aukščiausioje lygoje.
2009 m. tapo šalies čempionais. Tai buvo pirmasis ir paskutinis klubo titulas per klubo gyvavimo istoriją.
Klubas turėjo finansinių problemų ir iškilo bankroto grėsmė.
„Yadda“ klubas
2014 m. klubą įsigijo Walteris Magaya. Pavadinimas pakeistas į Yadah Gunners.
2016 m., vadovaujant treneriui Kud Masaraure, triumfavo ZIFA Rytų regiono Pirmajame divizione.
2017 m. klubas vyriausiuoju treneriu paskyrė Jairosą Taperą. Nuo 2017 m. rungtyniavo Zimbabwe Premier Soccer League (Zimbabvės aukščiausioje lygoje).
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. gruodžio 10 d.
Pampasas
Pampasas  – miestas Peru, Huankavelikos departamente, kalnų slėnyje, 3276 m aukštyje. Tajakachos provincijos administracinis centras. Praeina Ajakučo–Huankajaus plentas, yra kelias į Huankaveliką. Žemės ūkio krašto prekybinis centras (veisiami galvijai, avys, kiaulės, ožkos, auginamos bulvės, uliukai, kukurūzai, opuncijos). Pieno pramonė. Yra 1829 m. pastatyta barokinė Šv. Petro bažnyčia, savivaldybė, kultūros namai, paminklas Óvalo de la Cultura. Kasmet, sausio 20 d., vyksta Pampaso Skaisčiausiosios Mergelės Marijos šventė.
Istorija
Pampasas oficialiai įkurtas 1825 m.
Jordanijos istorija
Jordanijos istorija – Jordanijos teritorijoje egzistavusių tautų ir valstybių raida nuo seniausių laikų iki dabarties.
Regionai
thumb|250px Svarbiausia Jordanijos teritorija, kur koncentruojasi beveik visi gyventojai, apima tik siaurą kalnuotą Jordanijos valstybės vakarinį ruožą. Šis ruožas yra pietrytinė Istorinės Sirijos (Levanto) dalis, neretai dar vadinama Užjordane (arba Transjordanija). Ji tęsiasi tolyn į šiaurę iki pat Antilibano kalnų (t. y. apima ir dalį pietvakarių Sirijos.
Užjordanė pati yra sudaryta iš nedidelių, bet geografiškai skirtingų regionų. Iš pietų į šiaurę jie yra išsidėstę taip:
Senovėje Užjordanė buvo laikoma didesnio regiono Kanaano dalimi, o musulmoniškais laikais kartais laikoma išplėstinio Palestinos regiono dalimi.
Priešistorė
Žmogaus pėdsakų Jordanijos teritorijoje randama jau nuo paleolito. IX tūkst. pr. m. e. prasidėjus neolitui, klimatas stipriai atšilo, ir rytinėje teritorijos dalyje susiformavo beveik negyvenama dykuma. Vakarinė Jordanija, pasižyminti tinkamomis žemdirbystei žemėmis, tuo tarpu, buvo vienas pasaulio civilizacijos židinių. Čia gyvenę žmonės ėmė gyventi sėsliai gyvenvietėse, augino javus ir ankštinius, žiedė keramiką. Didžiausia to meto gyvenvietė Jordane buvo Ain Ghazalis dab. Amano miesto teritorijoje.
Senovės Jordanija
thumb|left|Palestinos karalystės IX a. pr. m. e. Ankstyvojo bronzos amžiaus, (3200–1950 m. pr. m. e.) laikais, kaip ir kitose Istorinės Sirijos teritorijose, Jordanijoje nesusikūrė didelės imperijos, tačiau susiformavo aukšto lygio miesto kultūra. Tiesa, skirtingai nei Mesopotamijoje ar Egipte tuo metu, vietos miestai valstybės nenaudojo rašto. Nuo 2300 m. pr. m. e. didesni miesteliai sunyko, ir visuomenė grįžo prie smulkių gyvenviečių sistemos. Kol kas nėra aišku, dėl ko šis pokytis įvyko.
Viduriniame bronzos amžiuje (1950–1550 m. pr. m. e.) senovės civilizacija Jordanijoje pasiekė didžiausią klestėjimą. Derlingų teritorijų šiaurėje ir viduryje suklestėjo dideli miestai valstybės, kaip kad Amanas, Irbidas, Pela. Likusioje teritorijos dalyje, tuo tarpu, viešpatavo klajokliai semitai, vadinamieji šasu. Svarbiausios gyvenvietės ėmė jungtis į prekybinius kelius. Užjordanė tapo svarbiu regionu, kuriuo ėjęs kelias jungė šiaurės Siriją su Raudonąja jūra ir iš kurio prasidėjo karavanų keliai į Arabiją. Vėliau šis kelias buvo žinomas kaip Karalių kelias. II tūkst. pr. m. e. politiškai ir kultūriškai Jordano teritorija buvo stipriai veikiama Egipto (iš pradžių Vidurinės, vėliau – Naujosios karalysčių).
XII a. pr. m. e. Egiptui nusilpus nuo jūros tautų antpuolių, Sirijoje susidarė vakuumas, kurio metu atsirado prielaidos susiformuoti vietos valstybingumui. Tuo metu Užjordanėje susiformavo trys karalystės: Amonas, Moabas ir Edomas. Suklestėjo prekybiniai miestai Rabat Amonas, Dhibanas, Buseira. Karalystės buvo labai svarbios tarpininkės prekyboje su Jemenu.
Nuo VIII a. pr. m. e. karalystės neteko valstybingumo, ir nuo tada čia viešpatavo Asirijos imperija, vėliau – Naujoji Babilono karalystė, dar vėliau – Achemenidų imperija ir Makedonijos imperija. Po Aleksandro Makedoniečio užkariavimų Jordanijos teritoriją valdė Seleukidų imperija. Helenizmo įtakoje visame regione paplito graikų kultūra, miestai pervardinti graikiškais pavadinimais arba įkurti nauji. Tarp jų svarbiausi buvo Filadelfija, Gerasa, Pela, Um Kaisas ir kt. Dalis miestų šiaurinėje Jordanijoje susivienijo į Dekapolį. Silpstant Seleukidų politinei centralizacijai, II a. pr. m. e. pietinėje Užjordanėje susiformavo Nabatėjų karalystė su sotine Petra, kuri kontroliavo pelningus kelius su Arabija.
64 m. pr. m. e. Romos imperija inkorporavo Dekapolį į savo imperiją, o Nabatėja išlaikė nepriklausomybę. Tik 106 m. ji savanoriškai įsijungė į Romos imperiją ir tapo Arabijos provincija. Ši egzistavo iki 390 m., kol perėjo Bizantijos imperijai.
Arabų valdymas
thumb|Britų Palestinos mandatas 1920 m. Po Sirijos įjungimo į Kalifatą VII a., pirmą kartą panaudotas arabiškas Jordanijos vardas: al-Urdun. Jordanija buvo administruojama kaip vienas iš penkių Sirijos (aš-Šam) provincijos (džundų). Tuo metu vietos populiacija stipriai arabizuota ir islamizuota.
Po Abasidų kalifato subyrėjimo, Jordanijos teritoriją valdė svetimšalės dinastijos iš Egipto (Tulunidai (868–905), Ikšididai (935–969), Fatimidai (969–1171), Ajubidai (1169–1250), Mameliukai (1250–1517)), Mesopotamijos (Seldžiukai) ar Sirijos (Hamdanidai ir Zengidai (1127–1222)), tačiau savo valstybingumo šalis neturėjo.
Osmanų valdymas
Osmanų imperijoje (1516–1918) Jordanija priklausė Damasko vilajetui.
Britų valdymas
Yrant Osmanų imperijai, po I pasaulinio karo (1919 m.) Jordanija atiteko Britų imperijai, kaip Britų Palestinos mandato rytinė dalis. [1923]] m. jo sudėtyje sukūrus Užjordanės emyratą, Jordanas ėmė formuotis kaip atskiras politinis vienetas, nusistovėjo jo sienos.
Nepriklausomybė
Iš karto po II pasaulinio karo, 1946 m., perbraižant politinį žemėlapį, Jordanijai suteikta nepriklausomybė, ir tais pačiais metais ji pervardinta Jordanijos Hašemitų karalyste (buvęs emyras pradėjo tituluotis karaliumi).
Nuo pat nepriklausomybės Jordanijos istorija yra formuojama jos santykių su vakariniu kaimynu Izraeliu. 1949 m. ji aneksavo iš Izraelio Vakarų krantą, o 1967 m. jį Izraelis atsiėmė. Pašonėje vykstantis karas lėmė masines palestiniečių migracijas į Jordaniją. Kintanti šalies etninė sudėtis nulėmė etninius konfliktus tarp migrantų ir vietinių arabų. Sunkėjanti vidaus padėtis skatino suvaržyti iš pradžių suteiktas laisves ir teises: per didžiąją dalį Šaltojo karo šalis gyveno komendanto valandos režimu.
Justė Jocytė
Justė Veronika Jocytė (g. 2005 m. lapkričio 19 d.) – profesionali Lietuvos krepšininkė.
Jauniausia visų laikų Lietuvos moterų krepšinio rinktinės žaidėja (debiutavo būdama 13-os metų).
Žaidė Klaipėdos Neptūno moterų komandoje. 2019 m. gruodžio mėn. tapo Vilerbano-Liono „ASVEL“ jaunimo komandos nare, gruodžio 8 d. debiutavo pagrindinėje ekipoje Prancūzijos lygoje, o gruodžio 18 d. ir Moterų Eurolygoje kaip Vilerbano-Liono „ASVEL“ komandos žaidėja.
Rokforas
thumb|250px|Rokforo sūris thumb|250px|Gabriel Coulet gamybos Rokforo sūris Rokforas – šviežio avių pieno sūris iš Prancūzijos pietų. Kartu su Gorgondzolos, Blo Doverno, Danablu ir Stiltono sūriais yra vienas iš geriausiai žinomų mėlynųjų sūrių pasaulyje. Europos Komisija produktui suteikė saugomos geografinės nuorodos statusą, todėl, nepaisant to, kad panašūs sūriai gaminami įvairiose vietose, tik Kombalu olose Rokforo prie Sulzono komunoje nokinami sūriai gali būti vadinami Rokforo pavadinimu.
Sūris yra baltas, aitroko skonio, trapus ir šiek tiek drėgnas, viduje – minkštas su žalsvai mėlynu pelėsiu. Turi savo specifinį kvapą ir aitroką skonį su jaučiamu sviesto rūgšties prieskoniu; pelėsiai suteikia sūriui aštrumo. Sūris neturi plėvelės, jo paviršius valgomas ir šiek tiek sūrus. Sūrio ritinys yra 2,5–3 kg svorio ir 8,5–11,5 cm storio. Vienam išnokinto sūrio kilogramui reikalingi 4,5 litrai pieno. Prancūzijoje Rokforo sūris vadinamas sūrių karaliumi.
Istorija
Laikoma, kad sūrio gaminimo tradicijos siekia antikos laikus. Plinijus Vyresnysis 79 mūsų eros metais užsimena apie panašų sūrį Galijoje, tačiau neaprašo nei jo kilmės vietos, nei to, kad jis buvo mėlynas. Rašytiniuose šaltiniuose sūris pirmąkart minimas vienuolių 1060 m. 1411 m. birželio 4 d. Prancūzijos karalius Karolis VI suteikė sūrio gamybos monopolį Rokforo prie Sulzono žmonėms, gaminusiems sūrį jau daugelį šimtmečių.
1842 m. sūrio gamintojai susivienyjo į Roquefort Société sur Choix kooperatyvą savo interesams apsaugoti. 1925 m. Rokforo sūris gavo pirmąjį Prancūzijos Appellation d'Origine Contrôlée sertifikatą, patvirtinantį jo gamybos būdą ir vietą. 1961 m. Mijo teismas priėmė sprendimą, kad sūrį galima gaminti visoje Pietų Prancūzijoje, bet tik sūriai, išnokinti Kombalu natūraliose olose Rokforo prie Sulzono komunoje, gali būti vadinami Rokforo pavadinimu.
Legenda
Pagal legendą sūrio gamybos būdas rastas atsitiktinai, kai jaunas piemuo, valgydamas pietums duoną su avių sūriu, pastebėjo tolumoje gražią merginą. Palikęs savo valgį artimiausioje oloje, jis nubėgo paskui merginą ir grįžo atgal tik po kelių mėnesių, rasdamas savo paliktą maistą padengtą žalsvai mėlynu pelėsiu. Būdamas išalkęs jis nugramdė pelėsį ir paragavo sūrio. Piemuo labai nustebo, patyręs neįprastą sūrio skonį ir kvapą. Sužinoję apie tai gretimo vienuolyno vienuoliai pabandė patys pasigaminti sūrio, ir taip atsirado Rokforas.
Gamyba
thumb|250px|Lakaunės veislės avys Rokforo pelėsiai (Penicillium roqueforti) randami vietinių olų dirvoje. Tradiciškai sūrio gamintojai jį išgaudavo, palikdami olose duoną šešioms–aštuonioms savaitėms, kol ji supelydavo. Duonos minkštimą tada išdžiovindavo ir susmulkindavo į miltelius. Šiais laikais pelėsius augina laboratorijose.
Rokforo sūris gaminamas tik iš Lakaunės veislės avių pieno. Iki 1925 m., kai buvo priimtos sūrio gaminimo taisyklės, į sūrį kartais dėdavo nedidelį karvių ar ožkų pieno kiekį. Sūris Rokforo pavadinimu gali būti gaminamas tik Averono departamente ir gretimų Odo, Lozero, Garo, Hero ir Tarno departamentų dalyse.
2009 m. buvo septyni Rokforo gamintojai. Geriausiai žinomi du: Roquefort Société, kuriam priklauso keletas olų ir 60 % sūrio produkcijos, ir Roquefort Papillon. Kiti gamintojai, kuriems priklauso tik po vieną olą: Carles, Gabriel Coulet, Fromageries occitanes, Vernières ir Le Vieux Berger.
2005 m. pagaminta apie 3 milijonus sūrių (18 830 tonų, antra vieta Prancūzijoje po Comté sūrio). 2008 m. pagaminta apie 19 000 tonų, iš jų, 3 700 tonų eksportuota, daugiausia į Ispaniją (apie 1 000 tonų). Apie 4 500 regiono žmonių 2 100 fermose augina avis pienui, iš kurio gaminamas Rokforo sūris.
Sveikata
Rokforo sūryje yra aukšta glutamato koncentracija – 1280 mg glutamato 100 g sūrio.
Melantas
Melantas (🇬🇷, Μελάνθιος) – graikų mitologijos personažas, Nelėjo palikuonis, Mesenijos karalius.
Pasakojama, kad iš Mesenijos Melantą išvarę Herakleidai, kuomet užkariavę Peloponesą. Patartas Delfų orakulo, Melantas apsistojęs Atikoje. Kilus karui tarp atėniečių ir bojotų, Ksantas, bojotų karalius, iškvietė dvikovon Timoitą, Atėnų karalių, paskutinį iš Tesėjo palikuonių. Timoitas iššūkio nepriėmė, motyvuodamas savo amžiumi ir silpnumu. Timoitą pakeisti sutiko Melantas, tačiau su sąlyga, kad sėkmės atveju jam atiteksiąs sostas. Melantas dvikovą laimėjo – užmušė Ksantą ir tapo karaliumi. Taip valdžios neteko Tesėjo palikuonys.
Esama ir kitokių versijų. Pauzanijas mini, kad Ksanto nugalėtojas buvęs Andropompas, Melanto tėvas. Anot Aristotelio, Ksantą įveikęs Kodras, Melanto sūnus. Pauzanijo teigimu, viešpataujant Melantui, iš Aigialo achajai išvarė jonėnus. Šie prieglobstį radę Atėnuose.
Vengrijos geografija
Vengrija – valstybė Vidurio Europoje, neturi tiesioginio priėjimo prie jūros. Dunojus dalija šalį į dvi beveik lygias dalis. Šiaurėje ribojasi su Slovakija (515 km), šiaurės rytuose su Ukraina (103 km), rytuose su Rumunija (443 km), pietuose su Serbija (151 km) ir Kroatija (329 km), vakaruose su Slovėnija (102 km) ir Austrija (366 km). Šalies teritorijos ilgis iš vakarų į rytus 528 km, plotis iš šiaurės į pietus 268 km.
Paviršius
Žemumų kraštas; iki 200 m virš jūros lygio pakilę 66 % šalies teritorijos, 200–400 m virš jūros lygio – 32 %, per 400 m virš jūros lygio – 2 %. Aukščiausias šalies kalnas Kėkešas (1 014 m virš jūros lygio); žemiausias taškas netoli Segedo (78 m virš jūros lygio).
Dunojaus vidurupio lyguma didžiojoje šalies dalyje. Trys pagrindinės kraštovaizdžio sritys: Panonijos, arba Vengrijos, žemuma, Vakarų Vengrijos ir Uždunojės kalvotos lygumos, vidutinio aukščio kalnai Uždunojėje ir Šiaurės Vengrijoje.
Panonijos, arba Vengrijos, žemumą sudaro Didžioji Vengrijos žemuma ir Mažoji Vengrijos žemuma, kurias skiria Dunojus.
Karstiniai dariniai šiaurėje Slovakijos pasienyje. Žymiausias urvas Agtelekas – 22 km ilgio, iš jų 15 km Vengrijoje; stalaktitai ir stalagmitai; požeminės upės ir ežerai. Užgesęs Tokajaus ugnikalnis Tokajaus kalnuose.
Klimatas
Vidutinių platumų pereinantis iš jūrinio į žemyninį didesnėje dalyje, vidutiniškai žemyninis rytuose. Oro masių pernašą iš šiaurės ir vakarų stabdo Karpatų ir Alpių kalnai. Karštos sausos vasaros; šilčiausias mėnuo rugpjūtis; dažnos sausros puštoje; feno efektas. Žiemos šaltėja rytų kryptimi; šalčiausias mėnuo gruodis. Rudenį vyrauja sausi giedri, pavasarį – drėgni orai.
Vidaus vandenys
Upės priklauso Juodosios jūros baseinui – Dunojus su intakais Tisa, Raba, Ipojumi, Šiju, Drava ir kt. Ilgiausia šalies upė kairysis Dunojaus intakas Tisa. Tisa ir tekanti Kroatijos pasieniu Drava į Dunojų įteka Serbijos ir Juodkalnijos teritorijoje. Daugelio upių krantai sutvirtinti pylimais (~4 000 km), tačiau potvyniai beveik kasmet.
Apaugę nendrėmis „mirštantys“ Fertės ir Velencės ežerai. Daug senvaginių ežerų Tisos ir Dunojaus slėniuose.
Augalija
Miškų daugiausia kalvų ir kalnų šlaituose – vyrauja ąžuolai, bukai, liepos[, vakaruose skroblai ir kėniai. Miestų parkams būdingi platanai ir kaštonai. Rytinėje, pietrytinėje ir pietinėje šalies dalyse – miškastepė ir Vengrijos stepė pušta.
Gyvūnija
Miškuose veisiasi kiškiai, stirnos, elniai, lapės, šernai. Gausu paukščių – ančių, garnių, gervių, gandrų. Pelkėtose Tisos ir Dnojaus senvagėse ir salpose daug migruojančių paukščių.
Aplinkosauga
Pagrindinė problema – vandens užterštumas nitratais, sukeliantis ežerų užžėlimą. Didelė atmosferos tarša sieros dioksidais; rūgštieji lietūs, dirvų rūgštėjimas. Išmesta į atmosferą 1980, 1990, 1995 ir 2000 tūkst. t: sieros dioksido – 1633, 1010, 705 ir 580, azoto oksidų – 273, 238, 190 ir 220. Atmosferos užterštumas anglies monoksidu mln. t: 1980 – 81, 1990 – 68, 1995 – 59, 2000 – 77. Kasmetė tarša metano dujomis (~950 tūkst. t), anglies monoksidu (~750 tūkst. t), lakiaisiais organiniais junginiais (~150 tūkst. t).
Šaltiniškiai
Šaltiniškiai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Išlaužo, prie kelio ir jo atšakos į Čiudiškius.
Kalamukhai
Kalamukhai ( 'juodaveidžiai, atsigręžę mirtin') – Pietų Indijos šaivų pakraipa; asketai tantrikai, priklausę Pašupatos tradicijai. Jų pavadinimas kilęs nuo papročio ant kaktų nešioti juodą žymę.
Kalamukhai minimi nuo VIII–IX a. Maisore ir jo apylinkėse. Vėliau kalamukhų vienuolynai minimi Šrinivaspure, Nandžangude, Baligavyje, Vidžajavadoje. Nors kai kurie autoriai (pvz., Ramanudža) kalamukhus painioja su kapalikais, tačiau šie nuo pastarųjų skyrėsi, nes kūrė vienuolynus, gyveno socialiai, o kapalikai buvo atsiskyrėliai, praktikavę daugumai labai neįprastas apeigas.
ADO Den Haag (moterys)
Hagos ADO – Nyderlandų futbolo klubas iš Hagos. Šis straipsnis apie klubo moterų pagrindinę ekipą.
Istorija
2007 m. sausio mėn. suburta moterų ekipa. Nuo 2007–2008 m. pateko į aukščiausią lygą. Debiutiniame sezone buvo ketvirtos.
Vėliau trejus metus iš eilės iškovojo antrą vietą. O 2011–2012 m. sezone tapo čempionėmis.
Nuo 2012–2013 m. sezono rungtyniavo BeNe League. Tris sezonus buvo vykdomas bendras Nyderlandų ir Belgijos lygos projektas. Stipriausios ekipos kovojo BeNe League.
Nuo 2015–2016 m. sezono Nyderlandų ekipos vėl rungtyniavo moterų Eredivisie.
nuo 2015–2016 m. sezono
Šaltiniai: