cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lea Salonga
Karjera
Salonga taip pat vedė savo muzikinį televizijos šou Love, Lea ir dalyvavo German'o Moreno paauglių šou That's Entertainment. Lea vaidino tokiuose šeimai skirtuose filmuose, kaip Tropang Bulilit, Like Father, Like Son , Ninja Kids , Captain Barbell ir Pik Pak Boom.
Lietuvos Respublikos ekonomikos ir inovacijų ministerija
Istorija
Formuojant pirmąją atkurtos Nepriklausomos Lietuvos Respublikos Vyriausybę, atsisakyta komitetų ir ūkiui vadovauti buvo įsteigtos 5 ministerijos: Ekonomikos, Energetikos, Materialinių išteklių, Pramonės, Prekybos. Pirmosios dvi – Ekonomikos ir Energetikos – ministerijos be žymesnių reorganizacijų išliko iki Ūkio ministerijos įsteigimo.
1991 m. vasario 28 d. Atkuriamasis Seimas panaikino pramonės ministeriją, nustatydama, kad pramonės įmonių steigėjos funkcijas vykdo Ekonomikos ministerija, o jų materialinio ir kito aprūpinimo funkcijas – Materialinių išteklių ministerija.
1991 m. spalio 3 d. Atkuriamasis Seimas įstatymu panaikino Prekybos ministeriją, įsteigdama prekybos ir materialinių išteklių ministeriją.
1992 m. spalio 30 d. Atkuriamasis Seimas įstatymu pertvarkė Prekybos ir materialinių išteklių ministeriją į Lietuvos Respublikos pramonės ir prekybos ministeriją, kuri po to išliko nepakitusi iki ūkio ministerijos įkūrimo.
1996 m. gruodžio 16 d. Seimas įstatymu panaikino ekonomikos, energetikos, pramonės ir prekybos ministerijas ir įsteigė Ūkio ministeriją. Ji 1996 m. gruodžio 19 d. pradėjo dirbti.
2009 m. sausio 12 d. įstatymu Seimas] atkūrė Energetikos ministeriją.
2019 m. pervadinta į LR Ekonomikos ir inovacijų ministeriją.
Dabartinė vadovybė
Ministrė Aušrinė Armonaitė.
Marija Bernarda-Venskutė
Marija Bernarda-Venskutė (1902 m. gruodžio 9 d. Batakių miestelyje, Tauragės apskr. – 1998 m. spalio 31 d. Čikagoje, IL, JAV) – vienuolė, vargonininkė, pedagogė, chorvedė, kompozitorė.
Lietuvos Respublikos ekonomikos ir inovacijų ministerija
Dabartinė vadovybė
Viceministrai – Eglė Markevičiūtė, Vincas Jurgutis, Jovita Neliupšienė (2020–2022), kanclerė – Iveta Paludnevičiūtė.
Marija Bernarda-Venskutė
Biografija
Antanas ir Ona Venskai 1903 m. į JAV, Čikagą, IL, atvyko su šešių mėnesių dukrele. Paūgėjusi Marija lankė mokyklą, dainavo chore ir giedojo bažnyčioje. 1917 m. įstojo į Šv. Kazimiero kongregacijos seserų vienuolyną Čikagoje, o nuo 1918 m. pradėjo mokytis Šv. Kazimiero akademijoje. Čia itin daug dėmesio buvo skiriama muzikai, kurią tuomet dėstė sesuo M. Scholastika Butrimavičiūtė. Vienuolės buvo mokomos muzikos teorijos, gražiai dainuoti, skambinti fortepijonu ir smuikuoti. Gerokai pažengusi muzikoje, Marija įstojo į American Conservatory of Music Čikagoje, kurią 1928 m. baigusi įgijo muzikos ir dainavimo mokytojos diplomą. Dar dvejus metus čia studijavusi kompoziciją, 1930 m. gavo muzikos bakalauro diplomą. 1941–1943 m. studijavo De Paul University School of Music, kur dirigavimo mokėsi pas N. Malko, kompozicijos pas S. A. Liebersoną ir L. Šteiną, dainuoti pas B. Barbot ir M. Kurenko. Čia 1943 m. įgijo Master of Music diplomą. Vėliau, norėdama pasitobulinti vargonų, dirigavimo, polifonijos, choralo ir instrumentacijos srityse, dar studijavo University of Illinois School of Music, Pope Pius X Liturgical School of Music, University of Notre Dame School of Music ir kitur.
Dar studijuodama pradėjo mokytojauti, o nuo 1928 m. dėstė muziką ir dainavimą Šv. Kazimiero akademijoje Čikagoje. Suorganizavo 60 studenčių simfoninį orkestrą, kuris Čikagos aukštesniųjų mokyklų simfoninių orkestrų varžybose net septynis kartus laimėjo pirmąsias premijas. Su Akademijos choru, solistais ir orkestru statė operetes ir kitus muzikos veikalus, rengė koncertus. 1952–1971 m. Čikagoje buvo Marijos aukštesniosios mokyklos muzikos skyriaus vedėja ir choro vadovė. Rengė koncertus ir statė operetes. Vėliau Villa Joseph Marie, Hollande, PA, vienuolių kazimieriečių mergaičių gimnazijos muzikos mokytoja ir choro vadovė. 1972 m. spalio 20 d. su choru koncertavo Northamptono miesto jubiliejinėse iškilmėse. Didelis choras klausytojams paliko gerą įspūdį. 1974 m. gegužės 5 d. surengtame metiniame koncerte dalyvavo 30 vaikų choras, fortepijono, vargonų ir vokalo auklėtiniai. Kurį laiką dėstė ir Los Angeles, CA, lietuviškoje mokykloje.
M. Bernarda sėkmingai vadovavo „Grandies“ chorui Čikagoje. Su 40 žmonių šokėjų ir dainininkų kolektyvu dažnai koncertuodavo, dalyvavo tautiniuose renginiuose ir 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje. M. Bernarda taip pat vadovavo Čikagoje „Rūtos“ klubo chorui, o Filadelfijoje, PA, „Vilties" chorui.
Visuomeninė veikla
M. Bernarda produktyvi kompozitorė. Sukūrė daug stambių instrumentinių ir vokalinių kūrinių. Tai mišios „Kūdikėlio Jėzaus garbei“ ir „Regina Paeis“, simfoniniai kūriniai, trys rapsodijos, variacijos styginių kvartetui, kūriniai fortepijonui, giesmės, dainos chorams ir solistams. Kompozitorės daina „Lopšinė“, konkurse laimėjusi pirmąją premiją, skambėjo 1956 m. I ir 1961 m. 2-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje. Populiari buvo ir jos daina „Vakaras tylus“. 1975 m. New Yorko lietuvių vargonininkų draugijos konkurse M. K. Čiurlionio gimimo 100-ųjų metinių garbei) už „Fantaziją“ lietuviškomis temomis fortepijonui pelnė trečiąją premiją. Jos instrumentiniai ir vokaliniai kūriniai buvo dažnai atliekami įvairiomis progomis. Yra aranžavusi vokalinių ir instrumentinių kūrinių, į anglų kalbą išvertė S. Šimkaus ir S. Santvaro operos „Pagirėnai“ libretą. Parengė lietuvišką giesmyną „Reikalingiausios giesmės" (1959).
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Automatic Writing
„Automatic Writing“ – debiutinis eksperimentinio roko grupės Ataxia albumas, išleistas 2004 m. rugpjūčio 10 d. „Record Collection“ leidykloje. Ataxia sudaryta iš tuometinio Red Hot Chili Peppers gitaristo John Frusciante, Fugazi bosisto Joe Lally bei Josh Klinghoffer, kuris vėliau tapo Red Hot Chili Peppers gitaristu.
Grupė per dvi savaites įrašė 10 dainų, kurios bendrai truko maždaug 80 minučių, taip pat per keturias dienas sugrojo du koncertus. Antrasis albumas – „AW II“ – buvo išleistas 2007 m. gegužės 29 d. ir jame pasirodė likusios penkios dainos.
Dainos
Visas dainas parašė John Frusciante, Joe Lally ir Josh Klinghoffer.
Kumelbaliai
Kumelbaliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vilkaviškio.
1047 m.
1047 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pasaulyje
Lapkritis
Struktūrizuota finansinė priemonė
Struktūrizuoti produktai – sintetiniai investavimo instrumentai, kuriami derinant įprastus finansinius instrumentus ir išvestines finansines priemones. Tokių struktūrizuotų produktų pavyzdžiai yra: obligacijos suteikiančios teisę įsigyti įmonės akcijų; obligacijos, susietos su kito finansinio instrumento verte ir kt. Lietuvoje struktūrizuotų produktų ar struktūrizuotų vertybinių popierių pavyzdžiais galėtų būti bankų leidžiamos ir platinamos su indeksais, akcijomis ar produktų kainomis susietos obligacijos.
Sarisoforai
right|thumb|250px|Makedoniečių sarisoforai falangoje
Sarisoforai (Συνασπισμός) – makedoniečių pėstininkai, kaudavęsi makedoniečių falangoje. Pavadinti pagal pagrindinį jų ginklą sarisą.
Sarissaphoros
Kumelynė
Kumelyne vadinami kaimai:
Sausio 1
Sausio 1 yra 1-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 364 dienos (keliamaisiais metais – 365).
Vardadieniai
Arvaidas – Arvaida – Arvaidė – Arvaldas – Arvaldė – Arvė – Eufrozija – Eufrozina – Mečislovas – Mečys – Mečius
Bonas (Prancūzija)
Bonas – miestas Burgundijoje (Prancūzija), prie Bouzaise upės, į pietvakarius nuo Dižono. 21,9 tūkst. gyventojų (1999). Miestas išlaikęs XIII–XVI a. struktūrą, t. y. yra tarsi apsuptas sienų. Išlikę du pilies bokštai, prieglauda Hôtel-Dieu (pastatyta 1443 m. kaip ligoninė vargšams, vėliau tapo svarbiu vyndarystės centru), yra Burgundijos vynų muziejus. Didžioji dalis miesto ekonomikos yra susijusi su vyndaryste; be to, išvystyta plastmasės, elektronikos, medicininės įrangos pramonė.
Bono vardu yra vadinamas vienas burgundiškų vynų, taip pat klinčių atodangos prie miesto.
Istorija
thumb|left|300px|Hôtel-Dieu
Miestas klestėjo romėnų laikais kaip žemdirbystės ir galvijų auginimo bei vyndarystės centras. III–IV a. pastatyti įtvirtinimai ginantis nuo germanų. 1227 m. čia susirinko pirmasis Burgundijos parlamentas (Jours Généraux), čia rezidavo Burgundijos kunigaikščiai. 1478 m. miestą užėmė prancūzai. Vėliau mieste klestėjo audimo ir odos gaminių amatai.
Andoros herbas
Andoros herbas – vienas iš Andoros valstybės simbolių.
Aprašas
Skydo laukas ketvirčiuotas. Pirmasis laukas raudonas, jame pavaizduota auksinė vyskupo mitra sidabriniais apvadais ir už jos įstrižai iš apatinio heraldiškai dešiniojo kampo į viršutinį kairįjį kampą einanti auksinė vyskupo lazda. Antrasis laukas auksinis, jame trys raudoni stulpai. Trečiasis laukas auksinis, jame keturi raudoni stulpai. Ketvirtasis laukas irgi auksinis, jame vienas virš kito dvi raudonos žingsniuojančios karvės mėlynais ragais ir kaklasaičiais.
Herbas patalpintas raižytame kartuše, kurioje apačioje šūkis „Kartu mes stipresni!“ (Virtus unita fortior).
Baitų seka žodyje
Baitų seka žodyje (, little endian) – seka, kuria baitai išdėstyti keletą baitų užimančiame skaičiuje ar simbolyje (pav Unicode). Seka gali būti dvejopa:
Norint automatiškai nustatyti, kuri seka naudojama, duomenų srautas kai kada pradedamas sutartiniu du baitus užimančiu skaičiumi (BOM), kurio tie du baitai skirtingi (Unicode tai FEFF. Jei laukiama skaičiaus reikšmė žinoma iš anksto, to pakanka nustatyti naudojamą sekos tipą.
Liudvinavas
thumb|left|Įvažiuojant į miestelį thumb|left|Senosios kapinės ant Liudvinavo ežero kranto
Etimologija
Iki XVIII a. pradžios vadinosi Trobomis, kurį laiką ir Sūduoniais. Dabartinį miestelio vardą suteikė didikas Liudvikas Konstantinas Pociejus, įkūręs gyvenvietę. Pavadinimas yra su priesaga -avas – Ludwinow randamas jau 1744 m. Alvito dekanato parapijų sąraše. Tačiau lieka neaišku, kodėl susiformavo pavadinimas Liudvinavas, o ne Liudvikavas. Kaip bebūtų, tai yra dvarininkinis vietovardis.
Geografija
Miestelis įsikūręs prie Šešupės ir Sūduonios santakos, įsiterpęs tarp Liudvinavo ir Paežerių ežerų bei Šešupės. Pietvakariuose telkšo Liudvinavo ežeras ir Paežerių ežeras, apylinkėse yra Liudvinavo kalvagūbris (110–127 m virš jūros lygio). Į šiaurės rytus nuo miestelio įkurtas Dovinės vingio parkas Šešupės vingyje, jame įrengta lauko treniruoklių zona, futbolo aišktė, teniso kortai.
Istorija
Į pietvakarius nuo Liudvinavo yra Liudvinavo piliakalnis. Punios girioje buvusi medžiotojų sustojimo ir nakvynės vieta iki XVIII a. pradžios vadinosi Trobomis (kurį laiką ir Sūduoniais). Vėliau čia kūrėsi kaimas, kurį miesteliu pertvarkė didikas, Vilniaus kaštelionas ir Lietuvos didysis etmonas Liudvikas Konstantinas Pociejus.
Po 1717 m. pastatyta pirmoji Liudvinavo bažnyčia. 1719 m. sausio 14 d. didikas išrūpino miesto teises, kurios pakartotos 1746 m. ir 1757 m., įkurtas Liudvinavo dvaras. 1776 m. miesto savivalda panaikinta. Pakartotinai 1791 m. lapkričio 10 d. laisvojo miesto teises ir herbą suteikė Stanislovas Augustas, tačiau 1792 m. vasarą pasikeitus politinei padėčiai savivalda ir herbas vėl panaikinti. 1870 m. Liudvinavas neteko miesto teisių. XIX a. pabaigoje tai gyvenvietė Kalvarijos apskrityje, valsčiaus ir parapijos centras.
Po 1864 m. pastatyta nauja bažnyčia, 1908 m. joje įsteigta biblioteka-skaitykla. 1905 m. gruodžio mėn. Liudvinavo gyventojai išvaikė valsčiaus rusišką administraciją. 1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius. 1911–1914 m. veikė Blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą miestelis sudegė. Apie XX a. pradžios Liudvinavą rašyta taip:
1939 m. rugpjūtį pasirašytas Molotovo-Ribentropo paktas nustatė, kad Liudvinavas kaip ir visa Lietuva atitenka Vokietijai; rugsėjo pabaigoje pasirašius papildomą „draugystės“ sutartį, beveik visa Lietuva atiteko SSRS įtakos zonon, tačiau Liudvinavas (kaip ir Kapčiamiestis, Vilkaviškis) išliko Vokietijos zonoje, bet šias žemes vėliau Stalinas atpirko.
1941 m. rugsėjo mėn. Marijampolėje nužudyti Liudvinavo žydai. Po Antrojo pasaulinio karo apylinkėse veikė Tauro apygardos Vytauto rinktinės Lietuvos partizanai. 1947 m. balandžio 27 d. saugumiečiams apsupus štabo bunkerį Liudvinavo valsčiuje susisprogdino štabo viršininkas V. Vabalas (slap. Kunigaikštis), globos poskyrio viršininkas A. Pečiulis (Baritonas) ir ryšininkė J. Senkutė (Pušelė). 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. sovietų valdžia ištrėmė 16 Liudvinavo gyventojų. 1950–1995 m. apylinkės centras ir 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė, veikė metalo dirbinių gamyklos „Pasaga“ cechas.
Etnokultūra
Rusų kalbininkai Filipas Fortunatovas ir Vsevolodas Mileris kartu 1872 m. išleido lietuvių liaudies dainų rinkinį iš Liudvinavo apylinkių. Jie taip pat apibūdino kai kurias tarmės ypatybes.
Sportas
Miestelyje yra BC Liudvinavas krepšinio komanda, kuri 2012 m. Marijampolės krepšinio mėgėjų lygoje (MKML) iškovojo 2 vietą.
Miestelio parke veikia teniso kortai, kuriuose vyksta teniso turnyrai. Taip pat organizuojami krepšinio turnyrai.
Bartininkai (Kazlų Rūda)
Bartininkai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km nuo Bagotosios.
Jasionovas (Liepinės valsčius)
Jasionovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
1931 m.
1931 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
BOM
BOM (angl. Byte Order Marker) – žinomos reikšmės kelis baitus užimantis skaičius, skirtas baitų sekai žodyje nustatyti. Jei skaičiaus seka žinoma iš anksto, to pakanka nustatyti baitų sekai. Unicode naudojamas skaičius yra 65279 (šešioliktainėje sistemoje FEFF). Jei pasirinkta atvirkščia baitų seka, tada bus perskaityta 65534 (FFFE). Tai nurodytų būtinybę „apversti“ baitų seką visuose skaitomuose žodžiuose.
Sen Lui regionas
Sen Lui regionas  – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies šiaurinėje dalyje, Mauritanijos pasienyje. Administracinis centras – Sen Lui.
Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
Raudonėlis
Raudonėlis (Origanum) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų gentis. Ją sudaro ~20 augalų rūšių, paplitusių Viduržemio jūros regione. Dauguma genties augalų yra aromatinės, prieskoninės žolės.
Žinomiausios rūšys:
Regbis
thumb|200px|Užgriebimas
Regbis (pagal Regbio miesto Anglijoje pavadinimą) – kontaktinis sportinis žaidimas, kurio tikslas yra nunešti kamuolį į varžovų įskaitinį plotą arba įmušti į jų vartus. Žaidimo metu kamuolį galima spirti į priekį, bet perduoti tik atgal. Regbis turi futbolo, lengvosios atletikos ir imtynių elementų. Regbio kamuolys yra ovalo formos. Pasaulyje regbį administruoja organizacija Pasaulio regbis. Nuo 2016 m. mažoji regbio atmaina regbis-7 yra įtraukta į olimpinę programą.
Istorija
thumb|Statula Viljamui Vebui Elisui atminti prie Regbio mokyklos Manoma, kad regbio pradžia yra įvykis, kai 1823 m. Didžiosios Britanijos Regbio miesto mokykloje moksleivis Viljamas Vebas Elisas į rankas paėmė draugų spardomą kamuolį ir, nepaisydamas prieštaravimų, su juo nulėkė per mokyklos kiemą. Eliso pavyzdys greitai prigijo ir netrukus visoje Anglijoje pradėjo steigtis klubai, žaidžiantys futbolą pagal Regbio taisykles. 1871 m. Anglijoje buvo įkurta Rugby Football Union – pirmoji regbio federacija pasaulyje. 1886 m. buvo įkurta Tarptautinė regbio taryba (IRB).
Iki 1890 m. komandų atsirado Vokietijoje, Belgijoje, Prancūzijoje ir Australijoje. Sportas sparčiai tapo populiarus ir sutraukdavo minias žiūrovų, tačiau sportininkams būdavo griežtai draudžiama bet kokia forma atlyginti už žaidimą. Dėl šios priežasties 1895 m. Šiaurės Anglijos klubai, kuriuose žaidė daug darbininkų klasės atstovų, atskilo, sukurdami naują profesionalią sporto šaką – regbį-13. Tikrasis regbis profesionalus tapo tik 1995 m., kai spaudimas iš futbolo ir kitų labiau komercializuotų sporto šakų tapo itin stiprus.
Nepaisant 1895 m. įvykusio skilimo, regbis klestėjo ir sparčiai plėtėsi tiek Britų imperijoje, tiek Europoje. 1883 m. prasidėjo neoficialus kasmetinis Europos čempionatas „Home Nations” tarp Anglijos, Airijos, Škotijos ir Velso rinktinių. 1910 m. prisijungus Prancūzijai jis buvo pavadintas Penkių nacijų čempionatu. Į tą patį turnyrą 2000 m. buvo įtraukta Italija ir jo pavadinimas pasikeitė į Šešių nacijų čempionatą. Dabar tai vienas svarbiausių sporto renginių visoje Europoje. Į kiekvienas turnyro rungtynes vidutiniškai ateina apie 68 000 žiūrovų.
Stipriausios pietų pusrutulio rinktinės Australija, Argentina, Naujoji Zelandija ir Pietų Afrikos Respublika žaidžia analogišką kasmetinį turnyrą The Rugby Championship.
Pirmasis oficialus pasaulio regbio čempionatas buvo surengtas tik 1987 m. Po tris kartus pasaulio čempionėmis yra tapusios PAR ir Naujoji Zelandija, du kartus – Australija, vieną kartą – Anglija. Naujoji Zelandija pasaulio čempione tapo du kartus iš eilės (2011 m. ir 2015 m.).
Regbis Olimpinėse žaidynėse
1900, 1904, 1920 m. ir 1924 m. regbis buvo įtrauktas į olimpinių žaidynių programą. Olimpinių žaidynių atkūrėjas Pjeras de Kubertenas buvo ištikimas regbio užtarėjas ir būtent po jo pasitraukimo iš Tarptautinio olimpinio komiteto prezidento posto ši sporto šaka neteko olimpinio statuso.
2009 m. per XIII olimpinį kongresą Kopenhagoje Tarptautinio olimpinio komiteto sesijos metu buvo nuspręsta, kad į 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių Rio de Žaneire programą įtraukiama regbio atmaina regbis-7.
Taisyklės
thumb|Regbio aikštė. thumb|Regbio kamuolys
Aikštė
Regbis yra žaidžiamas aikštėje, kurios ilgis negali viršyti 144 metrų, o plotis – 70 metrų. Aikštė yra sudaryta iš žaidimo ploto, kurio ilgis turi būti kuo artimesnis, bet neviršijantis 100 metrų, o plotis – 70 metrų. Abiejuose šio ploto galuose yra H formos vartai. Atstumas tarp virpstų yra 5,6 metrų, o skersinis kabo 3 metrų aukštyje. Už vartų yra aikštės pločio įskaitinis plotas, kurio ilgis turi būti tarp 10 ir 22 metrų. Aikštėje yra trys ištisinės linijos – vidurio ir dvi 22-ųjų metrų linijos.
Taškai
Už kamuolio prispaudimą varžovų įskaitiniame plote, vadinamą žeminimu, skiriami 5 taškai. Pataikius į vartus baudos smūgį pelnomi 3 taškai. Žaidimo metu smūgiuojant į nuo žemės atšokusį kamuolį ir pataikant į vartus pelnomi 3 taškai. Atlikus žeminimą skiriamas realizacijos smūgis, kurį pataikius gaunami 2 taškai.
Kamuolys
Regbio kamuolys yra ovalo formos ir susiūtas iš keturių tinkamos medžiagos gabalų. Jo ilgis turi būti 280–300 milimetrų. Svoris – 460–480 gramų. Kamuolys gali būti odinis arba iš tinkamos sintetinės medžiagos.
Nuošalė
Regbyje kamuolį galima spirti į priekį, bet jį pagauti gali tik varžovai, smūgiavęs žaidėjas arba smūgio metu už kamuolio buvę žaidėjai. Visi kiti žaidėjai yra nuošalėje ir jų veiksmai trukdantys žaidimui yra baudžiami. Žaidėjai gali pasitraukti iš nuošalės grįždami už smūgiavusio žaidėjo. Žaidėjai taip pat yra išvedami iš nuošalės, jei komandos draugas smūgiavęs kamuolį arba kiti komandos draugai smūgio metu buvę už kamuolio juos aplenkia. Žaidėjus išvesti iš nuošalės gali ir varžovas, jei šis su pagautu kamuoliu nubėga penkis metrus arba jį perduoda.
Geltona ir raudona kortelės
Už pakartotinius prasižengimus arba nesportišką elgesį žaidėjui gali būti skirta geltona kortelė. Žaidėjas, kuriam buvo parodyta geltona kortelė, yra dešimčiai minučių išvaromas iš aikštės ir negali būti pakeistas. Labai nesportiškas elgesys ir pavojingos pražangos yra baudžiamos raudona kortele, reiškiančia visišką išvarymą iš aikštės.
Žaidėjai
Regbio komandoje aikštėje vienu metu žaidžia 15 žaidėjų. Iš viso rungtynėms yra registruojama iki 23 žaidėjų. Keitimų skaičius yra lygus turimų atsarginių skaičiui. Susižeidusį žaidėją yra leidžiama pavaduoti, kol gydytojas jam suteiks reikiamą pagalbą.
Regbis Lietuvoje
Lietuvoje regbis pradėtas žaisti 1961 m. Pirmąsias rungtynes žaidė Vilniaus USK „Mokslo“ ir Kauno KKI „Atleto“ komandas, kurias rezultatu 17-6 laimėjo pastarieji. Lietuvos regbio čempionatai pradėti rengti 1963 m., o nuo 1964 m. – ir regbio taurės varžybos. Pirmame regbio gyvavimo dešimtmetyje dominavo Kauno klubai, kuriuos septintajame dešimtmetyje pradėjo vytis vilniečiai. TSRS regbio čempionatuose 1966 m. ir nuo 1981 iki 1984 m. žaidė Kauno „Staklių“, 1968 m. – Kauno „Politechnikos“, o 1969 m. – Vilniaus „Geležinio vilko“ komandos. 1977 m. į Lietuvos regbį labai sėkmingai įsijungė Šiaulių „Vairo” klubas, kuris nuo 1982 m. tik dvejus kartus netapo Lietuvos čempionu. Puikus klubo žaidimas lėmė labai greitą sporto šakos augimą visuose Šiauliuose ir paskutinį dešimtmetį būtent šio miesto komandos įprastai tampa Lietuvos regbio čempionato prizininkėmis.
Lietuvos regbio federacija buvo įsteigta 1966 m. Lietuvai atkūrus valstybingumą, nuo 1991 m. yra organizacijos Europos regbis narė, o nuo 1992 m. – organizacijos Pasaulio regbis narė. Dabar ją sudaro trylika klubų: trys iš Šiaulių, du iš Vilniaus ir po vieną iš Kauno, Klaipėdos, Panevėžio, Alytaus, Marijampolės, Jonavos, Plungės ir Jurbarko.
Lietuvos regbio rinktinė
Lietuvos regbio rinktinė oficialias tarptautines rungtynes žaidžia nuo 1993 m. Pasaulyje rinktinė išgarsėjo, kai 2006–2010 m. laimėjo 18 rungtynių iš eilės, taip pagerindama anksčiau Naujajai Zelandijai priklausiusį rekordą.
Šalies rinktinė žaidžia Europos tautų taurės 2A divizione ir yra tarp dvidešimties geriausių žemyno rinktinių. Pasaulio regbio čempionatuose rinktinei dar neteko žaisti, o toliausiai, iki ketvirtojo Europos atrankos etapo, ji buvo nužengusi 2010 m. žaisdama VII pasaulio regbio čempionato atrankoje. Lietuvos regbio rinktinė pasiekė ketvirtą atrankos etapą, kuriame rezultatu 16-27 pralaimėjo Ukrainos rinktinei.
Lietuvos regbio klubai
thumb|right|200px|Lietuvos jaunimo rinktinės pergalė Europos čempionate
Regbis pasaulyje
thumb|370px|Naujųjų zelandų haka.
Būdamas europietiškos kilmės žaidimas, regbis šiuo metu yra populiariausias pietų pusrutulyje. Naujojoje Zelandijoje ši šaka yra kertinė europiečius ir maorius vienijančios tautinės tapatybės dalis, o puikus šalies komandų žaidimas tai tik sutvirtina. Naujosios Zelandijos rinktinės prieš rungtynes atliekamas maorių karo šokis haka yra garsus visame pasaulyje. Pietų Afrikos Respublikoje regbis tradiciškai yra labai svarbus baltųjų afrikiečių kultūrai. Australijoje ir Argentinoje regbis irgi labai populiarus. Daugumoje Ramiojo vandenyno salų regbis yra labiausiai praktikuojama sporto šaka.
Europoje regbis labai mėgstamas Anglijoje, Airijoje ir Prancūzijoje. Velse regbis – nacionalinė sporto šaka. Italijoje susidomėjimas regbiu auga, bet tradiciškai jis siejamas su Šiaurės Italija ir ypač šiaurės rytiniu Veneto regionu. Senajame žemyne regbis taip pat itin populiarus Gruzijoje ir šiek tiek mažiau Rumunijoje. Rumunijos regbio rinktinė dar nepraleido nei vieno pasaulio čempionato, išskyrus 2019 m. Gruzijos rinktinė dalyvavo 2003 m., 2007 m., 2011 m. ir 2019 m. pasaulio čempionatuose. Gruzija didžiuojasi nuo 1994 m. besitęsiančia 14 pergalių serija rungtynėse su Rusija (?).
Nuorodos
Регби Ragby
Ragūzos provincija
Ragūzos provincija – Italijos provincija Sicilijoje. Provincijos sostinė – Ragūza.
Neftidė
Neftidė (Nebeteta, Nebt-het, Nibt-ha, Nebt-hu) (graik. Nebhthus, ) egiptiečių mitologijoje – mirties deivė, viena iš devynių eneados dievybių. Atstovauja orui.
Ragūzos provincija
Ekonomika
Ragūzos provincija smarkiai pasikeitė per pastaruosius 20 metų, ypač dėl turizmo. Bet daugelyje vietų gyvenimas nepasikeitė per pastarus 200 metų. Pramonė yra tik Ragūzos ir Pocalo miestuose. Vakarinė ir pietinė provincijos dalis skirta žemės ūkiui. Ragūzos provincija garsėja kaip vienas didžiausių šiltnamiuose užaugintos produkcijos gamintojų. Ragūzos ir Modikos apylinkėse išvystyta gyvulinkystė daugiausiai viso regiono mastu. Turizmas pakeitė žvejybą kaip pagrindinį pajamų šaltinį pajūrio srityse.
Neftidė
Antroji žemės dievo Gebo ir dangaus deivės Nut dukra, Seto žmona. Pagal vieną iš variantų Anubio motina. Neftidė – nederlingų žemių personifikacija.
Kultas
thumb|left|Neftidė, Luvro muziejus, Paryžius Manoma, kad Neftidė nebuvo garbinama ir neturėjo savo kulto centro, ji buvusi sukurta kaip būtinas eneadai dievo Seto moteriškos lyties atitikmuo. Šią prielaidą patvirtina tai, kad mitų apie Ozyrį centre Neftidė veikia ne su Setu, o su Izide, be to, būdama ne savarankiškas personažas, o tik Izidės bendražygė. Pagal būdą artima Setui ir priešiška Izidei bei Ozyriui.
Izidė plaukia dieniniu Saulės laivu, o Neftidė – naktiniu. Nugirdžiusi Ozyrį, slapta nuo jo pastoja ir pagimdo Anubį. Su seserimi Izide saugo Ozyrio mumiją.
Mitai
Viename iš mitų Neftidė lydi Ozyrio ieškančią Izidę, kartu su ja aprauda Ozyrį. Minima senovės graikų rašytojo Plutarcho traktate „Apie Izidę ir Ozyrį“.
Neftidė helėnų tapatinama su Afrodite ir Nike.
Dulce Pontes
Karjera
Dulce dar vaikystėje išmoko groti pianinu, vėliau mokėsi konservatorijoje Lisabonoje. Jos muzikinė karjera prasidėjo 1988 metais, kai pasirodė miuzikluose „Enfim sós“ ir „Quem tramou o Comendador“. 1991 metais atlikėja su daina „Lusitana Paixão“ dalyvavo Festival da Canção konkurse ir jame užėmė pirmą vietą. Su šiuo kūriniu atlikėja pasirodė tarptautiniame 1991 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, jame užėmė aštuntą vietą iš 22 dalyvių, tai vienas aukščiausių Portugalijos rezultatų šiame konkurse. Po metų Dulce išleido debiutinį albumą „Lusitana“, kuriame daugiausiai sudarė pop stiliaus kūriniai. Jos antrojo studijinio albumo „Lágrimas“ (1993) dainas įkvėpė tradicinis iš Portugalijos kilęs muzikos stilius fado, su modernaus stiliaus elementais. Garsiausia albumo daina tapo „A Canção do Mar“, kuri yra filmo „Primal Fear“ garso takelis.
Per savo karjerą Dulce Pontes bendradarbiavo su daugybe tarptautinių atlikėjų, tokiais kaip Cesária Évora, Caetano Veloso, Marisa Monte, Carlos Núñez, keltų muzikos grupė „The Chieftains“, George Delaras ir Baskų muzikos atlikėjas Kepa Junkera.
1048 m.
1048 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dulce Pontes
Karjera
Turi sūnų José Gabriel (gimęs 2002 m.) ir dukrą Maria José (g. 2009 m.).
1048 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Sandefjord Fotball
Sandefjordo „Fotball“ – Norvegijos futbolo klubas iš Sandefjordo.
Istorija
Klubas įkurtas 1917 m. Sėkmingiausi buvo 1956 m., kai buvo užimta trečia vieta aukščiausioje lygoje.
Kamov Ka-25
miniatiūra Ka-25 (KA-50;52) (NATO pavadinimas – Hormone; KAMOV) Ka-25 – karinis Sovietų Sąjungos sraigtasparnis, jūrų pajėgoms sukurtas Kamov biuro.
Pirmą kartą pakilo 1961 metais. Kaip ir dauguma Kamov karinių sraigtasparnių, jis turėjo du vedančiuosius sraigtus, besisukančius priešinga kryptimi, todėl uodegos sraigtas nebenaudojamas.
Buvo sukurti keli variantai, tačiau pagrindinės paskirtys – povandeninių laivų paieška ir naikinimas bei minų laukų valymas. Povandeninių laivų medžioklei skirti sraigtasparniai turėjo sonarą, giliavandenes bombas, torpedas, radarą, magnetinių anomalijų paieškai skirtus prietaisus. Vėlesnės modifikacijos: KA-50, KA-52- skirti oro erdvei saugoti, ginkluoti „VICHR“ tipo šiluminemis ar (lazerinio nuvedimo) raketoMis, bei oras – žemė raketomis šarvuotai technikai ar priešo gyvajai jėgai naikinti. Naudoti Afganistane, Čečėnijoje. Del unikalių sraigtų konstrukcijų, jie sunkiau numušami lengvaisiais kulkosvaidžiais. Antai numušus uodegos sraigtą „Cobra“ sraigtasparniui, šis praranda stabilumą, priverčiamas didinti greitį ir trauktis iš atakos, piešingu atveju imtų suktis aplink ašį ir leistis priešo zonoje. Kamov tai mažiau pavojinga. Kabinos stiklai yra neperšaunami lengvaisiais kulkosvaidžiais, fiuzeliažas taip pat šarvuotas.
Didžiausias greitis – 200 km/h. (KA-25); 250–350 km/h(KA-50;52)
Anatolijus Bernatavičius
Anatolijus Bernatavičius (g. 1938 m. lapkričio 2 d. Kuršėnuose, Šiaulių r.) – smuikininkas (altas), pedagogas ir chorvedys.
Biografija
1949–1953 m. smuikuoti mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje pas V. Jauniškį, o 1965–1969 m. alto studijas tęsė neakivaizdiniu būdu Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. T. Šernas). 1955 m. pradėjo dirbti Alytaus kultūros namuose, vadovavo kaimo kapeloms ir vokaliniams ansambliams. 1963–1988 m. Jiezno (Prienų r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių merginų, o vėliau ir mišriojo choro vadovas. Pats daug metų dainavo Prienų rajono mokytojų chore, lankė chorvedybos seminarus ir kursus. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, jo parengti chorai dalyvavo koncertuose ir Prienų rajono dainų šventėse, prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose. Jaunių choras parengtas 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, o į 1987 m. respublikinę moksleivių dainų šventę buvo atrinkti jaunučių ir jaunių chorai.
A. Bernatavičius 1970–1987 m. buvo Prienų rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas, nuo 1963 m. Prienų rajono moksleivių dainų švenčių dirigentas, nuo 1988 m. Jiezno vaikų muzikos mokyklos direktorius.
Vyžuonų herbas
Vyžuonų herbas – vienas iš Vyžuonų heraldinių atributų.
Aprašas
Sidabriniame skydo lauke žalias žaltys auksiniu paausiu ir juodu liežuviu. Žaltys susirangęs lyg dvi viena virš kitos sudėtos S raidės (viršutinė atvirkščia).
Heraldikoje sidabrinė spalva reiškia tyrumą, vandenį, simbolizuoja pro miestelį tekančią Vyžuonos upę. Žalias žaltys – geroji namų dvasia, šeimos globėjas. Dėl gebėjimo išsinerti iš senosios odos (naujai atgimti) žaltys laikoma amžinybės, nemirtingumo, atsinaujinimo simboliu.
Istorija
Svarstant herbo idėjas pritarta vietos gyventojų prašymui miestelio herbe pavaizduoti žaltį, čia nuo seno vadinamą vyžu (plg. 'žaltys'). Prie įvažiavimo į Vyžuonas stovi medinė žalčio-vyžo rodyklė. Herbo etaloną sukūrė Arvydas Každailis.
Herbas patvirtintas 2005 m. gruodžio 29 d. Prezidento dekretu Nr. 485.
Privati miškų nuosavybė Lietuvoje
Iki 1920 m. žemės reformos Lietuvoje dominavo privati miškų nuosavybė. Privačių miškų savininkai valdė apie 65 % visų šalies miškų.
1919–1937 metais, vykstant žemės reformai, iš privačių miškų savininkų į valstybinį miškų fondą buvo perimta miško žemė. 1938 m. privačių miškų liko apie 16 %.
1940 m. dalis privačių miškų buvo nacionalizuota Tarybų valdžios.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, dalis miškų vėl tapo privačiais. Lietuvos Respublikos miškų įstatyme, priimtame 1994 m., miškai pagal nuosavybės forma skirstomi į privačius ir valstybinius.
Privatūs miškai yra nepakankami prižiūrimi lyginant su valstybiniais – privačių miškų savininkai neskiria lėšų rekreacinių objektų įrengimui, priešgaisrinei apsaugai, neskubama miškų atkurti, prižiūrėti, ugdyti, padaugėjo piktnaudžiavimo atvejų miško kirtimo srityje.
Chrysler Cirrus
Chrysler Cirrus buvo vidutinės klasės 4-durų sedanas, kurį gamino Chrysler. Automobilis buvo parduodamas JAV rinkoje nuo 1995 iki 2000 metų. Meksikoje automobilis yra parduodamas iki šių dienų kaip pervadintas Chrysler Sebring. Cirrus buvo gaminamas ant Chrysler JA platformos, kuria dalinosi su Dodge Stratus ir Plymouth Breeze automobiliais. 1995 metais jis buvo išrinktas žurnalo Motor Trend metų automobiliu, o 1996 metais pakliuvo į žurnalo Car and Driver dešimties geriausių 1996–1997 metams sąrašą.
Čerčilis (reikšmės)
Čerčilis gali reikšti:
Chrysler Cirrus
Varikliai:
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis
thumb|175px|Ordino medalis. thumb|100px|Juostelė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis (iki 2003 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis) – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami nusipelnę Lietuvai asmenys, pasižymėję uoliu ir sąžiningu darbu valstybinėje tarnyboje ar visuomeninėje veikloje. Šiuo medaliu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.
Istorija
1928 m. įsteigtas trijų laipsnių Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis, skirtas žemesniojo rango valstybės ir savivaldybių įstaigų pareigūnų, kariuomenės viršilų bei puskarininkių nuopelnams tarnyboje pažymėti. Medalis teiktas ir užsieniečiams. Medalio projekto autorius skulptorius Jonas Burba. Gamybai naudota bronza, II laipsnio medalis buvo pasidabruotas, I laipsnio – paauksuotas. Gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle“. 1930–1940 m. medaliu apdovanoti 3352 asmenys.
Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis atkurtas 1995 m., buvo trijų laipsnių – bronzinis, pasidabruotas ir paauksuotas. 2002 m. vietoj trijų paliktas vieno laipsnio medalis, pakeista jo išvaizda (autorius Nerijus Treinys. Gamina Lietuvos monetų kalykla. Iki 1996 m. medalio kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – Danijos firma „Morch and Sons“.
Aprašas
1930-1940 m. vienoje bronzinio medalio pusėje buvo reljefinis Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino XVII a. sukurtas portretas ir užrašas „Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas“, kitoje pusėje – Raudonės pilis ir Geležinis vilkas.
2002 m. pavyzdžio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis – sidabrinis, 36 mm skersmens. Priekinėje medalio pusėje – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino ženklas, kitoje pusėje – įrašas „Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas“ bei jo valdymo metai „1316–1341“. Medalis tvirtinamas prie 32 mm pločio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino muaro kaspinėlio.
Kandidatus apdovanoti teikia: Seimo Pirmininkas ir jo pavaduotojai, Ministras Pirmininkas, Vyriausybės nariai. Teikimai ordinų kancleriui pristatomi ne vėliau kaip prieš du mėnesius iki apdovanojimo dienos. Juose pateikiama kiekvieno kandidato biografija, nuopelnų aprašymas, duomenys apie ankstesnius valstybės apdovanojimus, nurodymas, kokiam apdovanojimui pristatoma, taip pat asmens tapatybę patvirtinančio dokumento kopija.
Medalininkai
1995–2007 m. medaliu apdovanoti 567 asmenys. Iš jų Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medaliu – 59.
Ordine del Granduca Gediminas
Dachla (Egiptas)
Dachla arba Dachlos oazė  – oazė Egipte, Libijos dykumos rytuose. Yra Naujojo Slėnio muchafazoje, 350 km į vakarus nuo Nilo, tarp Chargos ir Farafros oazių. Dachlos oazė yra nenuotakioje įduboje, kurios ilgis 80 km, plotis 32 km. Oazėje gyvena ~75 tūkst. žmonių. Didžiausios gyvenvietės – Mutas, Kasras, Kalamunas.
Per Dachlą eina karavanų keliai į Nilo slėnį. Auginamos datulės, citrinmedžiai, javai, alyvuogės. Verčiamasi namudiniais verslais, kasami fosforitai.
Istorija
Dachlos oazėje pleistoceno laikotarpiu, kuomet Sacharos klimatas buvo drėgnesnis, apsistodavo klajokliai. Vėliau klimatui pasikeitus, oazė tapo gyvenama nuolatos. Dachla buvo žinoma Senovės Egipto laikotarpiu. XII a. arabai oazėje pastatė Kasro tvirtovę, greičiausiai romėnų gyvenvietės vietoje. 1819 m. Dachlą pasiekė pirmasis europietis – Arčibaldas Edmontonas.
Juodlaukis
Juodlaukiu vadinami kaimai:
Lipsko Kolonija
Lipsko Kolonija – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Krasnoznamensko miesto gyvenvietė
Krasnoznamensko miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Krasnoznamensko rajone. Centras – Krasnoznamenskas.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Aleksejevkos, rytuose ir pietryčiuose su Dobrovolsko, pietvakariuose su Vesnovo kaimo gyvenvietėmis.
Šaltiniai
Krasnosnamensk (Kaliningrad)
Čiobiškio seniūnija
Čiobiškio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Širvintų rajono savivaldybės pietvakariuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 5 seniūnaitijos:
Charga
Charga  – oazė ir joje esanti gyvenvietė Libijos dykumoje, 170 km į vakarus nuo Nilo, toliausiai nutolusi į pietus iš visų Egipto oazių. Naujojo Slėnio muchafazos administracinis centras. Oazė įsikūrusi tektoninėje įduboje, kurios ilgis iš šiaurės į pietus 200 km, plotis 20–50 km. Charga plentu sujungta su Asjutu, geležinkeliu – su Nag Hamadžiu. Visoje oazėje gyvena ~100 tūkt. žmonių, o pačiame Chargos mieste – 65 tūkst. Dauguma gyventojų yra bedžų kilmės.
Verčiamasi datulių, javų, medvilnės, citrusinių vaisių, daržovių, alyvuogių auginimu, galvijininkyste, paukštininkyste, fosforitų kasyba. Yra išlikę senovės Egipto, romėnų ir vėlesnių laikų (iki VII a.) pastatų griuvėsių (Hibio šventykla, koptų kapinės ir vienuolynai, romėnų tvirtovės ir kt.).
Istorija
Senovės Egipto laikais Charga buvo žinoma kaip „pietų oazė“, per ją ėjo Dar el Arabino karavanų kelias iš Asjuto į Sudaną (gabentas auksas, dramblio kaulas, prieskoniai, kviečiai, gyvuliai). Ilgą laiką tai buvo svarbi karavanų kelių kryžkelė. Dabar Charga yra moderniausia iš vakarinių Egipto oazių.
Nekerio sala
thumb|250px|right|Nekerio sala Nekerio sala – (havajietiškai Mokumanamana) – Havajų Šiaurės Vakarų salyno salelė 249 km į š.v. nuo Nihoa ir 690 km nuo Honolulu. Salos krantai aukšti ir statūs, paviršius uolėtas, dirvožemio beveik nėra.
Svarbiausi duomenys
right|250px|thumb|Nekerio salos žemėlapis
Geologija
Salelė yra daug didesnės, palaipsniui erodavusios salos likutis. Jos geologinė istorija analogiška kitoms šios grupės saloms - tai viršūnė suirusio ugnikalnio, priklausančio povandeniniam Havajų – Imperatoriaus kalnagūbriui, kuris susiformavo šiai tektoninės plokštės vietai slenkant virš karštojo taško, dabar esančio po povandeniniu Loihi ugnikalniu. Tada vulkaninė veikla iškėlė ugnikalnį, kuris po tam tikro geologinio laikotarpio užgeso, milžiniškas lavos svoris įlenkė Žemės plutą, ir ugnikalnis ėmė grimzti, o vandenyno poveikis nuolatos mažino salos teritoriją.
Tyrimų istorija
left|thumb|250px|Nekerio sala Saloje aptikta ilgalaikio žmonių buvimo pėdsakų. Čia stūkso vertikalių menhyrų pavidalo akmenų, naudotų religiniams, galbūt ir navigacijos tikslams, aptikta petroglifų (havajiečių kalba ki'i pohaku). Pasak havajiečių mitų, Nekerio sala buvo paskutinis legendinių „mažųjų žmonių“ (Menehune) prieglobstis po to, kai juos iš Kauai išvijo stipresnė polineziečių gentys. Kelionės į Mokumanamana nutrūko likus keliems šimtams metų iki pirmųjų europiečių apsilankymo.
Petras Juodelė
Petras Juodelė (1924 m. gegužės 20 d. Pakriauniuose, Obelių valsčiuje – 2015 m. gegužės 15 d. Vilniuje ) – Lietuvos birbynininkas, dirigentas, pedagogas.
Nekerio sala
Tyrimų istorija
Pirmasis europietis, išvydęs salą, buvo prancūzų keliautojas Žanas Fransua Laperūzas (Jean-François de La Pérouse), kuris priplaukė salą 1786 m. lapkričio 9 d., bet dėl prastų oro sąlygų neišsilaipino. Sala buvo pavadinta tuometinio Prancūzijos finansų ministro Žako Nekerio (Jacques Necker) garbei.
Petras Juodelė
Biografija
1944 m. Lietuvos Vietinės rinktinės karys savanoris. 1944–1946 m. dirbo Bajorų, Svėdasų mokyklose. 1946–1952 m. griežė Valstybiniame liaudies dainų ir šokių ansamblyje. 1952 m. baigė Lietuvos konservatorijos P. Samuičio ir J. Švedo klasę.
Nekerio sala
Tyrimų istorija
1857 m. salą aneksavo Havajų karalius Kamehameha IV, tačiau Havajų vėliava virš salos buvo iškelta tik 1894 m. gegužės 27 d.
Petras Juodelė
Biografija
1952–1966 m. dėstė Šiaulių muzikos technikume, 1958–1966 m. direktorius. Vadovavo liaudies instrumentų, pučiamųjų orkestrui ir jo paties 1958 m. įkurtam simfoniniam orkestrui, 1953 m. įkurtam Šiaulių dainų ir šokių ansambliui „Jovaras“. 1966–1995 m. dėstė Vilniaus J. Tallat Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1966–1985 m. direktorius, 1967–1971 m. dar ir Lietuvos konservatorijoje. 1975–1980 m. vadovavo Vilniaus medikų dainų ir šokių ansambliui „Rūta“. Su įvairiais muzikos kolektyvais koncertavo Lietuvoje ir užsienyje. 1965 m., 1970 m., 1975 m., 1980 m., 1985 m. Lietuvos dainų švenčių, festivalio „Skamba skamba kankliai“ vyr. dirigentas. Nusipelnęs Lietuvos kultūros veikėjas, Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys, karys savanoris. Šv. Kazimiero ordino Garbės kancleris.
Nekerio sala
Fauna ir flora
Nekerio saloje peri žuvėdrinių šeimos atstovai Procelsterna cerulea ir Procelsterna albivitta, esama sraigių, plėšriavorių, erkių, 15 endeminių vabzdžių rūšių.
Nors prie Nekerio salos auga šešiolikos rūšių koralai, koralinių rifų fauna Nekerio salos apylinkėse nėra turtinga, nes stipri bangų mūša niokoja koralus, taigi gyvūnams lieka mažiau slėptuvių. Bet čia aptinkama nemažai pilkųjų ryklių, rajožuvių, pilkųjų rifešerių, Havajų ruonių vienuolių.
Išsilaipinti krante, kaip ir kitose Havajų Šiaurės Vakarų salose, galima tik gavus leidimą.
1049 m.
1049 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Vasaris
Manvydas
Manvydas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Manvydienė (ištekėjusi moteris) ir Manvydaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis
Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu 1930–1940 m. ir 1995–2002 m. buvo apdovanojami nusipelnę Lietuvai asmenys, pasižymėję uoliu ir sąžiningu darbu valstybinėje tarnyboje ar visuomeninėje veikloje.
Istorija
1928 m. įsteigtas trijų laipsnių Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis, skirtas žemesniojo rango valstybės ir savivaldybių įstaigų pareigūnų, kariuomenės viršilų bei puskarininkių nuopelnams tarnyboje pažymėti. Medalis teiktas ir užsieniečiams. Medalio projekto autorius skulptorius Jonas Burba. Gamybai naudota bronza, II laipsnio medalis buvo pasidabruotas, I laipsnio – paauksuotas. Gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle“. 1930–1940 m. medaliu apdovanoti 3352 asmenys.
1994 m. gamino Vilniaus dailės kombinatas, vėliau Lietuvos monetų kalykla. Iki 1996 m. medalio kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, vėliau – Danijos firma „Morch and Sons“.
Aprašas
1930-1940 m. vienoje bronzinio medalio pusėje buvo reljefinis Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino XVII a. sukurtas portretas ir užrašas „Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas“, kitoje pusėje – Raudonės pilis ir Geležinis vilkas.
Medalis tvirtinamas prie 32 mm pločio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino muaro kaspinėlio.
Medalininkai
1995–2002 m. visų trijų laipsnių medaliu apdovanoti 409 asmenys.
Kopčanai
Kopčanai, Kapčionys – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės rytus nuo Liepinės, 38 km į rytus nuo Augustavo ir 78 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bartkai (Kudirkos Naumiestis)
Bartkai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kudirkos Naumiesčio, prie kelio.
Rankovė
thumb|right|200px|Paprasčiausia tiesi rankovė thumb|right|200px|Itin plati kabanti rankovė (XV a.)
Rankovė – drabužio dalis, dengianti ranką, pritvirtinta prie pagrindinės drabužio dalies, dengiančios krūtinę ar visą liemenį. Drabužiai be rankovių, vadinami berankoviais. Rankovėmis vadinamos ir atitinkamos kai kurių šarvų (pvz., grandinių) dalys.
Rankovės paskirtis
Rankovė atlieka tas pačias funkcijas, kaip ir visas drabužis:
Diagrama
Diagrama gali reikšti:
Agatinė kaurė
Agatinė kaurė (Cypraea achatidea) – kaurinių (Cypraeidae) šeimos moliuskas. Dydis iki 50 mm.
Randama Viduržemio jūroje, ties Afrikos krantais.
Nigerijos vyrų futbolo rinktinė
Nigerijos vyrų futbolo rinktinė – Nigerijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Nigerijos futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 6 pasaulio čempionatuose, 19 žemyno čempionatų. Tai viena stipriausių Afrikos komandų, 3 kartus tapusi žemyno čempione ir daug kartų prizininke.
Magic Johnson
Profesionalo karjerą M. Džonsonas pradėjo 1979 m., kai pirmu šaukimu NBA naujokų biržoje jį pasirinko Los Angeles Lakers, šioje komandoje krepšininkas ir pasiekė didžiausias savo pergales. NBA jis žaidė iki 1991 m., po to baigė karjerą, vėliau į aikštę dar išbėgo 1996 m.
1991 m. lapkritį Medžikas visus šokiravo savo pranešimu, kad jis yra ŽIV viruso nešiotojas, po to jis iškart baigė karjerą. Tačiau jis grįžo ir žaidė Visų žvaigždžių mače, kuriame buvo pripažintas naudingiausiu žaidėju. 1992 m. jis buvo pakviestas į JAV vyrų krepšinio rinktinę, su kuria 1992 m. Barselonoje tapo olimpiniu čempionu.
Kūmonys
Kūmonys – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Ūtos, 3 km į šiaurės vakarus nuo Joniškio, prie kelio. Aplinkui plyti raistingi miškai, teka Drigunkos upelis.
Olegas Fedosiukas
Olegas Fedosiukas (g. 1964 m. birželio 19 d. Vilniuje) – teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) Teisės fakulteto (TF) Baudžiamosios teisės katedros profesorius, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėjas.