cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pagramantis
Pagramantis – miestelis Tauragės rajono savivaldybėje, krašto kelio atkarpos Tauragė–Šilalė pusiaukelėje, Pagramančio regioniniame parke. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Pagramančio Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia (nuo 1774 m.; su XIX a. varpine), veikia Pagramančio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-73021). Dabar Pagramantyje yra veikiančios kapinės, įkurtos XIX a. pabaigoje.
Miesteliu prateka Akmena. Upės kairiajame krante saugoma Pagramančio atodanga. Kultūros paminklas – Pagramančio piliakalnis su senovės gyvenviete prie Akmenos ir Gramančios upių santakos, taip pat stūkso Naujininkų piliakalnis. Miestelis išsidėstęs Pagramančio miškų masyve.
Etimologija
LDK žemėlapiuose miestelis žymimas Pottagen vardu. Dabartinis miestelio pavadinimas kilęs nuo šalia pratekančio Gramančios upelio vardo – tai vandenvardinis vietovardis. Liaudies etimologija byloja, kad Gramančia buvusi labai graži bajoro Pagramančio dukra, kuri nepajėgusi išsirinkti jaunikio ir dėl to virtusi upeliu.
Istorija
Minimas nuo XVI a., nors šiose vietose gyventa ir anksčiau, dar I tūkstantmetyje (tai byloja Pagramančio piliakalnis). LDK laikais Pagramantyje buvo dvaro centras. Dvaro šeimininkas – Jonas Domininkas Lopacinskis, Žemaičių vyskupas, 1744 m. pastatė medinę bažnyčią ir pavedė Šilalės klebono žiniai. 1780 m. gyventojai kreipėsi į Žemaičių vyskupą Joną Giedraitį prašydami jų filiją perkelti į parapiją.
XIX a. Pagramantis buvo Raseinių apskrities miestelis. Vyskupo Motiejaus Valančiaus laikais, nuo 1841 m., veikė parapijinė mokykla, kurią 1853 lankė 10 mokinių. 1914–1951 m. – pradinė mokykla, vėliau nepilna vidurinė. 1919 m. čia mokytojavo Serbenta, jo iniciatyva netoli Pagramančio įkurtos laisvamanių kapinės.
Sovietmečiu buvo S. Kirovo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2010 m. gruodžio 7 d. patvirtintas Pagramančio herbas.
Gyventojai
Pagramančio šnekta priklauso pietų žemaičiams raseiniškiams. Ją išsamiai aprašė Petras Jonikas knygoje „Pagramančio tarmė“, išleistoje 1939 m.
Žymūs žmonės
Juozas Mažeika (1907–1976), vienas žymiausių Lietuvos operos solistų, gimė Pagramantyje.
Kultūroje
Pagramančio vietovės pavadinimą ir čionykščius „šnekučius“ išpopuliarino rašytojo Petro Cvirkos kūrinys „Pagramančio šnekučiai“. Šiuo vardu vadinama kraštiečių susibūrimo šventė, profesionalių autorių sukurti kūriniai:
Remalda Kergytė
Remalda Kergytė (g. 1985 m. rugpjūčio 25 d.) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi maratono ir ilgų nuotolių bėgime.
Sūrinis
Sūrinis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 4 km į rytus nuo Vištyčio ir apie 0,3 km į pietus nuo kelio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,24 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 212,5 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę mišku. Vakaruose per pelkę išteka upeliukas link Sūrinio upelio (Grybingirio intakas, Vištyčio ežero baseinas). Netoliese įsikūręs Vištyčio Lauko I kaimas.
Truchiljas (valstija)
Geografija
Vyrauja kalnų atogrąžų klimatas. Temperatūra svyruoja nuo 20° iki 10 °C. Reljefas nelygus, didelę valstijų dalį užima Andų kalnai, tačiau yra ir lygumų, esančių netoli Marakaibo ežero.
Valstijos simbolis – raudūnė (Erythrina fusca).
Inicializacijos vektorius
Inicializacijos vektorius (kriptografijoje) - atsitiktinė (bet kokio turinio) duomenų seka, pradedanti užšifruotą tekstą. Inicializacijos vektorius reikalingas todėl, jog daugeliu atveju šifruojamo dokumento pradžia lengvai numatoma (standartinės tekstinių bylų, elektroninio pašto žinučių ir kitos panašios antraštės). Tai padeda įsilaužėliui atkoduoti turinį lengviau, nei kuomet šifruotas dokumentas prasideda nežinoma atsitiktine seka.
Ovražnojė (Blumentalis)
Ovražnojė (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Blumental, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Majevkos apylinkės kaimas.
Piklai
Piklai – maža gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Raigardo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Raigardo, apie 14 km į rytus nuo Grajevo ir apie 74 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Giorgio Balladore Pallieri
Grafas Giorgio Balladore Pallieri (g. 1905 m. vasario 3 d. Acqui Terme, Pjemontas – 1980 m. gruodžio 9 Gravedona, Lombardija) – italų teisėtyrininkas tarptautininkas, tarpautinis teisėjas, Europos Žmogaus Teisių Teismo pirmininkas.
Veikla
Giorgio Balladore Pallieri Turino universitete apgynė teisės disertaciją (1926 m.), jam buvo suteiktas teisės daktaro laipsnis. Turino universitete nuo 1928 metų pradėjo skaityti tarptautinės teisės paskaitas. Nuo 1930 m. persikėlė dirbti į Mesinos universitetą. Buvo docentas, tarptautinės teisės profesorius (1932 m.). EŽTT teisėjas (1959–1980), vicepirmininkas (1971–1974), pirmininkas (1974–1980), teismo vadovo poste pakeitęs Humphrey Waldock.
Dentonas
Dentonas – miestas JAV, Teksaso valstijos šiaurėje. Dentono apygardos administracinis centras. Įsikūręs apie 56 km į šiaurės vakarus nuo Dalaso–Fortvorto. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, turėjo 113 tūkst. gyventojų.
Tai regiono švietimo centras, veikia kelios aukštosios mokyklos, tarp jų Šiaurės Teksaso universitetas, Teksaso moterų universitetas.
Istorija
1846 m. suformuota Dentono apygarda, miestas įkurtas 1857 m. Abu pavadinti pionieriaus ir Teksaso reguliariosios kariuomenės kapitono Džono B. Dentono (John B. Denton) garbei. Geležinkelio nutiesimas 1881 m. paskatino gyventojų gausėjimą. 1890 m. įkurtas Šiaurės Teksaso universitetas, o 1901 m. – Teksaso moterų universitetas. 1974 m. atidarius Dalaso-Fortvorto tarptautinį oro uostą, miestas dar labiau išaugo.
Beržinis (Vilkaviškio r., Vištyčio sen.)
left|120px
Beržinis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, Vištyčio seniūnijoje, apie 5,5 km į rytus nuo Vištyčio, Vištytgirio miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,39 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 229 m. Krantai žemi, į šiaurės vakarus ir vakarus plyti Beržinio balos pelkė. Ežeras nenutekantis, priklauso Skardupio baseinui.
1544 m.
1544 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Spalis
Mirtys
Nedatuota
Praviršulio tyrelis
Praviršulio tyrelis (retai: tyrulis) − pelkė Radviliškio ir Raseinių rajonuose, tarp Grinkiškio, Šaukoto, Žaiginio ir Vosiliškio. Didelė pelkės dalis paskelbta Praviršulio tyrelio botaniniu zoologiniu draustiniu. Draustinio plotas − 3316 ha.
thumb|left|200px|Pelkės žemėlapis
Pelkė plyti tarpgūbriniame klonyje. Iš vakarų ją juosia Šaukoto moreninis kalvynas, iš rytų − Vosiliškio pakraštinių moreninių darinių ruožas. Yra nesupelkėjusių salų ir pusiasalių. Kai kuriose salose buvo įsikūrę kaimai (Jonaičiai, Kragai, Švelniai).
Miškais apaugę 54 % draustinio ploto (beržynai 48 %, pušynai 24 %, eglynai 14 %, juodalksnynai 11 %). Draustinio teritorijoje sutinkamos 106 paukščių rūšys, nemažai iš jų – retos: didieji ereliai žuvininkai, juodieji gandrai, vandeniniai strazdai, plėšriosios medšarkės, raudongalvės sniegenos, tetervinai, didieji ereliai rėksniai.
Mūrininkų piliakalnis
Mūrininkų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir senovinė gyvenvietė Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, 0,3 km į rytus nuo Mūrininkų kaimo. Žinomas ir Mūrinės ar Rūkainių vardais. Pasiekiamas plentu prieš Svyruonėlę pasukus į dešinę pietryčių kryptimi keliuku, už 600 m – yra kairėje į šiaurę nuo jo. Kodas iki 2005 m.: A1286KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr.: AR1472, MC kodas: 24186, 5682, 24187.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Svyruonėlės kairiajame krante. Šlaitai statūs, 6–9 m aukščio. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 25 x 44 m dydžio, apjuosta 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimu. Pietinėje ir vakarinėje papėdėse iškastas 12 m pločio, 1,5 m gylio griovys, už jo vakarinėje papėdėje supiltas 0,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Išliko įvažiuojamojo kelio liekanų. Piliakalnis apaugęs spygliuočiais, labai apardytas arimų, pietinis ir vakarinis šlaitai – duobių, jos 1997 m. užpiltos. Vakarų pusėje papėdė pelkėta.
Vakarinėje ir pietinėje pašlaitėse yra papėdės gyvenvietė (plotas 0,5 ha). Radiniai: grublėtosios ir lygiu paviršiumi keramikos dirbiniai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 200 m į vakarus nuo piliakalnio yra Mūrininkų pilkapiai.
Pomerūnas-Supenamas
Pomerūnas-Supenamas  – vienas iš 10-ies Gajanos regionų. Yra šalies šiaurėje, ribojasi su Atlanto vandenynu. Įeina į Guajana Esekiba regioną, į kurį pretenduoja Venesuela. Administracinis centras – Ana Redžina.
Iki 1971 m. priklausė Vakarų Demeraros-Esekvibo kranto apskričiai. Dabar regionas vadinamas pagal pagrindines upes – Pomerūną ir Supenamą.
Svarbiausios gyvenvietės: Ana Redžina, Pikersdžilas, Spring Gardenas ir Sudi.
Broga
Broga − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Brogienė (ištekėjusi moteris) ir Brogaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Semionas Dubnovas
thumb|150px|Semionas Dubnovas
Semionas Dubnovas (,, 1860 m. rugsėjo 10 d. Mstislavlis, Mogiliavo sritis – 1941 m. gruodžio 8 d. Ryga) – žydų istorikas, žurnalistas, vienas Lietuvos universiteto steigėjų.
Prosenelis – Kauno talmudo žinovas Jehudas Judlis.
Biografija
Baigė Mstislavlio valstybinę žydų mokyklą. Studijavo savarankiškai.
Nuo 1882 m. žurnalo „Восход“ bendradarbis. Nuo 1890 m. dirbo Odesoje, po pogromo Kišiniove 1903-1906 m. gyveno Vilniuje, aktyviai įsijungė į Rusijos Valstybės Dūmos rinkimų kampaniją, organizavo Rusijos konstitucinių demokratų partijos žydų sekciją.
Nuo 1909 m. žurnalo „Еврейская старина“ redaktorius Peterburge. Nuo 1917 m. dėstė Sankt Peterburgo universitete, profesorius. Tačiau organiškai nepakęsdamas bolševikų, 1922 m. atvykęs į Kauną prisidėjo prie Lietuvos universiteto Socialinių mokslų fakulteto Žydų istorijos katedros steigimo. 1922 m. išvyko į Berlyną. Dėl prasidėjusių žydų persekiojimų 1933 m. persikėlė į Rygą. Žuvo, vokiečiams okupavus Latviją.
Mokslinė veikla
Tyrinėjo žydų istoriją. Iškėlė autonomizmo (diasporos nacionalizmo) teoriją: žydai, gyvendami diasporoje, sukuria savitą socialinę sistemą ir ideologiją. Visuomet būdavo bendruomenė, kurioje žydų savimonė, nacionalinė kūryba ir dvasinė nepriklausomybė reiškiasi stipriausiai, tokia bendruomenė tampa žydų tautos centru. Svarbiausi iš jų – Palestina, vėliau Babilonija, Ispanija, Vokietija, Lenkija ir Lietuva. Teigė, kad žydai problemas turi spręsti ne emigruodami į Palestiną, o siekdami iškovoti plačią autonomiją diasporai toje šalyje, kurioje gyvena.
Gyvatės įkirtimas
miniatiūra|right|250px|Gyvatės įgėlimo žymės miniatiūra|right|250px|Tris dienas negydyta žaizda po gyvatės įgėlimo Gyvatės įgėlimas – sužeidimas, kurio metu į žmogaus (ar kito gyvūno) organus patenka gyvatės sušvirkšti nuodai, sukeliantys intoksikaciją. Dažniausiai gyvatės įkerta į apatines galūnes. Pavojingiausi įgėlimai galvos, kaklo srityje. Nuodai pradeda veikti vidutiniškai po 20 min.
Įkirtimas
Gyvatės nuodai – tai pakitusios seilės, kuriose yra toksiškai veikiančių enzimų. Šie enzimai lemia gyvatės nuodingumą bei nuodų poveikio pobūdį. Vieni nuodai yra hemotoksinai, kurie ardo kraują ir kenkia kraujagyslėms, kiti yra neurotoksinai, kurie turi nervus paralyžiuojantį poveikį, dar kiti yra citotoksinai, kurie veikia ląstelės lygmenyje. Lietuvoje gyvenančios angies nuodų didžiąją dalį sudaro hemotoksinai.
Nuodingos gyvatės įkandimo žymės – dvi šalia esančios žaizdelės, kurias palieka nuodingieji dantys, nenuodingos – daug mažų žaizdelių, kurias palieka eilė smulkių dantų. Dažniausiai gyvatės įkerta tik užmintos ar suerzintos. Ne visos nuodingos gyvatės kanda iš karto, nes nuodų gamybai jos išeikvoja nemažai energijos. Dėl šios priežasties neskubama be reikalo švaistyti sukauptos nuodų atsargos. Prieš įkirsdama gyvatė dažniausiai bando perspėti įvairiais ženklais, rodo grėsmingą kovinės parengties pozą – plačiai išsižioja, rodydama dantis, šnypščia, spjaudosi (Afrikos ir Azijos kobros), raitosi, išsilenkia S forma. Kąsdama gyvatė taip pat ne visada suleidžia nuodų – pasitaiko taip vadinamų „sausų“ įkandimų, jei gyvatė sušvirkštė visus nuodus neseniai sumedžiotam grobiui, tad kandant pakartotinai, nuodų jau nebus.
Gyvatės nuodai pagal poveikį yra trejopi:
Vargasas
Istorija
Šis Venesuelos regionas per daugelį metų patyrė daug svarbių teritorinių pokyčių. Anksčiau sritis buvo viena iš dviejų Venesuelos federalinės apskrities departamentų ir turėjo gubernatorių, skiriamą šalies valdžios. Vėliau, 1986 m., teritorija tapo savivaldybe, tačiau vis dar smarkiai priklausoma nuo federalinės apskrities. 1990 m. buvo pradėta siūlyti, kad Vergasas taptų atskiru administraciniu vienetu, nepriklausomu nuo sostinės Karakaso. 1998 m. tuometinis šalies prezidentas Rafaelis Kardenas priėmė sprendimą, suteikiantį regionui nepriklausomos valstijos statusą. Netrukus po to Vergasas tapo 23-a Venesuelos valstija.
thumb|left|1999 m. potvynių padaryta žala 1999 m. gruodžio viduryje valstijoje prasidėjo keletą dienų trukusios stiprios liūtys, sukėlusios didžiulius potvynius ir nuošliaužas, kritulių iškrito tiek, kiek įprasta teritorijai per visus metus. Valstybė patyrė milžiniškų nuostolių, tūkstančiai žmonių žuvo arba liko be namų, keletas miestų buvo visiškai sugriauti. Potvyniai masiškai naikino šalies infrastruktūrą, įskaitant daugelį pagrindinių kelių, tiltų, gyvenamųjų namų, pastatų. Neveikė telefonų linijos, elektra, kanalizacija, o maistas ir vanduo nebuvo tiekiami mėnesius, todėl beveik visi teritorijos gyventojai buvo priversti palikti savo namus. 100 000 žmonių buvo evakuoti, sugriauti 8000 namų, kuriuose gyveno 75 000 gyventojų. Oficialiais duomenimis, apie 50 000 žmonių (10 % visų valstijos gyventojų) žuvo arba dingo be žinios, tačiau realus skaičius gali būti žymiai didesnis. Nuostoliai siekia kelis milijardus JAV dolerių. Nustatyta, kad toks klimato reiškinys, pasižymintis neįprastai dideliu kritulių kiekiu, gali būti periodiškas, vykstantis maždaug kas 70 metų, ir praeityje yra pasikartojęs šimtus, o gal ir tūkstančius kartų.
Geografija
Valstija sudaro siaurą, apie 160 km ilgio pakrantės ruožą, stačiai nusileidžiantį į jūrą. Pakrantėje taip pat yra keletas kalnuotų vietovių, esančių 2 km virš jūros lygio. Aukščiausios kalvos – Agustín Codazzi (2425 m) ir Naiguatá (2765 m).
Vyrauja atogrąžų klimatas. Vidutinė metinė temperatūra svyruoja nuo 25,6º iki 27º C. Klimatui būdingas šalnų nebuvimas, maža temperatūros kaita ištisus metus, aukštas slėgis. Per metus iškrenta nuo 1530 iki 900 mm kritulių.
Valstijos simbolis – uoginė pajūrenė (Coccoloba uvifera).
Ekonomika
thumb|left|[[Simono Bolivaro tarptautinis oro uostas]] Pagrindiniai valstijos ekonominiai centrai yra išsidėstę ties jūrų ir oro uostais. Iki 1999 m. tragedijos valstija buvo populiarus užsienio ir vietinių turistų traukos centras su besiplečiančiais gyvenamaisiais rajonais, didelėmis investicijomis turizmo sektoriuje (viešbučių statyba, naujų klubų, restoranų steigimu).
Po 1999 m. įvykusios tragedijos, investicijos sumažėjo, nekilnojamojo turto vertė smarkiai smuko, didelė dalis viešbučių, restoranų ir turizmo centrų užsidarė. Itin lėtais tempais vykęs valstijos ekonominis atsigavimas, sunkumai su pagrindinių kelių ir įstaigų atstatymu, paslaugų sferos atnaujinimu bei išaugęs nusikalstamumo lygis smarkiai paveikė valstijos pramonės sritį, daug parduotuvių, įvairių įstaigų buvo sunaikintos arba bankrutavo, pagrindiniai viešbučiai užsidarė, tūkstančiai žmonių prarado savo darbus. Turizmo sektorius iš esmės žlugo.
La Gvairos jūrų uostas yra antras pagal užimtumą uostas Venesueloje bei labai svarbus transporto taškas, tiekiantis krovinius šalies didžiausiam miestui Karakasui ir aplink esančioms valstijoms (Vargasui, Aragvai, Mirandai).
Maiketijos Simono Bolivaro tarptautinis oro uostas (vietinių gyventojų vadinamas tiesiog Maiketija) yra pats svarbiausias iš dvylikos šalyje veikiančių tarptautinių oro uostų, esantis už 21 km nuo valstybės sostinės Karakaso. Jame yra vykdomi skrydžiai į pačius svarbiausius miestus Amerikoje, Europoje ir Karibų jūros regione.
Pžeima
Pžeima – eigulio namelis Lenkijos šiaurės rytuose, Raigardo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Čonė
Čonė  – miestas vakarų Ekvadore, Manabi provincijoje, prie Čonės upės. Pro miestą eina Portovjecho-Santo Domingo kelias be atšaka į Bahija de Karakesą.
Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba.
Istorija
Miestas įkurtas 1735 m. kaip Villa de San Cayetano de Chone.
Dodge Caravan
Dodge Caravan ir Dodge Grand Caravan yra minivenai, kuriuos gamina Dodge. Jie buvo pristatyti 1983 metais kaip 1984 metų modeliai, kartu su broliais Chrysler Town and Country ir Plymouth Voyager (vėliau Chysler Voyager). Jie yra pirmieji modernūs minivenai, kuriuos išleidus Chrysler kompanija sukūrė atskira tokių automobilių rinką. Minivenai buvo išleisto pora mėnesių anksčiau už Renault Espace (pirmajį europietišką miniveną). Nuo pat pristatymo Chrysler minivenai yra geriausiai parduodami minivenai Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Bendrai
Minivenai debiutavo 1983 metais kaip 1984 metų modeliai. Dodge Caravan buvo gaminamas ant Chrysler S platformos, kuri buvo prailginta Chrysler K platformos versija. 1987 metais pasirodė minivenas ant prailgintos platformos versijos, kuris buvo pavadintas Grand Caravan.
Minivenus sukūrė Lee Iacocca ir Hal Sperlich dar dirbdami Ford kompanijoje. Jie pasiūlė savo idėją Henriui Fordui II dar 1974 metais, tačiau jų pasiūlimas ir prototipas buvo atmesti. Manoma, kad minivenas turėjo vadintis "Maxivan". Kiek vėliau tuomet silpstanti Chrysler korporacija, Iacocca, Sperlich, bei kiti sukūrė miniveną pavadinimu T115. Minivenas buvo pakrikštytas Caravan ir Voyager vardais. Nuo minivenų gamybos pradžios 1983 metų pabaigoje iki 2005 metų vidurio buvo parduota virš 11 milijonų Chrysler, Dodge ir Plymouth minivenų. Pirmų gamybos metų Dodge Caravan yra eksponuojamas Henrio Fordo muziejuje.
1984-1990
Pirmosios kartos Caravan'ai kurie buvo gaminami ant Chrysler S platformos, buvo artimi Chrysler K platformos automobiliais, tokiems kaip Dodge Aries ir Plymouth Reliant. Pirmosios kartos Caravan'ai buvo siūlomi trimis versijomis: Bazine, SE ir LE. Dodge minivenai buvo patekę į žurnalo Car and Driver 10-geriausiujų 1985 metams sąrašą. Abi trijų 3-pavarų TorqueFlite automatinės, bei 5-pavarų mechaninės transmisijos buvo galimos su I4 varikliu, tarp jų ir 2,5 litrų turbokompresorine versija (tai buvo reta kombinacija). 1984 metais pasirodė krovininė Caravan versija, kuri vadinosi Mini Ram Van, ji buvo pervadinta į Caravan C/V 1989 metais ir pašalinta iš gamybos 1995 metais.
1991-1995
Tarp 1991 ir 1995 metų Caravan'ai buvo gaminami ant Chrysler AS platformos, tai buvo paskutiniai minivenai kilę iš Chrysler K platformos automobilių.
Antrosios kartos minivenų naujovės:
Versijos
Visų varančiūjų ratų galimybė nebulo galima su bazine versija
Parijos pusiasalis
thumb|right|250px|Parijos pusiasalis iš kosmoso Parijos pusiasalis yra Atlanto vandenyne, Karibų jūroje, Venesuelos šiaurėje.
Karčiamučiai
Karčiamučiai arba Smetaninas (, nuo 1935 m. Karszamupchen, nuo 1935 m. rugpjūčio 10 d. Grünfließ, nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Iljušino kaimo gyvenvietės teritorija.
Parijos pusiasalis
Pusiasalio ilgis apie 120 km. Prie Parijos pusiasalio pietinio kranto yra Parijos įlanka. Pusiasalio paviršius šiaurėje kalnuotas (aukščiausias taškas 1254 m), pietuose − žemuma. Kalnų šiauriniai šlaitai apaugę kserofitinėmis pievomis ir krūmais, pietiniai − visžaliais miškais. Pusiasalyje auginami kakavmedžiai.
Karčiamučiai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 1993 m. Čkalovo apylinkės kaimas.
Parijos pusiasalis
Pusiasalyje įkurtas Parijos nacionalinis parkas.
Kaindy ežeras
Kaindy (, Qayındı köli) – ežeras Kazakstane, 129 km rytų-pietryčių kryptimi nuo Almatos, 1882 m virš jūros lygio. Ežeras atsirado 1911 m. akmenų nuošliaužai užtvenkus Kaindy upę. Ežere iki šiol styro čia augusių eglių kamienai. Jo ilgis 400 m, gylis iki 30 m.
Kruopių dvaras
Kruopių dvaras (kt. pavad. Albertava, Albrechtava) – buvusio dvaro sodyba, minima jau Didžiosios Lietuvos Kunigaikštystės dokumentuose, priklausė Šiaulių ekonomijai. Dabar išlikusi 7,3 ha dvaro sodybvietė su parku, du kumetyno ir keli ūkinės paskirties pastatai, neturintys išliekamosios vertės.
Istorija
Kruopių dvaras ilgą laiką priklausė kunigaikščiams Puzinams. Tai jie įrengė parką, tvenkinius. 1859 m. dvarui priklausė 10 šeimų (125 žmonės). 1923 m. dvare buvo 5 ūkiai su 34 gyventojais.
1934 m. dvarui priklausė 44,77 ha žemės. 1935 m. dvaras parduotas varžytinėse. Netrukus, 1937 m., kilęs gaisras sunaikino gyvenamąjį pastatą. Po II Pasaulinio karo dvaro sodyba sunyko. Buvęs dvarininkas J. Liekis pokaryje gyveno ir mirė Kruopiuose.
Parkas
Sovietmečiu šalia parko buvo įrengtas didelis Kruopių tvenkinys, parke – nedidelė vasaros estrada, suformuotas takų tinklas.
United City FC
United City Football Club, o trumpai United City FC, bei United City; anksčiau vadintas „Ceres–Negros Football Club“, o trumpiau „Ceres–Negros“ arba tiesiog „Ceres“– Filipinų futbolo klubas iš Bakolodo. 2012–2016 metais vadinosi Ceres–La Salle Football Club, o trumpiau Ceres–La Salle FC.
Namų rungtynes žaidžia „Panaad Park and Sports Complex“ stadione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2012 m. Keturis kartus tapo šalies čempionais (2017, 2018, 2019 ir 2020 m.)
2021 m. dėl pandemijos grėsmių futbolo čempionatas Filipinuose nevyko. Atnaujintas 2022 m.
Įpusėjus 2022–2023 m. PFL sezonui, „United City“ atleido savo žaidėjus ir darbuotojus. 2023 m. vasario mėn. pranešta apie tai, kad klubas traukiasi iš čempionato. Tokia padėtis susidarė dėl finansinių problemų, kylančių dėl klubo susitarimo su investuotoju Riau Capital Live (RCL), įsikūrusiu Singapūre. 2021 m. viduryje RCL sudarė sutartį su United City klubu, bet neįvykdė įsipareigojimų. Apie tai tapo žinoma 2022 m. spalio mėn. Vėliau United City klubas pasitraukė iš aukščiausios lygos, nors buvo vieni iš lyderių.
Sezonai
Šaltiniai:
Liūto tripletas
thumb|right|300px|Liūto tripletas
Liūto tripletas – galaktikų grupė už 35 milijonų šviesmečių, Liūto žvaigždyne. Šioje galaktikų grupėje yra spiralinės galaktikos Mesjė 65, Mesjė 66 ir NGC 3628.
Dotamų ežeras
Dotamų ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 4 km į pietryčius nuo Gražiškių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,85 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 176,1 m. Krantai aukšti. Aplinkui plyti kalvotos pievos ir dirbami laukai. Per ežerą prateka Dotamo upelis (Širvintos intakas). Prie ežero įsikūrę Rūkštėnų ir Grajauskų kaimai. ~ 2000 metus ežeras buvo patvenktas ir jo plotas padidėjo kiek daugiau nei dvigubai.
1791 m. Prancūzijos Konstitucija
thumb|250px|Diagrama, rodanti ryšius tarp [[valdymo organas|valdymo organų pagal 1791 m. Prancūzijos konstituciją]] '''1791 m. Prancūzijos Konstitucija''' – Prancūzijos konstitucija, priimta 1791 m. rugsėjo 3 d. Steigiamojo susirinkimo. Galiojo iki 1793 m. birželio 24 d.
Priėmimo aplinkybės
thumb|300px|left|Prancūzijos konstitucijos paskelbimas Tai Steigiamojo susirinkimo veiklos kulminacija. Jo atstovai laikė savo tikslu konstitucinę monarchiją, santvarką, kurią Amerikoje įtvirtino JAV teisių bilis. Tokiai santvarkai dirvą paruošė įvairios Steigiamojo susirinkimo reformos: feodalinių teisių ir privilegijų dalinis panaikinimas (1789 m. rugpjūčio 11 d. dekretas „Dėl feodalinių teisių ir privilegijų panaikinimo“, piliečių teisių ir konstitucinės santvarkos, tautos suvereniteto įtvirtinimas „Žmogaus ir piliečio teisių deklaracijoje“, rinkimų teisės nustatymas, įvedant „aktyvių“ piliečių kategoriją (1789 m. gruodžio 22 d.).
Valstybinė santvarka
Pagal Konstituciją Prancūzijos valdymo forma buvo konstitucinė monarchija.
Įstatymų leidžiamoji valdžia
Nacionalinis Įstatymų leidžiamasis susirinkimas – nuolatinė vienų rūmų institucija. Nepasitikėta aristokratinėmis, monarchinėmis antrųjų rūmų tradicijomis Anglijoje, tikėtasi palengvinti revoliucinių reformų vykdymą. Išimtinė susirinkimo kompetencija buvo įstatymų leidyba, visiems nutarimams, išskyrus liečiančius mokesčius, karalius turėjo veto teisę.
Įstatymų leidžiamosios valdžios rinkimų tvarka: Renkamas dvejiems metams, karalius iki šio termino negali jo paleisti. Rinkimuose galėjo dalyvauti tik „aktyvieji“ piliečiai (25 m. vyrai, ne tarnai, mokantys tam tikrus mokesčius, išgyvenę kantone daugiau 1 m.). Rinkimai netiesioginiai: piliečiai renkasi kantonuose, kur išrenka rinkikus, o šie renkasi departamentuose ir renka departamentui nustatytą atstovų skaičių. Atstovai laikomi tautos, o ne departamento atstovais.
Vykdomoji valdžia
Vykdomoji valdžia priklausė karaliui, įgyvendinančiam ją per paties paskirtus ministrus. Karalius turėjo valdyti laikydamasis įstatymų, jo paties aktai turi būti kontrasignuojami ministrų. Karaliaus asmuo šventas ir neliečiamas. Vykdomosios valdžios rinkimas: paveldima.
Žmogaus teisių įtvirtinimas
Konstitucija pradedama Žmogaus ir piliečio teisių deklaracija. Pirmajame skirsnyje („Pagrindinės konstitucijos užtikrinamos nuostatos“) atskirai nuo deklaracijos skelbiamos žmogaus teisės: eiti pareigas, skelbiama teisingas mokesčių paskirstymas, lygybė prieš baudžiamąjį įstatymą, taip pat prigimtinės kilnojimosi, žodžio, spaudos, susirinkimų, peticijų teisės, skelbiama nuosavybės neliečiamybė, draudžiama išleisti įstatymus, pažeidžiančius šias teises.
Kitos nuostatos
Preambulėje skelbiama apie luomų panaikinimą. Skelbiamas tautos suverenitetas (3 str. „Apie valstybės valdžias“). Reglamentuotas administracinis teritorijos suskirstymas – departamentai – distriktai – kantonai – taip siekiama panaikinti feodalinio skirstymo į senjorijas liekanas.
Lindsay Dracass
220px|miniatiūra|Lindsay 2001 m. Eurovizijoje
Lindsay Dracass (g. 1984 m. rugsėjo 3 d. Šefilde) – Anglijos pop muzikos dainininkė.
Biografija
Lindsay gimė Šefilde, Pietų Jorkšyre. Atlikėją atrado Alan Wood, per vieną labdaros renginį ir netrukus gavo pasiūlymą pasirašyti sutartį su įrašų kompanija „Universal“.
2001 metais atlikėja BBC sprendimu pasirinkta Jungtinės Karalystės atstove 2001 m. Eurovizijoje, kuri vyko Kopenhagoje, Danijoje. Konkurse su daina „No Dream Impossible“, Lindsay su 28 taškais (3 taškus skyrė Lietuva) užėmė penkioliktą vietą. Tų pačių metų gegužės mėn. daina Jungtinės Karalystės singlų tope užėmė #32 vietą.
Vėliau Lindsay gastroliavo Europoje, su Paul Carrack grupe.
Čiksulubas
thumb|300px|Radaro topografinė nuotrauka. Matosi krateris, kurio skersmuo apie 180 km Čiksulubas  – krateris Meksikoje, Jukatano pusiasalyje. 10 km skersmens meteoritas nukrito prieš 65 mln. m. kreidos periodo pabaigoje. Smūgio jėga siekė 5×1023 džaulių, 100000  trotilo gigatonų. Tai sudėtingo tipo krateris, kurio skersmuo 160–250 km, o kai kuriais skaičiavimais 300 km.
Kraterio struktūros Žemės paviršiuje nesimato, todėl krateris buvo aptiktas gana atsitiktinai XX a. 9 dešimtmetyje vykdant naftos paieškas. Manoma, kad šis meteoritas sukėlė dinozaurų išmirimą ir mezozojaus pabaigą (dar vadinamą KT ribą).
1545 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Avenged Sevenfold
Avenged Sevenfold, dar vadinama A7X – amerikiečių roko ir heavy metal grupė. Grupę sudaro M. Shadows, Zacky Vengeance, Synyster Gates, Johnny Christ ir Brooks Wackerman.
Kuširas (reikšmės)
Kuširu pavadintos šios vietos:
Avenged Sevenfold
Istorija
Grupė susikūrė 1999 m. Pirmasis Avenged Sevenfold albumas buvo pavadintas „Sounding the Seventh Trumpet“ ir buvo įrašytas, kai grupės vaikinams buvo vos po 18 metų. Po to sekė „Waking the Fallen“, kuris susilaukė labai gerų atsiliepimų iš Rolling Stone žurnalo.
Grupės pavadinimo istorija
Grupės pavadinimas yra kildinamas iš Biblijos, istorijos apie Kainą ir Abelį, kurioje Kainas yra nubaustas gyventi amžinai vienas ir atskirtas. Bet kuris, padėjęs Kainui jį nužudydamas, būtų Avenged sevenfold, t. y., jam būtų atkeršijama septynis kartus blogiau nei Kainui.
Dabartiniai
thumb|left|120px|M. Shadow, grupės lyderis
Esekvibo salos-Vakarų Demerara
Esekvibo salos-Vakarų Demerara  – vienas iš 10-ies Gajanos regionų. Yra šalies šiaurėje, Esekvibo upės deltoje, ribojasi su Atlanto vandenynu. Vakarinė dalis įeina į Guajana Esekiba regioną, į kurį pretenduoja Venesuela. Administracinis centras – Vred en Hopas.
1977 m. Nobelio premijos laureatai
1977 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Esekvibo salos-Vakarų Demerara
Svarbiausios gyvenvietės: Parika, Vred en Hopas, Šon Ordas ir Uitvlugtas.
Pasninkas
Pasninkas – religinio asketizmo forma – tam tikrą laiko tarpą trunkantis susilaikymas nuo kai kurių gėrimų bei maisto produktų, pramogų.
Religijose pasninkas reiškia žmogaus norą susitaikyti su Dievu, išvengti artėjančios bausmės arba gailėjimąsi dėl padarytos žalos. Judaizme pasninko metu žydai susilaikydavo nuo maisto bei vandens nuo saulėtekio iki saulėlydžio, taip pat susilaikydavo nuo linksmybių, vengdavo praustis, nenaudodavo kvepalų ir ilgai melsdavosi, laikydamiesi skaistumo. Krikščionių pasninką III a. pradėjo reguliuoti Bažnyčia. Būna trumpieji (pvz., penktadieniais) ir ilgieji pasninkai – priešvelykinė gavėnia, prieškalėdinis adventas. Protestantai, neskaitant anglikonų, privalomo pasninko neturi.
Keletas mokslinių tyrimų rodo, kad pasninkavimas gali turėti teigiamos įtakos širdies ligų rizikai sumažinti ar padėti sumažinti kūno riebalų kiekį. Taip pat derėtų atkreipti dėmesį į tai, kad skirtingos kultūros naudoja skirtingus pasninko dietos apibrėžimus, tad mokslinių tyrimų rezultatai taikomi ne pasninkui abstrakčiai, o konkrečiu tyrimu tirtai pasninko formai.
Šaltiniai
Puasa (Islam) Пост
Gebenė lipikė
Gebenė lipikė, arba paprastoji gebenė (Hedera helix) – aralijinių (Araliaceae) šeimai, gebenės (Hedera) genčiai priklausanti rūšis.
Pranciškus Šemeta
thumb|left|[[Diktariškių dvaras]]
Gebenė lipikė
Natūraliai auga Vakarų, Vidurio ir Pietų Europoje, pietų Skandinavijoje, Kaukaze, Pietvakarių Azijoje, Šiaurės Afrikoje. Plačiai auginama kaip dekoratyvinis augalas, JAV, Australijoje invazinė.
Pranciškus Šemeta
Pranciškus Stanislovas Justinas Šemeta (1802 m. gegužės 8 d. Diktariškių dvaras, Šiaulėnų valsčius – 1882 m. sausio 20 d. Drezdenas) – Lietuvos karinis veikėjas, vienas 1831 m. sukilimo vadų.
Biografija
Kilęs iš senos žemaičių bajorų Šemetos Nemeikaičio giminės. Tėvas Tadeušas Šemeta (1774-1835 m.), motina Anelė Koščicaitė-Šemetienė (1776–1829 m.), vyriausias iš šešių jų sūnų. Mokėsi Raseiniuose, studijavo Vilniaus universitete, priklausė Filaretų draugijai. artimai bendravo su Adomu Mickevičiumi.
Gebenė lipikė
Gebenių preparatai naudojami gydyti kosulį, bronchitą, astmą, kitas kvėpavimo takų ligas, dizinteriją.
Pranciškus Šemeta
Biografija
Prasidėjus 1831 m. sukilimui, vienas ginkluoto pasipriešinimo organizatorių, vadų Žemaitijoje. Sukilimo komitetas jam buvo pavedęs organizuoti sukilimą Šiaulių apskrityje. P. Šemeta aktyviai formavo sukilėlių būrius šiame regione, buvo Šiaulių apskrities sukilėlių vado Konstantino Herubavičiaus pavaduotojas. Mūšio metu sužeidus vadą, perėmė jo pareigas. Jis ypač pasižymėjo kautynėse prie Šiaulių. Kovo 27 d. sukilėliai ties Baisogala nuginklavo Rusijos imperijos kariuomenės dalinį, paėmė į nelaisvę 100 carinės Rusijos gynėjų, nemažą ginklų sandėlį. Vėliau su rusų kariuomenės daliniais kovėsi ties Raseiniais, Tytuvėnais, Joniškiu, Pavandene. Už tai Antanas Gelgaudas P. Šemetai suteikė majoro laipsnį. Birželio 19 d., po pralaimėto mūšio ties Paneriais, P. Šemetos vadovaujami kariniai daliniai buvo paskirti į lenkų generolo F. Rolando korpusą. Lietuvių ir lenkų sukilėliai kaudamiesi prasibrovė pro gausias priešo pajėgas prie Prūsijos karalystės sienos, ją perėjo ir buvo internuoti. Diktariškių dvaro rusų valdžia nekonfiskavo, nes jo valdymą perėmė brolis Juozapas Šemeta, 1858-1864 m. Šiaulių pavieto bajorų maršalka, 1863 m. sukilimo dalyvis. Tik jį už dalyvavimą sukilime ištrėmus dvaras buvo atimtas.
Gebenė lipikė
Gebenė lipikė žydi rugsėjo–spalio mėn. Auga ūksmėtuose lapuočių miškuose, medžiais apaugusiuose šlaituose. Lietuvoje auga savaime ir auginama, reta, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje gebenė lipikė natūraliai paplitusi pietų Lietuvos lapuočių miškuose, ypač ūksmėtose liepinių skroblynų bendrijose (Lazdijų, Vilkaviškio, Marijampolės sav., taip pat Vilniaus raj.). Didžiausia populiacija aptikta Vištytgiryje. Kadangi per Lietuvą eina šiaurrytinė arealo riba, tad čia gebenės lipikės, palyginus su pietiniais kraštais, skurdžios: nežydi, dauginasi tik vegetatyviškai, tepakyla į 1–2 m (daugiausia 4 m) aukštį, žiemomis apšąla. Nyksta dėl miškų kirtimo, trypimo, iškasimo, šaltų besniegių žiemų.
Pranciškus Šemeta
Biografija
Iš Prūsijos Pranciškus Šemeta emigravo į Prancūziją, buvo Europos tautų laisvės kovų riteris: kaip prancūzų armijos karininkas, dalyvavo karinėse kampanijose Belgijoje ir Egipte, tarnavo Pjemonto kariuomenėje Italijoje. 1834-1838 m. palaikė ryšius su pogrindine Vilniaus demokratų draugija, buvo surinkęs didelę vertingų paveikslų kolekciją. Mirė Pranciškus Šemeta Drezdene, ten jam pastatytas paminklas.
Trabzono tarptautinis oro uostas
Trabzono tarptautinis oro uostas (IATA: TZX, ICAO: LTCG) – oro uostas rytinėje Trabzono miesto dalyje, ant Juodosios jūros kranto, Turkijoje. Oro uostas pastatytas 1957 m.
Kinų kalba
Kinų kalba yra gimtoji maždaug penktadaliui pasaulio gyventojų. Bendrinė kinų kalba, kurios pagrindas – Pekino tarmė ir kai kurios kitos šiaurinės Kinijos tarmės, yra valstybinė Kinijos Liaudies Respublikos bei Kinijos Respublikos Taivano kalba, taip pat viena iš keturių valstybinių Singapūro kalbų ir viena iš šešių oficialių Jungtinių Tautų kalbų. Kantono atmaina drauge su anglų kalba yra oficiali kalba Honkonge ir drauge su portugalų kalba – Makao.
Trabzono tarptautinis oro uostas
2008 m. oro uostas aptarnavo 1 469 713 keleivius, iš jų 1 380 926 vietinių skrydžių keleiviai. Trabzono oro uostas yra 9–tas pagal keleivių pervežimą ir 7–tas pagal vietinių skrydžių keleivių pervežimą Turkijoje.
Kinų kalba
Kinų išeivijoje kalbama įvairiomis kinų kalbos atmainomis: bendrine kinų kalba, Kantono, Min Nan, Hakka. XX a. antroje pusėje bendrinė kinų kalba ypač išpopuliarėjo kinų diasporoje ir tapo pagrindine išeivių tarpusavio bendravimo kalba.
Kinų kalba ypač skiriasi nuo vakarietiškųjų tuo, kad ryškiai atskiriamos rašytinė bei šnekamoji kalbos. Kinija turėjo vieną rašomąją kalbą per visą savo istoriją, nors šnekamosios kalbos variantų būta daug, kaip ir Europoje. Todėl kinai aiškiai atskiria rašomąją kalbą (wén; 文) ir šnekamąją kalbą (yǔ; 语/語).
Bendrinė kalba ir tarmės
Vadinamoji kinų kalba iš tiesų susideda iš daugybės regioninių kalbinių variantų, kai kurie iš jų vienas nuo kito smarkiai skiriasi (maždaug taip, kaip skiriasi šiuolaikinės romanų kalbos). Europoje išsivystė nepriklausomos valstybės, siekusios kultūrinės nepriklausomybės, todėl valstybėse vystėsi savitos kalbos. Kinijoje, nors miestuose ir regionuose taip pat gyvavo skirtingi šnekamosios kalbos variantai, visada šalia egzistavo vienas kultūrinis – kalbinis standartas (anksčiau senoji kinų kalba, vėliau bendrinė rašomoji kalba). Kaip vientisą kinų kalbą suvokia ir patys kinai – daugiausiai dėl minėtojo rašto standarto. Apibūdindami tarmes kinai dažniausiai jas vadina pagal vietoves, pvz., Pekino tarmė, Šanchajaus tarmė. Paprasti žmonės dažnai net nesuvokia, kad šios „tarmės“ lingvistų gali būti laikomos atskiromis kalbomis. Riba tarp kalbos ir tarmės Kinijoje ne visada aiški, skiriama nuo septynių iki septyniolikos skirtingų kalbų.
Didesnė lingvistinė įvairovė yra Pietų Kinijoje. Tai lėmė geografinės sąlygos: kalnai, upės, augmenija trukdė žmonėms bendrauti.
Paprastai skiriamos tokios kinų kalbos tarmių grupės:
Kai kurie lingvistai skiria ne septynias, o dešimt pagrindinių grupių, pridėdami šias:
Yra daug kitų mažesnių nesuklasifikuotų grupių: dandžou (danzhou) tarmė, kuria kalbama Danzhou (Hainano saloje); Šianghua (乡话 xianghua), kalbama vakarų Chunanyje; Shaozhou Tuhua, kalbama šiaurės Kantone; ir kt.
Bendrinė kinų kalba yra oficiali Kinijos, Taivano ir Singapūro kalba. Ji pagrįsta Pekino tarme, tai oficiali vyriausybės, žiniasklaidos, švietimo įstaigų kalba.
Sakinys Mano šeimoje yra du suaugę žmonės ir vienas vaikas:
Kinų raštas
Santykis tarp sakytinės ir rašytinės kinų kalbos yra sudėtingas, nes per ilgus amžius sakytinė kalba labai pasikeitė, o rašytinė beveik nepakito.
Iki XX-to amžiaus pagrindinė kinų rašomoji sistema buvo wényán (文言), kas kiniškai reiškė klasikinė kinų kalba ar literatūrinė kinų kalba; wényán labai skyrėsi nuo bet kokios sakytinės kinų kalbos, kaip kad senoji lotynų kalba dabar skiriasi nuo šiuolaikinių romanų kalbos grupės kalbų. Po Gegužės Ketvirtosios judėjimo 1919 metais oficialus rašymo standartas buvo pakeistas į báihuà (白話/白话) (vietinę kalbą), kuri buvo paremta bendrine kinų kalba. Terminas bendrinė kinų kalba dabar reiškia báihuà.
Rašytinėje sistemoje kiekvienas rašmuo gali turėti keletą skirtingų tarimo variantų, be to, rašmenys suprantami kaip morfemos, nepriklausančios nuo fonetinių pokyčių. Pvz., rašmuo 一 bendrinėje kalboje tariamas „yi“, Kantono kalboje – „yat“, Hokkien – „tsit“. Rašmenų sistemos, naudojamos įvairiose tarmėse, nėra visiškai identiškos.
Nėra konkrečios informacijos iš kur atsirado šie simboliai. Legenda pasakoja, kad legendinio Kinijos imperatoriaus Chuangdi valdininkas Čangdzie apie 2600 metus pr. m. e., išrado raštą, bet archeologiniai kasinėjimai rado tik Šang dinastijos rašto pavyzdžių, datuojamų apie 1700 m. pr. m. e. Rašmenų pavidalas per amžius kito. Iš pradžių tai buvo piktogramos, vėliau jos vystėsi ir ėmė reikšti sudėtingesnes sąvokas. 100 m. Siušenis, Chanių dinastijos mokslininkas, suklasifikavo rašmenis į šešias kategorijas, 4 % jų priskirdamas piktogramoms, o 82 % – sudėtingesniems dariniams, susidedantiems iš „rakto“ (duodančio rašmeniui apytikslę reikšmę) bei fonetinio elemento (daugeliu atveju nurodančio apytikslį tarimą). Hieroglifai hieroglifų žodynuose ir dabar dažnai klasifikuojami pagal raktus.
Dabar vartojami du kinų rašmenų rinkiniai. Tradicinė sistema, naudojama Honkonge, Taivane ir Makao, yra standartinio kaligrafinio stiliaus kaišu variantas. Kinijos Liaudies Respublikoje šeštajame dešimtmetyje buvo įvykdyta rašto reforma: daugelyje hieroglifų buvo sumažinta brūkšnelių, supaprastinti sudėtingesni raktai. Pvz., tradicinis hieroglifas: 國; tas pats supaprastintas hieroglifas: 国. Vienintelė be Kinijos šalis, oficialiai ėmusi naudoti supaprastintus rašmenis, yra Singapūras.
Kinų kaligrafijoje esama įvairių rašymo stilių: zhuanshu (篆書, antspaudų stilius), caoshu (草書, žolės stilius), lishu (隸書, oficialus stilius), kaishu (楷書, standartinis stilius). Paprastai kaligrafai rašo tradicinius, o ne supaprastintus hieroglifus.
Istorija
Manoma, kad sinitinės ir tibetiečių – birmiečių kalbos kilo iš kinų-tibetiečių prokalbės. Kinų kalbos raida periodizuojama įvairiai.
Senoji, arba archajinė kinų kalba (pinyin Shànggǔ Hànyǔ, trad. 上古漢語 / supapr. 上古汉语) buvo paplitusi ankstyvojoje ir viduriniojoje Zhou dinastijoje (XII–III a. pr. m. e.). Ja padaryti įrašai ant bronzinių indų, parašyti veikalai Shijing, Shujing, dalis Yijing. Senojoje kinų kalboje būta sudėtingos garsinės sistemos, tačiau turbūt dar nebuvo tonų. Rekonstruoti senąją kalbą ėmėsi dar Qing dinastijos filologai.
Vidurinė kinų kalba (Zhōnggǔ Hànyǔ, 中古漢語 / 中古汉语) vartota Sui, Tang ir Song dinastijose (VII–X a.) Ji skirstoma į ankstyvąjį ir vėlyvąjį (X a.) periodus. Yra atkurta viduriniosios kalbos garsinė sistema.
Dauguma šiauriečių kasdien vartoja bendrinės kinų kalbos tarmes. Pietuose kalnai ir upės kliudė kalboms suartėti, todėl ten ryškesnė lingvistinė įvairovė. Sichuan provincijoje bendrinės kinų kalbos paplitimas aiškinamas XII a. maru – tuomet išmirė daug regiono gyventojų, ir jis buvo apgyvendintas ateivių iš šiaurės. Iki XX a. vidurio dauguma pietiečių nekalbėjo nė viena bendrinės kinų kalbos atmaina. Tačiau bent jau valdant Qing dinastijai (kurios oficiali kalba buvo mandžiūrų) valdančiuosiuose sluoksniuose ėmė dominuoti Nankino bendrinė kalba. Dar nuo XVII a. Qing bandė populiarinti Pekine vartotą tartį, tačiau jiems ne itin sekėsi. XIX a. antroje pusėje imperatoriaus rūmuose galutinai įsigalėjo Pekino kalba, tačiau didžiajai gyventojų daliai vieningas kalbos standartas neegzistavo. Situacija pasikeitė įvedus pradinių mokyklų ugdymo sistemą, kurioje didelis dėmesys skirtas bendrinės kinų kalbos mokymui. Todėl dabar dauguma žemyninės Kinijos bei Taivano gyventojų laisvai kalba šia kalba. Honkonge mokomasi Kantono tarme, tačiau bendrinė kinų kalba vis populiarėja.
Kinų kalba turėjo nemažą įtaką korėjiečių, japonų, vietnamiečių kalboms. Pirmosios dvi naudoja kinų hieroglifus (ten atitinkamai vadinamus Hanja ir Kanji). Vietnamiečių kalba iki XIV a. taip pat buvo užrašoma kinų raštu, XIV–XIX a. naudotas šiek tiek pakeistas rašto variantas. Taip pat apie 50 % korėjiečių žodyno yra kilę iš kinų kalbos, įtaka jaučiama ir japonų bei vietnamiečių kalbose. Šiose trijose kalbose yra išlikę senosios kinų kalbos garsinės sistemos bruožų.
Tonai
Kinų kalba yra toninė. Tonus turi visos kinų kalbos atmainos: nuo trijų tonų kai kuriuose šiaurinėse tarmėse iki 6-10 tonų pietuose. Šiuolaikinėje bendrinėje kinų kalboje yra apie 400 galimų skiemenų, dauguma gali būti ištarti skirtingais tonais, tačiau vis vien kinų kalba pasižymi dideliu homonimų skaičiumi. Čia didelį pranašumą suteikia raštas: vienodai tariami žodžiai rašytinėje kalboje žymimi skirtingais rašmenimis.
thumb|left|Pagrindiniai bendrinės kinų kalbos tonai thumb|right|Tik nusileidžiantis trečiasis tonas Bendrinėje kinų kalboje yra keturi pagrindiniai tonai ir vadinamasis neutralusis tonas. Dažnai siūloma mintyse padalinti kasdienėje kalboje naudojamą balso diapazoną į penkis lygmenis. Skiemuo pirmuoju tonu tariamas lygiai aukščiausiame, penktajame, lygmenyje. Antrasis tonas – kylantis maždaug nuo trečio iki penkto lygmens. Trečiasis prasideda antrame, krenta iki pirmojo ir kyla iki ketvirtojo. Ketvirtasis tonas – staigiai krentantis nuo aukščiausio iki žemiausio lygmens. Skiemuo gali būti ištariamas ir neutraliai, t. y. lengvai, be jokio tono. Tonai Hanyu Pinyin transkripcijoje žymimi diakritiniais ženklais: ā, á, ǎ, à; kartais – skaitmenimis.
Neretai iliustruoti kinų kalbos tonų sistemai pasitelkiamas skiemuo ma:
妈(mā) „motina“ – pirmas tonas; 麻(má) „kanapė“ – antras tonas; 马(mǎ) „arklys“ – trečias tonas; 骂(mà) „barti“ – ketvirtas tonas; 吗(ma) klausimo dalelytė – neutralus tonas.
Keturių tonų galite paklausyti čia.
Galima sudaryti ne visai gramatiškai taisyklingą sakinį:
mā ma mà mǎ de má ma 妈 妈 骂 马 的 麻 吗? (tradiciniais rašmenimis 媽媽罵馬的麻嗎?) Ar mama bara arklio kanapę?
Šnekamojoje kalboje tonai gali kisti. Pavyzdžiui, susidūrus dviem tretiesiems tonams, pirmas jų virsta į antrą toną. Jeigu po trečio tono eina bet koks kitas, išskyrus dar vieną trečią, tonas, pirmasis ištariamas vadinamuoju pustrečiuoju tonu, kuris tik nusileidžia, bet nepakyla.
Neutralaus tono ištarimo aukštis (lygmuo lentelėje) priklauso nuo to, po kokio tono jis tariamas.
Transliteracijos būdai
Kinų kalbos garsams perteikti yra vartojami įvairūs transliteracijos būdai. Romanizacija – tokia transliteracija, kai kalbos garsai užrašomi lotynų alfabetu. Kinų kalbos romanizacijos sistemų yra daug, nes kinų kalba iki pat naujausiųjų laikų neturėjo fonetinės transkripcijos sistemų, santykių su Vakarų šalimis istorija buvo sudėtinga.
Dabar dažniausiai vartojama bendrinės kinų kalbos romanizacijos sistema yra Hanyu Pinyin. Ji yra oficiali Kinijos bei Singapūro romanizacijos sistema. Pinyinas neretai vartojamas mokant kinų kalbos kitakalbius.
Antra dažnai vartojama sistema – Veido-Džailso (Wade-Giles). Ji buvo populiari iki Pinyin atsiradimo. Veido-Džailso sistema vartojama JAV švietimo įstaigose, Taivane.
Yra daug kitų bendrinės kinų kalbos romanizacijos sistemų, taip pat sistemos Kantono, Minnan, Hakka ir kitoms kalboms.
Valstybinė lietuvių kalbos komisija 1996 m. vasario 8 d. priėmė nutarimą „Dėl kinų kalbos skiemenų tarptautinės rašybos lietuviškojo atitikmens“. Šiuo nutarimu patvirtintas kinų kalbos skiemenų tarptautinės rašybos lotyniško pagrindo rašmenimis (pinyin) lietuviškasis atitikmuo. Nutarimo tekstą rasite čia.
Kinų kalbos mokymasis
Dėl Kinijos įtakos pasaulyje didėjimo, didėja ir besidominčių kinų kalba žmonių skaičius pasaulyje, įskaitant Lietuvą. Nuo 2010 m. rugsėjo, Vilniaus mero V. Navicko iniciatyva, keliose sostinės mokyklose planuojama įvesti kinų kalbos pamokas kaip pasirenkamąjį dalyką.
1991 m. 2000 kalbą besimokančių laikė oficialų Kinų kalbos egzaminą, tuo tarpu 2005 m. kandidatų skaičius išaugo iki 117 660.
Nuostabioji monstera
Paplitusi tropikinėse Amerikos srityse (nuo pietų Meksikos iki Panamos), įveistas kituose atogrąžų kraštuose. Veda pailgus valgomus vaisius. Jie padengti šešiakampiais žvyneliais, kurie vaisiui nunokus, nubyra. Vaisius gelsvos spalvos, aromatingas, siūliškos tekstūros, skoniu primena ananasą. Nuo ne visai prinokusių vaisių ima dilginti burną.
Dekoratyviniai augalai
Dažnai auginama patalpose.
La Gvachiros dykuma
thumb|right|250px|Vajuu indėnų gentis dykumoje La Gvachiros dykuma – dykuma Kolumbijos šiaurėje ir dalis teritorijos Venesuelos šiaurėje, La Guachiros pusiasalyje; 610 km į šiaurę nuo Bogotos.
1977 m. La Gvachiroje įkurtas Makuiros nacionalinis parkas.
Pžestželė (Grajevo apskritis)
Pžestželė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Raigardo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais kaimas buvo Pžestželės valsčiaus centras.
Veno diagrama
Venno diagramos iliustruoja matematinius arba loginius ryšius tarp skirtingų objektų ar grupių.