cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heinrich Schliemann
Tolimesni tyrimai
Po H. Šlymano mirties mokslininkai pasiekė daug rezultatų tyrinėdami Mikėnų civilizaciją, bet iki šiol neaišku ar ši kultūra turi sąsajų su Homero epu. Nežiūrint į visus iki šiol atliktus kasinėjimus, kol kas nerasta istorinių įrodymų susijusių su „Iliados“ ir „Odijėjos“ įvykiais. Vėl pasigirsta siūlymų, kad archeologams nereikia susieti Homero kūrybos su tuo, ką pavyksta iškasti iš žemės. Kaip būtų neparadoksalu, kuo toliau žengia mokslas, tuo mistiškesnis atrodo Homero eilėraščių pasaulis. thumb|„Priamo lobis“. Sudėtyje esantys bronziniai artefaktai priskiriami [[Mikėnų kultūra|Mikėnų civilizacijai.]]
Mėgėjai ir profesionalai
H. Šlymano archeologinių kasinėjimų dėka archeologija žengė didelį žingsnį į priekį. Dabar archeologui mėgėjui ne taip paprasta atlikti reikšmingą atradimą, bet nereiškia, kad neįmanoma. Kiekvieno entuziasto darbus profesionalai visais laikais sutikdavo įtariai. Kai kas įtarė, kad H. Šlymanas visus ar dalinai savo radinius padirbinėjo. Kiti bandė įrodyti, kad kai kurie „Priamo lobio“ daiktai buvo archeologo užsakyti pas Atėnų juvelyrus, o gal net nupirkti tiesiog iš parduotuvės lentynos. Šiandiena visi šie kaltinimai laikomi nepagrįstais.
H. Šlymanas savo pirmosios ekspedicijos Trojoje metu kasinėjimo aikštelėje elgėsi labai grubiai. Vertinant jo atliktus darbus dažniausiai buvo vartojamas žodis sugriovė, nei atrado. Vėliau, kai prie jo ekspedicijų prisijungė patyrę mokslininkai R. Virchovas ir V. Derpfeldas, jis įsisavino labiau išsaugančias kasinėjimo technikas, o jo nuosavas metodas buvo pavadintas – „tranšėjiniu“. Bet reikia pabrėžti, kad H. Šlymanas labai išsamiai ir kruopščiai vedė archeologinę dokumentacija, kas atsispindėjo jo publikacijose.
Šiandien mokslininkai specialiose laboratorijose praleidžia ne mažiau laiko nei kasinėjimų aikštelėse. Praeities archeologai apie tokį techninį aprūpinimą negalėjo ir pagalvoti, kokį turi šių dienų kolegos. Bet tai nereiškia, kad senieji metodai prarado savo vertę. Žinoma, mokslas tripčiotų vietoje, jei neatsirastų tokių, kurie nebijotų iškelti ir patikrinti pačių drąsiausių, kartais neįtikėtinų hipotezių – taip, kaip tai darė H. Šlymanas.
Nesusipratimai dėl „Priamo lobio“
H. Šlymano surastas „Priamo lobis“ (arba „Trojos auksas“) sukėlė jo ir Osmanų vyriausybės konfliktą. Dėl suprantamų politinių priežasčių, radinį atsisakė priimti ir Atėnų bei kiti Europos muziejai. Galiausiai H. Šlymanui 1880 m. pavyko lobį perduoti Imperijos muziejui Berlyne, bet tuo dar viskas nesibaigė.
1939 m., Antrojo pasaulinio karo pradžioje, „Priamo lobis“ iš muziejaus dingo. Manoma, kad jis tada buvo paslėptas požeminiame bunkeryje. Kai 1945 m. sovietų armija įžengė į Berlyną, apie jo suradimą irgi nebuvo paskelbta. Spėjama, kad muziejaus direktorius V. Unfercagas, bijodamas, kad lobis gali patekti grobstytojams, slapta jį perdavė TSRS pareigūnams. Kartu su kitais meno kūriniais „Trojos auksas“ buvo išvežtas į Leningradą arba Maskvą. Čia lobis ilgą laiką gulėjo muziejų saugyklose. Stalino įsakymu visi trofėjai buvo saugomi sustiprintu režimu.
Likęs pasaulis nežinojo apie profesoriaus V. Unfercago poelgį ir manė, kad lobis prarastas. Tik perestroikos laikais atsirado pranešimų, kad lobis yra Maskvoje – Puškino dailės muziejuje. Pradžioje Tarybų Sąjungos valdžia atsisakė pripažinti šį faktą. 1993 m. jau Rusijos Federacijos vyriausybė pripažino ankstesnių valdžių nusižengimus, ir nedaug trūko, kad lobis būtų grąžintas Vokietijai. 1996 m. lobis buvo eksponuojamas parodoje ir žmonės vėl galėjo pamatyti H. Šlymano radinį savo akimis. Tačiau jo grąžinimo Vokietijai klausimai neišspręsti iki šiol.
Biografinių faktų teisingumas
Eilė dabarties kritikų mano, kad iki 1868 m. H. Šlymano biografija turi daug romantiškų-pagražintų momentų: Įtartinai atrodo ir antroji H. Šlymano santuoka. Pagal Rusijos imperijos įstatymus H. Šlymanas ir Jekaterina nebuvo išsiskyrę. Santuoką jis nutraukė JAV kaip šios šalies pilietis. 17-metė Sofija faktiškai buvo nupirkta už 150 tūkstančių frankų.
H. Šlymano darbai
Daugelis H. Šlymano darbų yra elektroninėje formoje ir saugomi Heidelbergo universitete.
Vladas Lapienis
Vladas Lapienis (1906 m. birželio 6 d. Daugpilyje – 2012 m. kovo 6 d. Marijampolėje) – Lietuvos ekonomistas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis.
Biografija
1964 m. neakivaizdžiai baigė Vilniaus universitetą. Dirbo ekonomistu Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros, Fizikos ir matematikos institutuose, buhalteriu Istorijos ir etnografijos muziejuje.
Nuo 1973 m. vienas Lietuvos katalikų bažnyčios kronikos (LKBK) leidėjų ir platintojų. Pasirašė keletą protestų ir peticijų LTSR ir TSRS valstybės ir TSKP institucijoms dėl tikinčiųjų diskriminavimo bei persekiojimo, visų jų tekstai buvo paskelbti LKBK. 1976 m. spalio 20 d. KGB suimtas, 1977 m. liepos mėn. nuteistas 3 m. griežtojo režimo lagerio ir 2 m. tremties. 1981 m. grįžęs į Lietuvą bendradarbiavo leidžiant nelegalius leidinius LKBK, „Lietuvos ateitis“, platino rusų disidentų nelegalų leidinį „Chronika tekuščich sobytij“, pasirašė ir platino žmogaus teisių gynėjų dokumentus, straipsnius. 1981–1985 m. parašė ir išplatino autobiografinę apybraižą „Sovietinio kalinio memuarai“, dėl to suimtas. 1985 m. kovo mėn. nuteistas 4 m. lagerio ir 2 m. tremties. 1986 m. pab. dėl senyvo amžiaus ir silpnos sveikatos iš lagerio paleistas tęsė nelegalią veiklą.
OpenView Service Desk
OpenView Service Desk – populiari komercinė grupinio darbo programa, sukurta Hewlett-Packard kompanijoje. Susideda iš duomenų bazės (suderinama su SQL Server ir Oracle Database), aplikacijų serverio, protingo kliento ir papildomų programų (Service Pages, įvairūs įrankiai etc.).
Kad nekiltų painiava, įmonėse, naudojančiose OpenView Service Desk programą, ITIL terminas Service desk dažnai keičiamas terminu Help desk.
Būdai (Betygala)
Būdai – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Betygalos.
Istorija
2015 m. kaimas panaikintas jo žemes prijungiant prie Gedvydų ir Pamūkio.
Jonas Mitalas
Jonas Mitalas (1920 m. vasario 29 d. Juškėnuose, Utenos apskritis – 2008 m. kovo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas.
Biografija
Karo metais buvo „Audros“ sovietinių partizanų būrio ryšininkas. 1945–1958 m. dirbo „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje, 1949–1958 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1949 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. 1958–1985 m. Televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas, vadovavo Lietuvos radijui. Nuo 1959 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas. Išleido apybraižų kolūkine tematika.
Pirmoji žmona Regina Mitalienė, paskutinioji Danutė Bronislava Mitalienė.
Carles Puyol
Karlesas Pujolis Saforkada (g. 1978 m. balandžio 13 d.) – buvęs futbolininkas, Ispanijos rinktinės ir Barcelona klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2000 m. lapkričio 15 d., su rinktine žaidė trejose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse, per kurias atliko vieną rezultatyvų perdavimą. 2008 m. su Ispanijos rinktine tapo Europos čempionu. 2010 m. pasaulio futbolo čempionato pusfinalio rungtynėse įmušė įvartį galva ir šio įvarčio dėka Ispanijos rinktinė pateko į čempionato finalą ir laimėjo auksą. Po šio čempionato Pujolis paskelbė baigiąs karjerą rinktinėje.
Napoleon Hill
thumb|right|Napoleonas Hilas
Napoleonas Hilas (Napoleon Hill, 1883 m. spalio 26 d. Virdžinija – 1970 m. lapkričio 8 d. Pietų Karolina) – JAV rašytojas, žurnalistas, padėjęs pagrindus asmeninės sėkmės literatūrai bei pozityvaus mąstymo teorijai.
Jo veikalas Galvok ir būk turtingas yra viena iš labiausiai perkamų knygų pasaulyje.
Vaikystė ir jaunystė
Hilas gimė skurdžioje šeimoje. Jo motina (Sarah Sylvania Blair) mirė, kai Hilui buvo vos 10 metų. Jo tėvas James Monroe Hill, vedė po dvejų metų antrąkart. Būdamas 13 metų Napoleonas ėmė dirbti vietiniame laikraštyje, rašė straipsnius. Gaunamas pajamas investavo į savo teisinį išsilavinimą.
Profesinė veikla
Per visą savo gyvenimą Hilas išbandė daug profesijų. Baigęs verslo koledžo pirmą kursą, 5 metus dirbo stenografistu ir buhalteriu, vadybininku, vadovavo stambiame medžio apdirbimo kombinatui, steigė medienos apdirbimo, prekybos konditerija (saldainiais) verslą, dirbo automobilių pardavimo agentu; kompanijos generalinio direktoriaus konsultantu, JAV Prezidento patarėju; teisininku, reklamos agentu ir vadybininku, agentūros vadovu; dėstytoju verslo koledže, žurnalo redaktoriumi, paskaitininku, laisvai samdomu lektoriumi, fondo vadovu.
Kūryba ir publicistika
1928 Hilas publikavo savo tiriamosios žurnalistikos rezultatus knygoje The Law of Success Vėliau vedė autorinius Sėkmės formulės kursus, juos išleido kaip savarankiškų studijų programą, taip pat parašė straipsnių seriją Mental Dynamite. Visa tai iki 1942.
1919–1920 Hill buvo žurnalo The Golden Rule redaktorius bei leidėjas. 1930 publikavo The Ladder to Success. 1933–1936 Hilas dirbo JAV prezidento Franklino Ruzvelto patarėju.
1937 pasirodė žymiausias Hilo veikalas Galvok ir būk turtingas (Think and Grow Rich). Jis spausdinamas ir iki šiol. 2004 buvo parduota daugiau kaip 7 mln. egzempliorių vien tik JAV.
1939 pasirodė knyga How to Sell Your Way through Life bei 1953 How to Raise Your Own Salary.
1970 pasirodė knyga You Can Work Your Own Miracles.
Thomas Bangalter
Thomas Bangalter (g. 1975 m. sausio 3 d.) – elektroninės muzikos kūrėjas ir vienas iš dviejų grupės Daft Punk narys (kartu su Guy-Manuel de Homem-Christo).
Jis taip pat dirbo su tokiais muzikiniais projektais kaip Stardust, Together. Dažnai jo muzika vadinama french house. Turi savo įrašų studiją. Gyvena Beverli Hilse su žmona ir dviem sūnumis.
Biografija
Būdamas šešerių Thomas jau grojo su pianinu. Tai darė tėvų spaudžiamas, už ką dabar jis jiems labai dėkingas. Su Guy-Manuel susipažino mokykloje 1987 m., jiems patiko panaši muzika ir filmai. Iš pradžių jie įkūrė Indie Rock grupę, pavadinimu Darlin, kurioje be jų dar grojo Laurent Brancowitz. Šioje grupėje Thomas grojo bosine gitara. Tačiau kaip pats sakė, tai tebuvo paauglių žaidimai, o ne rimtos muzikos kūrimas. Sulaukę 18 metų, abu jaunuoliai susidomėjo elektronine muzika, dėl ko Laurent Brancowitz paliko grupę. Vienas britų žurnalistas išgirdęs jų muziką pavadino ją „Daft Punk". Pavadinimą jaunuoliai greitai susigalvojo: jiems tiko žurnalisto frazė. Kartu su Guy-Manuel jis sukūrė 1997 m. „Homework" albumą, 2001 m. „Discovery“ ir 2005 m. „Human After All“. Vėliau dirbo su su Dj Falcon, sukūrė grupę Together, bei kartu su Benjamin Diamond ir Alan Braxe sukūrė garsųjį Stardust projektą, su daina „Music Sound Better With You“. Taip pat įrašė albumą, kurio pavadinimas buvo toks pat kaip ir filmo „Irréversible“, kuriame Thomo dainos sudarė filmo garso takelį.
Diskografija
Albumai
Singlai
Ryškiosios kandys
Ryškiosios kandys (Agonoxenidae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Lietuvoje randamos šios rūšys:
Šilko kelias
Šilko kelias – kelių iš Kinijos į Europą visuma, kuriais Viduramžiais buvo gabenamas šilkas ir kitos vertingos prekės.
Šilko kelias laikomas pagrindiniu keliu, kadaise sujungusiu priešingus Eurazijos pakraščius. Tai nebuvo vienas konkretus kelias, bet daugybės kelių visuma. Paprastai šiuo pavadinimu yra įvardijamos trys kelių sistemos: sausumos šilko kelias, Jūrinis šilko kelias ir Pietinis šilko kelias, dar vadinamas arbatos keliu. Naudojant tik terminą „šilko kelias“, dažniausiai turimas omenyje sausumos kelias.
Istorija
Nors nuo senų laikų atskiras šilko kelio teritorijos atkarpas kontroliavo skirtingos tautos (tocharai, baktrai, sogdai, dajuaniai ir kt.), kurios prekiavo tarp atskirų miestų, šilko kelio pradžia yra laikomas II a. pr. m. e. Tuo metu kinai intensyviai tyrinėjo teritorijas už Nefrito vartų. Zhang Čiano kelionės padėjo pagrindus Kinijos prekybai su Vakarais. Tada ėmė formuotis sausumos šilko kelio sistema.
Šilko tėvyne laikoma Kinija. Konfucijus teigia, kad jo gamybos procesas buvo sukurtas dar 2640 m. pr. m. e. (atradėja laikyta viena kinų princesė). Nuo kitų šalių šilko gamybos paslaptis buvo saugojama, todėl turėjo didžiulę paklausą ir kinų prekeiviai šilką gabendavo į kitas Azijos, Europos ir Viduržemio jūros baseino šalis. Tačiau 1993 m. mokslinis žurnalas „Nature“ paskelbė įrodymus, kad kinų pavyzdžio šilkas buvo gaminamas dar senovės Egipte, apie 1000 metų anksčiau nei Konfucijaus nurodytu metu. Kaip bebūtų, akivaizdu, kad šilkas senovėje turėjo didelę ekonominę vertę, panašiai kaip dabar nafta. Netgi romėnų filosofas ir moralistas Plinijus I amžiuje teigė, kad romėnės pernelyg myli šilką ir tai neigiamai atsiliepia visos Romos imperijos finansinei sistemai.
Sausumos kelių sistema ir atkarpos
Sausumos šilko kelias gali būti dalinamas į atskiras atkarpas. Be pagrindinių Šilko kelio magistralių buvo ir šalutiniai, mažiau žinomi keliai, taip pat įvairios atšakos.
Čanganas-Dunghuangas
Kelias tęsėsi nuo Čangano (tuometinė Han imperijos sostinė, dabartinis Sianas) link Landžou. Pastarasis, per kurį teka Huanghė buvo laikomas svarbiausiu Šilko kelio išeities tašku Kinijoje. Nuo jo į vakarus prasidėdavo ilga trasa palei Kunluno kalnus, iš šiaurės ribojama Gobio dykumos. Šis tūkstančio km. ruožas vadinamas Heši koridoriumi. Jis baigdavosi Anši mieste, prie Nefrito vartų perėjos, kuria būdavo patenkama į Taklamakano dykumą.
Dunghuangas-Kašgaras
thumb|250px|Šilko pirklys [[Chotanas|Chotane]] Iš karto už Nefrito vartų perėjos buvo vienas didžiausių miestų – Dunghuangas, kuriame kelias šakojosi į tris atkarpas, skiriamas dykumos bei kalnų. Pietinio ir vidurinio kelio atkarpos susiėjo Kašgare. Kašgare prasidėdavo keletas atskirų kelių, iš čia buvo galima patekti į Indiją arba į Persiją.
Kašgaras-Jezdas
Iš Kašgaro į Persiją kelias vedė Vidurio Azijos stepėmis ir dykumomis į vakarus. Čia jungėsi svarbūs miestai oazės, tokie, kaip Kokandas, Šachrisabzas, Taškentas, Samarkandas, Buchara, Urgenčas, Mervas. Svarbiausias kelio miestas Persijoje buvo Jezdas.
Kašgaras-Indija
Iš Kašgaro į Indiją buvo keliaujama Pamyro, Hindukušo ir kitais kalnais per Heratą, Bamianą, Kabulą. Galutinis kelio taškas būdavo perėjus ilgą ir pavojingą Chaidaro (Khydar) perėją, Pešavaro mieste. Nuo jo prasidėdavo didžiausias Indijoje, – GT kelias, kirtęs Indijos subkontinentą iki dab. Bangladešo (Bengalijos).
Budaviskas
Budaviskas – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 7 km nuo Tarprubežių.
Etimologija
Vietovardis kilęs iš – „didelis namas, erdvus pastatas“.
Žmonių - žuvų sala (filmas)
Žmonių – žuvų sala – 1979 m. Italijoje sukurtas siaubo filmas pagal H.P. Lovecraft kūrinį „The Shadow Over Innsmouth“.
Turinys
Karibų jūroje nuskęsta laivas, kuriuo buvo gabenami kaliniai. Penketas išlikusiųjų pasiekia paslaptingą salą, kuri, kaip paaiškėja, yra dalis nuskendusios mistinės Atlantidos. Išvengę keistų padarų, primenančių žuvis, užpuolimo, keli vyrai pasiekia salos gilumą, kur susiduria su čia gyvenančiu jos šeimininku Rachmanu ir gražiąja Amanda, kurios tėvas, žinomas biologas, saloje užsiima vivisekcija, siekdamas sukurti žmonių, galinčių gyventi vandenyje, rasę...
Tuopa
Tuopa (Populus) – gluosniažiedžių (Salicales) eilės gluosninių (Salicaceae) šeimos augalų gentis.
thumb|left|200px|[[Pilkoji tuopa|Pilkosios tuopos (Populus x canescens)]]
Priklauso stambūs medžiai su stora ir giliai suaižėjusia žieve. Žydi lapams skleidžiantis. Žiedai sukrauti žirginiuose ir apdulkinami vėjo.
Gentyje yra apie 110 rūšių, žinoma daug hibridų, kultūrinių veislių.
Lietuvoje
Lietuvoje savaime auga: Lietuvoje introdukuotos: ir kt.
Vaistinės žaliavos rinkimas
thumb|left|200px|Karpio tuopa [[Paštuva|Paštuvoje Kauno raj.]] Vasario-kovo mėnesiais geriausias laikas rinkti tuopų pumpurus.
Vaistinei žaliavai tinka tik vegetatyviniai (ne žiediniai) pumpurai. Vegetatyviniai pumpurai yra mažesni už žiedinius, pailgi, minkštesni, stipriau laikosi prie šakelių. Ant šakučių dažnai būna keletas žiedinių, o tarp jų, viršūnėje vienas lapinis pumpuras, kurį perlaužus, matyti gelsvi lapeliai su gelsva, kvapia, dervinga medžiaga tarp jų. Perlaužus žiedinį pumpurą, jis atrodo sausas, turi žiedyno užuomazgą, užimančią visą pumpuro vidų, lipnių dervingų medžiagų jame nėra.
Tuopų pumpurai džiovinami paskleidus juos plonu sluoksniu šaltoje palėpėje. Išdžiūsta per 1-2 mėnesius. Baigti džiovinti būtų geriau apšildomoje patalpoje 30-37 °C temperatūroje. Tokioje temperatūroje galima džiovinti ir šviežiai surinktus pumpurus. Iš 1,5-2,0 kg šviežių pumpurų gaunama 1 kg sausos žaliavos.
Gerai išdžiovinti pumpurai spaudžiant tarp pirštų traška, bet nesubyra. Spaudžiami subyra tik žiediniai arba perdžiovinti pumpurai. Išdžiuvę pumpurai yra gelsvai rudi, su lipnia, kvapia medžiaga viduje.
Pryšmančių apylinkė
Pryšmančių apylinkė (arba Prišmančių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viduklės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. 1954 m. prijungta Jukainių apylinkė, Užumedžio apylinkė ir dalis Nemaršionių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Pryšmančių apylinkė prijungta prie Alėjų apylinkės.
Šviesos tarša
Šviesos tarša arba fototarša – pernelyg didelis ar įkyrus dirbtinio apšvietimo naudojimas. Šviesos tarša itin pasižymi dideli miestai: čia šviesą skleidžia pastatų apšvietimas, gatvių apšvietimo žibintai, šviečiančios reklamos, ofisai, gamyklos, prekyvietės, stadionai. Dėl šviesos taršos praktiškai neįmanoma stebėti naktinio dangaus, ji daro neigiamą poveikį ekosistemoms, žmonių sveikatai. Debesuotu oru virš miestų susiformuoja šviesos skraistė.
Apšvietimui sunaudojama 1/4 pasaulio elektros energijos todėl šviesos naudojimas prisideda prie šiltnamio efekto. Šviesa miego metu neigiamai veikia ir žmonių sveikatą: sukelia galvos skausmą, nuovargį, nervingumo padidėjimą. Pastovus fluoresencinių lempų naudojimas kelia kraujospūdį. Kadangi gamtoje natūraliai egzistuoja dienos ir nakties ciklai, šviesos tarša daro neigiamą poveikį ir ekosistemoms: šviesa baido zooplanktoną, todėl sužydi dumbliai, taip pat sutrikdo naktinių drugių ir vabzdžių elgseną, dėl to dar nukenčia ir naktį žydintys augalai, nes nelieka kam jų apdulkinti. Aukštų pastatų švytėjimas blaško migruojančius paukščius. Intensyvi šviesa itin trukdo stebėti naktinį dangų, todėl astronomijos observatorijos įsikūrusios toliau nuo didesnių miestų. Tačiau eiliniai miestiečiai negali ryškiai matyti naktinio dangaus objektų. Šviesos taršą iš dalies galima sumažinti keičiant gatvių žibintus į ne tokius ryškius ir mažiau skaidančius šviesą į aplinką, atsisakant nebūtino pastatų apšvietimo.
Įvairiaspyglė cūga
Įvairiaspyglė cūga (Tsuga diversifolia) – pušinių (Pinaceae) šeimos visžalių spygliuočių medžių rūšis. Auga Japonijoje (Honšiū, Kiūšiū, Šikoku salose). Introdukuota Europoje, Šiaurės Amerikoje.
Aukštis iki 25 m. Laja kūgiška, siaura, tanki. Žievė rusva, smarkiai suskilinėjusi. Spygliai 5–15 mm ilgio, tamsiai žali, blizgūs, su dviem ryškiai baltais ruoželiais apačioje. Kankorėžiai kiaušiniški, 1,8-2,8 cm ilgio, tamsiai rudi.
Mediena minkšta, stambiaplaušė, nepatvari.
Įvairiaspyglė cūga introdukuota Lietuvoje dekoratyviniais tikslais. Auginama labai retai.
Sean St Ledger
Šonas Sent Ledžeris (Sean St Ledger; 1984 m. gruodžio 28 d.) – Airijos futbolininkas, gynėjas.
Karjera
Gimė Anglijoje, tačiau jo senelis buvo airis. Sent Ledžeris karjerą pradėjo „Peterborough United“ klube, kurio jaunimo komandoje treniravosi.
Rungtyniavo antro pagal pajėgumą Anglijos čempionato (Football League Championship) klubuose.
Airijos rinktinėje debiutavo 2008 m., varžybose prieš Bulgariją.
Dardl Doras
thumb|Dardl Doras Dardl Doras  – natūrali klintinė arka Juros periodo krante netoli Lalvorto Dorsete, Anglijoje. Pavadinimas Dardl atsirado iš senosios anglų kalbos žodžio thirl, kuris reiškia gręžti arba grąžtas.
Literatūroje ir populiariojoje kultūroje
Kai kurie muzikiniai klipai buvo filmuojami prie Dardl Doro, pavyzdžiui: grupės Tears for Fears dainos „Shout“ muzikinis klipas, Cliff Richard 1990 m. kalėdinis hitas „Saviors' Day“, Billy Ocean „Loverboy“ ir Bruce Dickinson „Tears of the Dragon“.
Trečia istorija Ron Dawson knygoje „Amazing Adventures of Scary Bones the Skeleton“ pasakoja stebuklingus mitus apie tai, kaip atsirado Dardl Doras. Knygoje „Scary Bones meets the Dinosaurs of the Jurassic Coast“ istorijos herojai sutinka dinozaurą pavadinimu Dardl Dorus. Istorijos pabaigoje pasakojama, kad dinozauras pavirsta į Dardl Dorą.
Laibutiškės
Laibutiškės – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Lielionių, į pietryčius nuo Vyšniūnų.
Istorija
Panaikintas 1982 m.
Plaukuotasis drugišius
Plaukuotasis drugišius (Oxytropis pilosa) – pupinių (Fabaceae) šeimos drugišių (Oxytropis) genties augalų rūšis.
Užauga iki 10-30 cm aukščio. Išaugina trumpą šakotą šakniastiebį ir keletą stiebų. Lapai neporiškai plunksniški. Žiedai sutelkti kekėse. Vainikėlis šviesiai geltonas. Žydi birželio-liepos mėn. Ankštys apie 2 cm ilgio.
Augalą apdulkina kamanės ir drugiai. Auga sausose vietose, upių slėnių šlaituose, sausuose miškuose. Lietuvoje gana reta rūšis.
Thumb|left|thumb|200px|Plaukuotojo drugišiaus žiedai
Smilkalinė bosvelija
Smilkalinė bosvelija (Boswellia sacra) – burserinių (Burseraceae) šeimos medžių rūšis. Natūraliai auga Omane, Jemene, Somalyje, veisiama šiaurės rytų Afrikos ir Arabijos pusiasalio pietiniuose sausringuose rajonuose – iš jos gaminamas frankensensas.
Tai nedidelis, 2–8 m aukščio lapus metantis medis. Brandina 1 cm ilgio vaisių dėžutes. Toleruoja kritines augimo sąlygas sausringuose uolėtuose šlaituose iki 1200 m aukštyje.
Naudojimas
miniatiūra|250px|left|Smilkalinė bosvelija šiltnamyje Biosphere 2 |miniatiūra||left|Smilkalinė bosvelija dykumoje [[Omanas|Omane]]
Kalnupis (Minija)
Kalnupis – smulkus upelis Lietuvoje, Kretingos rajone; Minijos kairysis intakas. Prasideda Baublių apylinkėse. Teka į vakarus. Įteka į Miniją 73,4 km nuo jos žiočių.
Dešinysis intakas – Skroblupalis.
Upėvardis kilo nuo žodžio kalnas.
Hangdžou įlanka
thumb|250px|Hangdžou įlanka ir tiltas žemėlapyje
Hangdžou įlanka arba Hangdžouvanas  – estuarijos formos Rytų Kinijos jūros įlanka, įsiterpianti į Kinijos pakrantę Džedziango provincijoje. Ilgis iš rytų į vakarus 150 km, plotis ties išėjimu 110 km. Gylis siekia 13 m. Ties įlankos žiotimis yra Žoušano salynas. Vakaruose įteka Čiantango upė (Fužundziangas). Būdingos didelės (iki 9 m aukščio) potvynių bangos.
Hangdžou įlanką kerta vienas ilgiausių pasaulyje Hangdžou įlankos tiltas. Svarbiausi uostamiesčiai: Hangdžou, Žoušanas, Šanchajus.
Lietuvos talentai (2 sezonas)
Formatas
Pirmose 12-oje laidų buvo transliuojamos atrankos. Šiais metais, skirtingai nei pirmajame sezone, net gavę tris „taip“ dalyviai nebūtinai patekdavo į pusfinalį. 13-oje laidoje (lapkričio 28) d. teisėjai dalyvius į pusfinalį rinkosi iš tų kurie gavo tris ar du „taip“. Gavę vieną „taip“ dalyviai patekti į pusfinalį nebegalėjo. Nuo gruodžio 5 d. prasidėjo pusfinaliai. Iš viso jų buvo penki (visuose varžėsi po 10 dalyvių). Į finalą, vykusį 2011 m. sausio 16 d. iš viso pateko taip pat 10 dalyvių.
Malaizijos vėliava
thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 110010.svg|23px Nacionalinė ir valstybinė vėliava. Vėliavos santykis: 1:2]]
Malaizijos vėliava, taip pat vadinama Jalur Gemilang ('Garbės juostos') – vienas iš oficialių Malaizijos simbolių. Vėliava sudaryta iš 14 horizontalių juostų (raudonos ir baltos spalvos, viršutinė juosta – raudona, apatinė juosta – balta), o kairiajame viršutiniame kampe (kantone) yra 14-kampė žvaigždė ir pusmėnulis. Žvaigždė dar žinoma, kaip Bintang Persekutuan ar Federalinė žvaigždė.
Vėliavos himnas
Vėliavos himnas buvo sukurtas 2000 m. Dainos ir tekstas buvo parašytos Pak Ngah.
Gėluvos apylinkė
Gėluvos apylinkė (arba Geluvos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ariogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Lenčių apylinkės ir Šliužių apylinkė, o dalis Gėluvos apylinkės prijungta prie Gučkampio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Gėluvos apylinkė prijungta prie Ariogalos apylinkės.
Nakties dangus
thumb|200px|[[Paukščių Takas nakties danguje]]
Šautuvo ir tarno paradoksas
Pavyzdys
Paspaudus šautuvo nuleistuką pasigirsta garsas, matomas blyksnis - pagal tai daroma išvada, kad nuleistuko paspaudimas sukėlė šūvį. Tačiau gali būti taip, kad, pvz., tarnas išėmė dėtuvę, atsistojo už nugaros ir iššovė tuo momentu, kai buvo nuspaustas nuleistukas.
Nakties dangus
Nakties dangus ir jo tyrinėjimai turi svarbią istorinę reikšmę tiek senovės, tiek dabartinėse kultūrose. Senovėje žemdirbiai pagal naktinio dangaus objektų padėtį nustatydavo laikotarpį, kuomet sodinti kultūrinius augalus. Kai kurios kultūros nakties dangaus objektus sujungė į žvaigždynus, juos apipynė legendomis ir mitais. Iš to išsivystė astrologija, siejusi žmogaus likimą su žvaigždėmis. Vėliau nakties dangus tapo astronomijos mokslo objektu.
Šiais laikais nakties dangaus stebėjimui trukdo šviesos tarša.
Craig Lindfield
Craig Lindfield (g. 1988 m. rugsėjo 7 d. Wirral) – anglų futbolininkas, žaidžiantis „Accrington Stanley“ komandoje.
2006 m. dalyvavo FA jaunimo taurėje, varžybose pelnė septynis įvarčius. Įgavo patirties žaisdamas Notts County FC ir Chester City FC futbolo klubuose. Nuo 2000 m. iki 2005 m. Linfieldas lankė Calday Grange mokyklą ir žaidė kriketą, vietiniame Upton CC klube. Jis yra tolimas reperio MC Hammer giminaitis.
1996 m. Linfieldas būdamas aštuonerių pradėjo žaisti Liverpulio akademijoje, vėliau žaidė jaunimo komandoje. 2006 m. buvo perkeltas į dublerių komandą. 2006 m. liepos 22 d. Linfieldas debiutavo pagrindinėje komandoje iki sezoninėse, draugiškose varžybose prieš Crewe Alexandra FC įmušė įvartį, kurias Liverpulis laimėjo 1-0. 2007 m. lapkritį vienam mėnesiui buvo paskolintas Notts County. 2008 m. sausį vienam mėnesiui buvo paskolintas antroje lygoje žaidžiančiai Chester City. Jis taip pat žaidžia Anglijos U-19 rinktinėje. 2006 m. rugsėjo 5 d. žaidė prieš Olandiją. Spalio 9 d. žaidė draugiškose varžybose prieš Austrijos rinktinę, kuriose įmušė du įvarčius. Tą dieną rungtynės baigėsi lygiosiomis 3-3.
Yves Saint Laurent (dizaineris)
thumb|220px|Yves Saint Laurent(1976) Yves Henri Donat Mathieu-Saint-Laurent (1936 m. rugpjūčio 1 d. Orane, Alžyras – 2008 m. birželio 1 d. Paryžiuje, Prancūzija) – prancūzų mados kūrėjas, dizaineris, iki 2002 m. kūręs Paryžiuje.
Biografija
Saint Laurent gimė Charles Saint-Laurent ir Lucienne Mathieu šeimoje. Jo seneliai buvo kilę iš Elzaso Lotaringijos ir Prancūzijos-Prūsijos karo metu 1870–1871 m. pasitraukė į Šiaurės Afriką.
Jis užaugo Orane, Alžyre, lankė ten gimnaziją. Žiūrėdamas Moljero pjesę „Critique de l'École des femmes“ jis suprato, kad jo pašaukimas – drabužių kūrimas. Būdamas 11 metų jis kūrė eskizus scenai.
1953 m., būdamas 17 metų, jis atvyko į Paryžių, kur studijavo mados ir scenos dizaino specialybę mokykloje Chambre Syndicale de la Haute Couture. Netrukus jo eskizai buvo išspausdinti „Vogue“ žurnale, o žurnalo vyriausiasis redaktorius jaunąjį dizainerį pristatė Christian Dior, pas kurį Saint Laurent ir dirbo iki pat Christian Dior mirties 1957 m.
Savo pirmąją kolekciją Christian Dior mados namams pavadino Ligne Trapéze ir tai atnešė jam pasisekimą ir šlovę pasaulyje. Saint Laurent atsisakė kai kurių Christian Dior namams iki tol būdingų detalių, tačiau drabužiai vis tiek pasižymėjo prašmatnumu.
1960 m. buvo pašauktas į karinę tarnybą Alžyre ir po kelių dienų jį ištiko nervinis priepuolis, dėl kurio pateko į psichiatrinę ligoninę, kur buvo gydomas elektrošoku, psichotropiniais vaistais ir netgi narkotinėmis medžiagomis. Tai tikriausiai ir nulėmė, kad Saint Laurent visą gyvenimą negalėjo išsivaduoti iš priklausomybės narkotikams.
Kurį laiką Saint Laurent kūrė Bergé mados namams, tačiau 1976 m. jų keliai išsiskyrė. 1993 m. mados namai Saint Laurent buvo parduoti farmacijos kompanijai Sanofi už 600 mln. JAV dolerių. 1999 m. Saint Laurent prekinį ženklą įsigijo Gucci mados namai.
Saint Laurent mirė 2008 m. birželio 1 d. Paryžiuje nuo smegenų vėžio būdamas 71 metų.
Neveronys (Širvintos)
Neveronys – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Gelvonų, prie kelio.
Sienelė
Lietuvių kalboje žodis sienelė turi daug reikšmių:
FC Wacker Innsbruck
Istorija
Klubo ištakos siekia 1913 m. kitados rungtyniavo aukščiausiame divizione.
Nors formaliai Tirol Innsbruck klubas apie 2000 m. bankrutavo, tačiau dabartinis klubas save laiko Tirol ir Wacker tradicijų perėmėju.
Baby Love
"Baby Love" yra antrasis Jungtinių Amerikos Valstijų Pop/R&B atlikėjos Nicole Scherzinger singlas. Ši daina įrašyta kartu su Will.i.am turėjo būti Nicole debiutiniame studijiniame albume Her Name Is Nicole. Singlas buvo išleistas Azijoje, Australijoje, Europoje, ir Lotynų Amerikoje kaip pirmasis singlas. O Šiaurės Amerikoje buvo antrasis singlas.
Ši daina skirta Samsung reklamos kompanijai.
Vaizdo klipas
left|thumb|Scherzinger video klipe.
Video klipas prasideda Nicole jachtoje, kajutėje atsiverčiant nešiojamąjį kompiuterį. Kai prasideda muzika, Nicole matoma su savo draugu laive. Vėliau, jie vėl matomo kartu paplūdimyje, važiuojant motociklu. Will.i.am pasirodo video klipe.
Dalis klipo buvo panaudota Samsung DV Cam reklamoje. Youtube svetainėje šis klipas peržiūrėtas apie 13 milijonų kartų.
Pasirodymas topuose
"Baby Love" nepasirodė komerciškai gerai Šiaurės Amerikoje ir net nepateko į Billboard Hot 100 topą. Tačiau, jis buvo sėkmingas Europoje. Ši daina pasiekė top 10-tuką Čekijoje, Bulgarijoje, Vokietijoje, Graikijoje, Italijoje, Norvegijoje, Rumunijoje, ir Slovakijoje. Šis singlas Airijos Irish Singles Chart tope pasiekė 15-tąją pozciją. O Jungtinės Karalystės oficialiame tope pasiekė #14 vietą. Lietuvoje ši daina pasiekė aukštą antrąją poziciją.
Nors daina blogai pasirodė Hot 100 tope, tačiau kitame Billboard tope Hot Dance Club Play pasiekė ketvirtąją poziciją.
Būdbaliai
Būdbaliai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km nuo Liudvinavo, prie Marijampolės tvenkinio.
Pranciškus Ramanauskas
Pranciškus Ramanauskas (1893 m. lapkričio 21 d. Kudoniuose, Betygalos valsčius – 1959 m. spalio 15 d. Telšiuose) – Telšių vyskupas, teologijos mokslų daktaras, profesorius, kankinys, spaudos darbuotojas.
Biografija
Mokėsi Kauno kunigų seminarijoje. 1917 m. birželio 5 d. įšventintas kunigu. Dirbo vikaru Pumpėnų (1917–1920 m.), Raseinių, Telšių parapijose. 1926 m. pakviestas į Telšių vyskupijos kuriją dirbti sekretoriumi ir tribunolo notaru. Vėliau mokėsi Romoje, kur baigė studijas, įgydamas teologijos daktaro laipsnį. 1932 m. kunigas paskirtas Telšių kunigų seminarijos profesoriumi ir kartu ėjo inspektoriaus pareigas. Vėliau pakeltas Garbės kanauninku. Telšių seminarijoje dėstė dogminę teologiją ir religinę pedagogiką. 1940 m. kunigas paskiriamas Telšių kunigų seminarijos rektoriumi, jam suteikiamas prelato titulas. 1944 m. vasario 28 d. konsekruotas Telšių vyskupu augziliaru.
Įvertinimas
2000 m. vyskupas Pranciškus Ramanauskas įrašytas į Lietuvos naujųjų kankinių Bažnyčios martirologą. 2006 m. apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro didžiuoju kryžiumi.
Širšuolas
Širšuolo motinėlės ilgis 25 – 50 milimetrų, darbininkė ir patinas mažesni. Kūnas rudas, galva geltona, pilvelis juodai ir geltonai juostuotas.
Gyvenimo ciklas
Širšuolų šeimai vadovauja patelė – šeimos įkūrėja, motinėlė. Pavasarį atšilus orui motinėlė pradeda ieškoti tinkamos vietos lizdui, dažniausiai tuščiavidurio medžio kamieno. Kartais lizdas tvirtinamas prie seno medžio šakų, įtaisomas uolos ar sienos plyšyje. Susiradusi jaukią vietą, patelė žandais smulkina medieną ir gautą masę sumaišo su seilėmis. Iš šios masės statomas lizdo pagrindas, pradedamos lipdyti lizdo sienos ir akutės. Masė ore sukietėja ir pasidaro panaši į popierių. Dažniausiai širšuolų motinėlės kramto jaunų beržų šakelių žievę. thumb|px|left|Lietuviškų širšių lizdas Prie akučių sienelių motinėlė pritvirtina kiaušinėlius. Po tam tikro laiko iš kiaušinėlių išsirita lervos, kurios lipniais siūleliais prisitaiso prie vidinių akučių sienelių. Prieš pavirsdama į lėliukę lerva tris kartus neriasi ir kiekvieną kartą vis padidėja. Po keturių savaičių dienos šviesą išvysta pirmosios darbininkės. Jos pradeda ieškoti maisto sau ir savo šeimos nariams. Motinėlė visą laiką praleidžia lizde. Darbininkės vis didina lizdą ir vasaros pabaigoje jį gali sudaryti iki 400 akučių. Vasaromis, kai gamtoje daugiau maisto, širšuolų patelės užauga labai didelės ir pradeda dėti neapvaisintus kiaušinėlius, iš kurių išsirita patinai. Jie skiriasi nuo patelių darbininkių, neturi geluonies ir ilgų antenų. Sezono pabaigoje darbininkės pradeda statyti erdvias akutes, kuriose vystosi būsimos motinėlės ir patinai. Lizdą palikusią jauną motinėlę apvaisina patinas ir ji pasislepia šiltoje vietoje iki pavasario. Darbininkės ir patinai žūva žiemos pradžioje.
Maistas
Suaugę širšuolai maitinasi vien tik skystu maistu. Jie turi lakamuosius burnos organus ir geria nektarą bei medžių sulą. Labiausiai šie plėviasparniai mėgsta saldų maistą. Suaugę širšuolai minta liepų ir uosių sultimis, taip pat mėgsta pasistiprinti prinokusių vaisių sultimis bei minkštimu. Jeigu besimaitinančiam širšuoliui sutrukdoma, jis supyksta ir gelia.
Širšuolai medžioja ir vabzdžius, tačiau patys jų neėda, bet neša lervoms. Medžiodami vabzdžius širšuolai pasikliauna puikia rega. Jie skraido ir dairosi grobio. Kiekvienas širšuolas per dieną sunaikina apie penkias muses. Sugavę auką, pirmiausia nuplėšia maistui nevartojamus galvą, galūnes ir sparnus, palikdami tik maistingąsias kūno dalis: krūtinę ir pilvelį, kuriuos susmulkina žandikauliais į skystąją masę. Gautas „maltinukas“ atnešamas į lizdą ir juo maitinamos lervos. Širšuolai maitindami lervas medžioja ir šviesiuoju, ir tamsiuoju paros metu, tad lervos minta ir naktiniais vabzdžiais. Kai trūksta maisto, širšuolai medžioja visą naktį. Jie geba pagauti vikrius, greitai skraidančius dieninius vabzdžius. Alkanos širšuolų lervos atkreipia su grobiu grįžusių darbininkių dėmesį skleisdamos girgždesį. Sočios lervos tyliai tūno akutėse, kol maistas paskirstomas visoms lervoms po lygiai. thumb|Širšuolas maitinasi [[vynuogės syvais]]
Širšuolo įgėlimas
Širšuolai nėra agresyvūs ir gelia tik gindamiesi. Tačiau, kaip ir daugelis kitų vapsvų, geldami jie suleidžia kvapias medžiagas, kurių kvapas suerzina kitus netoliese esančius širšuolus ir paskatina juos gelti. Nors širšuolų dydis ir skrendant skleidžiamas garsas atrodo grėsmingai, jo įgėlimas nėra pavojingesnis nei bitės – kai kurių šaltinių teigimu jis yra kiek skausmingesnis, tačiau pasižymi 1,5–1,7 karto mažesniu toksiškumu. Tačiau alergiškiems žmonėms net ir vienas įgėlimas potencialiai gali kelti pavojų gyvybei. Priešingai nei bitės, širšuolai gali gelti kelis kartus, nes įgėlus geluonis nelieka aukos kūne, o pats vabzdys nežūva.
Čelbačebo salos
Čelbačebo salos (Chelbacheb) arba Uolų salos  – nedidelis salynas Mikronezijoje, Palau valstybėje, tarp Kororo ir Peleliu salų. Administraciškai priklauso Kororo valstijai. Čelbačebo salas sudaro 250–300 mažų klintinių salelių, kurių bendras plotas siekia 47 km². Dauguma šių salelių negyvenamos, tankiai apaugusios tropine augmenija, dalis jų turi vaizdingus balto smėlio paplūdimius. Salas supa koralų rifas, sudarantis žydraspalves lagūnas. Dalyje salų susidarę meromiktiniai ežerai, iš kurių didžiausias – Medūzų ežeras (Eil Malko s.).
Svarbiausios Čelbačebo salos yra Ngeruktabelis, Ulongas, Eil Malkas, Ngeteklou, Ongaelis, Bukrairongas ir kt.
Čelbačebo salos yra svarbiausias turistinis Palau objektas, ypač pamėgtas povandeninio nardymo entuziastų.
Būdelė
Būdele vadinami kaimai:
1798 m.
1798 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Jonas Krutulis
Jonas Krutulis (1912 m. gegužės 27 d. Veiveriuose (Marijampolės apskr.)) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
1932 m. baigęs gimnaziją Kaune, iki 1935 m. Kauno konservatorijoje pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį studijavo vargonavimą. Atlikęs karinę tarnybą, vargonininkavo ir vadovavo chorams Daukšų, Veiverių, Virbalio, Labūnavos ir Ariogalos parapijose.
Pasitraukęs į Vokietiją, 1946–1949 m. dėstė muziką Liubeko lietuvių gimnazijoje. 1949 m. emigravo į Australiją. 1964–1975 m. vadovavo Tasmanijos valstijos Launcestono miesto vyrų chorui (30–35 dalyviai), o 1966–1980 m. buvo šio miesto ir moterų choro vadovas. Nors choruose dainavo australai, bet dirigentas juos išmokydavo ir lietuviškų dainų, surengė koncertų įvairiose Tasmanijos vietovėse, dalyvavo australų ir lietuvių bendruomenės kultūriniuose renginiuose.
Nuo 1982 m. – lietuviškų radijo valandėlių vedėjas. Išaugino dukrą Reginą, kuri 1991–1999 buvo Vilniaus Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų gimnazijos anglų kalbos mokytoja.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Straipsnelį patikslino ir klaidas ištaisė Jono Krutulio duktė Regina Krutulytė-Share (Tasmanija)
Butkiškės apylinkė
Butkiškės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Čekiškės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. 1954 m. prijungta Vozbutų apylinkė ir dalis Pagausančių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Butkiškės apylinkė prijungta prie Ariogalos apylinkės.
Edmundas Vaitekūnas
Edmundas Vaitekūnas (g. 1949 m. liepos 3 d. Šiauliuose) – pedagogas, muzikologas, teisininkas (intelektinė nuosavybė), buvęs ilgametis Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros (LATGA-A) vadovas. Nuo 2013 m. – Lietuvos radijo ir televizijos komisijos pirmininkas.
Biografija
1967 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą. 1971 m. baigė Šiaulių Kazio Preikšo pedagoginį institutą, Filologijos fakultetą ir įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo specialybę. 1972 m. baigė Klaipėdos Muzikos fakultetą ir įgijo dirigento kvalifikaciją. 1992 m. JAV Kongreso studijų centre (Vašingtone) studijavo autorių teisę. 2004 m. baigė Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą ir įgijo ryšių su visuomene ir atstovo spaudai specialybę.
1973 m. dirbo lietuvių kalbos, literatūros ir muzikos mokytoju Vilniaus miesto pagalbinėje mokykloje Nr. 2. 1977 m. – Vilniaus miesto pagalbinės mokyklos Nr. 2 direktorius. 1982–1986 m. – Autorių teisių agentūros Lietuvos respublikinio skyriaus viršininko pavaduotojas Lietuvos autorių kūrinių sklaidos užsienyje reikalams. 1986–1989 m. - Vilniaus miesto kultūros darbuotojų profsąjungos pirmininkas. 1989–1991 m. - bendros Lietuvos ir Lenkijos įmonės „Laura“ generalinio direktoriaus pavaduotojas.
Dvidešimt metų nuo 1991 m. buvo Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros generalinis direktorius (nuo pat šios organizacijos įkūrimo pradžios). LR vyriausybės įgaliotas 1992 m. vedė derybas su sovietinės autorių teisių agentūros vadovybe Maskvoje dėl turto ir dokumentacijos perdavimo Lietuvai.
2007 m. E. Vaitekūno vadovaujama agentūra susilaukė nevienareikšmės visuomenės reakcijos, dėjusi pastangas, kad Grūto parko įkūrėjas Viliumas Malinauskas mokėtų mokestį tame parke esančių sovietmetį garbinusių skulptūrų autoriams. Nuo 2013 m. balandžio 23 d. – Lietuvos radijo ir televizijos komisijos pirmininkas.
Asmeninis gyvenimas
Vedęs, žmona Rita Vaitekūnienė – Vilniaus apygardos prokuratūros 1-ojo ypatingai sunkių nusikaltimų skyriaus prokurorė. Turi tris vaikus: sūnus Erikas – verslininkas, duktė Monika – vadybininkė, duktė Ema – moksleivė. Pomėgiai: muzikavimas (Šiaulių m. „Big Band“ orkestro dirigentas); dailė (organizavo kelias tapybos darbų parodas); autosportas (daugkartinis Lietuvos ralio čempionato dalyvis ir prizininkas). Kalba rusų, anglų kalbomis
Įvertinimas
Autorių tarybos sprendimu 2011 m. apdovanotas LATGA-A Aukso žvaigžde už asmeninį indėlį formuojant pirmą Lietuvos istorijoje autorių teisių priežiūros darinį, šios srities nacionalinę sistemą, norminius aktus.
Laičiai (Beižionys)
Laičiai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Beižionių, Jagelonių miškų erčioje.
Istorija
Seniau dar vadintas Laičiais I (Laičiai II dabar yra Semeliškių seniūnijoje).
Pranas Kulikauskas
Pranas Kulikauskas (1913 m. kovo 7 d. Purvynai, dab. Trakų raj. – 2004 m. gruodžio 15 d. Vilnius. Palaidotas Antakalnio kapinėse) – vienas žymiausių Lietuvos archeologų, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Gimė netoli Aukštadvario, gausioje Zigmo ir Antaninos Kulikauskų šeimoje. Mokėsi pradinėje ir vidurinėje mokykloje Aukštadvaryje, Alytaus valstybinėje gimnazijoje. Ją baigė 1934 m. 1935 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. Iš pradžių studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, o po metų perėjo į istorijos skyrių. Jo dėstytojai buvo Lietuvos kalbininkai, istorikai ir rašytojai Vincas Krėvė-Mickevičius, Balys Sruoga, Vincas Mykolaitis-Putinas, Vosylius Sezemanas, Mykolas Biržiška, Ignas Jonynas, Augustinas Janulaitis, Levas Karsavinas ir kt. Tuo metu Kauno universitete dar nebuvo archeologijos specialybės, tačiau nuo 1935 m. epizodinius archeologijos pagrindų, archeologinių tyrinėjimų metodikos ir Lietuvos archeologijos kursus pradėjo skaityti užsienyje baigęs mokslus Jonas Puzinas.
Nuo 1936 m. pradėjo dirbti naujai įsteigtame Kauno Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus priešistoriniame skyriuje muziejininku, sistemino archeologinių fondų medžiagą, sudarinėjo kartotekas. Kartu su J. Puzinu ir savarankiškai tyrinėjo Upytės, Liepynų, Paulaičių, Nikėlų, Paštuvos ir kitus plokštinius kapinynus. Muziejaus vadovybė, teigiamai vertindama jo darbą, išrūpino valstybinę stipendiją studijoms užsienyje. 1938 m. išvyko mokytis į Karaliaučiaus universitetą, kur studijavo archeologiją, antropologiją, baltistiką. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, 1940 m. grįžo į Lietuvą ir tęsė studijas Vilniaus universitete. Jį baigė 1942 m. Tarybinį aukštojo mokslo diplomą įgijo 1946 m. Mokslinio darbo kryptys išryškėjo dar studijų metais, rašant diplominį darbą „Upytės kapinyno tyrinėjimų duomenys“ bei pirmą didelį mokslinį straipsnį „Emaliuotieji dirbiniai Lietuvoje“, išspausdintą Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus metraštyje 1941 m.
Mokslinė veikla
Nuo 1944 m. Vilniaus universiteto, 1946 m. Kauno universiteto dėstytojas. Tuo pat metu teko rūpintis būsimų ekspedicijų materialine baze, iš naujo pradėti archeologijos paminklų tyrinėjimų darbus, iš naujų pozicijų apibendrinti sukauptą medžiagą. Nuo 1948 m., nepalikdamas universiteto, pradėjo dirbti Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu, nuo tų pačių metų gegužės paskirtas instituto moksliniu sekretoriumi, o nuo 1949 m. suteiktas vyr. mokslinio bendradarbio vardas. 1952 m. tapo archeologijos-etnografijos sektoriaus vadovu ir iki 1962 m. vadovavo visam respublikos archeologijos mokslui, sprendė gausius mokslo tiriamuosius ir organizacinius klausimus.
1949 m. P. Kulikauskas pirmasis iš archeologų apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją „Kurmaičių archeologiniai paminklai ir jų tyrinėjimų duomenys“. 1953 m. dalyvavo rengiant trumpą Lietuvos TSR istorijos kursą rusų kalba, kuriame parašė skyrius apie pirmykštę bendruomeninę santvarką. Platesnė šios temos versija buvo išspausdinta keturtomės Lietuvos TSR istorijos I tome 1957 m. Šis darbas iki šiol neprarado savo vertės. Autoriams, tarp jų ir P. Kulikauskui, buvo paskirta Respublikinė mokslo ir technikos premija.
Kartu su žmona R. Kulikauskiene ir A. Tautavičiumi 1961 m. parengė ir išleido knygą „Lietuvos archeologijos bruožai“. Šis darbas ir mūsų dienomis yra parankinė kiekvieno Lietuvos archeologo knyga. Dirbdamas Istorijos institute, vadovaudamas archeologijos-etnografijos sektoriui, daug dėmesio skyrė archeologijos paminklų apsaugai, dalyvavo visose pirmosiose pokario žvalgomosiose ekspedicijose, vadovavo archeologijos paminklų tyrimams. Iš svarbesnių 1950–1961 m. tyrinėtų archeologijos paminklų paminėtini Nemenčinės piliakalnis, Piliakalnio piliakalnis, Paveisininkų piliakalnis, Kurmaičių piliakalnis ir pilkapiai, Krikštonių piliakalnis.
Nuo 1962 m. P. Kulikauskas dirbo tik Vilniaus universitete, iki 1966 m. vadovavo Archeologijos-etnografijos katedrai, o 1966 m. reorganizavus ją į Lietuvos TSR istorijos katedrą, joje dirbo iki 1983 m. 1964 m. suteiktas docento vardas. Nuo 1949 iki 1982 m. jo vadovaujamą kursą baigė daugiau kaip 120 archeologų. Be to, ilgą laiką dėstė ir Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, istorikams skaitė „Archeologijos pagrindų“ bei „Lietuvos archeologijos“ kursus.
Tyrimai
Tyrinėjo lietuvių etnogenezę ir lietuvių genčių materialinę kultūrą. Nuo 1961 m. pagrindinį dėmesį skyrė Lietuvos Užnemunės piliakalnių tyrinėjimams, nes iki to laiko Lietuvos archeologams ši sritis buvo terra incognita. Užnemunės piliakalnių tyrinėjimų medžiagą skelbė universiteto istorikų mokslo darbuose. Universiteto rengtų ekspedicijų metu buvo tyrinėti tokie paminklai kaip Kunigiškių-Pajevonio piliakalnis (1963–1964 m.), Rudaminos piliakalnis (1965 m.), Obelytės-Kaukų piliakalnis (1967–1969 m.), Sudargo piliakalniai (1970 m.), Varnupių piliakalnis (1971 m.), Papiškių ir Vilkiautinio (1973–1974 m.) krūsniniai pilkapiai. Kartu su Istorijos institutu tyrinėti tokie unikalūs paminklai kaip Narkūnų piliakalniai (1975–1978 m.), 1979 m. pradėti tirti Kernavės piliakalniai.
1983 m. rudenį, išėjęs į pensiją, P. Kulikauskas nenustojo aktyviai domėtis Lietuvos archeologijos mokslu, pateikė jaunystėje tyrinėto Upytės kapinyno publikaciją, parašė pluoštą prisiminimų.
Gimnastikos sienelė
thumb|200px|Vienguba gimnastikos sienelė thumb|left|200px|Moterys treniruojasi naudodamos gimnastikos sienelę (1899 m.) Gimnastikos sienelė, kitaip dar švediškoji sienelė - medinis įtaisas prie sienos, skirtas gimnastikos pratimams ar mankštai daryti. Gimnastikos sienelė primena plačias kelias vienas šalia kitų vertikaliai pastatytas kopėčias. Gimnastikos sienelės gali būti 2 dydžių: 320 cm aukščio, 100 cm pločio su 20 skersinių arba 300 cm aukščio, 82 cm pločio su 12 skersinių.
SD Logroñés
Logronjo SD – Ispanijos futbolo klubas iš Logronjo. Klubas bankrutavo 2009 m.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1940 m. gegužės 30 d. Išformuotas 2009 m. rugpjūčio 7 d.
Club Deportivo Logroño (1924 – 1935 m.)
Club Deportivo Logroño buvo įkurtas 1924 m., o 1928 m. pateko į Gipuzkoa čempionatą.
Du kartus laimėjo turnyrą – 1932 ir 1934 m.