cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai
Pietryčių Europos genomo istorija
Ištirtas didelis skaičius individų iš Zvejnieki kapaviečių, kurie daugiausia priklausė Kundos ir Narvos kultūroms Rytų Pabaltijyje. Šie individai buvo daugiausia Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų genetinės kilmės ankstyvesnėse fazėse, tačiau laikui bėgant Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų genetinė kilmė tapo vyraujanti. Šios vietos Y-DNR priklausė išimtinai haplogrupių R1b1a1a ir I2a1 haplotipams. Mitochondrinė DNR priklausė išimtinai haplogrupei U (ypač U2, U4 ir U5 subkladoms).
Buvo išanalizuoti 40 individų iš Geležinių Vartų mezolito trijų vietų Balkanuose. Apskaičiuota, kad šie individai buvo 85 % Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų ir 15 % Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų genetinės kilmės. Šiose vietose vyrai turėjo tik haplogrupę R1b1a ir I (daugiausia I2a subkladas) haplotipus. Mitochrondrinė DNR priklausė daugiausia U (ypač U5 ir U4 subkladoms).
Eneolito laikotarpiu, Kukutenio-Tripolės kultūros atstovai, kaip ištirta, turėjo apie 20 % medžiotojų-rinkėjų genetinės kilmės, kuri buvo tarpinė tarp Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų.
Fizinė išvaizda
Manoma, kad Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai turėjo šviesią odą ir rudas akis.
Dirvinė pienė
Dirvinė pienė (Sonchus arvensis) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų rūšis. Paplitusi vidutinių platumų srityje visame pasaulyje.
Augalas daugiametis, stačiu, 60-150 cm aukščio stiebu. Šaknis liemeninė, iki 50 cm ilgio. Lapai minkšti, netaisyklingu lapakraščiu, be lapkočių. Žiedynas – geltonas, 4-5 cm skersmens graižas. Žiedai susitelkę stiebo viršūnėje. Nužydėję subrandina baltus skristukus.
Dirvinė pienė – įkyri piktžolė. Auga lankose, krūmynuose, pasėliuose, daržuose. Mėgsta sunkokus, drėgnus dirvožemius. Lengvai pasidaugina šaknimis ir jų liekanomis. Pieniškos augalo sultys nuodingos.
Madisonas
thumb|Poros pasikeitimas madisono rungtyje. Madisonas – treko dviračių lenktynių rungtis. Porinis važiavimas pakaitomis. Vasaros olimpinių žaidynių programos rungtis.
Taisyklės
Madisonas tai porų lenktynės, kurių varžybos vykdomos kaip grupinės lenktynės, bet komandai atstovauja tik 2 sportininkai, o lenktyniauti abu kartu negali, todėl važiuoja pakaitomis. Dviratininkai gali keistis bet kuriuo varžybų momentu, o pasikeitimas turi vykti šalia žemiausios treko trasos linijos. Dviratininkai turi vienas kitą paliesti jog būtų įskaitomas pasikeitimas. Nugali komanda, kuri nuvažiavo daugiausiai ratų per nustatytą laiko tarpą. Jeigu komandos surinko tokį patį ratų skaičių tuomet skaičiuojami sprinto taškai, kurie renkami pagal treko taškų lenktynių taisykles.
Istorija
Madisono rungtis atsirado Niujorke, JAV. Rungties pavadinimas kilo nuo Madisono sodų parko.
2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyrų madisonas pirmą kartą įtrauktas į olimpinę programą. 2012 m. - 2016 m. olimpiadoje madisono varžybos nevyko. Nuo 2020 m. ir vėl vyrų madisonas gražintas į olimpinę programą ir pirmą kartą olimpinėje istorijoje įtrauktos moterų madisono varžybos.
Too Low for Zero
„Too Low for Zero“ (stilizuotai 2 ↓ 4 0) – septynioliktas britų atlikėjo Elton John studijinis albumas, išleistas 1983 m. gegužės 30 d. Albumas pasižymėjo Eltono ir jo grupės atsigavimu, po nenusisekusių pastarųjų keturių albumų, kurie nebuvo komerciškai sėkmingi ir neturėjo singlų-hitų, ko nebuvo nuo pat aštuntojo dešimtmečio pirmosios pusės. Tai sėkmingiausias jo devintojo dešimtmečio albumas, tapęs platininiu. Šio albumo keleto singlų muzikiniai klipai buvo rodomi per MTV kanalą, o Billboard albumų pardavimų topuose išbuvo kone virš metų.
Dainų sąrašas
Visas dainas kūrė Elton John (išskyrus kur pažymėta), tekstus parašė Bernie Taupin.
Antroji pusė
CD disko formato leidime albumai buvo suskirstyti į vieną nuo 1 iki 10.
Forijono nacionalinis parkas
Forijono nacionalinis parkas, vienas iš 42 nacionalinių parkų ir draustinių Kanadoje, Gasbės pusiasalyje, Kvebeke ir apima 244 km² plotą. Buvo įkurtas 1970 m. Forijono nacionalinis parkas buvo pirmasis nacionalinis parkas Kvebeko provincijoje.
Parkas apima miškus, jūros pakrantes, druskingas pelkes, smėlio kopas, uolienas ir Apalačių kalnus. Gyvena jūriniai paukščiai, banginiai, ruoniai, lokiai, briedžiai, lūšys, audinės, kojotai, švilpikai, ursonai, kiškiai, bebrai, šermuonėliai, baltagalviai jūriniai ereliai.
Zachary Taylor
Zakarijus Teiloras (, 1784 m. lapkričio 24 d. – 1850 m. liepos 9 d.) – JAV politikas, 12-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas (ėjęs pareigas 1849-1850 m.), karininkas.
Kryptis – socialdemokratija
Kryptis – socialdemokratija, sutrumpintai Smer - 1999 m. įkurta politinė Slovakijos partija. Smer turi 62 vietas 2010-2014 m. parlamente.
Istorija
„Kryptis – socialdemokratija“ buvo įkurta 1999 m. nuo Demokratinės kairės partijos (Strana demokratickej ľavice, SDL) atskilusių politikų, vadovaujamų Robert Fico. 2002 m. rinkimai partijai buvo gana sėkmingi – ji surinko 13,5 % balsų ir tapo trečia pagal populiarumą. Tačiau tai nepadėjo patekti į valdančiąją koaliciją, Smer liko opozicijoje.
Artėjant 2006 m. rinkimams, prie Smer prisijungė dar trys socialdemokratinės pakraipos partijos: ta pati SDL, taip pat prieš kelerius metus nuo SDL atskilusi Socialdemokratinė alternatyva (Sociálnodemokratická alternatíva, SA) bei Slovakijos socialdemokratų partija (Sociálnodemokratická strana Slovenska, SDSS). Galima teigti, kad SDL po kelerių metų pertraukos vėl susivienijo pakeitusi savo pavadinimą. Tai nepakeitė rinkėjų požiūrio - per 2006 m. vasarą vykusius rinkimus Smer populiarumas buvo dar labiau išaugęs. Partija laimėjo surinkus 29,14 % balsų, nuo artimiausio konkurento atitrūkus daugiau nei 10 %.
Po rinkimų egzistavo keli galimi valdančiosios daugumos sudarymo variantai, tačiau Smer savo partneriais pasirinko gana prieštaringai vertinamas dešiniosios pakraipos partijas: Žmonių partiją – judėjimą už demokratinę Slovakiją (Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko) ir Slovakų nacionalinę partiją (Slovenská národná strana, SNS). Toks žingsnis sulaukė gana stiprios kritikos, buvo sustabdyta Smer narystė Europos socialistų partijoje. Tokios sudėties koalicija yra išlikusi valdžioje lig šiol.
Robert Fico vadovaujama vyriausybė nesiėmė vykdyti jokių drastiškų ekonominių permainų dėl Slovakijos siekio įsivesti eurą, tačiau vykdė pakeitimus sveikatos apsaugos ir pensijų sistemose.
Smer nepritarė Kosovo pripažinimui bei kritikavo JAV planus statyti priešraketinio skydo sistemas Lenkijoje ir Čekijoje
Išnašos
Direction – Social Democracy
Dešimtainė skaičiavimo sistema
Dešimtainė skaičiavimo sistema – labiausiai paplitusi pozicinė skaičiavimo sistema, kurios pagrindas yra skaičius 10. Skaičius reiškiamas skaitmenimis 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ir jų vieta.
thumb|right|Dešimt pirštų veikiausiai paaiškina dešimtainės skaičiavimo sistemos populiarumo priežastį. Daugumoje senovės civilizacijų skaičiavimas rėmėsi dešimčia skaitmenų, o to priežastis veikiausiai buvo tai, kad žmogus turi dešimt rankų pirštų, o skaičiuoti pradėta ant pirštų. Dėl analogiškos priežasties majai galėjo naudoti dvidešimtainę skaičiavimo sistemą (skaičiuodami ir rankų, ir kojų pirštus), o Kalifornijoje gyvenantys jukiai ir Meksikos indėnai pamai – aštuntainę (skaičiuodavo tarpus tarp pirštų). Vieni ankstyviausių dešimtainės skaičiavimo sistemos naudotojų – senovės egiptiečiai (3000 m. pr. m. e.) ir Mino civilizacija (apie 1500 m. pr. m. e., rėmėsi egiptiečių skaičiavimo sistema). Vėliau ją taip pat naudojo indai, senovės graikai, hebrajai, romėnai ir kinai. Kita vertus, didelius skaičius šiose senose skaičiavimo sistemose būdavo sunku atvaizduoti, tad juos dauginti ir dalinti gebėdavo tik geriausi matematikai. Ši problema buvo galutinai išspręsta išradus indų-arabų skaičiavimo sistemą I–IV a. ir supaprastinus sveikųjų skaičių užrašymą. Sistema buvo papildyta įtraukiant į ją ir ne sveikuosius skaičius, o trupmenas išreiškiant kableliu su skaitmenimis po juo. Šiuo principu dešimtainė skaičiavimo sistema remiasi iki šiol.
Tūkstančio salų nacionalinis parkas
Tūkstančio salų nacionalinis parkas – Kanadoje, Ontarijuje esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 1904 m. Biosferos rezervatas.
Salos susidarė dūlant kalnams. Pirmieji indėnai atsikraustė prieš 10 000 tūkst. m. Randama medžiotojų-rankiotojų pėdsakų. 2 500 m. senumo puodynės nuolaužos, uolų raižiniai. XVII a. irokėzai apsistodavo vasaromis, verdavosi žūkle gretimose upėse. Po to pasirodė europiečiai kailių pirkliai, misionieriai atkeliavę Šv. Lauryno upe. XVIII a. po Amerikos revoliucijos pradėjo keltis europiečiai. Laikui bėgant žuvies ištekliai ženkliai sumažėjo ir irokėzai apleido vietovę.
Parke sutinkami šeškai, kanadiniai bebrai, voverės, lapės, meškėnai, kojotai, ursonai, amerikiniai baltieji kiškiai, skunsai, baltauodegiai elniai.
Geležinkelių transportas Estijoje
thumb|right|300px|Balti jaam (vertimas pažodžiui Baltijos stotis) – pagrindinė keleivių stotis [[Estija|Estijoje, Taline.]] thumb|Stadler FLIRT traukinys Keila stotyje.
Geležinkelių transportas Estijoje yra sudarytas iš 1200 km geležinkelių linijos, iš kurių 900 km naudojami viešajam transportui. Didžiąją dalį Estijos geležinkelių tinklo infrastruktūros valdo valstybė.
Visi viešieji geležinkeliai Estijoje yra 1520 mm (rusiškoji vėžė), tokie patys kaip ir Rusijoje, Baltarusijoje, Latvijoje ir Lietuvoje. 1520 mm vėžės Estijoje taip pat yra suderinamos su Suomijos 1524 mm vėže.
Tinklas
Estijos geležinkelių tinklą valdo valstybinė įmonė „Eesti Raudtee“ ir privati kompanija „Edelaraudtee Infrastruktuuri AS“.
Pagrindinės linijos
275px|right|thumbnail|Geležinkelių linijos, 2015 m.
Priklauso „Eesti Raudtee“:
Priklauso „Edelaraudtee Infrastruktuuri AS“:
Jungtys su kaimyninėmis šalimis
Kasdieniniai traukiniai kursuoja tarp Talino ir Maskvos (naktinis traukinys; kelionė trunka apie 15 valandų) per Sankt Peterburgą.
2016 m. vasarą trys kasdien kursuojantys traukinai sujungia Rygą (Latvija) su Valga (Estija).
Planuojama sukurti greitąją liniją tarp Talino ir Rygos (tęsiasi iki Lenkijos), Rail Baltica, numatoma, jog ji veiks 2020 m.
Komorų transportas
thumb|250px|Moronio uostas 1908 m.
Komoruose yra 880 km kelių, iš jų 673 km yra asfaltuoti. Šalyje yra 3 jūrų uostai: Fombonio, Moronio ir Mucamudu. Yra 4 oro uostai, visi su asfaltuotu kilimo ir tūpimo taku.
Komorų izoliacija nulėmė tai, kad oro transportas yra pagrindinis susisiekimo būdas. Reguliaraus susisiekimo vandens keliais tarp salų nėra.
Daugiau nei 99% krovinių yra pervežami jūrų transportu. Tiek Moronis, tiek Mucamudu turi dirbtinius uostus. Tik Mucamundu uostas gali būti laikomas giliavandeniu uostu ir prima iki 11 m grimzlės laivus. Prie Moronio jūriniai laivai sustoja ir yra pakraunami ir iškraunami mažesniais laiveliais, o tai yra brangi ir dažnai pavojinga procedūra. Naudojimąsi Komorų uostais apsunkina ciklonų pavojus nuo gruodžio iki kovo mėn.
Keip Bretono Aukštikalnių nacionalinis parkas
Keip Bretono Aukštikalnių nacionalinis parkas – Kanadoje, Naujosios Škotijos provincijoje, Keip Bretono saloje esantis nacionalinis parkas. Įkurtas 1936 m.
Parke sutinkami dvi pelėdinių paukščių, trys vanagų rūšys, pelėsakaliai, baltagalviai jūriniai ereliai, šiauriniai padūkėliai, ne viena banginių, ruonių rūšys, delfinai, taip pat įvairios gyvatės, vėžliai, kanadinės lūšys, rudosios lūšys, kojotai, juodieji lokiai, lapės, meškėnai, amerikinės kiaunės, kanadiniai bebrai, kanadinės audinės, šermuonėliai, ūdros, skunkai, amerikiniai baltieji kiškiai, briedžiai.
2009 m. 19-metė dainininkė Teilor Mičel (Taylor Mitchell) parke tapo bene vienintele kojotų auka Šiaurės Amerikoje.
Daržinė pienė
Daržinė pienė (Sonchus oleraceus) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų rūšis. Paplitusi vidutinių platumų srityje Eurazijoje.
Augalas vienmetis, stačiu, vagotu, tuščiaviduriu, šakotu, 30-100 cm aukščio stiebu. Šaknis liemeninė, tvirta. Lapai pražaginiai, 10-20 cm ilgio, plunksniškai skiautėti, su minkštais dygliais, viršutiniai lapai be lapkočių. Žiedynas – geltonas, 2 cm skersmens graižas. Žiedai po 5-8 susitelkę stiebo viršūnėje. Skraistė trieilė, tamsiai žalia, apatinė dalis voratinkliškai apšepusi. Visi žiedai liežuviški, geltoni, dvilyčiai, ilgesni už skraistę. Žydi liepos-spalio mėnesiais. Nužydėję subrandina baltus skristukus. Vienas augalas subrandina 4700–15000 sėklų.
Auga laukuose, daržuose, šiukšlynuose. Mėgsta sunkokus, derlingus dirvožemius. Piktžolė. Jauni daržinės pienės lapai vartojami salotoms, sriuboms. Pašalinti kartumui laikomi pusvalandį druskos tirpale. Kartais valgomos ir virtos šaknys. Daržines pienes noriai ėda daugelis naminių gyvūnų, ypač avys.
Modestas Babraitis
Modestas Babraitis (g. ) – Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis LKL lygoje besivaržančioje Vilniaus „Ryto“ komandoje.
2022–2023 m. biatlono pasaulio taurė
2022–2023 m. biatlono pasaulio taurė – tarptautinės sezoninės daugiaetapės biatlono pasaulio taurės varžybos, organizuotos Tarptautinės biatlono sąjungos. Sezono varžybos prasidėjo 2022 m. lapkričio 29 d. Kontiolahtyje, Suomijoje ir baigėsi 2023 m. kovo 19 d. Holmenkolene, Norvegijoje. Varžyboms buvo numatyti 9 etapai. Savo titulus gynė pernykščio sezono nugalėtojai Quentin Fillon Maillet iš Prancūzijos ir Marte Olsbu Røiseland iš Norvegijos.
Nuo 2022–2023 m. sezono pasikeitė taškų skaičiavimo sistema: į taurės įskaitą nebeįtraukiami pasaulio čempionato taškai. Be to, biatlonininkų bendron įskaiton skaičiuojami visų rungtynių rezultatai (nebeatimama dviejų blogiausių rezultatų vertė), o tam, kad kompensuoti praleistų varžybų poveikį bendrai įskaitai, padidintas taškų skaičius už aukštas vietas.
Dėl tebesitęsiančios Rusijos karinės agresijos Ukrainoje Tarptautinė biatlono sąjunga pratęsė draudimą Rusijos ir Baltarusijos biatlonininkams dalyvauti 2022–2023 m. sezono varžybose.
Pasaulio taurę vyrų varžybose ketvirtą kartą taurės istorijoje iškovojo Norvegijos biatlonininkas Johannes Thingnes Bø, laimėjęs 16 iš 21 individualių lenktynių. Moterų varžybose pirmą kartą taurę iškovojo Julia Simon iš Prancūzijos.
Sezono pabaigoje keturios tituluotos biatlonininkės paskelbė apie karjeros pabaigą: norvegės Tiril Eckhoff ir Marte Olsbu Røiseland, vokietė Denise Herrmann-Wick ir prancūzė Anaïs Chevalier-Bouchet.
Tvarkaraštis
2022–2023 m. biatlono pasaulio taurės tvarkaraštis.
Įskaitiniai taškai
Įskaitinių taškų lentelė 2022–2023 m. pasaulio taurės sezonui:
Pietinis Uralas
thumb|[[Jamantau kalnas]] Pietinis Uralas – pietinė ir plačiausia Uralo kalnų dalis, driekiasi nuo Ufos upės (netoli Ufalėjaus kaimo) iki Uralo upės. Pietinis Uralas iš vakarų ir iš rytų yra apribotas Rytų Europos, Vakarų Sibiro lygumos ir stepių prie Aralo ir Kaspijos jūros.
Pietinio Uralo ilgis – 550 km. Reljefas yra sudėtingesnis, jame gausu slėnių ir lygiagrečių kalnagubrių, nukreiptų pietryčių kryptimi. Yra Ilmenskio kalnai, kuriuos nuo pagrindinių kalnagubrių atskiria Miaso upė. Aukščiausias taškas – kalnas Jamantau (1640 m), kalnų plotis siekia iki 250 km.
Hadiačas
Hadiačas  – miestas Ukrainoje, Poltavos srities šiaurėje, prie Psiolo upės (ir jo intako Hrunės); rajono centras. Plentai į Poltavą, Charkivą, Prijatiną, geležinkelio stotis. Statybinių medžiagų, maisto pramonė. Yra XIX a. soboras ir cerkvė, rašytojo Mychailos Drahomantovo namas–muziejus, kabalisto Šneuro Zalmano kapas.
Istorija
Hadiačas miestu pripažintas 1634 m.
Palokvartis
Palokvartis – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Pakražančio.
Sopwith Bat Boat
„Sopwith Bat Boat“ – 1912–1914 m. Jungtinės Karalystės įmonės "Sopwith Aviation Company" suprojektuota ir gaminta skraidanti valtis, vienmotoris biplanas, varomas stumiančio propelerio. Šis orlaivis buvo pirmasis sėkmingas Jungtinėje Karalystėje sukurtas hidroplanas. Orlaivį naudojo britų Karališkasis laivynas, Graikijos ir Vokietijos imperijos karinės jūrų pajėgos.
Konstrukcija ir gamyba
miniatiūra|Thomas Sopwith, apie 1910 m. 1912 m. vasarą britų aviatorius, jachtininkas ir motorinių valčių lenktynininkas Tomas Sopvitas (Thomas Sopwith) sujungė savo susižavėjimą jūra ir aviacija ir pradėjo kurti hidroplaną. Orlaivis pagal Rudyardo Kiplingo apysakoje „Su naktiniu paštu“ aprašytą skraidantį aparatą gavo pavadinimą „Bat Boat“ („šikšnosparnio valtis“). Vienmotoris, Gnome rotaciniu varikliu su stumiančiu propeleriu varomas biplanas su iš Consuta medžiagos (t. y. iš faneros lakštų, susiūtų varine viela) ir 30 pėdų (9,15 m) pločio Sopwitho skraidymo mokykloje Brooklandse pagamintais sparnais buvo beveik baigtas 1912 m. rugpjūčio mėn., kai kūrėjas nusprendė pertvarkyti konstrukciją ir šis variantas niekada nepakilo.
Naujasis orlaivis 1913 m. pradžioje buvo surinktas naujoje Sopwith gamykloje Kingston upon Thames mieste, o tų pačių metų vasarį buvo pristatytas tarptautinėje aviacijos parodoje Londone.
„Bat-Boat“ bandymai prasidėjo kovo mėnesį, tačiau orlaivis sudužo audros metu. Netrukus buvo pagamintas antrasis modelis be be priekinių eleronų bei trečiasis – naudojant pirmojo prototipo komponentus, su 100 AG (75 kW) galios Green varikliu ir amfibijos važiuokle. Trečiasis „Bat Boat“ 1913 m. liepos 8 d. vykusiose „Circuit of Britain“ oro lenktynėse laimėjo 500 svarų sterlingų Mortimer Singer prizą.
1914 m. Sopwith pradėjo gaminti dar du „Bat-Boat“, su didesniais, 55 pėdų (16,76 m) pločio sparnais ir 200 AG Salmson varikliais. Pirmasis jų buvo pristatytas 1914 m. kovo mėn. Olimpijos oro parodoje. Kovo mėnesį Sopwith pradėjo statyti paskutinį „Bat-BOat“, skirtą varžytis 1914 m. Didžiosios Britanijos Daily Mail Circuit hidroplanų lenktynėse. Orlaivis buvo analogiškas eksponuotąjam Olimpijoje, bet buvo varomas 225 AG (168 kW) galios Sunbeam varikliu. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui „Circuit of Britain“ lenktynės buvo atšauktos.
Eksploatacijos istorija
1913 m. antrąjį „Bat-Boat“ įsigijo britų laivyno Admiralitetas. Šis orlaivis buvo registruotas Nr. 38. 1913 m. rugpjūčio 23 d. lėktuvas nuskendo švartavimosi vietoje, o Sopwith gavo užsakymą jį vėl atstatyti. Po remonto orlaivis spėjo sudalyvauti karo veiksmuse kol 1914 m. lapkričio 21 d. buvo sunakintas Scapa Flow mieste, Orknio salose. Britų kariuomenė 1914 m. vasario mėn. įsigijo ir trečiąjį „Bat Boat“, kuris buvo užregistruotas kaip Nr. 118. Jis buvo naudojamas naktinių skrydžių ir bombardavimo. Orlaivis nuvo nurašytas 1915 m. vasario mėn., nustačius, kad jo korpusas buvo supuvęs.
Pirmąjį iš dviejų „Salmson“ varikliu varomų „Bat Boat“ įsigijo Vokietijos karinio jūrų laivyno (vok. Kriegsmarine) oro pajėgos. Jis buvo naudojama skrydžių mokymams Kylyje. Antrasis „Salmson“ varikliu varomas „Bat Boat“ po radijo įrangos bandymų, 1914 m. liepos mėn. buvo parduotas Graikijai.
Prasidėjus karui „Circuit of Britain“ lenktybėms skirtą mašiną įsigijo britų karališkasis laivynas. Orlaivis kentėjo dėl variklio problemų ir buvo naudojamas iki 1915 m. balandžio mėn.
Lea Massari
Lėja Masari (, tikrasis vardas – Anna Maria Massetani; g. 1933 m. birželio 30 d. Romoje) – italų aktorė ir dainininkė.
Savo tikrąjį vardą ji pasikeitė į Lea budama 22, norėdama pagerbti savo mirusį vaikiną Leo.
Ji studijavo architektūrą Šveicarijoje, o kine debiutavo 1954 m. Daugiausia vaidino prancūzų ir italų režisierių filmuose. Žymiausi jos vaidmenys – Michelangelo Antonioni filme „L‘Avventura“ (1960) ir Louis Malle juosta „Le souffle au coeur“ (1971).
1975 m. buvo Kanų kino festivalio žiuri nare.
Filmografija
right |thumb|160px right |thumb|160px right |thumb|160px
Kel
Kel (Cel) – viena iš deivių motinų etruskų mitologijoje, galbūt žemės deivė, atitinkanti graikų Gają. Įrašuose ant votų vadinama Cel Ati („Motina Žemė“).
Šios deivės vardas įrašytas ant Pjačencos kepenų (bronzinio avies kepenų modelio). Be to, aptiktos penkios bronzinės apžadinės statulėlės, dedikuotos Cel. Kiekvienoje iš jų įrašyta mi celś atial celthi („aš [priklausau] motinai Cel [šiame] Cel prieglobstyje“). Orvjete, Kaničelos šventvietėje, aptiktuose įrašuose minima deivė Vei gali būti vienas iš Cel vardų. Pačios deivės Cel atvaizdų neaptikta, tačiau Populonijoje rastas etruskų veidrodis, vaizduojantis Cel sūnų – milžiną Kelsklaną ( – „Kel sūnus“).
Be Cel, etruskų mitologijoje būta ir daugiau deivių motinų – Turan ati, Mater Matuta ir kt.
Goda Laurinavičiūtė
Biografija
Mokėsi Kauno Jono Jablonskio gimnazijoje, grafinio dizaino ir fotografijos Kauno aukštesniojoje meno mokykloje (dabar Kauno kolegijos Justino Vienožinskio menų fakultetas). Studijavo Lietuvos muzikos akademijoje Vilniuje. LMTA Teatro ir kino fakultete baigė vaidybos bakalauro ir magistro studijas, įgijo aktoriaus–šokėjo kvalifikaciją (Kurso vadovė - lektorė Anželika Cholina).
LMTA Teatro ir kino fakulteto Šokio ir judesio katedros lektorė. Akademijoje dėsto šiuolaikinį šokį, kontaktinę improvizaciją. Taip pat moko Nacionalinė Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokykloje kaip Baleto skyriaus Modernaus ir šiuolaikinio šokio mokytoja. Privačiai vedė pamokas 4-6 metų amžiaus vaikams. 2004 m. birželio 18-26 dienomis "Vilniaus šokio spaustuvėje" dėstė šokio jogos paskaitas. 2015 m. balandžio 23-25 dienomis skaitė pranešimą apie šokėjų edukaciją Viljandi (Estija).
14 metų buvo Kauno šokio teatro AURA trupės narė. Šoko ir Vyčio Jankausko šokio trupėje. Šiuo metu yra Šokio teatras AIROS šokėja (Kryptis – Šiuolaikinis šokis). Pasirodė Lietuvoje bei užsienyje. Dalyvauja modernaus ir šiuolaikinio šokio festivaliuose (pvz., Naujasis Baltijos šokis ir kt.).
Šiuolaikinio šokio asociacijos narė.
Sonia Petrovna
Sonia Petrovna (g. 1952 m. sausio 13 d. Paryžius) – prancūzų kino, teatro ir televizijos aktorė.
Ukrainos policija
miniatiūra|Emblema Ukrainos nacionalinė policija  – teisėsaugos institucija Ukrainoje.
Sprendimą po 2014 m. Ukrainos parlamento rinkimų priėmė visos Aukščiausiosios Rados partijos.
Pradinės reformos yra pareigūnų skaičiaus sumažinimas iki 160 tūkstančių ir Kijevo valstybinės autoinspekcijos (DAI) pertvarka į patrulių tarnybą.
Parsai
Parsai ( 'persai') – etnokonfesinė grupė, gyvenanti daugiausia Pietų Azijoje. Tai persai zoroastrai, dėl musulmonų persekiojimų pasitraukę iš Persijos. Jie įsikūrė teritorijose, kurios yra dabartinėje Indijoje (Gudžaratas, Maharaštra) ir Pakistane (Sindhas). Mumbajuje gyvena apie 70 % Indijos parsų, Pakistane daugiausia susitelkę Karačyje. Taip pat gyvena diasporoje JAV (daugiausia Niujorke, Vašingtone, Kalifornijos valstijoje), Kanadoje (Toronte, Monrealyje, Britų Kolumbijoje), Jungtinėje Karalystėje (Londone). Parsai vartoja anglų kalbą bei gyvenamosios vietos kalbas (gudžaratų, urdu, hindi, marathų), religinėse apeigose – Avestos, pehlevi kalbas.
633 m. į Sasanidų valdomą valstybę įsiveržė arabai – po Persiją pradėjo plisti islamas, o lig tol vyravęs zoroastrizmas tapo persekiojimo objektu. VII a. viduryje Persija tapo Omejadų valstybės dalimi, o iki X a. islamą priėmė dauguma Persijos gyventojų. Zoroastrizmo išpažinėjams buvo draudžiama išpažinti savo tikėjimą, musulmonų jie nebuvo pripažįstami vadinamąja rašto tauta arba „knygos žmonėmis“ (kaip judėjai ir krikščionys, kurie galėjo laisvai praktikuoti savo tikėjimą). Dėl persekiojimų, neturėjimo lygybės prieš įstatymą, zoroastrų bendruomenė nuskurdo, buvo priversta trauktis į atokius regionus arba emigruoti.
Kada prasidėjo parsų emigracija, tikslių duomenų nėra. Indijoje jie apsigyveno apie X a., pirmosios bendruomenės įsikūrė Kathiavare, Gudžarate. Apie parsų kėlimąsi į Pietų Aziją bylojama epiniame „Sandžano pasakojime“ (Qissa-i Sanjan). Pasak jo, indų karalius Džadi Rana priėmęs parsus, su sąlyga, jog šie kalbėsią gudžaratų kalba, moterys nešios vietinius rūbus, jiems būsią draudžiama nešioti ginklus, santuokos vyks tik vakarais. Suderėjus sąlygas, parsai įsikūrę Sandžano mieste, ten pasistatę šventyklą. XVII a. parsų bendruomenė ypač suklestėjo – parsai pradėjo dirbti britų Rytų Indijos kompanijos įmonėse Gudžarate. Britai parsams patikėjo administracinius postus, darbą prekyboje, tuo tarpu patys parsai perėmė anglų kalbą, europietiškus papročius. Atskiros parsų šeimos praturtėjo, ėmė keltis į svarbų britų administracinį centrą Bombėjų. Ten parsai valdė vaistines, parduotuves, ligonines, klubus, masonų ložes, bankus, pramonės, laivybos įmones, mokyklas, plėtojo teatrą, leido laikraščius, žurnalus, knygas. XX a. vid. žlugus Britų Indijai, parsų bendruomenės reikšmė Indijoje sumenko, tačiau atskiros šeimos išliko tarp įtakingiausių šalies pramonininkų (pvz., Tata), verslininkų, karininkų, menininkų. Dėl mažo gimstamumo ir emigracijos parsų bendruomenė Indijoje sparčiai mąžta.
Parsai Indijoje skiriami nuo iranių – daug vėlesnės (XIX–XX a.) Irano zoroastrų imigrantų bangos, įsikūrusios Indijoje. Vėliau parsai ir iraniai iš dalies persimaišė.
Parsai gyvena griežtai endogaminėmis bendruomenėmis. Religinės apeigos uždaros nuo kitatikių. Turi savo ugnies šventyklas, šventikų luomą, mirusius tradiciškai laidoja „tylos bokštuose“ (atiduoda sudraskyti paukščiams).
Votertono ežerų nacionalinis parkas
Votertono ežerų nacionalinis parkas – Kanadoje, Albertos provincijoje, Uoliniuose kalnuose esantis nacionalinis parkas. Ribojasi su JAV, Minesotos valstijoje esančiu Ledyno nacionaliniu parku. Įkurtas 1895 m. 1976 m. paskelbtas biosferos rezervatu. 1995 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Pavadinimas kilo nuo Votertono ežero, kurio pavadinimas buvo suteiktas gamtosaugininko Charles Waterton garbei. Aukščiausia viršukalnė – Blakistono kalnas (2 910 m). Žemutinė Votertono ežero (giliausias ež. uoliniuose kalnuose) dalis telkšo Kanadoje, aukštutinė – JAV. Juos jungia negilus kanalas. Parke saugoma unikali Uolinių kalnų gamta ir gyvūnija.
Parke sutinkami erniai, snieginiai avinai, baltagalviai jūriniai ereliai, baltauodegiai elniai, juodauodegiai elniai, snieginės ožkos, elniai vapičiai, briedžiai, vilkai, lapės, kojotai, kanadiniai bebrai, ūdros, pumos, kanadinės lūšys, rudosios lūšys, amerikiniai baltieji kiškiai, kiškėnai, žilieji švilpikai, grizliai, juodieji lokiai.
Gytis Radzevičius
Krepšininkas karjerą pradėjo Regionų krepšinio lygoje besivaržančioje Kupiškio „Kupiškis“ komandoje. 2015–2016 m. sezone jis persikėlė į Nacionalinę krepšinio lygą, kai pasirašė sutartį su Vilniaus „Perlu“. 2020 m. liepos 29 d. Radzevičius pasirašė sutartį su Vilniaus „Rytu“.
Pelėdiškė
Pelėdiškė – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Johampolio.
Mantegacio barštis
Mantegacio barštis (Heracleum mantegazzianum) – salierinių (Apiaceae) šeimos žolinių augalų rūšis. Kilusi iš šiaurės vakarų Kaukazo, dabar paplitusi Vakarų ir Šiaurės Europoje, Čekijoje, Lenkijoje.
Tai labai stambus, vešlus augalas, užaugantis iki 6 m aukščio (didžiausias iš visų salierinių). Stiebas tvirtas, 5-10 cm skersmens, purpurinis arba su purpurinėmis gyslomis. Lapai iki 3 m skersmens, suskaidyti į 3-5 dalis. Žiedynas – sudėtinis skėtis, sudarytas iš 30-150 lankų. Žiedai balti, ant vieno augalo jų gali būti iki 80 tūkst. Žydi birželio-rugpjūčio mėnesiais. Mantegacio barštis panašus į Sosnovskio barštį, tik didesnis ir siauresniais lapais.
Mantegacio barštis – agresyvus invazinis augalas, piktžolė. XIX a. atvežtas į Didžiąją Britaniją kaip dekoratyvinis augalas, vėliau pradėtas auginti kitose Europos šalyse, JAV. Sparčiai plinta upių pakrantėse, šiukšlynuose, pakelėse. Nereiklus dirvai, augimo sąlygoms. Augalo sultys nuodingos, turi furanokumarinų, sukeliančių sunkius odos nudegimus.
Talkasas
Talkasas  – tektoninis ežeras Baškirijoje, Rusijoje. Įsikūręs vakariniame Irendiko kalno šlaite, Uralo kalnų papėdėje.
Prie ežero yra Isijanovo kaimas, 2010 m. jame gyveno 170 gyventojų. Iš ežero išteka Šuguro upė. 1978 m. dėl savo švaraus vandens ežeras buvo paskelbtas gamtos paminklu.
Gazalkentas
Gazalkentas  – miestas Uzbekistane, Taškento vilajete, 50 km į šiaurės rytus nuo Taškento, prie Čirčiko upės; rajono centras. Praeina Taškento–Chodžimkento plentas ir geležinkelis. Akmens (granito–marmuro) apdirbimo, maisto (daržovių konservų) pramonė. Apylinkėse yra sanatorijų, poilsio namų.
Istorija
Gazalkentas įkurtas 1932 m., statant Gazalkento vandens mazgą bei Čirčiko–Bozsu vandens jėgainių kaskadą. Miesto teisės 1964 m.
Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai
Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai – archeogenetinis terminas, naudojamas apibūdinti atskirą genetinės kilmės komponentą, kuris rodo mezolito medžiotojų-rinkėjų, kilusių iš Skandinavijos, kilmę. Genetiniai tyrimai rodo, kad Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai buvo Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų, holoceno metu apgyvendinančių Skandinaviją iš pietų, ir Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų, vėliau patekusių į pusiasalį šiaurės kryptimi palei Norvegijos pakrantę, asimiliacijos rezultatas. Neolito laikotarpiu jie toliau maišėsi su Europos neolito ūkininkais ir Vakarų stepių pastoralistais. Genetinis tęstinumas buvo aptiktas tarp Skandinavijos medžiotojų-rinkėjų ir Duobelinės keramikos kultūros atstovų. Taip pat tam tikru laipsniu jis buvo aptiktas ir tarp Skandinavijos medžiotojų-rinkėjų ir šiuolaikinių šiaurės europiečių. Kita vertus, buvo nustatyta, kad samiai yra visiškai nesusiję su Duobeline keramikos kultūra.
Tyrimai
2014 m. „Nature“ paskelbtame tyrime Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai buvo įvardinti kaip atskiras genetinės kilmės komponentas. Nemažai palaikų, ištirtų Mutaloje (Švedija), ir 5000 metų senumo Duobelinės keramikos kultūros atskira palaikų grupė buvo identifikuoti priklausantys Skandinavijos medžiotojams-rinkėjams. Buvo nustatyta, kad minėto komponento vienas individas turėjo 81 % Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų genetinės kilmės ir 19 % senovės šiaurės eurazijiečių genetinės kilmės.
2015 m. kovą „Nature“ publikuotame genetiniame tyrime rašoma, kad šeši Skandinavijos medžiotojų-rinkėjų palaikai buvo palaidoti Mutaloje maždaug 6000–5700 m. pr. m. e. Iš keturių ištirtų vyrų, trys turėjo tėvo linijos haplogrupę I2a1 arba jos įvairias subkladas. Tuo tarpu likęs turėjo I2c. Kalbant apie mtDNR, keturi individai turėjo haplogrupės U5a subkladas, likę du – U2e1. Tyrimo metu nustatyta, kad holoceno metu Skandinavijos-medžiotojai-rinkėjai sudarė vieną iš trijų pagrindinių medžiotojų-rinkėjų populiacijų Europoje. Kitos dvi grupės buvo Vakarų Europos medžiotojai-rinkėjai ir Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai, tarp kurių Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai sudarė atskirą grupę. Ištirta, kad pastarieji, gyvenę maždaug 6000–3000 m. pr. m. e., buvo didžiąja dalimi genetiškai homogeniški su maža prisidėjusia priemaiša tarp jų. Buvo nustatyta, kad Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai yra artimiau susiję su Skandinavijos medžiotojais-rinkėjais negu su Vakarų Europos medžiotojais-rinkėjais.
2016 m. liepą „Nature“ publikuotame genetiniame tyrime buvo nustatyta, kad Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai yra Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų mišinys. Savo ruožtu Vakarų Europos medžiotojai-rinkėjai buvo Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir vėlyvojo paleolito Grotte du Bichon žmonių asimiliacijos tarpusavyje rezultatas. Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai turėjo 75 % senovės šiaurės eurazijiečių genetinės kilmės.
2018 m. sausį „PLOS Biology“ paskelbtame genetiniame tyrime rašoma, kad buvo ištirti septyni Skandinavijos medžiotojų-rinkėjų palaikai. Išgauti trys Y-DNR mėginiai priklausė I2 subkladoms. Atsižvelgiant į mtDNR, keturi mėginiai priklausė U4a2 haplotipams. Visi pavyzdžiai iš vakarų ir šiaurės Skandinavijos turėjo U5a1 haplotipus. Tuo tarpu visi mėginiai, išskyrus vieną, iš rytų Skandinavijos turėjo U4a2 haplotipus. Tyrimo autoriai teigia, kad Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai kilo iš Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų populiacijos, kuri turėjo patekti į Skandinaviją iš pietų, ir Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų populiacijos, pasiekusios pusiasalį iš šiaurės rytų palei pakrantę. Manoma, kad į Skandinaviją patekę Vakarų Europos medžiotojai-rinkėjai priklausė Arensburgo kultūrai. Vėliau minėtos populiacijos susimaišė ir pamažu Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai įgavo savitų charakteristikų kaip atskira grupė. Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai iš vakarų ir šiaurės Skandinavijos turėjo mažiau Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų genetinės kilmės (apie 49 %) negu individai iš rytinės pusiasalio dalies (apie 38 %). Nustatyta, Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai turi genetinę adaptaciją aukštų platumų aplinkoje, įskaitant žemos pigmentacijos variantų ir genų, skirtų prisitaikyti prie šalčio ir fizinio judėjimo, aukštus dažnius. Šie medžiotojai-rinkėjai rodo depigmentacijos alelių SLC45A2 ir SLC24A5 bei OCA/Herc2, darančių įtaką akių pigmentacijai, aukštą dažnį.
2018 m. vasarį „Nature“ paskelbtame tyrime buvo įtrauka priešistorinės Rytų Europos individų didelio skaičiaus analizė. Surinkti 37 mėginiai iš mezolitinės ir neolitinės Ukrainos, datuojamu 9500–6000 m. pr. m. e. laikotarpiu. Buvo nustatyta, kad jie yra tarpiniai tarp Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir Skandinavijos medžiotojų-rinkėjų. Iš minėtų individų buvo ištirti pavyzdžiai, priklausę tik R haplotipams (ypač R1b1 ir R1a subkladoms) ir I haplotipams (ypač I2 subkladoms). Mitochondrinė DNR beveik išimtinai priklausė U (ypač U5 ir U4 subkladoms).
Fizinė išvaizda
Genomo tyrimai atskleidžia, kad Skandinavijos medžiotojai-rinkėjai turėjo šviesią odą, o jų akių spalva varijavo nuo mėlynos iki šviesiai rudos. Jie akivaizdžiai skyrėsi nuo Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų ir Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų, kurie kaip manoma, atitinkamai turėjo mėlynas akis ir tamsią odą bei rudas akis ir šviesią odą.
Pastabos
<references group="lower-alpha"/>
Pikpelkis
Pikpelkis (arba Peklikė) – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Užvenčio.
Medingėnų Visų Šventųjų koplyčia
miniatiūra|250px|left|Koplyčią supa kapinės
Medingėnų Visų Šventųjų koplyčia – veikianti, atstatyta koplyčia, stovinti Medingėnų kaimo kapinėse, Rietavo savivaldybėje. miniatiūra|250px|left|Viduje
Klebonaujant A. Mačiuliui, vietinius čia sukviesdavo gegužinės pamaldos, kurių metu dvasininkas drauge su kaimo tikinčiaisiais giedodavo Švč. Mergelės Marijos litaniją.
Istorija
Pasakojama jog prie senosios koplyčios statymo buvo prisidėję dvarininkai Sakeliai ir Šiukštos. Koplyčia galėjo būti pastatyta dar prieš dabartinę Medingėnų bažnyčią, kuri kaime iškilo 1902 m. Koplyčia tikintiesiems tuo metu galėjo atstoti bažnyčią.
Keon Ellis
Keonas Tairysas Elisas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Sakramento „Kings“ komandoje. „Kings“ su juo pasirašė dvipusę (two-way) sutartį. Pagal sutarties sąlygas jis dalinasi laiką tarp Sakramento „Kings“ ir NBA G-lygos klubo Stoktono „Kings“.
Pupsčiai
Pupsčiai – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Kelmės.
Žaslių kautynės
Žaslių kautynės vyko 1919 m. balandžio 2-8 d. tarp Lietuvos ir Sovietų Rusijos karinių pajėgų. Vieta - Strošiūnų, Pajautiškių, Guronių, Žaslių geležinkelio stoties ir Žaslių miestelio apylinkės. Kautynių metu dalyvavo apie 1400 Lietuvos karių: iš jų žuvo 4, sužeisti 40 ir dingo be žinios 20 kareivių. Žuvusieji lietuvių kariai buvo iškilmingai palaidoti 1919 m. balandžio 10 d. Žiežmarių kapinėse.
Arsi
Arsi provincija (, oromo kalba: Arsi) – nuo 1943 m. Etiopijos imperijos, o nuo 1975 m. - Etiopijos LDR administracinis teritorinis vienetas. Sostinė – Asela.
Provincija suformuota Etiopijai tapus nepriklausoma nuo Italijos, kuomet vietoj 42 tradicinių provincijų suformuotos 12 taklai ghizat. Arsi suformuota iš dalies Italijos Hararės provincijos. Svarbiausia provincijos etninė gruopė buvo arsi oromo. Ją sudarė 3 avradžai.
1995 m., perkuriant Etiopijos administraciją etniniu pagrindu, provincija paversta Arsi zona ir priskirta Oromijos kililiui.
Gazimuras
Didesni intakai: Gungudža, Alenujis, Kutia (kairieji), Zola, Bunia, Taina, Ušmunas (dešinieji).
Būdingas kalnų upės braižas. Maitina daugiausia lietaus vandenys. Upės baseine yra ampalų.
Pagrindinės gyvenvietės prie Gazimuro: Gazimurskij Zavodas, Kurlėja.
Pušinpelkis
Pušinpelkis – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Liolių.
Gazimuro kalnagūbris
Gazimuro kalnagūbris  – kalnagūbris Rusijoje, Užbaikalės krašto pietryčiuose, Argūnės intakų Gazimuro ir Uriumkano tarpupyje. Driekiasi per 200 km. Aukštis iki 1372 m (Ušmuno plikkalnis). Kalnai sudaryti iš granito, gneiso, kristalinių skalūnų, smiltainio. Būdingas vidutinkalnių kraštovaizdis. Šlaituose auga maumedžių taiga su stepių ruožais. Yra pavienių uolų, nuobirynų.
Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga - Demokratinė partija
Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga – Demokratinė partija (Slovenská demokratická a kresťanská únia – Demokratická strana), sutrumpintai SDKÚ–DS – politinė Slovakijos partija. Įkurta 2001 m. Iki 2006 m. ji buvo žinoma kaip Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga (Slovenská demokratická a kresťanská únia), sutrumpintai SDKÚ. SDKÚ–DS turi 28 vietas 2010–2014 m. parlamente.
Istorija
2002–2006 m. laikotarpis pasižymėjo gan sėkmingai vykdomais eurointegraciniais procesais (Slovakija įstojo į NATO ir ES 2004 m.), sparčiu ekonomikos augimu, gerai vykdoma tautinių mažumų politika, demokratiškumu, atvirumu reformoms. Ne tokiomis sėkmingomis sritimis galima laikyti socialinę politiką.
2006 m. SDKÚ susijungė su Demokratų partija (Demokratická strana, DS ir pakeitė pavadinimą į Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga – demokratinė partija (Slovenská demokratická a kresťanská únia – Demokratická strana, SDKÚ-DS). Šis susijungimas pasirodė sėkmingas – per 2006 m. rinkimus partija pelnė daugiau balsų nei praėjusiuose rinkimuose, tačiau nepateko tarp valdančiosios daugumos ir šiuo metu yra opozicijoje.
Vengrų koalicijos partija
Vengrų koalicijos partija (Strana maďarskej koalície – Magyar Koalíció Pártja), sutrumpintai SMK-MKP – politinė Slovakijos partija. Įkurta 1998 m. SMK-MKP per 2010 m. rinkimus pirmą kartą savo istorijoje nepateko į parlamentą.
Vengrų koalicijos partija yra didžiausia ir sėkmingiausia tautinės mažumos partija Slovakijoje. Nors ji oficialiai susikūrė 1998 metais iš trijų vengrų mažumų partijų, per 1992 ir 1994 metais vykusius rinkimus jos taip pat dalyvaudavo susibūrusios į koaliciją. Visais kartais šios partijos gaudavo ne mažiau 9 % rinkėjų balsų, o pastaraisiais metais palaikymas išaugo beveik iki 12 %. Kadangi šios tautos mažuma Slovakijoje sudaro 9,7 %, tai parodo, jog palankumą SMK-MKP išreiškia ir kitų tautybių asmenys.
SMK-MKP laikosi neoliberalių pažiūrų ir skelbiasi atstovaujanti tiek visus vengrus, gyvenančius Slovakijoje, tiek kitas tautines mažumas.
Nepaisant nemažo SMK-MKP populiarumo, ši partija neįėjo į pirmųjų (1992 ir 1994 metų) valdančiųjų koalicijų sudėti dėl ganėtinai nacionalistinės Judėjimo už demokratinę Slovakiją bei Slovakų nacionalinės partijos pakraipos. 1998–2006 metų laikotarpiu SMK-MKP buvo visų valdančiųjų koalicijų sudėtyje ir turėdavo keletą vietų vyriausybėje. 2006–2010 metais partija liko opozicijoje, o 2010–2014-aisiais yra neparlamentinė.
Gamu-Gofa
Gamu-Gofa provincija – nuo 1943 m. Etiopijos imperijos, o nuo 1975 m. - Etiopijos LDR administracinis teritorinis vienetas, panaikintas 1995 m. Sostinė iki 1960 m. buvo Čenča, vėliau - Arba Minčas.
1995 m., perkuriant Etiopijos administraciją etniniu pagrindu, provincija priskirta Pietinių Tautų, Tautybių ir Žmonių kililiui.
Drai Tortugaso nacionalinis parkas
Drai Tortugaso nacionalinis parkas  – JAV nacionalinis parkas, esantis Floridos valstijoje. Parkas apima Džefersono fortą ir septynias Drai Tortugaso salas.
Parkas yra žinomas dėl gausios jūrinės augalijos ir gyvūnijos, spalvingų koralinių rifų, legendų apie nuskendusius lobius.
Parko centre yra Džefersono fortas, didžiulė nebaigta tvirtovė. Džefersono fortas yra didžiausia mūrinė konstrukcija vakarų pusrutulyje ir yra sudaryta iš daugiau nei 16 milijonų plytų.
Parkas pasiekiamas tik hidroplanu ar laivu. Per metus nuo 2007 iki 2016 m. kasmet vidutiniškai apsilankydavo apie 63 000 lankytojų. Veikla apima nardymą, piknikus, paukščių stebėjimą, kempingą, žvejybą ir baidarių sportą. Šią teritoriją smarkiai niokoja dažni uraganai ir atogrąžų audros.
Karavastos lagūna
thumb|160px|[[Dalmatijos pelikanas – Karavastos lagūnos gyventojas.]] Karavastos lagūna  – lagūna Albanijoje. Viena didžiausių lagūnų Adrijos jūroje. Nuo Adrijos jūros atskirta ilga smėlio nerija. Lagūna priklauso Divjakės-Karavastos nacionaliniam parkui. Vietovė nuo 1995 m. lapkričio 29 d. saugoma pagal Ramsaro konvenciją.
Geografija
Lagūna driekiasi Albanijos vakaruose, netoli Divjakos miesto. Karavastos lagūnoje yra daug pušų ir mažų smėlėtų salų. Lagūna yra garsi Dalmatijos pelikanais, kurie čia suka savo lizdus.
Dolgoprudnas
Dolgoprudnas  – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, prie šiaurinių Maskvos pakraščių, prie Maskvos kanalo. Geležinkelio stotis prie linijos į Ugličių. Vystoma statybinių medžiagų (taip pat akmens apdirbimo), chemijos, mašinų gamybos, baldų, asfalto ir betono gamybos, maisto (duonos, konditerijos, ledų) pramonė, teatro rekvizitų, karinės ginkluotės gamyba. Veikia Maskvos fizikos ir technikos institutas, Centrinė aerologijos observatorija. Yra krašto muziejus, keletas cerkvių (seniausia – Kotovo, pastatyta 1684 m.), XVII–XX a. Vinogradovo dvaro rūmų ansamblis, keletas kitų XIX–XX a. pr. didikų statinių.
Istorija
XIX a. pab. – XX a. pr. dabartinio miesto vietoje pradėti statyti Maskvos aukštuomenės vasarnamiai, įrengta Dolgoprudnojės geležinkelio stotis (taip pavadinta pagal ilgą Vinogradovų dvaro kūdrą). 1932 m. įsteigta „Dirižablestroj“ gamykla, skirta dirižablių gamybai. Prie gamyklos ėmė steigtis gyvenvietė, kuriai 1935 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas ir Dirižablestrojaus (Дирижаблестрой) vardas. 1937 m. ji pervadinta į Dolgoprudną. Miestas nuo 1957 m.
Lionel Richie
Lionel Brockman Richie, Jr. (g. 1949 m. birželio 20 d.) – amerikiečių atlikėjas, dainų autorius, muzikantas, įrašų prodiuseris ir aktorius. Savo karjerą pradėjo 1968 m. kaip grupės „Commodores“ narys. Su šia grupe įrašė devynis studijinius albumus, kol 1982 m. paliko grupę ir išleido debiutinį solinį albumą „Lionel Richie“. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs dešimt solinių albumų, iš kurių naujausiasis, „Tuskegee“, buvo išleistas 2012 m. kovą ir pasiekė pirmąją „Billboard 200“ reitingo vietą. Lionel Richie yra pardavęs daugiau kaip 100 milijonų įrašų visame pasaulyje, todėl laikomas vienu geriausiu visų laikų parduodamų atlikėjų. 2022 m. atlikėjas buvo įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų.
Votertono ledyno tarptautinis taikos parkas
Votertono ledyno tarptautinį taikos parką sudaro:
LaVey satanizmas
LaVey satanizmas – satanizmo atmaina, kurios koncepciją sugalvojo ir aprašė Anton Szandor LaVey 1966 m. Jo mokymas remiasi individualizmu, nuolaidžiavimu savo norams ir silpnybėms bei „akis už akį“ principo laikymusi, taip pat okultisto Aleister Crowley ritualais ir ceremonijomis. Besiremiantieji Crowley terminologija jo pasekėjai satanizmą apibūdina kaip „Kairiosios rankos kelio“ religiją, kaip priešingybę „Dešiniosios rankos kelio“ religijoms, tokioms kaip krikščionybė. Priešingai nei teistinis satanizmas (dar žinomas kaip tradicinis ar religinis satanizmas), LaVey satanizmas neakcentuoja Šėtono garbinimo, bet naudoja „Šėtoną“ kaip žemiškųjų vertybių ir žmogiškos prigimties simbolį, gamtos ir prieštaros aklo paklusimo religinėms dogmoms simbolį.
Anton LaVey 1966 m. įkūrė pirmąją ir didžiausią Satanizmo religinę organizaciją – Šėtono bažnyčią, o 1969 m. aprašė tikėjimą Šėtono biblijoje. Pagal Šėtono bažnyčią, satanistų pasaulyje yra labai daug, tarp jų nariai ir ne nariai. Ji neigia kitų satanistų organizacijų tikrumą, jų narius apibūdina kaip pseudosatanistus ar „atbulus krikščionis“. Nors oficialių duomenų nėra, tačiau bažnyčios teigiama, jog pasekėjų skaičius siekia dešimtis tūkstančių.
Tikėjimas
Šėtono biblijoje Anton LaVey apibūdina Šėtoną kaip tamsią gamtos jėgą, kuri palaiko pusiausvyrą. Šėtonas taip pat apibūdinamas kaip „Juodoji liepsna“, atspindinti žmogaus tikrąją vidinę asmenybę ir troškimus. Pats žodis „Šėtonas“ praktiškai vartojamas kaip sinonimas žodžiui „gamta“.
Viename iš reikšmingiausių savo veikalų „Satanizmas: religija, kurios bijoma“ (Satanism: The Feared Religion) dabartinis Šėtono Bažnyčios vadovas Peter H. Gilmore teigia:
Satanistai netiki jokiomis antgamtinėmis būtybėmis, nei Dievu, nei Velniu. Satanistas yra pats sau Dievas. Šėtonas yra simbolis žmogaus, gyvenančio taip, kaip jam diktuoja jo išdidi prigimtis. Iš tikrųjų Šėtonas yra tiesiog tamsi jėga, sugebanti prasiskverbti per gamtą ir pažadinti mūsų įgimtą troškimą išgyventi. Šėtonas nėra sąmoninga būtybė, kurią reikia garbinti. Tai galia, esanti kiekviename žmoguje, kurios nereikia varžyti. Bet koks aukojimasis turi būti atmetamas kaip krikščioniškas iškrypimas – satanizme nėra dievybės, kuriai galima būtų aukoti.
Pasaulio mitologijoje bei literatūroje Šėtonas dažnai yra pateikiamas kaip pokštininkas, sukilėlis ir veikėjas, siekiantis sunaikinti ar pavergti žmogų. Tokie personažai, kaip graikų Prometėjas, puikiai atitinka Šėtono, išdidaus sukilėlio, apibrėžimą. Šėtonas yra pateikiamas kaip galinga būtybė, kuri elgiasi kaip tinkama, nepaisydama aplinkinių. Pats žodis „Šėtonas“ yra kilęs iš, reiškiančio „priešininkas“ arba „kaltintojas“. Taip, sujungiant tradicinį sukilėlio įvaizdį, siejamą su Šėtonu ir kitais jo padermės veikėjais ir pridėjus žodžio etimologinį aspektą, satanistai prisistato kaip bendrai priimtų populiariųjų elgesio normų, kurias jie apibūdina, kaip „priklausymą bandai“ priešininkais, teigdami, jog tai slopina individualumą, kūrybiškumą bei progresą.
Satanistai netiki, kad Šėtonas yra dievybė, o teigia, jog Dievo funkcija yra atliekama paties Satanisto. Žmogaus poreikis garbinti yra daug efektyviau patenkinamas, kai nukreipiamas į save patį, o ne į išorę – Dievą.
Pasak A. LaVey, visi dievai yra žmogaus kūriniai ir išorinės dievybės garbinimas vis vien iš esmės yra jos kūrėjo garbinimas. Iš šitokio aiškinimo ir kyla satanizmo koncepcija – „Aš esu pats sau dievas“.
Iš to išplaukia, jog satanizmas atmeta tikėjimą bet kokiomis dievybėmis. Taigi, bet kokias išorines dievybes garbinantys (tarp jų ir patį Šėtoną) papuola į tą pačią kategoriją. O paties Šėtono, kaip dievybės, garbinimas pagal LaVey satanizmą yra laikomas ne kuo daugiau, nei klaidinga krikščionybės reversija.