cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vytautas Didysis
Jogailos vietininkas Lietuvoje
Iki 1392 m. faktiškai kovą dėl valdžios Lietuvoje laimėjo Vytautas, kurį palaikė ir Lietuvos politinis elitas. Lenkijos didikai buvo nepatenkinti tuo, kad naujasis karalius turi nuolat rūpintis Lietuvos reikalais. Buvo aišku, kad vidaus karas užtruks ir neatneš jokios naudos Lenkijai. 1392 m. Jogaila nusiuntė Mazovijos kunigaikštį Henriką pas Vytautą su pasiūlymu paskirti jį savo vietininku Lietuvoje vietoje Skirgailos. Vytautas sutiko ir vėl nutraukė santykius su Vokiečių ordinu. Jis vėl sudegino kelias Ordino pilis ir grįžo į Vilnių. 1392 m. pagal Astravos sutartį Vytautas atgavo visą Kęstučio tėvoniją, įskaitant Trakus, ir išsikovojo teisę valdyti visą LDK kaip Jogailos vietininkas. Po Vytauto mirties visos jo žemės ir valdžia turėjo grįžti Jogailai.
Tuo pačiu metu Vytautui teko gintis ir nuo Vokiečių ordino puolimų (1392–1394 m). Siekdamas nutraukti Ordino antpuolius 1398 m. Vytautas su Ordinu sudarė Salyno sutartį. Pagal šią sutartį Vytautas perleido Ordinui Žemaitiją bei padėjo ją užimti ir numalšinti žemaičių pasipriešinimą. Vytauto valdžia Lietuvoje tiek sustiprėjo, kad 1398 m. Salyne Lietuvos bajorai ir didikai jį paskelbė Lietuvos karaliumi. Taip buvo atmestos Lenkijos pretenzijos į Lietuvą kaip į vasalinę valstybę, nors Vytautas šio įvykio nesureikšmino ir jį galima laikyti greičiau Lietuvos kilmingųjų ištikimybės Vytautui demonstracija.
Vytautas tęsė Algirdo politiką valdyti kiek įmanoma daugiau rusėnų žemių. Didelė jų dalis jau buvo valdoma didžiojo kunigaikščio, tačiau likusi dalis buvo priklausoma nuo mongolų. 1395 m. Timūro nugalėtas ir pašalintas iš sosto Aukso ordos chanas Tochtamyšas pabėgo pas Vytautą ir siekė jo palaikymo. Vytautas su Tochtamyšu susitarė, kad Vytautas padėtų Tochtamyšui atgauti valdžią Aukso ordoje, o už tai Tochtamyšas jam perleisiąs dar daugiau rusėnų žemių. 1398 m. Vytauto kariuomenė užpuolė Krymą, į Lietuvą buvo parvesti totorių belaisviai.
Įkvėpti sėkmingos 1398 m. kampanijos Vytautas ir Jogaila gavo popiežiaus Bonifaco IX pritarimą kryžiaus žygiui prieš mongolus. Šis politinis žingsnis turėjo parodyti, kad Lietuva visiškai priėmė krikščionybę ir net tapo tikėjimo gynėja, o Vokiečių Ordinas nebeturi jokio pagrindo puldinėti Lietuvą. 1399 m. žygyje dalyvavo ir Ordino kariai, tačiau žygis baigėsi visišku pralaimėjimu prie Vorsklos. Mūšyje žuvo dvylika kunigaikščių, tarp jų du Jogailos broliai, o Vytautas pats vos išsigelbėjo. Santykiai su Ordinu vėl pašlijo.
Lietuvos didysis kunigaikštis
1401 m. Vilniaus–Radomo sutartimi Vytautui oficialiai buvo pripažintas Lietuvos didžiojo kunigaikščio titulas bei teisė valdyti LDK, kaip „Lietuvos vyriausiojo kunigaikščio“ Jogailos vasalui. Vytautui tapus Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu buvo pripažįstama tik nominali Lietuvos priklausomybė nuo Lenkijos.
Užsienio politika
Vytautas vykdė sėkmingą stabilizacijos ir ekspansijos politiką. Vytauto laikais Lietuvos ekspansija į Rytus pasiekė kulminaciją. Tarp 1392 ir 1396 m. rusiškose žemėse valdžiusius Gediminaičius jis pakeitė jam palankiais didikais, kurie tapo šių žemių vietininkais, o ne daliniais kunigaikščiais. 1394 m. ir pakartotinai 1404 m. jam pavyko prie Lietuvos prijungti Smolenską. 1408 m., po ketverius metus trukusio karo, jis sudarė papildomus susitarimus su Maskvos didžiuoju kunigaikščiu, kurie užtikrino jo įtaką šiaurės rytų Rusioje. 1423 m. Vasilijus I testamentu paskyrė Vytautą savo sūnaus Vasilijaus II globėju.
Per keletą žygių prieš totorius (1396–1399 m.) jam pavyko savo įtaką išplėsti iki Juodosios jūros. Nors 1399 m. jis pralaimėjo Vorsklos mūšį prieš Aukso ordos emyrą Edigėjų, per chano Tochtamyšo sūnus jis darė įtaką Ordai ir 1418 m. pasiekė taiką su Orda. Tai sustiprino jo autoritetą Ordoje ir 1424 m., Ordoje vėl kilus tarpusavio kovoms dėl sosto paveldėjimo, pas Vytautą pabėgo Ulu Muhamedas.
Karo žygiais 1426 m. ir 1427 m. Vytautas sustiprino savo hegemoniją Pskove ir Naugarde. Remdamas nuo Maskvos nepriklausomas rusų bei rusėnų kunigaikštystes, Vytautas sudarė sutartis su Tverės (1427), Riazanės (1430) ir Pronsko (1430) kunigaikščiais.
Racionžo taika 1404 m. Vytautas vėl pripažino Ordinui Žemaitiją, tačiau konfliktas dėl jos ruseno toliau. 1407 m. Ordino didžiuoju magistru tapus Ulrichui fon Jungingenui Jogaila ir Vytautas ėmė skleisti Žemaitijoje gandus, kad žemaičiams sukilus prieš Ordiną jiems bus suteikta pagalba ir išties 1409 m. kilus sukilimui jį parėmė. 1409 m. Vytautas ir Jogaila pradėjo bendrą karą su Ordinu, kurio kulminacija tapo Žalgirio mūšis 1410 m. Nors Ordinas šiame mūšyje buvo sutriuškintas, jis kurį laiką dar sugebėjo priešintis ir išsiderėjo priimtinas taikos sąlygas, 1411 m. sudaryta Torūnės taikos sutartimi. Žemaitija buvo pripažinta Lietuvai iki Vytauto ir Jogailos gyvos galvos. 1422 m., po dar vieno Vytauto ir Jogailos surengto žygio į Prūsiją, buvo sudaryta Melno taikos sutartis, kuria Vokiečių ordinas atsisakė bet kokių teisių į Žemaitiją.
1413 m. Horodlės sutartimi Vytautui pripažintas didžiojo kunigaikščio titulas ir visiškas savarankiškumas. Lietuvos didieji kunigaikščiai ir Lenkijos karaliai turėjo būti renkami abiejų unijos narių sutarimu. Šią uniją suskaldyti ypač stengėsi Vengrijos karalius ir Šventosios Romos imperijos imperatorius Zigmantas Liuksemburgas. Protestuodamas prieš Zigmanto sprendimą Žemaitiją pripažinti Vokiečių ordinui, 1421 m. Vytautas priėmė iš husitų Bohemijos (Čekijos) karūną. Šios karūnos jis atsisakė tik tuomet, kai Zigmantas 1423 m. atšaukė savo sprendimą.
Vidaus politika
thumb|220px|Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto majestotinis antspaudas (1407–1430 m.)Vidaus politikoje Vytautas taip pat buvo labai aktyvus. 1388–1389 m. Vytautas išleido keletą privilegijų Bresto, Gardino, Trakų ir kitų Lietuvos miestų žydų bendruomenėms. Privilegija, kuri didžiąja dalimi orientavosi į Kališo statutą, reguliavo Lietuvos gyventojų ir žydų mažumos tarpusavio santykius. Tai yra seniausias iki šiol išlikęs žydų gyvenimo Lietuvoje šaltinis. Iš Krymo Vytautas į Lietuvą perkėlė kelis šimtus karaimų šeimų. Šios judaizmo srovės nariai laikyti narsiais kariais, gerais amatininkais ir diplomatais. 1388 m. Vytautas jiems išleido privilegiją garantavusią jų teisinį statusą (religijos laisvę, teisę į savus teismus ir kt.).
1392 m., tapęs didžiuoju kunigaikščiu, jis nutraukė monetų kaldinimą sritinės Rusios kunigaikštystėse ir pradėjo leisti naujo tipo monetas su Vyčiu ir Gediminaičių stulpais. Vytauto laikais Lietuvoje pradėti lieti pabūklai, varpai.
Jis įsteigė ir išplėtė atskirą LDK raštinę. Pradedant jo valdymo laikotarpiu valstybės valdymas ir teismo bylų sprendimas buvo paremti raštu. Krašte plito rašto kultūra, per katalikų tikėjimą Lietuva atsivėrė Vakarų Europos kultūrai. 1409 m. skyrė lėšų pirmajai žinomai parapinei mokyklai Trakuose. thumb|220px|1410 m. vasario 6 d. Vytauto privilegija Vilniaus katedrai. Lietuvos mokslų akademijos biblioteka|kairėjeVytautui valdant buvo remiami katalikai, kuriems išleido daug privilegijų. 1415 m. jis inicijavo atskiro Kijevo ir Lietuvos stačiatikių metropolito Grigorijaus Camblako išrinkimą. Pastarasis 1418 m. Konstanco bažnytiniame susirinkime rėmė katalikų ir stačiatikių uniją.
Didžiojo kunigaikščio taryba iš patariamojo valdymo organo virto autonomišku valstybės valdymo organu.miniatiūra|394x394px|Vytauto Didžiojo vėliava su stovinčiu [[Kęstutis|Kęstutaičių riteriu ir Vyčiu, naudota Konstanco susirinkime 1416 metais.]]Stiprindamas Lietuvos kariuomenę, kurios branduolį sudarė profesionalūs kariai – bajorai, Vytautas intensyvino feodalinius santykius. Dalį valstybei atliekamų valstiečių prievolių jis pradėjo perleidinėti bajorams. Bajorams dalį prievolių atlikinėjantys valstiečiai imti vadinti veldamais. Po Vytauto mirties vėlesni valdovai atsisakė ir likusių tokių valstiečių prievolių valstybei.
Vytauto valdymo laikotarpiu (ypač po Žalgirio mūšio) dėl tada iš esmės pagerėjusios LDK tarptautinės konjunktūros, o iš dalies ir dėl paties Vytauto protekcionistinės veiklos, etninėje Lietuvoje pradėjo sparčiai augti Vilnius, Kaunas, Gardinas, Trakai ir kt. miestai, ėmė rastis ir naujų miestų užuomazgų.
Spartus Lietuvos vystymasis leido Vytautui 1429 m. Lucke surengti Europos valdovų kongresą. 1429 m. sausį Lucko pilyje vykusiame Europos monarchų ir jų atstovų suvažiavime Šventosios Romos karalius Zigmantas Liuksemburgietis pasiūlė Vytautą paskelbti Lietuvos karaliumi (Lietuvos didžiūnai Vytautą Lietuvos karaliumi buvo apskelbę dar 1398 m. spalį, tada Nemuno Salyno saloje susirinkę patvirtinti LDK taikos su Vokiečių ordinu). Šiam pasiūlymui pritarė ir Lenkijos karalius Jogaila, bet vėliau savo sutikimą buvo priverstas atšaukti, spaudžiamas Lenkijos diduomenės. Zigmantas Liuksemburgietis, Lucke pasiūlydamas Vytautui vainikuotis Lietuvos karaliumi, siekė išardyti Lenkijos ir Lietuvos sąjungą.
Vytauto ir jo žmonos Julijonos vainikavimo karališkais vainikais iškilmės buvo numatytos 1430 m. rugsėjo 8 d., tačiau jos neįvyko lenkams tų metų rugpjūčio viduryje Vokietijos ir Lenkijos pasienyje suėmus, sumušus ir apiplėšus imperatoriaus įgaliotinius, gabenusius į Vilnių Vytauto vainikavimo sutartį (speciali Zigmanto Liuksemburgiečio pasiuntinių delegacija, kuri tuo pat metu Vytautui ir jo žmonai vežė Niurnbergo auksakalių pagamintas karūnas ir 1430 m. rugsėjo pradžioje jau buvo Frankfurte prie Oderio, po šio incidento toliau nebevyko ir grįžo į Vokietiją). Po to kita Vytauto vainikavimo iškilmių diena buvo paskirta dar du kartus, tačiau antrąjį Lietuvos karaliaus vainikavimosi bandymą sužlugdė tų pačių metų spalio pradžioje į Lietuvą kartu su Vytautą palaikiusiu Jogaila atvykęs Krokuvos vyskupas Zbignevas Olesnickis ir netikėta Vytauto mirtis (1430 m. spalio 27 d.).
Kadangi Vytautas neturėjo sūnų, po jo mirties didžiuoju kunigaikščiu tapo Jogailos brolis Švitrigaila (~1370–1452). Jį po 1432 m. perversmo pakeitė Vytauto brolis Žygimantas Kęstutaitis, kuris 1440 m. buvo nužudytas.
Valdymo reikšmė
left|thumb|220px|Vytauto mirtis. Iliustracija knygoje.XIV a. pabaigoje Lietuva buvo jau pusantro šimto metų kovojusi su visos Vakarų Europos remiamu Vokiečių ordinu, krikščionybės platinimo dingstimi izoliavusiu Lietuvą nuo Vakarų Europos šalių. Jogaila, įvesdamas etninėje Lietuvoje krikščionybę, pradėjo šią izoliaciją šalinti, bet kartu pavertė Lietuvą nuo Lenkijos priklausoma valstybe.
1389 m. faktiškai stojęs vadovauti lietuvių diduomenės kovai prieš lenkų įsigalėjimą Lietuvoje, Vytautas turėjo rasti būdus pašalinti Vokiečių ordino grėsmę, atsikratyti Lenkijos hegemonijos. Išnaudodamas Ordino ir Lenkijos nesutarimus, Vytautas gana sėkmingai susidorojo su visais minėtais uždaviniais. Periodiškai „atiduodamas“ ordinui Žemaičius, Vytautas kaskart numatydavo būdus jiems susigrąžinti. Žygiuodamas į rytus, kartu jis rengėsi puolimui vakaruose. Pripažinęs Lenkijos karaliaus viršenybę savo atžvilgiu, savo pusėn palenkė daugumą lenkų didikų. Užsitikrinęs Lenkijos paramą, 1409 m. iš Vokiečių ordino galutinai atsiėmė Žemaičius. Daugiausia Vytauto nuopelnu laikytinas ir ordino sutriuškinimas Žalgirio mūšyje. Po Žalgirio mūšio kryžiuočių pavojus Lietuvai buvo pašalintas, o LDK įgijo galimybę užmegzti normalius santykius su daugeliu Europos šalių.
Vytautas sugebėjo ne tik pakrikštyti žemaičius, bet Konstancos bažnytiniame susirinkime buvo paskelbtas Livonijos vyskupų globėju. Ir nors jam nepavyko įsteigti atskiros, Gniezno arkivyskupui nepavaldžios Lietuvos bažnytinės provincijos, būtent Vytauto valdymo metais Lietuvos katalikų bei stačiatikių vyskupai ėmė atsižvelgti visų pirma į LDK interesus.
Vytauto Didžiojo reikšmė vėlesniais laikais
Vytauto kultas pradėjo formuotis dar jam gyvam esant. Jau XV amžiuje Vytautas pradėtas vadinti Didžiuoju. Pirmąją užuominą apie tai paliko nepalankiai Vytautą vertinęs Enėjas Silvijus Pikolominis, kurio teigimu, Vytautas Didžiojo vardą pelnė dėl savo žiaurumo. Tačiau Erazmas Ciolekas popiežiui Aleksandrui VI aiškino, kad savo darbais Vytautas pelnė pagarbą ir populiarumą, todėl Lietuvoje vadinamas Didžiuoju. Lenkų kronikininkas Janas Dlugošas XV a. II pusėje rašė:
Nuo XVI a. pradžios bajoriškoje Lietuvos savimonėje Vytautas imtas laikyti Lietuvos interesų gynėju. Jis buvo laikomas didžiausiu kada nors valdžiusiu Lietuvos valdovu, jo vardas įkūnijo valdovo idealą.
Tarp Pirmojo ir Antrojo pasaulinių karų pirmojo neįvykusio Vytauto vainikavimo Lietuvos karaliumi diena (rugsėjo 8-oji) Lietuvoje buvo švenčiama kaip Tautos šventė. Vytautui Didžiajam buvo statomi paminklai, vienu metu jų buvo daugiau nei 30. Tarp kitų atminties renginių 1930 m. išsiskyrė Vytauto Didžiojo paveikslo ir Raportų knygos „Vytauto Didžiojo garbei“ kelionė per Lietuvą.
Pantanalis
thumb|250px| Pantanalio pelkynų teritorija thumb|250px|Pantanalio šlapynai Pantanalis  – didžiausia atogrąžų regiono šlapynių sritis. Šlapynės plotas nuo 140,000 km² iki 195 000 km², kas maždaug prilygsta Urugvajaus plotui.
Pavadinimas kilo iš portugalų kalbos žodžio pantano („pelkė“). Dėl savo gamtinės reikšmės Pantanalis 2000 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Geografija
Pagridinė šlapynės ištaka – Paragvajaus upė.
Klimatas
Pantanale vyrauja atogrąžų klimatas, todėl čia pastebimi tik du sezonai - drėgnasis (nuo spalio iki kovo) ir sausasis (nuo balandžio iki rugsėjo).
Drėgnasis sezonas laisvai sutampa su vasara, todėl vyrauja aukštesnė temperatūra ir drėgmė. Sausasis sezonas yra vėsesnis ir apskritai palankesnis keliautojams, nes neasfaltuoti keliai į Pantanalą yra mažiau pelkėti, prie upių ir ežerų geriau matomi laukiniai gyvūnai, ir gerokai mažiau uodų.
Šiaurinėje Pantanalo dalyje (Mato Grosas) paprastai būna keliais laipsniais karščiau nei pietinėje (Pietų Mato Grosas), o drėgnuoju metų laiku čia būna daugiau lietaus. Šiuo laikotarpiu užliejama apie 80 % Pantanalio užliejamų lygumų. Iš pradžių potvyniai kyla šiaurėje, paskui palaipsniui plūsta į pietus, kur šie potvyniai kartu su gausiais pietinio regiono krituliais maždaug po dviejų mėnesių užlieja šį regioną. Tuo metu vandens lygis pakyla 3 m. Vandens susilaikymą lemia geografinė padėtis, kadangi teritoriją supa aukštumos iš kurių nuolat suteka vanduo.
Bendras metinis kritulių kiekis regione svyruoja nuo 1 000 iki 1 250 mm. Tai iš tikrųjų mažiau kritulių nei kitose kaimyninėse valstijose, todėl Pantanalą techniškai galima priskirti pusiau sausringoms teritorijoms. Daugiausia kritulių iškrenta lapkričio-kovo mėnesiais.
Vėsesniais sausojo sezono mėnesiais vidutinė temperatūra būna apie 24 °C, tačiau ji gali staiga nukristi, kai iš Andų kalnų atkeliauja šalto oro audrų frontai. Paprastai tai įvyksta liepos mėn. ir vietinių gyventojų vadinama "friagem", kai temperatūra trumpam nukrenta iki -1 °C. Karščiausiais mėnesiais temperatūra gali viršyti +40 °C, o dėl lietaus ir didelės drėgmės tai gali būti labai nemalonu regiono lankytojams.
Gamta
Pantanalis yra labai turtinga ekosistema, gyvūnijos ir augalijos įvairove ir gausumu nenusileidžianti Amazonijai. Čia suskaičiuota ~3500 augalų, 656 paukščių, 263 žuvų, 162 roplių, 95 žinduolių rūšių. Ypač gausu kaimanų, anot Eckstrom remiantis 1996 m. tyrimais, nurodoma, kad Pantanale gyvena 10 milijonų kaimanų - "tai didžiausia krokodilų koncentracija pasaulyje".
Tarp būdingų gyvūnų paminėtini jaguarai, pumos, ocelotai, karčiuotieji vilkai, miškiniai šunys, brazilinės ūdros, paprastieji koačiai, didžiosios skruzdėdos, juodagalviai kapučinai, juodieji staugūnai, pampiniai ir baliniai elniai, didieji šarvuočiai, lyguminiai tapyrai, kapibaros, paprastieji nandai, geltonkrūtės aros, mėlynkaktės amazonės, žaliasparnės aros, hiacintinės mėlynosios aros, vainikuotieji ereliai atsiskyrėliai, pietinės kuoduotosios karakaros, mažieji kalakutiniai grifai, žabirai, amerikiniai gandrėnai, rožinės girnovės, snieginiai garniai, kaimanai, žaliosios anakondos, Geltonspalvės anakondos, paprastieji smaugliai ir daug kt.
Urbaitis
Urbaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Urbaitienė (ištekėjusi moteris) ir Urbaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Rayo Vallecano de Madrid
Madrido „Rayo Vallecano“ – Ispanijos futbolo klubas iš Madrido, Valjeko mikrorajono.
Istorija
2011 m. pateko į La Liga. Elito lygoje žaidė penkis sezonus, o po to iškrito į žemesnį lygmenį.
2016-2017 m. žaidė La Liga2 divizione ir užėmė 12 vietą.
Astma
Astma – bronchų susirgimas, kuris sukelia kvėpavimo apsunkinimą (dusulį) ar kosulį. Dusulys dažnai esti priepuolinio pobūdžio. Priepuoliai gali būti lengvesni ar sunkesni, kartais net pavojingi gyvybei.
Astma istorijoje
Pirmą kartą liga minima Egipto papirusuose prieš 3500 m. Hipokratas jai davė pavadinimą, o senovės Romos laikais ji buvo susieta su fizine veikla. Pirmąjį išsamų aprašymą paliko Marko Aurelijaus asmeninis gydytojas. Įvairiuose šaltiniuose ji buvo minima ir vėliau, tačiau tik XIX a. prancūzas  René Laennec apibrėžė astmą ir apibūdino ją taip, kaip ji suprantama ir šiandien. Tai viena seniausiai medicinos istorijoje žinomų ir viena iš dažniausių lėtinių ligų.
Bendros žinios apie žmogaus kvėpavimo sistemą
thumb|417x417px|Žmogaus kvėpavimo sistemaŽmogaus kvėpavimo sistema yra sudaryta iš kvėpavimo takų, kurie skirstomi į viršutinius ir apatinius, bei iš plaučių. Apatiniams kvėpavimo takams priklauso gerklos, trachėja ir bronchai.
Priežastys
Bronchinės astmos išsivystymui svarbūs ir kiti veiksniai: virusinė ir bakterinė kvėpavimo takų infekcija, rūkymas, stresas, cheminiai dirgikliai, fizinis krūvis, užterštas oras, gastroezofaginis refliuksas, bronchų ir plaučių formavimosi ypatumai, nespecifiniai klimato ir aplinkos pakitimai. Be to, manoma, kad yra genetinis šios ligos polinkis (dažnai serga paciento šeimos nariai).
Alergija – pagrindinė vaikų bronchinės astmos atsiradimo priežastis. Ligoniams, susirgusiems bronchine astma vaikystėje, dažnai nustatomas padidėjęs jautrumas įvairiems alergenams (tam tikroms baltyminėms medžiagoms, veikiančioms organizmą kaip antigenai). Dažniausi alergenai – dulkių erkės, plunksnos, gyvūnų plaukai, pelėsiniai grybeliai, žiedadulkės, kai kurie maisto produktai (pienas, kiaušiniai, žuvis, žemuogės ir kt.) ir vaistai (aspirinas, penicilinas ir kt.). Ši liga glaudžiai susijusi su alerginiu rinitu, atopiniu dermatitu bei kitomis alerginėmis ligomis.
Astmos požymius sukeliantys faktoriai
Ligos požymius gali sukelti alergiją sukeliančios medžiagos, kaip pvz.: žiedadulkės, naminiai gyvuliai, namų dulkių erkių išskyros arba kiti veiksniai, tokie kaip: infekcijos, fizinis krūvis, šaltis, kvėpavimo takus erzinančios medžiagos (tabako dūmai, dulkės, stiprūs kvapai) ir stresas. Alergija gali pasireikšti įvairiais būdais:
Ligos eiga
Paprastai astmos priepuolį išprovokuoja alergenai arba nealerginiai dirgikliai (kvapai, šaltas oras, fizinis krūvis ir pan.). Dažnai dusulio ir/ar kosulio priepuoliai pasireiškia naktį arba ankstyvą rytą.
Ligoniai tarp priepuolių dažniausiai jaučiasi gerai. Esant ligos paūmėjimui, simptomai sunkesni, tęsiasi kelias dienas ar savaites, pasireiškia progresuojantis dusulys. Ilgainiui deguonies trūkumas pažeidžia ir kitas organizmo sistemas: sutrinka miegas, atsiranda nerimas, kito priepuolio baimė ir pan. Bronchinės astmos eiga labai nevienoda. Liga gali būti epizodinė ir nuolatinė. Epizodinė astma pasireiškia tam tikrais periodais, dažniausiai po trumpalaikio kontakto su alergenu. Jai būdinga lengva eiga ir ilgi pagerėjimo periodai. Esant nuolatinei astmai, bronchų uždegimas yra pastovus.
Priešuždegiminiai vaistai
Priešuždegiminiai vaistai mažina gleivinės pabrinkimą, gleivių išsiskyrimą ir apsaugo nuo bronchų spazmo.
Prolonguoto veikimo bronchus plečiantys vaistai (bronchodiliatatoriai)
Kai kamuoja astma, nežiūrint priešuždegiminio gydymo, papildomai skiriami bronchus plečiantys prailginto veikimo vaistai. Šie preparatai veikia visą parą ir apsaugo nuo bronchų spazmo arba gerokai jį sumažina. Jie inhaliuojami reguliariai (kartu su priešuždegiminiais vaistais) ryte ir vakare. Kai kuriais atvejais papildomai skiriami bronchus plečiantys vaistai tablečių forma (Theo-Dur).
Trumpo veikimo bronchus plečiantys vaistai
Esant lengviems, retai besikartojantiems astmos priepuoliams dažnai pakanka trumpo veikimo bronchodiliatatorių (pvz.,Salbutamolum, Berotec, Bricanyl). Jie naudojami nereguliariai, o tik užėjus dusuliui.
Bronchinės astmos paplitimas
Statistiniais duomenimis Pasaulyje šia liga serga apie 300 milijonų žmonių. Prognozuojama, kad 2025 m. bronchų astma gali sirgti iki 400 milijonų planetos gyventojų. Pagal GINA bronchų astmos paplitimas skirtinguose pasaulio regionuose nevienodas. Skandinavijoje ir Baltijos šalyse paplitimas siekia apie 4,9 proc., Jungtinėje Karalystėje ir Airijos respublikoje iki 16,1 proc., Vakarų Europoje apie 5,9 proc., Artimuose Rytuose apie 5,8 proc., Centrinėje Amerikoje apie 3,8 proc., Pietų Amerikoje apie 9,9 proc., Karibų Jūros Salyne apie 10,4 proc.. Lietuvoje 2002 m. atlikto ISAAC (International Study of Asthma and Allergies in Childhood) tyrimo duomenimis 6-7 m. vaikų amžiaus grupėje astmos simptomų paplitimas siekė 2,6 proc.
Vaivadiškiai (Ukmergė)
Vaivadiškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pagirių. Seniūnaitijos centras. Keliai į Bitinus, Pagirius. Vaivadiškiuose įsikūręs stambiausias ūkininkas Vilniaus apskrityje – Sigitas Razvadauskas, kuris užsiima pienininkyste. Kaimas sudarytas iš senųjų sodybų ir kolūkių laikais pastatytos naujosios kaimo dalies. Seniau prie dvaro būta parduotuvės, dabar ji apleista. Šiaurinėje kaimo dalyje išlikusios keturios medinės sodybos.
Išlikę Vaivadiškių dvaro sodybos fragmentai. 1989 m. Vaivadiškių dvaro parke pastatytas paminklas žuvusių Vyčio apygardos partizanų atminimui.
Etimologija
Vaivadiškių kaimo pavadinimas kilęs iš senojo dvikamienio asmenvardžio Vaivadas vedinio Vaivadis. Pirmasis dėmuo Vai- yra labai senų baltų laikų paveldas, jį turėjo prūsai (Vai-butas, Vai-gaudas, Vai-noras ir pan.). Antrojo dėmens Vad- senumas neaiškus. Kaimo pavadinimas Vaivadiškiai su žodžiu vaivada (valdytojas, pareigūnas) greičiausiai neturi nieko bendro.
Istorija
Medinis Vaivadiškių dvaras buvo pastatytas 1815 m., dabar – tai apleistas istorinis paminklas.
1858 m. rašuose minima, kad Andriejaus Montvilo sūnus Stanislovas Motiejus Montvila, būdamas 57 metų su Aleksandra Daugėlaite-Montviliene valdė Mitėniškių, Vaivadiškių, Gudelių ir Troškūnų dvarus. Vaivadiškių dvarui tuo metu priklausė 1409 dešimtinės žemės ir 85 valstiečiai. Stanislovas Motiejus Montvila sūnus Vincentas (1846–1903 m.) įveisė didelį, pavyzdingai tvarkomą vaismedžių medelyną, kuriame augino vietos sąlygoms tinkamų veislių vaismedžius. Jis 1898 m. įsteigė Rusijos imperatoriškosios sodininkystės draugijos Vilniaus skyrių. Iki mirties buvo to skyriaus valdybos ir pomologinės komisijos pirmininku.
Pokaryje kaimo dvare buvo NKVD būstinė.
Danius Lygis
Danius Lygis (g. 1948 m. rugsėjo 15 d. Molėtų rajone, Loluičiuose) – aplinkosaugininkas, politikas.
Biografija
1964 m. baigė Suginčių vidurinę mokyklą ir įstojo į Panevėžio hidromelioracijos technikumą, jį baigė.
Molėtų melioracijos valdybos meistras. Po 2 metų tarnybos sovietinėje kariuomenėje dirbo darbininku ir meistru Krasnojarsko krašte statant už poliarinio rato esančią Sniežnogorsko hidroelektrinę.
Vilniaus melioracijos statybos valdybos meistras. Dirbdamas melioracijoje, vėliau Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto Psichologijos katedroje, VPU neakivaizdiniu būdu studijavo biologiją, vėliau – ekologiją. Baigė aspirantūrą, Botanikos institute apgynė disertaciją, tyrė melioracijos Lietuvoje neigiamą poveikį gamtai ir kraštovaizdžiui, mokslų daktaro laipsnis. Nuo 1996 m. VGTU docentas. MRU Valstybinio valdymo fakulteto Viešojo administravimo katedros docentas, MRU Strateginio valdymo ir politikos fakulteto Aplinkos politikos ir valdymo katedros vedėjas ir docentas.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo – LR aplinkos apsaugos minsterijos Aplinkos apsaugos departamento tarnautojas, vėliau – Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo Gamtos apsaugos komiteto patarėjas, nuo 1996 m. LR aplinkos viceministras, nuo 1999 m. balandžio 8 d. iki 2000 m. lapkričio 9 d. LR aplinkos ministras (iki 2000 m. spalio 27 d. – l. e. aplinkos ministro pareigas).
Nuo 2001 m. LR AM Gamtos apsaugos departamento Genetiškai modifikuotų organizmų skyriaus vedėjas.
2014 m.
2014 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
JT šiuos metus paskelbė šeimos ūkių ir kristalografijos metais.
Įvykiai Lietuvoje
2014 metus Lietuvos Respublikos Seimas paskelbė Oršos mūšio metais.
Moilos
Moilos (Malpolon) – žaltinių (Colubridae) šeimos roplių gentis.
Paplitusios Pietų Europoje, Afrikoje, Artimuosiuose Rytuose, Arabijoje.
Gentyje yra 2 rūšys:
Pardambiai
Pardambiai – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurės rytus nuo Biržų, į vakarus nuo kelio Kvetkai–Nemunėlio Radviliškis, Biržų girios rytiniame pakraštyje.
Istorija
1949-1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Pavarės II
Pavarės II – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje. Stūkso gamtos paminklai – Pavarių akmuo, Pavarių liepa.
Istorija
Kaime anksčiau veikė pradinė mokykla.
Juozapas Jokubauskas
Juozapas Jokubauskas (g. 1933 m. kovo 19 d.) – Lietuvos ir Prienų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1993 m. ir nuo 2003 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių), 2000 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys.
1995–2003 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys, 1997–2000 m. Prienų rajono savivaldybės meras.
Centrifuga
thumb|200px|Stalinė centrifuga laboratorijoje. Centrifuga – laboratorijose naudojamas įrenginys, kuris suka objektą apie nejudamą ašį. Centrifuga veikia naudojant sedimentacijos principą, kai įcentrinis pagreitis tankesnes medžiagas atskiria išilgai spindulio.
Teorija
Judant apskritimu pagreitis yra lygus spindulio ir kampinio greičio \omega kvadrato sandaugai. Kai pagreitis išreiškimas per „g“ vienetus, tai gaunama „santykinė išcentrinė jėga“, žymima (RCF – ):
kur
Šis sąryšis dar gali būti užrašomas taip:
Suspensijų atskyrimas
Paprastos centrifugos yra naudojamos chemijoje, biologijoje ir biochemijoje, izoliuojant ir atskiriant suspensijas. Jos skiriasi greičiu ir talpa, sudarytos iš rotoriaus, kuris turi du, keturis, šešis arba daugiau šulinėlių, į kuriuos galima įdėti bandinius,
Izotopų atskyrimas
Dujų centrifugos yra naudojamos urano praturtinime. Sunkesnis urano izotopas uranas-238 urano heksafluorido dujose koncentruojasi prie centrifugos sienelės, kai ši sukasi, tuo metu norimas uranas-235 išskiriamas ir koncentruojamas su kastuvėliu, esančiu centrifugoje. Reikia daugybės tūkstančių centrifugavimų praturtinti uraną, kad jis galėtų būti naudojamas branduoliniame reaktoriuje (apie 3.5 % praturtinimo) ir dar daugiau praturtinti naudojant branduoliniuose ginkluose (apie 90 %).
Aeronautika ir astronautika
thumb|300px|left|20 G centrifuga [[NASA Ames tyrimų centre]] Žmogaus centrifugos yra išimtinai didelės centrifugos, kurios išmėgina pilotų ir astronautų reakcijas ir ištvermę esant pagreičiams didesniems negu Žemėje.
Vaisinės muselės
Vaisinės muselės, arba drozofilos (Drosophilidae) – dvisparnių (Diptera) vabzdžių šeima.
Tai smulkios muselės, kurios savo sparne turi du kartus įtrūkusią kostalinę (C) gyslą. Lervos gyvena pūvančiose ar rūgstančiose augalų liekanose. Kai kurių rūšių lervos minuoja augalų lapus. Pačios muselės laikosi netoli lervų gyvenimo vietų. Šios muselės geras tyrimo objektas genetikoje, nes turi tik 8 chromosomas, greitai dauginasi, vislios.
Lietuvoje žinomos 34 rūšys.
Losicių Šv. Zigmanto parapija
'''Losicės Šv. Zigmanto parapija'''  – parapija, įkurta 1511 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Losicės dekanatui. Parapijos bažnyčia pastatyta 1511 metais. 1731-1732 m. buvo pastatyta nauja medinė bažnyčia, kurios statybas finansavo Losicės seniūnas Antonis Miončinskis. Dabartinė neogotikinio architektūros stiliaus bažnyčia pastatyta 1909 metais.
Bantų migracijos
thumb|232px|Šiuo metu bantų gyvenama teritorija (ruda spalva) Bantų migracijos – bantų kalbomis kalbančių tautų (bantu) priešistorinės migracijos juodojoje Afrikoje. Šių migracijų metu bantu apgyvendino didžiules teritorijas dabartinėse valstybėse: Kamerūne, Konge, Kongo Demokratinėje Respublikoje, Ugandoje, Ruandoje, Burundyje, Kenijoje, Tanzanijoje, Angoloje, Zambijoje, Malavyje, Mozambike, Zimbabvėje, Botsvanoje, Namibijoje ir Pietų Afrikos Respublikoje.
Bantų protėvynė
Nors nėra vieningai sutariama dėl bantų tautų protėvynės, kas inspiruoja keletą skirtingų teorijų, šiuo metu dauguma mokslininkų pripažįsta Dž. Grinbergo teoriją, kuri bantų protėvyne laiko dabartinės Nigerijos ir Kamerūno pietinio pasienio teritorijas.
Iki to laiko Nigerio-Kordofano kalbomis kalbančios tautos jau buvo apgyvendinę visą Sudano regioną. Bantų protėviai buvo piečiausiai pasislinkusi jų grupė, gyvenusi arčiausiai Kongo džiunglių ruožo. Lingvistiškai tai buvo jauniausia Nigerio-Kordofano šeimos atšaka, ir jų artimiausi giminaičiai buvo bantoidai, ir dabar gyvenantys rytinėje Nigerijoje. Bantų prokalbė čia formavosi III–II tūkst. pr. m. e.
Remiantis lingvistiniais duomenimis nustatyta, kad dar protėvynėje bantai vertėsi žemdirbyste (augino jamsą, aliejines palmes). Taip pat gamino primityvią keramiką, tačiau nežinojo metalų. Visus šiuos pasiekimus jie vėliau išplatino savo migracijų metu.
Migracijų raida
thumb|200px|left|Bantų migracijų raida pagal Gérard Philippson (2003)
Dėl tikslios migracijų raidos mokslininkai nesutaria. G. Phillipson yra pasiūlęs vieną iš migracijos teorijų, bet greta jos egzistuoja ir kitos teorijos.
I banga (1500–1000 m. pr. m. e.)
Spėjama, kad bantų migracijos prasidėjo II tūkst. pr. m. e. viduryje, kuomet dėl įvairių priežasčių bantai paliko savo protėvynę. Tuo metu jie pasidalino į dvi grupes, kas lėmė vakarinių bantų ir rytinių bantų susiformavimą.
Rytinė bantų atšaka, tuo tarpu, migravo į rytus, palei šiaurinį Kongo džiunglių pakraštį, kol pasiekė labai derlingą ir tinkamą gyventi Didžiųjų ežerų regioną (dabartinė Uganda, Ruanda, Burundis, dalis Kenijos, Tanzanijos). Čia jie susidūrė su vietos gyventojais pigmėjais batva, kurie perėmė užkariautojų kalbas ir papročius, tačiau išliko žemiausiu visuomenės sluoksniu.
Ureve kultūra (I tūkst. pr. m. e.)
Didžiųjų ežerų regiono bantai I tūkst. pr. m. e. išvystė aukštą priešistorinę kultūrą, kuriai, kaip spėjama, įtakos turėjo tuo metu šiaurėje klestėjusi Kušo civilizacija, dar vėliau – Aksumo imperija. Tai buvo Ureve kultūra, kurios gyventojai išmoko auginti sorgą, ėmė verstis gyvulininkyste, išvystė labai savitą ir aukšto lygio keramikos technologiją. Dar vėliau čia suklestėjo geležies lydimo technika.
Priešistorinės civilizacijos suklestėjimas (lydiminė žemdirbystė ir geležies lydymas) nulėmė spartų vietos miškų kirtimą. Dėl to kadaise džiunglėmis apaugęs Didžiųjų ežerų regionas buvo beveik iškirstas. Ureve kultūra klestėjo iki II mūsų eros tūkstantmečio, kol šiose vietose nesusiformavo pirmoji valstybė – Kitaros imperija.
Pietinės Afrikos kolonizacija
thumb|200px|left|Geležies amžiaus plitimas Afrikoje Iki I mūsų eros tūkstantmečio vidurio Ureve kultūros atstovai, savo technologijomis pranašesni už kitus aplinkinius gyventojus, sparčiai kolonizavo savanas pietuose, tokiu būdu apgyvendindami visą Pietinę Afriką (Tanzaniją, rytinę Kongo dalį, Malavį, Zimbabvę, Mozambiką, Zambiją). Jie naikino vietos gyventojus, kalbančius choisanų kalbomis, kurių vieninteliai šiuolaikiniai palikuonys yra hadzai ir sandavai Tanzanijoje.
Bantai atsikėlėliai visose teritorijose plėtojo geležies tradicijas. Tolimiausią pietinį pakraštį jie pasiekė apie 400 metus. Užkariautose teritorijose jie ilgainiui sukūrė galežies amžiaus kultūras, kurių žinomiausios yra Didžioji Zimbabvė, Luba, Lunda, Alujana ir kt.
Vėlesnės migracijos
Nors daugelyje bantų užkariautų teritorijų gyventojai susėslėjo, jų migracijos nesibaigė iki pat XX a. Viena paskutiniųjų migracijų buvo labiausiai į pietus nutolusių bantų – ngunių – užkariavimai mufekane, vykę XIX a.
Triufelis
Žodis triufelis gali reikšti:
Urmonas
Urmonas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Urmonienė (ištekėjusi moteris) ir Urmonaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Skrewdriver
Skrewdriver ( – 'atsuktuvas') – britų RAC grupė, pagarsėjusi savo kraštutinėmis dešiniosiomis pažiūromis.
Vindsoras
Vindsoras – daug vietovių ir kitų objektų Šiaurės Amerikoje, Australijoje:
Kiti:
Ispanijos auksinis eskudas
300px|thumb|[[Joana (Kastilija)|Joanos I ir Karolio V eskudas, kaldintas Barselonoje]] 300px|thumb|[[Karolis IV|Karolio IV 8 eskudų moneta]] 300px|thumb|[[Ferdinandas VII|Ferdinando VII eskudiljas]] Ispanijos auksinis eskudas – Ispanijos auksinė moneta, kaldinta 1535–1833 metais.
Monetos istorija
Žodis reiškia heraldinis skydas (iš  'skydas'). Heraldiniai skydai tradiciškai puošė monetas, vadintas eskudais. Pirmieji eskudai buvo nukaldinti 1535 m. Barselonoje – iš 917-os prabos aukso markės (230 g) būdavo nukaldinami 68 eskudai, svėrę 3,38 g ir lygūs 350 maravedžių. Monetos averse buvo herbinis skydas, o reverse – kryžius. Pirmaisiais nukaldintais eskudais buvo padengtos Tuniso karo išlaidos. . Valdant karaliui Pilypui II Habsburgui eskudai tapo pagrindinėmis Ispanijos auksinėmis monetomis. Auksinių ir sidabrinių monetų kursas keitėsi kartu su metalų kaina. 1566 m. 1 eskudas buvo lygus 400 maravedžių. Vėliau Ispanijoje buvo nustatyta sistema, kur vienas auksinis eskudas buvo lygus 16 sidabrinių realų, o 1 realas – 34 maravedžiams.
1772 m. eskudų aukso proba buvo sumažinta nuo 917 iki 900, o 1786 m. – iki 875 m. Didžiąją dalį eskudų Ispanijoje kaldino Madride ir Sevilijoje, taip pat Ispanijos Amerikos monetų kalyklose. .
Įvairiu metu kaldino ½ eskudo (eskudiljas), 1, 2, 4 ir 8 eskudų monetas. Tiek Ispanijoje, tiek už jos ribų labiausiai išpopuliarėjo dviejų eskudų monetos dublonai. Dublonų monetos, Prancūzijoje vadintos pistoliais sveria 6,77 g. Vėliau visas monetas, kurio nominalas buvo didesnis nei 1 eskudas, ėmė vadinti dublonais. Pvz., 4 eskudų moneta (13,5 g) vadinta dublon de kvatro, o 8 eskudų moneta (27 g) – dublon de očo.
Kaldinimo pabaiga
Auksines monetas ir toliau kaldino 2, 4 ir 8 eskudų masės, bet nominalas buvo užrašytas realais - 80, 60 ir 320 realų. Tuo metu vienas eskudas buvo lygus nebe 16, o 40 naujųjų realų. .
Visos aukščiau minėtos monetos buvo legali mokėjimo priemonė iki XIX a. vidurio, kai Ispanijoje įvedė dešimtainę pinigų sistemą, pagrįstą dešimtainiu realu, kuris lygus 100 sentimų ( 'šimtoji dalis realo').
1864 m. pagrindiniu Ispanijos piniginiu vienetu tapo sidabrinis eskudas
Antigva Gvatemala
Antigva Gvatemala  – miestas pietų Gvatemaloje, Sakatepekeso departamente. Dėl savo bažnytinės architektūros miestas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Lankomos vietos
thumb|200px|left|Malonės bažnyčia
Vulkanai
thumb|left|200px|Agvos ugnikalnis Aplink miestą yra 3 ugnikalniai: pietuose iškilęs Agvos ugnikalnis (aukštis 3766 m), vakaruose – Akatenangas (3976 m) ir Fuegas (3763 m).
Lietuvos futbolo taurė 1991 m.
Lietuvos futbolo taurė 1991 m. – antrasis nepriklausomos Lietuvos futbolo turnyras, įvykęs 1991 m. pavasarį ir vasarą. Turnyre dalyvavo tik aukščiausiojo diviziono klubai (viso 15).
Aštuntfinalis
Žalgiris Vilnius pateko į ketvirtfinalį be kovos.
Valakėliai
Valakėliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Pasvalio, prie plento. Yra pagrindinė mokykla, biblioteka.
Istorija
1964 m. Valakėlių gyvenvietėje pastatyta Valakėlių pagrindinė mokykla.
2023 m. sausio 13 d. šalimais esančiame Pasvalio Vienkiemio kaime sprogo Lietuvos–Latvijos dujotiekio sistemos atkarpa. Dujotiekis degė atvira liepsna, siekianti apie 50 metrų aukščio. Dėl sprogimo evakuotas šalimais esantis Valakėlių kaimas.
Antanas Gustaitis (1951)
Biografija
1958–1966 m. mokėsi Siponių aštuonmetėje mokykloje, 1967–1970 m. Kauno miškų ūkio technikume ir įgijo miškininko specialybę. 1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją ir įgijo miškų inžinieriaus specialybę.
1971 m. Dubravos miškų tyrimo stoties Pajiesio girininkijos girininko padėjėjas. 1973–1980 m. Prienų rajono Žemės ūkio valdybos vyresnysis inžinierius miškininkas. 1980–1986 m. Kauno meno gaminių įmonės vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas. 1986–1994 m. Prienų siuvimo fabriko „Sūduva" direktorius. 1994–2000 m. UAB „Almedija“ direktorius.
2000–2007 m. Prienų rajono savivaldybės meras, Kauno apskrities regiono tarybos narys, 2003–2007 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas, 2004–2007 m. Europos Sąjungos regionų komiteto narys. DnB bankas Prienų skyriaus vadovas.
1998 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, 2002 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Prienų skyriaus pirmininkas, 2008 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
Kauno apskrities aviacijos sporto klubo prezidentas. Žmona Irena, dukros Lina ir Edita. .
Mažeikių politechnikos mokykla
Mažeikių politechnikos mokykla – Mažeikių ugdymo institucija, teikianti profesinį, aukštesnįjį bei bendrąjį išsilavinimą.
Istorija
Įsteigta 1976 m. Pirmasis direktorius - P. Vasiliauskas. Mokykla rengė kvalifikuotus darbininkus Statybos trestui ir statomai naftos perdirbimo gamyklai, mokė technologinių įrengimų mašinistų, šaltkalvių, operatorių, vėliau - elektrikų, siuvėjų, įvairaus profilio statybininkų profesijų.
2000 m. nutarta prie Mažeikių politechnikos mokyklos prijungti Viekšnių žemės ūkio mokyklą. Nuo 2001 m. priimama į aukštesniąsias studijas – Verslo vadybos ir Įstaigų administravimo specialybes. Mokykla siekia kolegijos statuso.
Nuo 1995 m. mokyklai vadovauja Stasys Girdvainis.
Kopenhaga
thumb|240px|Kopenhagos rotušė thumb|240px|Pėsčiųjų gatvė thumb|240px|Niuhavno ('naujosios prieplaukos') rajonas thumb|240px|[[Tivolio sodai]] Kopenhaga (, senąja danų kalba Køpmannæhafn – 'pirklių uostas') – Danijos sostinė ir didžiausias miestas. Miestas priklauso Hovedstadeno regionui. Automobilių ir geležinkelio keltai kursuoja į Malmę, Helsingborgą ir Landskroną (Švedijos uostai). Yra tarptautinis Kastrupo oro uostas.
Kopenhagoje sutelkta apie 40 proc. visos Danijos pramonės. Išvystyta laivybos, elektrotechnikos, prietaisų gamybos, chemijos, maisto pramonė. Yra keturi universitetai bei trys kitų miestų universitetų padaliniai, B. Torvaldseno muziejus, dailės muziejai, Kopenhagos operos teatras.
Pagrindinė miesto įžymybė – paminklas H. K. Anderseno Undinėlei (atidengtas 1913 m. rugpjūčio 23 d.). Taip pat išlikę Rosenborg rūmai, yra birža, Šarlotenborgo rūmai (visi – iš XVII a.), Kristiansborgo parlamento rūmai (XVIII a., buvo atstatyti po gaisrų 1800–1820 m. ir 1907–1922 m.), Amalienborgo rūmų kompleksas (statytas nuo XVIII a.).
Geografija
Kopenhaga yra išsidėsčiusi didžiausioje Danijos saloje Zelandijoje (Sjælland), netoli nuo Švedijos miesto Malmės Skonėje. Nedidelė miesto dalis yra Amagerio saloje.
Pats Kopenhagos miestas susideda iš senojo Kopenhagos ežerų ir uosto supamo miesto centro, „tiltų kvartalų“: Esterbro (Østerbro), Niorebro (Nørrebro), Vesterbro, Amagerbro; miestui priklausančių Nordvesto, Kristianshauno, Ėrestado, Brigės salų, Valbiu, Vanlėsės, Brėnshėjaus ir kitų kvartalų. Kopenhagos miestui nepriklauso savarankiška Frederiksbergo komuna.
Miestas kartu su priemiesčiais sudaro Kopenhagos aglomeraciją (Hovedstadsområdet), kurioje 2022 m. gyveno virš 2 mln. gyventojų.
Istorija
Kopenhaga pirmąkart minima 1043 metais, tuomet buvo nereikšmingu kaimeliu. 1167 m. vyskupas Absalonas pastatė pilį ir Kopenhagą padarė įtvirtintu miesteliu. 1254 m. gavo miesto teises. 1416 m. Erikas VII užkariavo Kopenhagą ir 1433 m. padarė savo rezidencija. Nuo to laiko Kopenhaga tapo karaliaus rezidencija ir šalies sostine.
Grafų karo metu atlaikė žiaurią apgultį, o 1658–1659 m. herojiškai gynėsi nuo švedų.
Rod Ailando kolonija
Rod Ailando ir Providenso Plantacijų kolonija  – buvo XVII–XVIII amžių anglų kolonija Šiaurės Amerikos rytiniame krante, Naujojoje Anglijoje. Jos teritorija sutapo su dabartine Rod Ailando valstijos teritorija.
Kopenhaga
Istorija
XX a. pražioje Kopenhaga tapo klestinčiu pramoniniu ir administraciniu miestu. Nauja rotušė ir traukinių stotis pastūmėjo miesto centrą į vakarus. Dėl neutralumo per Pirmąjį pasaulinį karą danai prekiavo su britais ir vokiečiais, bet laikė paruoštą 40 tūkst. kareivių armiją.
Rod Ailando kolonija
Istorija
Būsimosios Rod Ailando kolonijos teritorijas iki atvykstant anglams valdė indėnai naragansetai, o pietrytinės salos priklausė vampanoagų konfederacijai. Tačiau į jas teises reiškė ir olandai, kurie jas laikė Naujųjų Nyderlandų dalimi.
Guillaume Soro
Civilinio šalies karo metu 2002 m. buvo patriotinio judėjimo lyderis ir kovojo prieš diktatoriško prezidento Laurent Gbagbo vyriausybę.
Rod Ailando kolonija
Istorija
Toliau rytuose anglams įkūrus Plimuto ir Masačusetso įlankos kolonijas, šiose atsirado religiniai kolonistų nesutarimai. Kai kurios persekiojamos bendruomenės ryžosi palikti jas ir migruoti toliau į vakarus, todėl Rod Ailando kolonija prasidėjo kaip kelių pabėgėlių prieglobstis. Vienas jų buvo teologas ir lingvistas Roger Williams, 1636 m. išsiderėjęs iš naragansetų vado Kanoniko gabalėlį žemės, kuriame įkūrė Providenso gyvenvietę. 1637 m. kita pabėgėlė, baptistų dvasininkė Anne Hutchinson iš indėnų vampanoagų išpirko dalį Akidneko salos (dar vadinamos Rod Ailandu), kur įkūrė Portsmutą. 1639 m. dalis jos bendruomenės salos pietuose įkūrė Njuportą. Galiausiai 1942 m. Samuel Gorton žemyne įkūrė Šavometą (dab. Varvikas).
Guillaume Soro
Po 2003 m. sausio mėnesio taikos paliaubų Soro prisijungė prie naujosios vyriausybės ir tapo komunikacijų ministru. 2004 m. įvyko karinis perversmas ir Laurent Gbagbo vėl sugrįžo į valdžią, tuo pačiu Soro pasitraukė iš ministro pareigų.
Rod Ailando kolonija
Istorija
Visose šiose gyvenvietėse kolonistai propagavo religinę laisvę ir demokratišką valdymą. Kadangi kolonistams nuolat grasino Masačusetso kolonija, kuri reiškė savo teises į žemes, naujakuriai vienijosi tarpusavyje, siekdami gauti iš Anglijos leidimą turėti savo oficialią koloniją. Šis leidimas jiems buvo suteiktas 1644 m.
Kopenhaga
Istorija
Per Antrąjį pasaulinį karą 1940–1945 m. Kopenhagą buvo užėmę vokiečiai. Adolfas Hitleris manė, kad Danija bus „protektorato modeliu“ ir iš pradžių vokiečiai danų atžvilgiu stengėsi laikytis korektiškai. 1943 m. rugpjūtį žlugus bendradarbiavimui Danijos karališkasis laivynas Kopenhagos uoste paskandino laivus, kad jie neatitektų naciams. Tuo metu vokiečiai pradėjo suiminėti žydus, bet daug jų pabėgo į Švediją.
Rod Ailando kolonija
Istorija
Anglijoje vykstant revoliucijai, 1651 m. Rod Ailandui vėl grėsė likimas būti sujungtiems su Konektikutu ir Masačusetsu, tačiau kolonistai griežtai pasipriešino šiam žingsniui ir išsaugojo nepriklausomybę. Po revoliucijos, 1663 m. karalius Karolis II suteikė kolonijai visas teises ir laisves. Liberali politika traukė į ją persekiojamas visuomenės grupes, tokias kaip kvakeriai ir žydai.
Guillaume Soro
2007 m. kovo 4 d. pasirašius dar vieną taikos sutartį Soro tapo pagrindiniu kandidatu į ministro pirmininko postą. Jį jis užėmė balandžio 4 d.
Rod Ailando kolonija
Istorija
Nors kolonistai siekė taikiai sugyventi su vietos gyventojais indėnais naragansetais, kurių skaičių stipriai sumažino infekcinės ligos, ne kartą kilo ir nesutarimų. Ryčiau gyvenantiems vampanoagams sukėlus Karaliaus Pilypo karą (1675–1676) su Plimuto kolonistais, į jį įsijungė ir naragansetai. Jie nusiaubė ir sudegino Providensą. Rod Ailando kolonistai leido gretimų kolonijų (Konektikuto ir Plimuto) milicijai kovoti su indėnais, dėl ko 1675 m. įvyko Didžiosios pelkės skerdynės, sumažinusios neragansetų populiaciją.
Igaelis Jadinas
Igaelis Jadinas (, tikroji pavardė Yiga–el Sukenik, 1917 m. kovo 21 d. Jeruzalė – 1984 m. birželio 28 d. Hadera) – Izraelio karinis veikėjas, archeologas, filosofijos daktaras.
Rod Ailando kolonija
Istorija
Kolonistai gana sparčiai įsisavino buvusias indėnų žemes. Kadangi kolonijoje klestėjo žemės ūkis, laivų statyba, žuvininkystė, labai trūko darbo rankų. Ją ėmė kompensuoti vergai iš Afrikos. Ironiška, bet prekyba vergais buvo tapusi svarbiu kolonijos ekonomikos varikliu.
Guillaume Soro
2023 m. liepą tyrimo teisėjas Paryžiuje, Prancūzijoje, buvo paskirtas tirti 2011 m. balandžio mėn. buvusio Dramblio Kaulo Kranto sukilėlių lyderio Ibrahimos Coulibaly nužudymą, su kuriuo, kaip manoma, buvo susijęs Guillaume'as Soro.
Rod Ailando kolonija
Istorija
Prasidedant JAV nepriklausomybės karui, 1776 m. Rod Ailandas buvo pirmoji iš Trylikos kolonijų, atsisakiusi ištikimybės Britų imperijai. Po karo ji įsijungė į JAV kaip viena iš valstijų.
Igaelis Jadinas
Biografija
Tėvas archeologas Eliezeris Sukenikas. Studijavo archeologiją Hebrajų universitete Jeruzalėje. 1955 m. filosofijos daktaras.
Kopenhaga
Istorija
1945 m. gegužės 8 d. britai išvadavo Kopenhagą, o 30 tūkst. vokiečių karių pasidavė.
Nuo 2000 m. Kopenhagą ir Malmę jungia Eresundo tiltas.
Kultūra
Yra Kopenhagos universitetas, Danijos technikos universitetas (nuo 1829 m.), Karališkoji muzikos akademija (nuo 1867 m.), aukštoji ekonomikos mokykla, Karališkoji veterinarijos ir žemės ūkio akademija ir kitos aukštosios mokyklos. Mokslo įstaigos, tarp jų – Danijos karališkoji mokslų ir literatūros akademija, Technologijos akademija. Veikia universiteto biblioteka, Danijos karališkoji biblioteka, Danijos nacionalinė biblioteka, Danijos nacionalinis muziejus, Nacionalinė galerija, Naujoji Karlsbergo gliptoteka (Ny Carlsberg Glyptotek; senovės menas, prancūzų ir danų tapyba), karališkosios šeimos, B. Torvaldseno, H. K. Anderseno, K. Blikseno, šiuolaikinio meno, medicinos istorijos, erotikos, Gineso rekordų, Danijos kino, vaško figūrų ir kiti muziejai, karališkasis teatras (1770 m.), daug privačių teatrų. Taip pat veikia botanikos sodas (įkurtas 1874 m.); jame – astronomijos observatorija ir danų astronomo T. Brahės statula. Didžiausias Skandinavijoje zoologijos sodas. Tivolio pramogų parkas (1843 m.).
Architektūra
Rūmai: buvusioji karališkoji rezidencija Christiansborgas (sudegusi 1884 m.; išlikusi tik rūmų bažnyčia ir išgelbėta paveikslų galerija); Amalienborgas (žiemos rezidencija), pastatytas Liudviko XV stiliumi; Rosenborgas (Nyderlandų Renesanso stiliuje) su parku ir Anderseno statula. Dėmesio vertas Kopenhagos universiteto pastatas (su istorinėmis freskomis), biržų pastatai (Nyderlandų Renesanso stiliuje), rotušė.
Kopenhagos apylinkėse yra karališkosios Bernstorfo ir Fredensbergo pilys, į vakarus nuo miesto – Frederiksbergas.