cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eurotunelis
Nelegalūs migrantai
Tunelis yra gana paprastas būdas patekti į Jungtinę Karalystę. Prancūzijoje, šalia tunelio, buvo įsteigtas migrantų centras, kuriame migrantai laukdavo leidimo vykti į Jungtinę Karalystę. Kai kurie nesulaukę leidimo bandė nelegaliai vykti tuneliu. Yra keli būdai tai padaryti:
Caernarfon Town FC
Kernarvono „Town“ – Velso futbolo klubas iš Kernarvono.
Lietuvos šėmi galvijai
Lietuvos šėmi galvijai – pieninių galvijų veislė. Šėmos spalvos galvijai buvo minimi jau XVI a. Nuo 1930 metų pradėta minėti vietinė šėmų galvijų veislė. Tačiau, dėl ilgalaikio stichiško gerinimo įvairių juodmargių bei žalmargių veislių buliais, dėl masiško brokavimo iš didelių ūkių bandų dėl netinkamos spalvos, neatsižvelgiant į produktyvumą, ir dėl daugelio ekonominių veiksnių ši veislė atsidūrė prie išnykimo ribos. Daugiausia šėmų galvijų išliko privačių ūkininkų ūkiuose. Iki mūsų dienų jie išlaikė būdingą spalvą bei ūkines savybes.
Galvijai yra gerai prisitaikę prie aplinkos sąlygų, atsparūs ligoms, ramaus būdo, nereiklūs šėrimo ir laikymo sąlygoms, gyvybingi, gera jų pieno kokybė. Šie galvijai yra priskiriami pieniniam tipui, tačiau galima rasti gyvulių, turinčių ir pieniniam – mėsiniam tipui būdingų požymių.
Papua Naujosios Gvinėjos ryšiai
Papua Naujosios Gvinėjos ryšiai ir komunikacijos:
Lietuvos šėmi galvijai
Pagal spalvą šėmi galvijai gali būti nuo pilkai melsvos iki peleninės pilkos spalvos, kai kurių gyvulių kojos ir galvos yra baltos. Suaugusių Lietuvos šėmų karvių aukštis ties ketera yra 123–136 cm, masė - 400-550 kg ir daugiau. Suaugę buliai sveria 950-1000 kg. Iš Lietuvos šėmų karvių vidutiniškai yra primelžiama 4500 kg 4,35 % riebumo ir 3,26 % baltymingumo pieno. 1993-1995 m. LVA Praktinio mokymo ir bandymų centre bei Gyvulininkystės institute (Baisogala) suformuotos šėmų galvijų genofondinės bandos, kuriose gyvuliai veisiami grynuoju veisimu. 1994 m. pradėta šėmų karvių identifikacija ir registracija, vykdoma jų produktyvumo kontrolė bei atrenkami tipingesni šėmi buliai. Sukaupta 9 bulių sperma.
Papua Naujosios Gvinėjos ryšiai
Papua Naujosios Gvinėjos telefono kodas – 675
Internetas:
Pitekantropas
thumb|right|200px|Pitekantropo profilis, rekonstrukcija pagal kaukolę, 1922 m. Javos žmogus, pitekantropas (Pithecanthropus erectus) – iškastinis hominidas, kurio palaikai pirmąkart buvo aptikti 1891 m. Indonezijoje, Trinile, Bengawan Solo upės pakrantėje; vienas pirmųjų Homo erectus pavyzdžių. Atradėjas olandas Eugène Dubois pavadino jį Pithecanthropus erectus (mišrus lotynų ir graikų k. žodžių junginys, reiškiantis stačiasis žmogbeždžionis). Pirmąjį radinį sudarė kaukolės skliautas, šlaunikaulis bei keletas dantų, nors nėra tikslaus sutarimo, ar visi kaulai priklausė vienai rūšiai. 1936 m. paleontologas G.H.R. von Koenigswald Sangirano kaime aptiko pilnesnį panašų į pirmą kaukolės pavyzdį. Vėliau Sangirano apylinkėse rasta daugiau pavyzdžių.
Iki žmogaus palaikų aptikimo Didžiajame Riftiniame slėnyje Kenijoje, pitekantropo palaikai buvo laikomi seniausiais. Priešingai tų laikų nuomonei, kad pitekantropas yra tarpinė grandis tarp šiuolaikinių žmonių ir kitų hominidų bendro protėvio, iki 1999 m. antropologai galvojo, kad tiesioginiai žmonių protėviai buvo Afrikos Homo erectus atstovai (galbūt Homo ergaster), o ne Azijoje rasti Javos žmogus bei Pekino žmogus. Tačiau dabar ši paprasta paplitimo iš Afrikos teorija atmetama.
Michelle Pfeiffer
Mišelė Pfaifer (, g. 1958 m. balandžio 29 d. Santa Ana, Kalifornija) – JAV aktorė.
Biografija
left |thumb|140px|1985 m. Mišelė gimė Santa Anoje, Richardo ir Donnos Jean Pfaiferių šeimoje. Ji turi vyresnį brolį Ricką (g. 1955) ir jaunesnes seseris Dedee Pfeiffer (kino ir televizijos aktorė) ir Lori (g. 1965 m.).
Po keleto metų jie persikėlė į Midway miestą, kur Mišelė 1975 m. baigė Fountain Valley High School mokyklą, įstojo į Golden West koledžą ir įsidarbino supermarkete. Baigusi trumpus kursus ji tapo teismo scenografiste, tačiau netrukus nusprendė tapti aktore.
1978 m. Pfaifer laimėjo „Miss Orange County“ grožio konkursą ir tais pačiais metais dalyvavo „Mis Kalifornija“ konkurse, kuriame užėmė 6 vietą. Būtent šių varžytuvių dėka jai pavyko rasti agentą, kuris organizavo pirmuosius bandymus televizijos ir kino filmų atrankose.
Pirmieji Pfaifer vaidmenys buvo serialuose „Fantasy Island“ ir „Delta House“. 1979 m. ji buvo viena iš pretendenčių populiariame seriale „Charlie‘s Angels“ pakeisti aktorę Kate Jackson, bet vaidmuo atiteko Shelley Hack.
1980-ųjų pradžioje ji vaidino kelete juostų, tačiau tai buvo nereikštingi, tiesiog gražių merginų vaidmenys. Norėdama tobulėti, Mišelė ėmė lankyti vaidybos kursus ir 1982 m. gavo pirmąjį pagrindinį vaidmenį muzikiniame filme „Briliantinas 2“. Kadangi pirmoji dalis su Olivia Newton-John ir John Travolta buvo sulaukusi didelės sėkmės, buvo tikimasi, kad ir jos tęsinys sulauks žiūrovų dėmesio. Filme Pfaifer pati atliko visas dainas, tačiau juosta buvo komerciškai visiškai nesėkminga. Nors jos pačios vaidyba buvo įvertinta gana palankiai, tačiau sąsajos su filmu užkirto galimybes gauti kitus vaidmenis, nes, anot agento, „jos niekas nenorėjo samdyti“.
1983 m., po keleto nesėkmingų bandymų gauti darbą, Pfaifer pagaliau nusišypsojo sėkmė. Režisierius Brian De Palma, kūriantis filmą „Žmogus su randu“, ieškojo aktorės pagrindiniams moters vaidmeniui. Juostos prodiuseris Martinas Bergmanas primygtinai šiam siūlė samdyti Pfaifer, ir nors De Palma, matęs „Briliantiną 2“, tam priešinosi, bet galiausiai buvo priverstas nusileisti. Elvyros Henkok, nuo narkotikų priklausomos pagrindinio herojaus (Al Pačino) meilužės vaidmuo, buvo sulaukė teigiamų atsiliepimų, o pats filmas tapo dideliu hitu.
Radus kelią į sėkmę, Pfaifer toliau sėkmingai rinkosi vaidmenis, o tokie filmai kaip „Sakalė“ (1985), „Į naktį“ (1985) ar „Sweet Liberty“ (1986) padėjo jai tobulėti kaip aktorei. 1987 m. pasirodė dar vienas didelio populiarumo sulaukęs filmas „Istviko raganos“ su Jack Nicholson, Cher ir Susan Sarandon.
1988 m. filmas „Ištekėjusi už mafijos“ po metų pelnė aktorei Auksinio gaublio nominaciją, pirmąją iš 6 iš eilės (1989-94 m.) Tai pačiais metais Pfaifer filmavosi su Mel Gibson ir Kurt Russell filme „Tequila Sunrise“ bei „Dangerous Liaisons“ su Glen Close ir John Malkovich. Už pastarąjį vaidmenį ji buvo nominuota Oskarui. Tai buvo sėkmingiausio karjeros etapo pradžia – ji keletą metų iš eilės buvo nominuojama visiems pagrindiniams kino industrijos apdovanojimams. 1989 m. ji dar spėjo debiutuoti teatro scenoje, Niujorko Šekspyro festivalyje vaidmeniu spektaklyje „Twelfth Night“ (jame taip pat vaidino Jeff Goldblum ir Mary Elizabeth Mastrantonio). left|thumb|140px|1990 m. 1990 m. Pfaifer atmetė pasiūlymą vaidinti filme „Graži moteris“ (šis atiteko Julia Roberts, kuri pelnė Oskaro nominaciją), tačiau pelnė Auksinio gaublio nominaciją už vaidmenį filme „The Russia House“. 1991 m. ji atsisakė vaidinti FTB agentę Klarisę Sterling filme „Avinėlių tylėjimas“ (Jodie Foster už jį gavo Oskarą), o 1992 m. – juostoje „Esminis instinktas“, atnešusioje šlovę ir pripažinimą Sharon Stone. Dar vienas filmas, kurime ji atsisakė vaidinti, buvo veiksmo juosta „Telma ir Luiza“ (vaidmuo atiteko 12 metų vyresnei Susan Sarandon). Nepaisant tokių garsių pavadinimų, 1993 m. aktorė vėl buvo nominuota Oskarui už filmą „Love Field“.
1992 m. Pfaifer pasirodė juostoje „Betmeno sugrįžimas“, kuriame atliko blogietės Moters-katės vaidmenį, o 1993 m. – Martin Scorsese filme „Nekaltybės amžius“ su Daniel Day-Lewis ir Winona Ryder. Po metų ji su Jack Nicholson pasirodė siaubo filme „Vilkas“, tačiau vaidmuo ir pats filmas sulaukė nevienareikšmių atsiliepimų. Kiti žymesni to laikotarpio vaidmenys – filmuose „Pavojingos mintys“ (1995 m.), „Vieną gražią dieną“ (1996 m.), „Tūkstantis akrų“ (1997 m.), „Vasarvydžio nakties spanas“ (1999 m.) ir „Mūsų istorija“ (1999 m.). 1996 m. ji buvo pagrindinė pretendentė Evos Peron vaidmeniui muzikinėje dramoje „Evita“ ir ilgą laikė lankė dainavimo kursus, tačiau pasikeitus režisieriui (pradžioje tai turėjo būti Oliver Stone) šis atiteko Madonnai.
Vaidmuo filme „The Deep End of the Ocean“ garantavo aktorei patekimą į simbolinį „12 milijonų dolerių klubą“, į kurį „priimami“ tokio dydžio sumas už vaidmenį gavę aktoriai.
2002 m. po filmo „Baltasis oleandras“ Pfaifer padarė 3 metų pertrauką, kurios metu daugiau dėmesio skyrė šeimai, vaikams ir ilsėjosi nuo žiniasklaidos dėmesio. Į ekranus ji grįžo 2007 m. filmais „Plaukų lakas“ ir „Žvaigždžių dulkės“. Tais pačiais metais Holivudo žvaigždžių alėjoje buvo atidengta jos vardo žvaigždė.
2009 m. ji pasirodė juostoje „Cheri“, nominuotoje Auksiniam lokiui Berlyno kino festivalyje.
Po dar vienos ilgesnės pertraukos, 2011 m. ji nusifilmavo režisieriaus Garry Marshall romantinėje juostoje „Naujųjų metų išvakarės“. 2013 m. ji suvaidino Robert De Niro personažo žmoną režisieriaus Luc Besson komedijoje „Šeima“.
Asmeninis gyvenimas
right |thumb|140px|Su vyru David E. Kelley Besimokydama aktorystės Los Andžele, Pfaifer susipažino su pora, sudominusia ja metafizika ir vegetarizmu. Jų dėka Mišelė nustojo vartoti alkoholį, rūkyti ir vartoti narkotikus, tačiau tuo pačiu pora pradėjo griežtai kontroliuoti jos pinigus ir šiais naudotis. Miltono Katselas vaidybos paskaitose ji susipažino su aktoriumi Peter Horton, su kuriuo pradėjo susitikinėti ir tik jo dėka sugebėjo išsivaduoti iš poros įtakos.
1981 m. ji susituokė su Hortonu, o jų medaus mėnesio metu aktorė sužinojo gavusi vaidmenį filme „Briliantinas 2“. Hortonas režisavo keletą serialų, kurių epizoduose vaidino žmona. 1988 m. jie pradėjo gyventi atskirai, o po 2 metų oficialiai išsiskyrė.
Vėliau Pfaifer 3 metus susitikinėjo su prodiuseriu ir aktoriumi FIsheriu Stevensu, su kuriuo susipažino kuriant spektaklį „Twelfth Night“.
1993 m. sausį „aklo pasimatymo“ metu ji susipažino su scenaristu ir prodiuseriu David E. Kelley, su kuriuo netrukus pradėjo susitikinėti ir lapkričio mėnesį susituokė.
Dar iki vestuvių Mišelė buvo pradėjusi lankyti įvaikinimo kursus. 1993 m. kovo mėnesį ji įvaikino naujagimę mergaitę Claudia Rose. 1994 m. rugpjūtį ji susilaukė sūnaus John Henry.
Ilis ir Vilenas
Ilis ir Vilenas (35)  – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Bretanės regione, pavadintas upių vardais. Administracinis centras – Renas (Rennes).
Departamentą sudaro 4 apskritys, 27 kantonai, 29 municipaliniai susivienijimai ir 333 komunos. Plotas – 6 775 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Bretanės provincijos dalyje. 2005 m. referendume 75 % gyventojų pasiūlė pakeisti departamento pavadinimą į Aukštutinė Bretanė.
Tai vienas labiausiai proeuropietiškų departamentų, 2005 m. absoliuti dauguma jo gyventojų pasisakė už Konstituciją Europai.
Geografija
thumb|Ilio ir Vileno keliai Ilio ir Vileno departamentas ribojasi su Manšo, Majeno, Meno ir Luaros, Atlanto Luaros, Morbijano ir Kot Darmoro departamentais bei La Manšu. Departamento pakrantė vadinasi Ėmerodo krantas (Côte d'Émeraude).
Kalba
Tradicinė departamento kalba – keltų bretonų kalbos tregorua dialektas vis dar naudojamos kasdien. Veikia ir dvikalbės mokyklos šia bei prancūzų kalbomis.
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos: žemės ūkis ir maisto produktų gamybos pramonė. Geros ganyklos leidžia auginti daug raguočių. Tai daugiausiai pieno pagaminantis regionas Prancūzijoje. Dirbamoje žemėje daugiausiai auginamos pašarinės kultūros. Apie 60 000 ha užsodinta mišku.
Turizmas
thumb|250px|Fužero pilis Turistams paruošti:
Kasmet juose registruojama apie 12 mln. nakvynių. Be to, apie 5 mln. lankytojų atvyksta su vienadienėmis ekskursijomis. Vidutiniškai vienas lankytojas departamente praleidžia 5,1 dienos ir tai jam kainuoja 28,36 €.
Politika
thumb|250px|Bretanės parlamentas Ilio ir Vileno departamentui Prancūzijos senate atstovauja 4 senatoriai, Atstovų rūmuose – 7 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 53 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Toei Company
Įmonės pavadinimas „Tōei“ kilo iš žodžių „Tōkyō Eiga Haikyu“ (Tokijo filmų platinimo kompanija, t. y. pradinio kompanijos pavadinimo).
1956 m. įmonė įsteigė animacijos padalinį „Toei Animation“.
Prancūzijos notariatas
Prancūzijos notariatas - notariatas (notarų veiklos sistema) Prancūzijoje, Prancūzijos teisinė posistemė.
Istorija
Kaip ir Vokietijoje, taip ir Prancūzijoje notariatas ilgą laiką buvo įtakingos dvasininkijos rankose. Rašytinio dokumento tvirtinamoji galia buvo prilyginama šio dokumento paaukojimu ant altoriaus.
Notariato institucija XII-XIII a. gana intensyviai iš Italijos plito į kitas šalis – ne tik į Ispaniją, Vokietiją, Angliją, bet ir į Prancūziją.
Studijos
Yra universitetinio lygio studijos:
Naujikų koplyčia
Naujikų koplyčia – veikianti koplyčia Naujikų kaime, Karsakiškio seniūnijoje, Panevėžio rajone, 10 km į rytus nuo Panevėžio. Medinė koplyčia stūkso kaimo kapinėse, supamose atvirų laukų, 100 m į šiaurę nuo kelio.
Koplyčia suremontuota, priklauso Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus parapijai. Švenčiami Šv. Kryžiaus Išaukštinimo atlaidai.
2019 m. vietos verslininko lėšomis uždengtas naujas stogas.
Koplyčia pastatyta 1886 m. Ji medinė, liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su apside, šonine zakristija. Priekiniu fasadu atgręžta į šiaurės rytų pusę. Ant priekinio stogo kraigo iškilęs varpinės bokštelis su geležiniu kryžiumi. Koplyčia vienanavė, su choro balkonu, interjere vyrauja dailylenčių apkala. Įrengtas altorius.
Kokola
Kokola − miestas Suomijoje, prie Botnijos įlankos; vienas didžiausių uostų Suomijoje.
Miesto istorija
1620 m. Kokolos miestą įkūrė švedų karalius Gustavas II. 1765 m. miestui suteikta teisė užsienio prekybai. XVIII−XIX a. Kokola buvo stambus prekybos centras degutu. 1854 m. Krymo karo metu Kokola buvo atakuota Britanijos karo laivų. Vietiniai gyventojai atmušė ataką ir paskandino vieną iš priešo laivų. Mūšyje žuvo 9 britanijos kariai, kurie palaidoti Kokolos miesto kapinėse.
Roški Vlodkai
Roški Vlodkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lapių valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Lapių ir apie 29 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Avisos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
AGMK FK
AGMK futbolo klubas arba AGMK futbol klubi, dar žinomas kaip AGMK Olmaliq arba Alamlyko AGMK – Uzbekijos futbolo klubas iš Almalyko. Namų rungtynes žaidžia AGMK stadione, kuris talpina 12 tūkst. žiūrovų.
Romanovų dinastija
miniatiūra|Romanovų dinastijos atstovai, 1913 m. thumb|220px|right|Romanovų dinastijos vėliava. thumb|220px|right|Romanovų dinastijos herbas.
AGMK FK
Klubas priklauso vienai Uzbekijos metalurgijos bendrovei, kuri vadinasi AGMK (Olmaliq kon-metallurgiya kombinati).
Romanovų dinastija
Romanovų dinastija – 1613–1917 m. valdžiusi Rusijos carų ir imperatorių dinastija. Valdė iki 1917 m., kai po Vasario revoliucijos Nikolajus II neteko valdžios.
Kilmė
Šeima kildinama iš Andrejaus Ivanovičiaus Kobylos – maskviečio bajoro, gyvenusio pirmoje XIV a. pusėje. Romanovų pavardė atėjo iš gyvenusio XVI a. vaivados ir okolničio Romano Jurjevo, kurio dukra Anastazija buvo pirmoji caro Ivano IV žmona. 1611 m. Romano Jurjevo anūkas vyskupas Fiodoras Romanovas dalyvavo derybose su ATR karaliumi Zigmantu Vaza dėl jo sūnaus Vladislovo vainikavimo Rusijos caru. Buvo lenkų areštuotas. Grįžo į Rusiją tik 1619 m. po Deulino paliaubų. 1619 m. liepos 4 d. išsirinktas Maskvos ir visos Rusios patriarchu.
AGMK FK
Klubas turi ir moterų ekipą, kuri rungtyniauja aukščiausioje šalies lygoje.
Istorija
Klubas įkurtas 2004 m. Žaidžia uzbekų Superlygoje.
Romanovų dinastija
Valdovai
Iškiliausiu dinastijos atstovu laikomas Petras I, kurio valdymas žymi imperinės Rusijos epochos pradžią. 1725 m. po Petro I mirties jo žmona Jekaterina I buvo karūnuota Rusijos imperatore. Jekaterinos Antrosios valdymo metu buvo numalšintas Pugačiovo sukilimas, Aleksandras I 1812 m. atrėmė Napoleono Bonaparto puolimą.
Paskutinis Romanovų caras Nikolajus II valdžios neteko 1917 m. kovą, ir 1918 m. liepos 16 d. Jekaterinburge kartu su žmona, sūnumi ir keturiomis dukterimis buvo sušaudyti bolševikų.
Buzeu apskritis
Buzeu apskritis  – apskritis rytų Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 17-a pagal plotą ir 18-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Buzeu.
Geografija
Apskrities paviršius daugiausia lygus, čia driekiasi derlinga Beregano lyguma. Šiaurės vakaruose paviršius kyla į Karpatų kalnus – Vrančos ir Buzeu masyvus. Svarbiausia upė – Buzeu.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 2 savivaldybes, 3 miestelius ir 82 bendruomenes.
Standartinės padėtys
Standartinės padėtys – futbolo terminas, apibrėžiantis standartines žaidybines situacijas, kai kamuolys grąžinamas nuo kampinio, baudos smūgiu varžovų aikštės pusėje ar iš užribio netoli vartų.
Standartinės padėtys yra gana pavojingos, kadangi dažnai įmušami įvarčiai. Labai vertinami ir treniruojami gynėjų standartinių padėčių gynybos įgūdžiai bei puolėjų įgūdžiai, padedantys išnaudoti šias situacijas. Taip pat treneriai standartinėms padėtims dažnai pasirenka specialią taktiką – pavyzdžiui, asmeninę gynybą vietoj zoninės, žaidėjus dėsto skirtingai nei būtų pagal pasirinktą išsidėstymo schemą. Dažnai atakuojančios komandos aukšti gynėjai standartinių padėčių metu pereina į puolimą, neretai pelno ir įvarčius.
Dubriškis (Biržai)
Dubriškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Medeikių.
NORD/LB
NORD/LB (abrev. Norddeutsche Landesbank – Girozentrale) – Vokietijos bankas. NORD/LB tinklas apima visą Skandinaviją (išskyrus Daniją), Baltijos valstybes ir Lenkiją, sparčiai plečiasi augančiame Šiaurės Rytų Europos regione. NORD/LB yra didžiausias Šiaurės Vokietijos bankas, valdantis daugiau nei 211 mlrd. eurų turtą, veikia kaip žemių bankas trijose Vokietijos federalinėse žemėse – Žemutinėje Saksonijoje, Saksonijoje-Anhalte, Maklenburge – Vakarų Pomeranijoje; yra 80-ies taupomųjų kasų bankas yra skolos vertybinių popierių rinkos lyderis. Specializuojasi investicinėje bei asmeninėje bankininkystėje, žemės ūkio ir nekilnojamo turto bankininkystėje, laivybos ir orlaivių statybos projektų finansavime.
NORD/LB yra atstovaujamas visuose svarbiausiuose pasaulio finansų ir prekybos centruose, bendradarbiauja su 1500 korespondentinių bankų visame pasaulyje.
Istorija
1998 m. Vilniuje buvo įkurta NORD/LB atstovybė, kuri po 1 metų tapo skyriumi. 1999 m. buvo atidarytas skyrius Stokholme, Švedijoje, o 2000 m. NORD/LB įsigijo Pirma Banka Rygoje. Tais pačiais metais buvo atidaryta atstovybė Taline, Estijoje.
2001 m. bankui tapus MHB Mitteleuropäische Handelsbank Frankfurte prie Maino akcininku, buvo įsteigta dukterinė įmonė Varšuvoje, taip pat buvo atidaryta atstovybė Helsinkyje, Suomijoje, kuri vėliau tapo skyriumi. 2002 m. NORD/LB įsigijo Lietuvos žemės ūkio banką Vilniuje, Lietuvoje. 2002 m. pabaigoje buvo atidaryta atstovybė Osle, Norvegijoje.
Antimodernizmas
Antimodernizmas – filosofija ar idėjinė pozicija, nukreipta prieš modernizaciją ir jos kertinius aspektus: šiuolaikines technologijas, industrializaciją, kapitalizmą, empirizmą, globalizaciją. Antimodernistai šiuolaikinę civilizaciją laiko kenksminga tiek žmogui, tiek supančiai aplinkai. Antimodernistinis judėjimas siūlo platų kritinių srovių ratą, kviečiančių sugrįžti prie tradicijų, religijos, dvasingumo, estetikos, pacifizmo, agrarinės gerovės.
Antimodernizmas pasireiškė tiek dvasiniuose judėjimuose (pvz., dominikonų, musulmonų), tiek anarchistinėse, filosofinėse idėjose. Taip pat dalis tautų, gamtinių visuomenių atmeta šiuolaikinį gyvenimo būdą ir išlaiko savo tradicinę gyvenseną.
Žymūs antimodernizmo atstovai:
Rigolis (Seinų apskritis)
Rigolis – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Šimto dienų reformos
Šimto dienų reformos – nepasisekęs reformatoriškas judėjimas Kinijoje 1898 m., kurio metu per 103 dienas imperatorius Guangsiu išleido 110 naujų imperatoriškųjų įsakų.
Rigolis (Seinų apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Šimto dienų reformos
Po pralaimėto Kinijos-Japonijos karo ir virtinės imperialistinių šalių agresijos protrūkių Kinijos atžvilgiu 1895-97 m., imperatorius suprato, kad užsienio valstybių pranašumas ekonomikoje, technologinėje ir karinėje srityje gali būti sumažintas tik iš pagrindų reformuojant tradicines, konfucianizmu besiremiančias šalies struktūras. Svarbūs reformų šalininkai buvo kinų intelektualai, iš kurių daugiausiai prisidėjo Kang Youwei (liet. Kang Jouvei) (1858–1927), jo mokinys Liang Qichao (liet. Liang Čičao) (1873–1929), Tan Sitong (1865–1898) ir Yan Fu (liet. Jan Fu) (1853–1921).
Rigolis (Seinų apskritis)
Pavadinimo kilmė
Kaimelio pavadinimas kilęs nuo prancūzų kalbos žodžio Rygol, kas išvertus reiškia – griovio drenažas.
Šimto dienų reformos
Po apsilankymo tuo metu moderniose koncesijose Šanchajuje ir Honkonge, Kang nusprendė tapti Kinijos reformatoriumi. Kang Jouvei išsiuntė imperatoriui Guangxu laišką, kuriame reikalavo reformų, įspėdamas, kad kitu atveju kinai visiškai išnyks kaip tauta. Kang siekė, kad Kinija, panašiai kaip Japonija Meiji restauracijos metu, per vieną kartą šalį paverstų modernia valstybe. Kaip pavyzdį imperatoriui Kang taip pat nurodė Rusijos reformatorių Petrą I. Teoriniuose raštuose Kang suformulavo naują požiūrį į konfucianizmą.
Kang raštai galiausiai pasiekė imperatorių, kuris nusprendė su jo pagalba įvykdyti valstybės reformas. 1897 m. birželio mėn. imperatorius išleido dekretą, skelbiantį būsimųjų reformų programą. Po metų Kang Youwei netgi buvo suteikta audiencija imperatoriaus rūmuose, kurios metu buvo aptarti svarbiausi reformų etapai. Vėliau imperatorius susitiko ir su Liang Qichao bei Tan Sitong. Visiems jiems Pekine buvo suteikti aukšti postai ir galimybė bet kada laiškais tiesiogiai kreiptis į imperatorių. Netrukus, remdamasis šių trijų reformatorių rekomendacijomis, per 103 dienas imperatorius išleido 110 imperatoriškųjų įsakų, dėl ko dažniausiai šis reformatoriškas judėjimas vadinamas Šimto dienų reformomis. Naujuosiuose įsakuose į egzaminų sistemą buvo įsakyta įtraukti daugiau praktinių, ekonominių užduočių; į mokyklinę švietimo sistemą – vakarietiškų disciplinų; studentus buvo skatinama siųsti mokytis į užsienį; buvo raginami išradimai įvairiose mokslo srityse, spaudos laisvė ir piliečių teisė laisvai kreiptis į savo imperatorių; buvo žadama įsteigti specialius biurus bei mokyklas, skatinsiančias žemės ūkio, pramonės ir prekybos plėtotę; taip pat planuota suteikti subsidijas geležinkelių tiesimui, kalnakasybai, paštui; supaprastinti biurokratizmą, centralizuoti iždo sistemą, modernizuoti jūrų laivyną bei gynybos pramonę ir t. t. Kang Youwei dar siūlė valdymo santvarką pakeisti į konstitucinę monarchiją, bet šio punkto į įsakus imperatorius neįtraukė.
Pažangios to meto Kinijai reformos iš tikro įgvendintos nebuvo, mat šalyje aktyvios buvo ir priešiškai nusiteikusios konservatoriškosios jėgos, kurioms vadovavo imperatorienė Cixi (liet. Cisi). Lengviausias kelias neutralizuoti Cixi ir jos bendrininkus buvo pašalinti jos patikėtinį, artimą draugą, aukšto rango valdininką Ronglu (liet. Žonglu). Tam imperatorius ir Kang Youwei pasamdė Naujosios armijos vadovą Yuan Shikai (liet. Juan Šikai). Tačiau šis išdavė imperatorių, atskleisdamas sąmokslą. 1898 m. spalio mėn. imperatorienė Cixi paskelbė imperatoriui namų areštą, o valdžią galutinai perėmė į savo rankas. Prieš tai imperatorius dar spėjo įspėti tris savo patikėtinius apie jiems gresiantį pavojų, tad Kang Youwei laiku pabėgo į Hong Kongą, o Liang Qichao – į Japoniją. Tik Tan Sitong atsisakė trauktis ir greitai buvo nužudytas.
Lukna (Švenčionys)
Lukna – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kaltanėnų.
Roški Vodžkai
Roški Vodžkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lapių valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW678 ir vaivadijos kelias Nr. 25px|DW681. Per kaimą teka Avisos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Evdokia Kadi
Evdokia Kadi (g. 1981 m. vasario 27 d. Nikosijoje, Kipre) – Kipro-Graikijos dainininkė, kuri atstovavo Kiprui 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Femme Fatale“. Konkurso pusfinalyje užėmė 15 vietą.
Muzikinę karjerą pradėjo 2001 metais Kipro universitete. Nuo tada ji dalyvauja daugelyje koncertų Kipre ir užsienyje su žinomais Graikijos ir Kipro dainininkais ir atlikėjais. Po jos pasirodymo Eurovizijoje Kadi išvyko į Graikiją, kur ji koncertavo su Nikos Kourkoulis „Poseidon“ naktiniame klube.
ITER
thumb|200px|ITER reaktoriaus pjūvio maketas. ITER – tarptautinis branduolių sąlajos tyrimų ir inžinerijos projektas, kurio rėmuose yra statomas didžiausias pasaulyje eksperimentinis tokamako tipo branduolių sąlajos reaktorius Cadarache tyrimų centre Prancūzijos pietuose. ITER projektu yra siekiama pagaliau panaudoti eksperimentinių plazmos fizikos tyrimų, atliktų kituose branduolių sąlajos įrenginiuose (DIII-D, EAST, TFTR, JET, JT-60 ir T-15), rezultatus elektros generavimui branduolių sąlajos jėgainėse. Projektas yra finansuojamas ir vykdomas septynių jo dalyvių – Europos Sąjungos (ES), Indijos, Japonijos, Jungtinių Valstijų, Kinijos, Rusijos ir Pietų Korėjos. ES, kurios teritorijoje yra statomas ITER kompleksas, padengia 45 % projekto kainos, o visos kitos narės – po 9 %.
Bacevičienė
Bacevičienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
ITER
ITER branduolių sąlajos reaktorius pagal projektą turėtų generuoti 500 MW (500 000 000 vatų) sąlajos galią išlaikomą iki 500 sekundžių (palyginimui – JET didžiausia galia 16 MW ir yra išlaikoma mažiau nei sekundę). Reakcijai inicijuoti būtų sunaudojama 50 MW, t. y., reaktorius dešimt kartų padidintų suteikiamą energiją. Ankstesniuose reaktoriuose nėra pavykę panaudojant branduolių sąlajos reakciją sukurti daugiau energijos, nei būna sunaudota pačiai reakcijai inicijuoti. Ateities termobranduolinės jėgainės turėtų generuoti maždaug 3000 – 4000 MW šiluminės galios. ITER išskiriama šiluminė galia nebus naudojama elektros energijai generuoti. ITER įrenginio statybos prasidėjo 2007 m. Pirmąją plazmą ITER tokamake planuojama įžiebti 2020 m. Kai ITER pradės veikti, jis taps didžiausiu magnetinio izoliavimo plazmos fizikos eksperimentu. ITER projekto patirtį planuojama vėliau panaudoti statant pirmąją demonstracinę branduolių sąlajos jėgainę, pavadintą DEMO.
Nišapūras
Nišapūras – miestas šiaurės rytų Irane, Rezavi Chorasano provincijoje, Binaludo kalno papėdėje, į vakarus nuo Mešchedo. Pro miestą eina Mešchedo-Teherano plentas ir geležinkelis. Maisto, odos apdirbimo pramonė. Apylinkėse auginami javai ir medvilnė. Netoliese išgaunamas turkis. Išvystyti juvelyrikos amatai (ypač dirbinių iš turkio gamyba), keramika.
Bacevičienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Bacevičiūtė (mergautinė pavardė).
ITER
ITER konsorciumo teigimu, branduolių sąlaja suteikia potencialiai „aplinkai nekenkiantį, plačiai pritaikomą ir praktiškai neišsenkantį“ elektros energijos šaltinį. Šios savybės, konsorciumo manymu, bus reikalingos norint patenkinti didėjantį pasaulinį energijos poreikį ir kartu sumažinti šiltnamio dujų išskyrimą į aplinką, ir tuo yra pateisinama didelė pojekto kaina.
Bacevičienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Bacevičius.
Nišapūras
Nišapūras yra svarbus kultūrinis regiono centras. Čia gyveno daug žymių persų poetų, muzikų, mokslininkų: Omaras Chajamas, Faridas ad Dinas Ataras, Kamalis Ol Molkas, Muslimas ibn al Hadžadž Nišapuris, Parvizas Meškatianas, Hadži Bektašas, Hakimas al Nišaburis ir kt. Nišapūre ir jo apylinkėse yra šių žymių žmonių kapavietės, jiems paskirtos mečetės, mauzoliejai.
Istorija
Miesto pavadinimas kilęs iš sanskrito ir reiškia „nakties miestas“. Kada miestas įkurtas nėra žinoma. Tradiciškai jo įkūrėju laikomas Sasanidų valdovas Šapūras I, valdęs III a. Sasanidų valdymo laikais miestas buvo Abaršahro satrapijos sostine, pro jį ėjo šilko kelio maršrutas, lėmęs miesto suklestėjimą, taip pat miestas garsėjo savo turkio dirbiniais. 643 m. miesto gyventojai taikiai perėjo į islamą. Valdant Abu Muslimui miestas smarkiai augo, klestėjo. IX a. miestas tapo Tachiridų dinastijos sostine. 1221 m. miestą visiškai suniokojo Čingischano kariauna. Dažni žemės drebėjimai ir antpuoliai lėmė Nišapūro sunykimą ir gretimo Mešchedo miesto iškilimą.
Bacevičienė
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
ITER
Tikslai
Oficialus ITER tikslas yra „pademonstruoti mokslinę ir techninę branduolių sąlajos energijos panaudojimo taikiems tikslams galimybę“. ITER turi ir keletą specifinių tikslų susijusių su branduolių sąlajos reaktorių vystymu:
Reaktoriaus apžvalga
250px|thumb| [[deuteris|Deuterio ir tričio jungimosi reakcija.]] Kai deuteris ir tritis jungiasi, iš dviejų branduolių susidaro helio branduolys (alfa dalelė) ir didelės energijos neutronas. Nors beveik visi stabilūs izotopai lengvesni už geležį gali susijungti su kokiu nors kitu izotopu ir išskirti energiją, deuteris ir tritis yra vieni iš tinkamiausių energijos gamybai, nes jiems masiškai jungtis reikia mažiausių temperatūrų.
Visos jaunos ir vidutinio amžiaus žvaigždės spinduliuoja didžiulius energijos, gautos iš branduolių sąlajos, kiekius. Perskaičiavus masei, deuterio – tričio sąlajos reakcija išskiria apytiksliai tris kartus daugiau energijos nei urano 235 skilimas, ir milijonus kartų daugiau energijos nei tokios cheminės reakcijos kaip anglies degimas. Termobranduolinės jėgainės tikslas yra panaudoti šią energiją elektros gamybai.
Sąlajos aktyvacijos energija yra labai didelė, nes kiekvieno branduolio protonai vienas kitą stipriai atstumia, kadangi jie turi tą patį teigiamą krūvį. Manoma, kad branduoliai turi suartėti iki 1 fm (1 × 10−15 metro) atstumo, kuriame branduoliui atsiranda didėjanti tikimybė tuneliuoti per elektrostatinį barjerą iki taško, kuriame stiprioji sąveika ir elektrostatinė sąveika tampa lygios, leisdamos branduoliams susilieti. ITER reaktoriuje branduolių suartėjimas iki šio atstumo bus pasiekiamas aukštų temperatūrų ir magnetinio izoliavimo dėka. Aukšta temperatūra suteikia branduoliui pakankamos energijos įveikti elektrostatinę stūmą. Optimalus deuterio ir tričio reakcijos greitis yra pasiekiamas temperatūrai esant 100 000 000 K eilės. Iki aukštos temperatūros plazma yra pakaitinama ominiu kaitinimu (per plazmą tekant elektros srovei). Papildomai yra kaitinama naudojant neutralaus pluošto injekcija ir radijo dažnio arba mikrobanginį šildymą.
Esant tokiai aukštai temperatūrai, dalelės turi didelę kinetinę energiją ir tuo pačiu didelį greitį. Jeigu jos nebūtų izoliuotos, dalelės greitai ištrūktų išsinešdamos su savimi energiją ir atvėsindamos plazmą. Efektyviam reaktoriui reikia išlaikyti daleles pakankamai mažame tūryje pakankamai ilgą laiką, kad didelė dalis plazmos sureaguotų. ITER ir daugelyje kitų izoliavimo magnetiniu lauku reaktoriuose plazma yra laikoma magnetinio lauko „inde“. Dalelė turinti krūvį ir judanti magnetiniame lauke negali iš jo ištrūkti – ji ima suktis. Reaktoriaus laukas turi toro (riestainio) formą, todėl dalelės jame yra „uždarytos“.
Prasidėjus sąlajai, aukštos energijos neutronai sklis iš reakcijos regionų plazmoje, lengvai kirsdami magnetinio lauko linijas, nes yra elektriškai neutralūs. Kadangi neutronai ir gaus didžiąją dalį energijos, jie bus pagrindinis ITER energijos atidavimo šaltinis. O susidariusios alfa dalelės idealiu atveju išeikvos savo energiją plazmoje, dar ją pašildydamos.
Už vidinės izoliuojančio „kiauto“ sienos bus įdedamas vienas iš keleto bandomųjų dangų modulių. Šie moduliai yra skirti patikimai ir efektyviai sulėtinti ir absorbuoti neutronus, sumažinant jų žalą kitoms struktūroms, bei iš ličio ir atskriejančių neutronų dauginti tritį kurui. Iš greitų neutronų absorbuota energija yra perduodama pirminiam šilumnešiui. Ši šiluminė energija tikroje elektrinėje galėtų būti panaudota sukti elektrą generuojančią turbiną, tačiau ITER reaktoriuje ši energija nėra moksliškai įdomi, todėl nebus naudojama.
Istorija
ITER projektas prasidėjo 1985 metais kaip bendradarbiavimas tarp Europos sąjungos (per EURATOM organizaciją), JAV, tuometinės TSRS ir Japonijos. Koncepcinio ir inžinerinio projektavimo fazės užsibaigė priimtinu, detaliu projektu 2001 metais, palaikytu 650 milijonų JAV dolerių vertės tyrimų ir vystymo, vykdytų „ITER dalyvių“, siekiant patvirtinti jo praktinį tinkamumą. Prie šių dalyvių (Rusijos Federacija pakeitė Tarybų Sąjungą, JAV pasitraukė iš projekto 1999 metais ir sugrįžo 2003) derėdamasi dėl būsimų ITER statymo, veikimo ir sustabdymo prisijungė Kanada (kuri nutraukė savo dalyvavimą 2003 metais), Kinija ir Pietų Korėja. Indija oficialiai tapo ITER dalyve 2005 metų gruodžio 6 dieną.
2005 metų birželio 28 dieną buvo oficialiai paskelbta, kad ITER bus statomas Europos Sąjungoje, pietinėje Prancūzijoje. Derybos, kuriose buvo priimtas šis sprendimas, baigėsi kompromisu tarp ES ir Japonijos, kuriuo Japonijai buvo pažadėta 20 % tiriamojo personalo ir vadovavimas ITER administraciniam organui. Be to, projektui bus pastatytas dar vienas tyrimų įrenginys Japonijoje, o Europos Sąjunga sutiko padengti apie 50 % šios institucijos kainos.
2006 metų lapkričio 21 dieną, tarptautinis konsorciumas pasirašė formalų susitarimą statyti reaktorių.
ITER veiks lygiagrečiai su medžiagų bandymų įrenginiu – „Tarptautiniu branduolių sintezės medžiagų apspinduliavimo įrenginiu“ (IFMIF), kuriame bus vystomos medžiagos tinkamos naudoti ekstremaliose sąlygose, kurios bus ateities termobranduolinėse jėgainėse. Po abiejų šių įrenginių bus statoma demonstracinė jėgainė, DEMO, kuri jau gamins elektros energiją komerciniam naudojimui.
Vieta
thumb|right|250px|[[Cadarache vieta, Prancūzijoje.]]
ITER statymo vietos parinkimo procesas truko labai ilgai. Realiausi kandidatai buvo Cadarache branduolinių tyrimų centras, esantis Provence-Alpes-Côte-d’Azur, Prancūzijoje ir Rokkasho, esantis Aomori, Japonijoje. Kanada 2001 metų gegužę pasiūlė vietą Klaringtone, bet pasitraukė 2003 metais. Ispanija 2002 metais balandžio 17 dieną taip pat pasiūlė vietą Vandellos branduolinių tyrimų centre, bet 2003 metų lapkritį ES nusprendė sukoncentruoti visą savo palaikymą Prancūzijos siūlomai vietai. Nuo šio momento liko dvi vietos – kandidatės Prancūzijoje ir Japonijoje.
Susitikime Maskvoje 2005 metų birželio 28 dieną dalyviai susitarė, kad ITER bus statomas Cadarache branduolinių tyrimų centre.
Planuojama ITER komplekso statybas pradėti 2008 metais, o paties tokamako surinkimo pradžia numatoma 2011 metais. Nenumatytos politinės, finansinės ar net socialinės problemos gali žymiai pakoreguoti šias datas.
Dalyviai
Šiuo metu yra septyni ITER programos dalyviai :
Anksčiau ir Kanada buvo pilnateisis narys, bet pasitraukė iš projekto dėl finansavimo stokos.
Finansavimas
Šiuo metu numatoma ITER statybos, priežiūros ir susijusių tyrimų kaina viso jos veikimo metu yra 10 milijardų eurų. 2005 metų birželio mėnesio konferencijoje Maskvoje ITER dalyviai sutarė tokį finansavimo įnašų padalinimą: 50 % narė šeimininkė, Europos Sąjunga ir po 10 % kiekvienas kitas narys. ITER susitikime Jeju, Korėjoje sutarta, kad šeši nariai – nešeimininkai finansuos 6/11 visos kainos – truputį daugiau nei pusę – o ES įneš likusią dalį. Gamybinis įnašas buvo paskirstytas taip: penkios šalys (Kinija, Indija, Korėja, Rusija ir JAV) kiekviena įneš 1/11 (iš viso 5/11), Japonija 2/11, o ES 4/11.
Nors Japonijos finansinis įnašas, kaip ir kitų šalių – nešeimininkių, bus 1/11 visos kainos, ES sutiko jai suteikti specialų statusą, todėl Japonija suteiks 2/11 tiriamojo personalo Cadarache ir jai atiteks 2/11 konstrukcijos kontraktų, o ES personalo ir konstrukcijos komponentų įnašai bus sumažinti nuo 5/11 iki 4/11.
Problematika ir kritika
ITER projektas susiduria su nemažai techniškai sudėtingų problemų. Viena iš jų yra tai, kad 14 MeV energijos neutronai, susidarę sintezės reakcijose, pažeis medžiagas, iš kurių yra pastatytas reaktorius. IFMIF vyksta tyrimai, kuriais siekiama nustatyti kaip (ir ar) įmanoma sukurti pakankamai ilgai išliekančias reaktoriaus sienas, kad komercinė jėgainė būtų ekonomiškai perspektyvi esant intensyviam neutronų bombardavimui. Pažeidimai susidaro dėl aukštos energijos neutronų, išmušančių atomus iš jų įprastų padėčių kristalinėje gardelėje. Susijusi problema ateities komercinėms branduolių sąlajos jėgainėms yra ta, kad bombardavimas neutronais dalį reaktoriaus pavers radioaktyviu. Dėl to komercinio reaktoriaus demontavimas gali būti sunkus ir brangus. Kita problema yra superlaidžių magnetų pažeidimas neutronų pluoštais.
Prancūzijos asociacija, kuriai priklauso apie 700 antibranduolinių grupių, „Sortir du nucléaire“ („Atsisakykime branduolinės energijos“), teigė, kad ITER kelia pavojų, nes mokslininkai dar nežino kaip manipuliuoti aukštos energijos deuterio ir tričio vandenilio izotopais naudojamais sąlajos procese. Tačiau reikėtų pastebėti, kad deuteris yra stabilus vandenilio izotopas, kurio yra ir geriamajame vandenyje (mūsų kūnuose yra iki apie 10 g deuterio), o trumpaamžio (pusamžis ~12 metų) ir radioaktyvaus tričio dujų ITER reaktoriuje bus tik maždaug 0,2 g. Šiam tričiui patekus į aplinką, jis greitai pakiltų į viršutinę atmosferą, nes yra lengvesnis už orą, kur toks mažas jo kiekis nekeltų jokio pavojaus.
Rebecca Harms, Europos parlamento Žaliųjų frakcijos/Europos laisvojo aljanso narė, priklausanti Pramonės, mokslinių tyrimų ir energetikos komitetui, yra pasakiusi, kad „Artimiausius 50 metų branduolinė sąlaja nei išspręs klimato pasikeitimų problemos, nei garantuos mūsų energitinį saugumą.“ Argumentuodama, kad ES energetiniai tyrimai turėtų būti sutelkti kitur, ji pasakė, kad: „Žaliųjų/EFA grupė reikalauja, kad šios lėšos būtų išleistos energetiniams tyrimams, kurie bus svarbūs ateityje. Didžiausias dėmesys turėtų būti nukreiptas į atsinaujinančius energijos šaltinius.“
Nemažai branduolių sąlajos tyrėjų, dirbančių su ne tokamakų sistemomis, kritikuoja ITER, kadangi jam skiriamos didelės lėšos, dalis kurių, jų manymų, gali būti panaudotos prieinamesniems ir/ar finansiškai efektyvesniems sąlajos jėgainių projektams.
Atsakas į kritiką
Projekto šalininkai mano, kad didelė ITER kritikos dalis yra klaidinanti ir netiksli, ypač tvirtinimai apie eksperimentui „būdingą pavojų“. Komercinėse sąlajos jėgainėse susidarys šimtus kartų mažiau radioaktyviųjų atliekų nei branduolių skilimo jėgainėse, jose nesusidarys ilgaamžių radioaktyvių atliekų, taip pat sąlajos reaktoriuose neįmanoma nebevaldoma grandininė reakcija. Tiesioginis plazmos kontaktas su reaktoriaus sienomis ją užterštų, dėl to ji iškart atvėstų ir sąlajos procesas nutrūktų. Be to, kuro kiekio konkrečiu momentu esančio sąlajos reaktoriuje (pusė gramo deuterio/tričio ) pakanka reakcijai vykti ilgiausiai valandai, o branduolių skilimo reaktoriuose paprastai būna kelerių metų kuras.
ITER šalininkai pabrėžia, kad vienintelis būdas įtikinamai įrodyti idėjas apie medžiagų atsparumą intensyviam neutronų srautui yra eksperimentiškai medžiagas apšvitinti tuo srautu – o tai ir yra vienas iš pirminių ITER ir IFMIF tikslų, abu įrenginiai bus svarbūs dėl neutronų galios spektrų skirtumų tarp tikros deuterio-tričio degančios plazmos ir plazmos, gautos IFMIF įrenginyje. ITER tikslas yra išsiaiškinti mokslinius ir inžinerinius klausimus susijusius branduolių sąlajos jėgainėmis. Yra praktiškai neįmanoma gauti patenkinamus teorinius rezultatus apie savybes medžiagų, veikiamų intensyviu energingų neutronų srautu, taip pat yra manoma, kad deganti plazma savo savybėmis skirsis nuo šildomų plazmų.
Ispanijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Ispanijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Sarnetkiai
Sarnetkiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Gibų, apie 13 km į pietus nuo Seinų ir 99 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Equinor
Equinor ASA (ex Statoil) – norvegų energetikos koncernas. Įkurtas 1972 m. liepos 14 d. parlamento (Stortingas) sprendimu, pavadinta Den norske stats statsolieselskab (Valstybinė norvegų valstybės naftos bendrovė).
Kanados „Couche-Tard“ bendrovę „Statoil Fuel & Retail“ įsigijo 2012 metais – už 2,3 tūkst. degalinių Skandinavijoje, Baltijos šalyse ir Lenkijoje bei kitą infrastruktūrą ji sumokėjo 3,6 mlrd. JAV dolerių.
Matera
Matera – miestas Pietų Italijoje, Bazilikatos regione, Materos provincijoje.
Neskaitant žemės ūkio, kuris yra tradicinis verslas, XX a. dešimtame dešimtmetyje miestui ir aplinkinioms sritims svarbiausia ekonomikos šaka tapo baldai su apmušalais. Miestas įsikūres mažame kanjone, kurį išrausė mažas upelis Gravina.
Istorija
Materos apylinkės apgyvendintos nuo paleolito laikų. Miestą tariamai įkūrė romėnai III a. pr. m. e. ir pavadino Meteola konsului Liucijui Cecilijui Metelui atminti. 664 m. miestą užėmė lombardai ir jis tapo Benevento kunigaikštystės dalimi. VII-VIII a. gretimuose urvuose įsikūrė benediktinai ir graikų stačiatikiai. IX-X a. čia vyko kova tarp saracėnų, Bizantijos ir Šventosios Romos imperatoriaus, įskaitant Liudviką II, kuris sugriovė miestą. Apulijoje apsistojus normanams Meterą valdė nuo 1043 m. Viljamas Geležinė ranka.
Po kelių maro epidemijų ir žemės drebėjimų XV a. miestas tapo Aragono nuosavybe ir buvo atiduotas kaip feodas Tramontano šeimai. Bet 1514 m. gyventojai sukilo ir nužudė grafą Džiovanį Karlą Tramontaną. XVII a. Matera atiteko Orsinių šeimai ir tapo Terre d’Otranto di Puglia dalimi. Vėliau miestas tapo Bazilikatos sostine, kol Juozapas Bonapartas 1806 m. ją perkėlė į Potencą.
1927 m. ji tapo Materos provincijos sostine. 1943 m. rugsėjo 21 d. Matera buvo pirmasis Italijos miestas sukilęs prieš vokiečių okupaciją.
2014 m. spalio 17 d. Matera buvo išrinkta 2019 m. Europos kultūros sostine.
Dovilų apylinkė
Dovilų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakarinėje dalyje, į rytus nuo Klaipėdos.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dovilų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Vaidaugų apylinkės ir dalis Dauparų apylinkės, o dalis Dovilų apylinkės prijungta prie Gargždų apylinkės ir Grobštų apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Grobštų apylinkės ir dalis Sendvario apylinkės.
Dimbovicos apskritis
Dimbovicos apskritis  – apskritis vidurio Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 37-a pagal plotą ir 16-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Tirgovištė.
Geografija
Šiaurinę dalį užima Pietų Karpatų kalnai (Bučedžio kalnai, Liaotos kalnai), centrinėje dalyje būdingi kalvoti kraštovaizdžiai, o pietuose driekiasi Valakijos žemuma. Pagrindinės upės: Dimbovica, Jalomica, Ardžešas.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 2 savivaldybes, 5 miestelius ir 82 bendruomenes.
Bagdanavičienė
Bagdanavičienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Bagdanavičiūtė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Bagdanavičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Aleksejus Stachanovas
Aleksejus Grigorjevičius Stachanovas (1906 m. sausio 3 d. Lugovaja (Oriolo gubernija) − 1977 m. lapkričio 5 d. Toreze (Donecko sritis)) − šachtininkas, stachanovininkų sąjūdžio pradininkas., socialistinio darbo didvyris, TSKP narys.
1935 m., dirbdamas „Centralnaja-Irmino“ (Vorošilovgrado sr., dabar Luhansko sritis) šachtos kirtėju, per pamainą (5 h 45 min.) įvykdė 14 normų, iškasė 102 t anglių, vėliau išdirbį padidino iki 227 t. Tai pasiekė, gerai išmokęs valdyti techniką ir patobulinęs darbo pasidalijimą.
1936−1941 m. mokėsi Maskvos pramonės akademijoje. 1943−1957 m. dirbo TSRS anglių pramonės ministerijoje, 1959−1974 m. dirbo „Torezantracit“ (Donecko sritis) treste.
Liaudiškių–Mažuolių miškai
miniatiūra|250px|right|Vienas iš [[Holokaustas|holokausto paminklų Liaudiškių miške]] Liaudiškių-Mažuolių miškai – miškai Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, 8 km į pietus nuo Radviliškio.
Geografija
Sudaro Liaudiškių, Mažuolių, Varnionių miškai. Plotas 4090 ha, mišku apaugę 3600 ha. 60 % miškų yra valstybinės reikšmės, priklauso Radviliškio urėdijai. Liaudiškių-Mažuolių miškų šiaurės rytų kraštas siekia geležinkelį Šiauliai – Jonava. Per masyvą teka Šušvės intakas Beržė. Paviršius lygus, vietomis pelkėtas.
Dubuklė
Dubuklė – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 14 km nuo Babriškių.
Alabama
Alabama  – 22-oji JAV valstija, ja tapusi 1819 m. gruodžio 14 d. Sostinė – Montgomeris (Montgomery). Plotas – 135,8 tūkst. km²; 4,86 mln. gyventojų (2016 m.).
Alabama yra 30 pagal dydį JAV valstija. Apie tris penktadalius valstijos užima lygumos. Aukščiausias valstijos Čyhos kalnas (734 m) yra šiaurrytinėje Alabamos dalyje, Apalačų kalnuose.
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Ekonomika
Alabama yra trečia šalyje, pagal naminių paukščių auginimą. Valstijoje taip pat auginami galvijai. Pagrindinė žemės ūkio kultūra yra medvilnė, be jos dar auginami riešutai, įvairios daržovės.
Nepaisant to, kad pusė Alabamos teritorijos yra paskirta žemės ūkiui, gamyba uždirba daugiau nei pusę valstijos pelno. Alabama yra antra pagal užimamus miško plotus, todėl medienos ir popieriaus gamyba yra pagrindinės valstijos ekonomikos šakos. Kiti valstijos pramonės gaminiai yra chemikalai, tekstilės, elektronikos produktai, automobiliai ir žemės ūkio produktų apdirbimas. Valstijoje išgaunamos gamtinės dujos, nafta, cementas, akmuo. Anksčiau valstijoje buvo išgaunama daug anglies, bet dabar jos kiekiai sparčiai mažėja.
Arno Esch
Arno Ešas (1928 m. vasario 6 d. Klaipėdoje – 1951 m. liepos 24 d. Maskvoje) – politikas.
Biografija
Gimė 1928 m. vasario 6 d. Klaipėdoje. 1944 m. pasitraukė į Meklenburgą. 1946 m. pradėjo studijuoti teisę Rostoko universitete ir tapo Rytų Vokietijos liberaldemokratų partijos nariu, prieštaravo vienvaldei komjaunuolių sistemai. 1948 m. išrinktas į partijos komitetą. Laikraštyje Norddeutsche Zeitung paskelbė savo mintis apie valdžios ir piliečių galių pasidalijimą Rytų Vokietijoje bei prieš mirties bausmę. Už tai buvo 1949 m. spalio 18 d. suimtas NKVD su dar 12 bendraminčių ir nuteistas mirties bausme už kontrrevoliucionizmą. 1950 m. liepą perkeltas į Lubiankos kalėjimą Maskvoje, kur buvo sušaudytas 1951 m. liepos 24 dieną. Vokietijos Laisvoji demokratų partija įkūrė Arno Ešo vardo apdovanojimus ir fondą. Jo vardu pavadintos gatvės Rostoke ir Šverine, o ant Rostoko universiteto sienos pakabinta paminklinė lenta.