cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jurbarko rajono savivaldybė
Istorija
Jurbarko rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš panaikintos Jurbarko apskrities 30 apylinkių. 1950–1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1962 m. prie jo prijungta Kauno rajono 5 apylinkės, Tauragės rajono 5 apylinkės ir dalis Vilkijos rajono. 1963 m. prijungtos Raseinių rajono 4 apylinkės: Paalsio apylinkė, Paišlynio apylinkė, Šimkaičių apylinkė, Vadžgirio apylinkė. 1965 m. prijungta dalis Kauno rajono. 1968 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos.
1995 m. įsteigta Jurbarko rajono savivaldybė. 2009 m. gegužės 28 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T2-158 įsteigtos 56 seniūnaitijos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Višnus
thumb|Višnaus atvaizdas. Ranaghatas, [[Vakarų Bengalija]] Višnus  – vienas iš aukščiausių dievų hinduizmo mitologijoje, priskiriamas prie trejybės (trimurti) kartu su Brahma ir Šiva.
Mitologija
Vedų himnuose Višnus užima santykinai kuklią vietą, nors ir įeina į pagrindinių dievų sąrašą; brahmanuose jo reikšmė išauga ir tik epuose ir puranose jis tampa pirmaeile figūra. Indų tradicijose Višnaus vardas traktuojamas kaip „visa perveriantis“, „visa apimantis“. Kiti etimologai mano, jog Višnaus vardas yra ne indoeurpietiškos kilmės. Tikriausiai Višnus turi elementų iš substrato dar nuo laikų iki arijų. Protoindiškuose šaltiniuose iki šiol nerasta jokių užuominų apie Višnų (nebent paukščio atvaizdas ant vieno iš Harappos antspaudų, tapusio Garudos, Višnaus kinkomojo gyvūno, prototipu). Iš kitos pusės, nėra jokių tiesioginių Višnaus indoeuropietiškos ar netgi indoiranietiškos kilmės įrodymų.
Višnus minimas keliuose „Rigvedos“ himnuose, vienas iš kurių (I 154) pilnai paskirtas jam. Himnuose šlovinami trys Višnaus žingsniai, kuriais jis išmatavo žemiškąsias sferas. Senovės indų tradicijose šie trys žingsniai buvo paaiškinti, kaip Saulės judėjimas – nuo aušros per zenitą į saulėlydį arba per tris pasaulius. „Trijų žingsnių“, susijusių su Višnumi, sąvoka (mitologema) transformavosi įvairiais būdais. Viena iš svarbiausiųjų – trys Višnaus žingsniai nykštuko pavidalu, kuriais jis atėmė trijų pasaulių valdžią iš daitjų valdovo Bali (Mahabharata III 270 ir paskesni; Ramajana I 29; Vaju – purana II 36 ir kt.).
Vedose Višnus atlieka jauniausiojo Indros partnerio vaidmenį (iš čia vardas Upendra, „jaunesnysis Indra“) mite apie kovą su demonu Vritra. Šis mitas išlieka ir vėlesniuose mitologiniuose siužetuose, ir Višnus palaipsniui įgyja pagrindinį vaidmenį (iš čia vardas Atindra, „didesnis už Indrą“).
Brahmanuose mitų, susijusių su Višnumi, ratas prasiplečia. Juose Višnus atlieka žygdarbius vardan pažemintųjų ir engiamųjų, į jį kreipiasi pagalbos kritiniais atvejais net patys dievai.
Epose Višnus (Krišnos ir Ramos avatarų pavidalu) rodomas kaip centrinė figūra. Palaipsniui imama sutapatinti daugelis sampratų: iš vienos pusės, Višnus ir Narajana, iš kitos – Rama, Krišna ir kt. antropomorfiniai ir teriomorfiniai personažai, iš kurių susiformuoja Višnaus-Narajanos avatarų sistema.
Puranose vystoma trimurti koncepcija, pagal kurią ontologiškai vieningi Brahma, Višnus ir Šiva atlieka atitinkamai pasaulio kūrėjo, saugotojo ir naikintojo funkcijas. Tačiau daugelyje šios koncepcijos variantų Višnui-Narajanai teikiama didžiausia reikšmė triadoje ir skelbia Višnų absoliutu, būties šaltiniu, pagrindu ir esme. Panaši samprata sutinkama jau ir epose (pvz., Mahabharata XII 48, 17).
Viename iš mitų apie potvynį (Mahabharata III 186–187) išminčius Markandėja, kurį išgelbėjo Višnus (įgijęs dailaus jaunuolio pavadalą jis sėdi ant banjano medžio šakų), patenka į dievybės įsčias ir mato Visatą: žemę, dangų, žmones, dievus ir t. t. Tokiu būdu, pasaulis parodomas kaip Višnaus egzistencijos forma. Kitame mite apie potvynį (Mahabharata III 194), kiekvieno pasaulinio ciklo (jugos) metu įtraukia į save Visatą ir nugrimzta į miegą, gulėdamas ant slibino Šešos, plaukiojančio pasauliniame vandenyne. Kai Višnus prabunda ir ima mąstyti apie naują kūriniją, iš jo bambos išauga lotosas, o iš lotoso pasirodo Brahma, kuris tiesiogiai ir atlieka pasaulio sukūrimo aktą.
Iš kitų pasaulio kūrimo mitų, susijusių su Višnumi, reikia paminėti mitą apie pasaulinio okeano plakimą, kuriam vadovavo Višnus-Narajana. Višnus, įgijęs dailios moters pavidalą, atima iš demonų amritą ir vėliau atlieka pagrindinį vaidmenį kovoje tarp dievų ir asurų.
Višnaus avatarų kovos su blogiu motyvas sudaro daugelio mitų pagrindą. Visuose savo apsireiškimuose Višnus įasmenina energiją, kuri atlieka tvarką kosmose. Daugelyje mitologinių ir religinių – filosofinių sistemų (pvz., višnuizme) ši energija yra vadinama Višnumi ir įgyja daug pavidalų: nuo nenupasakojamo absoliuto iki asmeninio dievo, kuriam žmogus gali jausti stiprų emocionalų prieraišumo jausmą (bhakti).
Vedose Višnui suteikti antropomorfiniai bruožai: jis yra aukšto ūgio jaunuolis, „plačiai žengiantis“. „Mahabharatoje“ Višnui duodamas tarp kitų vardų ir „tas, kurio kūno neaprašysi“, bet vis dėlto Višnų aprašo įvairiopai. Vėliau susiklosčiusioje ikonografijoje Višnus vaizduojamas kaip gulintis ant slibino Šešos arba kaip apsiginklavęs jaunuolis. Vienoje iš jo keturių rankų – čakra (pažodžiui, „ratas“, „diskas“), specifinis ginklas, panašus į bumerangą, turintis antgamtišką galią, kitoje rankoje – kriauklė, trečioje – kuoka, ketvirtoje – lotosas arba lankas. Višnaus odos spalva – tamsiai mėlyna, rubų spalva – geltona, kaip ir pas jo avatarus Ramą ir Krišną, bet „Mahabharatoje“ sutinkami ir tvirtinimai, jog Višnaus oda įgauna skirtingą spalvą, priklausomai nuo jugos periodo.
Višnaus žmona – Lakšmi. Pats Višnus kai kada vadinamas Aditės ir Kašjapos sūnumi. Paprastai Višnus gyvena ant kalno Meru viršūnės (Mahabharata III 160, 17-26). Jo kinkomasis gyvūnas – paukščių valdovas Garuda.
Višnaus vardai
Višnus turi daugybę skirtingų vardų, susijusių arba su jo savybėmis ir atributais, arba su jo žygdarbiais, kuriuose dalyvauja jis pats ar jo avatarai. „Mahabharatoje“ yra skyrius pavadintas „Himnas tūkstančiui Višnaus vardų“ (XIII 149). Svarbiausieji iš jų: Hari („rausvai rudas“, bet traktuojamas kaip „išlaisvintojas“), Govinda („piemuo“), Kešava („dievaplaukis“), Madhusudana („demono Madhu žudikas“), Murari („demono Muros priešas“), Purušottama („geriausias iš žmonių“ arba „aukščiausioji dvasia“).
Jurbarko rajono savivaldybė
Gyvenvietės
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Etnografija ir tradicinė kultūra
Etnografiniu požiūriu Jurbarko rajonas nėra vientisas, nes teritorija jungia trijų skirtingų etninių regionų žemes: nuo Šventosios upelio į vakarus (Smalininkų ir Viešvilės seniūnijos) – šiaurės Skalva, lietuvininkų, Mažosios Lietuvos kraštas, į šiaurę ir šiaurės vakarus nuo Jurbarko – pietrytinės Karšuvos žemės, žemaitiškas regionas, dabar priklausantis Jurbarkų, Girdžių, Eržvilko ir Šimkaičių seniūnijoms, likusiai rajono savivaldybės daliai būdinga vakarų aukštaičių kultūra. Dar galima apčiuopti etnografinių žemių ribas, architektūros skirtumus, tarmes, tradicijas, papročius, gyvenimo būdo ypatumus, kulinarinio paveldo savitumus.
Kraštui būdinga savita tradicinė kultūra. Pagal UNESCO rekomendacijas Jurbarko rajone yra užregistruoti 403 tradicinės kultūros puoselėtojai (asmenys), 13 tradicinės kultūros puoselėtojų (kolektyvų, bendruomenių), 9 dar gyvos tradicinės kultūros sritys ir rūšys, įgūdžiai, gebėjimai, 17 rajone iki šiol išsaugotų tradicinių švenčių, renginių.
Administracija
Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Jurbarko rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Jurbarko rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
Savivaldybėje yra 12 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Jurbarko rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Švietimas
Jurbarko rajono savivaldybėje yra šios mokyklos:
KK207
KK207 – krašto kelias, jungiantis Sedą ir Židikus. Kelio ilgis – 19,34 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Maršrutas
Kelias prasideda Sedoje. Eina Mažeikių rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Kulšėnai, Renavas, Vadagiai, Račaliai. Baigiasi Židikuose, trišalėje sankryžoje su. Nuo Sedos iki Renavo į vakarus nuo kelio teka Varduva, kelias ją prie Renavo kerta, taip pat kelias kerta Kvistės upelį. miniatiūra|250px|left|Ties Renavu miniatiūra|250px|left|Įvažiavimas Į Renavą nuo Židikų pusės
Himalija
Himalija gai reikšti:
Talino keleivinis uostas
Talino keleivinis uostas – Estijos jūrų uostas Taline, naudojamas keleivių perplukdymui.
Talino keleivinis uostas yra pagrindinis šalies uostas skirtas turizmui. Vyksta nuolatiniai maršrutai į Helsinkį (Suomija), Stokholmą (Švedija), Marianhaminą (Suomija) ir Sankt Peterburgą (Rusija). Tai vienas didžiausių ir užimčiausių keleivinių uostų Baltijos regione. 2019 m. uostas aptarnavo 10,6 milijonus keleivių. Uoste iš viso yra 23 prieplaukos keleiviniams laivams.
Iš Talino uosto rengiami ir kruizų maršrutai po įvairias pasaulio vietas. Šias paslaugas teikia MSC Cruises, Norwegian Cruise Line ir Royal Caribbean International kompanijos.
Uostą valdo valstybinė Estijos įmonė Talino uostas, kuriam dar priklauso didžiausias Estijos krovininis Mugos uostas, taip pat Paljasarės, Paldiskio ir Saremos uostai.
2013 m. uoste buvo atlikta prieplaukos rekonstrukcija, po kurios uostas gali priimti 340 metrų ilgio ir 42 metrų pločio laivus. Ši rekonstrukcija kainavo 9,3 milijonus eurų.
2017 m. rugsėjo 29 d. Ericsson, Intel ir Telia Estonia kompanijos paskelbė terminale įjungusios 5G ryšį – tai tapo pirmuoju 5G viešuoju tinklu Europoje.
Justinas Karosas
Justinas Karosas (1937 m. rugsėjo 7 d. Sangrūdoje, Punsko valsčius – 2012 m. birželio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofas marksistas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1944–1958 m. mokėsi Sangrūdos vidurinėje mokykloje. 1958–1963 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Istorijos ir filologijos fakultete, įgijo lietuvių kalbos ir literatūros dėstytojo specialybę.
Carlos Humberto Paredes
Karlosas Humbertas Paredesas (g. 1976 m. liepos 16 d.) – Paragvajaus futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Paragvajaus klubo Olimpia Asunción žaidėjas. Buvęs Paragvajaus rinktinės narys.
Justinas Karosas
Biografija
1963–1967 m. VU Filosofijos katedros asistentas. 1967–1969 m. studijavo VU aspirantūroje, 1969 m. apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Ideologijos vieta ir vaidmuo socialistinės visuomenės vystymesi“.
1969–1972 m. VU vyresnysis dėstytojas, 1973–1989 m. docentas. 1972–1973 m. stažavosi Vienos universitete. 1984–1985 m. gavęs A. von Humboldto stipendiją stažavosi Frankfurto prie Maino, Manheimo, Gyseno universitetuose.
Carlos Humberto Paredes
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1998 m. kovo 29 d., su rinktine žaidė visas trejas 2006 m. pasaulio čempionato rungtynes.
Justinas Karosas
Biografija
1989–1992 m. VU Filosofijos fakulteto dekanas, 1994 m. habilituotas daktaras, 2000 m. profesorius.
Nuo 1963 m. SSKP narys, 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, partijos pirmininko pavaduotojas, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys, LSDP tarybos narys.
2000–2003 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys. 1992–2012 m. Seimo narys, 2001–2004 m. ir 2005–2006 m. Europos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas, 2004–2012 m. Užsienio reikalų komiteto pirmininkas.
Daugelio monografijų, knygų ir straipsnių autorius. Rašė ideologijos ir vertybių teorijos klausimais (marksistiniu aspektu): „Socializmas ir ideologija“ (1976 m.), „Metodologiniai marksistinės filosofijos bruožai“ (1981 m.) ir kt.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Žurnalistikos enciklopedija
Žurnalistikos enciklopedija – pirmoji specializuota žiniasklaidos enciklopedija lietuvių kalba, kurioje aprašomi Lietuvoje ir užsienio lietuvių leisti laikraščiai ir žurnalai, jų leidėjų, redaktorių ir bendradarbių biogramos, pateikiami žiniasklaidos ir leidybos terminai.
Istorija
Žurnalistikos enciklopedija parengta Lietuvos žurnalistų sąjungos iniciatyva. Leidėjai Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutas ir Lietuvos žurnalistikos centras. Rėmėjai Šiaurės žurnalistikos centras, Atviros Lietuvos fondas, Lietuvos kultūros ministerija, Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija, dienraštis „Lietuvos rytas“, radijo stotis „M-1“. Leidykla „Pradai“, spaudė AB „Vilspa“ spaustuvė.
Redakcinė kolegija
Laimonas Tapinas (pirmininkas), Juozas Baušys, Jonas Bulota, Pranas Damijonaitis, Rimgaudas Eilunavičius, Gediminas Ilgūnas, Virgilijus Juodakis, Edmundas Juškys, Bronius Raguotis, Domijonas Šniukas, Skirmantas Valiulis.
Monoplanas
thumb|250px|Žemasparnis [[sportinis lėktuvas Su-26M.]] Monoplanas – lėktuvas su viena pagrindine sparnų pora. Be monoplanų, lėktuvai gali būti biplanai (dvisparniai), triplanai (trisparniai).
Pirmajį monoplaną sukonstravo Liuji Blerijo. Juo 1909 m. liepos 15 d. nuo Kalė iki Duvro perskrido Lamanšo sąsiaurį. Jam pavyko sukonstruoti dar bent kelis sėkmingai skraidžiusius lėktuvus, nors visiems atrodė, kad biplanai, ar net daugiau sparnų turintys lėktuvai yra daug patikimesni. Jo skraidymo aparato su vienu sparnu, atskira uodega ir varikliu priekyje konstrukcija tapo oro transporto etalonu.
Vojerizmas
thumb|250px|[[Ledi Godiva Koljerio paveiksle, 1898 m. Anot legendų, Koventrio miestietis, vardu Tomas, negalėjo į ją atsižiūrėti ir apako. Vogčiomis žvelgiantis Tomas  tapo vojeristo sinonimu.]]
Vojerizmas (iš voir – „matyti“; pažodžiui voirer – „stebėtojas“) – lytiškai subrendusio žmogaus lytinio gyvenimo viena apraiškų. Apnuoginto kūno stebėjimu siekiama lytiškai susijaudinti ir pradėti lytinį aktą su romantiniu partneriu. Taip pat reiškiasi lytinio elgesio nukrypimu, kurio metu asmuo seksualiai pasitenkina stebėdamas kitų visiškai to neįtariančių, dažniausiai nepažįstamų asmenų iš dalies apnuogintus kūnus, lytinius organus arba sueitį. Gali lydėti masturbacija. Tokius asmenis ypač jaudina pats netikėtumo veiksnys, nes antraip jiems pakaktų striptizo.
Manoma, kad beveik kiekvieną suaugusį žmogų jaudina apnuogintas kūnas ar kitų atliekamas lytinis aktas, tačiau vojerizmas nėra nukrypimas tol, kol netampa pagrindine, siekiama lytinio pasitenkinimo forma, užgožiančia įprastą seksą. Kartais išskiriamas oportunistinis vojerizmas – t. y. kai žmogus ima atidžiai slapčia stebėti kitų asmenų lytinius organus ar lytinius santykius tiesiog pasitaikius progai, bet ne sąmoningai ieškant tos progos. Pseudovojerizmas apibrėžiamas kaip noras vogčiomis pamatyti tam tikrą ar atsitiktinį asmenį nuogą. Tai laikoma ne sutrikimu, o erotine fantazija.
XX a. pradžioje vojerizmas laikytas lytiniu sutrikimu. XX a. antroje pusėje šis reiškinys normalizuotas visuomenėje realybės šou (kuriuose dažnai rodomas iš dalies apnuogintas kūnas) ir pornografijos industrijos dėka. Suklestėjus pornografijos verslui, vojerzimas tapo įprasta lytinio pasitenkinimo forma.
Antanas Petrika
Antanas Petrika 1891 m. rugsėjo 3 d. Steponai, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1974 m. lapkričio 8 d. Niujorkas, JAV, perlaidotas Paežeriuose) – Lietuvos gydytojas, publicistas, kritikas, JAV lietuvių veikėjas.
Biografija
1910 m. atvyko į JAV. 1921 m. baigė Niujorko dantų ir burnos chirurgijos koledžą, iki 1958 m. vertėsi gydytojo praktika.
1919-1920 m. ir 1922-1923 m. Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugijos pirmininkas. Kurį laiką priklausė JAV Komunistų partijai. Bendradarbiavo daugiausia socialistų ir komunistų spaudoje, žurnaluose „Kultūra“, „Naujoji gadynė“, „Šviesa“. Paskelbė straipsnių apie V. Kudirką, G. Petkevičaitę-Bitę, J. Biliūną, Žemaitę ir kt.
Carlos Álvarez Romero-Giordiano
Karlosas Alvaresas Romeras-Džiordanas – Meksikos smuikininkas.
Carlos Álvarez Romero-Giordiano 1995 m. su pagyrimo raštu baigė Sankt Peterburgo N. Rimskio-Korsakovo konservatoriją (Rusijos liaudies artisto prof. Vladimiro Ovčareko smuiko klasė). Prieš tai mokėsi pas Ifra Neaman (Londono muzikos akademija), Olgą Parchomenko, Viačeslavą Zeleniną (Baltarusijos konservatorija), Rasma Lielmane (Nacionalinė Meksikos konservatorija).
1998 m. Sankt Peterburgo konservatorijoje Carlos Álvarez Romero-Giordiano gavo muzikos menų daktaro laipsnį su puikiu įvertinimu.
Nuo 1999 m. kovo mėn. iki 2005 m. Carlos Álvarez Romero-Giordiano dirbo smuiko specialybės dėstytoju Meksikos valstybiniame nepriklausomame universitete ir nuo 2003 iki 2005 m. dirbo smuiko specialybės dėstytoju Meksikos Nacionalinėje konservatorijoje. Kaip solistas Carlos Álvarez Romero-Giordiano griežė Sankt Peterburgo D. Šostakovičiaus filharmonijos didžiojoje salėje, Rimskio-Korsakovo muziejuje-bute, Sankt Peterburgo mažojoje Glazunovo salėje, Sankt Peterburgo Akademinėje kapeloje, Maskvos konservatorijoje.
2000 ir 2001 m. tarptautinė P. Čaikovskio konkurso laureatų asociacija pakvietė Carlos Álvarez Romero-Giordiano atstovauti Meksiką tarptautiniame Iberoamerikos muzikos festivalyje, kuris vyko Maskvoje.
2002 m. Carlos Álvarez Romero-Giordiano buvo pakviestas Peru kultūros ministerijos atlikti Šostakovičiaus koncertą Nr. 1, kuris šioje šalyje skambėjo pirmą kartą. Koncertavo JAV, Pietų Amerikoje, Rusijoje, Švedijoje, Suomijoje, Lietuvoje, Baltarusijoje ir Meksikoje. Meksikoje laimėjo Nacionalinį smuikininkų konkursą ir tris kartus gavo Hermilo Novelo apdovanojimą. Paskutiniuose dviejuose Meksikos Nacionaliniuose Hermilo Novelo vardo smuikininkų konkursuose laureatais tapo ir jo mokiniai.
Carlos Álvarez Romero-Giordiano akompanavo Sankt Peterburgo Kapelos orkestras, Sankt Peterburgo Valstybinis simfoninis orkestras, Baltarusijos konservatorijos orkestras, Gvanachuato universiteto simfoninis orkestras, Meksiko Politechnikos instituto simfoninis orkestras, Bellas Artes kamerinis orkestras (Valstybinis Meksikos menų institutas) ir kiti orkestrai. Carlos Alvarez Romero-Giordiano griežė kartu su dirigentais Michailu Kantorovu, Jurijumi Faliku, Dmitrijumi Chohlovu, Andrejumi Petrenka, Leo Korhinu, Davidu Haendelu, Dante Valdesu, Aleksandu Šimeliu.
Nuo 2005 m. rugsėjo mėn. Carlos Álvarez Romero-Giordiano gyvena Vilniuje, kur vykdo koncertinę ir pedagoginę veiklą. Jis buvo 2006 m. spalio 6-19 d. Vilniuje vykusio festivalio „Meksikos kultūros dienos Lietuvoje“ vienas organizatorių ir dalyvių. Festivalio metu su Šv. Kristoforo kameriniu orkestru jis solo atliko pirmą kartą Rytų Europoje skambėjusį Manuel Ponce koncertą smuikui Kotrynos bažnyčioje.
Vilniuje taip pat grojo Muzikos akademijoje, Rotušėje, Kongresų rūmuose ir Čiurlionio namuose duete su fortepijonu ir kartais orkestre.
Taip pat Carlos Alvarez Romero-Giordiano turi tikslą propaguoti lietuvišką muziką Lotynų Amerikoje. 2006 m. lapkričio 17 d. – gruodžio 9 d. Peru kultūros ministerijos kvietimu Carlos Álvarez Romero-Giordiano drauge su Lietuvos muzikuojančiais vaikais bei pianistu Justu Dvarionu gastrolių Peru Respublikoje metu surengė 21 koncertą, kuriuose pirmą kartą Peru istorijoje skambėjo Lietuvos kompozitorių kūriniai.
2007 spalio mėn. Meksikoje vykusio tarptautinio festivalio „Jornadas Alfonsinas“ metu Carlos Álvarez Romero-Giordiano savo programoje atliko ir Balio Dvariono kūrinį smuikui.
Santa Krus de la Siera
Santa Krus de la Siera (arba Sieros Santa Krusas;, ) – miestas Bolivijos rytuose; departamento administracinis centras. 1,59 mln. gyventojų (2009 m.; didžiausias šalyje). Yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta naftos, maisto, odos pramonė. Universitetas.
Istorija
Miestas įkurtas 1561 m. vasario 26 d. Iš pradžių jis buvo 220 km į rytus nuo dabartinės vietovės, į kurią persikėlė 1592 metais.
Pavadinimo kilmė
Miesto įkūrėjas Ñuflo de Chávez miestą pavadino savo gimtojo miesto Estremaduroje (Ispanija) garbei Santa Cruz de la Sierra („Kalvų šventasis kryžius“).
Amarapura
Amarapura (MY အမရပူရ) – miestas vidurio Mianmare, Iravadžio kairiajame krante, Mandalajaus aglomeracijoje, 11 km į pietus nuo miesto centro. Turistinis centras. Vystomi tradiciniai amatai: keramika, bronzos kalyba, šilkininkystė. Yra pilies, pastatytos 1783–1823 m. ir karaliaus rūmų, pastatytų 1837–1857 m. griuvėsiai, daug budistų šventyklų ir vienuolynų. Veikia Jadanabono universitetas.
Istorija
Amarapura (iš pali kalbos – „nemirtingumo miestas“) įkurtas 1783 m. karaliaus Bodopajos iš Konbaunų dinastijos. Miestas tapo karalystės sostine, pastatyti rūmai, šventyklos. Karalius Badžidas 1823 m. perkėlė sostinę į Avą, bet 1837–1857 m. ja vėl buvo Amarapura. 1810 m. miestas nukentėjo nuo gaisro, 1839 m. – nuo žemės drebėjimo. Karalius Mindonas 1860 m. pastatė naują sostinę Mandalajų, jo statyboms panaudota daug medžiagų iš Amarapuros.
Karmė
Karmė gali reikšti:
LDDP
thumb|150px|Partijos emblema thumb|100px|Partijos vėliava Lietuvos demokratinė darbo partija (LDDP) – Lietuvoje 1990–2001 metais veikusi partija, atsiradusi 1990 m. gruodžio 8 d., pakeitus Lietuvos komunistų partijos (LKP) pavadinimą.
Istorija
Pagrindinė LKP pavadinimo pakeitimo priežastis – „komunistų“ vardo nepopuliarumas po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo. Vėliau LDDP šalininkai ėmė neigti savo partijos ryšį su LKP, bet 1990 m. gruodžio 8 d. LKP neeiliniame suvažiavime priimtas nutarimas neįkūrė jokios naujos partijos. Suvažiavimo nutarimas skelbė:
2001 m. sausį LDDP susijungė su socialdemokratais, taip suformuojant vieną partiją (Lietuvos socialdemokratų partija), kurios pirmininku iki 2007 m. išliko Algirdas Brazauskas.
Kopernikis
Kopernikis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Cn, eilės numeris 112.
Bažnyčios generolas kapitonas
Bažnyčios generolas kapitonas  – faktinis viduramžių Popiežiaus valstybės kariuomenės vadas. Šias pareigas paprastai pavesdavo eiti italų kilmingajam su profesionalaus kariškio reputacija arba vėliau – popiežiaus giminaičiui.
Bažnyčios generolas kapitonas paprastai gaudavo vado lazdą, palaimintą popiežiaus.
Kitos pareigos Popiežiaus valstybės kariuomenėje buvo Bažnyčios gonfalonjeras ( 'vėliavnešys'), bet tai buvo daugiau formalios ceremoninės pareigos, neapimančios taktinio vadovavimo.
Bekerio uostas
Bekerio uostas – Estijos jūrų uostas Taline.
Uostas atidarytas 1913 m. šiaurinėje Talino dalyje. 2011 m. uostas perkrovė virš 560 tūkstančių tonų krovinių. Iš viso uoste įrengtos keturios prieplaukos krovininiams laivams. Uosto dydis - 14,1171 ha.
887 m.
887 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vytautas Juodkazis
Vytautas Juodkazis (g. 1928 m. lapkričio 1 d. Pagėgiuose) – Lietuvos mokslininkas geologas, profesorius, akademikas.
Biografija
1952 m. baigė Vilniaus vidurinę suaugusiųjų mokyklą. 1952–1957 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete ir įgijo inžinieriaus geologo diplomą. 1961–1963 m. mokėsi Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos instituto aspirantūroje. 1982 m. geologijos ir mineralogijos mokslų daktaras. 1998 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.
1957–1961 m. Vilniaus hidrogeologijos ekspedicijos vyr. inžinierius ir vyr. hidrogeologas. 1963–1988 m. Geologijos ir geografijos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis, mokslinis sekretorius, skyriaus vadovas. Nuo 1968 m. Vilniaus universiteto vyr. dėstytojas, docentas, nuo 1985 m. profesorius.
Nuo 1991 m. Lietuvos geologų sąjungos žurnalo „Geologijos akiračiai“ atsakingasis redaktorius. Lietuvos geologų sąjungos, Lietuvos geologų draugijos, Tarptautinės hidrogeologų asociacijos, Tarptautinės geotermijos asociacijos, Šiaurės šalių hidrologų asociacijos, Amerikos naftos geologų asociacijos narys.
Mokslinė veikla
Pagrindiniai moksliniai darbai skirti Baltijos artezinio baseino hidrogeologijai. Pagrindė Baltijos šalių požeminių vandenų eksploatacinių išteklių hidrodinaminių tyrimų kryptį, įvertino Baltijos artezinio baseino gėlo požeminio vandens išteklius, nustatė jo susidarymo dėsningumus, numatė racionalaus naudojimo būdus.
Sultys
thumb|200px|Obuolių sultys
Vaisių sultys – nealkoholinis gėrimas, iš augalų vaisių, kartais šakniavaisių (pvz., morkų sultys) ar lapkočių (pvz., rabarbarų sultys), išspaudžiamas skystis.
Vaisiniai gėrimai turi bent 30 % vaisių sulčių; vynuogių sulčių gėrimai – 6 %, citrinų – bent 10 %. Jie yra itin paplitę, jais prekiaujama plataus vartojimo prekių parduotuvėse, prekybos centruose, kadangi yra pigesni, o vartotojai skirtumo nejaučia, nesigilina į pakuotėje pateiktą informaciją.
Vartojimas
Egzistuoja nuomonė, kad sulčių negalima ruošti elektrinėmis sulčiaspaudėmis, nes kontaktuodami su metalu žūsta vitaminai. Iš dalies šis procesas tikrai vyksta, tačiau paskutiniaisiais metais sulčiaspaudžių gamyboje naudojami metalai, minimaliai reaguojantys su sulčių komponentais. Gaminant sultis su trintuve, vitaminai vis tiek prarandami, nes tuo atveju sultys gana ilgai kontaktuoja su oru.
Šviežiai išspaustos vaisių ir daržovių sultys puikiai papildo vienos kitas. Vaisių sultyse gausu cukrų ir vitaminų, o daržovių sultyse – mineralinių druskų.
Sultis geriausia gerti 30–40 minučių iki valgio arba tarp valgių. Išgėrus saldžių sulčių po pietų, gali sustiprėti rūgimo procesai ir išpūsti pilvą. Šviežiai spaustas sultis geriausia gerti iš karto, nes ir trumpą laiką laikant šaldytuve, sumažėja gydomosios sulčių savybės, nors skonis gali ir nepasikeisti.
Burokėlių sultys
Burokėlių sultyse gausu cukraus, yra vitaminų C, B1, B2, P, PP. Nemažai yra kalio druskų, geležies, mangano kiekis.
Vincas Jasiukevičius (1956)
Vincas Jasiukevičius (g. 1956 m. vasario 1 d. Akmeniuose, Širvintų rajonas) – Lietuvos ir Širvintų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Sultys
Burokėlių sultys
Naudingos medžiagos stimuliuoja kraujodarą. Magnis normalizuoja nervų sistemos darbą, patiriant stresą, įtampą, kankinant nemigai. Pagerina žarnyno peristaltiką, todėl yra nebloga priemonė vidurių užkietėjimo profilaktikai.
Vincas Jasiukevičius (1956)
Biografija
1989 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
Sultys
Burokėlių sultys
Burokėlių sultyse yra kenksmingų junginių, kurie ore suyra. Todėl prieš jas geriant, reikia palaikyti 2–3 valandas šaldytuve, atvirame inde. Kai kuriems žmonėms jos sukelia pykinimą, vėmimą, galvos svaigimą, padažnėjusį širdies plakimą, bendrą silpnumą.
Prie koncentruotų burokėlių sulčių reikia palaipsniui pratintis, pradedant nuo vieno arbatinio šaukštelio per dieną. Geriau atskiesti jas virintu vandeniu arba erškėtrožių nuoviru. Burokėlių sultis tinka maišyti su morkų, kopūstų, obuolių, slyvų ir spanguolių sultimis.
Vincas Jasiukevičius (1956)
Biografija
1995–2015 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys. 2003–2007 m. Asmens ir turto apsaugos komiteto pirmininkas.
Sultys
Burokėlių sultys
Nerekomenduojamos, sergant inkstų ligomis, skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opalige.
Vincas Jasiukevičius (1956)
Biografija
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) Širvintų rajono skyriaus narys, tarybos narys.
Moka vokiečių, rusų, lenkų kalbas. Žmona Virginija, vaikai Vilius, Laima.
Sultys
Citrusinių vaisių sultys
Citrusinių vaisių sultyse gausu vitaminų C ir P, kalio, folinės rūgšties.
Jos didina gyvybingumą, šalina nuovargį ir stiprina kraujagysles. Naudingos sergant ateroskleroze, hipertonija, tinka vėžio profilaktikai.
Sergant skrandžio arba dvylikapirštės žarnos opalige, lėtiniu gastritu arba pankreatitu šių sulčių geriau negerti. Be to greipfrutų sultys gali sąveikauti su vaistais, todėl geriant daug preparatų jos kontraindikuotinos.
Granatų sultys
Granatų sultys gerai pasisavinamos, žadina apetitą, reguliuoja skrandžio veiklą ir padidina hemoglobino kiekį kraujyje. Jos turi šlapimą, tulžį varančių, priešuždegiminių, antiseptinių savybių.
Jas gerti patariama sumaišius su morkų ir burokėlių sultimis ir/arba atskiedus vandeniu, nes jose yra daug rūgščių, kurios dirgina skrandžio gleivinę ir ardo dantų emalę.
Kopūstų sultys
Kopūstų sultyse gausu lengvai įsisavinamų angliavandenių, vitaminų C, PP, folinės rūgšties ir aminorūgščių, kalio, natrio, kalcio, magnio, geležies druskų. Jose rastas ypatingas vitaminas U, apsaugantis nuo opaligės.
Šiltos kopūstų sultys geriamos profilaktiškai siekiant išvengti skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opaligės paūmėjimo. Nuo stomatito ir dantenų uždegimo rekomenduojama burną skalauti šiltomis kopūstų sultimis. Sultys lėtina angliavandenių virtimą riebalais, todėl tinka esant nutukimui. Turi gydomąjį poveikį skrandžio gleivinei.
Geriamos likus 30 minučių iki valgio ir tarp valgių kelis kartus per dieną.
Reiktų atsisakyti šių sulčių, paūmėjus gastritui ir opaligei, o nurimus skausmui ir sveikstant, jos bus kaip tik.
Moliūgų sultys
Moliūgų sultyse yra sacharozės, pektininių medžiagų, kalio, kalcio, magnio, geležies, vario ir kobalto druskų. Jose yra vitaminų C, B1, B2, B6, E, beta karotino.
Kontraindikacijų, kada negalima gerti moliūgų sulčių, praktiškai nėra.
Morkų sultys
Šviežiai spaustos morkų sultys karaliauja tarp daržovių sulčių. Jose gausu beta karotino, B grupės vitaminų, kalio, kalcio, kobalto ir kitų mineralinių medžiagų.
Jos ypač naudingos vaikams ir žmonėms su nusilpusiu imunitetu ir odos problemomis. Beta karotinas labai naudingas regėjimui. Kad organizmas jį pasisavintų, būtina iš karto suvalgyti riebaus maisto. Bet esant jo pertekliui, apkraunamos kepenys, oda gali įgauti gelsvą atspalvį.
Per dieną rekomenduojama išgerti ne daugiau pusės litro morkų sulčių. Norint gauti vitaminų profilaktiškai, užtenka ir pusės stiklinės.
Šių sulčių negalima vartoti paūmėjus opaligei ir viduriuojant.
Obuolių sultys
Obuolių sultyse gausu vitamino C ir P, yra kalio, kalcio, geležies, vario, mangano, kobalto, cinko, nikelio druskų.
Geriamos sergant ateroskleroze, kepenų, šlapimo pūslės, inkstų ligomis, akmenlige. Pektinas normalizuoja žarnyno darbą. Didelis cukraus ir organinių rūgščių kiekis padeda atsigauti po didelio fizinio krūvio.
Sultys nekenkia sveikatai net geriant iki litro per parą, išskyrus esant paūmėjusiam gastritui, opaligei ir pankreatitui.
Pomidorų sultys
Pomidorų sultis gertiamos 20–30 minučių prieš valgį, taip jos paruošia skrandį ir žarnyną maisto virškinimui. Įbėrus druskos, sumažėja gydomosios sulčių savybės. Druską galima pakeisti susmulkintu česnako ar šviežiais žalumynais: krapais, petražolėmis, koriandru.
Pomidorų sulčių negalima gerti paūmėjus gastritui, opaligei, pankreatitui ir cholecistitui.
Vynuogių sultys
Vynuogių sultyse yra nemažas cukraus ir kalio kiekis. Rekomenduojama gerti esant nerviniam išsekimui ir netekus jėgų. Tamsių rūšių vynuogių sultyse yra medžiagų, mažinančių širdies ligų riziką. Vartojant jas reguliariai, sumažėja cholesterolio kiekis kraujyje ir arterinis spaudimas. Jos pasižymi baktericidinėmis, šlapimą varančiomis, vidurius laisvinančiomis, prakaitavimą ir atsikosėjimą skatinančiomis savybėmis. Gydymo tikslais vynuogių sultis reikia gerti po 1/2 stiklinės 3 kartus per dieną 3 savaites. Prieš vartojimą jas reikia atskiesti vandeniu santykiu 1:1.
Nerekomenduojama gerti sergant gastritu, kai padidėjęs skrandžio rūgštingumas, skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opalige, cukriniu diabetu, nutukimu, lėtinėmis uždegiminėmis plaučių ligomis, jei yra polinkis vidurių pūtimui
Neigiamos natūralių sulčių savybės
Kad gauti naudingų medžiagų ir vitaminų, šviežiai spaustų sulčių dienos norma – nuo kelių stalinių šaukštų iki trijų stiklinių per dieną, priklausomai nuo sulčių rūšies. Per didelis kiekis organizmui gali tik pakenkti.
Šviežiai spaustos sultys netinkamos sergant opalige, paūmėjus gastritui ir pankreatitui kenkia rūgščios sultys: citrinų, apelsinų, obuolių, serbentų, spanguolių, nes jose yra daug organinių junginių, didinančių skrandžio sulčių rūgštingumą, kuris gali sukelti rėmens graužimą ir skausmo priepuolį.
Nutukę ir cukriniu diabetu sergantys žmonės turi vengti vynuogių sulčių, nes jose labai daug gliukozės ir kalorijų.
Dauguma šviežiai spaustų sulčių laisvina vidurius. Todėl linkusiems į viduriavimą, rekomenduojama sultis skiesti vandeniu ir gerti mažais kiekiais.
Boeing 737
Istorija
737 modelį Boeing kompanija pradėjo kurti norėdami sudaryti konkurenciją trumpo atstumo mažiems reaktyviniams lėktuvams, tokiems kaip Sud Aviation Caravelle, BAC 1-11 ir Douglas DC-9. Nors iš pradžių buvo planuojamas 60–85 vietų lėktuvas, pasikonsultavus su pirmuoju pirkėju (Lufthansa) nuspręsta gaminti 100 vietų lainerį. Apie 60 % lėktuvo struktūros ir sistemų pasiskolinta iš Boeing 727 modelio.
Boeing 737–100 modelio pirmasis skrydis įvyko 1967 m. balandžio 9 d., komercinis panaudojimas pradėtas nuo 1968 m. vasario. 737–100 varianto vienintelis didesnis pirkėjas tebuvo Lufthansa, pagaminta tik 30 šio modelio vienetų. 1967 m. rugpjūtį įvyko prailginto 737–200 varianto pirmasis skrydis. Šis modelis susilaukė žymiai didesnio populiarumo ir buvo gaminamas iki 1988 m.
Konkuruodama su moderniu Airbus A320 modeliu, Boeing kompanija 1993 m. pradėjo 737 modelio modernizacijos programą. Šios programos rezultatai yra Boeing 737–600, -700, -800 ir -900 variantai, kurie atnaujinti tiek, kad gali būti laikomi visiškai skirtingo modelio lėktuvais.
2016 m. balandžio 20 d. Boeing kompanija pristatė 9000-ąjį 737 lėktuvą. Jis buvo pristatytas China United Airlines avialinijoms.
2018 m. kovo 13 d. iš gamyklos išriedėjo 10 000-asis 737 lėktuvas.
Variantai
Boeing 737 gamintas 9 skirtingais variantais, kurie gali būti dalijami į 3 kartas. Pradiniai („originalūs“) variantai yra 737–100, 737–200 ir 737–200 Advanced. Vėliau pradėti gaminti („klasikiniai“) modeliai yra 737–300, 737–400, ir 737–500. Naujausi („naujos kartos“) variantai yra 737–600, 737–700/-700ER, 737–800 ir 737–900/-900ER.
Lisitėja
Lisitėja gali reikšti:
Boeing 737
737–100/200
Boeing 737–100 yra pirmasis 737.4 serijos modelis. Jų pagaminta tik 30, šiuo metu nė vienas nenaudojamas. Juos pakeitė 737–200. Tai prailginta 737–100 versija, iš pradžių numatyta JAV rinkai. Nuo 1971 m. pradėtas gaminti 737–200 Advanced variantas, tapęs itin populiariu. Šiuo metu daug šio modelio lėktuvų tebenaudoja besivystančių šalių oro linijų bendrovės. JAV ir Europos Sąjungos šalyse šio modelio lėktuvai skraidyti nebegali dėl normas viršijančio triukšmo lygio.
737–300/400/500
thumb|250px|CFM56 turboventiliatorinis variklis Tai „klasikinės“ serijos orlaivių karta. Ji buvo gaminama nuo 1981 iki 1999 metų. Serijoje naudojami CFM56 turboventiliatoriniai varikliai.
737 Next Generation (737–600/700/800/900)
Tai „naujos kartos“ orlaiviai, pristatyti 1993 metais ir tebegaminami iki šiol. Pagrindiniai skirtumai tarp šios ir klasikinės serijos yra: patobulinti CFM56-7 varikliai, padidintas skrydžio atstumas, moderni ir kompiuterizuota pilotų kabina, padidinti lėktuvo matmenys ir didesni skraidinamų keleivių kiekiai.
Boeing 737 MAX
Naujausia 737 versija yra 2017 m. pasirodžiusi 737 MAX. Pagrindiniai patobulinimai – naujesni ir galingesni LEAP varikliai. Taip pat yra pagerintas kuro efektyvumas.
Pirmasis 737 MAX skrydis įvyko 2017 m. – praėjus 50 metų po pirmojo 737 skrydžio. 2014 m. vasarį buvo užsakyti 1 807 737 MAX lėktuvai. Pačios pirmosios 2011 m. 200 šių lėktuvų užsakė JAV „Southwest Airlines“ avialinijos.
Fredas Abekas
Fredas Abekas (tikr. Motiejus Akelaitis; 1889 m. Piliakalniai, Marijampolės apskritis – 1946 m. balandžio 11 d. Čikaga) – Lietuvos žurnalistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas.
Biografija
1911 m. su tėvais atvyko į JAV. 1917–1918 m. laikinai gyveno Japonijoje, Aliaskoje, 1920–1930 m. – Niujorke, nuo 1930 m. – Čikagoje.
Dalyvavo Amerikos lietuvių darbininkų literatūrinės draugijos veikloje. 1923–1930 m. dienraščio „Laisvė“, 1930–1946 m. dienraščio „Vilnis“ redakcijų bendradarbis. 1935 m. dalyvavo Pasaulio lietuvių kongrese Kaune.
Ana Liucija Kortes (Dingę)
Ana Liucija Kortes yra fiktyvi veikėja ABC televizijos seriale Dingę, kurią vaidina Michelle Rodriguez. Ji skrido galinėje okeaninio skrydžio 815 lėktuvo sekcijoje ir vadovavo išgyvenusiems jos keleiviams.
Tina Karol
Tina Karol (, tikr. Tetjana Liberman,, g. 1985 m. sausio 25 d.) – Ukrainos dainininkė.
Ana Liucija Kortes (Dingę)
Iki lėktuvo katastrofos
Ana Liusija dirbo policininke Los Andželo policijos departamente. Ji konfliktavo su kapitone, kuri taip pat buvo ir jos motina, bet neišsiskyrė iš kitų pareigūnų kaip jos duktė. Kortes turėjo vaikiną Denį ir tapo nėščia, tačiau prarado kūdikį, kai buvo pašauta vagies. Kitus kelis mėnesius ji praleido psichologiškai ir fiziškai sveikdama, tada ją paliko vaikinas. Ana Liusija sugrįžo į darbą pažeistos moralės ir nestabilaus elgesio - kai buvo sugautas į ją šovęs vyras, per apklausą ji teigė, jog jo nepažįsta ir vėliau nušovė jį automobilių stovėjimo aikštelėje prie baro.
Tina Karol
2006 m. atstovavo Ukrainą Eurovizijoje su daina Show me your love ir užemė 7-ąją vietą..
Ana Liucija Kortes (Dingę)
Iki lėktuvo katastrofos
Ana Liusija po incidento paliko policijos gretas ir įsidarbino oro uosto apsaugos darbuotoja. Ji susipažino su Kristianu Šepardu oro uosto kavinėje ir gavo pasiūlymą būti jo „asmens sargybine“ kelionėje į Sidnėjų; jie susitarė vienas kitą vadinti „Tomu“ ir „Sara“. Sidnėjuje Kortes persigalvojo, kai pamatė, jog Šepardas visiškai grimzta į alkoholio liūną ir vieną naktį bandė įsiveržti į kažkokios moters namus, reikalaudamas pamatyti savo dukterį. Liusija vėliau bandė įkalbėti Kristianą kartu su ja grįžti į Jungtines Valstijas, tačiau jis nesutiko ir jiedu išsiskyrė.
Ana Liusija nusipirko okeaninio skrydžio 815 bilietus, norėdama sugrįžti į Los Andželą. Prieš įsėsdama į lėktuvą, oro uosto kavinėje ji sutiko Džeką ir su juo flirtavo. Jie susitarė artimiau susipažinti skrydžio metu, Ana Liusija atskleidė, jog sėdi 42F vietoje, lėktuvo gale.
Po katastrofos
Vis dėlto, artėdama prie paplūdimio, pirmoji išgyvenusiųjų grupė džiunglėse prarado Sindę ir susidūrė su keistuoju šnabždėjimu. Išgirdusi kažką atbėgant, Ana Liusija netyčia nušovė Šenon, palaikydama ją viena iš Kitų. Jausdama kaltę, Ana Liusija Saydą pririšo prie medžio ir atsisakė su grupe keliauti toliau, nors vėliau, kažkodėl paklausiusi Libės, ji vis dėlto nusprendė judėti į priekį. Sugrįžęs iš Maiklo paieškos, Džekas Liusijos paklausė, kaip išsigelbėjusius žmones paruošti kovai su Kitais. Po nepavykusio bandymo pagrobti San, Kortes pasinėrė į keistą konfliktą su savimi, vis dar jausdama kaltę dėl Šenon žūties, be to, ji buvo įtraukta į tam tikrus nesutarimus dėl ginklų naudojimo ir blaškėsi tarp Džeko, Keitės bei Loko, kol galų gale pastarasis Liusiją pakvietė į požemį pasikalbėti su „Henriu Geilu“. Ji sutiko ir gavo iš kalinio žemėlapį su tariama vieta, kur nukrito jo balionas. Liusija pasiėmė su savimi Saydą ir Čarlį, surado nukritusį balioną, bei kapą, kur, pasak Geilo, buvo palaidota jo žmona. Saydas tuo nepatikėjo ir iškasė kapą, kur surado tikrąjį Henrį Geilą - mirusį.
250px||thumb|right|Akimirka prieš Maiklui nušaunant Aną Liusiją. Vėliau, Ana Liusija vėl sumanė pasikalbėti su Henriu, tačiau jis ją užpuolė ir vos neužmušė, kol pasirodė Lokas ir ją išgelbėjo. Siekdama keršto, Kortes sugundė Sojerį ir pavogė jo šautuvą. Ji sugrįžo į požemį, ketindama nužudyti Henrį, bet neįstengė pati to padaryti. Liusija patikėjo šautuvą Maiklui, kuris pasisiūlė jį nužudyti, tačiau staiga šovė į ją pačią ir mirtinai sužeidė. Iš karto mirusi, ji pasirodė Pono Eko sapne, kuriame jam liepė padėti Lokui. Ana Liusija palaidota kitą dieną šalia Libės, kurią netyčia irgi nušovė Maiklas.
Huvudroller i Lost
1998 m. Dakaro ralis
'''1998 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 1998 m. Paryžiaus-Granados-Dakaro ralis''') – 20-asis Dakaro ralis. Maršruto pradžia buvo Paryžiuje, baigėsi Dakare. Penktadienio naktį devintajame greičio ruože, Taudenyje (Malio mieste) buvo užpulti keli lenktynininkai, tačiau vėliau jie buvo išgelbėti ir saugiai finišavo. Automobilių kategorijoje nugalėjo lenktynininkas Jean-Pierre Fontenay, motociklų – Stéphane Peterhansel, o sunkvežimių – Karel Loprais (su Tatra 815).
FK Borec Veles
Veleso „Borec“ – Makedonijos futbolo klubas iš Veleso.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m. Kitados rungtyniavo elito divizione. Jame debiutavo 1992–1993 m., bet ilgam įsitvirtinti nepavykdavo. Vienu metu buvo iškritę į Trečią lygą.
2021–2022 m. Pirmoje lygoje liko vienuolikti, priešpaskutinėje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Mūro Strėvininkų piliakalnis
Mūro Strėvininkų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23724) Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Mūro Strėvininkų, Žiežmarių seniūnija. Pasiekiamas keliu Bačkonys – Liutonys Bačkonyse pasukus į dešinę pietvakariuosna link Mūro Strėvininkų užtvankos ­- važiuoti 900 m, piliakalnis yra prieš pat užtvanką.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Strėvos kairiajame krante buvusioje kalvoje, iš šiaurės, rytų ir pietų apjuostoje upės slėnio. Pietvakariuose piliakalnis siekė aukštumą, nuo kurios buvo atskirtas grioviu ir pylimu. Piliakalnio pietvakarinę dalį su visais čia buvusiais gynybiniais įrenginiais sunaikino XX a. 6 dešimtmetyje ties piliakalniu pastatyta hidroelektrinė ir iškastas naujas kanalas. Duomenų apie piliakalnio išvaizdą iki hidroelektrinės statybos nėra. Dabar išlikusi aikštelė trapecinė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 23 m ilgio ir 20 m pločio rytinėje pusėje bei 8,5 m pločio vakariniame gale, kurios pietvakarių gale dar žymus 0,5 m aukščio, 12 m pločio pylimo kraštas. Šiaurės vakariniame piliakalnio šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa, nuolaidėjanti į šiaurę. Šlaitai statūs, 16 m aukščio.
Aikštelės vakarinė dalis nuplauta upės, pati aikštelė ardoma čia esančios prastai prižiūrimos poilsiavietės (šiaurės rytų krašte stovi medinė pavėsinė). Šlaitai apaugę lapuočiais, pietvakariniame šlaite link kanalo veda cementiniai laiptai. Piliakalnis minimas ir Strėvininkų vardu.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 20 000 m².
Į vakarus nuo piliakalnio 1,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Negarbos kapinynas
Negarbos kapinynas (regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas - 36670) – kapinynas vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Rūdaičių kaime (Kretingos seniūnija), dešiniajame Tenžės krante.
Kapinynas
Įrengtas į pietus nuo Negarbos piliakalnio esančios aukštumos šiauriniame pakraštyje, pakilumoje, nežymiu įdubimu iš pietų ir vakarų pusės atsiskiriančioje nuo pagrindinio aukštumos masyvo. Palei šiaurinį pakraštį teka bevardis upelis (dešinysis Tenžės intakas). Teritorija ariama.
Teritorijos plotas – 2,45 ha.
0,1 km į šiaurę yra Negarbos piliakalnis su papėdės gyvenviete, 0,78 km į šiaurės rytus – Senkų kapinynas, 0,72 km į pietryčius – Senkų senovės žemdirbystės vieta, 1,17 km į pietryčius-pietus – Ankštakių-Senkų kapinynas.
Tyrimai
2008 m. kapinyną išaiškino, 2009 m. žvalgė Gytis Grižas (Lietuvos nacionalinis muziejus), 2012 m. – Arūnas Strazdas (Kultūros paveldo centras).
Rasta 73 pavieniai radiniai – 9 geležinių kirvių ir 5 įmovinių ietigalių dalių, 17 Romos imperijos monetų, 8 žalvarinių antkaklių fragmentai, 8 apyrankės, 7 segės, 3 smeigtukų dalys, lydinio fragmentas, patekę iš suardytų kapų. Dauguma radinių datuojama II – IV a., kiti – X – XI a. ir XIV a.
2013 m. įrašytas į kultūros vertybių registrą kaip regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas.
Chlorozė (augalų liga)
Chlorozė – augalų liga, pasireiškianti žaliųjų organų (lapų, stiebų) pašviesėjimu. Jie pasidaro šviesiai žalsvi arba gelsvi.
Raši
thumb|Raši Shlomo Yitzhaki, geriau žinomas akronimu Raši (Rabinas Shlomo Yitzhaki), (1040 m. vasario 22 d. – 1105 m. liepos 13 d.) – žymus Hebrajų Biblijos ir Talmudo komentatorius.
Biografija
Gimė Trua mieste, tuometinėje Šampanės regiono sostinėje, religijos mokytojų šeimoje, buvo vienintelis vaikas. Jo motinos brolis – Mainco rabinas Simonas Vyresnysis, Rabeinu Geršomo mokinys, miręs tais pačiais metais, kai gimė Raši. Būta tvirtinimų, kad iš tėvo pusės Raši esąs 33 kartos Yochanan Hasandlar palikuonis, o pastarasis – ketvirtos kartos Gamalielio Vyresniojo palikuonis. Gamalielis neva buvo kilęs iš karališkosios Dovydo linijos. Vis dėlto pats Raši savo gausiuose raštuose apie tai visiškai neužsiminė. To netvirtina ir ankstyvas rabiniškasis šaltinis apie Raši kilmę Responsum No. 29, kurio autorius Solomonas Lurija.
Būdamas jaunuolis Raši įgijo patirties prekyboje ir žemės ūkyje. Vėliau studijavo judėjų akademijose Maince ir Vormse. Grįžęs į Trua, pradėjo vyno prekiautojo verslą, o būdamas 25-erių įsteigė rabiniškąją mokyklą, kur be jokio mokesčio mokė pasirinktus studentus. Jis rėmė savo šeimą ir Toros akademiją lėšomis, gautomis iš vynuogynų bei vyno gamybos verslo.
IX a. Karolis Didysis, 800 m. karūnuotas Šventosios Romos imperijos imperatoriumi, vadovavo imperijai, apimančiai didžiąją dalį šiandieninių Prancūzijos ir Vokietijos. Jis pakvietė žydus atvykti iš Ispanijos ir apsigyventi Reinlando rinkos miestuose, taip siekdamas paskatinti tarptautinę prekybą. Tuo metu žydų bendruomenė klestėjo, iki XI a. ji išsiskyrė aukštu Biblijos išmanymo lygiu, kurio vienas iš pavyzdžių – Raši parengti Biblijos komentarai. Tačiau, Raši gyvenant Reinlande, prasidėjo Pirmasis Kryžiaus žygis. 1099 m. Kryžiaus žygio šalininkai užpuolė žydus, gyvenusius Reinlande, nusirito kelios žudynių bangos. Nors Raši neteko daug giminaičių ir draugų, jo darbuose neatsispindėjo niekas iš Kryžiaus žygio metu patirtų išgyvenimų.
Raši susilaukė trijų dukterų. Sakoma, kad jos prisidėjusios jam rengiant Biblijos komentarus. Taip pat pasakojama, kad siekdamos dvasinio pasitenkinimo, Raši dukterys laikėsi kai kurių ritualų, kuriuos paprastai atlieka tik vyrai. Tai joms leidęs tėvas, tačiau negalėjo būti sakomas susijęs palaiminimas, nes iki tol joks tinkamas moterims sukurtas nebuvo. Palaiminimą vėliau sukūrė Raši anūkas Rabeinas Tam, vienas iš daugelio žymių religijos mokytojų, kilusių iš Raši.
Darbai
Raši Talmudo komentarai pirmąkart suteikė specialaus išsilavinimo neturintiems žmonėms galimybę studijuoti Talmudą. Talmudas buvo parašytas teisine kalba: glaustai, be papildomų paaiškinimų, skyrybos. Raši paaiškino glaustas frazes, principus ir sąvokas, kuriuos vartojo Talmudo autoriai. Jis pateikė nesudėtingus, trumpus visų Gemaros frazių ir diskusijų paaiškinimus.