cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klumpakojis
Klumpakojo konkursas
Respublikinį konkursą-festivalį „Klumpakojis“ 2001 m. pradėjo organizuoti Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Choreografijos katedra. Kas antrus metus vykstantis renginys sulaukė gausaus būrio dalyvių iš visos Lietuvos ir didžiulio pasisekimo. Todėl buvo nuspręsta pakviesti į konkursą-festivalį šokėjus ir iš užsienio. Konkursinėje programoje vertinami kolektyvai, atliekantys savo šokius ir privalomą - klumpakojį.
Liaudies kūryboje
Vartojamas posakis: „sušilo kaip klumpakojį šokęs“.
Panašūs šokiai
Šokiai su klumpėmis atliekami ir kitų tautų. Vienas jų – prancūzų valstiečių šokis Sabotière.
Naktinės raganos
Nuostoliai
Koviniai pulko nuostoliai buvo 32 žmonės. Lakūnės žūdavo už fronto linijos, tačiau nė viena jų nėra likusi dingusi be žinios. Po karo pulko komisarė Jevdokija Račkevič už buvusių pulko narių surinktus pinigus apkeliavo pulko kovų vietas ir surado visų žuvusių lakūnių kapus.
Buvo ir nekovinių nuostolių. Pvz.:
Buvo ir ekipažų, kurie žuvo dar nepasiekę fronto, apmokymo metu.
Kvapioji našlaitė
Kvapioji našlaitė (Viola odorata) – našlaičių (Viola) genties gėlė, natūraliai paplitusi Europoje ir Azijoje bei introdukuota Šiaurės Amerikoje.
Naktinės raganos
Apdovanojimai
Todėl visas pulko pavadinimas karo pabaigoje buvo toks - 46-asis gvardijos Raudonosios vėliavos ir III laipsnio Suvorovo ordinų Tamanės naktinių bombonešių aviacijos pulkas
Kvapioji našlaitė
Tai nedideli (5-10 cm), labai kvapnūs augalai. Lapai apvalūs. Žiedai įvairiaspalviai, dažniausiai violetiniai, mėlyni, rausvi. Žydi balandžio-gegužės mėnesiais. Auga miško proskynose, tačiau neretai auginamos darželiuose, sudaro sąžalynus.
Kvapnioji našlaitė geriausiai auga drėgname, gerai patręštame, daug maistingųjų medžiagų turinčiame dirvožemyje, daliniame pavėsyje. Augalas labiausiai tinka laukinių ar sumedėjusių augalų sodui.
Atspari šalčiui kvapnioji našlaitė gausiai pasisėja pati arba plinta palaipomis, sudarydama kilimą. Norint tai pagreitinti, pavasarį ar rudenį kerus reikia dalinti. Norint pailginti žydėjimo laiką, reikia pašalinti nuvytusius žiedus. Kvapiąją našlaitę dažnai pažeidžia mozaikos virusai, rūdis, ir miltligę sukeliantys grybai.
Visas augalo dalis, ypač žiedus ir šaknis, pavasarį galima vartoti gydymui. thumb|left|250px|Darželyje auginamos kvapiosios našlaitės
Lenkijos lietuvių Šv. Kazimiero draugija
Veikla
Draugijos pirmininkai:
Lednicė
Lednicė (ček. Lednice, vok. Eisgrub) – Čekijos miestelis Pietų Moravijos krašte, Lednicos bendruomenės adminisracinis centras, prie Austrijos ir Slovakijos valstybinių sienų. Per miestą teka upė Dijė. Pagal 2005 m. duomenis, bendruomenėje gyvena 2366 gyventojai, jos plotas 3127 ha.
Patekti į Lednicę galima važiuojant iš Brečlavo į pietryčius apie 6 km. Vasaros metu šiuo maršrutu dažnai kursuoja seno tipo traukiniai.
Lednicėje yra neogotikiniai rūmai, kuriuos supa 200 ha parko. 1996 m. šis objektas buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo objektų sąrašą kartu su netoliese esančiais Valticės rūmais.
Rūmai
thumb|left|Neogotikiniai rūmai thumb|left|Oranžerija Vietovė iš pat pradžių (pirmąjį kartą šaltiniuose minima 1222 m.) iki konfiskavimo 1945 m. priklausė Lichtenšteino dinastijai, vienai iš turtingiausių giminių Moravijoje. XVII a. rūmai tapo Lichtenšteino kinigaikščių vasaros rezidencija.
Parkas buvo įkurtas XVI a. Tai 200 ha teritorija, kurioje buvo iškasti platūs tvenkiniai, pasodintas miškas. Buvo netgi pastatyti romantiniai miesto griuvėsiai (Januv grad) bei pavienis 60 m aukščio minaretas (šiuo metu čia veikia apžvalginė aikštelė turistams).
Be pačių rūmų bei minareto, turistai gali čia aplankyti oranžeriją su 300 metų senumo palmė, pamatyti akvariumą bei laiptus, pagamintus iš vieno ąžuolo kamieno.
Kininis šaukštas
thumb|[[Porcelianas|Porcelianinis kininis šaukštas]] Kininis šaukštas – šaukštas su storu trumpu koteliu, tiesiai sujungtu su giliu plokščiu semtuku.
Kininis šaukštas yra standartinis kinų virtuvės stalo įrankis. Juo paprastai valgomi įvairūs skysčiai (pvz., sriubos) ar birūs patiekalai. Šie šaukštai dažniausia būna keraminiai. Kininiai šaukštai paprastai yra stalo įrankiai, tačiau didesni jų variantai naudojami kaip dalijamieji šaukštai ar samčiai. Dalis kininių yra tokios formos, kad juos galima sudėti vieną į kitą.
Kininiai šaukštai paprastai turi aukštesnius šonus, tad juose telpa daugiau sriubos negu europiniuose sriubiniuose šaukštuose.
Dzūkų bizūnas
Dzūkų bizūnas – satyros ir humoro iliustruotas laikraštis, leistas 1925–1926 m. Alytuje.
Istorija
Leido ir redagavo Vytas Vaclovas Misiūnas. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išleido 2 numerius.
Išjuokė tinginius, girtuoklius, šaipėsi iš kunigų, maldininkų, kritikavo partijų veikėjus, skelbė satyrinius eilėraštukus.
Antanas Kazilevičius
Antanas Kazilevičius (1887 m. birželio 19 d. Ustukiuose, Pasvalio valsčius – 1964 m. birželio 13 d. Kaune) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
1914 m. baigė Maskvos komercijos instituto Komercijos kursus. 1918 m. gruodžio mėn. savanoriu stojo į Joniškėlio partizanų dalinį. Nuo 1919 m. spalio mėn. Joniškėlio bataliono karininkas. 1919 m. gruodžio mėn. batalioną performavus į Devintąjį pėstininkų pulką, 1919–1920 m. bataliono vadas, vėliau pulko ūkio dalies vedėjas, viršininkas, laikinasis pulko vadas. 1919–1920 m. gruodžio mėn. dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonaja armija ir Lenkijos kariuomenės daliniais.
1928 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1933 m. baigė Aukštosios karo mokyklos Administravimo skyrių. 1929–1940 m. Karo ligoninės ūkio viršininkas. 1940 m. pulkininkas.
Notaro ženklas
Notaro ženklas (, Chyrographum, Symbolum, Piczetum;, mal, signetum, signetum publicum - „viešasis ženklas“ arba signetum notarile - „notarinis ženklas“) - asmeninis notaro identifikavimo ženklas. Susiformavo XI-XII a. Lygiavertis antspaudui.
Forma - sudėtingėjantis kryžius, stovintis ant pjedestalo.
Istorija
1512 m. Vokietijos imperijos notariato įstatymas (Reichsnotariatsordnung) neįnešė nieko nauja.
Nuo XV amžiaus vidurio ženklinti pagal galimybes naudojamas antspaudas.
Tik XVII amžiuje imta notarui oficialiai suteikti ženklą. Būdavo daug jo variantų. Notaro karjeros metu ženklas retai keisdavosi. Daugiausiai, kai notaras savo valdovo aurizacijai taip pat gaudavo Popiežiaus.
Notaro ženklas išnyko 1806 m. su Vokietijos imperijos pabaiga.
Saliamono kakadu
Saliamono kakadu (Cacatua ducorpsii) – kakadu (Cacatuidae) šeimos papūga.
Paplitimas
Endeminė rūšis. Paplitusi Saliamono salose
Gyvenimo būdas
Gyvena tropiniuose miškuose su vešliu pomiškiu. Minta įvairių augalų vaisiais, sėklomis, taip pat smulkiais vabzdžiais. Dėtyje 1-3 kiaušiniai. Peri pakaitomis abu tėvai: dieną – patinas, naktį – patelė. Jaunikliai išsirita po 25 dienų. Po dviejų mėnesių jie palieka lizdą.
Laikymas
Nelaisvėje laikomos retai. Galima dresuoti. Sugeba pamėgdžioti žmogaus kalbą, melodijas, žvėrių garsus. Gyvenimo trukmė – iki 50 metų.
Kopa (reikšmės)
Žodis kopa reiškia:
D4Y Suisei
D4Y Suisei – Japonijos imperijos laivyno pikiruojantis bombonešis, naudotas  Antrajame pasauliniame kare 1942–1945 m.. Be bombardavimo, dar naudotas žvalgybai ir kamikadzių misijoms.
Tai buvo vienas greičiausių tų laikų pikiruojančiųjų bombonešių (greitesnis nei JAV naudotas Grumman F4F Wildcat, tačiau lėtesnis nei 1943 m. rugsėjį pasirodęs Grumman F6F Hellcat), bet, neturėdamas šarvų ir automatiškai užsiblokuojančių kuro bakų, lėktuvas buvo lengvai pažeidžiamas. Ginkluotę sudarė du fiksuoti piloto valdomi 7,7 mm kalibro Laivyno 97 tipo (angl. Type 97 aircraft machine gun; jap. 九七式七粍七固定機銃) kulkosvaidžiai ir vienas žvalgo valdomas 7,92 mm kalibro Laivyno 1 tipo (angl. Type 1 machine gun) kulkosvaidis (modelyje D4Y3a Suisei Model 33A - 13 mm kalibro kulkosvaidis). Lėktuvas galėjo vežti 500 kg. vėliau - 800 kg bombų, arba, kamikadzių misijose, - 800 kg sprogmenų.
Didžiausią žalą jie padarydavo priešo laivams, pavyzdžiui, JAV lėktuvnešį „USS Franklin“ beveik paskandino vienas vienintelis D4Y. Tačiau dėl lėktuvo trūkumų ir pilotų nepatyrimo oro mūšiuose jie negalėjo prilygti Sąjungininkų naikintuvams. Marianų mūšyje per dieną JAV kariuomenė numuše apie 400 šių lėktuvų.
D4Y buvo ypač tinkamas kamikadzių misijoms, o nuo 1945 m. vasario buvo gaminamas jau tik specialiai kamikadzių misijoms skirtas modelis (D4Y3) su trimis raketetiniais greitintuvais, turėjusiais padidinti paskutiniuojo pikiravimo greitį. miniatiūra|Yokosuka D4Y, eksponuojamas "Planes of Fame" muziejuje, Chino, [[Kalifornija, JAV]]
Kazachstano futbolo varžybos 2001 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2001 m.
1744 m.
1744 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jurgis Stačiokas
Biografija
1913 m. atvykęs į JAV, muzikos mokėsi pas K. Strumskį, J. Jankų ir J. Žilevičių. Kurį laiką vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Patersone, NJ, o vėliau iki mirties Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Athole. 1934 m. lapkričio 18 d. jo vadovaujamas choras atliko J. Žilevičiaus naujus Mišparus, buvo išmokęs nemažai mišių, giesmių ir dainų. 1938 m. J. Stačiokas įkūrė „Aušros" chorą Gardnere, MA. Statė muzikinius veikalus, rengė koncertus lietuvių kolonijose, dalyvavo 1939 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos koncerto programoje.
Nuo 1933 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys.
Zelenogradsko miesto gyvenvietė
Zelenogradsko miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Zelenogradsko municipaliniame rajone. Centras – Zelenogradskas. 2010 m. buvo 13 015 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2005 m. gruodžio 15 d. Ribojasi su Baltijos jūra, Kuršių Nerijos ir Kovrovo kaimo gyvenvietėmis.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 15 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Zelenogradsko miesto gyvenvietę sudaro:
Tilandsija
Tilandsija (Tillandsia) – bromelijinių (Bromeliaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso smulkūs su puošniais lapais augalai. Gentis pavadinta suomių botaniko Elias Tillandz (1640-1693) garbei.
Tilandsijos paplitusios Šiaurės, Centrinėje ir Pietų Amerikoje, Karibų salose. Auga ant medžių šakų, uolų.
Gentyje yra apie 400 rūšių.
Rūšys
ir kt.
Beratis
Beratis – miestas pietinėje Albanijos dalyje; apygardos ir apskrities centras. Vienas svarbiausių ir didžiausių Albanijos miestų. Dauguma gyventojų albanai, daugiausia musulmonai). Mieste ir jo apylinkėse gyvena graikų, arumunų, čigonų.
Miestas yra vienas vaizdingiausių ir gražiausių Albanijos miestų, nuostabus Osmanų imperijos architektūros pavyzdys, vaizdingai išsidėstęs giliame upės slėnyje, ant aukštų Tomorio kalnų šlaitų, dešiniajame Osumo upės krante.
Beratis ir jo apylinkės yra svarbus šalies žemdirbystės rajonas, su gerai išvystyta tabako, vynmedžių, alyvmedžių auginimo ir aliejaus gamybos pramone, sodininkystė, turizmas. Mieste veikia istorijos, ikonų ir etnografijos muziejai.
Istorija
left|200px|thumb|Beračio senamiesčio fragmentas 200px|left|thumb|XIII a. bažnyčia
Beratis ir jo apylinkės yra vienos seniausiai apgyvendintų Albanijos vietų, pirmųjų gyventojų gyvenvietės liekanos datuojamos nuo akmens amžiaus laikotarpio. Šioje vietovėje taip pat gausiai randama ir kitų priešistorės – žalvario ir geležies amžiaus – gyvenviečių liekanų. Senovės laikais, prasidėjus indoeuropiečių migracijai, šioje vietoje apsigyveno ilyrų protėvių gentys. Nuo pat ankstyvosios antikos laikų, ši vietovė, kaip ir likusi Albanijos dalis, buvo smarkiai veikiama graikų kultūros.
Pirmoji pastovi didesnė įtvirtinta ilyrų gyvenvietė minima VI a. pr. m. e.. To meto gyvenvietė istoriniuose šaltiniuose minima Antipatrėjos vardu. Antikiniu periodu miesto teritorija ir jo apylinkės ilgą laiką priklausė to meto senovės valstybėms: Senovės Makedonijai, nuo II a. pr. m. e. Romos imperijai, nuo IV a. – Rytų Romos imperijai, kuriai valdant, miestas buvo žinomas Pulcheriopolio vardu.
Nuo VI a. pabaigos, į Balkanų regioną ėmus skverbtis slavų gentims, palaipsniui ši vietovė buvo gausiai apgyvendinta slavų – dabartinių makedonų ir bulgarų protėvių, tačiau nepaisant to, miestas ir aplinkinės vietovės išliko daugiatautės, kuriose kompaktiškai gyveno, graikai, albanai, slavai ir tuomet pakankamai gausi rumunams artima arumunų tauta.
IX a. miestas buvo užimtas bulgarų caro Simeono I vadovaujamos bulgarų kariuomenės. Nuo IX iki XIII a. miestas priklausė Bulgarijos karalystei. 1204 m., ketvirtojo kryžiaus žygio metu kryžiuočiams užėmus Konstantinopolį, ir Bizantijai kurį laiką suskilus į kelias valstybes, XIII a. miestas tapo pavaldus viduramžių Graikijos valstybei – Epyro Despotijai. XIII a. yra minima mieste esant dvidešimt bažnyčių ir viena mečetė, skirta turkų samdinių dvasinėms reikmėms tenkinti; miesto gyventojų absoliuti dauguma buvo krikščionys. Minimu laikotarpiu Beratis buvo Ochrido arkivyskupijos jurisdikcija.
Adrian Sutil
Adrianas Sutilis (g. 1983 m. sausio 11 d. Štarnberge) – Vokietijos Formulės 1 lenktynininkas.
Sutilo tėvai yra profesionalūs muzikantai – mama Monika Sutil iš Vokietijos ir tėvas Jorge Sutil iš Urugvajaus. Pats Adrianas buvo profesionalus pianistas, tačiau 14 m. pradėjo važinėti kartingais. 2002 m. perėjo į Šveicarijos Formulės Ford 1800 seriją. Ten jis laimėjo visas 10 lenktynių startavęs iš pole pozicijų, o vėliau laimėjo 5 Formula Masters Austrijos čempionate.
Formulė 1
thumb|left|200px|Sutilas Force India ekipos bandymuose 2008 m. 2006 m. sezone jis debiutavo Midland F1 (vėliau Spyker) ekipoje trejose lenktynėse kaip pilotas bandytojas. Sezono pabaigoje komandą perpirkus Spyker Sutil’as buvo paskirtas komandos pilotu 2007 m. sezonui su galimybe pratęsti kontraktą vėliau.
Debiutiniame sezonu Sutil’as pelnė savo komandai pirmąjį tašką istorijoje Japonijos GP metu, finišuodamas devintas. Tačiau po lenktynių teisėjai skyrė aštuntos vietos savininkui Vitantonio Liuzzi 25 s. baudą už lenkimą geltonų vėliavų stadijoje, tad Sutil’as pakilo į aštuntą vietą, už kurią ir gavo vieną tašką.
Nepaisant to, kad vokietis vairavo vieną iš nepajėgiausių bolidų, jis visus maloniai nustebino kartais lenkdamas pajėgesnius pilotus ir atkreipė į save dėmesį. Tuo metu jis vedė derybas su Williams ir McLaren ekipomis, tačiau komandą perpirkus Force India jis pasirašė sutartį su šia ekipa 2008 m. sezonui. Force India bolidas nepasižymėjo nei greičiu, nei patikimumu, o vokietis sugebėjo finišą pasiekti vos 7 lenktynėse. Sezoną jis baigė paskutinėje 20 vietoje.
Beratis
Istorija
Dėl po karo pradėtos industrializacijos, miesto reikšmė dar labiau išaugo, miestas tapo pramoniniu, socialiniu bei kultūriniu pietų Albanijos centru. Tačiau skirtingai nei daugumoje kitų didesnių Albanijos miestų, mieste buvo vystoma lengvoji ir maisto pramonė. To priežastis buvo Albanijos komunistų partijos išleistas nutarimas, miestui suteikiantis miesto – muziejaus statusą.
Adrian Sutil
Formulė 1
==Pilni Formulės 1 rezultatai==
Beratis
Istorija
Žlugus komunistiniam režimui ir nustojus veikti planinės ekonomikos dėsniams, Beratis, kaip ir kiti Albanijos miestai smarkiai nukentėjo nuo XX a. dešimtojo dešimtmečio pradžios ekonominės krizės. 1997 m., žlugus Albanijos ekonomikai ir šaliai įklimpus į politinę, ekonominę ir socialinę krizę, mieste kilo neramumų, susirėmimų su policija.
Architektūra ir archeologija
Beratis – vienas gražiausių ir turtingiausią architektūrą išlaikiusių Albanijos miestų. Nepaisant 1851 m. miestą sukrėtusio smarkaus žemės drebėjimo, yra išlikusių XIII a. miesto tvirtovės sienos fragmentų, su tvirtovėje esančiomis XIII a. bažnyčių liekanomis. Ant kalno šlaito išsidėsčiusių XV–XIX amžiaus gyvenamųjų namų kvartalų ir jų liekanų, ortodoksų bažnyčių (XIII a. Šv. Mergelės Marijos, su XVI a. freskomis; XVIII a. soboras, su XIX a. ikonostasu; XIV a. šv. Trejybės bažnyčia; XIII a. šv. Teodoro bažnyčia su XVI a. freskų liekanomis, XII a. šv. Mykolo bažnyčia – ikonų muziejus), XVI–XIX a. mečečių (XV–XVI a. sandūros Karališkoji; 1555 m. – Švininė; 1827 m. mečetė), 1780 m. Osmanų imperijos laikotarpio akmeninis septynių arkų tiltas per Osumo upę, 1790 m. pastatyta bektašių (islamo sekta) šventovė.
Komunistinės diktatūros laikais pastatyta pagal tipinius projektus suprojektuotų daugiabučių gyvenamųjų ir administracinių pastatų. Dabartiniais laikais, pagerėjus ekonominei būklei, pastatyta naujų šiuolaikinių pastatų, mečečių, bažnyčių.
Beratis, dėl savo grožio bei unikalaus osmanų architektūrinio ir urbanistinio paveldo, yra įrašytas į UNESCO saugomų pasaulio paveldo objektų sąrašą. 1961 m., Albanijos komunistų partijos sprendimu, miestas, kartu su Girokastra, turi miesto – muziejaus statusą. Dėl tankaus miesto užstatymo ir gausaus, dideliais langais įstiklintų, fasadų skaičiaus, miestas poetiškai apibūdinamas kaip „Tūkstančio langų miestas“.
Aleksejus Šachmatovas
Aleksejus Šachmatovas (Алексей Александрович Шахматов; g. 1864 m. birželio 17 d. – 1920 m. rugpjūčio 16 d.) – Rusijos kalbininkas, tekstologas, filologas. Senovės Rusios rankraščių ir literatūros žinovas. Filologijos daktaras (1894 m.), Rusijos mokslų akademijos narys (1897 m.).
Gimė dvarininkų šeimoje Narvoje. 1874–1878 m. mokėsi Kreimano gimnazijoje Maskvoje, vėliau – 4-ojoje gimnazijoje. 1883 m. įstojo į Maskvos universiteto istorijos ir filologijos fakultetą, mokėsi pas Filipą Fortunatovą. 1887 m. apgynė disertaciją „Apie balsių ilgumą ir kirčius bendrojoje slavų kalboje“. 1890 m. pradėjo dėstyti rusų kalbos istoriją. 1910 m. tapo Petrogrado universiteto profesoriumi.
Daug nuveikė tyrinėdamas „Pirminį metraštį“ (Повесть временных лет). Tyrinėjo šiaurės vakarų Rusijos tarmes (dalyvavo ekspedicijose į Archangelsko, Oloneco gubernijas). Domėjosi kitomis rytų ir vakarų slavų kalbomis, gynė ukrainiečių, baltarusių kalbų teises. Tirdamas slavų kalbas naudojosi ir lietuvių kalbos duomenimis (pvz., „Seniausiojo rusų k. istorijos laikotarpio bruožai“, 1915 m.; „Rusų k. istorijos įvadas“, 1916 m., d.1). Nagrinėdamas Lietuvos ir Baltarusijos vietovardžius teigė, kad šiame krašte gyvenę keltai. Tyrė slavų ir keltų kalbų sąsajas.
1897 m. Aleksejus Šachmatovas pakvietė Joną Jablonskį redaguoti Antano Juškos žodyną, rėmė Kazimiero Jauniaus darbų skelbimą (Kazimierą Būgą paskyrė Jauniaus sekretoriumi).
Vladimiras Romanovas
Vladimiras Romanovas, (g. 1947 m. birželio 15 d. Vedernikovo k. Tverės srityje) – rusų kilmės verslininkas. 2011 m. sukaupęs ~550 mln. litų turto buvo 8-as turtingiausias žmogus Lietuvoje.
Buvo UAB „Ūkio banko investicinė grupė“ (ŪBIG) prezidentas, pagrindinis bankrutavusio AB Ūkio banko akcininkas, Lietuvos žmonių partijos steigėjas. 2014 m. nuo Lietuvos teisėsaugos pasislėpė Rusijoje.
Biografija
1954–1965 m. mokėsi Kauno 10-ojoje vidurinėje mokykloje, 1966–1969 m. tarnavo sovietų laivyno povandeniniame laive K-19. 1970–1972 m. studijavo Murmansko aukštojoje jūrininkų mokykloje.
Visuomeninė veikla
2000 ir 2006 m. Rusijos patriarchas Aleksijus II apdovanojo V. Romanovą už labdaringą veiklą. 2001 m. pripažintas dosniausiu Kauno verslininku ir jam buvo įteiktas Šv. Mykolo apdovanojimas.
Ūkio Banko Investicinė Grupė pirmą kartą į Vilnių atvežė Maskvos Didžiojo Teatro baleto trupę.
Ūkio Banko Investicinė grupė
1998 m. įkurė Ūkio Banko Investicinę Grupę (ŪBIG). Ji investavo į nekilnojamąjį turtą, bankininkystę, pramonę, prekybą ir sportą. 1998 m. ŪBIG išsiplėtė į Balkanus, ten įkūrė finansinių kompanijų grupę – Balkan Investment Bank AD ir Balkan Investment Management AD. Tai leido aktyviau skverbtis į Bosnijos ir Hercegovinos verslą. ŪBIG dalyvavo „Birač“ molžemio gamyklos privatizacijos konkurse, kuri laimėjusi tapo pagrindine gamyklos akcininke. ŪBIG taip pat valdo didžiausios Bosnijos ir Hercegovinos boksitų kasyklas – „Boksit” AD, Milici ir „Srebrenica” AD, Srebrenica. Veiklos geografija – Lietuva, Balkanų regionas, Škotija, Rusija, Baltarusija ir kitos NVS bei ES šalys.
Tamsiosios kakadu
Tamsiosios kakadu (Calyptorhynchinae) – kakadu (Cacatuidae) šeimos papūgų pošeimis.
Vladimiras Romanovas
Bendradarbiavimas su Baltarusija
Kita 250 mln. eurų ŪBIG investicija – į planuotą Minsko sporto ir laisvalaikio centrą (MSLC – Minsk Sports and Leisure Centre). Pirma didelė Lietuvos investicija Baltarusijoje. MSLC planuotas apimant verslo centrą, sporto ir sveikatingumo centrą, šeimos laisvalaikio centrą.
Futbolas
Domėjosi futbolu. ŪBIG priklausė Glazgo klubas. ŪBIG rėmė Lietuvos čempionus, bei Baltarusijos klubą.
Įsigijęs „Hearts“ V. Romanovas Škotijoje išgarsėjo kaip „Škotijos Abramovičius“ (pagal Romaną Abramovičių, „Chelsea“ klubo savininką) ir sulaukė didžiulio spaudos dėmesio. Jo sprendimai atleisti trenerius ir žaidėjus dažnai susilaukdavo audringos sirgalių ir žiniasklaidos kritikos. Pats Romanovas sakydavo, kad jis pats yra didžiausias savo klubo sirgalius ir jį kritikuojantys nėra tikri „Hearts“ fanai.
Už savo veiklą Lietuvos futbole V. Romanovas susilaukdavo nemažai kritikos. Savo laiku bene didžiausiu kritiku buvo tapęs buvęs bendražygis, o tuo metu Futbolo federacijos atstovas spaudai žurnalistas Andrius Tapinas.
V. Romanovo koncernas ŪBIG vystė keletą su futbolu susijusių verslo projektų. Minske ir Edinburge buvo plečiami stadionai ir vystomos aplinkinės teritorijos. ŪBIG priklausė ir Vilniaus Žalgirio stadionas, Vilniaus koncertų ir sporto rūmai bei teritorija aplink stadioną, tačiau statybas stabdė tai, jog po Sporto rūmais yra buvusios žydų kapinės.
Galiausiai, Romanovo verslo imperija patyrė finasinių sunkumų, susilaukė valdžios institucijų dėmesio. Pats versininkas pabėgo į Rusiją, o jo kuruojami projektai žlugo, kaip ir jo valdomi futbolo klubai. FBK Kaunas bankutavo, FK Partizan Minsk susilaukė to paties likimo, o Hearts klubą išgelbėjo patys ištikimiausi sirgaliai, supirkę klubo akcijas.
Krepšinis
2009 metų gegužės mėnesį Vladimiras Romanovas įsigijo 75 proc. „Žalgirio“ akcijų ir nusprendė padėti finansinių sunkumų turinčiam klubui. ŪBIG – vienintelė Kauno arenos valdymo koncesijos konkurse. Ūkio Banko Investicinė Grupė valdanti Kauno „Žalgirį“ įsipareigoja investuoti 51 mln. litų Šios, finansinį stabilumą garantuojančios, permainos didelės įtakos padarė tam, kad Kauno „Žalgiriui“ birželio mėnesį buvo patvirtinta ilgalaikė Eurolygos A licencija. 2011 m. sezoną „Žalgiris“ iškovojo tris titulus – Lietuvos krepšinio federacijos taurę, Baltijos krepšinio lygos trofėjų ir LKL čempionų žiedus.
Politika
Vladimiro Romanovo inicijuota Lietuvos žmonių partija įsteigta 2012 metų vasario 12 dieną. Steigiamajame suvažiavime užregistruoti 1393 nariai. Lietuvos žmonių partijos regima Lietuvos vizija – laisvas, aktyvus, išsilavinęs, saugus žmogus, gyvenantis aktyvioje ekonominėje ir kultūrinėje bendruomenėje. Lietuvos žmonių partija per 2012 m. Seimo rinkimus, surinko 0,25 proc. rinkėjų balsų.
Turtas
2012 m. Vyriausiosios rinkimų komijos duomenimis, V. Romanovas deklaravo turįs privalomo registruoti turto už kiek daugiau nei 1,9 mln. Lt. Didžiausia bankininko turto dalis – vertybiniai popieriai, meno kūriniai ir juvelyrika. Šį savo turtą V. Romanovas įvertino net 176,4 mln. Lt suma. Piniginėmis lėšomis deklaravo turįs 2,35 mln. Lt sumą. Iš viso – 180,66 mln. Lt.
Baudžiamoji byla
Žlugusio Ūkio banko savininkas įtariamas didelės vertės turto iššvaistymu. Jis yra slapta išvykęs į Rusiją, kur slapstosi nuo Lietuvos teisėsaugos. 2013 m. liepos 4-ąją buvo paskelbta jo tarptautinė paieška. Verslininkas tapo įtariamuoju baudžiamojoje byloje.
2014 m. balandžio 7 d. V. Romanovą Rusijos sostinėje sulaikė Maskvos baudžiamųjų nusikaltimų tyrimo tarnybos pareigūnai. Tačiau bėglys neišbuvo sulaikytas nė paros ir buvo paleistas.
Zarija
Zarija  – miestas šiaurinėje Nigerijoje, Kadunos valstijos šiaurėje. Kartu tai – istorinis hausų miestas valstybė, seniau vadintas Zazzau.
Tai – žemės ūkio centras, kuriame perdirbami žemės riešutai, medvilnė, soros, tabakas ir kt. Turi Ahmadu Belo universitetą, kuris yra vienas didžiausių Nigerijoje.
Istorija
Zazzau (Zarija) – viena iš stipriausių hausų miestų valstybių, klestėjusi Sahelio civilizacijoje. Ji priklausė septynių svarbiausių miestų grupei – Hausa Bakvai. Jo valdovai, kaip ir kituose Hausų miestuose, titulavosi sarkin. XV a. čia paplito islamas. Zazzau labai klestėjo transsacharinė prekyba. Mieste buvo prekiaujama vergais, druska, grūdais.
XV–XVI a. Zazzau buvo užimta Songajaus imperijos.
XIX a. pradžioje Usman dan Fodio vadovaujama armija sukūrė Sokoto kalifatą, kuriam priklausė ir Zazau. Tuomet miestas buvo pervardintas Zarija ir čia buvo suformuotas Zarijos emyratas, pavaldus Sokotui. 1903 m. Zarija, kaip ir kiti emyratai, atiteko britams ir įjungtas į Nigerijos sudėtį.
Zarija Nigerijoje išlaikė vietinę dinastiją. Dabartinis jos sarkinas yra Šehu Idris.
Iskanderkulis
Iskanderkulis  – ledyninis kalnų ežeras Tadžikistane, Sugdo provincijoje. Telkšo 2195 m aukštyje virš jūros lygio, Gisaro kalnagūbrio šiauriniame šlaite. Trikampio formos; ilgis 3,3 km, plotis 2,9 km. Gylis iki 72 m. Patvenktas morenos, susidariusios dėl nuošliaužos. Išteka Iskanderdarjos upė (Zeravšano baseinas). TSRS buvo laikomas vienu iš gražiausių ežerų. Turizmas, poilsiavietės.
Už laisvę žuvusiems mirties nėra
Už laisvę žuvusiems mirties nėra – dokumentinis filmas, skirtas Lietuvos partizanų vado Adolfo Ramanausko-Vanago atminimui.
2007 m. režisierės Vilmos Garlinskienės sukurtoje dokumentinėje juostoje pateikiami vaizdai iš Alytaus apskrityje 1946–1948 m. veikusio partizaninio judėjimo vietų – miškų, žieminių, mūšio laukų. Filmo idėjos autorė A. Ramanausko vienintelė duktė Auksutė Ramanauskaitė-Skokauskienė. Dokumentiniame filme rodomi jos pasakojimai apie vaikystėje išgyventas sunkias partizaninės šeimos akimirkas, nuotraukos ir atsiminimai apie tėvą partizaną bei mamą, taip pat partizanę Birutę Mažeikaitę-Ramanauskienę.
Dokumentinis filmas rodytas įvairių Lietuvos mokyklų moksleiviams, pedagogams, pristatytas ir LR Seime. 2009 m. lapkritį Birutės Mažeikaitės-Ramanauskienės atminimui sukurta dokumentinė juosta „Partizanų vado žmona“.
Antroji Prancūzijos imperija
Antroji imperija arba Antroji Prancūzijos imperija – laikotarpis Prancūzijos istorijoje nuo 1852 iki 1870 m. Tai laiko tarpas Prancūzijos istorijoje apimantis Napoleono III valdymo laikotarpį. left|thumb|200px|[[Napoleonas III]]
Įkūrimas
Abejotiname referendume gavę piliečių sutikimą, Liudviko Napoleono Bonaparto šalininkai parengė naują 1852 m. konstituciją, kuri faktiškai buvo patobulintas 1799 m. konstitucijos variantas. Lapkričio 21 d. Prancūzija oficialiai paskelbta imperija, o Liudvikas Napoleonas Bonapartas 1852 m. pasiskelbė imperatoriumi Napoleono III vardu.
Angelos Charisteas
Angelis Charistėjas (g. 1980 m. vasario 9 d.) – buvęs futbolininkas, Graikijos rinktinės puolėjas.
Karjera
GFS Panaitōlikós klubo puolėjas.
Karjera rinktinėje
rungtyniavo nuo 2001 m.
Su rinktine dalyvavo 2004 ir 2008 m. Europos futbolo čempionatuose. 2004 m. finalinėse varžybose su Portugalija įmušė pergalingą įvartį.
70 m. pr. m. e.
'''70 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Govorovas (Blauzdai)
Govorovas (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Blauden, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 13 km į vakarus nuo Ragainės, 6 km į pietvakarius nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės kaimas.
Dalia Stančiukienė-Taurinskaitė
Dalia Stančiukienė-Taurinskaitė (1940 m. gegužės 28 d. Bružų k., Mažeikių r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Tirkšlių vidurinę mokyklą, 1958–1962 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. A. Martinkus, A. Kepenis, B. Skirsgilas). 1967–1972 choro dirigavimo studijas tęsė neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Jurgutis).
1962–1985 Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų vadovė. Jaunučių chorą parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei, o jaunių 1970, 1975, 1977, 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms.
Nuo 1976 kurį laiką vadovavo jaunučių chorui ir Mažeikių 2-ojoje vidurinėje mokykloje. Vaikų vokalinius ansamblius parengė ne vienam „Dainų dainelės" konkursui. Su chorais ir ansambliais konkursuose pelnė ir prizinių vietų, dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose, 1980 jaunių choras dainavo Latvijos Saldaus (Saldus) rajone. 1966–1970 mokytoja vadovavo ir dėstė metiniuose chorvedžių kursuose prie Mažeikių kultūros skyriaus. Buvo Mažeikių rajono dainų švenčių vaikų chorų vyr. dirigentė.
Nuo 1985 Neringos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1990 direktorė, nuo 1996 jaunučių choro vadovė – parengė jį 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1990 Neringos kultūros namų moterų choro vadovė. Choras gieda parapijos bažnyčioje, išmoko daug įvairių kūrinių ir surengė nemaža koncertų. 1992 ir 1993 koncertavo Vokietijoje (11 koncertų). D. Stančiukienė chorą parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 su juo dalyvavo X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje, 1997 vėl koncertavo Vokietijoje (surengė 5 koncertus). Chorvedė vadovauja (ir pati dainuoja) moterų vokaliniam kvartetui, kuris dalyvavo 1995 vokalinių ansamblių šventėje „Šilų aidai“ Šilalėje ir 1996 „Sidabrinių balsų" konkurse Plungėje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Govorovas (Blauzdai)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) valstybinis dvaras, nuo 1928 m. rugsėjo 30 d. palivarkas, sujungtas su Šilininkų dvaru ir Pauperiškėmis. 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės kaimas. 1910 m. gyventojų surašymo metu buvo 87 gyventojai
Raúl Castro
Raúl Castro Ruz (g. 1931 m. birželio 3 d.) – Kubos prezidento Fidelio Kastro brolis, šalies gynybos ministras, nuo 2006 m. laikinai perėmęs respublikos prezidento pareigas, o 2008 m. Nacionalinės Asamblėjos išrinktas šalies vadovu.
Valstybinis notaras
200px|right|thumb|[[Notaro biuras Vokietijoje (Wangen im Allgäu, Badenas-Viurtembergas)]] Valstybinis notaras – notaras, kuris yra valstybės tarnautojas arba pareigūnas. Yra Europoje – Portugalija, kai kurie Šveicarijos kantonai, Badenas-Viurtembergas (Vokietijos federalinė žemė, tačiau iki 2018 m.).
Portugalija
Greta Badeno regiono (Vokietija) vienintelė valstybė ES su lotyniškojo notariato sistema, valstybinius notarus turi Portugalija.
Notarų biurai ( yra valstybės įstaigos. Notarinėje apygardoje yra sunumeruoti.
Lietuvos TSR
Lietuvos TSR, kaip ir visoje buvusioje Sovietų Sąjungoje, o vėliau ir Lietuvos Respublikoje (iki 1992 metų) veikė valstybinis notariatas. Valstybinis notaras buvo valstybės tarnautojas, dirbęs valstybinėje notarų kontoroje ir gaudavęs atlyginimą iš valstybės biudžeto. Valstybinis notaras neatsakė už savo veiksmus bei jų pasekmes (atsakė valstybė).
Rangautas
200px|thumb|right|Barkentinos „Meridianas“ fokstiebis su rėjomisRangautas – virš denio esančių buomų, skirtų burėms tvirtinti, visuma. Terminas kilęs iš olandiško žodžio rondhout, tiesiogiai išvertus reiškiančio „apvalus medis“. Rangautui priklauso šios burlaivio dalys:
Stiebas
Iki XIX a. vidurio burlaivių stiebai buvo mediniai. Pradžioje stiebai buvo daromi iš vientiso medžio kamieno. XVI amžiuje burlaivių dydžiai išaugo tiek, kad pasidarė sunku rasti pakankamai aukštų medžių stiebams ištašyti. Galiausiai buvo sugalvota, kad stiebus galima sujungti iš kelių dalių. Toks gamybos būdas išliko net medį pakeitus metalu.
Priklausomai nuo aukščio stiebas gali turėti iki keturių dalių: apatinė vadinama tiesiog stiebu, antroji dalis – marselio stenga (dažniausiai vadinama tiesiog stenga), trečioji – bramselio stenga, ketvirtosios dalį skirtingi autoriai vadina bombramselio stenga (pagal rusų бом-брам-стеньга) arba karališkojo bramselio stenga. (pagal anglų royal)
Tristiebių laivų stiebai nuo priekio į galą vadinami:
Keturstiebių burlaivių stiebų pavadinimai nėra standartizuoti. Lietuvos jūrų muziejus ketvirtąjį barko „Archibald Russel“ stiebą vadina džigerstiebiu (nuo angliško jigger-mast). Dovydėnas pirmąjį stiebą siūlo vadinti fokstiebiu, paskutinįjį – bizanstiebiu, o visus vidurinius – grotstiebiais.
Jei laivas turi tik du stiebus, tai vienas iš jų visada bus grotstiebis, o kitas bizanstiebis arba fokstiebis. Pavyzdžiui, škunų pirmasis stiebas yra mažesnis už antrąjį, todėl dvistiebė škuna turės grotstiebį ir fokstiebį. Jolų ir kečų antrasis stiebas visada mažesnis už pirmąjį, todėl jis bus vadinamas bizanstiebiu.
Juliusas Klosas
thumb|Juliusas Klosas Juliusas Klosas (Juljusz Kłos; 1881 m. rugpjūčio 8 d. Varšuvoje – 1933 m. sausio 5 d. Vilniuje) – lenkų architektas, Vilniaus (tuometinio Stepono Batoro) universiteto profesorius.
Juliusas Klosas studijavo Austrijoje; 1908 m. baigė Vienos aukštąją politechnikos mokyklą.
1960 m.
1960 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lenkijos lietuvių jaunimo sąjunga
miniatiūra|Lenkijos lietuvių jaunimo sąjungos logotipas
Lenkijos lietuvių jaunimo sąjunga  – Lenkijos lietuvių jaunimo organizacija, veikianti nuo 1994 m., Lenkijos lietuvių bendruomenės konfederuota narė. Centras Punske.
Veikla
Bendradarbiauja su Ukrainiečių jaunimo sąjunga (nuo 1996 m.), kt. valstybių lietuvių jaunimo sąjungomis (pvz., Jungtinės Karalystės lietuvių jaunimo sąjunga), Lenkijos lietuvių organizacijomis. Į Lenkijos lietuvių jaunimo sąjungą nuo 1999 m. priimami ir iš Lietuvos atvykusieji į Lenkiją studijuoti. Nuo 1994 m. rengia estradinių ansamblių, nuo 1996 m. vaikų šokių šventes, nuo 1997 m. Vaikų dienos proga – vaikų sąskrydžius. 2003 m. sąjunga Punske surengė XI Pasaulio lietuvių jaunimo kongresą – stovyklą. Nuo 1997 m. sąjungos atstovai dalyvauja Pasaulio lietuvių bendruomenės (PLB) seime Vilniuje, 1998 m. – tautinių mažumų jaunimo forume Punske, nuo 1998–1999 m. Pasaulio lietuvių jaunimo sąjungos (PLJS) ir PLB pirmininkų suvažiavimuose, 1999 m. – iškilmingame Lietuvių chartos 50 m. sukakties minėjime Vokietijoje, Hiutenfelde. . 2021 organizavo XVI Pasaulio lietuvių jaunimo kongreso studijų dalį (renginys vyko virtualioje erdvėje), 2022 buvo šeimininkais ir organizavo XVI Pasaulio lietuvių kongreso kultūrinę dalį (stovyklą) Lenkijoje. Sąjungos nariai aktyviai dalyvauja Pasaulio lietuvių sporto žaidynėse ir Lietuvos dainų šventėse.
Dzing (provincija)
Dzing provincija, Dzingdžou  – istorinis regionas, viena iš 9 tradicinių Kinijos provincijų, egzistavęs Istorinės Kinijos pietuose. Užėmė dabartines Hubėjaus ir Hunano provinciją.
Nuo 110 m. pr. m. e. iki IX a. buvo Kinijos administracinis vienetas.
Geografija
Dzing provincijos didžiausia upė buvo Jangdzė, ir provincija apėmė jos vidurupio baseiną. Kita svarbi upė buvo Han – vienas didžiausių Jangdzės intakų, atitekantis iš šiaurės. Iš pietų į Jangdzę tekėjo kitos upės – Siangas, Zi, Li, Juanas. Derlingi upių slėniai sudaro milžinišką Janghano lygumą, kurioje gausu ežerų. Didžiausias ežeras – Dongtingas. Beveik iš visų pusių lygumas supo auštumos arba kalnų grandinės. Vakaruose tai buvo Daba kalnai, kurie atskyrė nuo Sičuano (senovės Ling), šiaurės rytuose – Dabie kalnai, kurie skyrė nuo Siu, rytuose – Mufu kalnai, kurie atskyrė nuo Jang. Pietuose driekėsi Nanlingo kalnynas už kurio gyveno pietiniai barbarai vietai. Tradiciškai šiaurine regiono riba buvo Han upės aukštupis, kuris skyrė nuo Ju provincijos.
Priešistorė
Dzing provincija – vienas svarbiausių ryžių prijaukinimo ir auginimo arealų. VII tūkst. pr. m. e. teritorijoje suklestėjo neolitinė Pengtoušano kultūra, kurią vėliau keitė Dasi (5000-3300 m. pr. m. e.), Čiudzialingo (3500-2600 m. pr. m. e.), Šidziahe (2500–2000 m. pr. m. e.) kultūros. II tūkst. pr. m. e. arealas patyrė kultūrinę įtaką iš Vidurio lygumos Longšano kultūros, tačiau vėliau vėl suklestėjo vietos stiliaus bronzos dirbiniai ir kultūriniai artefaktai.
Valstybingumas
Nepaisant nuolatinių kultūrinių mainų su Vidurio lygumos karalystėmis, Ču išlaikė savo kitoniškumą. Jį simbolizavo ir išskirtinė valdovų pavardė – Siong (daugumos tuometinių Kinijos karalysčių valdovai, pabrėždami ryšius su Vidurio lygumos Džou dinastija turėjo pavardę Dzi).
Per IX–V a. pr. m. e. Ču tapo viena galingiausių Kinijos karalysčių. Jos užkariavimai siekė toli už Dzing provincijos ribų – didžiausios ekspansijos laikais Ču valdė ir teritorijas Ju bei Siu provincijose, o nuo 334 m. pr. m. e. nukariavo ir kaimyninę Jue (Jang provincijoje). Nepaisant to, 223 m. pr. m. e. pati Ču buvo užkariauta savo pagrindinės konkurentės, Čin karalystės, ir prijungta prie Kinijos imperijos.
Tolesnė istorija
Dzing provincija priklausė iš pradžių Čin, vėliau Han Kinijai. 110 m. pr. m. e. ji paversta administracine provincija. Įkūrimo metu provincija turėjo 8 dziunus, bet vėliau jų skaičius augo. Iš pradžių provincijos administracinis centras buvo Hanšou, bet III a. pradžioje jis perkeltas į Siangjangą.
Nuo IV a. šiaurinę Kiniją valdant barbarų dinastijoms, Dzing provincija didele dalimi išliko stabiliai valdoma pietinių dinastijų: ją administravo Rytų Dzin (316–420), Liu Song (420–479), Pietų Či (479–502), Liang (502–557), Čen (557–589) dinastijos. Po Kinijos suvienijimo provincija atiteko Sui dinastijai, ir jos sudėtyje sukurtos 20 prefektūrų. 606 m. vykdant administracinę reformą, Dzingdžou kaip stabus administracinis vienetas panaikintas. Dauguma jos teritorijų atiteko Nan dziunui.
Vytautas Kamantas
Vytautas Kamantas (1930 m. kovo 25 d. Macikuose, Šilutės valsčius – 2012 m. balandžio 1 d. Grand Rapidse, Mičiganas, JAV) – inžinierius mechanikas, JAV lietuvių visuomenės ir Pasaulio lietuvių bendruomenės veikėjas.
FK Mladost Lučani
Lučanų „Mladost“ – Serbijos futbolo klubas iš Lučanų.
Vytautas Kamantas
Biografija
Gimė Lietuvos kariuomenės karininko ir mokytojos šeimoje. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. Eichštato karo pabėgėlių stovykloje 1949 m. baigė lietuvių gimnaziją, priklausė skautams, ateitininkams. 1949 m. apsigyveno JAV. 1951–1953 m. dalyvavo Korėjos kare. 1959 m. baigė Klivlando universitetą. 1958–1982 m. dirbo architektūros ir inžinerijos bendrovėse, nuo 1982 m. Mičigano valstijos vakarų srities ligoninės ir sveikatos korporacijos Grand Rapidse direktorius.
FK Mladost Lučani
Istorija
Klubo ištakos siekia 1952 m. Pastaruoju metu kovojo Superlygoje. Kitados rungtyniavo Serbijos ir Juodkalnijos čempionate, o galutinai subyrėjus Jugoslavijai, žaidė Serbijos čempionate.
2006–2007 m. sezono žaidė Pirmoje lygoje (II pakopa), tapo lygos nugalėtojais ir pateko į stipriausią šalies lygą.
Remigijus Songaila
Remigijus Songaila (1949 m. spalio 27 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Vytautas Kamantas
Biografija
1961 m. vienas Lietuvių fondo steigėjų, 1969–1971 m. jo kontrolės komisijos, nuo 1996 m. tarybos pirmininkas. 1963–1968 m. ir 1992–1996 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos narys, vicepirmininkas, 1978–1988 m. ir 1997–2003 m. pirmininkas. 1970–1973 m. ir 1991–1994 m. JAV lietuvių bendruomenės centro valdybos prezidiumo pirmininkas. 1973–1976 m. Maironio lituanistinės mokyklos Lemonte direktorius. 1979 m. su kitais Ilinojuje įkūrė Pasaulio lietuvių bendruomenės fondą, 1980–1996 m. jo pirmininkas. Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo, skautų, Lietuvos vyčių, lietuvių respublikonų federacijos veikėjas. Aktyvus JAV profsąjungų veikėjas.
FK Mladost Lučani
Istorija
2007–2008 m. sezone rungtyniavo Superlygoje. Užėmė septintą vietą, tačiau turėjo finansinių įsipareigojimų, tad buvo priversti trauktis į žemesnį divizioną.
Remigijus Songaila
Biografija
1956–1967 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. N. Kazakauskienė). 1967–1972 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė). 1975–1977 tobulinosi Leningrado N. Rimskio-Korsakovo konservatorijoje (aspirantūra prof. A. Michailovo choro dirigavimo klasėje), taip pat lankė doc. J. Serebriakovo operinio – simfoninio dirigavimo klasę. 1983 stažavo Talino konservatorijoje (prof. A. Juleoja ir prof. K. Arengas).
FK Mladost Lučani
Istorija
Nuo 2014–2015 m. sezono rungtyniavo Serbijos Superlygoje.
Vytautas Kamantas
Biografija
Palaidotas Šv. Petro ir Povilo kapinėse, Grand Rapidse, MI.
Remigijus Songaila
Biografija
Dar studijuodamas pradėjo dirbti su chorais. 1969–1970 Vilniaus moterų ir vyrų chorų „Aidas“ chormeisteris, 1970–1974 sostinės moterų choro „Eglė" chormeisteris – koncertmeisteris.
Nuo 1974 rudens Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų choro dirigavimo dėstytojas, nuo 1977 muzikos mokytojų specialybės choro dirigavimo vyr. dėstytojas, nuo 1979 e. doc. pareigas, nuo 1990 docentas. 1977–1979 vadovavo fakultetų kameriniam chorui, 1977–1986 muzikos mokytojų specialybės studentų mišriojo choro chormeisteris – dirigentas, 1979–1987 neakivaizdinio skyriaus muzikos mokytojų specialybės choro studijos vadovas.
1978–1985 Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos moksleivių choro studijos vadovas. Mišrusis choras 1980 respublikinės dainų šventės konkurso laureatas, o 1985 respublikinės dainų šventės konkurse pelnė geriausio kolektyvo vardą ir diplomą. Dirigentas chorą išmokė apie 100 skirtingų epochų ir stilių sudėtingų kūrinių, surengė nemaža koncertų, dalyavavo televizijos laidose ir įvairiuose kultūros renginiuose.
Vitas Antanas Kelevišius
Vitas Antanas Kelevišius (g. 1944 m. lapkričio 1 d. Vijeikiai, Utenos valsčius) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
1965 m. Įsrutyje (Kaliningrado sritis) baigė atsargos karininkų kursus. 1963–1966 m. ir 1968–1970 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose. 1972–1980 m. Utenos politechnikumo karinio rengimo vadovas. 1980 m. Vilniaus pedagoginiame institute baigė geografiją. 1980–1990 m. Utenos raj. liaudies švietimo skyriaus mokyklų inspektorius. Nuo 1990 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamento tarnautojas Utenoje, nuo 1993 m. vasario mėn. Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos Utenos apskrities teritorinio gynybos štabo viršininkas, 1993–2004 m. rinktinės vadas. 1997 m. baigė Strateginių tyrimų ir gynybos ekonomikos koledžą Džordžo Maršalo centre (Garmišas-Partenkirchenas, Vokietija). 1999 m. pulkininkas. 1999 m. spalio mėn. – 2002 m. rugsėjo mėn. Gynybos štabo viršininko pavaduotojas personalui. Nuo 2002 m. rugsėjo mėn. Krizių valdymo centro prie Krašto apsaugos ministerijos Administracinio skyriaus viršininkas.
Remigijus Songaila
Biografija
1977–1987 kartu su kitais dirigentais (nuo 1977 su R. Misiukevičiumi, nuo 1980 su G. Purliu) vadovavo Klaipėdos medvilnės gamybinio susivienijimo „Trinyčiai" moterų chorui, kuris 1981 V Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė laureato vardą, parengtas 1985 respublikinei dainų šventei, nemažai koncertavo.
Nuo 1986 R. Songaila Klaipėdos muzikos centro mišriojo choro „Gilija“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą atnaujino jaunais dainininkais, šiuolaikiniais ir klasikiniais kūriniais praturtino koncertines programas, daug koncertų surengė Lietuvoje ir užsienyje, svarių pergalių pasiekė tiek Lietuvos, tiek užsienio įvairiuose konkursuose. Choras yra 1987 VII ir 1989 VIII Stasio Šimkaus chorų konkursų laureatas, 1987 respublikinio konkurso „Dainuoja darbo Lietuva“ laureatas, prizinė vieta laimėta 1988 mišriųjų chorų konkurse Jonavoje, 1988 ir 1989 sėkmingai koncertavo Vokietijos miestuose, 1990 tarptautinio B. Bartoko chorų konkurse Debrecene (Vengrija) diplomantas, 1991 folkloro ir polifoninės muzikos chorų festivalyje Cantonigros (Ispanija) laimėjo dvi trečiąsias vietas. 1992 IX Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė prizą už geriausiai atliktą S. Šimkaus dainą. 1993 tarptautiniame chorų konkurse Llangollene (Didžioji Britanija) pelnė penktąją vietą (varžėsi 24 chorai iš įvairių pasaulio šalių). Didžiausias „Gilijos“ laimėjimas buvo 1994 tarptautiniame chorų konkurse Atėnuose (Graikija) – „Polifonia Athenaeum“, kur laimėjo pirmąjį prizą ir aukso medalį (konkurse varžėsi 52 pasaulio valstybių chorai). Graikijoje „Gilija" su kitais chorais ir su vietos nacionaliniu simfoniniu orkestru atliko L. van Beethoveno Devintąją simfoniją. Klaipėdiškiai visur surengdavo ir papildomų koncertų. 1996 vasarą choro kamerinė grupė net 46 sakralinės muzikos koncertus surengė Vokietijos miestų katedrose ir bažnyčiose.
„Gilija“ išvarė platų muzikinės kultūros barą ir Lietuvoje. 1989 Lietuvių išeivių muzikos festivalyje Klaipėdoje atliko J. Žilevičiaus „Vytauto Didžiojo kantatą“, 1992 su Kauno kameriniu orkestru – W. A. Mozarto kantatą „Davide penitente“, o 1994 su Klaipėdos kameriniu orkestru pirmą kartą Lietuvoje atliko A. Brucknerio „Requiem“. „Gilija“ dalyvavo 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės chorų konkurse Vilniuje ir laimėjo trečiąją vietą. 1994 dalyvavo tarptautiniame religinės muzikos festivalyje Šiauliuose. 1994 ir 1995 Klaipėdos „Muzikos pavasario“ koncertuose su kameriniu orkestru atliko A. Brucknerio „Requiem“ ir F. Schuberto Mišias G-dur. „Gilija“ dainavo J. Naujalio, Č. Sasnausko, M. K. Čiurlionio, J. Juzeliūno, V. Kudirkos ir J. Kačinsko jubiliejiniuose koncertuose. 1993 m. rugsėjo 7 d. su kitais Lietuvos chorais giedojo Kryžių kalne prie Šiaulių popiežiaus Jono Pauliaus II vizito metu Lietuvoje. Be minėtų kūrinių, „Gilijos“ repertuare yra daugiau stambių kantatinio – oratorinio žanro kūrinių: L. Cherubini „Requiem“, A. Vivaldi „Gloria“, J. S. Bacho kantata „Actus tragicus“, M. K. Čiurlionio kantata „De profundis“, A. Salieri „Requiem“ ir kt. Dalį šių stambių kūrinių įrašė Lietuvos radijas, išleista keletas audiokasečių. „Gilija" parengta 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
R. Songaila yra parengęs choro dirigavimo specialybės studentams mokymo priemonių ir programų, spaudoje paskelbęs straipsnių, skaitęs pranešimų mokslinėse konferencijose, dalyvavęs chorų konkursų žiuri darbe. 1990 ir 1991 buvo J. Vytuolio (Vitols) muzikos akademijos Rygoje, 1994 ir 1995 S. Šimkaus konservatorijos Klaipėdoje ir 1997 Daugpilio (Latvija) pedagoginio universiteto valstybinių egzaminų komisijų pirmininkas. Yra Klaipėdos miesto ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas. Išugdė per 60 chorų dirigentų. Yra Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras" ir Lietuvos chorų sąjungos narys. Parengė knygą apie žinomą dirigentą Klemensą Griauzdę.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Larry Bird
Larry Joe Bird (g. 1956 m. gruodžio 7 d. West Baden Springs, Indiana) – JAV krepšininkas, žaidęs NBA Bostono „Celtics“ komandoje 1979–1992 metais. 1980 m. išrinktas NBA metų naujoku.