cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Butrimonių seniūnija (Alytus)
Butrimonių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Alytaus rajono savivaldybės šiaurės rytuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Vytautas Jurgis Bubnys
Vytautas Jurgis Bubnys (1932 m. rugsėjo 9 d. Čiudiškiuose, Prienų valsčiuje – 2021 m. balandžio 24 d. Vilniuje ) – Lietuvos rašytojas, prozininkas, dramaturgas, eseistas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1953 m. baigė Prienų vidurinę mokyklą. 1953–1957 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto (dab. VDU ŠA) Lituanistikos fakultete įgijo lietuvių kalbos ir literatūros dėstytojo specialybę.
1957–1964 m. Kauno 9-osios vakarinės pamaininės vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas. Nuo 1958 m. LSSR rašytojų sąjungos narys. 1965–1966 m. žurnalo „Moksleivis“ redakcijos vedėjas, 1966–1974 m. vyriausiasis redaktorius. 1976–1981 m. ir 1991 m. LSSR rašytojų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 1981 m. atsidėjo tik kūrybiniam darbui.
Kūrinius pradėjo spausdinti 1953 m. Pirmasis romanas „Alkana žemė“ pasirodė 1971 m. Buvo parašęs ir išleidęs dešimt romanų, penkias apysakų bei apsakymų knygas ir šešias knygas jaunajam skaitytojui. V. Bubnio romanai yra išversti į rusų, čekų, lenkų, latvių, estų, vokiečių ir kt. kalbas. Keli kūriniai ekranizuoti. Spausdino apybraižas bei reportažus apie kaimo žmogų, dirbdamas „Moksleivyje“ – straipsnius, apybraižas mokyklų gyvenimo, moksleivių, mokytojų ir tėvų santykių temomis. Straipsnių moralės, kultūros ir politikos klausimais paskelbė Atgimimo laikotarpiu.
Žmona Elena Kurklietytė, žurnalistė, sūnus Vygintas.
Bibliografija
Knygos vokiečių kalba:
Knygos estų kalba:
Parašė scenarijus kino filmams „Maža išpažintis“ (1971 m., rež. Algirdas Araminas), „Nesėtų rugių žydėjimas“ (1978 m., režisierius ir scenarijaus bendraautoris Marijonas Giedrys).
Autoriaus knygose nagrinėjamos socialinės istorinės, egzistencinės žmogaus ir kūrėjo problemos, nevengiama humoro ir ironijos.
Grandės kalnagūbris
Pasak legendų, čia galėjęs stovėti mitinis „Cezarių miestas“ (Ciudad de los Césares).
Antilopikės
Antilopikės (Raphicerus) – tikrųjų antilopių (Antilopinae) pošeimio dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolių gentis.
Pošvientnės Jėzaus Apsireiškimo bažnyčia
Pošvientnės Jėzaus Apsireiškimo bažnyčia – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Pošvientnės valsčiuje, Pošvientnės kaime. Bažnyčia priklauso Pošvientnės Jėzaus Apsireiškimo parapijai. Bažnyčia yra neogotikinio architektūros stiliaus. Bažnyčioje yra trys navos. Bažnyčios ilgis 51 m; plotis 28 m ir aukštis 51 metras.
Istorija
1486 m. šioje vietovėje buvo pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. 1906 m. prasidėjo naujos bažnyčios statybos, kurios buvo užbaigtos 1907 metais. 1938 m. gegužės 3 d. bažnyčia buvo pašventinta. 2009 m. kovo 11 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Sport Laulara e Benfica
„Associação Desportiva e Sport Laulara e Benfica“, o trumpiau „Sport Laulara e Benfica“– Rytų Timoro futbolo klubas iš Laularos.
2003 m. Nobelio premijos laureatai
2003 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Pagilupys
Pagilupys – kaimas šiaurės rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Truskavos, šalia Via Baltica kelio ir Pavermenio miško. Pro kaimą teka Linkavos intakas Gilupis.
Istorija
XX a. pr. Pagilupys buvo okolica Ramygalos valsčiuje. Buvo Gineikių, Mackevičių, Miknevičių, Savičianskių valdos.
Gyventojai
thumb|left|250px|Ūkinis pastatas pamiškėje
Stéphane Sessègnon
Stefanas Sesenjonas (g. 1984 m. birželio 1 d.) – futbolininkas, ilgametis Benino rinktinės saugas.
2011 m. sausio 29 d. pasirašė 3,5 m. kontraktą su Sunderland klubu.
Stefanas Sesenjonas žaisdamas „Paris Saint-Germain“ 2009 m. buvo nominuotas į geriausio Prancūzijos Ligue 1 žaidėjo titulą bei įtrauktas į simbolinę sezono rinktinę.
žaidžia nuo 1998 m. Su rinktine dalyvavo 2008, 2010, 2019 m. Afrikos Tautų taurėse.
Apostolikai
Apostolikai arba apaštališkieji broliai – krikščionių sekta, kurią įkūrė italų valstietis Segarelio apie 1260 m. Parmos rajone.
Gyveno skurdžiai, kadangi manė, jog to reikalauja apaštalų mokymas. Apostolikai kritikavo katalikų dvasininkiją bei Romos kuriją, dvasinius ir pasaulietinius feodalus. Sekta buvo pasmerkta Liono bažnytiniame susirinkime, vykusiame 1274 m. Ją taip pat pasmerkė Honorijaus (1284 m.) ir Mikalojaus (1290 m.) bulės. Kaip eretikas, Segarelis buvo sudegintas 1300 m. Po jo vadu tapo Dolčinas. Valstiečių judėjime (1304–1307 m.), kuriam vadovavo Dolčinas, aktyviai dalyvavo apostolikai, už ką buvo persekioti.
Dalis apostolikų dar iki XV a. pr. skelbė savo idėjas Šiaurės Italijoje, Ispanijoje, Vokietijoje, Langedoke.
Naujojo amžiaus muzika
Naujojo Amžiaus muzika  – įvairių stilių taiki muzika, skatinanti relaksaciją ir pozityvias emocijas. Dalis šio stiliaus grupių susiję su Naujojo Amžiaus tikėjimais. Naujojo Amžiaus muzika naudojama jogos, masažo, meditacijos metu, siekiant atsipalaiduoti, sukurti jaukią atmosferą.
Naujojo Amžiaus muzika daugiau apibrėžiama pagal sukeliančius jausmus negu pagal instrumentus. Ji artima Ambient, elektroninei, World, Chill out, kosminei muzikai ir su ja smarkiai persipina.
Mikiškiai
Mikiškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Skapiškio, prie kelio.
Star Fox Zero
Star Fox Zero  – 2016 m. šaudyklinis kompiuterinis žaidimas, sukurtas Japonijos „Nintendo“ kompanijos kartu su „PlatinumGames“ studija ir išleistas „Wii U“ konsolei.
Kritikai žaidimą įvertino 69 iš 100 balų vidurkiu pagal metacritic.com svetainės suvestinės duomenis.
Apie žaidimą
„Star Fox Zero“ yra sukurtas 1997 m. žaidimo „Star Fox 64“ pagrindu. Kūrėjai „Nintendo“ vengė vadinti jį perdirbiniu ar adaptacija ir tikino, kad nors žaidime yra tie patys veikėjai, lankomos kai kurios tos pačios vietovės ir iš esmės vystomas tas pats siužetas, tačiau dėl daugelio naujovių „Star Fox Zero“ žaidžiamas kaip visiškai naujas žaidimas, vykdant misijas galima pasirinkti alternatyvius lygių įveikimo kelius, skirtingai nuo linijinės „Star Fox 64“ eigos.
„Star Fox Zero“ veiksmas vyksta kosmose ir nežemiškose planetose. Žaidėjas valdo elitinio kovos būrio „Star Fox“ komandą, žvėrelių pavidalo veikėjus: lyderį Fox McLoud, pilotą Falco Lombardi, Peppy Hare, mechaniką Slippy Toad, kurie turi padėti Lylat sistemos planetoms kovoje su piktavaliu mokslininku Andross. thumb|left|200px| „Star Fox Zero“ žaidimo veiksmas gali būti vykdomas naudojant du ekranus vienu metu Žaidime valdomi šaudykliniai įrenginiai: Žaidimo veiksmas daugiausiai vykdomas su Airwing lėktuvu.
Žaidimas suderintas su „Nintendo“ platinamomis amiibo Fox McLoud ir Falco Lombardi žaislų figūrėlėmis su NFC funkcija. Su jomis pasiekiamos naujos žaidimo lėktuvo ir režimo modifikacijos. Pavyzdžiui, su Fox McLoud figūrėle žaidimo lėktuvas Airwing modifikuojamas į 1993 m. NES žaidimo „Star Fox“ lėktuvo poligoninį modelį, grojamas 1993 m. žaidimo takelis, naudojami tų laikų sprogimų vaizdo efektai. Kartu su „Star Fox Zero“ žaidimu nemokamai platinama licencija internetu atsisiunčiamam gynybiniam šaudykliniam „Star Fox Guard“ žaidimui.
Sidabra
Sidabra  – upė Lietuvoje (Joniškio r.) ir Latvijoje (Jelgavos sav.); Platuonės intakas. Išteka Joniškio rajone, ties Juodžių kaimu. Vaga iki Milvydžių kaimo (ties Lietuvos-Latvijos pasieniu) sureguliuota – iškastas gilus griovys. Įteka į Platuonę 26 km nuo jos žiočių. Įrengti 5 tvenkiniai prie Linkaičių, Jauneikių, Kalnelio, Joniškio (2). miniatiūra|250px|left|Sidabra ties [[Šarkiai (Joniškis)|Šarkiais]] miniatiūra|250px|left|Upėvardis kelyje . Šalia tilto, dešinėje, įrengtas hidrologinių matavimų punktas
Anykščių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė
'''Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė''' – stačiatikių maldos namai, esantys Anykščiuose, į šiaurės rytus nuo miesto centro, Janydžių mikrorajone, buvusioje dvarvietėje. Cerkvė stovi skvere šalia Anykščių regioninio parko direkcijos. Priklauso Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio parapijai.
Sidabra
Didžiausi intakai – Vilkiaušis (dešinysis), Kuisupis (kairysis).
Anykščių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė
Istorija
Pirmoji stačiatikių šventovė Anykščiuose buvo pastatyta XVI a. pradžioje Didžiojo kunigaikščio Ivano III ir Sofijos Paleolog duktės, Didžiosios Lietuvos kunigaikštienės (nuo 1494 m.), Lenkijos karalienės (nuo 1501 m.) Elenos rūpesčiu. Pasibaigus 1487–1494 metų rusų-lietuvių karui, susitaikymo tarp dviejų valstybių vardan, ji susituokė su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Aleksandru Jogailaičiu (1461–1506), kuris įsipareigojo nekeisti jos stačiatikių tikėjimo. Elena tapo visų stačiatikių globėja Lietuvos valstybėje.
Sidabra
Pavadinimo kilmė siejama su žodžiu sidabras. Prie upės žmonių gyventa nuo seno. Tai liudija Linkaičių pilkapynas, Jauneikių kaJoniškis District Municipalitypinynas. Vidurupyje V-XIII a. buvo įsikūręs vienos Vakarų Žiemgalos žemės Sidabrės centras.
Anykščių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė
Istorija
1526 ar 1529 metais Anykščių cerkvė buvo nugriauta.
Sidabra
Upėvardis kilo nuo metalo pavadinimo sidabras.
Anykščių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė
Istorija
miniatiūra|250px|left|Cerkvė 2013 m. Antroji medinė cerkvė Anykščiuose pastatyta 1867 metais. Cerkvė priskirta VI klasei. 1867 metų rugsėjo 24 dieną ją pašventino Kauno vyskupas Aleksandras (Dobryninas). 1873 m. netoli jos pastatyta nauja mūrinė cerkvė. Ji priskirta ketvirtajai klasei. 1873 metų rugsėjo 17 dieną Surdegio Šv. Dvasios vyrų vienuolyno vyresnysis, archimandritas Leonidas  Anykščių cerkvę pašventino taip pat kunigaikščio Šv. Aleksandro Neviškio vardu. Prie cerkvės buvo trys dešimtinės sklypo, 23 dešimtinės ganyklų, iš jų apie šešios dešimtinės miško (pušynas – statybinis, retas) ir 10 dešimtinių nederlingos žemės. Cerkvė žemę išnuomodavo. 1898 metais ji nuomojo Andrioniškio dvaro 11 ežerų palei Šventosios upę (86,82 dešimtinių plotą), tris ežerus prie Juškonių kaimo (124,12 dešimtinių plotą) ir kt. Cerkvės kapinės užėmė pusę dešimtinės. I pasaulinio karo metu išvogta. 1873 m. parapijoje buvo 439, 1937 m. – 386, 1946 m. – 450 tikinčiųjų. 1930 metų lapkričio 5 dieną Žemės reformos valdyba nutarė nusavinti cerkvės žemės sklypą (14,4508 ha) Storių kaime. 1947 m. sovietai parapiją oficialiai įregistravo.
Šventikai
Parapiją aptarnavę šventikai: iki 1875 m. – Aleksandras Čestnojus, 1876–1880 m. – Joanas Savickis, 1880–1883 m. – Joanas Kudriavcevas, 1883 m. – Nilas Šaninas, 1900–1901, 1907, 1910–1914 m. – Jakovas Budnikovas, 1902–1906 m. – Fiodoras Kunachovičius, nuo 1924 m. – jerėjus t. Ilija Gabecas, nuo 1935 m. – t. Nikolajus Savickis, nuo 1941 m. – jerėjus t. Timofejus (Orlovas), nuo 1948 m. – t. Aleksandras (Vlasovas), nuo 1959 m. – jerėjus t. Vasilijus (Mironovas), vėliau – jeravienuolis t. Nikonas (Vorošilovas), nuo 2003 m. – t. Aleksejus (Smirnovas), nuo 2015 – t. Fiodoras (Guriliovas).
Lietuvos olimpinė akademija
Lietuvos olimpinė akademija – Lietuvos savarankiška šviečiamoji visuomeninė sporto organizacija, veikianti Vilniuje, Olimpiečių g. 15.
Veikla
Įkurta 1989 m. prof. S. Stonkaus ir J. Šliažo bei Lietuvos valstybinio kūno kultūros instituto ir Lietuvių tautinio olimpinio komiteto iniciatyva. 1990 m. liepos 9 d. Lietuvos olimpinė akademija tapo jauniausia olimpine organizacija šalyje. Vienija 95 narius, tarp jų 9 profesoriai habilituoti daktarai, 20 docentų, mokslo daktarų, taip pat nusipelnę treneriai, sporto organizatoriai, sporto veteranai, olimpiečiai ir kt.
1991 m. buvo surengta konferencija „Lietuvos kūno kultūros ir sporto problemos“, 1993 m. – „Istorinė patirtis – Nepriklausomos Lietuvos dabarčiai ir ateičiai“. Abiejų konferencijų moksliniai darbai išspausdinti ir išleisti atskirais leidiniais. Lietuvos olimpinė akademija aktyviai bendradarbiauja su Tarptautine olimpine akademija, kurios sesijose, konferencijose kasmet pasirodo Lietuvos atstovai.
Nuo 2005 m. Lietuvos olimpinė akademija renka savo akademikus, jais tapo :
Omnipol
Omnipol - Čekijos kompanija, prekiaujanti karine, aviacijos ir pramonės įranga.
Omnipol yra tarpininkė tarpvalstybiniuose sandoriuose, prekiaujant karine sausumos ir aviacijos technika su įvairiomis pasaulio šalimis.
Istorija
Kompanija buvo įkurta 1934 m. kaip prekybinė kompanija, pardavinėjusi Škodos gamyklų (Škodovy závody; Pilzenas) produkciją. Kompanija turėjo prekybinius atstovus daugiau kaip 60 pasaulio šalių, todėl sėkmingai prekiavo ne tik karinės, bet ir kitokios Čekoslovakijos pramonės gaminiais. >br>Antrasis pasaulinis karas nutraukė kompanijos veiklą.
6-ojo dešimtmečio antroje pusėje Omnipol prekinis ženklas buvo atgaivintas, įkurta nauja kompanija tokiu pačiu pavadinimu. Naujoji kompanija pradžioje daugiausia prekiavo medžiokliniais ir sportiniais šautuvais, civiliniais lėktuvais. Vėliau Omnipol buvo įgaliota prekiauti (stebint valstybės institucijoms) ir karinėmis bei saugos sistemomis. Paskutinį XX a. dešimtmetį parduodamų prekių spektras plėtėsi, ir dabar apima ne tik sausumos kariuomenės ir karo aviacijos sistemas, bet ir maisto perdirbimo ir tekstilės pramonių mašinas, vykdo aplinkos apsaugos projektus, nuomoja transporto priemones ir įrangą.
Veikla
Omnipol kompanija, prekiaudama užsienyje, atstovauja keliasdešimties Čekijos kompanijų komercinius interesus. Omnipol tradiciškai tiekia užsienio valstybėms ginkluotosioms pajėgoms, policijai bei civilinei gynybai skirtus gaminius bei paslaugas. Ši kompanija taip pat yra pačios Čekijos kariuomenės ir policijos tiekėjas. Omnipol kompanija yra vienu iš Čekijos respublikos Gynybos pramonės asociacijos (Association of the Defence Industry) narių steigėjų.
Omnipol prekiauja: • ir kt.
Seišelių vyrų futbolo rinktinė
Seišelių vyrų futbolo rinktinė – Seišelių saloms atsovaujanti nacionalinė futbolo komanda. Kontroliuojama Seišelių futbolo federacijos. Namų rungtynes žaidžia 10 tūkst. vietų Stade Linité stadione, Roche Caiman rajone. Rinktinė nedalyvavo nei Afrikos, nei pasaulio čempionatuose.
Apotecis
Apotecis (🇬🇷 – sandėlis, saugykla) – atviras kerpių ir aukšliagrybių vaisiakūnis.
Būna bekotis, kotuotas, lėkštelės, taurelės, dubenėlio, disko pavidalo, netaisyklingais kraštais, kartais raukšlėtas. Viršutinį sluoksnį, vadinamą himeniu, sudaro statmenai apatiniajam sluoksniui išsidėstę aukšliai su sporomis. Apatinį sluoksnį, vadinamą hipoteciu, sudaro susiraizgę hifai.
Čukikamata
Čukikamata  – miestelis ir vario rūdos kasykla, esanti šiaurės Čilėje, Antofagastos regione, 15 km į šiaurę nuo Kalamos. Kasyklą valdo bendrovė „Codelco“. Kasykla yra atvirasis karjeras, kurio pavidalas elipsiškas, gylis siekia 1250 m, ilgis – 4,3 km, plotis – 3 km, plotas – 800 ha. Tai pirmas pagal tūrį ir antras pagal gylį (po Bingamo kasyklos JAV) karjeras pasaulyje.
Varį čia senovėje kasė indėnai (atakamenjai, aimarai). Ispanų valdymo metais vykdyta negausi gavyba. Čukikamatos kasykla suklestėjo po Ramiojo vandenyno karo, kai ši teritorija atiteko Čilei (1882 m.). Pramoninė gavyba pradėta 1915 m., atidarytas vario metalurgijos kombinatas, nutiestas geležinkelis iki Tokopiljos uosto. 1951 m. atidaryta gamykla, kurioje padirbtas vario sulfidas. Ilgą laiką Čukikamatos kasykla buvo didžiausia pagal produkciją vario kasykla pasaulyje, bet neseniai ją aplenkė gretima Eskondidos kasykla. Tačiau Čukikamatos ištekliai išlieka gausūs. Yra molibdeno, renio, arseno priemaišų.
Vario gavyba yra viena svarbiausių Čilės ūkio šakų.
Bazilioniai
Bazilioniai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, prie šiaurės rytinių Jonavos pakraščių, greta plento ir nusukimo nuo jo Jonavon. Yra II pasaulinio karo aukų kapinės. Šiuo metu kaimas turi daugiau nei 10 namų (sodybų), nors statant netoliese esančią chemijos gamyklą (dabar „Achema“), kaimas turėjo būti iškeldintas ir didžioji dalis jo teritorijos šiuo metu patenka į „Achemos“ apsaugos zoną. Kaimas po truputį plečiasi.
Shunichi Suzuki (gubernatorius)
Shunichi Suzuki (鈴木俊一, g. 1910 m. lapkričio 6 d. – 2010 m. gegužės 14 d.) – Japonijos politikas, 1979 m. balandžio 23 – 1995 m. balandžio 22 d. buvęs Tokijo prefektūros gubernatoriumi.
Okainėliai
Gyventojai
thumb|left|200px|Medinis kryžius prie kelių į Šėtą, Truskavą ir Anciškį sankryžos
Skirgiškių tvenkinys
Skirgiškių tvenkinys (dar vadinamas Tartakų tvenkiniu) – buvęs valstybinės reikšmės tvenkinys Vilniaus rajone, Skirgiškėse, susidaręs patvenkus Žalesą 0,6 km iki santakos su Nerimi. Hidrologinis nr. – 12050040.
The Headless Children
„The Headless Children“ – ketvirtasis studijinis JAV heavy metal grupės W.A.S.P. albumas, išleistas po 3 metų pertraukos kompanijos „Capitol Records“. Šis darbas gerokai skyrėsi nuo ankstesnių grupės albumų, kuriuose dominavo seksualinės temos. Šį kartą W.A.S.P. daug dėmesio skyrė politikai, o albumo viršelyje buvo galima išvysti tokias istorines asmenybes kaip Josifas Stalinas, Adolfas Hitleris, Benito Mussolini ir kitus, o daina „The Neutron Bomber“ skirta Ronaldui Reaganui.
Kita populiarumo sulaukusi daina „Mean Man“ apdainuoja grupės gitaristo Chriso Holmeso pašėlusį gyvenimo būdą ir yra jam dedikuota. „The Real Me“ originali versija priklauso grupei „The Who“.
„Billboard 200“ sąraše albumas pasiekė 48 vietą ir išsilaikė jame 13 savaičių.
XV pasaulio krepšinio čempionatas/Rezultatai/A grupė
XV pasaulio krepšinio čempionato grupės varžybų pirmo turo rungtynių statistika.
Nmap
thumb|Nmap Nmap – nemokamas, GPL licencijos tinklų skenavimo ir saugumo audito įrankis. Taip pat šį įrankį galima naudoti tinklo inventorizavimui, servisų atnaujinimo valdymu, stebėti servisų arba atskirų įrenginių veikimo laiką ir pan. NMAP naujoviškai naudoja IP paketus, kad nustatytų kokie kompiuteriai šiuo metu yra tinkle, kokius servisus (aplikacijas ir jų versijas) pas juos galima pasiekti, kokias jie naudoja operacines sistemas, ugniasienes ir pan. Šis įrankis buvo sukurtas greitam didelių tinklų skanavimui, bet puikiai tinka ir pavieniams kompiuteriams. NMAP yra komandinės eilutės įrankis, tačiau turi ir grafinę vartotojo sąsają „ZENMAP“.
Platformos
Nmap veikia šiose OS:
Nmap POP kultūroje
Nmap nufilmuotas filmuose The Matrix ir The Matrix Reloaded, taip pat mažiau žinomuose Battle Royale ir Haxxxor.
Juozas Banionis (1890)
Juozas Banionis (1890 m. rugpjūčio 8 d. – 1961 m. liepos 30 d. Kaune) – Lietuvos revoliucionierius, politinis veikėjas.
Biografija
1917 m. liepos mėn. Lietuvos socialdemokratų sekcijos prie RSDDP(b) Smolensko komiteto pirmininkas. 1918–1919 m. Vilkaviškio revoliucinio komiteto narys, Vilkaviškio darbininkų profesinės sąjungos valdybos vicepirmininkas. 1919 m. Vilkaviškio parajonio komiteto narys. 1919 m. rudenį su kitais suorganizavo Suvalkijos žemės ūkio darbininkų streiką. 1919 m. buvo kalinamas.
Per rinkimų į III Seimą kampaniją LKP pavedimu kalbėjo mitinguose. 1929–1931 m. gyveno Brazilijoje, iš ten už revoliucinę veiklą ištremtas į Lietuvą. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo administracinį, partinį ir ūkinį darbą Žaliojoje (Vilkaviškio rajonas) bei Kaune.
Martyno Mažvydo katekizmas
thumb|Katekizmas
Leidimo išlaidas apmokėjo pirmojo Prūsijos kunigaikščio Albrechto Brandenburgiečio iždas. Katekizmo tiražas buvo 200–300 egzempliorių. Nemaža tiražo dalis liko neparduota: pirmoji lietuviška knyga patekdavo į aukcionus XVII a. pabaigoje ir XVIII a. Taip atsitiko dėl to, jog nebuvo daug lietuviškų protestantų parapijų, be to, netrukus išėjo tikinčiųjų poreikius geriau atitinkantis M. Liuterio mažasis katekizmas – „Enchiridionas“. B. Vilento išverstas į lietuvių kalbą.
Pirmoji katalikiška knyga lietuvių kalba išleista 48 metais vėliau, 1595 m. (M. Daukšos "Katekizmas")
Autorystė
thumb
Pirmosios lietuviškos knygos autorius ir rengėjas nenurodytas. Tačiau jau nuo XVI a. ši knyga laikoma M. Mažvydo darbu. Tai liudijo B. Vilentas. Užtikrintai Mažvydo autorystę patvirtino lenkų kalbininkas J. Safarevičius, kuris 1938 m. katekizmo lietuviškoje prakalbėje išaiškino akrostichą, įamžinantį M. Mažvydo vardą. Skaitant prakalbos eilučių pirmąsias raides nuo trečios iki devynioliktos eilutės, susidaro lotyniška forma MARTJNVS MASVJDJVS. M. Mažvydui pirmojoje lietuviškoje knygoje priklauso apie pusę teksto. Nors tiesioginių įrodymų nėra, bet knygos sumanytojais galime laikyti M. Mažvydo pirmtakus - Karaliaučiaus universiteto profesorius, lietuvius protestantus A. Kulvietį ir S. Rapolionį.
Turinys
Knyga prasideda lotyniškai eleginiu sueiliuotu dedikaciniu ketureiliu „Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei“:
La Gvaira
La Gvaira  – miestas šiaurės Venesueloje, Vargaso valstijos administracinis centras ir svarbiausias jos miestas. Išsidėstęs Karibų jūros pakrantėje. Gyvena apie 275 000 gyventojų.
Martyno Mažvydo katekizmas
Turinys
''Lietuva mano garsi, kunigaikščių laiminga Tėvyne, Dievo įsakymus šiuos vykdyki siela skaisčiai, [….].''
La Gvaira
Miestas buvo ypač paveiktas 1999 m. įvykusios tragedijos, kai dėl milžiniškų liūčių ir nuošliaužų vyriausybė patyrė didžiulių nuostolių, tūkstančiai žmonių žuvo arba liko be namų, regiono infrastruktūra buvo iš esmės sunaikinta.
Martyno Mažvydo katekizmas
Turinys
Dedikacija skirta ne tik Prūsijos Kunigaikštystei, į kurią M. Mažvydas atvyko prieš metus, bet ir savo tėvynei Lietuvai. Toliau - lotyniška prakalba „malonės ir ramybės Lietuvos bažnyčių ganytojams ir tarnams“. To meto šaltinis nurodo, kad prakalbos autorius buvo Karaliaučiaus universiteto rektorius Frydrichas Stafilas, mokantis lietuvių, lenkų, rusėnų kalbas, ilgai gyvenęs Lietuvoje. Rašant prakalbą prisidėjo ir M. Mažvydas. Katekizmas - liuteroniškas. Aiškinama, kad biblija ir kita religinė literatūra turi būti prieinama visiems, o ne vien tik dvasininkų luomui, todėl reikia leisti religines knygas tautinėmis kalbomis.
La Gvaira
La Gvairos jūrų uostas yra antras pagal užimtumą uostas Venesueloje bei labai svarbus transporto taškas, tiekiantis krovinius šalies didžiausiam miestui Karakasui ir aplink esančioms valstijoms. Uostas eksportuoja tabaką, kavą, kakavos pupeles.
Martyno Mažvydo katekizmas
Turinys
Knygą sudaro:
La Gvaira
Istorija
thumb|left|Seni pastatai mieste Po to, kai ispanai įkūrė valstybės sostinę Karakasą 1567 m., netrukus, XVI a. pabaigoje, ant Karibų jūros kranto iškilo ir La Gvairos jūrų uostas ir nuo to laiko tapo pagrindiniu uostu, teikiančiu krovinius sostinei.
Martyno Mažvydo katekizmas
Prakalbos kompozicija
Kompoziciniu požiūriu prakalbą galima padalyti į tris dalis. Iš pradžių tarsi kalba pati knyga (personifikacija), nuo 63-ios eilutės (prakalba turi 112 eilučių) kalbėti ima jau pats M. Mažvydas. Čia „užrašyta“ ir tiesioginė valstiečio kalba. Lietuvis savo tautos pirmajame eilėraštyje pasirodo esąs abejingas krikščionybei, jam su burtininke daryti burtus ir valgyti aukojamą gaidį geriau, negu bažnyčioje klausyti „šaukimo žėkų“ (mokinių giedojimo). Nuo 79-os eilutės autorius emocingai kreipiasi į ponus, kad verstų žmones į „tikrą tikėjimą“.
La Gvaira
Istorija
Šis pakrantės miestas, skalaujamas Karibų jūros ir beveik neturintis žemės plėtojimuisi, nuo XVII a. tapo labai svarbiu šalies uostu. Nuolat puldinėjamas piratų bei olandų, prancūzų ir anglų armadų, miestas tapo stipriu ir tvirtu uostu. Dženkinso ausies karo, vykusio 1739–1748 m., metu netoli uosto vyko labai svarbus ir reikšmingas mūšis.
Zizifas
Zizifas (Ziziphus) – šunobelinių (Rhamnaceae) šeimos augalų gentis. Sudaro medžiai ir krūmai, paplitę šilto klimato kraštuose, subtropikuose. Žiedai maži, gelsvai žali. Vaisius – valgomas kaulavaisis.
Rūšys
Pasaulyje auga ~40 zizifo rūšių.
Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo bažnyčia
Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo bažnyčia  – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Grajevo apskrityje, Vonsošo valsčiuje, Vonsošo kaime. Bažnyčia priklauso Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo parapijai. Bažnyčia yra gotikinio architektūros stiliaus. Bažnyčioje yra trys navos.
Mikytai (Skuodas)
Mikytai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Šliktinės. Rytinė kaimo dalis yra Plungės rajone. Šatos dešiniajame krante yra Mikytų piliakalnis.
miniatiūra|220px|left|Autobusų stotelė
Los Gigantes
thumb|right|245px|Los Gigantes kalnas Cerro Los Gigantes („Gigantų kalnas“) – kalnas Argentinoje, Kordobos provincijoje, Kordobos kalnagūbriuose, Sierras Grandes grandinėje. Išsidėstęs 28 km į pietvakarius nuo Tanti miesto, Ačialos pampos apsuptyje. Aukštis 2374 m. Svarbus turistinis objektas (kopimas į uolas, jodinėjimas, žygiai). Apylinkėse daug urvų, uolų, slėnių. Netoliese yra Virgen del Valle bažnyčia.
2004 m. Nobelio premijos laureatai
2004 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Denija
Denija  – miestas ir savivaldybė Alikantės provincijoje, Ispanijoje. Įsikūręs prie Viduržemio jūros, tarp Alikantės ir Valensijos. Marina Altos komarkos administracinis centras. 2015 m. mieste gyveno 41 553 gyventojai.
Denijoje kasmet, kovo mėnesį, vyksta laužų šventė. Festivalio metu mieste pastatomos didžiulės papjė mašės statulos, kurios vėliau yra sudeginamos. Bous a la Mar vyksta liepą.
Istorija
Dabartinio miesto ribose žmonių gyventa nuo priešistorinių laikų. Randama iberų kultūros liekanų. IV m. e. amžiuje gyvenvietę valdę graikai vadino Hemeroscòpion. Romėnų valdymo laikotarpiu buvo žinomas kaip Dianum.
Japonų kalbos
Iki šiol tarp kalbininkų tebesitęsia diskusijos dėl japoninių kalbų giminingumo su kitomis kalbų šeimomis. Akivaizdžiausi ryšiai randami toponimuose Korėjos pietuose. Spėjama, kad toponimai yra senovinės izoliuotosios Gaja (Kara) kalbos ar kitų beveik nedokumentuotų kalbų kilmės. Kitų mokslininkų teigimu japonų kalbos, kartu su korėjiečių ir ainų, yra klasifikuotinos kaip paraaustronezinės kalbos.
Katekizmas
Katekizmas - glaustas krikščionybės pagrindų išdėstymas klausimų ir atsakymų forma. Jame pateikiamos tikėjimo tiesos, sakramentai, Credo, Dešimt Dievo įsakymų ir malda Tėve mūsų. Katekizmo turinys priklauso nuo išleidimo laikotarpio ir adresato (vaikų, suaugusiųjų, pasauliečių, kunigų, valstybių) poreikio.
Istorija
Krikščionių doktrinos santraukų atsirado jau pirmaisiais krikščionybės amžiais. I a. katekizmu vadinti žodiniai pamokymai katechumenams, vėliau šiuos pamokymus imta užrašyti. Nuo II a. iki V a. katekizmus rengė Jonas Auksaburnis, Kirilas Jeruzalietis, šv. Augustinas. Jie daugiausia buvo skirti suaugusiems Krikšto sakramentui rengti. Dauguma vėlesnių katekizmų buvo skirti katechetams ir kunigams. Katekizmų rengimas ypač suaktyvėjo Reformacijos metu. Autokefalinės stačiatikių bažnyčios naudoja savuosius katekizmus, leidžiamus nacionalinėmis kalbomis. Katekizmai dažnai tapdavo pirmosiomis knygomis, parašytomis krikščionių dvasininkų vietine kalba. XVI a. viduryje evangelikai liuteronai parengė ir išspausdino katekizmus estų (1535 m.), suomių (1543 m.), lenkų (1544 m.), prūsų (1545 m.), latvių (1585 m.) kalbomis. Lietuvių kalba taip pat pirmoji sukurta knyga buvo Martyno Mažvydo katekizmas, išleistas 1547 m. 1595 m. išspausdintas lietuviškas M. Daukšos iš lenkų kalbos išverstas J. Ledesmos Katekizmas. Pirmasis Katalikų bažnyčios oficialus Romos katekizmas buvo sudarytas 1566 m. Tridento susirinkimo nutarimu. Naujausiais laikais pagarsėjo prancūzų ir olandų teologų leisti katekizmai, kuriuose bandyta naujoviškai, nedogmiškai aiškinti tikėjimo tiesas. 1992 m. buvo sudarytas ir popiežiaus Jono Pauliaus II patvirtintas pirmasis po Romos katekizmo visuotinis Katalikų bažnyčios katekizmas, pagal jį leidžiami ir vietiniai katekizmai.
Kulių apylinkė (Plungė)
Kulių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Plungės rajonui. 1954 m. prijungtos Mastaičių apylinkė ir Mižuikų apylinkė, 1963 m. – dalis Šėmulių apylinkės.
Čiukčių-kamčiadalų kalbos
Čiukčių-Kamčiadalų kalbos (dar vadinamos luoravetlanų kalbomis) – Šiaurės rytų Sibiro kalbų šeima. Kartais su kitomis, genetiškai nesusijusiomis, senųjų Sibiro gyventojų kalbomis grupuojamos į paleoazinių kalbų grupę.
Šią šeimą sudaro 5 kalbos:
Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvė
Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvė – stačiatikių maldos namai, stovintys Panevėžyje. 2015 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Galinė dalis Medinė Panevėžio cerkvė pastatyta 1892 metais. 1937 m. parapijoje buvo 621 tikintysis. Nuo 1936 m. kovo – lapkričio mėn. cerkvėje būdavo Surdegio Dievo Motinos ikona. Prie cerkvės veikė labdaros draugija. 1945 m. parapijoje buvo 400 tikinčiųjų, 1947 m. sovietų valdžia ją įregistravo.
Antitrombotikai
Kraujo antikoaguliantas – cheminė medžiaga, stabdanti kraujo krešėjimą.
Antikoaguliantai naudojami kaip vaistai prieš trombozę.
Kai kurie antikoaguliantai naudojami medicininėje įrangoje ir įrankiuose, kaip kad kraujo perpylimo maišeliuose, inkstų dializėje.
Prieštromboziniai antikoaguliantai
Šie preparatai naudojami stabdyti nereikalingą kraujo krešėjimą kraujagyslėse. Jie naudojami sergant giliųjų venų tromboze, plaučių embolizmu, miokardo infarktu.
Kumarinai
Kumarinai yra vitamino K antagonistai.
Kai kurie geriamieji kraujo antikoaguliantai yra vitamino K antagonistai, stabdantys jo veikimą. Vienas žinomiausių tokių preparatų yra varfarinas. Daugelis jų veikia lėtai, jų poveikis visu pajėgumu pasireiškia dažnai tik po 48 – 72 valandų. Jeigu krešėjimą reikia nusilpninti sparčiai, kartu leidžiamas heparinas. Šie preparatai yra naudojami gydant pacientus su giliųjų venų tromboze, plaučių embolizmu, prieširdžių virpėjimu, širdies vožtuvų protezais.
Komplikacijos
80 m. ir vyresni pacientai gali būti labai linkę kraujuoti.
Kitoks naudojimas
Kumarinai plačiai naudojami kaip žinduolių, ypač graužikų, nuodai. Labai dažnai taip naudojamas varfarinas.
Heparinas
Heparinas veikia suaktyvindamas antitrombiną III (antithrombin III), kuris neleidžia trombinui paleisti kraujo krešėjimą. Heparinas naudojamas kaip vidinis vaistas ir kaip preparatas, kuris stabdo kraujo bei kraujo plazmos krešėjimą mediciniuose įtaisuose.
Pjedestalinis stalas
Nuo XVIII a. vidurio pjedestaliniai stalai dažnai turėjo stalviršius, kurie buvo padengti dideliu odos ar gelumbės paneliu, kartais auksuotais apvadais, skirtu rašymui.
Labai mažai nespecialistų pjedestalinius stalus vadina pjedestaliniais. Daugelis žmonių juos vadina vadovų stalais, priešpastatydami narveliniams stalams , kurie atitenka tiems, kas dirba to vadovo vadovaujami. Tačiau terminas vadovo stalas naudojamas labai įvairiems stalams vadinti, todėl mažiau vartojamas pjedestalinis stalas yra tikslesnis.
Istorija
Pjedestaliniai stalai atsirado XVIII a., bet išpopuliarėjo XIX ir XX a., aplenkdami skaičiumi sekreterus ir rašomuosius biurus. Prancūzijoje pozicijas išlaikė rašomieji biurai.
Pjedestaliniai stalai turi bent du pirmtakus: Kaip ir pjedestalinis stalas šie pirmtakai turi šoninius korpusus su stalčiais, tačiau jie stovi ant 15-30 cm aukščio kojų.
Majakovskojės kaimo gyvenvietė
Majakovskojės kaimo gyvenvietė  – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Gusevo rajone. Centras – Majakovskojė. 2010 m. surašymo duomenimis buvo 940 gyventojų, iš jų 915 – Majakovskojėje.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Černiachovsko rajono Svobodos kaimo gyvenviete ir Gusevo rajono Michailovskojės kaimo bei Gusevo miesto gyvenvietėmis, rytuose su Kalininskojės kaimo gyvenviete, pietuose su Oziorsko rajono Gavrilovo kaimo gyvenviete, vakaruose su Krasnojarskojės kaimo gyvenviete.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Majakovskojės kaimo gyvenvietę sudaro:
Pociejai
Pociejai – XV–XVIII a. LDK didikų giminė.
Giminė
Kilę iš Palenkės (P. r. Baltarusija). XVI–XVIII a. turėjo dvarų Baltarusijoje ir Lietuvije. Stačiatikiai. Giminės pradininkas – Chodzka Koženevskis. Sūnus Tiška Chodkevičius Koženevskis (XV a. 2 pusė) už karo tarnybą iš Ldk Kazimiero Jogailaičio gavo kelis kaimus Kameneco (bltr. Kamianec) valsčiuje (į š. nuo Lietuvos Brastos). Pociejų vardas kilęs iš Tiškos vaikaičio Levo tėvavardžio Patejevičius, arba Pociejus (m. 1550 m. balandžio 1 d. Jis nuo 1538 m. buvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvarionis, nuo 1543 m. – raštininkas. Jo sūnus
Karolis Aleksandras Krasickis
Karolis Aleksandras Krasickis (m. 1717) – karaliaus rotmistras (nuo 1690), Kulmo kaštelionas (nuo 1707), Šventosios Riomos imperijos grafas.
Biografija
Adomo Vladislavo Krasickio ir Izabelės Malinskos sūnus.
Buvo Dubiecko, Rokietnicos, Tuliglovo valdytojas. Taip pat paveldęjo Kamin-Kaširsko kunigaikštystę, buvusią Sanguškų Kamin-Kaširskių tėvoniją.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pimą kartą vedė Kateriną Četvertinską, po to Eleonorą Rževuską.
AS Académica
„Académica e Sporting de Timor“, o trumpiau „Académica“ – Rytų Timoro futbolo klubas iš Dilio.
Namų rungtynes žaidžia Dilio miesto savivaldybės stadione.
Užvermenė
Užvermenė – kaimas šiaurės rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Truskavos miestelio, tuojau už Pavermenio, prie Linkavos upelio.
Istorija
Kaimas minimas nuo 1585 m. Tarybiniais metais priklausė Truskavos apylinkei.
Anicetas Ignotas
Anicetas Ignotas (g. 1952 m. kovo 21 d. Šilutės rajonas) – Lietuvos inžinierius ekonomistas, politinis veikėjas.
Biografija
1971–1976 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius ekonomistas. 1975–1977 m. Kauno politechnikos instituto inžinierius. 1977–1980 m. Maskvos valstybinio universiteto aspirantas, jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1981 m. ekonomikos mokslų kandidatas. 1981–1989 m. Vilniaus aukštosios partinės mokyklos dėstytojas, docentas. 1989–1990 m. LSSR MA Ekonomikos instituto skyriaus vedėjas.
1990–1991 m. LR ekonomikos ministrų Vyto Navicko ir Alberto Šimėno pavaduotojas. 1991–1992 m. LMA Ekonomikos instituto direktorius. 1992–1993 m. Valstybinės akcinės įmonės „Eiva“ direktoriaus pavaduotojas. 1993–1994 m. LR pramonės ir prekybos ministro pavaduotojas, 1994–1997 m. sekretorius. 1997–2000 m. LR ūkio ministro Vinco Babiliaus patarėjas. 2000–2001 m. LR ūkio ministerijos Energetikos vystymo departamento direktorius. 2001–2002 m. LR ūkio ministro Petro Čėsnos pavaduotojas, 2002–2009 m. LR ūkio ministerijos sekretorius. 2009–2011 m. VĮ „Energetikos agentūra“ vyriausiasis ekspertas. Nuo 2010 m. Lietuvos edukologijos universiteto Socialinių mokslų fakulteto dėstytojas-valandininkas, docentas, mokslo ir tarptautinių ryšių prodekanas.
2013 m. birželio mėn. pripažintas kaltu dėl piktnaudžiavimo tarnybine padėtimi bei dėl valstybės tarnautojo vardo pažeminimo.
2014 m. gegužės mėn. išteisintas dėl 2013 metais priimto nuosprendžio
Shinyo
thumb|200px|Šinjo valtis. Šinjo – japonų Antrajame pasauliniame kare naudota lengva motorinė valtis priešo laivams atakuoti ir nuskandinti. Jos stipriosios pusės buvo greitis (pasiekdavo iki 55 km/val.), manevringumas ir atakos netikėtumas. Valtį valdydavo vienas mirtininkas.
Sardinija
Sardinija (italų kalba – Sardegna) – autonominis Italijos regionas, apimantis visą Sardinijos salą. Iš visų pusių krantus skalauja Viduržemio jūra. Regione gyvena 1,6 mln. gyventojų, sostinė – Kaljaris.
Geografija
Salos paviršius kalnuotas, sudarytas iš senų, erozijos nudilintų kalnų. Kalnų grandinės, kurių aukštis svyruoja tarp 300 ir 1000 m raižo visą salą. Rytinėje salos dalyje iškilęs Dženardžentu masyvas, kuriame yra aukščiausia Sardinijos vieta – Punta La Marmora (1834 m), šiauriau yra giliausias Sardinijos saloje ir vienas giliausių Europoje - Gorropu tarpeklis (it. Gola di Gorropu). Kranto linija labai raižyta (ilgis 1849 km), krantai daug kur statūs, skardingi. 11 km pločio Bonifacijaus sąsiauris skiria salą nuo Korsikos.
thumb|left|250px|Centrinės Sardinijos kraštovaizdis Svarbiausios Sardinijos upės yra Tirsas, Koginasas ir Flumendoza. Vienintelis natūralus ežeras – Baracas, tačiau įrengti 54 tvenkiniai. Pakrantėse yra druskingų lagūnų.
Sardinijoje būdingi subtropiniai krūmynai, nedidelės giraitės. Palyginti su žemynine Italija, čia išlikę daug nepaliestos gamtos plotų.
Gyventojai
Sardinija – vienas mažiausiai ir rečiausiai apgyvendintų Italijos regionų. Dauguma gyventojų ir kartu didesnių miestų susitelkę pakrantėse, o centrinė salos dalis gyvenama retai, ten vyrauja kaimiškos gyvenvietės. Salos gyventojai pasižymi labai mažu gimstamumu, tačiau čia labai ilga gyvenimo trukmė (vid. 81 metai) bei vienas didžiausių pasaulyje šimtamečių gyventojų skaičius (22 šimtamečiai/100 tūkst. gyventojų; nusileidžia tik Okinavai).
Daugumą Sardinijos gyventojų sudaro nuo italų besiskirianti etninė grupė sardai, kalbantys savita sardų kalba. Taip pat yra imigrantų iš Rumunijos, Maroko, Kinijos, Ukrainos, Senegalo, Vokietijos.
Joniškėlio dvaras
Joniškėlio dvaras – dvaras Joniškėlio miestelio vakariniame pakraštyje. Tai vienas stambiausių pastatų ir parko ansamblių Žiemgalos regione. Dvaro teritorijoje yra įsikūrusi Lietuvos žemdirbystės instituto bandymų stotis.
Miklausė
Miklausė – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Būdviečio.
Joniškėlio dvaras
Istorija
Dvaras minimas nuo 1684 m. Nuo XVII a. pabaigos Joniškėlio dvaras priklausė Karpiams.
Miklausė
Etimologija
Miklausė – asmenvardinis vietovardis, kildinamas iš asmenvardžių Miklausas, Miklauzas, Mikliauzas.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir palivarkas Suvalkų apskrities Mockavos valsčiuje, priklausė Punsko parapijai.
Joniškėlio dvaras
Istorija
Gausioje Joniškėlio dvarininkų Karpių giminėje būta visokiausių žmonių. Pavyzdžiui, Ignotas Karpis (1780–1808) testamente įrašė, kad dalis dvaro pajamų būtų skiriama ligoninei ir mokyklai išlaikyti. Joniškėlio ligoninė tapo pirmąja kaimo ligonine Lietuvoje, o Narteikiuose įkurta Joniškėlio parapinė mokykla – pirmąja šio tipo mokykla Lietuvoje, kur valstiečių vaikus imta mokyti žemės ūkio pagrindų, žinias siejant su gamybine praktika tam tikrame paskirtame plote. Karpių giminėje būta ir tokių, kurie nuslėpė Igno Karpio testamento teiginį, kad jo dvarų valstiečiai, nors ir negavę žemės, paleidžiami iš baudžiavos.
Karpių klestėjimo laikais XIX a. Joniškėlis nurodomas kaip vienos didžiausių Kauno gubernijoje dvarų valdų centras, kuris kartu su valdomais kaimais sudarė 47984 dešimtinių žemės plotą su 9604 valstiečiais.
Dvaro pagrindiniame pastate veikia muziejus, atidarytas 9-13 val. kasdien, išskyrus sekmadienius ir pirmadienius.
Dvaras
Dvaro kompleksą sudarantys 20 pastatų išsidėstę 34 ha teritorijoje. Kompozicinį parko ir visos sodybos centrą sudaro XVIII a. rūmai ir prieš juos esanti netaisyklingo kvadrato formos 1 ha ploto erdvė aplink kurią išsidėstę kiti pastatai.
Kalabrija
thumb|right|200px|Namai ant šlaito [[Tropėja|Tropėjoje.]] thumb|right|200px|[[Kozenca|Kozencos panorama]] thumb|right|200px|Skila thumb|right|200px|La Sila Nationalinis parkas thumb|right|200px|[[Koriljano Kalabras]]
Vidurinė mokykla
thumb|200px|right|Lietuviškoji [[Vasario 16-osios gimnazija Vokietijoje (Renhofo pilis)]] 200px|right|thumb|[[Mažeikių Merkelio Račkausko gimnazija]] Vidurinė mokykla – bendrojo lavinimo mokyklų tipas; įstaiga, kurios pagrindinė veikla – formalusis arba (ir) neformalusis švietimas. Baigus vidurinę mokyklą, t. y. išlaikius abitūros egzaminus, leidžiama studijuoti aukštojoje mokykloje. Išsilavinimo trukmė bei programos priklauso nuo švietimo sistemos.
Kalabrija
Kalabrija – pietinės Italijos regionas. Ribojasi su Bazilikata šiaurėje. Vakaruose krantus skalauja Tirėnų jūra, rytuose – Jonijos jūra. Regione gyvena apie 2 mln. gyventojų, sostinė – Katandzaras.
Kauno vaikų socializacijos centras Saulutė
Kauno vaikų socializacijos centras „Saulutė“ – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Kaune, Purienų g. 2, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 190979695. Steigėjas Kauno apskrities viršininko administracija.
Kalabrija
Geografija
Kalabrija yra siauras pusiasalis, besitęsiantis į Viduržemio jūrą ~250 km. Tai yra „Italijos bato“ galiukas, esantis tarp Tirėnų jūros vakaruose ir Taranto įlankos ir Jonijos jūros rytuose. Kalabriją nuo Sicilijos skiria Mesinos sąsiauris, o trumpiausias atstumas tarp Peloro kyšulio Sicilijoje ir Punta Peco Kalabrijoje yra 3,2 km. Tai labai kalnuotas regionas, trys didžiausios kalnų grandinės: Polino, Silos ir Aspromontės (aukštis iki 2271 m).
Vidurinė mokykla
Lietuvoje šiuo metu vidurinės mokyklos skyla į gimnazijas ir progimnazijas. Patvirtinus Švietimo įstatymo pataisas, nebeliks pradinių, vidurinių mokyklų – iki aštuntos klasės vaikai mokysis progimnazijose, o paskui – gimnazijose arba profesinėse mokyklose.
Kauno vaikų socializacijos centras Saulutė
Istorija
thumb|left|250px|Iš stadiono pusės Kauno miesto mokykla-internatas Nr.2 rusakalbiams vaikams įkurta 1960 m. Kęstučio g. 85. 1992 m. mokykla persikėlė į patalpas Purienų g. 2 ir reorganizuota į Kauno vaikų globos namus „Saulutė“. 2001 m. rugsėjo 25 d. Kauno vaikų globos namai „Saulutė“ reorganizuoti į Kauno apskrities internatinę mokyklą „Saulutė“.
Kalabrija
Geografija
Polino kalnai regiono šiaurėje sudaro naturalų barjerą, skiriantį Kalabriją nuo likusios Italijos. Dalis kalnų labai miškingi, bet kiti plyni vėjų pustomi plokščiakalniai, turintys mažai augalijos. Kalnuose auga reta Bosnijos pušis ir jie priklauso Polino nacionaliniam parkui.
Vidurinė mokykla
Lietuvoje
Lietuvoje vidurinės mokyklos tipui priskiriama :
Kauno vaikų socializacijos centras Saulutė
Istorija
Mokykla „Saulutė“ – vienintelė mokymo ir globos įstaiga Kauno apskrities rusakalbiams vaikams, kurioje gyvena ir mokosi vaikai našlaičiai ir vaikai netekę tėvų globos nuo 4 iki 18 metų. Ugdytiniai įgyja pagrindinį išsilavinimą. Baigę pagrindinę mokyklą ugdytiniai pagal savo sugebėjimus toliau tęsia mokslą A. Puškino vidurinėje mokykloje, kitose mokymo įstaigose, stengiasi integruotis į šalies visuomeninį gyvenimą, įgyti aukštesnį ir aukštąjį išsilavinimą, pasirenka naujos kartos specialybes.
Kalabrija
Geografija
La Sila yra didelis kalnuotas plokščiakalnis, apie 1200 m iškilęs virš jūros lygio ir užimantis beveik 2000 km² plotą centrinėje Kalabrijoje. Aukščiausias kalnas yra Bote Donatas (1928 m). Čia yra daug ežerų ir auga tankūs spygliuočių miškai.
Vidurinė mokykla
Šaltiniai
Middle school
Kalabrija
Geografija
Pusiasalis susiaurėja ties Savuto upės slėniu, kuris prasideda La Siloje ir tęsiasi iki Sant Eufemijos įlankos.
Aspromontė yra piečiausioje pusiasalio dalyje, iš trijų pusių apsupta jūros. Unikalios kalnuotos struktūros aukščiausias taškas yra Montalto Ufugas (1995 m).
Žemutinė Kalabrijos dalis žmonių įdirbta nuo seno, čia augo vietiniai krūmai ir atvežti augalai, tokie kaip opuncija. Apatiniuose šlaituose daugybė vynuogynų ir citrusinių vaisių sodų. Aukščiau auga alyvmedžiai ir kaštonai, dar aukščiau – ąžuolų, bukų, pušų ir eglių tankūs miškai.
Kalabrija yra kontrastų kraštas: kalnuose žiemą temperatūra nukrenta žemiau 0 °C, o vasarą slėniuose būna daugiau nei 40 °C. Klimatas Viduržemio regiono tipo, išskyrus aukščiausius kalnus ir sausesnes Jonijos jūros pakrantės dalis.
Istorija
Kalabrijos pavadinimas bandytas kildinti iš keltiškos šaknies kal- ('baltas').
Kalabriją pirmiausiai apgyvendino oskai. Dvi jų gentys vadinosi enotrais ir italais. Graikams bendraujant su pastaraisiais Italija buvo pavadintas visas pusiasalis.
Daugybė graikų įsikūrė Kalabrijos pakrantėje, o jų įkurti miestai dominavo Didžiojoje Graikijoje VI ir V a. pr. m. e. Po to kai III a. pr. m. e. regioną užėmė romėnai Kalabrija nebesusigrąžino buvusio klestėjimo.
Graikus užkariavo iš šiaurės atvykusios oskų gentys, kurioms priklausė samnitų atšaka lukianai ir lukianų atšaka brutijai. Pastarieji įkūrė pagrindinius Kalabrijos miestus, įskaitant Kozencą.
Po Romos imperijos žlugimo maliarija nuginė vietinius gyventojus nuo jūros, o nuo ankstyvųjų viduramžių iki XVII a. prie jos prisidėjo ir piratai. Kalabrija buvo nuniokota per gotų karus, o po to ją valdė Bizantijai ištikimas kunigaikštis. IX-X a. Kalabrija, buvusi Romos pagrindine grūdų tiekėja prieš užkariaujant Egiptą, tapo Bizantijos ir Sicilijos arabų emyrato mūšio lauku. Kraštas tapo retai apgyvendintas ir demoralizuotas ir tik graikų vienuolynai palaikė kultūrą.
Angevinai valdė Kalabriją iš Neapolio kaip Neapolio karalystės dalį ir ji buvo taip valdoma iki Italijos suvienijimo. Karalystę valdė daugybė skirtingų valdovų: Ispanijos ir Austrijos Habsburgai, Burbonai, sukūrę Dviejų Sicilijų karalystę, Napoleono brolis Juozapas Bonapartas, prancūzų maršalas Joachim Murat, kuriam įvykdyta mirties bausmė Pizo miestelyje Kalabrijoje. Kalabrijoje kilo valstiečių maištai per 1848 m. revoliuciją. Jie paruošė sceną Italijos suvienijimui, kai Giuseppe Garibaldi 1861 m. prijungė Sicilijos karalystę. Aspromontėje vyko garsus mūšis per kurį Garibaldi buvo sužeistas.
'Ndrangheta, Kalabrijos organizuoto nusikalstamumo šeimos apie 1860 m. Dabar ji kaip lygiavertė kaunasi dėl įtakos su geriau žinoma Sicilijos Cosa Nostra, nors ji nepriklausoma nuo siciliečių ir ypač reiškiasi kokaino prekyboje.
Iki XX a. Pietų Italija buvo tarp vargingiausių Europos regionų ir Kalabrija buvo pagrindinis italų emigrantų šaltinis. Daug Kalabrijos gyventojų persikėlė į šiaurinę Italiją, likusią Europą, Australiją, Ameriką (ypač Argentiną, Braziliją, Kanadą ir JAV). Nuo 1970 m. ekonominė padėtis pagerėjo ir prie to prisidėjo modernus žemės ūkis, turizmas ir auganti komercinė bazė. Nors ekonominiu požiūriu Kalabrija atsilikusi nuo šiaurės ir Centrinės Italijos, bet jos pajamos vienam žmogui artėja prie ES vidurkio.
Provincijos
Kalabrija padalinta į 5 provincijas:
300px|Kalabrijos provincijos.
Didžiausi miestai
<div style="font-size:90%; border:0px; padding:0px; margin-left:1em; margin-right:0px;margin-bottom:0px; text-align:center">
Eridanas (reikšmės)
žodis Eridanas gali reikšti:
Lenkijos tarptautiniai santykiai
Lenkijos Respublika – Centrinės Europos valstybė, Europos Sąjungos bei NATO narė. Per keletą paskutinių metų Lenkija padidino savo atsakomybes ir poziciją Europos ir Vakarų reikaluose, paremdama ir puoselėdama draugiškus tarptautinis santykius su Vakarų ir daugybe Europos šalių.
Integracija su Vakarais ir Europa
Lenkija galėjo pradėti savarankišką užsienio politiką dėl daugybės pasikeitimų pasaulio politikoje (Perestroika, Varšuvos Pakto žlugimas) ir dėl pasikeitimų vidaus politikoje (Apskritasis stalas, birželio rinkimai ir transformacijos pradžia). Komunistų valdžia Lenkijoje ėmė šlyti jau apie 1980 m., kai susikūrė galingas nepriklausomų profesinių sąjungų judėjimas „Solidarumas“ Prasidėjus permainoms Sovietų Sąjungoje, Lenkijoje buvo atkurta demokratija. Demokratiškai išrinktuoju prezidentu tapo buvusis „Solidarumo“ lyderis – Lech Wałęsa.
Lenkija yra viena iš pirmųjų Vidurio ir Rytų Europos šalių, kuri išsiveržė į priekį ekonominėje reintegracijoje su Vakarų pasauliu. Lenkija taip pat buvo aktyvi valstybė, pasisakanti Europos integracijoje.