cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Deikiškių šv. Elenos koplyčia
Paprastai koplyčia atveriama per šv. Elenos ir Angelų sargų atlaidus bei į anapilį Deikiškiuose palydint iš šio krašto kilusius žmones. Priklauso Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai, įtraukta į turistinį maršrutą „Biržų krašto medinės bažnyčios ir koplyčios“. Kapinėse palaidota rašytojo Vinco Mykolaičio-Putino žmona Emilija Kvedaraitė-Mykolaitienė. Prie pagrindinio tako link koplyčios stovi medinis, papuoštas ornamentais kryžius su koplytėle.
Istorija
Atnaujinta, kai 2003 m. susikūrė Gaižiūnų kaimo bendruomenė. Jos vienas pirmųjų darbų buvo organizuotas Deikiškių šv. Elenos koplyčios remontas. Buvo perdažytas stogas, išorės sienos, vidus, atnaujinti altoriai. Pinigus remontui aukojo visi gyventojai, kurių artimieji palaidoti šiose kapinėse. Ne vienas linkęs šią koplyčią vadinti garbingu bažnyčios vardu. Taip esą dėl to, kad prieš keletą metų iš šių vietų į gyvenvietes išsikėlę žmonės nutarė šventovę suremontuoti, atnaujinti. Duris atvėrusį keliauninką sutinka ypatinga tvarka, švara ir ramybe.
Peloponeso karas
miniatiūra|220px|Peloponeso karas. Raudonai pažymėti Atėnai ir jų sąjungininkai, mėlynai – Sparta ir jos sąjungininkai
Mokolų Naujiena
Mokolų Naujiena – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 7 km nuo Šunskų.
Peloponeso karas
Peloponeso karas – Antikos karas (431–404 m. pr. m. e.), vykęs tarp Atėnų imperijos ir Peloponeso lygos, kuriai vadovavo Sparta. Istorikai karą tradiciškai dalina į tris fazes:
Rytų Azijos blefaroplastika
300px|miniatiūra|dešinėje|Korėjietės akys iki blefaroplastikos ir po jos Rytų Azijos blefaroplastika, kitaip dar dvigubo voko operacija  – kosmetinės chirurgijos operacija, kurios tikslas taip suformuoti viršutinio voko odą, kad ši turėtų raukšlę. T.y., kad taptų „dvigubu voku“. Tokios operacijos atliekamos žmonėms su „viengubais vokais“.
Peloponeso karas
Karas pakeitė Senovės Graikijos pasaulį. Prieš karą buvę galingiausiu Graikijos miestu Atėnai prarado visą galią ir buvo beveik pavergti, o Sparta tapo stipriausia valstybe. Žala ekonomikai buvo juntama visoj Graikijoje. Peloponese paplito skurdas, Atėnai buvo visai nusiaubti ir niekada neatgavo prieškarinio klestėjimo. Karas sukėlė pasikeitimus visuomenėje: demokratiški Atėnai ir aristokratiška Sparta rėmė jiems palankias politines frakcijas visoj Graikijoje, tad pilietinis karas tapo įprastu reiškiniu graikų pasaulyje.
Rytų Azijos blefaroplastika
Anatomiškai Rytų Azijos tautų atstovų akys turi nemažai subtilių skirtumų lyginant su europidų akimis. Dalis Rytų Azijos atstovų turi dvigubus vokus, tačiau jų viršutinių vokų raukšlių buvimo vietos gali smarkiai skirtis. Viršutinio voko klostės gali skirtis – nuo 1 mm iki maždaug 10 mm virš blakstienų linijos.
Dvigubiems vokams sudaryti naudojami keli metodai – pilno pjūvio, dalinio pjūvio ir bepjūviai. Kiekvienas šių metodų turi savų privalumų, tad metodas pasirenkamas atsižvelgiant į paciento anatomiją ir norus.
Peloponeso karas
Graikų kariavimas, anksčiau buvęs formaliu ir ribotu, tapo visuotinėmis kautynėmis tarp miestų-valstybių, kurias lydėjo neįtikėtinas žiaurumas. Sulaužyti kultūriniai ir religiniai tabu, nusiaubti dirbami laukai, sugriauti miestai – Peloponeso karas žymi Aukso amžiaus ir dramatiško V a. pr. m. e. pabaigą Graikijoje.
Archidamo karas
miniatiūra|kairėje|390px|Atėnus ir Pirėjo uostą jungiančios Ilgosios sienos Spartos ir jos sąjungininkai, išskyrus Korintą, išimtinai rėmėsi sausumos pajėgomis ir galėjo surinkti milžiniškas armijas, kurios buvo beveik nenugalimos. Atėnų imperija, nors įkurta Atikos pusiasalyje, pasklido po visas Egėjo jūros salas ir Atėnai krovėsi turtus iš tų salų mokamų mokesčių. Atėnai turėjo stiprų laivyną, tad priešininkai beveik negalėjo susiremti lemiamam mūšyje.
Rytų Azijos blefaroplastika
Rytų Azijos blefaroplastikos metu paprastai kartu pašalina ir epikantą. T.y., Rytų Azijos blefaroplastiką dažnai kartu lydi ir epikantoplastika.
Peloponeso karas
Archidamo karas
Spartos strategija per pirmą karą, pavadintą Spartos karaliaus Archidamo II vardu, buvo įsiveržti į žemes, supančias Atėnus. Nors invazija atkirto Atėnus nuo derlingų žemių, ryšys su jūra išliko ir miestas smarkiai nekentėjo. Daug Atikos gyventojų paliko savo ūkius ir apsigyveno už Ilgųjų sienų, kurios jungė Atėnus su Pirėjo uostu. Spartiečiai okupuodavo Atiką trims savaitėms, nes tradiciškai pagal hoplitų kariavimo būdą kareiviai tikėdavosi grįžti namo nuimti derlių. Be to Spartos vergų, vadinamų helotais, nebuvo galima palikti ilgam be priežiūros. Ilgiausia Spartos invazija buvo 430 m. pr. m. e. ir truko tik 40 dienų.
Po Periklio mirties Atėnai nusigręžė nuo jo konservatyvios gynybinės strategijos ir nusprendė kariauti agresyviau. Labai didelę įtaką tuo metu Atėnų demokratijai turėjo Kleonas, karingai nusiteikusių grupuočių lyderis. Naujo generolo Demosteno (nepainioti su oratoriumi Demostenu) vadovaujama armija sėkmingai tęsė Peloponeso pakrančių antpuolius. Atėnai pradėjo aktyviau veikti Beotijoje ir Etolijoje ir statė įtvirtintus postus aplink Peloponesą. Vienas iš tų postų buvo prie Pyloso (Pylos), mažoje Sfakterijos saloje, kur pirmo karo sėkmė pasisuko į Atėnų pusę. Pyloso postas smogė į silpniausią Spartos vietą: jos priklausomybę nuo helotų. Spartos vergai, vadinami helotais, dirbdavo laukus, kol piliečiai treniruodavosi būti kareiviais. Ši sistema leido egzistuoti Spartai, bet Pyloso postas pradėjo vilioti pabėgti norinčius helotus. Be to Atėnų skatinamo visuotinio helotų sukilimo baimė privertė Spartą veikti. Tačiau Demostenas pergudravo spartiečius ir jų kareivių būrys įstrigo Sfakterijos saloje. Tačiau bėgant savaitėms paaiškėjo, kad Demostenas nesugeba to būrio sunaikinti. Pasigyręs Liaudies susirinkime, kad gali greitai padaryti galą šiam reikalui, nepatyręs Kleonas laimėjo Pyloso mūšį ir su juo susijusį Sfakterijos mūšį 425 m. pr. m. e. Atėnai pagavo 300–400 hoplitų, kurie buvo svarbus derybų objektas.
Po mūšio Brasidas, Spartos generolas, surinko didelę sąjungininkų ir helotų armiją, kad užimtų Amfipolį, Atėnų koloniją ir galios šaltinį, nes miestas kontroliavo greta esančias sidabro, kurį Atėnai naudojo finansuoti karui, kasyklas. Reikia pažymėti, kad istorikas Tukididas (Thucydides) tuo metu buvo Atėnų generolas ir dėl jo nesugebėjimo sustabdyti Brasidą, jis buvo ištremtas iš Atėnų. Tukididas atvyko per vėlai, kad padėtų pajėgoms, ginančioms Amfipolį. Po to buvusiam Amfipolio mūšyje Kleonas ir Brasidas žuvo. Atėnai išmainė įkaitus už Brasido užimtus miestus ir pasirašė su Sparta taikos sutartį.
Nikijo taika
Mirus Kleonui ir Brasidui, didžiausiems karo šalininkams abejose pusėse, buvo pasirašyta Nikijo taika, trukusi šešerius metus. Tačiau tai buvo nuolatinių susirėmimų Peloponese ir aplink jį metas. Nors Sparta susilaikė nuo veiksmų, kai kurie jos sąjungininkai pradėjo kalbėti apie maištą. Tam juos skatino Argas, galinga Peloponeso valstybė, nepriklausoma nuo Spartos. Su Atėnų parama Argas sėkmingai sudarė Peloponeso demokratiškų valstybių sąjungą, prie kurios prisidėjo tokios galingos to meto valstybės kaip Mantinėja ir Elis. Pirmos Spartos pastangos sunaikinti sąjungą nepavyko ir iškilo grėsmė Spartos karaliaus Agio II vadovavimui. Įsidrąsinęs Argas ir sąjungininkai su mažu Alkibiado būriu iš Atėnų pajudėjo užimti Tegėjos miestą prie Spartos.
Mantinėjos mūšis buvo didžiausias sausumos mūšis per visą Peloponeso karą. Sparta ir Tagėja pasitiko jungtinę Argo, Atėnų, Mantinėjos ir Arkadijos armiją. Iš pradžių sąjungininkai patyrė sėkmę, bet nesugebėjo užsitikrinti pergalės ir juos nugalėjo elitiniai Spartos daliniai. Sparta šventė absoliučią pergalę, demokratinė sąjunga iširo ir dauguma jos narių buvo sugrąžinti į Peloponeso lygą. Mantinėjos mūšis apsaugojo Spartą nuo visiško pralaimėjimo ir įtvirtino jos hegemoniją Peloponese.
Sicilijos ekspedicija
miniatiūra|200 px|kairėje|Žemėlapyje pažymėtas Atėnų laivyno kelias į Sirakūzus Septynioliktais karo metais atėjo pranešimas, kad tolimas Atėnų sąjungininkas Sicilijoje buvo užpultas Sirakūzų. Sirakūzų gyventojai etniškai buvo dorėnai (kaip spartiečiai), o atėniečiai ir jų sąjungininkai Sicilijoje – jonėnai. Atėnai jautėsi įsipareigoję įsikišti.
Atėnai padėjo ne vien iš altruizmo: Alkibiado, ekspedicijos vado, skatinami, jie įžiūrėjo visos Sicilijos užkariavimo viziją. Sirakūzai, svarbiausias Sicilijos miestas, buvo vos mažesnis už Atėnus ir visos Sicilijos užkariavimas suteiktų Atėnams daug resursų. Esant pasiruošimo išplaukti pabaigai, Atėnų hermos (religinės statulos) buvo išniekintos ir Alkibiadas buvo tuo apkaltintas. Alkibiadas reikalavo teismo, kad būtų išteisintas prieš prasidedant ekspedicijai. Bet atėniečiai jį išleido į kelionę be teismo (daugelis mano, kad būtų suorganizuotas geresnis sąmokslas). Atvykęs į Siciliją Alkibiadas buvo atšauktas teismui. Bijodamas, kad bus neteisingai nubaustas, Alkibiadas pabėgo į Spartą, o ekspedicijos vadu tapo Nikijas (Nicias). Alkibiadas informavo spartiečius, kad Atėnai ketina užkariauti Siciliją, ja pasinaudoti kaip tramplinu užimti Italijai, o jos išteklius panaudoti nugalint Spartą ir jos sąjungininkus.
Atėnų pajėgas sudarė 100 laivų, 5 tūkst. pėstininkų ir lengvai šarvuotų dalinių. Kavaleriją sudarė 30 arklių ir nė iš tolo neprilygo didelei ir gerai treniruotai Sirakūzų kavalerijai. Išlipus Sicilijoje keli miestai prisijungė prie Atėnų pusės. Vietoj to, kad iš karto pultų, Nikijas delsė ir 415 m. pr. m. e. Sirakūzai beveik nenukentėjo. Atėjus žiemai, atėniečiai atsitraukė ir rinko sąjungininkus, ruošėsi sunaikinti Sirakūzus. Tuo tarpu iš Spartos Sirakūzams į pagalbą atvyko generolas Gylipas (Gylippus) su pastiprinimu. Atvykęs jis surinko armiją iš kelių Sicilijos miestų ir išvyko nutraukti Sirakūzų apsiausties. Gylipas tapo Sirakūzų armijos vadu, keliuose mūšiuose nugalėjo Atėnus ir sutrukdė jiems įsiveržti į miestą.
Nikijas paprašė iš Atėnų pastiprinimo. Tam buvo išrinktas Demostenas, kuris vadovavo kitai ekspedicijai į Siciliją, kuri prisijungė prie Nikijo. Įvyko keletas mūšių kuriuose vėl laimėjo atėniečiai. Demostenas siūlė atsitraukti į Atėnus, bet Nikijas iš pradžių priešinosi. Po keleto pralaimėjimų Nikijas nusileido, kol pasirodė blogas ženklas, mėnulio užtemimas, atidėjęs atsitraukimą. Atidėliojimas brangiai atsiėjo, nes atėniečiai buvo priversti kautis dideliame Sirakūzų Didžiojo Uosto jūrų mūšyje. Atėniečiai buvo visiškai nugalėti. Demostenas ir Nikijas pasitraukė į krašto gilumą ieškodami sąjungininkų. Galingo Atėnų laivyno likučius Sirakūzų kavalerija be gailesčio išžudė ar paėmė vergijon.
Antrasis karas
Peloponeso lygos miestai pasiuntė Sirakūzams dar daugiau karių, kad Atėnai pasitrauktų. Bet atėniečiai į Siciliją išsiuntė naują 100 laivų, 5 tūkst. karių ekspediciją. Gylipo vadovaujami Sirakūzai nugalėjo ekspediciją sausumoje ir jis skatino Sirakūzus pastatyti laivyną, kuris nugalėtų atėniečius, kai jie bandys trauktis. Atėnų armija, besitraukianti link draugiškų Sicilijos miestų buvo padalinta ir nugalėta. Beveik visi pateko į vergiją.
Po Atėnų pralaimėjimo Sicilijoje buvo manoma, kad jų imperijos galas arti. Atėnų iždas buvo tuščias, dokai tušti, o jaunimas žuvęs ar įkalintas svetimuose kraštuose. Jie neįvertino Atėnų imperijos jėgos, bet imperijos žlugimo pradžia buvo arti.
Atėnai atsigauna
200px|miniatiūra|dešinėje|Alkibiado biustas Kapitolijuje Po Sicilijos ekspedicijos Sparta skatino maištus tarp Atėnų sąjungininkų ir didžioji Jonijos dalis sukilo prieš Atėnus. Sirakūzai atsiuntė savo laivyną Spartai, o Persija rėmė Spartą laivais ir pinigais. Maištas grėsė pačiuose Atėnuose.
Atėnai išliko dėl keleto priežasčių. Pirma, jų priešams labai trūko energijos. Korintas ir Sirakūzai užtruko atgabenti savo laivynus į Egėjo jūrą, o kiti Spartos sąjungininkai irgi lėtai tiekė karius ir laivus. Sukilę Jonijos miestai tikėjosi apsaugos ir daugelis jų grįžo į Atėnų globą. Persai taip pat veikė lėtai, žlugdydami mūšių planus. Tikriausiai svarbiausia tai, kad Spartos pareigūnai nebuvo apmokyti diplomatijos ir buvo nejautrūs politikai ir jos neišmanė.
Atėnai karo pradžioje buvo atsidėję 100 laivų ir tam tikrą pinigų sumą, kuri turėjo būti panaudota būtiniausiu atveju.
Šie laivai nebuvo demobilizuoti ir iki karo pabaigos buvo Atėnų laivyno branduoliu. Atėnuose įvyko oligarchinė revoliucija, kuria įvykdė 400 žmonių. Taika su Sparta tapo galima, bet Samo saloje įsikūręs laivynas atsisakė pripažinti naują valdžią. 411 m. pr. m. e. Atėnų laivynas susikauna su Sparta Symo mūšyje. Po to laivyno vadu tampa iš Spartos grįžęs Alkibiadas. Jų pasipriešinimo dėka per dvejus metus Atėnuose buvo atkurta demokratija.
Alkibiadas, nors pasmerktas kaip išdavikas, vis dar turėjo įtakos Atėnuose. Jis sutrukdė laivynui užpulti Atėnus ir grąžino demokratiją švelnesniu spaudimu. Jis taip pat įtikino laivyną kautis Kyziko mūšyje 410 m. pr. m. e. Čia Spartos laivynas buvo sunaikintas, o Atėnų imperijos finansinis pagrindas atkurtas.
Lysandro triumfas ir Atėnų pasidavimas
Po mažos Spartos laivyno, vadovaujamo talentingo generolo Lysandro, pergalės Nocijaus mūšyje 406 m. pr. m. e., Atėnai nebeišrinko Alkibiado generolu ir jis išvyko iš miesto. Jis daugiau niekada nevedė atėniečių į mūšį. Po to Atėnai laimėjo Arginusų mūšyje. Spartos generolas Kalikatridas prarado 70 laivus, o Atėnai 25. Bet dėl blogo oro atėniečiai negalėjo pribaigti Spartos laivyno ar išgelbėti skęstančių įgulų. Nepaisant pergalės, nesėkmės sukėlė nepasitenkinimą Atėnuose ir kontroversišką teismą. Po teismo šešiems aukštiems laivyno pareigūnams buvo įvykdyta mirties bausmė. Po to laivynas turėjo kautis demoralizuotas ir be talentingiausių lyderių.
Priešingai nei anksčiau buvę generolai, Lysandras nebuvo Spartos aristokratijos narys ir gerai išmanė jūrų mūšius. Jis buvo talentingas diplomatas ir palaikė gerus santykius su Persijos princu Kyru, Darijaus II sūnumi. Pasinaudodamas aplinkybėmis, Spartos laivynas patraukė į Helespontą, iš kur Atėnams buvo tiekiami grūdai. Iškilus bado grėsmei Atėnų laivynas buvo priverstas sekti paskui. Sumanios strategijos dėka Lysandras visiškai sutriuškino Atėnų laivyną 405 m. pr. m. e. Egospotamų mūšyje, sunaikindamas 168 laivus ir paimdamas į nelaisvę 3–4 tūkst. jūreivių. Tik 12 laivų pabėgo, iš kurių keli išplaukė pas Kyrą su strategu Kononu, kuris nenorėjo būti teisiamas Liaudies susirinkimo.
Jerzy Buzek
Ježis Karolis Buzekas (Jerzy Karol Buzek, g. 1940 m. liepos 3 d.) – lenkų politikas, buvęs ministras pirmininkas (1997–2001 m.), Europos parlamento narys (nuo 2004 m. birželio 13 d.), 2009–2012 m. – Europos parlamento prezidentas.
Peloponeso karas
Lysandro triumfas ir Atėnų pasidavimas
404 m. pr. m. e. išsekinti bado ir ligų Atėnai pasidavė, o netrukus jų pavyzdžiu pasekė ir sąjungininkai. Samo demokratai išsilaikė iki pabaigos ir jiems buvo leista pabėgti gelbstint gyvybes. Atėnai neteko sienų, laivynų ir užjūrio valdų. Korintas ir Tėbai reikalavo miestą sunaikinti, o piliečius paversti vergais. Bet Sparta pareiškė, kad negriaus miesto, kuris naudingai tarnavo iškilus grėsmei (Persų karai) ir įvedė Atėnuose savo sistemą. Atėnai „turėjo tuos pačius priešus ir draugus“, kaip ir Sparta.
Jerzy Buzek
Biografija
1957–1963 m. studijavo chemijos inžineriją (Politechnika Śląska, Glivicės).
Peloponeso karas
Lysandro triumfas ir Atėnų pasidavimas
Taip pasielgdama Sparta buvo ne tik aršiausia Atėnų priešė, bet ir jų išgelbėtoja, nes nei Korintas, nei Tėbai negalėjo pasipriešinti jos sprendimui.
Jerzy Buzek
Biografija
1997 m. tapo profesoriumi Opolės universitete, Seulo ir Dortmundo universitetų garbės daktaras, Lenkijos mokslų akademijos narys.
1980 m. įstojo į „Solidarumą“, 1981 m. pirmininkavo pirmajam „Solidarumo“ kongresui. 2004 m. išrinktas į Europos parlamentą, 2009 m. tapo jo prezidentu.
Dakaras
Dakaras – miestas vakarų Senegale, sostinė ir didžiausias šalies miestas. Išsidėstęs ant Žaliojo Kyšulio pusiasalio (labiausiai į vakarus nutolusio Afrikos žemyno taško), prie Atlanto vandenyno. 2,35 mln. gyventojų (2007).
Pastaraisiais dešimtmečiais ypač vystoma žvejybos pramonė (ypač tuno). Taip pat išvystyta žemės riešutų, cukraus apdirbimas, alaus varymas, muilo gamyba, tekstilės pramonė. Itin modernūs yra meno muziejus ir didelis medicinos centras. Katalikų arkivyskupijos centras. Universitetas įkurtas 1949 m.
Istorija
Dakarą 1857 m. įkūrė prancūzai, kai Gorė salos nebeužteko priimti prekybos laivus. Kaip verslo centras jis įgijo svarbą apie 1885 m., nutiesus geležinkelį.
1902 m. Dakaras pakeitė Sen Lui miestą, kai tapo Prancūzijos Vakarų Afrikos administracinu centru.
Antrojo pasaulinio karo metu miestą valdė prancūzų Viši režimas, kol 1942 m. miestą iki karo pabaigos užėmė JAV kariuomenė.
Oenotropajos
Oenotropajos 'keičiančios vyną') – trys Anijo dukterys: Spermo, Oeno ir Elaisa. Spermo – grūdų deivė; Oeno – vyno deivė; Elaisa – aliejaus deivė.
Šventė
thumb|250px|Gatvės muzikos diena [[Vilnius|Vilniuje]]
Šventės suteikia daug įvairiarūšių bendravimo galimybių, priklausomai nuo šventės aplinkybių gali užsimegzti įvairūs ilgalaikiai socialiniai ryšiai.
Švenčių rūšys
Šventės gali būti skirstomos į keletą rūšių:
Visos šventės gali būti valstybinės (oficialios) ir neoficialios. Pirmuoju atveju jos yra valstybės oficialiai pripažintos ir sutampa su nedarbo diena.
Padma
thumb|300px|Bangladešo žemėlapis ir upės
Padma – pagrindinė Bangladešo upė, kertanti šalį iš šiaurės vakarų į pietryčius. Faktiškai tai yra Gango upės tąsa, įtekanti į Bengalijos įlanką. Didžiausias intakas – Džamuna.
Kazimierz Marcinkiewicz
Kazimiežas Marcinkevičius (, g. 1959 m. gruodžio 20 d. Gožuvo Velkopolskyje) – lenkų politikas, Lenkijos Ministras Pirmininkas (2005 m. spalio 31 d. – 2006 m. liepos 14 d.), vietos savivaldos veikėjas.
Biografija
1984 m. Vroclavo universitete baigė fizikos studijas, dirbo pradinės mokyklos mokytoju, direktoriaus pavaduotoju gimtajame mieste Gožuve. 1981 m. tapo Solidarumo nariu, Gorzow pogrindinio leidinio redaktoriumi. 1992 m. paskirtas Nacionalinio švietimo ministerijos valstybės sekretoriumi (iki 1993 m.). 1999–2000 m. premjero Jerzy Buzek kabineto vadovas; po to išrinktas Varšuvos meru.
Molgiriai
Molgiriai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 17 km nuo Katyčių.
Kirmėliškis (Juodupė)
Kirmėliškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje.
Kanistano miškų draustinis
Kanistano miškų draustinis  – miškų draustinis esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Zbuinos valsčiuje. Draustinis įkurtas 1984 m. apie 5 km nuo Zbuinos kaimo. Draustinis yra Kurpių girios teritorijoje, Kurpių lygumoje. Draustinyje auga pataisas varinčius, statusis atgiris, vaistinis pataisas ir raudonoji gegūnė.
Jonas Baronas
Jonas Baronas:
Moronis
Moronis  – miestas Komoruose, Didžiojo Komoro salos (Grande Comore) pietvakariuose, šiaurinėje Mozambiko sąsiaurio dalyje. Tai sostinė ir didžiausias šalies uostas. Pagrindinis importas – maisto prekės; eksportas – vanilė, kakava, kava. Miestas turi arabišką kultūrą, daug gražių mečečių. Apylinkėse yra Princo Saido Ibrahimo oro uostas.
Lafonija
thumb|240px|Lafonija. Gūs Gryno gyvenvietė
Lafonija  – Folklando (Malvinų) salų didžiausios salos – Rytų Folklando – pusiasalis. Sudaro visą pietinę salos dalį, nuo likusios dalies atskirtas Šoiziulo sąsiauriu ir jungiasi tik 4 km pločio sąsmauka. Vyraujantis paviršius – lyguma.
Pagrindinės gyvenvietės – Darvinas, Gūs Grynas, Nort Armas, Volker Krykas.
Petruškos
Petruškomis vadinami du kaimai Švenčionių rajone:
Slaptoji haubica
Slaptoji haubica, Šuvalovo slaptoji haubica – per žiotis užtaisoma ovalo formos vamzdžio kanalą turinti patranka, sukurta XVIII a. generolo feldmaršalo Piotro Šuvalovo. Šis pabūklas buvo priimtas į Rusijos imperijos ginkluotę.
Slaptoji haubica turėjo ovalios formos vamzdžio kanalą (ovalo ilgoji ašis buvo horizontali), kuris turėjo kartečę paskleisti horizontaliai ir taip padidinti naikinimo zoną. Šiai patrankai buvo gaminami specialūs kartečės sviediniai su 168 šratais bei kartečės ryšuliai su 48 didesniais šratais. Pastarasis variantas buvo skirtas šaudyti 300–600 m nuotoliu. .
Patranka buvo pavadinta slaptąja, nes jos paslaptis iš tikrųjų buvo labai saugoma. Kol šių patrankų nenaudodavo, jų vamzdžių žiotys būdavo uždengtos specialiais dangteliais, kad nesimatytų kanalo skerspjūvis. Už šio ginklo paslapties atskleidimą buvo numatyta mirties bausmė.
Pirmųjų šių pabūklų variantų pakilimo kampas būdavo keičiamas naudojant pleištus, bet 1753-58 m. konstrukcija buvo pakeista ir buvo įvesti sraigtai. Pradžioje šie Šuvalovo pabūklai turėjo cilindro pavidalo parako kameras kaip ir haubicos, o po 1758 m. gaminami pabūklai turėjo jas kūgiškas kaip ir vienragiai.
Slaptosios haubicos Septynerių metų kare, ypač Gros-Jėgersdorfo mūšyje, pasirodė efektyvios. Keletas slaptųjų haubicų Corndorfo mūšyje atiteko prūsams, tad jų paslaptis buvo atskleista.
Šaudant karteče šratų sklaida mažai tesiskyrė nuo įprastinių pabūklų, o užtaisymas trukdavo ilgiau. Slaptųjų haubicų efektyvumą mažino ir negalėjimas šaudyti kitokiais sviediniais. Lėtas užtaisymas buvo priežastis, dėl ko Corndorfo mūšyje 17 šių pabūklų atiteko priešo kavalerijai. Artileristai nespėjo užtaisyti ir iššauti antrąjį kartą. Šiems pabūklams gamino pilnavidurius ir sprogstamuosius sviedinius, kurie forma priminė regbio kamuolius, tačiau jie praktiškai nebuvo naudojami. Papildomų šaudmenų rūšių sukūrimas tik apsunkino šaudmenų tiekimo veiklą.
Slaptąsias haubicas iš ginkluotės išbraukė netrukus po Šuvalovo mirties. in the 1780s.
Lokiečo miškų draustinis
Lokiečo miškų draustinis - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Zbuinos valsčiuje. Draustinio plotas 139,50 ha. Draustinis įkurtas 1989 metais Kurpių girioje. Draustinyje saugomos įvairios spygliuočių medžių rūšys ir pelkiniai medžiai.
Dvipelekinės
Dvipelekinės (Inermidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima. Paplitusios vandenyne.
Gentys
Grunzer
Kražių seniūnija
Kražių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kelmės rajono savivaldybės pietvakariuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-381 (2008 m. lapkričio 26 d.) įsteigtos 6 seniūnaitijos:
Belsko-Bialos technikos ir humanitarinių mokslų akademija
Belsko-Bialos technikos ir humanitarinių mokslų akademija  – valstybinė aukštoji mokykla Belsko-Bialoje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge ji užima 70-80 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 3111 (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities 2013 m. reitingą).
Aukštosios mokyklos ištakos siekia 1969 metus, kai čia buvo įsteigtas Lodzės technikos universiteto filialas. Atskira aukštąja mokykla – akademija – ji tapo 2001 m. spalio 1 d.
Romanas Algimantas Sedlickas
Romanas Algimantas Sedlickas (g. 1942 m. liepos 23 d. Vievyje) – advokatas, JAV lietuvių ir Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Tėvas prieš karą tarnavo Lietuvos policijoje, o karo metais dalyvavo įvairiose Lietuvoje vykusiose akcijose, todėl 1944 m. šeima buvo priversta trauktis į Vokietiją. Mokyklą lankyti pradėjo Vokietijoje, mokslus tęsė Jungtinėse Amerikos Valstijose ir 1960 m. Ročesteryje (Niujorko valstijoje) baigė Aqvinas institutą. 1964 m. baigė Niujorko Fordhamo universitetą ir įgijo filosofo specialybę. 1967 m. Niujorko valstijos Bafalo universitete apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją.
Baigęs mokslus tarnavo JAV karinėse oro pajėgose Vietname. Šios tarnybos metu buvo apdovanotas bronzinės žvaigždės Bronze Star Medal ordinu. Vėliau pradėjo advokato karjerą, specializavosi baudžiamosios ir verslo teisės srityse, konsultavo įmonių steigimo, jų veiklos organizavimo ir tarptautinių sandėrių sudarymo klausimais. Kartu dirbo mokslinį darbą politinės filosofijos ir ekonomikos mokslų srityje.
Į Lietuvą sugrįžo 1991 m., Lietuvoje konsultavo privačius asmenis, firmas ir valstybės pareigūnus tarptautinės ir verslo teisės bei autorinių teisių klausimais, dirbo Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto konsultantu ryšiams su užsieniu. 2000–2004 m. Seimo narys. 2003 m. buvo išrinktas Kauno miesto savivaldybės tarybos nariu, bet mandato atsisakė.
Žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos narys. Dalyvavo Kėdainių Skrydžių mokymo centro, užsiimančio sportine aviacija, veikloje. Nuo 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, 2003 m. Liberalų ir Centro Sąjungos narys.
Moliadugnis
Moliadugnis – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Senosios Varėnos, Dainavos girioje, Merkio kairiajame krante, priešais Salovartę, šalia Derėžnyčios žiočių.
Istorija
Tarpukariu ties kaimu ėjo demarkacinė linija, Moliadugnis buvo Lenkijos pusėje.
Gimnastika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Gimnastika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko liepos 28 d. – rugpjūčio 12 d. Londone, Jungtinėje Karalystėje. Sportinė ir batuto gimnastikos vyko O2 arenoje, o ritminė gimnastika Wembley arenoje. Iš viso žaidynėse startavo virš 300 gimnastų.
Dosė
Dosė  – upė pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso ir Espirito Santo valstijose. Susidaro Brazilijos plokščiakalnio Mantikeiros kalnuose, susiliejus Pirangos ir Karmu upėms, netoli Oro Preto miesto. Teka į šiaurės rytus, daugiausia Brazilijos plokščiakalniu. Vaga slenkstėta. Žemupyje teka žemuma, įteka į Atlanto vandenyną, sudaro pelkėtą deltą.
Svarbesnieji intakai: Pirasikaba, Kaska, Matipo, Karatinga-Kuietė, Manjuasu, Santu Antoniu, Suasui Grandė, Pankasas, Guandu, San Žozė.
Upės baseine – svarbūs geležies rūdos telkiniai. Prie Dosės įsikūrę Ipatingos, Governador Valadareso, Kolatinos ir Linjareso miestai.
Valstybės sekretorius
Lietuva
Lietuvoje valstybės sekretorius – aukščiausio rango valstybės tarnautojas, nepolitikas, ministerijos administracijos vadovas. Pareigybė įvesta LR Vyriausybės įstatymu 2002 metais. Valstybės sekretorius atliko tarpininko vaidmenį tarp aukščiausio rango politikų bei žemesniųjų valstybės tarnautojų tam tikroje (valdymo) srityje, kontroliavo ir koordinavo ministerijos padalinių darbą, atsakė už personalo vadybą, finansus ir teisės aktų rengimą.
Lietuvos ministerijose valstybės sekretoriais dirbo:
Staatssecretaris (Nederland)
Kurpių giria
thumb|300px|Per girią tekanti [[Narevas|Narevo upė]] Kurpių giria  – tai didelis miškų masyvas, kurį sudaro dvi girios: Bialos giria ir Zielonos giria. Giria yra Kurpių lygumoje per kurią teka Narevo upė. Giria šiaurėje ribojasi su buvusia Rytų Prūsijos teritorija, rytuose su Pisos upe, pietuose su Narevo upe ir vakaruose su Ožico upe. Girios pavadinimas kilęs nuo Kurpių kaimo.
Istorija
XVI a. giria buvo vadinama Zagajnica. Giria tuo metu buvo išsidėsčiusi tarp Pšasnyšo, Lomžos ir Ostrolenkos miestų. XVIII a. į bendrą girios pavadinimą įtrauktos Bialos ir Zielonos girios, kurios priklausė Plocko vyskupijai. Ilgainiui Zielonos giria imta tapatinti su bendru Kurpių girios pavadinimu. XX a. apie 33 % girios buvo apaugę miškais. Apie 95 % medžių sudarė pušys, alksniai, eglės, ąžuolai ir beržai.
H II sritis
thumb|250px|[[NGC 604, milžiniška H II sritis Trikampio galaktikoje.]] H II sritis – atskirose emisinėse linijose švytinčių dujų ir plazmos debesis, esantis aktyvios žvaigždėdaros zonoje. Jie paprastai būna kelių šimtų šviesmečių skersmens. Jaunos, karštos OB žvaigždės, gausiai spinduliuojančios ultravioletinėje spektro dalyje jonizuoja aplink esančias dujas. H II sritys paprastai gyvuoja keletą milijonų metų. Po to dėl stipraus žvaigždinio vėjo ir supernovų sprogimų H II srities dujos yra išblaškomos ir išsklaidomos.
Teisė ir Teisingumas
Teisė ir Teisingumas (lenk. Prawo i Sprawiedliwość, PiS) – Lenkijos politinė partija.
H II sritis
H II sritys taip vadinamos, kadangi jose yra daug jonizuoto atominio vandenilio. (H I sritis tai neutralaus atominio vandenilio sritys, o H2 yra molekulinio vandenilio zonos). H II zonos matomos iš labai didelių nuotolių, todėl jos yra naudojamos kitų galaktikų atstumui ir cheminei sudėčiai nustatyti.
Teisė ir Teisingumas
2001 m. įsteigė buvęs teisingumo ministras Lech Kaczyński ir jo brolis dvynys Jaroslavas Kačinskis. 2005 m. rugsėjo 25 d. Seimo rinkimuose PiS gavo 26,99 % balsų. 2005 m. narys Lech Kaczyński išrinktas Prezidentu. 2015 m. ir 2020 m. narys Andrzej Duda išrinktas Prezidentu.
H II sritis
Stebėjimai
thumb|left|250px|Žvaigždėdaros sritys [[Erelio ūkas|Erelio ūke.]]
Teisė ir Teisingumas
2015 m. laimėjo parlamentiniuose rinkimuose.
H II sritis
Stebėjimai
Nedaug H II sričių yra matoma plika akimi. Tačiau nė į vieną jų nebuvo atkreiptas dėmesys iki teleskopo išradimo 17-ame amžiuje. Net Galilėjus nepastebėjo Oriono ūko, stebėdamas žvaigždžių spiečius jame (buvo manoma, kad tai tiesiog atskira žvaigždė). Oriono ūką 1610 pirmasis atrado prancūzas Nikolas-Klaudijus Fabri-Pero. Nuo to laiko daug H II sričių atrasta mūsų ir kitose galaktikose.
Viljamas Heršelis 1774 apie Oriono ūką rašė kaip apie "nesusiformavusį ugningą rūką, chaotišką medžiagą būsimoms Saulėms formuotis". Šią hipotezę po gero šimtmečio patvirtino William Huggins, tyręs daugelio ūkų spektrus. Kai kurių "ūkų", pavyzdžiui, Andromedos ūko spektras buvo panašus į žvaigždžių (su stipriu kontinuumu - ištisiniu spektru). Tuo tarpu Oriono ūke buvo stebimas tik nedidelis skaičius emisinių linijų. Ryškiausia emisinė linija buvo ties 500.7 nanometrų, kuri nesutapo nė su viena kokio nors žinomo cheminio elemento linija. Iš pradžių buvo manoma, kad tai naujo nežinomo cheminio elemento "nebulijaus" linija, nes panašiai Saulės spektre 1868 metais buvo atrastas helis.
Nors helis Žemėje buvo iš tiesų atrastas, tačiau nebulijaus rasti nepavyko. Todėl 20-ame amžiuje, Henris Noris Raselas iškėlė hipotezę, kad 500.7 nm liniją duoda koks nors žinomas elementas, tik esantis neįprastose, specifinėse sąlygose.
Apie 1920 fizikai parodė, kad dujoms esant labai retoms (beveik nėra susidūrimų tarp jų), elektronai gali užimti metastabilius energijos lygmenis, kuriuose esant didesniems tankiams dėl tarpusavio atomų susidūrimų jie ilgai negali būti. Du kart jonizuoto deguonies elektronų šuoliai iš tokio tipo lygmenų kaip tik ir duos 500.7 nm liniją. Tokio tipo linijos, matomos labai išretintose dujose dar vadinamos draustinėmis linijomis.
Stebėjimai parodė, kad H II srityse dažnai randamos OB žvaigždės - daug masyvesnės, nei Saulė, gyvuojančios tik kelis milijonus metų (Saulės amžius keli milijardai metų). Taigi, jaunos žvaigždės suformuoja šiuos ūkus, kurie vėliau yra išsklaidomi. Tokio išsklaidyto ūko pavyzdys yra Sietynas - iš H II srities yra likę tik atspindžio ūko pėdsakai.
Kilmė ir gyvavimo trukmė
thumb|right|250px|Dalis Tarantulo ūko, milžiniškos H II srities [[Didysis Magelano Debesis|Didžiajame Magelano debesyje.]]
H II srities pirmtakas yra molekulinis debesis - labai šaltas (10–20 K) tankus debesis, sudarytas daugiausia iš molekulinio vandenilio. Kuomet jame prasideda žvaigždėdara (spontaninė arba indukuotoji), susidariusios masyviausios žvaigždės būdamos labai karštos jonizuoja aplinkines dujas. Smarkus spinduliavimo laukas sukuria jonizacinį frontą (smūginę bangą), kuri juda viršgarsiniu greičiu. Toliau nuo žvaigždžių jonizacinis frontas lėtėja iki garso greičio. Kadangi jonizuota medžiaga būna ir labiau įkaitinta, H II sritis toliau plečiasi dėl šiluminių efektų.
Žvaigždėdara
thumb|250px|left|[[Boko globulės H II srityje IC 2944.]]
Gimstančios žvaigždės paprastai tiesiogiai nestebimos. Tik kuomet spindulinis slėgis praretina ("nupučia") žvaigždę supantį apvalkalą, jos tampa matomos. Iki tol tankios sritys stebimos tik kaip tamsūs siluetai šviesių ūkų fone. Šie tamsūs dryželiai yra vadinami Boko globulėmis, astronomo Barto Boko vardu, kuris 1940 metais iškėlė hipotezę, jog jose gali formuotis žvaigždės.
Ši hipotezė buvo patvirtinta tik 1990, kuomet infraraudonieji stebėjimai įrodė prožvaigždžių buvimą globulėse. Dabar žinoma, kad tipiška Boko globulė yra ~10 Saulės masių ir maždaug šviesmečio skersmens. Tokiose globulėse paprastai formuojasi dvinarės arba daugianarės žvaigždės.
Kadangi H II sritys susijusios su žvaigždėdaros sritimis, jų fone dažnai stebimi aplinkžvaigždiniai diskai, kuriuose vyksta planetų formavimosi procesai. Taip, pavyzdžiui, Hablo kosminis teleskopas nufotografavo daugybę proplanetinių diskų esančių Oriono ūke. Ne mažiau pusės jaunų žvaigždžių Orione yra apsuptos aplinkžvaigždinių diskų.
Morfologija
H II sritys yra labai įvairaus dydžio - nuo vadinamųjų ultra - kompaktiškų (apie šviesmečio skersmens) iki milžiniškų H II zonų (keli šimtai šviesmečių). Taip pat skiriasi ir šių sričių tankiai - nuo kelių milijonų dalelių kubiniame centimetre ultra - kompaktinėse srityse iki tik keleto dalelių milžiniškose srityse. Iš čia gaunami ir masės įverčiai - nuo 10² iki 105 Saulės masių.
Esant pastoviam tankiui jauna žvaigždė jonizuotų aplink save apytiksliai sferinę sritį, dar vadinamą Striomgreno sfera. Realiai sričių dydžiai ir formos priklauso nuo ją jonizuojančio šaltinio šviesio ir aplinkinės medžiagos tankio pasiskirstymo. Be to tą pačią sritį gali apšviesti ne viena o daugelis žvaigždžių. Todėl H II zonas modeliuoti daug sunkiau, nei, tarkim, planetiškuosius ūkus (kurie turi tik vieną centrinį šaltinį).
H II sričių temperatūros yra apie 10000 K eilės. Kadangi jos sudarytos iš plazmos, svarbų vaidmenį jose vaidina magnetiniai laukai (stiprumas yra mikrogausų arba nanoteslų eilės). Magnetinius laukus kuria judančios įelektrintos dalelės. Kai kurie stebėjimų duomenys rodo, jog H II srityse turėtų būti ir elektriniai laukai.
Cheminė sudėtis
H II sritis apie 90 % sudaro vandenilis. Stipriausia vandenilio emisijos linija ties 656.3 nm suteikia šioms sritims būdingą rausvą spalvą. Likusią srities masės dalį sudaro helis ir nedideli kiekiai sunkesnių elementų. Pastebėta, kad sunkesniųjų elementų gausa H II srityse mažėja, jei jos yra toliau nuo Galaktikos centro. Tai yra todėl, kad centrinėse tankesnėse srityse aktyvesnė žvaigždėdara ir žvaigždėse vykstančios branduolinės reakcijos labiau praturtino tarpžvaigždinę medžiagą sunkesniaisiais elementais.
Sričių skaičius ir pasiskirstymas
thumb|250px|right|Rausvos H II sričių juostos išilgai [[Sūkurio (galaktika)|Sūkurio galaktikos spiralinių vijų.]]
H II sričių elipsinėse galaktikose nesimato dėl to, kad jose nėra dujų, iš kurių galėtų susidaryti debesys ir formuotis žvaigždės. Elipsinės galaktikos, manoma, susidariusios galaktikų susiliejimo metu. Galaktikų spiečiuose tai gana dažnas reiškinys. Susiduriant galaktikoms, atskiros žvaigždės susiduria retai, tačiau tarpžvaigždiniai debesys susidūrimų metu yra smarkiai suspaudžiami. Tokioms sąlygoms esant greiti ir efektyvūs žvaigždėdaros žybsniai paverčia žvaigždėmis daugiau nei 10 procentų tarpžvaigždinės medžiagos. Taigi, po susidūrimo susidariusioje galaktikoje tarpžvaigždinės medžiagos tankis lieka labai mažas ir žvaigždėdara nebevyksta, o tuo pat metu ir H II sritys nebegali susiformuoti.
Šiuolaikiniai stebėjimai atrado ir keletą H II sričių, esančių ne galaktikose. Manoma, kad tarpgalaktinės H II sritys yra potvyninių jėgų suplėšytų galaktikų liekanos.
Žymiausios H II sritys
Didysis Magelano Debesis, Paukščių Tako palydovinė galaktika, turi milžinišką H II sritį, pavadintą Tarantulo ūko vardu (NGC 2070). Šis ūkas yra daug didesnis už Oriono, jį formuoja tūkstančiai žvaigždžių su masėmis daugiau nei 100 kartų didesnėmis, nei Saulės. Jei Tarantulo ūkas atsidurtų tokiame pat atstume nuo Žemės, kaip ir Oriono ūkas, nakties danguje jis šviestų taip, tarsi Mėnulis pilnaties metu. SN 1987A supernova įsižiebė Tarantulo ūko pakraščiuose.
NGC 604 yra dar didesnis nei Tarantulo ūkas (1300 šviesmečių skersmens), stebimas Trikampio galaktikoje (M33), nors jame ir matoma daug mažiau žvaigždžių.
Šiuolaikinės problemos
Cheminių elementų gausų H II srityse nustatymas yra susijęs su didelėmis problemomis. Nesutapimai tarp įvairiais metodais gautų elementų paplitimų aiškinami temperatūros arba cheminės sudėties fliuktuacijomis.
Masyvių žvaigždžių formavimasis taip pat nėra iki galo paaiškintas procesas. Tai dėl to, kad artimiausios didelės H II sritys yra už 1000 šviesmečių. Antra vertus, besiformuojančias žvaigždes dengia tankūs dujų - dulkių debesys ir optinio diapazono šviesoje jų nesimato.
Stanislovas Potockis
Stanislovas Potockis (apie 1698–1760 m.) – Lenkijos magnatas, Karūnos didysis sargybinis (1728–1735), Smolensko (1735–1744), Kijevo (1744–1756) ir Poznanės vaivada (1756–1760), Haličo, Kolomijsko ir Sniatino seniūnas.
Biografija
Lenkijos garsios magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono Juozapo Potockio (1673–1751) ir Viktorijos Leščinskaitės (m. 1732) vienintelis sūnus.
1722 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1728 metais Stanislovas Potockis gavo Karūnos didžiojo sargybinio pareigybę. 1735 metais buvo paskirtas Smolensko vaivada, 1744 metais gavo Kijevo vaivados pareigybę, o nuo 1756 metų tapo Poznanės vaivada. 1733 metais buvo išrinktas į konvokacinį seimą. Jam priklausė Haličo, Kolomijsko ir Sniatino seniūnijos.
1742 metų rugpjūčio 3 dieną už nuopelnus buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. 1719 metais pirma santuoka buvo su Mariana Laščaite (m. 1731), nuo santuokos su kuria turėjo dukterį ir sūnų:
1733 metais vedė antrą kartą Heleną Zamoiskytę (m. 1761), Karūnos didžiojo medžioklio ir Smolensko vaivados Mykolo Zamoiskio (1679–1735) dukterį nuo pirmos santuokos su Ana Dzialinskaite (m. 1719). Vaikai:
Lemborkas
Lębork (kašubų k. Lãbórg) – Lenkijos miestas, esantis Pamario vaivadijoje. Iki 1998 m. priklausė Slupsko vaivadijai. 35 086 gyv. (2005 m.).
Tefilinas
thumb|200px|Izraelio ginkluotosios pajėgos kareivis Asael Lubotzky meldžiasi su teofilinu. thumb|right|231px|Tefilinas
Automatas
Automatas gali reikšti:
Tefilinas
Tefilinas – tai keletas dėžučių, prijungtų prie odinių juostų, kurias judėjai užsideda ant rankos arba galvos sakydami žydiškas maldas. Pagal kabalą, ant rankos ar galvos uždėtas tefilinas besimeldžiant padeda lengviau bendrauti su Dievu. Norint užsidėti tefiliną, reikalingas ypatingas dėmesys, nes blogas tefilino užsidėjimas laikomas nekošeriniu.
CBS
CBS (buvusio korporacijos pavadinimo Columbia Broadcasting System abreviatūra) – JAV radijo ir televizijos tinklas su būstine Niujorke. Priklauso bendrovei „CBS Corporation“ (dab. „ViacomCBS“). Bendrovei priklauso vienas iš 3 didžiausių Jungtinių Amerikos Valstijų radijo ir televizijos transliavimo tinklų. CBS televizijos programas transliuoja daugiau kaip 200 stočių. 2018 m. duomenimis, kanalo laidų auditoriją sudaro 9 % Jungtinių Amerikos Valstijų gyventojų.
CBS yra asocijuota EBU narė.
Istorija
Įkurta 1927 m. ir tuomet vadinosi „United Independent Broadcasters“ pavadinimu, turėjo 22 radijo stotis, susijungusi su „Columbia Phonograph Company“ buvo pavadinta „Columbia Phonograph Broadcasting Company“, nuo 1929 m. – „Columbia Broadcasting System“ pavadinimu. 1938 m. CBS įsigijo įrašų kompaniją „American Recording Corporation“ (vėliau tapusią „Columbia Records“). 1948 m. bendrovė pristatė ilgos trukmės garso įrašų technologiją. 1941 m. pradėjo transliuoti televizijos laidas, nuo 1951 m. – spalvotą televiją; populiariausios – sporto, žinių laida 60 minučių (60 Minutes). Iki 1988 m. buvo įsteigusi padalinius knygų, žurnalų leidybai, muzikos instrumentų, žaislų gamybai. CBS nuo 1995 m. priklausė bendrovei „Westinghouse Electric Corporation“. „Westinghouse“ perėmė CBS 1997 m. 2000 m. kanalą nupirko tuomet viena didžiausių JAV radijo ir televizijos tinklų bendrovė „Viacom“, 2005 m. skilusi į pavadinimą išlaikiusią naująją „Viacom“ ir idealistinę įpėdinę „CBS Corporation“, kuriai ir atiteko teisės į kanalą.
Fiodoras Ladyginas
Fiodoras Ivanovičius Ladyginas (Фёдор Иванович Ладыгин, 1937 m. kovo 10 d. Koročianskio rajonas, Belgorodsko sritis) – rusų karinis žvalgybininkas, generolas pulkininkas, buvęs GRU vadovas.
Išsilavinimas
1954 m. Fiodoras Ladyginas baigė 10 klasių Charkovo mokykloje (ВВС).
1959 m. baigė Žukovo Karinių oro pajėgų inžinerinę akademiją; vėliau – Aukštuosius akademinius vadovaujančiojo personalo kursus prie RF Generalinio štabo karinės akademijos.
Karjera
1959 m. tarnavo TSRS armijos daliniuose (НИИ РВСН).
1964–1973 m. TSRS gynybos ministerijos CNII bendradarbis.
1973 m. būdamas vyresniuoju karininku, pradėjo tarnybą GRU.
1990–1992 m. Generalinio štabo Sutarčių bei teisės valdybos viršininkas.
1992 m. rugsėjo mėn. paskirtas eiti GRU viršininko pareigas.
1997 m. gegužės mėnesį atleistas iš pareigų dėl pasitraukimo į pensiją.
1999 m. lapkričio mėn. kaip nepriklausomas kandidatas nesėkmingai kandidatavo į Rusijos Dūmos deputatus Novooskolskio rinkimų apygardos trečioje rinkiminėje apylinkėje.
Visuomeninė veikla
Fiodoras Ladyginas yra keleto visuomeninių bei dalykinių organizacijų narys.
Novogrudo miesto žydų kapinės
Novogrudo miesto žydų kapinės - žydų kapinės Novogrudo mieste, Poległych gatvėje. Kapinėse nėra išlikę antkapių. Kapinių teritorija užima 1,1 ha plotą.
Jimmy Carter
Džimis Karteris (, pilnas vardas, (g. 1924 m. spalio 1 d., Plains, Džordžija, JAV) – 39-asis JAV prezidentas, valdęs šalį 1977–1981 m., Nobelio taikos premijos laureatas (2002 m.). Prieš tampant JAV prezidentu, Karteris buvo išrinktas į Džordžijos valstijos senatą, o 1971-1975 m. ėjo Džordžijos gubernatoriaus pareigas.
1946 m. baigęs JAV karinio laivyno akademiją, prisijungė prie JAV karinių jūrų pajėgų, atliko tarnybą daugelyje povandeninių laivų. 1953 m. mirus tėvui grįžo į gimtąją Džordžiją ir perėmė tėvo žemės riešutų ūkio verslą. Dirbamas paveldėtame ūkyje pradėjo priešintis rasinei segregacijai ir palaikė pilietinių teisių judėjimą. Pradėjo aktyviai veikti JAV demokratų partijoje. 1963-1967 m. buvo Džordžijos valstijos senatoriumi, o 1970 m. buvo išrinktas Džordžijos gubernatoriumi. Nors buvo mažai kam žinomas kandidatas, jam pavyko tapti JAV demokratų partijos kandidatu 1976 metų JAV prezidento rinkimuose, kuriuose nežymia balsų persvara įveikė pareigas tuo metu ėjusį respublikonų kandidatą Džeraldą Fordą.
Pačioje savo kadencijos pradžioje Karteris suteikė malonę visiems mobilizacijos Vietnamo kare vengusiems piliečiams. Karterio valdymo metu atsirado du nauji kabineto lygio departamentai – JAV energetikos departamentas ir JAV švietimo departamentas. Jis sukūrė nacionalinę energetikos politiką, kurią sudarė gamtosauga, kainų kontrolė ir naujosios technologijos. Karteriui pavyko suderėti ir pasirašyti Kamp Deivido susitarimus, Panamos kanalo sutartis. Jo prezidentavimo metu taip pat vyko antrasis strateginių ginklų ribojimų derybų raundas (SALT II). Karteriui valdant šalis išgyveno stafliaciją, aukštą nedarbo lygį, lėtą ekonomikos augimą. Jo kadencijos pabaigą žymėjo tokie įvykiai, kaip 1979-1981 m. Irano įkaitų krizė, branduolinė avarija Trijų mylių saloje, revoliucija Nikaragvoje, sovietų invazija į Afganistaną. Atsakydamas į invaziją, Karteris eskalavo Šaltajį karą pabaigdamas détente politiką, paskelbdamas Karterio doktriną ir 1980 metų olimpinių vasaros žaidynių boikotą. Karteris yra vienintelis JAV prezidentas, kuris baigęs pilną JAV prezidento kadenciją, nepaskyrė nei vieno JAV Aukščiausiojo teismo teisėjo. 1980 metų JAV demokratų partijos pirminiuose rinkimuose dėl kandidato į JAV prezidento postą iškėlimo Karteriui iššūkį metė JAV senatorius Tedas Kenedis, tačiau jam pavyko išsaugoti partijos nominaciją. Karteris kovoje su respublikonų kandidatu Ronaldu Reiganu triuškinančiu rinkikų balsų skirtumu pralaimėjo 1980 metų JAV prezidento rinkimus. Istorikų ir politikos mokslų apklausos Karterį vertina žemiau nei vidutiniškai, tačiau jo poprezidentinė veikla yra vertinama žymiai palankiau.
Kęstutis Skamarakas
Kęstutis Skamarakas (g. 1952 m. liepos 3 d. Ariogaloje, Raseinių raj.) – Lietuvos ir Raseinių rajono politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1959–1967 m. mokėsi Ariogalos vidurinėje mokykloje, 1967–1970 m. mokėsi Kėdainių rajono Lančiūnavos tarybiniame ūkyje – technikume. 1970 m. įstojo į Tytuvėnų tarybinį ūkį – technikumą, kurį baigė 1972 m. ir įgijo zootechniko specialybę. 1972 m. buvo pašauktas į sovietinę armiją. 1975 m. įstojo į Lietuvos veterinarijos akademiją, tačiau dėl šeimyninių ir finansinių aplinkybių jos nebaigė. 1998 m. įstojo į Vilniaus Gedimino technikos universiteto Aplinkos inžinerijos fakultetą.
Nuo 2000 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys.
Imtynių sporto klubo prezidentas. Skaraitiškės dvaro savininkas. Žmona Danguolė, vaikai Žydrūnas, Aušra.
Vytautas Blažys
Vytautas Blažys (1927 m. liepos 7 d. Kaunas – 1996 m. kovo 9 d. ten pat) – Lietuvos dainininkas baritonas, kultūros veikėjas.
Biografija
1951 m. baigė Lietuvos konservatorijos Petro Olekos klasę. 1951–1952 m. Lietuvos operos ir baleto teatro, 1952–1989 m. Kauno muzikinio teatro solistas. 1973–1980 m. Kauno muzikinio teatro direktorius.
Vytauto Blažio ir kito teatro solisto Aloyzo Domeikos duetas buvo garsus visoje Lietuvoje.
Seli Oukas
Seli Oukas  – pietvakarinis Anglijos miesto Birmingamo rajonas. Ribojasi su Edžbastonu, Harbornu, Bornbruku, Bornviliu. Seli Ouke gyvena 104 097 gyventojai (2011 m.).
Didieji Žemaičių Kalvarijos atlaidai
Per Kalvarijos atlaidus yra nešama monstrancija su Šv. Kryžiaus relikvija. Tikima, kad gaunamas palaiminimas šios relikvijos, kurią Lietuvoje turi tik Žemaičių Kalvarijos bažnyčia, dėka.
Atlaidai prasideda liepos mėnesio pradžioje ir trunka kone 2 savaites. Žemaičių Kalvarijos atlaidų išvakarėse aukojamos šv. Mišios Panų kalno koplyčioje, Pasruojėje, po jų rengiama maldinga atgailos procesija į Žemaičių Kalvarijos baziliką. Pati didžiausia atlaidų procesija būna sekmadienį.
Šv. Mišias iškilmingai aukoja visos Lietuvos vyskupai, kunigai, sakomi pamokslai. Seserys vienuolės veda katechezę, parengiama speciali evangelizacinė programa su agape, vyksta koncertai. Atlaiduose dalyvauja tūkstančiai maldininkų iš Lietuvos ir užsienio. 1937 m. švenčiant Žemaičių Kalvarijos 300 metų jubiliejų, šventovėje apsilankė apie 100 000 maldininkų.
Šv. Mišias kiekvieną dieną aukoja visi Lietuvos vyskupai, Šventojo Sosto Apaštališkasis Nuncijus. Žemaičių Kalvarijos Bazilikoje giedami mišparai, vyksta eucharistinės procesijos aplink Baziliką ir Kryžiaus kelyje.
Atlaidų programa
Atlaidų metu kiekviena diena yra kupina įvykių ir paženklinta nusistovėjusių tradicijų, kiekvieną Atlaidų dieną pagrindinėms 12 valandos šv. Mišioms vadovauja vis kitas Lietuvos vyskupas. 2012 m. liepos mėn. programoje (paeiliui):