cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pavelas Gračiovas
Biografija
1992 m. rugsėjo 8 d. Maskvoje pasirašė Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos Respublikos teritorijos grafiką, kuriame buvo numatyta, kad Rusijos Federacijos kariuomenė iš Lietuvos turi būti išvesta iki 1993 m. rugpjūčio 31 d. 1993 m. spalio mėn. per Rusijos AT ir prezidento B. Jelcino konfliktą, paremdamas pastarąjį, išvedė kariuomenę į Maskvos gatves.
1994 m. įtartas, kad organizavo sprogimą laikraščio „Moskovskij komsomolec“ redakcijoje, dėl kurio žuvo žurnalistas Dmitrijus Cholodovas, rinkęs medžiagą apie neteisėtą Rusijos prekybą ginklais. 1994 m. gruodžio mėn. – 1995 m. sausio mėn. asmeniškai vadovavo Rusijos kariuomenės įsiveržimui į Čečėniją. 1996 m. birželio 17 d. pagal B. Jelcino ir Aleksandro Lebedžio rinkiminį susitarimą išleistas į atsargą.
Nuo 1997 m. gruodžio 18 d. valstybinės kompanijos „Rosvooruženije“ generalinio direktoriaus patarėjas, 2007 m. vasario 26 d. atleistas iš karo tarnybos. Išvyko į Omską, nuo 2007 m. A. Popovo radijo gamyklos generalinio direktoriaus patarėjų grupės vadovas. 1999 m. Jerevano garbės pilietis.
Mirė 2012 m. rugsėjo 23 d. nuo meningokokinės infekcijos.
Ispanijos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Andrea Palladio
Andrėja Paladijas (arba Paladijus, it. Andrea Palladio, tikr. Andrea Di Pietro della Gondola, 1508 m. lapkričio 30 – 1580 m. rugpjūčio 19 d.) – XVI a. italų vėlyvojo renesanso architektas. Tai vienas iš įtakingiausių visos Vakarų kultūros architektų. Jo kūrybos principų pagrindu plėtojosi atskira architektūros stilistika − paladianizmas.
Ankstyvoji karjera
Andrea Di Pietro della Gondola gimė 1508 m. lapkričio 30 d. Padujoje. Jo tėvas Paolo buvo malūnininkas, motina Marta – be profesijos. Andrėją prie meno pastūmėjo krikštatėvis Vincenzo Grandi, kuris buvo skulptorius. 13-os metų Andrėja stojo dirbti mokiniu pas akmens apdirbėją Bartolomeo Cavazza. 15-os metų Andrėja persikėlė į Vičencą, kur pradėjo dirbti Pedemuro dirbtuvėse pas meistrus Giovanni di Giacomo da Porlezza ir Girolamo Pittoni. 1524 Andrėja buvo priimtas į Vičencos miesto plytų lipdytojų, akmens apdirbėjų ir skulptorių gildiją.
Darbas Pedemuro dirbtuvėse suvedė Andrea su įtakingais Vičencos miestiečiais, plėtė meninį akiratį. Lemiamu tapo susitikimas su Vičencos aristokratu Gian Giorgio Trissino, kuris pats buvo architektas mėgėjas, poetas. Spėjama, kad tai būtent Gian Giorgio Trissino pastūmėjo Andrea mesti akmens tašymą ir pradėti kurti architektūrinius projektus. Gian Giorgio Trissino išmonei priskiriama ir Andrėja pravardė − Paladijas (nuo deivės Atėnės Paladės). Viena vertus, ji žymėjo architekto pakilimą į kitą socialinį sluoksnį pakeičiant kaimišką vardą be pavardės, antra vertus, ji tarsi žymėjo estetinį Trissino supratimą apie tai, kuriuo pavyzdžiu turėtų sekti jaunasis architektas – antikinės kultūros. Trissino taip pat mini Paladiją, angelą, kuris gelbsti Italiją vienoje savo poemų.
Pačiu pirmuoju Andrėja Paladijo užsakymu laikomas Villa Godi projektas Lonedo kaime 1537 m. Dar diskutuojama, kiek A. Paladijas prisidėjo prie Villa Trissino projekto 1535 m. Name, kuriame, anot legendos, ir prasidėjo Andrėja Paladijo kelias į kūrybines viršūnes. Spėjama, kad A. Paladijas buvo pakviestas dirbti viloje kaip akmentašys. 1538-39 m. Paladijas lankėsi Padujoje ir Venecijoje. Su Trissino pagalba Paladijo pažinčių ratas dar labiau prasiplėtė. 1541 m. Andrėja Paladijas, kartu su Gian Giorgio Trissino, pirmąkart lankėsi Romoje. Antikinių architektūros kūrinių pamatymas Andrėjai padarė neišdildomą įspūdį visam gyvenimui. Jis studijavo romėnų architekto Vitruvijaus darbus. Jam padarė įtakos italų renesanso architektas Leon Battista Alberti. Vėliau savo knygoje Bramantės projektuotą Tempietto Romoje A. Paladijas vertino lygiagrečiai senovės Romos statiniams, kaip Panteonui. right|thumb|280px| [[Paladijo bazilika, Vičenca]] right|thumb|160px| Monumentas Andrėja Paladijui šalia Paladijo bazilikos Savo darbuose Andrėja Paladijas naudojo ir tuo metu paplitusios manieristinės architektūros elementus, tačiau jis stengėsi grąžinti architektūrai antikinių pastatų harmoniją, kuri buvo prarasta dėl manierizmo įmantrumo. Sritis, kuri A. Paladiją išgarsino, buvo aristokratų užmiesčio vilos, kurias jis kūrė visą gyvenimą. Vėliau jis jau gaudavo svarbių užsakymų valstybiniams ir bažnyčių statiniams. A. Paladijo vilos privalėjo turėti daugiafunkcinį pritaikymą. Tai turėjo būti ir impozantiškas namas, kuris rodo savininko statusą, ir aristokrato poilsio aplinka, ir kartu atitikti konkretų praktinį pritaikymą − daugelis šių vilų tarnavo žemės ūkių centrais. Laikui bėgant vilų bendras dizainas pakito, daugelis sodų aplink vilas ir papildomų pastatų buvo sunaikinti.
Brandos metai
1540 m. A. Paladijas projektavo pirmuosius aristokratų rūmus Palazzo Civena Vičencos mieste. 1542−46 m. jis įgyvendino Palazzo Thiene projektą, kuris buvo paremtas ankstesniu Giulio Romano projektu. Pasiturintys Venecijos respublikos ir Vičencos miesto patronai kreipėsi į jį dėl pastatų projektų (Venecija tuomet buvo Vičencos metropolija). Paladijas statė Trissino, Valmarana, Pisani, Chiericati, Thiene giminėms. Keletas giminių užsakė Paladijui ir rūmus, ir vilas. 1546 m. Gian Giorgio Trissino pastangomis Andrėja Paladijui buvo patikėta sukurti lodžijas ir portiką Vičencos miesto tarybos rūmams (dabar Paladijo bazilika). A. Paladijo statiniai buvo tokie gausūs, kad 1568 m. Giorgio Vasari savo biografijose pastebėjo, kad vien iš jų galima sudaryti atskirą miestą. UNESCO pasaulio paveldo sąraše įtraukti 23 A. Paladijo statiniai Vičencos mieste ir 24 užmiesčio vilos. Kita grupė A. Paladijo statinių Venecijos mieste taip pat apsaugota UNESCO pasaulio paveldo sąrašo Venecijos miesto objektu.
A. Paladijo statinius galima suskirstyti į tris pagrindines grupes: užmiesčio vilos (lot villa rustica), miesto rūmus ir bažnyčias. Palazzo Chiericati rūmai, suprojektuoti 1550 m., rodo ne vien Bramantės ir Giulio Romano įtakas, bet ir pilnai susiformavusį paties A. Paladijo asmeninį stilių. 1556 m. A. Paladijas suprojektavo Palazzo Antonini Udinėje. 1558 m. sukūrė Vičencos katedros kupolą (sunaikintas 2-ojo pasaulinio karo metu) ir San Pietro di Castello bazilikos fasadą (pastatytas po A. Paladijo mirties). Apie 1560−63 m. jis dirbo Venecijos San Giorgio Maggiore vienuolyne, kur suprojektavo refektoriumą. Kylant architekto autoritetui, jam buvo patikimi vis svarbesni užsakymai, daugėjo darbų turtingesnėje Venecijoje. 1564 m. suprojektuotas San Francesco della Vigna bažnyčios fasadas Venecijoje.
1565 m. A. Paladijas ėmėsi kapitalinio užsakymo − pastatyti bažnyčią benediktinų vienuoliams San Giorgio Maggiore saloje Venecijoje. San Giorgio Maggiore bazilika buvo baigta po architekto mirties ir su kiek pakeistu fasadu. 1565−66 m. datuojamas garsiosios Vila Rotonda projektas Vičencos apylinkėse. 1568 m. A. Paladijas ėmėsi neįprasto uždavinio − suprojektavo tiltą Basane del Grapoje (vėliau sugriautas ir atstatytas). 1570 m. A. Paladijas parašė teorinį veikalą apie architektūrą „I Quattro Libri dell’Architettura“ („Keturios knygos apie architektūrą“), kuris tapo idėjų šaltiniu kartoms vėlesnių architektų. 1574−77 m. A. Paladijas buvo įdarbintas pertvarkant Venecijos Dožų rūmus po gaisrų. 1577 m. suprojektuota bažnyčia Redentorė Venecijoje. 1580 m. A. Paladijas suprojektavo Olimpiko teatrą Vičencoje.
Andrėja Paladijas mirė 1580 m. rugpjūčio 19 d. Mazero miestelyje suprojektavęs paskutinį savo kūrinį − koplyčią šalia anksčiau statytos Villa Barbaro. Buvo palaidotas Santa Corona bažnyčioje Vičencoje. 1844 m. jam sukurtas naujas kapas ir pastatyta koplyčia Vičencos pagrindinėse kapinėse. A. Paladijo žmona buvo kilimų audėjo duktė Allegradonna, kurią jis vedė 1534 m. Su ja architektas susilaukė 5 vaikų: 4 sūnų ir vienos dukters. Vaikai suteikė A. Paladijui daug rūpesčių gyvenimo metu, vienas jų buvo nuteistas už žmogžudystę. Paties A. Paladijo šeima niekuomet nebuvo labai pasiturinti. A. Paladijas taip ir neįsigijo nuosavo namo. Šiuo metu Andrėja Paladijas vertinamas vienu reikšmingiausių architektų istorijoje. Tradiciškai teigiama, kad A. Paladijas nepasižymėjo tokiu inovatyviu ir didingu talentu, kaip kai kurie ankstesnieji didieji renesanso architektai, tačiau įtaka toli pralenkė bet kurį iš jų. Iškart po mirties jo idėjas tiesiogiai perėmė mokinys Vincenzo Scamozzi, kuris baigė Vilą Rotondą ir Olimpiko teatrą. 1615 m. architektas anglas Inigo Jones suprojektavo Karalienės namą Grinviče pagal A. Paladijo pavyzdžius − taip prasidėjo Paladijo principų pasekėjų judėjimas architektūroje, paladianizmas.
Paladijo statiniai
right|thumb|280px| [[Vila Rotonda, Vičenca]] right|thumb|240px| Senasis tiltas, [[Basanas del Grapa]]
Svarbiausiais Paladijo statiniais minimi:
Judith Leyster
Judita Leister ( ar Leijster, 1609 m. liepos 28 d.(?), Harlemas, Nyderlandai – 1660 m. vasario 10 d., Hemstedė) – XVII a. Nyderlandų tapytoja. Vertinama reikšmingiausia dailininke-moterimi tarp XVII olandų „aukso amžiaus“ tapytojų.
Biografija
Judita Leister gimė 1609 m. Harleme, pakrikštyta liepos 28 d. Jos tėvas Jan Willemsz valdė alaus bravorą, pavadinimu Leyster. Iš to kilo giminės pavardė. Nieko nežinoma apie Juditos mokslus. 1628 m. ji minima Harlemo menininke. Iš kart po to šeima persikėlė į Vrelando miestelį netoli Utrechto, 1629 m. − į Zandamą prie Amsterdamo. Neaišku, ar Judita keliavo su šeima. Kelionės gali paaiškinti Utrechto karavadžistų stiliaus įtaką jos kūryboje. Kita vertus, ši įtaka galėjo persiduoti iš kurio nors F. Halso aplinkos tapytojų. Ji dokumentuota liudytoja 1631 m. lapkritį Harleme F. Halso vaiko krikštynose. Gali būti, kad Judita mokėsi pas Frans Pietersz de Grebber (1573–1643). Gali būti, kad mokėsi pas Fransą Halsą. Tikėtina, kad Judita galėjo mokintis pas F. Halso brolį tapytoją Dirką Halsą. Nuo 1629 m. žinomi datuoti ir pasirašyti Juditos paveikslai. Tikėtina, kad ji pradėjo dirbti savarankiškai nuo 1627 m.
1633 m. Judita Leister buvo priimta į Harlemo Šv. Luko vardo tapytojų gildiją. 1635 m. minima, kad ji turėjo tris mokinius. Vienas jų, Willem Woutersz, perėjo mokintis pas F. Halsą ir Judita Leister pareikalavo iš jo motinos sumokėti netesybas. 1636 m. Judita Leister ištekėjo už tapytojo Jan Miense Molenaer (1609/1610–1668). Po vedybų Judita tapė mažai. Jos ir vyro paveikslus sunku atskirti, nes jie naudojosi ta pačia studija, tais pačiais modeliais ir tikriausiai dirbo prie vienas kito paveikslų. Su vyru Judita persikėlė į Amsterdamą, kur gyveno bent iki 1648 m., kada šeima įsigijo namą Hemstedėje prie Harlemo. Judita Leister mirė 1660 m. vasario 10 d. Hemstedėje. Jos kūrybinis stilius artimas F. Halso manierai ir iki XIX a. pabaigos visa Leister kūryba buvo priskiriama Fransui Halsui arba jo aplinkos tapytojams. Juditos Leister paveiksluose dažniausiai vaizduojami vienas ar pora veikėjų kasdieniškose situacijose, ji yra nutapiusi natiurmortų.
Jeno ežeras
Jeno ežeras arba Jono ežeras  – ežeras Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio šiaurės rytuose. Telkšo 224 m aukštyje virš jūros lygio. Sudarytas iš dviejų dalių, besijungiančių 350 m pločio sąsiauriu. Kranto linija labai vingiuota, krantai skardingi. Iš ežero išteka Varzina, įtekanti į Barenco jūrą.
Lisiškė II
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Pečkys
Pečkys − rusiška ir lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios lietuviškos pavardės moteriškosios giminės formos yra: Pečkienė (ištekėjusi moteris) ir Pečkytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kariauna
Kariauna – nedidelė reguliari profesionalių raitųjų karių kariuomenė, savotiška genties vado, vėliau kunigaikščio asmens gvardija. Lietuvoje atsirado karinės demokratijos laikotarpio pabaigoje, formuojantis ankstyvojo feodalizmo struktūroms, ir iš pradžių gyvavo kaip menkai organizuota „vienkartinė“ protokariauna, kurios nariai ar bent jau jų dauguma gyveno savo ūkiuose ir buvo ekonomiškai nepriklausomi nuo kariaunos vado.
Istorija
Senovės germanų kariauna žinoma nuo I a. pr. m. e. Iš pradžių buvo laikina, nuo I a. kariauna sudarė kariuomenės branduolį. Kariauną išlaikydavo vadas, o ši jį gindavo. Kariaunos nariai, praturtėję per karo žygius, ilgainiui virto karine aristokratine genties aukštuomene. Germanams IV a. – VI a. įsiveržus į Romos imperiją kariauninkai įsigijo daug žemių ir virto feodalais.
Rusioje kariauna (družina) atsirado VIII-IX a. Vad. „vyresniąją kariauną“ sudarė žymesnieji kariauninkai, kurie kartu buvo ir kunigaikščio patarėjai. Plėtojantis feodalinei žemėvaldai, dauguma jų tapo stambiaisiais žemvaldžiais (bojarinais). Rusijoje kunigaikščių kariaunos gyvavo iki XVI a., t. y. iki dalinių kunigaikštysčių panaikinimo.
Lietuvių kariauna
Lietuvių kariauna pirmą kartą paminėta Henriko Latvio kronikoje (minimi – 1085 – 1227 m. įvykiai) aprašant lietuvių kunigaikščio Žvelgaičio 1205 m. žygį į vokiečių užvaldytą Livoniją, kai jis pasiekė estų žemes, ir Dangeručio (m. 1213 m.) įtaką Jersikai bei visos Latgalos, taip pat Naugarduko žemės puldinėjimus.
Kariaunos nariai buvo vadinami draugais, palydovais. Kariaunų vadais kunigaikščiai rinkdavo vienos ar kelių žemių kariauninkus: vokiečių ir rusų istorijos šaltiniuose minimos XIII a. pirmoji dešimtmečio lietuvių kariaunos, turinčios kelis tūkstančius kariauninkų. Per 1218–1219 m. žygį į Estijos vakarinę dalį dalyvavo iki 2000 vyrų. Susikūrus Lietuvos valstybei kariaunos sudarė kariuomenės smogiamąją jėgą, mokančią kovoti raitųjų rikiuotėje. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, kaip ir kitų Europos šalių, kariauninkų palikuoniai sudarė žymią tarnybiniai bajorai|tarnybininkų dalį. Kariauninkų (kariaunos narių arba su žirgais susijusių bernelių) motyvas lietuvių tautosakoje išliko iš XII a. – XIV a.
XII ar XIII a. atskirų kariaunų pagrindu susikūrė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė.
Dario Khan
Darijo Chanas (Dario Ivan Khan; g. 1984 m. sausio 24 d.) – Mozambiko futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje. Kataro klubo Al-Kharitiyath žaidėjas.
Darijo Chanas yra Mozambiko nacionalinės rinktinės narys. Su ja dalyvavo 2010 m. Afrikos Tautų taurėje, kur įsimušė net du įvarčius į savo vartus: varžybose su Beninu ir su Egiptu.
Vilniaus Prano Mašioto pradinė mokykla
Vilniaus Prano Mašioto pradinė mokykla - dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Žirmūnų g. 53, vykdanti pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195008076. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Įkurta 2001 m. Vilniaus Žirmūnų gimnazijos pagrindu buvusiose vaikų darželio patalpose.
Ugnies Žemės sala
thumb|250px|Ugnies Žemės sala Ugnies Žemės salyne
Ugnies Žemės sala arba Didžioji Ugnies Žemės sala  – sala Pietų Amerikos pietuose, didžiausia Ugnies Žemės salyne. Nuo žemyno atskirta Magelano sąsiauriu. Priklauso Čilei ir Argentinai. Tai yra 29-a pagal plotą sala pasaulyje. Plotas 47 992 km². Iškilę žemi kalnai, vyrauja tundros, viržynai. Aukščiausia salos vieta – Darvino kalnas (2488 m). Yra naftos telkinių.
Egidijus Knispelis
Egidijus Knispelis (g. 1966 m. birželio 18 d. Tauragėje) – Lietuvos televizijos žurnalistas.
Biografija
Baigęs Tauragės vidurinę mokyklą dirbo Tauragės rajono laikraštyje „Leniniečių balsas“. 1990 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Dar studijuodamas 1989 m. pradėjo dirbti satyros ir humoro žurnale „Šluota“ bei reporteriu dienraštyje „Respublika“. Nuo 1991 m. Lietuvos televizijos televizijos programų direkcijos adaptacijos skyriaus vyresnysis redaktorius. Rengė publicistinę laidą „Ką žolė užžėlė“, vėliau Lietuvos TV vyresnysis redaktorius, programos „Nakviša“ vedėjas. Dažniausiai rengė laidas ir siužetus žmogaus teisių apsaugos klausimais, nagrinėjo socialines problemas. 1999–2004 m „LNK“ televizijos laidų „Baras“, „Atleisk“, 2004–2008 m. laidos „Nepriklausoma paieškų tarnyba“ vedėjas. Nuo 2008 m. laidos „Kaip gyveni“ vedėjas, nuo 2010 m. LNK televizijoje rengia filmų ciklą apie rezonansinius pastarųjų dešimtmečių įvykius Lietuvoje „Įvykiai, sukrėtę Lietuvą“. 2013 m. pradėjo vesti laidą „TV Pagalba“.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1984–1985 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1984–1985 m.
Uosintėlis
Uosintėlis – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajone, 2 km į rytus nuo Svėdasų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,44 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 105,8 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais. Iš vakarų ir pietų ežerą supa miškas, šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse plyti pievos, įsikūręs Miliūniškio kaimas. Iš šiaurės vakarų į pietryčius ežerą prateka Uosinta (Jaros-Šetekšnos intakas).
Aksomaitis
Aksomaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Aksomaitienė (ištekėjusi moteris) ir Aksomaitytė (mergautinė pavardė).
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vytautas Andriulaitis
Vytautas Andriulaitis (1956 m. vasario 5 d. Jonavoje) – Lietuvos šachmatininkas, tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris (2001 m.), Lietuvos korespondencinių šachmatų rinktinės narys.
Biografija
Baigė ekonomiką Aleksandro Stulginskio universitete.
Nuo 1990 m. dirba Lietuvos draudime. Du kartus laimėjo: 1998 m. - 18-ąjį ir 1999 m. - 19-ąjį Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatus. 2002 metais laimėjo šachmatų turnyrą (memorialą) įžymiam anglų veikėjui REG GILLMAN atminti (8 partijas laimėjo, 5 partijas sužaidė lygiomis).
2000 m. Tarptautinis korespondencinių šachmatų meistras. 2001 metais Vyresnysis tarptautinis meistras, 2001 m. Tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris.
Kangaljas
Kangaljas  – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Kangaljo provincijos administracinis centras. Kangaljas įsikūręs 2577 m aukštyje virš jūros lygio.
Mokslamiestis
Mokslamiestis, naukogradas  – municipalinis darinys Rusijoje, turintis miesto apygardos statusą ir didelį mokslinį techninį potencialą bei miestą formuojantį mokslinį gamybinį kompleksą.
Istorija
Mokslamiesčių atsiradimo prielaida tapo nuo 1991 m. neapibrėžtu tapęs uždarųjų miestų statusas.
Terminą 'mokslamiestis' 1991 m. Žukovskio mieste (Maskvos sritis) ėmė naudoti Spartakas Nikanorovas (Спартак Петрович Никаноров) ir Natalija Nikitina (Наталья Константиновна Никитина). Tuo metu buvo kuriamas visuomeninis judėjimas „Mokslamiesčių vystymo sąjunga“ (Союз развития наукоградов), tokios sąvokos prireikė ruošiant suderintas pažiūras į svarbiausius jų veikimo klausimus. Šis judėjimas iniciatyvine tvarka paruošė Valstybinės politikos mokslamiesčiams išsaugoti ir vystyti koncepcijos projektą. Pirmieji įstatymo „Apie Rusijos Federacijos mokslamiesčių statusą“ projekto variantai (vienas parengtas Federacijos tarybos, kitas – Valstybės Dūmos) pasirodė 1995 m. .
1996 m. judėjimas buvo atkurtas kaip nekomercinė partnerystė „Rusijos mokslamiesčių vystymo sąjunga“ (Союз развития наукоградов России). Šios sąjungos nariai yra ne tik 37 municipaliniai dariniai, bet ir bet ir įvairios organizacijos (įmonės, universitetai). .
Pirmasis Rusijos mokslamiesčio statusą 2000 m. gavo Obninskas, kuriame buvo ir yra vykdomi taikos branduolinės energijos panaudojimo tyrimai.
Užsienyje mokslamiesčių analogas yra technopolis. Technopolių vystymasis vedančios pasaulio šalyse įsibėgėjo antroje XX a. pusėje, pvz., garsusis Silicio slėnis. Rusijoje į technopolius pretenduoja Gusevo technopolio projektas.
Mokslamiesčio statuso suteikimo ir pratęsimo kriterijai
Municipalinis darinys, pretenduojantis į mokslamiesčio statusą, savo teritorijoje turi turėti mokslinį gamybinį kompleksą. Šis kompleksas – tai visumą organizacijų, užsiimančių moksline, moksline technine ir inovacine veikla, eksperimentiniu projektavimu, technikos bandymais ir kadrų rengimu valstybės numatytose prioritetinėse mokslo, technologijų ir technikos vystymo kryptyse.
Pretenduojančio municipalinio darinio mokslinis gamybinis kompleksas turi būti miestą formuojantis ir tenkinti šiuos kriterijus:
Į municipalinio darinio mokslinį techninį kompleksą įeina juridiniai asmenys, nustatytu būdu registruoti darinio teritorijoje. Tai:
Mokslamiesčio statusą municipaliniam dariniui suteikia Rusijos Federacijos vyriausybė ir nurodo statuso galiojimo trukmę.
Mokslamiesčių rūšys
Egzistuoja trys pagrindinės Rusijos Federacijos mokslamiesčių specializacijos:
Oficialūs Rusijoe mokslamiesčiai (2008 m. rugpjūtis)
Mokslamiesčiai, gavę šį statusą pagal RF įstatymą „Apie mokslamiesčių statusą“:
Jama'at-ud-Da'wah
Jama'at-ud-Da'wah (JUD) – islamiška organizacija, įkurta Pakistane 1985 m.
JUD yra labai populiari Pakistane, nes ji suteikia nemokamą medicinį gydymą ir moko neturtingus žmones. Organizacijoje dirba daug savanorių, padedančių nelaimingų atsitikimų atveju.
JUD vadovas yra Hafiz Muhammad Saeed, kuris taip pat yra ir Islamo studijų proferorius Lahoro Technologijų ir Inžinerijos universitete.
Ogveno ežeras
Ogveno ežeras – ežeras šiaurės Velse. Ežeras yra maždaug 310 metrų aukštyje virš jūros lygio. Tai gana seklus ežeras, kurio vidutinis gylis yra vos 3 metrai. Ežerą maitina iš aplinkinių kalnų tekantys upokšniai. Iš ežero išteka Ogveno upė. Prie ežero XX a. buvo įrengta užtvanka, kuria pakeltas ežero lygis. Mėgstama žvejų mėgėjų vieta.
Klausučių herbas
Klausučių herbas – Klausučių kaimo heraldinis simbolis.
Aprašas
Žaliame skydo lauke trys kairieji banguoti sidabriniai kaspinėliai, tarp jų aštuoni auksiniai dobilo lapai: 1, 3, 3 ir 1.
Istorija
Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas. Herbas Lietuvos prezidento dekretu Nr. IK-1148 patvirtintas 2007 m. lapkričio 8 d.
Bokšeiniai
Bokšeiniai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Adakavo.
Šiaurės sala (Naujoji Žemė)
thumb|251px|Šiaurės sala
Šiaurės sala  – šiaurinė Naujosios Žemės salyno Rusijoje sala. Nuo Pietų salos atskirta 2-3 km pločio Matočkino sąsiauriu. Tai 30-a pagal plotą, pasaulio sala, užimanti 48 904 km² teritoriją. Dengia ledynai.
Salos šiaurėje, Troškimų kyšulyje, veikia meteorologinė stotis.
Kazys Ladiga
Kazys Ladiga (kitur literatūroje – Kazimieras Ladyga, 1893 m. gruodžio 25 d. Iškonyse, Biržų valsčius – 1941 m. gruodžio 19 d. Sol Ilecke, Orenburgo sritis, Rusija) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas.
Biografija
Mokėsi Biržų pradžios mokykloje, baigė Vilniaus Pavlovskio gimnaziją. Priklausė „Baltojo Kryžiaus“ abstinentų draugijai. 1914 m. gruodžio 1 d. baigė Vilniaus karo mokyklą. 1914–1917 m. Rusijos imperijos kariuomenės 70-ojo pulko karininkas, Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. Du kartus sužeistas, tris mėnesius gydėsi ligoninėse. 1917 m. kapitonas. 1918 m. sausio 1 d. divizijos vado deleguotas į Karo akademiją, bet, paleidus armiją grįžo į Lietuvą.
thumb|left|K. Ladigos vestuvės 1920 m. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, pirmųjų dalinių organizatorius. 1918–1920 m. bataliono, Pirmojo pėstininkų pulko vadas, laikinai ėjo 1-osios brigados vado pareigas. 1919 m. balandžio 4-6 d. vadovavo Daugų operacijai prieš Raudonosios armijos dalinius, gegužės 18 d. vykdė Kurklių operaciją. 1919 m. gegužės-rugsėjo mėn. Ukmergės grupės vadas. 1919 m. birželio 2 d. užėmė Uteną. 1919 m. rugpjūčio 24 d. pradėjo bolševikų puolimą. 1919 m. rugpjūčio 25 d. užėmė Zarasus. 1919 m. spalio-lapkričio mėn. su bermontininkais kovojusio Lietuvos kariuomenės fronto vadas, Radviliškio kautynių dalyvis. 1920 m. vadovavo Lietuvos kariuomenės žygiui į Vilnių, 1920 m. rugpjūčio-rugsėjo mėn. krašto apsaugos ministro pirmasis padėjėjas (pavaduotojas), kartu ir armijos vadas. Po Lietuvos kariuomenės pralaimėjimo Lenkijos kariuomenės daliniams prie Augustavo ir Seinų atsisakė armijos vado pareigų, 1920–1921 m. Ketvirtosios divizijos vadas.
1923 m. baigė Čekoslovakijos generalinio štabo akademiją Prahoje. 1923–1925 m. Trečiosios divizijos vadas. 1925 m. gegužės 7 d. – 1925 m. rugsėjo 16 d. ir 1925 m. spalio 19 d. – 1926 m. birželio 22 d. Lietuvos kariuomenės Vyriausiojo štabo viršininkas. Vienas iš 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo organizatorių, aukščiausiojo trejeto narys. Tačiau po perversmo dėl artimų ryšių su Lietuvos krikščionių demokratų partija pažemintas pareigose, 1926 m. pabaigoje paskirtas II karo apygardos viršininku, o 1927 m. pradžioje – III karo apygardos viršininku. 1927 m. pabaigoje paleistas į atsargą, su šeima apsigyveno Gulbinėnų dvare (Pasvalio rajone). Bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų žinynas“, „XX amžius“. 1937–1939 m. dirbo Karo muziejuje.
Korpusas (laivyba)
thumb|Burlaivio korpusas [[Kauno jachtklubas|Kauno jachtklube.]] Korpusas – laivo dalis, kuri saugo laivą nuo vandens patekimo į vidų.
Konstrukcija
Nuo korpuso povandeninės dalies formos priklauso jūrinės laivo savybės, stovumas. Išsami informacija apie korpuso formą pateikiama teoriniame laivo brėžinyje. Kiekybinės korpuso formos charakteristikos apskaičiuojamos laikantis laivo teorijos taisyklių ir taikant atitinkamus metodus. Laivų klasifikavimas priklauso nuo korpusų skaičiaus: vieno, dviejų korpusų (katamaranas), trijų korpusų (trimaranas). Kad avarijos metu plūdrumo atsarga būtų eikvojama racionaliai, laivo korpusas atskiriamas pertvaromis ir deniais. Kiekvieno laivo korpusas padalintas į keletą vandeniui nepralaidžių skyrių tam, kad į vieną skyrių patekęs vanduo negalėtų patekti į kitus skyrius.
Medžiagos
Pagal medžiagą, iš kurios pagamintas korpusas, laivai skirstomi taip:
Padarno ežeras
Lin Padarnas, Padarno ežeras – maždaug 3 kilometrų ilgio ežeras Velse, Snoudonijoje. Ežero pietinėje pakrantėje yra Lanberiso (Llanberis) miestelis.
Anglų–Zanzibaro karas
Anglų–Zanzibaro karas – trumpiausias karas pasaulio istorijoje, įvykęs 1896 metais rugpjūčio 27 d., 9 val. ryto, truko tik 38 min. Priplaukęs britų karinis laivas pradėjo bombarduoti salą, ir tada Zanzibaro sultonatas pasidavė.
Narkobaronas
Narkobaronas ( arba drug lord) – narkotikų kartelio vadovas, kontroliuojantis kvaišalų prekybą ir kainas. Platesne prasme – bet koks asmuo, kuris kontroliuoja didelį asmenų, užsiimančių narkotikų prekyba, tinklą. Narkobaronus gana sudėtinga patraukti atsakomybėn, kadangi jie retai patys laiko draudžiamas medžiagas, o nuo tiesioginio narkotikų pardavimo yra atsiskyrę per kelis pavaldinių ir tarpininkų sluoksnius. Narkobaronų sulaikymas paprastai susijęs su kruopščiai suplanuotomis informatorių infiltravimo į jų organizacijas operacijomis.
Kai kalboje minimas būtent šis žodis, galvoje dažniausiai turima Lotynų Amerika, iš kurios, greičiausiai, ir kilęs šis pavadinimas. Vienas žinomiausių narkobaronų yra Pablo Eskobaras iš Kolumbijos, kuris 1993 metais žuvo per susišaudymą su JAV spec. tarnybomis.
Dūminė
thumb|150px|Tradicinė dūminė. thumb|150px|Bitininkas su pučiamaja dūmine. Dūminė, rūklys, kartais dūlys – įtaisas bitėms dūminti tvarkant avilį, kopinėjant medų.
Žinomos dviejų tipų dūminės:
Pradžioje kaip dūminės naudoti ąsotis, puodynė, lygintuvas, vėliau – specialios dūminės. Tai cilindrinis skardinis indas degiai medžiagai sudėti su plonėjančia viršutine dalimi dūmams išeiti ir su prie šono ar galo pritaisytomis dumplėmis. Dūmai buvo išgaunami deginant patrešusią medieną (dūliai, dūlėsiai), kankorėžius, tošį. XX a. II pusėje paplito standartinės fabrikinės dūminės.
Ričardas II Gerasis
thumb|Ričardas II Gerasis
Ričardas II Gerasis (, 963 m. rugpjūčio 23 d. – 1026 m. rugpjūčio 28 d.) – 4-tas Normandijos hercogas, Normandijos hercogo Ričardo I ir Gunoros de Krepon sūnus.
Biografija
Prie Ričardo II prasidėjo glaudūs Normandijos ryšiai su Anglija: Ričardo sesuo ištekėjo už Anglijos karaliaus Etelredo, ir Etelredas danų išvytas slapstėsi Normandijoje.
Permas
Permas – paleozojaus eros periodas. Tarptautinis žymėjimas P.
1839 metais anglų geologas seras Roderick Murchison, tyrinėdamas Uralo kalnus, išskyrė šią naują sistemą ir pavadino permu (pagal Permės miesto pavadinimą). Permo periodas pasibaigė permo-triaso išmirimu. Tai kartu ir paleozojaus eros riba. Per didžiausią Žemės istorijoje išmirimą išnyko daugiau kaip 90 % jūrų gyvybės ir 70 % sausumos gyvybės. Manoma, kad tokį išmirimą paskatino nukritęs meteoritas arba didelis vulkaninis aktyvumas (išsiveržę Sibiro trapai). Šis įvykis pakeitė Žemės klimatą, todėl išnyko labai daug floros ir faunos rūšių.
Paleogeografinės sąlygos
Permo laikotarpiu Kontinentai susijungė į superkontinentą Pangėją. Žemėje buvo du okeanai – Paleotetis, mažas, praktiškai vidinis okeanas, ir Pantalasas.
San Migelis (Peru)
San Migelis  – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. La Maro provincijos administracinis centras. San Migelis įsikūręs 2661 m aukštyje virš jūros lygio.
Manowar
Manowar – 1980 m. susiformavusi heavy metal stiliaus grupė iš Niujorko, JAV. Grupės dainose vyrauja senovės mūšių, kautynių, karžygių tematika, kūriniuose naudojami atitinkami garso efektai, pvz., kalavijų žvangėjimas, žirgų kanopų dundesys ir pan.
Istorija
Grupė Manowar susikūrė 1980 metais. Įkūrėjais tapo Joey DeMaio ir Ross Friedmann (dar vadintas „Ross The Boss“). Vaikinai susipažino per legendinės metalo grupės Black Sabbath turą „Heaven and Hell“. DeMaio buvo bosistas, tuo metu atsakingas už pirotechniką. Tuo tarpu Rossas Friedmann’as grojo gitara apšildančioje grupėje „Shakin' Street“. Po pirmųjų demonstracinių įrašų kartu su būgnininku Carl Canedy ir vokalistu/gitaristu David Feinstein (The Rods) bei vokalistu Eric’u Adams’u (kuris buvo Joey’o mokyklos draugas) 1982 metais grupė įrašė pirmąjį albumą „Battle Hymns“. Albumo įrašymo metu prie būgnų sėdėjo jau nebe Carl Canedy, o Donnie Hamzik.
Nuo antrojo albumo grupės būgnininku tapo Scott Columbus. Tačiau 1990 Scott turėjo palikti grupę dėl ūmios sūnaus ligos ir galėjo grįžti tik 1996. Kol Scott nedalyvavo grupėje, jo vietą buvo užėmęs Kenny Earl Edwards (dar vadintas „Rhino“).
Pradžioje grupės įrašų firmos ne kartą keitėsi. 1991 m. Niujorke grupė įkūrė savo nuosavą įrašų studiją „Haus Wahnfried Tonstudio“. Nuo 2003 m. grupė perėmė studijos valdymą ir pavadino ja „Magic Circle Music“.
2014 m. „Kings of Metal“ albumo išleidimo 25-mečiui paminėti skirtas pasaulinis turas buvo iki tol didžiausias „Manowar“ koncertinis turas per visą grupės gyvavimo istoriją.
Koncertai Lietuvoje
Grupė Manowar koncertavo Vilniaus Sporto rūmuose 1994 metais. Apšildanti grupė buvo „Katedra“. Koncertas vyko vasario 14 d. Tuo metu Valentino diena Lietuvoje buvo mažai žinoma ir tik pradėta švęsti. Solistas po koncerto pasveikino žiūrovus su Valentino diena bei pakvietęs į sceną vieną žiūrovę efektingai pasibučiavo su ja.
2014 m. kovo 29 d., „Manowar“, po dvidešimties metų pertraukos surengė antrą koncertą Lietuvoje. Koncertas vyko Vilniuje, Teatro arenoje. Jo metu nuskambėjo visos dainos iš „King of Metal“ albumo. Trumpos pertraukėlės metu, „Joey“, bendraudamas su žiūrovais kalbėjo lietuviškai.
NCS
NCS spalvų sistema – natūrali spalvų sistema, visiškai pagrįsta žmonėms būdingu suvokimu. Ji pasižymi paprastumu, logiškumu ir natūralumu. Naudojantis ja spalvos aprašomos labai suprantamai.
Norint suprasti spalvų kalbą, svarbu žinoti NCS pagrindus.
Pagrindinės spalvos
right|thumb|240px|
Žmonės mato šešias grynas spalvas. Tai pagrindiniai spalviniai tonai, kurie išreiškiami raidėmis:
Galima paprieštarauti, jog balta ir juoda nėra spalvos. Iš tikrųjų tai achromatinės spalvos, kurios gerokai skiriasi nuo chromatinių spalvų. Visi atspalviai yra daugiau ar mažiau panašūs į kurį nors pagrinį spalvinį toną. NCS kodai nusako koks yra tam tikro atspalvio santykis su šešiais pagrindiniais tonais.
Spalvinis kūnas
Spalvinio kūno modelį iliustruoja šešių pagrindinių spalvų tarpusavio santykis. Šiame modelyje kiekviena spalva turi savo pastovią vietą. Šis modelis yra trimatis, kadangi chromatinės spalvos santykiauja ne tik tarpusavyje, bet ir su balta bei juoda. Tam, kad trimatį modelį būtų galima geriau pavaizduoti plokštumoje, jis išreikštas dviem projekcijomis – spalviniu apskritimu bei spalviniu trikampiu.
Spalvinis apskritimas ir spalviniai tonai
Spalvinis apskritimas, tai spalvinio kūno projekcija iš viršaus. Keturios pagrindinės spalvos (geltona, raudona, mėlyna ir žalia) dalina apskritimą į keturias dalis ir yra išsidėsčiusios prie spalvinio apskritimo skiriamosios linijos. Spalviniai tonai išreiškiami kodais, sudarytais iš raidžių ir skaičių.
Kiekviena apskritimo dalis dar skirstoma į šimtą lygių dalių. Pavyzdžiui, kvadratas Y R-Y dalyje yra 100 % geltonas. Judant link R, didėja raudonumas. Spalva, esanti Y70R taške, yra sudaryta iš 70 % raudonos ir 30 % geltonos spalvų.
Spalvinis trikampis ir atspalviai
Spalvinis trikampis – tai vertikalioji spalvinio modelio dalis. C raide pažymėtame kampe yra tik grynai chromatiniai atspalviai (pavyzdžiui, Y70R), juose nėra nei juodos, nei baltos spalvų. Kampe W yra gryna balta spalva, kampe C- gryna juoda.
Kodas NCS sistemoje paskiriamas apjungiant spalvą ir atspalvį reiškiančius skaičius (pavyzdžiui, 2030- Y70R). Taigi, NCS sistemos kodas, nors iš pirmo žvilgsnio ir atrodo esąs atsitiktinių skaičių bei raidžių kratinys, iš tikrųjų yra spalvų aprašymo kalba.
NCS naudojama taip pat ir Sadolin dažų koloravimui naudojamoje spalvų tonavimo sistemoje TINTORAMA.
Gripo vakcina
Gripo vakcina, taip pat vadinama skiepais nuo gripo – tai vakcina, skirta apsaugoti nuo susirgimo gripu. Nauja vakcinos versija kuriama kas dvejus metus, nes gripo virusas staigiai kinta. Dauguma jų suteikia vidutinę arba didelę apsaugą nuo gripo, tačiau rezultatai kasmet skiriasi. Naudingumo įrodymų vyresniems nei 65 metų amžiaus asmenims mažai. Ši vakcina sumažina praleistų darbo dienų skaičių maždaug puse dienos. Skiepijant vaikus galima apsaugoti kitus su jais esančius asmenis.
Rekomendacijos
Pasaulio sveikatos organizacija ir ligų kontrolės bei prevencijos centrai rekomenduoja kasmet skiepyti praktiškai visus vyresnius nei 6 mėnesių amžiaus asmenis. Tai ypač taikoma nėščiosioms, vaikams nuo šešių mėnesių iki penkerių metų amžiaus, kitų sveikatos sutrikimų turintiems asmenims, indėnų kilmės asmenims ir sveikatos priežiūros srities darbuotojams.
Saugumas
Vakcinos iš esmės yra saugios. 5–10 % vaikų po skiepijimo karščiuoja, taip pat gali skaudėti raumenys arba pasireikšti nuovargis. Tam tikrais metais senyviems žmonėms vakcina gali sukelti Gijeno-Bare (Guillain-Barré) sindromą, kurio dažnis – maždaug vienas atvejis milijonui dozių. Šia vakcina negalima skiepyti turinčiųjų stiprių alergijų kiaušiniams arba ankstesnių versijų vakcinoms. Vakcina būna išaktyvintų arba susilpnintų virusų formos. Nėščiosioms skiepyti naudotina išaktyvintų virusų vakcina. Tiekiamos vakcinos, kurias galima leisti į raumenis arba purkšti į nosį.
Istorija, visuomenė ir kultūra
Skiepyti nuo gripo pradėta 1931 m., o masiškesnis skiepijimas JAV pradėtas 1945 m. Ši vakcina įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro rekomenduojami pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2014 m. viena dozė didmeninės prekybos tinkle kainavo apie 5,25 JAV dolerių. Jungtinėse Amerikos Valstijose ji kainuoja mažiau nei 25 JAV dolerius.
Vylius Leonavičius
Vylius Leonavičius (g. 1955 m. vasario 9 d. Gargžduose) – Lietuvos sociologas, filosofas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1981 m. baigė psichologiją Vilniaus universitete. 1992 m. humanitarinių mokslų daktaras. 1997 m. stažavo Linčiopingo universitete Švedijoje, 1999 m. Bergeno universitete Norvegijoje.
1981–1986 m. Vilniaus universiteto, 1986–1995 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1992–1995 m. Socialinių ir humanitarinių mokslų instituto direktorius. Nuo 1995 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1995–2002 m. Sociologijos katedros vedėjas; 2007 m. profesorius.
Kolektyvinis darbas (Dotnuva)
Istorija
LKP Dotnuvos rajono komiteto ir DŽDT leidinys, ėjęs du kartus per savaitę. 1951 m. leistas vienąkart-dukart per savaitę. Tiražas 1950 m. – 1000 egz., 1959 m. – 2000 egz.
Laikraštis uždarytas Dotnuvos rajoną prijungus prie Kėdainių rajono. Teritorijoje platintas Kėdainių laikraštis „Tarybinis kelias“.
Šiaurės Slėnio kartelis
Šiaurės Slėnio kartelis – Kolumbijoje veikiantis narkotikų kartelis. Iškilo apie 1990 m. po Kalio ir Medeljino kartelių subyrėjimo ir tapo viena iš galingiausių nelegalios narkotikų prekybos organizacijų.
Įtakingiausi kartelio narkobaronai – Diego León Montoya Sánchez (Donas Diego), Wilber Varela (Jabón, Muilas) ir Hernando Gómez Bustamante (Rasguño). Diego Montoya iki pagavimo 2007 m. pabaigoje buvo FTB dešimties ieškomiausių žmonių sąraše.
Manoma, kad šiuo metu karteliui vadovauja Carlos Alberto Rentería Mantilla. Už informaciją apie jį, atvesiančią prie arešto, paskirta 5 milijonų dolerių premija.
Veikla
Pasak RICO, tarp 1990 ir 2004 kartelis eksportavo daugiau nei 500 tonų kokaino už maždaug 50 milijardų dolerių sumą.
Kartelio nariai naudojasi teroristų organizacijos Autodefensas Unidas de Colombia pagalba, daugiausiai – narkotikų kelių, laboratorijų ir Norte del Valle narių bei sąjungininkų apsaugai.
Manoma, kad kartelis turi didelę įtaką Kolumbijos vyriausybėje ir teisėsaugoje. Tarp kitų dalykų ši įtaka naudojama stabdant dilerių perdavimą JAV teisėsaugai. Didelė tikimybė, kad organizacija turi priėjimą prie operatyvininkų Kolumbijoje daromų pokalbių įrašų.
Vidinis karas
2003 metais Hernando Gómez, Wilber Varela ir jų komanda pradėjo išdavinėti kartelio narius Jungtinėms Valstijoms, greičiausiai bandydami išsiderėti palankias pasidavimo sąlygas – neliečiamumą prieš įstatymus ir apsaugą. Tokio judėjimo nepalaikė Diego Montoya ir kiti narkobaronai. Prasidėjo vidiniai klanų karai, per kuriuos 2003–2004 žuvo virš 1000 žmonių. Kruvinas karas paskatino Kolumbijos vyriausybę sustiprinti kovą su narkomafija, ir 2004 buvo areštuota apie šimtą žudikų iš abiejų kartelio frakcijų, o 2005 – Julio César López, artimas Varelos partneris, ir Montojos kareivių vadas Carlos José Robayo Escobar. Konfiskuota turto daugiau, nei už 100 milijonų JAV dolerių, įskaitant beveik baigtą gaminti povandeninį laivą.
Karas paskatino kai kuriuos narius ieškoti teisėsaugos prieglobsčio ir bendradarbiauti su policija.
Ispanijos futbolo varžybos 1952–1953 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1952–1953 m.
Jonas Karys-Kareckas
Jonas Karys-Kareckas (1903 m. kovo 4 d. Skėriuose, Žaslių valsčius – 1984 m. kovo 26 d. Bridžporte, JAV) – Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas, ekonomistas, žurnalistas, numizmatas.
Biografija
1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, 1919–1920 m. dalyvavo Lietuvos nepriklausomybės kovose, buvo sužeistas. Po karo bendradarbiavo nepriklausomos Lietuvos spaudoje. 1930–1935 m. dirbo Finansų ministerijoje. 1936–1939 m. Kauno monetų kalyklos vedėjas.
1939–1940 m. Vilniaus miesto savivaldybės direktorius. Prekybos mokykloje Vilniuje dėstė politinę ekonomiją ir pinigų teoriją. 1939 m. baigė ekonomiką Vytauto Didžiojo universitete.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Rozenheimo (Bavarija) lietuvių bendruomenės vicepirmininkas, Lietuvos Raudonojo Kryžiaus pirmininkas, Jungtinių Tautų pagalbos ir atkūrimo administracijos (UNRRA) pareigūnas. 1948 m. atvyko į JAV. Vienas Bridžporto lietuvių bendruomenės apylinkės steigėjų. Nuo 1954 m. bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje. Parašė atsiminimų.
Valentina Leonavičiūtė-Gustaitienė
Valentina Leonavičiūtė-Gustaitienė (1946 m. birželio 1 d. Kruonyje – 2015 m. kovo 1 d. Klaipėdoje) – Lietuvos teatro aktorė.
Biografija
Baigė Kruonio vidurinę mokyklą. Nuo 1967 m., baigusi Lietuvos konservatoriją vaidino Klaipėdos dramos teatre. 1976–1991 m. dėstė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, 1991–2006 m. – Klaipėdos universitete.
2013 m. aktorė apdovanota Lietuvos Respublikos Vyriausybės kultūros ir meno premija.
Sukūrė daugiau, kaip 100 vaidmenų. Vaidyba plataus diapazono, temperamentinga, emocionali, plastiška, preciziška.
Sūnus - Lukas.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1985–1986 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1985–1986 m.
EMule
eMule (electronic mule) – P2P programa, skirta keistis failais internetu. Darbo principas pagrįstas laukimu eilėje. Norint atsisiųsti duomenis, reikia leisti ir kitiems siųstis iš savo kompiuterio, t. y., dalintis informacija. Dalintis galima ir nebaigtu siųstis failu – tai eMule programa daro automatiškai. eMule veikia dviejuose tinkluose: ed2k, kad.
Programa išversta į įvairias kalbas, taip pat ir lietuvių.
Sukurta nemažai eMule klonų. Viena populiariausių programų yra daugelyje OS veikianti aMule.
Olympiakós SFP
Pirėjo futbolo klubas „Olympiakos“, arba trumpai Pirėjo „Olympiakos“ – Graikijos sporto klubas iš Pirėjo, vienas didžiausių Graikijos sporto klubų, garsėja futbolo ir krepšinio komandomis.
Istorija
Olympiakos susikūrė 1925 metais iš dviejų klubų – „Pirėjo Futbolo Klubo“ ir „Pirėjo Fanų Klubo“. 1927 metais sukūrus Graikijos čempionatą, Olympiakos jame nedalyvavo dėl nesutarimų su futbolo federacija. Pirmą kartą Graikijos čempionate Olympiacos dalyvavo 1931 metais ir čempionatą laimėjo, iki 1940 metų komanda jau buvo laimėjusi 6 čempionatus. XX a. devintasis – dešimtasis dešimtmečiai klubui buvo labai nesėkmingi, dėl prasto valdymo klubas įsiskolino, nuo 1986 iki 1997 metų nelaimėtas nei vienas čempionatas. 1993 metais vadovavimą perėmus Socrates Kokkalis, klubas pamažu atsigavo ir nuo 1997 metų tik vieną kartą netapo čempionais (2004 m.).
Sudėtis
2021 m. rugpjūčio 6 d.
Litvinai (Skuodas)
Litvinai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 7 km nuo Lenkimų.
Pilkosios kopos
thumb|300px|Pilkosios kopos
Pilkosios kopos (dažniau žmonių vadinamos Mirusiomis kopomis) – kopos, besidriekiančios Naglių gamtos rezervate Kuršių nerijoje, tarp Pervalkos ir Juodkrantės. Pilkosiomis vadinamos dėl vyraujančios augalijos spalvos.
Aukščiausios kopos – Vingkopė (51 m) ir Naglių kopa (53 m). Kopos nuo 1675 iki 1934 m. net 4 kartus smėliu užnešė Naglių kaimus.
Memrise
Edas Kukas, įsiminimo turnyrų nugalėtojas, kartu su Prinstono universiteto neuromoklsininku Gregu Detriu sukūrė mokymosi programą. Kuriant programą bendradarbiavo su Londono universiteto tyrėjais, kreipėsi į atminties srities ekspertus ir prašė atlikti bandymų ciklą, kad galėtų išsiaiškinti lengviausius ir veiksmingeisius įsiminimo būdus.
Vienas iš būdų, kuriuo kalbos moko Memrise, yra žodžių tvarkos sumaišymas. Toks būdas leidžia įsiminti kelis naujus žodžius. Kartojate juos vėl ir vėl skirtinga tvarka, kol gerai išmokę pereinate į kitą lygį. Mokomi žodžiai sudedami į sakinius su panašiai skambančiais, kad besimokant būtų lengviau atsiminti. Programėlė remiasi pripažintu kalbos mokymosi metodu – asociacijomis. Kartais aplikacija parodys vaizdų, kad nauji žodžiai sukeltų asociacijas ir taip įsimintų dar geriau. Ši programėlė leidžia nusistatyti kalbos mokymosi sudėtingumo lygį – nuo pradinuko iki pažengusio kalbėtojo.
Hepatito A vakcina
Hepatito A vakcina – tai skiepas, skirtas apsaugoti nuo susirgimo hepatitu A. Jis veiksmingas maždaug 95 % atvejų ir veiksmingumas išlieka ne mažiau nei penkiolika metų, o galbūt visą paskiepytojo gyvenimą. Skiepijant nuo hepatito A, rekomenduojama skirti dvi dozes ir imunizaciją pradėti, kai asmeniui daugiau nei vieneri metai. Vakcina leidžiama į raumenis.
Pasaulio sveikatos organizacija (PSO) rekomenduoja masiškai skiepyti šia vakcina srityse, kuriose liga pasitaiko vidutiniškai dažnai. Kur liga labai dažna, skiepyti nepatariama, nes žmonės dažnai jau turi imunitetą, nes buvo užsikrėtę ja vaikystėje. Ligų kontrolės ir prevencijos centras (CDC) rekomenduoja skiepyti suaugusiuosius, patenkančius į didelės rizikos grupę, bei visus vaikus.
Šalutinis poveikis labai retas. Skausmas injekcijos vietoje kyla maždaug 15 % vaikų ir pusei suaugusiųjų. Dauguma hepatito A vakcinų turi išaktyvintų virusų, o keliose yra susilpnintų virusų. Vakcinų su nusilpnintais virusais nepatariama skirti nėštumo laikotarpiu ir asmenims, kurių nusilpusi imuniteto funkcija. Yra kelios sudėtinės vakcinos, į kurių sudėtį įeina hepatito A skiepas su hepatito B arba vidurių šiltinės skiepais.
Pirmoji hepatito A vakcina Europoje įregistruota 1991 m., o JAV – 1995 m. Ši vakcina įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro svarbiausi pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. Jungtinėse Amerikos Valstijose šiai vakcinai kasmet išleidžiama apie 50–100 JAV dolerių.
Jonavo ežeras
Jonavo ežeras arba Janavo ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 8 km į šiaurės rytus nuo Naujojo Daugėliškio. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,3 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 140,9 m. Krantai žemi, vakaruose pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Vakarinėje ir pietinėje pakrantėse stūkso Meikštų miškas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Pietuose išteka upelis link Dysnos upės intako Šeškinės upelio. Šalia įsikūręs Janavo kaimas.
Kolektyvinis darbas (Naumiestis)
Kolektyvinis darbas – Naumiesčio rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. kovo 8 d. iki 1959 m. gruodžio 7 d.
Istorija
LKP Naumiesčio rajono komiteto ir DŽDT leidinys, ėjęs du kartus per savaitę. 1951 m. leistas vienąkart-dukart per savaitę. Tiražas 1951 m. – 350 egz., 1959 m. – 1700 egz.
Laikraštis uždarytas Naumiesčio rajoną prijungus prie Vilkaviškio ir Šakių rajonų.
Šeriauodegiai
Šeriauodegiai (sin. Žvyninukai) (Zygentoma, sin. Thysanura) – vabzdžių (Insecta) būrys. Jam priklauso besparniai, pailgi vabzdžiai. Pilvelio gale turi tris ilgus cerkus. Kūną paprastai dengia įvairūs šereliai, o pilvelį žvyneliai. Minta augalinėmis liekanomis. Gyvena urveliuose, po akmenimis, paukščių lizduose, skruzdėlynuose. Kai kurios rūšys gyvena žmonių būstuose. Labiausiai išplitusi ir žinomiausia šeriauodegių rūšis yra cukrinis žvyninukas (sin. sidabrinė avižėlė) (Lepisma saccharina), dažnas sandėliuose, rūsiuose, tamsiose ir drėgnose butų vietose (voniose, virtuvėse).
Pasaulyje aptikta apie 400 rūšių. Lietuvoje gyvena viena rūšis – cukrinis žvyninukas.
Bonas
Bonu vadinama:
Cigelnė (Tauragė)
Cigelnė – buvęs kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skaudvilės.
Naginata
thumb|Naginata Naginata  – ilgakotis japoniškas ginklas, panašus į europinį gleivą ar kinų guandao.
Geležtė
Naginatą sudaro 30–60 cm ilgio kalavijo tipo geležtė, kuri įkote tvirtinama ilgame kote. Paprastai tarp geležtės ir koto turi cubą kaip ir katana. Geležtė paprastai išlenkta, kartais ji stipriai išlenkta, turi ašmenis išlenktame krašte kaip ir katana. Geležtės buvo kalamos panašiai kaip ir katanų geležtės. Kartais naginatoms gaminti naudodavo katanų geležtes.
Į naginatą panašių paprasto bilo ar fošaro geležtės turėjo ašmenis įlenktame krašte, panašaus gleivo geležtė tvirtinama mova.
Kotas
Naginatos kotas būna lygus kario ūgiui (nuo 1,5 iki 2,1 m ilgio). Naginatos kotas būna ovalaus skerspjūvio, kad būtų lengviau išlaikyti ašmenų orientaciją.