cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MG grupė
MG grupė, UAB (ankstesnis pavadinimas UAB Koncernas „MG Baltic“) 2000 m. įkurta įmonių grupė, priklausanti Dariui Mockui. . Naujasis pavadinimas pakeistas 2021 m. liepos 1 d.
Istorija
1993 m. įkurta kita įmonių grupės dalis – įmonė „Mineraliniai vandenys“. 1995 m. ji įjungta į holdingą „Minvista“, vėliau pakeitusį pavadinimą į „MV Baltic“.
1993 m. privatizuota Valstybinė drabužių prekybos bazė, įkurta bendrovė „Apranga“. Vėliau prie jos prijungtos kitos įmonės, sudarytas koncernas „Ifanta“.
1995 m. įsteigta įmonė „Troja“, vėliau įjungta į „MG Valda“.
2000 m. šios įmonės buvo sujungtos į įmonių grupę, pavadintą MG Baltic.
2003 m. „Ifanta“ pavadinimas pakeistas į „MG Baltic Investment“, „MV Baltic“ – į „MG Baltic Trade“, „MG Baltic Investment“ nusipirko LNK, „Mineraliniai vandenys“ – AB Stumbras.
2005 m. koncernas pardavė įmones, nepatekusias į penkis sektorius, į kuriuos ruošėsi susitelkti (nekilnojamasis turtas, mažmeninė prekyba, alkoholio gamyba, žiniasklaida, plataus vartojimo prekių gamyba ir prekyba).
2006 m. „MG Baltic Investment“ įsigijo statybos įmonę „Mitnija“. Koncernas taip pat įkūrė „Alfa.lt“ žiniasklaidos portalą.
2007 m. suformuota „MG Baltic Media“ sudaryta iš „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“ bei „Alfa media“, suformuotos dukterinės įmonės Lenkijoje („MV Poland“), Latvijoje („MV Latvia“), Estijoje („MV Eesti“).
2014 m. UAB „Mineraliniai vandenys“ įsigijo įmonių grupę „Alita“.
2017 m. UAB „Naujienų centras“ parduota „Alfa media“.
2021 m. UAB Koncernas „MG Baltic“ pakeitė pavadinimą į „MG grupė“, UAB.
Struktūra
thumb|250px|MG Baltic būstinė (kairėje)
2015 m. duomenimis koncernas susidėjo iš trijų dalių:
Nuo to laiko buvo parduota „Alfa media“.
Iš viso 2015 m. įmonių grupė valdė 72 įmones.
Vadovybė
Koncerno prezidentas nuo jo įkūrimo buvo jo savininkas Darius Mockus. Iki 2018 m. buvo trys viceprezidentai: Raimondas Kurlianskis, Artūras Listavičius, Rolandas Vingilis. 2017 m. gruodį paskelbta, kad nuo 2018 m. viceprezidentų pareigybės bei įmonės valdyba naikinamos, o Raimondas Kurlianskis trauksis iš visų pareigų koncerne dėl, kaip teigta pranešime, „būtinybės susitelkti į artėjantį teisminį procesą“. Iki tol į valdybą be prezidento ir viceprezidentų įėjo Ekonomikos ir finansų direktorius Vidas Lazickas, IT ir pirkimų direktorius Marijus Strončikas ir Romanas Raulynaitis.
Santykiai su politikais, valstybės institucijomis, visuomene
2011 m., prieš uždraudžiant juridiniams asmenims teikti paramą partijoms, „MG Baltic Media“ parėmė kelias partijas: Tėvynės Sąjungą (40000 Lt), Tvarka ir teisingumas (40000 Lt), Lietuvos socialdemokratų partiją (35000 Lt), Lietuvos žaliųjų sąjūdį (25000 Lt) Liberalų ir centro sąjungą (20000 Lt).
2018 m. birželio 5 d. 2016–2020 m. Seimas, pritarė Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto išvadoms, kuriose teigta, jog „MG Baltic“ yra grėsmė valstybei. Vėliau koncernas kreipėsi į teismą, reikalaudamas paskelbti kai kuriuos komiteto pirmininko Vytauto Bako teiginius neatitinkančiais tikrovės ir pažeidžiančiais reputaciją.
Dambrava (Kaišiadorys)
Istorija
1986 m. kaimas buvo panaikintas, bet 2016 m. atkurtas.
Liepynai (Tytuvėnai)
Liepynai – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kiaunorių.
Lietuvos kraštotyros draugija
Lietuvos kraštotyros draugija – Lietuvos visuomeninė organizacija, įkurta 1961 m. Vilniuje.
Veikla
Pagrindinė draugijos veikla – krašto tyrimas, visuomeninė muziejininkystė ir leidyba, 1989 m. atsisakyta paminklosaugos. Sovietmečiu draugijos veikla buvo varžoma, politizuota. 1990 m. priimta nauja darbo programa ir įstatai, atnaujinti 2006 m.
Metodiškai draugijai vadovauja ir jos veiklą koordinuoja Centro taryba Vilniuje. Draugija turi daugiau kaip 8000 (2006 m.) narių ir jaunųjų kraštotyrininkų. Kraštotyrininkai yra parengę daugiau kaip 9000 įvairios tematikos rankraštinių rinkinių. 2580 darbų yra Lietuvos kraštotyros draugijos saugykloje Vilniuje, daugiau kaip 400 rinkinių perduota Istorijos instituto Etnografijos skyriui, 300 000 įvairios tautosakos žanrų vienetų – Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto rankraštynui.
Nuo 1963 m. kasmet rengiamos kompleksinės ekspedicijos, surinkta medžiaga publikuojama lokalinėse monografijose – išleista daugiau kaip 30 knygų. 1963–1990 m. ėjo leidinys „Kraštotyra“ (išleistos 25 knygos), nuo 1992 m. keturis kartus per metus leidžiamas almanachas „Mūsų kraštas“. Draugija globoja daugiau kaip 250 kraštotyrinių muziejų.
Bleikas ir Mortimeris
200px|right|thumb|Bleikas ir Mortimeris
Bleikas ir Mortimeris – Belgijos komiksų serija, sukurta belgų komiksų rašytojo ir dailininko Edgar P. Jacobs. Viena šio komikso serijų pasirodė Belgijos komiksų žurnale „Tintinas“ 1946 m.
Pagrindinis nuotykių veikėjas yra Filipas Mortimeris, kurį lydi britų mokslininkas ir jo draugas kapitonas Francis Bleikas iš MI5. Pagrindinis jų priešas yra pulkininkas Olrikas. Šių veikėjų susirėmimų metu neapsieinama be detektyvinių tyrimų ir mokslinės fantastikos – laiko kelionės, Atlantida ir šnipinėjimas.
Dirvožemio hidrologija
Dirvožemio hidrologija – dirvožemio fizikos šaka, tirianti dirvožemio drėgmę, jos vandens sudėtį, savybes, įtaką dirvodarai ir augalų augimui.
Tiria dirvožemio kietosios fazės, vandens ir dujų sąveiką, dirvožemio drėgmės savybes, formas, režimą, balansą, įtaką augalų augimui ir derlingumui. Tyrimų duomenys padeda nagrinėti dirvožemio genezę ir ypač svarbūs dirvožemio melioracijai. Naudojami lauko ir laboratoriniai tyrimai. Lietuvoje dirvožemio hidrologijos tyrimus atlieka Lietuvos žemdirbystės institutas ir Vandens ūkio institutas.
Hidrologai
Žymiausi dirvožemio hidrologai:
Lietuvoje:
Barkelių senosios kapinės
Barkelių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Marų kapeliais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24214; senas vertybės kodas - L548) – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Barkeliuose (Darbėnų seniūnija), 0,15 km į šiaurės vakarus nuo Dubupio upelio vagos ir 0,11 km į šiaurės rytus nuo kelio Darbėnai–Vaineikiai.
Vieta
Įrengtos Dubupio dešiniojo kranto šlaite ir aukštumos pakraštyje. Trapecijos plano, pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 23–27 m ilgio, 16–22 m pločio. Laidojimo žymių nėra. Viduryje ir pietvakarinėje dalyje stovi kryžiai. Pakraščiuose auga pora senų pušų ir pavieniai medžiai, o rytų pusėje – dekoratyviniai krūmai.
Teritorijos plotas – 0,04 ha, perimetras – 84 m.
Istorija
Veikė XVI – XIX a. Jose laidoti Barkelių ir Naujukų gyventojai. Nuo seno stovėjo keli aukšti ąžuoliniai kryžiai ir koplytėlė, kuri XX a. 7 dešimtmetyje nugriauta. 1990 m. pastatytas naujas kryžius, puoštas kiauraraščiais ornamentais.
1997 m. gruodžio 31 d. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą, 2005 m. balandžio 29 d. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Tyrimai
1976, 1982 ir 1995 m. kartografuotos. 1992 m. žvalgė Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
Nuorodos
[http://kvr.kpd.lt/heritage/Pages/KVRDetail.aspx?lang=lt&MC=24214 Kultūros vertybių registras: Barkelių k. senosios kapinės, Kretingos r. sav. (Darbėnų sen.)]
Krokodilai
Krokodilai (Crocodylia) – roplių (Reptilia) būrys. Kartu su paukščiais yra vieninteliai išlikę archozaurai.
Išvaizda, gyvenimo būdas.
thumb|left|200px|Krokodilų snukio formos: [[Aligatoriniai|aligatoriaus – snukis palyginti trumpas, bet platus, ketvirtasis apatinis dantis įsistato į viršutinio žandikaulio duobutę, susičiaupus jo nesimato; tikrųjų krokodilų – viršutiniame žandikaulyje yra griovelis, į kurį įsistato ketvirtasis apatinis dantis, kuris matomas ir tada, kai snukis sučiauptas; gavialo – snukis ilgas ir siauras, priekiniai dantys didesni, o už jų esantys yra vienodo dydžio]] Gana stambūs, dydis nuo 1,2 m (Paleosuchus palpebrosus) iki 7m (Briaunagalvis krokodilas). Krokodilų šnervės ir akys yra galvos viršuje, todėl jie gali matyti ir kvėpuoti beveik panirę po vandeniu. Kojų pirštai su plėvele, padedančia plaukioti.
Gyvena įvairių vandens telkinių pakrantėse: upėse, pelkėse, ežeruose. Dažniausiai renkasi gėlą vandenį, bet kai kurios rūšys (pvz briaunagalvis krokodilas) mėgsta ir sūrų vandenį, kartais išplaukia ir į jūras. Sausumoje nerangūs, toli nuo vandens telkinių nenueina. Nors, pelkinis krokodilas, išdžiuvus upei, ieškodamas kito vandens telkinio, kartais sausuma nukeliauja ne vieną kilometrą.
Plėšrūs, gaudo žuvis ir įvairius smulkesnius žinduolius, paukščius, roplius, varliagyvius. Jaunesni krokodiliukai medžioja ir vabzdžius ar vėžiagyvius. Taip pat krokodilai minta ir dvėsena. Kai kurios rūšys medžioja ir stambesnius žinduolius ar paukščius, gali užpulti ir žmogų. Maisto nekramto, tik praryja. Jei grobis stambesnis - jį paslepia brūzgynuose ir palieka irti. Skrandžio sienelės išskiria specifines skrandžio sultis, kurios suskaido net ir sunkiai virškinamas gyvūnų dalis. Taip pat, virškinimui palengvinti, krokodilai neretai praryja akmenukų, kurie padeda skrandyje sutrinti maistą.
Paplitimas
Europoje krokodilai laisvėje negyvena, tačiau kai kuriose pietinėse valstybėse veisiami krokodilų fermose. thumb|center|400px|Krokodilų paplitimas. Žalia spalva gėlavandeniai, mėlyna – jūriniai.
Santykis su žmonėmis
Dėl vertingos odos, naudojamos gaminti batams, rankinėms, skrybėlėms, piniginėms ir kt. krokodilai nuo seno yra medžiojami žmogaus.
Kai kuriose šalyse (pvz., Australijoje, Etiopijoje, Tailande, PAR, Kuboje) krokodilų mėsą vartoja maistui.
Krokodilai taip pat auginami krokodilų fermose.
Rūšys
Krokodilų būriui priklauso trys šeimos ir, priklausomai nuo klasifikacijos, 23-24 rūšys:
Dirvonai (Anykščiai)
Dirvonai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kurklių.
Anglijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Anglijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Naujasodis (Švenčionys)
Naujasodis (arba Navasiolkos) – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Modžiūnų.
Šilalės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Šilalės rajono savivaldybės taryba – Šilalės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Lapkričio 22
Lapkričio 22 yra 326-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 327-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 39 dienos.
Vardadieniai
Cecilija – Cilė – Dargintė – Steigintas – Suvainė
Šilalės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 11 d. Savivaldybės meru išrinktas Albinas Ežerskis, mero pavaduotoju Jonas Gudauskas. Administracijos direktore paskirta Zita Lazdauskienė, direktoriaus pavaduotoju Virginijus Noreika.
Bostonas
Istorija
Miestą 1630 m. rugsėjo 17 d. įkūrė puritonų kolonistai iš Anglijos. 1689–1691 m. naujakurių sukilimo prieš kolonijinę vadovybę centras. XVIII a. vienas didžiausių britų centrų Šiaurės Amerikoje. Miestą 1773 m. išgarsino vadinamoji Bostono arbatėlė – pagarsėjusi trylikos kolonijų protesto akcija prieš Didžiosios Britanijos valdžios sprendimą Rytų Indijos bendrovei be muitų įvežti arbatą į Šiaurės Ameriką. Tuo itin pasipiktino vietos pirkliai, kurie 1773 m. gruodžio 16 d. į jūrą išpylė 342 arbatžolių dėžes, kainavusias 18000 svarų sterlingų. Arbatėlė sukėlė tolimesnį britų kolonijų regione siekį išsilaisvinti. JAV nepriklausomybės karo metu Bostone vyko atkaklūs mūšiai. . XIX a. Bostonas tapo svarbiu JAV pramonės centru. 1872 m. įvyko didysis Bostono gaisras, kurio metu nuniokota 26 ha miesto teritorijos. XX a. pradžioje ir viduryje pramonė smuko. 1919 m. sausio 15 d. miestą sukrėtė Bostono melasos katastrofa. Nuo 1970 m. Bostonas persitvarkė į intelektualų ir pažangių technologijų taikymo centrą, miesto ekonomika auga.
Architektūra ir kultūra
Bostono istorinis centras netaisyklingo plano. Mieste išlikę daug XVIII ir XIX a. neoklasicizmo ir neoromaninių pastatų. Žymiausi: Karališkoji bažnyčia, Valstijos rūmai, Švč. Trejybės bažnyčia, Bostono viešoji biblioteka. Bostone gausu muziejų, tarp kurių žymiausi – Amerikos dailės ir mokslų akademija. Tolimųjų Rytų meno muziejus, Bostono dailės muziejus, veikia planetariumas, akvariumas. Bostone leidžiamas tarptautinis dienraštis „The Boston Globe“, nuo 1976 m. koncertinę veiklą vykdo roko grupė „Boston“.
Sportas
Bostone populiariausia sporto šaka krepšinis. Žymiausias klubas – 17 kartų laimėjęs NBA čempionatus Bostono „Celtics“.
Populiarus ir ledo ritulys. Bostono „Bruins“ klubas 6 kartus tapo Stenlio taurės laimėtoju. Vienas seniausių Bostono sporto klubų – 1901 m. įkurtas beisbolo Šiaurės Amerikos pagrindinės lygos klubas Bostono „Red Sox“.
Mieste organizuojama daug sporto renginių. Nuo 1897 m. kasmet balandžio mėnesį vyksta Bostono maratonas. 1994 m. vyko XV pasaulio futbolo čempionatas.
Liepynai (Raseiniai)
Liepynai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Girkalnio.
Zenonas Vegelevičius
Zenonas Vegelevičius (g. 1951 m. liepos 9 d. Joniškėlyje, Pasvalio rajonas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
1958-1969 m. mokėsi Kauno 13-oje vidurinėje mokykloje. 1966 m. priimtas į Kauno aviacijos sporto klubą, išmoko skraidyti sklandytuvu. 1970-1974 m. mokėsi sovietinės armijos Černigovo aukštojoje karo aviacijos lakūnų mokykloje (Ukraina). 1994-1995 m. mokėsi Čekijos Respublikos Brno mieste Generalinio štabo akademijoje ir ją baigė su pagyrimu.
Nuo 1991 m. sausio 2 d. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos departamento Inžinerinio skyriaus aviacijos inžinierius, oro erdvės apsaugos vyresnysis specialistas. 1992 m. sausio 2 d. paskirtas Krašto apsaugos ministerijos Aviacijos tarnybos viršininku. 1993 m. kovo 1 d. – 2000 m. gegužės 15 d. Karinių oro pajėgų vadas ir Kauno įgulos viršininkas. Pulkininko laipsnis suteiktas 1993 m. balandžio 22 d. 1994 m. sausio 6 d. suteikta pirmo rango karo lakūno kvalifikacija.
2000-2001 m. – Civilinės saugos departamento prie Krašto apsaugos ministerijos direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2001 m. – Lietuvos kariuomenės vyriausiasis ekspertas. Skraidymų stažas daugiau kaip 2200 val.
Arabiški skaitmenys
Arabiški skaitmenys – dabar plačiausiai paplitę simboliai (skaitmenys) skaičiams žymėti. Jie naudojami įprastinėje dešimtainėje pozicinėje (skaitmens prasmė priklauso nuo vietos skaičiuje (19 ir 91 turi skirtingą reikšmę)) skaičiavimo sistemoje. Šie skaitmenys iš tikrųjų sukurti indų matematikų, vėliau perimti arabų, iš kurių vėliau skaitmenis perėmė europiečiai. Kolonizacijos metu skaitmenys paplito po visą pasaulį.
Sąvoka „arabiški skaitmenys“ taip pat gali būti taikoma rytų arabų skaitmenims (٠.١.٢.٣.٤.٥.٦.٧.٨.٩), kurie lig šiol vartojami arabų, arba įvairioms indų matematikų apie 500-uosius metus išrastoms dešimtainėms pozicinėms nulį turinčioms skaičiavimo sistemoms. Arabiškų skaitmenų išradimas laikomas svarbiu tolesnei matematikos raidai.
AC Sparta Praha
Prahos „Sparta“ – Čekijos futbolo klubas iš Prahos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1893 m.
1939 m. liepos 31 d. – rugpjūčio 1 d. „Sparta“ viešėjo Lietuvoje, kur Kauno valstybiniame stadione 4:1 (2:0) nugalėjo Kauno LGSF ir 3:1 (1:0) įveikė Lietuvos rinktinę.
Moterų futbolo komanda
Klubas turi stiprią moterų komandą, kuri ne kartą tapo šalies čempionėmis.
Sinologija
Sinologija – tarpdisciplininė mokslo šaka, tyrinėjanti Kiniją (visų pirma – kultūrinę Kiniją) bei sinosferą. Priklauso orientalistikos mokslų krypčiai. Sinologijos mokslo sferai priklauso Kinijos kultūros ir istorijos, kinų kalbos tyrimai, iš Kinijos kilusių religijų (konfucianizmas, daoizmas, kinų liaudies religija) nagrinėjimas, kinų filosofijos supratimas. Taip pat nagrinėjami ir šiuolaikinės Kinijos kultūriniai, politiniai, ekonominiai pokyčiai.
Vakaruose pirmosios žinios apie Kiniją daugiausia atėjo XIII–XIV a. iš keliautojų Marko Polo bei Ibn Batutos aprašymų. Daugiau informacijos apie Kiniją sužinota nuo XVI a., kuomet portugalų jėzuitai šioje šalyje ėmė steigti savo misijas (Makao). Švietimo amžiuje Vakaruose pradėta domėtis kinų filosofija, estetika, teise, etika. Tuo laikotarpiu Kinija dažnai vakaruose vaizduota kaip išminties kraštas ir priešintas neseniai iš tamsiųjų amžių išėjusiai Europai.
1732 m. misionierius Matteo Ripa Neapolyje įsteigė kinų institutą, iš kurio vėliau išsivystė Neapolio Rytų studijų universitetas. Ripa dirbo imperatoriaus Kangsi rūmuose, o grįžęs į Europą su savimi atsigabeno 4 kinus krikščionis, kurie ėmėsi mokyti kinų kalbos. 1814 m. Prancūzijos kolegijoje atidarytas Kinijos padalinys, kuriame savamokslis kinų kalbos profesorius Jean-Pierre Abel-Rémusat ėmė dėstyti sinologiją. Rusijoje sinologijos pradininku laikomas Nikita Bičiurinas, kuris dirbo misionieriumi Pekine, išmokęs kinų kalbos ėmėsi versti kinų rankraščius.
XX a. antrojoje pusėje pradėjo formuotis atskiros sinologijos šakos: daologija, budologija, senovės Kinijos tyrimų ir kt. XX a. pabaigoje–XXI a. pradžioje, padidėjus Kinijos ekonominei galiai ir politinei įtakai, sinologijos centrai įsteigti daugumoje pasaulio valstybių, paplito kinų kalbų mokymas.
Lietuvoje sinologija dėstoma Vilniaus universiteto orientalistikos centre (nuo 2018 m. Azijos ir transkultūrinių studijų institute), ir VDU Kultūros studijų ir etnologijos katedroje, tyrimai vykdomi VDU Azijos studijų centre, taip pat veikia KLR įsteigtas Konfucijaus institutas, kuriame dirba kinų kalbos dėstytojai iš Kinijos.
Dubupis
Ant upės Darbėnuose įrengtas nedidelis tvenkinys.
Gyvenvietės: Nausėdai, Auksūdys, Prūdgalis, Naujukai, Barkeliai, Darbėnai.
Kultūros paveldo objektai: kairiajame krante – Auksūdžio piliakalnis, Auksūdžio senovės žemdirbystės vieta, Darbėnų žydų III holokausto vieta, Darbėnų paminklas partizanams, dešiniajame krante – Auksūdžio III kapinynas, Barkelių senosios kapinės, Darbėnų žydų II holokausto vieta, Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia.
Upėvardis kildinamas nuo žodžių dubti („darytis dubiam, linkti, klimpti, smegti“), dubus („įdubęs, gilus“), dubė („įdubimas, slėnys“).
Verba
thumb|180px|Verba supinta Lenkijoje thumb|180px|Vilniaus krašto verbos thumb|180px|Dailininko [[Kanutas Ruseckas|Kanuto Rusecko „Lietuvaitė su verbomis“ XIX a. pab.]]
Verba (nuo žodžio virbas) – tai iš augalų šakelių ir gėlių kuriamos puokštės, kurias katalikai Verbų sekmadienį šventina bažnyčioje. Pirmą kartą verbos lietuvių kalba paminėtos 1573 m. liuteronų postilėje kaip pagonybės ir katalikybės paprotys.
Suvalkijoje seniau tikrąja verba buvo laikomas vien kadagys. Rytų Aukštaitijoje prie kadagio dar pridėdavo išsprogusio berželio ar žilvičio šakutę su „kačiukais", o senesnės moterys – ir pernykščių ąžuolo lapų. Tikėta, kad į verbas supinti anksti pavasarį išsprogę augalai saugo namus nuo perkūno, žemę – nuo graužikų ir sausros, gyvūnams suteikia vaisingumo ir sveikatos.
Menininko Ferdinando Ruščico dėka verbos išgarsėjo ir buvo priskirtos prie smulkiojo liaudies meno kūrinių.
Verbų rūšys
Pietryčių Lietuvoje buvo mėgstama ant medinio kotelio surišti įvairiaspalvių popierinių gėlių puokštę. Šiaulių apylinkėse karpytomis popierinėmis gėlytėmis papuošdavo kadagio šakutę. Pačios puošniausios verbos seniau buvo paplitusios maždaug 50 kilometrų spinduliu aplink Vilnių – jos dabar plačiai žinomos Vilniaus verbų vardu. Tai ant sauso medinio kotelio iš vienos pusės ar aplinkui tvirtai supinta spalvinga rykštė, įvairaus rašto, maždaug pusmetrio ilgio, įvairaus storio.
Pagal formą verbos būna:
Nors verbų rišimo būdų nėra daug, pačios verbos yra labai įvairios. Tai priklauso nuo rišėjos charakterio, įgūdžių, turimų augalų įvairovės:
Karavaka de la Krusas
Karavaka de la Krusas – miestas pietryčių Ispanijoje, Mursijos regione. Svarbus katalikų religinis centras. Nuo 1998 m. miestas yra penktoji vieta katalikų piligrimų lankomų kartu su Roma, Jeruzale, Santjago de Kompostela ir Karmarlenjo. Yra daug muziejų, bazilika, pilis.
Žymūs žmonės
Šiame mieste gimė tapytojas Rafael Tejeo.
Antoine Lavoisier
Antuanas-Loranas de Lavuazjė (1743 m. rugpjūčio 26 d. – 1794 m. gegužės 8 d.) – prancūzų mokslininkas, pasižymėjęs chemijos, biologijos ir ekonomikos srityse.
Tėvo valia studijavo teisę ir gamtos mokslus. 1766 m. gavo aukso medalį už Paryžiaus miesto apšvietimo pagerinimą.
Šiandien jis vadinamas šiuolaikinės chemijos tėvu. Pirmasis suformulavo masės tvermės dėsnį (1774 m.), išskyrė ir pavadino deguonį, paneigė flogistono teoriją bei padėjo sukurti naują chemijos nomenklatūrą. 1777 m. pradėjo tirti gyvūnų šilumos gaminimo ir jų kvėpavimo ryšį, o po trejų metų dirbo su savo kolega Laplasu. Jis taip pat priklausė mokesčių rinkimo kompanijai „Ferme Générale“, buvo Mokslų akademijos narys ir apskritai užėmė aukštą visuomeninę padėtį. Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu dėl dalyvavimo mokesčių rinkime buvo suimtas, nuteistas ir nukirsdintas. Teisėjas pasakė, kad „respublikai nereikia nei mokslininkų, nei chemikų“. Tuo tarpu vėliau miręs Ž. Lagranžas pasakė, kad „užteko vos vienos akimirkos tai galvai nukirsti, bet prireiks kone 100 metų, kad tokia gera galva vėl užaugtų“.
Ankstyvieji metai ir išsilavinimas
Antuanas-Loranas de Lavuazjė gimė turtingoje šeimoje 1743 m. rugpjūčio 26 d. Paryžiuje. Lavuazjė pradėjo lankyti Collège des Quatre-Nations mokyklą būdamas vienuolikos metų, joje būdamas paskutiniais metais (1760–1761) susidomėjo chemija, botanika, astronomija ir matematika.
Ligūrija
Ligūrija (italų k. – Liguria) – regionas šiaurės vakarų Italijoje. Tai ilgas ir siauras pakrantės ruožas, driekiasi vynuogynais apaugusių kalnų papėdėje. Vakarinėje srities dalyje vyrauja lygumos, o rytinė dalis yra labiau raižyta, leidžiasi tiesiai prie jūros. Pietuose ribojasi su Ligūrijos jūra, vakaruose su Prancūzija, šiaurėje su Pjemontu ir Emilija-Romanija, rytuose su Toskana. Regione gyvena 1,5 mln. gyventojų, sostinė – Genuja.
Ligūrijos provincijos
Ligūrija padalinta į keturias provincijas:
Virtuvė
Ligūrijoje atsirado pesto padažas, vienas populiariausių italų virtuvėje. Jis gaminamas iš baziliko, kedro riešutų, alyvuogių aliejaus, česnako ir Parmezano sūrio.
Miškiniai kikiliai
Miškiniai kikiliai (Camarhynchus) – tanagrinių (Thraupidae) šeimos gyvūnų gentis. Šios genties paukščiai aptinkami tik Galapaguose. Anksčiau buvo priskiriama startinių (Emberizidae) šeimai.
Pamargiai
Pamargiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, pusiaukelėje tarp Igliaukos ir Igliškėlių (po 4 km). Seniūnaitijos centras.
2011 m. Australijos Grand Prix
2011 m. Australijos Grand Prix – pirmosios 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Šios lenktynės turėjo būti antrosios sezone, tačiau dėl vietinių neramumų atšaukus Bahreino lenktynes, Australijai buvo patikėtas pirmųjų lenktynių surengimas. Lenktynės vyko kovo 25-27 dienomis Albert Parko trasoje Melburno mieste.
Pastaruosius dvejus metus čia yra nugalėjęs britas Jenson Button, šiemet atstovaujantis McLaren ekipą. Po keturis kartus Australijos GP yra laimėję du lenktynininkai - vietinis Lex Davison bei vokietis Michael Schumacher. Šios lenktynės buvo pirmosios po 20 metų pertraukos Italijos padangų gamintojai Pirelli.
Dirvonai (Akmenė)
Dirvonai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ramučių.
Liepynai (Trakai)
Liepynai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paluknio.
Ajahuaska
thumb|250px|Ekvadore, Napo regione verdama ajahuaska
Ajahuaska, ajavaska  – enteogenas, haliucinogeninis gėrimas, gaminamas iš svaigiojo kvaitulio (Banisteriopsis caapi) lianos, bei kitų psichoaktyvių savybių turinčių augalų, pavyzdžiui, Psychotria genties augalų. Nuo seno vartojamas Andų pašlaitėse gyvenančių Amazonijos indėnų.
Lianos gabalėliai sumaišomi su Psychotria viridis arba Diplopterys cabrerana lapais ir verdami vandenyje. Gautame nuovire gausu monoaminoksidazės inhibitorių: alkaloidų harmino ir harmalino, taip pat stipraus alkaloido DMT. Neretai ruošiama DMT neturinti ajahuaska – tada vietoje Psychotria viridis dedama paprastosios justicijos (Justicia pectoralis), brugmansijos arba kaimiškojo tabako (Nicotiana rustica) lapų.
Ajahuaska naudojama indėnų (pvz., urarinų) šamanų norint pasiekti ekstazę ir susijungti su dvasiomis bei psichoterapijos tikslais. Gėrimas taip pat naudojamas vietinių gyventojų medicininiais tikslais (vidurių laisvinimui, organizmo valymui nuo kirmėlių). Vartojant ajahuaską vengiama sunkaus, riebaus, aštraus maisto, kofeino, alkoholio, rūgščių turinčių produktų. Europoje, Šiaurės Amerikoje gaminami tą pačią cheminę sudėtį kaip ir ajahuaska turintys gėrimai, tačiau naudojami kiti augalai (pvz., tikrojo pegano sėklos, siauražiedės mimozos lapai, DMT gaunamas iš įvairių akacijų, klajoklinio karolmedžio). Kiti, norėdami patirti egzotiškus ritualus, susijungti su dvasių pasauliu ar iš mokslinių paskatų keliauja į Peru ar kitas Andų šalis dalyvauti ajahuaskos gėrimo ritualuose.
Kriveikiškio piliakalnis
thumb|300px|Mindaugo pilys Kriveikiškio piliakalnis, Žvalgakalnis – piliakalnis, vienas iš Kernavės piliakalnių komplekso Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Kernavės pietinėje pakraštyje, Neries slėnio dešiniajame šlaite, Kernavės seniūnija.
Kernavės kultūrinis rezervatas
Kernavės archeologinė vietovė – valstybinis Kernavės kultūrinis rezervatas, įkurtas 1989 m., nuo 2004 m. liepos mėn. yra UNESCO Pasaulio paveldo sąraše. Archeologinių paminklų kompleksą sudaro daugiau nei 50 archeologijos, istorijos ir kultūros paminklų: piliakalnis – Aukuro kalnas, du priešpiliai – Mindaugo sostas ir Lizdeikos kalnas, papilys – Įgulos kalnas, (piliakalniams vardai sugalvoti XIX a.), apie 0,4 km į pietryčius nuo jų esantis Kriveikiškio piliakalnis, taip pat Kernavės kapinynas, Kernavės pilkapynas ir Kernavės gyvenvietės.
Piliakalnis
Šiaurinėje papėdėje, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta XIV a. – XV a. žiestos keramikos.
Tyrimai
1989 m. Aleksiejus Luchtanas padarė pylimo pjūvį – iš viso ištirta 15 m². Nustatyta, kad jis supiltas iš molio, rasta medinių įtvirtinimų liekanų, grublėtos ir žiestos keramikos. Piliakalnis, esantis 600 m į pietryčius nuo Kernavės piliakalnio, greičiausiai buvo artimųjų Kernavės prieigų apžvalgos vieta. Piliakalnis datuojamas XIV a. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 14800 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Unet
Sostinė (niwt) buvo Chemenu (dab. el-Ašmuneinas, Ptolemėjų laikų Hermopolis) vakariniame Nilo krante. Kiti svarbūs miestai buvo Achetatonas, Antinopolis, Speos Artemidos. Pats nomas buvo abipus pagrindinės Nilo upės vagos, ir apėmė dalį dabartinės Asjuto muchafazos. Pietuose buvo Nedžefet-Pehu (14), o šiaurėje – Machedž (15) nomai.
Istorija
Nomas minimas nuo Senosios karalystės. Jo ilgis siekė 5 iteru (apie 53 km), o plotas – apie 3 cha-ta (apie 7,5 ha). Nuo pat įkūrimo administracinis centras buvo Chemenu miestas, kuriame iš pradžių garbinta deivė Unet, turėjusi kiškio pavidalą. Iš to ir kilo Nomo pavadinimas. Tačiau vėlesniais laikais (Viduriniojoje karalystėje) Unet kultą visiškai užgožė dievo Toto kultas. Chemenu suklestėjo filosofinė Ogdoados sistema, turėjusi stiprią religinę įtaką visam Egiptui.
Ptolemėjų ir romėnų laikais nome suklestėjo nauji miestai Antinopolis ir Speos Artemidos. Nomas panaikintas 307 m., įdiegiant Egipte ir visoje Romos imperijoje administracinių vienetų pagi sistemą.
Lakinskai
Lakinskai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Brukų ir plento. Gamtos paminklas – Lakinskų akmuo (su „žmogaus pėda“). Taip pat yra nuo 1934 m. pastatyta bei 2003 m. rekonstruota ant Šešupės vagos veikianti 150 KW galios Lakinskių hidroelektrinė.
Priešnuodis
Priešnuodis ( 'duodamas prieš kažką') – vaistinė medžiaga, skirta susilpninti vaistų ar nuodingų medžiagų (nuodų, toksinų) poveikį organizmui ar atskiriems organams.
Veikimas
Priešnuodis gali:
Priešnuodis gali turėti keletą šių savybių ir taip pagreitinti apnuodyto organizmo apvalymą nuo nuodingų medžiagų. Tačiau, iš kitos pusės, priešnuodžiai taip pat yra cheminės medžiagos ir gali būti pavojingi, todėl turi būti naudojami atsargiai.
Kai kurie priešnuodžiai
Priklausomai nuo to, koks nuodas pateko į organizmą, parenkamas priešnuodis, pavyzdžiui:
Ižorai
Ižorai (ižorų kalba: inkeroin, ižora, ižoralain; ) – praktiškai išnykusi finų tauta, gyvenanti Ingrijoje, žemėse į pietryčius nuo Sankt Peterburgo. Ižorai kalbėjo ižorų kalba, kuri yra praktiškai išnykusi. Ja kalbančių yra apie 300 žmonių.
Italijos suvienijimas
Italijos suvienijimas (it. il Risorgimento – Atgimimas) – politinis ir visuomeninis judėjimas, kurio metu daug įvairių Italijos pusiasalio valstybių buvo suvienyta į vieną Italijos valstybę XIX a. Nors tikslios laikotarpio pradžios ir pabaigos datos neaiškios, dažniausiai laikoma, kad judėjimas prasidėjo su Vienos kongresu 1815 m., po Napoleono sutriuškinimo, o baigėsi apie 1871 m. su Prancūzijos-Prūsijos karu. Paskutinės teritorijos prie Italijos buvo prijungtos po Pirmojo pasaulinio karo.
Ižorai
Ižorai, kaip ir vodai, yra stačiatikiai. Jie nepainiotini su ingermanlandais (ingrais), kurie kalba suomių kalba ir yra liuteronai.
Italijos suvienijimas
Sukilimas Abiejų Sicilijų karalystėje
1820 m. ispanai sėkmingai sukilo per ginčus dėl konstitucijos, tad panašus judėjimas prasidėjo Italijoje. Įkvėpta ispanų sukilo Abiejų Sicilijų karalystės armija, vadovaujama Guglielmo Pepe (karbonaro), ir užėmė šalį. Karalius Ferdinandas I sutiko įvesti naują konstituciją. Tačiau sukilėliai nepelnė liaudies paramos ir pralaimėjo Šventosios sąjungos austrų kariams. Karalius panaikino konstituciją ir pradėjo sistemingai persekioti sukilėlių vadus. Daug jų, įskaitant mokslininką Michele Amari, turėjo emigruoti.
Ižorai
Istorija
Ižorų tradicinis arealas yra Ingrijos rytinė dalis, apimanti Karelijos sąsmauką ir teitorijas į pietvakarius nuo Ladogos ežero. XII a. etnosas formavosi Ižorų žemės pagrindu. Ši žemė pateko į Naugardo respublikos įtaką, dėl ko jos gyventojai priėmė krikščionybę. 1240 m. minimas ižorų kunigaikštis Pelgusijus, kovojęs su atėjūnais švedais. Kraustantis į šį regioną rytų slavų gentims (daugiausia Ilmenio slovėnams), ižorų gentys ėmė pamažu slavėti, perėmė slaviškus vardus bei pavardes. Nepaisant to, jie išlaikė savo finougrišką kalbą. XVI a. jie vis dar sudarė didžiumą Vodų piatinos gyventojų.
Italijos suvienijimas
Pjemonto sukilimas
1823 m. Pjemonto revoliucijos vadas buvo Santorre di Santarosa, kuris norėjo išvyti austrus ir suvienyti Italiją Savojos dinastijos vardu. Sukilimas prasidėjo Alesandrijoje, kur kariai panaudojo Cizalpinės respublikos trispalvę (raudona, balta, žalia). Karaliaus regentas princas Karolis Albertas, vadovavęs šaliai, kol karalius Karolis Feliksas buvo išvykęs, patvirtino naują konstituciją taip nusileisdamas revoliucionieriams. Grįžęs Sardinijos karalius panaikino konstituciją ir kreipėsi į Šventąją sąjungą pagalbos. Santaroso kariai buvo nugalėti, o jis pabėgo į Paryžių.
Ižorai
Istorija
XVII a. ižorus valdė Švedija, kuri juos persekiojo dėl stačiatikių tikėjimo. Dėl tos priežasties daug ižorų buvo priversti migruoti, kur susimaišė su rusais ir jų skaičius krašte ženkliai sumažėjo. Tuo metu ižorai savo krašte jau tapo mažuma, o juos nustelbė suomiškai kalbantys kolonistai ingermanlandai.
Italijos suvienijimas
1848–1849 m. revoliucijos
thumb|right|[[Kamilas Kavūras (Francesco Hayez paveikslas)]]
Rimantė Valiukaitė
Rimantė Valiukaitė (g. 1970 m.) – Lietuvos aktorė.
Ižorai
Istorija
1732 m., kuomet Ingrija sugrįžo Rusijai, atliktas pirmasis krašto gyventojų surašymas, ir tuo metu buvo priskaičiuojama 14,5 tūkst. ižorų. Gana panašus ižorų skaičius išsilaikė iki pat 1930 m. Per XIX a. buvo surinktas ižorų folkloras, vadinamosios runo sakmės, kurios saugotos liaudies dainių. Jis stipriai papildė suomių ir karelų sakmes ir leido atkurti Kalevalos epą.
Rimantė Valiukaitė
Biografija
Baigė Vilniaus 54-ąją vidurinę mokyklą (4 laida). 1988–1992 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijoje, aktorinio meistriškumo katedroje, kur įgijo aktorės specialybę (kurso vadovas Jonas Vaitkus). 1990 m. pradėjo dirbti Lietuvos nacionaliniame dramos teatre.
Ištekėjusi. Vyras Ramūnas Cicėnas (g. 1980 m.), aktorius. Buvęs vyras Audrius Nakas (abiejų duktė - drabužių dizainerė Morta Nakaitė. 8 metus gyveno su aktoriumi Vytautu Šapranausku (g. 1958 m.).
Ižorai
Istorija
Per 2010 m. gyventojų surašymą Rusijoje save ižorais laikė 266 žmonės. Tik apie pusė jų moka ižorų kalbą, ir tai daugiausia vyresniojo amžiaus. Paskutinės ižorų salos yra Ust-lugo ir Vistino kaimai. Estijoje 2000 m. suskaičiuoti 62 ižorai, iš kurių tik 19 mokėjo ižoriškai.
Italijos suvienijimas
1848–1849 m. revoliucijos
Neramumai prasidėjo 1848 m. sausio 5 d. su pilietinio nepaklusnumo akcija Lombardijoje, kur piliečiai nustojo rūkyti ir žaisti loterijose, nes už tai austrai susirinkdavo mokesčius. Netrukus po to Sicilijoje ir Neapolyje prasidėjo sukilimas prieš karalių Ferdinandą, kuris vėl nusileido, paskelbė naują konstituciją, paleido politinius kalinius.
1848 m. vasarį prasidėjo sukilimai Toskanijoje, kurie buvo gan nesmurtingi, Ferdinandas Toskanai suteikė konstituciją. Po šios nuolaidos ten buvo suformuota laikinoji respublikonų vyriausybė siekusi atsiskyrimo. Vasario 21 d. popiežius Pijus IX suteikė Popiežiaus valstybei konstituciją, o tai buvo netikėta turint galvoje istorinį popiežių užsispyrimą šiuo klausimu. Vasario 23 d. Prancūzijos karalius Liudvikas Pilypas pabėgo iš Paryžiaus, Prancūzija paskelbta respublika.
Pijus IX buvo reformatorius, bet jis nesutarė su revoliucionieriais. 1848 m. lapkritį po Pellegrino Rossi nužudymo popiežius pabėgo. Po to Garibaldis ir kiti patriotai atvyko į Romą. 1849 m. pradžioje vyko rinkimai į Konstitucinį susirinkimą, kuris vasario 9 d. Romą paskelbė respublika. 1849 m. kovą Mazzini atvyko į Romą ir buvo paskirtas Vyriausiuoju ministru. Romos respublikos konstitucijoje 7 straipsnis garantavo religinę laisvę, popiežiaus kaip Katalikų bažnyčios galvos nepriklausomybę garantavo 6, o mirties bausmę panaikino 5 straipsnis.
Tuo metu ištremtas lenkų generolas Albert Chrzanowski treniravo Pjemonto karius, tikėdamasis atnaujinti karą su austrais. Radetzky jį greitai nugalėjo Novaros mūšyje 1849 m. kovo 23 d. Šįkart pralaimėjimas buvo galutinis. Karolis Albertas atsisakė sosto savo sūnaus Viktoro Emanuelio II naudai. Rugpjūčio 9 d. formaliai buvo pasirašyta sutaris. Novaros mūšio metu sukilo Breša, bet austrai per 10 dienų sukilimą žiauriai numalšino.
Balandį prancūzai pasiuntė į Romą Charles Oudinot vadovaujamas pajėgas. Iš pradžių Prancūzija manė tarpininkauti, bet po kurio laiko buvo priversta išsirinkti pusę, tad parėmė popiežių. Po dviejų mėnesių apgulties Roma pasidavė birželio 29 d., į valdžią grįžo popiežius. D. Garibaldis ir Mazinis pabėgo į tremtį. Po apgulties rugpjūčio 24 d. pasidavė Venecija. Austrai masiškai žudė nepriklausomybės kovotojus ir grąžino į valdžią Centrinės Italijos monarchus.
Italijos valstybės sukūrimas
thumb|[[Viktoras Emanuelis II]]
1859 m. karas ir jo pasekmės
Net po pralaimėjimo ir karaliaus atsistatydinimo Sardinijos karalystė neatsisakė ambicijų. Kamilas Kavūras, kuris tapo ministrų tarybos prezidentu 1852 m., norėjo išplėsti teritoriją, bet suprato, kad vienas Pjemontas nieko nepadarys. Jis tikėjosi britų ir prancūzų pagalbos išvejant austrus iš Italijos pusiasalio. Pastangos gauti jų paramą įstojant į Krymo karą buvo nesėkmingos, nes Paryžiaus kongrese į Sardinijos norus nebuvo kreipiamas dėmesys. Tačiau Austrija liko izoliuota, nes per karą laviravo tarp abiejų pusių.
1858 m. sausio 14 d. italų nacionalistas Felice Orsini pabandė nužudyti Prancūzijos imperatorių Napoleoną III. 1858 m. vasarą K. Kavūras susitiko su Napoleonu III Plombières kaime ir pasirašė slaptą susitarimą Plombières paktą (Patto di Plombières), pagal kurį Prancūzija ir Sardinijos karalystė drauge stos prieš Austriją. Pjemontui turėjo atitekti Austrijos teritorijos Italijoje (Lombardija ir Venetas), Parmos ir Modenos kunigaikštystės, o Prancūzijai – Nica ir Savoja. Skurdi Centrinė ir Pietų Italija turėjo likti kaip buvusi, nors buvo kalbų, kad Napoleono III pusbrolis princas Napoleonas pakeis Habsburgus Toskanoje. Kad Napoleonas III neatrodytų agresoriumi K. Kavūras turėjo išprovokuoti austrus padėdamas italų nacionalistams Lombardijoje.
Šv. Jono parapija (Antigva)
'''Šv. Jono kaimiškoji parapija'''  – administracinė parapija Antigvoje ir Barbudoje, Antigvos salos šiaurės vakaruose. Centras – Sent Džonsas (į parapijos sudėtį nepatenka).
Parapijoje yra šios gyvenvietės: Renfriu, Aberdinas, Bendalzas, Branz Hamletas, Bakleizas, Sidar Grouvas, Emanuelis, Golden Grouvas, Veterhilzas ir Tomlinsonas.
Brotonas
Brotonas – miestas šiaurės rytų Velse, pasienyje su Anglija, į vakarus nuo Česterio. Išvystyta aviacijos pramonė.
Italijos suvienijimas
1859 m. karas ir jo pasekmės
Austrai nežinodami apie slaptą susitarimą, vis tiek kantriai malšino Pjemonto sukurstytus sukilimus. Pjemontas, supratęs, kad išprovokuoti austrų nepavyks, 1859 m. kovą paskelbė mobilizaciją. Be austrų agresijos prancūzai negalėjo įsikišti, o be jų įsikišimo karas pralaimėtas. Tačiau austrai palengvino Pjemonto situaciją ultimatumu pareikalavę demobilizacijos. Pjemontas atmetė ultimatumą ir kilo karas.
Brotonas
Mieste yra atlikti kai kurie serialo „Midsomerio žmogžudystės“ filmavimai.
Italijos suvienijimas
1859 m. karas ir jo pasekmės
Karas buvo trumpas. Austrų įsiveržimas į Pjemontą nepavyko, nes jie nesugebėjo užimti Alpių perėjų, kuriomis atvyko prancūzų kariai vadovaujami paties Napoleono III. Magentos mūšyje birželio 4 d. Pjemonto ir prancūzų kariai sumušė grafo Gyulai vadovaujamus austrus. Šie pasitraukė iš beveik visos Lombardijos, Napoleonas III ir Viktoras Emanuelis II triumfuodami įžengė į Milaną. Birželio 24 d. įvyko Solferino mūšis. Šįkart austrams vadovavo imperatorius Francas Juozapas I. Nors abiejų pusių vadai neparodė ypatingų sugebėjimų, prancūzai laimėjo. Austrai pasitraukė į Veneto tvirtoves.
Buvo daugybė priežasčių, kodėl Napoleonas III pradėjo siekti taikos tuo momentų: baimė, kad Veneto kampanija bus kruvina, nerimas dėl pozicijų Prancūzijoje, baimė dėl vokiečių įsikišimo ir nerimas dėl išaugusios Pjemonto galios. Liepos 11 d. jis slapta susitiko su Austrijos imperatoriumi Vilafrankoje be italų žinios. Jie susitarė užbaigti konfliktą. Austrams liks Venetas, o Lombardija atiteks prancūzams, kurie ją perduos Pjemontui (austrai nenorėjo žemių perduoti tiesiogiai). Kitos Italijos valstybių sienos nepasikeis. Centrinėje Italijoje, kur monarchai buvo išvyti ir pabėgo į Austriją, bus sugrąžinti į sostus. Kadangi Napoleonas III neįvykdė savo pažadų, jis neturėjo gauti Savojos ir Nicos.
K. Kavūras reikalavo tęsti karą ir kai Viktoras Emanuelis II sutiko su taika, atsistatydino. Tačiau Pjemonto kariai užėmė mažas valstybes Lombardijoje ir dalį popiežiaus valdų. Prancūzai neturėjo norų jų spausti, o austrai nebuvo pakankamai stiprūs, kad atstatytų senąją tvarką. Gruodį Toskana, Modena, Parma ir kitos sritys buvo sujungtos į Jungtines Centrinės Italijos Valstijas ir siekė, su britų pagalba, kad jas prijungtų Sardinijos karalystė.
K. Kavūras triumfuodamas grįžo į valdžią 1860 m. sausį, norėjo prijungti valstijas, bet suprato, kad reikalingas Prancūzijos sutikimas. Napoleonas sutiko pripažinti aneksiją mainais į Nicą ir Savoją. 1860 m. kovo 20 d. įvyko aneksija. Dabar Sardinijos karalystė sudarė didžiąją dalį Šiaurės ir Centrinės Italijos.
Tūkstantinės žygis
thumb|right|D. Garibaldis Neapolyje 1861 m. 1860 m. pavasarį tik 4 valstybės buvo Italijos pusiasalyje: Venecijos karalystė, Popiežiaus valstybė, Pjemonto-Sardinijos karalystė ir Dviejų Sicilijų karalystė.
Pranciškus II turėjo gerai organizuotą 150 tūkst. karių armiją. Bet jo tėvo tironija sukurstė daugybę slaptų organizacijų, o šveicarų samdiniai buvo atšaukti, nes naujas Šveicarijos įstatymas uždraudė jos piliečiams tarnauti samdiniais užsienyje. Tad Pranciškus II liko su nepatikimiausiais vietiniais kariais. 1860 m. balandį Mesinoje ir Palerme Sicilijoje kilo sukilimai, kurie buvo greitai numalšinti.
K. Kavūras, bijodamas, kad D. Garibaldis sukels karą su Prancūzija, įtikino jį nukreipti savo karius į Siciliją. 1860 m. gegužės 6 d. D. Garibaldis ir jo tūkstantis savanorių (vadinamų I Mille) išvyko iš Kvatro prie Genujos ir po trumpo sustojimo Talamonėje gegužės 11 d. išsilaipino prie Marsalos vakarų Sicilijoje.
Prie Salemio prie D. Garibaldžio prisidėjo vietiniai sukilėliai ir bendros pajėgos prie Kalatafimio gegužės 13 d. nugalėjo karaliaus karius. Per tris dienas įsiveržusių tapo 4 tūkst. Gegužės 14 d. D. Garibaldis pasiskelbė Sicilijos diktatoriumi Viktoro Emanuelio vardu. Po kelių sėkmingų, bet sunkių mūšių D. Garibaldis pasiekė Palermą. Gegužės 27 d. D. Garibaldžio kariai apgulė Palermo Porta Termini, o mieste kilo sukilimas ir barikadų mūšiai.
Į Siciliją atvyko generolas Ferdinando Lanza su 25 tūkst. karių malšinti sukilimo ir smarkiai bombardavo Palermą. Įsikišus britų admirolui paskelbtos paliaubos, Neapolio kariai pasitraukė, miestas pasidavė D. Garibaldžiui.
Sukilimo sėkmė atskleidė Neapolio valdžios silpnumą. D. Garibaldžio šlovė plito ir daugelis jį pradėjo laikyti tautos didvyriu. Neapolyje kilo suirutė, karalius pasiūlė atkurti ankstesnę konstituciją, bet Burbonais niekas nebepasitikėjo.
Praėjus 6 savaitėms po Palermo pasidavimo D. Garibaldis užpuolė Mesiną. Per savaitę miestas pasidavė. Užėmęs Siciliją, D. Garibaldis persikėlė per Mesinos sąsiaurį į Italijos žemyninę dalį su neapolietiškais laivais. Kalabrijos Redžo įgula greitai pasidavė. Keliaujant į šiaurę daugėjo sveikinimų ir mažėjo karinis pasipriešinimas: rugpjūčio 18 ir 22 d. Bazilikatos ir Puglijos žmonės pasiskelbė prisijungimą prie Sardinijos karalystės. Rugpjūčio pabaigoje D. Garibaldis buvo Kozencoje, o rugsėjo 5 d. Ebolyje prie Salerno. Tuo metu Neapolyje paskelbtos apgulties sąlygos, o karalius surinkęs dar ištikimų 4 tūkst. karių pasitraukė už Volturno upės rugsėjo 6 d. Kitą dieną su keliais pasekėjais D. Garibaldis traukiniu atvyko į Neapolį, o žmonės jį sveikino.
Neapolio karalystės nugalėjimas
thumb|right|200px|Viktoras Emanuelis II sutinka D. Garibaldį prie Teano Nors D. Garibaldis lengvai užėmė sostinę, Neapolio armija masiškai nepasidavė ir laikėsi už Volturno upės. Jo netreniruoti 25 tūkst. karių negalėjo išvyti karaliaus ir užimti Kapujos bei Getos tvirtovių be Sardinijos armijos įsikišimo.
Sardinijos armija galėjo atvykti tik kirtusi popiežiaus valstybę, kuri tęsėsi skersai per pusiasalį Centrinėje Italijoje. Nekreipdamas dėmesio į Šventojo Sosto politinę valią, D. Garibaldis pareiškę, kad paskelbs „Italijos karalystę“ iš Romos. Laikydamas tai grėsme Bažnyčios valdoms, popiežius Pijus IX pagrasino ekskomunikuoti tuos, kurie parems tokius D. Garibaldžio siekius. Bijodami, kad D. Garibaldis puls Romą viso pasaulio katalikai siuntė pinigus ir savanorius į popiežiaus armiją, kuriai vadovavo ištremtas prancūzų generolas Louis Lamoricière.
Tuo metu Fanti ir Cialdini vadovaujami Sardinijos daliniai žygiavo link popiežiaus valdų, bet jų tikslas buvo Neapolis. L. Lamoricière kariai pastojo Cialdini kelią, bet buvo greitai nugalėti, apgulti Ankonos tvirtovėje ir galiausiai pasidavė rugsėjo 29 d. Viktoras Emanuelis II atvyko spalio 9 d. ir perėmė vadovavimą. Armija toliau žygiavo į pietus be pasipriešinimo.
Sutikęs Viktorą Emanuelį II prie Teano, D. Garibaldis pavadino jį Italijos karaliumi ir palydėjo į Neapolį. Po to D. Garibaldis atsistatydinęs išvyko į Kapreros salą.
Sardinijos armija nuvijo Pranciškų II nuo upės ir jis įsitvirtino Getos tvirtovėje, kur skatinamas žmonos kunigaikštienės Marijos Sofijos, išsilaikė tris mėnesius. Tačiau niekas nesutiko jam padėti, baigėsi maistas, įsimetė ligos ir tvirtovė pasidavė. Tačiau dar daugybę metų Pranciškaus II šalininkai pavieniais būriais kovojo su Italijos karalyste.
Romos klausimas
D. Mazzini buvo nepatenkintas monarchijos valdžia ir agitavo už respubliką. Su šūkių „Laisvi nuo Alpių iki Adrijos“ suvienijimo judėjimas nukreipė žvilgsnį į Romą ir Veneciją. Daugelis katalikų laikė, kad pasikėsinimas į popiežiaus žemes nedovanotinas, tad prancūzai Romoje laikė savo karius. Viktoras Emanuelis II žinojo, kad tarptautinė bendruomenė nenori Romos prijungimo, tad atkalbinėjo savo pavaldinius nuo Romos puolimo.
Tuo metu Italijos karalius bandė gauti Romą taikesniais būdais. 1864 m. Rugsėjo konvencija, sutartis tarp Italijos ir Napoleono III garantavo, kad prancūzų kariai per dvejus metus paliks Romą. 1866 m. gruodį paskutiniai prancūzų kariai paliko Romą, nors popiežius stengėsi juos užlaikyti.
1865 m. sostinė iš Turino buvo perkelta į Florenciją. Tai sukėlė Turine tokius neramumus, kad karalius turėjo kuo greičiau vykti į savo naują sostinę.
Trečiasis Nepriklausomybės Karas (1866 m.)
right|350px|thumb|Kustocos mūšis 1866 m. per Austrijos-Prūsijos karą Prūsija ir Austrija varžėsi dėl vokiškų žemių lyderystės. Italija nusprendė užimti Veneciją tapdama Prūsijos sąjungininke. Austrija siūlė Italijai Veneciją su sąlyga, kad ši nesikiš. Tačiau kovo 8 d. buvo sudaryta sutartis su Prūsija, o birželio 20 d. Italija paskelbė karą Austrijai.
Viktoras Emanuelis II skubėjo vadovauti armijai invazijoje į Veneciją, o su Alpių medžiotojais patraukė į Tirolį. Austrai nugalėjo italų armiją Kustocos mūšyje birželio 24 d. Austrijos laivynas nugalėjo italus Lizos mūšyje liepos 20 d. Tik D. Garibaldžiui sekėsi: kitą dieną jo savanoriai nugalėjo austrus Bezekos mūšyje ir patraukė į Trentą.
Tuo tarpu Prūsijos ministras pirmininkas Otto von Bismarck nusprendė, kad viskas pasiekta, ir liepos 27 d. pasirašė paliaubas su Austrija. Italija oficialiai nustojo kariauti tik rugpjūčio 12 d.
Vienos sutartis numatė, kad Veneciją Italija galės prisijungti tik po referendumo spalio 21-22 d.
Austrų kariai dar bandė priešintis, bet nesėkmingai. Viktoras Emanuelis II įžengė į Veneciją ir aplankė Šv. Morkaus aikštę.