cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šešiakampis
Taisyklingo šešiakampio pagrindinius sąryšius pirmą kartą aprašė Euklidas veikale Pradmenys, IV-os knygos 15-oje teoremoje. Sujungus priešingus šešiakampio kampus, susidaro šeši lygiakraščiai trikampiai. Jeigu yra sujungiami ne visi priešingi kampai, gaunama heksagrama.
Savybės
Šešiakampis turi 9 įstrižaines, tai galima apskaičiuoti iš daugiakampio įstrižainių formulės: D=n(n-3)/2, kur įsistačius skaičių n=6 gaunamas rezultatas:
Visų šešiakampių vidaus kampų suma yra lygi 720°.
Šešiakampio variantai
right
Taisyklingasis šešiakampis
Taisyklingasis šešiakampis yra šešiakampis, kurios visos kraštinės yra lygios ir visi kampai lygūs. Taisyklingojo šešiakampio vidinis kampas tarp kraštinių yra lygus 120°. Aplink taisyklingąjį šešiakampį galima apibrėžti apskritimą, kurio spindulys lygus šešiakampio kraštinei.
Iškilusis šešiakampis
Iškiliuoju šešiakampiu vadinamas toks šešiakampis, kai paeiliui pratęsus šešiakampio kraštines į abi puses, likusios, kraštinės yra vienoje tiesės pusėje.
thumb|200px|Šešiakampiai [[Musiniai dvisparniai|musės facetinės akies segmentai]] thumb|200px|Šešiakampės [[vapsva|vapsvų lizdo akutės]]
Tėvavardis
thumb|right|260px|Tėvavardis šalia kitų vardų tarybiniame dokumente. Tėvavardis – sudėtinė asmenvardžio dalis, susijusi su jo tėvo, senelio vardu. Šios vardo formos gali siekti ir gilesnius giminystės su protėviais ryšius. Mokslinėje literatūroje tėvavardžiui apibrėžti naudojama patronimo sąvoka. Giminystės ryšys gali būti siejamas ir su asmens motinos bei jos protėvių iš motinos pusės vardais. Nors tėvavardžiai dar plačiai naudojami daugelyje pasaulio tautų, tačiau juos keičia šeimų vardai, t. y. pavardės.
Tėvavardis nėra aktualus lietuviams. Lietuvoje naudojama tradicinė dvinarė sistema – vardas ir pavardė, nors sovietmečiu į pasus ir kitus dokumentus ir buvo dirbtinai įrašomas tėvo vardas, buvo skatinama jį naudoti. Rytų slavų kraštuose ir Bulgarijoje išlaiko tradicijas trinarė sistema – vardas, tėvavardis ir pavardė. Kai kuriose tautose tėvavardis neatsiejamas nuo tradicijos suteikti kelis vardus, taip pat turėti net kelias pavardes.
Tėvavardžiai paprastai „išduoda“ jų atsiradimą šeimos varde, t. y. pavardėje. Daugelis keltų, anglų, skandinavų, iberų, slavų, dalis baltų pavardžių kilę iš tėvavardžių, pvz., Vilson – Viljamo sūnus, Fernandez – Fernando sūnus, Karlson – Karlo sūnus, Ivanov – Ivano sūnus. Kitose tautose prigijo tėvo paskutinio vardo suteikimas vaikams bei sutuoktinei. Tokiose šalyse, kaip Islandija, naudojama dvinarė sistema – vardas ir tėvavardis, o pavardes gali turėti tik užsieniečiai.
Šešiakampis
Šešiakampio savybių taikymas
Saturno šiauriniame poliuje stebėta šešiakampė debesų struktūra.
Kolumbijos chemijos gamyklos sprogimo apgavystė
Kolumbijos chemijos gamyklos sprogimo apgavystė įvyko 2014 m. rugsėjo 11 d. JAV Luizianos valstijos Sentervilio mieste. Tą dieną vietos gyventojai SMS žinutėmis ir socialiniai tinklais gavo pranešimus apie sprogimą miesto chemijos gamykloje. Kai kuriuose pranešimuose šį sprogimą prisiėmė Islamo valstybė. Tuo tarpu patikrinus informaciją vietinė valdžia paskelbė, kad joks sprogimas neįvyko, o visa tai yra apgavystė.
Žinios skleidimas
Šie melagingi pranešimai buvo paskelbti SMS žinutėmis. Twitter socialiniame tinkle pirmoji žinia buvo paskelbta vietinio laikraščio „The Times-Picayune“, o kiti vartotojai paskelbė šią žinutę su žyma #ColumbianChemicals. Vėlesni tyrimai išaiškino, kad dauguma šių Twitter vartotojų buvo valdomi botai.
Vikipedijoje iš karto buvo sukurtas puslapis apie tariamus sprogimus. Šį straipsnį sukūrė naudotoja „AmandaGray91“, tačiau vėliau straipsnis buvo sutvarkytas pagal Vikipedijos standartus ir taisykles.
Facebook tinkle puslapis „Louisiana News“ paskelbė šią apgaulingą naujieną ir sulaukė virš 6000 „patinka“ paspaudimų.
Youtube puslapyje buvo patalpintas vaizdo įrašas, kuriame teigiama, kad ISIS prisiima atsakomybę už sprogimus.
Įvykio tyrimas
Šį įvykį ištyrė JAV privati bendrovė „Betaworks“. Tyrime teigiama, kad visa apgavystė buvo vykdoma iš Rusijos teritorijos ir netapo įtikinama dėl to, kad buvo naudojamos padirbtos tapatybės ir buvo mažai tikrų faktų.
2015 m. birželį internetinis žurnalas „The New York Times Magazine“ išleido didelį tyrimą apie šį įvykį. Tyrimo išvadose teigiama, kad tai buvo gerai koordinuota dezinformacijos kampanija, kurią platino Rusijos propagandos skleidimo institutas „Internet Research Agency“. Manoma, kad šį institutą finansuoja Rusijos vyriausybė ar jai pavaldžios institucijos.
Mykolas Gvidonas Liutkevičius
Mykolas Gvidonas Liutkevičius (g. 1935 m. lapkričio 22 d. Aleksandravoje, Musninkų valsčius) – Lietuvos agronomas selekcininkas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1962 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1969 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. Stažavo 1993 m. Didžiojoje Britanijoje, 1995 m. Danijoje.
1962–2001 m. dirbo Žemdirbystės institute.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – kviečių ir miežių selekcija. Su kitais sukūrė žieminių kviečių veislių „Širvinta 1“, „Ada“, „Lina“ ir kt. bei vasarinių miežių veislių „Auksiniai 3“, „Aidas“, „Ūla“ ir kt. Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių.
Europos solidarumas
„Europos solidarumas“ ), 2014-2019 m. žinota pavadinimu „Petro Porošenkos blokas“, – Ukrainos politinė partija, įkurta 2001 m. (tuo metu buvo žinoma kaip „Solidarumas“, ). Savo veikloje vadovaujasi proeuropietiškumo ir liberalaus konservatyvizmo ideologijomis.
Istorija
„Solidarumas“ įkurtas 2001 m. vasario 28 d. Pirmasis partijos pirmininkas buvo Michailas Antoniukas. Nuo 2001 m. lapkričio 15 d. partijos lyderis buvo Petro Porošenka.
2014 m. rugpjūčio 17 d. partijos pavadinimas buvo pakeistas į „Petro Porošenkos blokas“, o 2019 m. vėl grąžintas į pradinį.
Buterlevičius
Buterlevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Buterlevičienė (ištekėjusi moteris) ir Buterlevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sineidžu
Sinuidžu (hangul: 신의주시 handža: 新義州市 translit.: Sinŭiju) – miestas Šiaurės Korėjos šiaurės vakaruose, Kinijos pasienyje, Pchenjan Pukto regione, prie Jalu upės žiočių. Per upę nutiestas Kinų-korėjiečių draugystės tiltas – vienas iš nedaugelio kelių atvykti ar išvykti iš Šiaurės Korėjos. Dalis miesto įeina į Sinŭiju ypatingąjį administracinį regioną. 288 tūkst. gyventojų (2006 m.). Svarbus jūrų uostas prie Geltonosios jūros. Svarbus lengvosios pramonės centras. Taip pat metalo apdirbimo, įrengimų, plasmasės, maisto, popieriaus, mašinų, farmacijos, laivų pramonė.
Index librorum prohibitorum
thumb|240 px|Index librorum prohibitorum viršelis (Venecija, 1564) Index librorum prohibitorum – Katalikų bažnyčios draudžiamųjų leisti, skaityti ir platinti knygų sąrašas. Sąrašai buvo sudaromi siekiant išsaugoti tikėjimo grynumą ir dorą. Pirmąjį indeksą 1559 m. sudarė popiežius Paulius IV (Pauline index), vėliau jį patikslino visuotinis Tridento susirinkimas ir išleido 1564 m. Paskutinis, dvidešimtasis, leidimas šviesą išvydo 1948 m. Popiežius Paulius VI sąrašą Index librorum prohibitorum panaikino 1966 m.
Spaudos ribojimas
Johano Gutenbergo spaudos preso sukūrimas apie 1440 m. iš esmės pakeitė knygų leidimo technologiją, atpigino spaudą ir padidino leidinių tiražus. Spausdintas žodis tapo prieinamas gerokai daugiau žmonių negu iki tol, o informacija ir idėjos pradėjo plisti žymiai sparčiau. XVI amžiuje Katalikų bažnyčia ir valstybės ėmė reguliuoti ir kontroliuoti knygų leidybą, išduodamos knygų leidybos ir prekybos licencijas. 1557 m. Anglijoje buvo išduota privilegija Leidybos kompanijai (Worshipful Company of Stationers and Newspaper Makers), kuria spaudos teisė buvo suteikta tik dviem universitetams ir 21 Londono spaustuvei, iš viso turėjusioms 53 spaudos presus. Šatobriano ediktu (Édit de Châteaubriant) 1551 m., be viso kito, buvo reguliuojama spauda, draudžiant parduoti, importuoti ar spausdinti nepatvirtintus leidinius, leidžiant išpakuoti ir tikrinti visas Prancūzijoje parduodamas knygas. 1546 m., apkaltintas ateistinėmis pažiūromis Paryžiuje sudegintas leidėjas Etjenas Dolė (Etienne Dolet). Kompjenės ediktu (Édit de Compiègne, 1557 m.) buvo grasinama mirties bausme už knygų spaudinimą Ženevoje, kuri tuo metu vienas iš protestantizmo židinių.
Pirmieji indeksai (1529–1571)
Romoje pirmasis Index librorum prohibitorum išleistas 1557 m. popiežiaus Pauliaus V iniciatyva, bet vėliau dėl nežinomų priežasčių buvo atšauktas. 1559 m. parengtas naujas indeksas, draudžiantis 550 kūrinių ir jų autorių darbų, įskaitant visus Pjetro Aretino, Nikolo Makiavelio, Erazmo Roterdamiečio ir Fransua Rablė darbus. Šis indeksas susidūrė su rimtu pasipriešinimu net Bažnyčios viduje, todėl Tridento susirinkimas jį peržiūrėjo ir 1564 m. parengė popiežiaus Pijaus IV parengtą Tridento indeksą (Tridentine Index). Juo buvo remiamasi iki 1897 m., kol Leonas XIII išleido Index Leonianus.
Indekso kongregacija (1571–1917)
1571 m. buvo įsteigta speciali Šventoji indekso kongregacija, kurios užduotis – nuolatos atnaujinti Pijaus IV parengtą draudžiamų knygų sąrašą ir siūlyti pataisymus, jeigu knyga yra ne absoliučiai draustina, bet tik taisytina (tokios knygos patekdavo į sąrašą donec corrigatur, „draudžiamos be taisymų“).
Kitos kongregacijos, pavyzdžiui, Tikėjimo doktrinos kongregacija, perduodavo Šventajai indekso kongregacijai draudimų sąrašą, galutinį sprendimą priimdavo popiežius, ir tada sąrašas būdavo skelbiamas viešai.
Tikėjimo doktrinos kongregacija (1917–1966)
Nuo 1917 m. Indekso sudarymas buvo perduotas Tikėjimo doktrinos kongregacijai. Jis buvo nuolatos atnaujinamas iki 1948 m., dvidešimtajame leidime buvo 4000 pavadinimų leidinių, draudžiamų dėl erezijos, amoralumo, seksualinio atvirumo ir t. t. Čia nebuvo tokių garsių ateistų, kaip Šopenhaueris, Nyčė, nes Tridento susirinkimas postulavo, kad eretikų darbai ipso facto draudžiami. Kai kurie leidiniai dar buvo draudžiami iš inercijos, nes niekas nepasirūpino jų pašalinti iš sąrašo.
Indekso panaikinimas (1966)
1965 m. gruodžio 7 d. Paulius VI išleido „motu proprio“ Integrae servandae, kuriame tarp kitų Tikėjimo doktrinos kongregacijos funkcijų Indeksas jau nebuvo nurodytas. 1966 m. liepos 14 d. kongregacija oficialiajame Vatikano laikraštyje L’Osservatore Romano paskelbė, kad Indeksas nebeturi teisinės galios.
Draudžiami kūriniai ir autoriai
Į Indeksą buvo įtraukta daug garsių mokslininkų ir jų darbų: Johanas Kepleris, Renė Dekartas, Galilėjas Galilėjus, Frensis Beikonas, Džonas Miltonas, Džonas Lokas, Volteras, Denis Diderot, Blezas Paskalis, Viktoras Hugo, Žanas Žakas Ruso, Andre Židas, Imanuelis Kantas, Simon de Bovuar, Žanas Polis Sartras, Deividas Hiumas. Beje, Čarlzo Darvino veikalai nebuvo įtraukti į Index librorum prohibitor, nors evoliucijos teorijos teiginiai iš esmės prieštaravo krikščionybės teologinėms tiesoms, čia taip pat nepateko ir Adolfo Hitlerio Mein Kampf.
Draudžiama knyga lietuvių kalba
1907 m. popiežius Pijus X į Draudžiamųjų knygų sąrašą įtraukė J. Ambraziejaus 1906 m. išleistą knygą Trumpas Rymo katalikų katekizmas. Tai – vienintelė į šį sąrašą įtraukta lietuviška knyga. Ji į sąrašą įtraukta už raginimą klausyti tik lietuvių vyskupų.
Šiuolaikinė cenzūra
Indeksas apėmė tik knygas ir ignoravo kitas žiniasklaidos priemones, pavyzdžiui, kino filmus. Jungtinėse Amerikos Valstijose šį vaidmenį nuo 1933 m. atlieka Amerikos vyskupų įsteigtas Padorumo legionas (Catholic Legion of Decency), siekiantis perspėti katalikus apie smerktinus kino filmus ir skatinti vidinę kino pramonės cenzūrą.
Okainiai
Okainiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, Nevėžio žemumoje, 7 km į šiaurės rytus nuo Lančiūnavos. Seniūnaitijos centras. Svarbiausias ūkio objektas – Okainių žemės ūkio bendrovė. Truskavos pagr. mokyklos skyrius, biblioteka. Plyti Okainių ozas. Pro kaimą eina Šėtos–Truskavos kelias.
Istorija
Okainiai rašytiniuose šaltiniuose minimi jau 1585 m. XVIII a. Okainiai turėjo karališkojo kaimo statusą. 1738 m. Okainiuose buvo 11 kiemų, 1826 m. 22 kiemai sudegė. 1771 m. Okainius įsigijo Mykolas Končius. XIX a. kaimas buvo Ukmergės apskrities Pagirių valsčiuje, šalia Kauno ir Panevėžio apskričių riba.
1950–1963 m. buvo Okainių apylinkės centras. Tarybiniais metais buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
1808 m.
1808 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Edvardas Peleckas
Edvardas Peleckas (g. 1957 m. gegužės 21 d. Panevėžyje) – inžinierius, Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1980 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas. UAB „Naska“ direktorius, 2006 m. Šiaulių multifunkcinio komplekso „Šiaulių arena“ statybos projekto įgyvendinimo grupės vadovas. Už darbą jam sumokėta 227,5 tūkst. litų
1999–2003 m. Naujosios sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys.
2000-2003 m., 2003-2007 m. ir 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. valdybos narys, 2003 m. ėjo mero pareigas. 2003–2007 m. Miesto ūkio ir plėtros komiteto pirmininkas.
Žmona Laima Peleckienė, vaikai Laura, Aurelija.
AÓ Iōnikós Nikaías
„Jonikos“ futbolo klubas, o kitaip Nikėjos „Iōnikós“ – Graikijos futbolo klubas iš Pirėjo priemiesčio Nikėjos. Dėl nedidelio atstumo nuo Pirėjaus, kartais vadinamas Pirėjaus „Jonikos“ futbolo klubu. Namų rungtynes žaidžia Neapolio stadione, kuris talpina šešis tūkstančius žiūrovų. 2000 m. pasiekė Graikijos futbolo taurės finalą, kuriame pralaimėjo; žaidė Europos taurės turnyro pirmame etape.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos darbo įstatymų kodeksas
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos darbo įstatymų kodeksas (LTSR DĮK) - Lietuvos TSR darbo teisės įstatymų sąvadas, teisynas; darbo kodeksas. Įstatymas reglamentavo darbo santykius: visuomeninius santykius, susijusius su Kodekse ir kituose norminiuose teisės aktuose nustatytų darbo teisių ir pareigų įgyvendinimu ir gynimu. Priimtas 1971 m. birželio 1 d. Lietuvos TSR įstatymu „Dėl Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos darbo įstatymų kodekso patvirtinimo“ (Žin., 1972, Nr. 16-122). Įsigaliojo 1973 m. sausio 1 d.
AÓ Iōnikós Nikaías
Istorija
Klubo ištakos siekia 1965 m. Į Aukščiausią lygą pateko 1989 m. ir su pertraukomis joje žaidė šešiolika sezonų. 1998 ir 1999 m. užėmė penktą vietą Superlygoje. 2000 m. pasiekė Graikijos futbolo taurės finalą, bet jame pralaimėjo.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos darbo įstatymų kodeksas
Uždaviniai
Tarybiniais darbo įstatymais siekta reguliuoti „visų darbininkų ir tarnautojų“ darbo santykius, padėti didinti darbo našumą bei visuomeninės gamybos efektyvumą ir tuo pagrindu kelti materialinį ir kultūrinį darbo žmonių gyvenimo lygį, stiprinti darbo drausmę, ir palaipsniui paversti darbą visuomenės labui pirmutiniu gyvybiniu kiekvieno darbingo žmogaus poreikiu. Darbo įstatymai nustatė „aukštą darbininkų ir tarnautojų darbo sąlygų lygį, visokeriopą jų darbinių teisių apsaugą“ (LTSR DĮK 1 str.).
AÓ Iōnikós Nikaías
Istorija
Po nesėkimingo 2006/07 m. sezono ilgam iškrito iš elito diviziono. Buvo nukritę net į ketvirtą pakopą.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos darbo įstatymų kodeksas
Struktūra
Kodeksas prasidėjo preambule, gausia politinės propagangos, lozunginių formuluočių („Didžioji Spalio socialistinė revoliucija panaikino išnaudojimo ir engimo santvarką. Darbo žmonės, šimtmečius dirbę išnaudotojams priverstinį darbą, pirmą kartą gavo galimybę dirbti sau, savo visuomenei“ /…/ „Iš kiekvieno pagal jo sugebėjimą, kiekvienam – pagal jo darbą“; darbas yra kiekvieno darbingo piliečio pareiga ir moralinė priedermė pagal principą: „Kas nedirba, tas nevalgo“ etc.).
AÓ Iōnikós Nikaías
Istorija
2018/19 m. žaidė trečios pakopos pirmenybėse Gamma Ethniki ir užėmė antrą vietą, kuri suteikė galimybę kilti į antrą pakopą.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos darbo įstatymų kodeksas
Struktūra
Kodeksas buvo sudarytas iš 290 straipsnių, 19 skyrių. I skirsnis - Bendrosios nuostatos, II - Kolektyvinė sutartis, III - Darbo sutartis, IV - Darbo laikas, V - Poilsio laikas, VI - Darbo užmokestis, VII - Darbo normavimas, VIII - Garantijos ir kompensacijos, IX - Materialinė darbininkų ir tarnautojų atsakomybė, X - Darbo drausmė, XI - Darbo apsauga, XII - Moterų darbas, XIII - Jaunimo darbas, XIV - Lengvatos darbininkams ir tarnautojams, kurie dirba ir kartu mokosi, XV - Darbo ginčai, XVI - Profesinės sąjungos. Darbininkų ir tarnautojų dalyvavimas įmonių, įstaigų, organizacijų valdyme, XVII - Valstybinis socialinis draudimas, XVIII - Darbo įstatymų laikymosi priežiūra bei kontrolė ir atsakomybė už jų pažeidimą, XIX - Baigiamieji nuostatai.
AÓ Iōnikós Nikaías
Istorija
2020/21 m. tapo Antrosios Superlygos nugalėtojais ir po ilgos pertraukos pateko į stipriausią šalies lygą.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos darbo įstatymų kodeksas
Galiojimas
Iki Lietuvos TSR įstatymai buvo suderinti su Lietuvos TSR darbo įstatymų kodeksu, galiojantys Lietuvos TSR darbo įstatymų aktai buvo taikomi, kiek jie neprieštarauja Lietuvos TSR darbo įstatymų kodeksui. Lietuvos TSR darbo įstatymų kodeksas taikomas teisiniams darbo santykiams, atsiradusiems po jo įsigaliojimo (t. y. nuo 1973 m. sausio 1 d.). Darbo teisiniuose santykiuose, atsiradusiems iki įsigaliojant LTSR DĮK, šalių teisių ir pareigų vykdymas nuo 1973 metų sausio 1 d. buvo reguliuojamas sutinkamai su Kodeksu.
AÓ Iōnikós Nikaías
Istorija
2021/22 m. žaidė Superlygoje.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. lapkričio 24 d.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos darbo įstatymų kodeksas
Galiojimas
Kodekse esančios taisyklės, kurias nustatė TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų darbo įstatymų pagrindai, taikomos nuo atitinkamų Pagrindų taisyklių įsigaliojimo dienos, tai yra nuo 1971 metų sausio 1 d., TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo 1970 metų lapkričio 30 d. įsako „Dėl TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų darbo įstatymų pagrindų įsigaliojimo tvarkos“ numatyta tvarka.
Recepcija Lietuvos Respublikoje
Lietuvoje po Nepriklausomybės atkūrimo LTSR darbo įstatymų kodeksas buvo recepuotas. Greta LR DĮK galiojo taip pat naujai priimti atskiri LR darbo įstatymai. Naujai susiklosčiusius rinkos ekonomikos santykius darbo srityje reikėjo teisiškai sureguliuoti liberaliau, lanksčiau, aiškiau ir išsamiau. Lietuvai siekiant narystės Europos Sąjungoje, buvo būtina reformuoti darbo santykių sritį pagal prisiimtus įsipareigojimus. Darbo įstatymų kodeksas neteko galios tik 2003 m. sausio 1 d., kai įsigaliojo Lietuvos Respublikos darbo kodeksas, priimtas 2002 m. birželio 4 d. Pažymėtina, kad iki naujojo LR DK priėmimo daugelis Rytų bei Vidurio Europos valstybių kaip Vengrija, Lenkija ir kitos savo darbo teisę buvo jau reformavusios.
Paežerių Švč. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų sentikių cerkvė
miniatiūra|250px|right|Nuo Viešinto ežero pusės
Paežerių sentikių cerkvė – sentikių maldos namai Paežerių kaime, prie kelio, 2 km į vakarus nuo Viešintų. Tai viena iš dviejų Anykščių rajone išlikusių medinių cerkvių – antroji yra Girelės sentikių cerkvė prie Kavarsko.
Istorija
Sentikiai Viešintų apylinkėse įsikūrė apie 1715 m., bendruomenės centru tapo Paežerių kaimas. Iš karto melstis, pagarbinti Viešpatį rinkdavosi paprastoje kaimo troboje įrengtoje maldykloje. Tik 1842 m. ypač rūpinantis V. S. Šorochovui, P. Pavlovui, J. Kravcovui, L. Dyminui bei šventikui Joanui Nesterovui buvo pastatyta nedidelė medinė cerkvė. Veikiai bendruomenei išaugus iki 500 narių prireikė erdvesnių maldos namų. Juos Švč. Dievo Motinos į dangų ėmimo garbei pastatė 1903 m., vėliau pristatė varpinę, nupirko varpus, daug ikonų, bet viską sunaikino kilęs gaisras. Cerkvė buvo atstatyta 1913 m.
Tarpukariu sentikių bendruomenė turėjo iki tūkstančio narių. Antrojo pasaulinio karo metais vokiečiai išvežė varpus, todėl šiuo metu egzotiškai skambinama dviem plaktukais tankiai, ritmingai taukšint į bokšte pakabintas aviacinių bombų tūtas. Įspūdingos čia būna Velykų, Kalėdų pamaldos, Švč. Dievo Motinos Dangun Žengimo atlaidai. Renkasi ir vietos, ir tolimesnių apylinkių sentikiai.
Garjoniai
Garjoniai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Tamošiūnų.
Nampo
Nampo (hangul: 남포특별시 handža: 南浦特別市 translit: Namp’o T'ŭkpyŏlsi) – miestas Šiaurės Korėjos vakaruose, Phionando regione, svarbus uostas prie Geltonosios jūros. Įsikūręs ant Tėdongano upės žiočių. 455 tūkst. gyventojų. Svarbus transporto mazgas, Pchenjano avanportas. Svarbus metalurgijos, mašinų gamybos, laivų, elektronikos, stiklo, tekstilės pramonės centras. Žvejyba.
Kamerfurjeris
Kamerfurjeris  – pareigybė ir laipsnis prie Rusijos imperatoriaus dvaro, taip pat – asmuo, užimantis šią pareigybę ar turintis tokį laipsnį.
Butkevičienė
Butkevičienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Kamerfurjeris
Kamerfurjeriai būdavo oberceremonmeisterio padėjėjai. Kamerfurjeriais skirdavo nusipelniusius hoffurjerius ar kamerdinerius.
Funkcijos:
Butkevičienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Butkevičiūtė (mergautinė pavardė).
Kamerfurjeris
Kamerfurjerio laipsnis Rangų lentelėje 1796 m. buvo priskirtas VI klasei (atitiko armijos pulkininką). Panaši pareigybė buvo hoffurjeris (IX klasė).
Butkevičienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Butkevičius.
Admirolas Nachimovas (keleivinis laivas)
Admirolas Nachimovas (, pirmasis pavadinimas – „Berlin III“) – iki 1945 m. laivas priklausė Vokietijai, paskui – TSRS. Pastatytas 1925 m. rugsėjo 17 d. Bremene. 1986 m. rugpjūčio 31 d. nuskendo Juodojoje jūroje prie Novorosijsko, nusinešdamas 423 gyvybes. Per šią katastrofą žuvo 25 Lietuvos gyventojai.
Kamerfurjeris
Rūmų etatuose šios pareigos paminėtos 1736 m.
Pareigybė panaikinta 1917 m. Vasario revoliucijos metu.
Admirolas Nachimovas (keleivinis laivas)
Keleivinis laivas „Berlin III“
1928 m. lapkričio 13 d. laivas „Berlin III“ prie Niujorko krantų dalyvavo skendusio keleivinio laivo „Vestris“ gelbėjimo operacijoje, kuris plaukė iš Niujorko į Barbadosą. Laivas priėmė 23 skendusius keleivius.
Laivas ligoninė A
1945 m. sausį, Berlyno nurodymu, laivas dalyvauja operacijoje „Hanibalas“ evakuojant karo pabėgėlius ir vokiečių armiją likučius iš apsuptos Liepojos. 1945 m. sausio 31 d. laivą plaukiantį iš Liepojos į Vokietiją atakavo TSRS laivas ir buvo pramuštas priekinis kairysis laivo bortas. Pasviręs laivas dar nuplaukė iki Svinoujscės, iš kur buvo buksyruojamas į Kylio uostą, bet 23 val. 53 min. užplaukė ant minos ir nuskendo į 18 m gylį 54.05°N, 14.31667°W.
1945 m. vasario 5 d. iš laivo buvo pakelti visi vertingi įrengimai, o pats laivas paliktas. 300px|thumb|left|Laivas „Admirolas Nachimovas“, 1981 m., Sočis.
Keleivinis laivas „Admirolas Nachimovas“
1947 m. rugsėjo 17 d. TSRS laivą iškėlė ir pritaikė kaliniams ir tremtiniams transportuoti į Tolimuosius Rytus. Laivas buvo priskirtas Baltijos jūros laivynui Leningrade. 1949 m. laivas buvo pavadintas žuvusio Krymo kare Rusijos admirolo Pavelo Nachimovo vardu.
1951 m. rugsėjį pradėta kapitalinė laivo rekonstrukcija VDR, kurios metu laivo talpa padidinta iki 17 053 tonų. 1957 m. gegužę laivas perduotas Odesos Juodosios jūros laivyno kompanijai (BLASCO), aptarnauti Krymo–Kaukazo transporto liniją. Vasaros sezono metu laivu „Admirolas Nachimovas“ iš Odesos į Batumį vidutiniškai plaukdavo apie 1 000 turistų ir pakeliui laivas užsukdavo į Sevastopolio, Jaltos, Novorosijsko bei Sočio uostus. Laivas „Admirolas Nachimovas“ buvo Juodosios jūros laivininkytės pasididžiavimas.
1962 m. Karibų krizės metu laivas „Admirolas Nachimovas“ plukdė TSRS karius į Kubą.
„Admirolo Nachimovo“ žūtis
Pagal tvarkaraštį 1986 m. rugpjūčio 31 d. laivas „Admirolas Nachimovas“ su 888 keleiviais ir 346 įgulos nariais iš Jaltos atplaukė į Novorosijską. Didžioji dalis keleivių buvo turistines keliones pirkę ukrainiečiai, moldavai, Baltijos šalių ir Vidurinės Azijos respublikų piliečiai. Laivo kapitonas – V. Markovas.
22 val. vietos laiku laivas apsisuko uosto akvatorijoje ir 9 mazgų greičiu išplaukė iš uosto. Tuo pačiu metu nuo Bosforo sąsiaurio pusės, link Novorosijsko uosto, 11,5 mazgų greičiu plaukė krovininis laivas „Piotras Vasiovas“. Laivas, vadovaujamas kapitono V. Tkačenkos, iš Kanados plukdė grūdus. Kapitonas buvo perspėtas, kad iš Novorosijsko uosto išplaukė keleivinis laivas „Admirolas Nachimovas“ ir šis pažadėjo praleisti jį.
23 val. „Admirolas Nachimovas“ kapitonas uždavęs reikiamą laivo kursą ir greitį paliko kapitono tiltelį ir grįžo į kajutę. Laivo valdymą paliko antrajam pavaduotojui A. Čudnovskiui, kuris vizualiai stebėjo aplinką. Po 5 min. pastebėjęs, kad laivai pavojingai artėja, A. Čudnovskis susisiekė su laivu „Piotras Vasiovas“ ir dar kartą patikslino laivų prasilenkimo sąlygas.
23 val. 10 min. vizualiai matydamas, kad „Piotras Vasiovas“ vis tiek artėja, A. Čudnovskis įsakė laivą pasukti 5°, paskui dar 10° į kairę ir per UTB siųstuvą „Piotro Vasiovo“ kapitonui sušuko – Visu greičiu atgal!, bet 23 val. 12 min. įvyko laivų susidūrimas.
Sugrįžęs laivo kapitonas V. Markovas įsakė laivą pasukti kranto link, bet laivas tapo nevaldomu, dingo elektra ir nebuvo galima perduoti SOS signalo. „Piotras Vasiovas“ iki susidūrimo sugebėjęs sumažinti laivo greitį iki 5 mazgų įsirėžė stačiu kampu į priekinį „Admirolo Nachimovo“ dešiniojo borto vidurį. Laivai iš inercijos dar judėjo ir besisukdami padidino pramuštą mašinų ir katilinės skyrių zonoje skylę iki 80 m². Nuo Novorosijsko laivas buvo nuplaukęs 15 km, o krantas buvo už 4 km 44.60417°N, 37.87639°W.
Tuo metu iš uosto pasitikti krovininio laivo „Piotras Vasiovas“ išplaukė locmanų laivas LK-90. Pamatęs pasvirusį „Admirolą Nachimovą“, laivo kapitonas pranešė apie įvykusią katastrofą uosto budinčiajam. 23 val. 35 min. locmano laivas jau pradėjo gelbėjimo darbus.
Tyrimas
TSRS vyriausybė sudarė komisiją dėl laivo „Admirolas Nachimovas“ katastrofos. Buvo nustatyta, kad laivo „Piotras Vasiovas“ kapitonas V. Tkačenka pažeidė navigacijos taisykles ir buvo nuteistas 15 metų, o laivo „Admirolas Nachimovas“ kapitonas V. Markovas – 4 metus kalėjimo. Po šešerių metų Ukrainos ir Rusijos prezidentų įsakymu abu buvo paleisti į laisvę.
Laivo specifikacijos
Šaltinis 1925 m. „Berlin III“ techniniai duomenys
Butkevičienė
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Smalininkų specialioji mokykla
Jurbarko rajono Smalininkų specialioji mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Jurbarko raj., Smalininkuose, Nemuno g. 19, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190984728. Steigėjas Tauragės apskrities viršininko administracija. miniatiūra|240px|left|Tušti pastatai, 2017 m.
Istorija
2012 m. prijungta prie Smalininkų technologijų ir verslo mokyklos.
Nuorodos
Smalininkų svetainė
Gausialapis lubinas
Gausialapis lubinas (Lupinus polyphyllus) – pupinių (Fabaceae) šeimos lubinų (Lupinus) genties augalas. Kilęs iš vakarinės Šiaurės Amerikos (Aliaskos, Britų Kolumbijos, Vajomingo ir kt.).
Daugiametis, 1,5 m aukščio. stiebas status, nešakotas, lapai pirštiški su 9-17 lapelių, kurių ilgis 3-15 cm. Žiedai mėlyni ar purpuriniai, sukrauti daugiažiedėse kekėse. Ankštys pūkuotos, pailgos ir atsidarančios. Jose yra įstrižos pertvaros tarp sėklų.
Auga paupiuose, drėgnose vietose, paunksmėje. Įvairios išvestinės veislės augiamos darželiuose. Lietuvoje laikomas invazine, naikintina rūšimi.
Darbo kodeksas
Darbo kodeksas ( 'knyga, sąvadas'), darbo teisės sąvadas, darbo santykių teisynas; teisines darbo normas kodifikuojantis (sisteminantis) teisės aktas (įstatymas). Darbo kodeksu yra sisteminami (kodifikuojama) galiojanti privatinė (iš esmės darbo, iš dalies ir civilinė) teisė. Teisės normos išdėstomos vieninga forma bei viename akte. Remiamasi modernia atitinkamo laikmečio teisės technika bei darbo teisės mokslu (Laboralistika), pasitelkiama lyginamoji teisėtyra, ligtolinė nacionalinė bei tarptautinė praktika. Modernius darbo kodeksus turi įvairios Rytų bei Vidurio Europos šalys.
Lietuva
2002 m. birželio 4 d. Lietuvos Respublikos darbo kodeksas (LR DK), įsigaliojęs 2003 m. sausio 1 d., – vienas naujausių darbo kodeksų Europoje ir bene visame pasaulyje. Rengiant LR DK, buvo pasinaudota Vengrijos, Čekijos, Lenkijos teisėkūros patirtimi. LR DK siekta sujungti pagrindines Europos Sąjungos ir Tarptautinės darbo organizacijos teisės aktų bei Europos socialinės chartijos (pataisytos) nuostatas, įtvirtinti jas įstatymo lygmens Lietuvos teisės aktuose.
Iki naujojo LR DK Lietuvoje galiojo recepuotas tarybinis darbo įstatymas (Lietuvos TSR darbo įstatymų kodeksas).
Nuorodos
Lietuvos Respublikos darbo kodeksas
Suchoj Su-27
Su-27 (NATO pavadinimas – Flanker) – viršgarsinis, dviejų variklių, reaktyvinis, sunkusis naikintuvas. Pradėtas gaminti Sovietų Sąjungoje kaip atsakas į JAV gaminamus F-14 Tomcat, F-15 Eagle, F-16 Fighting Falcon ir F/A-18 Hornet.
Su-27 – vienas iš pagrindinių Rusijos, Indijos ir Kinijos karinių oro pajėgų (KOP) lėktuvų, pradėtas naudoti apie 1990 m.
Suprojektuotas ir įgyvendintas Suchoi konstruktorių biure, konstruktorius Michailas Simonovas (rus. Михаил Петрович Симонов).
Modifikacijos
Su-27 bazėje sukurtos modifikacijos:
Istorija
thumb|200px|[[Kinijos KOP Su-27]] Apie 1960 m. kelios valstybės pradėjo kurti ketvirtos kartos naikintuvus. Tuo metu Suchoi konstruktorių biure pradėtas kurti naikintuvas, kodiniu pavadinimu T-10, nebeatitiko to meto reikalavimų. 1969 m., išanalizavę JAV naikintuvo F-15 Eagle charakteristikas, sovietiniai inžinieriai toliau tobulino T-10. Pirmąkart Su-27 prototipas pakilo į orą tik 1977, o vieno iš bandymų metu lakūnas Jevgenijus Solovjovas, pilotuodamas T-10-2 modelį, nesugebėjęs suvaldyti naikintuvo, žuvo. Po atliktų konstrukcinių, mechaninių ir techninių pakeitimų buvo sukurtas T-10S-1 modelis. Lėktuvo charakteristikos ir manevringumas atitiko nusibrėžtus tikslus. Vieno iš naikintuvo bandymų, kurio metu buvo bandomos maksimalios orlaivio galimybės žuvo lakūnas astronautas Aleksandras Komarovas (Александр Комаров).
1990 m. rugpjūčio 23 d. pagal pasirašytą Tarybų Sąjungos Ministrų Tarybos nutartį naikintuvas oficialiai pradėtas naudoti TSRS KOP. Buvo gaminami perėmimo naikintuvai (oro taikiniams naikinti) ir šturmo naikintuvai (oro ir žemės taikiniams), tačiau po kiek laiko dėl įrangos netobulumo pastarųjų atsisakyta.
Korpusas
Su-27 naikintuvas yra panašus į taip pat rusų gaminamą MiG-29, tačiau jis yra didesnis. Siekiant sumažinti svorį apie 30 % konstrukcijos pagaminta iš titano. Strėlinio tipo sparnas ir fiuzeliažas sujungti į vientisą korpusą ir primena deltinio sparno formos lėktuvų siluetą.
Su-27 yra pirmasis Tarybų Sąjungos aerodinaminis nešančiosios konstrukcijos lėktuvas, kuriam pilotuoti reikalinga automatinė elektroninė sistema.
Variklis
Naikintuvo degalų bakai yra 12 000 litrų talpos. Su tokiu degalų kiekiu lėktuvas gali nuskristi 3 900 km, o koviniu režimu - apie 1 500 km. Papildomai kabinami degalų bakai nėra numatyti. Degalų pildymas ore yra realizuotas, kai kuriose, vėlesnėse, modifikacjose. Naikintuve įrengta lazerinė nutaikymo sistema.
Su-27 eksplotacijos pradžioje pilnas variklio darbo amžius siekė 300 valandų, o pirmas kapitalinis remontas numatytas (MBTO) po 50 val. Dabartinių AL-31F variklių pilnas amžius siekia 3000 ir MBTO po 1000 valandų. Naujesnės modifikacijos (AL-41F1A), montuojamos i Su-35BM: 4000 ir 1000.
Radiolokacinė įranga
Radijo sekimo sistemos (RSS) antena yra 1076 mm ir gali aptikti taikinį naikintuvo priekyje nutolusį 80-100 km ir naikintuvo gale už 30-40 km. Ji gali vienu metu sekti 10 taikinių. Ji taip pat pritaikyta nurodyti raketų skriejimo kryptį taikinio link.
Ginkluotė
thumb|200px|Su-27 su raketomis. Raketų paleidimo sistemos yra naikintuvo apačioje. Jų yra 10: 6 po sparnais, 2 po varikliais ir 2 po fiuzeliažu šalia variklių. Su-27 gali būti apginkluoti 6-mis valdomomis raketomis R-27 (P-27) (būna radiolokacinio ar šiluminio nutaikymo tipo), specialiai suprojektuotomis šiam naikintuvui. Taip pat naudojamos mažo atstumo R-73 (P-73) raketos (tipas – oras-oras). Kovai su žvalgybos lėktuvais naudojamos didelio nuotolio raketos R-172 (P-172), kurios skrenda apie 400 km.
Dešiniajame priešsparnyje sumontuota greitašaudė (1 500 šūvių per minutę) patranka GŠ-30-1 (ГШ-30-1). Užtaisas 150 šovinių.
Charakteristikos
right|300px right|300px
Tolesni projektai
Pradinis Su-27 (projektas T-10) toliau tobulinamas, atsirado jo modifikacijos:  Su-30, Su-34, Su-35, Su-37, Su-47.
Nemažai Su-27 elementų buvo panaudota XX a. pabaigoje XXI a. prdžioje kuriant rusu perspektyvini naikintuvą PAK-FA (projektas T-50).
Raganos uosis
Apie medį
Medžio rūšis – paprastasis uosis (Fraxinus excelsior L.). Medžio kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 730 cm, aukštis – 32 m, lajos aukštis – 14 m, lajos plotis – 27 m. Medžio amžius – virš 200 m. Medis viršijo gamtinę brandą. 2008 m. audra nulaužė centrinį kamieną.
Istorija
Pasakojama, kad senovėje raganos ir velniai klaidindavę žmones, norėdami iš jų atimti gėrybes. Buvęs vienas atsitikimas, kai kaimo moterėlę, beeinančią vėlų vakarą namo, raganos paklaidinusios. Moterėlė puldinėjusi po dvaro parką įsivaizduodama, kad čia esanti jai nepažįstama giria. Klaidžiojusi ji, kol pavargusi. Tada prisėdusi prie uosio pailsėti ir užsnūdusi. Tuo metu ragana griebusi iš jos duonos kepalą ir jau buvo jį bekandanti, kai užgiedojo gaidžiai... Užpykusi ragana trenkusi į medį duonos kepalą, kuris gumbu pavirtęs... O medis žmonių pradėtas Raganos uosiu vadinti.
Kiti žmonės pasakoja, kad velnias keturis uosius suglaudęs ir jie suaugę į vieną kamieną. Ar kad moteris skarele aprišusi tris užburtus medžius, ant kurių nenutūpdavę paukščiai. Tie medžiai suaugo, o skarelės mazgo žymė išliko.
Varnupio piliakalnis
Varnupio piliakalnis – piliakalnis Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje, Varnupio kaime, Skiemonių seniūnija. Pasiekiamas keliu Skiemonys – Alanta prieš Molėtų rajono ribą pasukus keliuku į dešinę vakaruosna, link čia esančios sodybos, už jos paėjus į mišką, į pietus, vos žymiu takeliu 500 m, perkirtus 2 raistelius. Sunkiai randamas tankiame lapuočių miške.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, apsuptoje pelkių. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 20x16 m, kiek iškiliu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, iki 5 m aukščio. Apaugęs lapuočiais medžiais.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Gramšio apygarda
Gramšio apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies centre. Priklauso Elbasanio apskričiai. 24 230 gyventojų (2010 m.). Plotas – 695 km². Administracinis centras – Gramšis. Ribojasi su Elbasanio, Libraždžio, Pogradecio, Korčės, Skrapario ir Beračio apygardomis.
Savivaldybės
Gramšio apygarda sudaryta iš 10-ies savivaldybių:
Storosios žarnos divertikuliozė
frame|609x609px|Šaltinis - Chirurgija, 2 tomas, sudarytojas - Juozas Pundzius.
Epidemiologija
Daugiausia divertikulioze serga išsivysčiusių šalių gyventojai. Šia liga beveik neserga Afrikos, Pietų Amerikos, Azijos gyventojai, kurie vartoja mažai apdorotus, daug ląstelienos turinčius maisto produktus. D. P. Burkittas 1974 m. nustatė, kad Ugandos gyventojo organizmas per 24 valandas vidutiniškai pašalina 400 g išmatų, o anglo – tik 100 g kietų išmatų per penkias dienas. Vegetarai divertikulioze serga 3–5 kartus rečiau nei ne vegetarai. Moterys serga du kartus dažniau už vyrus. JAV apie 50 proc. vyresnių nei 60 metų žmonių yra susidarę divertikulų, iš jų apie 10 proc. yra simptominiai. Apie 75 proc. pacientų tereikia pakeisti mitybą, kad būklė pagerėtų, tik 1 proc. pacientų tenka gydyti chirurginiu būdu.
Etiologija ir patogenezė
Du veiksniai lemia divertikulų susidarymą: padidėjęs žarnos vidaus slėgis ir sumažėjęs žarnos sienelės atsparumas tempimui. Žarnos sienelės elastingumas labai priklauso nuo amžiaus, mitybos ir kai kurių ligų. Jei žarnos vidaus slėgis nepadidėja, divertikulai nesiformuoja ir divertikulioze nesusergama.
Divertikuliozė pasižymi propulsinių peristaltikos bangų derinimo sutrikimu. Normaliai susitraukus vieniems žiediniams raumenims, atsipalaiduoja toliau esantys žiediniai raumenys ir išilginiai raumenys stumia išmatas. Sergant divertikulioze, toliau esantys žiediniai žarnos sienelės raumenys neatsipalaiduoja, dėl to padidėja žarnos vidaus slėgis.
Divertikulų atsiradimą lemia trys veiksniai: genetiniai, aplinkos ir epidemiologiniai. Pastebėta, kad divertikulų dažniau būna nutukusiems, mažai fiziškai aktyviems, rūkantiems, nesaikingai vartojantiems alkoholį, vartojantiems maisto produktus be augalinių skaidulų, daug vartojantiems kofeino (kavos, arbatos), vartojantiems kortikosteroidus, nesteroidinius priešuždegiminius vaistus, sergantiesiems inkstų policistoze. Tarp epidemiologinių veiksnių pabrėžiamas vyresnis amžius, vakarietiškas gyvenimo būdas, gyvenamoji vieta Europoje arba Šiaurės Amerikoje, baltoji rasė. Pataruoju metu daug dėmesio skiriama genetinių veiksnių tyrimams, manoma, kad gali būti genetiškai nulemta didesnė tikimybė susirgti divertikulioze, kartais – sutrikusi kolageno funkcija.
Klasifikacija
Konsensus konferencija Romoje 1999 m. pasiūlė divertikuliozės klasifikaciją, kuri šiuo metu plačiausiai naudojama. Skiriama:
Besimptomiai divertikulai
Paprastai randami atsitiktinai atliekant irigoskopiją arba fibrokolonoskopiją. Besimptomių divertikulų dažniau turi vyresni nei 60 metų pacientai, tokių divertikulų dažniau atsiranda susilpnėjus gaubtinės žarnos sienelei, o ne padidėjus žarnos vidaus slėgiui.
Simptominė nekomplikuota divertikuliozė
Pacientai skundžiasi pilvo skausmu, kuris sustiprėja prieš tuštinimąsi, praeina pasituštinus arba išėjus dujoms. Skausmas gali būti dieglių ir spazmų pobūdžio, gana stiprus, varginantis pacientą. Pastebėta, kad skausmas susijęs su stresu, maistu. Dažnokai pasireiškia pykinimas, kartais vėmimas ir kiti nelabai specifiniai virškinamojo kanalo ligų simptomai (rėmuo, nevirškinimas, pilvo išsipūtimas). Tiriant pacientą, randama skausminga, spazmuojanti riestinė žarna. Kitų objektyvių simptomų rasti nepavyksta. RRS neinformatyvi. Irigoskopija parodo divertikulus, jų paplitimą, dydį. Paprastai divertikulai yra ovalios formos, nefiksuoti, šiek tiek prisipildo, jei žarna pripildyta kietai, pasituštinus juose kontrasto nelieka. Žarnos sritis, kurioje yra divertikulų – dažniau riestinė žarna, spazmuoja, susiaurėja, išgauba tankesnė ir „aštri“. Kiti tyrimai (kraujo, šlapimo, kolonoskopija) nekomplikuotos simptominės divertikuliozės diagnostikai neinformatyvūs.
Skiriamoji diagnostika
Svarbiausia nustatyti, ar paciento negalavimų priežastis yra divertikuliozė, o ne patvirtinti ar atmesti divertikulų buvimą:
Gydymas
Gydymas priklauso nuo ligos stadijos ir komplikacijų.
Garliaučizna
Garliaučizna – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Gelvonų, Širvintos kairiajame krante.
Butkutė
Butkutė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Butkienė (ištekėjusi moteris).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Nacionalinis susitarimas
Nacionalinis susitarimas – 15-osios Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir socialinių partnerių (profesinių sąjungų, verslo ir darbdavių, pensininkų, neįgaliųjų organizacijų) pasirašytas susitarimas, nusakantis, kaip bus sprendžiamos dėl sunkmečio kylančios finansinės, ekonominės ir socialinės problemos.
Nacionalinio susitarimo dalyviai
Nacionalinį susitarimą pasirašė:
Nacionalinis susitarimas galioja iki 2010 m. gruodžio 31 d.
Činčipė
Činčipė (, Majas (Río Mayo) – upė Ekvadore (Samora Činčipės prov.) ir Peru (Amazonės ir Kachamarkos reg.); Maranjono intakas. Prasideda Ekvadore, Anduose, susiliejus Palandos ir Numbalos upėms. Upė dar žinoma Canananbo, Chuquimayo pavadinimais.
Svarbiausi intakai: Isimaniči, Kanačis, Uankabamba.
G I R L
G I R L – antrasis studijinis amerikiečių atlikėjo Pharrell Williams albumas, išleistas 2014 m. kovo 3 d. Tai – pirmasis atlikėjo albumas nuo 2006 m. išleisto „In My Mind“. Šiame albume kartu dainas atlieka tokie atlikėjai bei grupės, kaip Justin Timberlake, Miley Cyrus, Daft Punk ir Alicia Keys.
Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje vietoje dvylikoje pasaulio šalių, o dar septyniolikoje pateko į dešimtuką. Pirmasis albumo singlas „Happy“ (iš filmo „Bjaurusis aš 2“ garso takelio) tapo itin populiariu visame pasaulyje, 2014 m. duomenimis, jo buvo parduota virš 13 milijonų kopijų.
2015 m. „Grammy“ įrašas albumas buvo nominuotas metų albumo bei metų „urban“ albumo nominacijose, iš kurių pastarojoje laimėjo. Daina „Happy“ laimėjo geriausio solinio pop atlikimo ir geriausio vaizdo klipo nominacijose.
Maskoliškės (Elektrėnai)
Maskoliškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kazokiškių. Aplink kaimą auga Sukros miškas.
Josifas Stalinas
Josifas Stalinas (nuo  – „plienas“; 1879 m. gruodžio 21 d. Goryje, Gruzijoje – 1953 m. kovo 5 d. Maskvoje, Kuncevo viloje; tikroji pavardė Džiugašvilis,, ) – Tarybų Sąjungos politinis veikėjas. Jis užėmė TSRS Komunistų partijos generalinio sekretoriaus (1922–1952) ir TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pareigas (1941–1953). Stalinas politinę galią valstybėje galutinai konsolidavo ir vienvaldžiu diktatoriumi tapo XX a. 4 deš.
Guria Lanč'xut'i
Lančchučio „Guria“ – Gruzijos futbolo klubas iš Lančchučio, daugiausia pasiekęs apie 1990 metus, kai pateko net į TSRS aukščiausiąją lygą.
Josifas Stalinas
Ankstyvieji gyvenimo metai
1905–1907 m. Rusijos revoliucijos metu Stalinas rašė proklamacijas ir dalyvavo streikuose. Už savo veiklą kalėjo ir buvo ištremtas į Vologdos ir Jeniseisko gubernijas. 1917 m. Stalinas buvo vienas iš Spalio revoliucijos organizatorių.
Guria Lanč'xut'i
Istorija
Kitados rungyniavo aukščiausioje lygoje.
Josifas Stalinas
Valdymas
Nuo 1922 m. balandžio 3 d. buvo Komunistų partijos lyderis, nuo 1927 m. iki mirties faktiškai buvo vienvaldis diktatorius. Jo valdymo metu tikri ir tariami politiniai priešininkai buvo masiškai žudomi, o milijonai Sovietų Sąjungos piliečių ištremti į GULAG'o koncentracijos stovyklas. Per Stalino vykdytą prievartinę kolektyvizaciją milijonai žmonių mirė badu (ypač daug Ukrainoje ir Pavolgyje, Tambovo srityje).
Nuo 1903 m. su bolševikais veikė pogrindyje. Po Spalio revoliucijos užėmė aukštas pareigas partijoje bei vyriausybėje. Po V. Lenino mirties 25-erius metus valdė Tarybų Sąjungą (nuo 1928 m.). Ilgainiui Stalinas TSRS įvedė totalitarinę diktatūrą ir tapo vienvaldžiu valstybės vadovu, kuris 1936–1938 m. savavališkais parodomaisiais teismo procesais bei „valymo akcijomis“ sunaikino „senąją KP gvardiją“. Aukomis tapo menininkai ir intelektualai. Kolektyvizavo žemės ūkį, penkmečio planais skatino plėtoti Sovietų Sąjungos pramonę. Užsienio politikoje siekė, kad SSRS po Antrojo pasaulinio karo taptų galingiausia pasaulio valstybe.
Stalinas komunistų partijos valdžioje įsitvirtino užimdamas nesvarbiomis ir pagalbinėmis laikytas „administratoriaus bendriesiems reikalams tvarkyti“ pareigas. Nebuvo pagalvota, jog „sekretorius“ gali pasinaudoti jo tiesioginiam darbui reikalingomis teisėmis tarnaudamas ne partijos, o savo interesams. „Generalinis sekretorius“ tapo beveik neribotą valdžią suteikiančiu postu; tokiu ir liko iki pat Sovietų Sąjungos istorijos pabaigos.
Pokario era
Po Antrojo pasaulinio karo Stalinas Sovietų Sąjungoje buvo vaizduojamas didvyriu, kuris atvedė SSRS prie pergalės Antrajame pasauliniame kare. Tuo tarpu tarptautiniame lygyje Stalinas buvo matomas kaip vadovas, konsolidavęs SSRS gyventojus kovai II pasauliniame kare.
Tačiau pokariu prasidėjo masiniai žmonių trėmimai. Vien 1948 m. gegužės 22 d. iš Lietuvos TSR už neva padarytus „nusikaltimus“ buvo ištremta apie 40 tūkst. žmonių, jų tarpe 10 897 vaikai iki 15 metų. Karo nualinti Sovietų Sąjungos piliečiai gyveno itin prastomis sąlygomis. Pastoviai trūko maisto produktų, plataus vartojimo prekių. Žmonės gyveno susispaudę mažuose butuose.
Stalino politika ir pasiekimai
thumb|200px|Stalino pasirašytas leidimas nubausti mirties bausme 346 buvusius saugumiečius ([[ČK|čekistus) už antirevoliucinę, dešiniąją trockistinę ir šnipinėjimo veiklą]] thumb|200px|Stalino paminklas [[Grūto parkas|Grūto parke; anksčiau šis paminklas stovėjo Vilniuje]]
Palaikantys Staliną teigia, kad jis labai stipriai ir teigiamai prisidėjo prie Sovietų Sąjungos perėjimo nuo agrarinės-žemės ūkio šalies prie modernios (tų laikų terminais ir standartais) pramoninės valstybės. Tačiau šalies industrializacija buvo būtina, kad šalis sugebėtų apsiginti Antrajame pasauliniame kare. Pati industrializacija buvo atliekama itin žiauriomis ir ekonomiškai nepamatuotomis priemonėmis. Nesutikę su šia politika būdavo įkalinami, tremiami, žudomi.
Didžioji dalis dėmesio buvo skirta sunkiajai ir karo pramonei. Tuo tarpu plataus vartojimo prekių buvo beveik negaminama. Smuko maisto produkcijos gamyba. Tai dar labiau nuskurdino Sovietų Sąjungos eilinius piliečius. Kai kuriose srityse ir regionuose (ypač Ukrainoje, Šiaurės Kaukaze, Pavolgyje) dar labiau išplito badas, ligos.
Istorikas Robertas Konkuestas (Robert Conquest) ir kiti Vakarų istorikai teigia, kad Sovietų Sąjungai buvo būtina industrializacija, kad būtų sustiprinta bolševikų įtaka. Taip pat teigiama, kad būtent Stalinas yra kaltas dėl karinių nesėkmių ir daugybės žmonių žūties Žiemos ir Antrajame pasauliniame karuose. Taip yra todėl, kad Stalinas, siekdamas valdžios, išžudė daugybę sovietų karininkų, įskaitant didžiąją dalį aukščiausio rango Raudonosios armijos vadų. Negana to, Stalinas nekreipė dėmesio į sovietinės žvalgybos pranešimus apie nacistinės Vokietijos pasirengimus karui.