cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Švietimo ministras
thumb|right|140px|Vokietijos ŠMTM vadovė [[Annette Schavan (2008 m.)]] Švietimo ministras (Švietimo ir mokslo ministras, Švietimo ir mokslinių tyrimų ministras) – vykdomosios valdžios atstovas. Politinė pareigybė atsirado XX a. Palyginti naujas politinis postas. Klasikiniai ministrai – tokie kaip Gynybos ministras, Vidaus reikalų ministras, Teisingumo ministras ir Užsienio reikalų ministras, Finansų ministras, buvę dar absoliutizmo laikais). Sritis – švietimo politika. Vadovauja Švietimo ministerijai (ŠM).
4-asis lietuvių priešakinės sargybos pulkas
4-asis lietuvių priešakinės sargybos pulkas - vienas iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės pulkų.
Pulko istorija
4-asis lietuvių priešakinės sargybos pulkas buvo suburtas 1733 metais iš Kijevo vaivados Potockio dvaro totorių vėliavų. Šis pulkas buvo samdomas Saksonijos kurfiurstystės ir dalyvavo Abiejų Tautų Respublikos įpėdinystės (1733-35), Austrijos įpėdinystės (1740-48) ir Septynerių metų (1756-1763) karuose. Po Septynerių metų karo, 1764 metais, pulkas buvo atšauktas į Abiejų Tautų Respubliką pagal 1764 metų Seimo nuosprendį. Pulkas kovojo Baro konfederacijoje, 1792 m. ATR-Rusijos kare ginant Gegužės 3 d. Konstituciją ir Kosciuškos sukilime.
Numatyta organizacija
Karininkų skaičiai dalinyje buvo nustatyti Ketverių metų seimo 1789 m. Anot seimo nurodymų, pulke turėjo būti:
Iki 1790 m. buvo tam laikotarpiui neįprastas karininkų pasiskirstimas po eskadronus (vėliavas), nes vienai vėliavai atitekdavo: rotmistras, pirmasis leitenantas, antrasis leitenantas, jaunesnysis leitenantas. Taip pat kai kurių eskadronų štabuose būdavo net 4 adjutantai. Po 1790 metų reformos, vietoj 4 adjutantų buvo eskadronui paskirtas tik vienas adjutantas vyresnysis leitenantas. Tomis pačiomis reformomis buvo panaikintas antrojo leitenanto laipsnis ir buvę antrieji leitenantai buvo atleisti nuo tarnybos arba jų laipsnis buvo pakeltas. 1792 metais, karininkų skaičius pulke buvo sumažintas nuo 24 iki 18, ir vienai vėliavai vadovaudavo rotmistras, vyresnysis ir jaunesnysis leitenantai.
Reali organizacija
1776 m. pulke oficialiai tarnavo 395 kareivių, bet 1777 metais paminėta, kad iš tikrųjų pulke buvo 390 kareivių.
Ketverių metų seimas nustatė, kad šiame pulke turėtų tarnauti 612 kareivių, t. y. 222 naujokų turėjo būti pasamdyti. 1792 m. kovo mėnesį pulkas turėjo 610 raitelių. Po pralaimėto 1792 metų karo su Rusija, pulkas turėjo atleisti kareivius ir 1794 metų sausio 1 dieną turėjo 596 raitelių.
Pulko šefai
Pulkininkai:
Kovos
Kareiviai dalyvavo:
Fiodoras Brunis
Fiodoras Brunis (kirč. Brùnis,, 1799 m. birželio 10 d. Milanas, Italija – 1875 m. rugpjūčio 30 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija) – italų kilmės rusų tapytojas , Sankt Peterburgo dailės akademijos akademikas ir profesorius, akademinio tapybos stiliaus atstovas.
Biografija
thumb|200 px|left|Sankt Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos akademikas Fiodoras Brunis (autorius Apolinaras Goravskis, 1871 m.)
Fiodoras Brunis (tikrasis vardas – Fidelis) gimė 1799 m. birželio 10 d. Milane, Italijoje, šveicarų kilmės italo dailininko ir restauratoriaus Antonijaus Brunio šeimoje. Brunio tėvai 1807 m. persikėlė gyventi į Rusijos imperiją.
Fiodoro tėvas Antonijus Brunis dirbo paveikslų restauratoriumi ir tapytoju. Yra išlikę jo darbų Sankt Peterburgo Michailovskio pilyje (Rusų muziejus). Taip pat nutapė kūrinių Maskvoje pagal kunigaikščio Kurakino užsakymą.
Būdamas 10 metų amžiaus Fiodoras Brunis įstojo į auklėjamąją mokyklą, kuri veikė prie Sankt Peterburgo imperatoriškosios dailės akademijos. Vėliau mokėsi pačioje Dailės akademijoje. Jam dėstė tokie dėstytojai kaip Aleksejus Jegorovas, Andrejus Ivanovas, Vasilijus Šebujevas (visi žinomi rusų dailininkai). Už pirmuosius pasiekimus tapyboje jaunasis Brunis buvo apdovanotas sidabro medaliu. 1818 m. jis baigė Peterburgo dailės akademiją ir jam buvo suteiktas dailininko vardas bei teisė kandidatuoti į XIV rango valstybės tarnybą. Brunio tėvas, nusprendęs, kad sūnus įgijo nepakankamą išsilavinimą, pasitaręs su tapytoju Vasilijum Šebujevu, nusprendė Fiodorą išsiųsti tobulintis į Italiją.
Būdamas 22-ų metų Brunis nutapė rimtą kūrinį „Kamilos, Horacijaus sesers mirtis”. Šis paveikslas 1824 m. buvo išstatytas Kapitolijuje ir pelnė autoriui pripažinimą. Sankt Peterburge paveikslas atsirado tik po dešimties metų. Už jį Fiodorui Brunis buvo suteiktas akademiko vardas.
Italijos laikotarpio Fiodoro Brunio kūriniams priklauso paveikslai: „Šv. Cecilija”, „Šv. Šeima”, „Bakhantė, girdanti Amūrą”, „T.Taso pasimatymas su seserimi”, „Dievo motina su kūdikiu”, „Mieganti nimfa”, „Dievo motina su kūdikiu ant rankų” ir kt.
Būdamas 30 metų amžiaus Brunis ėmė tapyti paveikslą „Varinė gyvatė”, tačiau nespėjus jo pabaigti, buvo iškviestas iš Romos į Sankt Peterburgą dekoruoti Sankt Peterburgo Šv. Isakijaus soboro ir dėstyti Peterburgo dailės akademijoje. Brunis atvyko į Peterburgą 1836 m. Per dvejus metus nutapė kažkiek paveikslų, taip pat didžiulį kūrinį „Šv. Mergelės Marijos palyda” Kazanės soborui (stovi Nevskio prospekte).
Sveikatos ministras
thumb|Vokietijos SSAM vadovas [[Philipp Rösler (2009 m.)]] Sveikatos ministras (sveikatos apsaugos ministras, sveikatos reikalų ministras) – vykdomosios valdžios atstovas. Politinė pareigybė atsirado XX a. Palyginti naujas politinis postas. Klasikiniai ministrai – tokie kaip gynybos ministras, Vidaus reikalų ministras, Teisingumo ministras ir Užsienio reikalų ministras, Finansų ministras, buvę dar absoliutizmo laikais). Sritis – sveikatos politika. Vadovauja Sveikatos ministerijai (SM).
Fiodoras Brunis
Biografija
1836 m. Fiodoras Brunis tapo profesoriumi. Tarp jo studentų buvo vėliau žinomi tapytojai akademikas Michailas Botkinas, Arsenijus Meščerskis ir kt.
1838 m. Brunis sugrįžo į Romą. Nutapė paveikslą „Покров” ir užbaigė tapyti „Varinę gyvatę”. Pastarasis paveikslas Romoje susilaukė didelio pasisekimo. 1839 m. „Varinė gyvatė” buvo pervežta į Sankt Peterburgą ir išstatyta vienoje Žiemos rūmų salėje.
thumb|right|Fiodoro Brunio paveikslas „Varinė gyvatė”.
Visos spausdintos to meto recenzijos apie šį paveikslą buvo teigiamos, paveikslas buvo giriamas už figūrų išsidėstymą, veidų tipažus ir išraiškas, bendrą spalvą. Šiame paveiksle Brunis pilnai išreiškė akademizmo stilių. Rusijos muziejuje „Varinė gyvatė“ pakabinta šalia Karlo Briulovo paveikslo „Paskutinė Pompėjos diena“. 1841–1845 m. Brunis nutapė 25 paveikslus Šv. Izaoko Katedrai Sankt Peterburge (dabartiniu metu saugomi Rusijos muziejuje). Šiuos paveikslus tapė ir išvykos į Italiją metu.
1849 m. Brunis buvo paskirtas Ermitažo meno galerijos kuratoriumi. Du kartus jis buvo išsiųstas į užsienį nupirkti galerijai paveikslų, kurie papildė muziejaus kolekciją.
1855 m. Fiodoras Brunis buvo paskirtas Peterburgo Dailės akademijos tapybos ir skulptūros skyriaus vadovu. 1866 m. jo pastangomis įkurta mozaikos katedra, kuriai jis taip pat vadovavo. 1871 m. Brunis atsistatydino iš Dailės akademijos pareigų. Gyvenimo pabaigoje jis buvo Bolonijos ir Milano menų akademijų garbės narys, Florencijos dailės akademijos ir Šv. Luko akademijos garbės profesorius Romoje.
Fiodoras Brunis mirė 1875 m. rugpjūčio 30 d. Sankt Peterburge. Jis buvo palaidotas Sankt Peterburgo Vyborgo katalikų kapinėse. 1936 m. uždarius kapines, palaikai kartu su antkapiu buvo perkelti į Tichvino kapines (menininkų nekropolyje).
Leif Estevez Fernandez
Laifas Estevesas Fernandesas (Leif Estevez Fernandez; g. 1997 m. balandžio 4 d.) – Vokietijos futbolininkas, saugas.
Karjera
Karjerą pradėjo „Pfullendorf“ klube, atstovavo jaunimo ekipoms. Buvo išvykęs studijuoti į Jungtines Amerikos Valstijas, kur rungtyniavo koledžo „Winthrop Eagles“ ekipoje.
Nuo 2020 m. vasaros atstovavo FV Illertissen. Šis klubas rungtyniavo Vokietijos regioninėje lygoje, Bavarijos grupėje.
Kauno rajono „Hegelmann“
2022 m. spalio 1 d. pranešta, kad tapo FC Hegelmann nariu.
2022 m. spalio 1 d. debiutavo naujoje komandoje A lygos rungtynėse prieš FA Šiauliai.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Poliuretanas
Naudojimas
Iš poliuretano gaminamos įvairios tarpinės, įvorės, movos, volai dažų bei kitų medžiagų perkėlimui, tyliai riedantys ratukai, kreipiančiosios, transportavimo juostos, pirštų antgaliai, smūgio sugerėjai, fiksacinės plokštelės, gramdymo peiliai, siurbtukai.
thumb|Gaminiai iš PU
Tamara Buchienė
Tamara Buchienė (, 1923 m. liepos 8 d. Vitebskas, Baltarusijos TSR – 1970 m. vasario 7 d. Haifa, Izraelis) – Lietuvos kalbininkė germanistė ir lituanistė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1949–1950 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. 1953–1956 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto mokslo darbuotoja. 1957–1967 m. Varšuvos universiteto dėstytoja. 1968–1969 m. tobulinosi ir skaitė lituanistikos paskaitas Paryžiaus ir Čikagos universitetuose.
Mokslinė veikla
Tyrė Seinų ir Suvalkų apylinkių lietuviškus vietovardžius ir asmenvardžius, lietuvių kalbos istorijos ir dabartinės lietuvių kalbos gramatikos dalykus, K. Donelaičio raštų kirčiavimą ir fonologiją. Domėjosi gotų kalba.
Rufidžis
Rufidžis  – upė Tanzanijoje. Susidaro susiliejus Kilombero ir Luvegu upėms, ištekančioms iš kalnų, stūksančių į rytus nuo Njasos ežero. Upė teka plokščiakalniu rytų kryptimi. Iki Šugurio krioklio tėkmė srauni, vaga slenkstėta, už jo Rufidžis tampa lygumų upe. Įteka į Indijos vandenyną (Mafijos sąsiaurį) priešais Mafijos salą. Suformuoja deltą su didžiausiu pasaulyje mangrovių mišku.
Pagrindinis intakas – Didžioji Ruaha (kairysis). Rufidžis laivuojamas žemupyje.
Federalinis įstatymas
Federalinis įstatymas – federacinėse valstybėse – federalinio lygmens norminis teisės aktas; įstatymas. Kaip teisės akto rūšis yra tokiose valstybėse kaip Austrija, JAV, Šveicarija, Vokietija.
Vokietija
Federalinis įstatymas Vokietijoje ( – 'Sąjungos įstatymas') reglamentuoja aukščiausiųjų institucijų kompetenciją, instancijas. Privalomas visoje Federacijoje. Greta federalinių įstatymų yra žemės įstatymai.
Saulius Sidaras
Saulius Alfonsas Sidaras, (g. 1941 m. lapkričio 1 d. Salomiškio kaime, Kaišiadorių raj.) – Rusijos geologas, tremtinys ir rašytojas.
Biografija
Augo ūkininkų šeimoje, kurią 1948 m. pagal NKVD operaciją „Vesna“ nuspręsta ištremti iš Lietuvos TSR. Suėmimo metu tėvas bandė bėgti, bet buvo nušautas. Likę šeimos nariai atsidūrė Krasnojarsko krašto Jenisejaus rajono Jarcevo kaime. Motina nuo patirtų išgyvenimų netrukus mirė.
Globojamas aštuoneriais metais vyresniojo brolio, Saulius baigė septynmetę mokyklą ir Kansko kalnų technikumą. 1967 m. Krasnojarsko kalnakasybos institute įgijo geologo diplomą. Dalyvavo skaitlingose ekspedicijose Tuvoje, Chakasijoje, Jakutijoje, Evenkijoje, Sajanuose ir kt. Sibiro bei Tolimųjų Rytų vietovėse. Tyrė ir nukritusio Tunguskos meteorito paleomagnetinį poveikį. Teko nemažai laiko praleisti laukinėje gamtoje, todėl kalnų slidinėjimo ir nusileidimo srauniomis upėmis profesiniai įgūdžiai ilgam tapo aistringu pomėgiu.
Vėliau dirbo Krasnojarsko geologijos instituto Analitinės laboratorijos vedėju. Mokslinio domėjimosi sritis – paleomagnetiniai ir izotopiniai tyrinėjimai, geologinių žemėlapių sudarymas. Parašė virš 40 mokslinių darbų, septynias monografijas. 1980 m. apgynė disertaciją geologijos–mineralogijos mokslų kandidato vardui gauti. Apdovanotas Gelmių žvalgo garbės ženklu (1999 m.) ir jubiliejiniu ženklu 300 metų Rusijos kalnų geologijai (2000 m.).
Sukaupė unikalių akmenukų kolekciją, iš jų pagamintus meniškus darbus eksponavo parodoje Krasnojarsko valstybinėje bibliotekoje. Išėjęs į užtarnautą poilsį aktyviai dalyvauja Krasnojarsko krašto Lietuvių kultūros draugijos veikloje, vadovauja lituanistinei mokyklai. Parašė kelias knygas tremties ir Sibiro tematika. Fotografuoja, kartu su žinomu fotomenininku Antanu Sutkumi Krasnojarsko Tautinių kultūrų centre 2007 m. surengė parodą „Lygumų Lietuva“.
Šiakuhačis
Šiakuhačis  – tradicinis japonų medinis pučiamasis muzikos instrumentas (fleita). Paprastai gaminamas iš bambuko, nors dabar gaminamas ir iš plastiko bei medienos.
thumb|left|250px|Komuso praktika thumb|left|200px|Šiakuhačio melodija
Sintezuotos šiakuhačio melodijos plačiai naudojamos įvairių Vakarų atlikėjų.
Dekanas (legionierius)
Dekanas ( 'dešimties vyriausias') – karinis laipsnis senovės Romos, o vėliau – ir Bizantijos kariuomenėje.
Legionierius decanus pradžioje būdavo kontubernijaus (skyriaus iš 8 legionierių, kurie gyvendavo vienoje palapinėje) vadas. Decanus nėra tas pats kas dekurionas, kuris būdavo arba civilinis valdininkas, arba turmos (30 raitelių dalinio) vadas.
Nuo IV a. dekanais imta vadinti rūmų kurjerius, ypač tuos, kurie tarnavo imperatorei. Manoma, jie stovėdavo kaip rūmų vartų sargybiniai. VI a. Joanas Lydas juos lygino su senoviniais liktoriais. 899 m. Filotėjaus veikale Kletorologion dekanas (užrašytas kaip ) buvo vidutinio lygio funkcionierius, kuriam vadovaudavo protasekretis.
Pagal X a. vidurio knygą De Ceremoniis dekanas būdavo atsakingas už imperijos dokumentus, kai imperatorius būdavo žygyje.
Arūnas Visockas
Arūnas Visockas:
Danjango–Kunšano didysis tiltas
Danjango–Kunšano didysis tiltas (zh 丹昆特大桥) – 164,8 km ilgio geležinkelio viadukas, kuriuo eina Pekino-Šanchajaus greitojo geležinkelio linija. Šis tiltas yra ilgiausias pasaulyje.
Tilto statybos pradėtos 2006 m., baigtos 2010 m. Statybų projekte dalyvavo 10 000 darbuotojų, jis kainavo apie 8,5 milijardų dolerių.
Nuo 2011 m. pagal Gineso rekordų knygą šis tiltas yra ilgiausias pasaulyje.
Ronela Hajati
Ronela Hajati (g. 1989 m. rugsėjo 2 d.) – Albanijos dainininkė ir dainų autorė.
Atlikėja su daina „Sekret“ atstovaus Albanijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
„Eurovizijos“ dainų konkursas
‎2021 m. gruodžio 29 d. atlikėja su daina „Sekret“ laimėjo „Festivali i Këngës 60“ finalą ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Kadangi originali dainos versija truko ilgiau nei tris minutes, todėl Albanijos atstovei reikėjo atnaujinti savo dainą „Sekret“. Atnaujinta dainos versija buvo oficialiai išleista ‎2021 m. kovo 4 dieną.
Atlikėja pasirodys pirmajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 10 dieną, pirmojoje jo dalyje.
Castle Rock (serialas)
Viso buvo sukurti 2 serialo sezonai po 10 serijų.
RNK Split
Splito RNK – Kroatijos futbolo klubas iš Splito.
Castle Rock (serialas)
Turinys
Pirmasis sezonas
Šoušenko kalėjimo viršininkas Deilas Leisis nusižudo paskutinę savo darbo dieną. Į jo vietą dirbti atsiunčiama Tereza Portes sužino, kad jau 27 metus vienas iš kalėjimo fligelių yra apleistas ir nenaudojamas. Nusiųsti jo apžiūrėti du prižiūrėtojai randa įkalintą jaunuolį, kuris beveik nekalba, tik pamini Henrio Diverio vardą. Kol kalėjimo vadovybė svarsto ką daryti, vienas iš prižiūrėtojų slapta susiekia su Diveriu ir praneša apie jaunuolį.
Diveris, juodaodis advokatas, paskyręs gyvenimą žmogžudžių gynybai, atvyksta į miestelį, kurį paliko prieš daugybę metų. Čia jį vis dar lydi prieštaringa reputacija, nes prieš 27 metus jis buvo kelias dienas paslaptingai dingęs, o vėliau mirė jo patėvis pastorius ir žmonės įtaria, kad tai buvo Henrio darbas. Dabar Henrio įmotė, serganti psichine liga, gyvena su į pensiją išėjusiu šerifu, kalėjimo vadovybė nenori su juo bendradarbiauti, o pats Henris bando išsiaiškinti, kas jam nutiko prieš 27 metus ir kodėl jis tų įvykių nepamena. Galiausiai jam pavyksta išlaisvinti įkalintą jaunuolį, tačiau tuomet miestelyje prasideda keistų įvykių virtinė. Buvęs šerifas Pengbornas, pamatęs kalinį, prisimena, kad nutylėjo apie jo suėmimą prie 27 metus, tačiau jaunuolis per tą laiką visiškai nepaseno.
Antras sezonas
Psichisškai nesveika medicinos sesuo Ana Vilks keliauja po šalį su paaugle dukterimi Džoja ir stengiasi neužsibūti vienoje vietoje, nes ją persekioja praeitis, apie kurią ji dukteriai nieko nepasakoja. Prie Kasl Roko jos patenka į avariją ir priverstos čia apsistoti ilgesniam laikui. Ana įsidarbina ligoninėje, kur greitai gydytoja Nadia Hovlvadag greitai pastebi vaistų vagystes, tačiau, sužinojusi Anos istoriją, nusprendžia jai padėti.
Motelio, kuriame apsistojusi Ana ir Džoja, savininkas „Eisas“ Merilas bando prie jos priekabiauti ir Ana jį nužudo. Paslėpusi kūną statybvietėje rastame požemyje, ji paskatina nesantaiką tarp vieno svarbiausių miestelio žmonių „Poupo“ Merilo ir jų įsūnio, vadovaujančio somaliečių bendruomenei, Abdi. Netrukus „Eisas“ pasirodo gyvas ir Ana pradeda abejoti savo pačios sveiku protu, nežinodama, kad, įmetusi kūną į požemį, ji pažadino blogio jėgas, tūnojusias ten 400 metų.
Pagrindiniai aktoriai
Antrasis sezonas
Velnias ir Dešimt Dievo įsakymų
Velnias ir Dešimt Dievo įsakymų – 1962 m. Prancūzijoje sukurta komedija, kurią sudaro 7 atskiri epizodai.
Turinys
Epizodas 1. Žeromas, senas vienuolyno ūkvedys, nuolatos keikiasi ir mini Dievo vardą. Neapsikentusios vienuolės nusprendžia jį paskųsti vyskupui, kad šis atvertų Žeromą arba jį atleistų. Jiems susitikus paaiškėja, kad vykupas ir Žeromas vaikystėje buvo geriausi draugai ir abu krėtė išdaigas, kurias dabar gėda prisiminti.
Epizodas 2. Dėl brangaus vėrinio Fransuaza pasiduoda turtuolio Filipo vilionėms, tačiau dovaną radęs jos vyras Žoržas nusprendžia šį padovanoti kitai moteriai.
Epizodas 3. Naujokas jėzuitas Denis palieka ordiną, kad atkeršytų už savo sesers savižudybę jos suteneriui ir kvaišalų pardavėjui.
Epizodas 4. Į nuošalią fermą atvykęs vyras pareiškia esąs Dievas. Jis priverčia vaikščioti paralyžiuotą senelį, palengvina paskutines mirštančios močiutės valandas, tačiau netrukus atvyksta jo ieškantys psichiatrinės ligoninės slaugytojai.
Epizodas 5. Studentas Pjeras, kurio santykiai su tėvais itin įtempti, iš savo tėvo sužino, kad jo tikroji motina yra žinoma teatro aktorė Klarisa. Pjeras vyksta pas ją norėdamas susipažinti, tačiau susiduria su moters vilionėmis ir nusprendžia verčiau likti su jį užauginusia pora.
Epizodas 6. Iš darbo atleidžiamas banko tarnautojas Didjė apiplėšimo metu pripildo plėšiko lagaminą pinigais, vėliau jį paseka, įsilaužia į butą ir pavagia pinigus. Vagis jį taip pat suseka ir abu vyrai galiausiai nusprendžia pasidalyti pinigus, tačiau jų lagamine nebėra.
Epizodas 7. Epizodo 1 tęsinys. Vyskupas ir Žeromas gerokai pasivaišina prie pietų stalo ir dvasininkas, norėdamas priversti ūkvedį išmokti Dešimt Dievo įsakymų, pats nebegali jų prisiminti.
Giedrė Lastauskienė
Giedrė Lastauskienė (g. 1967 m. birželio 2 d. Šilalėje, Tauragės apskrityje) – Lietuvos teisininkė, advokatė, docentė, lektorė. Pagrindinės mokslinių interesų, tyrimų ir ekspertinės sritys: teisės teorija, teisės filosofija, teisėkūra, teisinė etika.
Biografija
1992 m. baigė Vilniaus Universitetą Teisės fakultetą su pagyrimu. 1992–1993 m. Teisės instituto prie Teisingumo ministerijos mokslinė darbuotoja, 1997–1998 m. tęsė darbą institute. 1993–1996 m. dirbo Lietuvos Respublikos ambasados Varšuvoje administracijoje. 1998–2003 m. Lietuvos teisės akademijos (dab. Mykolo Romerio universitetas) Teisės filosofijos katedros lektorė.
2002 m. baigė Lietuvos teisės akademiją ir įgijo socialinių mokslų teisės krypties daktaro laipsnį. Nuo 2003 m. tapo Vilniaus universiteto Teisės fakulteto docentė. bei pradėjo advokatės praktiką. G. Lastauskienė nuo 2009 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Ginčų sprendimo komisijos narė. Ilgametė VU Teisės fakulteto Atestacinės komisijos bei Doktorantūros komiteto narė ir nuo 2013 m. yra vienintelė šio fakulteto dėstytoja, skaitanti teisės teorijos paskaitas visų studijų formų ir pakopų studentams. Ji yra pripažinta geriausia Vilniaus universiteto Teisės fakulteto dėstytoja 2016 m. Nuo 2012 m. LRT Tarybos narė, o nuo 2018 iki 2020 m. buvo Teisėjų tarybos deleguota Pretendentų į teisėjus egzaminų komisijos narė. G. Lastauskienė taip pat yra buvusi Pretendentų į teisėjus atrankos komisijos narė. Nuo 2015 m. mokslo darbų žurnalo “Parlamento studijos“ redakcinės kolegijos narė. 2016–2017 m. buvo Vilniaus regioninio biomedicininių tyrimų etikos komiteto nare. 2020 m. prezidento Gitano Nausėdos iškelta kandidatė į Konstitucinio teismo teisėjas.
Moksliniai interesai
G. Lastauskienė domisi teisės teorija, jos filosofija, teisėkūra ir teisės etika. Jos darbuose nagrinėjamos tokios temos kaip: teisės tikslai, teisės principai, teisinės doktrinos įtaka realiai funkcionuojančiai teisei, teismų kompetencija, advokato profesija, ekonominė krizė ir teismų sprendimai jos sąlygomis, viešųjų pirkimų teisinis reguliavimas ir teismų praktika finansinės ir ekonominės krizės (2008–2013 m.) laikotarpiu, krizės procesų įtaka ūkinės veiklos laisvei, teisinio reguliavimo pokyčiai ir visuomenės interesų apsauga, teisinis žmonių neraštingumas, ekonominio pobūdžio ginčai teisėje, probleminiai aspektai siekiant formuoti vienodą teismų praktiką diegiant konsultacijas teisėjams, teisinio teksto aiškinimas, teisinis subjektyvizmas, teisinis reguliavimas, žmogaus teisių apsauga.
Nyderlandų futbolo varžybos 1956–1957 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1956–1957 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
---
Lietuvos ir Vietnamo santykiai
Lietuvos ir Vietnamo santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Vietnamo. Vietnamas Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 9 d., o diplomatiniai santykiai užmegzti 1992 m. kovo 18 d.
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Pekine, Kinijoje. Tuo tarpu Vietnamui atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Varšuvoje, Lenkijoje. Hanojuje ir Hošimine veikia Lietuvos garbės konsulatai.
2021 m. balandžio mėnesį Vietname gyvenančių lietuvių įkurta Vietnamo lietuvių bendruomenė. 2014 m. Vietname gyveno 152 Lietuvos piliečiai. Tuo tarpu Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 124 Vietnamo piliečiai, taip pat yra, tikėtina, didesnis skaičius Lietuvoje gyvenančių vietnamiečių, turinčių Lietuvos pilietybę. Tarp žymiausių vietnamiečių kilmės lietuvių – modelis Tuen Simonas Pham ir rinkimuose į Vilniaus savivaldybės tarybos narius kandidatavęs Hung Nguyen The. Taip pat yra bent vienas Lietuvoje gyvenantis misionierius salezietis iš Vietnamo.
Pirmieji kontaktai
thumb|[[Ho Ši Minas, Šiaurės Vietnamo vadovas ir revoliucionierius, yra vienintelis Lietuvoje lankęsis Vietnamo vadovas.]] Nėra žinoma, ar iki 1940 m. tarp lietuvių ir vietnamiečių būta kokių tiesioginių kontaktų.
SSRS okupacijos metais Pietų Vietnamas palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis, o Šiaurės Vietnamas oficialiai pripažino Baltijos šalių okupaciją teisėta. Santykiai su Pietų Vietnamu nutrūko Vietnamo kare nugalėjus Šiaurės Vietnamui ir suvienijus Vietnamą į komunistinę valstybę.
Lietuvos okupacijos metais į Lietuvą atvyko šiek tiek vietnamiečių. 1961 ir 1969 m. Lietuvos TSR aplankė Šiaurės Vietnamo vadovas Ho Ši Minas.
Vietnamo karo metu išeivijos požiūriai į karą išsiskyrė, buvo tiek antikariniuose mitinguose (pvz., dalis Lietuvių jaunimo antikolonialinės lygos narių, tiek Vašingtono demonstracijoje už karą bei pačiame kare dalyvavusių užsienio lietuvių.
Santykiai po 1991 m.
Vietnamas Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 9 d., dar prieš Lietuvai tampant JTO nare. Diplomatiniai santykiai tarp valstybių užmegzti 1992 m. kovo 18 d. 1997 m. Vietnamas akreditavo savo ambasadorių Lietuvai (pirmieji du rezidavo Maskvoje, kiti – Varšuvoje), 2003 m. savo ambasadorių Vietnamui akreditavo ir Lietuva.
2011 m. liepos mėnesį įvyko pirmosios politinės Lietuvos ir Vietnamo politinės konsultacijos. 2012 m. liepos 2 d., minint Lietuvos ir Vietnamo diplomatinių santykių dvidešimtmetį, į Lietuvą atvyko Vietnamo užsienio reikalų viceministras Bui Thanh Sonas su delegacija, kur susitiko su Lietuvos užsienio reikalų viceministre Asta Skaisgiryte Liauškiene. Dvišalės konsultacijos tarp šalių taip pat surengtos 2014 m., o 2016 m. Lietuvos ir Vietnamo užsienio reikalų viceministrai susitiko Europos Sąjungos ir Pietryčių Azijos tautų organizacijos užsienio reikalų ministrų susitikime.
Vietnamo teisėsauga bendradarbiavo sulaikant dėl sukčiavimo nuteistą Lietuvos verslininką Sergejų Rachinšteiną – 2016 m. sausį jis buvo sulaikytas Hošimino mieste pagal Europos arešto orderį ir perduotas Lietuvai.
2017 m. birželio 23 d., reaguodamas į tai, kad Lietuva 2015–2019 m. buvo išrinkta ir dirbo UNESCO Vykdomojoje taryboje, tad turėjo balso teisę balsuojant dėl generalinio direktoriaus išrinkimo, į Lietuvą savo kandidatūros pristatyti atvyko Vietnamo kandidatas Pham Sanh Chau. Vizito metu susitiko su Lietuvos užsienio reikalų viceministru Neriumi Germanu, taip pat buvo aptartos dvišalio Lietuvos ir Vietnamo bendradarbiavimo temos, regioniai su Lietuvos ir Vietnamo saugumu susiję klausimai (Zapad pratybos prie Lietuvos sienos ir situacija Korėjos pusiasalyje bei Pietų Kinijos jūroje).
2017 m. vasario 23 d., artėjant diplomatinių santykių 25-mečiui, Hanojuje atidarytas Lietuvos garbės konsulatas (garbės konsulu paskirtas Hoai Tran Vu), o 2018 m. vasario 17 d. – Lietuvos garbės konsulatas Hošimine (garbės konsulu paskirtas Nguyen The Kien).
Tarp šalių yra organizuota ministrų ir viceministrų lygio susitikimų. Vienas pirmųjų ministrų lygio susitikimų įvyko 2007 m. rugsėjo 25 dieną, Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos 62-osios sesijoje, kurios metu susitiko Lietuvos užsienio reikalų ministras Petras Vaitiekūnas ir Vietnamo ministro pirmininko pavaduotojas, užsienio reikalų ministras Pham Gia Khiem. 2009 m. Hanojuje viešėjo Lietuvos užsienio reikalų ministras Vygaudas Ušackas, kur dalyvavo devintajame Azijos ir Europos susitikimo (ASEM) šalių užsienio reikalų ministrų susitikime ir susitiko su Vietnamo užsienio reikalų ministru Pham Gia Khiem bei Hanojaus meru Nguyen The Thao. 2019 m. birželio mėn. į Lietuvą atvyko Vietnamo viešojo saugumo ministras To Lam su delegacija. Vizito metu lydima vidaus reikalų ministro Eimučio Misiūno, VSAT vado Renato Požėlos ir kitų Lietuvos pareigūnų lankėsi pasienyje tarp Lietuvos ir Baltarusijos esančioje Padvarionių užkardoje.
Lietuvos Vyriausybė 2021 m. spalio mėnesį kaip humanitarinę pagalbą Vietnamui padovanojo 168 700 „Vaxzevria“ vakcinos dozių.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Į lietuvių kalbą išversta Nam Cao, Ngo Tat To, Ngujeno Hongo, Ngujeno Cong Hoano, Ngujeno Van Bongo literatūrinių kūrinių, Tchik Njat Hanio knygų, išleisti rinkiniai „Nakties demonų valdovas: Senoji vietnamiečių proza“ (1970 m.), „Stebuklingas kardas: Vietnamo tautų pasakos“ (1969 m.)
2013 m. Vietname (Hanojuje ir Hošimine) apsilankė lietuvių kelionių žurnalistai Martynas Starkus ir Vytaras Radzevičius ir įspūdžius nufilmavo „Starkaus ir Radzevičiaus kelionės“ dokumentikos aštuntajame sezone pavadinimu „Su Būda per džiungles“.
2018 m. atidarius garbės konsulatą Hošimine, jame buvo eksponuojama Mariaus Jovaišos fotografijų paroda „Neregėta Lietuva“.
Lietuvoje gyvena nedidelė vietnamiečių bendruomenė, dalis jų atvykę sovietmečiu. Atvykusieji sovietmečiu dažniausiai yra susituokę su vietiniais lietuviais ir asimiliavęsi.
Ekonominiai santykiai
2017 m. vasario 24 d. Lietuvos ambasados, garbės konsulo Vietname ir Vietnamo prekybos ir pramonės rūmų surengtame verslo seminare Hanojuje pristatytos verslo ir investicijų galimybės. Tų pačių metų spalio 23 d. Lietuvos URM buvo surengta apskrito stalo diskusija, skirta aptarti Lietuvos ir Vietnamo verslo bendradarbiavimo galimybes.
Prekybos balanse vyrauja importas iš Vietnamo į Lietuvą.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Vietnamas yra 78-as (investicijos siekia 0,32 mln. eurų). Tuo tarpu apie Lietuvos tiesiogines investicijas Vietname 2022 m. duomenų nepateikta.
Sinacheribas
thumb|right|250px|Sinacheribas Sinacheribas (Akadų kalba Sîn-ahhī-erība) − Asirijos karalius (705 − 680 m. pr. m. e.). Sargono II sūnus.
Aritimi
Aritimi arba Artumes – deivė etruskų mitologijoje; atitinka graikų Artemidę ir romėnų Dianą. Brolis – Aplu (Apolonas). Laikyta gyvūnų valdove, ypač sieta su vilkais, tikėta, kad globojanti žmonių sambūrius.
Sinacheribas
Sinacheribas kariavo su Babilonija ir jos sąjungininkais. 689 m. pr. m. e. jis įsakė sugriauti Babiloną.
Aritimi
Archajinio laikotarpio etruskų mene neretai vaizduota su sparnais. Ant etruskų veidrodžių dažnai vaizduojama drauge su broliu Aplu, taip pat kitomis mitologinėmis figūromis. Aptiktas ir vyro atvaizdas, virš kurio įrašyta Artumes, tačiau manoma, kad deivės vardas virš šio atvaizdo įrašytas per klaidą.
Sinacheribas
Sinacheribas plėtė ir puošė Asirijos karalių rezidenciją Nineviją. Jis ne tik naujai atstatė Asirijos sostinę Nineviją, bet ir įkūrė šalia savo rūmų prašmatnius tiems laikams sodus, su dirbtiniais vandens telkiniais, pavėsinėmis, paviljonais ir daugybe dekoratyvinių bei vaisinių medžių ir krūmų bei gėlių. Sodų tvenkiniuose plaukiojo įvairios retos žuvys, o sode narvuose buvo laikomi reti žvėrys ir paukščiai. Ninevijos karališkuosius sodus kai kurie autoriai linkę laikyti botanikos sodų prototipu. Juose buvo auginamos palmės, vaisiniai, prieskoniniai augalai, vynuogės, kiparisai.
Genndy Tartakovsky
Genadijus Borisovičius Tartakovskis (, g. ) – rusų kilmės amerikiečių animatorius, režisierius, prodiuseris, scenaristas, įgarsintojas, siužetų iliustruotojas, komiksų knygų rašytojas ir dailininkas. Jis geriausiai žinomas kaip įvairių „Cartoon Network“ ir „Adult Swim“ animacinių televizijos serialų, įskaitant „Deksterio laboratoriją“,„Samurajų Džeką“, „Žvaigždžių karų: klonų karus“, „Sym-Bionic Titan“ ir „Primal“, kūrėjas.
Jis yra vienas iš „Sym-Bionic Titan“ kūrėjų ir režisavo pirmuosius tris „Monstrų viešbučio“ serijos filmus. Be to, jis buvo vienas svarbiausių „Super mergaičių“ komandos narių ir dirbo prie kitų serialų, pavyzdžiui, „2 kvailų šunų“ ir „Betmenas: animacinis serialas“. Tartakovskis garsėja unikaliu animacijos stiliumi, kuriame vyrauja greitas veiksmas ir minimalus dialogų skaičius.
Pažeidimas
Pažeidimas gali reikšti:
Genndy Tartakovsky
Ankstyvasis gyvenimas
Genadijus gimė 1970 m. sausio 17 d. Maskvoje, žydų kilmės tėvų šeimoje. Prieš atvykdama į Jungtines Valstijas, jo šeima persikėlė į Italiją. Ten Tartakovskis pirmą kartą susidomėjo menu, įkvėptas kaimynės dukters. Tartakovskio šeima persikėlė į Jungtines Amerikos Valstijas, kai jam buvo septyneri, nes baiminosi dėl antisemitizmo poveikio jų vaikų gyvenimui.
Baudžiamoji atsakomybė
Baudžiamoji atsakomybė – (teisinė) atsakomybė, kylanti pagal baudžiamąją teisę. Išreiškia neigiamą visuomenės reakciją, asmeniui padarius baudžiamąją veiką. Pagal asmenis gali būti išskiriama fizinių ir juridinių asmenų baudžiamoji atsakomybė.
Egidijus Žukauskas (1961)
Biografija
1985 m. baigė Kauno politechnikos institutą, kur įgijo inžinieriaus chemiko technologo kvalifikaciją. 1993 m. Vilniaus universitete įgijo ekonomisto diplomą. 1998 m. baigė Kauno technologijos universiteto Vadybos mokslo magistrantūrą. 2005-2006 m. keturis mėnesius stažavosi Šveicarijoje, Ciuricho universitete.
Baudžiamoji atsakomybė
Juridinio asmens baudžiamoji atsakomybė pagal LR BK
Juridinis asmuo atsako tik už nusikalstamas veikas, už kurių padarymą šio kodekso specialiojoje dalyje numatyta juridinio asmens atsakomybė (LR BK 20 str.). Juridinis asmuo atsako už fizinio asmens padarytas nusikalstamas veikas tik tuo atveju, jeigu nusikalstamą veiką juridinio asmens naudai arba interesais padarė fizinis asmuo, veikęs individualiai arba juridinio asmens vardu, jeigu jis, eidamas vadovaujančias pareigas juridiniame asmenyje, turėjo teisę:
Egidijus Žukauskas (1961)
Biografija
Nuo 1985 m. dirbo Panevėžio stiklo fabrike pamainos vyresniuoju meistru, paskui – cecho viršininku, fabriko vyriausiuoju inžinieriumi, technikos, gamybos ir marketingo direktoriumi. 1998 m. tame pačiame fabrike buvo komercijos direktoriumi.
1990-1991 m. balandžio mėn. dirbo Panevėžio miesto savivaldybėje pirmuoju mero pavaduotoju. Dirbo trijuose bankuose: Lietuvos taupomajame (4 metus), Ūkio (3 mėnesius), Lietuvos žemės ūkio banke (11 metų). Paskutinė darbovietė prieš šią – Regioninės etikos ir lyderiavimo institutas. Buvo direktorės pavaduotoju. Nuo 1991 m. su pertraukomis dėstė Kauno technologijos universiteto Panevėžio institute, vienerius metus dėstė ir Panevėžio kolegijoje.
Yra Panevėžio „Rotary“ klubo narys, 2001-2002 m. buvo šio klubo prezidentu. Vienas iš Tarptautinių jaunimo rūmų „Junior Chamber international“ (JCI) Lietuvoje steigėjų (1989 m.).
Baudžiamoji atsakomybė
Juridinio asmens baudžiamoji atsakomybė pagal LR BK
Juridinio asmens baudžiamoji atsakomybė nepašalina fizinio asmens, kuris padarė, organizavo, kurstė arba padėjo padaryti nusikalstamą veiką, baudžiamosios atsakomybės. Pagal LR BK neatsako valstybė, valstybės ir savivaldybės institucija bei tarptautinė viešoji organizacija.
Egidijus Žukauskas (1961)
Biografija
Dvi kadencijas dirbo Panevėžio prekybos, pramonės ir amatų rūmų viceprezidentu, buvo atsakingas už finansinių institucijų veiklą. Vieną kadenciją buvo atsakingas už bendradarbiavimą su švietimo įstaigomis. Nuo 2007 m. yra šių rūmų revizijos komisijos pirmininkas.
1984-1990 m. buvo komunistų partijos narys. 1992 m. tapo vienu iš Lietuvos centro sąjungos steigėjų (dab. Liberalų ir centro sąjunga). Nuo tada yra šios partijos narys, jai atstovavo Panevėžio miesto savivaldybės taryboje 1997–2000 m.
Knituvos valsčius
Knituvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje, Knituvos žemėje, Ventos aukštupyje, jos dešiniojo intako Knituvos pakrantėse, maždaug prie Kuršėnų.
Istorija
Valsčius minimas XV a., įkurtas žemaičių Knituvos istorinėje žemėje. Po XVI a. nebeminimas.
Ilguvos ąžuolas
Ilguvos ąžuolas – išskirtinis ąžuolas, augantis Šakių rajono savivaldybėje, Kriūkų seniūnijoje, Ilguvos kaime, 130 m į pietus nuo Ilguvos bažnyčios, už pietinės civilinių kapinių tvoros. Medis tvirtu aukštu kamienu stūkso mišku apaugusios griovos šlaite, žemėjančiame link Nykos upelio. Teritorija priklauso Nykos kraštovaizdžio draustiniui. Pažymėtas lankytino objekto ženklu. miniatiūra|200px|left|Nuoroda link ąžuolo panemunėje, ties Dulinčiškiais
Paminklinis medis sunkiai pasiekiamas. Pagal kelio nuorodą vienas iš būdų pasiekti ąžuolą – iš panemunės, nuo Dulinčiškių einant palei Nykos upelį, pakylant į griovos šlaitą.
Pagrindiniai duomenys
Ąžuolas paskelbtas saugomu gamtos paveldo objektu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2005 m. gegužės 23 d. įsakymu Nr. D1-255. Pagrindiniai parametrai 2014 m. duomenimis:
Bužumbūros kaimiškoji provincija
Bužumbūros kaimiškoji provincija  – viena iš Burundžio provincijų. Yra šalies vakaruose, prie Tanganikos ežero, turi sieną su Kongo DR. Administracinis centras – šalies sostinė Bužumbūra (į provincijos sudėtį neįeina, sudaro atskirą provinciją).
Administracinis suskirstymas
Provincija yra padalinta į 11 komunų:
Aleksejus Korzuchinas
Aleksejus Korzuchinas (, 1835 m. kovo 23 d. Permės gubernija, Rusijos imperija – 1894 m. spalio 30 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija) – rusų žanro tapytojas, Sankt Peterburgo dailės akademijos akademikas, keturiolikos maišto dalyvis, vienas iš „Dailininkų artelės“, Kilnojamųjų dailės parodų draugijos steigėjų.
Biografija
thumb|200 px|left|Aleksejaus Korzuchino paveikslas „Šeimynos tėvo sugrįžimas iš turgaus“
Aleksejus Korzuchinas gimė 1835 m. kovo 23 d. Permės gubernijoje, Rusijos imperijoje. 1858 m. Korzuchinas įstojo į Sankt Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją. Mokėsi sėkmingai Piotro Basino, Aleksejaus Markovo ir Fiodoro Bruni klasėse. 1861 m. Korzuchinas buvo apdovanotas mažuoju aukso medaliu už paveikslą „Girtas šeimynos tėvas”. Jam liko gauti didįjį aukso medalį.
1863 m. lapkričio 9 d. Aleksejus Korzuchinas dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Nuo 1863 m. iki 1867 m. Korzuchinas buvo Sankt Peterburgo dailininkų artelės, kuriai vadovavo Ivanas Kramskojus, nariu iki pat šios artelės iširimo. Buvo vienas šios artelės steigėjų.
1865 m. už paveikslą „Vėlinės kaimo kapinėse“ Dailės akademija Korzuchinui suteikė 1-ojo laipsnio dailininko vardą. 1868 m. paveikslas „Šeimynos tėvo sugrįžimas iš turgaus“ Korzuchinui pelnė akademiko vardą.
Uoliai dirbdamas Korzuchinas nepraleido nė vienerių metų savo darbais nepasirodydamas akademinėse parodose. Turėdamas retą pastabumo ir žinių apie liaudies gyvenimą dovaną, perteikė būdingus paprastų žmonių, pirklių, amatininkų ir viduriniosios klasės atstovų gyvenimo buitines scenas. Gerais jo paveikslais laikomi: „Išsiskyrimas“ (1872 m.), „Vežiko sugrįžimas iš miesto“ (1873 m.), „Vienuolyno viešbutyje“ (1882 m.), „I.Nariškino mirtis; scena iš Šaulių maišto“ (1882 m.), „Šventadienį“ (1885 m.), „Petruška eina“ (1882 m.) ir kt.
Įsitraukęs daugiausia į buitinio žanro tapybą, Korzuchinas taip pat ėmėsi portretų ir religinių vaizdų. Jis nutapė Maskvos Kristaus Išganytojo cerkvės (rus. Хра́м Христа́ Спаси́теля arba Храм Рождества Христова) vienos pagrindinio altoriaus arkų ikoną, taip pat keturių cerkvės tėvų portretus, dekoravo Jeleco cerkvės sienas, Rygos Kristaus gimimo soboro prieangio paveikslus.
Degimai (viensėdis)
Degimai – buvęs viensėdis Kretingos rajono savivaldybėje, netoli Vaineikių.
Motociklininkė
Motociklininkė – 1968 m. erotinė romantinė drama. Tai pirmasis filmas, kuriam JAV buvo suteiktas X reitingas (filmas, skirtas suaugusiems). Juosta buvo filmuojama Prancūzijoje ir Vokietijoje, bei turėjo būti rodoma Kanų kino festivalyje, tačiau šis buvo atšauktas dėl 1968 m. gegužės įvykių Prancūzijoje.
Hanne Krogh
Hanne Krogh (g. 1956 m. sausio 24 d. Haugesiunde) – Norvegijos dainininkė ir aktorė, dueto Bobbysocks narė, laimėjusi 1985 m. Eurovizijos dainų konkursą.
Pirmąjį albumą įrašė 1970 metais, kai jai buvo 14 metų. 1971 metais atlikėja laimėjo Norvegijos Melodi Grand Prix atrankoje į Euroviziją, su pop stiliaus balade „Lykken er…“. Eurovizijoje ji užėmė septynioliktą (priešpaskutinę) vietą. Po 14 metų kaip dueto Bobbysocks narė, laimėjo konkursą su 123 taškais, atliekant dainą „La det swinge“. Ji taip pat dar kartą atstovavo Norvegijai kaip kvarteto Just 4 Fun narė 1991 m. Eurovizijoje.
Motociklininkė
Turinys
Rebeka su Danieliumi susipažino likus kelioms savaitėms iki vestuvių savo tėvo knygyne. Danielis išmoko ją važiuoti motociklu ir jiedu tampa meilužiais. Kai Rebeka paklausia ar ją vestų, Danielis atsako, kad ne. Tuomet ji pasisako greitai ištekėsianti ir jis pažada brangią vestuvinę dovaną. Netrukus Rebekai pristatomas naujas motociklas. Tėvas įkalbinėja ją grąžinti dovaną, vyras liepia spręsti pačiai ir Rebeka jį pasilieka. Dabar, prisimindama Danielį, ji vyksta pas šį, nes yra tikra, kad judviejų santykiai dabar pasikeis, nes ji apsisprendė palikti vyrą. Kuomet iki kelionės tikslo lieka 4 kilometrai, užsisvajojusi Rebeka atsitrenkia į sunkvežimį ir žūva.
Hanne Krogh
Šiuo metu Hanne yra išleidusi 19 albumų ir per 30 singlų.
Lenkijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Lenkijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Stjarnan (moterys)
„Stjarnan“ sporto klubas, o trumpiau Stjarnan – Islandijos sporto klubo moterų futbolo ekipa iš Gardabairo.
Lenkijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
II etapas
Stipriųjų grupė:
Silpnųjų grupė:
Stjarnan (moterys)
Istorija
Daugkartinės Islandijos čempionės, kurios dalyvavo UEFA čempionių lygos turnyre.
Komandos sudėtis
2021 m. rugpjūčio 19 d. sudėtis.
Degimai (Darbėnai)
Degimai – buvęs kaimas Kretingos rajono savivaldybėje, 13 km nuo Laukžemės.
Nusižengimas
Nusižengimas – nedidelio socialinio pavojingumo veikimas arba neveikimas, kuriuo pažeidžiamos teisės arba socialinės normos; teisės pažeidimo rūšis.
Išnašos
Bausmių rūšys - Lietuvos Respublikos baudžiamasis kodeksas
Raab-Katzenstein RK-8 Marabu
__BETURIN__
Lilija Duoblienė
Lilija Duoblienė – Vilniaus Universiteto Edukologijos katedros vedėja. Socialinių mokslų (edukologijos) daktarė, profesorė, Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto Edukologijos katedros vedėja. Mokslinių interesų sritys: švietimo filosofija, švietimo politika, tarpkultūrinis ugdymas, švietimas žiniasklaidoje.
Biografija
Gimė 1961 kovo 31 dieną Vilniuje. Baigė Vilniaus 22 vidurinę (dabar VGTU inžinerijos licėjus) mokyklą, studijavo istoriją Vilniaus universitete.
1984 įgijo istorijos ir socialinių mokslų dėstytojos diplomą.
1992 – 2000 m. Dirbo filosofijos mokytoja Vilniaus licėjuje.
1994-1996 metais studijavo filosofiją pagal perkvalifikavimo kursų programą Vilniaus Pedagoginiame universitete.
2000 m. Vilniaus universitete apsigynė socialinių mokslų (edukologijos disertaciją) "Mąstymo ugdymas mokant filosofijos gimnazijose"
Mokslinė veikla
Prof. Lilija Duoblienė domisi ugdymo filosofija. Ypač aktualizuoja šiuolaikinio mokytojo paveikslą:jo bruožus ir trūkumus. Šiuolaikinis mokytojas, jei jis yra geras mokytojas, – neįtalpinamas į rėmus, jis juos peržengia. Lilija Duoblienė teigia, kad Mokytojui privalu vertinti kitą, tačiau jis suvokia, kad vertinimas yra pavojingas ginklas, kuris naudojamas tik tada, kai to labai reikia, ir labai atsargiai, mat neatsargus ugdytinio įvertinimas gali šį sužeisti, lygiai kaip geras įvertinimas tinkamu laiku – išskleisti ugdytinio gebėjimus.
Ponte Roto
Ponte Roto ( – „sugriautas tiltas“, taip pat vadinamas Pons Aemilius) – seniausias Senovės Romos tiltas Romoje. Pirmasis tiltas šioje vietoje buvo medinis, o 142 m. pr. m. e. buvo pastatytas arkinis tiltas iš akmens. Originalus tiltas kirto visą Tibro tiltą, tačiau šiuo metu išlikusi tik viena tilto arka upės viduryje (dėl to jis dabar vadinamas sugriuvusiu tiltu).
Manoma, kad seniausi tilto pamatai buvo pradėti II a. pr. m. e., tiesiant Via Aurelia kelią. Romėnų istorikas Titas Livijus teigė, kad toje pačioje vietoje buvo kitas tiltas jau 192 m. pr. m. e. Dabartinis tiltas pradėtas statyti 179 m. pr. m. e., o pastatytas 142 m. pr. m. e. Vėliau tiltą perstatė ir tvirtinto Romos imperatoriai Augustas ir Probusas.
Žlugus Romos imperijai tiltą dažnai gadindavo potvyniai ir kiti veiksniai. 1230 m. tiltas buvo smarkiai apgadintas, o jį atstatyti padėjo popiežius Grigalius XI. 1557 m. potvynis dar kartą beveik sugriovė tiltą ir popiežius Grigalius XIII vadovavo atstatymo darbams. Dabar išlikusioje tilto dalyje yra išlikęs Grigalius XIII vardo įrašas. 1575 ir 1598 m. potvyniai galutinai sugriovė rytinę tilto dalį ir niekas nuo to laiko šios dalies neatstatė. 1853 m. popiežiaus PIjaus IX nurodymu tiltas buvo sujungtas su geležiniu pėsčiųjų tiltu, tačiau sunkios metalinės konstrukcijos dar labiau sugriovė akmenines tilto dalis. Kita tilto pusė buvo nugriauta 1887 m., statant Palatino tiltą.
LVG P.I
__BETURIN__
LVG P.II
__BETURIN__
AS Olympiakós Vóloy
Volo „Olympiakós“ – Graikijos futbolo klubas iš Volo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1937 m.
Žaidė aukščiausioje lygoje. Pirmą kartą į ją pateko 1969 m. Bet nesugebėjo ilgam įsitvirtinti.
2011 m. vasarą dėl finansinių machinacijų klubas pašalintas iš aukščiausiosios lygos.
Drukys
Drukys  – upelis daugiausia Lietuvoje (Pasvalio rajone), žemupys Latvijoje (Bauskės savivaldybėje); Maučiuvio dešinysis intakas (Yslykio baseinas). Prasideda laukuose prie Gineikių, 4 km į šiaurę nuo Vaškų, teka šiaurėn dirbamais laukais. Įteka Maučiuvin 1,7 km nuo žiočių Celmių apylinkėse, į pietvakarius nuo Brunaviškių.
Visa vaga ištiesinta. Baseinas siauras, be intakų. Kaimai prie Drukio: Gineikiai, Kupriškis, Puodžiūnai (Lietuva), Airytės (Latvija).
Upėvardis latviškas, kildinamas iš 'mažas, kresnas vaikas; kuinas'.
Linksmosios pėdutės
Linksmosios pėdutės – 2006 m. animacinis filmas, kurį režisavo, prodiusavo ir scenarijų parašė australų kino režisierius George Miller. Filmas Šiaurės Amerikos kino teatruose pasirodė 2006 m. lapkričio 17 d., o Australijos kino teatruose – 2006 m. gruodžio 26 d.
Nors tai daugiausia animacinis filmas, kai kuriose scenose naudojamas žmonių judesių fiksavimas.
„Linksmosios pėdutės“ sulaukė iš esmės teigiamų kritikų atsiliepimų, kurie gyrė jo vaizdus, siužetą ir dainas, ir uždirbo 384 milijonus dolerių, palyginti su 100 milijonų dolerių gamybos biudžetu. Filmas laimėjo 2006 m. „Oskarą“ už geriausią metų animacinį filmą.
2011 m. lapkričio 18 d. buvo išleistas tęsinys „Linksmosios pėdutės 2“, tačiau jam nepavyko pakartoti kritikų ir komercinės originalaus filmo sėkmės.
Kalnalaukis (Kretinga)
Kalnalaukis – buvęs kaimas Kretingos rajono savivaldybėje, netoli Lazdininkų.
Balsaskylė
250px|thumb|right|Balsaskylė Balsaskylė (🇬🇷 = glōttís) – tarpas tarp balso klosčių (balso stygų). Balsaskylė labai svarbi tariant balsius ir skardžiuosius priebalsius.
Huari Bumedjenas
Biografija
Beveik nėra informacijos apie ankstyvąjį H. Bumedjeno gyvenimą, netgi jo tiksli gimimo nėra nustatyta – nors dauguma šaltinių mini 1932 m., kiti 1927 ar net 1925 m. Yra žinoma, kad Bumedjenas gimė berberų ūkininko, turėjusio septynis vaikus, šeimoje. Bumedjenas gimė kaip Muhamedas Ben Brahim Bucharuba.
Balsaskylė
Fonacija
Virpant balso klostėms susidaro „zvimbiantis“ garsas, vadinamas balsu arba tarimu.