cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šventoji (Nemunas)
Šventoji – upė Lietuvoje, Jurbarko rajone; Nemuno dešinysis intakas. Išteka iš Karšuvos girios, teka pietryčių, pietų kryptimi, įteka į Nemuną aukščiau Smalininkų. Ties Pašvenčiu upę kerta. miniatiūra|200px|left|Upėvardis Pašvenčio pusėje
Šiuos upeliu pagal Melno taikos sutartį daugiau nei 500 metų buvo išvesta Lietuvos ir Vokietijos/Prūsijos valstybės siena, taip pat tai buvo rytinė Skalvos, Mažosios Lietuvos riba.
Intakai: Juodšakis, Žirnelis (kairieji), Meškupis (dešinysis).
Ansbacho vilkas
thumb|right|Ansbacho vilkas, medžiojant įvytas [[šulinys|šulinin ir vėliau demonstruotas kartuvėse.]] thumb|right||Ansbacho vilkas Ansbacho vilkas, kitaip dar Ansbacho vilkolakis  – vilkas žmogėdra, kuris 1685 m. užpuolė ir nužudė nežinomą skaičių žmonių Ansbacho markgrafystėje, kuri tada buvo Šventosios Romos imperijos dalis.
Šventoji (Nemunas)
Istorija
Šventoji (Swinton, Schwente) minima XIV a. kryžiuočių karo kelių aprašymuose.
Upės pavadinimas kilo nuo žodžio šventas.
Ansbacho vilkas
Istorija
Vilkas pradžioje puldinėjo gyvulius, bet gana greitai ėmė puldinėti moteris ir vaikus. Ansbacho gyventojai tikėjo, kad šis vilkas yra vilkolakis, prisikėlęs paskutinis jų burmistras, garsėjęs žiaurumu, kurio mirties niekas neapraudojo.
Vietiniai gyventojai surengė medžioklę, kurios metu su šunimis sugebėjo išvaryti vilką iš miško ir gainioti, kol šis besislėpdamas įšoko į neuždengtą šulinį. Užspeistas vilkas buvo užmuštas, o jo lavoną demonstravo miesto turgavietėje. Vilko lavoną aprengė žmogaus drabužiais, nukirto snukį, uždėjo kaukę, peruką ir barzdą, kad žvėris primintų buvusį burmistrą. Tada vilko kūną pakabino kartuvėse, kad žmonės galėtų jį pamatyti. Vėliau jo kūną apdorojo, kad galėtų demonstruoti vietiniame muziejuje.
Apie Ansbacho vilką rašė Franz Ritter von Kobell ir kiti rašytojai.
Serena
right|thumb|200px|Serena su sūnumi Eucherijumi ir Stilichonas
Troškūnų apylinkė (Anykščiai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Troškūnų vardu. 1949 m. buvo Troškūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Troškūnų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Grybulių apylinkės. 1956 m. gruodžio 28 d. Troškūnams suteikus miesto teises, apylinkė panaikinta. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. kaip Latavos apylinkė iš Latavėnų apylinkės, Mažionių apylinkės ir Vašuokėnų apylinkės. 1971 m. kovo 12 d. sugrąžintas Troškūnų apylinkės pavadinimas. 1986 m. prijungta Juostininkų apylinkė, 1988 m. – didžioji dalis Surdegio apylinkės.
Serena
Serena (Flavia Serena; m. 408 m. Roma) – Romos imperatoriaus Teodosijaus I dukterėčia (įdukra), karo vado Stilichono žmona. Krikščionė. Prakeikta paskutinės romėnų vestalės už tai, kad uždraudus pagonybę išdrįso užsidėti papuošalus, paimtus iš Dievų Motinos šventyklos. 408 m. Romos apgulos metu apkaltinta ryšiais su priešu ir nužudyta.
Turėjo dvi dukteris Mariją ir Termanciją, ištekėjusias už imperatoriaus Honorijaus ir sūnų Eucherijų.
Burnėnai
Burnėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 16 km nuo Joniškio.
Istorija
1643 m. kaimas buvo Dubingių kunigaikštystėje. 1744 m. užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Estijos futbolo taurė
Estijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras nepriklausomoje Estijoje. Rengiamas nuo 1938 metų.
Druskininkų miesto muziejus
thumb|250px|Druskininkų miesto muziejus miniatiūra|250x250px|Druskininkų miesto muziejus iš arčiau thumb|250px|Muziejus šalia Druskonio ežero Druskininkų miesto muziejus – muziejus įkurtas 1999 m. gegužės 26 d., XX a. pradžioje statytoje Linksmoje viloje, dar vadintoje Kiersnovskių viloje (Willa Kiersnowski), adresu M. K. Čiurlionio g. 59.
Muziejus
Druskininkų miesto muziejaus idėja brandinta daug metų, rinkta istorinė medžiaga ir paveikslai. 1996 m. Druskininkų miesto taryba priėmė sprendimą įsteigti muziejų. Tik 1999 m. pradžioje, kai miestas jau buvo gavęs Petro Viščinio dovanotą kolekciją – paveikslus, knygas, garso įrašus, ir 1999 m. gegužės 26 d. Druskininkų miesto muziejų įregistravo Kultūros ministerija. 2000 m. spalio 15 d. visuomenei atverta pirmoji nuolatinė muziejaus ekspozicija - P. Viščinio kolekcija. 2001 m. muziejuje įrengta ekspozicija, vyksta renginiai, parodos, kamerinės muzikos koncertai, skaitomos paskaitos. Kurortinio sezono metu muziejaus terasoje vyksta tradiciniai koncertai „Druskininkų serenados“ ir kiti miesto renginiai. Muziejuje taip pat vyksta iškilmingų civilinių santuokų registracija.
Pastatas
Mūrinis moderno ir neoklasicizmo stiliaus vasarnamis, šalia Druskonio ežero pakrantės pastatytas XX a. pradžioje, apie 1905-1909 m. kurorto akcinės bendrovės nario bankininko Adolfo Kiersnovskio iniciatyva. Vila Kiersnovskiams priklausė iki II pasaulinio karo. Po karo iki 1977 m. pastate buvo įkurti Pionierių rūmai, vėliau viloje įkurta civilinės metrikacijos įstaiga.
Vila mūrinė, tinkuota, sienų ir skarda dengto stogo konstrukcijos medinės, terasos išklotos metlacho plytelėmis. Pastatas vieno aukšto su pusrūsiu, mezoninu ir trijų tarpsnių belvederiu, išsikišusiu rytų pusėje. Objektas dinamiškų tūrių, netaisyklingo plano, šiaurėje laiptuoto kontūro, pietų pusėje – pagrindinis įėjimas su plačiais laiptais. Asimetrinė kompozicija su neoklasicistinės stilistikos fasadais vilai suteikia ryškų romantinį pobūdį. Jų pastoges juosia platūs profiliuoti karnizai ir atikai iš baliustrų ir stulpelių su rutuliais viršuje.
Belvederio viršutiniame aukšte buvo apžvalgos aikštelė su atviromis arkinėmis angomis, šiuo metu jos įstiklintos (kada tiksliai, neaišku). Ši vilos dalis – trijų tarpsnių, aštuoniasienė, pietinėje pusėje išlikęs buvusios medinės verandos fragmentas. Rytinis pastato fasadas kontrastingas, į akliną plokštumą įsikerta belvederis, skaidomas tarpinių karnizų, išilginės rustikos ir langų. Pirmo ir antro aukšto langai su profiliuotais apvadais, trečio – arkiniai.
Vinkšnynai (Slobodskojė)
Vinkšnynai (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Ostmoor, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lunino kaimo gyvenvietės teritorija.
Greitasis čiuožimas trumpuoju taku
thumb|right|250px|Pasaulio taurės 2004 m. akimirka Greitasis čiuožimas trumpuoju taku – olimpinė sporto šaka (nuo 1992 m.), viena iš greitojo čiuožimo rūšių. Greitojo čiuožimo trumpuoju taku varžybose įprastai varžosi keturi arba šeši sportininkai ovalo formos aikštelėje, kuri atitinka ledo ritulio aikštelės išmatavimus (60 m ilgio ir 30 m pločio).
1988 m. olimpiadoje Kalgaryje ši sporto rungtis buvo parodomoji, o 1992 m. Albervilio olimpiadoje tapo olimpine šaka.
Greitąjį čiuožimą trumpuoju taku sudaro šios rungtys: 500 m, 1000 m, 1500 m, 3000 m ir estafetės (5000 m (vyrai)/3000 m (moterys)).
Šią sporto šaką prižiūri Tarptautinė čiuožimo sąjunga.
Lietuvoje
1995 m. greitasis čiuožimas trumpuoju taku pradėtas kultivuoti Lietuvoje. 1996 m. Ignalinoje surengtas pirmasis Lietuvoje greitojo čiuožimo trumpuoju taku riedučių čempionatas. 1997 m. Europos greitojo čiuožimo trumpuoju taku čempionate dalyvavo ir Lietuvos atstovas – S. Lastakauskas (25 vieta iš 30-ies).
2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse pirmą kartą pasirodė ir Lietuvos atstovė – Agnė Sereikaitė. 1500 m rungtyje sportininkė užėmė 16-ą vietą.
Kultivuojamas Vilniuje (SK Edelveisas), Ignalinoje (SK Vikingas), Elektrėnuose (ESM), Kaune (ŽSŠM Baltų ainiai).
Harry Kewell
2011 m. rugpjūčio 20 d. pasirašė trejų metų sutartį su Australijos Melbourne Victory klubu. 2012 m. birželio pabaigoje paliko Australijos klubą dėl asmeninių priežasčių.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1996 m. rugpjūčio 23 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur trečiosiose rungtynėse įmušė įvartį ir buvo išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju. Tris kartus išrinktas geriausiu Okeanijos futbolininku. 2004/2005 metų sezone kartu su Liverpool laimėjo UEFA Čempionų taurę.
Girkalnis (kaimas)
Girkalnis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Girkalnio miestelio.
Nepriklausomybės diena (animacinis filmas)
Siužetas
Penkių minučių nespalvotą dieną iš radijo stoties pabėga muzikantas. Per daug cukraus nuskandina laivą ir viltį surasti meilę už durų su širdele. Visa laimė, kad atsirado dingusi kepurė.
Didžiosios Britanijos prekybos rūmai
thumb|200px|Didžiosios Britanijos prekybos rūmų valdybos pirmininkas Chris Butler thumb|200px|Karalienės vizitas Rotušės aikštėje thumb|200px|Didžiosios Britanijos prekybos rūmų 10 metų sukakties proga pastatytas suolelis Kairėnų botanikos sode thumb|200px|Burns Night
Didžiosios Britanijos prekybos rūmai  – Didžiosios Britanijos ir Lietuvos verslo asociacija, Lietuvoje veikianti nuo 1999 m. Organizacija skatina prekybą ir bendrą verslą tarp Didžiosios Britanijos ir Lietuvos, vysto dvišalius bendradarbiavimo santykius, inicijuoja informacijos keitimąsi, skatina verslo kontaktų užmezgimą ir atstovauja rūmų narių ekonominiams interesams.
Asociacijai vadovauja 12 asmenų valdyba, kuriuos kas dvejus metus renka visuotinis narių susirinkimas. Nuo 2005 m. Didžiosios Britanijos prekybos rūmų valdybos pirmininko pareigas eina Chris Butler.
Istorija
Didžiosios Britanijos prekybos rūmai Lietuvoje įkurti 1999 m. Įkūrimą iniciavo D. Britanijos verslininkai, tuo metu dirbę Lietuvoje, ir šalies verslininkai. Organizaciją įkurti aktyviai skatino ir tuometinis Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės ambasadorius Lietuvoje Christopher Robbins.
Veikla
Didžiosios Britanijos prekybos rūmų veikla ir darbo principai orientuoti į dvišalių verslo kontaktų tinklo išplėtimą tarp Lietuvos ir D. Britanijos. Šiuo pagrindu rūmai organizuoja nuolatinius susitikimus su LR Vyriausybe ir įvairių sričių verslo atstovais, mėnesinius pusryčius ir seminarus verslo atstovams.
Siekdami pristatyti Jungtinės Karalystės kultūrą Lietuvoje D. Britanijos prekybos rūmai organizuoja kultūrinius-tradicinius renginius, tokius kaip: „Guy Fawkes Night“, „Burns Night“, tradicines angliškas kalėdas „Christmas Carols“.
Asociacija leidžia ketvirtinį laikraštį „BCC paper“ anglų kalba, kuris platinamas Lietuvoje ir D. Britanijoje. Leidinyje publikuojami apžvalginiai straipsniai apie Lietuvos verslo sektorių, pristatomi asociacijos nariai ir jų veikla.
Rūmai nuolat bendradarbiauja su Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės ambasada Lietuvoje ir jos Ūkio ir Investicijų skyriumi, LR ambasada Londone, VšĮ „Eksportuojančioji Lietuva“ ir „Investuok Lietuvoje“. Nuo 2000 m. rūmai yra aktyvus COBCOE – skėtinės organizacijos, vienijančios D. Britanijos prekybos rūmus visoje Europoje, narys. 2013 m. Britanijos prekybos rūmai Lietuvoje buvo pripažinti geriausiais Europoje. Prestižinį apdovanojimą „COBCOE Chamber of the Year 2013“ įteikė Didžiosios Britanijos Prekybos ir Investicijų Ministras Lordas Greenas (Lord Green).
Sitvė
Sitvė (MY စစ်တွေမြို့ိ့, buv. Akjabas) – miestas vakarų Mianmare, Bengalų įlankos pakrantėje, prie Kaladano upės žiočių, Rachinų valstijos sostinė. 181,0 tūkst. gyventojų. Jūrų uostas. Ryžių valymas ir eksportas, medienos apdirbimas, žvejyba. Netoli Sitvės išgaunama nafta. Yra universitetas.
Didžiosios Britanijos prekybos rūmai
Veikla
D. Britanijos prekybos rūmai siekia skatinti dvišalį ekonominį bendradarbiavimą tarp Jungtinės Karalystės ir Lietuvos bei plėtojant naudingų verslo kontaktų tinklą kurti galimybes veiklos plėtrai šiose rinkose. D. Britanijos prekybos rūmai siekia būti aktyviausia verslo organizacija skatinant verslą tarp JK ir Lietuvos ir tapti efektyviausiais prekybos rūmais kuriant pridėtinę vertę savo nariams.
Sitvė
Sitvė ilgą laiką buvo mažas žvejų kaimelis, tačiau britų okupacijos laikais tapo svarbiu uostu, o 1826 m. Arakano krašto (dab. Rachinų valst.) sostine.
Didžiosios Britanijos prekybos rūmai
Narystė
Šiuo metu rūmai vienija virš 100 narių, tarp kurių – britų įmonės veikiančios Lietuvoje, Lietuvos įmonės jau veikiančios D. Britanijoje arba besidominčios verslo plėtros galimybėmis šioje rinkoje. Taip pat tarptautinės įmonės, siekiančios išplėsti kontaktų tinklą, pavieniai D. Britanijos verslininkai, besidomintys verslo vystymo galimybėmis Lietuvoje.
Didžiosios Britanijos prekybos rūmams priklauso šios Britų bei Tarptautinio kapitalo įmonės: „AVIVA“, " Barclays", „GlaxoSmithKline “, „Deloitte“, „PwC“, „DNB Bankas“, „G4S “, „Eversheds“, „LLOYD’S“, ir kt.
Didžiosios Britanijos prekybos rūmuose galimos šešios narystės rūšys: rėmėjas, įmonė, maža įmonė, grupė, užsienio subjektas ir privatus narys. Visos narystės rūšys yra tvirtinamos/atmetamos D. Britanijos prekybos rūmų valdybos.
Laukininkų piliakalnis
Laukininkų piliakalnis, Svirnakalnis – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Laukininkų, Varėnos rajono savivaldybė, Merkinės seniūnija. Pasiekiamas iš plento pasukus į kairę rytų kryptimi žvyrkeliu link Rimėnų, Ilgiuose pasukus į dešinę pietryčių kryptimi, už 1,35 km ties kairėje, toliau nuo kelio esančia sodyba (prie kelio lapuočių miškelis) pasukus į dešinę pietvakarių kryptimi nežymiu lauko keliuku, 250 m iki pušyno pakraščio – yra 50 m į pietvakarius nuo pušyno krašto, pušyne, keliuko tęsinyje į mišką, privačioje valdoje, aptvertoje tvora.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Ilgio ežero šiaurės rytų krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 20x13 m dydžio. Šiaurės vakarų šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi trikampė 20x15 m dydžio natūrali terasa, pietryčių šlaite, 4,5 m aukščiau vandens – kita 15 m pločio natūrali terasa. Šlaitai vidutinio statumo, nuo 5 m aukščio šiaurės rytuose iki 14 m pietryčiuose. Piliakalnis apsodintas pušimis, anksčiau buvo ariamas, apardytas lobių ieškotojų, aikštelės centras dirvonuoja.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Beretė (reikšmės)
Žodis beretė gali reikšti:
Lyduvėnai (reikšmės)
Lyduvėnai yra:
Rapolas Kalinauskas
Rapolas Kalinauskas (1835 m. rugsėjo 1 d. Vilniuje – 1907 m. lapkričio 15 d. Vadovicai, Lenkija) – katalikų šventasis, vienuolis karmelitas.
Biografija
200px|thumb|left||Vilnius 226/1835 Rapolas Kalinauskas gimė matematikos profesoriaus Andriaus Kalinausko ir Juzefos Polonskos šeimoje. 9 metų pradėjo mokytis Vilniaus aukštuomenės institute, nuo 1851 m. studijavo Žemės ūkio akademijoje Gori-Gorkuose, vėliau Peterburgo karo ir inžinerijos akademijoje, kurią baigė 1859 m., leitenantas. Trumpai tarnavo carinėje Rusijos kariuomenėje, iš kurios pasitraukė, dalyvavo 1863 m. Lietuvos ir Lenkijos sukilime. Vilniaus srities karo ministras.
1877 m. liepos 15 d. Rapolas Kalinauskas įstojo į Basųjų karmelitų vienuoliją. Novicijus Grace (Austrija), nuo lapkričio 26 d. vienuolis karmelitas (brolis šv. Juozapo Rapolas).
Lietuvoje veikia Nemėžio Šv. Rapolo Kalinausko bažnyčia, Nemėžio Šv. Rapolo Kalinausko gimnazija.
Burniai (Kelmė)
Burniai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kražių.
Visuotinis atšilimas
thumb|280px|right|Vidutinės pasaulio paviršiaus temperatūros kitimas 1850–2020 m. Diagramoje pavaizduota vidutinių temperatūrų nuokrypiai nuo vidutinės 1961-1990 m. laikotarpio temperatūros. Raudona linija žymi 5 metų laikotarpių vidutines vertes, mėlyni taškai – metinės vidutinės temperatūros nuokrypius thumb|280px|right|Vidutinės pasaulio temperatūros nuokrypiai 2011-2020 m., palyginti su 1951–1980 m. vidutine temperatūra
Visuotinis atšilimas, pasaulinis atšilimas arba globalinis atšilimas – per paskutinius dešimtmečius fiksuojamas Žemės atmosferos prie paviršiaus ir vandenynų vidutinės temperatūros didėjimas. Per XX amžių vidutinė pasaulinė temperatūra pakilo 0,74 ± 0,18 °C.
Nors ir mažiau, temperatūros kilimą taip pat lemia ir saulės temperatūros kitimas bei ugnikalniai. Remiantis Tarpvyriausybinės klimato kaitos komisijos (IPCC) ataskaitoje pateiktais modeliais, vidutinė pasaulinė temperatūra per XXI amžių pakils 1,1–6,4 °C. Ši prognozė yra apytikslė, kadangi yra sudėtinga numatyti ateities šiltnamio dujų emisijas bei kitus veiksnius. Dauguma tyrimų koncentruojami į dabartinio šimtmečio laikotarpį, tačiau prognozuojama, kad net stabilizavus šiltnamio dujų lygį dėl didelės vandenynų šiluminės talpos atšilimas ir jūros lygio kilimas tęsis daugiau nei tūkstantį metų.
Tačiau pagal 2008 m. pristatytus tyrimų rezultatus, CO2 koncentracijos atmosferoje padidėja po temperatūros pakilimo, o ne atvirkščiai, kaip buvo manoma iki tol, tad susidaro du vienas kitą sustiprinantys efektai – CO2 gausėjimas dėl aukštesnės temperatūros bei temperatūros kilimas dėl CO2 gausėjimo. Tokie rezultatai reiškia, kad ikišioliniai klimato modeliai yra pernelyg optimistiški.
Pasaulinės temperatūros didėjimas sukels tolimesnius pokyčius: kylantį jūros lygį, atitinkamai padidėjusį arba sumažėjusį auginamų kultūrų derlių, ledynų tirpimą, susilpnėjusias upių sroves, rūšių išnykimą ir ligų pernešėjų pagausėjimą. Turbūt kis kritulių kiekis bei pasiskirstymas, dėl to kils potvyniai ir sausros. Taip pat galimi dažnesni bei intensyvesni orų kraštutinumai – karščio bangos, uraganai ir tornadai, nors šie reiškiniai nebūtinai tiesiogiai susiję su visuotiniu atšilimu.
Dėl veiksnių gausos sunku numatyti konkretų atšilimo poveikį bei vietinių pokyčių mastą. Siekdamos sumažinti šiltnamio dujų emisiją, dauguma pasaulio vyriausybių ratifikavo Kioto protokolą, tačiau dėl to, kaip reikėtų sumažinti ateities atšilimą arba prisitaikyti prie atšilimo pasekmių, tebėra diskutuojama. Šio protokolo nėra ratifikavusios JAV, Australija bei Kazachstanas.
Terminologija
Terminas pasaulinis (visuotinis) atšilimas apibūdina specifinę klimato kaitą, kuri siejama su žmogaus veiklos lemiamais paskutiniųjų dešimtmečių klimato pokyčiais. Taip pat vartojama sąvoka antropogeninė klimato kaita. Su žmogaus veikla nesusijusiems klimato pokyčiams pavadinti Jungtinių Tautų pagrindų konvencijoje dėl klimato kaitos (JTPKKK) vartojama sąvoka klimato variacija.
Atšilimo istorija
thumb|280px|right|Vidutinės paviršiaus temperatūros kitimas dviejų tūkstančių metų laikotarpyje, dešimtmečių tikslumu.
Remiantis užrašytais temperatūrų matavimais, 1860–1900 m. vidutinė temperatūra (ir sausumoje, ir vandenynuose) pakilo 0,75 °C. Nuo 1979 m. sausumos temperatūros padidėjo dvigubai labiau nei vandenynuose (0,25 °C/dešimtmečiui ir 0,13 °C/dešimtmečiui atitinkamai). Ilgesnio laikotarpio temperatūrų įvertinimui naudojami pagalbiniai metodai (dendrochronologija, ledo šerdžių tyrimai), kurių pagalba sudaromos gana tikslios temperatūros kitimo diagramos laikotarpiui iki dviejų tūkstančių metų. Pagal jas iki 1850 m. pasaulio klimatas buvo santykinai stabilus, neskaitant Viduramžių šiltojo periodo (800–1300 m. šiaurės Atlanto regionuose) bei po jo ėjusio Mažojo ledynmečio šiauriniame pusrutulyje (pabaiga XIX a. vid.).
Pagal NASA mokslinių tyrimų instituto GISS duomenis, 2005-ieji buvo šilčiausi metai nuo apytiksliai 1860 m., kai pradėti naudoti patikimi temperatūros matavimo prietaisai, keliomis šimtosiomis viršijant ankstesnį 1998 m. „rekordą“; kitų organizacijų apskaičiavimais 2005-uosius pagal šiltumą 1998-ieji visgi lenkė. Mokslininkai aiškinasi, kodėl palydovų užregistruotų temperatūrų duomenys ne visiškai sutampa su sausumoje atliktais matavimais.
Remiantis turimais duomenis, paskutiniųjų 50 metų klimato atšilimą gana lengva susieti su konkrečiomis priežastimis, o labiausiai – su pagausėjusiu šiltnamio dujų kiekiu atmosferoje.
Priežastys
thumb|260px|left|[[Anglies dioksidas|Anglies dioksido koncentracija per paskutinius 400 000 metus ir staigus padidėjimas po pramoninės revoliucijos; diagramoje taip pat matosi apie 100 000 metų trukmės ledynmečių ciklai, kurie, manoma, priklauso nuo Žemės orbitos aplink saulę kitimo, vadinamųjų Milankovič ciklų.]] Klimatas kinta tiek dėl natūralių vidinių klimato sistemos procesų, tiek dėl išorinių natūralių arba antropogeninių veiksnių poveikio. Šie išoriniai veiksniai yra Saulės aktyvumas, ugnikalnių išsiveržimai, Žemės orbitos kitimas ir šiltnamio dujos. Mokslininkai teigia, kad dabartinį klimato atšilimą iš esmės lėmė šiltnamio dujų pagausėjimas, tačiau tebevyksta tyrimai siekiant įtikinamesnio pagrindimo.
Šiltnamio dujos
thumb|280px|right|Paskutinio pusės amžiaus [[Anglies dioksidas|CO2 koncentracijos atmosferoje padidėjimas – mėnesių tikslumu. Metų eigoje ji cikliškai kinta, pasiekdama maksimumą šiaurės pusrutulio vėlų pavasarį, ir sumažėdama šiaurės pusrutulio augimo sezonu, kadangi augalai pasiima CO2 iš atmosferos. ]] Pirmasis šiltnamio efektą 1824 m. atrado Žozefas Furjė (Joseph Fourier), 1896 m. smulkiau išanalizavo Svantė Arenijus (Svante Arrhenius). Šiltnamio efektas – tai procesas, kurio metu atmosferos dujos (vadinamosios šiltnamio dujos) sugeria infraraudonąjį spinduliavimą, o tai sukelia atmosferos bei planetos paviršiaus įšilimą. Be natūralaus šiltnamio efekto Žemės temperatūra būtų žemesnė apie 30 °C ir nebūtų gyvybei tinkamų sąlygų. Todėl tam tikro lygio šiltnamio efektas yra reikalingas, svarbiausia, kaip jis kinta veikiamas šiltnamio dujų kiekio kitimo.
Pagrindinės šiltnamio dujos yra vandens garai, anglies dvideginis, metanas ir ozonas. Šiltnamio dujos yra pralaidžios trumposioms elektromagnetinėms bangoms – pagrindiniam Žemės šilumos šaltiniui, tačiau sugeria Žemės šiluminį spinduliavimą (infraraudonuosius spindulius), tokiu būdu kinta spinduliuotės balansas ir Žemės temperatūra didėja.
Naudojamas klimato jautrumo dydis, kuris nusako klimato „reakciją“ į išorinius veiksnius. Jis paprastai išreiškiamas kaip prognozuojamas temperatūros pokytis, CO2 atmosferoje padidėjus dvigubai. Dabartinėje literatūroje šis dydis nurodomas 1,5–4,5 °C intervale.
Pagrindinės natūralios šiltnamio dujos yra vandens garai, atsakingi už 36–70 % šiltnamio efekto Žemėje (neskaitant debesų), anglies dioksidas – 9–26 %, metanas – 4–9 %, ozonas 3–7 %.
Anglies dioksido ir metano koncentracijos atmosferoje nuo 1750 m. padidėjo atitinkamai 31 % ir 149 %. Tai yra ypač staigus padidėjimas lyginant su paskutiniųjų 650000 metų duomenimis (sudarytais pagal ledo šerdis). Yra geologiniais tyrimais besiremiančių prielaidų, kad tokios CO2 koncentracijos paskutinį kartą Žemėje buvo prieš 20 milijonų metų. Apie tris ketvirtadalius antropogeninių (žmonių veiklos) anglies dioksido emisijų per pastaruosius 20 metų susiję su fosilinio kuro (gamtinių dujų, anglies) deginimu. Likusi emisijų dalis siejama su žemės plotų panaudojimo pokyčiais, ypač miškų naikinimu.
Prognozuojama, kad ateityje anglies dioksido koncentracija atmosferoje toliau didės dėl fosilinio kuro deginimo. IPCC specialioje ataskaitoje pateikiama iki 2100 m. pasieksima koncentracija – 541–970 dalys milijonui dalių (ppm). 2007 m. vidutinė koncentracija buvo beveik 383 ppm. , 2008 m. – apie 385 ppm. Didėjimo greitis priklausys nuo šiuo metu sunkiai prognozuojamos ekonominės, sociologinės, technologijų ir kitokios raidos, tačiau neabejotinai galėtų būti mažinamas ribojant fosilinio kuro prieinamumą.
Kitas su šiltnamio dujomis susijęs nepageidaujamas veiksnys – miškų bei vandenynų ekosistemos, veikiančios kaip anglį sulaikančios „saugyklos“, nyksta dėl taršos. Dėl šios priežasties sulaikoma mažiau anglies ir atitinkamai atmosferoje kaupiasi daugiau CO2.
Saulės aktyvumo kitimas
thumb|280px|Santykinio saulės dėmių skaičiaus (Volfo skaičiaus) kitimas per paskutinius 400 metų
IPCC trečiojoje klimato pokyčio įvertinimo ataskaitoje buvo nurodyta, kad Saulės bei ugnikalnių įtaka temperatūrų svyravimui iki 1950 m. buvo apie 50 %, nors nuo to laiko šių natūralių veiksnių įtaka lyginant su antropogeniniais faktoriais laikoma nežymia. Be to, nėra įrodymų, kad saulės aktyvumas būtų smarkiai padidėjęs nuo XX a. 8-ojo dešimtmečio vidurio. Tačiau šiuo metu nėra vieningos nuomonės, kokiu mastu saulės aktyvumas lemia atšilimą, vieni autoriai teigia 16 %, kiti 36 %, treti daro prielaidas, kad saulės aktyvumo įtaką sustiprina papildomi veiksniai, pvz., debesys, todėl galbūt saulės įtaka yra nuvertinama, ir šiltnamio efekto sukeltas atšilimas gali būti didesnis nei prognozuojama.
Istoriniu požiūriu saulės aktyvumas šiuo metu yra didelis, daromos prielaidos, kad aukščiausias per kelis tūkstančius metų. Remiantis tomis pačiomis analizėmis, yra 92 % tikimybė, kad saulės aktyvumas sumažės per ateinančius 50 metų.
Esamos ir prognozuojamos atšilimo pasekmės
Kai kurie pokyčiai, bent dalimi susieti su pasauliniu atšilimu, žmogaus gyvenime bei natūralioje aplinkoje jau yra pastebimi. Tai kalnų ledynų tirpimas, ledo šelfų irimas (pvz., Larseno ledo šelfo dalinė disintegracija 1995–2002 m.), jūros lygio kilimas, kritulių kiekio ir pasiskirstymo pokyčiai, uraganų bei kitų kraštutinių orų padažnėjimas. Kadangi atšilimas nulemia bendras tendencijas, intensyvumą, dažnumą, yra sunku arba neįmanoma atšilimą priskirti kaip priežastį konkretiems reiškiniams (pvz., 2005 m. uraganui Katrina).
Prognozuojamos visuotinio atšilimo pasekmės yra jūros lygio pakilimas 11–77 cm iki 2100 m., didelis neigiamas poveikis pasaulio žemės ūkiui, galimas termohalinės cirkuliacijos sulėtėjimas, ozono sluoksnio praretėjimas, uraganų ir kitų kraštutinių orų smarkėjimas bei padažnėjimas, vandenynų rūgštingumo padidėjimas, ligų (tokių kaip maliarija) ir epidemijų padaugėjimas, masinis biologinių rūšių nykimas. Vienas tyrimas prognozuoja, kad jei klimatas pakis kaip prognozuojama modeliuose, 18–35 % tyrime tirtų 1103 gyvūnų ir augalų rūšių išnyks iki 2050 m.
Pasaulio Meteorologinė Organizacija  bei JAV Aplinkos apsaugos agentūra   prognozuoja dažnesnes su meteorologiniais reiškiniais susijusias katastrofas, įtakotas drastiškų orų pokyčių bei didelio gyventojų tankumo.
Šių pasekmių tikimybę ir apimtis sudėtinga prognozuoti tiksliai, dėl veiksnių gausos ir negalėjimo tiksliai apibrėžti tokių veiksnių kaip ekonomikos, technologijų, socialinės raidos požymių, todėl išvardintos pasekmės turėtų būti interpretuojamos kaip tikimybė, o ne teigimas, kaip bus.
Pasekmių prevencijos ir mažinimo galimybės
Siūlomi, kai kurie jau ir taikomi būdai sumažinti klimato atšilimo pasekmes yra šie: efektyvesnių technologijų vystymas; anglies emisijų ribojimas; anglies mokesčiai; atsinaujinančios energijos naudojimas (biokuro, vėjo, saulės energijos); atominės energijos naudojimas; elektrinių arba hibridinių automobilių naudojimas; „kuro ląstelės“, energijos taupymas (naudojimo efektyvumo didinimas); natūralių anglies dioksido „saugyklų“ gerinimas; anglies dujų surinkimas ir saugojimas; tikslinga sulfatinių aerozolių, atliekančių vėsinimo funkciją, gamyba; žmonių populiacijos kontrolė; nanotechnologijos taikymas; aplinkosauginis vegetarizmas.
Individualiame lygmenyje, daug aplinkos organizacijų skatina žmones prisidėti asmeniškai, dažniausiai siekiant sumažinti anglies dvideginio emisijas bei modifikuoti vartojimo įpročius.
Kioto protokolas
thumb|right|400px|Metinės pasaulio šiltnamio dujų emisijos pagal sektorius, 2000 m.
Kioto protokolas yra šiuo metu svarbiausia kovos su klimato atšilimu tarptautinė sutartis, teisiškai galiojanti nuo 2005 m. vasario 15 d. ir 2006 m. gruodžio duomenimis ratifikuota virš 160 šalių ar vyriausybinių vienetų. Kioto protokolas yra JTO pagrindų konvencijos dėl klimato kaitos redakcija. Pasirašiusios šalys įsipareigojo arba iki 2012 m pab. sumažinti CO2 ir kitų penkių šiltnamio dujų emisijas tam tikru diferenciuotu procentu, arba dalyvauti emisijų leidimų prekyboje, jei emisijos nesumažėja/padidėja. Europos Sąjunga įsipareigojusi sumažinti emisijas 8 %, lyginant su 1990 m. emisijomis. Lietuva Kioto protokolą pasirašė 2002 m. Besivystančios šalys, kurios dėl technologinių ir ekonominių priežasčių nebūtų pajėgios vykdyti šios sutarties, nėra įpareigotos pasiekti šių standartų, įskaitant ir Kiniją bei Indiją, kurias CO2 emisijų kiekiais lenkia tik JAV (Tarptautinė Energijos Agentūra prognozuoja, kad Kinija iki 2010 m. viršys JAV emisijas, o Nyderlandų Aplinkos Įvertinimo Agentūra 2007 m. birželio mėn. paskelbė, kad preliminariais apskaičiavimais Kinija pirmauja pagal 2006 m. emisijų kiekį). Tačiau pastarosios šalys dalyvauja derybose, susijusiose su emisijų ribojimo planais, įsigaliosiančiais 2012 m. pasibaigus Kioto protokolui. Šiuo metu Kioto protokolas taikomas apie 55 % visų pasaulio antropogeninių šiltnamio dujų emisijų.
Ekonominės pasekmės
Šiuo metu atšilimo prognozės ypač veikia draudimo rinką, didėjant su klimatu susijusiems rizikos veiksniams (stiprėjančios, dažnėjančios audros, potvyniai, ir pan.).
Klimato modeliai
thumb|280px|Kai kurių SRES A2 emisijų scenarijumi paremtų modelių atšilimo prognozės, tariant, kad nesiimama priemonių sumažinti emisijas. thumb|left|260px|HadCM3 klimato modelio prognozuojamas paviršiaus temperatūrų padidėjimas per XXI a., darant prielaidą, kad ekonominių procesų bei šiltnamio dujų emisijų tendencijos išlieka kaip dabar. Ši diagrama atitinka 3,0 °C pasaulinį atšilimą.
Visuotinio atšilimo tyrinėjimui taikomi įvairūs kompiuteriniai klimato modeliai, kurie bendrai parodo, kad šiltnamio dujų gausėjimo atmosferoje pasekmė yra šiltesnis ateities klimatas. Tačiau skirtingų modelių prognozuojami atšilimo mastai labai skiriasi net naudojant tas pačias fosilinio kuro naudojimo bei CO2 emisijų prielaidas, tiek dėl skirtingai įvertinamų kitų veiksnių, tiek dėl to, kad klimato jautrumas (temperatūros pokytis padvigubinus CO2 kiekį) šiuo metu apibrėžiamas gan plačiu intervalu.
Įvertinant šiuos neapibrėžtumus, IPCC prognozuojamas atšilimas 1990–2100 m. laikotarpyje yra 1,1 °C – 6,4 °C.
Klimato modeliai taip pat naudojami susieti pastebimus pokyčius su juos sukeliančiais veiksniais.
Dauguma ateities klimatui numatyti skirtų modelių remiasi tam tikrais šiltnamio dujų emisijų scenarijais, dažnai iš IPCC SRES ataskaitos (Special Report on Emissions Scenarios), rečiau naudojami ir anglies ciklo modeliai.
Didžiausia prognozių neapibrėžtumų šiuolaikiniuose modeliuose priežastis yra tiksliai neįvertintas debesų vaidmuo, šiuo metu stengiamasi šią problemą išspręsti. Taip pat nėra prieita vieningos nuomonės, ar nenuvertinamas galbūt svarbų, nors ir netiesioginį poveikį turintis saulės aktyvumas.
Vandenynų rūgštingumo didėjimas
Didėjant atmosferinio CO2 kiekiui, didėja ir jo tirpimas vandenynuose. Ištirpęs anglies dioksidas reaguoja su vandeniu, susiformuojant anglies rūgščiai, kas skatina rūgštingumo didėjimą, tuo tarpu dauguma vandenyno biosistemų yra prisitaikiusios prie sąlyginai mažo pH intervalo.
Ozono sluoksnio retėjimas
Nors žiniasklaidoje klimato atšilimas ir ozono sluoksnio nykimas dažnai susiejami, ryšys nėra labai stiprus. Manoma, kad CO2 poveikis stratosferai bus atvirkščias, t. y. ši atmosferos dalis atvės (šioks toks atvėsimas jau yra pastebimas), tokiu būdu mažėjant ozono ir didėjant ozono skylėms. Sumažėjęs ozono sluoksnis praleidžia daugiau saulės spinduliavimo, taip skatinant troposferos įšilimą, o stratosferos atšalimą. Atšalusi stratosfera savo ruožtu skleidžia mažesnį ilgųjų bangų spinduliavimą į troposferą, todėl bendroje visumoje pasiekiamas vėsimo efektas.
Toširas Mifunė
Toširas Mifunė (三船 敏郎, Mifune Toshirō; g. 1920 m. balandžio 1 d. – m. 1997 m. gruodžio 24 d.) – japonų kino ir televizijos aktorius. Išgarsėjo bendradarbiavimu su kino režisieriumi Akira Kurosava, suvaidino 16-oje jo filmų.
Toširas Mifunė tapo žymiausiu XX a. Japonijos aktoriumi pasaulyje. Tarp svarbiausių jo vaidmenų − pasirodymai vienuose geriausių visų laikų filmų „Rasiomonas“ ir „Septyni samurajai“. Iš viso Mifunė suvaidino beveik 170-yje filmų.
Biografija
Toširas Mifunė gimė 1920 m. balandžio 1 d. Tsingtao mieste, tuometinėje Japonijos kontroliuojamojoje Mandžiūrijoje (dabartinė Kinija). Jo tėvas buvo prekiautojas ir fotostudijos savininkas. 1925 m. šeima persikėlė į Dalianą. Čia Mifunė baigė mokslus. 1940 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, Mifunė buvo rekrutuotas ir priskirtas Imperatoriškosioms Mandžiūrijos oro pajėgoms. Mifunės užduotis buvo fotografuoti antžeminius objektus. 1945 m. karo pabaigą Mifunė sutiko Japonijoje, kamikadzių bazėje Kumamote. Tuo metu jo tėvai jau buvo mirę.
1946 m. Mifunė užpildė prašymą darbui „Toho“ kino studijoje, norėdamas įsidarbinti fotografu. Per klaidą jo anketa atsidūrė tarp aktorių anketų naujų talentų konkursui. Atėjusi darbintis Mifunė buvo nukreiptas pabandyti vaidinti. Būsimasis aktorius patraukė režisieriaus Kajiro Yamamoto dėmesį. 1947 m. Mifunė debiutavo režisieriaus Senkichi Taniguchi filme „Sniego kelias“. 1948 m. prasidėjo jo bendradarbiavimas su režisieriu Akira Kurosava, kuris jam parūpino vaidmenį filme apie gangsterius „Girtas angelas“. Filmas buvo komerciškai sėkmingu ir išgarsino Mifunę Japonijoje.
1950 m. jis vedė Sachiko Yoshimine. Tais pačiais metais sukūrė pagrindinį vaidmenį Akiro Kurosavos filme „Rasiomonas“, kuris atnešė Mifunei tarptautinį žinomumą. 1952 m. jis laimėjo pirmą apdovanojimą − geriausio aktoriaus vardą Japonijos kino žurnalistų ir kritikų Burū Ribon Shō apdovanojimuose. 1954 m. sukūrė vieną geriausiai žinomų ir įsimintiniausių savo vaidmenų filme „Septyni samurajai“. 1954-56 m. sukūrė samurajaus Musaši Mijamoto vaidmenį režisieriaus Hirosi Inagaki „Samurajaus trilogijos“ filmuose. Vienas po kito sekė vaidmenys kino klasika tapusiuose Akiro Kurosavos filmuose: „Kraujo sostas“ (1957), „Paslėpta tvirtovė“ (1958), „Asmens sargybinis“ („Yojimbo“, 1961), „Raudonbarzdis“ (1965). Pastarasis filmas tapo paskutiniu Mifunės pasirodymu Kurosavos filmuose. Jo filmavimo metu aktorius turėjo auginti barzdą, kas nebeleido jam dalyvauti kituose filmavimuose ir jo paties įkurtą kino kompaniją „Mifune Production“ privedė prie bankroto. Akira Kurosava pripažino, kad jo filmai nebūtų tokie, kokie yra, be Mifunės.
1963 m. Mifunė debiutavo kaip režisierius filmu „500 000 atminimas“. 1971 m. Mifunė dalyvavo tarptautiniame kino projekte vesterne „Raudona saulė“ kartu su aktoriais Alain Delon, Charles Bronson, Ursula Andress. 1979 m. pasirodė Steven Spielberg režisuotame komedijiniame filme „1941“. 1981 m. Mifunė įsteigė savo vardo aktorių mokyklą. 1995 m. buvo apdovanotas už nuopelnus kinui Japonijos kino akademijos. Toširas Mifunė mirė 1997 m. gruodžio 24 d. Palaidotas Shunjuen kapinėse Kavasakyje, Kanagavoje.
Pagrindiniai vaidmenys
Keletas garsiausių filmų, kuriuose Mifunė atliko pagrindinius ar vienus iš pagrindinių vaidmenų:
Vytautas Tomaševičius
Vytautas Tomaševičius (1972 m. sausio 16 d. Vilniuje, Lietuva) – lietuvių tapytojas.
Biografija
1990 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries gimnaziją, 1989 m. baigė Vilniaus J. Vienožinskio meno mokyklą. 1998 m. baigė Vilniaus dailės akademiją, tapybos ir scenografijos specialybę. Nuo 2008 m. m. Lietuvos dailininkų sąjunga narys.
Filmai
Nuo 1996 m. dalyvavo tarptautiniuose filmų projektuose, kaip kino filmų dailininkas. 2000 m. kūrė dekoracijas filmui „Nenugalimas“ (rež. Werner Herzog, Vokietija). Vėliau menininkas atsidėjo vien tapybai.
Tapyba
Parodinėje veikloje dalyvauja nuo 1995 m. Yra surengęs virš 20 personalinių parodų Lietuvoje, Danijoje, Švedijoje bei dalyvavo keliose dešimtyse grupinių parodų Lietuvoje, Danijoje, Švedijoje, Rusijoje, Italijoje, Japonijoje. Šiuo metu dailininką atstovauja Paryžiaus galerija „Geraldine Banier“.
2008 m. apdovanotas I Baltijos dailės bienalės (Sankt Peterburgas, Rusija) laureato diplomu.
2010 m. ir 2018 m. skirta Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos stipendija. miniatiūra|Vytautas Tomaševičius „Natiurmortas su dviem objektais“, 70x100, akrilas, pieštukas ant drobės, 2016. 2019 m. Tarptautiniame konkurse Japonijoje „ArtOlympia“ laimėjo prizą „Už meistrystę“. Apie 1800 menininkų iš daugiau nei 100 šalių pateikė konkursui daugiau kaip 5000 darbų. Iš jų tarptautinė komisija prizu „Už meistrystę“ įvertino tik 30 paveikslų. Vytautas Tomaševičius – pirmasis lietuvių menininkas, apdovanotas šiuo prizu.
Kūryba
miniatiūra|Vytautas Tomaševičius, „Ferrari krepšinio aikštelėje“, 160x250, akrilas, grafitas, aliejiniai dažai, metalo dažai, 2018 Vytauto Tomaševičiaus kūriniai vertinami dėl originalios autorinės technikos. Joje apjungiama tapyba ir grafika. Ant kruopščiai ištapyto vaizdo spaudžiamas monochrominis piešinio atspaudas. Vėliau šis piešinys dalinai nuvalomas, atidengiant paslėptą apatinį tapybos sluoksnį. Skirtinguose paveiksluose tapybos ir atspaudo santykis kinta, kartais jie tiesiog paliekami konkuruoti. Tokia technika autoriaus ir kritikų įvardijama kaip vidinio ir išorinio pasaulio bei kultūros ir gamtos pasaulių santykių metafora. miniatiūra|"Pabėgimas iš Egipto, 90x140, akrilas, anglinis pieštukas, grafitas ant drobės, 2017 Paveiksluose dažniausiai vaizduojami figūrų fragmentai ar gamtos motyvai, derinami kartu su ornamentinėmis arba abstrakčiomis formomis. V. Tomaševičiaus paveiksluose gausu „citatų“ iš senovinių nuotraukų ar filmų kadrų, taip pat – gamtos fragmentų, žmonių portretų, šiandienos ir senovinių simbolių. Dažnos moteriškumo, gamtos temos.
Paveikslai dekoratyvūs, daugiasluoksniai, dažnai santūraus kolorito.
Skruzdėlė kareivis
thumb|right|200px|Eciton burchellii kareivio galva. thumb|right|200px|Dorylus kareivio galva. Skruzdėlė kareivis – vienas iš svarbiausių individų skruzdėlių bendruomenėje, atliekantis savo šeimos apsaugos, svetimų teritorijų užėmimo funkcijas. Tai specializuota darbininkių kasta. Panaši yra ir pas termitus.
Įmonių grupė
Įmonių grupė – darinys (organizacija) iš teisiškai savarankiškų įmonių, kurios yra bendrai kontroliuojamos. Nesutariama dėl to, ar fiziniai asmenys bei valstybės gali būti įmonių grupių dalimis.
Skruzdėlė kareivis
Aprašymas
Skruzdėlėms būdingas polimorfizmas – kūno dydžių, jutimo organų ir kiti skirtumai, priklausantys nuo vykdomų užduočių bendruomenėje. Kareiviai – tai tos pačios darbininkės, tik žymiai stambesnės, turinčios neproporcingai didelę galvą, išvystytus žandikaulius (mandibulae), kuriuos naudoja mūšyje su priešais.
Įmonių grupė
Kontrolė, kuria sukuriama įmonių grupė, gali pasireikšti akcijų turėjimu, galimybe sudaryti dukterinės įmonės valdymo organus, ekonomine kontrole per franšizės ar licencijavimo sutartis.
Įmonių grupė nėra laikoma teisės subjektu, nors yra teisininkų, pasisakančių už tai. Paprastai įmonių grupės neturi savo valdymo organų ir jų santykiai su aplinka vyksta per kurį nors iš įmonių grupės narių.
Skruzdėlė kareivis
Funkcijos
thumb|left|260px|Boružės ataka. Be „karinių“ užduočių kareiviai taip pat medžioja (Ecitoninae), smulkina stambius lapus (Acromyrmex), mala sėklas (Messor). Socialinių parazitų grupei priskiriamos rūšys (Formica sanguinea, Polyergus rufescens) privalo nuolat turėti gerai parengtus kareivius užimti svetimiems lizdams. Žvalgams aptikus objektą, kareiviai darniomis jėgomis juda link tikslo, kur grobia lėliukes, kokonus, žudo priešininkes.
Įvairios rūšys naudoja skirtingus būdus bendruomenių gynyboje ar svetimų užgrobime. Pvz., Forelius pusillus skruzdėlės atėjus vakarui uždaro buveinės įėjimus ir palieka lauke sargybinius. Dorylinae stambiosios skruzdėlės gynybos tikslais išsirikiuoja gyva siena palei takus, kuriais juda darbininkės, atstatydamos savo žandikaulius į išorę.
Krantinė (Kupiškis)
Krantinė – Kupiškio miesto dalis, esanti miesto centre, kairiajame Kupos krante. Mikrorajoną riboja Krantinės, Taikos, Gedimino gatvės. Veikia lopšelis darželis „Saulutė“, Kupiškio Kupos pradinė mokykla, įrengtas parkas, šalia stovi Kupiškio kultūros namai.
Istorija
Mikrorajonas pradėtas statyti 1977 m., užbaigtas 1985 m. Sovietmečiu buvo žinomas kaip Kupos kvartalas.
Superstygų teorija
Supersimetrinių stygų teorija arba sutrumpintai superstygų teorija – teorija, siekianti paaiškinti visas gamtos daleles ir fundamentines jėgas, modeliuodama jas kaip supersimetrinių stygų vibracijas. Superstygų teorija yra viena iš stygų teorijos versijų, jungianti fermionus ir supersimetriją.
Teorinėje fizikoje susirūpinimą kėlė atskirų penkių stygų teorijų egzistavimas. Problema buvo išspręsta praėjusio amžiaus 10-ajame dešimtmetyje Antrosios superstygų revoliucijos metu, kai buvo atrastos sąsajos tarp visų teorijų ir sukurta pamatinė M-teorija.
Penkios superstygų teorijos:
Alexandre Pato
Alešandras Rodrigesas da Silva (dažniau vadinamas Alexandre Pato; gimė 1989 m. rugsėjo 2 d. Pato Branke) – Brazilijos futbolininkas, olimpietis, žaidžiantis puolėjo pozicijoje AC Milan klube. Pravardė Pato iš portugalų kalbos išvertus reiškia „antis“.
Be iškovotų titulų klubuose taip pat yra gavęs bronzos medalius su Brazilijos rinktine 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse. Pirmajame profesionaliame savo karjeros klube Internacional pradėjo žaisti vos 16 metų. Tais pačiais metais iškovojo 1 vietą 2006 m. FIFA pasaulio futbolo klubų taurėje.
Naugardiškė
Naugardiškė – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, tarp Kauno ir Garliavos, prie kelio.
Istorija
thumb|left|Koplytstulpis Napoleono štabui atminti
1812 m. birželio 23 d. Naugardiškėje buvo įsikūręs Prancūzijos imperatoriaus Napoleono didžiosios armijos štabas. Apie 1900 m. buvo Naugardiškės dvaras.
1996 m. dalis kaimo prijungta prie Kauno miesto.
Jacques Santer
Žakas Santeras (, g. 1937 m. gegužės 18 d. Vaserbilige, Liuksemburge) – Liuksemburgo politikas, katalikas. Buvo Liuksemburgo finansų ministras (1979–1989 m.), 22-asis Liuksemburgo ministras pirmininkas (1984–1995 m.) ir 9-asis Europos Komisijos prezidentas (1995–1999 m.).
Biografija
1959 m. baigė Paryžiaus Politikos Mokslų Institutą. Nuo 1979 iki 1989 m. Liuksemburgo finansų ministras. 22 Liuksemburgo ministras pirmininkas, kadencija nuo 1984 iki 1995 m. 1984–1989 m. Pasaulio banko valdytojas. Nuo 1999 iki 2004 m. buvo išrinktas į Europos Parlamentą. Priklausė Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) ir Europos demokratų frakcijai. Nepriklausomų ekspertų tyrimo metu dėl Europos Komisijos apgaulės ir blogo valdymo prieita prie išvados, kad EK prezidento Žakos Santero vadovaujama komisarų kolegija turi prisiimti atsakomybę už apgaulę, taisyklių pažeidimus ir blogą valdymą. Nepaisant kategoriškų Žako Santero protestų, Europos Parlamentas pademonstravo nepasitikėjimą komisijos darbu 1999 metais. Dėl tos priežasties visi komisijos nariai buvo priversti atsistatydinti.
Rafa
Rafa (, 🇬🇷, ) – miestas Palestinoje, Gazos ruože, Egipto pasienyje, 30 km į pietus nuo Gazos. Muchafazos centras. Yra sunaikintas Jasiro Arafato tarptautinis oro uostas. Veikia pasienio kontrolės postas su Egiptu. Dėl Gazos ruožo blokados po siena įrengti kontrabandos tuneliai. Greta yra didelė Rafos pabėgėlių stovykla. Dalis Rafos miesto atsidūrusi Egipto pusėje.
Istorija
Miestas žinomas nuo gilios senovės. Minimas 1303 m. pr. m. e. Egipto faraono Sečio I įraše (kaip Rph). 925 m. pr. m. e. Levanto žygio metu čia apsistojo faraonas Šešonkas I. 720 m. pr. m. e. ties Rafa Asirijos karalius Sargonas II nugalėjo egiptiečius, o 217 m. pr. m. e. čia vyko didelis Rafos mūšis, kuriame Egipto valdovas Ptolemėjas IV Filopatoras nugalėjo Antiocho III Didžiojo vedamą Seleukidų kariauną. Vėliau Rafą užkariavo Judėjos karalius Aleksandras Janėjus. Rafa atstatyta Pompėjaus laikais, miestą mini istorikas Strabonas, jis pažymėtas Madabos žemėlapyje. Bizantijos laikais buvo vyskupystės centras.
635 m. Rafą užkariavo Amras ibn al Asas. Omejadų dinastijos laikais Rafa buvo piečiausias Palestinos jundo miestas. Per jį ėjo prekybinis kelias iš Ramlos į Egiptą. IX–XI a. čia gyveno žydų bendruomenė. 1226 m. Jakutas al Hamavis aprašė Rafą kaip apleistą, nors seniau buvusią svarbiu prekybiniu tašku. Osmanų laikais buvo mažas kaimas. XIX a. ties Rafa ėjo Sirijos ir Egipto riba, o 1832–1840 m. buvo užimta egiptiečių. Dar 1881 m. mieste stovėjo romėnų šventyklos liekanos. 1917 m. Rafą užėmė britai ir įkūrė karinę bazę. 1948 m. Rafa vėl užimta Egipto, o 1967 m. okupuota Izraelio. 1971 m. Izraelis sunaikino Rafos pabėgėlių stovyklas, vėliau Kanados ir Brazilijos pajėgos jiems įrengė namus.
Sportas
thumb|left|240px|Izraelio sunaikinta mečetė Rafoje
Viešintų apylinkė
Viešintų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viešintų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Troškūnų rajonui. 1954 m. prijungta Užubalių apylinkė, Laičių apylinkė, dalis Prunciškių apylinkės, dalis Laitelių apylinkės ir dalis Gilvydžių apylinkės, 1977 m. – Andrioniškio apylinkė, 1988 m. – dalis Surdegio apylinkės.
R. Standard de Liège
Lježo „Standard“ – Belgijos futbolo klubas iš Lježo. 1996 m. prisijungė RFC Seraing klubą.
Vytauto Kazimiero Jonyno galerija
thumb|250px|V. K. Jonyno galerija thumb|250px|V. K. Jonyno galerija
Vytauto Kazimiero Jonyno galerija − dailininko Vytauto Kazimiero Jonyno kūrinių galerija Druskininkų mieste, adresas - Turistų g. 9. Galerijos pastatas pastatytas 1989 m. (architektas A. Kančas), o galerija atidaryta 1993 m. lapkričio 4 dieną. Iki pat mirties (1997 m.) dailininkas V. K. Jonynas galerijoje praleisdavo vasaras, bendraudavo su lankytojais, komentuodavo savo kūrybą. Visi galerijoje saugomi jo kūriniai – dailininko dovana Lietuvai. Galerijoje ekskursijos organizuojamos lietuvių, anglų, rusų, estų, suomių kalbomis.
Ekspozicija
Galerijoje eksponuojami dailininko grafikos kūriniai (medžio raižiniai, litografijos), piešiniai, pastelės, akvarelės, vitražų projektai, pašto ženklai, gausi foto ir video medžiaga apie kūrinius Jungtinių Amerikos Valstijų bažnyčioms. Ekspozicija prasideda buvusioje dailininko studijoje – erdvioje aukštoje patalpoje su židiniu. Čia chronologiškai eksponuojami europinio laikotarpio profesoriaus medžio raižiniai, iliustracijos, piešiniai, litografijos atskleidžia dailininko meistrystės pradžias ir aukštumas.
Galerijoje Vokietijos laikotarpis pristatomas medžio raižinių iliustracijomis J. V. Getės „Jaunojo Verterio kančioms“ (pradėtos 1943 m. Kaune, 1947 m. baigtos Freiburge), P. Merime „Lokiui“. Pirmąkart eksponuojamos iliustracijos V. Šekspyro „Hamletui“ (knyga neišleista), O. Milašiaus „Migeliui Manjarai“ (knyga neišleista), J. V. Getės „Mainco apgulimui“. Iš natūros piešti Nicos, Freiburgo, Vilifranco, Monte Karlo, Sigmaringeno ir kt. peizažai, Mainco litografijos.