cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sanctus
Istorija
Sanctus yra angelų aklamacija, paminėta Senajame Testamente – pranašo Izaijo vizijose (Iz. 6,3). Taip pat Mesijo sveikinimo šūksnis 118 psalmėje (25 ir tolesnės eil.), siejamas su Kristumi.
''Šventas, šventas, šventas, Viešpats Galybių Dievas. Pilnas yra Dangus ir Žemė jo garbės. Osana aukštybėse. Garbė tam, kuris ateina Viešpaties vardu. Osana aukštybėse.''
Maltos futbolo varžybos 1953–1954 m.
Maltos futbolo varžybos 1953–1954 m.
Peru politinė sistema
Peru Respublika – parlamentinė konstitucinė respublika. Dabartinis prezidentas nuo 2016 m. yra Pedro Pablo Kuczynski. Vykdomosios valdžios funkcijas jis dalinasi su vyriausybe. Vyriausybei vadovauja Ministras Pirmininkas, kuris skiriamas Prezidento iniciatyva, tvirtinant kandidatūrą parlamentui.
Įstatymų leidžiamoji valdžia – Nacionalinis Kongresas, sudarytas iš vienerių rūmų, 180 deputatų (iki 1993 m. Konstitucijos buvo dviejų rūmų parlamentas) ir renkamas kas penkeri metai. Anksčiau Kongresas laikytas simboline institucija, automatiškai tvirtinančia vykdomosios valdžios iniciatyvas.
Valstybėje galioja 1993 m. Konstitucija, kurios iniciatorius yra buvęs Japonijos žemės ūkio ministras Alberto Fujimori. Jis 1991 metais buvo išrinktas prezidentu ir savo funkcijas ėjo iki 2001.
Vikonys (reikšmės)
Vikonimis vadinami du kaimai Anykščių rajone:
Vilniaus Žemynos gimnazija
Vilniaus „Žemynos“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Šeškinėje, Čiobiškio g. 16, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190008827. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Vilniaus „Žemynos“ gimnazija duris moksleiviams atvėrė 1987 m. rugsėjo 1 d. 1997 m. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 2002 m. rugsėjo 1 d. tapo išgryninta gimnazija ir persikėlė iš Pašilaičių į Šeškinę, į buvusios „Verdenės“ vidurinės mokyklos (kuri dar anksčiau vadinosi „52-oji vidurinė mokykla“, tai buvo mokykla, kurioje mokyta rusų kalba) patalpas. 2009 m. gimnazijos pastatas buvo renovuotas.
Stadionas
Šalia mokyklos įrengtas aptvertas dirbtinės dangos stadionas su lauko tribūna žiūrovams. Stadionu taip pat naudojasi Lietuvos žolės riedulio federacija.
Avarija
miniatiūra|Automobilio avarija mieste Avarija – nenumatytas nelaimingas įvykis dėl darbo priemonių gedimo, darbo ar technologinio proceso pažeidimo, ar kitų nenumatytų techninių aplinkybių. Sukėlęs pavojų žmonėms, aplinkai ir padaręs ar galėjęs padaryti žalos darbuotojų sveikatai ar kituose automobilių avarijose.
Žydai
Žydai (, tar. jehudím) – semitų tauta. Žydais taip pat vadinami ir judaizmo išpažinėjai. „Žydų tauta“ pačių žydų būna suprantama šiek tiek skirtingai, nei kitos tautos, nes yra susijusi ir su tikinčiųjų bendruomenės idėja ir „tauta“ labiau reiškia tai, kad žydai esą vieno protėvio palikuonys.
Atsižvelgiant į skirtingą sąvokos „žydas“ interpretavimą įvairiais vertinimais žydai sudaro apie 0,2 proc. pasaulio gyventojų arba 13 mln. Daugiausia žydų gyvena JAV – apie 5 671 000 ir Izraelyje – 5,3 mln. Pagrindinės žydų etninės grupės: aškenaziai (apie 70% visų žydų) ir sefardai.
Kas yra žydas?
Kas yra žydas? ( Mihu Jehudi ?) – tai religinis, socialinis ir politinis debatas nustatant žydo tapatybę. Šis posakis tapo labai populiarus po Izraelio įkūrimo 1948 metais. Pagal judaizmo religinius įstatymus (Halakha), žydas yra tas, kuris gimė žydų šeimoje arba kuriam motina yra žydė. Yra kitų save vadinančių žydais:
Žydų istorija
Genetiniai Y chromosomos tyrimai rodo žydų tautą kilus iš labai mažos pradinės žmonių grupės, greičiausiai gyvenusios Viduriniuosiuose Rytuose.
Žydų protėviai siejami su Egipte minimomis semitų gentimis šasu ir habiru, kurios Nilo slėnyje gyveno II tūkst. pr. m. e. Su jais susijęs ir seniausias žydų savivardis hebrajai. Save jie dar vadino izraelitais. Anot legendinės istorijos, apie XII a. pr. m. e. vedami Mozės, jie pabėgo iš Egipto nelaisvės ir užkariavo Pažadėtąją žemę - Palestiną. Čia žydai sukūrė galingiausią savo istorijoje valstybę - Izraelį. Vėliau nuo jo atskilo Judėja. VII a. pr. m. e.-VI a. pr. m. e. šias karalystes nusiaubė Asirija, vėliau Babilonija, dar vėliau valdė Achemenidų imperija, Seleukidų imperija, o galiausiai Romos imperija. Po to, kai žydų gyvenama teritorija buvo užkariauta kaimyninių valstybių bei su tuo susijusių trėmimų nuo VIII a. pr. m. e. atsirado žydų diaspora.
Šventininkai
Šventininkai – kaimas Trakų rajono savivaldybės rytuose, 5 km į pietryčius nuo Senųjų Trakų, greta kelio. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, paštas (LT-21010). Telkšo Šventininkų ežeras.
Žydai
Žydų istorija
Pralaimėjimai žydų–romėnų karuose I a. svariai prisidėjo prie žydų diasporos dydžio ir geografijos išsiplėtimo, nes didelė dalis Izraelio žydų buvo ištremti ir parduoti į vergiją po visą imperiją. Nuo tada žydai gyveno įvairiose pasaulio šalyse, daugiausia Europoje ir Artimuosiuose Rytuose, kur kai kuriais laikotarpiais buvo diskriminuojami, patyrė priespaudą, skurdą ar net genocidą, tačiau kitais laikotarpiais įvairiose šalyse žydų kultūrinis ir ekonominis gyvenimas klestėjo (pvz., Ispanijoje, Portugalijoje, Lenkijoje ir JAV).
Žydų kultūra
Žydų kultūra sudėtinga, bet ir labai vientisa. Svarbiausia vieta tenka religijai, tautiškumui ir istoriškumui.
Vilniuje gyveno vienas iš žymiausių žydų religinių veikėjų Gaonas, taip pat pasaulinio garso smuikininkas Jaša Cheifecas. Literatūrinio herojaus daktaro Aiskaudos prototipui – žinomam ir populiariam Vilniaus gydytojui Šabadui – Vilniaus senamiestyje pastatytas paminklas.
Žydai Lietuvoje
thumb|[[Vilniaus sinagoga.]]
Šventininkai
Istorija
150px|miniatiūra|kairėje|Kryžius Šventininkuose
Žydai
Žydai Lietuvoje
Pirmieji įstatymai, kurie mini žydus, buvo Vytauto privilegijos Trakų žydams 1388 m. birželio 24 d., Bresto (Brastos) – 1388 m. liepos 21 d. Vėliau (1388–1389) privilegijos buvo suteiktos Gardino, Lucko, Voluinės Vladimiro žydams. Vytauto privilegijomis žydų bendruomenės tapo pavaldžios tik didžiajam kunigaikščiui arba jo vietininkui, o žydai – laisvaisiais gyventojais. Visas žydų bylas ir ginčus nagrinėjo žydų bendruomenė (kahalas), remdamasi savo įstatymais. Už žydo (kaip ir bajoro) galvą reikėdavo atsakyti savo galva. Žudiko turtą pasiimdavo didysis kunigaikštis. Už žydo turto vagystes buvo kariama. Iš privilegijų matyti žydų verslai – palūkininkavimas, prekyba (privilegijoje nėra duomenų apie žydus amatininkus arba žemdirbius). Už privilegijas ir teises žydai mokėjo didžiajam kunigaikščiui mokesčius.
XVI a. pradžioje LDK buvo 6000 žydų, XVI a. viduryje – apie 10 000. Didieji kunigaikščiai ir didikai visokeriopai rėmė turtingus žydus, nes šie už nuošimčius skolino jiems pinigų, krašte plėtojo piniginę prekinę apyvartą.
Lietuvoje 1861 m. panaikinus baudžiavą žydų ir kitų Lietuvos tautybių gyventojų teisės tapo vienodos. Lietuviai galėjo laisvai keltis gyventi į miestus. Taip pat panaikinus cechų sistemą ir lietuviai laisvai galėjo užsiimti amatais. XIX a. I pusėje Lietuvoje sparčiai vyko pramoninė revoliucija, tai yra vis didesnė bendrojo vidaus produkto dalis buvo pagaminama mieste. Lietuvos žydai sudarydami apie 10 % Lietuvos gyventojų valdė apie 80 % pramoninės gamybos ir prekybos. Vilniuje žydų 1897 m. surašymo duomenimis buvo 63 841, – 40 proc. visų gyventojų. Žydai Lietuvoje 1897 m. įkūrė pirmą Rusijoje socialistinės pakraipos partiją Bundas, kuri netrukus inicijavo ir Rusijos socialdemokratų partijos įkūrimą Minske. Tai sąlygojo ir apie ketvirtadalio žydų sunki ekonominė padėtis – skurdas ir nedarbas bei caro Nikolajaus I pradėta vykdyti žydų vaikų rekrūtavimo 25 metams, juos perkrikštijant, politika. Druskininkuose 1898 m. įvyko reikšmingas antrasis sionistų judėjimo Hovevei Zion, kvietusio žydus grįžti į Palestiną ir atkurti savo valstybę, kongresas. Po jo buvo įkurta pasaulinė sionistų organizacija.
Tarpukario Lietuvos valdžia įvertinus, kad vis didesnė šalies kapitalo dalis koncentruojama miestuose ėmėsi veiksmų sumažinti žydų įtaką valstybės ūkyje. Agronomams, kurie buvo išlaikomi valstybės ir į jų pareigas įeidavo važinėti po kaimus ir konsultuoti ūkininkus žemės ūkio klausimais, buvo nurodyta valstiečius agituoti kurti kooperatyvus. Tautininkų partijos atstovai atvirai agitavo pirkti prekes tik iš kooperatyvų. Kooperatyvai buvo kuriami dabartinių akcinių bendrovių principu. Žmonės įnešdavo savo indėlį ir tikėdavosi gauti dalį nuo pelno. Kooperatinės parduotuvės dirbo dabartinių parduotuvių principu, jose nebuvo galima derėtis, visoms prekėms buvo uždedamas vienodas ar diferencijuotas mokestis. Žydai savo turimose parduotuvėse dažniausiai dirbo patys ir dėl kiekvienos prekės su jais buvo galima derėtis. Kooperatinių parduotuvių kūrimasis buvo priešiškai sutiktas žydų, joms didmenine prekyba užsiimantys žydai nenorėdavo visiškai parduoti prekių, siūlydavo pirkti brangiau negu, kad būtų pardavę žydams. Žydai, turintys nuosavas parduotuves, pradėdavo jose pardavinėti tokias pačias prekes kaip ir kooperatyvuose, tokiomis pačiomis kainomis, o dažnai net ir už savikainą. Nepaisant žydų pasipriešinimo kitų tautybių žmonių kooperatyvų daugėjo.
Šventininkai
Istorija
Sovietmečiu buvo Afonino kolūkio centrinė gyvenvietė. 1956 m. įkurta Šventininkų pradinė mokykla, biblioteka, 1958 m. įkurtas medicinos punktas.
Berberinis avinas
Berberinis avinas (Ammotragus lervia) – dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis, priklausantis ožkų (Caprinae) pošeimiui.
Džošua Mkabuko Nkomo tarptautinis oro uostas
Džošua Mkabuko Nkomo tarptautinis oro uostas (IATA – BUQ, ICAO – FVBU) – oro uostas Bulavajo mieste Zimbabvėje. Anksčiau oro uostas buvo vadinamas miesto vardu, o pakeistas Zimbabvės Afrikos žmonių sąjungos įkūrėjui Joshua Mqabuko Nkomo pagerbti. Tai yra vienas iš trijų šalies tarptautinių oro uostų.
Bastilijos paėmimo diena
Bastilijos paėmimo diena – Prancūzijos nacionalinė šventė, kasmet minima liepos 14 d. Prancūzijoje ši diena vadinama „Fête nationale française“ (Prancūzijos nacionalinė šventė) ir „Le 14 juillet“ (Liepos 14-oji).
Nacionalinė Prancūzijos diena skirta Bastilijos paėmimui, kuris įvyko 1789 m. liepos 14 d., paminėti. Šis įvykis buvo svarbus Prancūzijos istorijoje – Paryžiuje dvi dienas anksčiau prasidėjo revoliucija, kuri pasibaigė Bastilijos pilies užėmimu. Taip pat 1790 m. liepos 14 d. buvo minima nacionalinė šventė, skirta pažymėti tautos vienybę ir taiką Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu.
Nuo 1880 m. liepos 14 d. ryte vyksta seniausias ir didžiausias karinis paradas Europoje. Jis vyksta Eliziejaus laukų alėjoje, jį stebi šalies prezidentas ir kiti aukšti Prancūzijos bei kitų šalių vadovai.
Puerto Riko savivaldybės
Puerto Riko savivaldybės. Puerto Rikas, priešingai nei daugelis kitų JAV teritorijų, neturi aukštesnio lygio administracinių vienetų ir skirstomas tiesiog į savivaldybes. Puerto Rike yra 78 savivaldybės. Savivaldybei vadovauja meras ir taryba.
Argentinos lietuvių spauda
Argentinos lietuvių spauda – Argentinos lietuvių Argentinoje leidžiama periodinė ir neperiodinė spauda bei kita spausdinta literatūra.
Istorija
Pirmosios knygos lietuvių kalba:
Periodiniai leidiniai
Pirmasis lietuviškas periodinis leidinys Argentinoje pasirodė 1917 m. Tai buvo lietuvių išeivių reikalams skirtas laikraštis „Žvaigždutė“, kurį redagavo Jonas Padvalskis. Jis ėjo vienerius metus. 1919 m. gruodžio mėn. Lietuvių socialistų sąjunga Beriso mieste išleido vienkartinį leidinį „Biuletinas“, o 1920 m. trumpai leido laikraštį „Proletaras“. Kiti periodiniai leidiniai:
Knygos
Knygas leidžia laikraštis „Laikas“ (spaustuvė nuo 1952 m.), „Argentinos lietuvių balsas“ (spaustuvė nuo 1953 m.), lietuvių organizacijos. Po Antrojo pasaulinio karo išleista:
Argentinos leidyklose ispanų kalba išleista:
Jekabpilio apskritis
Jekabpilio apskritis  – tarpukaryje buvęs administracinis vienetas Latvijos Žiemgaloje. Plotas 3487,1 km². Apskrityje buvo 2 miestai, 1 miestelis ir 19 valsčių. Ji ribojosi su Bauskės apskritimi, Rygos apskritimi, Daugpilio apskritimi, Ilūkstės apskritimi ir Lietuva. Stambesni miestai ir gyvenvietės: Jekabpilis, Jaunjelgava, Viesytė ir Nereta.
Nova Žubruvka
Nova Žubruvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Krasnapolio, apie 15 km į vakarus nuo Seinų ir 110 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra XIX a. ir XX a. pradžios senoviniai ūkiniai pastatai.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Virbaliai (Perechvatnojė)
Virbaliai (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Warten, nuo 1946 m. Perechvatnojė ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 28 km į šiaurės vakarus nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Jasnojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Šilutės apskrities, nuo 1922 m. Lankos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Prochladnojės apylinkės teritorija.
Karl Heinz Engelin
Karl Heinz Engelin (1924 m. spalio 17 d. Klaipėdoje – 1986 m. gruodžio 1 d. Hamburge) – skulptorius.
Biografija
Gimė 1924 m. spalio 17 d. Klaipėdoje. Studijavo dailę Breisgau Freiburge pas skulptorių Wilhelm Gerstel, vėliau Paryžiuje. Nuo 1954 m. studijavo pas Edwin Scharff Hamburge. Nuo 1959 m. pradėjo eksponuoti savo sukurtas skulptūras. Daugiausiai kūrė sakralinio meno skulptūras ir abstraktaus meno skulptūras. Mirė 1986 m. gruodžio 1 d. Hamburge.
Žarnyno mikroflora
Žarnyno mikroflora – žmogaus ar gyvūno žarnyne gyvenantys mikroorganizmai. Šeimininką ir šiuos mikroorganizmus sieja abipusiai naudingi ryšiai (simbiozė). Mikroorganizmai turi palankią terpę daugintis, o šeimininkas gauna naudos iš neįsisavintų medžiagų fermentacijos, naudingi mikroorganizmai konkuruoja su nepageidaujamais mikroorganizmais ir slopina jų augimą, vyksta vitaminų sintezė, kt. Kartais, kai sutrinka šeimininko imunitetas arba pakinta normali mikrofloros sudėtis, žarnyne esantys mikroorganizmai gali sukelti ligą.
Normali žmogaus žarnyno mikroflora treniruoja imuninę sistemą ir saugo nuo alergijų, žarnyno uždegimų. Žarnyno mikroflorą gali sutrikdyti stresas, vartojami antibiotikai, konservantai, kt. Dėl kiekybinės ir rūšinės mikroorganizmų sudėties pakitimų atsiranda disbakteriozė. Mikrofloros atstatymui vartojami prebiotikai ir probiotikai.
1641 m.
1641 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Spalio 11 – įsteigtas VU Teisės fakultetas.
Velipojė
Velipojė – miestas šiaurės vakarų Albanijoje, prie Adrijos jūros, Bojanos žiočių. Išvystyta žemės ūkio, žvejybos pramonė.
Konstancos apskritis
Konstancos apskritis  – apskritis pietryčių Rumunijoje, Dobrudžos regione. Tai 8-a pagal plotą ir 6-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Konstanca.
Geografija
Visa teritorija yra plynoje, vietomis pelkėtoje žemumoje. Vakriniu pakraščiu teka Dunojus, sudarydamas protakas, salas ir senvages, o iš rytų skalauja Juodoji jūra, kurios pakrantėje yra limanų (Sinoės ežeras ir kt.). Dunojų ir jūrą jungia Dunojaus-Juodosios jūros kanalas.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 3 savivaldybes, 9 miestelius ir 58 bendruomenes.
Marija Anciuvienė
Marija Anciuvienė – teisininkė, teisėtyrininkė europeistė, VU docentė, vertėja, juristė lingvistė, ES Vertimų tarnybos Lietuvių kalbos vertimų skyriaus vedėja, buvusi ETD prie LRV generalinio direktoriaus pavaduotoja.
Biografija
Baigė teisę VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
VU docentė. Dėstomi dalykai – Europos Sąjungos teisė. Europos teisės departamento prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos generalinio direktoriaus pavaduotoja. ES Lietuvių vertimų raštu skyriaus vedėja.
Darbo grupės parengti Lietuvos Respublikos pasiūlymams bei pastaboms Europos Sąjungos Tarpvyriausybinės konferencijos Teisės ekspertų grupei dėl jos rengiamo Sutarties dėl Konstitucijos Europai Protokolo dėl 2003 m. balandžio 16 d. Atėnuose sudarytos Sutarties dėl stojimo į Europos Sąjungą projekto narė, ekspertų darbo grupės Europos Sąjungos kompetencijų pasidalijimo ir apibrėžimo klausimui, svarstomam Konvente dėl Europos ateities, analizuoti ir pirminiams bei galutiniams pasiūlymams dėl Lietuvos Respublikos Seimo pozicijos parengti narė , darbo grupės Seimo darbo Lietuvai tapus Europos Sąjungos nare koncepcijai ir reikalingiems teisės aktų pakeitimų projektams parengti narė.
Knygų apie teisę vertėja ir bendraautorė.
Apdovanojimai
Ordino "Už nuopelnus Lietuvai" medalis, Lietuva, 2004-06-25.
Bylio šachmatų turnyras
Bylio šachmatų turnyras – kasmetinis šachmatų turnyras, nuo 1968 m. rengiamas Bylyje, Šveicarijoje. 1976, 1985 ir 1993 m. čia buvo rengiamas Tarpzoninis šachmatų turnyras.
Laimėtojai
! # !! Metai !! Didmeistrių turnyras !!Meistrų turnyras
Išorinės nuorodos
Tarptautinis Bylio šachmatų festivalis (istorija)
Marko Popović
Marko Popovičius (Marko Popović, g. 1982 m. birželio 12 d. Zadare) yra Kroatijos nacionalinės rinktinės ir Fuenlabrados „Montakit“ gynėjas.
2011 m. rugpjūčio 26 d. sugrįžo į Kauno „Žalgirio“ klubą, su kuriuo pasirašė vienerių metų kontraktą, kuriame numatyta pratęsti jį dar vienam sezonui. 2013 m. paliko Kauno klubą.
Barneso debiutas
Barneso debiutas (dar vadinamas Gedulto debiutu) pradedamas baltųjų ėjimu 1.f3. Iš 20 galimų pirmųjų ėjimų 1.f3 laikomas prasčiausiu. Pėstininku atakuojamas lentos laukelis, esantis lentos centre – e4, bet jei tai pagrindinis baltųjų siekis, nors jis neturėtų tokiu būti, tai, 1.d3 (Mizeso debiutas) arba 1.Žc3 (Dunsto debiutas) yra geresni variantai, nors ir jie laikomi gana pasyviais. 1.f3 nieko nepadaro figūrų vystymui, netgi blokuoja baltųjų vystymą, kadangi užima f3 laukelį, paprastai naudojamą žirgui išvesti. Be to, 1.f3 be reikalo susilpnina karaliaus flangą.
Kadangi 1.f3 silpnas ėjimas, yra retai naudojamas. Tačiau nėra pats rečiausias ėjimas. Kai kurie žaidėjai jį naudoja arogantiškai lyg sakydami „Prieš tave galiu žaisti bet kokiu būdu“. Po 1.f3 e5 kai kurie žaidėjai netgi tęsia visai nevykusiu 2.Kf2 ėjimu, kuris kartais vadinamas Klajojančio karaliaus debiutu. Pavyzdys galėtų būti Saimonas Viljamsas prieš Martiną Simonsą paskutiniajame Britų čempionato turnyro rounde 1999 m., kuriame Viljamsas neturėjo dėl ko žaisti. Atmesti ėjimu 1.f3 primetamą žaidimą nėra lengva užduotis. Juodieji gali lengvai užsitikrinti pranašumą vystydami centro pėstininkus, užimdami centrą ir greitai vystyti kitas figūras. Bet tai paversti laimėjimu yra sunkiau, ir daugelyje žaidimų baltieji „atsibunda“ ir pradeda stiprų žaidimą po kelių ėjimų.
Barneso debiutas gali virsti Kvailio matu: 1.f3 e5 (arba e6) 2.g4 Vh4 matas. Iš visų baltųjų galimų 2 ėjimų tik vienas skelbia matą vienu ėjimu, 2.h3 – matą dviem ėjimais.
Šis debiutas laikomas nestandartiniu, todėl Šachmatų debiutų enciklopedijoje klasifikuojamas A00 numeriu. Debiutas pavadintas Tomo Vilsono Barneso (1825-1874) vardu. Šis anglų žaidėjas laimėjo 8 įspūdingas pergales prieš Polą Morfį, vienoje iš jų į ėjimą 1.e4 atsakydamas 1…f6 (Barneso gynyba).
Endras ir Luara
Endras ir Luara (37)  – Prancūzijos departamentas šalies centro šiaurinėje dalyje, Centro regione, vadinamas Endro ir Luaros upių vardu. Administracinis centras – Turas (Tours).
Departamentą sudaro 3 apskritys, 19 kantonų, 23 municipaliniai susivienijimai ir 272 komunos.
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Turo provincijos dalyje.
Geografija
thumb|Endro ir Luaros keliai Endro ir Luaros departamentas ribojasi su Luaros ir Šero, Endro, Vieno, Meno ir Luaros bei Sarto departamentais.
Rajoną kerta automagistralė A10 ir TGV geležinkelis.
Pagrindinės upės
thumb|300px|Ambuazo pilis
Turizmas
Dalis departamento įeina į turistinės traukos regioną, kuris vadinamas Luaros slėnio pilys.
Politika
Endro ir Luaros departamentui Prancūzijos senate atstovauja 3 senatoriai, Atstovų rūmuose – 5 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 37 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai. Prefektas nuo 2003 m. – Polis Žiro de Laglandas (Paul Girot de Langlade).
Sapackinė
Sapackìnė  – miestelis šiaurės vakarų Baltarusijoje, 27 km į šiaurės vakarus nuo Gardino, greta sienos su Lietuva ir Lenkija. Stovi XX a. pradžios katalikų bažnyčia, cerkvė. Biologinis Sapackinės draustinis. Miestelio vakarinėje dalyje stūksantis X–XІ a. piliakalnis paskelbtas archeologiniu paminklu. Žydų ir katalikų kapinės, pastarosiose saugomos neogotikinės laidojimo koplyčios.
Istorija
Miestelis žinomas nuo LDK laikų. Nuo XVI a. priklausė Trakų vaivadijos Gardino pavietui, nuo 1793 m. – LDK Gardino vaivadijai. Vėliau priskirtas Prūsijai, nuo 1807 m. – Varšuvos hercogystei, Lenkijos karalystei. XIX a. buvo dvaras Augustavo apskrities Valavičaucų valsčiuje.
Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai, o nuo 1939 m. – Baltarusijos TSR Balstogės srities rajono centras. Po II pasaulinio karo priklauso Gardino sričiai, 1959 m. įėjo į Gardino rajono sudėtį.
Maltos futbolo varžybos 1954–1955 m.
Maltos futbolo varžybos 1954–1955 m.
Lekiantieji laiškai
Istorija
Spausdintas gotišku šriftu. Leido Rytų Prūsijos konservatorių partija, redagavo Jurgis Traušys. Pasirodė 14 numerių.
Kuldygos apskritis
Kuldygos apskritis  – tarpukaryje buvęs administracinis vienetas Latvijos Kuržemėje. Plotas 3306,8 km². Apskrityje buvo 2 miestai ir 24 valsčiai. Ji ribojosi su Ventspilio apskritimi, Liepojos apskritimi, Aizputės apskritimi, Jelgavos apskritimi, Talsų apskritimi ir Tukumo apskritimi. Stambesni miestai ir gyvenvietės: Kuldyga, Saldus, Skrunda, Renda ir Kabilė.
Šilkmedis
Šilkmedis (Morus) – šilkmedinių (Moraceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso medžiai.
Paplitęs Azijos, Afrikos ir Šiaurės Amerikos vidutinio ir subtropinio klimato srityse. Daugiausiai rūšių auga Azijoje. Gentyje yra 10-16 rūšių.
Rūšys
ir kt.
Orlinekas
Orlinekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Giedrius Dusevičius
Giedrius Dusevičius – lietuvių finansininkas, „Hansabanko“ valdybos pirmininkas.
G. Dusevičius trejus metus dirbo bendrovės „ECOFIN Baltic Counsulting Ltd“ filialo Lietuvoje finansų ekspertu ir konsultantu. „Hansabank“ grupėje pradėjo dirbti 1996 m., vadovavo tuo metu įkurtai bendrovei „Hanza lizingas“.
Nuo 2001 m. G. Dusevičius taip pat paskirtas ir tuometinio „Hansa-LTB“ (dabar AB „Hansabankas)“ valdybos nariu, o nuo 2003 m. lapkričio mėn. – valdybos pirmininko pavaduotoju. Atsistatydinus D. Nedzinskui, G. Dusevičius pradėjo eiti valdybos pirmininko pareigas.
2001 m. Giedrius Dusevičius tapo „Verslo šlovės galerijos“ laureatu.
Kita veikla
G. Dusevičius yra Lietuvos lizingo asociacijos valdybos narys bei Lietuvos laisvosios rinkos instituto tarybos narys.
Baltiškoji gynyba
Baltiškoji gynyba – šachmatų debiutas, pradedamas šiais ėjimais:
1.d4 d5
2.c4 Rf5
(Baltiškasis debiutas – tai visai kita pradžia, kurioje baltieji pradeda žaidimą 1.Žc3. Turi ir kitus pavadinimus)
Baltiškoji gynyba – neįprasta atmesto valdovės gambito versija. Nėra labai paplitusi tarp meistrų, nors šį debiutą naudojo didmeistriai Paulis Keresas ir Aleksejus Širovas.
Daugelyje atmesto valdovės gambito debiuto variantų juodieji turi sunkumų vedant valdovės flango rikį. Baltiškoji gynyba tai sprendžia radikaliai – išveda valdovės rikį iškart. Baltieji gali išvengti tokios padėties įvairiai: 3.Vb3, 3.Žc3, 3.cd, 3.e3 ir 3.Žf3.
Freddie (dainininkas)
Gábor Alfréd Fehérvári, geriau žinomas sceniniu vardu Freddie (g. 1990 m. balandžio 8 d. Budapešte) – Vengrijos dainininkas.
Savo muzikinę karjerą pradėjo 2010 metais įvairiose grupėse. Vengrijoje išgarsėjo 2014 metais muzikiniame šou „Rising Star“, kuriame užėmė 4 vietą.
Gvazdikažiedžiai
Gvazdikažiedžiai (Caryophyllidae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus magnolijainių (Magnoliopsida) klasės augalų poklasis.
Pagulbiniai
Pagulbiniai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Viešvilės centro. Šiaurinė kaimo dalis yra Viešvilės miške, pietinė dalis siekia Nemuną. Per kaimą eina 330 kV elektros tiekimo linija.
KS Ada Velipojë
Velipojės „Ada“ – Albanijos futbolo klubas iš Velipojės.
Vyrų ekipa žaidė žemesniųjų pakopų pirmenybėse. Turi merginų komandą.
Istorija
1996 m. kovo 6 d. įkurtas klubas.
Nuo 2005–2006 m. sezono žaidė Pirmame divizione (antra pakopa), bet vėliau prarado vietą jame ir buvo pažeminti į Antrą divizioną (trečia pakopa).
Albanijos futbolo taurės turnyro pirmame etape susitiko su elito diviziono atstovais KF Teuta. 2015 m. rugsėjo 16 d. namuose pralaimėjo rezultatu 1:5. 2015 m. rugsėjo 30 d. svečiuose žaidė atsakomąsias rungtynes ir patyrė triuškinantį pralaimėjimą rezultau 1:6. Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo 12:2 varžovų nadai, kurie pateko į sekantį etapą, o KS Ada pasirodymą turnyre baigė.
Vyrų ekipa nuo 2019–2020 m. rungtyniavo Antrame divizione (trečia pakopa). 2022–2023 m. sezone liko vienuolikti A grupėje ir iškrito į Kategoria e Tretë (IV Pakopa).
Pavadinimo kilmė
Ada, yra sala Adrijos jūroje, netoli Juodkalnijos.
Moterų futbolas
KS Ada žaidžia moterų futbolo pirmenybėse.
Janušava (Anykščiai)
Janušava – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Kavarsko. Seniūnaitijos centras. Yra Kavarsko vidurinės mokyklos pradinio ugdymo skyrius. Janušavos miške stūkso Barboros akmuo.
Girdažė
Girdažė – upelis Kauno rajone, Neries dešinysis intakas, įtekantis per Drąseikių karjero tvenkinį 21,3 km atstumu nuo žiočių. Priklauso Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinui. Upelio ilgis – 2,7 km, vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 12011130.
Prasidėjusi aukštumose prie Tauralaukio, prateka per kolektyvinius sodus, kur suformuoti keli nedideli tvenkiniai, kerta kelią ties Drąseikiais. Vaga sureguliuota, sodų bendrijų naudojama laistymui, rekreacijai. Netoli santakos su Nerimi prie dešiniojo pastarosios kranto kyšo Gaidelio akmuo.
Apuolės piliakalnis
thumb|left|Apuolės piliakalnio rodyklė prie kelio
Apuolės piliakalnis su gyvenviete (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1313K, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR954) – piliakalnis Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje, Apuolės kaime. Pasiekiamas iš kelio Guntinas-Barstyčiai jam kylant į aukštumą pasukus į kairę šiaurės kryptimi (yra rodyklė) ir pavažiavus 550 m – kitapus Brukio upelio.
Piliakalnis
Piliakalnis stovi Luobos ir Brukio santakoje, apie 10 m aukščio kalvoje. Aikštelė buvo apie 80 m skersmens, bet jos šiaurinis ir vakarinis pakraščiai nugriuvo. Rytinėje pusėje supiltas 75 m ilgio ir 7,5 m aukščio pylimas, pietinėje ir iš dalies vakarinėje pusėje išlikęs 80 m ilgio ir 2 m aukščio pylimas. Į rytus nuo piliakalnio buvo įrengtas 90 x 30 m dydžio priešpilis, jo rytiniame gale yra pylimo ir griovio liekanų.
Į pietryčius nuo piliakalnio apie 12 ha plote yra papėdės gyvenvietė su 80 cm storio kultūros sluoksniu. Apie 300 m į šiaurės rytus Luobos dešiniajame krante yra Apuolės kapinynas. left|thumb|300px|Bendras piliakalnio aikštelės ir gynybinio pylimo vaizdas iš vakarų pusės thumb|left|300px|Pilies šulinio vieta
Tyrimai
1887 m. piliakalnį, kaip kuršių pilį Apulia, lokalizavo Eduardas Volteris ir J. Deringas. 1928-1930 m jį tyrinėjo E. Volteris, 1931 m. švedų archeologas Birgeris Nermanas, Fransis Balodis, Valdis Ginteris, 1931-1932 - Vladas Nagevičius. 1986 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Ištirtas 1561 m² plotas, atlikti aikštelės didžiojo ir mažojo pylimų pjūviai, tirtos jos rytų ir vakarų dalys. Aptikta, kad IV a.- XIII a. pylimai buvę tvirtinti 4 etapais, rasta vartų ir pastato medinių įtvirtinimo liekanų. Didžiajame pylime ištirti 8 XVI-XVII a. kapai. Aikštelėje rasta medinio šulinio vieta, lipdytosios ir žiestosios keramikos, geležinių, daugiausia skandinaviškų, strėlių antgalių, audimo staklių molinių pasvarų, geležinių darbo įrankių, žalvarinių papuošalų.
Kapinyne 1931 m. B. Nermanas ištyrė 63,3 m² plotą. Ištirti 8 degintiniai X a.- XII a. kapai, rasta antkaklių ir apyrankių fragmentų, pasaginių segių, smeigtukų, karolių bei II a.- IV a. pavienių radinių. Radinius saugo Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejus, Stokholmo istorijos muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.
1986 m. pievoje į šiaurės rytus nuo piliakalnio pastebėtas 20–30 cm storio jau praktiškai sunaikintas kultūrinis sluoksnis. Jo likučiai sumišę su viršutiniu žemės sluoksniu. Analogiškas kultūrinio sluoksnio būvis konstatuotas ir Brukio kairiajame krante, į pietvakarius nuo piliakalnio, aukštumos slėnyje.
1996 m. Apuolėje darytais gręžiniais nustatyta, kad į pietvakarius-pietus ir pietryčius nuo piliakalnio esančioje gyvenvietėje, daugelyje patikrintų vietų, kultūrinis sluoksnis yra praktiškai visai arimo sunaikintas. Kai kuriose vietose gręžiniais nustatyta, kad gyvenvietėje į pietus nuo piliakalnio, žemesnėse vietose kultūrinio sluoksnio likučiai vis dar siekia iki 35 cm storio. Į rytus nuo piliakalnio esančios gyvenvietės dalies kultūrinio sluoksnio gręžiniais nepavyko nustatyti.
1996 m. gegužės pradžioje darytose aerofotografijose puikiai matyti Apuolės piliakalnio gyvenvietės ribos ir vietos, kur dar išlikęs kultūrinis sluoksnis. Tai beveik sutampa su gręžinių informacija. Piliakalnis šiuo metu yra gana gerai prižiūrimas, tik aikštelės vaizdą ir kultūrinį sluoksnį šiek tiek žaloja piliakalnio aikštelės šiaurinėje dalyje esanti duobė, kuri atsirado audrai išvertus ąžuolą. Duobės sienelėse matomas apie 15 cm kultūrinis sluoksnis, kuriame gausu sudegusių grūdų.
Istorija
Apuolė – anksčiausiai rašytiniuose šaltiniuose paminėta gyvenvietė dabartinės Lietuvos Respublikos teritorijoje. 853 m. Rimberto kronikoje „Šv. Ancharijaus gyvenimas“ rašoma, kad Švedijos karalius Olafas su savo 7000 karių kariauna puolė Apuliją. Apgultis tęsėsi 8 dienas. Švedai jau buvo beprarandantys viltį laimėti, kai apuoliškiai pasiūlė didelę išpirką ir susitarė su švedais, kad tie atsitrauks. Kronikoje rašoma, kad Apuolę tada gynė 15000 kuršių. Anot istorikų, šis skaičius gerokai išpūstas, nes ant Apuolės piliakalnio tiek gynėjų sutilpti negalėjo.
1253 m., Apuolės vardas Appule, Ampule vėl minimas kaip dalybų objektas tarp Kuršo vyskupo ir Livonijos ordino. Nuo 2004 m. rugpjūčio priešpaskutinį savaitgalį piliakalnyje vyksta festivalis „Apuolė 854“. thumb|right|260px|Kasmet ant Apuolės piliakalnio rengiamas Baltijos jūros regiono senovės genčių karybos ir amatų festivalis [[Apuolė 854|„Apuolė 854"]]
Karavankai
Karavankai  – kalnų grandinė Alpėse Slovėnijos ir Austrijos pasienyje. Grandinės ilgis apie 120 km, tad tai viena ilgiausių kalnų grandinių Europoje.
Kartu su Kamniko ir Savinjos Alpėmis Karavankų grandinė sudaro natūralią sieną tarp Austrijos ir Slovėnijos. Tai viena seniausių administracinių sienų Europoje, nes ji buvo siena tarp Karintijos hercogijos ir Karniolos (kitaip vadinamos Kraina) beveik tūkstantį metų. Prieš tai šios grandinės buvo Karantanijos slavų kunigaikštystės pietinė siena, o dar anksčiau – Senovės Romos provincijos Noriko siena.
Karavankai tinka alpinizmui, joje yra daug alpinistų prieglaudų. Nuo daugelio viršūnių gerai matyti Klagenfurto apylinkės Austrijoje ir Liublianos apylinkės Slovėnijoje. Austrijos pusės šlaitai yra uolėti ir statūs, o Slovėnijos pusės šlaitai lėkštesni, virš 1700 m. apaugę žolėmis ir krūmais, o žemiau – eglėmis ir žemomis pušimis
Pagrindiniai kalnai:
Takinas
Takinas (Budorcas taxicolor) – dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis, priklausantis ožkų (Caprinae) pošeimiui.
Tamsiosios raguotės
Tamsiosios raguotės (Xanthichthys) - raguotinių (Balistidae) šeimos žuvų gentis.
Cantharellus infundibuliformis
Kepurėlė mėsinga, iš pradžių iškili, vidury su nedideliu įdubimu, kuris galiausiai įgauna gilaus piltuvėlio formą, kraštai skiltėti arba banguoti. Luobelę dengia smulkūs žvyneliai. Kepurėlė būna pilkai ruda arba gelsvai pilka. Kotas ilgas, cilindriškas, iš dalies išilgai įlenktas arba suspaustas. Lakšteliai šakoti, sujungti skersinėmis gijelėmis, nuaugę kotu žemyn. Iš pradžių būna geltono, vėliau - pilko atspalvio. Trama plona, be jokio ypatingo kvapo, švelnaus skonio. Auga liepos - lapkričio mėnesiais, dažniausiai drėgnose spygliuočių miškų vietose, nors sutinkamas ir lapuočių miškuose.
Grybas yra valgomas, tačiau dėl savo kietos tramos nelabai vertinamas.
Literatūra
GRYBAI, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, p. 178
Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazija
Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, esanti Vilniuje (adresas: Augustijonų gatvė 8), vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 300134269.
Istorija
Gimnazijos įkūrimu rūpinasi, „Nukentėjusiems nuo karo šelpti Draugijos centro komitetas“, steigimo klausimą iškelia Antanas Smetona, sekančiame išplėstiniame posėdyje paskiria, steigėjus, daktarą Joną Basanavičių, Mykolą Biržišką ir Povilą Gaidelionį. Direktoriumi išrenkamas ir sutiko būti Mykolas Biržiška, teisininkas (advokatas) vėliau pasirinkęs lietuvių kalbos ir literatūros istoriko kelią, moko lietuvių kalbą.
1915 m. spalio 9 d. Mykolas Biržiška sukviečia lietuviškai kalbančius ir galinčius mokyti žmones. Įvyksta pirmasis gimnazijos pedagogų tarybos posėdis, šią datą galime laikyti gimnazijos gimtadieniu. Oficialiai pedagogų sudėtį patvirtina Lietuvių mokslo draugija, kuriai vadovauja dr. Jonas Basanavičius ir skiria finansavimą. Gimnazija oficialiai vadinosi „Lietuvių gimnazijos kurso pamokos“, pagal tuometu veikusią švietimo sistemą. Remiantis steigėjų pavardėmis, daktaro Jono Basanavičiaus, Mykolo Biržiškos ir Povilo Gaidelionio visuomenė prie oficialaus pavadinimo pridėjo ir gimnazijos steigėjų pavardes, pavadinimą rašė: "daktaro Jono Basanavičiaus, Mykolo Biržiškos ir Povilo Gaidelionio Lietuvių gimnazijos kurso pamokos“. Mokslas mokamas, nepasiturintiems daroma lengvatos ir neturintiems kur gyventi suteikiamas bendrabutis.
1915 m. spalio 18 d. gimnazijoje prasidėjo pamokos lietuvių kalba, vilniečio turtuolio Pimenovo name, tuometinės Didžiosios Pohuliankos gatvėje, 14 butas17 (dabartinis Mindaugo ir J. Basanavičiaus gatvių kampas). Mokosi 25 mokiniai
1915 m. gruodžio 22 d. gimnaziją ima globoti „Ryto“ draugija. Nuo to laiko ji ir buvo vadinama „Ryto“ draugijos Vilniaus lietuvių gimnazija. Mokyklai sparčiai plečiantis „Ryto“ draugija nebesugeba jos išlaikyti savo lėšomis. Mokosi jau 75 mokiniai.
1918 m. lapkričio 27 d. perduoda ją vyriausybės žinion.
1918 m. gruodžio 1 d. Švietimo ministerija šią mokyklą pavadino „Pirmoji Vilniaus vyrų gimnazija“ ir perkėlė ją į tinkamesnes patalpas dabartinėje Vilniaus Muzikos akademijoje.
1919 m. Okupacinei valdžiai uždarius mergaičių gimnaziją, kuriai vadovavo Mašiotienė nutarta prijungti prie „Pirmosios Vilniaus vyrų gimnazijos“, kartu priimant dirbti pedagogus.
1921 m. rugpjūčio 22 d. gimnazijos direktoriaus M. Biržiškos iniciatyva, „Pirmoji Vilniaus vyrų gimnazija“ pedagogų tarybos posėdyje pavadinta – Vytauto Didžiojo gimnazija. Iš protokolo: " žodis vyrų neatsako gimnazijos mokinių sąstatai, ir žodžiai „pirmoji“ ir Vilniaus kaipo nereikalingi„, nutarta pridėti Vytauto Didžiojo“.
1921 m. spalio 1 d. okupantai įsiveržia į tuometines gimnazijos patalpas (A. Mickevičiaus g. 38) ir jėga išvaro pedagogus bei mokinius į gatvę. Praejus 15 dienų gimnaziją priglaudė žydų visuomenės veikėjai jų realinėje gimnazijoje (Arklių g. 1).
Dėl nepalankių darbo sąlygų žydų gimnazijoje 1921 m. gruodžio 1 d. M. Biržiška išnuomoja patalpas Pilypo g. 12 (dabartinėje Šermukšnių gatvėje 3).
1922 m. okupantai išveža gimnazijos direktorių M. Biržišką ir jo šeimą į Lietuvą (Kauną).
1922 m. Gimnazijos direktoriumi pedagogų tarybos posėdžio metu išrenkamas Marcelinas Šikšnys jau pagarsėjęs kaip rašytojas, dramaturgas ir pedagogas.
1931 m. Vytauto Didžiojo gimnazija persikelia į erdvų Konstantino Stašio namą A. Jakšto gatvėje 5.
1938 m. Vytauto Didžiojo gimnazija tampa privatinė koedukacinė gimnazija ir licėjus.
1939 m. liepos mėnesio, Lietuvos Švietimo ministerijos ministro Leono Bistro įsakymu, Vytauto Didžiojo gimnazijos pagrindu įsteigiama atskiriant mergaičių klasių dalį Kunigaikštienės Birutės valstybinė mergaičių gimnazija. O berniukų klasių pagrindu senajai gimnazijai suteiktas naujas pavadinimas Vytauto Didžiojo valstybinė berniukų gimnazija.
1939 m. lapkričio mėnesio Lietuvos Švietimo ministerijos ministro Rykanto įsakymu mergaičių ir berniukų gimnazijai vadovauja vienas direktorius, Marcelinas Šikšnys, jo pareigas mergaičių gimnazijoje, laikyti antraeilėmis, laikinai dirba abiejose gimnazijose tie patys mokytojai.
1940 m. Abiems gimnazijoms Kunigaikštienės Birutės valstybinė mergaičių gimnazijai ir Vytauto Didžiojo valstybinė berniukų gimnazijai panaikinamas pavadinimas ir statusas, jos tampa Vilniaus I ir Vilniaus II vidurinėmis mokyklomis.
1941 m. Vilniaus I ir Vilniaus II vidurinei mokykloms, suteiktas tik gimnazijos statusas, jos tampa Vilniaus I valstybinė berniukų gimnazija ir Vilniaus II valstybinė mergaičių gimnazija.
1942 m. okupacinė valdžia išvarė Vilniaus I valstybinę berniukų gimnaziją į Didžiąją g. 32, Vilnius. Tuomet šiai mokyklai teko ieškoti prieglobsčio amatų mokykloje (Pamėnkalnio g. 11).
1945 m. pradžioje berniukai pradėjo mokytis po pietų Vilniaus II-je mergaičių gimnazijoje (Šv. Ignoto g. 3).
1946 m. I berniukų gimnazija buvo perkelta į ankstyvesnes patalpas (Didžioji g. 32).
1946 m. Vilniaus II valstybinei mergaičių gimnazijai suteiktas poetės Salomėjos Nėries vardas.
1949 m. gimnazijų statusai ir pavadinimai panaikinami, Vilniaus I valstybinė berniukų gimnazija pervadinama LTSR '''Vilniaus I vidurinė mokykla. Kuriai''' turėjo būt suteiktas, pasak amžininkų, Felikso Dzeržinskio vardas, tačiau pedagogės Bronės Katinienės dėka, pedagogų iniciatyva, Lietuvos TSR Aukščiausios tarybos prezidiumo sprendimu, pritarus LTSR prezidiumo valdybai, Lietuvos TSR Švietimo ministro įsakymu.
1957 m. gruodžio 14 d. Vilniaus I vidurinei mokyklai suteiktas rašytojo Antano Vienuolio vardas. Vilniaus I vidurinė mokykla pervadinama – Vilniaus Antano Vienuolio vidurine mokykla.
1983 m. vadovaujant direktoriui Petrauskui, mokykla perkelta į buvusios gudų, vėliau rusų mokyklos patalpas – Aušros Vartų g. nr. 23, kuriose dabar yra Vilniaus Antano Vienuolio pagrindinė mokykla – progimnazija.
1983 m. parengiamas naujos mokyklos-gimnazijos projektas, tuometinėje Vito gatvės pabaigoje.
1999 m. Antano Vienuolio vidurinei mokyklai suteiktas – grąžintas gimnazijos statusas.
2003 metais po 20 metų laukimo naujajame pastate Augustijonų g. 8, Vilnius, pradeda mokytis pirmieji mokiniai.
2005 m. rugsėjo 1 d. gimnazija reorganizuota į Antano Vienuolio pagrindinę mokyklą ir Vytauto Didžiojo gimnaziją, kuri persikėlė į dabartines patalpas Augustijonų g. 8, Vilnius.
Pavluvka
Pavluvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į rytus nuo Krasnapolio, apie 8 km į vakarus nuo Seinų ir 112 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Pavluvkos upė, o kaime yra apie 27 medinius namus.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Juridinių asmenų registras
Juridinių asmenų registras - pagrindinis valstybės registras. Jame registruojami juridiniai asmenys, kaupiami, saugomi ir tvarkomi su jais susiję duomenys bei dokumentai.
Kūrimas
Juridinių asmenų registras kuriamas sujungiant juridinių asmenų ir įmonių, neturinčių juridinio asmens teisių, registravimą šiose institucijose: Kultūros ministerijoje; Sveikatos apsaugos ministerijoje; Švietimo ir mokslo ministerijoje; Teisingumo ministerijoje; Ūkio ministerijoje; Lietuvos banke; Lietuvos statistikos departamente; apskričių viršininkų administracijose; savivaldybių institucijose.
Registruojančių institucijų turimus duomenis bei dokumentus perima Teisingumo ministerija teisingumo ministro nustatyta tvarka.
Juridinių asmenų registro steigėja yra Vyriausybė.
Juridinių asmenų registrą tvarko vadovaujančioji registro tvarkymo įstaiga – Teisingumo ministerija ir registro tvarkymo įstaiga – valstybės įmonė Registrų centras.
Juridinių asmenų registro duomenys, registre kaupiami dokumentai ir bet kuri kita registrui pateikta informacija yra vieša ir teikiama įstatymų bei kitų teisės aktų nustatyta tvarka.
Juridinių asmenų registro finansavimo tvarką nustato Vyriausybė.
Bankos sala
thumb|220px|Bankos salos žemėlapis
Juridinių asmenų registras
Kūrimas
Juridinių asmenų registras reorganizuojamas ir likviduojamas Vyriausybės nutarimu.
Bankos sala
Banka  – sala Malajų salyne, Indonezijoje, prie rytinių Sumatros salos krantų. Nuo Sumatros atskirta Bankos sąsiauriu, šiaurėje skalaujama Pietų Kinijos jūros, rytuose Gasparo sąsiauriu atskirta nuo Belitungo salos. Plotas 11 910 km². Yra nedeidelių aukštumų, iškylančių iki 699 m. Dengia drėgnieji tropikų miškai, telkšo pelkės.
Vytaras Radzevičius
Vytaras Radzevičius (g. 1968 m. balandžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, sporto naujienų redaktorius, transliacijų režisierius, komentatorius, laikraščių ir žurnalų redaktorius, TV prodiuseris, keliautojas.
Bankos sala
Bankos sala – svarbus alavo gavybos centras. Metalo kasimu, perdirbimu ir prekyba užsiima apie 60 % salos gyventojų, ši veikla dėl silpno reguliavimo sukelia daug neigiamų padarinių aplinkai. Taip pat auginami juodieji pipirai, renkamas kaučiukas.
Bankos saloje 1990 m. gyveno 626,9 tūkst. žmonių, daugiausia malajų ir kinų. Pagrindinis miestas – Pankalpinangas. Sala priklauso Bankos-Belitungo provincijai.
Vytaras Radzevičius
Biografija
1975–1978 m. mokėsi Vilniaus 30-ojoje vidurinėje mokykloje, 1978–1986 m. – Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje. 1986–1988 m. tarnavo tarybinėje kariuomenėje. 1988–2000 m. studijavo Vilniaus universiteto Komunikacijų fakultete žurnalistikos specialybę.
Kartu su kolega Martynu Starkumi dalyvavo eilėje kelionių (TV ekspedicijų) po įvairias šalis.
Karavankų geležinkelio tunelis
Karavankų geležinkelio tunelis – ketvirtas pagal ilgį Austrijos geležinkelio tunelis ir ilgiausias Slovėnijos geležinkelio tunelis (7976 m ilgio). Tunelis eina po Karavankų kalnų Rožcos perėja ir jungia Sankt Jakob im Rosental pietų Austrijoje ir Jesenices šiaurės Slovėnijoje. Tunelis svarbi Karavankų geležinkelio dalis, o Karavankų geležinkelis kartu su Bohinio (Bohinj) geležinkeliu buvo nutiesti dar Austrijos-Vengrijos laikais tam, kad sujungtų Triesto uostą su Klagenfurtu (Karintijos žemės sostinė).
1867-1918 m. Triestas buvo Austrijos-Vengrijos dalis. Jis buvo pagrindinis Austrijos jūrų uostas, pro kurį vyko jūrų prekyba, tačiau neturėjo efektyvaus geležinkelio susisiekimo su pačia Austrija. Siekiant paskatinti prekybą per Triestą ir kartu visą Austrijos jūrų prekybą buvo nutarta 1901 m. nutiesti Karavankų geležinkelio liniją, jungiančią Triestą ir Klagenfurtą. 1906 m. spalio 1 d. erchercogas Pranciškus Ferdinandas atidarė Karavankų tunelį. Karavankų linija sujungė dabartinių Slovėnijos ir Austrijos žemes.
Tunelis svarbus tarptautiniame geležinkelių susisiekime. Per dieną juo pravažiuoja daugiau kaip 80 traukinių.
Have a Nice Day
Have a Nice Day – devintasis studijinis amerikiečių roko grupės Bon Jovi albumas, išleistas 2005 m. rugsėjo mėnesį.
Per pirmąją savaitę parduota 202 000 šio albumo kopijų, jis debiutavo #2 Billboard 200 topo vietoje bei po kiek laiko tapo platininiu. Iki 2009 m. Jungtinėse Valstijose „Have a Nice Day“ parduotas 1 552 000 kopijų tiražu.
Dainų sąrašas
Japonijos, JK, Australijos ir Azijos bonus takeliai
Japonijos bonus takeliai
Singlai
Kartu su albumu išleisti ir trys singlai:
Albertas Rosinas
Biografija
1957 m. sidabro medaliu baigė Šaukėnų vidurinę mokyklą. 1957–1962 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. 1962–1964 m. Latvijos universiteto aspirantas. Dėl atsisakymo stoti į komunistų partiją aspirantūros baigti negalėjo.
1964–1989 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo (nuo 1969 m. VISI) dėstytojas. 1969 m. apgynė filologijos mokslų kandidato (dab. daktaro) disertaciją „Lietuvių ir kitų baltų kalbų gimininiai įvardžiai. Daryba ir linksniavimas“, 1984 m. daktaro (dab. habilituoto daktaro) disertaciją „Baltų kalbų įvardžiai: sinchronija ir diachronija“. Nuo 1972 m. docentas, 1983–1989 m. VISI Kalbų katedros vedėjas, 1989 m. profesorius.
Nuo 1989 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1991–1996 m. Baltų filologijos katedros vedėjas. 1992–1998 m. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos pirmininkas. 1994 m. dirbo Miunsterio Vilhelmo universitete. 1995 m. Lietuvių kalbos instituto direktorius. Žurnalų „Gimtoji kalba“ (nuo 1989 m.) ir „Baltistica“ (nuo 1992 m.) redaktorių kolegijos narys, 1989–1997 m. atkurtosios Lietuvių kalbos draugijos pirmasis pirmininkas. Milano kalbininkų draugijos narys korespondentas.
Parengė Prano Skardžiaus rinktinių raštų penkis tomus, drauge su bendraautoriais sudarė kelis statybos terminų žodynus, paskelbė straipsnių baltų kalbų istorijos, dialektologijos, kalbos kultūros klausimais. Palaidotas Antakalnio kapinėse.