cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Makabi
Sportininkai
Naujos tuo laiku sporto šakos – stalo teniso pirmaisiais čempionais 1927 m. kovo 12-13 d. tapo makabininkai O. Gurvičiūtė ir J. Šimensas. 1933 m. O. Gurvičiūtė tapo tarptautinio makabiados turnyro nugalėtoja. 1929 m. Budapešte (Vengrija) Lietuvos stalo teniso rinktinė – A. Lifšicas, A. Armonas, broliai Chaimas ir Josifas Šimensai – debiutavo pasaulio pirmenybėse. Deja, pralaimėjusi visus susitikimus Lietuvos rinktinė liko paskutinė. Nepasisekė ir 1930 m. Berlyne vykusiose pasaulio pirmenybėse. Sėkmingesnis buvo 1931 m. pasaulio čempionatas Budapešte (Vengrija): Lietuvos atstovai – M. Glikmanas, S. Vikindas, Ch. Šimensas – 5:4 įveikė Italijos rinktinę ir iš 11-os komandų užėmė 10–ą vietą. 1932 m. pasaulio čempionate Prahoje Lietuvos rinktinei atstovavo Vladas Dzindziliauskas, M. Glikmanas, J. Remeikis ir Ch. Šimensas tarp 10-ies komandų užėmė 9-ąją vietą. Tais pačiais metais Lietuvos rinktinės sudėtyje žaidė Z. Beišteinas, M. Nomensas, O. Gurvičaitė ir J. Lifčicaitė. 1933 m. O. Gurvičaitė tapo ir Makabiados tarptautinio stalo teniso turnyro Prahoje nugalėtoja. 1938 m. kovo 26–27 d. Baltijos šalių turnyre Lietuvos rinktinės narys Chaimas Duškesas 4 valandas trukusiose varžybose įveikė varžovą iš Latvijos A. Ošinį, jis bei komandos nariai Vilius Variakojis ir Eugenijus Nikolskis tapo čempionais. 1939 m. kovo 6-12 d. Kaire vykusiose pasaulio stalo teniso pirmenybėse sėkmingai žaidė Lietuvos vyrų rinktinė – Chaimas Duškesas, Vladas Dzindziliauskas, Eugenijus Nikolskis ir Vilius Variakojis, kurie iškovojo 4-ąją vietą tarp vienuolikos komandų. Vykdami į pirmenybes stalo tenisininkai Tel Avive dar sužaidė draugiškas krepšinio rungtynes su vietos „Makabi“ komanda ir ją nugalėjo 44:39.
1926-1927 m. Lietuvos bokso pirmenybių 61,2 kg svorio čempionas – N. Vaineris. 1927 m. „Makabi“ boksininkų komanda užėmė antrą vietą. 1935 m. 72,6 kg kategorijos Lietuvos čempionu tapo D. Birgeris. 1934-1940 m. boksininkas J. Jolkas (66,7 kg) tris kartus iškovojo pirmąsias vietas ir du kartus – antrąsias. Kartu su D. Birgeriu jis gynė Lietuvos garbę tarptautinėse varžybose.
Tarptautinio Teisingumo Teismo advokatų sąjunga
Tikslai
ICB sąjunga įsteigta 2002 m. birželio 15 d. konferencijoje Monrealyje (Kanada). Pirmasis visuotinis susirinkimas įvyko 2003 m. kovo 21-22 d Berlyne, kur dalyvavo 400 narių iš 50 valstybių. Nariai yra iš visų žemynų. 4 Tarybos nariai kaip regioniniai koordinatoriai atsakingi už tokias pasaulio dalis kaip Azija, Lotynų Amerika su Karibika, Juodoji Afrika („Subsachara“) ir Arabų pasaulis.
Makabi
Sportininkai
Ne kartą Lietuvos rinktinės garbę gynė „Makabi“ futbolininkai J. Lifšicas, L. Gelermanas, S. Buršteinas, N. Blatas, bėgikai M. Libermanas, M. Peisas  ir kiti. Svarus žydų sportininkų indėlis į šachmatų plėtrą Lietuvoje. Gerai žinomi šachmatininkų vardai: Leonardas Abramavičius, Zelikas Kolodnas, Aleksandras Machtas, Matafija Šeinbergas. Ir tarpukariu, ir po karo Lietuvoje vienas garsiausių buvo Isakas Vistaneckis.
Tarptautinio Teisingumo Teismo advokatų sąjunga
Tikslai
Nuo 2005 m. ICB vadovauja vokietis Eberhard Kempf, vienas ICB steigėjų.
Makabi
Veikla
2008 m. Makabi sudarė 2 skyriai Kaune ir Šiauliuose bei 6 sekcijos Vilniuje: futbolas, šachmatai, plaukimas, badmintonas, stalo tenisas, lauko tenisas. Klubas vienijo 300 narių.
„Makabi“ sportininkai dalyvauja makabiadose ir Europos „Makabi“ žaidynėse. Atkūrus „Makabi“ Lietuvos sportininkai dalyvavo XIII (1989 m.), XIV (1993 m.), XV (1997 m.), XVI (2001 m.), XVII (2005 m., XVIII (2009 m.) makabiadose. Nuo 1989 m. iškovoti 1 sidabro (imtynininkas G. Chažineris 1989 m.) ir 3 bronzos (šachmatininkai Eduardas Rozentalis 1989 m., Jurijus Šidlovskis 1993 m., imtynininkas Eduardas Fainšteinas medaliai 1993 m., 4 aukso ir 1 sidabro medaliai plaukike Ela Pavinskienė- 2009 m.).
Pirmininkas Semionas Finkelšteinas – nuo 1989 m.
Generalinė sekretorė Ela Pavinskienė nuo 2007 m.
Gyvatinės skumbrės
Gyvatinės skumbrės (Gempylidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima, kuriai priklauso bentosinės ir pelaginės gilių vandenų žuvys. Jų kūnas pailgas, 1–2 m ilgio ir iki 15–45 kg svorio. Išvaizda panašios į barakudas. Turi ilgą dorsalinį peleką.
Šeimoje 16 genčių, 24 rūšys.
Rokantiškės
Rokantiškės – Vilniaus miesto dalis, išsidėsčiusi į rytus nuo miesto centro, miškingoje ir kalvotoje teritorijoje tarp Naujosios Vilnios rytuose ir Antakalnio, didelė dalis Rokantiškių įeina į Pavilnių regioninį parką, kuriame veši miškai.
Išlikusi piliavietė (pirmoji pilis pastatyta apie XI–XII a.). Yra didelės Rokantiškių kapinės. Rytuose, prie Murlės upelio stūkso Rokantiškių piliakalnis, yra Rokantiškių pilies liekanos, būta Rokantiškių pilkapyno. Netoliese stūkso Kučkuriškių piliakalnis, įsteigti Ancučių, Iškartų, Lyglaukių draustiniai. Priklauso Rokantiškių, Uosių sodai. Rokantiškių kalva – aukščiausias Vilniaus taškas (ji yra toliau nuo Rokantiškių, Strielčiukuose).
Rokantiškės šiaurėje ribojasi su Mileišiškių ir Didžiųjų Pupojų sodais, rytuose – su Naująja Vilnia ir Mažaisiais Pupojais (iki Šiaurės, Kojelavičiaus g.), pietuose Barsukynės miško atskirtos nuo Kučkuriškių (nors anapus Batoro gatvės ir Vilnios esantys miškai su Rokantiškių piliakalniu ir piliaviete bei Rokantiškių tvenkiniu taip pat priskiriami šiai miesto daliai), pietvakariuose ribojasi (Viršupio g.) su Lyglaukiais, vakaruose – su Sapiegine (Iškartomis). Kaimiškoji Rokantiškių dalis yra toliau pietuose, nuo Vilniaus miesto Rokantiškių atskirta neseniai iškilusio Strielčiukų rajono. Plačiąja prasme Rokantiškėmis vadinama visa teritorija tarp Antakalnio ir Naujosios Vilnios.
thumb|left|180px|[[Rokantiškių pilis|Rokantiškių pilies liekanos]] thumb|left|250px|Kryžius Rokantiškėse thumb|left|250px|Rokantiškių sodai. SB „Elfa“
Rokantiškes aptarnauja daugiausia 115 maršruto autobusas, iki kapinių veža 37 autobusas, prie piliakalnio – 74 autobusas. Rokantiškėse veikia 170 m ilgio Rokantiškių slidinėjimo trasa.
Istorija
Po 1860 m. įkurta Naujosios Vilnios geležinkelio stotis, XIX a. 8-ojo dešimtmečio pradžioje dvaro palivarko rytinėje pusėje pradėjo kurtis ir būsimoji Naujoji Vilnia. Pačios Rokantiškės buvo kaimas ir valstybinis dvaras Mickūnų valsčiuje.
Muzika ir teatras
Muzika ir teatras:
Košicė
Košicė – rytų Slovakijos miestas, esantis 400 km į rytus nuo Bratislavos. Svarbus transporto centras, veikia tarptautinis oro uostas. Mašinų, medžio apdirbimo, chemijos, statybinių medžiagų, tekstilės, maisto pramonės gamyba. Didelis mokslo ir kultūros centras. Veikia kelios aukštosios mokyklos, Slovakijos Mokslų akademijos institutai, teatrai, muziejai, botanikos sodas.
Istorija
Gyventojai pirmą kartą paminėti Paleolito eros pabaigoje. Tačiau pirmi rašytiniai Košicės (jo pietinio priemiesčio) paminėjimai randami tik nuo 1230 m.
Po Mongolų įsiveržimo 1241 m., Vengrijos karalius Bela IV pakvietė vokiečius kolonistus papildyti gyventojų gretas Košicėje. Miestas susikūrė iš dviejų nepriklausomų gyvenviečių: Žemutinės Košicės ir Viršutinės Košicės, kurios susiliejo XIII amžiuje.
Seniausios gildijos taisyklės buvo registruotos 1307 m. 1321 m. parėmęs karališkąją armiją lemiamu mūšio prie Rožanovcų prieš Amadé šeimą momentu, Košicė tapo laisvu karališku miestu.
1347 m. Košicė tapo antruoju miestu Vengrijos laisvų karališkųjų miestų hierarchijoje, po sostinės Budos. Košicė buvo pirmas miestas Europoje, gavęs savo herbą 1369 m. iš Liudviko Didžiojo. Bulėje, skirtoje Košicės miestui, buvo nuspręsta, kad moterys turi teisę paveldėti Vengrijos sostą.
Nuo pat XV amžiaus pradžios, miestas vaidino pagrindinį vaidmenį Pentapolitanoje – penkių svarbiausių rytų Slovakijos miestų lygoje (Bardejovas, Levoča, Košicė, Prešovas ir Sabinovas).
Architektūra
Gotikinės XIV a. pabaigos šv. Elžbietos katedra, Pranciškonų bažnyčia, šv. Mykolo koplyčia. Miesto bokštas, barokinė miesto rotušė, XVIII a. vyskupo pilis, neobarokiniai miesto teatras ir Rytų Slovakijos muziejus.
Sportas
Košicėje kasmet spalio mėnesį rengiamas bėgimo maratonas.
Biohakerystė
Biohakerystė  – hakeriška (gerąja prasme) veikla biologinėse sistemose, hakerystės kompiuterinėse sistemose analogas. Biohakerystė siejama su hakerių etika, tik biologinių sistemų atžvilgiu. Biohakerystė apima platų spektrą veiklų, pradedant savadarbių kūno galimybes praplečiančių įtaisų kūrimą ir implantavimą (pvz., magnetiniai implantai) iki namuose atliekamo genų sekvenavimo.
Biohakerystė formuojasi kaip plintantis neinstitucinis mokslo ir technologijų vystymas. Daug biohakerių ir biohakerystės aktyvistų siejami su biopanko judėjimu bei transhumanizmu ir technoprogresyvizmu.
Biohakerystei priskiria ir savo paties kūno biologijos valdymą naudojant medicininių, mitybinių ir elektroninių technologijų derinį, taip pat nootropikų ir/ar kibernetinių įtaisų naudojimą biometriniam kūno duomenų įrašymui.
Orionas (žvaigždynas)
thumb|Oriono žvaigždynas
Orionas (Orion, Ori) – 26-as pagal dydį ryškus žvaigždynas, išsidėstęs abipus dangaus pusiaujo. Mūsų platumoje matomas žiemą. Apie 150 matomų žvaigždžių, įsimenamas dėl trijų eilute išsidėsčiusių žvaigždžių („Oriono juosta“). Lietuviškas pavadinimas – Šienpjoviai, rečiau – Kūlėjai. Lietuviai žvaigždynui kartais priskirdavo tik tris žvaigždes. Jei visas septynias, trys centrinės buvo vadinamos pjovėjais, kitos keturios – rišėjomis. Užrašyta ir labai daug kitokių šito žvaigždyno ar jo dalies vardų, tame tarpe net tokių kaip Vagis, Laiškas, Kūjis, Verpėja ir pan. Vėlesnis paplitęs krikščioniškas trijų žvaigždžių juostos pavadinimas – Trijų Karalių Žvaigždės.
Pratęsus „Oriono juostą“ į rytus, pataikoma į Sirijų, į vakarus – į Aldebaraną. Nubrėžus liniją per β Ori ir α Ori randamas Dvynių žvaigždynas, per γ Ori ir α Ori – Prokionas.
Mitai
Žvaigždynas pavadintas graikų mitologinio medžiotojo Oriono vardu.
Senovės egiptiečiai žvaigždyną siejo su Ozyriu.
Šumerai vadino Avimi.
Vikingai žvaigždyne matė dievą Torą, brendantį per upę, ir kartu nešantį dievą Lokį.
Mazovijos Grodzisko apskritis
Mazovijos Grodzisko apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Mazovijos Grodzisko mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Vakarų Varšuvos apskritimi, rytuose su Pruškuvo ir Piasečno apskritimis, pietuose su Grujeco bei vakaruose su Sochačevo ir Žyrarduvo apskritimis. Apskrityje yra 6 valsčiai.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 6 valsčiai:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Krivasalis
Krivasalis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, prie Linkmenų–Pakriaunio kelio, tarp Pakalo ežero šiaurėje ir Kiauno pietuose. Kaimo šiaurės vakaruose stūkso iškilus Šventakalnio kalnas, nuo kurio atsiveria vaizdas Labanoro girion.
Ties kaimu buvo keletas V–X a. pilkapių su degintiniais kapais. Kaimo kapinėse yra ąžuolinis kryžius, skirtas kaimo partizanams, priklausiusiems Vytauto apygardos Liūto rinktinei atminti. Pradinė mokykla (nuo 1936 m.), biblioteka.
Istorija
Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei (iki 1954 m. – Krivasalio apylinkės centras).
Kampo Grandė
Kampo Grandė ( 'didysis laukas') – miestas pietvakarinėje Brazilijoje, Centro Vakarų regione, Marakažu kalnagūbryje. Pietų Mato Groso valstijos sostinė. Maisto, odos, medienos apdirbimo pramonė. Svarbus galvijų prekybos centras, taip pat apylinkėse auginamos sojos, kukurūzai, ryžiai, pupelės. Yra 4 universitetai ir 1 universitetinis centras, krašto, šiuolaikinio meno, telekomunikacijos, indėnų muziejai. Tarptautinis oro uostas. Geležinkeliai į Bauru ir Korumbą.
Istorija
Miestas išaugo iš nedidelio kaimelio, įkurto 1877 m. Oficialiai pripažinta 1899 m.
Liaukiškiai
Liaukiškiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje. Yra žvyro telkinys.
Bojanuvka
Bojanuvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Vohino valsčiuje, Palenkės Radzino apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Vohino, apie 9 km į rytus nuo Palenkės Radzino ir apie 61 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Audrius Veikutis
Audrius Veikutis (g. 1979 m. liepos 23 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Megakarioblastas
Megakarioblastas – stambų branduolį ir bazofilišką citoplazmą turinti ląstelė. Iš jų, hemopoezės metu, ryškiai pakintant branduoliui (labai padidėja ir segmentuojasi) ir citoplazmai, formuojasi megakariocitai.
Iš megakariocitų citoplazmos kaulų čiulpuose formuojasi kraujo plokštelės. Jų ląstelėse be įprastų organelių, atsiranda negrūdėtojo endoplazminio tinklo kanalų, ties kuriais megakariocito citoplazmos gabalėliai atitrūksta ir virsta kraujo plokštelėmis.
Thrombopoese
Mačiutiškės
Mačiutiškės – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, Lūšių ežero pietinėje pakrantėje. Yra kaimo turizmo sodyba.
Ignas Kaupas
Ignas Kaupas (slap. Žaibas, 1920 m. – 1948 m. liepos 12 d., Erslos k., Mosėdžio vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Alkos rinktinės kuopos (grupės) vadas.
Biografija
Valstietis, Mažųjų Rūšupių k., Skuodo vls., Kretingos apskr., ūkininkas. Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanas, Alkos rinktinės kuopos (grupės) vadas.
Žuvo 1948 m. liepos 12 d. kartu su Alkos rinktinės vado pavaduotoju Pranu Liutiku-Bizūnu, jo broliu Adolfu Liutiku-Plienu, partizanais Silvestru Skurvydu-Žvaigžde ir Stanislovu Zadausku-Perkūnu Erslos kaime, Mosėdžio vls., Kretingos apskr., patekęs į MGB Mažeikių apskrities skyriaus stribų ir MGB vidaus kariuomenės 32-ojo šaulių pulko surengtą pasalą.
Palaidoti buvo Erslos miške. 1990 m. birželio 30 d. palaikai perlaidoti Narvydžių kapinių partizanų kape.
Vardas įamžinimas
Atminimas įamžintas Narvydžių (Skuodo) kapinėse 1991 m. pastatytame paminkluose žuvusiems partizanams atminti.
Mostas
Mostas – miestas vakarų Čekijoje, tarp Rūdinių kalnų ir Vidurio Čekijos kalnų, prie Bylinos upės, 77 km į šiaurės vakarus nuo Prahos. Išvystyta akmens anglies, chemijos, sunkioji pramonė. Yra teatras.
Karminas
Į Europą pigmentas atkeliavo XVI a., dėl sodresnio raudono atspalvio audinių dažyme dalinai pakeitė purpurą, manuskriptuose – cinoberį.
Gamyba
Natūralus karminas ruošiamas iš košenilio virinant džiovintus vabzdžius vandenyje, kad susidarytų karmino rūgšties ekstraktas. Susidaręs skaidrus tirpalas apdorojamas alūnu, kalio bitartratu, alavo dichloridu ar kalio hidrogenoksalatu. Po to tirpale esantis dažiklis ir kitos medžiagos nusodinamos. Naudojant kitus metodus prieš nusodinant karminą kartais į tirpalą įdedama kiaušinio baltymo, žuvies klijų ar želatinos.
Karmino kokybė priklauso nuo gamybos metu buvusios temperatūros, apšviestumo lygio. Saulės šviesa svarbi norint gauti skaisčius atspalvius. Karminas gaunasi skirtingas, kai jame skiriasi aliuminio oksido kiekis. Karminas kartais falsifikuojamas įdedant cinoberio, krakmolo ar kitų medžiagų. Karminą nuo jų galima išgryninti tirpinant amoniake. Kokybiškas natūralus sausas karminas lengvai trupa tarp pirštų.
Karmino dažalas yra pigmentas, gaunamas į košenilio ekstraktą dedant aliuminio oksido.
Biologija
Karminas naudojamas kaip dažas ląstelės biologijoje: Dažant ląsteles su karminais kartu naudojamas kandikas, paprastai - Al(III) druska.
Maisto pramonė ir kosmetika
Karminas daugelyje maisto produktų (sultys, ledai, jogurtas, saldainiai) naudojamas kaip dažiklis. Karminas įeina ir į lūpų dažų ir akių šešėlių sudėtį. Karminas, būdamas raudonas, aptinkamas daugelyje raudonų, rausvų ar purpurinių produktų.
Žinoti, kurie maisto produktai dažyti karminu, svarbu:
JAV
2006 m. sausio mėn. JAV Maisto ir vaistų administracija įvertino siūlymą nurodyti ant maisto produktų su karminu, kad jie turi karmino. Buvo skelbiama, kad FDA atskirai svarstys receptinių vaistų, turinčių karmino dažiklių, pakuočių sudėties užrašus. „Centro už mokslą viešajam interesui“ reikalavimą  aiškiai nurodyti, kad karminas gali sukelti rimtą alerginę reakciją ir anafilaksinį šoką ir kad jis gaunamas iš vabzdžių, FDA  atmetė. Maisto pramonės atstovai buvo labai prieš idėją etiketėse rašyti „gaminamas iš vabzdžių“, bet vėliau sutiko naudoti žodį „karminas“. .
JAV karminas yra patvirtintas maisto dažiklis. 2009 m. sausio mėn. FDA išleido naują nurodymą, kad karminas ir košenilis turi būti nurodyti etiketėse. Nuo 2009 m. tai yra savanoriškai vykdoma taisyklė, o nuo 2011 m. sausio 5 d. tai bus privalomas reikalavimas.
Informacija apie pavojus dėl alerginių reakcijų į karminą buvo patvirtintas, tačiau FDA neuždraudė naudoti karminą maiste, nes nerado įrodymų, kad karminas kaip maisto priedas kelią „žymų pavojų“ gyventojams. Kaip ir daugelis cheminių junginių šis dažiklis kaip alergenas kelia tam tikrą pavojų daliai gyventojų.
Europos Sąjunga
Europos Sąjungoje karmino vartojimą maiste reguliuoja Europos Komisijos bendros direktyvos apie visus maisto priedus ir atskira direktyva skirta maisto dažikliams. Košenilis, karmino rūgštis, karminai ir Natūralus raudonasis 4 pavadinti maisto priedu E120 ir įtraukti į sąrašą priedų, kurie leisti naudoti maiste. ). Direktyva, tvarkanti maisto dažiklius, karmino naudojimą leidžia tik tam tikruose maisto produktuose. kurių sąrašas įtrauktas į direktyvos 94/36/EC I ir III priedus, ir nurodo didžiausią leistiną kiekį juose ar leidžia quantum satis kiekį (tiek, kiek reikia reikiamam tikslui pasiekti, bet ne daugiau).
ES direktyva 2000/13/EC apie maisto etiketes įpareigoja, kad karminai (kaip ir visi maisto priedai) turi būti paminėti produkto cheminėje sudėtyje, nurodant jo kaip maisto priedo kategoriją. Greta turi būti oficialus pavadinimas (maistinis karminas) ar jo E kodas (maistinis dažiklis E120), užrašyti vietine kalba, kuri naudojama rinkoje.
Nežiūrint į alerginių reakcijų grėsmę Europos Sąjungoje nedraudžiama naudoti karminą maisto produktuose. Europos maisto saugos tarnyba skatina nevartoti karmino maiste. Karminu dažnai spalvinami alkoholiniai gėrimai, bet juos naudoja ir kitokių maisto produktų gamyboje.
Godoi Krusas
Godoi Krusas  – miestas Argentinoje, Mendosos provincijoje, pietinis Mendosos priemiestis. Departamento centras. 183 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1855 m. Apylinkėse auginamos alyvuogės, vynuogės, vaisiai ir daržovės. Maisto (vyno, vaisių, aliejaus), tekstilės, naftos perdirbimo pramonė. Godoi Kruso apylinkėse išgaunama nafta. Miestas vystomas, kaip „miegamasis“ Mendosos priemiestis, daugiausia pritaikytas gyvenamųjų namų statybai.
thumb|left|180px|Šv. Vincento Ferero bažnyčia
Deividas Staponkus
Deividas Staponkus (g. 1976 m. kovo 17 d.) – operos dainininkas, baritonas.
Biografija
1996–2004 m. studijavo dainavimą Lietuvos muzikos akademijoje, prof. Eduardo Kaniavos klasėje (kamerinio dainavimo pedagogai – doc. Sigutė Stonytė ir prof. Eduardas Kaniava). Baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademijos meno aspirantūrą, meno licenciatas.
Nuo 2004 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro operos solistų inspektorius. 2008 m. dalyvavo Seimo rinkimuose. Nuo 2005 m. dėsto dainavimą LMTA Dainavimo katedroje. 2010 m. balandžio mėn. kandidatas į LR kultūros ministro pareigas (pateikė Seimo Tautos prisikėlimo partijos frakcija) ; nuo 2010 metų liepos mėnesio – LR kultūros viceministras.
Tobulinosi užsienyje pas įvairius vokalo pedagogus: prof. Louis Manikas (Vokietija), prof. Lilian Sukis (Austrija), prof. Hakan Hagegard (Švedija); LMTA siuntimu tobulinosi vasaros kursuose Beskove (Vokietija).
Balstogė
Bal̃stogė (arba Bialystòkas, Belostòkas, ) – didžiausias miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos ir Balstogės apskrities administracinis centras. Per miestą teka Bialos upė. Įsikūręs Balstogės aukštumose. Tai yra antras pagal gyventojų tankį ir 13 pagal plotą miestas Lenkijoje. Balstogės aglomeracijos centras. Miestą sudaro 28 atskiri gyvenamieji rajonai. Mieste yra Dojlidų tvenkiniai. Apie 17,2 % miesto sudaro miškai ir tai yra penktas pagal miškingumą miestas šalyje.
thumb|left|[[Balstogės Marijos Dangun Žengimo arkikatedra bazilika]]
Kžemianka
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Deividas Staponkus
Biografija
Bendradarbiauja su Lietuvos kameriniais bei simfoniniais kolektyvais, ansambliais, dalyvauja įvairiuose festivaliuose („Vilniaus festivalis“, „Oper Oderspree“ (Vokietija), „Operos sala Bornholmas“ (Danija), Tarptautinis Miškolcų operos festivalis (Vengrija) ir kt.). Koncertavo su Ščecino (Lenkija) operos ir baleto teatro simfoniniu, Brandenburgo Frankfurto valstybiniu simfoniniu (Vokietija), Salzburgo filharmonijos simfoniniu (Austrija), Stokholmo (Švedija) Baroko orkestrais.
Balstogė
Etimologija
Kalbininkas A. P. Nepokupnyj savo 1971 m. darbe „Z movnoji spadščyny jatvjahiv“ teigė, kad Bialystoko pavadinimas kilęs iš jotvingių kalbos. Pavadinimai su priesaga „-stok“ hidronimuose randami Narevo baseine – iš viso apie 32.
Klimatas
Mieste vyrauja žemyninis klimatas.
Žalieji plotai
thumb|230px|Plantų parkas
Miesto teritorijoje yra Las Zviežyneco draustinis ir Antoniuko draustinis.
Upeliškis (Biržai)
Upeliškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 18 km į pietus nuo Biržų.
Balstogė
Miesto dalys
thumb|left|Miesto suskirstymas 2006 m.
Susisiekimas
thumb|230px 230px|thumb|[[Balstogės geležinkelio stotis]] thumb|230px|Pėsčiųjų alėja
Per miestą eina nemažai tranzitinių kelių ir kelios geležinkelio linijos. Iš viso miesto teritorijoje yra 6 geležinkelio stotys ir stotelės: Białystok Bacieczki, Białystok Fabryczny, Białystok Stadion, Białystok Starosielce, Białystok Wiadukt ir Białystok geležinkelio stotis. Mieste yra Balstogės-Krivlanų oro uostas. Iš viso mieste yra nutiesta apie 40 km dviračių takų.
Mieste kertasi šie tranzitiniai keliai:
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII–XIV a. visas šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII–XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Vietovė istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą minima 1437 m., kai žemes aplink Bialos upę (gyventojų vadintą „Białka“) Ldk Kazimieras Jogailaitis atidavė Raczko Tabutowicz, o 1547 m. jos perėjo Wiesiołowski šeimai. Pastarieji pastatė čia mūrinę pilį ir bažnyčią.
thumb|230px|left|[[Balstogės Branickių rūmai|Branickių rūmai]]
1645 m., po paskutinio giminės atstovo Kristupo Viesiolovskio mirties miestas tapo valstybės nuosavybe. 1661 m. atiduotas Stefanui Čarneckiui už jo pastangas kovojant su švedais. Po ketverių metų, kaip jo dukters Aleksandros kraitis, miestas atiteko Branickių šeimai. 1692 m. pradėtas naudoti Balstogės miesto herbas. XVIII a. antroje pusėje Balstogės teritoriją paveldėjo etmonas Janas Klemensas Branickis. Jis miestą pavertė didiko rezidencija. Pasinaudodami Branickio patronažu, į miestą atvyko keletas menininkų ir mokslininkų. 1749 m. gyvenvietė gavo miesto teises.
Po Abiejų Tautų Respublikos padalinimų nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Po 1807 m. Tilžės taikos iki 1842 m. priklausė Rusijos imperijos Balstogės sričiai, 1842–1914 m. Gardino gubernijai, buvo Balstogės apskrities centras. XIX a. miestas tapo stambiu tekstilės pramonės centru. Dėl pramonės vystymosi gyventojų skaičius padidėjo nuo 13 787 1857 m. iki 56 629 1889 m. ir 65 781 1901 m. Dėl diskriminacinės Rusijos imperijos politikos į Balstogę kėlėsi daug žydų. Tuo metu miesto gyventojų daugumą sudarė lenkai ir žydai. Po 1830-31 ir 1864 m. sukilimų sustiprinta rusifikacija, nuo 1870 m. viešose vietose buvo draudžiama kalbėti lenkiškai.
thumb|250px|[[Balstogės rotušė]]
1906 m. birželio 14–16 d. įvyko Balstogės pogromas. 1909–1913 m. pastatyta Balstogės Didžioji sinagoga. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. rugpjūčio 13 d. miestas buvo užimtas Vokietijos ir įjungtas į Vokietijos imperijos Oberosto sritį. 1918 m. miestas tapo Baltarusijos Liaudies Respublikos dalimi, į jį pretendavo ir Lietuva, bet 1920 m. pasirašius sienos sutartį su Rusija pretenzijų atsisakė. 1919 m. vasario mėn. 19 d. užimtas Lenkijos kariuomenės. Lenkų ir bolševikų karo metu 1920 m. liepos 28 d. užimtas bolševikų, čia trumpam buvo įsikūręs Laikinasis Lenkijos Revoliucinis Komitetas, vadovaujamas Juliano Merchelevskio (Julian Marchlewski). 1920 m. rugpjūčio 20 d. įvyko Balstogės mūšis tarp lenkų ir bolševikų, po kurio Lenkija vėl užėmė miestą.
1919 m. birželio 28 d. prie miesto prijungtas Bialostočekas. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. Miestą su Vilniumi jungė Polesės geležinkelis. Geležinkelio statyboms vadovavo lietuvis inžinierius Petras Vileišis, kuris pastatė ir netoli miesto esantį tiltą per Narevo upę. 1939 m. rugsėjį Balstogę užėmė Vokietijos kariuomenė, tačiau pagal slaptuosius Ribentropo-Molotovo pakto protokolus buvo perduotas Sovietų Sąjungai. 1939–1941 m. priklausė Baltarusijos TSR Balstogės srities Balstogės rajonui. Sovietai iš miesto į Sibirą ištrėmė 19 000 lenkų ir žydų. 1941 m. birželio 27 d. vokiečiai vėl užėmė Balstogę, kuri iki 1944 m. priklausė Trečiojo Reicho Balstogės sričiai. Vokiečių okupacinė valdžia ėmėsi ne vokiečių kilmės gyventojų naikinimo. 1941 m. liepos 26 d. įkurtas Balstogės getas, į kurį pateko didelę miesto žydų bendruomenė (50-60 tūkst. gyventojų). 1943 m. rugpjūčio 16 d. žydų gete įvyko Balstogės geto sukilimas.
Architektūra
thumb|230px|[[Balstogės Riudigerių rūmai|Liubomirsko rūmai]] thumb|230px|[[Balstogės Hasbacho rūmai|Hasbacho rūmai]] thumb|230px|Varšuvos gatvė thumb|230px|Jono Pauliaus II aikštė thumb|230px|[[Balstogės Šv. Roko bažnyčia|Šv. Roko bažnyčia]]
Ūkis
2010 m. mieste buvo 14 800 bedarbių, tai yra 12,0 % miesto gyventojų. Mieste veikia daug įvairių maisto pramonės, elektros priemonių, tekstilės, metalo apdirbimo įmonių. Viena iš žymesnių yra Żubr alaus gamyklų. Taip pat mieste ir jo apylinkėse yra gaminamas tradicinis šio krašto desertas Bialy. Mieste yra 7 hipermarketai, 27 supermarketai, 9 prekybos centrai (Biała, Alfa, 2x Auchan, Kwadrat, Podlaska, Zielone Wzgórza, Galeria M, Galeria Antoniukowska) ir 19 elektros ir statybos prekių parduotuvių. Mieste veikia 8 ligoninės.
Gyventojai
thumb|230px|Visų Šventųjų bažnyčia thumb|230px|[[Balstogės Šv. Nikolajaus soboras|Šv. Mykolo cerkvė]]
Pagal 2010 m. gruodžio 31 d. duomenis mieste buvo 295 198 gyventojai, iš kurių 157 379 moterys ir 137 819 vyrai. Miesto gyventojų skaičiaus kaita nuo 1857 m.:
Tautinė sudėtis
Mieste gyvena apie 10 000–15 000 rusų kilmės žmonių, kurie kiekvienais metais organizuoja rusų kultūros dienas. Taip pat mieste gyvena apie 7 500 gudų, kurie sudaro 2,5 % miesto gyventojų. Gudai turi savo kultūros centrą, radijo stotį Radio Racija, laikraščius Niva, Pravincyja ir Časopis.
Kultūra
thumb|230px|[[Balstogės Palenkės opera ir filharmonija]] thumb|230px|[[Balstogės Aleksander Węgierko dramos teatras|Dramos teatras]]
Miestas yra didžiausias kultūros centras šiaurės rytų Lenkijoje, čia yra apie 570 visuomeninių organizacijų. Mieste yra keli muziejai ir teatrai, 6 kino teatrai, filharmonija ir 16 bibliotekų, iš kurių didžiausia Balstogės Palenkės biblioteka. Kiekvienais metais rengiama daugybė įvairių vietinių ir tarptautinių kultūrinių renginių. Taip pat veikia daug įvairių muzikinių chorų. Įsikūręs Balstogės valstybinis archyvas ir Balstogės Liudviko Zamenhofo centras.
Švietimas
thumb|230px|Ekonomikos ir vadybos fakultetas
Religija
Didžiąją dalį miesto gyventojų sudaro katalikai ir stačiatikiai, tačiau mieste taip pat yra protestantų, budistų, musulmonų ir judaistų, kurių prieš karą buvo 40 % miesto gyventojų ir kurie turėjo apie 60 sinagogų.
Katalikai
Mieste įsikūrusi Balstogės arkivyskupija ir Balstogės metropolija. Taip pat mieste veikia šie dekanatai: Balstogės Baciečkų dekanatas, Balstogės Bialostočeko dekanatas, Balstogės Dojlidų dekanatas, Balstogės Nove Miasto dekanatas, Balstogės Starosielcės dekanatas ir Balstogės Šrudmiešcės dekanatas. Iš viso mieste yra 36 katalikų parapijos.
Stačiatikiai
Mieste įsikūrusi Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupija ir Balstogės stačiatikių dekanatas. Iš viso mieste yra 12 stačiatikių parapijų.
Judaizmas
Prieš II pasaulinį karą mieste gyveno didelė žydų bendruomenė. Pagal 1897 m. surašymą mieste gyveno 66 000 gyventojų, iš kurių 41 900 buvo žydai, 63 % miesto gyventojų. Prieš karą mieste buvo 9 sinagogos: Balstogės Didžioji sinagoga, Balstogės Nomer Tamido sinagoga, Balstogės Piaskoverio sinagoga, Balstogės Senoji sinagoga, Balstogės Beit Šmuelo sinagoga, Balstogės Choršulo sinagoga ir Balstogės Citronuvo sinagoga. Per karą beveik visa žydų bendruomenė buvo sunaikinta.
Sportas
Mieste yra 4 stadionai ir dvi uždaros salės, 4 baseinai, 4 teniso aikštynai ir kiti įvairūs sporto aikštynai.
Boristenas
Boristenas graikų mitologijoje - Skitijos upės dievas. Boristenas yra dabartinis Dniepras, kuris pietuose įteka į Juodąją jūrą. Gretimi upės dievai Istras (Dunojus) ir Tanajas (Donas). Pagal Antoniną Liberalį jis turėjo sūnų Toą, taip pat tapatinama su Dnepru.
Antoninas Liberalis, Metamorfozės 27:
„Artemidė Ifigeniją nunešė tolį nuo Graikijos, į Ponto jūrą (Juodąją jūrą) pasveikindama Euksiną, Boristeno sūnui Toai (Dnepro upei). Ji pakvietė klajoklių gentį tauriečius, kadangi vietoje Ifigenijos ant altoriaus atsirado bulius (tauros).“
Ilgapelekė gelminė skumbrė
Ilgapelekė gelminė skumbrė (Scombrolabrax heterolepis) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų rūšis, priklausanti monotipinei – ilgapelekių gelminių skumbrių (Scombrolabracidae) šeimai.
Kūnas tamsiai rudas, iki 30 cm ilgio. Paplitusi vandenynuose.
Topografija
thumb|230px|Topografinė nuotrauka Topografija ( – vieta, vietovė + graphο – rašau) – geodezijos šaka, taikomasis mokslas, kuriantis Žemės paviršiaus matavimo būdus, jo vaizdavimo topografiniuose žemėlapiuose arba planuose (plokštumoje) metodus. Papildomai naudojami antžeminiai metodai (menzulinė ir fototeodolitinė nuotraukos).
Istorija
Pirmąjį topografinį Bavarijos žemėlapį masteliu 1:45000 sudarė Filipas Apianas XVI a. viduryje.
Lietuvoje topografiniai darbai pradėti XVI a. per Valakų reformą. 1795–1800 m. parengtas 1:33300 mastelio Suvalkijos žemėlapis. Vadovaujant K. Teneriui, 1816–1820 m. padaryta Lietuvos 1:21000 mastelio topografinė nuotrauka. Topografiniai darbai suaktyvėjo 1924 m., įstojus Lietuvai į Baltijos geodezinę komisiją; jiems vadovavo J. Kriščiūnas ir M. Ratautas. Iki 1940 m. sudaryti 1:100000 ir 1:25000 mastelio Lietuvos žemėlapiai.
Rėva (Skuodas)
Rėva – buvęs kaimas vakariniame Skuodo rajono savivaldybės pakraštyje, į šiaurės vakarus nuo Lenkimų, dešiniajame Šventosios krante.
Etimologija
Pavadinimas kilo nuo žodžio rėva, reiškiančio akmeningą seklumą upėje.
Istorija
Rėva buvo vadinama šiaurės vakarinė Lenkimų kaimo dalis, kurią sudarė keli vienkiemiai, suformuoti šalia Šventosios upės.
1950 m. gegužės 29 d. 20 MGB vidaus kariuomenės 32-jo šaulių pulko kareivių ir 8 MGB Lenkimų valsčiaus poskyrio stribai šalia partizanų ryšininkės Kazimieros Jonušaitės sodybos surengė pasalą, į kurią pateko Kardo rinktinės Tauragio kuopos vado pavaduotojas Augustas Baužys-Šubertas kartu su jį lydėjusiu Tautvaišos kuopos partizanu Kaziu Daržinsku-Narūnu. Per susišaudymą abu partizanai ir ryšininkė žuvo.
Žylaičiai
Žylaičiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Janapolės, prie kelio. Rytiniu pakraščiu teka Virvytė.
Birutė Almonaitytė
250px|right|thumb Birutė Almonaitytė-Eidukienė (1934 m. gegužės 10 d. Būbleliuose, Šakių apskritis-2004 m. vasario 5 d.) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas).
Biografija
1963 m. baigė Maskvos konservatorijos V. Roždestvenskajos klasę. 1963–1999 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistė. Surengė solinių koncertų. Gastroliavo Europoje, JAV.
Stasys Vitaitis
Stasys Vitaitis (tikroji pavardė Rudzinskas, 1885 m. rugpjūčio 5 d. Strumbagalvėje, Lazdijų apskritis – 1954 m. rugsėjo 4 d. Niujorke, JAV) – JAV lietuvių rašytojas, spaudos darbuotojas, redaktorius.
Biografija
XX a. pradžioje apsigyveno JAV. Dalyvavo Susivienijimo lietuvių Amerikoje veikloje. 1920-1938 m. redagavo laikraštį „Tėvynė“. Bendradarbiavo laikraščiuose „Viltis“, „Ateitis“, „Vienybė lietuvninkų“.
Ravadidai
Ravadidų valstybės šiaurėje klestėjo Širvanšachų valstybė, Aranas, o vakaruose – Bagratidų Armėnija, rytuose ir pietuose – Gaznevidų valstybė.
Kilmė
Ravadidai savo kilme buvo arabai, atvykę į regioną VIII a., tačiau labai stipriai kurdizuoti. Jų protėvis Ravadas dar VIII a. paskirtas vietininku Tebrize, kur išlaikė savo giminės liniją. Dar Kalifato laikais Ravadidų giminė buvo stipri. Manoma, kad dar prieš įsigalint Sadžidams, t. y. IX a. pradžioje, Ravadidai faktiškai kontroliavo Pietinį Azerbaidžaną. Vėliau jų galios buvo nusilpnintos kitų čia valdžiusių dinastijų – Sadžidų, Salaridų, todėl apie 100 metų apie juos nieko nežinoma.
Raida
thumb|200px|left|Ravadidų valstybės svarbiausi miestai X a. viduryje, nusilpus Salaridų valdžiai, Tebrizo mieste įsiviešpatavo Ravado palikuonis Huseinas II, kuris iš naujo įtvirtino dinastiją. Jo sūnus Abulhidžas pasinaudojo suirute, kuomet Salaridų valdovas Ibrahimas paliko sostą ir 979 m. pradėjo karą prieš Salaridus. 981 m. jis nugalėjo Ibrahimą, o 984 m. galutinai užėmė visas jiems priklausiusias sritis.
Svabiausias Ravadidų priešas per visą laikotarpį buvo Bagratidų Armėnija ir Gruzija. Tiek Abulhidžas, tiek jo sūnus Mamlanas siekė pajungti šias valstybes, tačiau patyrė labai stiprų pasipriešinimą ir planų galutinai atsisakė 988 m.
Taikaus klestėjimo Ravadidų valstybė pasiekė XI a. I pusėje, valdant Vahsudanui. Tai buvo istorinių kataklizmų laikotarpis, nes Ravadidams grasino Gaznevidai pietuose (nusiaubė valstybę 1028 m.) ir tiurkai ogūzai. Vahsudanas pastarųjų didelę dalį apgyvendino savo valstybėje ir suteikė jiems labai palankias sąlygas, labai paspartindamas krašto tiurkizaciją.
Likimas
1054 m. Vahsudanui nebepavyko atsilaikyti prieš naujus priešus – Seldžiukus ir teko pripažinti jų viešpatavimą. Nepaisant to, Ravadidai dar 17 m. išlaikė savo liniją, valdydami kaip Seldžiukų vasalai, kol 1071 m. sultonas Alp Arslanas panaikino valstybę.
Branica Suchovolska
Branica Suchovolska  – kaimas Lenkijos rytuose, Vohino valsčiuje, Palenkės Radzino apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Vohino, apie 10 km į pietryčius nuo Palenkės Radzino ir apie 53 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Roberto Colautti
Robertas Damianas Kolautis (g. 1982 m. gegužės 25 d. Kordoboje) – iš Argentinos kilęs Izraelio futbulininkas.
Karjera
Karjerą pradėjo Argentinoje, 2000–2002 m. žaidė Boca Juniors klube.
Vėlesniais metais rungtyniavo AC Lugano (2002), Banfield (2002–2003).
2003 m. grįžo į Argentiną ir 2003–2004 m. atstovavo Boca Juniors.
2004–2007 m. rungtyniavo Haifos „Maccabio“ klube.
Grįžo į Izraekį ir rungtyniavo Tel Avivo „Maccabi“.
Vėliau žaidė Kipre Anorthosis Famagusta ir AEK Larnaca.
Rinktinė
2006 m. rugsėjo 2 d. įvyko debiutas rinktinėje rungtynėse prieš Estiją. Izraelio atstovai minimaliu rezultatu palaužė varžovus ir iškovojo pergalę. Vienintelį įvartį šeštą rungtynių minutę pelnė būtent Roberto Coloutti.
Asmeninė informacija
Be Izraelio, turi Argentinos ir Italijos pilietybes.
Felicija Bortkevičienė
Biografija
1901 m. ištekėjo už intendantūros inžinieriaus Jono Bortkevičiaus (1871–1909 m.), apsigyveno Vilniuje ir įsitraukė į visuomeninę veiklą. Išmoko kalbėti ir rašyti lietuviškai. Kartu su vyru dalyvavo Vilniaus lietuvių inteligentų būrelio veikloje, rūpinosi lietuvybės atgaivinimu ir stiprinimu.
Vaidino privačiuose lietuviškuose spektakliuose, dalyvaudavo ekskursijose po Vilniaus apylinkes. Susipažino su atsikėlusiu į Vilnių gyventi knygnešiu Motiejumi Baltūsiu. Iš jo pradėjo gauti draudžiamus lietuviškus leidinius – „Varpą”, „Ūkininką”, „Naujienas”, lietuviškas knygas. Po M. Baltūsio arešto pati ėmėsi rūpintis spaudos gabenimu į Vilnių, slėpimu ir platinimu. 1902 m., po Šv. Mykolo bažnyčios remonto, daug spaudinių laikydavo ten įrengtoje slėptuvėje. Jonas Vileišis padėjo užmegzti ryšius su „Varpo” ir „Ūkininko” administratore Morta Zauniūte, su kuria pradėjo nuolat susirašinėti, persiųsdavo jai spaudai paruoštus rankraščius, parūpindavo lėšų šiems laikraščiams leisti.
Buvo „Žiburėlio“ draugijos pirmininkė, šelpė gabius studentus, rašytojus. Globojo Kankinių kasą, šelpė kalinamus 1905–1907 m. revoliucijos dalyvius. Įstojo į 1902 m. įkurtą Lietuvos demokratų partiją. Buvo Lietuvos moterų susivienijimo, įkurto 1905 m., valdyboje. Nuo 1906 m. gegužės 11 d. pasirašinėjo laikraščių „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“ leidėja. 1909 m. drauge su K. Griniumi ir kt. sudarė pasitikėjimo bendrovę tiems laikraščiams leisti. Kaip tų laikraščių leidėja dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą rusų valdžios keturis kartus buvo kalinama. 1915 m. įstojo į Vilniaus masonų ložę (Lietuva/Litwa) ir tapo pirmąja moterimi masone Lietuvoje.
Pasitraukusi nuo fronto 1915–1917 m. Sibire ieškojo ištremtų Prūsijos lietuvių. 1917 m. viena visos Rusijos lietuvių suvažiavimo organizatorių, tais pačiais metais Stokholme dalyvavo Pasaulio lietuvių konferencijoje. 1919 m. buvusio globotinio V. Kapsuko Smolenske kalinta kaip įkaitė, iškeista į Kauno kalėjime kalintus komunistus.
1918–1939 m. dirbo Moters globos draugijoje. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė nuo Lietuvos valstiečių sąjungos, išrinkta I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Mandato atsisakė, tačiau 1921 m. sausio mėn. vėl pradėjo darbą seime vietoj mirusio J. Lukoševičiaus. 1921–1931 m. AB „Varpas“ direktorė, 1931–1932 m. žurnalo „Varpas“ redaktorė. 1922–1936 m. – „Lietuvos žinių“ atsakingoji redaktorė.
Palaidota Troškūnų kapinėse greta sesers.
Šelio kultūra
thumb|Abevilio radiniai Šelio kultūra – ankstyvojo paleolito archeologinė kultūra, pavadinta nuo buvusio Šelio (Chelles) miesto (Sena ir Marna, dab. Paryžiaus priemiestis), kurio apylinkėse XIX a. viduryje buvo aptikta seniausiojo žmogaus (archantropas) stovykla.
Kultūra
Šelio kultūra prieš 1,5 mln. – 400 000 metų buvo paplitusi Prancūzijoje. Žmonės – klajokliai, gyveno nedidelėmis grupėmis olose, bendrai medžiojo, rinko augalinį maistą. Būdingi stambūs grubiai apdirbti įrankiai – kirtikliai, šiek tiek aptašyti akmenys. 1869 m. šią kultūrą išskyrė Gabrielis de Mortiljė. Dabar dažniausiai laikoma Ašelio kultūros ankstyvuoju laikotarpiu. Jai gimininga ir vėlesnė Abevilio kultūra.
Šaltiniai
Chelléen
Lendimas
Etimologija
Upėvardis siejamas su žodžiu lendimai („laukas, pievos“), taip pat galimai susijęs su sl. lędo („dirvonas, plėšimas“), („žema, pelkėta vieta“).
Sapieginė
Sapieginė – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, šalia Antakalnio, Antakalnio–Sapieginės kalvyno šiaurės rytuose, iš šiaurės prieina Šveicarijos miško parkas. Priklauso Pavilnių regioniniam parkui. Išlikęs vandens rinkimo griovių kompleksas. Link Barsukynės (10 km) ir Belmonto (6 km) veda pažintiniai pėsčiųjų takai. Išlikę Antakalnio bunkeriai (prie Sapieginės erozinis atragio); bunkeriuose įsikūrusi viena didžiausių šikšnosparnių žiemojimo vietų Lietuvos pietryčiuose. Veikia Nacionalinis kraujo centras, vaikų namai, „Žalgirio“ sporto draugijos bazė.
Rytinė Sapieginės dalis, išsibarsčiusi erozinėse Pavilnių parko griovose, vadinama Iškartomis. Ten įsteigtas Iškartų kraštovaizdžio draustinis. Rytuose pereina į Rokantiškes, pietuose į Lyglaukius.
Sapieginę aptarnauja 15 (Žolyno st.), 114 ir 115 (Bistryčios st.) nr. autobusai.
Istorija
Nuo XVI a. priklausė didikams Sapiegoms. 1905 m. Mickūnų valsčiaus Sapieginės gyvenvietėje gyveno 348 žmonės.
Nuorodos
thumb|left|250px|Žolyno gatvė nuo Pavilnių kalvų rudenį thumb|250px|left| Žiemos pramogos Sapieginės kalvose („Saulės slėnis“)
Kuraševas (Liublino vaivadija)
Kuraševas  – kaimas Lenkijos rytuose, Vohino valsčiuje, Palenkės Radzino apskrityje, Liublino vaivadijoje.
Staškūniškis (Širvintos)
Staškūniškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Zibalų, prie kelio. Auga Staškūniškio maumedis.
Sicilijos mišparai
Sicilijos mišparai – gyventojų maištas Sicilijoje 1282 m. prieš Anžu karalių Karolį I, kuris su popiežiaus parama 1266 m. užėmė salą.
Maišto prielaidos
Maišto kilmė yra konflikte tarp Štaufenų valdomos Šventosios Romos imperijos ir popiežiaus dėl Italijos kontrolės. Po Štaufeno Manfredo Siciliečio pralaimėjimo 1266 m., popiežius Urbonas IV atidavė Siciliją Karoliui I Anžu.
Karolis manė, jog Sicilija yra tramplinas jo ambicijoms Viduržemio jūros regione, o tarp jo planų buvo Bizantijos imperatoriaus Mykolo VIII Paleologo nuvertimas. Jo prancūzai pareigūnai vogė, žudė ir prievartavo siciliečius.
Yra dvi, iš dalies suderinamos, įvykių versijos. Viena pabrėžia Mykolo Paleologo ir Aragono karaliaus Petro Aragoniečio, Manfredo žento, Weltpolitik, kita – Karolio nepopuliarumą tarp siciliečių. Antroji versija išplito per Italijos suvienijimo metu, kai ją paskelbė patriotas Michele Amari. Mykolas VIII savo autobiografijoje rašė: „Jei tvirtinčiau, kad buvau Dievo instrumentas suteikęs siciliečiams laisvę, tai sakyčiau vien tiesą“.
Maištas
Maištas buvo šiuo vardu pavadintas, nes kilo per mišparus Velykų pirmadienį (1282 m. kovo 30 d.) šalia Šventosios Dvasios bažnyčios Palerme. Per kitas šešias savaites buvo nužudyti tūkstančiai Sicilijoje gyvenančių prancūzų. Tiksliai nežinoma kas sukėlė maištą, bet įvairios versijos turi daug bendrų elementų.
Steven Runciman nuomone, siciliečiai šventė, kai keli prancūzų pareigūnai prisijungė ir pradėjo gerti. Seržantas Drouet ištempė vedusią moterį iš minios ir vargino priekabiavimais. Jos vyras jį užpuolė su peiliu ir nužudė. Kai kiti prancūzai bandė atkeršyti už draugą įsikišo siciliečių minia ir juos nužudė. Tuo metu visi Palermo varpai pradėjo kviesti į mišparus.
Pagal Leonardo Bruni (1416 m.), palermiečiai šventė už miesto ir atėjo prancūzai ieškodami ginklų ir tuo pretekstu pradėjo glamonėti siciliečių krūtis. Prancūzai buvo užpulti ir su ginklais ir akmenimis nužudyti. Naujienos pasiekė kitus Sicilijos miestus ir užsiplieskė maištas.
Baubliai (Bilioniai)
Baubliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Stonių.
Sicilijos mišparai
Pasekmės
Pasinaudodamas neramumais Petras III Aragonietis įsiveržė į Siciliją ir tapo jos karaliumi. Karolis ir jo įpėdiniai valdė žemyninę Neapolio karalystę, kol ją užėmė Petro įpėdinis 1442 m.
FC Gagra
Gagros FC – Gruzijos futbolo klubas iš Gagros (Abchazija). Dėl politinių priežasčių namų rungtynes žaidžia Tbilisyje.
Istorija
Klubas įkurtas 2004 m. Po Rusijos–Gruzijos karo persikėlė į Tbilisį.
Petras Ragauskas
Petras Ragauskas (g. 1975 m. liepos 31 d. Vilniuje) – teisininkas, teisėtyrininkas konstitucionalistas, Teisės instituto vyriausiasis mokslo darbuotojas, žurnalo „Teisės problemos“ vyriausiasis redaktorius, Vilniaus universiteto (VU) docentas, buvęs Teisės instituto direktorius, LTU Teisės fakulteto dėstytojas.
Biografija
1994 m. baigė Vilniaus Mindaugo vidurinę mokyklą, 1999 m. – VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 2000 m. studijavo Lietuvos teisės universiteto teisės krypties doktorantūroje. 2004 m. lapkričio 4 d. LTU Teisės fakultete apgynė disertaciją tema „Įstatymų leidyba Lietuvoje: teorinis aspektas“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
Nuo 1998 m. Teisės instituto specialistas, Teisinės sistemos tyrimo skyriaus vedėjas, nuo 2005 m. sausio mėn. mokslo darbuotojas. Nuo 1999 iki 2003 m. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto Teisės filosofijos katedroje dėstė teisės teoriją. 2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo Teisės ir teisėtvarkos komiteto (TTK) patarėjas (0,5 etato). 2003 m., nuo 2011 m. ketvirtinio mokslinio-praktinio žurnalo „Teisės problemos“ vyriausiasis redaktorius.
Nuo 2002 m. iki 2009 m. sausio mėn. Teisės instituto direktoriaus pavaduotojas, nuo 2009 m. sausio 16 d. iki 2010 m. birželio 30 d. direktorius, nuo 2010 m. liepos 1 d. vyresnysis mokslo darbuotojas. Nuo 2006 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto (TSPMI) dėstytojas.
Specializacija: Viešoji teisė. Moksliniai interesai: Konstitucinė priežiūra, Konstitucinė teisė, Lyginamoji teisėtyra, Teisinės sistemos reforma, Teisės teorija ir teisės sociologija, Žmogaus teisės. Paskelbė mokslo darbų (žurnaluose „Teisės problemos“, „Jurisprudencija“, „Politologija“ ir kt.).
Dėstomi kursai (VU TSPMI): Lietuvos konstitucinė teisė, Administracinė teisė, Lietuvos konstitucinė teisė (Ištęstinės studijos).
Nuo 2000 m. lapkričio mėn. Tėvynės Sąjungos narys, nuo 2000 m. pabaigos Tėvynės Sąjungos Teisės ir teisėtvarkos komitete, yra Tėvynės Sąjungos tarybos narys. Tėvynės Sąjungos kandidatas į LR Seimo narius (Marijampolės vienmandatėje rinkimų apygardoje Nr. 29). 2006 m. Kandidatas į Tėvynės sąjungos (TS) pirmininkus (už P. Ragauską balsavo 92 iš 569 dalyvių TS suvažiavime).
Ekspertų grupės prie Žurnalistų etikos inspektoriaus narys. Liustracijos komisijos narys. Pilietinės visuomenės instituto lektorius (temomis „Vietos savivalda: kodėl dabartinė situacija mūsų netenkina ir kokios savivaldos mums reikia?“, „Teisė dalyvauti valdant valstybę ir kitaip sprendžiant viešuosius reikalus“, „Institucinių galių bei vaidmenų pasiskirstymas Lietuvos įstatymų leidyboje“ bei „Kuris įstatymų leidėjas geresnis: Tauta ar Seimas?“). Teikia komentarus Lietuvos žiniasklaidai konstitucinės teisės klausimais.
Moka anglų bei rusų kalbas.
Marijos legionas
Marijos legionas – katalikiška Švč. Mergelės Marijos vardo organizacija. Pagrindinė veikla – pasaulietinė evangelizacija. Nariai savo veiklą vykdo tik su katalikų hierarchų pritarimu. Lanko ligonius, jaunas šeimas, platina katalikišką spaudą. Įsteigta 1921 m. rugsėjo 7 d.
Lietuva
Lietuvoje taip pat veikia Marijos Legiono bendruomenė. Atskiros grupės įsikūrusios įvairiose Lietuvos parapijose.
Varanavas
Varanãvas (arba Varenãvas, Balatnà;, ) – miestelis vakarų Baltarusijoje, 32 km į šiaurę nuo Lydos, 13 km nuo sienos su Lietuva. Rajono centras.
Lietuvių kalba
Varanave ir jo apylinkėse anksčiau buvo plačiai vartojama lietuvių kalba (pietų aukštaičių tarmė). Ramaškonių šnektą aprašė Jonas Šukys.
Iečialapė kalpokė
Iečialapė kalpokė (Scutellaria hastifolia) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos kalpokės genties augalų rūšis. Augalas žinomas dar kaip driaučlapė kalpokė, pievinė kalpokė, žiupsnialapė kalpokė. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.