cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vachdžiro perėja
Vachdžiro perėjoje sienos kirtimo posto nėra. Afganistane artimiausias kelias yra už maždaug 100 km nuo perėjos (į Sarhadą). Kinijoje artimiausios yra už 15 km esančios provėžos, jungiančios Taghdumbašo slėnį su Karakorumo plentu. 2009 m. buvo įrengtas artimesnis privažiavimas ir pasienio sargybos postas. Žiemą Vachdžiro perėja nenaudojama. Senovėje per šią perėją ėjo prekybinis kelias tarp Badachšano ir Jarekendo. Manoma, kad per ją galėjęs keliauti Markas Polas, XVII a. ją kirto misionierius Bento de Góis, XIX–XX a. pr. čia keliavo įvairūs britų pareigūnai, keliautojai (Francis Younghusband, Aurel Stein, Lord Curzon). Po XX a. vid. perėja užsieniečiams uždaryta.
Afganistano pusėje kiek žemiau perėjos (4554 m) yra ledo urvas, kuriame prasideda Vachdžiro upė.
Palko sąsiauris
right|thumb|[[Adomo tiltas Palko sąsiauryje.]] Palko sąsiauris - sąsiauris tarp Tamilnado valstijos Indijoje ir Šri Lankos salos. Jis jungia Bengalijos ir Manaro įlankas. Sąsiauris yra 64-137 km pločio. Į jį teka kelios upės, įskaitant Vaigai upę Tamilnade. Sąsiauris buvo pavadintas Roberto Palko, Madraso gubernatoriaus Britų Indijos laikais, vardu.
Pietinėje sąsiaurio daly per jį eina žemų salų ir rifų grupė, vadinama Adomo tiltu. Ramesvaramo sala sujungta su žemynu Indijoje Pambano tiltu.
Dėl seklumų ir rifų dideliems laivams sunku per jį perplaukti, bet maži žvejų laiveliai ir keltai juo plaukioja šimtmečiais. Dideli laivai turi plaukti aplink Šri Lanką. Pirmąkart laivybos kanalo statybos projektas buvo pateiktas dar britams valdant 1860 m. ir iki dabar įvairios komisijos nagrinėja pasiūlymus.
Kaip Lamanšo sąsiauris, Palko sąsiauris buvo iššūkiu ilgų distancijų plaukikams.
Adobe PageMaker
Adobe Pagemaker – kompanijos „Adobe“ sukurta maketavimo ir leidybos programinė įranga.
Didžioji dauguma leidybos darbų šiuo metu atliekama kompiuterinėmis programomis. 1984 m. firma „Aldus“ sukūrė naujos kartos kompiuterinę programą – PageMaker, kurią vėliau įsigijo „Adobe“. Praktiškai tada prasidėjo nauja knygų ir kitų leidinių parengimo era. Atsirado pirmoji kompiuterinė „leidybos sistema ant rašomojo stalo“, kitaip dar vadinama DTP.
Su programa PageMaker galima per trumpą laiką kompiuteriu minimaliomis sąnaudomis parengti leidinį spaudai. Per visą šį laiką PageMaker versijos nelabai keitėsi. Tiek Aldus PageMaker 5.0, tiek Adobe PageMaker 7.0 galimybės yra labai panašios. Šalia tokių programų kaip Photoshop, Illustrator, FreeHand, CorelDraw, MS Word ir kt., PageMaker yra viena iš populiariausių maketavimo, leidybos ir grafinio dizaino programų, turinti visas leidybinei sistemai reikalingas funkcijas.
Programos funkcijos
PageMaker programa galima greitai parengti spaudai praktiškai bet kokio sudėtingumo publikacijas. Be kita ko, programa turi ir minusų – gana mažai piešimo įrankių, sunku dirbti su lentelėmis ir formulėmis.
Naudojimas
Tobulėjant kompiuteriams ir programinei įrangai atsiranda vis naujų ir tobulesnių leidybos sistemų, kurių galimybės kur kas platesnės, nei PageMaker ir netolimoje ateityje galbūt šią programą pakeis kitos. Daugelis kompiuterinės leidybos specialistų pirmenybę atiduoda naujos kartos leidybinei programai Adobe InDesign, kuri be tų funkcijų, kurias turi ir PageMaker, atlieka daugybę kitų.
Lietuvoje PageMaker tubūt plačiausiai paplitusi leidybinė programa. Publikacijos parengtos PageMaker be problemų bus suprastos ir atspausdintos daugumoje Lietuvos spaustuvių arba konvertuotos į kitų formatų failus.
Didelę reikšmę PageMaker paplitimui turi ir tai, kad ši programa yra Adobe korporacijos – vienos iš leidybos ir dizaino programinės įrangos įrangos lyderių pasaulyje – produktas. Nedidelėms programinės įrangos gamintojoms, tokioms kaip QuarkXpress, CorelDraw ir kt. sunku konkuruoti su šia korporacija.
Čusto kultūra
Čusto kultūra – bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1950 m. tyrinėtą Čusto gyvenvietę, Uzbekijoje.
Arealas
Čusto kultūra X a. pr. m. e. – VII a. pr. m. e. buvo paplitusi Ferganos slėnyje, Uzbekijoje.
Kultūra
Žinomos didelės, iki 20 ha, įtvirtintos gyvenvietės, kurtos oazėse, ir sezoninės. Gyvenvietes juosė nedegtų plytų 4–6 m storio sienos. Žmonės gyveno dažniausiai iš molio plūktuose pastatuose, kuriuose buvo viena didelė patalpa ir prie jos prišlietos kelios mažesnės. Rasta žeminių ir lengvų karkasinių pastatų liekanų. Žmonės vertėsi drėkinamąja žemdirbyste ir gyvulininkyste, iš vietinės rūdos lydė bronzą. Čusto kultūrai būdingi raudonai dažyti apvaliadugniai ąsočiai ir plokščiadugniai kūgio formos puodai, bronziniai peiliai plona rankena, dvisparniai strėlių antgaliai, dvinariai žąslai, dideli akmeniniai trapecijos formos kapliai, buožės. Mirusiuosius laidojo suriestus, gyvenvietės teritorijoje. Aptikta perlaidojimų.
Palenkės Radzino dekanatas
thumb|300px|right|Sedlcų vyskupijos dekanatai Palenkės Radzino dekanatas - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Palenkės Radzino mieste.
Parapijos
Dekanate yra 10 parapijų:
Dabos kultūra
Dabos kultūra – epipaleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1947 m. C. McBurney tirtą Hagfet ad Dabos urvą (Libija).
Kultūra
Dabos kultūra apie 30 000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Šiaurės Afrikoje. Gyventojai vertėsi medžiokle, rinko maistą. Naudojo titnaginius įrankius – įvairių tipų grandukus, gremžtukus, mikrolitus ir mikrorėžtukus, darytus iš skelčių, skersai retušuotus. Dabos kultūra gimininga Kapsos kultūrai, pastebimi kultūriniai ryšiai su al Amiros kultūra, paplitusia Artimuosiuose Rytuose.
Škotijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
Škotijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
Turnyrinė lentelė
Čempionai: Rangers
Tiu
Tiu (taip pat žinomas ir kaip Teiev) – ikidinastinio laikotarpio Žemutinio Egipto faraonas, valdęs ketvirto tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje Senovės Egipte. Šis valdovas valdė Nilo deltoje. Jis minimas Palermo stelos įraše kartu su nedideliu skaičiumi valdovų iš Žemutinio Egipto. Plačiau apie jo gyvenimą nėra nieko žinoma.
Lentinė (Palentinis)
Lentinė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Beržė prie kelio į Palentinį.
Fedariškiai
Fedariškiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 14 km į pietvakarius nuo Labanoro, Labanoro girioje, Lakajos kairiajame krante. Į kaimą ateina Lakajos–Januliškio keliuko atšaka.
Geltonasis krokas
Geltonasis krokas (Crocus flavus) – vilkdalginių (Iridaceae) šeimos augalas. Aukštis apie 10-20 cm. Žiedai geltoni. Žydi balandžio mėn. Auginamas kaip dekoratyvinis augalas soduose, sodybų gėlynuose, kapinėse.
thumb|left|210px|Geltonieji krokai
Poliudo miesto stadionas
Gradski stadion u Poljudu (dar vadinamas Stadion Poljud) yra įvairios paskirties stadionas Splite, Kroatijoje. Stadionas pastatytas 1979 m. Viduržemio jūros žaidynėms. Jame namų rungtynes žaidžia HNK Hajduk Split. Stadionas talpina 35 000 žiūrovų ir yra antras pagal dydį po šalyje Maksimir stadiono, esančio Zagrebe. 1979 m. stadioną atidarė tuometinis Jugoslavijos prezidentas Josip Broz Tito. Stadioną suprojektavo kroatų architektas Boris Magaš. Be futbolo, stadione vyksta atletikos varžybos bei muzikos renginiai.
Hiacintiniai
žr. tekstą
Hiacintiniai (Hyacinthaceae) – lelijainių (Liliopsida) augalų šeima.
Lietuvoje auginama šių genčių augalai:
Pastaruoju metu šiai šeimai priskiriamos šios lelijinių (Liliaceae) šeimai priklausiusios gentys:
Olga Žalienė
Olga Žalienė (g. 1956 m. sausio 23 d., Gargždai) – muziejininkė, istorikė. Lietuvos jūrų muziejaus direktorė, Lietuvos muziejų asociacijos pirmininko pavaduotoja, valdybos narė, Muziejų tarybos pirmininkė.
Ilgametė Lietuvos jūrų muziejaus darbuotoja, čia dirbanti nuo 1979 m. , viešųjų ryšių skyriaus vadovė, direktorė nuo 2002 m. 2006 m. išrinkta metų klaipėdiete, 2007 m. apdovanota ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu.
Richtinas
Richtinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jeleniavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Jeleniavo, apie 14 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 121 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Gargždas
thumb|Grįsta Romėnų laikų gatvė.
Siim Kallas
Siim Kallas (g. 1948 m. spalio 2 d. Taline) – estų politikas, buvęs Estijos Ministras Pirmininkas, užsienio reikalų ir finansų ministras bei Reformų partijos pirmininkas.
2004-2014 m. buvo Europos Komisijos viceprezidentas, Administracinių reikalų, audito ir kovos su sukčiavimu komisaras (2004-2010 m.) bei transporto komisaras (2010-2014 m.).
Biografija
1972 m. Tartu universitete baigė finansų ir kredito specialybę, čia mokėsi aspirantūroje.
1975–1979 m. dirbo Estijos TSR finansų ministerijoje, vėliau iki 1986 m. vadovavo TSRS Taupomojo banko Estijos skyriui.
1986–1989 m. buvo laikraščio Rahva Hääl vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1989–1991 m. vadovavo Estijos profsąjungų Centro tarybai, buvo TSRS liaudies deputatas.
Atkūrus Estijos nepriklausomybę, 1991 m. tapo Estijos banko prezidentu. 1995–1996 m. buvo Estijos užsienio reikalų ministras, 1999–2002 m. – Estijos finansų ministras, o 2002–2003 m. – Estijos ministras pirmininkas. 1995–2004 m. buvo Riigikogu (Estijos parlamento) deputatas.
Žiliškiai II
Žiliškiai II – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, netoli Karsakiškio.
Lukas Kranachas Vyresnysis
Lukas Kranachas Vyresnysis (1472 m.  spalio 4 d.– 1553 m. spalio 16 d. ) – vienas žymiausių vokiečių renesanso tapytojų ir grafikų. Jis tapė portretus, paveikslus mitologinėmis ir religinėmis temomis. Kranachas buvo Saksonijos kurfiursto tapytojas. Ilgą laiką gyveno Vitenberge, kuriame taip pat gyveno Martynas Liuteris.
Biografija
Lukas Kranachas gimė 1472 m. Kronache, tuo metu Bambergo vyskupijoje. Jo tėvas Hansas Maleris buvo dailininkas ir tikėtina, kad Lukas pirmuosius dailės mokslus išėjo pas jį. Lukas apie 1501−1504 m. gyveno Vienoje. Šiuo laikotarpiu datuoti pirmieji išlikę jo darbai ir dailininkas atsisakė Malerio pavardės, bei prisiėmė Kranacho pavardę pagal gimtojo miestelio pavadinimą. Jo ankstyvieji grafikos darbai rodo Diurerio įtaką. Šio laikotarpio Luko tapyba artima taip vadinamai Dunojaus dailės mokyklai. 1505 m. Lukas Kranachas dokumentuotas Saksonijos elektoriaus Frydricho Išmintingojo tarnystėje Vitenberge. Venecijietis dailininkas Jakopas de Barbaras irgi tuo metu tarnavo elektoriui ir padarė ilgalaikės įtakos Luko Kranacho kūrybai. Elektoriui Lukas kūrė paveikslus, sieninę tapybą, dekoracijas. Daugelis šių darbų neišliko. 1506 m. datuotas ir pasirašytas monograma paveikslas „Šv. Kotrynos mirtis“, kuris tikriausiai buvo nutapytas asmeniniu elektoriaus užsakymu. 1508 m. Lukas Kranachas lankėsi Nyderlanduose, Antverpene. Vėliau sekę jo darbai rodo Kventino Maseiso ir Jano Gosarto įtakas. 1508 m. Frydrichas Išmintingasis suteikė Lukui Kranachui herbą, kuriuo jis pasirašydavo ant vėlesnių kūrinių.
Vitenberge Lukas Kranachas vadovavo didelėms dirbtuvėms, kuriose dirbo jo sūnūs Hansas (apie 1513−1537) ir bendravardis Lukas (1515−1586), kad atskirti nuo tėvo pramintas „Jaunesniuoju“. Lukui Kranachui ir jo dirbtuvėms priskiriama daugiau nei 400 sukurtų paveikslų. Dailininkas buvo artimai susijęs su Martynu Liuteriu, kuris dėstė Vitenbergo universitete, ir kitais reformatais. Lukas Kranachas sukūrė daug M. Liuterio ir jo žmonos portretų, tapė scenas, atitinkančias reformatų ideologiją: „Kristus laimina vaikus“, „Kristus ir nusidėjėlė“. Taip pat Lukas Kranachas kūrė mitologinius paveikslus, sekuliarias scenas, bei buvo puikiu to meto portretistu. Lukas Kranachas gyveno Vitenberge, buvo vienas žinomiausių ir turtingiausių miesto piliečių. Jam priklausė keli namai, vaistinė, reformatų literatūros spaustuvė. Jis buvo miesto tarybos nariu ir kelis kartus užėmė burgmeisterio postą. Kai religinių karų metu 1547 m. Saksonijos elektorius Johanas Frydrichas buvo paimtas į nelaisvę katalikiškiškai pusei atstovaujančio imperatoriaus Karolio V, Lukas Kranachas prisijungė prie elektoriaus jo nelaisvės metu Augsburge. Po to 1552 m. lydėjo elektorių į Veimarą, kur mirė 1553 m. spalio 16 d. Vėlyvieji jo darbai prarado didelę dalį ankstyvosios kūrybos originalumo, nes dėl didelės paklausos prie jų daug dirbo dirbtuvių asistentai. Taip pat vėlyvųjų kūrinių chronologija ir priskyrimas yra diskutuotini, nes tą patį herbą pasirašymui naudojo dailininko sūnus Lukas Kranachas Jaunesnysis ir vėlyvieji kūriniai dažniausiai nėra datuoti. Be tapybos darbų, Lukas Kranachas paliko daugiau nei 100 graviūrų.
Šilo vidurinė mokykla
Šilo vidurinė mokykla:
Ridzevas (reikšmės)
Ridzevu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Algirdas Januševičius
Algirdas Januševičius (g. 1961 m. spalio 20 d. Klaipėdoje) – lietuvių trimitininkas, Lietuvos Valstybinio Simfoninio orkestro trimitų grupės koncertmeisteris, ansamblio Sostinės vario kvintetas meno vadovas, aktyviai koncertuojantis Europoje ir už jos ribų.
Biografija
Algirdas Januševičius gimė Klaipėdoje ir mokėsi Stasio Šimkaus konservatorijoje. Vėliau studijas tęsė Maskvos Piotro Čaikovskio konservatorijoje, kur susipažino su būsima žmona, kompozitore, pedagoge Nailia Galiamova. 1987 metais šeima persikėlė gyventi į Klaipėdą. Algirdas tuomet dirbo Klaipėdos Muzikiniame teatre trimitų grupės koncertmeisteriu. 1993 m. persikėlė į Vilnių ir tapo Lietuvos valstybinio simfoninio orkestro trimitų grupės koncertmeisteriu. 1997 m. įkūrė "Sostinės vario kvintetą".
Su įvairiais kolektyvais A. Januševičius apkeliavo apie 40 pasaulio šalių, koncertavo žymiausiose Japonijos, Vokietijos, Švedijos, Ispanijos, Italijos, Prancūzijos, Egipto, Taivano ir kitų valstybių salėse, grojo su tokiais dirigentais, kaip Saulius Sondeckis, Christoph Eschenbach, Mstislavas Rostropovičius, Krzysztof Penderecki, Juozas Domarkas, Vladimir Ponkin, Dmitri Liss, Jonas Aleksa. Pastaruoju metu Algirdas pradėjo dažniau koncertuoti kaip solistas.
Abi Januševičių šeimos atžalos seka tėvų muzikų pėdomis. Gintaras yra aktyviai koncertuojantis pianistas, 20-ies metų Donata taip pat skambina fortepijonu, yra respublikinių konkursų laureatė.
Sakalas keleivis
Sakalas keleivis (Falco peregrinus) – sakalinių (Falconidae) šeimos plėšrus paukštis. Užauga 34-58 cm kūno ilgio, sparnų skersmuo 80-120 cm. Patinai sveria 550-750 gramų, stambesnės už juos patelės – 740-1300 gramų.
Sakalai keleiviai yra labai ištikimi savo gimtinei, todėl daugelį metų peri vis toje pačioje vietoje, dažniausiai ir tame pačiame lizde. Kalnuotuose kraštuose vietą lizdui parenka neprieinamose uolose, o ašigalių kraštų tundrose, kur teauga kerokšliai krūmai, lizdus krauna net ant žemės, kupstuose. Mūsų krašte beveik visuomet lizdui renkasi aukštas, sunkiai ilipamas pušis. Daugeliu atvejų užima jau gatavus kitų paukščių lizdus. Veisimosi laikotarpio pradžioje daug skraido, gainiojasi.
Balsas panašus į kitų sakalų šauksmą. Tai kartojami „kje kje kje.. arba kri kri kri. . .", kurie skardūs ir toli girdimi. Porelės nariai esti labai prisirišę vienas prie kito, bet, žuvus vienam porelės nariui, netrukus susidaro nauja pora.
Kiaušinių deda 3-4, retai 6 balandžio mėnesio pradžioje. Jų vidutinis dydis 50,9 X 40,6 mm; pagrindinė spalva moliškai gelsva su daugybe tamsiai rudų dėmių ir taškų, kartais tokių tankių, jog susilieja, ir pagrindinės spalvos nebematyti. Peri 29 dienas, nuo pirmo padėto kiaušinio. Peri abudu tėvai, bet daugiausia patelė: tuomet patinas neša jai lesalo, kurį padeda ant šakos, arba patelė, pasitikusi patiną, laimiki pačiumpa ore. Ir vienu, ir kitu atveju abiejų paukščių susitikimas esti lydimas garsių šauksmų. Išsiritę iš kiaušinių paukščiukai būna apauge trumpais tankiais baltais pūkais, galvos šonai esti tamsesni; sveria 31,5-36,5 g, tarp devintos ir keturioliktos dienos jie keičia savo pūkus, ir tada pradeda atsirasti plunksnų spaigliai. Tuo metu ant jų daugiausia tupi patelė, o patinas neša maistą, kurį patelė išmėsinėja ir išdalija vaikams. Maisto likučius iš lizdo išneša arba sulesa seniai. Po 10-14 dienų jau nėra reikalo šildyti jauniklių, ir abu tėvai lesina juos kiekvienas atskirai. Jaunikliai lizde išbūna 35-40 dienų, bet paskui dar visa šeima laikosi būryje ir seniai vis parūpina vaikams maisto.
Sigmund Freud
Zigmundas Froidas (, 1856 m. gegužės 6 d. – 1939 m. rugsėjo 23 d.) – austrų neuropatologas, psichiatras, psichologas, psichoanalizės pradininkas.
Z. Froidas domėjosi hipnoze, kaip būdu gydyti psichikos sutrikimų turinčius asmenis. Vėliau hipnozės atsisakė, nes perėjo prie aktualesnių metodų – laisvų asociacijų ir sapnų analizės, kurie tapo psichoanalizės pagrindu. Froido teorijos ir jo pacientų gydymo metodai XIX a. Vienoje buvo laikomi kontroversiškais ir iki šiol sukelia audringas diskusijas. Froido idėjos dažnai aptariamos kaip literatūros kūriniai, filosofija kartu tebesitęsiant diskusijai apie jų kaip mokslinės ir medicininės literatūros reikšmę.
Biografija
Zigmundas Froidas gimė žydų šeimoje Freiberge, Austrijos imperijoje (dabar Čekija). Jis buvo pirmagimis bei turėjo tris brolius ir penkias seseris. 1886 m. Z. Froidas vedė Martha Bernays, susilaukė 6 vaikų. Anūkas Liusjenas Froidas (1922−2011) tapo garsiu XX a. tapytoju.
Idėjos
Nors Froidas ilgą laiką naudojo topografinį asmenybės organizacijos modelį, pagal kurį psichiką galima padalinti į 3 dalis (sąmonė, priešsąmonė arba ikisąmonė, pasąmonė), dvidešimtųjų metų pradžioje mokslininkas įvedė tris naujas struktūras: id, ego, superego. Froido teigimu, į šiuos tris darinius reikėtų žiūrėti labiau kaip į tam tikrus procesus nei kaip į ypatingas asmenybės „struktūras“.
Džonis turi ginklą
Džonis turi ginklą – 1971 m. JAV sukurtas antikarinis filmas. Tai vienintelė juosta, kurią režisavo garsus scenaristas Dalton Trumbo, sukūręs ją pagal savo paties romaną, parašytą 1939 m.
1988 m. grupė „Metallica“ pagal šį kūrinį sukūrė dainą „One“, kurio vaizdo klipe panaudojo filmo ištraukas.
Turinys
Pirmasis pasaulinis karas. Amerikiečių karys Džo Bonhamas sunkiai sužeidžiamas: jam amputuojamos rankos ir kojos, stipriai sužalotas veidas. Gydytojo pulkininko Ternerio vadovaujamoje ligoninėje jis tampa „nežinomu kareiviu Nr. 47“ – negalinčiu jausti, neturinčiu atminties ir tiesiog vegetuojančiu.
Vis dėlto Džo, paguldytas palatoje atskirai nuo kitų ligonių, pamažu pradeda susivokti, kad su juo nutiko kažkas baisaus ir nepataisomo. Jis prisimena savo tėvus, sužadėtinę Karen, vizijose bei fantazijose pradeda matyti Jėzų Kristų ir vis labiau trokšta mirties, nors ligoninės personalui ir gydytojams jis ir toliau išlieka ne žmogus, o tik tyrimams tinkamas objektas...
Gorgolas
Gorgolas (Gorgol) – upė pietinėje Mauritanijoje; Senegalo intakas. Upė susiformavo susiliejus Juodajam Gorgolui (ilgis – 194 km) ir Baltajam Gorgolui (ilgis – 345 km). Gorgolas įteka į Senegalo upę ties Kaedžio miestu.
Upės baseinas vaidina svarbų vaidmenį Mauritanijos ekonomikoje nuo XX a. 8-ojo dešimtmečio. Mauritanijos vyriausybė 1975 m. inicijavo irigacijos ir plėtros projektą – ant Gorgolo upės įrengti užtvanką, kuri turėjo padidinti ariamos žemės plotą virš 3 600 ha. Buvo suplanuota vėliau įrengti dar keletą užtvankų, kurios visos kartu išplėstų žemės plotą 30 000 ha. Tą patį dešimtmetį buvo kilęs didžiulis susirūpinimas dėl Sahelio sausros pagausėjusiais šistosomozės susirgimo atvejais palei upės slėnį.
Muradas II
Muradas II (gimė - 1404 m.; mirė - 1451 m.) - Osmanų dinastijos sultonas (nuo 1421).
Valdymas
Įveikė opoziciją kovoje dėl sosto, sustiprino turkų valdžią Anatolijoje (1426-1428), užėmė Solonikus (1430), didelę dalį Serbijos (1439-1440), nugalėjo Lenkijos ir Vengrijos kariuomenę prie Varnos (1444), užkariavo Peloponesą (1446), sumušė Vengrijos ir Valakijos koalicijos kariuomenę antrosiose Kosovo kautynėse (1448). Jam valdant, janyčarai tapo svarbiausia Osmanų valstybės atrama. Buvo palankus dervišams, rėmė poetus ir mokslininkus.
Šaltiniai
Istorijos žodynas. 2003 m. 287 psl.
Aleksandruvka (Palenkės Bialos apskritis)
Aleksandruvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Dreluvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Intyklė
Intyklė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Labanoro, Labanoro girioje, prie pelkių. Keliukai į Pašekštį, Budrius, Labanorą.
Lukštai
Lukštai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio, prie Šaltojos upelio. Seniūnaitijos centras. Apylinkėse – nedideli miškai (Sniegių, Rubikių, Barkūriškio). Stovi Lukštų Šv. apaštalo evangelisto Jono bažnyčia (pastatyta 1925 m.), veikia Lukštų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-42066). Į pietus nuo kaimo stūkso Lukštų piliakalnis su senovės gyvenviete. Kaime rastas pilkapis (Švedkapis). Veikia Lukštų kaimo etnografinis muziejus, įkurtas Laimos Garuolienės ir Gražinos Dapkuvienės.
Kaime kertasi keliai ir.
Istorija
Lukštuose rastas akmeninis gludintas kirvis keturkampe pentimi (saugomas Rokiškio muziejuje).
1860 m. Lukštų palivarkas priklausė Rokiškio dvarui. LTSR metais – kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė ryšių skyrius, felčerių ir akušerių punktas, aštuonmetė mokykla, biblioteka.
1972 m. prie Lukštų prijungtas Šilynės kaimas, Vincentavos ir Pramislavos viensėdžiai.
Lazūnai
Lazū́nai  – buvęs miestelis, dabar kaimas vakarų Baltarusijos Gardino srityje, netoli Jurotiškių. Vijos rajono apylinkės centras. Siekiant atskirti nuo gretimo Lazūnų kaimo, turinčio tą patį pavadinimą, buvęs miestelis yra vadinamas Pirmaisiais Laz(d)ūnais. Stovi Gardino vyskupijai priskirta Šv. Apaštalų Simono ir Judo (Tado) bažnyčia. Veikia biblioteka, kultūros namai, ambulatorija ir ligoninė, vaistinė, valgykla, dvi parduotuvės, vaikų darželis ir vidurinė mokykla. Kaimo statybos įmonė, asfalto gamykla ir kt. ūkinės organizacijos. 2008 m. Lazūnams suteiktas agromiestelio statusas.
thumb|left|Centrinė aikštė Pirmojo pasaulinio karo metu
Istorija
Lazūnai istoriniuose šaltiniuose minimi nuo 1407 m. Kaimas XVI a. priklausė Radviloms. 1690 m. rašytiniuose šaltiniuose minima, kad Lazūnai turi 15 dūmų (gyvenamųjų namų), 1735 m. – 45 dūmus. 1866 m. miestelyje gyveno 456 žmonės, 1897 m. – 91 kieme 838 žm.; veikė pradinė mokykla. XIX a. priklausė Ašmenos apskričiai, dauguma apylinkės gyventojų iki XX a. vidurio buvo lietuviai.
1921–1939 m. Lazūnai priklausė Lenkijos Naugarduko vaivadijos Valažino apskrities Lugamėnų valsčiui, juose buvo atidaryta žemės ūkio mokykla. 1939 m. kaimas tapo Jurotiškių rajono Lazūnų apylinkės centru. 1941 m. birželio 25 d. – 1944 m. liepos 7 d. buvo okupuotas nacių kariuomenės. 1951 m. įkurtas kolūkis, nuo 1960 m. gyvenvietė priklauso Vijos rajonui.
Bažnyčia
thumb|left|Bažnyčia tarpukariu thumb|left|Prie šventoriaus vartų (apie 1900 m.)
Šv. Apaštalų Simono ir Judo (Tado) bažnyčia nuo 1744 m. žinoma kaip Subatnykų bažnyčios filija. Medinę šventovę 1852 m. kapitališkai suremontavo dvarininkas Samuelis Volkas.
Sakalininkas
thumb|right|250px|Rusijos caro dvaro sakalininkas medžioklėje Sakalininkas - kunigaikščio, karaliaus ar kitokio valdovo dvariškis, vadovaudavęs medžioklėms su sakalais.
Prancūzijos karaliaus dvare nuo 1250 m. egzistavo pareigybė Didysis Prancūzijos sakalininkas.
Rusija
Rusijoje sakalininkai buvo viena iš senovinių dvariškių pareigybių. Dažnai sakalininkas ir medžioklis būdavo tas pats asmuo. Dokumentuose yra užuominų, kad sakalininkai jau egzistavo 1503 m., o 1550 m. jie tiesiogiai minimi istoriniuose šaltiniuose.
Lazūnai
Bažnyčia
1911 m. Pr. Mackevičių pakeitė kun. Feliksas Petkevičius, kuris su parapijiečiais jų sodybose bendraudavo lietuviškai, o bažnyčioje – lenkiškai. 1920–1925 m. klebonu buvo skiriamas Karolis Gumbaragis, jis kaimuose valstiečius mokė lietuviškų maldų ir giesmių. Kun. Mečislovas Pšemeneckas 1927 m. bažnyčioje lenkiškai ir lietuviškai perskaitė Vilniaus arkivyskupo R.Jalbžykovskio ganytojišką laišką. Tai buvo paskutinis kartas, kai lietuviškas žodis skambėjo šioje katalikų šventovėje. 1928–1931 m. Lazūnuose klebonavo Jonas Karvelis, parapijos kaimuose įsteigęs du lietuviškos Šv. Kazimiero draugijos skyrius. Jį pakeitė kun. Steponas Aleksandras Viežbovskis (1931–1935 m.), paskutinis sielovados darbą parapijoje dirbo klebonas Dionyzas Zachaževskis. Kraštą įjungus į Baltarusijos TSR, bažnyčia buvo uždaryta ir paversta sandėliu.
Sakalininkas
Rusija
Dažnai sakalininkais skirdavo negarsios kilmės žinovus, kurie vėliau iškildavo, neretai tapdavo okolničiais ar net bojarinais. Įkūrus Sakalininko prikazą, jam vadovaudavo sakalininkai.
Lazūnai
Bažnyčia
Tikintieji atgavo Šv. Apaštalų Simono ir Judo bažnyčią XX a. pabaigoje, dabar klebonu tarnauja kun. Mariušas Iliaševičius. Išlikęs neoromanistinio stiliaus šventovės pastatas yra trinavis, sumūrytas iš akmenų ir raudonų molio plytų. Stovi miestelio viduryje, šventorių juosia mūrinė tvora su modernistiniais įėjimo vartais. Viduje – XIX a. pirmoje pusėje tapytas paveikslas „Naujojo Testatemento Šv. Trejybė”. Senosios medinės bažnyčios vietoje stovi atminimo akmuo.
Sakalininkas
Rusija
Paskutinis žinomas sakalininkas buvo Gavrila Grigorjevičius Luškinas. Atrodo, kad po 1606 m. šios pareigybės niekas nebeužėmė.
Lazūnai
Dvaras
thumb|left|Dvaro ponų gyvenamasis namas 1898 m.
Kaip Radvilų valda Ašmenos apskrityje Lazūnų dvaras pirmą kartą paminėtas XVI a. Kelis šimtmečius dvaras buvo užstatomas už pinigus, todėl minimi vis kiti valdytojai: Bruchanskiai, Magilnickiai, Vilniaus pirklys Vendenas, Breslaujos stalininkas Bildziukevičius, Riomeriai, Ponarskiai, Kauno maršalka Oginskis, vyskupas T. Zenkovičius. 1806 m. Domininkas Radvila padovanojo valdą Volodkevičiams, kurie vėliau pardavė ją Samueliui Volkui–Lanevskiui, o šis testamentu paliko savo vaikaitei Veronikai Korvin–Milevskai. Pagal paveldėjimo teisę gavęs jos sūnus, žinomas lenkų tautinio judėjimo dalyvis ir Rusijos Valstybės Dūmos deputatas, Ipolitas Korvin–Milevskis dvarą administravo beveik iki pat Antrojo pasaulinio karo pradžios.
Nors baudžiava buvo seniai pasibaigusi, tarpukaryje aplinkinių kaimų valstiečiai dar eidavo į dvarą dirbti, nes iš savo ūkio negalėjo išgyventi. Už darbadienį vyrams buvo mokomi du, o moterims – vienas zlotas. 1939 m. valdos buvo nacionalizuotos. Dviaukštis ponų gyvenamasis namas su kolonomis prie įėjimo neišliko – dunkso tik cokolinio aukšto griuvėsiai šalia parko fragmentų.
Lietuviai
Nuo seno priklausė lietuvių etniniam arealui.
Apylinkių šnektą tyrinėjo estų kalbininkas Peteris Aruma („Litauische mundartliche Texte aus der Wilnaer Gegend mit grammatischen Anmerkungen“, 1930 m.), lietuviai Juozas Senkus (1958 m.), Elena Grinaveckienė (1974 m.), Aloyzas Vidugiris („Lazūnų šnekta“, 2008 m.), rusė Tamara Sudnik („Диалекты литовско-славянского пограничья“, 1975 m.). 1952 m. ir 1959 m. į Lazūnus buvo surengtos lietuvių dialektologų ir toponimikų ekspedicijos. J. Petrauskas ir A. Vidugiris sudarė Lazūnų tarmės žodyną (1985 m.), Lazūnų tarmės tekstus (1987 m.).
Žirmūnai (Varanavas)
Žirmū́nai  – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, šalia kelio Lyda–Varanavas, 15 km į pietus nuo Varanavo. Viena iš lietuvių kalbos salų.
Istorija
thumb|left|Bažnyčia Žirmūnuose
Minimi nuo XV a., priklausė Butrimų giminei. Žirmūnų dvare gimė garsus ATR architektas Karolis Podčašinskis. XIX a. buvo miestelis, Lydos apskrities Žirmūnų valsčiaus centras.
1961 m. kaimo vardu pavadintas naujai pastatytas Vilniaus Žirmūnų mikrorajonas.
Lietuvių šnekta
Jau išnykusią Bastūnų ir Žirmūnų apylinkių lietuvių kalbą 1895 m. tyrė norvegų kalbininkas Olafas Brokas (darbas paskelbtas tik 1958 m.).
Vytautas Visockas (1924)
Vytautas Visockas (g. 1924 m. liepos 25 d. Kairiškėlėse, Žiežmarių valsčius) – Lietuvos filologas, spaudos darbuotojas, vertėjas.
Biografija
1951 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. Nuo 1951 m. Grožinės literatūros leidyklos vertimų redaktorius, verstinės grožinės literatūros redakcijos vedėjas, 1957–1989 m. vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas vertimų reikalams.
Bibliografija
Vertimai iš rusų kalbos:
Vertimai iš čekų kalbos:
Vertimai iš lenkų kalbos:
Vertimai iš slovakų kalbos:
Santarvės vidurinė mokykla
Santarvės vidurinė mokykla:
Rutka (Suvalkų apskritis)
Rutka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jeleniavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Laura Blaževičiūtė
miniatiūra
Laura Blaževičiūtė (g. 1981 m. liepos 27 d. Rokuose, Kauno rajonas) – televizijos vadybininkė, „TV3 Lietuva" vadovė.
Biografija
Užaugo inžinierių šeimoje (gimė tuometinio Kauno politechnikos instituto studentų šeimoje). Sesuo Rūta (jaunesnė 5 metais), studentė Anglijoje).
1998 m. baigė Kauno Varpo gimnaziją, 2002 m. – Stokholmo ekonomikos mokyklą Rygoje (Latvija).
2001–2002 m. Švedijos koncerno (žiniasklaidos įmonių grupės) MTG „TV3 Latvija" direktoriaus asistentė, 2002–2005 m. rinkodaros vadovė. 2004 m. stažavosi „Viasat Broadcasting" centre Londone (Jungtinė Karalystė). 2005 m. „Viasat3" rinkodaros vadovė Vengrijoje. 2005–2008 m. „TV3 Lietuva" generalinio direktoriaus pavaduotoja, nuo 2008 m. generalinė direktorė.
Dalyvavo skandale, kai atleido televizijos žinių tarnybos vadovę Jolantą Butkevičienę. Pastaroji apkaltino vadovę, "žurnalistų teisių varžymu", L.Blaževičiūtė teigė, kad pasirašydama kreipimąsi į valstybės vadovus J.Butkevičienė "viršijo įgaliojimus" ir „savivaliavo“.
Vyras Andrius Pranckevičius, advokatas.
Lietuvos radijo ir televizijos asociacijos prezidentė nuo 2009 m. sausio 22 d. (pirmtakas – koncerno „MG Baltic“ žiniasklaidos holdingo „MG Baltic Media“ generalinis direktorius Paulius Kovas, iš pareigų atsistatydinęs savo noru).
Jurgis Arnašius
Biografija
Nuo 1893 m. dirbo raidžių rinkėju Tilžėje. 1893–1897 m. ir 1899–1924 m. redagavo laikraščius „Tilžės keleivis“, 1897–1898 m. „Aušra“. Leidėjui reikalaujant palaikyti vokiečių nacionalistų partiją buvo palikęs „Tilžės keleivį“, sugrįžęs pakeitė vokiškai konservatyvią jo kryptį. 1893–1894 m. ir 1906–1923 m. rengė „Tilžės keleivio" kalendras. 1918–1924 m. Mažosios Lietuvos tautinės tarybos narys. 1918 m. lapkričio 30 d. Tilžės Akto signataras. 1924 m. grįžo į Klaipėdą, dirbo teismo tarnautoju. 1924–1925 m. laikraščio „Pajūrio sargas“ redaktorius, bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos keleivis“. Periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių, eilėraščių.
Vaikaitis Klaipėdos universiteto profesorius Helmutas Arnašius.
Atminimas
2017 m. ant istorinio Klaipėdos kalėjimo pastato atidengta memorialinė lenta Jurgiui Arnašiui pagerbti. 1924 – 1934 m. Jurgis Arnašius dirbo Klaipėdos teismo vertėju šiame pastate.
Pavasarinis krokas
Pavasarinis krokas (Crocus vernus) – vilkdalginių (Iridaceae) šeimos augalas. Aukštis 10-20 cm. Žydi kovo – balandžio mėn. Gana dažnai auginamas kaip dekoratyvinis augalas soduose, sodybų gėlynuose, kapinėse.
Delfinai (grupė)
Delfinai – Lietuvos pop muzikos grupė. Pagrindinis vokalistas ir grupės lyderis – Stano.
Istorija
„Delfinai“ debiutavo su singlu Svajonės, kuris netrukus tapo vienu iš grojamiausių kūrinių Lietuvos radijo stočių eteryje. Kiti singlai Viskas Bus Gerai, Žemyn taip pat susilaukė didelio populiarumo. Debiutinis albumas Svajonės tapo vienas perkamiausių Lietuvoje (>70 tūkst. kopijų). Grupės populiarumas nesumenko ir jų grojamos dainos užima topų viršūnes.
Jurgita Choromanskytė
Jurgita Choromanskytė (g. 1981 m. rugpjūčio 10 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto politinė bei visuomenės veikėja.
Delfinai (grupė)
Istorija
„Delfinai“ keliskart apdovanoti Radiocentro apdovanojimuose.
Jurgita Choromanskytė
Biografija
2000 m. baigė Klaipėdos „Versmės“ vidurinę mokyklą, 2005 m. – Lietuvos krikščioniškojo fondo aukštąją mokyklą (dabar – LCC Tarptautinis Universitetas), įgijo verslo administravimo ir vadybos specialybę su gretutine sociologijos specialybe. Klaipėdos universitete baigė komunikacijos magistrantūros studijas. Nuo 2005 m. iki 2006 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos sekretoriato vyr. specialistė. Nuo 2006 m. iki 2007 m. Jaunimo reikalų koordinatorė (vyr. specialistė). Nuo 2007 m. Europos Parlamento nario Eugenijaus Gentvilo padėjėja, o nuo 2009 m. Leonido Donskio biuro vadovė Briuselyje. 2007-2009 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė, Ugdymo ir jaunimo reikalų komiteto narė.
Delfinai (grupė)
Istorija
Nuo 2009 m. ši grupė nekoncertuoja ir yra nutraukusi savo veiklą.
Jurgita Choromanskytė
Biografija
Nuo 2004 m. Klaipėdos liberalaus jaunimo narė, 2005 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narė, nuo 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Klaipėdos miesto skyriaus pirmininko pavaduotoja, tarybos narė. 2006 m. LRLS jaunimo reikalų komiteto pirmininko pavaduotoja, nuo 2005 m. Klaipėdos senamiesčio „Rotaract“ klubo narė.
Delfinai (grupė)
Nuorodos
Delfinai (music group)
Jono Basanavičiaus vidurinė mokykla
Jono Basanavičiaus vidurinė mokykla:
Vilniaus Karoliniškių muzikos mokykla
Vilniaus Karoliniškių muzikos mokykla - Karoliniškėse, Vilniuje, esanti muzikos mokykla.
Mokyklos adresas: L. Asanavičiūtės g. 2, LT-04300, Vilnius.
Istorija
Nuo 1973 iki 1991 metų ją buvo priglaudusios Vilniaus 34–oji (dabar Vilniaus Sausio 13-osios progimnazija) ir 43–oji (dabar Vilniaus Ryto progimnazija) vidurinės mokyklos. Pirmoji direktorė buvo Janina Ribokienė.
Žiližiai
Žiližiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Pasvalio.
Šveicarijos herbas
Šveicarijos herbas – raudoname skydo fone baltas, vienodo ilgio galais (Graikiškasis) kryžius.
thumb|left|350px| Valstybinio numerio ženkle pavaizduoti Šveicarijos ir [[Ciūrichas|Ciūricho herbai ]]
Oscar Pistorius
thumb|240px|right|Oskaras Pistoriusas
Žoržo Pompidu centras
thumb|right|Beaubourg gatvė Nacionalinis Žoržo Pompidu meno ir kultūros centras, sutrumpintai Žoržo Pompidu centras  – šiuolaikinio meno ekspozicijų kompleksas Beaubourg rajone IV Paryžiaus kvartale (arrondissement). Statytas 1971–1977 m. vėlyvojo modernizmo stiliuje italų-britų architektų dueto Richard Rogers ir Renzo Piano bei italo Gianfranco Franchini.
Oscar Pistorius
O. Pistoriusas labiausiai išgarsėjo rungtyniaudamas įvairaus lygio varžybose kartu su sveikais bėgikais. Po daugelio specialių patikrinimų sportininkas gavo leidimą dalyvauti 2011 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate Pietų Korėjoje oficialiai varžytis su sveikais varžovais. O. Pistoriusas yra vienintelis negalią turintis atletas, besivaržantis su sveikais sportininkais. 2008 m. Tarptautinė lengvosios atletikos federacija neleido atletui varžytis su jo turimais protezais, kurie neva suteikia jam pranašumą prieš kitus sportininkus. Tačiau Tarptautinis sporto arbitražo teismas davė galutinį leidimą sportininkui dalyvauti sveikųjų varžybose.
Žoržo Pompidu centras
Nuo 1977 m. jį aplankė 150 milijonų lankytojų. Skulptūra „Horizontalu“ (skulptorius Alexander Calder) yra nepriklausoma 25 pėdų aukščio statula, pastatyta priešais Pompidu centrą 2012 m.
Juodapurvis
Juodapurvis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Labanoro, Labanoro girioje, prie Peršokšnų rytinio galo. Praeina Labanoro–Januliškio keliukas.
miniatiūra|240px|left|Riboženklis
Žoržo Pompidu centras
Istorija
Idėja sukurti multikultūrinį kompleksą kilo André Malraux, pirmajam kultūros reikalų ministrui, kuris turėjo būti Vakarų meno ir kultūros pranašas bei centralizuoti politinę galią. Pompidu centro, kaip įžūlaus Prancūzijos meno ir kultūros centro, idėja suėjo į vieną, besiremiant skirtingais sumanymais, tačiau vis dėlto ją galima išvesti iš pirmapradžio Malraux sumanymo. 1960 m. miesto projektuotojai nusprendė perkelti maisto turgų (Les Halles), tad istorinė sandara sulaukė didžiulio įvertinimo ir pasiūlyta, kad tuščioje erdvėje įsikurtų kai kurios kultūrinės institucijos. Paryžius, kaip kultūros ir meno miestas, augo, todėl pasigirdo raginimai, šioje vietoje įsteigti Musée d’Art Moderne. Paryžiui taip pat reikėjo didelės viešosios bibliotekos, kurios tuo metu mieste nebuvo. Pirmiausia, ginčai susiinteresavo ties Les Halles, bet kai polemika nusistovėjo, 1968 m. prezidentas Charles de Gaulle bibliotekos vietai iškėlė Beaubourg aikštės kandidatūrą. Po metų, 1969 m., naujasis prezidentas patvirtino Beaubourg projektą ir nusprendė, kad ten būsią ir naujoji biblioteka, ir šiuolaikinis meno centras. Projekto vystymosi metu, pastate numatyta vieta ir IRCAM (Institut de recherche et coordination acoustique/musique).
Oscar Pistorius
2011 m. pasaulio čempionate O. Pistoriusas pasiekė pusfinalio bėgimus ir užėmė 22 vietą tarp 39 sportininkų. Bėgikas dalyvavo ir 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kur pateko į 400 m bėgimo pusfinalį.
Žoržo Pompidu centras
Istorija
Iki 1980 m. vidurio Pompidu centras tapo auka dėl didžiulio ir netikėto savo populiarumo, daugialypės veiklos bei komplekso valdymo struktūros. Kai Dominique Bozo sugrįžo į centrą 1981 m., kaip Musee National d’Art Moderne direktorius, jis vėlei atkūrė muziejų, pristatydamas įvairių kolekcijų ir tuo pačiu eksponuodamas tas, kurios sukurtos amžininkų. Iki 1992 m. prie Pompidu centro prijungta Le Centre de Création Industrielle.
Oscar Pistorius
2013 m. vasario mėnesį oficialiai apkaltintas žmogžudyste – vasario 14 d. nušovęs savo merginą Reeva Steenkamp. 2015 m. teismo pripažintas kaltu ir nuteistas šešeriems metams laisvės atėmimo; apeliacinis teismas padidino bausmę iki trylikos metų ir penkių mėnesių.
Žoržo Pompidu centras
Istorija
Nuo naujojo atidarymo 2000 m., kuomet trejus metus vyko renovacija, Pompidu centras pagerino apsilankymo strategiją. Lankytojai dabar gali pasinaudoti eskalatoriumi, jei sumoka už įėjimą į muziejų.
Danilo-Kakanjo kultūra
Danilo-Kakanjo kultūra  – viduriniojo neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1952–1955 m. Rendič-Miocevičiaus ir J. Korošeco tyrinėtą Danilo, netoli Šibeniko, Kroatija, bei 1954 m. Benaco–Kakanjo, netoli Visoko, Bosnijoje, gyvenvietes.
Arealas
Danilo-Kakanjo kultūra 4 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Pietryčių Europoje, daugiausia Adrijos jūros pakrantėje. Pakeitė įspaudinės keramikos kultūrą.
Kultūra
Žmonės prie derlingų žemės plotų arba upių terasose kūrėsi dideles gyvenvietes, kurias apjuosdavo vienu ar dviem 2–3 m gylio grioviais. Pastatus statėsi iš akmens plokščių, plokščiu stogu. Vertėsi žemdirbyste ir žvejyba. Danilo-Kakanjo kultūrai būdingi plačiaangiai indai su 4 kojelėmis. Keramika dažyta dviem spalvomis, dažniausiai derinant geltoną, raudoną ir juodą spalvas, gausiai raižyta linijomis arba puošta įspaudų ornamentu.
Žoržo Pompidu centras
Parodos
Keletas pagrindinių parodų yra organizuojamos kiekvienais metais pirmame ar šeštame aukšte. Be to, parengiama daugybė monografijų:
Nikėlai
Nikėlai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Švėkšnos, prie kelio, jungiančio plentus: Švėkšna – Saugos, Švėkšna – Žemaičių Naumiestis; kaimo pietiniu pakraščiu teka Ašva (Veiviržo kair. intakas). Ribojasi su Kalkiškės, Vilkėno I, Šiaulių, Tvaskučiių, Paulaičių ir Varniškių kaimais.
Nikėlų kaime yra durpynas (30 ha), veikiančios Švėkšnos parapijos evangelikų liuteronų kapinės, senosios Nikėlų kaimo kapinės, kapinynas (plotas 2,2 ha), kryžius, žymintis Kęstučio apygardos Geležinio Vilko būrio vado Česlovo Čiužo-Vytauto (1920–1952) žuvimo vietą.
Istorija
thumb|left|130px| Partizanų būrio vado Č. Čiužo žuvimo vieta
Nikėlų kaimo apylinkėse gyventa jau nuo II amžiaus.
XX a. pradžioje į rytus nuo Nikėlų kaimo, Ašvos dešiniajame krante, ariant lauką, buvo randama senovinių dirbinių. 1924 m. tame lauke bandomuosius kasinėjimus atliko švėkšniškis inžinierius Jonas Rugis (1901–1968), o 1936 m. nuodugniau tyrinėjo archeologas Jonas Puzinas (1905–1978). Nustatyta, kad tai II-VI a. ir IX-XII a. kapinynas. Radiniai saugomi Vytauto Didžiojo karo bei Telšių ir Švėkšnos kraštotyros, Palangos gintaro muziejuose.
Nuo 1820 m. Nikėlai priklausė Vilkėno dvarui. 1880–1882 m., atribojant dvaro žemes, tarp Nikėlų kaimo gyventojų ir Vilkėno dvaro savininko grafo Aleksandro Platerio (1845–1922) vyko ginčai.
Tarpukaryje Nikėlų kaimo durpynas, priklausęs trim savininkams, eksplotuotas; durpes pirko ne tik Švėkšnos miestelio ir aplinkinių kaimų, bet ir Klaipėdos krašto gyventojai; nuo 1938 m. durpės buvo presuojamos.
Sovietmečiu Nikėluose buvo „Ašvos“ tarybinio ūkio žolės miltų agregatas (nugriautas 1996 m.), karvidės (nugriautos 2004 m.).
Beovulfas
thumb|right|Pirmasis „Beovulfo“ rankraščio puslapis Beovulfas – viena iš seniausių žinomų senąja anglų kalba parašytų epinių poemų, parašyta apie 700 – 1000 m. Ji ilgesnė nei dauguma anglosaksiškų poemų (3182 eilučių). Poema yra dviejų dalių, kurias sieja tik pagrindinis herojus Beovulfas. Rankraštyje poema neturi pavadinimo, „Beovulfu“ ji vadinama nuo XIX amžiaus.
Nikėlai
Istorija
Nikėlų kapinynas 1997 m. įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą, 1998 m. paskelbtas Lietuvos kultūros paminklu.
Beovulfas
Poema apie Beovulfą pasižymi nepaprastai sudėtinga sandara. Tokia, kokia mus pasiekė vieninteliame rankraštyje, ji, be abejonės, yra vėlesnės kilmės paminklas. Tačiau išlikusios rašytinės redakcijos pagrindą sudaro senesnės vienos ar kelių sakmių redakcijos, susijusios, matyt, su liaudies dainų tradicija.
Nikėlai
Istorija
1923 m. Nikėlų kaime buvo 55 gyventojai (10 ūkių), 1997 m. – 20 gyventojų (10 ūkių).
Beovulfas
Poema pasižymi labai ištobulinta literatūrine technika. Kaip ir visi anglosaksų poezijos kūriniai, ji parašyta senovės germanų aliteracinėmis eilėmis, kurioms būdinga itin išradingos literatūrinės priemonės, jų gausa.
Nikėlai
Žymūs žmonės
thumb|right|160px| Evangelikų liuteronų kapinės Nikėluose gimė:
Nikėlų Evangelikų liuteronų kapinėse palaidotas:
Beovulfas
Siužetas
Įžangos vietoje pasakojama apie legendinį Danijos karalių protėvį Skildą Skefingą, kuris kūdikystėje stebuklingu būdu atplaukė prie Danijos krantų valtimi, pilna lobių, išaugo, tapo karaliumi ir ilgai, laimingai valdė šalį; laimingai valdė ir jo palikuonys. Skildo provaikaitis, karalius Hrotgaras, sėkmingai kariavo ir sukaupė didelius turtus. Jis pasistatydino didžiulę ir gausiai išpuoštą menę puotoms su savo kariauna, ją pavadino „Heorotu“, t. y. elnio mene (nes ji veikiausiai buvo išpuošta elnio ragais). Neilgai truko linksmybės šioje menėje. Po kiek laiko Heorote kasnakt ėmė lankytis pabaisa Grendelis, gyvenęs kaimynystėje esančioje pajūrio „pelkėje“; jis nusitempdavo ir surydavo dešimtis geriausių Hrotgaro karių; niekas negalėjo užkirsti kelio šiai nelaimei; menė ištuštėjo, puotos liovėsi, danus apėmė baisus sielvartas. Žinia apie tai pasiekia geatų (skandinaviška gautų gentis, gyvenusi pietinėse Švedijos srityse) žemes. Išgirdęs apie tai Beovulfas, narsiausias iš geatų karaliaus Higelako karžygių, liepia suruošti laivą ir išvyksta į pagalbą danams kartu su keturiolika geriausių karių. Jau pirmąją jų viešėjimo pas Hrotgarą naktį įvyksta baisi kova tarp Beovulfo ir Grendelio. Grendelis atvyksta į Heorotą vidurnaktį, prisėlina prie geatų ir pagriebęs vieną iš jų perplėšia pusiau, sutrupina jo kaulus bei pradeda siurbti kraują iš gyslų ir ryti mėsą didžiuliais gabalais. Prieš jam spėjant pačiupti kitą karį, jį pagriebė galinga Beovulfo ranka, ir tarp jų prasideda grumtynės. Veltui Grendelis mėgina išsiveržti: gyslos jo petyje trūksta, sprogsta oda ir mėsa, kaulai iššoksta iš sąnarių, ir visa jo ranka lieka Beovulfui; mirtinai sužeistas monstras nušliaužia stipti į savo pelkės klampynes. Rytojaus dieną Hrotgaras iškelia puikią puotą nugalėtojo garbei ir gausiai apdovanoja Beovulfą.
Keršyti už Grendelio nužudymą kitą naktį atslenka ne mažiau grėsminga jo motina, kuri nusitempia Ešerį, Hrotgaro mylimiausią patarėją, kol Beovulfas su vyrais ilsisi kitose menėse. Rytojaus rytą Beovulfas atlieka savo antrąjį žygdarbį: jis nusileidžia į paslaptingos pelkės gelmes ir tenai susikauna su Grendelio motina. Kova karžygiui pasirodo žymiai sudėtingesnė, Grendelio motinos nesužaloja garsusis danų kalavijas Hruntingas, ir nukauti pabaisą jam pavyksta tik stebuklingu kalaviju („milžinų dirbiniu“), kuris kabo Grendelio motinos vandens menėse; tuo pačiu kalaviju jis nukerta ir Grendelio galvą ir nori išsinešti ginklą kovos atminimui; bet kalavijas, kaip ledas, ištirpsta jo rankose iki rankenos. ' Todėl Beovulfas į Heorotą atsigabena tik magiškojo kalavijo makštis. Hrotgaras iškelia naują didelę puotą ir dar gausiau apdovanoja Beovulfą ir palydi jį į tėvynę. Šlovės apgaubtas, jis grįžta pas karalių Higelaką.
Antroje poemos dalyje Beovulfas vaizduojamas jau seniu. Higelakui ir jo sūnui žuvus mūšyje su frankais, jis taikiai viešpatauja geatų žemėje penkiasdešimt metų, tačiau jo tautai iškyla švedų įsiveržimo grėsmė. Kai pasirodo ir baisus ugnimi alsuojantis drakonas, Beovulfas ryžtasi jį nukauti pats vienas, nepaisydamas geatų patarimų. Padedamas bendražygio Viglafo, Beovulfas įveikia drakoną, bet ir pats miršta nuo nuodingų žaizdų, atsisveikinęs su kariauna ir nustatęs savo laidotuvių tvarką. Iškilmingai ant laužo sudeginamas jo kūnas, ant pelenų supilamas aukštas kapas, aplink kurį dvylika galingų karžygių šlovina karalių, kurio žūtis švedams veikiausiai reikš geatų karalystės silpnybę ir suteiks progą pultį.
Algimantas Antanavičius
Algimantas Antanavičius (g. 1931 m. balandžio 5 d. Zubieliškiuose, Kėdainių raj. – m. 2010 m. balandžio 26 d.) – vertėjas.
Biografija
1954 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. Dirbo „Komjaunimo tiesos“ redakcijoje stilistu, 1961–1978 m. „Vagos“, 1978–1992 m. „Mokslo“ leidyklose redaktoriumi.
Vertimai
Vertė iš lenkų, baltarusių, ukrainiečių, vokiečių, rusų kalbų.
Prešovas
Prešovas – rytų Slovakijos miestas, įsikūręs 400 km į rytus nuo Bratislavos ir 35 km į šiaurę nuo Košicės, prie Torisos upės. Išvystyta mašinų ir tekstilės pramonė. Šv. Mykolo bažnyčia (XVI–XVIII a.).
Istorija
Prešove buvo paskelbta Slovakijos Tarybų Respublika – labai trumpai gyvavusi, 1919 m. nuo birželio 16 d. iki liepos 7 d., komunistinė valstybė pietryčių Slovakijoje.
Pasikliautinas intervalas
thumb|200px|Straipsniui parengtas mokslinio tyrimo rezultatas su apskaičiuotais pasikliautinais intervalais. Pasikliautinas intervalas – intervalas, kuriame, tikėtina, yra matuojamo dydžio parametras (pvz., aritmetinis vidurkis). Tikimybė, jog vidurkis iš tiesų yra šiame intervale, vadinama reikšmingumo lygmeniu (moksle paprastai pakanka 0,95).
Pateikiamame pavyzdyje, kairiajame variante matavimai A ir B statistiškai patikimai skiriasi tarpusavyje. Dešiniajame variante, nors stulpelių aukščiai ir skirtingi, dydžiai tarpusavyje statistiškai nesiskiria, nes pasikliautini intervalai persikloja.
Skaičiavimas
čia t(n, P) – Studento koeficientas esant n-1 laisvės laipsnių (mūsų atveju n yra matavimų skaičius) ir P pasikliovimo lygmeniui. Šis koeficientas skaičiuojamas gana sudėtingai, bet jis gali būti randamas iš įvairių lentelių. Jo reikšmė dažniausiai svyruoja tarp 2 ir 3.
Būna ir sudėtingesnių matematinių metodų rezultatų patikimumui įvertinti.