cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kataro ir Lietuvos santykiai
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvoje maždaug nuo 2007 m. transliuojamas Kataro TV kanalas „Al Džazira“. Del galimybės šį kanalą transliuoti Lietuvoje ir kitose Baltijos šalyse Kataro į Vilnių 2006 m. birželį atvyko ir šalies kabelinių televizijoje rengiamoje šalies kabelinių televizijų kasmetinėje konferencijoje dalyvaus „Al Džaziros“ atstovai, kurie dalyvavo rengiamoje šalies kabelinių televizijų kasmetinėje konferencijoje.
Ekonominiai santykiai
Iki 2012 m. ekonominio bendradarbiavimo tarp Kataro ir Lietuvos beveik nebuvo. 2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Kataro siekė 9,2 mln. eurų, o Kataras buvo 90-as pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partneris.
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Katarą.
Tiesioginių Kataro užsienio investicijų Lietuvoje dydis nebuvo nurodytas. Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių investicijų nebuvo.
2012 m., padrąsinti Lietuvos prezidentės vizito Katare ir ieškodama galimybių investuoti, Lietuvoje viešėjo šios šalies delegacija iš Kataro valstybinio investicinio fondo. Kadangi verslininkų vizitas trokštamo rezultato galimai nedavė, 2022 m. balandžio mėn. su buvusiu Kataro ministru pirmininku, šeichu Hamad bin Jassim bin Jaber Al-Thani susitiko Lietuvos premjerė Ingrida Šimonytė ir aptarė galimas Kataro valstybės fondo investicijas Lietuvoje.
Iki 2015 m. rengtos dvejos derybos dėl dvišalės investicijų skatinimo ir apsaugos sutarties.
Cholecistektomija
250px|thumb|right|Laparoskopinė cholecistektomija (vaizdas pro laparoskopą). Cholecistektomija (🇬🇷 'tulžis' + < 🇬🇷 'maišelis' + 🇬🇷 'išpjovimas') – tulžies pūslės šalinimo operacija, dažniausiai atliekama tulžies pūslės akmenligės atveju, kai tulžies pūslėje esantys akmenys pacientui kelia skausmą, maudimą. Cholecistektomija – viena dažniausių pilvo chirurgų atliekamų aperacijų.
Jei tulžies pūslės akmenys diskomforto nekelia, pacientas paliekamas stebėti. Dėl gretutinių ligų cholecistektomija labiau patartina vyresnio amžiaus žmonėms bei tiems, kurie daug keliauja po ne tokias išsivysčiusias šalis, nes ištikus tulžies pūslės akmenligės priepuoliui jiems būtų sunkiau gauti kvalifikuotą medicininę pagalbą.
Chorioiditas
Chorioiditas, sukeltas ūminės pūlinės ir virusinės infekcijos, po kurio laiko pereina į endoftalmitą, vėliau – į panoftalmitą. Esant centriniams chorioretinitams, kurie apima geltonosios dėmės sritį, atsiranda nepraeinantys regėjimo sutrikimai.
Cholecistektomija
Taip pat tulžies pūslė gali būti šalinama dėl jos gleivinėje susiformavusių polipų, kuriuos, atliekant echoskopiją, ne visada pavyksta atskirti nuo akmenų. Polipai pavojingi dėl to, kad nuo jų gali išsivystyti tulžies pūslės vėžys.
Chorioiditas
Chorioidito gydymas priklauso nuo ligos rūšies.
Cholecistektomija
Cholecistektomija atliekama laparoskopiniu būdu (tulžies pūslė šalinama pro mažas skylutes pilvo sienoje) arba taikant laparotomiją (perpjovus pilvo sieną atveriama pilvo ertmė, kad būtų prieita prie tulžies pūslės).
Chorioiditas
Šaltiniai
Choroiditis
Miroslav Karhan
{{Football player infobox 1999–2000 2000–2001 2001–2007 2007–2011 2011–2013 2013–2014 2014–2016 R. Betis Balompié Beşiktaş JK VfL Wolfsburg FSV Mainz 05 FC Spartak Trnava KFC Komárno Dynamo Malženice {{0}}33 {{0}}{{0}}(2) {{0}}26 {{0}}{{0}}(2) 173 {{0}}{{0}}(9) 109 {{0}}(10) {{0}}64 {{0}}{{0}}{6) {{0}}22 {{0}}{{0}}(1) {{0}}57 {{0}}{{0}}(6)
Smilavičų valsčius
Smilavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio Baltarusijos teritorijoje. Centras – Smilavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Miroslav Karhan
Futbolininko karjera
Futbolininko karjerą pradėjo Slovakijoje. Nuo 1993 m. atstovavo FC Spartak Trnava.
1999–2000 m. sezone rungtyniavo R. Betis Balompié (Ispanija).
2000–2001 m. sezone atstovavo Beşiktaş JK (Turkija).
O vėliau grįžo į Slovakiją. 2011–2013 m. rungtyniavo FC Spartak Trnava.
2013 m. rugpjūčio mėn. paskelbta, kad baigia profesionalo karjerą. Tapo FC Spartak Trnava sporto direktoriumi. Sportinę formą palaikė žaisdamas žemesniųjų divizionų komandose. 2013–2014 m. atstovavo KFC Komárno. 2014–2016 m. rungtyniavo Dynamo Malženice.
Trenerio karjera
Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą dirbo techniniu direktoriumi FC Spartak Trnava. Vėliau prisijungė prie trenerių štabo.
Nuo 2022 m. dirbo AFC Nové Mesto nad Váhom treneriu.
Rinktinės
Kitados žaidė Slovakijos jaunimo rinktinėse.
Nuo 1995 m. atstovavo nacionalinei rinktinei, kurios garbę gynė daigiau nei šimtą kartų.
2024 m. vasaros olimpinės žaidynės
2024 m. vasaros olimpinės žaidynės, oficialiai XXXIII Olimpiada , dar žinomos kaip „Paryžius 2024“ – daugiašakės sporto žaidynės, 33-osios vasaros olimpinės žaidynės, kurios vyks 2024 m. liepos 26 – rugpjūčio 11 d. Paryžiuje, Prancūzijoje.
Vasaros olimpinės žaidynės į Paryžių sugrįš praėjus šimtmečiui nuo 1924 m. olimpiados. Jos taps šeštosiomis olimpinėmis žaidynėmis, kurias yra rengusi Prancūzija (trys vasarą ir trys žiemą). Tai bus pirmas kartas, kai dvejos iš eilės olimpinės žaidynės vyks Europoje – po Paryžiaus žaidynių Italijoje vyks 2026 m. žiemos olimpinės žaidynės.
Miestai kandidatai
Iš pradžių dėl organizatoriaus teisės varžėsi Paryžius ir Los Andželas. Tarptautinis olimpinis komitetas galutinį sprendimą paskelbė 2017 m. rugsėjo 13 dieną. Tai buvo precendento neturintis balsavimas, kurio metu paaiškėjo tiek 2024 m., tiek 2028 m. olimpinių žaidynių rengėjai. Teisęs surengti Olimpiadą gavo ir Paryžius ir Los Andželas. Anksčiau buvo pranešta, kad Budapeštas, Roma, Hamburgas atsisakė ketinimų surengti olimpines žaidynes 2024 metais.
Sporto šakos
2019 m. vasario 21 d. Paryžiaus organizacinis komitetas pateikė siūlymą į programą įtraukti breiko šokius ir pakartotinai sugražinti tris sporto šakas, kurios vyko 2020 m. olimpiadoje - banglenčių sportą, laipiojimo sportą ir riedlenčių sportą. Programoje neliko softbolo, beisbolo ir karatė. 2019 m. birželio 24 d. Tarptautinis olimpinis komitetas pritarė programos pakeitimams.
Rusijos ir Baltarusijos dalyvavimas
2022 m. vasarį prasidėjus 2022 m. Rusijos invazijai į Ukrainą, Rusijos ir Baltarusijos komandos buvo pašalintos iš sporto varžybų arba šių šalių sportininkai dalyvavo po neutralia vėliava. Tuo pačiu metu Tarptautinis olimpinis komitetas išplatino rekomendacijas suspenduoti Rusijos ir Baltarusijos komandas dėl pažeistų olimpinių paliaubų.
2023 m. vasario 1 d. Jungtinių Tautų Organizacija išleido rekomendacijas sugražinti Rusijos ir Baltarusijos sportininkus į tarptautinę areną. Kovo 4 d. Afrikos olimpinių komitetų asociacija paskelbė apie palaikymą Rusijos sportininkų grįžimui. Kovo 10 d. Tarptautinė fechtavimo federacija tapo pirmąja olimpinio sporto federacija, kuri leido startuoti Rusijos ir Baltarusijos sportininkams.
2023 m. sausį TOK paskelbė apie planus sugražinti Rusijos ir Baltarusijos sportininkus į olimpines žaidynes po neutralia vėliava. Tų pačių metų kovą TOK priėmė sprendimą leisti dalyvauti neutraliems Rusijos ir Baltarusijos sportininkams bei uždraudė olimpiadoje dalyvauti Rusijos karinių sporto klubų atstovams. To pasėkoje keletas šalių pagrasino boikotuosiančios žaidynes:
Rukšėnai
Rukšėnais vadinami kaimai:
Kamdenas (Naujasis Džersis)
Kamdenas  – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Naujajame Džersyje, Delavero upės kairiajame krante, priešais Filadelfiją (Pensilvanija); patenka į šios aglomeraciją. Apygardos centras. Kamdenas yra upių uostas. Plėtojama elektros įrenginių, maisto, chemijos pramonė. Veikia Naujojo Džersio universitetas (įkurtas 1927 m.), Ratgerso universiteto filialas (1927 m.), Volto Vitmeno namas-muziejus.
Šahdago nacionalinis parkas
Šahdago nacionalinis parkas — nacionalinis parkas Azerbaidžane. Parką dekretu 2006 m. įkūrė Azerbaidžano prezidentas Ilhamas Alijevas. Parkas užima 130 508 ha.
Kamdenas (Naujasis Džersis)
2010 m. 48,1 % miesto gyventojų buvo juodaodžiai, 17,6 % – baltieji, 2,1 % – aziejiečiai, 47,0 % – lotynoamerikiečiai (bet kokios rasės).
Šahdago nacionalinis parkas
Šahdago nacionalinis parkas yra šiaurės Azerbaidžane, netoli sienos su Rusija, Didžiajame Kaukaze. Didžiausias Azerbaidžano kalnas Bazardiuziu yra parko teritorijoje.
Nacionalinis parkas yra didžiausias ne tik Azerbaidžane, bet ir visame Kaukaze.
Kamdenas (Naujasis Džersis)
Istorija
Nuo XX a. pr. Kamdene apsigyveno lietuvių, jie 1913 m. subūrė parapiją. 1957 m. jų būta ~400.
Josh Green
Džošua Bendžaminas Grinas (, g. 2000 m. lapkričio 16 d.) – Australijos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Dalaso „Mavericks“ komandoje. 2020 m. NBA naujokų biržoje Dalaso „Mavericks“ pasirinko jį 18-uoju šaukimu. Prieš patekdamas į NBA D. Grinas atstovavo Arizonos universiteto krepšinio komandai.
Šalies rinktinė
D. Grinas debiutavo Australijos vyrų krepšinio rinktinėje 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, rungtynėse prieš Nigerijos vyrų krepšinio rinktinę. Kartu su rinktine, D. Grinas iškovojo bronzos medalį.
Venecijos įlanka
thumb|250px|Įlankos padėtis
Venecijos įlanka  – Adrijos jūros šiaurinė dalis, įsiterpusi tarp Italijos, Slovėnijos ir Kroatijos. Gylis iki 34 m. Šiaurės rytinė Venecijos įlankos dalis vadinama Triesto įlanka.
Potvyniai vyksta kas pusė paros, jų aukštis – 1,2 m.
Į įlanką suteka Po, Pjavės, Adidžės, Taljamento, Sočos, Brentos upės.
Prie Venecijos įlankos įsikūrusi Venecija.
Petras Firlejus (1649)
Petras Firlejus  (g. 1601, m. 1649) – Kameneco kaštelionas (1649), Trembovlio ir Bucniovo seniūnas.
Biografija
Liublino vaivados Petro Firlejaus (m. 1619) ir Jadvygos Vlodkovos (1573-1609) sūnus.
Taip pat turėjo dvi seseris:
Šeima
Petras Firlejus buvo vedęs Agniešką Bal (m. 1658) – Sanoko pakamario (1670-1676) Stanislovo Balo dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Mikalojų (m. 1649) – karaliaus rotmistrą ir Bučniovsko seniūną.
ir dukteris:
Uzdos valsčius
Uzdos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Uzda.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Motiejus Damijonaitis
thumb|200px|right|Motiejus J. Damijonaitis Motiejus J. Damijonaitis (1873 m. sausio 6 d. – 1925 m. liepos 31 d.) – Amerikos lietuvių visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas.
Anarchist Black Cross
miniatiūra|270x270px|„Anarchist Black Cross“ simbolis „Anarchist Black Cross“ (liet. Juodasis Anarchistų Kryžius) – anarchistus remianti organizacija. Grupė pasižymi savo pastangomis aprūpinti kalinius politine literatūra, tačiau ji taip pat organizuoja materialinę ir teisinę paramą klasių kovos kaliniams visame pasaulyje. Paprastai ji priešpriešinama organizacijai „Amnesty International“, kuri daugiausia rūpinasi sąžinės kaliniais ir atsisako ginti tuos, kurie kaltinami smurto skatinimu. „Anarchist Black Cross“ atvirai remia tuos, kurie, siekdami revoliucinių tikslų, kuriuos anarchistai pripažįsta teisėtais, vykdė neteisėtą veiklą.
Motiejus Damijonaitis
Gimė Pilviškiuose, tuometinėje Vilkaviškio apskrityje. 1895 m. išvyko į JAV, apsigyveno Voterberyje, Konektikuto valstijoje. Apie 1902 m. persikėlė į Čikagą, taip pat kurį laiką gyveno Bostone. 1898 m. įstojo į Susivienijimą lietuvių Amerikoje, 1906 m. vienerius metus ėjo organizacijos sekretoriaus pareigas, 1910 m. vieneriems metams buvo išrinktas prezidentu. Taip pat priklausė Amerikos lietuvių tautinei Sandarai (leidusiai laikraštį „Sandara“), Tėvynės mylėtojų draugijai, Simono Daukanto draugijai, kitoms organizacijoms. Dirbo pas laikraščio „Lietuva“ leidėją Antaną Olšauską. Gyvenimo gale ėjo „Varpo“ bendrovės pirmininko pareigas.
Buvo du kartus susituokęs: 1902 m. su Mare Išganaitiene-Vosyliūte, kuri 1922 m. mirė nuo ligos, ir 1925 m. birželio 4 d. – su Mare Mileriene-Urboniūte.
Mirė Čikagoje netikėtai sustojus širdžiai 1925 m. liepos 31 d. Palaidotas rugpjūčio 3 d. Čikagos Tautiškose lietuvių kapinėse.
Boi slėnio romaniškosios katalonų bažnyčios
Objektas apima 9 romaninio architektūros stiliaus bažnyčias, pastatytas XI–XIII a. Bažnyčios įvairios – nuo mažų vienanavių bažnytėlių su fasade išmūryta atvira varpine iki didesnių trinavių bažnyčių su atskirais aukštais varpinių bokštais. Bažnyčių vidus puoštas romaninėmis freskomis (dalis jų perkelta į muziejus).
Boi slėnio romaniškosios katalonų bažnyčios yra didžiausia romaninio stiliaus statinių santalka visoje Europoje. Pastatai gerai išsilaikę ir atspindi XII a. Katalonijos kultūrinį kraštovaizdį. Greta bažnyčių išlikę ir tradicinės architektūros senieji katalonų kaimai.
Bažnyčios į pasaulio paveldo sąrašą įtrauktos 2000 m.
Vaida Kelečiūtė
Vaida Kelečiūtė (g. 1987 m. birželio 8 d., Rokiškio rajonas) − Lietuvos lengvaatletė, kūjo metikė. 2009 m. ji tapo Lietuvos kūjo metimo čempione. Tais pačiais metais ji dalyvavo Kaune vykusiame Europos iki 23 m lengvosios atletikos čempionate.
Antonis Kickis
Antonis Kickis (m. 1772 m.) – Karūnos armijos generolas-majoras, karaliaus generolas-adjutantas, Zakročymsko pakamaris, Zakročymsko vėliavininkas 1767 metais, Zakročymsko pastalininkas 1756 metais, Karūnos artilerijos majoras 1746 metais.
Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius 1764 metais nuo Zakročymsko žemės.
Citvos valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Rukonys
Rukonys – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kalesninkų, šalia Kalesninkų–Pasgrindos kelio.
Istorija
XIX a. pab. – kaimas ir palivarkas Lydos apskrityje.
Bartekas
300px|thumb|right|Bartekas Bartekas  – senas ąžuolas Lenkijoje. Auga Zagnanske, netoli Kelcų, Švento Kryžiaus kalnuose. Amžius – 686 m. (patikslintas 2016 m.). Lenkijoje yra ir senesnių medžių, tačiau jie mažiau žinomi.
Ąžuolo aukštis – 33,5 m, plotis – 970 cm ir 13,5 m ties pagrindu. Medžio laja plečiasi 40 m. Yra žinoma, jog karalius Kazimieras III Didysis (1310–1370) buvo teisiamas po Barteku, o karalius Jonas Sobieskis čia ilsėjosi grįždamas iš Vienos mūšio (1683 m.).
Ąžuolas yra vis dar gyvybingas, bet skursta. 1829 m. jis turėjo 14 pagrindinių šakų, šiandien yra išlikusios 8. 1920 m. kamieno vidus buvo padengtas kalkakmeniu, kuris 1960 m. buvo pašalintas ir pakeistas dervos pagrindo medžiaga.
Rukšėnai (Ignalina)
Rukšėnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Linkmenų, Švento ežero šiaurinėje pakrantėje.
Juzefas Molskis
Juzefas Molskis (m. 1731 m. sausio 8 d.) – Rogozno kaštelionas 1728-1731 metais, Kališo stalininkas 1695-1728 metais.
Buvo pasiuntiniu į elekcinį seimą 1704 metais.
Narten esamasis laikas
Narten esamasis laikas – indoeuropiečių prokalbės veiksmažodžio kaitybos klasė, tokį pavadinimą gavusi indoiranistės Johanos Narten garbei, ji nustatė egzistavus šią veiksmažodžių klasę 1968 m. Šiems veiksmažodžiams būdingas kirtis šaknyje visuose asmenyse ir skaičiuose.
Narten ypatybėmis pasižyminčios šaknys visada yra kirčiuotos, veikiamosios rūšies vienaskaitoje turi pailgintąjį laipsnį R(ḗ) ir pamatinį R(é) kitose veikiamosios, taip pat ir vidurinės rūšies formose. Tokių akrostatiškai kirčiuojamų šaknų pavyzdžiai: Šias formas geriausiai atspindi indoiranėnų ir hetitų kalbos, išlikę pėdsakų ir kitose kalbose, ypač šaknyje 'valgyti (ėsti)'.
Narten šaknys
1994 m. J. Šindleris iškėlė mintį apie vadinamųjų Narten šaknų egzistavimą – tai šaknys, kuriose sistemiškai vyksta R(ḗ) ~ R(é) kaita tiek vardažodiniuose, tiek veiksmažodiniuose vediniuose, skirtingai nuo dažnesnės R(e) ~ R(Ø) schemos. Šios šaknys visada pasižymi pastoviu kirčiu ir platesne prasme vadinamos Narten kaita (Narten abliautu). Tokiu atveju kitos šaknys vadintinos ne Narten šaknimis, joms būdinga R(e) ~ R(Ø) kaita ir kilnojamasis kirtis.
Buvo atskleista, kad veiksmažodžių šaknys, pasižyminčios Narten kaita, sutinkamos toje pačioje morfonologinėje aplinkoje, kaip ir kilnojamojo kirčiavimo šaknys, ir, be to, vardažodžių kamienai, kuriems būdinga akrostatinė R(ḗ) ~ R(é) Narten kaita, randami toje pačioje morfonologinėje aplinkoje, kaip ir šaknys, kurioms būdingas įprastesnis R(ó) ~ R(é) tipas.
Konsultacijos neištikimybės klausimais
Konsultacijos neištikimybės klausimais  – 2017 metų lenkiška drama, komedija.
Narten esamasis laikas
Narten šaknys
Šios įžvalgos atvedė prie šiuolaikinių teorijų vystymo nagrinėjant indoeuropiečių prokalbės kirtį, balsių kaitą ir iš to išplaukiančias balsių kaitos klases: visos šaknys, priesagos ir galūnės gali būti iš prigimties kirčiuotos arba ne, o kirtis ide. žodyje krenta tik į vieną skiemenį, priklausomai nuo žodį sudarančių morfemų kirčiavimo sąveikos.
Vidinė rekonstrukcija
Manoma, kad Narten kaita su pailgintuoju laipsniu vienaskaitoje ir pamatiniu laipsniu kitose padėtyse pradžioje buvo praindoeuropietiško sigmatinio aoristo forma, šis aoristas turėjo šaknį su pailgintuoju */e/ laipsniu indoiranėnų, italikų ir slavų kalbose, o su pamatiniu laipsniu – graikų ir indoiranėnų vidurinėje rūšyje.
Praindoeuropietiškieji būtieji laikai su ilguoju balsiu */ē/ šaknyje atitinka Narten esamąjį laiką, kurio formos, anot kai kurių tyrėjų, pradžioje buvo tam tikras Imperfektas, ir tai paaiškina Narten esamojo laiko pailgintąjį laipsnį.
Vertinimas ir kritika
Dėl Narten šaknų egzistavimo pastaraisiais metais ginčijamasi. Pasak M. Kiumelio, vienaskaitoje pailgintasis laipsnis buvo sudarytas papildant šakninį aoristą, pakeitus antrines galūnes pirminėmis ir keičiant balsio laipsnį. M. de Vanas nagrinėjo Šindlerio ir Narten surinktus duomenis apie akrostatinę kaitybą Avestos kalboje bei indoeuropiečių prokalbėje ir padarė išvadą, kad „Narten šaknų koncepcijos galima visiškai atsisakyti“. Kita vertus, „Lexikon der indogermanischen Verben“ („Indoeuropiečių veiksmažodžių žodynas“) Narten šaknis priskiria (1b) „akrodinaminiam esamajam laikui“ ir iš viso rekonstruoja 52 ide. šaknis, priklausančias šiai kaitybos klasei, 32 iš jų įvardytos kaip „patikimos“ ir 20 kaip „nepatikimos“.
Konsultacijos neištikimybės klausimais
Siužetas
Kalina ruošiasi vestuvėms, tačiau vaikinas ją apgauna. Jos draugė Fretka irgi pričiumpa savo vaikiną su kita. Merginos sumąsto verslo planą ir tampa neištikimų vyrukų medžiotojomis. Jas samdo merginos, kurios nori įsitikinti, ar jų išrinktieji yra ištikimi. Beata jau 7 metus ištekėjusi ir nuobodžiauja su savo vyru. Išgirdusi apie medžiotojas, ji nori pasisamdyti merginas, verkia ir įtikinėja, koks blogas yra jos Maciejus. Ji pati neištikima, bet nori įrodymų, kad vyras jai neištikimas. Beata tikisi, kad bus skyrybos, o įrodymų prispaustas vyras jai išmokės solidžią pinigų sumą.
Rukainių tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1986 m.
Brentvudas (Kalifornija)
Brentvudas  – vakarinis Los Andželo rajonas (Kalifornija, JAV).
Vietovė pradėjo plėtotis po to, kai XIX a. 9-ajame dešimtmetyje buvo įkurtas „Neįgalių karių ir jūreivių nacionalinių namų Ramiojo vandenyno skyrius“, kurio plotas buvo 600 akrų (2,4 km²). Už vakarinių šios institucijos vartų susikūrė nedidelė Vestgeitu vadinama bendruomenė. 1916 m. birželio 14 d. Los Andželo miestas prisijungė 130 km² ploto Vestgeitą, kuriam didžiąja dalimi priklausė dabartinio Ramiojo vandenyno palisado teritorija ir iš dalies dabartinis Bel Eiras.
Iš vietinių Brentvudo tradicijų minėtinas Gegužės medis, kasmet statomas Lankininkių mokyklos (Archer School for Girls) pievelėje.
1994 m. Brentvude buvo nužudyti Nikolė Braun Simpson ir Ronaldas Goldmanas, netoli Nikolės sublokuoto namo Bandžio kelyje (Bundy Drive). Buvęs Nikolės vyras futbolininkas ir aktorius O. Dž. Simpsonas buvo išteisintas dėl žmogžudystės įvykdymo, tačiau vėliau buvo pripažintas kaltu. Naujieji savininkai nugriovė Simpsonų namą ir pasistatė naują.
Papartėliai
Papartėliais vadinami kaimai:
Šacko valsčius (Ihumenas)
Šacko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Šackas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Hulos slėnis
miniatiūra|Kviečių laukas Hulos slėnyje. Fone matomas [[Hermono kalnas]] miniatiūra|Hulos slėnio dirbamoji žemė Hulos slėnis (, Emek Ha-Hula) – žemės ūkio regionas Izraelyje, kuriame gausu gėlo vandens. Slėnis yra sustojimo vieta paukščiams, migruojantiems palei Didįjį Lūžių slėnį tarp Afrikos, Europos ir Azijos. Apskaičiuota, jog maždaug 500 milijonų migruojančių paukščių kasmet praskrenda Hulos slėnį.
Prieš tai šioje vietoje buvo Hulos ežeras. Hulos ežere ir jį supančiose pelkėse veisėsi maliariją pernešantys uodai. Dėl tos priežasties XX a. šeštame dešimtmetyje ežeras buvo nusausintas. Nedidelė slėnio dalis vėliau vėl buvo užtvindyta, bandant atgaivinti beveik išnykusią ekosistemą.
Etimologija
Hulos ežeras istoriškai turėjo ne vieną pavadinimą. XIV a. prieš mūsų erą egiptiečiai ežerą vadino Samchuna, o Tanache jis minimas Merom vardu. Pirmajame mūsų eros amžiuje romėnų žydų istorikas Juozapas Flavijus pavadino jį Semechonitis, o XVII a. anglų mokslininkas Džonas Laitfutas savo rašto darbuose jį minėjo kaip Samochonitis. Tuo tarpu Talmude jis vadinamas Yam Sumchi – Sumchi jūra. Šiuo metu ežeras arabų kalboje yra vadinamas Buheirat el Huleh, o hebrajų kalboje – Agam ha-Hula. Terminas kilo iš aramėjų kalbos žodžio Hulata arba Ulata. Mokslinėje literatūroje ežeras kartais būdavo vadinamas „Meromo vandenimis“, nors šis terminas konkrečiai reiškia šaltinius, tekančius vakarinėje slėnio pusėje.
Geografija ir klimatas
miniatiūra|Hulos slėnyje besiganantys [[Azijinis buivolas|azijiniai buivolai]] Hulos slėnis yra šiaurinėje Didžiojo Lūžių slėnio dalyje, maždaug 70 m aukštyje virš jūros lygio ir užima 177 km² plotą. Slėnį supa statūs šlaitai. Rytų pusėje yra Golano aukštumos, o į vakarus Aukštutinės Galilėjos Naftalio kalnai, kurių viršūnės siekia nuo 400 iki 900 m virš jūros lygio. Pietinėje slėnio pusėje yra neaukštos, maždaug 200 m virš jūros lygio, bazaltinės kalvos, kurios skiria slėnį nuo Tiberiados ežero. Hulos slėniu teka Jordanas.
Hulos slėnyje vyrauja Viduržemio jūros klimatas, kuriam būdingos karštos, sausos vasaros ir vėsios, lietingos žiemos. Vis dėlto, dėl aplinkinių kalnų įtakos slėnyje juntami didesni sezoniniai ir dieniniai temperatūros svyravimai nei šalia esančiuose pakrantės regionuose. Metinis kritulių kiekis skirtingose slėnio dalyse labai skiriasi. Pietinėje dalyje iškrenta maždaug 400 mm per metus, tuo tarpu šiaurinėje – iki 800 mm. Hermono kalnų grandinėje, esančioje vos keli kilometrai į šiaurę nuo Hulos slėnio, kasmet iškrenta daugiau nei 1 500 mm kritulių, daugiausiai sniego pavidalu. Tirpstantis sniegas maitina požeminius šaltinius, įskaitant Jordano upės šaltinius, kurie vėliau teka per slėnį.
Istorija
kairėje|miniatiūra|Moteris, audžianti papiruso kilimėlį, 1936 m. Prieš nusausinant ežerą XX a. šeštojo dešimtmečio pradžioje, jis buvo 5,3 km ilgio ir 4,4 km pločio. Jo plotas buvo maždaug 12-14 km². Hulos ežeras buvo maždaug 1,5 m gylio vasarą ir 3 m gylio žiemą. Į pelkes panašų ežerą maitino daugybė nuolatinių šaltinių. Žmonės ežero apylinkėse ėmė kurtis dar priešistorės laikais. Pietinėje slėnio pusėje buvo rasti paleolitiniai archeologiniai radiniai. Pirmoji nuolatinė gyvenvietė manoma įsikūrė prieš 9 000-10 000 metų.
Hulos slėnis buvo pagrindinė prekybinių kelių, kurie jungė Damaską su rytiniais Viduržemio jūros regionais bei Egiptu, sandūra. Bronzos amžiuje netoli šių prekybinių kelių buvo įkurti Hazoro ir Laišo miestai. Tam tikru metu teritoriją ėmė kontroliuoti izraelitai. Kiek vėliau ją užėmė Asirijos imperijos armija, kuriai vadovavo Tiglatas-Pileseris III (karaliavęs 745-727 pr. m. e.), o jos tuometiniai gyventojai išvyti. Biblijoje Meromo vandenys, slėnyje esantis ežeras, yra paminėti kaip Jozuės pergalės prieš kanaaniečius vieta.
Žmonės Hulos slėnyje gyveno ir helenizmo, romėniškuoju, bizantiškuoju bei ankstyvuoju arabų periodais (nuo IV iki VIII a. prieš mūsų erą). Seleukidų imperijos metu ežero pakrantėje įsikūrė Seleukela helenistinė kolonija.
Jau helenizmo laikotarpiu tradiciniai slėnio pasėliai buvo ryžiai. Kiek vėliau, po arabų užkariavimo 636 m., slėnyje pradėtos auginti ir medvilnė bei cukranendrės. Dar vėliau čia pradėti auginti sorgai ir kukurūzai, kurie buvo atvežti atradus Amerikos žemyną. VIII a. slėnyje pradėti auginti azijiniai buivolai, kurie aprūpino gyvenvietes pienu ir tarnavo kaip nešuliniai gyvuliai.
XIX a. slėnyje, kuriame tuo metu buvo daugiausiai pelkėta žemė ir negilus ežeras, apsigyveno beduinų bendruomenės, kurios audė audinius iš čia augančio papiruso. Vėliau dailūs kilimėliai buvo naudojami iškloti namų vidui, o ilgesni ir šiurkštesni buvo naudojami namelių statybai. Europiečiai apie ežerą sužinojo, kai Viktorijos laikų nuotykių ieškotojas Džonas Makgregoras beduinų, gyvenančių Hulos slėnio pelkėse, buvo paimtas į nelaisvę. Jis buvo pirmasis žmogus, sudaręs ežero ir jį supančių pelkių žemėlapius. 1882 m. keliautojas Viljamas Tompsonas rašė, jog šis regionas yra „tarp geriausių medžioklės plotų Sirijoje“, kuriame gyvena „panteros, leopardai, lokiai, šernai, vilkai, lapės, šakalai, hienos, gazelės ir ūdros.“ Antrojo pasaulinio karo metu britų armijos karininkai rašė apie slėnyje medžiojamus paukščius.
Pirmoji šiuolaikinė žydų gyvenvietė Hulos slėnyje, vakariniame ežero krante buvo įkurta 1883 m., pirmosios žydų alijos metu. 1948 m. Hulos slėnyje buvo 35 kaimai, iš kurių 12 buvo žydų, o 23 – arabų.
Pelkių nusausinimas
miniatiūra|Vaizdas į Hulos draustinį nuo Keren Naftali apžvalgos aikštelės Nusausinimo darbai, kuriuos vykdė Žydų nacionalinis fondas, buvo pradėti 1951 m. ir buvo baigti iki 1958 m. Nusausinimas vyko dviem etapais: iš pradžių gilinant ir plečiant Jordano upę, o vėliau iškasant du periferinius kanalus, nukreipiant Jordaną į slėnio šiaurę. Ežero išsausinimas lėmė, kad išnyko unikali endeminė ežero fauna, įskaitant karpines žuvis Acanthobrama hulensis ir ešeržuves Tristramella intermedia.
Nors tuo metu buvo manoma, kad pelkės nusausinimas yra Izraelio nacionalinis pasiekimas, atsiradus įvairiems ekologiniams judėjimams tapo akivaizdu, kad pelkės pavertimas dirbama žeme turėjo įtakos ekosistemai, apie kurią trūko žinių XX a. pirmoje pusėje. Tuo metu didžiausią susirūpinimą kėlė maliariją sukeliančių uodų mažinimas ir ekonominio našumo didinimas. 1963 m. nedidelė (3,5 km²) teritorija slėnio pietvakariuose buvo paskirta atkurti pelkei, kurioje augo papirusas. Teritorija taip pat buvo paskelbta pirmuoju šalies draustiniu. Nerimaujant dėl Hulos nusausinimo, buvo įkurta „Izraelio gamtos apsaugos draugija“.
Hulos draustinis
kairėje|miniatiūra|Besimaitinančios migruojančios [[Pilkoji gervė|pilkosios gervės Agamon Hulos draustinyje]] Daugybės mokslininkų ir gamtos mylėtojų dėka buvo išsaugota nedidelė Hulos šlapynės dalis. 1964 m. buvo atidarytas Hulos draustinis. Hulos draustinis yra įtrauktas į Ramsaro konvencijos šlapynių sąrašą kaip tarptautinės svarbos pelkė.
Hulos ežero parkas
miniatiūra|Migruojančių paukščių pulkai Hulos ežero parkas, hebrajiškai žinomas kaip Agmon HaHula, yra pietinėje Hulos slėnio dalyje, į šiaurę nuo draustinio. Parkas buvo įsteigtas kaip Žydų nacionalinio fondo reabilitacijos projekto dalis. XX a. paskutiniojo dešimtmečio pradžioje dėl stiprių liūčių dalis slėnio buvo užtvindyta. Buvo nuspręsta palikti užtvindytą teritoriją nepaliestą. Naujoji vieta tapo antraisiais namais tūkstančiams paukščių, migruojančių rudenį ir pavasarį. Tai taip pat yra migruojančių paukščių, skrendančių iš Europos į Afriką ir atgal, pagrindinė sustojimo vieta, kuri šiuo metu yra populiari tarp paukščių stebėtojų. 2011 m. Izraelio ornitologai patvirtino, kad Hulos ežeras yra dešimčių tūkstančių gervių, kiekvieną žiemą migruojančių iš Suomijos į Etiopiją, sustojimo vieta. Apylinkių ūkininkai paukščiams paruošia maisto, kad jie nelestų pasėlių, pasėtų prie ežero. Ežeras užima vieno kvadratinio kilometro plotą. Jame gausu salų, kuriose paukščiai suka lizdus.
Archeologija
2009 m. archeologiniai radiniai parodė, kad regione gyvenę hominidai maitinosi Hulos ežero žuvimis. Gesher Benot Ya‘agov archeologinėje vietoje rastos žuvų liekanos parodė, kad hominidai maitinosi įvairiomis žuvimis, pavyzdžiui, šamais, tilapijomis ir karpiais. Kai kurie karpiai buvo daugiau nei metro ilgio. Vietovėje taip pat buvo rasti įrankiai užsikurti laužui ir atidaryti riešutams.
Slėnio vaizdavimas
2007 m. gruodžio mėnesį Izraelis išleido trijų pašto ženklų rinkinį, kuriuose buvo vaizduojamas Hulos draustinis.
Rukšėnai (Utena)
Rukšėnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Spitrėnų. Stūkso Rukšėnų piliakalnis.
Andrea Pozzo
thumb|right|200px| A. Poco autoportretas (apie 1686 m.) Andrėja Pocas (it. Andrea Pozzo, 1642–1713 m.) – italų baroko tapytojas, architektas, teoretikas.
Biografija
Andrėja Pocas gimė 1642 m. lapkričio 30 d. Trente. Jis mokėsi pas nežinomą A. Sakio mokinį Kome. 1665 m. priėmė jėzuitų ordino įžadus ir beveik visa jo vėlesnė kūryba buvo skirta jėzuitų poreikiams. A. Pocas išgarsėjo religinių švenčių dizaino projektais, 1676−79 m. kūrė iliuzinę tapybą San Francesco Saverio bažnyčios Mondovyje lubose. 1681 m. jėzuitų ordino generolo kvietimu atvyko į Romą. 1684 m. jis pradėjo Šv. Ignoto bažnyčios vidinės lubų kryžmės dekoravimą, kuriam ant drobės nutapė iliuzionistinį kupolą su žibintu. 1691−94 m. tos pačios bažnyčios navos lubose jis sukūrė garsiausią savo darbą „Šv. Ignoto Lojolos ir jėzuitų ordino misionieriškos veiklos šlovė“. 1693−98 m jis parašė „Perspektyvos tapyboje ir architektūroje“ (Perspectiva pictorum et architectorum) traktatą, kuris buvo svarbus XVIII a. iliuzionistinei tapybai. A. Pocas kūrė altorius ir 1695 m. buvo užsakytas sukurti Šv. Ignoto Lojolos kapą Il Gesu bažnyčioje.
1703 m. imperatoriaus Leopoldo I kvietimu A. Pocas išvyko į Vieną, kur jis vadovavo jėzuitų bažnyčios atnaujinimo darbams ir sukūrė altorių pranciškonų bažnyčiai. 1704−1708 m. kūrė iliuzinę tapybą Lichtenšteino sodo rūmuose. Jis paruošė Liublianos katedros ir Dubrovniko Šv. Ignoto bažnyčios planus, paliko molbertinių paveikslų. Andrėja Pocas mirė 1709 m. rugpjūčio 31 d. Vienoje. Jis laikomas vienu iš didžiausių baroko tapytojų-iliuzionistų.
Senasalio tvenkinys
Senasalio tvenkinys - tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 11 km į pietus nuo Rukainių. Sudarytas užtvenkus MK-2 upelį (Mažosios Kenos intakas, Merkio baseinas) 1,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,14 km, plotis - iki 0,07 km. Altitudė 231,4 m. Krantai žemi, apaugę krūmais, rytinis krantas apaugęs medžiais ir krūmais. Tvenkinio šiaurinė pusė labai užžėlusi vandens augalija. Šalia įsikūręs Senasalio kaimas.
Rukšiai
Rukšiais vadinami kaimai:
Laukžemės II kapinynas
Laukžemės II kapinynas (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas 37959) yra šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemės vakariniame pakraštyje (Darbėnų seniūnija), kelio Laukžemė–Būtingė dešinėje pusėje, 0,97 km į pietvakarius nuo Šventosios upės.
Kapinynas
Įrengtas atskiroje, apie 100 m skersmens ir 2–3 m aukščio lėkštašlaitėje kalvelėje, kurią iš rytų pusės juosia bevardis upeliukas, o iš vakarų ir šiaurės pusių – mišku apaugusios, šiek tiek pelkėtos daubos. Teritorija dirvonuoja, vietomis iškasinėta duobėmis, šiaurės rytinėje dalyje apaugusi pušynu. Jos pietiniu pakraščiu praeina kelias Laukžemė–Būtingė.
Teritorijos plotas – 0,531 ha.
1,7 km į vakarus – šiaurės vakarus yra pirmasis Laukžemės kapinynas, 2,8 km į pietryčius – Medomiškių (Laukžemės) kapinynas.
Tyrimai
2011 m. kapinyną išaiškino ir žvalgė Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos institutas (archeologinės ekspedicijos vadovas Vykintas Vaitkevičius).
Kapinyne ištirtas 10 m² plotas, rasta pavienių archeologinių radinių iš suardytų griautinių žmonių kapų: geležinis įmovinis ietigalis lapo formos plunksna, žalvarinės suktos antkaklės fragmentas, bronzinė grandelė.
Datuojamas I tūkstantmečiu.
2022 m. Europos fechtavimo čempionatas
2022 m. Europos fechtavimo čempionatas – 35-asis geriausių Europos fechtavimo sportininkų čempionatas, kuris vyko birželio 17 d. – birželio 22 d. Turkijos mieste Antalijoje.
Mário Bicák
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo Slovakijoje. Žinoma, kad 1998–1999 ir 1999–2000 m. atstovavo Pivovar Veľký Šariš.
Nuo 2000 m. rungtyniavo FC Steel Trans Ličartovce. Pastarąjam prisijungus prie Košicės klubo, nuo 2005 m. žaidė tuometinaime MFK Košice.
2008 m. persikėlė į Vengriją. Atstovavo Győri ETO FC. 2010 m. liepos mėn. paliko klubą.
Rinktinės
2006 m. atstovavo nacionalinei rinktinei, kurios garbę gynė tris kartus.
Juravičų valsčius (Ihumenas)
Juravičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Juravičai, kurį laiką – Chutaras.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Azijos plėtros bankas
Azijos plėtros bankas (, ADB) – tarptautinė finansinė institucija, kurios paskirtis suteikti finansavimą Azijos regiono šalių vystymosi projektams. Įkurtas 1966 m. Japonijos iniciatyva, bankas iš pradžių daugiausiai dėmesio teikė maisto gavybos ir kaimo plėtros sritims, tačiau vėliau savo veiklą išplėtė į švietimo bei sveikatos apsaugos sistemų stiprinimą ir infrastruktūros vystymą. Organizacijai priklauso ir finansinius išteklius teikia tiek Azijos, tiek kitų žemynų šalys narės, kurių įkūrimo metu buvo 31, o iki šių dienų prasiplėtė iki beveik 70.
Veikla
Azijos plėtros bankas savo tikslų siekia teikdamas paskolas tiek valstybių vyriausybėms, tiek verslo subjektams, padėdamas administruoti vykdomus projektus, rinkdamas ir analizuodamas duomenis apie šalių vystymasi. Bankas savo veiklą derina su kitomis regiono ir pasaulinėmis finansų institucijomis, kaip kad Tarptautinis valiutos fondas, Pasaulio Bankas, Azijos infrastruktūros investicijų bankas ir kt., ypač krizių valdymo atveju, kaip kad Azijos finansų krizės metu.
Valdymas
thumb|260px|right|Vadovų tarybos susirinkimas 2018 m. Banką valdo vadovų taryba, kurią sudaro po vieną kiekvienos šalies narės atstovą. Taryba renkasi bent kartą per metus. Kasdiene banko veikla rūpinasi direktorių taryba, kuriai vadovauja kas penkerius metus renkamas prezidentas (generalinis direktorius). Pastaroji pozicija tradiciškai atitenka Japonijos, kaip įtakingiausios šalies narės, atstovui.
Nariai
2022 m. duomenimis, ADB turi 68 pilnateises valstybes nares: 49 Azijos regione ir 19 už jo ribų.
Karu regionas
Karu regionas  – pusdykumių regionas Pietų Afrikoje, apimantis pusdykumių plynaukštes ir tarpkalnes piečiau Didžiosios pakopos (Great Escarpment) kalnagūbrio ir Oranžinės upės slėnio.
Karu regiono plotas apie 395 tūkst. km² (trečdalis PAR teritorijos).
Karu sudaro:
Pasaulinio Laukinės Gamtos fondo apibrėžiamas Karu ekoregionas (palydovinėje nuotraukoje žymi geltona linija) nesutampa su tradiciškai suvokiamu Karu regionu siaurąja prasme. Jame išskiriami du ekoregionai (žemėlapyje atskirti žalia linija): vakariau esantis Sukulentų Karu ir ryčiau esantis Nama Karu.
thumb|250px|Karu kraštovaizdis thumb|250px|Karu krašto sukulentinė augalija
Geografija
Karu regionas driekiasi maždaug nuo 34° iki 27° pietų platumos. Šiaurės vakaruose ties 27° pietų platuma pusdykumė siekia pakrantę ir plynaukštę Namibijos pietuose, kuri pereina į Namibo dykumą. Ryčiau Karu ribojasi su Kalahario dykuma.
Regiono sausringumą (rytuose klimatas primena Viduržemio jūros klimatą) lemia keli veiksniai: Drėgmė į Mažąjį Karu atkeliauja iš Indijos vandenyno.
Vensenas
Vensenas  – miestas Prancūzijoje, Il de Franse, Marnos slėnio departamente, rytinis Paryžiaus priemiestis. Mašinų gamybos, chemijos pramonė. Karinė bazė. Yra XIV a. Venseno pilis su parku, Venseno miškas.
Istorija
XVIII a. miestas buvo žymus porceliano gamybos centras. 1777 m. Venseno pilyje kalėjo Markizas de Sadas. 1929 m. didelė miesto dalis prijungta prie Paryžiaus.
Karu regionas
Didysis Karu
Didysis Karu beveik 250 milijonų metų buvo didžiulis benuotakis baseinas. Vienu laikotarpiu rajonas buvo apledėjęs, ką rodo plačiai paplitusi uoliena Dvykos tilitas. Vėliau jame buvo didelės vidinės deltos, jūros, ežerai ar pelkės. Rajone susidarė didžiuliai akmens anglies klodai, kuriais remiasi šių dienų PAR ekonomika. Buvo didžiulio vulkaninio aktyvumo tarpsniai. Drėgnuose miškuose klestėjo senoviniai varliagyviai ir ropliai, kurių fosilijomis Karu regionas garsėja paleontologų tarpe.
Didysis Karu yra šiauriau už Mažąjį. Tai tipiška pusdykumė su atitinkama flora ir fauna. Geologiniu požiūriu tai erozinė žemuma, į kurią teka upės nuo Didžiosios pakopos kalnagūbrio šlaitų. Pagal upių kryptis skiriami du baseinai: Vidutinis kritulių kiekis palaipsniui mažėja einant iš rytų (400 mm) į vakarus (~100 mm). Vidutinis Didžiojo Karu žemių aukštis yra 450–750 m virš jūros lygio.
Dabar Karu regione vyraujanti žemės ūkio šaka yra avininkystė. Vietovėse, kur įmanomas drėkinimas, užsiimama kitokiomis žemės ūkio šakomis. Paskutiniai metais ekonominę reikšmę įgavo žvėrių ūkiai ir turizmas.
Mažasis Karu
Mažasis Karu yra mažesnis už Didįjį ir piečiau. Vietiniai gyventojai šią sritį vadina 'Mažasis karu'.
Papartėliai (Kaišiadorys)
Papartėliai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Žaslių, prie kelio. Į vakarus nuo kaimo telkšo Papartėlių tvenkinys. Yra biblioteka.
Karu regionas
Mažasis Karu
Šio subregiono ribos nėra griežtai nustatytos, bet daugelis gyventojų laiko, kad vakarinė Mažojo Karu riba Barideilo kaimo regione, o rytinė – ties Juniondeilu.
Mažojo Karu teritorija yra 300–600 m virš jūros aukštyje. Slėnio ilgis yra 245 km, vidutinis plotis – apie 48 km. Per metus kalnų šlaituose išlyja apie 400 mm kritulių, o slėnio dugne – iki 130 mm.
Gyvenvietės susitelkusios palei Gourits, Groot, Touws, Olifants ir Kammanassie upes. . Pagrindinis subregiono miestas yra Oudtshoorn. Kiti miestai ir gyvenvietės – Ladismith, Calitzdorp, De Rust. Subregione žinomi misionierių punktai yra Zoar, Amalienstein, Barideilas (Barrydale) ir Dysselsdorp.
Subregione pirmieji europiečiai tyrinėtojai pasirodė XVII a. pabaigoje. Šiose sausringose žemėse tada gyveno tik khoisanai.
Šiuolaikinės žemdirbystės technologijos užtikrina vietinių žemių produktyvumą.
Aukštutinis Karu
Aukštutinis Karu, esantis 1000–1300 m aukštyje yra Pietų Afrikos plynaukštės dalis tarp Oranžinės upės ir Didžiosios pakopos kalnagūbrio.
Karpilauka
Karpilauka vadinamos Baltarusijos gyvenvietės:
Rukšiai (Rokiškis)
Rukšiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Panemunėlio kaimo.
Giovanni Battista Gaulli
thumb|right|200px| Bačičo autoportretas (apie 1668 m.) Džovanis Batista Gaulis, pramintas Bačičiu (it. Giovanni Battista Gaulli, Baciccio 1639–1709 m.) – italų baroko tapytojas.
Biografija
Džovanis Batista Gaulis gimė 1639 m. gegužės 8 d. Genujoje. Jis mokėsi pas vietos dailininką Lučianą Borconę, buvo paveiktas Antonio van Deiko ir B. Strocio kūrybos. 1653 arba 1657 m. jis persikėlė į Romą, kur stojo mokytis pas Berninį, kuris supažindino jį su miesto meno aplinka, rėmėjais. 1666−1672 m. atliktos alegorinės freskos Šv. Agnietės bažnyčioje Navonos aikštėje jį išgarsino kaip vieną pirmaujančių Romos tapytojų. 1669 m. jis lankėsi Parmoje studijuoti Koredžo iliuzionistinių freskų. 1671−72 m. nutapė altorinį paveikslą „Šv. Liudviko Beltrano ekstazė“ koplyčiai Santa Maria sopra Minerva bažnyčioje, „Šv. Mortos šlovę“ ir keturias alegorines paneles luboms S. Marta al Collegio Romano bažnyčiai. 1672 m. jam jėzuitų ordino generolas Džian Paolas Oliva patikėjo svarbiausią gyvenimo užsakymą − tapybą Il Gesu bažnyčioje. Joje Dž. B. Gaulis derino tapybą su stiuko dekoru ir tarp jo darbų žymiausiu laikoma navos lubų tapyba „Švč. Jėzaus Vardo triumfas“ (1676−79 m.). Jis apie 1707 m. dirbo Santi Apostoli bažnyčioje. Dž. B. Gaulis mirė 1709 m. balandžio 2 d. ir paliko neužbaigtą mozaiką Šv. Petro bazilikos krikšto koplyčios vestibiulio kupole. Su Pjetru da Kortona ir Andrėja Pocu jis laikomas vienu iš garsiausių italų baroko dekoruotojų-monumentalistų.
Luca Cambiaso
Luka Kambiasas (it. Luca Cambiaso, 1527–1585 m.) – XVI a. italų tapytojas, manieristas.
Biografija
Luka Kambiasas gimė 1527 m. Moneljos miestelyje Ligūrijoje. Tapybos buvo apmokytas tėvo Džovanio Kambiaso (1495-1579), menko talento dailininko. Nuo 1544 m. kartu su tėvu dekoravo Antonijo Dorijos rūmus Genujoje. Tikėtina, kad 1547−1550 m. lankėsi Romoje, kur buvo paveiktas Mikelandželo kūrybos. Tai pasireiškė drąsiomis kompozicijomis, neįprastais vaizdavimo rakursais ir sudėtingomis veikėjų gestūromis. Jis išvystė supaprastintą figūrų piešimo techniką, formas vaizdavo sudarytas tarsi iš kubiškų komponentų. Vėliau jo stilius tapo nuosaikesniu. Geriausiu jo darbu Genujoje vertinama freska „Sabinių pagrobimas“ Imperiale di Terralba viloje. Jis bendradarbiavo su tapytoju genujiečiu Il Bergamasku. 1583 m. L. Kambiasas Ispanijos karaliaus Pilypo II kvietimu persikėlė dekoruoti Eskorialio, kur mirė 1585 m. Svarbiausiu jo darbu Eskorialyje yra vienuolyno bažnyčios zakristijos lubų freska „Šlovė“. Jis laikomas Genujos tapybos mokyklos pradininku.
Alionavičų valsčius
Alionavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Alionavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Baranio valsčius
Baranio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Baranis.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Užvenčio kapinės
Užvenčio miesto kapinės – veikiančios kapinės Užventyje, Kelmės rajono savivaldybėje, 0,5 km į vakarus nuo miesto centro, Kapų gatvėje. Užima 2,7 ha plotą. Stovi medinė kapinių koplyčia, parapijiečių pastatyta 1839 m.
Kapai
Kapinėse palaidoti:
Jakšycų valsčius
Jakšycų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Jakšycai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Mezula
Mezula (Mezulla) – deivė Anatolijos tautų mitologijoje. Tėvas – orų ir audros dievas Tarhunas, motina – Arinos saulės deivė (Arinitė), duktė – Zintuhi. Pradedant XIII a. pr. m. e., Mezulos broliais įvardijami Saruma, javų dievas Telipinas, Zipalandos bei Neriko audros dievai.
Minima tik hetitų maldų arba apeiginiuose tekstuose. Juose Mezulos neretai šaukiamasi drauge su motina Arinite, ji atlieka tarpininkės tarp žmonijos ir didžiųjų dievų vaidmenį.
Ispanijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Ispanijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Balčiai (Zarasai)
Balčiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo kelio atkarpos Degučiai-Vencavai, tarp Balčio ir Bestinio ežerų.
Rukšiškė
Rukšiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kazokinės.
Balčiai (Zarasai)
thumb|left|180px|Seni medžiai Balčiuose
Stožice stadionas
Stožice stadionas  – įvairių paskirčių stadionas Liublianoje, Slovėnijoje. Tai yra didžiausias šalies stadionas, kurį suprojektavo slovėnų Sadar Vuga d.o.o. architektai. Kartu su uždarų patalpų arena, sudaro Stožicės sporto kompleksą. Vienas iš dviejų pagrindinių Liublianos stadionų, esantis į šiaurę nuo miesto centro, Bežigrado rajone.
Balčiai (Zarasai)
Istorija
Vietovė pirmą kartą paminėta 1540 m. grafų Pliaterių Dusetų archyve. Vėliau Balčius įsigijo grafai Strutinskiai. 1795 m. Strutinskiai pastatė medinius dvaro rūmus. Po 1831 m. dvaras atiteko grafui Pranciškui Chliudzinskiui. 1907 m.kovo 1 d. dvarą nupirko Utenos krašto valstietis Jurgis Pakalnis. 1919 m. liepos-rugpjūčio mėn. šiose vietovėse vyko įtemptos kovos tarp Lietuvos kariuomenės savanorių ir bolševikų, žuvo pirmasis Lietuvos kariuomenės leitenantas Jurgis Sidaravičius (1900–1919 m.). Palaidotas Daugailių bažnytkaimio kapinėse. Po mirties apdovanotas Vyties kryžiumi. Jo žūties vietoje (1 km į vakarus nuo Balčių), Baltriškių šauliai 1939 m. rugpjūčio mėn. pastatė gražų granitinį paminklą su tekstu: ''1919.VIII.24. ATA. Laisvės saulei tekant garbingai žuvo I p.p karužas Jurgis Sidaravičius''. Paminklas tebestovi. 1919–1923 m. kaime veikė pradinė mokykla (mokytojas Alfonsas Krasuckas). Dvaro pastatai galutinai sunyko apie 1990 m.
Stožice stadionas
Stadione namų rungtynes žaidžia NK Olimpija Ljubljana bei Slovėnijos vyrų futbolo rinktinė. Stadione be futbolo varžybų vyksta ir kultūros renginiai.
Istorija
Stadionas pavadintas pagal vietovę, kurioje jis yra. Stadionas pastatytas per 14 mėnesių ir buvo atidarytas 2010 m. rugpjūčio 11 d. Atidarymo dieną vyko draugiškos rungtynės tarp Slovėnijos ir Australijos rinktinių. Šeimininkai rungtynes laimėjo 2–0.
Stadione yra 16 038-ios sėdimos vietos, iš kurių 558-ios verslo klasės, 210 žurnalistams, 97-ios neįgaliesiems skirtos vietos. Kultūros bei muzikos renginiams vietų skaičius padidinamas iki daugiau nei 20 000 vietų.
Medomiškių kapinynas
Medomiškių kapinynas, kitaip – Laukžemės kapinynas II (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas 37960) yra šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Medomiškių šiaurės vakariniame pakraštyje (Darbėnų seniūnija), kelio dešinėje pusėje, 0,55 km į rytus nuo Kulšės upelio.
Kapinynas
Kapinynas apardytas ilgalaikių arimų, XX a. pab. tiesiant naftotiekį.
Teritorijos plotas – 0,9969 ha.
1,77 km į šiaurės vakarus – šiaurę yra Laukžemės kapinynas, 2,8 km į šiaurės vakarus – Laukžemės II kapinynas.
Tyrimai
2011 m. kapinyną išaiškino ir žvalgė Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos institutas (archeologinės ekspedicijos vadovas Vykintas Vaitkevičius).
Rasta pavienių archeologinių radinių iš suardytų degintinių žmonių kapų: nuo ugnies apsilydžiusių žalvarinių juostinių apyrankių fragmentų, puoštų įkartėlių ornamentais.
Datuojamas II tūkstantmečio pradžia.
2014 m. birželio 12 d. registruotas nekilnojamųjų kultūros vertybių registre, kuriame vadinamas Laukžemės kapinynu II.
Ferenc Molnár
Šiuo vardu ir pavarde žinomi asmenys:
Dating sim
miniatiūra|189x189px|[[True Love (kompiuterinis žaidimas)|True Love, dating sim žanro žaidimas, išleistas 1995 m.]] Dating sim – simuliacinių vaizdo žaidimų subžanras su romantiniais elementais.