cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arthur Stanley Eddington
Arthur Stanley Eddington (adapt. Artūras Stenlis Edingtonas g. 1882 m. gruodžio 28 d. – 1944 m. lapkričio 22 d.) – Anglijos astrofizikas. Jis matavo natūralią žvaigždžių ryškio ribą ir radiaciją, sukurtą akrecijos ant kompaktiško objekto, kuri mokslininko garbei pavadinta Edingtono riba.
Arthur Stanley Eddington išgarsėjo savo darbais iš reliatyvumo teorijos. Mokslininkas parašė daug straipsnių, kuriuose paaiškino Alberto Einšteino reliatyvumo teoriją. Tačiau Pirmasis pasaulinis karas sutrukdė tam, kad moksliniai pasiekimai Anglijoje taptų plačiau žinomi. Edingtonas 1919 m. vadovavo ekspedicijai, kurios dėka buvo gautas pirmasis reliatyvumo teorijos patvirtinimas. Nustatyta, kad dėl Saulės gravitacinės jėgos nukrypsta žvaigždės skleidžiami šviesos spinduliai.
Palūkiškiai
Palūkiškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Antupių.
.22 Winchester Rimfire
.22 Winchester Rimfire (dažn. .22 WRF) – JAV šoninio dūžio šautuvų šovinys.
Apie .22WRF šovinius rašė „pirmieji pastebimai pagerinę kaunamąją galią“ po .22 LR šovinių ir galėjo efektyviau nukauti iki 70 m nuotolio. Tiesa, jie mažiau taiklūs negu .22 LR. Jie labiausiai tinka medžioti smulkius žvėrelius, tokius kaip triušiai ir preriniai šuniukai.
Po 1890 m. pasirodė nemažai Winchester, Remington ir Stevens kompanijų vienšūvių ir dėtuvinių šautuvų, bet naujieji šautuvai šių šovinių nenaudojo. .22 WRF šovinius komerciniai gamintojai tiekia senųjų šautuvų naudotojams. Juos galima naudoti ir šautuvuose, pritaikytiems naudoti galingesnius .22 Winchester Magnum Rimfire šovinius.
! Kulkos masė ! Šovinio tipas ! Kulkos greitis ! Kulkos kinetinė energija Šaltinis: Barnes & Amber 1972
Sunkusis tankas
thumb|right|250px|Penkiabokštis tarybinis tankas [[T-35, galingiausias TSRS tankas tarpukario metais.]] thumb|right|250px|Tarybinis sunkusis tankas [[IS-3]] Sunkusis tankas  – tankas, viršijąs vidutinį tanką savo mase, šarvuotumu ir, paprastai, tanko patrankos kalibru. Pagal Tarybų Sąjungoje tarpukaryje priimtą tankų klasifikaciją sunkiaisiais tankais laikyti tankai, kurių masė viršijo 30 t, vėliau – 40 t..
Vaidmuo
Sunkieji tankai paprastai naudoti priešo gynybos linijų pralaužimui ir naikinti įtvirtintuosius rajonus, nors praktikoje jie būdavo naudingesni gynyboje, o ne puolime. Projektuojant sunkiuosius tankus paprastai kelti tikslai atakuoti įtvirtinimus ir kautis su priešo tankų daliniais. Vėliau sunkiuosius tankus imta ginkluoti didelio kalibro ilgavamzdėmis patrankomis, jų funkcija tapo ugnimi paremti vidutinius tankus ir iš toli naikinti priešo tankus.
Sunkieji tankai labiausiai pasižymėjo tiek kovodami su lengvesniais tankais, tiek naikindavo įtvirtinimus savo didelio kalibro patrankomis.
Konstrukcija
Sunkieji tankai pasižymėjo labai storais šarvais ir galingesniais ginklais nei lengvesnės tankų klasės. Neretai jie turėjo per silpnus variklius, todėl jiems nepakakdavo galios ir jie buvo pernelyg lėti. Dažnai jų varikliai ir važiuoklės kentėjo nuo per didelių apkrovų. Sunkieji tankai buvo žymiai geriau šarvuoti nei lengvesni jų variantai.
Istorija
Sunkiųjų tankų idėja gimė Pirmojo pasaulinio karo metais ir egzistavo iki Šaltojo karo, kai įsigalėjo pagrindiniai koviniai tankai.
Pasauliniai karai
thumb|Vokietijos sunkusis tankas „[[Tigras I“]] Pirmasis britų tankas Mark I imtas naudoti Pirmojo pasaulinio karo metais tam, kad pralaužtų vokiečių gynybos linijas (apkasų ir spygliuotos vielos užtvarų sistema). Atsiradęs lengvesnis ir greitesnis tankas buvo pavadintas vidutiniu tanku Mark A Whippet ( 'skalikas'), o ankstesnis ir sunkesnis buvo pavadintas sunkiuoju tanku.
Prancūzijos tankas Char 2C buvo vienas didžiausių kada nors gamintų tankų. Antrojo pasaulinio karo pradžioje Prancūzija ir TSRS buvo vienintelės pasaulio valstybės, turėjusios ginkluotėje tokių sunkiųjų tankų kaip Char B1, T-35 ir KV-1. Pėstininkų tankai Matilda II, nors svėrė mažiau nei kiti, turėjo storesnius šarvus nei kiti to meto tankai. Vėliau karo metu pasirodė vokiečių „Tigras I“ ir „Tigras II“ bei tarybiniai tankai IS-1 ir IS-2.
Pavadinimas sunkusis tankas buvo naudotas labiau remiantis tanko paskirtimi, negu mase. Pvz., vokiečių tankas „Pantera“ buvo vadinamas vidutiniu tanku, nors svėrė daugiau, nei daugelis Sąjungininkų sunkiųjų tankų (pvz., „Pantera“ – 44,8 t, IS-1 – 44 t).
Šaltasis karas
thumb|right|250px|Tarybinis sunkusis tankas [[IS-3.]] Išsyk po karo pasirodė sunkieji tankai amerikiečių M103, britų FV214 Conqueror ir prancūzų ARL 44, visi jie buvo atsakas IS klasės tankams. Tankų patrankų kalibras ėmė siekti maksimumą, nes stambesnių kalibrų šovinių tankistai būtų nepakėlę. Imta naudoti patrankas su dvinariais šoviniais (užtaisomi atskirai dedant sviedinį ir tūtą su užtaisu. Visa tai mažino šaudymo spartą.
Tobulėjant tankinėms patrankoms ir ugnies valdymo technologijoms pokariniai vidutiniai tankai savo patrankų galia ėmė vytis sunkiuosius tankus. Taktinis sunkiųjų tankų pranašumas ėmė mažėti, tad nustojo kurti naujus sunkiųjų tankų modelius. Gerai šarvuoti vidutiniai tankai tapo pagrindiniais koviniais tankais. Kai kurie šiuolaikiniai pagrindiniai koviniai tankai (M1 Abrams ir Challenger 2) sveria tiek pat, kiek Šaltojo karo sunkieji tankai.
Sunkiųjų tankų funkciją didelio kalibro artilerijos ugnimi paremti pėstininkų veiksmus perėmė pigesnė savaeigė artilerija.
Sunkiuosius tankus pasenusiais padarė atsiradusios prieštankinės valdomosios raketos ir kumuliaciniai prieštankiniai (HEAT) sviediniai. PTVR gali apšaudyti iš nuotolio, kurio neįveikia sunkiųjų tankų patrankos, o stori šarvai ėmė nebeapsaugoti nuo galingų kumuliacinių sviedinių ar kumuliacinių PTVR užtaisų.
Sapiegų parko liepa
miniatiūra|250px|right|Sapiegų parko liepa, žvelgiant į Antakalnio gatvę
Sapiegų parko liepa arba Seniausia liepa – seniausia Vilniaus liepa, auganti Antakalnyje įsikūrusių Sapiegų rūmų (buv. Sapiegos ligoninės) parke, netoli ištaigingų įvažiavimo vartų prie Antakalnio gatvės. Sapiegoms priklausiusios rezidencijos parkas – seniausias ir vienas iš ryškiausių taisyklingo geometrinio barokinio parko pavyzdžių Lietuvoje.
Ši liepa nuo 1996 m. gegužės 29 d. yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Prie medžio įrengtas informacinis stendas.
2014 m. pavasarį senoji Vilniaus krašto liepa buvo tvarkoma: formuojama medžio viršūnė, šalinamos negyvos šakos ir menkavertės ataugos. miniatiūra|180px|left|Į ligoninės pusę
2023 m. liepos 18 d. audra nulaužė Sapiegų parko liepą.
Vulka Proševska
Vulka Proševska  – kaimas Lenkijos rytuose, Mokobodų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Sedlcų ir apie 74 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Sarpsborg FK
Sarpsborgo FK – buvęs Norvegijos futbolo klubas iš Sarpsborgo. Prijungtas prie Sparta Sarpsborg klubo.
Bedriai
Bedriai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Stačiūnų.
1160 m.
1160 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Ažytėnų apylinkė
Ažytėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Meiliškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Ažytėnų apylinkė prijungta prie Krakių apylinkės.
Khunsathano nacionalinis parkas
Khunsathano nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nano ir Frė provincijose. Parkas įkurtas 2003 m. gruodžio 15 d.
Vieta
Parkas užima 419,20 km² plotą Doipraemueango (Doi Prae Mueang) kalnų vietovėje į šiaurę nuo Nano karalienės Sirikitos vardo vandens saugyklos, 60 km į pietus nuo provincijos centro Nano.
Flora ir fauna
Khunsathano nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs, spygliuočių ir visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: garcinija (Garcinia speciosa), michelija (Michelia floribunda), kekinis dvynutis (Symplocos racemosa), baltasis stirakas (Styrax benzoides), šukinis cikas (Cycas pectinata), Vietnaminė pušis (Pinus merkusii), gleivingoji pušis (Pinus kesiya), bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), puošnioji šorėja (Shorea roxburghii), siauralapis sparnenis (Dipterocarpus costatus), paprastoji skėtra (Chukrasia tabularis), (Turpinia cochinchinensis) , Australinis gvazdikmedis (Syzygium aqueum), zizifas (Ziziphus oenoplia), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), viršūklis (Terminalia alata), krausva (Lagerstroemia calyculata), rudoji šorėja, puošnioji šorėja (Shorea roxburghii), shorea siamensis , migdolinis bukulis (Buchanania lanzan), kvapioji hopėja (Hopea odorata), raudonasis indenis, cinamonas (Cinnamomum iners), muskatmedis (Knema globularia) , (Duabanga grandiflora) ir kt.
Parke gyvena: Himalajinis lokys, Indokininis tigras, Malajinė civeta, šernas, Indinis zambaras ir kt.
Vitalijus Stanevičius
Vitalijus Stanevičius (g. 1983 m. rugpjūčio 25 d.) – Lietuvos krepšininkas, šiuo metu žaidžiantis RKL, Tauragės "KK Tauragė" klube.
Pradėjo prefesionalo karjerą Kauno „Žalgirio“ dublerių komandoje 2002 m., 2003 m. vasarą perėjo į Kėdainių „Nevėžį“, kur sužaidė pusę sezono ir perėjo į LKAL Pakruojo „Merestos“ komandą. 2004–2005 metų sezone nežaidė dėl traumos, 2005 metais perėjo į Klaipėdos „Neptūną“. 2007/2008 m. didžiumą dalį sezono buvo priverstas praleisti dėl traumos. 2008 m. liepos mėn. perėjo į Šiaulių krepšinio klubą. 2009 m. vasario 8 d. buvo atleistas.
2009 m. vasario 8 d. pasirašė sutartį su Frankovsko "Goverla" komanda. 2009 m. lapkričio mėn. viduryje rungtyniavo Lenkijos Inovroclavo "Sportino" klube, tačiau 2010 m. vasario 26 d. paliko ekipą.
2010 m. kovo pradžioje sudarė sutartį su Kėdainių "Nevėžio" klubu. 2010 m. rugpjūčio 23 d. pasirašė sutartį su Pasvalio "Pieno žvaigždžių" komanda.
Graikijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Graikijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Gudžaratas
Gudžaratas  – Indijos valstija, esanti šalies vakaruose. Šiaurėje ribojasi su Pakistanu, šiaurės rytuose su Radžastano valstija, rytuose su Madhja Pradešu, pietuose Maharaštra ir jungtinėmis Damano ir Diu bei Dadros ir Nagar Havelio teritorijomis. Vakaruose valstija atsiremia į Arabų jūrą.
Valstijoje gyvena 50,6 mln žmonių. Sostinė – naujai pastatytas Gandinagaro miestas, įsikūręs netoli senosios Gudžarato sostinės Ahmadabado. Oficialios valstijos kalbos yra hindi ir gudžaratų.
Geografija
Didžiąją valstijos dalį užima Kathiavaro pusiasalis, kuriame vyrauja sausringi miškai. Tarp Pakistano sienos ir Kačo įlankos driekiasi Kačo sritis, kur vyrauja dykros, sausringi dygūs krūmokšniai; prie jūros – šlapynės, maršos. Rytuose siekia Vakarų Ghatų šlaitus, kur veši drėgnieji miškai. Didžiąją dalį paviršiaus sudaro Gudžarato lyguma, rytuose ribojama Ghatų. Kathiavare yra kalvynų.
Valstijoje yra Narmados, Tapti, Sabarmatės, Mahės žemupiai, valstijos viduje didžiausios upės – Bhadaras, Šetrundžė. Kače plyti Kačo šlapynės.
Yra Giro miško, Vansdos, Velavadaro nacionaliniai parkai.
Istorija
Teritorijoje, kuri dabar priklauso Gudžaratui, rasta daug svarbių Indo slėnio civilizacijos ar kitaip harapinės kultūros miestų griuvėsių.
Ekonomika
Gudžaratas – labiausiai industrializuota Indijos valstija, kurioje pagaminama 19,8 % nacionalinės produkcijos.
Gyventojai
Dauguma valstijos gyventojų yra gudžaratai (gudžarai), taip pat yra marvarių, parsų, portugalų, anglų-indų, sindhų (kačų), bhilų, žydų.
Didžiausi miestai
thumb|right|250px|Vadodara, Gudžarato valst. thumb|right|250px|Huthisingo džainų šventykla Ahmadabade
Lajapai
Lajapai ( – „Lajos slėnio žmonės“) – vietiniai Butano žmonės, gyvenantys Aukštuosiuose Himalajuose (3850 m aukštyje), šiaurės vakarų Butane Gasos rajone. Seniau butaniečių buvo vadinami bjopais. Šiuo metu jų populiacija siekia 800 žmonių, nors skirtingi šaltiniai pateikia skaičių 1,100. Etniškai lajapai siejami su tibetiečiais, jie kalba tibetiečių-mianmariečių grupei priklausančia lajapų kalba (lajakha), bet taip pat gali bendrauti gimininga valstybine kalba dzongkha.
Kultūra
150px|thumb|left|Lajapų moteris Kadangi lajapai gyvena netoli Tibeto, jų kultūra yra perėmusi daug tibetiečių bruožų. Sužadėtuvės dažnai vyksta kaip prekyba ar mainai. Dabar tokie mainai susieti su gyventojams reikalingų kontrabandinių kiniškų prekių (pvz., vilnonių apklotų) gabenimu, nors valdžia tai ir draudžia.
Taip pat lajapai išsiskiria tuo, kad pripažįsta poliandriją.
Lajapų drabužiai gana panašūs į tibetietiškus, tačiau yra keletas skirtumų. Vyrai dėvi butanietišką kostiumą, kuris susideda iš šilkinio ar lininio apdaro, nuspalvinto raudonai bei šafrano spalva. Moterys dėvi juodas vilnones palaidines, siekiančias kulkšnis. Taip pat jos puošiasi sidabro papuošalais ir karoliais.
Labiausiai krintanti į akis moteriškų drabužių detalė yra kūgio formos skrybėlė. Tokios skrybėlės daromos iš patamsėjusių bambuko juostų.
Religija
Dėl Tibeto įtakos, lajapai praktikuoja mišrų bono ir tibeto budizmą. Pasak jų legendos, Lajos kaimas yra vieta, kur Shabdrung Ngawang Namgyal, Butano įkūrėjas, pasirodė pirmą kartą.
Lajos slėnis
left|thumb|Dzo Lajapų gyvenamoji vieta yra Lajos slėnis, sutampantis su Mo čhu upės aukštupiu – toliausiai į šiaurės vakarus nutolęs gyvenamas Butano slėnis. Dėl atšiaurių sąlygų tradiciškai lajapai gyvena pusiau klajokliškai. Augina jakus, dzo. Kiek seniau buvo galima rasti auginamus ir mažus ponius. Dėl atšiauraus klimato, ten gali augti tik kelios javų ir kitų augalų rūšys, tad augalininkytė vietiniams nėra labai svarbi.
Iki 1980 m. lajapai gyveno beveik visiškoje izoliacijoje nuo likusio pasaulio. Palaikydavo ryšius tik su Timpu ir Punaka, iki kurių buvo kelios dienos kelio. Tačiau dabar Lajapus lanko turistai iš viso pasaulio. Vietinių gyvenimas dėl to pagerėjo, tapo kiek modernesnis. Dabar žmonės gali žiemą palikti kaimą, o sugrįžti tik pavasarį.
Alsvidas ir Arvakas
Skandinavų mitologijoje Alsvidas ir Arvakas – Saulės deivės Solės arkliai. Kiekvieną dieną Saulė keliauja dangumi savo vežimu, kurį traukia Alsvidas ir Arvakas. Visą dieną ją vejasi vilkas Skolas ketindamas suėsti. Arklių karčiai skleidžia šviesą, o Solė karštį. Jie minimi „Jaunesniojoje Edoje“ Gylfaginning dalyje ir „Vyresniojoje Edoje“ Grimnismál dalyje.
Grodziskas (Hainuvkos apskritis)
Grodziskas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į šiaurę nuo Narevkos, apie 18 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 50 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Mandara
thumb|MandaraMandara (iš sanskrtito: मन्दर, mandara, „didžiulis“, „kietas“; plg. मन्दार, mandāra, „rojaus medis“, Erythrina Indica, kuris manoma buvo Indros sode) – hinduizmo mitologijoje šventas kalnas, kuriame gyvena įvairūs dievai ir pusdieviai (jakšai, gandharvos, kinaros ir kt.).
Pagal „Mahabharatą“, Mandara yra 11 tūkst. jodžanų (1 jodžana = ~4 km) aukščio virš žemės, ir tokiu pat atstumu prasiskverbia į jos gilumas. Dievai nusprendė Mandaros kalną panaudoti kaip plaktuvę, kai buvo plakamas pasaulinis vandenynas, bet jiems niekaip nepavyko išrauti kalno iš žemės. Galų gale, prašant Brahmai, tai padarė gyvatė Šeša. Šiva, griaudamas asuros Majos pastatytą tvirtovę, panaudojo kalną kaip ašį savo vežimui ir kaip lanko atramą.
Jakūbonių apylinkė
Jakūbonių apylinkė (arba Jakubonių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pušaloto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jaciūnų apylinkės.
Očakivas
Očakivas – miestas Ukrainos pietuose, Mykolajivo srityje. Įsikūręs prie Juodajai jūrai priklausančio Dniepro limano. Administracinis rajono centras.
Istorija
miniatiūra|150px|left|Paminklas iš [[Pamūšis (Pašvitinys)|Pamūšio kilusiam Rusijos karvedžiui Barklajui de Toliui]] XV a. lietuvių feodalai pastatė Daševo tvirtovę. Krymo chanas Menglis Girėjus ją sugriovė ir 1492 m. pastatė Kara Kermeno tvirtovę. Pastarąją užgrobė osmanai ir pavadino Ači Kale. 1737-1739 ir nuo 1791 m. priklausė Rusijai.
Albertas Čelna
Albertas Čelna (1915 m. balandžio 26 d. Čikagoje, IL – JAV), smuikininkas ir chorvedys.
Biografija
Su tėvais grįžęs į Lietuvą, baigė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją ir mokėsi griežti smuiku konservatorijoje. Bet prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas studijas nutraukė. Keletą metų mokytojavo vienoje Vilniaus pradžios mokykloje, vėliau smuiku griežė „Vaidilos" teatre. 1940 metais pasitraukė į Vakarus. Pirmiausia apsistojo Austrijos sostinėje Vienoje, kur keletą mėnesių dirbo nedideliame fabrike. Rusų armijai įžengus į Austriją, pasitraukė į Vokietiją. Kurį laiką dainavo A. Mikulskio vadovaujamame M. K. Čiurlionio ansamblyje, o paskui išvyko į Freiburgą. Čia įstojo į konservatoriją ir mokėsi smuikuoti, griežė konservatorijos simfoniniame orkestre. 1949 metais vasarą atvyko į Australiją ir apsigyveno Melburne. Pagal sutartį dvejus metus dirbo chemijos fabrike, o vėliau iki pensijos pašte.
Į Melburną iš Vokietijos atvyko nemaža lietuvių, ir Juozas Petrašiūnas suorganizavo vyrų chorą. Pirmasis choro pasirodymas įvyko 1950 metais Vasario 16-osios minėjimo proga. Netrukus prisijungė ir moterys, ir choras tapo mišrusis. Jam iki 1978 metų vadovavo A. Čelna. Keletą metų choras vadinosi „Aidos“ vardu, o 1956 metais pasivadino „Dainos sambūriu“. Pirmąjį koncertą jis surengė 1956 m. gruodžio 2 d. Kolingwoodo (Collingwood, Melbourne) priemiesčio savivaldybės salėje. 1957 m. birželio 9 d. „Dainos sambūrio“ koncerte pasirodė mišrusis, vyrų ir moterų chorai, 1957 m. rugsėjo 1 d. koncerto programa pakartota Adelaidėje. Mišrusis choras atliko Stasio Šimkaus dainą „Vėjo dukra“, J. Kačinsko „Pjovėją“, V. Banaičio harmonizuotą liaudies dainą „Po aukštus kalnus“, J. Žilevičiaus „Anoj pusėj ežero“ ir „Laisvės dainą". Choras nuolat rengė koncertus įvairiuose Australijos miestuose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Choro vadovas dirigavo koncertuose ir dainų šventėse.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Arsenali T'bilisi
Tbilisio „Arsenali“ – Gruzijos futbolo klubas iš Tbilisio.
Istorija
Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
1161 m.
1161 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Apeliavimas į tikimybę
Apeliavimas į tikimybę – loginė argumentacijos klaida, daroma teigiant, kad jei kažkas gali įvykti, tai būtinai įvyks (arba, kas tas pats, niekada neįvyks jei tikimybė maža). Tai yra argumentacijos klaida nepriklausomai nuo to, kokia aptariamo įvykio tikimybė.
Apeliavimas į tikimybę dažniausiai naudojamas kartu su kitomis argumentacijos klaidomis – slidžia nuokalne, netikrojo priežastingumo grupės klaidomis. Kai kas apeliavimo į tikimybę neišskiria, kaip atskiros klaidos.
Ši klaida labiau verta imti domėn jei tikimybė nėra labai jau maža ar didelė, taip pat jei nelabai tikėtinas įvykis, jei įvyktų, atsieitų brangiai. Saugumo technikoje, moksliniuose tyrimuose paprastai nustatoma formali tikimybės riba kuriai esant įvykis laikomas jau pakankamai tikėtinu ar negalimu.
Pavyzdžiai
Spanair 5022 prieš lėktuvui kylant, vienas pilotas (pagal privalomą protokolą) antrojo paklausė ar priešsparniai ir užsparniai yra tinkamoje padėtyje. „Priešsparniai ir užsparniai OK“ – atsakė antrasis pilotas, niekur nepasižiūrėdamas. Šiuo atveju argumentacija buvo „jie niekada nebūna netinkamoje padėtyje“ – klaidinga, bet galima išvada praktiškai visada teisinga nes priešsparnius ir užsparnius valdyti yra tų pačių pilotų darbas. To skrydžio metu jie visgi nebuvo deramai nustatyti. Lėktuvas sudužo, žuvo 154 žmonės.
Graužupis (Veiviržas)
Graužupis – upelis Vakarų Lietuvoje, pietinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, dešinysis Veiviržo intakas.
Upėvardis kildinamas iš žodžio graužas („smulkūs akmenukai, žvirgždas, žvyras“).
Šileikos
Šileikos – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Šveicarijos.
Hortenzija
Hortenzija (Hydrangea) – hortenzijinių šeimos (Hydrangeaceae) augalas, paplitęs Rytų Azijoje (Kinijoje, Korėjoje, Japonijoje, Himalajuose ir Indonezijoje), Šiaurės ir Pietų Amerikoje. Dažniausiai tai 1–3 metrų aukščio krūmai (vasaržaliai arba visžaliai), iki 30 metrų siekiančios lianos, rečiau nedideli medeliai.
Auginimo sąlygos
Hortenzijos gerai auga derlingoje žemėje, mėgsta drėgmę ir rytinę saulę. Neauga po medžiais ir visiškame šešėlyje. Didžiuliai žiedynai dažnai nulenkia šakas iki žemės, todėl hortenzijos sodinamos grupėmis arba aptveriamos. Šie augalai mažai atsparūs šalčiui, todėl dalis stiebo arba netgi ir visas augalas gali iššalti.
Auginamos Lietuvoje
Lietuvoje dažniausiai sutinkamos hortenzijos:
Gydomosios savybės
Hortenzijos šaknys naudojamos medicinoje. Jos normalizuoja vandens ir druskų apykaitą organizme, pasižymi priešuždegiminiu poveikiu, skatina akmenų inkstuose ir tulžies pūslėje tirpimą.
George Maxwell Richards
George Maxwell Richards (g. 1931 m. gruodžio 1 d.) – ketvirtasis Trinidado ir Tobago prezidentas, pareigas ėjęs nuo 2003 m. kovo 17 d. iki 2013 m. kovo 18 d.
Nuo 1957 iki 1965 m. G. Richards dirbo Royal Dutch Shell Trinidado ir Tobago grupėje. Vėliau jis pradėjo dirbti Vakarų Indijos universitete, kuriame vadovavo cheminės inžinerijos skyriui. Vėliau šiame universitete ėjo įvairias pareigas bei dėstė cheminę inžineriją.
2003 m. kovo 17 d. G. Richards buvo paskirtas ketvirtuoju šalies prezidentu penkerių metų kadencijai. 2009 m. prezidentas paskirtas dar vienai kadencijai.
2013 m. vasario 3 d. šalies premjerė Kamla Persad-Bissessar paskelbė, kad G. Richardsą šalies prezidento pareigose pakeis teisėjas Anthony Carmona.
Janis Grauduonis
Janis Grauduonis (, 1913 m. rugpjūčio 27 d. Lazduonoje, Maduonos rajonas – 2005 m. vasario 6 d. Rygoje) – Latvijos archeologas, habilituotas istorijos mokslų daktaras, Latvijos mokslų akademijos narys.
Biografija
1932 m. baigė Maduonos vidurinę mokyklą. 1937 m. baigė Rygos mokytojų institutą, 1949 m. – istoriją Latvijos universitete. 1963 m. istorijos mokslų kandidatas, 1988 m. habilituotas istorijos mokslų daktaras.
1947–1949 m. Latvijos istorijos instituto laborantas, su Elvyra Šnore kasinėjo Nukšių kapinyną. 1948–1949 m. Rygos 1-osios vidurinės mokyklos mokytojas. 1950 m. įstojo į TSRS archeologijos institutą ir netrukus represuotas.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus paminklai. Vadovavo 35 archeologinių paminklų tyrinėjimams, svarbiausi: Reznių kapinynas, Mūkukalnio gyvenvietė, Kivutkalnio kapinynas ir gyvenvietė, Ikškilės pilis, Turaidos pilis.
Bedugnė (Šalčininkai)
Bedugnė – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Turgelių.
Gruškai (Hainuvkos apskritis)
Gruškai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į rytus nuo Narevkos, apie 19 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 54 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Stevanas Fadis
220px|miniatiūra|Stevanas 2007 m. Eurovizijoje
Gramas (kalnai)
Gramas  – kalnų masyvas Balkanuose, Graikijos ir Albanijos teritorijose; Pindo kalnų šiaurinė dalis. Aukštis iki 2520 m. Masyvą iš vakarų supa Osumo, iš šiaurės vakarų – Devolo, iš šiaurės rytų – Aliakmono, iš pietų – Sarantaporo baseinai. Teritorija apgyvendinta retai, čia gyvena graikai, albanai ir arumunai. Svarbiausia gyvenvietė – Ersekė.
Graikijos pilietinio karo metais Grame buvo komunistų veiklos centras. Nuo karo laiko yra išlikusių minų laukų.
Dievas atleidžia... Aš ne!
Dievas atleidžia… Aš ne!  – 1967 m. bendras Italijos ir Ispanijos kino studijų sukurtas vesternas, kuriame pagrindinius vaidmenis atlieka Terensas Hilas ir Badas Spenceris. Tai antrasis jų bendras filmas ir pirmas, kuriame jie vaidino pagrindinius herojus.
Viso jiedu kartu yra nusifilmavę 18 filmų.
Santrauka
Prieš metus laiko Ketas, žaisdamas pokerį, susivaidijo su plėšikų vaideiva Bilu ir jį nušovė. Nuo tada jis yra medžiojamas likusių gaujos narių.
Kalnuose susitikęs bičiulį Hačą, nusamdytą ištirti traukinio užpuolimą, iš jo sužino, kad Bilas greičiausiai yra gyvas ir traukinio užpuolimas yra jo darbas. Ketas leidžiasi į kelionę, ketindamas galutinai suvesti senas sąskaitas, o Hačas seka iš paskos, tikėdamas rasti iš traukinio pavogtą auksą.
Jiems pavyksta užklupti plėšikų buveinę šiems išvykus, pavogti auksą ir paslėpti jį kalnuose. Čia Ketas ir Hačas susigrumia dėl grobio ir patys atsiduria Bilo rankose.
Verdės lagūna
Verdės lagūna (, ; Žalioji lagūna) – druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Altiplano plokščiakalnyje, Potosi departamente. Telkšo Likankaburo ugnikalnio papėdėje, 4350 m aukštyje virš jūros lygio. Priklauso Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinam rezervatui.
Ilgis 3,7 km, plotis 2,3 km. Protaka jungiasi su Blankos lagūna. Dėl didelio magnio kiekio ežero vanduo yra smaragdiškai žalios spalvos.
Ulachan Botuobuja
Ulachan Botuobuja  – upė Rusijoje, vakarų Jakutijoje; Viliujaus dešinysis intakas. Teka Vidurio Jakutijos žemuma.
Didžiausi intakai: Diunkunas (108 km), Kurung Diunkunas (93 km).
Upė užšąla spalį, atitirpsta gegužę. Maitinasi daugiausia lietaus ir sniego tirpsmo vandenimis.
Moterų alėja
Moterų alėja - nuo 2009 m. iki 2010 m. prodiuserių kompanijoje „Videometra“ kurtas lietuviškas draminis serialas apie pramogų pasaulio gyvenimą. Šis serialas buvo rodytas per dvi šalies televizijas - LNK (pirmas sezonas) ir TV3 (antras sezonas).
Tema
Serialas buvo filmuotas Kaune, jame pasakojama apie šou biznio tamsiąją pusę. Vieną iš pagrindinių herojų seriale vaidina prodiuseris Mikas Katulis, kuriam gyvenime sekasi viskas, išskyrus santykius su moterimis. O moterų jį supa išties daug – ir motina, ir sesuo, ir dukra, ir buvusi žmona, ir draugė, ir būrys meilužių. Stipri jaunų, talentingų aktorių komanda, kietas šiuolaikiškas siužetas, gera humoro dozė, naujos filmavimų vietos šį naująjį serialą daro išskirtinį.
Siužetas
Talentingas prodiuseris Mikas taip įniko į „Kauno ponios“ konkurso organizavimo peripetijas, kad pamiršo viską aplinkui. O šalia jam niekada netrūko simpatiškų merginų... Aplink žavų vyrą ratus sukti ėmė Kauno bandito Šliko dukrelė Jolita. Būtent dėl jos Mikas susikivirčijo su savo drauge Kristina, kuri nepakęsdama mylimojo išdavystės bandė žudytis ir dėl to pakliuvo į psichiatrijos ligoninę. Meilės nuotykiais garsėja ir Miko mama Sofija. Buvusi Muzikinio teatro primadona vieną paskui kitą tempiasi naujus kavalierius. Tačiau vienas jų miršta besimaudydamas jos vonioje. Paaiškėjo, kad velionis buvęs garsus tokių patiklių moteryčių mulkintojas. Negana to, jis – Aloyzo, geriausio Miko draugo ir bendradarbio, tėvas. Jis sūnui paliko didžiulį iš moterėlių išviliotą turtą...
Digraičių apylinkė
Digraičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Moterų alėja
Siužetas
Vyksta didžiojo turto dalybų painiava. Sofijai, tuo tarpu, meilės nuotykių maža. Ji netrukus įsimyli žinomą psichiatrą Vincą Bareišą. Šis kaip tik gydo į ligoninę pakliuvusią Miko mylimąją Kristiną. Bareiša Sofijai papasakoja, kad jos sūnaus mergina laukiasi. Tačiau Mikas, regis, nenusiteikęs leistis į avantiūrą su vystyklais. Juolab kad Mikui rūpesčių nuolat pridaro ir jo pirmoji dukra Monika. Tai į muštynes įsivelia, tai avariją padaro. Mikas nusprendžia, kad dukrai reikia veiklos, ir įkiša dirbti į restoraną. Ten pat įsidarbina ir įskaudintos Kristinos brolis Simas – o jis mielai atkeršytų už sesers ašaras...
Digraičių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungta Pašušvio apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Digraičių apylinkė prijungta prie Krakių apylinkės.
Talkonių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pumpėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jurgėnų apylinkės.
Mina (entomologija)
thumb|right|260px|Gyvatiška mina Mina, arba hiponoma – žaliajame augalo audinyje vabzdžio lervos išgraužta ertmė, kurią iš viršaus dengia epidermis ar bent kutikula. Dėl to susidaro įvairios formos persišviečiančios dėmės. Vabzdžiai, minuojantys lapus, vadinami vabzdžiai minuotojai.
Pagrindinės minų grupės yra šios: thumb|left|230px|Dėminės minos
Vabzdžiai kiaušinėlius deda apatinėje lapo pusėje. Išsiritę vikšrai graužia lapo audinius aplink save, kiti tam tikra kryptimi ir padaro galerinę miną. Dėl to pagal formą gali būti įvairių tipų lapų minos:
Be to, dar yra stiebų ir vaisių minos, tačiau jos retesnės.
1162 m.
1162 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Trakų Vytauto Didžiojo gimnazija
Trakų Vytauto Didžiojo gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Trakuose, Birutės g. 48, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190667368.
Istorija
Dar 1409 m. Ldk Vytautas fundavo Trakuose pirmą Lietuvoje parapinę mokyklą. Apie 1802–1818 m. Trakuose įkurta nauja parapijinė mokykla, ji buvo įsikūrusi netoli nuo dabartinės gimnazijos.
1974 m. veiklą pradėjo Trakų 2-oji vidurinė mokykla. 1982 m. mokykla perkelta į naujas, modernias 7 patalpas. 1990 m. spalio 27 d. mokyklai suteiktas Vytauto Didžiojo vardas. 1995 m. gegužės 22 d. Trakų vidurinei mokyklai suteiktas pirmosios humanitarinės gimnazijos klasės statusas. 1998 m. pavasarį Vytauto Didžiojo vidurinei mokyklai patvirtintas 5 realinės ir humanitarinės gimnazijos statusas. Nuo 1999–2000 mokslo metų įvestas profilinis mokymas.
1999 m. išleista pirmoji gimnazistų laida.
Mokiniai
Mokykla išleido 45 abiturientų laidas.
Kunkiai
Kunkiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus Kretingalės, 2 km nuo Baltijos jūros. Praeina kelias. Nausėdijų kvartalai. Į Kunkius veža 24 nr. mikroautobusas iš Klaipėdos.
Sidžilmasa
Sidžilmasa (Sijilmassa) – miestas oazė Maroke į pietus nuo Feso, šiaurės vakarų Sacharos dykumos pakraštyje prie Zizo upės ir Rasani miesto (Mekneso-Tafilaleto regionas).
Istorija
Sidžilmasą 757 m. įkūrė Sufritai ir miestas iki XI a. buvo pagrindiniu transsacharinės prekybos centru. Šis kelias vedė iš Ganos imperijos į šiaurės Afriką ir buvo vadinamas vakarų Afrikos aukso keliu. Du šimtmečius miestas klestėjo ir statėsi. Abu l-Muntasirui Aljasai (790-823 m.) valdymo metais Sidžilmase buvo pastatyta gynybinė siena su 12 vartų, 8 iš jų buvo geležiniai, rūmai su sodais, visuomeniniai pastatai, mečetė ir sudėtinga aplinkinių žemių drėkinimo sistema. 958 m. Sidžilmasą užėmė Fatimidai, – miesto mokesčiai sudarė pusė to meto Fatimidų pajamų. 987 m. miestą užėmė Kordobos Omejadai vadovaujami Ziri ibn Atijos. 1054 m. Sidžilmasą užėmė Almoravidai, o 1056 m. Abubakras ibn Umaras malšindamas berberų sukilimą Sidžilmasą sugriovė ir miestas prarado prekybos punkto statusą. Niekas negalėjo pagalvoti, kas per du šimtmečius atsitiks su klestinčiu miestu. Valdant Almoravidams ir Almochadams Sidžilmasas buvo tik kariniu postu ir dislokuotos įgulos saugojo imperijos pietryčių sieną. Istoriniai šaltiniai skelbia, kad XIV a. miestas dar funkcionavo ir Marinidų valdymo laikais buvo atstatytas. Bet 1363 m. prasidėjus šalyje suirutei ir 1393 m. pilietinio karo metu, Sidžilmasas labai nukentėjo. 1393 m. miestiečiai sukilo, nužudė Sidžilmaso gubernatorių, sugriovė miesto gynybinę sieną ir pasitraukė į aplinkinius kaimus (arab.: ksar). XVII a. viduryje Alauitų dinastijos viešpatavimo pradžioje Mulai Ismailas ibn Šerifas (Moulay Ismail Ibn Sharif) Sidžilmasą atstatė ir dislokavo čia įgulą. 1818 m. klajoklių gentys galutinai sugriovė Sidžilmasą, kurio griuvėsiai išliko iki šių laikų.
Straubliuotinės
Straubliuotinės (Mastacembelidae) – suaugtažiaunių (Synbranchiformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Afrikoje, Pietryčių Azijoje, Šri lankoje, Kinijoje ir Indijoje. Gyvena gėlame ir sūrokame vandenyje, pelaginės.
Kūno forma ištęsta, panaši į ungurio. Didžiausia straubliuotinių rūšis (Mastacembelus erythrotaenia) yra vieno metro ilgio, mažiausios (Mastacembelus latens ir Mastacembelus simba) – apie 7-8 cm ilgio.
Sistematika
Šeimoje yra 5 gentys, suskirstytos į du pošeimius, ir 72 rūšys. Tačiau 2004 m. tyrimai parodė, kad šis skirstymas greičiausiai nėra teisingas, pavyzdžiui, genetikos tyrimai nedavė pagrindo skirstyti į du pošeimius, o Mastacembelus, Caecomastacembelus ir Aethiomastacembelus greičiausiai yra viena ir ta pati gentis.
Cezaris Graužinis
Cezaris Graužinis (g. 1967 m. spalio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro režisierius ir pedagogas.
Biografija
1990 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje (kurso vadovai – Andrejus Gončiarovas ir Markas Zacharovas). Nuo 1989 m. dirba Lietuvos ir užsienio šalių teatruose.
Vilniuje įkūrė teatro trupes „Lietuviško teatro naujosios kartos bendrija“ (1996), „cezario grupė“ (2003). Už spektaklį „Arabiška naktis“ „cezario grupei“ suteiktas Auksinio scenos kryžiaus apdovanojimas metų debiuto nominacijoje (2004). Už radijo vaidinimą „Ilga Kalėdų vakarienė“ pelnė LRT apdovanojimą (2003).
2007–2009 metais vadovavo Helsinkio „Viirus“ teatrui.
Evelina Čepkauskienė-Juozapavičiūtė
Evelina Čepkauskienė-Juozapavičiūtė g. 1928 m. vasario 24 d. Bostone, MA-JAV), muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Nuo 1964 rudens Kuršėnų 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė, kartu dirbo ir vaikų darželyje. 1967–1986 Kuršėnų vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir 1970–1991 Kuršėnų vaikų namų meno vadovė. Jungtinį muzikos mokyklos ir vaikų namų jaunių chorą (60 dalyvių) parengė 1969, 1970, 1975, 1977, 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė prizinių vietų. Vadovavo vaikų namų ne tik chorams, bet ir vokaliniams ansambliams bei solistams, kuriuos parengdavo „Dainų dainelės" konkursams. Su savo auklėtiniais koncertavo Šiaulių, Pakruojo, Ignalinos ir kituose rajonuose, dalyvavo rajoninėse ir zoninėse dainų šventėse. Vaikų namuose organizavo koncertus – susitikimus su žymiais kultūros ir meno veikėjais.
E. Čepkauskienė konsultavo Šiaulių rajono meno mėgėjų būrelius, buvo Šiaulių rajono dainų švenčių vyr. dirigentė ir dirigentė. 1973 apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1975 jai suteiktas nusipelniusios mokytojos vardas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kernavės pilkapynas
Kernavės pilkapynas – pilkapynas Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, 1,5-2,0 km į šiaurės vakarus nuo Kernavės, 1,6 km į šiaurės vakarus nuo Kernavės Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčios ir 0,6 km į šiaurę nuo Neries dešiniojo kranto, Kernavės girininkijos Kernavės miške, 16 kvartalo pietinė dalis ir 18 kvartalo šiaurinė dalis, Ukmergės miškų urėdija, Kernavės archeologijos paminklų kompleksas, Valstybinis Kernavės kultūrinis rezervatas.
Vulka Žukovska
Vulka Žukovska  – kaimas Lenkijos rytuose, Mokobodų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje.
Kernavės pilkapynas
Tyrimai
Pilkapyne rasti 23 pilkapiai. Jų sampilai 6–12 m skersmens ir 0,5-1,5 m aukščio, dalis pilkapių apardyti – iškasinėtos duobės. 1981 ir 1983 m. istorijos instituto ir Vilniaus universiteto (ir 1984 m.) archeologai (tyrimų vadovai Pranas Kulikauskas, Regina Kulikauskienė, Aleksiejus Luchtanas) ištyrė 6 pilkapius. Juos juosė 0,3-2,1 m pločio ir 0,2-1,0 m gylio grioviai, sampilai buvo supilti iš smėlio ar smėlio ir žvyro. 5 pilkapių pagrindus dengė iki 0,1 m storio degėsių sluoksnis, degėsių ir laužaviečių liekanų aptikta ir grioviuose. Pilkapių vidurinėje dalyje rasta nedegintų žirgų ir sudegintų mirusiųjų ir žirgų kapų su įkapėmis; duobės 1,26-2,20 m ilgio ir 0,98-1,20 m pločio, 0,15-0,60 m gylio. Įkapės: pjautuvai, lipdytinė keramika lygiu paviršiumi, žirgo aprangos daiktai – dvinariai žąslai su apskritomis grandimis, stačiakampė balno paspręstės sagtis, geležinė karčių įvija. Pilkapynas datuojamas X a. – XIII a. Radinius saugo Kernavės archeologijos ir istorijos muziejus-rezervatas.
Kauno VIČI-Aistės
Kauno „VIČI-Aistės“ – Lietuvos moterų krepšinio klubas.
Istorija
1961 m. įkurta komanda „Kibirkštis“. Vėliau pervadintą į „Ryšininkas-Šviesa“, paskui „Telerina“.
1995 m. komanda pavadinta „Lietuvos Telekomas“. 2006 m. pervadinta į „TEO“.
2010 m. komanda iš Vilniaus persikėlė į Kauną ir persivadino į „Viči-Aistės“
Klubas dalyvavo LMKL ir Moterų Eurolygoje.
Sudėtis
2008–2009 m. sudėtis:
Gabono transportas
thumb|250px|Krovininis traukinys Gabone
Geležinkeliai
Vienintelis geležinkelio kelias šalyje yra vadinamas Trans-Gabono geležinkelis. Jo ilgis yra 649 kilometrai. Šis kelias jungia ir kelias šalis – Pusiaujo Gvinėją, Kamerūną ir Kongą.
Greitkeliai
Greitkeliai Gabone yra beveik visoje teritorijoje. Kai kurios nuošalesnės vietos neturi greitkelių sistemos. Iš viso sausumos keliai šalyje užima 7670 km ilgį, iš kurių tik 629 km yra asfaltuoti.
Vandens keliai
Gabone laivybai naudojami 1600 km vandens kelių.
Oro keliai
Šalyje yra 61 oro uostas. Iš jų 11 su asfaltuotais pakilimo keliais, likę – su neasfaltuotais pakilimo keliais.
Dovydiškių apylinkė (Kėdainiai)
Dovydiškių apylinkė (arba Dovydiškio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Jaugilių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Dovydiškių apylinkė prijungta prie Krakių apylinkės.
Visureigis monstras
250px|thumb|right|Big Foot monstras visureigis [[Arizona|Arizonoje, JAV]] Monstras visureigis (angl. Monster Truck) yra modifikuotas ar specialiai sukurtas automobilis (dažniausiai pikapas) su ypač dideliais ratais ir pakaba. Automobiliai yra naudojami pramoginiais tikslais lenktynėms purve, svorių tampymui ir automobilių traiškymui dideliais visureigių monstrų ratais.
Kai kuriuose šou vienu metu dalyvauja tik vienas automobilis, tačiau dažniausiai rengiamos dviejų visureigių monstrų lenktynės, kuriose du automobiliai važiuoja lygiagrečiai esančiais lenktynių takais eliminavimo rungtyje.
Istorija
Modifikuoti pikapai išpopuliarėjo XX a. aštuntojo dešimtmečio pabaigoje, kartu su lenktynėmis purve. Keletas rungtynių dalyvių specialiai šioms rungtims sukūrė automobilius su paaukštinta pakaba ir greitai imta varžytis dėl „didžiausio automobilio“ titulo.
Očuguj Botuobuja
Očuguj Botuobuja  – upė Rusijoje, vakarų Jakutijoje; Viliujaus dešinysis intakas. Prasideda Lenos–Viliujaus vandenskyroje, teka plačiu slėniu į šiaurę. Žemupyje vaga smarkiai meandruoja.
Graikijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Graikijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Očuguj Botuobuja
Didžiausi intakai: Charyja Urechas (109 km), Ireliachas (112 km).
Juodupis (Erla)
Juodupis – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantų regioniniame parke, kairysis Erlos intakas.
Geografija
Ištakos yra Narmantų kaimo pietrytinėje dalyje, 0,69 km į pietryčius - rytus nuo kelių Mažonai–Žalgiriai ir Juodupėnai–Narmantai kryžkelės. Teka atvira vietove, pietryčių kryptimi. Iki Juodupėnų tvenkinio ir žemupyje vaga ištiesinta, paversta melioracijos kanalu. Į Erlą įteka Juodupėnų kaimo rytiniame pakraštyje, 0,3 km į šiaurę nuo tilto per Erlą kelyje, 17,5 km nuo jos žiočių.
Dešiniajame krante yra Juodupėnų, kairiajame – Jakštaičių senosios kapinės.
Blankos lagūna (Bolivija)
Blankos lagūna (, ; Baltoji lagūna) – nedidelis druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Altiplano plokščiakalnyje, Potosi departamente. Telkšo 4350 m aukštyje virš jūros lygio. Priklauso Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinam rezervatui.
Ilgis 5,6 km, plotis 3,5 km. Protaka jungiasi su Verdės lagūna. Dėl mineralų gausos ežero vanduo yra balkšvos spalvos.
Kaltaniseta
Kaltaniseta – Italijos miestas Sicilijoje, Kaltanisetos provincijoje.
Istorija
Kaltanisetos istorija prasideda 406 m. pr. m. e., kai admirolas Nikija iš Hamilkaro Kartaginos pajėgų čia pastatė tvirtovę, pavadintą vėliau Castra Nicia.
Po Antrojo pūnų karo tvirtovė su visa Sicilija atsidūrė romėnų rankose.
829 m. miestą užėmė saracėnai. Kartaginietiško pavadinimo ir arabiško žodžio Nissa („moterys“) panašumas lėmė, kad miestas buvo pervadintas Qalat al Nissa („Moterų tvirtovė“). Pavadinimo itališka forma yra Caltanissetta. 1086 m. vietovę užėmė normanai ir išplėtė miestą.
Rusijos TFSR
Rusijos TFSR (piln. Rusijos Tarybų Federacinė Socialistinė Respublika) – didžiausia Tarybų Sąjungos respublika, gyvavusi nuo 1917 m. iki 1991 m. Nuo 1991 m. gruodžio 12 d. gyvuoja nepriklausoma Rusijos Federacija.
Kaltaniseta
Istorija
Po normanų valdė Štaufenai, Angevinai, Aragono ir Ispanijos karaliai, kurie suteikė miestui grafystės titulą. Čia Frydrichas III buvo paskelbtas Sicilijos karaliumi. Frydricho III Paprastojo laikais čia buvo susirinkęs parlamentas.
Rusijos TFSR
Istorija
thumb|250px|left|Demontuota paminklo carui Aleksandrui III dalis Maskvoje, 1918 m. RTFSR buvo įkurta 1917 m. lapkričio 7 d. Jos sostine buvo Petrogradas, 1918 m. pradžioje ji perkeliama į Maskvą. 1917 m. lapkritį bolševikai teisiškai panaikino luomus. 1918 m. pavasarį prasidėjo RTFSR tautų valstybingumo juridinis įforminimas; tai darė RTFSR specialusis organas − Tautybių liaudies komisariatas. RTFSR, su Vokietija 1918 m. kovo 3 d. sudariusi Bresto taiką, ėmė kurti socialistinės ekonomikos pagrindus. Leninas parengė šalies socialistinio pertvarkymo būdus ir metodus. Balandžio 12 d. bolševikai išleido dekretą dėl Respublikos paminklų, pagal kurį buvo paniekinti ir demontuoti paminklai Rusijos monarchams ir nacionaliniams didvyriams. Vietoj jų buvo atidengti paminklai pasaulio revoliucionieriams, komunizmo teoretikams ir kai kuriems rašytojams (pvz. T. Ševčenkai). 1918 m. gegužės 29 d. buvo paskelbta visuotinė mobilizacija į Raudonąją armiją. 1918 m. liepos 10 d. Tarybų V suvažiavimas priėmė pirmąją RTFSR konstituciją. Ja buvo baigiamas tarybinės valstybinės ir visuomeninės santvarkos įtvirtinimo pirmasis laikotarpis. 1919 m. pirmasis bolševikų valdžią pripažino Afganistanas. 1920 m. Sovietų Rusija užmezgė diplomatinius santykius su Lietuva, Latvija ir Estija.
Kaltaniseta
Istorija
1406 m. Kaltaniseta tapo Monkadų šeimos, kuri jau valdė Paterno, feodu ir greitai nusmuko. 1539 m. pradėta statyti katedra, o 1566 m. pastatytas tiltas per Salso upę. Miestas išplito už sienų, atsirado nauji kvartalai (Santa Flavia, San Rocco degli Zingari ir San Francesco, kuriam priklausė arabų kilmės viduramžių kaimas). Kvartalus skyrė du keliai, vedantys į centrinę aikštę (dabar Piazza Garibaldi).
Rusijos TFSR
Istorija
Po I Pasaulinio karo RTFSR liaudies ūkis buvo sugriautas. Daugelis įmonių neveikė dėl žaliavų ir kuro stokos. Geležinkelio transportas buvo dezorganizuotas ir iš dalies sugriautas. 1921 m. pramonės produkcijos pagaminta 4,6 karto mažiau negu 1913 m., žemės ūkio − apie 2 kartus. Dėl 1921 m. nederliaus šalyje kilo badas. Iki TSRS susikūrimo RTFSR vyriausybė faktiškai buvo bendra visų tarybinių respublikų vyriausybė, atstovavo joms užsienyje. 1922 m. gruodžio 30 d. TSRS Tarybų I suvažiavime buvo sukurta Tarybų Sąjunga, į kurią įėjo ir RTFSR. Šiaurės tautų ekonomikos ir kultūros kėlimu rūpinosi 1924 m. įsteigtas Šiaurės komitetas. 1925 m. į RTFSR sudėtį įėjo (be gubernijų) 9 autonominės respublikos ir 15 autonominių sričių. 1930 m. sudarytos Šiaurės tautelių 8 nacionalinės apygardos. 1925 m. Rusijos Tarybų XII suvažiavime buvo priimta nauja RTFSR konstitucija, suderinta su 1924 m. TSRS konstitucija. RTFSR perdavė TSRS aukščiausiųjų organų kompetencijai užsienio reikalų, geležinkelio transporto ir ryšių, karo reikalų, užsienio prekybos tvarkymą, pinigų ir kredito sistemos funkcijas.
Kaltaniseta
Istorija
1718 m. liepos 8 d. Kaltanisetą užpuolė Pjemonto kariai, žuvo daug vietinių. 1787 m. mieste lankėsi Gėtė.
Rusijos TFSR
Istorija
1925−1927 m. RTFSR liaudies ūkis pasiekė prieškarinį lygį. Per 1929−1932 metus pradėjo veikti apie 1100 didelių pramoninių įmonių. Iki 1930 m. pabaigos buvo likviduotas nedarbas. 1929 m. prasidėjo masinė kolektyvizacija. Per 1933−1937 metus buvo užbaigta visų liaudies ūkio šakų techninė rekonstrukcija, pradėjo veikti 2900 naujų didelių pramonės įmonių. Buvo plečiamas ir stiprinamas RTFSR nacionalinis valstybingumas. 1924−1929 m. vietoj gubernijų, sričių ir apskričių buvo sudaryta sritys, kraštai ir rajonai. 1931 m. pradžioje RTFSR buvo 14 kraštų ir sričių, 11 autonominių respublikų, 14 autonominių sričių, 2085 rajonai. 250px|thumb|left|Raudonoji aikštė 1958 m. Pirmaisiais II Pasaulinio karo metais vokiečiai veržėsi į RTFSR gilumą; iki 1941 m. rudens jie pradėjo Leningrado blokadą, priartėjo prie Maskvos, Rostovo prie Dono. Okupuotoje teritorijoje prasidėjo masinis partizaninis judėjimas. Didžiausi mūšiai vyko RTFSR teritorijoje. Per karą RTFSR pramonė gamino 80 % visos TSRS pramonės produkcijos. Kareiviai ir karininkai iš RTFSR sudarė TSRS ginkluotųjų pajėgų didesniąją dalį. Pagal taikos sutartį su Suomija (1944 m.) prie RTFSR buvo prijungta Pečengos sritis, Krymo konferencijos nutarimu − Pietų Sachalinas ir Kurilų salos, Potsdamo konferencijos (1945 m.) nutarimu − Kaliningrado sritis.
Kaltaniseta
Istorija
1812 m. baigėsi 406 metus trukęs Monkadų valdymas, nes buvo panaikintas feodalizmas, Kaltaniseta tapo 22-aja Sicilijos Komarka. 1819 m. miestas tapo provincijos sostine, bet po metų buvo nusiaubtas dėl ištikimybės Burbonams. 1844 m. Kaltaniseta tapo vyskupystės centru.
Kadangi daugelis padėjo Tūkstančio žygyje, Giuseppe Garibaldi lankėsi mieste. Po Italijos suvienijimo, Kaltanisetoje buvo ekonominis bumas dėl sieros kasimo.
Rusijos TFSR
Istorija
XX a. 7 dešimtmečio antroje pusėje – 8 dešimtmečio pirmoje pusėje prie Volgos, Kamos, Obės, Jenisejaus, Angaros, Irtyšiaus buvo pastatytos didžiausios hidroelektrinės. Tiumenės srityje pradėta gauti pramoninę naftą. Prie Volgos pastatyta didelė Toljačio automobilių gamykla, nutiesta Baikalo−Amūro geležinkelio magistralė. RTFSR gamino beveik visų rūšių TSRS pramonės produkciją. Juodosios metalurgijos svarbiausios įmonės buvo sutelktos Urale (Čeliabinske, Magnitogorske, Nižnij Tagile), Centriniame rajone (Lipecke, Tuloje), Vakarų Sibire (prie Novokuznecko). Mašinų gamybos ir metalo apdirbimo pramonėje dirbo daugiau darbininkų, negu kitose šakose. Sunkiosios mašinos buvo gaminamos Elektrostalėje, Irkutske, Orske, motorvežiai − Kolomnoje, elektrovežiai − Novočerkaske, vagonai − Brianske, Mytiščiuose.
Kaltaniseta
Istorija
1875 m. gyventojai sukilo prieš prefektą, kuris buvo atleistas. 1878 m. balandžio 8 d. baigtas tiesti geležinkelis į miestą. Po metų mieste lankėsi karalius Umberto I su žmona ir įpėdiniu.