cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Forerio efektas
Apibrėžimas
Yra pagrindo manyti, jog ligšioliniai Barnumo efekto tyrimai buvo atliekami metodais, kurie iš esmės turi spragų. Tikėtina, jog ankstesniais tyrimais aptiktos Barnumo efekto sąsajos su įvairiais konstruktais, ypač tais atvejais kai šie konstruktai vertina asmenybines savybes, gali būti stebimo ne vien dėl Barnumo efekto, tačiau ir dėl objektyvaus tyrimo dalyviams pateikto asmenybės aprašymo vertinimo.
Kontrolės lokusas
Tyrimai užtikrintai rodo, jog išorinis kontrolės lokusas, tai yra, žmogaus tendencija manyti, jog jo veiksmai yra daugiausia nulemti išorinių jėgų, kurių jis nepajėgus valdyti, siejasi su geresniu netikrų asmenybės aprašymų vertinimu.
Schizotipinis mąstymas
Schizotipija yra asmens tendencija patirti anomalius juslinius, kognityvinius bei emocinius išgyvenimus. Išreikšta schizotipija pasižymintys žmonės, kitaip tariant – linkę įžvelgti įvairiausius dėsningumus bei prasmę, kur to nėra, taip pat netradiciškai mąstantys, turintys keistų įsitikinimų žmonės, yra linkę geriau vertinti jų neatitinkančius asmenybės aprašymus, tiek teigiamus, tiek neigiamus.
Rankystė
Žmonės, kurių vyraujanti ranka nėra stipriai apibrėžta, labiau pasiduoda Barnumo efektui
Asmenybės bruožai ir aprašymo pobūdis
Naujausiais tyrimais aptikta, jog Barnumo efektas siejasi su asmenybės bruožais, tačiau šios sąsajos skiriasi, priklausomai nuo to, kokio pobūdžio asmenybės aprašymai yra pateikiami.
Nazgulai
Nazgulai (juodąja kalba nazg 'žiedas' + gul 'šmėkla, dvasia'), kitaip dar Žiedo Šmėklos, Juodieji Raiteliai, Tamsieji Raiteliai, Raitelių Devynetas arba tiesiog Devynetas – išgalvoti personažai iš D.R.R. Tolkino „Žiedų valdovo“ knygų. Jie – buvo devyni žmonės, pasidavę Saurono galioms ir beveik pasiekę nemirtingumą tapo šmėklomis. Žiedo šmėklos paklūsta Galingiausiojo Žiedo galiai ir yra absoliučiai priklausomos nuo Saurono valios. Nazulai pirmą kartą paminėti „Žiedų valdove“, oficialiai išleistame 1954–1955 m. Vienoje iš knygų rašoma: „Nazgulai yra baisiausi Saurono tarnai.“
Tolkino raštuose
Pagal Tolkino „Žiedų valdovą Nazgulai atsirado antrajame Viduržemio amžiuje kaip galingiausi Saurono tarnai. Jie buvo tiesiog mirtingi žmonės. Trys iš jų buvo didingi Numenoro lordai. Sauronas kiekvienam iš jų davė po vieną iš devynių žiedų. Sauronas taip pat davė septynis žiedus nykštukams, o Kelebrimboras nukalė dar tris, Saurono piktos valios nepaliestus, ir davė Elfams. Sauronas kėsinosi valdyti visus šiuos žiedus ir jų nešėjus pasitelkdamas Galingiausiuoju Žiedu, paslapčianukaltu šiam tikslui, tačiau tik Devyni pasidavė jo galiai ir pagundai:
Paupynis (Tauragė)
Paupynis – buvęs kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skaudvilės.
Asta Kupčinskaitė-Ryklienė
Asta Kupčinskaitė-Ryklienė (1971 m. birželio 2 d.) – humanitarinių mokslų daktarė, septynių knygų ir keliasdešimties straipsnių įvairiais lingvistikos ir retorikos klausimais autorė ir sudarytoja, tarptautinių konferencijų, seminarų pranešėja, interneto kalbos tyrimo Lietuvoje pradininkė.
Huanta
Huanta  – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Huantos provincijos administracinis centras. Huanta įsikūrusi Anduose, 2628 m aukštyje virš jūros lygio, prie kelio Ajakučas–Pampos.
Istorija
Miestas įkurtas 1821 m. 1983–1984 m. Huantoje vyko mūšiai tarp Švytinčio kelio ir Peru armijos.
Jonas Ambrozaitis
thumb|M. Šlapelienės knygyno atvirukas (apie 1914 m.) Jonas Ambrozaitis (Šiaulių dėdė, 1856 m. balandžio 22 d. Šiaulėnuose – 1916 m. birželio 16 d. Vilniuje) – knygnešys, Lietuvos revoliucinis ir kultūros veikėjas.
Biografija
Nuo 1884 m. gabeno lietuviškas knygas iš M. Jankaus spaustuvės į Lietuvą. Už anticarinę veiklą kalintas ir 1894 m. ištremtas į Liepoją dirbo geležinkelio telegrafistu. Vienas pirmųjų socialdemokratų Liepojoje ir Šiauliuose. Grįžęs Šiauliuose dirbo V. Zubovo Gubernijos alaus daryklos ekspeditoriumi, 1900 m. kalintas Šiaulių kalėjime. 1901–1904 m. ištremtas į Viatkos guberniją, Nolinską.
Vienas aktyviausių 1905 m. revoliucinių įvykių Šiauliuose dalyvių. 1905–1907 m. dirbdamas Gubernijos alaus bravore organizavo mėgėjų teatrą. 1915–1916 m. Vilniuje dirbo Lietuvių komitete nukentėjusiems nuo karo šelpti. Bendradarbiavo laikraščiuose „Vilniaus žinios“, „Naujoji Gadynė“, „Lietuvos ūkininkas“.
Zvedru
Zvedru (, kru Tchien) – miestas šiaurės rytų Liberijoje, 296 km į rytus nuo Monrovijos, netoli Dramblio Kaulo Kranto sienos, supamas miškų. Grand Gedeho apskrities centras. Keliai į Harperį, Gantą, Grinvilį. Medienos kirtimo ir apdirbimo pramonė.
Vyraujanti tauta – kraniai.
Šopronas
Šopronas – miestas šiaurės vakarų Vengrijoje, pasienyje su Austrija. Išvystyta tekstilės, trikotažo, siuvimo, metalo, maisto pramonė. Apylinkėse auginamos vynuogės.
Yra F. Listo muziejus, gotikinė katedra (XIII–XV a.), benediktinų muziejus (XIV a.), Šv. Mykolo bažnyčia (XIII–XV a.), Šv. Jurgio bažnyčia (XIV–XVIII a.), miesto bokštas (baigtas statyti XVII a.), daug gotikinių, renesansinių ir barokinių namų.
Liūbiškė
Liūbiškė – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Barzdų.
Agnija Ditkovskytė
Agnija (Agnė) Ditkovskytė (g. 1988 m. gegužės 11 d. Vilniuje) – lietuvių kilmės Rusijos aktorė.
Biografija
Gimė lietuvių aktoriaus bei režisieriaus Olego Ditkovskio ir rusų aktorės Tatjanos Liutajevos šeimoje.
Vaiva Lesauskaitė
Vaiva Lesauskaitė (g. 1959 m. gegužės 21 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja patologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
Sesuo gyd. Vita Lesauskaitė. 1983 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1997 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1983 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos instituto bendradarbė. 1990–2000 m. Patologinės anatomijos laboratorijos (nuo 1994 m. Kardialinės patologijos laboratorija) vyresnioji mokslo darbuotoja, nuo 2000 m. vyriausioji mokslo darbuotoja, nuo 2004 m. Kauno medicinos universiteto Kardiologijos instituto direktoriaus pavaduotoja. Jos iniciatyva 2006 m. Kauno medicinos universiteto Kardiologijos institute įsteigta Molekulinės patologijos laboratorija. Nuo 1993 m. dėsto Kauno medicinos universitete, nuo 1999 m. profesorė.
Zavija
Zavija  – miestas šiaurės vakarų Libijoje, 50 km į vakarus nuo Tripolio, prie Viduržemio jūros; savivaldybės centras. 186,1 tūkst. gyventojų (2007).
Išsidėsčiusi Jifarah lygumoje, netoli svarbių naftos telkinių. Libijos naftos apdirbimo lyderė. Gerai išvystytas žemės ūkis, kadangi apylinkėse pakankamai gruntinių vandenų – auginamos bulvės, svogūnai, pomidorai, veisiami galvijai. Pro miestą eina Libijos pajūrio magistralė.
Mauručių geležinkelio stotis
Mauručių geležinkelio stotis – stotis Mauručių kaime (Veiverių seniūnija, Prienų rajono savivaldybė). Stoja traukiniai Kaunas–Kybartai ir Kaunas–Marijampolė.
Istorija
Stotis įkurta carmečiu prie Kauno–Kybartų geležinkelio. Tai buvo IV klasės geležinkelio stotis. I pasaulinio karo metais nutiesta atšaka iki Aleksoto.
1998 m. suremontuotas stoties pastatas. 2012 m. ėjo 3 maršrutai:
Daugų rajonas
Daugų rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietuose. Centras – Daugai.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Alytaus apskrities 14 apylinkių, Trakų apskrities 8 apylinkių ir Varėnos apskrities 1 apylinkės. 1950–1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas:
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo aušra“.
Talasomos
Talasomos (Thalassoma) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Amritsaras
Amritsaras – miestas šiaurės vakarinėje Indijoje, Pendžabo valstijoje. 1,09 mln. gyventojų (2005). Išvystyta tekstilės, mašinų, chemijos pramonė, gaminami audiniai, kilimai, metalo, kaulo, odos gaminiai. Tai pagrindinis sikhų religinis centras, čia yra jų „Aukso šventykla“ (sugriauta 1761 m., vėliau atstatyta).
Istorija
Amritsaras žinomas nuo XVI a. pabaigos.
Pavadinimo kilmė
Miesto pavadinimas kilęs iš sanskrito: Amŗta - sarovar reiškia „Nemirtingumo nektaro ežeras“.
Ispanijos futbolo varžybos 1959–1960 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1959–1960 m.
Akastas (Vengrija)
Akastas – kaimas pietų Vengrijoje.
Istorija
Minimas nuo 1278 m. XX a. buvo išvystyta maisto ir vyno pramonė.
Tiltagaliai
Tiltagaliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės šiaurės rytuose, apie 20 kilometrų nuo Panevėžio, į rytus nuo Marnakos ežero, šalia plento. Tiltagaliai – Panevėžio rajono pakraštys, už 5 km į pietryčius – Kupiškio rajonas. Per kaimą teka Marnakos upelis, piečiau nuo Tiltagalių – Lėvuo. Marnakos upelis ties Tiltagaliais įteka į Lėvenį. Seniūnaitijos centras. Kaime stovi XIX a. Tiltagalių koplyčia, aplink ją – kapinės. Kaime veikia Karsakiškio mokyklos Tiltagalių pradinis skyrius, biblioteka, ambulatorija, vaistinė, kultūros namai, paštas (LT-38079), 2 parduotuvės, kredito unijos skyrius.
left|thumb|300px|center| [[Tiltagalių koplyčia|Tiltagalių kapinių koplyčia]]
Istorija
Kaimas minimas nuo 1586 m. Sovietmečiu kaimas garsėjo Paežerio kolūkiu. XIX a. buvo kaimas Subačiaus valsčiuje ir parapijoje.
2006 m. Tiltagaliai šventė 420 metų jubiliejų. Ta proga kaimo centre iškilo paminklinis akmuo Tiltagaliams ir čia gyvenusiems žmonėms.
Žymūs žmonės
center|800px|Tiltagaių kaimo panorama nuo Tiltagalių kamino
Prancūzijos armijos laipsniai
Prancūzijos armijos laipsniai – Prancūzijos ginkluotųjų pajėgų kariškių asmeniniai laipsniai.
Geltona ir balta skiriamuosiuose ženkluose
Tradiciškai Prancūzijos armijos kariuomenės rūšys skirstomos į dvi grupes:
Pėstininkų skiriamieji ženklai geltoni todėl, kad anksčiau pėstininkų karininkai nešiojo sidabrinius epoletus, tad juose esantys ženklai turėjo skirtis ir buvo auksaspalviai. Kavaleristų karininkų epoletai buvoa auskaspalviai, tad jų ženklai – balti.
Karininkai
Prancūzijos armijoje karininkai skirstomi į tris klases:
Visų jų laipsniai ir skiriamieji ženklai labai panašūs.
Aukštųjų karininkų (generolų) laipsniai
! Antpetis ! Laipsnio pavadinimas ir lietuviškas jo vertimas ! Vadovaujamas karinis vienetas ! NATO kodas ! JAV atitikmuo ! Atitikmuo Lietuvos kariuomenėje Prancūzijos maršalas armijos generolas armijos generolas generolas korpuso generolas generolas leitenantas divizijos generolas generolas majoras brigados generolas brigados generolas
Vyresniųjų karininkų laipsniai
! Skiriamieji ženklai ! Laipsnio pavadinimas ir lietuviškas jo vertimas ! Vadovaujamas karinis vienetas ! NATO kodas ir JAV atitikmuo ! Atitikmuo Lietuvos kariuomenėje pulkininkas pulkininkas pulkininkas leitenantas pulkininkas leitenantas komandantas Chef d’escadrons (kavalerija) Chef d’escadron (artilerija) diviziono vadas
divizionas majoras
Jaunesniųjų karininkų laipsniai
! Skiriamieji ženklai ! Laipsnio pavadinimas ir lietuviškas jo vertimas ! Vadovaujamas karinis vienetas ! NATO kodas ir JAV atitikmuo ! Atitikmuo Lietuvos kariuomenėje kapitonas eskadronas baterija kapitonas leitenantas pirmasis leitenantas subleitenantas antrasis leitenantas
Kandidatų į karininkus laipsniai
! Skiriamieji ženklai ! Laipsnio pavadinimas ir lietuviškas jo vertimas ! NATO kodas ir JAV atitikmuo ! Atitikmuo Lietuvos kariuomenėje aspirantas (nėra) (atitinka kitų armijų jaunesnįjį leitenantą) kandidatas į karininkus kadetas
Puskarininkiai ir kareiviai
Prancūzijos armijoje majoras anksčiau buvo vyriausiojo pakarininkio laipsnis, kuris pačioje pradžioje vadinosi Chef d’etat Major ('štabo viršininkas'). Tada tai buvo štabo pakarininkis, atsakingas už dokumentacijos tvarkymą (kaip Feldwebel-Leutnant Vokietijos kariuomenėje).
Vyresnieji adjutantai dažnai atlieką tas pačias funkcijas kaip ir leitenantai. Kavalerijoje ir transporto daliniuose į juos dažnai kreipiasi „leitenante“. Vyresniojo adjutanto ir adjutanto laipsniuose žodis reiškia 'padėjėjas'. Adjutantai būna patyrę puskarininkiai, kurie padeda tokiems jauniems karininkams kaip aspirantai ir subleitenantai.
Puskarininkių laipsniai
! Skiriamieji ženklai ! Laipsnio pavadinimas ir lietuviškas jo vertimas ! Atsakomybė ! NATO kodas ir JAV atitikmuo ! Atitikmuo Lietuvos kariuomenėje majoras komandinis seržantas majoras vyresnysis adjutantas seržantas majoras adjutantas master-seržantas Maréchal des logis-chef (vyresnysis seržantas ?) štab-seržantas Maréchal des logis seržantas seržantas
! Antpetis ! Laipsnio pavadinimas ir lietuviškas jo vertimas kandidatas į puskarininkius
Kareivių ir kapralų laipsniai
Tai žemiausi kariškių laipsniai.
! Antpetis ! Laipsnio pavadinimas ir lietuviškas jo vertimas ! Atsakomybė ! NATO kodas ir JAV atitikmuo ! Atitikmuo Lietuvos kariuomenėje pirmos klasės vyresnysis kapralas kapralas vyresnysis kapralas Brigadier-chef (kavalerija) vyresnysis brigadininkas trejeto vadas kapralas kapralas Brigadier (kavalerija) brigadininkas trejeto vadas pirmos klasės eilinis pirmos klasės kareivis eilinis antros klasės kareivis eilinis
Antrosios klasės kareivių pavadinimai
Antrosios klasės kareiviai turi specialius laipnius pagal kariuomenės rūšį.
Materialinio techninio aprūpinimo tarnybos inžinierių laipsniai
Materialinio techninio aprūpinimo tarnybos inžinierių laipsniai gana daug skiriasi nuo įprastinių karininkų laipsnių.
! Inžinieriaus laipsnis ! Lietuviškas vertimas ! Prancūzijos armijos laipsnis ! NATO kodas
Pereslavskojės kaimo gyvenvietė
Pereslavskojės kaimo gyvenvietė  – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Zelenogradsko municipaliniame rajone, Sembos pusiasalyje. Administracinis centras – Pereslavskojė. 2011 m. 19 kaimų buvo 6 411 gyventojai.
Istorija
Įsteigta 2005 m. gegužės 23 d. vykdant municipalinę reformą vietoje Pereslavskojės apylinkės. Gyvenvietės įstatai užregistruoti 2006 m. vasario 12 d. Ribojasi su Divnojės, Krasnotorovkos ir Kovrovo kaimo gyvenvietėmis, Kaliningrado miestu, Svetlo miesto apygarda ir Aistmarėmis. Aukščiausia vieta – 111 m Gailgarbių kalnas.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 8 deputatai, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.
Kaliningrado srities įstatymu Pereslavskojės kaimo gyvenvietę sudaro kaimai:
Maunt Hagenas
Maunt Hagenas – trečias pagal dydį miestas Papua Naujojoje Gvinėjoje. Įsikūręs šalies centrinėje dalyje. Vakarų Aukštumų provincijos sostinė. 27,8 tūkst. gyventojų.
Istorija
1933 metais keliautojo Micko Leaho, brolis Dan Leahy, ir vyriausybės pareigūnas Jim Taylor vedė oro žvalgybą virš aukštumų ir atrado didžiulį ir tirštai apgyvenditą Vaghi slėnį. 1934 metais tose aukštumose buvo įkurtas Maunt Hageno miestas.
Aurangabadas
Aurangabadas – miestas Indijoje, Maharaštros valstijoje. 1,02 mln. gyventojų (2005). Išvystyta medvilnės ir šilko pramonė. Didelis turizmo centras su pasaulio paveldo objektais. Šalia miesto yra Aurangzebo mauzoliejus ir Pan Čakki kapas VII a. statytoje budistų šventykloje.
Istorija
Kadaise miesto vietoje buvo Kirki (Khadki) kaimas. Miestą XVII a. pradžioje įkūrė Malikas Ambaras ir pavadino Fatehpura („Pergalės miestas“). Iki 1818 m. buvo Didžiųjų Mogolų rezidencija, po Aurangzebo mirties miestas pradėtas vadinti Aurangabadu. tuo metu jame gyveno virš 200 000 gyventojų.
Didžprūdis
Didžprūdis – upelis Kupiškio ir Alizavos seniūnijose. Teka pro Keršuliškius, Didžprūdėlius, Ožkinius, Dumbliūnus, Didžprūdžius, Maugarus. Ties Likalaukių kaimo apylinkėmis įteka į Pyvesą.
Ties Didžprūdžiais ir Maugarais užtvenktas.
Upelio intakai:
Grybiškės
Grybiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietryčiuose, 1,5 km į pietus nuo Poškonių, Dieveniškių ist. reg. parke, prie Gaujos upelio. Saugomi: Grybiškių ąžuolas, Grybiškių pušis, Rimašių akmenynas.
William Herschel
Viljamas Heršelis (pilnas vardas Friedrich Wilhelm Herschel, vėliau pasikeitė į Frederick William Herschel, 1738 m. lapkričio 15 d. Hanoveryje, Vokietija – 1822 m. rugpjūčio 25 d.) – vokiečių kilmės anglų astronomas, žvaigždžių astronomijos pradininkas.
Jis buvo Londono karališkosios draugijos narys (nuo 1781 m.).
V. Heršelis 1766 m. pradėjo šlifuoti teleskopų metalinius veidrodžius, pagamino jų virš 400; jo didžiausias teleskopas buvo 1,22 m skersmens ir 11,9 m židinio nuotolio (1789).
V. Heršelis savo teleskopu 1781 m. kovo 13 d. atrado septintąją Saulės sistemos planetą – Uraną. Jis atrado 2 Urano palydovus (1787), 2 Saturno palydovus (1789), išmatavo Saturno ir jo žiedų sukimosi periodą (1790). Astronomas atrado Marso poliarinių kepurių sezoninius dydžių pasikeitimus. Londono Karališkoji draugija Heršelį apdovanojo aukso medaliu už Urano planetos atradimą. 1783 m. jis palyginęs 13 žvaigždžių savuosius judėjimus, nustatė, kad Saulė su planetomis kosmoso erdvėje juda Heraklio žvaigždyno link.
Heršelis pirmasis 1784 m. nustatė plokščią mūsų Galaktikos formą. Jis netgi Galaktikos formą palygino su girnų akmeniu. Jis padarė išvadą, kad galaktika yra viena žvaigždžių „salų“ Visatoje. Bet vis dėl Heršelis Saulę laikė esant Galaktikos centre. Šiais darbais jis pradėjo žvaigždžių statistiką.
Vita Lesauskaitė
Vita Lesauskaitė (g. 1956 m. lapkričio 12 d. Šiauliuose) – Lietuvos gydytoja internistė, geriatrė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
Sesuo gyd. Vaiva Lesauskaitė. 1980 baigė Kauno medicinos institutą. 2000 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1980 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, nuo 2001 m. profesorė. 1982–1985 m. dirbo Pulmonologijos laboratorijoje, 1985–1990 m. Antrojoje vidaus ligų klinikoje, nuo 1995 m. Geriatrijos klinikos vadovė.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – plaučių ligų epidemiologija ir profilaktika, gerontologijos problemos, pagyvenusių žmonių gyvenimo kokybė, jų gydymas ir slauga. Paskelbė daugiau, kaip 100 mokslinių straipsnių.
Zuvara
Zuvara (arba Zuara; ) – miestas šiaurės vakarų Libijoje, prie Viduržemio jūros; Nukat al Chamso savivaldybės centras. 180,3 tūkst. gyventojų (2007, daugiausia berberai). Jūrų uostas, išvystyta žvejyba. Apylinkėse auginamos grūdinės kultūros, datulės.
Istorija
Pirmąkart minima 1375 m. katalonų jūreivių knygoje kaip Punta dar Zoyara. Vėliau čia buvo italų valdomos Libijos vakarinė tvirtovė (1912–1943 m.), dabar neegzistuojančio Tripolio geležinkelio (100 km į rytus) galinė stotelė.
Lenkijos ir Lietuvos santykiai
Lenkijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai santykiai tarp Lietuvos ir Lenkijos. Naujausiųjų laikų istorijos didžiąją dalį santykiai tarp dviejų valstybių buvo labai komplikuoti, nepaisant bendros valstybės 1569–1795 m. laikotarpiu, bendros padėties būnant Rusijos imperijos sudėtyje ir to, kad abi šalys 1918 m. atkūrė savo valstybingumą. Tik valstybėms darkart atkūrus nepriklausomybes ir Lenkijai Lietuvą pripažinus 1991 m. prasidėjo glaudus, kaimyninis bendradarbiavimas.
Bogutiškės piliakalnis
Bogutiškės piliakalnis (A1065K P) – piliakalnis ir senovinė gyvenvietė Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 0,45 km į šiaurę nuo Bogutiškės kaimo, 1,8 km į vakarus nuo Mėžionių kaimo ir 0,2 km nuo Mėžios upelio kairiojo kranto.
Lenkijos ir Lietuvos santykiai
Abi šalys yra Jungtinių Tautų, ES, NATO, EBPO, Trijų jūrų iniciatyvos ir Baltijos Jūros Valstybių Tarybos narės, Frankofonijos stebėtojos.
Lietuva turi ambasadą Varšuvoje, kurioje Lietuvai nuo 2018 m. lapkričio atstovauja ambasadorius Edvardas Borisovas, tuo tarpu Vilniuje yra įsikūrusi Lenkijos Respublikos ambasada, kurioje Lenkijai atstovauja ambasadorius Janušas Skolimovskis. Lenkijoje veikia Lietuvos konsulatas Seinuose, garbės konsulatai Katovicuose, Torūnėje, Poznanėje, Gdanske, Ščecine, Olštyne, Krokuvoje, Vroclave; Lietuvoje – Lenkijos garbės konsulatas Klaipėdoje. Lietuvoje gyvena 164 000 lenkų, Lenkijoje – 8000 lietuvių. Šalys turi 103 km ilgio sieną, kertant kurią nėra pasienio kontrolės.
Bogutiškės piliakalnis
Piliakalnis
Nupjauto kūgio pavidalo kalvą juosia pelkėtos daubos. Šlaitai statūs, 10–12 m aukščio. Aikštelė ovali, 58 x 40 m dydžio, jos pietiniame pakraštyje yra pylimo liekanų. Piliakalnio šiaurės ir rytų papėdėse rasta gyvenvietės liekanų.
Lenkijos ir Lietuvos santykiai
1991 m. rugpjūčio 26 d. Lenkija pripažino atsikūrusios Lietuvos nepriklausomybę, o 1991 m. rugsėjo 5 d. atnaujinti diplomatiniai santykiai.
Bogutiškės piliakalnis
Tyrimai
1894 m. kasinėjo Fiodoras Pokrovskis. Aikštelės pietryčių dalyje rado 0,5 m storio kultūrinį sluoksnį, I a.- IV a. dirbinių: lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos, molinį Djakovo tipo svarelį, kaulinių ir geležinių ylų bei kitų daiktų. Radinius saugo Maskvos istorijos muziejus.
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1958 m. ir 1971 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1979 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Lenkijos ir Lietuvos santykiai
Institucinis dvišalis bendradarbiavimas užtikrintas per tris bendras institucijas, paprastai posėdžiaujančias dukart per metus: Lietuvos ir Lenkijos Prezidentų Konsultacinis Komitetas, Lietuvos ir Lenkijos Seimų narių Asamblėja, Lietuvos ir Lenkijos Vyriausybių Bendradarbiavimo Taryba. Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Lenkijos Respublika grupė (dabartinis pirmininkas – LLRA narys Jaroslav Narkevič).
Dvišaliams santykiams įtaką daro neišspręsti klausimai, susiję su lenkų tautinės mažumos padėtimi Lietuvoje, ypač pavardžių rašybos ir tautinių mažumų švietimo. Anksčiau dažnai keltas dvikalbių gatvių pavadinimų lentelių klausimas laikomas išspręstu.
Santykiai tarp LDK ir Lenkijos karalystės iki Liublino unijos 1569 m.
Lietuvos ir Lenkijos santykiai prasidėjo dar ankstyvose Lietuvos valstybingumo fazėse XIII a., o santykiai tarp lenkų ir lietuvių tautų siekia dar bent kiek senesnius laikus. Santykiai suintensyvėjo Mindaugui prijungus dalį slavų žemių prie LDK, taip įgavus sieną su Lenkijos karalyste. Tuo laikotarpiu tarp naujų kaimynių vyko kariniai konfliktai dėl pasienio teritorijų. Vieno žymesniojo - 1262 m. žygio į Mazovijos kunigaikštystę metu nužudytas Mazovijos kunigaikštis Semovitas. Santykiai reikšmingai pagerėjo Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu tapus Gediminui - jo valdymo metais sudaryta sąjunga su Lenkijos karaliumi Vladislovu I. Gedimino duktė Aldona susituokė su Vladislovo I sūnumi, būsimu Lenkijos įpėdiniu Kazimieru III Didžiuoju. 1358 m. sutarta dėl Mazovijos-Lietuvos sienos, o 1385 m. vienijantis prieš bendrą priešą - Kryžiuočių ordiną - buvo pasirašyta Krėvos sutartis, padėjusi pamatus būsimai sąjunginei Lietuvos-Lenkijos valstybei. Nepaisant to, dar XIV a. pab. tarp šalių buvo kilęs Haličo-Voluinės karas. 1410 m. bendros Lietuvos ir Lenkijos pajėgos pasiekė strateginę pergalę Žalgirio mūšyje.
Dėl grėsmių iš vis stiprėjančios Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės Lietuva siekė ryšių su Lenkija stiprinimo ir 1569 m. sudarė Liublino uniją, kuria įkurta sąjunginė federacinė valstybė, Abiejų Tautų Respublika, gyvavusi iki 1791 m. gegužės 3 d. Konstitucijos ir padalijimų. Po padalijimų Lietuvos žemėse sulėtėjo lenkinimas, jį laikui bėgant pakeitė rusinimas.
Santykiai tarp lietuvių ir lenkų praradus valstybingumą (1795–1918)
Tiek lenkai, tiek lietuviai organizavo bendrus sukilimus prieš imperinės Rusijos valdžią (1831 m. ir 1863 m.). Abu sukilimai buvo numalšinti, po antrojo sukilimo uždrausta rašytinė lietuvių kalba (vietoje to leisti tik lietuviški leidiniai kirilica), paspartinta rusifikacija ir stačiatikybės plėtra Lietuvos ir Lenkijos žemėse.
Diplomatinių santykių nebuvimas atkūrus nepriklausomybes (1918–1938 m.)
1918 m. abi šalys atkūrė nepriklausomybę, tačiau netrukus tarp jų kilo karinis konfliktas. Taip prieš raudonosios ir baltosios armijos dalinius kovojusios Lietuvos ir Lenkijos pajėgos kovojo ir viena prieš kita. Pilsudskis siekė suburti naująsias valstybes į federaciją su Lenkija (vadinamą Tarpjūrį), tuo tarpu Lietuvoje sąjunginės valstybės idėja buvo visai nepopuliari. Planą siekta įgyvendinti ir konspiraciniu būdu – 1919 m. Lenkų karinė organizacija (POW) nesėkmingai bandė nuversti ministro pirmininko Mykolo Sleževičiaus vyriausybę, po sąmokslo Lenkų karinė organizacija Lietuvoje buvo likviduota. Panašiu laikotarpiu organizacija sėkmingai suorganizavo Seinų sukilimą ir, lietuvių pykčiui, išstūmė lietuvių dalinius iš Seinų. Nepaisant atvirai priešiškų santykių, šalys viena kitą de facto pripažino 1920 m. liepos 4 d., Lenkijai pripažinus Lietuvos vyriausybę.
Viltis pagerėti santykiams žlugo, kai po tų pačių metų spalio mėn. pasirašytos Suvalkų sutarties buvo inscenizuotas Želigovskio maištas ir jėga užimta rytinė Lietuvos dalis, įskaitant sostinę Vilnių, užimtose teritorijose įkūrus marionetinę Vidurinę Lietuvą (1922 m. sausio 8 d. atplėštosios žemės formaliai prijungtos prie Lenkijos). Dėl šios priežasties Lietuva iki pat priverstinio diplomatinių santykių užmezgimo ir po to reiškė teritorines pretenzijas Varšuvai, o tarp dviejų valstybių tvyrojo itin įtempti santykiai. 1920 m. lapkričio 17–lapkričio 21 d. vykusiame Giedraičių mūšyje Lietuvai pavyko atremti Lenkijos kariuomenės tolesnį veržimąsi į Lietuvos teritoriją, tačiau planuojamai kontratakai sutrukdė Tautų Sąjungos reikalavimas karinius veiksmus nutraukti. Tokiu būdu 1920 m. lapkričio 29 d. pasirašytos Kauno paliaubos, kuriomis nustatyta 6 km neutrali teritorija tarp Lietuvos ir Liucijaus Želigovskio kariuomenių.
Dėl susidariusios įtampos dvišaliuose santykiuose, tiek Lenkijoje, tiek Lietuvoje būta didelės antipatijos viena kitos šalies atžvilgiu. Dėl to dažnai kentėdavo lietuviai, gyvenantys Lenkijai pavaldžiose teritorijose, ir lenkakalbiai, gyvenantys Lietuvoje. Valstiečių liaudininkų vyriausybė, 1926 m. laimėjusi rinkimus, reikšmingai praplėtė lenkų pradžios mokyklų tinklą (iki 1926 m. įsteigta 70 pradžios mokyklų). Tai labai piktino krikščionių demokratų opoziciją ir tautininkus, nes kai kurie mokytojai anksčiau buvo įtarti ir nubausti baudomis už antivalstybinės veiklos apraiškas. Tai nė kiek nesušvelnino priešpriešos tarp tautų. Didelio atgarsio sulaukė 1926 m. rugsėjo 26 d. Kaune įvykęs smurto protrūkis, kurio metu įvyko susišaudymas ir buvo sunkiai sužeisti keturi žmonės, nes Kauno lenkų jubiliejinė religinė procesija buvo susieta su politiniais tikslais. Šis įvykis Lenkijos istoriografijoje laikomas pogromu prieš lenkus.
Analogiškai yra išlikę pasakojimų apie dažnus buitinius antilietuviškus išpuolius prieš lietuvių gimnazistus Vilniuje. Po 1926 m. valstybinių perversmų Lenkijoje ir Lietuvoje, atitinkamų tautinių mažumų švietimo padėtis vis prastėjo. 1927 m. dvišalis konfliktas dar paaštrėjo, taikomojo vaidmens ėmėsi Tautų Sąjunga. Po J. Pilsudskio mirties įsitvirtinę Lenkijos nacionaldemokratai paskyrė Vilniaus vaivada Liudviką Bocianskį, kuris minimas kaip priešiškas krašto lietuvybės atžvilgiu. Daugelyje mokyklų apribota dėstojamoji lietuvių kalba. 1938 m. Vilniaus krašte neuždaryta veikė vienintelė gimnazija, Vytauto Didžiojo gimnazija. Iki to laiko iš viso Vilniaus krašte uždarytos 266 lietuvių mokyklos, uždraustos beveik visos lietuviškos organizacijos, vykdoma osadnictvos politika, kuomet Lenkijos armijos veteranams siūloma įsikurti ginčytinose teritorijose. Vis dėlto nuo 1935 m. Lietuvos Užsienio reikalų ministerija bandė vesti slaptas derybas su Lenkija Vilniaus klausimu. 1938 m. derybos nutrūko, netrukus įvyko pasienio incidentas ties Marcinkonimis, po kurio Lenkija Lietuvą ultimatumu privertė užmegzti diplomatinius santykius. Tokiu būdu Lietuvos ir Lenkijos diplomatiniai santykiai užmegzti tik 1938 m. kovo mėn., o Lenkija Lietuvą de jure pripažino 1938 m. kovo 17 d.
Trumpas diplomatinių santykių laikotarpis (1938–1939 m.)
Net ir užmezgus formalius diplomatinius santykius, nevengta atvirų nedraugiškų komentarų. Pirmuoju Lietuvos nepaprastuoju pasiuntiniu ir įgaliotuoju ministru Lenkijoje buvo paskirtas Kazys Škirpa, pirmuoju Lenkijos nepaprastuoju pasiuntiniu ir įgaliotuoju atstovu Lietuvoje – Franciszekas Charwatas (paskirtas 1938 m. kovo 31 d.) Abu atstovai garsėjo nedraugišku požiūriu vienas kito šalies atžvilgiu – Kazys Škirpa Vokietijai užpuolus Lenkiją palaikė vokiečių siūlymus rytinę Lietuvos dalį atsiimti jėga, o Lenkijos atstovas Lietuvą vadinęs Kauno Lietuva ir kartą tosto metu palinkėjęs Lietuvai sugrįžti į Lenkiją. 1938 m. Lietuvai priėmus naują Konstituciją, kurioje sostine nurodytas Vilnius, ambasadorius F. Charwatas įteikė Lenkijos vyriausybės notą, kurioje pažymima Vilniaus priklausomybė Lenkijai pagal Ambasadorių konferencijos sprendimą.
Lenkijos pasiuntinybės kanceliarija pradžioje buvo įkurta tuometinio viešbučio Lietuva antrajame aukšte, o 1939 m. persikėlė į modernų pastatą Kęstučio g. 24 (dabartinis adresas – Kęstučio g. 38).
Be nepaprastojo pasiuntinio Lietuvoje rezidavo šie diplomatiniai atstovai:
1939 m. Klaipėdoje labai trumpai veikė ir Lenkijos generalinis konsulatas, kur generalinio konsulo pareigas ėjo J. Weyer, tuo tarpu 1938-1939 m. Vilniuje veikė Lietuvos konsulatas.
Oficialūs santykiai tarp Varšuvos ir Vilniaus tęsėsi neilgai – nutrūko 1939 m. spalio mėn., kai po Trečiojo reicho ir TSRS užpuolimo Lenkija liovėsi egzistavusi, o jos pasiuntinys Lietuvai F. Charwat protestuodamas prieš tai, kad Lietuvai Tarybų Sąjungos perduotas Vilnius, kartu su pasiuntinybės nariais paliko Lietuvą. Anot Stasio Lozoraičio, Lietuvos užsienio reikalų ministerija Lenkijos pasiuntiniui buvo siūliusi toliau eiti savo pareigas.
Santykiai karo metais (1939-1944 m.)
Lenkiją užpuolus Sovietų Sąjungai, dalis Lenkijos karių pasitraukė į Lietuvą ir buvo internuoti jos teritorijoje. Iš viso Lietuva iki 1939 m. spalio mėn. priėmė 13 tūkstančių internuotųjų karių, išskirstytų į septynias stovyklas. Vėliau, 1972 m., apie prieglobsčio kariškiams ir civiliams suteikimą gyrė lenkų išeivijos istorikas Piotras Losovkis. Nelikus Lenkijos valstybės, Lietuvos žinybos pro pirštus žiūrėjo į Lietuvos teritorijoje, ypač Vilniaus krašte, veikiančias lenkų pogrindines organizacijas.
Idėją lietuviams ir lenkams išeivijoje bendradarbiauti iš lietuvių pirmi pasiūlė Petras Klimas ir Eduardas Turauskas 1941 m. liepą. 1942 m. sausio mėn. Berne vyko derybos tarp lenkų (Aleksandras Ladošas) ir lietuvių atstovų išeivijoje, siekiant ateityje bendradarbiauti politiniais ir kitais klausimais. Vis dėlto iš to išplaukusią dvišalę deklaraciją lietuvių pusėje palaikė tik diplomatai Jurgis Šaulys ir Eduardas Turauskas, tad santykiai reikiama linkme neišsivystė.
Nepaisant bendrų priešų, Nacių Vokietijos ir SSRS, būta ginkluotų susidūrimų tarp Lenkijos ir Lietuvos kovotojų, ypač Vilnijos regione, kuris nuo 1939 m. priklausė Lietuvai bei kuriame nuo 1943 m. ėmė veikti Armijos Krajovos būriai. Tarp kruviniausių epizodų - 1944 m. birželio pabaiga, kuomet tiek Vietinė rinktinė, tiek Armija Krajova įvykdė didelio masto žudynes prieš atitinkamai lenkų ir lietuvių civilius - Glitiškių žudynės ir Dubingių žudynės.
Bendradarbiavimas išeivijoje (1945–1990 m.)
Pasibaigus Antrajam Pasauliniam karui laipsniškai imta bendradarbiauti tarp Lenkijos emigracinės vyriausybės ir Lietuvos egzilinės diplomatinės tarnybos bei VLIK atstovų. Pirmieji pavieniai asmeniniai kontaktai tarp išeivių iš Lenkijos ir Lietuvos imti megzti iškart po Antrojo pasaulinio karo perkeltųjų asmenų stovyklų barakuose. 1945 m. iniciatyvos megzti santykius su Lenkijos egziline vyriausybe ėmėsi Vaclovas Sidzikauskas, įsivaizdavęs bendradarbiavimą Vidurio Europos tautų bendroje organizacijoje ir siekęs pirmiau sutarti tautų išsivadavimo klausimu, o tik po to - dėl ginčytinų teritorijų. Pradžioje galimybes labiausiai sunkino tai, kad Lietuva neturėjo lygiavertės egzilinės vyriausybės (vietoje to paraleliai egzistavo VLIK ir diplomatinė tarnyba) bei Vilniaus klausimas. 1947 m. V. Sidzikausko iniciatyva buvo siekta apsikeisti notomis su Lenkijos atstovais, išvardinant sritis, kuriose bus bendradarbiaujama (tarpusavio pripažinimas, bendradarbiavimas kovoje dėl laisvės, ginčyjamų klausimų sprendimas tik taikiomis priemonėmis), tačiau tam pasipriešino Stasio Lozoraičio vadovaujama Lietuvos diplomatinė tarnyba ir reikalas ilgam laikui liko įšaldytas. 1947 m. gruodžio 9 d. V. Sidzikauskas dar kartą susitiko su lenkų atstovais Londone, tarp jų užsienio reikalų ministru A. Tarnowski, tačiau negavo garantijos, jog ateityje nesutarus dėl Vilniaus nekils ginkluotų konfliktų. 1959 m. birželio 20 d. VLIKo praplėstas prezidiumas svarstė, ar pasirašyti sutarties su Lenkijos išeivijos organu deklaraciją, tačiau klausimas buvo atmestas keturiems atstovams (socialdemokratų, Ūkininkų Sąjungos, Ūkininkų partijos ir mažlietuvių) balsavus „už“ ir penkiems (krikščionys demokratai, liaudininkai ir kiti) „prieš“. Deklaracijai nepritariantys motyvavo tuo, jog lenkai neatsisako pretenzijų į Vilnių ir esą Lenkijos „Rada“ nepakankamai reprezentatyvi, kad būtų VLIK partnerė.
1948 m. lietuvių ir lenkų santykiai persikėlė iš asmeninės korespondencijos tarp diplomatų į viešąją erdvę, santykius imant aiškintis spaudoje. 1948 m. gegužės 15 d. „Žiburių“ vyr. redaktorius Juozas Vytėnas išsiuntė laišką su klausimais Lenkijos prezidento pareigas einančiam Augustui Zaleskiui, tų pačių metų liepos mėn. Lenkijos užsienio reikalų ministras A. Tarnowski pateikė į klausimus atsakymus raštu ir šie rugsėjo mėn. kaip viešas laiškas buvo išspausdinti „Žiburių“ laikraštyje. Laiške pabrėžta, kad Lenkijos vyriausybė „pripažįsta nepertraukiamą nepriklausomos Lietuvos valstybės egzistavimą“ ir „Lietuvos, o taip pat ir kitų Pabaltės valstybių prijungimą prie TSRS“ laiko „neteisėtu ir niekingu“. Atsakymuose leidžiama numanyti, kad Vilniaus kraštas laikomas Lenkijos žemėmis, tačiau pripažįstama teisė į žalos atlyginimą iš Vokietijos ir TSRS, palaikoma idėja, kad dalis Rytprūsių būtų prijungta prie Lietuvos.
1988 m. balandžio 30-gegužės 1 dienomis Lietuvos atstovo Vašingtone ir prie Šventojo Sosto Stasio Lozoraičio jaunesniojo iniciatyva organizuota Romos konferencija, kurios metu šv. Petro bazilikos Lietuvių koplyčioje laikytos bendros šv. Mišios, tarp lietuvių ir lenkų intelektualų diskutuota apie Lietuvos ir Lenkijos santykius. Konferencijoje dalyvavo Stasys Lozoraitis, Tomas Venclova, prof. Paulius Rubikauskas, Kazys Lozoraitis, Algimantas Gureckas, prof. Jerzy Kłoczowski, prof. Stanisław Stomma, Marcin Król, Marian Radwan, prof. Zbigniew Wójcik, Wanda Gawronska. Konferencija užbaigta priėmimu Lietuvos pasiuntinybėje Romoje.
Susikūręs Solidarumo judėjimas Lenkijoje buvo labai palankus lietuvių atžvilgiu. 1981 m. Krokuvoje išleidžiama publikacija „Lithuania", kurioje atsigręžiama į Lenkijos kaimynus lietuvius, 1985 m. kartu su Lietuvos mokslo ir kultūros aplinkų atstovais minimos Krėvos unijos 600-sios metinės, o 1987 m. – Lietuvos krikšto metinės. 1989 m. pab.–1990 m. pr. Lenkijos spaudoje pasirodo Lenkijos–Lietuvos dialogui svarbūs tekstai: Atviras laiškas lietuviams ir Atviras laiškas lenkams (skelbta „Gazeta Wyborcza"). Pakartotinai leidžiamas bendras T. Venclovos ir Č.Milošo „Dialogas apie Vilnių", Znak publikacija apie Lietuvą, 1981 metų „Lithuania". Kadaise priešinęs Vilniaus klausimas tapo vienijančiu simboliu - XX a. devintajame dešimtmetyje Solidarumas nelegaliai išleido keletą paštų ženklų su Lietuvos simbolika - viename jų pavaizduota Aušros vartų švč. Marija ir lietuviškai užrašyta: „Švenčiausioji Aušros vartų Dievo motina - išmelsk laisvės ir nepriklausomybės Lietuvai“, kitame, išleistame 1987 m., - ženklas su nepriklausomybės paskelbimo bei ginkluotos pasipriešinimo kovos datomis ir užrašu „Dabar sovietų okupuoti“.
Santykių tarp atkurtų Lietuvos ir Lenkijos Respublikų (nuo 1991 m.) eiga
Nepriklausomybės atgavimo priešaušryje Lietuvos ir Lenkijos santykiai buvo itin šilti ir draugiški. Reaguodama į 1991 m. sausio 13 d. įvykius Lenkijos valstybė pasmerkė jėgos panaudojimą. Prie TSRS ambasados Varšuvoje kelias dienas nepertraukiamai vyko demonstracijos paramai už nepriklausomybę kovojančiai Lietuvai pareikšti, renkamos piniginės aukos, taip pat vaistai ir maisto produktai, kurie sunkvežimiais buvo vežami į Vilnių. Lenkijos vyriausybė atšaukė iš Maskvos savo ambasadorių ir reikalavo sušaukti Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos konferenciją TSRS veiksmų Lietuvoje ir Latvijoje klausimui aptarti bei pakvietė Lietuvos atstovus į savo delegacijos sudėtį. Anot 1991 m. vasario mėnesį atliktos apklausos, 90 % Lenkijos piliečių pasisakė už Lietuvos nepriklausomybę.
Sausio 13-osios agresijos dieną Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos (LRAT) buvo priimtas įstatymas „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės emigracijoje“, kuriuo numatomas LRAT persikėlimas į kitą valstybę, jei prievarta būtų sutrukdyta LRAT vykdyti įgaliojimus. Lietuvos užsienio reikalų ministro Algirdo Saudargo vizito į Lenkiją metu buvo aptarta galimybė įsteigti Lietuvos vyriausybę tremtyje tuo atveju, jei Lietuvos vyriausybė negalėtų funkcionuoti Vilniuje. 1991 m. vasarį į Varšuvą atvykus Lietuvos Užsienio reikalų ministerijos Rytų ir Vidurio Europos šalių skyriaus vadovui Edvardui Borisovui įsteigtas Lietuvos URM Informacijos biuras Varšuvoje (Ujazdowskie al. 13). Netrukus po Rugpjūčio pučo žlugimo 1991 m. rugsėjo 5 dieną biuras buvo performuotas į ambasadą, o laikinuoju reikalų patikėtiniu (vėliau ambasadoriumi) paskirtas Dainius Junevičius.
Politinis bendradarbiavimas
Nuo 1991 m. gan dažni dvišaliai aukščiausių pareigūnų vizitai. Dar 1990 m. birželį Lenkijoje savo pirmojo vizito į Lenkiją atvyko Lietuvos premjerė Kazimira Prunskienė. Savo kadencijos metu ne kartą Lenkijoje lankėsi prezidentas Valdas Adamkus, asmeniškai labai gerai sutardamas su tuomečiu prezidentu L. Kačinskiu, kaip ir Lietuvoje – Lenkijos prezidentas Lechas Kačinskis. Valstybinio vizito atvykę taip pat buvo prezidentai Bronislavas Komorovskis ir Andžejus Duda.
Lietuvos vadovai po Nepriklausomybės atkūrimo dažniausiai renkasi Lenkiją kaip pirmąją šalį valstybiniam vizitui – į ją pirmojo vizito vyko Valdas Adamkus ir Gitanas Nausėda.
Per savo kadenciją (2019 m.-2022 m. rugsėjį) Lietuvos prezidentas Gitanas Nausėda aštuonis kartus priėmė aukštus Lenkijos svečius - penkiskart - Lenkijos prezidentą Andžejų Dudą, dukart - Lenkijos ministrą pirmininką Mateušą Moravieckį ir vienąkart - Lenkijos Seimo pirmininkę Elžbietą Vitek.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai
Lenkijoje yra aukštojo mokslo institucijų, rengiančių lituanistikos specialistus (Adomo Mickevičiaus universiteto Baltologijos katedra, Krokuvos Jogailaičių universiteto Polonistikos fakulteto Paribio literatūrinės kultūros katedros Lietuvos kultūros centras, Varšuvos universiteto Polonistikos fakulteto Bendrosios, Rytų Azijos lyginamosios kalbotyros ir baltistikos katedra), tuo tarpu Lietuvoje polonistus rengia Vilniaus universiteto Polonistikos centras. Vyksta daug akademinių mainų tarp Lietuvos ir Lenkijos universitetų, taip pat tarp kai kurių mokyklų.
Lenkų kultūros sklaidai veikia Lenkijos institutas Vilniuje.
Ekonominis bendradarbiavimas
Prekybos balanse vyrauja importas iš Lenkijos į Lietuvą. 2020 m. prekybos apyvarta tarp šalių siekė 5,6 mlrd. eurus. Lenkija yra trečia pagal apimtį prekybos partnerė.
Daugiausiai importuojama produkcija: antžeminio transporto priemonės, dalys ir reikmenys (11%), plastikai ir jų dirbiniai (7%), mašinos ir mechaniniai įrenginiai (7%), elektros mašinos ir įrenginiai bei jų dalys, garso įrašymo ir atkūrimo aparatai (5%), dirbiniai iš geležies arba iš plieno (iš juodųjų metalų) (5%), geležis ir plienas (juodieji metalai) (4%) bei mediena ir medienos dirbiniai (4%).
Žinomiausi Lenkijos investuotojai Lietuvoje – PKN Orlen, PZU, Warta Glass.
2016 m. Lenkijos turistai sudarė 10,2% atvykstamojo turizmo į Lietuvą rinkos ir buvo trečia rinka.
Turizmas
Lenkai tarp Lietuvos užsienio turistų išlieka viena gausiausių grupių. Į Lietuvą atvykstančių lenkų turistų skaičius:
Savo ruožtu kasmet Lenkiją aplanko daug lietuvių, tai yra viena pagrindinių išvykstamojo turizmo krypčių. Dalis, daugiausia gyvenančiųjų santykinai netoli nuo pasienio, vyksta į Lenkiją apsipirkti. Skaičiuojama, kad lenkiškose parduotuvėse Lietuvos gyventojai 2018 m. išleido 360 mln. eurų.
Karinis bendradarbiavimas
Dvišalis bendradarbiavimas gynybos srityje visu pirma vyksta per bendro karinio dalinio LITPOLBAT tarptautiniam saugumui ir taikai palaikyti vystymą. Karinis dalinys sukurtas Lietuvos Alytaus motorizuoto pėstininkų bataliono ir vieno iš Lenkijos 15 mechanizuotos divizijos 4 brigados batalionų pagrindu. Štabas įsikūręs Ario vietovėje Lenkijoje.
Lietuvos kariai kartu su Lenkijos karinėmis pajėgomis dalyvavo taikos palaikymo operacijoje Irake.
Lietuva taip pat yra įsijungusi į trišalę Danijos, Vokietijos ir Lenkijos gynybinio bendradarbiavimo veiklą.
Pasiuntiniai po 1991 m.
Lietuvai ir Lenkijai atkūrus diplomatinius santykius, laikinojo Lietuvos Respublikos reikalų patikėtinio pareigas ėjo Dainius Junevičius.
Nepaprastieji ir įgaliotieji ambasadoriai, reziduojantys Varšuvoje:
Pasiuntiniai Lietuvoje
Nepaprastieji ir įgaliotieji ambasadoriai, reziduojantys Vilniuje.
Lenkijos ordinų kavalieriai lietuviai ir Lietuvos ordinų kavalieriai Lenkijos piliečiai
Už nuopelnus Lietuvai iki 2022 m. apdovanoti 229 Lenkijos piliečiai. Tai antras gausiausias skaičius tarp visų užsienio valstybių po JAV.
Lenkijos ordinais yra apdovanoti šie lietuviai (sąrašas nepilnas):
Lo ir Garona
Lo ir Garona (, ok. Òlt e Garona/Òut e Garona) – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Akvitanijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upes. Administracinis centras – Aženas (Agen).
Departamente 4 apskritys, 40 kantonų, 23 municipaliniai susivienijimai ir 319 komunų. Plotas – 5 361 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Gijeno ir Gaskonės provincijų dalyje. 1808 m. keli kantonai prijungti prie Tarno ir Garonos departamento.
Geografija
thumb|Lo ir Garonos keliai Lo ir Garonos departamentas ribojasi su Lo, Tarno ir Garonos, Žero, Landų, Žirondos ir Dordonės departamentais.
Departamento teritorija eina transporto ašis Bordo – Tulūza (kanalas, TGV, autostrada).
Kalnai
Departamentas išsidėstęs tarp Centrinio masyvo ir Pirėnų kalnų. Didelių kalnų nėra.
Klimatas
Klimatas švelnus, vidutinė sausio mėn. temperatūra 6,25 °C, liepos – 22 °C. Kritulių – 800 mm per metus.
Kalba
Tradicinė departamento kalba – oksitanų kalba, paplitęs jos gaskonų dialektas. Oficiali kalba – prancūzų.
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos: žemės ūkis, vynuogininkystė, miško pramonė.
My Man
„My Man“ yra 2009 m. singlas, kurį atlieka Jungtinės Karalystės atlikėja Jade Ewen. Tai antrasis atlikėjos singlas, po „Eurovizijai“ skirtos dainos „It's My Time“. Singlas buvo išleistas 2009 m. rugsėjo 20 d. Dainos autorė Ina Wroldsen, siūlė šią dainą grupėms „The Saturdays“ ir „Pussycat Dolls“. Kol kas tai vienintelis Jade singlas iš debiutinio albumo, kadangi Jade dabar yra „Sugababes“ narė.
Istorija
Singlas debiutavo radijo stotyje BBC Radio 1. 2009 m. liepos 8 d. Jade atliko pirmą kartą gyvai šią dainą per laidą „BBC Switch“. „My Man“ turėjo būti pirmasis singlas, pristatysiantis jos debiutinį albumą, tačiau singlas net nebuvo reklamuojamas bei pristatinėjimas. To priežastis, yra ta, kad Jade pakeitė Keisha Buchanan populiarioje grupėje „Sugababes“. Ir grupės singlas „About a Girl“ (su Jade vokalais buvo išleistas tą pačią dieną, kaip ir „My Man“).
BBC kritikė davė dainai teigiamą įvertinimą.
Vaizdo klipas
thumb|left|Ištrauka iš vaizdo klipo
Vaizdo klipas buvo nufilmuotas 2009 m. liepą Los Andžele. Klipo premjera įvyko 2009 m. rugpjūčio 1 d.
Klipe matoma Jade įeinantį į namus, kur miega vyriškis. Vyras pabunda ir pradeda sekti Jade su žibintuvėliu. Klipo pabaigoje Jade šoka lauke prie namo. Atsibudęs vyriškis supranta, jog jam tik prisisapnavo.
Topai
2009 m. rugsėjo 27 d. „My Man“ įžengė į JK oficialų topą #35 vietoje. Tai didžiausia šios dainos vieta tope, kol tuo tarpu „About a Girl“ užėmė #8-ąją vietą. Jungtinės Karalystės R&B singlų tope daina pasiekė gan aukštą #13 poziciją.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1992–1993 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1992–1993 m.
Turnyrinė padėtis
Stipriųjų grupė: Tarpinė A grupė: Tarpinė B grupė:
Frederick House
Frederikas Hausas (g. 1978 m. sausio 4 d. Valdostoje, Džordžijoje) – buvęs JAV krepšininkas, žaidęs lengvojo krašto/atakuojančio gynėjo pozicijoje.
Romanas Karkauskas
Biografija
1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1972 m. technikos mokslų kandidatas, habilitacija 2004 m.
Nuo 1971 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 2004 m. profesorius. Stažavo 1975 m. Lenkijos mokslų akademijos Mechanikos institute, 1989 m. Maskvos inžineriniame statybos ir Centriniame statybinių konstrukcijų tyrimo institute.
Mokslinių darbų svarbiausia sritis – tamprių plastiškųjų konstrukcijų analizė ir optimizacija taikant matematinio programavimo metodus.
Uzbekijos transportas
miniatiūra|Uzbekistano oro linijų Boeing 767-400ER lėktuvas Šis straipsnis skirtas įvairių rūšių Uzbekijos transportui aprašyti:
Geležinkeliai:
Svarbiausi geležinkeliai: