cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valinčiai (Seinų apskritis)
Valinčiai – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Punsko, apie 19 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir 128 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Daugiau kaip 90 % kaimo gyventojų yra lietuviai. Geležinkelis Šeštokai-Varšuva.
Vytauto Didžiojo universiteto klasikinio ugdymo mokykla
Vytauto Didžiojo universiteto klasikinio ugdymo mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Šančiuose, Vokiečių g. 164, vykdanti pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190134530. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba.
Mokykla siekia tapti klasikinio ugdymo gimnazija/licėjumi. Parengtos klasikinio ugdymo programos vertinamos Švietimo, mokslo ir sporto ministerijos.
Remiantis klasikinio ugdymo principais, ugdymo turinys papildomas arba integruojamas į bendruosius dalykus: loginis mąstymas ir reflektavimas, retorika, filosofija, klasikiniai ir šiuolaikiniai menai, kalbos, darnus vystymasis ir socialinis emocinis ugdymas.
Istorija
1945 m. sausio 1 d. Kauno VI gimnazija padalinta į VI berniukų ir VII mergaičių gimnazijas. Mokyklų direktoriumi paskirtas Vladas Šalčiūnas. Abi gimnazijos dirbo tame pačiame pastate, mergaitės mokėsi ryte, per pirmąją pamainą.
1950 m. pertvarkius miesto mokyklų tinklą, Kauno VII gimnazija buvo pavadinta Kauno 7-ąja vidurine mokykla, o rugsėjo 1 d. perkelta į V Kranto gatvę. Tai jau buvo mišri mokykla. 1968 m. lapkričio mėn. baigtas statyti naujas tipinis mokyklos pastatas Vokiečių gatvėje Nr. 164.
1991 m. Kauno 7-toji vidurinė mokykla pradėjo dirbti be pradinių klasių, nes suformuota I pradinė mokykla. 1996 m. mokyklai suteiktas Šančių vidurinės mokyklos vardas. Nuo 1998 m. mokykloje pradėtas profilinis mokymas. 2015 m. mokykla perreorganizuota į pagrindinę mokyklą. 2016 m. rugsėjo 1 d. prijungus kunigaikščio Vaidoto mokyklą-daugiafunkcį centrą suteiktas Kauno Šančių mokyklos-daugiafunkcio centro vardas. Reorganizavus Dainavos progimnaciją, 2021 m. rugpjūčio 31 d. ji prijungta prie mokyklos-daugiafunkcio centro.
Robertas Pukenis
Robertas Pukenis (g. 1955 m. liepos 23 d. Anykščiuose) – Lietuvos kunigas, kanonistas, VDU lektorius, buvęs bažnytinis teisėjas (oficiolas).
Biografija
1963–1974 m. mokėsi Anykščių Antano Vienuolio vidurinėje mokykloje, 1974–1979 m. studijavo Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje, teologijos licenciatas (1983 m. sausio mėn.). 1992–1997 m. Romos Popiežiškajame Laterano universitete – bažnytinę ir pasaulietinę teisę. Apgynė disertaciją, kanonų ir civilinės teisės daktaras. 1995–1997 m. stažavosi Vatikano kunigų kongregacijoje, 1997–2002 m. Lumsos universitete (Italija) apgynė disertaciją iš iš romėnų teisės, (pasaulietinės) teisės daktaras.
1979 m. gegužės 27 d. Panevėžio katedroje įšventintas kunigu ir paskirtas dirbti Krekenavoje vikaru. Nuo 1981 m. kovo mėn. Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje vikaras, nuo 1985 m. – kartu ir Uliūnų bažnyčios klebonas, nuo 1989 m. birželio mėn. Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčios klebonas, nuo 2002 m. vasario 28 d. iki 2003 m. lapkričio 25 d. Kauno arkivyskupijos oficiolas, VDU Katalikų teologijos fakulteto Tarybos narys, Bažnytinės teisės katedros vedėjas, nuo 2002 m. VDU Politologijos ir diplomatijos instituto (dab. VDU PMDF) tarptautinės teisės, lyginamosios konstitucinės teisės, administracinės teisės dėstytojas, nuo 2003 m. rugsėjo 16 d. vyskupo Jono Kaunecko iki 2008 m. Panevėžio vyskupijos kurijos generalvikaras, nuo 2008 m. spalio 12 d. Kauno Kristaus prisikėlimo parapijos kunigas, VDU Katalikų teologijos fakulteto Bažnytinės teisės katedros lektorius.
Panevėžio vyskupijos kunigų tarybos konsultorius.
Bernardo Bellotto
Bernardas Belotas (, 1721 m. sausio 30 d. – 1780 m. spalio 17 d.) – Italijos dailininkas, dar žinomas kaip Bernardo Canaletto. Jis yra buvęs Canaletto mokinys, todėl dažnai pasirašydavo savo mokytojo vardu. Garsėjo nutapytais paveikslais, kuriuose vaizduodavo miesto architektūrą (Varšuva, Turinas, Viena, Drezdenas), paminklus, žmonių šurmulį mieste. Šio dailininko nutapyti paveikslai įspūdingai realistiški.
Biografija
Bernardo Bellotto gimė Venecijoje. Tėvas – Lorenzo Antonio Bellotto (San Marko prokuratorius), motina – Fiorenza Canal (Kanaleto sesuo). 1736 m. Belotas pradėjo mokytis Kanaleto studijoje. 1739−1741 m. jis nutapė seriją paveikslų Henriui Hovardui, Anglijos Karlailio hercogui (4 iš jų tebėra Hovardo pilyje Anglijoje). 1741 m. Belotas vedė Elisabetta Pizzorno, kuri lydėjo dailininką jo kelionėse po Europą. 1742 m. nuvyko į Romą, ten tapė Romos vedutas (veduta – realistiškas, didelio formato, detalus miesto arba kraštovaizdžio piešinys). 1744 m. ir 1745 m. keliavo po šiaurės Italiją tapydamas aplankytų miestų vedutas. Kaip ir daugelis kitų dailininkų jis dirbo Sardinijos karaliui Karoliui Emanueliui III.
1747 m. jis keliavo į Miuncheną. 1747–1758 m. Belotas gyveno Drezdene pakviestas Lenkijos karaliaus Augusto III. Jis buvo paskirtas dvaro dailininku su 1750 talerių metine alga. Ten jis tapė Drezdeno miestovaizdžio, Pirnos priemiesčio paveikslus, kurie dabar laikomi buvusio Drezdeno grožio prisiminimu, kuris buvo prieš subombarduojant miestą per II pasaulinį karą.
Susidomėjimas dailininku augo ir 1758 m. jis buvo pakviestas Marijos Teresės atvykti į Vieną. Čia jis tapė miesto paminklus. 1760 m. Prūsijos armijai bombarduojant Dresdeną buvo sugriautas dailininko namas, Belotas patyrė didelius nuostolius, buvo sunaikinti paveikslai ir graviūrų formos. 1761 m. dailininkas buvo Miunchene. 1763 m. mirus Augustui III Beloto darbai tapo ne tokie svarbūs Drezdene. 1764 m. jam buvo parūpintas postas naujai įkurtoje Drezdeno meno akademijoje, kurioje vyravo klasicizmo šalininkai. Todėl dailininkas 1767 m. išvyko į Sankt Peterburgą ieškotis darbo. Bekeliaujant Belotas priemė pakvietimą iš Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio atvykti į Varšuvą. Nuvykęs jis pasiliko ten, tapo dvaro dailininku su 400 dukatų metine išmoka ir toliau tapė miesto paveikslus. Bernardo Beloto piešiniai buvo naudojami atstatant Varšuvos miestą po II pasaulinio karo.
Bernardas Belotas mirė Varšuvoje 1780 m. Jo paveikslai pasižymi tokiu pat tiksliu piešiniu kaip Kanaleto, tačiau yra tamsesnių šešėlių ir šaltesnių tonų.
Chrestomatija
Chrestomatija (iš  – chrestos, „naudingas“, ir μανθανω – manthano, aor. inf.: μαθειν mathein, „mokytis“) – tekstų rinkinys. Chrestomatijose pateikiami tekstai laikomi pavyzdiniais, klasikiniais kokios nors srities pavyzdžiais arba iliustruojančiais tam tikro dalyko, epochos savitumus, tipinius dalykus.
Chrestomatija sudaroma siekiant ją panaudoti didaktinėje praktikoje.
2014 m. Bahreino Grand Prix
'''2014 m. Bahreino Grand Prix''' – trečiosios 2014 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko balandžio 4-6 dienomis. Tai buvo 10-tasis Bahreino GP ir 900-osios Formulės 1 lenktynės.
Tiuningas
thumb Tiuningas (rekomenduojamas lietuviškas atitikmuo – puošyba) – automobilių konfigūracijos, išvaizdos keitimas, siekiant pagerinti technines automobilio charakteristikas:
Istorija
„Tiuningo“ populiarumo pradžia – JAV apie 1950 m., kai pradėjo populiarėti pokario automobilių lenktynės. O štai paties „tiuningo“ ištakos siekia sausojo įstatymo laikus, kai 1920 m. JAV valdžia uždraudė gaminti alkoholį ir juo prekiauti. Tuomet alkoholis amerikiečius pasiekdavo per kontrabandininkus, kuriems reikėjo galingų automobilių. Pradėta varžytis tarpusavyje, kuris nugabens kontrabandą greičiau. Taip natūraliai imta tobulinti automobilius: stiprinta važiuoklė, „spaudžiami“ varikliai. Šiandien pagrindinė paskata tobulinti automobilį – būti greitesniam varžybose. Visos naujovės daugiausia atkeliauja iš automobilių sporto bei išimtinai daug iš traukos lenktynių.
Lietuvoje dar tarybiniais laikais veikė nedidelė Stasio Brundzos vadovaujama gamykla EVA, kurioje buvo rengiami sportiniai „Lada“ modeliai. Būtent ant šio sportininko automobilio ir buvo, ko gero, pirmą kartą Lietuvoje užrašytas žodis „Brundza Tuning“. Tačiau tai buvo profesionalus sportinių automobilių rengimas. Žlugus SSRS, kaip ir visas automobilių sportas, automobilių sportinis parengimas beveik liovėsi. Tik pradėjus gerėti ekonominei situacijai praėjusio dešimtmečio pabaigoje pradėta kurti naujas šios srities įmones. Dažnai jos buvo steigiamos jaunų žmonių, besidominčių automobilių sportu ir dalyvaujančių jame. Apie 1998–1999 m. įvairių automobilininkų klubų iniciatyva įvairiuose apleistuose aerodromuose pradėtos rengti pirmosios traukos lenktynės sulaukė didelio susidomėjimo. Po kelerių metų surengtos pirmosios tokios lenktynės ir didžiuosiuose Lietuvos miestuose. Tai 2001 m. „Automodus“ traukos lenktynės bei po metų įvykusios „Kalnapilio“ lenktynės.
Visginai
Visginai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Kruonio, dešiniajame Nemuno krante. Stūkso Visginų piliakalnis.
Istorija
1812 m. ties Visgirdais per Nemuną persikėlė Napoleono kariuomenė, žygiavusi iš Kauno į Vilnių.
Zabluduvo Naujosios žydų kapinės
Zabluduvo Naujosios žydų kapinės - žydų kapinės, kurios veikė Zabluduvo miesto pietvakarinėje dalyje. Kapinės buvo įkurtos XIX a. amžiuje. Kapinių plotas 0,5 ha. Kapinės buvo suniokotos II pasaulinio karo metu, išlikę apie 50 antkapių.
Tosiwo Nakayama
Tosiwo Nakayama (1931 m. lapkričio 23 d. – 2007 m. kovo 29 d. Havajai) – pirmasis Mikronezijos Federacinių Valstijų prezidentas.
Nakayama mirė 2007 m. kovo 29 d. Havajų medicinos centre, Honolulu, eidamas 75 metus. Jo tėvas buvo japonas, o motina – čiabuvė.
Zabelynė
Zabelynė – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Andrioniškio. Ribojasi su Andrioniškio seniūnijai priklausančiais Pagriežių, Padvarninkų, Griežionėlių, Plotų, Butkiškių kaimais. Kaimą kerta kelias.
Gvantanamo provincija
Gvantanamo provincija  – provincija pietryčių Kuboje, apima rytinį salos galą. Ribojasi su Holgino provincija šiaurėje bei Kubos Santjago provincija vakaruose. Administracinis centras – Gvantanamas.
Geografija
Pietuose į provincijos teritoriją įsiterpia Gvantanamo įlanka, kurioje yra JAV karinė bazė. Didžiąją dalį ploto užima miškingi Siera Kristalio kalnai, įtraukti į tokio paties pavadinimo nacionalinį parką. Taip pat yra dalis Aleksandro Humbolto nacionalinio parko. Šiaurinės Gvantanamo provincijos pakrantės yra drėgniausia šalies vieta, tuo tarpu pietuose sausiau ir karščiau. Provincijoje yra toliausiai į rytus nutolęs Kubos taškas – Maisi kyšulys.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 10 savivaldybių:
Liudas Noreika
Liudas Noreika (1884 m. rugpjūčio 17 d. Pasruojėje, Žemaičių Kalvarijos valsčius, Telšių apskritis – 1928 m. gegužės 30 d. Kaune) – politikas, žurnalistas, teisininkas, pedagogas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1897 m. baigė Alsėdžių liaudies mokyklą, 1901 m. Palangos progimnaziją, 1905 m. Žemaičių kunigų seminariją Kaune, 1908 m. Peterburgo dvasinę akademiją, 1917 m. – Peterburgo universiteto teisės fakultetą.
Politinė veikla
Dirbo Linkuvos pradžios mokyklos mokytoju. 1914–1915 m. Lietuvių politikos centro Rusijoje veikėjas. 1916 m. kartu su kitais veikėjais įkūrė Lietuvių tautos pažangos partiją. 1917 m. Lietuvių Tautos Tarybos, vėliau Vyriausiosios lietuvių tautos tarybos Rusijoje prezidiumo sekretorius.
1918 m. kooptuotas į Lietuvos Tarybą. III Prano Dovydaičio (1919 m. kovo 12 d. – 1919 m. balandžio 12 d.), IV Mykolo Sleževičiaus (1919 m. balandžio 12 d. – 1919 m. spalio 7 d.), V Ernesto Galvanausko (1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. birželio 19 d.) Vyriausybių teisingumo ministras, vėliau advokatas.
Vienas Lietuvių tautininkų sąjungos kūrėjų, 1926–1927 m. centro valdybos pirmininkas.
Visuomeninė veikla
Nuo 1907 m. rašė spaudai. Buvo nuolatinis laikraščio „Viltis“ korespondentas, 1914–1915 m. – žurnalo „Vairas“ redaktoriaus pavaduotojas, 1915–1917 m. – M. Yčo Petrograde leisto laikraščio „Lietuvių balsas“ faktiškasis ir atsakomasis redaktorius, 1916–1918 m. – atsakomasis leidinio „Ateities spinduliai“ redaktorius. 1918 m. Vilniuje redagavo dienraštį „Lietuvos aidas“. 1919 m. laikraščio „Tauta“ vienas redaktorių. Vienas iš faktiškųjų laikraščio „Lietuvis“ redaktorių.
Su J. Pajauju išvertė V. Zakševskio „Naujųjų amžių istoriją". Dirbo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centro Komitete Peterburge ir Voroneže. Nuo 1920 m. vertėsi advokato praktika. Vienas iš Katalikų mokslų akademijos steigėjų 1922 m., pirmasis jos iždininkas.
Liudą Noreiką konflikto kortavimo metu nušovė karininkas Okulič-Kazarinas.
Nernsto lemputė
thumb|300px|0.5 A, 95 V Nernsto lemputė thumb|300px|Lemputės sandarą aprašantis dokumentas ("glower" - šviečiantis keramikinis strypelis) Nernsto lemputė - dabartinės kaitrinės elektros lemputės pirmtakas. Jos šviesos šaltinis buvo ne volframo siūlelis, o įkaitęs keraminis strypelis. Kadangi, skirtingai nuo volframo, keramikai oro deguonis nekenkia, Nernsto lemputė neturėjo hermetiškos, inertinėmis dujomis užpildytos kolbos. Strypelį stiklu kartais pridengdavo saugumo sumetimais. Lemputę 1897 m. pasiūlė ir užpatentavo vokiečių fizikas ir chemikas Valteris Nernstas.
Strypelis buvo gaminamas iš cirkonio dioksido ir itrio oksido mišinio. Jo darbo temperatūra buvo apie 1600 °C. Elektros krūvį pernešdavo ne elektronai (kaip metale) o deguonies jonai (O2-). Taigi tai buvo elektrolitinis laidumas.
Keraminė medžiaga tampa elektrai laidi tik labai įkaitinta, todėl lemputei įžiebti buvo reikalingas papildomas kaitinimo elementas. Kai kurias lemputes buvo galima įžiebti degtuku kaip žvakes. Kitur strypelį įkaitindavo spiritine lempute. Komfortiški modeliai turėjo elektrinį kaitinimo elementą (paprastai platinos spiralę).
Nernsto lemputė buvo dvigubai efektyvesnė už iki tol naudotą anglinį elektros lanką, ir jos šviesa buvo natūralesnė. Kurį laiką Nernsto lemputė buvo gana plačiai gaminama ir parduodama. Ji buvo naudojama ne tik apšvietimui, bet ir pirmuosiuose faksuose, projektoriuose, mikroskopuose ir pan. 1901 - 1904 metais Amerikoje buvo pagaminta apie 130000 tokių lempučių.
Šiuo metu Nernsto lemputė beveik negaminama ir nenaudojama. Ją nukonkuravo kaitrinė lemputė su volframo siūleliu. Kurį laiką svarbus Nernsto lemputės pranašumas tebebuvo aukšta darbo įtampa, nes pakankamai ploną volframo siūlelį pagaminti pavyko tik apie 1910 metus.
Panašios lemputės ir dabar naudojamos infraraudonojoje spektroskopijoje, tačiau strypelis gaminamas iš silicio karbido. Toks strypelis pakankamai laidus įsižiebti kambario temperatūroje be papildomo kaitinimo.
Ichuelasas
Miestas yra 52 km į šiaurės rytus nuo regiono centro Valparaiso ir 12 km į šiaurės rytus nuo provincijos centro Kiljotos.
Miestas įkurtas netoli senovinės kolonijinės sodybos, kuri buvo perduodama iš kartos į kartą. Manoma, kad tai ir lėmė miesto pavadinimą, nes 'sklypas, kurį sūnus paveldi iš tėvo'.
Ekonomika
Pagrindinis verslas – augalininkystė:
Ribos
Ichuelaso komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 267 km². 2006 m. gyventojų skaičius – 16014 gyv. (gyventojų tankis 59,98 žm./km²), iš jų: Pagal gyvenamą vietą: Komunos gyventojai sudaro 1,04% Valparaiso regiono gyventojų.
Komunos administracinis suskirstymas
Komuną sudaro 5 rajonai: {| !Nr. !rajonas !teritorija km² !gyventojai žm. (2002) !miesto gyventojai žm. !kaimo gyventojai žm. !gyventojų tankis žm./km²
Konkordija
Apie miestą Argentinoje žiūrėkite: Konkordija (Argentina). 350px|thumb|Konkordija dešinėje su patera ir dvejom kornukopijom, kairėje [[Julija Akvilija Severa]] Konkordija – Romėnų mitologijoje personifikuota santarvės, vienybės deivė.
Ji buvo Romos, romėnų tautos, senato ir imperatorių santarvė. Garbinta daugybėje šventyklų, tačiau seniausia iš jų yra Forum Romanum vietovėje, kurią 367 m. pr. m. e. pastatė Markas Furijus Kamilas (Marcus Furius Camillus), joje dažnai susitikdavo Romos senatas. Buvo dažnai vaizduojama ant monetų. Konkordija vaizduota sėdinti, apsigaubusi dideliu apsiaustu, laikanti paterą, aukojimo indą, kairėje ir kornukopiją dešinėje. Kartais vaizduota stovinti tarp dviejų karališkų namų narių, kurie taikosi, spaudžia viens kitam ranką.
Cačilai
Ispanai cačilus konkistos laikais vadino colorados (raudonieji) dėl šių indėnų įpročio dažyti kūnus raudonai.
Cačilų vyrai išsiskiria savo išvaizda – jie skuta plaukus nuo galvos šonų, o iš likusių viršugalvio plaukų suformuoja kuodą, išdažytą raudonais dažinės urlijos dažais. Šio augalo dažais cačilai seniau dengė savo kūnus, kad apsisaugotų nuo raupų.
Kęstutis Demskis
Biografija
1951 m. baigė Tytuvėnų vidurinę mokyklą, 1955 m. – žurnalistikos studijas Maskvoje.
1958–1960 m. laikraščio „Komsomolskaja pravda“ korespondentas Lietuvai, 1960–1971 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ skyriaus vedėjas, redaktoriaus pavaduotojas. 1971–1992 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos vyr. mokslinis redaktorius, redakcijos vedėjas. Vėliau laikraščio „Lietuvos aidas“ žurnalistas. 1989 m. laikraščio „Gimtinė“ redakcinės kolegijos narys, Tėvynės pažinimo draugijos pirmasis prezidentas.
Su kitais sudarė ir išleido enciklopedinių žinynų apie Lietuvą lietuvių, rusų bei anglų kalba 1980 m., 1982 m., 1986 m., 1991 m.
Dūkštos
Dūkštos – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Maišiagalos, prie kelių ir, dešiniajame Neries krante. Seniūnijos ir parapijos centras, Dūkštų seniūnaitija. Stovi 1856 m. pastatyta akmenų mūro Šv. Onos bažnyčia, kurioje 1867–1915 m. buvo cerkvė, 1918 m. atstatyta. Greta buvęs pijorų vienuolynas. Veikia Dūkštų pagrindinė mokykla ir pradinė mokykla, biblioteka (nuo 1951 m.), girininkija, medicinos punktas, paštas (LT-14019).
miniatiūra|left|Paštas ir mokykla
Etimologija
Kaimo pavadinimas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Dūkštos upelio vardo.
Legendose Dūkštų vardas kildinamas nuo žodžių „dūksoti“ ar „dūkti“, kas reiškia garavimą, vadėjimąsi, šėlsmą. Gali būti, kad tai rodo ir vietą, kur kas nors regima, – tolumoje dvaras ant kalno dūkso.
Geografija
miniatiūra|left|[[Dūkštų akmuo prie senojo tilto liekanų]]
Į pietus nuo kaimo teka Neris, šiauriniu pakraščiu prateka dešinysis jos intakas Dūkšta. Kraštovaizdžio draustinis. Neries dešiniajame krante driekiasi Dūkštų-Šilėnų miškai. Dūkštose yra Neries regioninio parko direkcija. Dūkštų gamtiniame rezervate – vertingas Dūkštų ąžuolynas (302 ha, iš jų 36 ha priklauso gamtiniam rezervatui). Dūkštų miške auga „Ąžuolų karalienė“, gamtos paminklas (anksčiau stovėjo ir „Ąžuolų karalius“), Velniakampio pušis, pažintinis takas (kurio pradžioje stovi skulptūra Mindaugui), stūkso akmuo su runomis, kurių perskaityti nepavyksta, o jų reikšmę žmonės traktuoja įvairiai. Dažniausiai pasakojama apie po tais akmenimis pakastus lobius. Buvo bandymų čia kasinėti, tačiau nieko nerasta.
Istorija
thumb|Dūkštos [[XIX a.]] miniatiūra|Dūkštų gatvė I pasaulinio karo metais
Dūkštos rašytiniuose šaltiniuose minimos XV a. Pirmoji pradinė mokykla kaime veikė XVIII a.–XIX a., dabartinė įkurta 1992 m. Dūkštų pagrindinė mokykla įkurta 1946 m.
Dūkštų ąžuolyne buvo įsikūręs 1863 m. sukilėlių štabas, o Karmazinų slėnyje – sukilėlių ligoninė. XIX a. Dūkštos buvo Vilniaus apskrities miestelis.
Sovietinės okupacijos metais Dūkštos buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1951 m. įkurta biblioteka, kultūros namai.
Bakšiškių ežeras
left|120px
Bakšiškių ežeras – ežeras Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 9,5 km į pietryčius nuo Vištyčio miestelio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,14 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 200,6 m. Krantai žemi, užpelkėję. Pakrantės kalvotos aukštomis kalvomis, apaugusios medžiais ir krūmynais. Per ežerą prateka V-1 upelis (Vyžainės intakas, Vištyčio ežero baseinas).
Kalviai (Klaipėda)
Kalviai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Ketvergių, Minijos dešiniajame krante.
Jacques-Louis David
Žakas Lui Davidas (, 1748 m. rugpjūčio 10 d. – 1825 m. gruodžio 29 d.) – Prancūzijos XVIII a. pb – XIX a. pr. tapytojas. Portretistas, istorinių paveikslų tapytojas. Vienas garsiausių Europos klasicizmo dailininkų. Žymiausiais jo kūriniais minimi paveikslai „Horacijų priesaika“, „Marato mirtis“, „Napoleono ir Žozefinos karūnavimas“.
Biografija
Žakas Davidas gimė 1748 m. rugpjūčio 10 d. Paryžiuje. Jo tėvas Morisas Davidas buvo prekiautojas ir žuvo dvikovoje, kai Žakui buvo 9 metai. Mama Geneviève Buron buvo iš kilusi iš statytojų ir architektų giminės, bei turėjo tolimų giminystės ryšių su dailininku Fransua Bušė. Globojamas dėdžių iš motinos pusės Ž. L. Davidas įgijo platų klasikinį išsilavinimą. Giminės tikėjosi jį tapsiant architektu, Davidas pasirinko tapytojo profesiją. Su Fransua Bušė rekomendacija Davidas įstojo mokytis pas Joseph-Marie Vien (1716–1809), kuris buvo nuoseklus klasicistinio stiliaus šalininkas prieš rokoko meną. Žakas Davidas sunkiai įvaldė klasicistinį stilių, pirmieji jo darbai buvo rokoko stiliaus paveikslai, kuriais jis imitavo Fransua Bušė. Nuo 1771 m. Davidas šiais paveikslais 4 kartus bandė laimėti Paryžiaus aukštosios dailės mokyklos „Romos prizą“ ir 1774 m. jam tai pavyko su „Antiochu ir Stratonika“. „Romos prizas“ suteikė dailininkui teisę nemokamai studijuoti Romoje, kurioje Davidas buvo sužavėtas Italijos aukštojo renesanso ir ankstyvojo baroko meistrų kūrybos. thumb|left|280px| „[[Horacijų priesaika“ (1784, Luvras, Paryžius)]] Nuo 1775 iki 1780 m. Ž. L. Davidas studijavo Italijoje ir jo prancūziško rokoko stilistika kardinaliai pasikeitė į klasicistinę. 1779 m. jis lankėsi Neapolyje, susipažino su Herkulaniumo ir Pompėjos antikiniu palikimu. Jo persivertimą į klasicizmą iliustruoja paveikslas „Prašantis išmaldos Belizaras“, kuris buvo pradėtas Italijoje ir baigtas dailininkui grįžus į Paryžių.
Dar prieš grįždamas į Prancūziją Ž. L. Davidas iš atsiliepimų pradėjo garsėti savo talentu Paryžiuje. 1781 m. jo paroda Paryžiaus Salone padarė didelį įspūdį publikai ir kritikams. 1782 m. dailininkas vedė Charlotte Pécoul, karališkojo statinių prižiūrėtojo dukterį, kas jam garantavo ir socialinę padėtį, ir finansinį stabilumą. Su Joseph-Marie Vien tarpininkavimu 1783 m. dailininkas buvo priimtas į Prancūzijos dailės akademiją už paveikslą „Andromachė aprauda Hektorą“. Dailininkas buvo užsakytas sukurti paveikslą „Horacijus, ginantis savo sūnų prieš liaudį“ karališkuoju užsakymu 1783 m. Salonui. Davidas užvėlino užsakymo įgyvendinimą ir savo iniciatyva pakeitė jo temą. Tai buvo garsiausiu jo paveikslu žinoma „Horacijų priesaika“, eksponuota 1785 m. Salone, kuri užtvirtino Davidą kaip pirmaujantį to meto Prancūzijos tapytoją. Iki Prancūzijos revoliucijos Davidas nutapė dvi kapitalines drobes: „Sokrato mirtis“ (1787 m.) ir „Brutas savo namų atriume po sūnų mirties“ (1789 m.). thumb|right|200px| „[[Napoleonas, kertantis Alpes San Bernaro perėjoje“ (1802, Versalio rūmai, Versalis)]] Prancūzijos Didžiąją revoliuciją Davidas pasitiko entuziastingai. Jis tapo jaunųjų ir maištaujančių dailininkų frakcijos lyderiu Akademijoje, parėmė Paryžiaus Komuną, Nacionalinę asamblėją ir Jakobinų klubą. Jis dėjo pastangas, kad būtų apribotos akademikų privilegijos ir to pasiekė 1793 m. būdamas Visuomenės švietimo komiteto nariu. Jis buvo Robespjero draugu ir balsavo už karaliaus Liudviko XVI nukirsdinimą, trumpai pirmininkavo Konventui. 1790 m. Jakobinų klubas jam užsakė paveikslą revoliucijos tema „Priesaika teniso aikštėje“, kurio dailininkas tinkamai neužbaigė. Davidas aktyviai dalyvavo to meto revoliucinėje kultūrinėje veikloje, kūrė kostiumus šventėms, dekoracijas, nemokamai atlikinėjo revoliucijos veikėjų portretus (vienas žymiausių − „Marato mirtis“). Po jakobinų valdžios žlugimo 1794 m. Ž. L. Davidas buvo apšauktas „meno tironu“. Iš pradžių kvietęs išgerti nuodų taurę kaip Sokratas kartu su Robespjeru, dailininkas teisinosi prieš Konventą ir po kelis mėnesius 1794 ir 1795 m. praleido įkalintas kalėjime. Po Direktorijos valdžios įsitvirtinimo Davidas buvo išteisintas ir iki 1799 m. Napoleono atėjimo į valdžią pasitraukė iš politikos. Šio laikotarpio reikšmingiausia drobe įvardijama „Sabinės“. Ž. L. Davidas įkūrė dailės mokyklą savo studijoje, kurioje mokėsi keletas šimtų būsimųjų Prancūzijos menininkų.
Žakas Davidas pirmąkart susitiko Napoleoną 1797 m. šiam šlovingai grįžus iš karų Italijoje. Populiarus karo lyderis užsakė viso stoto portretą dailininkui (nebaigtas). 1799 m. Napoleonas tapo pirmuoju konsulu ir de facto Prancūzijos diktatoriumi. Po Napoleono pergalės Marengo mūšyje Ispanijos karaliaus užsakymu Ž. L. Davidas 1801 m. nutapė paveikslą „Napoleonas, kertantis Alpes San Bernaro perėjoje“, vaizduojantį karo lyderį, paties Napoleono apibūdinimu, „ramiu ant nartaus žirgo“. 1804 m. Napoleonas karūnavosi Prancūzijos imperatoriumi ir paskyrė Ž. L. Davidą oficialiu dvaro tapytoju. Jam buvo užsakytos 4 ypač didelių matmenų Napoleono karūnavimo iškilmes vaizduojančios drobės. Tik dvi buvo baigtos: „Napoleono ir Žozefinos karūnavimas“ ir „Standartų įteikimas“. Napoleonas nutraukė šiuos projektus dėl nuolatinio Davido pinigų ir didesnių įgaliojimų prašymų. Davidas pats dalyvavo Napoleono karūnacijoje Paryžiaus Notr Damo katedroje. Napoleono karūnavimo paveiksle dailininkas atidėjo kiek į šalį klasicistinės dailės normas ir rėmėsi Rubenso baroko stiliaus paveikslu „Marijos Mediči karūnavimas“. „Napoleono ir Žozefinos karūnavimas“ laikomas vienu reikšmingiausių Davido kūrinių, „Standartų įteikimas“ buvo ženkliai mažiau vykęs kūrinys.
Kuokiniai
Kuokiniai (Gomphaceae) – papėdgrybių (Basidiomycetes) šeima, priklausanti poniabudiečių (Phallales) eilei.
Spaliukai
Spaliukai  – 1923 m. Rusijos komunistiniame režime sukurta vaikų organizacija, amžiui nuo 7 iki 9 metų. Spaliukų organizacijos pavadinimas kilo nuo 1917 metais vykusios komunistinės revoliucijos. Spaliukų ženkliuke buvo pavaizduota Lenino vaikystėje galva. TSRS į spaliukus buvo užrašomi visi vaikai. Spaliukai, sulaukę 10 metų, privalėdavo stoti į pionierius.
Kuokiniai
Vaisiakūniai išsišakojusių krūmelių, apversto kūgio ar buožių pavidalo, kotuoti arba bekočiai, gelsvi, pilkai ar gelsvai violetiniai, rudi ir kt. Visas šakelių paviršius, išskyrus kotą, padengtas himeniu. Auga ant pūvančios lapuočių ir spygliuočių medienos, ant žemės, nukritusių spyglių. Kai kurie valgomi, tačiau menkaverčiai, turi karstelėjantį skonį.
Lietuvoje auga šių genčių grybai:
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti šie kuokiniai grybai:
Keramika
thumb|200px|Keramikos dirbinys thumb|right|200px|Keraminis dubenėlis
Keramika – degti gaminiai iš keraminių medžiagų, kurios dažnai yra gaunamos iš molio ar kitų mineralinių nemetalinių medžiagų.
Iki 1950 m. keramika buvo beveik vien tik molio keramika, iš kurios gamino indus, plytas, čerpes ir panašius gaminius. Daugelis keraminių medžiagų yra kietos, poringos ir trapios. Kuriant keramines medžiagas stengiamasi išvengti nepageidaujamų savybių, išgauti naujų savybių, leidžiančių panaudoti keramines medžiagas naujiems tikslams.
Iš keramikos ir metalo gaminamas kompozitas vadinamas kermetu.
Keraminių medžiagų rūšys
Šiuolaikinių dar nedegtų keraminių medžiagų sudėtyje dažnai molio visai nebūna.
Jūrmala
Jūrmala – didžiausias Baltijos valstybių kurortinis miestas ir antras pagal plotą Latvijos miestas, esantis 25 km nuo Rygos.
Jūrmalos miestas susideda iš smulkių kurortų juostos. Iš vakarų į rytus išsidėstę kurortai: Kemeriai, Jaunkemeriai, Sluoka, Kaugurai, Vaivarai, Asarai, Melužai, Pumpurai, Jaundubultai, Dubultai, Majorai, Dzintarai, Buldurai ir Lielupė.
Veikia didžiausias Baltijos šalyse vandens pramogų parkas.
Istorija
Seniausioji Jūrmalos dalis yra Sluoka, kuri jau 1785 m. gavo miestelio, o 1878 m. – miesto teises. Sluokos vystymąsi skatino 1896 m. pastatytas popieriaus fabrikas, kuris veikė iki XX a. dešimto dešimtmečio.
Nuo XIX a. žvejų gyvenvietės (dabar miesto dalys) Jūrmalos teritorijoje tapo kurortais. Kai kurių kurortų pradiniai (vokiški) pavadinimai pastebimai skiriasi nuo dabartinių: Melužai – Karlsbade, Dzintarai – Edinburga.
Kemeriai iškilo 1838 m. kaip Rusijos imperijos valstybinis kurortas dėl čia esančių mineralinio vandens ir gydomojo purvo telkinių.
1920 m. kovo 2 d. Latvijos vyriausybė iš šių gyvenviečių suformavo Rygos Jūrmalos miestą. 1946 m. pradžioje Latvijos SSR vyriausybė Rygos Jūrmalą įtraukė į Rygos sudėtį kaip atskirą rajoną, prie kurio 1949 m. prijungė Priedainę. Pagaliau 1959 m. lapkričio 11 d. Latvijos SSR AT Prezidiumas priėmė sprendimą dėl Jūrmalos miesto suformavimo, sujungiant Rygos miesto Rygos Jūrmalos rajoną, Sluoką ir Kemerius.
Žymūs žmonės
Jūrmaloje gimę:
Sportas
Mieste žaidžia FK Jūrmala-VV ir FC Jūrmala futbolo klubai.
Bytlaukis
Bytlaukis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo autostrados, abipus kelio. Seniūnaitijos centras. Veikia Šilalės vidurinės mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka.
Istorija
Kaimas išaugo LTSR laikais, kai tapo Iždonų kolūkio pagalbine gyvenviete. Tada įkurtas felčerių ir akušerių punktas, aštuonmetė mokykla, biblioteka.
CNOT vartai
thumb|CNOT vartai yra analogiški klasikiniams XOR vartams CNOT vartai – tai kvantiniai vartai, naudojami kvantiniame kompiuteryje. CNOT vartams analogiškas yra XOR loginis elementas. thumb|Nuo visu funkcijų, kur prasmę turi tik f(x)=x ir f(x)=1 thumb|Viršutinis (pirmas) kubitas apsiverčia tik kai apatinis (antras) kubitas yra 1 thumb|C-NOT tai XOR vartai thumb|CNOT su ir be Hadamardo vartų Pirmas kubitas, pereidamas per CNOT vartus, nepasikeičia x=x, kur x gali būti 0 arba 1, bet mes žymėsime nulį vienetu, o vienetą - minus vienetu (0=1; 1=-1), to reikės kito per CNOT vartus pereinančio kubito aprašymui. Taigi kitas kubitas, pereidamas per CNOT vartus, bus yx. Jeigu skaičiuoti ne su 1 ir -1, o su 0 ir 1, tai reikia remtis sudėtimi pagal modulį 2. Modulis 2 reiškia, kad jeigu sveikųjų skaičių sudėtis lygi 2, tai atsakymas bus nulis (įprastai modulis 2 žymimas + apskritime): Tai reiškia, kad pirmą ir antrą kubitą sudedame moduliu 2 ir, tokiu būdu, tai yra antro kubito išeinamasis atsakymas.
Kas bus jeigu pro CNOT vartus praleisime kubitus, esančius ne bazinėje būsenoje |0> arba |1>, o kubitus, esančius superpozicijos būsenoje  arba ? Įprastai antras (apatinis) kubitas (arba bitas) apsiverčia, jeigu pirmas kubitas yra 1. Ir neapsiverčia, jei pirmas kubitas yra 0. Tarkim superpozicijoje pirmas kubitas yra, o antras , tada jie abu užrašomi taip: Antras kubitas apsiverčia visose superpozicijos būsenose, jei pirmas kubitas yra 1: Kadangi kubitai, pereidami CNOT vartus, buvo superpozicijos būsenoje, tai faktiškai pirmas kubitas pasidarė toks koks buvo antras, ir tokį jį išmatuosime abu kubitus, praleidę pro Hadamardo vartus: Tokiu būdu faktiškai yra atvirkščiai, jei prieš ir po CNOT vartų bus Hadamardo vartai. Pirmas kubitas "apsivers" (iš nulio pereis į vienetą arba iš vieneto į nulį) tik tada, kai antras kubitas bus 1. Štai įrodymai, kad tikrai taip: .
.
Kaip matome visada apsiverčia pirmas kubitas jei antras yra 1, o antras kubitas niekada nesikeičia. CNOT vartai naudojami Doičo algoritme.
Osoveco Marijos Dangun Žengimo bažnyčia
Osoveco Marijos Dangun Žengimo bažnyčia  – bažnyčia esanti Osoveco kaime. Bažnyčia priklauso Osoveco Marijos Dangun Žengimo parapijai. Pirmoji medinė bažnyčia buvo pastatyta 1919 metais. Per II pasaulinį karą 1944 m. bažnyčia sugriuvo. 1949–1953 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia.
John Haglelgam
John Haglelgam (g. 1949 m. rugpjūčio 10 d. Eauripiko sala, Jape) – antrasis Mikronezijos Federacinių Valstijų prezidentas. Dirbo nuo 1987 m. iki 1991 m.
Granatų kiemas
Granatų kiemas  – dirbtuvės, gaminančios sprogstamuosius artilerijos sviedinius (granatas), senovės Rusijoje (XVI a. ir vėliau).
Maskvoje granatų kiemas buvo įkurtas XVI a. prie Nikitos vartų (Никитские ворота), jame gamino granatas – sprogstamuosius sviedinius, užtaisomus dūminiu paraku. XVII a. granatų kiemas buvo perkeltas prie Simono vienuolyno. 1712 m. granatų kiemas sudegė. Pagal buvusį granatų kiemą Maskvoje vienas skersgatvis vadinasi Гранатный переулок ('Granatų skersgatvis').
Bartninkų ežeras
Bartninkų ežeras – ežeras Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, Bartninkų miestelio pietrytiniame pakraštyje. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,09 km, plotis – iki 0,026 km. Altitudė 108 m. Krantai žemi, aplinkui plyti pievos, rytiniame krante auga miškelis. Ežeras nenutekantis, priklauso Aistos upės baseinui.
Kryputė
Kryputė (Bletilla) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis.
Augalai paplitę Kinijoje, Japonijoje ir Taivane.
Rūšys
Gentyje yra 9 rūšys: ir kt.
Klaudijus Stanionis
Klaudijus Stanionis (g. 1951 m. sausio 22 d. Kaune) – politinis veikėjas, LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras, LR trišalės tarybos narys.
Biografija
1968 m. baigė Kauno Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, 1973 m. – KPI, įgijo elektros inžinieriaus specialybę.
1973–1991 m. Fizikinių techninių energetikos problemų instituto mokslinis bendradarbis, 1991–1993 m. Kauno miesto savivaldybės Socialinių reikalų ir sveikatos skyriaus vedėjas, 1991–1995 – Kauno miesto valdybos narys, 1993–1994 – NIZW bendruomenių plėtros konsultantas Kaune, 1995 – Utrechto bendruomenių plėtros konsultantas Lietuvoje, 1996 – Vereniging Steunfuncties Welzijn (Nyderlandai) bendruomenių plėtros konsultantas, 1996–2000 – Tarptaut. gyvenviečių ir kaimynystės centrų federacijos valdybos narys, 1997–1998 – Klaipėdos dvasinės paramos jaunimui centro konsultantas, 1999–2008 – Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos Kauno skyriaus Centro pensijų skyriaus vedėjas.
Žvikeliai (Punskas)
Žvikeliai – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietryčius nuo Punsko, apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir 121 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Daugiau nei 90 % gyventojų – lietuviai. Plačiau kaimas tapo žinomas Albino Žukausko eilėraščio Žvikeliai dėka. Valsčiaus kelias Skarkiškės – Smalėnai. Smalėnų bibliotekos filialas su lietuviškomis ir lenkiškomis knygomis.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1642 m. minimi 26 valakai Žvikelių kaime. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 294 žmonės, iš kurių 62 lenkai, 1 rusas ir 231 lietuvis.
Tarpukaryje veikė lietuviškų organizacijų padaliniai. Vytauto Didžiojo 500-osioms gimimo metinėms paminėti Šv. Kazimiero draugijos rūpesčiu 1930 m. pastatytas paminklas – kryžius. 1934 m. buvo 342 gyventojai, o 1944 m. – 361, iš jų 19 lenkų. 1958 m. kovo 12 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys, 1956-1978 metais veikė lietuviška mokykla. Į Žvikelių sudėtį įjungtas buvęs Jurizdiko kaimelis. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Michele Perniola
Michele Perniola (g. 1998 m. rugsėjo 6 d. Palagiano) – Italijos dainininkas.
Biografija
Michele Perniola gimė 1998 metais Palagiano mieste Italijoje. Atlikėjas tapo žinomas 2012 metais, kai jis laimėjo pirmąją vietą Italijoje vykusiame talentų šou Ti lascio una canzone. Čia jis pasirodė su amerikiečių atlikėjo Michael Jackson dainomis ir nuo tada Michele gavo pravardę Italų Michael Jackson.
2013 metais San Marino televizijos RTV išrinktas atstovauti San Marinui 2013 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse. Jo daina „O-o-O Sole Intorno a Me“ Kijeve užėmė dešimtąją vietą. Sekančiais metais jis paskelbė San Marino taškus 2014 m. „Eurovizijos“ dainų konkurso finale.
2014 m. lapkričio 27 d. RTV paskelbė, kad Michele su Anita Simoncini atstovaus San Marinui 2015 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Vienoje.
Breaking Point
Breaking Point buvo amerikiečių roko grupė, susikūrusi 1999 metais Memfyje, Jungtinėse Valstijose. Grupė iširo 2007 metais. Pirmasis grupės pavadinimas buvo Broken.
Diskografija
Studijiniai albumai
Idrisas II
thumb|rigth|160px|Įėjimas į Idriso II mauzoliejų [[Fesas|Fese (Marokas)]] Idris II (arba Idris ben Idris ben Abd-allah ben al-Hassan, arab.:إِدرِيس بن إِدرِيس بن عَبد اللَّه بن الحَسَن g. Volubilyje – m. 828 m.) – Idrisidų dinastijos įkūrėjo Šiaurės Afrikoje Idris I sūnus, valdęs nuo 791 m. iki 828 m.
Jis gimė Volubilyje praėjus trims mėnesiams po tėvo mirties.
Istorija
Idris I netikėta mirtis (buvo nunuodytas) šalyje galėjo sukelti nestabilumą, nes dinastija neturėjo paveldėtojo, o tai džiugino Bagdado kalifą. Bet praėjus trims mėnesiams po Idris I mirties viena iš jo žmonų – sugulovių, Kenza (berberų genties Avarba (Awarba) vado dukra), pagimdė sūnų, kuris gavo Idris II vardą. Karalystės regentu, Kenzos ir berberų nutarimu, buvo paskirtas Idriso I ištikimas palydovas Rašidas (Râchid (arab.: رَاشِد). Istorikas Rom Landau apie Idris II rašė: „Būdamas ketverių metų Idris II jau mokėjo skaityti, penkerių – rašyti, aštuonerių metų išmoko Koraną atmintinai ir stebino visus savo protiniais gebėjimais, be to buvo fiziškai stiprus ir t. t.“ 803 m. mirus regentui Rašidui, Idris II oficialiai buvo paskelbtas tėvo politinės valdžios perėmėju, – jam buvo dar tik vienuolika metų. 808 m. iš Volubilio Idris II perkėlė sostinę į Fesą, kurį įkūrė jo tėvas dešiniajame Fesos upės krante (Andalūzų kvartalas). Būdamas dvidešimties Idris II baigia naujo miesto kvartalo statybas kairiajame upės krante (Kairuano kvartalas). Čia jis pastatė mečetę, turgų ir valdovų rūmus; taip atsirado naujasis Fesas, kuris vadinosi „al Alija“ (viršutinis miestas). Iš čia jis po islamo vėliava pradėjo Magribo suvienijimą. 828 m. jaunasis valdovas mirė palikęs aštuonis vaikus, kuriems buvo padalinta karalystė.
Krioklių juosta
thumb|150px|JAV rytų pakrantės geologija
Krioklių juosta arba Nuolydžio linija  – geomorfologinė juosta Šiaurės Amerikos rytuose, JAV, ties Apalačų priekalnių (Pidmonto plynaukštės) ir Atlanto vandenyno žemumos sandūra. Juosta 5–12 km pločio, driekiasi šiaurės–pietų kryptimi. Ties šia juosta nuo kalnų tekančios upės (Potomakas, Džeimsas, Roanokas, Savana, Delaveras, Rapahanokas ir kt.) sudaro krioklius, slenksčius, rėvas ir nėra tinkamos laivybai. Dabar daug šių upių patvenkta, sudarytos vandens jėgainės.
Pagal Krioklių juostą įsikūrė daug svarbių JAV miestų: Filadelfija, Baltimorė, Ričmondas, Vinstonas-Seilemas ir kt.
Visginiai
Visginiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Upynos.
Pionieriai
thumb|160px|Pionierių ženkliukas thumb|Pionierių tiesa, 1964 m. thumb|Pionierių grupė, 1983 m.
Pionieriai  – 1922 m. Tarybų Rusijoje Nadeždos Krupskajos skautų pavyzdžiu sukurta 10-15 metų vaikų organizacija. Gyvavo iki TSRS suirimo 1991 m.
Vėliau TSRS pionierių pavyzdžiu kai kuriose valstybėse irgi buvo sukurtos pionierių organizacijos, kurios buvo pionierių judėjimo dalis. Daugiau kaip 10 valstybių jos iki šiol egzistuoja.
TSRS pionieriai
Pionierių šūkis buvo всегда готов!, o LTSR – visada pasiryžęs! Įprastinė pionierių uniforma buvo balti marškiniai ir tamsios kelnės ar sijonas. Kartais šią aprangą papildydavo pilotė. Pagrindiniai skiriamieji ženklai buvo raudonas trikampis kaklaraištis ir pionieriaus ženkliukas.
TSRS pionieriai turėjo savo laikraštį „Pionierskaja pravda“. LTSR pionierių organizacija leido laikraštį „Lietuvos pionierius“.
Pionieriai, sulaukę 14 metų ar kiek vėliau, privalėjo stoti į komjaunuolius.
Lietuvoje
Lietuvoje pionierių organizacija susikūrė 1922 m. Tai buvo negausios pionierių grupės, veikusios pusiau legaliomis sąlygomis. Po 1940 m. organizacijos veikla Lietuvoje buvo išplėsta. 1940 m. rugpjūčio 24 d. Kauno sporto halėje įvyko pirmasis pionierių sąskrydis-laužas. Jo metu Lietuvos pionieriai davė iškilmingą pasižadėjimą. Antrojo pasaulinio karo išvakarėse Lietuvos pionierių organizacija jungė apie 43 500 narių.
Barbakoa kalbos
Barbakoa kalbos (Barbakóan, Barbacoano) – negausi indėnų kalbų šeima, kurios kalbos paplitusios šiaurės Ekvadore ir pietų Kolumbijoje.
Klasifikacija
Žinomos 7 tebevartojamos barabakoa kalbos:
Dalis barbakoa kalbų jau išnykusios (Pasto, Mueljamos, kokonukų, karankių). Kartais barbakoa kalbos kartu su paesų kalba jungiamos į paeso kalbų šeimą, tačiau toks grupavimas nėra oficialiai pripažintas.
Arabinis strutis
Arabinis strutis arba Sirinis strutis (Struthio camelus syriacus) – strutinių paukščių (Struthioniformes) būrio, išnykęs afrikinių stručių porūšis, iki XX a. vidurio gyvenęs Arabijos pusiasalyje ir Viduriniuosiuose Rytuose. miniatiūra|160px|left|Stručio medžioklė [[Palestina|Palestinoje (1877 m.)]] miniatiūra|160px|left|Mozaika iš [[Petra|Petros]]
Vaidmuo regiono kultūroje
Regione strutis buvo neatsiejama kultūros dalimi: išlikę uolų raižiniai netoli Rijado, Mesopotamijoje laikytas aukojamu gyvūnu, vaizduotas mene (piešiniai ant vazų ir kitų objektų, kuriais buvo prekiaujama su Etrūrija), aprašytas to meto veikaluose apie gyvūniją. Paukštis buvo puiki egzotiška dovana kinų Tangų dinastijos valdovui – Šaansi mauzoliejus (706 m.) dekoruotas stručio figūromis. Senovės Romoje buvo paklausūs arenų žūtbūtinėse kovose ir vietos virtuvėje, plunksnomis puošti galvos apdarai. Suklestėjus islamui, buvo populiarios turtingųjų rengiamos stručių medžioklės, mėsa tiko Halal mityboje, o kiaušiniai, plunksnos, oda buvo paklausūs tarp amatininkų. Gyvi paukščiai ir jo produktai pasiekdavo net Kiniją, kur Tangų šaltinyje vadintas „kupranugario paukščiu“.
Išnykimas
Šie stručiai nuo priešistorinių laikų buvo gyvuojanti populiacija, bet Arabijos pusiasaliui sausėjant, jie dėl atšiaurių gyvenimo sąlygų pasitraukė iš kai kurių Arabijos dykumos vietų, tokių kaip Rub el Halio.
Plačiai paplitęs šaunamųjų ginklų, o vėliau ir variklinių transporto priemonių atsiradimas prisidėjo prie šios rūšies išnykimo. Ankstyvosios medžioklės su lankais ir šunimis dažnai leido gyvūnams pabėgti, tačiau medžioklės su šautuvais, brakonieriavimas mažino populiaciją. Iki XX a. pradžios arabinis strutis jau buvo retas paukštis. Jo pagrindinės buveinės buvo į šiaurę nuo Didžiojo Nefudo dykumos iki Sirijos dykumos, tarp 34°N ir 25°N šiaurės platumos  ir 38°E rytų ilgumos į rytus link Eufrato slėnio. Stručių daugiausiai buvo Džaufo emyrate, kur sugyveno kartu su arabinių gazelių (Gazella saudiya) ir oriksų (Oryx leucoryx) bandomis, kurios šiuo metu išnykusios arba labai retos. Vienas paskutinių stručių pastebėtas 1928 m. Jordanijos-Irako pasienyje į rytus nuo Tall al-Rasatin. Apie 1940 m. strutį ties Džubeiliu nušovė ir suvalgė dujotiekio darbininkai, dar du paukščius, nepatvirtintais duomenimis, 1948 m. ištiko panašus likimas. 1966 m. viršutiniame Wadi el-Hasa slėnyje, į šiaurę nuo Petros, rastas gaištantis paskutinis individas. Senų kiaušinių likučių vis dar aptinkama vietovėse, kur gyveno pietinė subpopuliacija, išnykusi tarp 1900-ųjų ir 1920-ųjų metų, tikriausiai daugiausia dėl padidėjusio sausringumo.
Porūšio evoliucija
Atlikus mtDNR kontrolinio regiono metodo haplotipų analizę, buvo patvirtintas artimas ryšys tarp arabinių (Struthio camelus syriacus) ir sahelinių stručių (Struthio camelus camelus) porūšių. Saudo Arabijoje buvo pradėtas reintrodukavimo projektas naudojant sahelinius stručius (S. c. camelus). Šiuo metu saheliniai stručiai veisiami nelaisvėje ir paleidžiami į atvirus Negevo dykumos plotus Izraelyje, kur anksčiau gyveno arabiniai stručiai.
Nogalesas (Čilė)
thumb|left|150px|Nogaleso komunos padėtis Valparaiso regione Nogalesas – miestas Valparaiso regione (Čilė), Kiljotos provincijoje, Nogaleso komunos centras.
Miestas yra 52 km į rytus nuo regiono centro Valparaiso ir 17 km į šiaurę nuo provincijos centro Kiljotos.
Nogaleso komuna
Nogaleso komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 405 km². 2006 m. gyventojų skaičius – 21633 gyv. (gyventojų tankis 53,41 žm./km²).
Pagal gyvenamą vietą (1992 m.):
Šatrininkai
Šatrininkai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio. Šatrininkų seniūnijos centras, seniūnaitijos centras.
Istorija
thumb|left|240px|Kryžius prie Šatrininkų
Kaimas minimas nuo 1798 m.
Lakolitas
thumb|Paviršiuje atsidūręs lakolitas ([[Montana)]]
Automobilių sportas
Autosportas – visos sporto šakos susijusios su automobiliais. Dažniausiai varžomasi laiko, trasos įveikimo meistriškumo požiūriu. Autosportas yra viena labiausiai per televiziją stebimų sporto šakų visame pasaulyje.
Parija I
Parija I – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Ukmergės.
Antologija
Antologija (gr., iš άνθος (anthos) 'gėlė', λέγειν (legein) 'skaityti, rinkti, kalbėti') – skirtingų autorių (paprastai to paties regiono, laikotarpio) tekstų arba tam tikros temos literatūros, muzikos arba vaizdinių kūrinių rinkinys. Specifinė antologijos forma yra skaitinių knyga.
Automobilių sportas
Lenktyniavimo pradžia
Pirmosios reguliarios lenktynės įvyko 1897 m. kovą, kai buvo surengta lenktynių savaitė Nicoje.
Lakolitas
Lakolitas (gr. lakkos 'duobė' + lithos 'akmuo') – lęšio formos intruzija Žemės plutoje. Susidaro tais atvejais, kai tarp nuosėdinių sluoksnių įsiterpia ir sustingsta magma, o virš jos esantys sluoksniai išsigaubia. Jei lakolitas yra negiliai, Žemės paviršiuje susidaro kupolo pavidalo aukštuma. Sudūlėjus jį dengiantiems sluoksniams, lakolitas atsiduria paviršiuje.
Automobilių sportas
Lenktyniavimo pradžia
1900 m. Paryžiuje startavo pirmosios tarptautinės automobilių lenktynės - Gordono Benetto taurė.
1901 m. Po mieste buvo sukurtos Grand Prix lenktynės, kurios tapo dabartinės Formulės 1 pradžia.
Pirmosios lenktynės JAV įvyko 1895 m. Čikagoje. 87,48 km ilgio miesto trasą pirmas įveikė amerikietis Charles Duryea. Per 10 val. ir 23 min. jis aplenkė tris benzinu ir du elektra varomus automobilius.
Lenktynės iš miesto į miestą
Europoje automobilių sporto lyderiu buvo Prancūzija ir ši šalis pirmą kartą surengė lenktynes iš vieno miesto į kitą. Dažniausiai trasa driekėsi iš Paryžiaus į kitą miestą ir grįžtant atgal.
Šios lenktynės baigėsi 1903 m., kai Paryžiaus-Madrido lenktynėse žuvo vienas Renault įkūrėjų Marcel Renault. Devynios žūtis šiose lenktynėse privertė Prancūzijos vyriausybę sustabdyti Bordo lenktynes ir uždrausti bet kokias automobilių lenktynes, vykstančias ne trasoje.
1910-1950
Ketvirtame XX a. dešimtmetyje autosporto lenktynės tapo pigesnėmis, kai tokios kompanijos, kaip Delage, Auto Union, Mercedes-Benz, Delahaye ir Bugatti sukūrė automobilius, kuriuos varė varikliai iki 612 AG. 1928-1930 ir 1934-1936 m. laikotarpiuose automobilių svoriai buvo ribojami iki 750 kg. Tuo metu automobilių gamyboje plačiai buvo pradėtas naudoti aliuminis.
Vienviečių automobilių lenktynės
thumb|right|200px|Viena iš populiariausių pasaulyje automobilių sporto rūšių - [[Formulė 1]] Vienviečių (atvirų) automobilių lenktynėse naudojami automobiliai yra atviri, dažnai naudojami specialūs priekiniai bei galiniai sparnai, kurie padeda mažinti vėjo pasipriešinimą ir padidinantys automobilio sukibimą su trasa. Europoje ir Azijoje tokios lenktynės dažniausiai vadinamo Formulėmis, pridedant skaičių, kuris nurodo hierarchiją. Šiaurės Amerikoje toks pavadinimas kaip Formulė nėra naudojamas (išskyrus Formulę 1). Šios rūšies lenktynės dažniausiai skirstomos į tarptautines (kaip jau minėta Formulė 1), regionines (kaip Formulė 3) ir vietinės (kaip Vokietijos Formulės 3 čempionatas).