cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bardišius
Bardišius – kovos kirvis su labai plačia, ištęsto pusmėnulio formos galva (ašmenų ilgis 60 cm ir daugiau) ant ilgo (iki 150 cm) koto. Galva užmauta ant koto kaip ir kitų kirvių (ir pro 3-7 specialias skyles prikalta vinimis), tuo tarpu galvos apatinis kampas labai ištęstas ir paprastai keletu vinių prikaltas ir dirželiu ar virve prisuktas prie koto. Viršutinis kampas ištįsęs viršun ir sudaro smaigalį. Koto apatinis galas paprastai turi geležinį antgalį, kuriuo bardišius gali būti įsmeigtas į žemę (kad tarnautų atrama šaudant arba kad būtų lengviau laikyti stovint rikiuotėje).
Abiejų tautų respublikoje bardišius įvedė Steponas Batoras, apginkluodamas jais haidukus. Rusijoje XVII a. bardišiais buvo apginkluoti šauliai (стрельцы) ir miestų sargyba, bei „Naujųjų pulkų“muškietininkai. Šauliams bardišiai buvo kirstynių ginklu, o šaudydami juos naudojo kaip atramą muškietoms.
XVI a. pradžioje bardišiaus viršutinį kampą nukaldavo kaip viengubą smailę (kaip pusmėnulio galas), tad bardišių naudodavo ir kaip duriamąjį ginklą. XVII a. viršutinį galą ėmė daryti su dviem kampais. Galvos šonai neretai būdavo puošti. Rūmų sargybos bardišiai būdavo itin puošnūs: galvų šoninės plokštumos būdavo su raižytu ornamentu (schematiškais lapiniais ornamentais arba sudėtingais priešiniais).
Raitųjų šaulių ir dragūnų bardišiai buvo mažesni ir turėdavo du žiedus, kuriuos naudodavo bardišiui nešioti per petį.
LITEXPO
miniatiūra|2023 m., po [[2023 m. NATO viršūnių susitikimas|NATO samito]] miniatiūra|2020 m. miniatiūra|3 salė (eksterjeras) miniatiūra|3 salė (interjeras) alt=|miniatiūra|Resta (2018) miniatiūra|Vilniaus knygų mugė (2018) miniatiūra|Ankstesnis [[logo (iki 2020)]]
Bardišius
Pålyxa
LITEXPO
Lietuvos parodų ir kongresų centras LITEXPO (nuo ) – didžiausias Baltijos šalyse renginių centras. Turi ekspozicijų ir konferencijų erdves, organizuoja tarptautinius renginius.
Plotas
Konferencijų centre yra 9 renginių salės. Jų bendras plotas ~4100 m².
2017 m. atidaryti rekonstruoti centriniai rūmai.
Renginiai
Kasmet organizuoja >20 tarptautinių parodų, parodose apsilanko >350 tūkst. lankytojų.
Stambiausios parodos
Pagal plotą ir dalyvių skaičių:
Pagal lankytojų skaičių:
Konferencijos
Organizavo Lietuvos pirmininkavimo ES Tarybai renginius, NATO, Pasaulinio interneto valdymo forumą, Pasaulio lietuvių ekonomikos forumą PLEF, Demokratijų bendrijos ministrų, ESBO Ministrų Tarybos susitikimus, kontaktų mugę „Convene“.
Taip pat organizuojami nedideli seminarai, mokymai, diskusijos, pramoginiai renginiai.
Narystė
Vienintelė Baltijos šalyse įmonė, priklausanti pasaulinei parodų verslo asociacijai UFI.
Taip pat yra:
Pšedečas
Pšedečas – miestas centrinėje Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje ir Kolo paviete. Savivaldybės centras.
Przedecz
Amadėjus IX
Biografija
Buvo Liudviko I (1413–1465) ir Anos de Luzinjan (1419–1462) sūnus.
Amadėjus sirgo epilepsija ir neturėjo pakankamai jėgų valdyti šalį. Reali valdžia buvo jo žmonos Jolandos ir brolio Filipo II rankose.
Šeima
1452 metais jis vedė Jolandą Prancūzę (1434–1478), Prancūzijos karaliaus Liudviko XI seserį ir Karolio VII dukterį. Jie turėjo 10 vaikų:
Satavalas
Satavalas  – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Karolinų salose, priklauso Mikronezijos Federacinių Valstijų Japo valstijai. Ilgis šiaurės rytų – pietryčių kryptimi 2 km, plotis iki 800 m. Salos plotas 1,3 km².
Saloje gyvena ~500 gyventojų, kurie kalba Satavalo kalba, artima Čiuko kalbai. Verčiamasi tropine žemdirbyste, žvejyba. Nėra patogių prieplaukų, todėl sala lankoma retai. Salos gyventojai yra geri kanojų gamintojai bei išlaikę senovinį navigacijos jūrose meną. Čia išlikęs ir senovinis iniciacijos ritualas Pwo. Iš Satavalo kilęs vienas žymiausių senovinės Okeanijos navigacijos vystytojų Mau Piailug.
Kroatijos futbolo varžybos 1942 m.
Kroatijos futbolo varžybos 1942 m.
AT342
AT342 – Austrijos Forarlbergo žemės Reino-Bodeno ežero apskričių grupės, Dornbirno ir Feldkircho apskričių bei dalies Bregenco apskrities teritorijos (NUTS:AT) administracinių vienetų suskirstymas pagal LAU, smulkių vietinių administracinių vienetų suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistemą.
LAU vietiniame lygmenyje pratęsia NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą, patvirtintą 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Apskričių centrai – riebiu šriftu.
Iannis Xenakis
Janis Ksenakis (,, 1922 m. gegužės 29 d., Breila, Rumunija – 2001 m. vasario 4 d., Paryžius, Prancūzija) – graikų-prancūzų kompozitorius, muzikos teoretikas, architektas, atlikėjų vadybininkas ir inžinierius. Vienas žymiausių XX amžiaus antrosios pusės muzikos avangardizmo atstovų, gerai žinomas kaip stochastinės ir žaidimų teorija paremtos elektroninės ir kompiuterinės muzikos kūrėjas.
Ankstyvasis gyvenimas
Janis Ksenakis gimė Breiloje (Rumunija). Jis buvo vyriausiasis graikų verslininko Klearcho Xenakio sūnus. Jo abu tėvai domėjosi muzika ir būtent mama (Fotini Pavlou) supažindino jaunąjį Xenakį su muzika. Jos ankstyvoji mirtis, kai J. Ksenakis buvo vos penkerių, jį smarkiai sukrėtė. Jaunajį Ksenakį tuo metu bendrųjų dalykų mokė guvernantės, o 1932 m. jis buvo išsiųstas į Spetsės mokyklą Egėjo saloje, Graikijoje. Ten jis dainavo mokyklos berniukų chore, kur susipažino su Palestrinos bei Mocarto kūriniais, kurie jam giliai įstrigo atmintyje. Ten pat Ianis Xenakis studijavo muzikos notaciją ir solfedžio bei gilinosi į tradicinę ir bažnytinę graikų muziką.
1938 m. baigęs Spetsės mokyklą, Ksenakis persikėlė į Atėnus ruoštis stojamiesiems egzaminams į Nacionalinį technikos universitetą. Nors ketino studijuoti architektūrą ir inžineriją, jis sykiu lankė harmonijos ir kontrapunkto pamokas pas graikų kompozitorių Aristotelį Koundouroffą. 1940 m. jis sėkmingai išlaikė egzaminus, tačiau mokslus nutraukė graikų-italų karas, prasidėjęs 1940 m. spalio 28 d. Nors Graikija galiausiai laimėjo karą, neilgai trukus prie Vokietijos kariuomenės prisijungė Italija – prasidėjo Graikijos mūšis. Tuo metu, Xenakis Atėnuose privačiai mokėsi muzikos teorijos, pradėjo komponuoti. Nuo 1940 m., su pertraukomis studijavo architektūrą Atėnų politechnikos institute. Dalyvavo pasipriešinime Italijos ir Vokietijos okupacijai, demokratiniame sąjūdyje prieš Graikijos monarchijos atkūrimą. 1945 m., tanko šovinio skeveldra sužalojo kompozitoriaus veidą ir apakino kairiąją akį.
Baigęs politechnikos institutą, 1946 m. buvo mobilizuotas į profašistinę Graikijos kariuomenę. Nuo 1947 metų, graikų vyriausybė pradėjo buvusiojo kairiojo sparno pasipriešinimo narių sulaikymą, visi jie (tarp jų ir Janis Ksenakis) buvo siunčiami į kalėjimą. Ianis Xenakis buvo apimtas baimės, todėl nuolat slapstėsi. Su tėvo bei kitų artimųjų pagalba jam pasisekė pabėgti į Italiją. 1947 m. lapkričio 11 dieną, jis atvyko į Paryžių. Vėlesniame interviu, Xenakis prisipažino jaučiantis didelę kaltę palikęs savo šalį ir toji kaltė buvo vienas pagrindinių jo vėlesniųjų muzikos kūrinių įkvėpimo šaltinių.
Gyvenimas Prancūzijoje
Būdamas nelegaliu imigrantu Paryžiuje, Ianis Xenakis sugebėjo gauti darbą Le Korbiuzjė architektūros studijoje. Pirmiausia, jis dirbo inžinieriaus asistentu, bet greitai kilo pareigose ir vykdė svarbesnes užduotis, kol galiausiai pradėjo bendradarbiauti ir kurti didelius projektus su žymiu prancūzų architektu Le Korbiuzjė. Tarp pastarųjų judviejų architektūros projektų buvo: vaikų darželis ant daugiabučių namų stogo Nanto mieste (Prancūzija), vyriausybės pastatas Čandigarho mieste (Indija), banguoto stiklo paviršiaus Šventosios Marijos iš Tureto vienuolynas bei Filipo paviljonas Briuselio parodų rūmuose Expo 58. Pastarąjį projektą Ianis Xenakis užbaigė pats, iš paprasto Le Korbiuzjė brėžinio.
Patirtis architektūros sferoje puikiai atsispindi Ianio Xenakio muzikos kūriniuose: svarbios ankstyvosios kompozicijos kaip Metastaseis (1953–1954 m.) yra grįstos architektūrine koncepcija. Tuo pačiu metu dirbdamas su Le Korbiuzjė, Ianis Xenakis studijavo harmoniją ir kontrapunktą bei kūrė muziką.
I. Xenakis intensyviai kūrė muziką, dažnai iki nakties ir klausdavo patarimų iš daugelio mokytojų, kurių dauguma galiausiai jį atstumdavo. Taip nutiko su prancūzų muzikos mokytoja ir dirigente Nadia Boulanger, vėliau su kompozitoriumi Arthuru Honeggeriu. Kaip Xenakis pasakojo 1987 m. interviu, Honeggeris atmetė kūrinį, kuriame buvo lygiagrečios kvintos ir oktavos kaip „ne muziką“. Xenakis tuo metu buvo gerai susipažinęs su kompozitorių C. Debussy, Bélos Bartóko ir I. Stravinskio muzika, kurie visi naudojo tokius ir daug eksperimentiškesnius muzikos kompozicijos būdus. Supykęs nuėjo mokytis pas kompozitorių Darių Milhaudą, tačiau šios pamokos taip pat buvo bevaisės. Tuomet Xenakis kreipėsi į O. Messiaeną, kuris vėliau pasakojo:
Iš karto supratau, kad Xenakis ne toks kaip kiti. […] Jis yra aukštesnio intelekto. […] Jam patariau panaudoti savo architektūrines ir matematines žinias muzikoje.
Fransiskas Estevesas aprašė Xenakio kūrinį kaip "matematines formules, išverstas į nuostabią, jaudinančią, įtikinančią ir aukščiau visko esančią muziką. "
1951–1953 m., Xenakis lankė Olivjė Mesiano pamokas, kur studijavo įvairiausių žanrų bei stilių muziką ir skyrė ypatingą dėmesį ritmui. Pasibaigus šioms studijoms, Ianis Xenakis sužinojo apie serializmą ir įgavo dar gilesnį supratimą apie šiuolaikinę muziką.
1953 m., Xenakis vedė žurnalistę ir rašytoją Fransua Xenakis (Marguerite Claude Françoise Xenakis), po trejų metų gimė judviejų duktė Makhi, taipogi būsimoji menininkė – tapytoja ir skulptorė.
1954 m. antrojoje pusėje, Xenakis buvo priimtas į konkrečiosios muzikos tyrimų grupę – organizaciją įkurtą Pjero Šefero ir Pjero Anri, skirtą studijuoti bei kurti konkrečiąją elektroninę muziką. Tais pačiais metais, Janis Xenakis susipažino su dirigentu Ermanu Šeršenu, kuris iškart buvo sužavėtas kūrinio Metastaseis partitūra, todėl Xenakiui pasiūlė savo draugiją.
6-tojo dešimtmečio antrojoje pusėje, Xenakis pamažu pradėjo gauti pripažinimą tarp pažįstamų menininkų. 1957 m. jis gavo pirmąjį apdovanojimą iš Europos kultūros fondo, o sekančiais – iš Prancūzijos radijo tyrimų centro buvo gautas pirmasis užsakymas. Tais pačiais metais jis parašė konkrečiosios muzikos kūrinį Concret PH Filipo paviljonui, o 1960 m., Ianis Xenakis jau gavo užsakymą iš UNESCO, Enriko Fulčinjonio dokumentinio filmo garso takeliui.
Vėlyvasis gyvenimas
Palikęs Le Korbiuzjė studiją 1959 m., Xenakis gyveno iš kompozicijos, mokymo bei muzikinių tyrimų, dėl kurių greitai tapo žinomas kaip vienas svarbiausių to laikmečio Europos kompozitorių. 1965 metais gavo Prancūzijos pilietybę. Tais pačiais metais surengtas pirmas Xenakio kūrinių festivalis Paryžiuje. Tuo metu kompozitorius įgavo pripažinimą: kūriniai buvo atliekami JAV, Japonijoje, Kanadoje, Europoje.
Be kompozicijos ir mokymo, Xenakis taip pat buvo daugybės muzikinių straipsnių bei esė autorius. Ksenakio darbas Formalioji muzika (1963) tapo išskirtinai žinomas. Tai tekstų kolekcija, skirta stochastinių procesų, žaidimo teorijos bei kompiuterinio muzikos programavimo pritaikymui. Šis darbas vėliau buvo ištaisytas, išplėstas ir išverstas į anglų kalbą, kaip Formalioji muzika: mintis ir matematika kompozicijoje, (1971 m.) per Xenakio kadenciją, Indianos universitete.
Xenakis buvo ateistas. Zbigniewas Skowronas, apibūdinant kompozitoriaus kūrinį Aïs, parašė: „Pagal Ksenakio ateistines pažiūras, jis pabrėžia mirties galutinumą kaip paskutinį žmogaus gyvenimo įvykį ir tai turbūt yra tai, kodėl laukiniai klyksmai bei aimanos aidi jo partitūrose“. Xenakis pats rašė: „Žmogus yra vientisas ir nedalomas. Jis mąsto savo pilvu ir jaučia savo protu. Norėčiau pasisakyti ką man reiškia muzika: tai yra mistinis, bet ateistinis asketizmas… ".
1997 m. I. Xenakis užbaigė savo paskutinįjį kūrinį, O-mega – perkusininkui ir kameriniam orkestrui. Bėgant metams, kompozitoriaus sveikata blogėjo, tad nuo 1997 m. jis jau nebegalėjo dirbti. 1999 m. Janis Ksenakis gavo Poliar Music premiją ir buvo apdovanotas "už daugelį galingų, bet jautrių kūrinių, už įsipareigojimą ir aistrą, suteikusią galimybę puikuotis tarp garsiausių XX a. kompozitorių kūrusių meninę muziką, už įvairiose srityse išugdytą nepalaužiamą įtaką.” Po kelerių metų rimtos ligos, 2001 m. vasario 1 d. kompozitorių ištiko koma. Jis mirė Paryžiuje, savo namuose (vasario 4 d., sulaukęs 78 metų).
Muzikos stilius ir ypatybės
Ianis Xenakis pradėjo kurti klestint serializmui, tačiau visiškai nesidomėjo atskiro garso reikšme ir griežtai pasisakė prieš šią komponavimo sistemą. Apskritai, kompozitorius nesekė to laikmečio vyraujančiomis komponavimo tendencijomis, kas padėjo suformuoti išskirtinį muzikos braižą. Gyvendamas Paryžiuje, Janis Ksenakis privačiai mokėsi kompozicijos pas žymiausius to laikmečio muzikos kūrėjus: A. Honegerį ir D. Miljo. Vėliau (1950–1952 m.) lankė O. Messiano analizės kursą Paryžiaus konservatorijoje. 1957–1962 m. dirbdamas P. Šeferio Muzikinių tyrinėjimų grupėje sukūrė savo pirmąsias elektroakustines kompozicijas. Ianis Xenakis – vienas kompiuterinės muzikos pradininkų ir puoselėtojų, tais pačiais metais sukūrė kompiuterinę programą (UPIC) ir panaudojo ją muzikos kūrimui.
Janio Ksenakio muzika sudėtinga, tiksliai, matematiškai apskaičiuota. Jo partitūrose neaptiksime tradicinės faktūros bruožų – melodijos, akompanimento, aiškios harmonijos. Jį domino garsų masė, spalvos, tembrai, kas leidžia autoriaus muzikines struktūras vadinti garsų „debesimis“, „galaktikomis“. Jo kūriniai pasižymi intensyvumu, energija, garso skambesio jėga.
Savo muziką Ianis Xenakis pavadino stochastine, kurią pradėjo kurti nuo 1954 m. Stochastinės muzikos terminas jo formuojamai muzikos koncepcijai buvo pritaikytas dėl ypatingai glaudaus ryšio su matematika. Kompozitorius savo muziką grindė matematine tikimybių teorija, kai pagal tam tikras tikimybes yra konstruojamos muzikos garsų sekos. Kitais žodžiais tariant, stochastinė muzika – tam tikras garso ar garsų masės/srauto kitimas, laipsniška jo transformacija laike, valdoma tam tikrų tikimybių procesų. Tikimybių teorija – matematikos šaka, tirianti atsitiktinių įvykių tikimybes. Matematikoje tikimybė – tai skaičius iš intervalo [0; 1], parodantis, kiek tikėtina, kad įvykis įvyks arba tam tikro nepastovaus įvykio tikėtinumas. Kartu su statistika tikimybių teorija sudaro matematikos šaką, vadinamą stochastika.
Toks komponavimo metodas kompozitoriui padėjo itin preciziškai ir apskaičiuotai valdyti garsų mases, nepalikti jokio atsitiktinumo muzikoje. Remdamasis tiksliais matematiniais apskaičiavimais I. Xenakis savo kūriniuose nustatydavo garso trukmes, aukštį, tempus, intervalus, ir kitus muzikos kūrinio parametrus. Daug dėmesio skyrė didelės apimties įvykiams – garsų masėms, itin svarbūs glissando ir pizzicato. Ankstyvieji kūriniai, sukurti šiuo metodu – „Metastasis“ – 61 instrumento orkestrui (1953–1954), „Pithoprakta“ – 50 instrumentų orkestrui (1955-56) ir „Achorripsis“ – 21 instrumento orkestrui (1956–1957).
Ianis Xenakis visą gyvenimą rėmėsi viena muzikos idėja, daug dėmesio skyrė skambesio spalvai, intensyvumui, energijai, nors bėgant metams jo kompozicinė technika kito. Kadangi jis vienas pirmųjų pasitelkė kompiuterius muzikai kurti, kai kurie vėlyvieji stochastiniai kūriniai skirti vien kompiuteriams atlikti. 1991 m., muzikinės matematikos ir autonomikos tyrimų centre (CEMAMu) kompozitorius sukūrė kompiuterinę programą pavadinimu GENDY. GEN – gereration/generavimas ir DY – dynamic/dinaminis. Ši programa formuoja tiek muzikos struktūrą, tiek garso išgavimą. Garsas yra sintezuojamas pagal naują algoritmą, kuris vadinamas dynamic stochastic synthesis (dinaminė stochastinė sintezė), o šio algoritmo pagalba išgaunama didelė skirtingų tembrų įvairovė. Vienas tokių kūrinių GENDY3 kompiuteriui (1991).
Žymesni kūriniai
Šiuose kūriniuose Janis Ksenakis pritaikė šiuolaikinės matematikos ir fizikos teorijas.
ZB vz. 30
'''ZB vz. 30', ZB-30'' – patobulintas žinomo 7,92 mm kalibro čekoslovakiško kulkosvaidžio ZB-26 variantas. ZB-30 konstrukcija panašesnis į vėlesnį ZGB-33, kuris buvo gamintas kaip Bren lengvasis kulkosvaidis.
Okupavus Čekoslovakiją Vermachtas priėmė ZB-30 į ginkluotę kaip MG30(t) ir naudojo kaip lengvąjį kulkosvaidį (kaip ir MG34). Kulkosvaidis ir toliau buvo gaminamas, bet jau Vermachtui. Antrojo pasaulinio karo pradžioje ZB-30 dažnai naudojo SS kariuomenės daliniai, pradžioje turėję ribotą priėjimą prie standartinės Vermachto ginkluotės tiekimo sistemos.
Konstrukcija
Vienas didžiausių skirtumų, lyginant su ZB-26 – dujų reguliatorius.
Santa Kruzo žemė
Terra de Santa Cruz, ''Šv. Kryžiaus Žemė'' – Portugalijos užimtos žemės Pietų Amerikoje po to, kai jos krantus 1500 m. balandžio 21 d. pasiekė Pedro Alvarešo Kabralio laivynas, tapusios Portugalijos kolonijomis, o vėliau – Brazilija.
Šis pavadinimas buvo vartojamas XVI a., po to, kai nustota vartoti pavadinimą 'Tikrojo Kryžiaus sala', nes buvo suprasta, kad atrasta žemė yra ne šiaip sala, kaip anksčiau manyta, o žemyno dalis.
Terra de Santa Cruz
1979 m. Rio de Žaneiro Tarpzoninis turnyras
Dalyvių atranka
Negalinčius dėl ligos dalyvauti 🇨🇿 V. Hortą ir 🇺🇸 L. Kavaleką pakeitė O. Romanišinas ir 🇺🇸 E. Mednis.
Kadangi už aukštus sportinius pasiekimus turėjo kvietimą 🇩🇪R. Hiubneris, tai jo vietą užėmė 3-ias 2-oje zonoje buvęs 🇮🇱 Š. Kaganas.
Šalies organizatorės pakviestas žaidėjas - 🇧🇷 Sunye Neto Žaimi. Trylika geriausiai pasirodžiusių šachmatininkų iš 11-os FIDE zoninių turnyrų: Janas Timanas,  Borislavas Ivkovas,  Jurijus Balašovas,  Eugenijus Torė, 🇭🇺 Djula Saksas, 🇺🇸 Leonidas Šamkovičius, 🇨🇿 Janas Smejkalas,  Rafaelis Vaganianas, 🇨🇺 Gilermo Garsija Gonzalesas,  Dragoljubas Velimirovičius, 🇮🇷 Kosro Harandi, 🇦🇷 Luisas Markos Bronšteinas, 🇨🇦 Žanas Hebertas.
Rezultatai
Rio de Žaneiro tarpzoniniame turnyre Lajošas Portišas, Tigranas Petrosianas ir Robertas Hiubneris, pasidaliję 1-3 vietas (po 11½ taško), pateko į 1980/81 m. Kandidatų mačus.
Lentelė
Pasaulio šachmatų čempionato Tarpzoninis turnyras, Rio de Žaneiras 1979 rugsėjo 22 d. – spalio 22 d.
Pastaba. Žalsva spalva pažymėti žaidėjai pateko į 1980/81 m. Kandidatų mačus.
Henrikė Mekingas, sužaidęs dvi partijas, dėl ligos pasitraukė. Jo partijų rezultatai nebuvo varžovams įskaityti.
Nuorodos
[https://www.chessbites.com/Games.aspx?t=Rio+de+Janeiro+Interzonal&s=Rio+de+Janeiro&y=1979 1979 m. Rio de Žaneiro tarpzoninio turnyro partijos]
Gytis Padegimas
(g. 1952 m. vasario 17 d. Alytuje) – Lietuvos teatro režisierius.
Biografija
1975 m. baigė teatro režisūros studijas Lunačiarskio teatro meno institute (Maskva).
1975–1980 m. Jaunimo teatro, 1980–1986 m. Kauno dramos teatro režisierius, 1988–1993 m. Šiaulių dramos teatro vyriausiasis režisierius. 1993–1999 m. Kauno dramos teatro vadovas.
Dar statė spektaklius Lietuvos valstybiniame akademiniame dramos teatre, LNDT), Panevėžio Juozo Miltinio dramos teatre, Kauno muzikiniame teatre, Klaipėdos muzikiniame teatre.
Dėstė Lietuvos muzikos akademijoje, Kauno Vytauto Didžiojo universitete, dėsto Klaipėdos universitete, akademijoje „GITIS Scandinavia“ Danijoje, docentas.
Nuorodos
Asmeninė svetainė
JAV Tėvai-įkūrėjai
300px|thumb|right|[[Howard Chandler Christy|Hovardo Čandlerio Krisčio paveikslas "Jungtinių Valstijų Konstitucijos pasirašymo scena".]] thumb|right|300px|[[John Trumbull|Džono Trumbulo žymus paveikslas paprastai neteisingai identifikuojamas kaip Deklaracijos pasirašymo scena. Šis paveikslas iš tiesų vaizduoja Penketo komitetą, pristatantį savo darbą kongresui. Trumbulo paveikslo kopija yra ant JAV 2 dolerių banknoto]] JAV tėvai-įkūrėjai, kartais vadinami Mūsų šalies (JAV) tėvais, Konstitucijos sudarytojais ar Įkūrėjais – politiniai lyderiai, pasirašę JAV nepriklausomybės deklaraciją ar Jungtinių Valstijų Konstituciją ar kitaip dalyvavę Amerikos Revoliucijoje JAV savarankiškumo siekio lyderiai. Jiems priešinosi lojalistai, rėmę Britų monarchiją ir pripažinę jos suverenitetą. Dauguma lojalistų liko Amerikoje po 1783 m. ir parėmė naująją vyriausybę.
Demografinė informacija
Brown (1976 m.) ir Harris (1969 m.) pateikė detalią informaciją apie kiekvieną tėvą – įkūrėją:
SVN
SVN gali reikšti:
Malmės stadionas
Malmö stadionas yra įvairios paskirties stadionas Malmėje, Švedijoje. Namų rungtynes žaidžia ketvirtojo diviziono klubas IFK Malmö. Stadione nuo 1958 m. žaidė Malmö FF. 2009 m. klubas persikėlė į naujai pastatytą Swedbank Stadion stadioną. Malmö FF naudoja stadioną treniruotėms ir jaunimo varžyboms. 1958 m. pastatytas Malmö stadionas, kuriame vyko keturios VI pasaulio futbolo čempionato rungtynės. Būtent šiam renginiui jis ir buvo pastatytas. Taip pat vyko trys tarptautinės 1992 m. UEFA futbolo čempionato varžybos. Stadionas turi 27 500 vietų, iš kurių 14 000 yra sėdimos, likusios 13 500 – stovimos.
Pranciškus Ksaveras Bogušas
Pranciškus Ksaveras Mykolas Bogušas (Bohušas, Bauža,, 1746 m. sausio 1 d. Vaizgeniai, Pabaisko valsčius – 1820 m. balandžio 4 d. Varšuva, Lenkijos karalystė) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės visuomenės veikėjas, kultūros tyrėjas, pedagogas, publicistas.
Biografija
Brolis Ignotas Bogušas. Nuo 1761 m. jėzuitas. Studijavo Vilniaus akademijoje ir Romoje. Nuo 1768 m. kunigas. Nuo 1768 m. Gardino jėzuitų kolegijoje dėstė prancūzų kalbą. 1773–1780 m. valstybinių ekonomijų valdytojo giminaičio A. Tyzenhauzo sekretorius, ekonomikos patarėjas. Su juo 1777–1778 m. apkeliavo daugelį Vidurio ir Vakarų Europos šalių. 1780–1782 m. su pertraukomis – Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalka. Nuo 1781 m. prelatas, Vilniaus vyskupo koadjutorius. 1792 m. buvo suimtas Targovicos konfederatų. Rėmė 1794 m. sukilimo dalyvius, bendradarbiavo su J. Jasinskiu. Rusijos valdžios ištremtas į Smolenską ir 1794–1795 m. kalintas. 1803-1804 m. Lietuvos mokyklų generalinis vizitatorius. Vizitacijos akte (1803 m., rankraštis) kėlė pažangias pedagogines idėjas, rūpinosi valstiečių mokymo vidurinėse mokyklose sąlygomis. Nuo 1804 m. gyveno Varšuvoje, dalyvavo Mokslo bičiulių draugijos veikloje.
Mokslinė veikla
Rašė lenkų kalba. „Kelionių dienoraštyje“ (Dziennik podróży 2 t. 1903 m.; autorius įrašytas Stanislavas Stašicas) kritikavo socialinius santykius, siūlė suteikti laisvę baudžiauninkams, reformuoti švietimą. Studijoje „Apie lietuvių tautos ir kalbos kilmę“ (O początkach narodu języka litewskiego rozprawa 1808 m.; ištraukos rusų kalba 1811 m., prancūzų kalba 1939 m., lietuvių kalba 1957 m.) neigė lietuvių kilmės iš romėnų teoriją, įrodinėjo, kad lietuviai kilę iš herulių, nuo seno gyvena Lietuvoje, kad lietuvių kalba labai sena, tinka grožinei literatūrai ir turi teisę būti vartojama viešajame gyvenime. Studija sukėlė lenkų ir lietuvių visuomenės susidomėjimą lietuvių tautos praeitimi, kalba, ji buvo paskelbta rusiškai (1811), rankraščiuose liko jos vertimai į vokiečių ir prancūzų kalbas. Teigė, kad lietuvių kalba turėjusi savo raštą, tačiau šis per amžius neišlikęs, ir pateikė 4 eilutes iš Ovidijaus ir 30 eilučių iš Vergilijaus kūrinių vertimų į lietuvių kalbą „laimingai išlikusias“ nuotrupas.
Parašė Baro konfederacijos istoriją (pagal brolio Ignoto surinktą medžiagą; 3 t., rankraštis; neišliko), straipsnių apie J. Chreptavičių (1816 m.), M. Počobutą (1817 m.), A. Tyzenhauzą (1819 m.), Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės socialiniais ir ekonominiais klausimais. Parengė Vilniaus katedros kapitulos 1501–1783 m. aktų santraukas (1895 m.). Į lenkų kalbą išvertė Napoleono kodeksą.
HŠK Hajduk Osijek
Osijeko “Hajduk“ – buvęs Kroatijos futbolo klubas iš Osijeko.
Škotijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Škotijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Finalo rungtynės
-
Rolandas Alijevas
Rolandas Alijevas (g. 1985 m. sausio 20 d. Kaune) – buvęs Lietuvos krepšininkas, treneris.
2011 m. balandžio 15 d. iki sezono pabaigos sudarė sutartį su Prienų „Rūdupio“ klubu.
2011 m. birželio 28 d. sudarė dvejų metų sutartį su Ukrainos Kijevo „Budivelnik“ klubu. 2012 m. vasario 13 d. sudarė dvejų metų sutartį su Rusijos Samaros „Krasnye Krylia“ klubu.
2012 m. gruodžio 29 d. iki sezono pabaigos pasirašė sutartį su Šiaulių „Šiaulių“ klubu.
Pusiaujo Prancūzija
Pusiaujo Prancūzija  – trumpai gyvavusi Prancūzijos kolonija Pietų Amerikoje. Kitaip nei Antarktinė Prancūzija, kolonija nebuvo kuriama nuo persekiojamo bėgančių hugenotų.
1612 m. senjoro Daniel de la Touche vadovaujama 500 prancūzų kolonistų ekspedicija išvyko iš Cancale, (Bretanė). Atvyko į šiaurinę dabartinės Maranjano valstijos pakrantę. Daniel de la Touche atrado vietovę dar 1604 m., bet dėl karaliaus mirties turėjo atidėti kolonizacijos planus.
Rugsėjo 8 d. kapucinų vienuoliai laikė pirmąsias mišias, o kareiviai pradėjo statyti fortą. Kolonistai pavadino gyvenvietę Saint Louis – Liudviko IX garbei.
Prancūzų pirkliai ir kolonistai dar bandė įkurti Pusiaujo Prancūziją toliau šiaurėje, dabartinės Prancūzijos Gvianos teritorijoje – 1626 m., 1635 m. (kai buvo įkurtas Kajenas) ir 1643 m. Du kartus buvo kuriama Pusiaujo Prancūzijos kompanija – 1643 m. ir 1645 m., bet abu kartus nesėkmingai. Tik po 1674 m., kai kolonija perėjo tiesioginėn Prancūzijos karūnos kontrolėn ir buvo paskirtas kompetetingas gubernatorius, Pusiaujo Prancūzija tapo realybe. Šiandien Prancūzijos Gviana yra Prancūzijos užjūrio departamentas.
Karkliniškė
Karkliniškė – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Rudaminos.
Svaigulys (1958 filmas)
Svaigulys (orig. „Vertigo“) – JAV 1958 m. psichologinis detektyvinis trileris, režisuotas Alfredo Hičkoko. Filme pagrindinius vaidmenis sukūrė James Stewart ir Kim Novak.
„Svaigulys“ laikomas vienu geriausių Alfredo Hičkoko filmų ir vienu geriausių visų laikų filmų. 2012 m. anglų žurnalas „Sight and Sound“, prestižiškiausiame geriausių visų laikų filmų sąraše jam skyrė pirmą vietą.
Istorija
Filmas sukurtas pagal Boileau-Narcejac romaną „Gyvieji ir mirusieji“ („D’entre les morts“). Dažnai filmo pavadinimas neverčiamas − Vertigo. Pagrindinės filmo scenos filmuotos 1957 m. rugsėjo − gruodžio mėn. San Franciske. Žmogžudystės scena − ispanų misijoje Kalifornijoje. Abi filmavimo vietos yra originalios filme. Norėdamas perteikti pagrindinio herojaus išgyvenamą svaigimo įspūdį žiūrint iš aukštai, Hičkokas naudojo dirbtinį nutolinimo ir perspektyvos iškraipymo efektą. Herojaus pasąmonės būsenai perteikti panaudota animacija. Pasirodymo metu filmas nebuvo komerciškai sėkmingas ir tik padengė kūrimo išlaidas, kurios siekė apie 2,5 mln. JAV dolerių.
Vėliau filmas buvo kritikų ir žiūrovų įvertintas vienu geriausių, kada nors sukurtų, filmų. Britų „Sight and Sound“ žurnalas geriausių visų laikų filmų dešimtuke 1982 m. įtraukė jį 7-oje vietoje, 1992 m. − 4-oje, 2002 m. − 2-oje, 2012 m. − 1-oje vietoje. 2007 m. Amerikos filmų institutas įvertino jį 9-a vieta JAV sukurtų geriausių visų laikų filmų sąraše. IMDB svetainės skaitytojai vertina jį kaip 49-ą geriausią visų laikų. Filmas įtrauktas tarp geriausio šimto visų laikų svetainėse ranker.com, filmsite.org , totalfilm.com. 1996 m. metais filmas buvo restauruotas ir dar kartą parodytas kino ekranuose.
Žolinė
thumb|180px| Žolìnė (Žõlinė) švenčiama rugpjūčio 15 d. Tai katalikiška šventė, bet yra ir panašiu laiku švenčiama archaiška šventė.
Svaigulys (1958 filmas)
Veikėjai
ir kt.
Švidrų Dobžicė
Švidrų Dobžicė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į rytus nuo Kolno ir apie 76 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Svaigulys (1958 filmas)
Siužetas
Veiksmas prasideda San Franciske. Policijos detektyvas Džonas Fergusonas kartu su kitu pareigūnu vejasi nusikaltėlį miesto namų stogais. Peršokdamas nuo vieno stogo ant kito, Džonas paslysta ir pakimba ant lietaus vamzdžių. Policininkas bando jam padėti, tačiau pats paslysta ir užsimuša nukritęs nuo stogo. Nuo to laiko Džonas suserga aukščio baime. Jis pasitraukia iš policijos veiklos, jį kankina atsakomybė už policininko žūtį. Laisvalaikiu Džonas bendrauja su savo mokslo metų pažįstama, laisva menininke Midž Vud.
Tuo metu apie Džono pasitraukimą iš policijos sužino jo buvęs mokslo metų pažįstamas, sėkmingas verslininkas ir statybų magnatas Gavinas Elsteris. Jo verslą simbolizuoja pro Gavino kabineto langą matomi kranai. Pasikvietęs Džoną jis paprašo, kad buvęs detektyvas užsiimtų privačia veikla. Jis pasiūlo Džonui sekti savo žmoną Madleną, nes įtaria, kad svetima dvasia pradeda valdyti jos veiksmus. Ji esą neprisimena, kur eina, ką daro. Džonas bando atsisakyti, laikydamas šią versiją visišku prasimanymu, tačiau, pamatęs Madleną, apsigalvoja. thumb|right|360px| Džonas Fergiusonas ([[James Stewart) ir Džudi Barton (Kim Novak), filmo kadras]]
Žolinė
Krikščionybėje ši šventė dar vadinama Švenčiausios Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų iškilmėmis. Šventės ištakos – Jeruzalė, IV a. pab. (Rytų Bažnyčioje šventės pavadinimas Dormitio – „Užmigimas“). Tai pati seniausia ir garbingiausia šv. Marijos šventė. Vakaruose ji minima nuo VI-VII a.
Žolinės atlaidai vyksta Kabeliuose (Varėnos raj.), Krekenavoje (Panevėžio raj.), Raseiniuose, Pivašiūnuose (Alytaus raj.), Pažaislyje (Kaunas), Rumšiškėse, Šimonyse (Kupiškio raj.), Panemunyje (Rokiškio raj.), Surdegyje (Anykščių raj.), Zarasuose, Gelgaudiškyje (Šakių raj.), Pašaltuonyje (Jurbarko raj.), Veliuonoje (Jurbarko raj.). Pagal seną tradiciją giminės ir kaimynai per Žolinės atlaidus susitikę vaišinasi.
Svaigulys (1958 filmas)
Siužetas
Pasekus Madleną Elster Džonui pradeda pasitvirtinti Gavino teorija. Madlena apsilanko parduotuvėje, kur perka gėlių puokštę, nuvyksta į kapines, kuriose rymo prie seniai mirusios Karlotos Valdes kapo. Po to nuvyksta į muziejų, kuriame sėdi prie paveikslo, vaizduojančio Karlotą Valdes. Apsilanko viešbutyje, kuriame kambarys išnuomotas Karlotos Valdes vardu. Džonas pasidalija pastebėjimais su Gavinu, kuris patvirtina, kad apie tai žino, tik norėjo išgirsti „patikimo žmogaus“ nuomonę.
Žolinė
Pasakojama, kad apaštalai atidarę Marijos kapą, nerado jos kūno – tik gėles. 1950 m. popiežius Pijus XII, tikėjimą, kad Marija buvo paimta į Dangų su siela ir kūnu paskelbė kaip dogmą.
Svaigulys (1958 filmas)
Siužetas
Kitą dieną sekant Madleną, Džonas pamato, kaip ji krenta į San Francisko įlanką, bando nusižudyti. Džonas ją išgelbsti ir parsiveža į namus. Gavinas jį perspėja, kad jis atidžiau sektų ją, nes Karlota Valdes nusižudė būdama 26-erių − tiek, kiek dabar yra Madlenai. Madlena iš tiesų yra Karlotos vaikaitė, tačiau to nežino. Nejučiomis Džonas pradeda mylėti Madleną. Jis bando išsiaiškinti, kas vyksta. Madlena papasakoja, kad ją valdo nežinia kokia asmenybė, kad ji nevaldo savo veiksmų ir papasakoja apie ją persekiojančias vizijas. Vienoje vizijoje Džonas atpažįsta senovinės ispanų misijos, kuri paversta muziejumi, atpasakojimą. Jis nuveža Madleną į vietą, norėdamas parodyti, kad viskas yra tikra ir, kad tos vizijos neturi stebuklingo pagrindo. Tačiau įvyksta tragedija − Madlena, išsprūdusi iš Džono glėbio, nubėga į bažnyčios bokštą. Džonas nebesugeba jos pavyti, kadangi nuo aukščio baimės jam apsisuka galva, jis išgirsta moters klyksmą. Džonas supranta, kad Madlena nusižudė iššokdama iš bokšto.
Žolinė
Lietuvoje liaudiškas šios šventės pavadinimas – Žolinė, kadangi per iškilmingas šventės Mišias šventinami žolynai. Žolinės šventimo tradicija perėmė kai kuriuos Žemynos kulto papročius. Į bažnyčią nešamos šventinti lauko ir darželio gėlių puokštės, žemaičiai į jas įdėdavo piktdagį, dzūkai – daržovių, ūkininkai į gėlių puokštę – visų javų varpų.
Rodūnios valsčiuje etnografų užfiksuotas vienas iš Žolinės šventės pavadinimų buvo Kanapinė, nes ten smilkydami kanapes gindavosi nuo įvairiausių ligų. Šiuo pavadinimu ši šventė buvo žinoma ir Vilkaviškio krašte.
Svaigulys (1958 filmas)
Siužetas
Teismo metu prisiekusieji nusprendžia, kad Džonas visgi yra nekaltas dėl Madlenos Elster mirties. Jis išteisinamas, tačiau psichologiškai yra visiškai palūžęs ir gydomas psichiatrinėje klinikoje. Praeina apie vienerius metus laiko. Džonas jau pasitaisęs. Jis, vaikščiodamas po miestą, pamato moterį, labai panašią į jo mylėtą ir nusižudžiusią Madleną. Džonas dar nežino, kad likimo karuselė įsisuks dar kartą…
Namonuito atolas
thumb|250px|Atolas iš palydovo
Namonuito atolas – didžiausias atolinis darinys Karolinų salose, priklausantis Mikronezijos Federacinėms Valstijoms, Čiuko valstijai. Driekiasi 170 km į šiaurės rytus nuo Čiuko lagūnos. Bendras plotas 2267 km², iš jo sausuma sudaro 4,5 km². Atolo žiedas trikampio formos, sudarytas iš 12 salelių. Didžioji rifo dalis yra po vandeniu, 0,9-18,3 m gylyje. Yra formavimosi stadijoje. Salose veši kokospalmės.
Namonuito atole gyvena 1341 gyventojas (2000 m.). Gyvenamos salelės: Ululas, Pisarasas, Onaris, Ono, Maguras. Ulule yra lėktuvų nusileidimo takas.
Råsunda stadionas
Råsunda stadionas (dar vadintas Råsunda Fotbollstadion, Råsundastadion ar tiesiog Råsunda) – buvęs futbolo stadionas Solnos savivaldybėje, Stokholmo metropolitene, Švedijoje. Stadione namų varžybas žaidė AIK Fotboll bei Švedijos vyrų futbolo rinktinė. Råsunda stadionas turėjo UEFA keturių žvaigždučių sertifikatą.
Istorija
2012 m. lapkritį buvo uždarytas. Netoli pastatytas naujas, įvairios paskirties stadionas Friends Arena.
Mamontovas
Mamontovas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Nektaras
thumb|200px|Sansevieria thyrsiflora su nektaro lašeliais Nektaras ( 'mitologinis dievų gėrimas') – augalų išskiriamas saldus skystis, kuriame daug cukraus, taip pat mineralinių medžiagų ir kvapiųjų medžiagų.
Mamontovas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mamontovienė (ištekėjusi moteris) ir Mamontovaitė (mergautinė pavardė).
Nektaras
Jį išskiria augalų sekrecijos liaukos – nektarinės. Nektarinių daugiausia būna žieduose, t. y., žiedo pamatinėje dalyje, prie mezginės arba kuokelių pamato. Tokios nektarinės vadinamos žiedinėmis (floralinėmis). Nektarinių išskiriamas nektaras privilioja vabzdžius, išnešiojančius žiedadulkes. Tačiau pasitaiko nektarinių ir ant lapelių, esančių arti žiedo. Tokios nektarinės vadinamos nežiedinėmis (ekstrafloralinėmis), o jų išskiriamą sekretą mėgsta skruzdėlės.
Mamontovas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Nektaras
Kai kuriems gyvūnams nektaras yra maisto šaltinis. Nektaras yra pagrindinė medaus žaliava.
Mamontovas
Kilmė
Pavardės kilmė - rusiška (nuo ).
Zita Abromaitytė
Biografija
1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Albinas Čeičys ir Vladas Balsys). 1970 m. neakivaizdiniu būdu baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (doc. Jono Motiekaičio choro dirigavimo klasė).
Dirbo Kauno 48-ajame vaikų darželyje muzikos vadove, 1962–1964 m. – Šakių vaikų muzikos mokyklos mokytoja. 1968–1975 m. – Kauno radijo gamyklos mišriojo choro „Banga“ chormeisterė, o 1975–1982 m. – meno vadovė ir dirigentė.
1977 m. gegužės 6 d. Kauno filharmonijoje „Banga“ koncertu pažymėjo savo gyvavimo 20-metį. 1979 m. balandžio mėn. Stasio Šimkaus konkurse Klaipėdoje choras užėmė pirmąją vietą, prizininkų gretose buvo ir 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse.
Keletą metų Z. Abromaitytė kartu vadovavo „Kauno audinių“ mišriajam chorui, kurį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1982–1992 m. – Kauno tautinių šokių ansamblio „Žilvitis“ vokalinės grupės vadovė. 1975–1992 m. dirigavo Kauno miesto dainų šventėse.
Karkliniškės
Karkliniškėmis vadinami kaimai:
Torpeda
thumb|250px|Torpeda
Torpeda – vandenyje ar virš vandens paviršiaus paleidžiamas savaeigis povandeninis ginklas su koviniu užtaisu, detonuojamu įvykus kontaktui ar nustatytu atstumu iki taikinio. Paprastai sunkiai aptinkamas pakankamai anksti kad smūgio būtų galima išvengti – tam reikalingos sudėtingos radarų bei sonarų sistemos. Naudojamas taikiniams vandenyje neutralizuoti.
Pirmosios torpedos sukurtos XIX a. pabaigoje sparčiai tobulinant pirmuosius povandeninius laivus. Pirmą kartą buvo panaudotos 1877 m. gegužės 29 d. Pakoča jūrų mūšyje, kai Jungtinės Karalystės fregata Shah paleido torpedą į Peru laivą Huáscar, tačiau nepataikė. Sėkmingai torpedos pirmą kartą panaudotos Rusijos ir Turkijos kare. Rusijos karo laivai 1878 m. sausio 14 d. prie Batumio paleistomis torpedomis nuskandino Turkijos garlaivį Intibah.
XIX a. torpedos judėdavo tiesiog tiesia trajektorija, kol atsitrenkdavo į taikinį ir sprogdavo suveikus kontaktiniam detonatoriui arba, pasibaigus kurui, likdavo vandenyje. Ypač efektyviai torpedas naudojo Vokietijos povandeniniai laivai Pirmajame ir Antrajame pasauliniame karuose, skandindami priešo prekybinius laivus. Šių karų metu torpedas leisdavo ir JAV, Jungtinės Karalystės, Japonijos pajėgos.
Šiuolaikinės torpedos pasižymi paleidimo, nutaikymo bei valdymo priemonių ir detonatorių įvairove. Gali būti paleidžiamos iš antvandeninių ir povandeninių laivų, lėktuvų arba naudojamos kaip galvutės raketose.
Klasifikacija
Torpedos skirstomos pagal šiuos požymius:
Jonas Mačiulis
Jonas Mačiulis:
Višovatė (Kolno apskritis)
Višovatė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 82 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas apie 1424 metus. Kaimą įkūrė Višovatų šeima, kurios palikuonys kaime gyvena iki šiol. Šiai šeimai taip pat priklausė Višovatės kaimas Monkų apskrityje.
Saulės para
Vidutine sauline para − laiko tarpas tarp dviejų gretimų vienavardžių vidutinės pusiaujinės saulės kulminacijos momentų tame pačiame Žemės dienovidinyje. Vidutinė saulinė para yra lygi tikrųjų saulinių parų metiniam vidurkiui. Laiko matavimo skalė, kurios pagrindą sudaro vidutinė saulinė para, vadinama vidutiniu sauliniu laiku.
Vidutinės saulinės paros pradžia tam tikrame geografiniame dienovidinyje laikomas apatinės vidutinės pusiaujinės saulės kulminacijos momentas (vidutinis vidurnaktis). Tada bet kuriuo kitu momentu vidutinis saulinis laikas Tm skaitine verte bus lygus vidutinės pusiaujinės saulės valandiniam kampui tm, plius 12h. Vidutinės pusiaujinės saulės viršutinės kulminacijos momentu (vidutinį vidurdienį) tm=0h, o Tm=12h.
Kasdieniame gyvenime, nurodant laiką, turimas mintyje vidutinis saulinis laikas, tačiau žodžiai „vidutinis saulinis“ praleidžiami. Vidutinė saulinė para sudaro kalendorinių dienų skaičiavimo pagrindą.
Birutė Gudelionytė-Abromavičienė
Birutė Gudelionytė-Abromavičienė (g. 1944 m. vasario 20 d. Aušrinėje, Varėnos rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Baigusi Liškiavos vidurinę mokyklą, 1962–1966 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. M. Čekuolienė). 1966–1971 m. choro dirigavimo studijas tęsė LSSR konservatorijoje (vyr. dėst. A. Jurgučio ir doc. Nadeždos Kazakauskienės klasės).
Nuo 1971 m. rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1974–1977 m. ir 1992–1994 m. moksleivių choro studijos chormeisterė, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1973–1975 m. Panevėžio rajono Vykdomojo komiteto mišriojo choro vadovė ir chormeisterė. 1984–1990 m. Panevėžio autokompresorių gamyklos mišriojo choro chormeisterė. Pedagogė dirigavo 1975 m. Panevėžio rajono dainų šventėje, buvo Panevėžio miesto meno mėgėjų apžiūrų vertinimo komisijų narė.
Vašingtonas (valstija)
Vašingtonas  – JAV valstija, esanti Jungtinių Valstijų Ramiojo vandenyno šiaurės vakarų regione, į pietus nuo Britų Kolumbijos provincijos, į šiaurę nuo Oregono ir į vakarus nuo Aidaho. Vašingtonas atskilo nuo vakarinės Vašingtono teritorijos dalies, kai jos 1846 metais Oregono sutartimi atsisakė Didžioji Britanija, taip išspręsdama Oregono sienos konfliktą. 1889 metais Vašingtonas buvo priimtas į Sąjungą kaip 42 valstija.
2010 metų JAV gyventojų surašymo metu užfiksuotas Vašingtono valstijos gyventojų skaičius – 6 724 540. Apie 60 procentų visų Vašingtono valstijos gyventojų gyvena Sietlo didmiesčio zonoje – transporto, verslo ir pramonės centre, taip pat Sališo jūros Padžeto sąsiaurio regione, kurį sudaro didelis skaičius salų, gilių fjordų ir įlankų. Likusią valstijos dalį sudaro drėgnos atogrąžų girios vakaruose; kalnų grandinės vakaruose, centrinėje dalyje, šiaurės rytuose ir pietryčiuose.
Valstija pavadinta pirmojo JAV prezidento Džordžo Vašingtono garbei. Tai yra vienintelė JAV valstija pavadinta prezidento vardu. Vašingtonas dažnai yra vadinamas Vašingtono valstija (visada kartu su žodžiu „valstija” – ), kad taip būtų galima atskirti ją nuo JAV sostinės. Vašingtono valstijos ir kaimyninės Kanados pietinės Britų Kolumbijos provincijos dalies gyventojai valstiją vadina tiesiog Vašingtonu (be papildomo žodžio „valstija”), o kalbėdami apie JAV sostinę vartoja vietovardžius: Washington, D.C. arba tiesiog D.C.. Ironiška yra tai, kad Vašingtono valstijos regionas pradžioje vadinosi Kolumbija (pavadinimas kilo iš Kolumbijos upės). Tačiau siekiant išvengti painiojimo su vietovardžiu Kolumbijos apygarda, regionas buvo pervadintas.
Didžiausi miestai
miniatiūra|kairėje|240px|Reinyro kalnas ir [[Takoma|Takomos miestas]] miniatiūra|kairėje|240px|[[Olimpijos nacionalinis parkas]]
Tomas Rakauskas
Tomas Rakauskas (g. 1981 m. birželio 2 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, žaidžaintis NKL, Radviliškio "Radviliškio-Juodelių" komandoje.
2012 m. birželio pabaigoje pasirašė dvejų metų sutartį su Š. Marčiulionio krepšinio akademija-Twomenas klubu.
Panevėžio mokytojų seminarija
miniatiūra|Panevėžio mokytojų seminarija, nufotografuota 1929 m. Panevėžio mokytojų seminarija – mokytojų seminarija, veikusi 1872–1915 m. ir 1921–1935 m. Panevėžyje, Klaipėdos g. 3, 1944–1957 m. Kranto g. 18.
Istorija
Panevėžio mokytojų seminariją 1872 m. lapkričio 14 d. įsteigė Rusijos imperijos švietimo ministerijos administracija, siekdama išauklėti stačiatikišką, ištikimą carui jaunuomenę. Seminarija įkurta Panevėžio bajorų mokyklai 1840 m. pastatytame name, kurį rekonstravo architektas Ivanas Levickis. Iki 1905 m. į ją nebuvo priimami katalikų vaikai.
Buvo sudaromos rusų kalbos nemokančių mokinių grupės, kurioms dėstyta ir lietuvių kalba. Tačiau ją dėstė mokytojai rusai (pirmasis – karo inžinierius, Panevėžio apygardos iždininkas Zacharijus Liackis), todėl mokymo lygis buvo žemas. Lietuvių kalba buvo dėstoma nereguliariai; 1873 m. buvo įvestos 1–2 lietuvių kalbos pamokos per savaitę. Lietuviškos knygos lotyniškomis raidėmis buvo draudžiamos, rašyti mokyta kirilica, vadinamąja „graždanka“. Po 1881 m. žinių apie lietuvių kalbos dėstymą nėra. Tik po 1905 m. įvestos nuolatinės lietuvių kalbos pamokos. Pirmuoju lietuvių kalbos mokytoju buvo Jonas Jablonskis. 1915 m. mokytojų seminarija evakuota į Mstislavlį (Rusija) ir iš ten nebegrįžo.
Panevėžio mokytojų seminarijos atkūrimo darbų ėmėsi iš Voronežo grįžęs ir pirmuoju jos direktoriumi paskirtas žinomas kalbininkas Juozas Balčikonis. Senosios seminarijos rūmuose veikė Raudonojo kryžiaus ligoninė, todėl Mokytojų seminarija įsikūrė kitose patalpose (dab. A. Smetonos g. 17). Čia nebuvo galimybių įrengti piešimo, darbų, gimnastikos kabinetų, todėl mokytis šių dalykų tekdavo eiti į gimnaziją (dab. Panevėžio Juozo Balčikonio gimnazija). Pirmoji dviejų kursų laida, 46 absolventai, seminariją baigė 1923 m. Nuo 1923 m. seminarija atgavo patalpas Klaipėdos g. 3, be to, turėjo savo bazinę pradinę mokyklą, bendrabutį, kuriame tvarką prižiūrėjo iš Šveicarijos pakviestos vienuolės. Prie seminarijos buvo sodas ir daržas, kur moksleiviai dirbo sodininkystės, bitininkystės darbus. Sode buvo įrengta meteorologijos stotis. Ypač turtinga buvusi seminarijos biblioteka. 1935 m. atidarius Klaipėdos pedagoginį institutą, mokytojų seminarija uždaryta.
Panevėžio mokytojų seminarija buvo atkurta 1944 m. lapkričio 1 d.; 1945 m. kovo mėn. seminarija perkelta į naujus rūmus Kranto g. 18, buvusią lenkų gimnaziją. 1952 m. TSRS pavyzdžiu, kaip ir kitos Lietuvoje veikusios mokytojų seminarijos, pavadinta Panevėžio pedagogine mokykla. 1957 m. jos veikla buvo nutraukta iš dalies patenkinus mokytojų poreikį. Per 13 metų išduota pradinių klasių mokytojų diplomų 1947 asmenims – 1234 baigusiems stacionarinį ir 713 – neakivaizdinį skyrių.
Pedagogai
Seminarijoje dirbo:
Auklėtiniai
Seminariją baigė: Jonas Balys, Leonas Balčiūnas, Napalys Grigas, Henrika Hokušaitė, Jeronimas Ignatonis, Jurgis Juras Kubilius, Leonas Katinas, Kazimieras Masiliūnas, Antanas Mikėnas, Jonas Motiekaitis, Jonas Murka, Henrikas Radauskas, Aleksandras Šumskis, Petras Tarasenka, Antanas Vireliūnas, Juozas Žilvitis ir kiti.
Pietų Suomija
Pietų Suomija – buvusi Suomijos provincija vakaruose besiribojanti su Vakarų Suomijos, šiaurėje su Rytų Suomijos provincijomis. Pietuose krantus skalavo Suomijos įlanka. Rytuose ribojosi su Rusija.
Jakutiškiai
Jakutiškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Ukmergės, šalia kelio. Seniūnaitijos centras.
Pietų Suomija
Provincija galutinai suformuota 1998 m. sausio 1 d. kai buvo prijungtos Uusimaa, Kymi ir Häme provincijos. Pagal Suomijos provincijų plotą Pietų Suomija buvo 4-oje vietoje, o pagal gyventojų skaičių ir tankumą - 1-oje. Panaikinta 2010 m. sausio 1 d., naikinant visas Suomijos provincijas.
Jakutiškiai
Istorija
Jakutiškiai minimi 1744 m. 1883 m. kaime susekta slapta lietuviška mokykla. 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė. 1912 m. įsteigta pradžios mokykla, 1950–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Jakutiškių pagrindinė mokykla. 1954 m. įsteigta biblioteka.
Pietų Suomija
Regionai
Pietų Suomijos provincijos sudėtyje buvo suformuoti šie regionai:
Provinciją sudarė 86-ios savivaldybės.
Vojslavai
Vojslavai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 23 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 78 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Pranešimas žiniasklaidai
Pranešimas žiniasklaidai (anksčiau vadintas pranešimu spaudai, ) – ryšių su visuomene priemonė, kuria komunikuojantis subjektas perduoda dažniausiai tekstinę informaciją pasirinktos tikslinės grupės (žiniasklaidos) atstovams.
Turinys
Daugeliu atvejų pranešime pateikiama organizacijos (privačios ar viešosios įmonės, įstaigos, nevyriausybinės organizacijos, neformalaus junginio ir kt.) aktuali informacija (naujiena), pozicija tam tikru klausimu.
Pranešimo forma pasirenkama tokia, kad jo gavėjas (Žurnalistas) galėtų su mažiausiomis pastangomis panaudoti gautą pranešimą savo veikloje. Pavyzdžiui, tekstas pateikiamas trečiuoju asmeniu:
Platinimas
Pranešimas žiniasklaidos atstovams dažniausiai platinamas šiais būdais:
Istoriškai pranešimai žiniasklaidai (tuomet – spaudai) buvo siunčiami ir paprastu paštu, vėliau perduodant faksogramą, tačiau šiais laikais šios technologijos praktiškai nebenaudojamos.