cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laukžemė
Istorija
XIX a. pradžioje šalia dvaro pastatytas magazinas – grūdų sandėlis valstiečių grūdų atsargoms laikyti, o vėliau – dvaro spirito varykla. Ji savo produkciją tiekė Laukžemėje ir apylinkės kaimuose veikusioms smuklėms. 1846 m. Laukžemė vadinama miesteliu, kuriame buvo 44 dūmai. XIX a. įsikūrė žydų bendruomenė, kurią mena žydų kapinės. Apie 1850 m. pastatyta nauja bažnyčia, 1864 m. – varpinė. XIX a. pabaigoje bažnyčioje pradėta giedoti suplikacijas lietuvių kalba. Prie bažnyčios 1853 m. veikė parapinė mokykla, kurią lankė 31 vaikas (po 1863 m. sukilimo uždaryta). 1870 m. dvaras priklausė baronui Medemui, o 1888 m. ji jau valdė baronas Georgijus von Štempelis. 1913 m. dvarą nupirko kanauninkas Konstantinas Olšauskas ir advokatas Jonas Ipolitas Stonkus, kuriam atiteko didesnioji valdos dalis su dvaro sodyba.
Nuo 1861 m. Laukžemė buvo seniūnijos, o 1918–1921 m. – valsčiaus administracinis centras. 1919 m. suburtas pirmasis Kretingos apskrityje karių savanorių būrys.
1923 m. bažnytkaimyje buvo 21, o dvare – 6 kiemai. Tarpukariu veikė šaulių būrys, pavasarininkų kuopa, katalikų vyrų ir katalikių moterų draugijų skyriai, Ginklų Vajaus komitetas, tretininkų kongregacija, jaunalietuvių skyrius, pašto agentūra, pradinė mokykla, 1939 m. pradžioje įsteigtas Kretingos vartotojų bendrovės skyrius.
1933 m. Laukžemės vardą Lietuvoje „išgarsino“ ūkininkas J. Žilius, netoli Būtingės nušovęs prelatą Konstantiną Olšauską. Jis buvo nuteistas ir kalinamas Šiaulių sunkiųjų darbų kalėjime, iš kurio, sumažinus trečdaliu bausmę, paleistas 1940 m. pradžioje.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1952–1999 m. veikė septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, 1999–2009 m. pagrindinė mokykla. 1950 m. įkurta biblioteka, vėliau – kultūros namai, medicinos punktas, pastatytas prekybos centras.
Sikasas
Geografija
Sikasas yra 375 km atstumu į pietryčius nuo Bamako, 100 km į šiaurę nuo Dramblio Kaulo Kranto ir 45 km į vakarus nuo Burkina Faso. Miestas yra sankryža tarp šių pakrantės šalių: Togo, Benino, Ganos ir Dramblio Kaulo Kranto. Sikaso etninę grupę sudaro bambarai, senufai, bobai ir minjankai.
Istorija
Sikasą XIX a. pradžioje įkūrė Mansa Douala.
Iki 1867 m. gyvenvietė tebuvo mažas kaimelis, kol Sikaso anūkas, Tieba Traore, tapo Kenedougou karalystės karaliumi ir čia perkėlė sostinę. Vėlesniais metais daugėjo gyventojų.
Kokosų vanduo
thumb|180px|right|Kokosų vanduo, patiektas kokoso riešute. Kokosų vanduo – skaidrus skystis jaunų kokosų viduje. Jis atsiranda apie trečią mėnesį nuo vaisiaus užsimezgimo, pasiekia didžiausią kiekį aštuntą mėnesį, o vėliau mažėja virsdamas vaisiaus endospermu. Šviežias kokosų vanduo yra populiarus gėrimas Pietų ir Pietryčių Azijoje, Ramiojo vandenyno salose, Karibuose, jį galima rasti daugelyje pasaulio šalių, parduodamą skardinėse, buteliuose.
Kokosų vanduo turi apie 0,7 % baltymų, 0,2 % riebalų, 3,7 % angliavandenių, yra geras magnio, kalio, mangano šaltinis. 100 g kokosų vandens yra 19 kcal.
Iš kokosų vandens gaminamas kokosų actas, drebučių konsistencijos desertas nata de coco.
Iraklijus Ceretelis
Iraklijus Ceretelis (, Irakli Kaki Cereteli, 1882 m. lapkričio 20 d. – 1959 m. gegužės 20 d. JAV) – teisininkas, Rusijos ir Gruzijos politinis veikėjas.
Biografija
Rašytojo Georgijaus Ceretelio sūnus. 1906 m. baigė Maskvos universitetą.
Studijų metais įsitraukė į Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos veiklą. Už dalyvavimą studentų demonstracijoje buvo nuteistas 5 m. katorgos Sibire, bet netrukus paleistas. 1903 m. RSDDP suvažiavime Londone palaikė J. Martovo poziciją dėl partijos veiklos, menševikas. Vokietijoje leido socialdemokratinę spaudą gruzinų ir rusų kalbomis.
1905 m. grįžo į Rusiją. 1906 m. Rusijos II Valstybės Dūmos socialdemokratų frakcijos lyderis, 1907 m. su visa frakcija nuteistas katorgai. 1912 m. paleistas be teisės gyventi Gruzijoje.
1917 m. kovo 15 d. Laikinosios koalicinės vyriausybės pašto ir telegrafo ministras, 1917 m. spalio – gruodžio mėn. Rusijos Centrinio vykdomojo komiteto narys.
Nuo 1917 m. gruodžio iki 1921 vasario Gruzijos parlamento Dambudznebeli Kreba ir Gruzijos socialdemokratų partijos (SDP) sudarytos vyriausybės narys. 1921 m. Rusijai okupavus Gruziją emigravo į Prancūziją. Atstovavo Gruzijos SDP Socialistų darbininkų internacionalo Vykdomajame biure. 1930 m. emigravo į JAV.
Nuorodos
Biografija
Tatrų Lomnica
Tatrų Lomnica  – viena iš didžiausių ir gražiausių gyvenviečių Aukštųjų Tatrų kalnuose, 850–890 m aukštyje, dalis administracinio vieneto – Aukštųjų Tatrų miesto Slovakijoje. Tai žymus kalnų slidinėjimo kurortas ir kelionių pėsčiomis po kalnus centras, įsikūręs prie Lomnicos viršukalnės  – antros pagal aukštį Tatruose (2634 m). Per gyvenvietę nutiestas Laisvės kelias ir geležinkelis, jungiantis su vakaruose esančia gyvenviete Stary Smokovecu.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Tatrų Lomnicos vietovė paminėta jau 1209 m., kai Vengrijos karalius Andrius II Jeruzalietis dovanojo bažnyčiai nemažai žemių nuo Tatrų iki Poprado upelio. Tačiau miestelis pradėjo kurtis gerokai vėliau – jau po 1892 m., kai valstybė išpirko miškingą sklypą Lomnicos kalno papėdėje ir pradėjo kurti valstybinį kurortą bei statyti gydyklas. Jau 1893 m. pastatytas viešbutis „Lomnica“ – tuo metu didžiausias Tatruose (šiandien apleistas ir nenaudojamas). 1905 m. pagal vengrų architekto Guido Hefnerio projektą aukštesnėje miestelio vietoje buvo pastatytas didžiulis reprezentacinis viešbutis „Grandhotel“ (1919 m., po Čekoslovakijos įkūrimo, pervadintas „Grandhotel Praha“). XX a. pradžioje miestelyje pradėjo steigtis sporto, slidinėjimo centrai, įrengta rogučių trasa ir teniso kortai. Pradėjo veikti telegrafas, kavinės ir restoranai.
Po Pirmojo pasaulinio karo, Tatrų Lomnicoje kūrėsi privatūs šeimyniniai pensionai ir rezidencijos. 1933 m. pastatyta moderni sanatorija „Morava“ (architektai Bohuslavas Fuchsas ir Karla Ernstebergera). 1937 m. – 1940 m. įrengtas pirmasis keltuvas iki Uolų ežero ir Lomnicos viršukalnės, kur vėliau pastatytos observatorijos ir meteorologijos stotys.
1960 m. – 1970 m. Tatrų Lomnica tapo svarbiausia profesinių sąjungų poilsiaviete Slovakijoje. Buvo pastatyti nauji viešbučiai „Slovan“, „Horec“, sanatorijos „Uran“, „Odborar“, „Slovakia“, „Sasanka“, „Družba“. Miestelio augimą dar labiau paskatino 1970 m. Tatruose įvykęs pasaulio slidinėjimo čempionatas. Tuomet atnaujintas keltuvas iki Uolų ežero. 1974 m. pietinėje Tatrų Lomnicos dalyje pastatytas didelis automobilių kempingas, priklausęs tarptautinei organizacijai FICC ir ilgą laiką vadintas „Eurocamp“ (šiuo metu sugriautas ir nenaudojamas).
2004 m. lapkričio 19 d. Aukštųjų Tatrų šlaitus nusiaubę stiprūs vėjai neaplenkė ir Tatrų Lomnicos. Apylinkėse buvo nulaužti beveik visi medžiai, apgriauti kai kurie statiniai.
Tatrų Lomnicoje yra Romos katalikų ir evangelikų bažnyčios. Veikia Tatrų nacionalinio parko administracija ir parko muziejus, vasaros rogučių trasa, tradicinių slovakiškų patiekalų restoranas „Zbojnicka koliba“, šiuolaikiškas naktinis klubas – restoranas „Humno“. Čia įsikūrusi šešis kartus per metus leidžiamo žurnalo "Tatry" redakcija. 2013 m. Tatrų Lomnicos centre atidarytas Žiemos sporto Aukštuosiuose Tatruose muziejus.
Pėsčiųjų maršrutai
Tačiau daugelis keliautojų dažniausiai pasinaudoja kabinų keltuvu nuo Tatrų Lomnicos iki Uolų ežero, o paskui išeina pėsčiomis raudonai pažymėta Tatrų magistrale iki Hrebienoko (, 1285 m), Terio trobelės (, 2015 m) arba į priešingą pusę – trobelės prie Žaliojo ežero (, 1551 m). Nuo Uolų ežero dar galima pakilti keltuvu iki Lomnicos balno (, 2190 m) ir ten pasivaikščioti žaliai pažymėta trasa iki Didžiojo Lomnicos bokšto (, 2214 m).
Slidinėjimas
thumb|250px|Raudona trasa Generál Tatrų Lomnicoje thumb|250px|Šešių vietų keltuvas Tatrų Lomnicoje Tatrų Lomnica yra vienas didžiausių ir šiuolaikiškiausių slidinėjimo kurortų Slovakijoje, puikiai tinkantis tiek pradedantiems, tiek ir patyrusiems slidininkams.
2010–2011 m. žiemą Tatrų Lomnicoje atidarytas naujas šešių vietų keltuvas (2600 žm./val.), kuriuo gali pasinaudoti slidinėjantys lengvo sudėtingumo trasomis, o 2011–2012 m. žiemą pradėjo veikti dar vienas naujas aštuonių vietų keltuvas (2400 žm./val.), skirtas slidinėjantiems vidutinio sudėtingumo trasomis. Po šių dviejų keltuvų atidarymo trasų ilgis pasiekė 10,730 km (įskaitant 750 m ilgio nusileidimą dirbtinai nelyginta trasa Francúzska mulda). Nepertraukiamas nusileidimas kalnų slidinėmis nuo Lomnicos balno iki Tatrų Lomnicos išsitęsė iki 6 km (apjungiant trasas nuo sudėtingiausios iki lengviausios). Per valandą Tatrų Lomnicos keltuvais gali pasinaudoti iki 10 142 kalnų slidininkų.
Šalia keltuvų veikia slidžių nuomos punktai, valiutų keityklos, nedidelės suvenyrų ir sporto inventoriaus parduotuvės. Slidininkams patogūs restoranai atidaryti ne tik pačioje Tatrų Lomnicoje, bet ir kiek aukščiau nuo miestelio, šalia keltuvų stoties „Štart“ bei Uolų ežero. Už kelių dešimčių metrų nuo slidinėjimo trasų paprastai atidaryta Uolų trobelė (, 1751 m).
Andrius Bulota (1872)
thumb|160px|Andrius Bulota Rusijos imperijos Valstybės Dūmoje
Tytuvėnai
Tytuvėnai – miestas vakarų Lietuvoje, Kelmės rajono savivaldybėje, Žemaičių aukštumos rytinėse priekalnėse, 17 km į rytus nuo Kelmės, prie Tytuvos upelio. Tytuvėnų seniūnija, yra apylinkių seniūnijos centras, regioninio parko direkcija. Stovi buvęs Tytuvėnų bernardinų vienuolynas ir jo ansamblis (XVII a. pradžia – XVIII a. pabaiga, vienas didingiausių baroko paminklų šiaurės rytų Europoje). Tytuvėnuose yra keletas kitų kulto statinių: Tytuvėnų Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (nuo 1633 m.), Tytuvėnų Dievo Motinos ikonos „Kazanskaja“ cerkvė (nuo 1875 m.), Kristaus laiptų koplyčia (nuo 1778 m.), Tytuvėnų kapinių koplyčia (nuo 1827 m.), Tytuvėnų koplyčia-mauzoliejus (nuo 1853 m.).
Andrius Bulota (1872)
Andrius Bulota (1872 m. lapkričio 16 d. Putriškiuose, Padovinio valsčius – 1941 m. rugpjūčio 16 d. Paneriuose) – Lietuvos teisininkas, publicistas, politinis veikėjas.
Tytuvėnai
Yra Tytuvėnų gimnazija, Tytuvėnų jaunimo mokykla (Budraičiuose), biblioteka, paštas (LT-86061), miško muziejus (įkurtas 1962 m. buvusioje girininkijoje). Bažnyčios skverelyje stovi paminklas Maironiui (pastatytas 1995 m.; fundatorius Tadas Kalasauskas, skulptorius D. Lukoševičius). Yra Tytuvėnų dvaro liekanos. Šiaurinėje miesto dalyje stovi paminklinis akmuo 1863 m. sukilėliams atminti (pastatytas 1930 m.).
Andrius Bulota (1872)
Biografija
1892 m. baigė Marijampolės gimnaziją, 1897 m. Peterburgo universiteto Teisės fakultetą. Kurį laiką fakulteto slaptos lietuvių studentų draugijos pirmininkas. Bendravo su Vincu Kudirka, Jonu Kriaučiūnu, Stasiu Matulaičiu. Savo eilėraščius ir korespondencijas spausdino laikraščiuose „Varpas“ ir „Ūkininkas“.
Tytuvėnai
Nuo 2004 m. Tytuvėnuose vasarą vyksta tarptautinis menų festivalis. Rugsėjo mėnesį vyksta maldininkų eitynės į Šiluvą.
Andrius Bulota (1872)
Biografija
1898–1903 m. dirbo Talino apygardos teisme. Nuo 1904 m. prisiekusysis advokatas Vilniuje, dažniausiai dalyvavo darbininkams iškeltose ir politinėse bylose (gynė Vincą Kapsuką, Leoną Prūseiką ir kt.). 1902–1915 m. vienas Lietuvos demokratų partijos radikaliojo sparno veikėjų. Aktyvus 1905 m. Didžiojo Vilniaus Seimo dalyvis. 1905 m. vienas iš pašto tarnautojų streiko organizatorių, už tai policijos suimtas ir kalintas.
1907–1912 m. Rusijos II ir III Valstybės Dūmos deputatas nuo Suvalkų gubernijos, dirbo trudovikų frakcijoje. II Valstybės Dūmoje frakcijos sekretorius, III Dūmoje – frakcijos pirmininkas, abiejų dūmų lietuvių atstovų pirmininkas; reikalavo Lietuvai savivaldos (žemietijų) ir taikos teisėjų institucijų, žemės klausimo sprendimą perduoti Lietuvos autonomijos seimui, gynė lietuvių kalbos teises.
Aleksandras Kočetkovas
Aleksandr Kočetkov (g. 1975 m. Šiauliuose) – sportininkas irkluotojas (Rusijos jaunimo olimpinės rinktinės narys), Lietuvos vadybininkas.
Tytuvėnai
Etimologija
Tytuvėnai yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo upės Tytuvos (anksčiau vadinosi Tytava), pridedant priesagą -ėnai. Anksčiau gyvenvietė vadinosi Tytavėnai, bet nuo XIX a. vidurio iki XX a. vidurio palaipsniui įsigalėjo dabartinis vardas.
Andrius Bulota (1872)
Biografija
1912–1915 m. advokatas Vilniuje, 1915–1916 m. Petrograde. Nuo 1913 m. masonų ložės „Lietuva“ (Litwa), nuo 1914 m. „Baltarusija“ (Bialorus) narys; su kitais nariais kūrė Lietuvos politinio savarankiškumo koncepciją, buvo etninio valstybingumo šalininkas.
Per Pirmąjį pasaulinį karą pasitraukė į Rusiją, 1916–1917 m. kartu su žmona Aleksandra ir rašytoja Žemaite JAV ir Kanadoje rinko lėšas karo pabėgėliams. 1917 m. gegužės mėn. Rusijos socialistų revoliucionierių partiją atstovavo Petrogrado darbininkų deputatų tarybos Centro komitete, tarybos juridinio skyriaus vadovas. Vadovavo valstybinei komisijai liepos mėn. bolševikų rengtam sukilimui tirti. 1917 m. pabaigoje išrinktas Lietuvos socialistų liaudininkų sąjungos CK nariu. 1918 m. išrinktas Rusijos Steigiamojo susirinkimo deputatu (nuo Vitebsko gubernijos). 1921 m. dalyvavo Steigiamojo susirinkimo deputatų suvažiavime Paryžiuje.
Tytuvėnai
Etimologija
Kita versija byloja, kad miestelis galėjo būti pavadintas pagal čia gyvenusį bajorą Tytuvėną ar Tytavičių, nors labiau tikėtina, kad pastarasis pasivadino pagal vietovę nei atvirkščiai – yra daug Lietuvos vietovardžių, kilusių nuo vandenvardžių, o pastarieji su asmenvardžiais nėra siejami.
Andrius Bulota (1872)
Biografija
1918 m. grįžęs į Lietuvą, dirbo advokatu Marijampolėje, dėstė Marijampolės gimnazijoje, įsteigė realinę gimnaziją. 1929 m. apkaltintas pasikėsinimo į Augustiną Voldemarą rengimu ir ištremtas į Varnių koncentracijos stovyklą. Po 3 mėn. leista išvykti į Čekoslovakiją. 1930 m. grįžęs į Marijampolę, vėl užsiėmė advokato praktika, Lietuvos advokatų tarybos veikėjas.
Aleksandras Kočetkovas
Biografija
1989 m. kartu su tėvais persikėlė gyventi į Rusiją. Studijavo vadybos ir informacijos mokslus universitetuose Rusijoje ir JAV. Dirbo tarptautinėse įmonėse JAV, Rusijoje, Švedijoje, Vokietijoje, Austrijoje ir Latvijoje. Nuo 2004 m. gyvena ir dirba Lietuvoje. Vienintelės bendrovės, Baltijos šalyse užsiimančios orlaivių nuoma, AB „Aviation Asset Management“ generalinis direktorius (nuo 2008 m. gegužės mėn. ) Taip pat rašo straipsnius verslo ir verslo rizikos temomis.
Andrius Bulota (1872)
Biografija
1940 m. birželio mėn. sovietams okupavus Lietuvą, paskirtas Liaudies seimo rinkimų komisijos nariu. 1940–1941 m. LSSR AT Prezidiumo juridinio skyriaus vedėjas. 1941 m. rugpjūčio 16 d. hitlerininkų sušaudytas Paneriuose.
Tytuvėnai
Geografija
Tytuvėnai įsikūrę Žemaičių aukštumos rytinėse priekalnėse, prie Tytuvos upelio. Miesto pietinėje dalyje telkšo Bridvaišis, netoliese ir Gilius. Stūkso Tytuvėnų piliakalnis. Į vakarus už miesto yra Tytuvėnų geležinkelio stotis. Apylinkėse įkurtas Tytuvėnų regioninis parkas. Svarbiausi keliai ir.
Aleksandras Kočetkovas
Biografija
Aleksandr Kočetkov mokėsi Šiaulių 17-oje vidurinėje mokykloje. 1989 m. kartu su tėvais persikėlė gyventi į Rusiją. Nuo 1993 m. studijavo vadybos ir informacijos mokslus Maskvos valstybiniame kultūros universitete. 1996 m. Aleksandras Kočetkovas buvo apdovanotas tuometinio Rusijos prezidento Boriso Jelcino stipendija, kurią gavęs studijavo informacinių sistemų valdymą Teksaso universitete JAV (1997–1998 m.). 1998 m. Aleksandras Kočetkovas su pagyrimu baigė Maskvos kultūros universitetą, įgijo vadybos ir informacijos bakalauro laipsnį. 1998–2001 m. Maskvos kultūros universitete studijavo ir baigė sociologijos aspirantūrą.
Tytuvėnai
Geografija
2007 m. 1 km nuo miesto pastatytas Tytuvėnų apžvalgos bokštas.
Gyslotasis kvebrachas
Gyslotasis kvebrachas (Aspidosperma polyneuron, ) – stepukinių (Apocynaceae) šeimos medžių rūšis. Auga šiaurės rytų Argentinoje, Paragvajuje, Brazilijoje. Tai tipinis Atlanto miškų augalas.
Tytuvėnai
Istorija
thumb|left|LDK žemėlapyje pažymėti Citowianij
Aleksandras Kočetkovas
Profesinė karjera
1997–1999 m. JAV dirbo įmonės „Tyson and Associates“ analitiku ir per trumpą laiką tapo įmonės bendrasavininkiu, „Eksmo“ verslo plėtros direktorius ir valdybos konsultantas (1998–1999 m.), „PriceWaterhouseCoopers” konsultantas (1999–2000 m.), „RosBusinessConsulting” projektų vadovas, generalinio direktoriaus patarėjas (2000–2002 m.), „SAP CIS and Baltic States” vyriausiasis konsultantas (2002–2004 m.), „SAP Österreich GmbH Representative office in Baltic States” regiono vadovas (2004–2006 m.), „SAP CIS and Baltic States“ apdovanojimo už aukštą darbo kokybę laimėtojas (2004 m.); UAB „KPMG Baltics” Rizikų valdymo konsultacijų skyriaus vadovas (2006–2008 m.).
Gyslotasis kvebrachas
Aukštis iki 40 m, paauga 5 dm/m. Žydi rugsėjo – lapkričio mėnesiais, vaisius veda spalį – lapkritį. Medingas.
Tytuvėnai
Istorija
Vietovė žinoma nuo XIV a. pabaigos, XV a. Tytuvėnus žemėlapyje pažymėjo Nikolajus Kuzietis. XV a. pabaigoje minimas Tytuvėnų dvaras. 1555 m. pastatyta pirmoji Tytuvėnų bažnyčia, prie jos atsirado miestelis (minimas dvaro inventoriuje nuo 1581 metų). 1633 m. pastatyta Tytuvėnų Švč. Mergelės Marijos bažnyčia ir vienuolynas. 1724 m. Augustas II suteikė kasmetinio turgaus privilegiją.
Gyslotasis kvebrachas
Mediena tamsiai rausva, tvirta, lengvai apdirbama. Plačiai naudojama medienos pramonėje.
Tytuvėnai
Istorija
1863 m. Tytuvėnų miškuose aktyviai veikė sukilėliai. Tačiau kartą netikėtai užpulti caro žandarų jie beveik visi žuvo, o sukilėlių vadas Z. Citavičius suimtas ir nužudytas. 1864 m. po sukilimo vienuolynas atimtas iš bernardinų. XIX a. Tytuvėnai buvo Raseinių apskrities miestelis.
XX a. pradžioje Tytuvėnai buvo garsus Lietuvos kurortas. 1931 m. birželio 21 d. čia įkurta centrinė visos Žemaitijos vyriausybė.
1945 m. įkurta biblioteka. 1956 m. gruodžio 28 d. Tytuvėnai gavo miesto teises. Sovietmečiu veikė durpių, žemės ūkio įmonės, miškų ūkis, siuvimo cechas, Tytuvėnų žemės ūkio technikumas.
2002 m. rugpjūčio 19 d. buvo patvirtintas Tytuvėnų herbas.
Sportas
Tytuvėnuose įsikūręs futbolo klubas Tytuvėnų FK "Viltis".
Aleksandras Kočetkovas
Sportinė veikla
Būdamas 11 metų, Aleksandr Kočetkov pradėjo domėtis kovų menais (Aikido, Kendo, Iaido), Rytų kultūra. Nuo 1992 m. – tinklininkas; žaidė „Moskvič“ komandoje, rungtyniavusioje Rusijos vyrų tinklinio pirmoje lygoje. Buvo Rusijos jaunųjų irkluotojų olimpinės rinktinės narys (1991–1992 m.). Studijuodamas JAV, atstovavo Teksaso universiteto sporto komandai. Gyvendamas Lietuvoje, aktyviai sportavo kaip profesionalus tinklininkas.
Aleksandr Kočetkov buvo Maskvos Naginatos federacijos prezidentas (1994–1995 m.). „Isto-SM Tauras“ komandos žaidėjas ir viceprezidentas (2008 m. duomenimis).
2008 m. birželio 10 d. Aleksandrui Kočetkovui kaip „Isto-SM Tauras“ komandos – 2007–2008 metų Lietuvos vyrų tinklinio čempionato nugalėtojos – žaidėjui ir šio sporto klubo viceprezidentui, Vilniaus miesto meras Juozas Imbrasas pareiškė padėką už nuopelnus Vilniaus sportui ir įteikė padėkos raštą.
New Wave
miniatiūra|[[Talking Heads, 1978 m.]] New Wave – roko žanras, kuris egzistavo nuo 8 dešimtmečio pabaigos iki 9 dešimtmečio pabaigos. Jis kilo iš pankroko kaip atsakas į to meto populiarią muziką. New Wave sujungė daug rokenrolo įtakotų stilių iš priešhipinės eros, ska, regio, elektroninės muzikos ir kt.
Apžvalga
Sąvoka New Wave yra didelio nesusipratimo šaltinis. Ją pristatė Sex Pistols vadybininkas Malcolm McLaren 1976 m. Didžiojoje Britanijoje kaip alternatyvą, taip pat priskiriamą punk. Sąvoka priminė avangardą, stilingą judėjimą 7-ajame dešimtmetyje. Pavadinimą greitai paėmė britų punk mėgėjų žurnalas Sniffin‘ Glue, o vėliau ir muzikos industrija. Taip sąvoka New Wave buvo sukeistas su sąvoka punk.
Jungtinėse Amerikos Valstijose Seymour Stein, ieškojo sąvokos, kuri apibūdintų jo naujausias grupes. Kadangi dauguma radijo stočių, esančių JAV, patarė savo klientams nesivadinti pankroko grupėmis, o disko populiarumas irgi blėso, Steinas pasirinko pavadinimą New Wave. Jo naujosios grupės, kaip Ramones ir Talking Heads buvo eksperimentinės.
Greitai klausytojai pradėjo atskirti šio žanro atlikėjus nuo tikrų pankų. Muzikos žurnalistas Charles Shaar Murray, rašęs apie Boomtown Rats, suprato, kad New Wave tapo industrijos muzikantų gaudyklė, kuri buvo susijungusi su pankroko judėjimu, bet taip pat ir skyrėsi nuo jo.
Muzika, kuri sekė anarchisčių grupių moralinį Sex Pistols veidą, buvo apibrėžiamos kaip pankrokas. Muzikos kūriniai, kuriuose buvo linkstama eksperimentuoti, kurių tekstai buvo sudėtingi, buvo priskiriami New Wave kategorijai. Į tą kategoriją pateko ir muzikantai, 8-o dešimtmečio viduryje priskirti britų rokeriai – Ian Dury, Nick Lowe, Eddie and the Hot Rods ir Dr Feelgood. Taip pat į New Wave pateko Patti Smith ir Blondie, bei dainininkai, dainų tekstų kūrėjai, tokie kaip Elvis Costello, Tom Robinson, ir Joe Jackson. Taip pat daug atlikėjų, kurie iš pradžių buvo vadinami pankrokeriais, buvo priskirti New Wave kategorijai (Dead Boys, Ramones, Talking Heads ir The Runaways).
Vėliau New Wave reiškė mažiau triukšmingą, daugiau pop muziką, o post-punk buvo naudojamas apibrėžti tamsesnes, mažiau pop įtakos turinčias grupes kaip Siouxsie & the Banshees, The Cure, Soft Cell, ir The Psychedelic Furs. Pankrokas, New Wave ir post – punk turėjo kai ką bendro: energingą reakciją į populiariąją 8-o dešimtmečio muziką.
Tom Petty prisiėmė laurus už New Wave sukūrimą. Jis buvo pasakęs žurnalistams, kad jam yra sunku apibrėžti jo grupės The Heartbreakers stilių, nes jie nepriklausė pankrokui, bet taip pat norėjo save priskirti prie Elvis Costello ir Sex Pistols.
New Wave samprata JAV
New Wave Jungtinėse Amerikos Valstijose yra populiari sąvoka, apibrėžianti muziką, kuri kilo 8-o dešimtmečio pabaigoje ir išpopuliarėjo 1982–1983 m. – laikotarpį, pavadintą „antrąja britų muzikine invazija“, kai New Wave grupės pasiekė populiariausių įrašų sąrašų viršūnę. Atlikėjai Elvis Costello, The Police, Gary Numan, ir Squeeze atitiko žanro apibrėžtį. Pradedant 9-o dešimtmečio pradžia ir iki maždaug 1987 m. terminas New Wave Amerikoje buvo vartojamas apibrėžti naujus pop/rock atlikėjus, ypač tuos, kurie naudojo sintezatorių. Pavyzdžiai galėtų būti Duran Duran, A Flock of Seagulls, Depeche Mode, Eurythmics, The Fixx, Adam and the Ants, Tears For Fears, Human League, Naked Eyes ir Culture Club.
Atgimimas
XX a. pabaigoje britų muzikos žurnalas NME sugrupavo kartu daug gitaromis paremtų grupių į sunkų stilių New Wave of New Wave. Šios grupės S*M*A*S*H, These Animal Men, Elastica ir Echobelly, pasiėmė 8-o dešimtmečio New Wave.
Daug indie rock grupių vėl išpopuliarino New Wave, kaip post – punk atgimimo dalį. Tos grupės buvo Kaiser Chiefs, Franz Ferdinand, The Killers, The Bravery ir Naujojo Orleano Mute Math. Taip pat New Wave grįžimą paskatino Squeeze susijungimas.
Mada
New Wave mados buvo atsakas į 7-o dešimtmečio hipių stilių. Taip platėjančios kelnės ir ilgų plaukų mada buvo pakeista labiau aptemptais drabužiais ir trumpesnių plaukų, dažnai skiauterių mada. Tos mados primena rokenrolo laikotarpio aprangą.
Buvo norima iškelti sintetines medžiagas. Tai apėmė elastano ir ryškių spalvų naudojimą, labai išpopuliarėjusius pigius papuošalus ir ornamentus. Kaip mados judėjimas New Wave įtraukė postmodernizmą ir popartą. Taip pat svarbi New Wave mados atšaka buvo New Romantic judėjimas.
Darius Žutautas
Darius Žutautas (g. 1978 m. rugsėjo 30 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, gynėjas, atstovavęs šalies nacionalinę rinktinę.
2005 m. vasario pradžioje sugrįžo į Vladikaukazo „Alanijos“ klubą ir pasirašė trejų metų sutartį.
Pirmas oficialias rungtynes už nacionalinę rinktinę žaidė 2005 m. kovo 30 d. prieš Bosnijos ir Hercegovinos nacionalinę rinktinę.
D. Žutauto brolis Giedrius Žutautas taip pat yra profesionalus futbolininkas.
Baro Koloradas
right|thumb|270px|Baro Kolorado tyrimų stotis
Baro Koloradas  – dirbtinai susidariusi sala Gatuno ežere (tvenkinyje). Yra centrinėje Panamoje, Panamos provincijoje. Patvenkus Čiagreso upę buvo užlieti didžiuliai džiunglių plotai, tačiau kalvų viršūnės liko virš vandens ir tapo salomis. Baro Koloradas yra didžiausia iš tokių salų, jos plotas 15,6 km².
1923 m. Panamos kanalą administruojanti JAV Baro Kolorado salą paskelbė gamtos draustiniu. Vėliau saloje įkurtas Smithsonian tropinių tyrimų institutas. Dabar Baro Kolorado sala yra nuodugniausiai ištyrinėta tropinė teritorija pasaulyje. Nors įrengus tvenkinį stambieji žinduoliai iš salos pasitraukė, likusi gamta liko nepakitusi.
John Irving
Džonas Vinslas Irvingas (gimimo vardas Džonas Volasas Blantas jaunesnysis; (g. 1942 m. kovo 2 d. Naujasis Hampšyras, JAV) – garsus JAV rašytojas ir Oskaro laimėtojas.
Irvingas pelnė kritikų pagyras bei populiarumą tarp skaitytojų kai 1978 m. išleido tarptautinės sėkmės susilaukusį kūrinį „Pasaulis pagal Garpą“. Kai kurie Irvingo darbai, tarp jų „Sidro namų taisyklės“ ir „Malda už Oveną Minį“, tapo bestseleriais ir buvo ekranizuoti. Keleto Irvingo kūrinių siužeto vieta vyksta Ekseteryje, Nju Hampšyre, kur pats Irvingas ir užaugo.
Jis laimėjo Oskarą už geriausią adaptuotą filmą 1999 m. Apdovanojimas gautas už „Sidro namų taisykles“.
Karjera
Irvingo karjera prasidėjo 26-erių metų, kai parašė pirmąjį romaną „Meškų išlaisvinimas“. Debiutas buvo gan neblogai įvertintas, tačiau masinio skaitytojų dėmesio nepasiekė. Septintajame dešimtmetyje jis studijavo kartu su kitu garsiu rašytoju Kurtu Vonnegutu vienoje meno mokykloje. Jo antrasis ir trečiasis kūriniai – „Vandens metodas“ ir „Vidutinio svorio santuoka“ – buvo panašiai įvertintos kaip ir pirmasis kūrinys. Maždaug 1975 m. Irvingas tapo profesoriaus asistentu Maunt Holioko koledže, Didžiojoje Britanijoje.
Nepatenkintas savo pirmuoju leidėju „Random House“ dėl prastos kūrinių sklaidos, Džonas Irvingas ketvirtąjį savo kūrinį „Pasaulis pagal Garpą“ išleido kartu su „E. P. Dutton“ leidykla, kurie pažadėjo kokybiškesnį marketingą. Kūrinys tapo tarptautiniu bestseleriu ir kultūriniu fenomenu. Taip pat kūrinys pretendavo į geriausios Nacionalinės knygų apdovanojimo grožinės literatūros kūrinį. Kitais metais šis kūrinys laimėjo Nacionalinį knygos apdovanojimą grožinės literatūros srityje. Vėliau šis kūrinys buvo ekranizuotas, o filmo režisierius buvo Džordžas Rojus Hilas. Filme vaidino Robinas Viljamsas. Retam žmogui žinomas faktas, kad kūrinys „Pasaulis pagal Garpą“ buvo rimtas pretendentas į 1979 m. Pulitzerio premiją.
Pastarasis kūrinys pavertė Irvingą iš mėgėjo, niekam nežinomo rašytojo į autoritetingą romanistą, kurio visi tolesni kūriniai tapo bestseleriais. Iškart po Garpo 1981 m. sekė „Nju Hampšyro viešbutis“, apie kurį buvo įvairiausių atsiliepimų – ir gerų, ir blogų. Kaip ir su Garpu, „Nju Hampšyro viešbutis“ buvo ekranizuotas, tik šįsyk režisieriumi pasirinktas Tonis Ričardsonas, o filme vaidino Džodi Foster ir Robas Lauvas.
1985 m. Irvingas išleido kūrinį „Sidro namų taisyklės“. Siužetas vyksta Meine, našlaičių prieglaudoje, o pagrindinė kūrinio tema – abortas. Daugybė kritikų ieškojo paralelių tarp šios romano ir Čarlzo Dikenso romano „Oliveris Tvistas“. Kitas Irvingo romanas buvo „Malda už Oveną Minį“, kuriame pasakojama apie Naujosios Anglijos šeimą, o pagrindinė kūrinio tema – religija. Šį romaną parašyti įkvėpė „Skardinis būgnelis“, kurį parašė Giunteris Grasas bei „Raudonas laiškas“, kurį parašė Nathanelis Houtornas. Šiame kūrinyje Irvingas pirmą kartą nagrinėjo Vietnamo karo pasekmes, ypač karinę prievolę, kurios pats rašytojas išvengė, nes buvo vedęs tėvas. „Malda už Oveną Minį“ tapo dar populiaresnė knygą už „Pasaulis pagal Garpą“ ir dažnai yra įtraukiama į būtinų perskaityti knygų sąrašą Didžiosios Britanijos mokyklose.
Irvingas grįžo pas savo pirmąjį leidėją „Random House“ išleisti kitos savo knygos „Cirko sūnus“ (1995 m.) Tikriausiai tai pats sudėtingiausias ir sunkiausias jo kūrinys ir visiškai kitoks lyginant siužeto vietą su kitų kūrinių aplinkybėmis. Nors kritikai išpeikė šį kūrinį, tačiau „Cirko sūnus“ tapo nacionaliniu bestseleriu. 1998 m. Džonas Irvingas išleido „Našlė vieneriems metams“, kurią dienraštis „The New York Times“ išrinko geriausia metų knyga.
Net keturi Džono Irvingo kūriniai užėmė pirmąją vietą pagal populiarumą „The New York Times“ laikraštyje: „Nju Hampšyro viešbutis“, pirmoje vietoje išsilaikęs net septynias savaites, „Sidro namų taisyklės“, „Našlė vieneriems metams“ ir „Ketvirtoji ranka“.
1999 m., po beveik dešimties metų kūrimo buvo pabaigtas filmas „Sidro namų taisyklės“, kurį režisavo Lasis Holstromas. Jame vaidino Maiklas Keinas, Tobis Magvairas, Čarlizė Teron bei Delrojus Lindo. Pats Irvingas taip pat trumpam šmėstelėjo ekrane vaidindamas geležinkelio prižiūrėtoją. Filmas buvo nominuotas keliems Oskarams, tame tarpe už geriausią metų filmą bei geriausią adaptuotą scenarijų filmui.
Netrukus po filmo pristatymo, Dž. Irvingas išleido memuarus apie filmo „Sidro namų taisyklės“ statymą. Po išleidimo rašytojas pasirodė Kanados CBC televizijos laidoje „Karštas dalykėlis“, kad pareklamuotų savo knygą. Laidos metu Irvingas kritikavo populiarų JAV knygų autorių Tomą Volfą sakydamas, jog šis esą „nemoka rašyti“ ir, kad pastarojo „rašliava“ priverčia Irvingą gardžiai juoktis. Kiek vėliau tais pačiais metais Volfas pasirodė „Karštame dalykėlyje“ ir pavadino Irvingą bei dar jį kritikavusius rašytojus „juokdariais“, kurie, neva, pavydėjo jam dėl neseniai pasirodžiusio betselerio „Subrendęs vyras“.
Kai 2001 m. pasirodė „Ketvirtoji ranka“, ji tapo betseleriu. Vėliau pasirodė vaikiška apysaka „Garsas toks, lyg kažkas nenorėtų jo skleisti“, kurios siužetas buvo įtrauktas į kitą jo knygą „Našlė vieneriems metams“, pasirodžiusią 2004 m. Galiausiai, kitų metų liepos 12 d. išleistas romanas „Kol tave rasiu“.
2005 m. birželio 28 d. dienraštis „The New York Times“ publikavo straipsnį atskleidžiantį, jog kūrinyje „Kol tave rasiu“ Dž. Irvingas įtraukė ir keletą asmeninių dalykų, apie kuriuos nebuvo viešai žinoma. Vienas jų yra seksualinis smurtas prieš Irvingą nuo vyresnės moters, kai Džonui tebuvo 11 metų, o kitas – biologinio tėčio atsiradimas Irvingo gyvenime.
Naujausiame romane „Paskutinė naktis Tvisted Riveryje“, išleistame 2009 m., pagrindinis kūrinio personažas yra taip pat rašytojas, kurio „karjera panaši į paties Džono Irvingo“, kaip teigė vienas JAV žurnalistas.
Kiti projektai
Nuo tada, kai pasirodė garsusis „Pasaulis pagal Garpą“, Džonas Irvingas tapo nepriklausomu rašytoju, galinčiu skirti visą savo laiką ir dėmesį rašymui bei tuo pačiu metu nesirūpinti finansais. Laisvu laiku rašytojas dėstė paskaitas įvairiuose universitetuose, įskaitant ir „Iova Writers Workshop“. Taip pat Džonas treniravo savo sūnaus vidurinės mokyklos imtynių komandą, kadangi pats labai mėgdavo imtynes. Beje, 1992 m. Irvingas buvo išrinktas į JAV Nacionalinę imtynių šlovės galeriją kaip „išskirtinis amerikietis“.
Be savo garsiųjų kūrinių, jis taip pat publikavo apsakymų rinkinį „Bandymas išgelbėti Pigį Snydį“ ir memuarus apie filmo „Sidro namų taisyklės“ kūrimą „Mano filmo verslas“ bei rašymą ir imtynes „Įsivaizduojama draugė“. 2010 m. Džonas Irvingas atskleidė, kad jis kartu su Todu Viljamsu kurs knygos „Ketvirtoji ranka“ adaptaciją filmui.
Paskutiniu metu
Pastaruoju metu, trys įspūdingiausi Džono Irvingo kūriniai – „Pasaulis pagal Garpą“, „Sidro namų taisyklės“, „Malda už Oveną Minį“ buvo perspausdinti dar ne vieną kartą. Knyga apie Oveną Minį buvo adaptuota filmui „Simonas Birčas“ (Irvingas reikalavo, kad pavadinimas, personažų vardai turi būti pakeisti, nepaisant to, Irvingas filmą įvertino teigiamai). 2004 m. dalis knygos „Našlė vieneriems metams“ buvo adaptuota filme „Durys grindyse“, kuriame vaidina Džefas Bridžisas ir Kim Besindžer.
2009 m. vienam Niujorko žurnalui rašytojas prasitarė, kad rašo tryliktąjį kūrinį, kurio pavadinimas bus „Pirmuoju asmeniu“. Ji iš dalies paremta V. Šekspyro kalba iš kūrinio „Ričardas antrasis“. 2010 m. pabaigoje per vieną interviu Irvingas atskleidė keletą įdomių faktų apie savo būsimą darbą: kūrinys bus pasakojamas pirmuoju asmeniu, kūrinio pagrindinis personažas bus 60-ies metų biseksualus Viljamsas, grįžtantis mintimis atgal į praeitį – į šeštąjį ir septintąjį XX a. dešimtmetį. Taip pat Viljamas įsimylės transeksualę ir didžiąją dalį laiko studijuos Vienoje, kur Viljamas dar kartą įsimylės, tik šįsyk amerikietę merginą, siekiančią tapti profesionalia operos dainininke. Romanas iš dalies bus panašus į „Pasaulis pagal Garpą“, nes, anot rašytojo, tai irgi knyga apie „žmones, kurie nekenčia jūsų dėl jūsų seksualinės prigimties“.
Asmeninis gyvenimas
1964 m. Džonas Irvingas vedė Šailę Lyrę, kurią 1963 m. sutiko Harvarde, prieš išvykdamas gyventi į Vieną, Austriją. Jie susilaukė dviejų sūnų – Kolino ir Brendeno – ir devintojo dešimtmečio pradžioje išsiskyrė. 1987 m. rašytojas vedė antrą kartą, Žanetą Turnbul, kuri buvo jo redaktorė „Bantam-Seal Books“ leidykloje, o dabar yra viena iš partnerių. Jie turi paauglį sūnų Everetą. Irvingas turi namus Vermonte, Toronte ir Pointe au Barilyje, Kanados Ontarijo provincijoje.
Irvingo biologinis tėvas, kurio jis niekada nesutiko, buvo pilotas ir tarnavo JAV oro pajėgose. Antrojo pasaulinio karo metu, manyta, kad jis buvo pašautas virš Birmos, 1943 m. liepą, tačiau šis išsigelbėjo (incidentas aprašytas romane „Sidro namų taisyklės“. Irvingas mažai žinojo apie savo tėvą iki pat 1981 m.
2007 m. Džonui Irvingui buvo diagnozuotas prostatos vėžys.
2010 m. rašytojas patvirtino, kad jis yra antros kartos Emi Bišop pusbrolis, kuri, būdama profesoriaus asistente Alabamos universitete, šovė į šešis kolegas, iš kurių trys mirė. Tai įvyko 2010 m. vasario 12 d.
Pasikartojančios temos
Daugybė temų, simbolių ir personažų panašumų kartojasi visuose Dž. Irvingo kūriniuose. Tarp tokių būtų galima paminėti Naująją Angliją, prostitutes, imtynes, Vieną, Ajovos valstiją, meškas, nelaimingus atsitikimus. Dažnai tarp veikėjų pasitaiko rašytojų, žurnalistų, knygų vaikams autorių, rašančių dienoraštį, šeimos istorikų ir kt. Dažnai personažai kovoja su įvairiomis asmeninėmis katastrofomis, yra įveliami į tam tikro filmo kūrimą, seksualinius ryšius tarp jaunų vyrų ir vyresnių moterų ar atvirkščiai. Kai kuriuose kūriniuose netrūksta žmonių be tam tikros kūno dalies (liežuvio, piršto, kt). Nepaisant visų panašumų, didžiausi trys panašumai visuose kūriniuose yra meškos, Garpas ir viešbutis, o dažniausia veikėjų profesija – rašytojas. Tai dar kartą patvirtina, kad Džonas Irvingas rašo apie tai, ką pats supranta, per savo patirties prizmę.
Džonas Irvingas dažnai savo kūriniuose įpina „istorijos istorijoje“ techniką, t. y. išplečia šalutines siužeto linijas.
Stars Dance
Stars Dance – debiutinis studijinis amerikiečių atlikėjos Selena Gomez albumas, išleistas 2013 m. liepos 23 d. Tai – pirmasis atlikėjos solinis albumas, kadangi anksčiau išleisti albumai buvo kartu su grupe „Selena Gomez & the Scene“. Šiame albume itin ryškūs EDM, dubstep, techno bei disco elementai , o pati Gomez teigė, jog didelę įtaką muzikai turėjo Britney Spears bei Skrillex. Dainose daugiausia dainuojama apie meilę. Albumas susilaukė vidutiniškų kritikų įvertinimų  – vieni gyrė Gomez brandesnes dainas bei jų žodžius, tačiau kiti kritikavo dėl vienodų elektroninių dainų. Tačiau albumui tai nesutrukdė debiutuoti pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Tai buvo pirmasis atlikėjos albumas, pasiekęs šią viršūnę.
2006 m. Nacionalinės Slovakijos Respublikos Tarybos rinkimai
2006 m. Nacionalinės Slovakijos Respublikos Tarybos rinkimai vyko 2006 m. birželio 17 d. Juose šešios partijos peržengė 5% barjerą ir gavo vietas parlamente. Daugiausia balsų surinko Robert Fico vadovaujama Kryptis – socialdemokratija, kuri vėliau sudarė koalicinę vyriausybę.
Rezultatai
Rinkimų rezultatai :
Pionierius (žurnalas)
Pionierius – savaitinis pionieriams ir jauniesiems moksleiviams skirtas žurnalas, ėjęs nuo 1940 m. rugpjūčio 14 d. iki 1941 m. birželio 22 d. Kaune.
Istorija
Leido LKJS CK. Tiražas 1941 m. – 6500 egz. Išėjo 42 numeriai.
Redagavo Irena Trečiokaitė, Juozas Krūminas.
Senamiesčio tunelis
Senamiesčio tunelis – drenažo kolektorius Vilniuje, Vilniaus Senamiestyje, pastatytas XIX a. Tunelio aukštis yra 1,8 m, o plotis – 1,2 m. Juo galima pereiti Senamiestį. Šiuo kolektoriumi ir senų namų rūsiais Antrojo pasaulinio karo metu naudojosi žydai, kad paspruktų iš geto.
KV Kortrijk
Kortreiko KV – Belgijos futbolo klubas iš Kortreiko.
Vytautas Račkauskas (1881)
Vytautas Račkauskas (1881 m. sausio 15 d. Radviliškis, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – prieš 1956 m. Archangelsko sritis, SSRS) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1902 m. baigė Liepojos gimnaziją. Tais pačiais metais įstojo į Maskvos Konstantino matavimo institutą, kurį baigęs 1907 m. gavo inžinieriaus geodezininko diplomą.
1907–1918 m. dirbo Rusijos imperijos miestuose: Kišiniove, Irkutske, Čitoje. 1918 m. grįžo į Lietuvą.
1919 m. kovo 1 d. – 1920 m. gegužės 15 d. žemės ūkio ministerijos žemės tvarkymo departamento direktorius. Dirbo matininkų kursų mokytoju ir direktoriumi.
1923–1940 m. dirbo valstybinėse institucijose: kurį laiką susisiekimo ministerijos vyr. inspektorius, 1924 m. Valstybės kontrolės susisiekimo revizijos departamento direktorius, 1926–1927 m. Žemės banko valdytojas. Po 1927 m. dirbo Susisiekimo ministerijoje.
1941 m. birželio 15 d. ištremtas į lagerį Archangelsko srityje.
Mis Pasaulis 1981
Mis Pasaulis 1981 – 31-oji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Carmen Josefina Leon Crespo iš Venesuelos.
Kašėtos
Kašėtomis vadinami du kaimai Varėnos rajone:
Sunda
Sunda karalystė (sundų kalba: Karajaan Sunda) – sundų tautos valstybė, egzistavusi vakarų Javoje nuo 670. Ji buvo tiesioginė Tarumanagara valstybės tradicijų perėmėja, atsiradusi šiai suskilus į dvi dalis.
Tarumanagaros skilimas
Po malajų valstybės Šrividžaja invazijos Tarumanagara labai nusilpo. Vienos jos vasalių, Sunda Sambava karalystės valdovas Tarusbava užėmė jos sostą. Jis siekė atkurti senąją galybę, tačiau buvo priverstas susitaikyti su valstybės skilimu, mat kitas vasalas Vretikandajunas, remiamas javiečių, siekė užvaldyti rytines teritorijas. Padalijimas buvo įvykdytas 670 m., kuomet Tarumanagara buvo padalinta tarp Sundos ir Galuho. Jų riba tapo Tarum upė.
Sostinės vieta
Metraščiai mini, kad Tarusbava pastatė naują sostinę, tačiau nėra sutariama dėl jos lokacijos. Kadangi daugiausia radinių randama netoli Bogoro, spėjama, kad ten ir galėjo būti sostinė. Nors yra ir kitų aiškinimų.
Tome Pires, lankęsis 1513, mini sostinę nutolusią nuo Sunda Kelapa (dabartinės Džakartos) per dvi dienas.
Sundos valdovai
Tokiu būdu buvo sudaryta ilgalaikė sąjunga su Galuhu, o kartu ir su Kalingga, mat Rakejan Džiamri turėjo daug jos valdovų kraujo. 732 m. tuo pasinaudodamas jis ėmė valdyti Kalingga (tiksliau šiaurinę jos dalį Bhumi Mataram), pradėdamas ten Sandžajų dinastiją. Sundos ir Galuho sostą 732 m. jis atidavė savo sūnui Rakejyan Panaraban.
Karaliai po Tarusabavos:
Smukimas
Po Džajabupati mirties valstybės istorija nebuvo rašoma iki XIII a. Tiesioginis Sundos valstybingumo paveldėtojas buvo Padžadžaranas.
Pipiras (Belshilis)
Pipiras – juokų ir pajuokimo laikraštėlis, Škotijos lietuvių satyros ir humoro mėnesinis laikraštis, leistas 1908 m. Belshilyje, Lily Bank.
Šlažai
Šlažai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, Nemuno deltos regioniniame parke, 1,5 km į pietvakarius nuo Šilutės, prie. Ribojasi su Šilutės miestu, Pagrynių, Žalgirių, Rupkalvių kaimais. Šlažų kaime yra Šlažų tiltas (dar vadinamas prezidento Kazio Griniaus tiltu; 1995 m. įtrauktas į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą, kaip turintis istorinę ir techninę reikšmę), dvejos evangelikų liuteronų senosios kapinės (1997 įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą).
thumb|left thumb|left
Istorija
1913 m. Šlažų kaimas buvo prijungtas prie Šilutės parapijos (prieš tai priklausė Verdainei).
1926 m. vasarą Šlažų kaimo teritorijoje, kelyje Šilutė-Rusnė, per pavasario potvynius smarkiai užliejamą vietą, pastatytas gelžbetoninis 13 arkų tiltas, kurio atidaryme dalyvavo tuometinis Lietuvos prezidentas Kazys Grinius. 1990 m. prie šio tilto pastatyta memorialinė lenta.
1997 m. Šlažuose buvo 25 ūkiai, 2003 m. galvijus laikė 8 ūkiai (32 vienetus). 1910 m. buvo 146, 1997 m. – 53 gyventojai.
Pavirinčiai (Anykščiai)
Pavirinčiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybės pietuose, 3 km į šiaurę nuo Kurklių, prie kelio ir Virintos upės. Yra saugomas paveldo objektas Pavirinčių dvaras.
Istorija
miniatiūra|240px|left|Dvarvietė, 2017 m. miniatiūra|240px|left|Sodyba prie kelio
XX a. pradžioje Pavirinčiuose buvo keli dvarai. Kaimas įsikūrė greta Pavirinčių III dvaro, XX a. pradžioje priklausiusio Buikų šeimai. Dvare veikė našlės Buikienės alaus darykla. 1929–1975 m. veikė Pavirinčių pradinė mokykla.
1949 m. balandžio 2 d. kaimas buvo įjungtas į „Gegužės 1-osios“ kolūkį, vėliau priklausė „Stalino keliu“, Kurklių kolūkiams.
Fianchetto
Šachmatų žaidime fianchetto (arba liet. flanketo) (/ˌfiən'kɛto/ itališkai “mažasis flangas") tokia figūrų pozicija, kai rikis „įsikuria“ prieš žirgą, prieš tai patraukus pėstininką į priekį.
Fianchetto itin būdingas hipermodernistų debiutams. Tai atitinka hipermodernizmo taktiką – užleidžiant centrą varžovui, jį kontroliuoti nutolusiomis figūromis, galiausiai sugriaunant centrinius varžovo forpostus. Dažnai fianchetto naudojamas Indiškosiose gynybose, manoma, kad tai buvo įprastinė senovės Indijos šachmatininkų praktika. Atvirose partijose (1.e4 e5) fianchetto laikomas netinkamu.
Fianchetto privalumas tas, kad rikis kontroliuoja ilgas įstrižaines (a1-h8, h1-a8), taip keldamas grėsmę figūrų vystymui.
Paveiksliuke dešinėje – 3 fianchetto. Baltųjų rikis – g2, juodųjų rikis – b7 ir (dar vadinamas tęstiniu fianchetto) baltųjų rikis – a3.
Juosta (upė)
Juosta – upė, tekanti Anykščių ir Panevėžio rajonuose; Nevėžio dešinysis intakas. Išteka iš Juostino ežero, teka į šiaurės vakarus. Žemupyje pasuka į vakarus ir įteka į Nevėžį 146 km nuo jo žiočių, prie Pajuostės, 5 km į rytus nuo Panevėžio centro.
Intakai: Užlužupys, Juostinas (kairieji), Jūrupis, Rekstinas, Venys, Akmena, Malmaža, Sėliupis (dešinieji).
Vagos plotis 3-9, kai kur iki 16 m, gylis 0,5-2,0 m. Daug kur vaga užželianti, o žiemą dažnai užšąla iki dugno. Vidutinis upės nuolydis 0,86 m/km. Srovės greitis 0,1-0,2 m/s. Vandens debitas vidurupyje ties Jackagaliu vidutiniškai 0,68, pavasario potvynio maksimumas 23,70 m³/s. Juostos vandens lygio vingiavimo per metus amplitudė: vidutiniškai 1,3 m., didžiausia 1,9 m. Vidutinis debitas žiotyse 0,86 m³/s. Upės krantai 1-1,5 aukščio.
Tiesa, senesniuose šaltiniuose upės ilgis nurodytas 58 km, o baseino plotas 287 km². Tas skirtumas atsirado todėl, kad anksčiau upės pradžia nurodyta Pajuostinio kaime ir pažymėta, kad ji teka per Juostino ežerą. Visi vėlesni šaltiniai pateikia jau aukščiau minėtus duomenis, o upės pradžią nurodo Juostino ežerą, esantį už 3 km į pietryčius nuo Troškūnų.
thumb|left|220px|Juosta Anykščių rajone
Rūdiškės
Rūdiškės – miestas Trakų rajono savivaldybėje, 15 km į pietus nuo Trakų. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Rūdiškių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia (pastatyta 1932 m.), veikia Rūdiškių gimnazija, pirminės sveikatos priežiūros centras, paštas, Rūdiškių geležinkelio stotis, Rūdiškių gimnazija, lopšelis‑darželis, amatų mokykla, vaikų muzikos mokykla, kultūros centras, biblioteka.
thumb|left|Paštas miniatiūra|Medinė architektūra
Etimologija
Manoma, kad seniau gyvenvietės apylinkėse buvo lydoma balų rūda, todėl ji ir pavadinta Rūdiškėmis. Tačiau kalbininkai spėja, kad miesto vardas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Rūdys (ar Rūdis, Rūdė), pridedant priesagą -iškės.
Geografija
thumb|left|Miestelio planas XX a. tarpukariu
Aplink Rūdiškių miestą aplinkui išsidėstę, net 58 kaimai priklausantys Rūdiškių seniūnijai. Toliausia nuo Rūdiškių nutolęs Lieponių kaimas. Didžiausi kaimai pagal gyventojų skaičių būtų Tiltų, Šklėrių, Ismonių ir Aluonos kaimai. Taip pat yra kaimų kuriuose 2009 metų duomenimis niekas negyvena, tai Varšuvėlės ir Važničionių kaimai. Yra kaimų, kuriuose 2009 metų duomenimis gyvena tik po vieną žmogų - tai būtų: Adomėlių, Pamerkių, Puponių kaimai.
Istorija
Rūdiškių kaimas minimas nuo 1774 m., kai jame buvo pastatyta bažnyčia. 1792 m. Rūdiškėse buvo 3 namai, kuriuose galėjo gyventi 15-20 žmonių. Pradžioje miestelyje gyveno viso 3 žydai. 1866 metais kaime buvo tik keturios sodybos su 23 gyventojais ir dvi smuklės, su 7 žydais. 1864 m. vasario 15 d. atidaryta Rūdiškių geležinkelio stotis. Geležinkelio stotis buvo naudinga bei patogi kelionėms, susisiekimui tarp miestų žmonėms iš aplinkinių kaimų. Miestelis tuo išskirtinis, jog yra nutiesta geležinkelio trasa, kuri po kelių metų tapo įsimintina istorijos dalimi - geležinkelių bėgiais buvo vežami Lietuvos tremtiniai. Prasidėjus antrajam pasauliniam karui, prasideda trėmimai į Sibirą. Iš Rūdiškių buvo ištremta daugybė žmonių.
XIX a. Rūdiškės buvo kaimas Trakų apskrities Tarpupio valsčiuje. Čia gyveno daug žydų, čia buvo Rūdiškių sinagoga. Kaimas didėjo ir 1891 metais Rūdiškės apėmė 101 kaimą ir pakilo iki miestelio rango. Pirmoji mokykla Rūdiškėse įkurta 1896 metais. 1916 m. miestelyje buvo įsteigta žydų biblioteka.
1940 m. įkurta biblioteka. Išsiplėtojus medžio apdirbimo pramonei, 1958 m. gegužės 15 d. tapo miesto tipo gyvenviete.
Rūdiškių gyventojai 1989 m. pirmieji pradėjo švęsti Jonines. 2010 m. patvirtintas Rūdiškių herbas, kuris simbolizuoja miestą supančią gamtą.
Architektūra ir lankytinos vietos
Miestelis prie Vilniaus-Gardino geležinkelio, pradėjo augti XIX a. Tada ir susiformavo gyvenvietės schema linijinis planas su keturkampe aikšte viduryje. Švč. Jėzaus širdies bažnyčia įkurta XVIII a. Dabartinė mūrinė pastatyta 1932 m., remontuota 1980 m. pastebima šiek tiek romantiško ir gotikos stiliaus savybių. Geležinkelio stoties senasis pastatas ir vandens bokštas yra Rūdiškių miesto architektūros paveldas. Rūdiškėse yra išlikusių nemažai medinių namų.
Lankytinos vietos:
Tautinė sudėtis
thumb|Daugiabučiai
Tieradentro nacionalinis archeologinis parkas
Tieradentro nacionalinis archeologinis parkas  – archeologinis rezervatas Kolumbijoje, Kaukos departamente, Insos savivaldybėje, ~100 km nuo Popajano, Tieradentro krašte. Čia saugomas ikikolumbinių kultūrų naudotas požeminių kapinynų ir erdvių (hipogėjų) tinklas.
Tieradentro parke yra keletas archeologinių vietovių, iš kurių svarbiausios – Alto del Agvakatė, Alto de San Andresas ir Alto del Duendė. Šis kompleksas naudotas VII–X a. žemdirbiškos kultūros, panašios į netoliese gyvavusią San Agustino kultūrą. Archeologinį objektą sudaro požeminės bendros kapavietės, savo architektūra primenančios gyvenamąjį namą. Bazalto ir andezito įrankiais šie urvai iškasti minkštoje vulkaninėje uolienoje, paremti kolonomis. Sienose spirališkai įrengtos ertmės, kuriose laidoti velioniai. Sienos ištapytos raudonais, juodais bei baltais geometriniais, zoomorfiniais ir antropomorfiniais piešiniais. Dėl kapų plėšikų archeologinių radinių išlikę nedaug.