cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seišelių vėliava
Istorija
Praėjus vos metams nuo nepriklausomybės paskelbimo, buvo pakeista pirmoji ir įteisinta antroji Seišelių Respublikos vėliava. Vėliavos pagrindu buvo paimta Seišelių Liaudies Vienybės Partijos vėliava. Vėliavą sudarė raudonos, baltos ir žalios spalvų horizontalios banguotos juostos.
Gelsvūnis
Gelsvūnis (Bolbitius) – kiškiabudinių (Bolbitiaceae) šeimos grybų gentis. Vaisiakūniai smulkūs, gleivėti. Kepurėlė varpelio formos, ryškiai spalvota. Auga ant supuvusių žolinių ar sumedėjusių atliekų.
Lietuvoje žinomos trys rūšys:
Bukoba
Bukoba  – miestas šiaurės vakarų Tanzanijoje, Viktorijos ežero vakarinėje pakrantėje. Kageros regiono administracinis centras. Yra vietinis oro uostas, kelias į Rakajų (Uganda), veikia keltas į Mvanzą. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, žvejyba. Bukoba yra pagrindinis hajų tautos miestas.
490 m. pr. m. e.
'''490 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Išnaša
Išnaša – teksto paaiškinimas, pastaba, nuoroda, kitos papildomos žinios, pateikiamos laikraščio, žurnalo, knygos puslapio apačioje ar skyriaus, knygos pabaigoje.
Viktorija Andrulytė
Viktorija Andrulytė (g. 1992 m. balandžio 16 d.) – Lietuvos jachtų buriuotoja, olimpietė. Varžosi Laser Radial burlaivių klasėje.
Biografija
2009 m. Andrulytė laimėjo Europos jaunimo pirmenybių sidabro medalį. 2010 m. Andrulytė dalyvavo saugusiųjų Europos čempionate, kuriame Laser Radial klasėje užėmė 29-ą vietą. 2011 m. Europos čempionate Andrulytė užėmė 15-ą vietą. 2013 m. pasaulio Laser Radial buriavimo čempionate sportininkė liko 40-a. 2014 m. Europos čempionate sportininkė užėmė aukštą 10-a vietą. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio olimpinių klasių buriavimo čempionate Andrulytė finišavo 22-oje vietoje ir iškovojo Lietuvai kelialapį į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. Sportininkė pateko į 2014 m. pasaulio taurės finalinį etapą, kuriame tarp 18 geriausių pasaulio taurės sportininkių liko paskutinėje 18-oje vietoje.
2017 m. pasaulio čempionate iškovota 7-oji vieta. 2018 m. pasaulio taurės finaliniame etape Andrulytė užėmė 4-ą vietą.
2018 m. birželio d. Andrulytė pasiekė aukščiausią savo karjeroje pasaulio reitingą – 6 vietą.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Andrulytė startavo moterų vienviečių jachtų varžybose. Per dešimt regatos plaukimų lietuvė vieną sykį finišavo trejetuke bei surinko 194 baudos taškus. Tarp 44-ių startavusių buriuotojų Andrulytė liko 25-oje vietoje. 2021 m. pasaulio čempionate Andrulytė iškovojo bronzos medalį.
Žymėtasis vėžys
Lietuvoje ir dalyje Europos tai invazinė, naikintina rūšis, kadangi jų natūralus paplitimo arealas yra Šiaurės Amerika. Rainuotuosius ir žymėtuosius vėžius Lietuvoje galima gaudyti visus metus neribotais kiekiais.
Helevikas
Helevikas – miestas pietų Švedijoje, prie Baltijos jūros. Išvystytas žemės ūkis, augalininkystė.
Sportas
Mieste yra stadionas, kuriame žaidžia aplinkinių didesnių miestų klubai, tarp jų ir Mjällby AIF.
Vorochta
Vorochta  – miesto tipo gyvenvietė pietvakarių Ukrainoje, Ivano Frankivsko srityje, 95 km į pietus nuo Ivano Frankivsko. Tai kalnų klimatinis kurortas, įsikūręs šiauriniuose Miškingųjų Karpatų šlaituose, 850 m aukštyje, prie Pruto aukštupio. Geležinkelio stotis, praeina Kremencų–Kosovo plentas. Veikia kalnų slidinėjimo centras, sanatorijos, keltuvai. Yra sportinė–turistinė bazė, iš kurios rengiami žygiai į Hoverlos kalną. Yra 3 cerkvės.
Istorija
1884 m. Vorochtą pasiekė geležinkelis, pradėjo vystytis turizmas. Miesto tipo gyvenvietės statusas suteiktas 1960 m.
Panevėžio rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Povilas Žagunis, mero pavaduotoju - Vytautas Rapolas Gritėnas (LSDP), administracijos direktoriumi paskirtas Vitalijus Žiurlys (nepartinis).
Papliūpa
Papliūpa  – du ar daugiau šūvių iš eilės šaudant automatiniu ginklu (automatinis pistoletas, pistoletas kulkosvaidis, automatas, automatinis šautuvas, kulkosvaidis, automatinis granatsvaidis, automatinė patranka), iššautų automatiniame režime.
Papliūpos iki 10 šūvių paprastai vadinamos trumpomis, virš 10 šūvių – ilgomis.
Papliūpos ilgį paprastai reguliuoja šaulys, ilgis priklauso nuo nuleistuko nuspaudimo trukmės. Toks papliūpos ilgio valdymas reikalauja patirties.
Egzistuoja ginklai, kurie turi specialų šaudymo trumpomis papliūpomis režimą. Šiame režime jie paprastai šaudo 3 šūvių papliūpomis. Bet, pvz., Nikonovo automatas turi dvišūvių papliūpų režimą.
COROT-7b
COROT-7b skrieja labai arti prie savo žvaigždės – net 23 kartus arčiau nei Merkurijus skrieja apie Saulę. Ši egzoplaneta apskrieja COROT-7 žvaigždę per 20 valandų, 29 minutes ir 9,7 sekundes. COROT-7 skrieja už 490 šviesmečių nuo Žemės.
Atradimas
COROT-7b planeta buvo atrasta stebint žvaigždės COROT-7, apie kurią skrieja, spindesio susilpnėjimą planetos tranzito metu. Planetos atradimas buvo paskelbtas 2009 m. vasario 3 d.
Savybės
Planetos paviršiuje tvyro didžiulis karštis - nuo 1800 iki 2600 °C. Dėl aukštos temperatūros planetos paviršius gali būti padengtas lava. Planetos cheminė sudėtis ir tankis dar tikslinami, tačiau tai yra Žemės tipo planeta. Manoma, kad net 40 procentų masės gali sudaryti vanduo (ledo ar garų formos). CoRoT-7b planetos metai – truputį daugiau nei 20 valandų. Tai trumpiausi žinomi metai.
Galima atmosfera
Kadangi planetos paviršiuje labai aukšta temperatūra, gali būti, kad dalis uolienų išsilydė, išgaravo ir sukūrė labai tankią atmosferą, daugiausia sudarytą iš natrio, molekulinio ir atominio deguonies, silicio monoksido. Atmosferoje yra kalio ir kitų cheminių elementų. Gali būti, kad dieninėje planetos pusėje lyja magnio, aliuminio, kalcio ir geležies dalelėmis.
Mitiniai sargai
Mitiniai sargai
Apeigos šio sargo garbei buvo atliekamos per kalendorines ir agrarines šventes. Rudenį, baigus laukų darbus, viso kaimo gyventojai rengdavo puotą, prašydami, kad padėtų nudirbti visus ūkio darbus. Puotai gamindavo patiekalus iš visokių rūšių javų ir gyvulių mėsos. Gyvulius šiam tikslui ne skersdavo, o užmušdavo kūle. Iš nuleisto gyvulių kraujo gamindavo specialų patiekalą, vadinamą maišymu, į kurį dėdavo alaus, midaus, pieno, burokų rūgštymo, rugių, miežių, kviečių ir kitų javų. Tą mišinį supildavo į kibirus, nešdavo į lauką ir išlaistydavo ant dirvų. Grižę iš lauko, paimdavo po gabaliuką visokių valgių, nunešdavo prie savo svirnų ir padėdavo po sąspara, kad sargai svirnus saugotų ir nepaliktų jų be globos. Paskui viso kaimo gyventojai pradėdavo valgyti. Tą vakarą reikėdavo suvalgyti visus patiekalus. Jei likdavo ko nors nesuvalgyta, manė, kad ateinančiais metais bus blogas javų derlius. Vaišių metu žiūrėdavo, kad kas nors nepasigertų. Nusigėrusį primušdavo. Po vaišių jaunimas, parinkęs šiaudų ir medžio šakų, kurdavo ugnį ir linksmindavosi.
Sargai gynė žmones nuo įvairių piktų dvasių. Jei žmogus blogai elgėsi, sargai supykdavo ir jų nebeglobodavo, tol kol jiems nepaaukodavo aukų. Sargų šaukdavosi barstydami lysves pelenais, į sėklas maišydami šventintų grūdų, gyvuliams duodami šventintų žolių. Per vestuves, vardindami visokius būsimosios šeimininkės gerus darbus, priskaičiuodavo ir namų sargų mylėjimą.
Jonušas Tiškevičius Logoiskis II
Jonas (Jonušas) Tiškevičius Logoiskis (, apie 1764/1772 m. – 1811 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Leliva herbo grafas, Varšuvos kunigaikštystės karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Stanislovas Antanas Tiškevičius. Motina Ieva Ona Bialozoraitė. Broliai Jurgis Tiškevičius ir Tadas Tiškevičius. Sesuo – Eleonora Gelgaudienė.
Vaikai:
Valstybės tarnyba
Varšuvos kunigaikštystės kariuomenės generolas.
Bušojaras
thumb|right|250px|Bušojaro karnavalas [[Mohačas|Mohače]] thumb|right|250px|Busós kaukės Bušojaras  – kasmetinis 6 dienas trunkantis kaukių paradų renginys, vykstantis dažniausiai vasario mėnesį, prieš Pelenų dieną. Šventė vyksta pietų Vengrijoje, Mohačo mieste prie Dunojaus. 2009 m. rugsėjo mėn. įtraukta į UNESCO nematerialaus kultūros paveldo sąrašą.
Aprašymas
thumb|left|200px|Viena iš kaukių Tai didžiulis žaismingų liaudies personažų, mitinių būtybių ir pan. Busós kaukių maskaradas su persirengėlių eitynėmis, liaudies šokiais, muzika, dainomis, vykstantis karnavalų sezono Farsang pabaigoje. Linksmybės trunka nuo ketvirtadienio iki ateinančio antradienio ir užsibaigia užgavėnėmis (Mardi Gras). Persirengėlių pagrindiniai atributai – medinės kaukės, kailių apsiaustai. Šventė daugialypė: karnavalinių kostiumų varžytuvės, amatininkų mugės, daugiau kaip 500 Busós dalyvių atvykimas irklinėmis valtimis Dunojumi, jų eisena per miestą kartu su arkliais kinkytais vežimais ir karietomis, simbolinis žiemos sudeginimas karste ant laužo centrinėje aikštėje.
Šventę surengia čia gyvenančių kroatų Šokci subetninė grupė (be Vengrijos, šie pietų slavai dar gyvena Serbijoje ir Kroatijoje). Renginys sutraukia tūkstančius žiūrovų ne tik iš Vengrijos, bet ir užsienio, taip pat dalyvauja svečių Busós komandos iš kaimyninių šalių, Slovėnijos, Lenkijos.
Legenda
Viena iš legendų byloja, kad kraštą užėmus osmanų užkariautojams, vietiniai gyventojai gelbėdamiesi paliko Mohačą ir apsigyveno apylinkių pelkynuose. Kartą grupei pabėgėlių naktį sėdint prie laužo iš tamsos išniro senis. Jis jiems pasakė, kad netrukus visi galės grįžti į gimtas vietas ir toliau laimingai gyventi. Iškėlė vieną sąlygą: ne tik ruošti ginklus ir galąsti kardus, bet ir prisigaminti pačių baisiausių kaukių. Vieną naktį pasirodys kaukėtas raitelis, kuris duos ženklą grįžti į Moharačą. Taip pasakęs senis staiga dingo. Po kurio laiko taip ir įvyko – netikėtai vieną audringą naktį atjojęs raitelis liepė visiems pasiimti turimus ginklus, užsidėti kaukes ir grįžti į miestą, keliant kuo didesnį triukšmą. Užkariautojai, išvydę neregėtas baidykles, išgirdę kurtinantį triukšmą, pamanė, kad juos per audrą užpuolė demonai ir, nelaukdami saulės patekėjimo, išsigandę pabėgo. Taip Šokci žmonės išlaisvino Mohačą ir nuo to meto šį įvykį pažymi didele švente.
Ansas Baltris
Ansas Baltris (Jaunesnysis) (1884 m. gruodžio 29 d. Letūkai, Klaipėdos apskr. – 1954 m. sausio 29 d. Kretinga) – Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas, evangelikų liuteronų sakytojas, vėliau kunigas.
Biografija
Gyvendamas Klaipėdoje redagavo laikraščius: 1911–1913 m. „Apžvalga“, 1919–1923 m. „Prūsų lietuvių balsas“, 1920–1922 m. „Rytojus“. Propagavo Mažosios Lietuvos autonomijos idėją, už tai vokiečių administracijos persekiotas, 1923 m. Tilžėje kalintas. Nuo 1925 m. Klaipėdos krašto lietuvių susivienijimo Klaipėdos skyriaus pirmininkas, vienas Mokytojų draugijos steigėjų. Pamokslavo Klaipėdoje, gretimuose kaimuose. 1926 m. Klaipėdoje įrengė susirinkimų salę. Priešinosi pastangoms vokietinti lietuvius per bažnyčią. Vokietijai 1939 m. užgrobus Klaipėdos kraštą, ištremtas į Didžiąją Lietuvą (Kretingą). Evangelikų liuteronų konsistorijos nutarimu 1941 m. ordinuotas kunigu diakonu, Šilutės evangelikų liuteronų bažnyčios kunigas. 1950 m. balandžio 26 d. išrinktas Konsistorijos pirmininku; daug nuveikė, kad sovietinės okupacijos metais Lietuvoje išliktų Evangelikų liuteronų bažnyčia.
Dujokaukė
thumb|right|250px|[[1970–1980 m. dujokaukė]] Dujokaukė – ant veido dedama kaukė siekiant apsisaugoti nuo nešvaraus oro, nuodingų dujų ar kitų kenksmingų medžiagų patekimo į žmogaus kūną. Dujokaukė sudaro apsauginį sluoksnį nosiai, burnai, akims ir kitoms veido vietoms. Tačiau dujokaukės negali apsaugoti nuo dujų, kurios į kūną gali patekti per odą.
Ore esančios nuodingos medžiagos gali būti dujinės (tarkim chlorino dujos, naudotos I pasauliniame kare) ar iš kietųjų dalelių (pvz. bakterijos, toksinai ar virusai) – dujokaukės įprastai apsaugo nuo abiejų tipų medžiagų.
Dažnai dujokaukės naudojamos ir įvairios pramonės darbininkų, graffiti kūrėjų ar miestų tyrinėtojų apsisaugoti nuo asbesto ar kitų nuodingų medžiagų patekimo į organizmą. Riaušių policija (neretai ir patys riaušininkai) dujokaukes naudoja apsisaugojimui nuo ašarinių dujų.
Dujokaukės su angliniu filtru išradėju laikomas Nikolajus Zelinskis (1861–1953).
Tarbas
Tarbas − miestas Prancūzijos pietuose, Pirėnų priekalnėse, prie Aduro upės. Aukštutinių Pirėnų departamento administracinis centras.
Svarbiausia miesto įžymybė − Masi sodas, kurį įkūrė Liudvikas Pilypas I.
Lankomiausia turistų vieta yra La Maison des Chameaux (Kupranugarių parkas).
Istorija
Tarbas jau romėnų laikais buvo svarbus miestas. Vėliau jis priklausė vestgotams ir arabams. X a. Tarbas buvo Bigoro grafystės sostine. Šimtamečio karo metu miestą sugriovė anglai. 1814 m. Religinių karų metu hercogas Velingtonas sumušė prancūzų armiją prie Tarbo.
Genisteinas
Genisteinas – flavonoidų klasės izoflavonas, pasižymintis antiskleroziniu, antihelmintiniu, antioksidaciniu bei priešvėžiniu (išimtis – estrogen-priklausomos neoplazmos) veikimu. Genisteino ir daidzeino yra lubinuose, pupose, sojose, kalninėse puerarijose ir raibstegliuose (Psoralea) kaip ir vaistiniame augale flemingijoje Flemingia vestita ir kavoje. . Itin gausu genisteino petražolėse. Parodyta, kad be antioksidacinio ir antihelmintinio veikimo daugelis izoflavonų sąveikauja su gyvūnų ir žmonių estrogenų receptoriais, sukeldami efektus, panašius į sukeliamus estrogenų. Izoflavonai taip pat sukelia ir nehormoninius efektus.
Genisteinas pirmą kartą buvo išskirtas 1899 m. iš dažinio prožirnio (Genista tinctoria), pagal šio augalo lotyniška pavadinimą pavadintas ir aptiktas junginys. Struktūra išaiškinta 1926 m., kai buvo aptikta, kad jis yra identiškas prunetoliui. Chemiškai susintetintas 1928 m.
Antioksidantas
Genisteinas veikia kaip ir daugelis izoflavonų – atlieka ląstelėje antioksidanto vaidmenį, slopina agresyvių laisvųjų radikalų pažeidžiamąjį veikimą įvairiuose audiniuose.
Antihelmintikas
Flemingia vestita šaknų žievės ekstraktas yra tradicinis antihelmintinis  Khasi genties Indijoje preparatas. Tiriant jo anthelmintinį veikimą genisteinas buvo pripažintas pagrindiniu izoflavonu, atsakingu už kirmėlių išvarymo efektą. Parodytas genisteino efektyvumas prieš žarnyno parazitus, tokius kaip paukščių kaspinuotis Raillietina echinobothrida, kiaulienos trematoda  Fasciolopsis buski, ir avims itin kenksmingą kepeninę siurbikę Fasciola hepatica. Antihelmintinis aktyvumas pasireiškia per glikolizės ir glikogenolizės inhibiciją ir kalcio jonų (Ca2+) homeostazės ir NO veikimo pažeidimą parazituose. Tiriant genisteino poveikį žmogaus echinokokams lapiniam kaspinuočiui ir šuniniam kaspinuočiui buvo nustatyta, kad genisteinas bei jo dariniai Rm6423 and Rm6426 yra veiksmingi cestocidai.
Aterosklerozė
Genisteinas saugo nuo pro-uždegiminio faktoriaus bei kapiliarų endotelinio barjero disfunkcijos ir užtikrina leukocitų bei endotelio sąveikavimą, moduliuodamas kapiliarinį uždegimą – pagrindinį aterosklerozės vystymosi faktorių.
Vėžys ir genisteinas
Genisteinas, kaip ir daugelis izoflavonų, pasižymi antiangiogeniniu efektu (blokuoja naujų kapiliarų susidarymą), gali blokuoti nevaldomą ląstelių dalijimąsi (siejama su vėžiu) ir ląstelių išgyvenamumą (augimo faktorius). Daugelis studijų parodė, kad genisteinas stabdo prostatos, gimdos kaklelio , smegenų , krūties,   ir storųjų žarnų vėžio vystymąsi. Keletas tyrimų parodė, kad genisteinas padidina proliferacijos (ląstelių dalijimosi) greitį estrogen-priklausomose krūties vėžio ląstelėse, jei vartojamas atskirai nuo estrogeno cheminio antagonisto. . Parodyta, kad genisteinas ląsteles daro jautresnėmis radioterapijai ; nors fitoestrogenų vartojimo laikas irgi svarbus.
Nustatyta, kad genisteinas gali būti naudingas gydant leukemiją ir kad vartojamas su cheminiais preparatais pagerina jų efektyvumą.
Efektai patinuose
Izoflavonai gali veikti kaip estrogenai, stimuliuojantys vystymąsi ir moteriškų požymių išsilaikymą, arba jie gali blokuoti junginių, giminingų estrogenams, veikimą. Tyrimai in vitro parodė, kad genisteinas indukuoja apoptozę sėklidėse, ir gali būti vyriškojo nevaisingumo priežastimi ; pastaroji studija parodė, kad izoflavonai neturi „jokio efekto endokrininiams matavimams, sėklidžių apimčiai bei spermos parametrams per stebėtą periodą“ sveikiems patinams, kasdien du mėnesius su maistu gavusiems izoflavono.
Pamiliušiai
Pamiliušai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 4 km iki Kunigiškių, dešiniajame Miliušos upelio krante, Gargasų miško pakraštyje.
Genisteinas
Molekulinė funkcija
Genisteinas atlieka ląstelėje daugelį funkcijų. Viena svarbiausių – įvairių tirozino kinazių inhibicija. Genisteinas taip pat yra žinduolių heksozės transporterio GLUT1 ir įvairių lygiųjų raumenų susitraukimų stimuliatorius. Genisteinas gali susirišti su CFTR kanalais, padėdamas jų atsidarymui mažomis koncentracijomis ir priešingai – didelėmis.
Glikozidai
Genisteinas yra genisteino 7-O-beta-D-glikozidas.
Acetilinti junginiai
Vaiteonas yra 6-izopentenilgenisteinas (6-prenil-5,7,4'-trihidroksiizoflavonas).
BlizzCon
thumb|250px|right|„BlizzCon“ logo thumb|250px|right|2007 m. „BlizzCon“ atidarymas „BlizzCon“ – kasmetinis „Blizzard Entertainment“ organizuojamas kompiuterinių žaidimų renginys, skirtas trims pagrindinėms „Blizzard“ žaidimų serijoms: „WarCraft“, „Starcraft“ ir „Diablo“. Jame pristatomi nauji įmonės žaidimai ar jų dalys, vyksta įvairūs turnyrai – ne tik pačių žaidimų, bet ir kostiumų („cosplay“), poezijos konkursai ar panašiai. Paskutinę naktį vyksta koncertas, kuriame koncertuoja žymios grupės, pavyzdžiui, „The Offspring“, „Foo Fighters“ Ozzy Osbourne ar pačių „Blizzard“ muzikos grupė „Level 80 Elite Tauren Chieftains“. Nuo 2009 m. „BlizzCon“ tiesiogiai transliuojamas internetu.
Zorinas (Pupkaimis)
Zorinas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Zorino kaimo gyvenvietės centras.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Zorino apylinkės (Зоринский cовет) centras.
Apylinkė
Zorino apylinkės teritorijoje 1947 m. buvo 16, išliko šios gyvenvietės:
491 m. pr. m. e.
'''491 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Senojo kovotojo ševronas
thumb|right|250 px|SS štandartenfiureris Max Seela su senojo kovotojo ševronu Senojo kovotojo ševronas - NSDAP specialus skiriamasis garbės ženklas (sidabrinis ševronas) įvestas 1934 m. vasario mėn. Adolfo Hitlerio. Nešiotas ant dešinės rankovės. Būdavo suteikiamas vadinamųjų nacionalsocialistų "kovinių organizacijų" (SS, SA ir kt.) nariams. Nuo 1942 m. ševronas buvo skiriamas ir policijos, gaisrinės ir techninės pagalbos organizacijų nariams.
Antrojo pasaulinio karo metu aliuminio ir aukso siuvinėjimas buvo pakeistas paprastesniais sidabro pilkos ir tamsiai geltonos medvilnės skirtukais. Pirminės formos ševronai nuo to laiko naudoti tik įvairiuose paraduose.
Išvaizda
Ant partinės palaidinės rankovės siūdavo juodą ševroną, persiūtą dviem sidabraspalviais (aliumininiais) siūlais. SS daliniuose ševroną ant pradžioje dėvėtos juodos uniformos (vėliau žemės pilkumo, dar vėliau - pilkai žalio munduro) sudarydavo trys lygiagrečios galionų juostelės.
Būdavo naudojamas ir kitokios formos antsiuvas, kurį sudarydavo galioninis ševronas, prisiūtas ne tiesiogiai prie rankovės, bet prie audeklinio trikampio (juodo, žemės pilkumo ar pilkai žalio, pagal uniformos, kuria buvo skirtas, spalvos) kampu žemyn.
1935 m. buvo įvesta ševrono versija, skirta SS nariams, kurie buvo Vokietijos policijos ar vermachto veteranai. Šis ševronas turėjo sidabraspalvę aštuonkampę žvaigždutę ševrono viduje.
Teisė nešioti
Vėliau teisę nešioti šį ševroną gavo ir Austrijos esesininkai, tapę SS nariais iki 1938 m. anšliuso, kai Austrijos esesininkai buvo persekiojami ir net internuojami specialiose stovyklose.
Žinomesni apdovanotieji Senojo kovotojo ševronais
Apdovanotieji išdėstyti pagal priklausomybę ir įstojimo metus.
Taškuotoji meškutė
Taškuotoji meškutė (Spilosoma lutea) – meškučių (Arctiidae) šeimos drugys.
Lėliai (Kaišiadorys)
Lėliai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Žaslių.
Buka
miniatiūra|Buka sala iš kosmoso Buka  – sala Okeanijoje, Saliamono salyne, šalia Bugenvilio salos (nuo jos atskirta Bukos sąsiauriu). Priklauso Papua Naujosios Gvinėjos Bugenvilio provincijai. Plotas 500 km². Paviršius kalnuotas, aukštis iki 498 m. Pagrindinė gyvenvietė – Lonahanas.
Bukos salą 1767 m. atrado britų jūrininkas Philip Carteret. II pasaulinio karo metais vyko smarkios kovos tarp JAV ir Japonijos karių.
Išvien
Išvien – Argentinos lietuvių savaitraštis, leistas 1936 m. rugsėjo mėn. – 1939 m. birželio mėn. Buenos Airėse.
Istorija
Padėjo leisti Draugija užsienio lietuviams remti. Išėjo 137 numeriai.
Redagavo Matas Šalčius, P. Leščius, S. Majauskas, Antanas Vilutis.
Kaimas (Japonija)
Kaimas (村; mura arba son) yra Japonijos administracinis vienetas, tokio pat rango kaip miestai ir miesteliai, tačiau skirtingai nuo miestų, įeinantys į apskritis. Kaip ir kitų šiuolaikinių Japonijos administracinių vienetų, kaimo samprata apibrėžta Vietiniu Autonomijos Įstatymu 1947 m.
Vykstant urbanizacijai, vis daugiau kaimų įgauna miestelio statusą, arba, daug dažniauu, yra prijungiami prie miestų. Dėl to yra net 12 prefektūrų, kuriose tėra po 1 kaimą arba jų išbis nebėra.
Prefektūros, kuriose neliko nė vieno kaimo:
Prefektūros, kuriose liko po vieną kaimą:
Julijonas Kosinskis
Julijonas Kosinskis (1833 m. lapkričio 16 d. Ievoniškiuose, Rusijos imperija – 1914 m. kovo 24 d. Varšuvoje, Lenkijos Kongreso karalystė) – gydytojas, chirurgas, vienas iš antiseptikų naudojimo ir įvairių žmogaus organų šalinimo operacijų pradininkų Rusijos imperijoje.
Biografija
Gimė 1833 m. lapkričio 16 d. Ievoniškiuose. Baigė Sankt Peterburgo karo medicinos akademiją. Baigęs mokslus dirbo Varšuvos karo ligoninėje, nuo 1869 m. sausio tapo profesoriumi ir Varšuvos universiteto chirurgijos katedros vadovu. 1877 m. tapo pirmuoju Rusijos imperijoje ir dešimtuoju Europoje, kuriam pavyko gerklų šalinimo operacija. 1884 m. buvo pirmasis chirurgas Europoje chirurginiu būdu pašalinęs inkstą. 1896 m. tapo pirmuoju atlikusiu blužnies šalinimo operaciją. 1897 m. buvo pirmasis chirurgas Rusijos imperijoje iš stemplės pašalinęs svetimkūnį. Mirė 1914 m. kovo 24 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse.
Astelijiniai
Astelijiniai (Asteliaceae) – magnolijūnų augalų šeima, priklausanti vienaskilčių klasei.
Rūšys paplitusios Naujoje Zelandijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Ramiojo vandenyno salose, Havajuose, Čilėje.
Šeimos sistematika neaiški. Išskiriama 4 gentys, kurioms priklauso apie 36 rūšys.
492 m. pr. m. e.
'''492 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pasalupis
Pasalupis – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Gaurės, dešiniajame Šešuvies ir Laigos upelio krante.
Gelsvasis piengrybis
Gelsvasis piengrybis (Lactarius resimus) – piengrybių (Lactarius) genties grybų rūšis. Kepurėlė 5-15 cm skersmens. Jaunų grybų kepurėlė iškili, balta, vėliau tampa paplokščia, rusvai gelsva. Lakšteliai iš pradžių balti, o vėliau įgauna kitokį atspalvį – rusvi, gelsvi. Kotas trumpas, tuščiaviduris. Trama balta, paspaudus geltonuoja, turi vaisių kvapą ir aštroką skonį.
Grybas valgomas. Auga vasarą ir rudenį pavieniui arba nedidelėmis grupėmis, beržynuose, pušynuose su beržo priemaiša.
Lietuvoje rūšis nereta, daugiau išplitusi pietvakarinėjė dalyje ir ypač Kuršių nerijos miškuose.
Povilas Žemaitis
Povilas Žemaitis (1928 m. rugpjūčio 7 d. Eimantų k., Eržvilko valsč., Tauragės apskr.) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš Pašaltuonio parapijos vargonininko Izidoriaus Sabono. 1946 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą mokytis vargonuoti, o 1948–1952 m. Juozo Gruodžio muzikos mokykloje mokėsi choro dirigavimo (dėst. A. Ceičys) ir kartu lankė vakarinę mokyklą. 1961–1966 m. choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Klemenso Griauzdės klasė).
Pedagoginį darbą Kaune pradėjo dirbti nuo 1949 metų: buvo vaikų darželio muzikos vadovas, 8-osios, 16-osios ir 4-osios vidurinių mokyklų muzikos mokytojas ir chorų vadovas. Ypač vaisingas 1958–1965 m. jo darbas Kauno 4-ojoje vidurinėje mokykloje. Vadovavo dideliems vaikų chorams, vyresniųjų klasių mišrųjį chorą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Keletą metų buvo Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto muzikos mokytojų specialybės studentų praktikos vadovas.
1956–1966 m. – Kauno profsąjungų kultūros rūmų vaikų (vėliau berniukų) choro (60–70 dalyvių) vadovas. Berniukus išmokė nemaža įvairių kūrinių, koncertų surengė Kaune, 1965 m. dainavo Lenkijoje (Bialystoke). Chorą parengė 1960, 1964 ir 1965 m. respublikinėms dainų šventėms, 1961 m. Kauno miesto apžiūroje ir 1964 m. – I respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse su juo pelnė pirmąsias vietas. Taip pat vadovavo Kauno fabriko „Baltija“ moterų chorui ir Kauno miesto milicijos valdybos vyrų chorui, Jonavos baldų kombinato moterų chorui. 1966–1989 m. – Kauno projektuotojų moterų choro „Indraja“ chormeisteris, kelerius metus – ir Lietuvos žemės ūkio akademijos studentų mišriojo choro „Daina“ chormeisteris.
1965–1967 m. Vilniaus valstybinio universiteto Kauno bendrųjų mokslų fakultete dėstė muziką ir dainavimą. Nuo 1965 m. – Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas; ten buvo vakarinio skyriaus vedėjas, vadovavo merginų chorui, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.
Parengė muzikos mokymo metodinių priemonių, dalyvavo Kauno miesto ir respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose. Buvo Kauno miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, chorų apžiūrų vertinimo komisijų pirmininkas arba narys, Kauno miesto dainų švenčių dirigentas.
Nebas (upė)
thumb|left|250px|Slenkstis Nebo upėje Nebas  – viena pagrindinių Meno salos upių. Ji išteka Maiklo kalvose, teka į pietvakarius Glen Helenu (čia į jį įteka Blaberis) iki St John’s kaimo, kur į Nebą įteka pagrindinis jo intakas Foksdeilo upė (Foxdale River), o nuo tada teka į Šiaurės vakarus iki Airijos jūros, į kurią įteka ties Pylo miestu.
thumb|left|250px|Nebo upės pakrantė Patriko parapijoje (Meno sala) Rudenį upe gausiai traukia neršti jūriniai upėtakiai.
Upės estuarijoje buvo pirmoji žinoma žmonių gyvenvietė saloje, datuojama 9000 m. pr. m. e.
Lindis
Lindis  – miestas pietryčių Tanzanijoje, Indijos vandenyno pakrantėje, 450 km į pietus nuo Dar es Salamo, prie Lukuledžio upės žiočių. Regiono administracinis centras. Yra jūrų uostas, lėktuvų pakilimo takas, keliai į Dar es Salamą (dalį metų neišvažiuojamas), Mtvarą. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, miltų malimu. Didelę dalį miesto gyventojų sudaro arabai.
Didžioji adatžuvė
Didžioji adatžuvė, arba jūrų adata (Syngnathus typhle) – adatžuvinių (Syngnathidae) šeimos žuvis. Kūnas 30-36 cm ilgio, apaugęs raginėmis plokštelėmis, žalsvos ar rausvai rudos spalvos su tamsiomis dėmelėmis. Krūtininis ir uodeginis pelekai labai maži. Galva su ilgu ir riestu snukiu.
Paplitusi Europos jūrų pakraščiuose, taip pat Juodojoje ir Baltijos jūrose. Lietuvos pajūryje dažna.
Čivyliai (Suginčiai)
Čivyliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Suginčių.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs iš sėliško asmenvardžio Čivylis. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje Nr. 1 1686 m. įrašytas Kristoforas Čivylis iš Čivylių. Senasis gatvinis Čivylių kaimas buvo išsidėstęs palei Suginčių-Verbiškių kelią. Vieni rėžiai ėjo į kaimo pietus, į Čivylių raistus ir balas, kiti – į Kaldines, aukštas kalvas Verbiškių pusėje. Kaime, priešais dabartinę Žalos sodybą, kitoje kelio pusėje buvo senas akmeninis viso kaimo šulinys, vadinamas Pravaru, kuriame niekad nepristigdavę vandens. Į šiaurės vakarus nuo kaimo buvo didelis liūnas (užaugęs ežeras) Medukšnas, netoli jo bala, apipinta padavimais, Velnio bliūdelis.
Istorija
Pagal 1554 m. Linkmenų dvaro inventorių Čivylių kaimas su trimis vienkiemiais, kurių vienas buvo Milošiškis (dab. Branišava?) priklausė to dvaro Romanovo (dab. Romusis?) vaitystei. Dvarui mokėjo 13 kapų 18 grašių mokesčio, turėjo pristyti 9 vežimus šieno. Čivyliai tada iš pietų ribojęsi su Povilo Giedraičio Liliškių dvaro žemėmis (dab. Daniškiai k., turėtų būti Doniškiai – taip žmonės taria), iš vakarų su Papiškių k., kuris XVI a. buvo Alantos klebono, o XVII–XVIII a. Pabaisko klebono nuosavybė, o iš šiaurės su Matyso Giedraičio žeme (galbūt Noliškio dvaro, buvusio 3 km į vakarus nuo Suginčių). 1554 m. Čivyliuose buvo 9 ūkiai (9 valakai), 1636 m. – 8 ūkiai, 1755 m. – 5 (gyveno Jono Valiulio, Motiejaus Noviko, Jono Gaižučio, Lauryno Raukšto, Motiejaus Raukšto šeimos, o Kazimiero Jočio troba buvo tuščia), 1765 m. – 6 (gyveno šių baudžiauninkų šeimos: Motiejaus Raukšo, Jono Šeduikio, Lauryno Petronio, Jono Gaižučio, Jono Naviko, Juozapo Valiulio), 1789 m. – 5 ūkiai 31 gyv., 1866 m. 9 ūkiai 80 gyv., 1905 m. 140 gyv., 1923 m. 23 ūkiai 133 gyv.
Istorinė Čivylių seniūnija
XIX a. – Čivyliai valstybinis dvaras. Jam be anksčiau išvardytų kaimų dar buvo priskirti Papiškiai, Spiečiūnai, Ažusienis, Gudeliai. Spiečiūnuose caro laikais, vietos žmonių liudijimu, buvęs valstybinis grūdų sandėlis – magazinas, į kurį apylinkės valstiečiai suveždavę grūdus.
Molėtų krikšto metrikų knygoje 1698 m. minimas bajoras Benediktas Grušeckis iš Čivylių.
Žinomi šie Čivylių dvaro valdytojai: 1755 m. Jonas Ciotkevičius, Ukmergės pavieto laučas, 1782 m. Komarova, 1809 m. Domininkas Kozakevičius, Starodubo teisėjas.
XX amžius
Lietuvos nepriklausomybės kovose dalyvavo savanoris iš Čivylių Aleksas Židonis. Kaimas išskirstytas vienkiemiais apie 1930 metus. 1944 m. vasarą vokiečiai buvo įsitvirtinę Kaldinių kalvose už Čivylių, bet nesipriešindami pasitraukė.
Pierre de La Rue
Biografija
Pjeras de La Ru gimė apie 1452 m., tikriausiai Turnė, Jehan de la Rue ir Gertrud de la Haye šeimoje. Mokėsi vietos katedroje. Apie 1469-70 metus buvo profesionaliu dainininku Briuselio Šv. Gudulos bažnyčioje. 1471-72 m. paminėtas tarp Gento Šv. Jokūbo bažnyčios dainininkų. Kitos vietos, kur jis dainavo buvo Njivportas, Kelnas ir, tikriausiai, Kambrė katedra. 1489 m. jis paliko Kelną ir persikraustė į Hertogenbosą, kur dainavo Dievo Motinos religinėje bendruomenėje iki 1492 m. Manoma, kad De la Ru buvo vienas iš retų Nyderlandų mokyklos kompozitorių, kuris nepabuvojo Italijoje.
Čivyliai (Suginčiai)
XX amžius
1945 m. rusų kariuomenė krėtė visą kraštą, ieškojo besislapstančių vyrų ir partizanų. Čivylių raistuose rusai aptiko neginkluotų besislapstančių vyrų ir juos sušaudė. Jie ir kai kurie Suginčiuose žuvę partizanai palaidoti Čivylių kapuose (Serafinas Čiuta, Antanas Gaižutis, Juozas Laurinavičius, Adolfas Židonis, Jonas Noreika, Alfonsas Žiukas, Vincas Leišis, Jonas Petraitis).
Ilhamas Alijevas
Ilhamas Alijevas (g. 1961 m. gruodžio 24 d., Baku, Azerbaidžane, TSRS) – Azerbaidžano prezidentas, šias pareigas eina nuo 2003 m. spalio 31 d.
Biografija
Ilhamas Alijevas gimė Baku. Tėvas Heidaras Alijevas buvo Azerbaidžano komunistų partijos pirmininkas ir Azerbaidžano prezidentas. Mama Dr. Zarifa Aliyeva medicinos daktarė, sovietų politiko Aziz Aliyev dukra. Ilhamas Alijevas baigė Maskvos valstybiniame tarptautinių santykių universitete ir gavo filosofijos daktaro laipsnį ir jame dėstė. Turi tris vaikus: Leyla, Arzu ir Heydar.
Vorsma
Vorsma  – miestas Rusijoje, Žemutinio Naugardo srityje, prie Kišmos upės ir Toskankos ežero, 62 km į pietvakarius nuo Žemutinio Naugardo. Praeina Žemutinio Naugardo–Muromo plentas, geležinkelio stotis yra už 15 km. Medicinos instrumentų, peilių gamyba. Veikia pora cerkvių, vienuolynas, išlikusi senoji architektūra.
Istorija
XIV–XV a. šaltiniuose minimas finougriškas vietovardis Ворясьма, o nuo XVI a. – Vorsmos gyvenvietė. Tame pačiame amžiuje ežero saloje pastatytas Šv. Trejybės vienuolynas. XVIII a. pradėta kasti balų rūda, suklestėjo geležies apdirbimo pramonė. 1955 m. Vorsma tapo miestu.
Bako Sahakianas
Bako Sahakyan (g. 1960 m. rugpjūčio 30 d., Stepanakertas, Kalnų Karabachas, Azerbaidžanas, TSRS) – Kalnų Karabacho prezidentas, šias pareigas eina nuo 2007 m. rugsėjo 7 d.
Ilhamas Alijevas
Biografija
1991-1994 užsiėmė privačiu verslu.
1994 m. gegužės mėn. buvo paskirtas Azerbaidžano valstybinės naftos kompanijos viceprezidentu, o vėliau pirmuoju viceprezidentu Juo buvo iki 2003 m. rugpjūčio mėn.
1999 m. išrinktas Naujojo Azerbaidžano partijos pirmininko pavaduotoju, o 2001 m. pirmuoju pavaduotoju. 2005 m. išrinktas šios partijos pirmininku.
2001-2003 m. Azerbaidžano Respublikos Parlamento delegacijos Europos Taryboje pirmininkas.
2003 m. sausio mėn. išrinktas Europos Tarybos Parlamentinės Asamblėjos pirmininko pavaduotoju.
Marcinas Bielskis
Marcinas Bielskis (Bielski, Wolski, 1495 m., Bialoje netoli Pajenčno, Seradzo žemėje, Lenkija – 1575 m. gruodžio 18, ten pat) – lenkų istoriografas, poetas ir vertėjas.
Lietuvių kultūros istorijai svarbi jo Kronika wszytkiego świata, dariusi įtakos Motiejui Strijkovskiui. Iki Livonijos karo ši knyga išėjo 2 kartus: 1551 ir 1554. Maskvos valstybei užpuolus Lietuvą, pasirodė trečias, papildytas, Kronikos leidimas (1564). Jame yra informacijos apie Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę, Livoniją, pateikta po pavyzdį tų kalbų, kuriomis šnekėjo Maskvos agresiją patyrusios šalys, būtent: latvių, švedų, estų ir lietuvių. Pirmomis trimis kalbomis Bielskis užrašė poterių Tėve mūsų pradžią, o lietuviškai pateikė frazę, kuria norėjo paneigti lietuvių kalbos kilmės iš lotynų teoriją: „Isgaleta Jauesti Kitristas velino / Kuri saua sutrine Lampse velina“. Pacituotas sakinys – vertimas lotyniškos frazės: „Superatus hodie astus demonis, cum ipse sit cum suis demonibus ambiciosus“ („Nugalėta jau šiandien velnio gudrystė, nors jis su savo demonais ir trokšta garbės“). Lietuviškas Bielskio sakinys yra ketvirtas iš eilės spausdintas lietuviškas tekstas po Martyno Mažvydo leidinių.
Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija
Purpurinė meškutė
Purpurinė meškutė (Rhyparia purpurata) – meškučių (Arctiidae) šeimos drugys.
493 m. pr. m. e.
'''493 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Time
Europietiškoji versija („Time Europe“, anksčiau žinoma kaip „Time Atlantic“) leidžiama Londone, taip pat apima Viduriniųjų Rytų, Afrikos bei Lotynų Amerikos regionus. Azijai skirtos versijos padalinys („Time Asia“) įsikūręs Honkonge, o Pietų Ramiojo vandenyno regiono – Sidnėjuje.
Žižma
Žižma gali reikšti:
Lėliai (Vilnius)
Lėliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Paberžės.
Žižma (Venta)
Žižma arba Žižma I – upė Žemaitijoje, Telšių ir Šiaulių rajonuose; Ventos kairysis intakas. Prasideda 5 km į pietus nuo Tryškių, Pabalvės apylinkėse esančiame Balvio ežere. Aukštupyje prateka Pabalvės durpyną, teka į rytus, prateka Gelžės durpyno pakraščiu. Už Upynos žiočių pasuka į šiaurės rytus, įteka į Ventą 269 km nuo jos žiočių, 8 km į šiaurės vakarus nuo Kuršėnų, ties Rekčiais.
Intakai:
Vidutinis upės nuolydis – 174 cm/km. 0,5 km nuo žiočių upė patvenkta, sudarytas 51 ha Raganių tvenkinys. Gyvenvietės prie Žižmos: Gelžė, Daržiškės, Švendriai, Pažižmė, Raganiai.
Upėvardis kildinamas nuo žodžio žiežti („urgzti, niurnėti, bambėti“; plg. žiužė „pikčiurna“, žiužis „susuktas skarinys mušti“).
Babatis
Babatis  – miestas Tanzanijos šiaurinėje dalyje, 172 km į pietus nuo Arušos. Manjaros regiono administracinis centras. Keliai į Arušą, Dodomą. Greta miesto telkšo Babačio ežeras, kiek toliau – Manjaros ežeras. Vystomas turizmas (amatai, šokėjų pasirodymai, safariai po apylinkes).
TSRS liaudies artistas
thumb|right|150px|TSRS liaudies artisto ženklas TSRS liaudies artistas - aukščiausias garbės vardas, suteiktas ypač pasižymėjusiems buv. TSRS meno veikėjams: kino ir teatro aktoriams, dailininkams, dirigentams, režisieriams. Šis garbės vardas įvestas 1937 m. sausio 13 d. Pirmiesiems šis garbas vardas suteiktas Konstantinui Stanislavskiui, Vladimirui Nemirovičiui-Dančenko, Vasilijui Kačialovui. Paskutinieji vardai (1991 m.) suteikti aktoriams Olegui Jankovskiui, Alai Pugačiovai bei Sofijai Piliavskajai. Iš viso šis vardas suteiktas 1010 asmenų.
Apdovanotųjų sąrašas
Lietuviai gavę TSRS liaudies artisto garbės vardą:
Korean e-Sports Association
thumb|right|KeSPA logotipas Korean e-Sports Association (KeSPA, Korėjos elektroninio sporto asociacija) – Pietų Korėjos organizacija, tvarkanti ir reguliuojanti Pietų Korėjos elektroninį sportą. Nuo 2009 m. iki dabar jos žinioje yra 25 kompiuterinių žaidimų profesionalios varžybos, tarp kurių – StarCraft: Brood War ir Counter Strike.
Profesionalios StarCraft II varžybos Pietų Korėjoje iš pradžių nebuvo reguliuojamos KeSPA ir neturėjo oficialaus statuso. Jo varžybas rengdavo GOMTV pagal sutartį su Blizzard Entertainment. Nuo 2012 m. StarCraft II taip pat yra tarp KeSPA žaidimų. 2012 – 2016 m. KeSPA organizavo ir StarCraft II turnyrus, po 2016-ųjų „KeSPA Cup“ žaidžiamas tik League of Legends.
Autobanas
Autobanas (vok. Autobahn) – valstybės valdoma automagistralė Vokietijoje. Oficialiai šie keliai vadinami „Bundesautobahn“ (federalinė magistralė).
Vokietijos autobanai oficialiai kai kurioms transporto rūšims neriboja važiavimo greičio. Tiesa, kai kuriose vietose greitis yra ribojamas. Esant blogoms oro sąlygoms, nustatomas tam tikras didžiausias greitis. Kai nėra nurodama kitaip, rekomenduojamas greitis autobanuose yra 130 km/val. 2008 m. 52 procentuose autobanų greitis buvo rekomenduojamas, 15 procentų greitis buvo ribojamas dėl blogų oro sąlygų, 33 procentuose – laikinai ribojamas.
2016 m. autobanų ilgis siekė 12 993 km. Pagal šį rodiklį autobanai yra vieni tankiausių ir ilgiausių kelių visame pasaulyje.
Spalio 27
Spalio 27 yra 300-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 301-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 65 dienos.
Šventės
LR VSD ir AOT departamento darbuotojų šventė.
Vardadieniai
Ramojus – Tautmilė – Vincentas – Sabina
Darynai
Darynai arba Verbnojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1895 m. buvo 143 gyventojai. 1909 m. prijungtas prie Bildavos. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947–2006 m. Muromskojės apylinkės kaimas.
Ramėnai
Istorija
Ramėnai (Ramoe), kaip minima Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, 1372 m. buvo nuniokoti kryžiuočių. Nuo 1584 m. minimas Ramėnų viensėdis, o nuo 1591 m. – dvaras. Tarybiniais metais kaimas priklausė Dotnuvos apylinkei.
Kišlakas
thumb|right|Kišlakas ties Samarkandu (apie 1900 m.) Kišlakas (tiurk. kışlak, iš tiurk. Kış 'žiema') – kaimo tipo gyvenvietė Vidurinėje Azijoje ir Afganistane. Anksčiau tai buvo klajoklių žiemojimo gyvenvietė.
Kišlakai aptveriami aklinomis plūkto molio sienomis (duvalais). Dažnai kiekviename akmenine tvora aptvertame name yra požeminis šulinys kiarizas, todėl gatvėse retai būdavo sutinkami vandenį nešantys žmonės. Kanalizacijos nebūdavo. Molines krosnis kūrendavo kiziaku.
Kišlakas paprastai turėdavo turgų, mečetę ir kapines. Kišlakuose dauguma gyventojų būdavo dechkanai (valstiečiai).
Gala Placidija
Gala Placidija (Aelia Galla Placidia, apie 390 – 450 m. lapkričio 27 d. Romoje) – Senovės Romos imperatoriaus Teodosijaus I ir jo antrosios žmonos Galos duktė ir imperatorių Honorijaus bei Arkadijaus jaunesnė sesuo pagal tėvą.
Po tėvo mirties iš Konstantinopolio persikėlė į Romą. Turėjo didelę įtaką broliui Honorijui. Jos įsakymu nužudyta politinė varžovė ir giminaitė Serena. 410 m. vestgotams užėmus Romą pateko į nelaisvę. 414 m. sausio mėn. ištekėjo už vestgotų karaliaus Atavilkvos. Vestuvės įvyko Narbonoje, su imperatoriška pagarba. Vestuvėse muzikantams dirigavo cezaris Atalus. Tai buvo pirmosios istorijoje romėnų princesės vedybos su barbarų karaliumi. Katalonijoje pagimdė sūnų Teodosijų, kuris mirė kūdikis.
415 m. mirus Atavilkvai, naujasis vestgotų karalius Valija susitaikė su romėnais ir išsiuntė Galą Placidiją į Raveną. Čia ištekėjo už Konstancijaus, susilaukė sūnaus Valentiniano. Susipykusi su Honorijumi, išvyko į Konstantinopolį, o broliui mirus, sūnaus vardu pareiškė pretenzijas į Vakarų Romos imperijos sostą. Remiama Rytų Romos imperijos kariuomenės, 425 m. Romoje pasodino imperatoriumi Valentinianą ir už jį valdė.
Jos valdymo metu vyko dviejų karvedžių – Aecijaus ir Bonifacijaus tarpusavio kova.
Mickūnų tiltas
Mickūnų tiltas – automobilių tiltas per Šventąją ties Mickūnais, Debeikių seniūnijoje, Anykščių rajone. Trijų angų karpytos sistemos tiltas stūkso kelyje, apie 6,7 km į pietvakarius nuo Svėdasų. Kairiajame krante prie kelio stovi Mickūnų sodybos, dešiniajame – Galvydžių miškas. Nuo 1999 m. valstybės saugomas paminklas (unik. kodas ).
Istorija
miniatiūra|250px|left|Tiltą laikanti konstrukcija Ties Mickūnais geležinis tiltas per Šventąją buvo pastatytas 1902 m. (pagal kitus šaltinius – 1872 m.). Pirmojo pasaulinio karo metais vokiečių kariuomenė jį susprogdino. 1923 m. tiltas buvo rekonstruotas pagal inžinieriaus Prano Markūno projektą, uždengtas gelžbetoniniu paklotu. 1962–1963 m. praplatinta tilto važiuojamoji dalis.
Gamtos mokslų fakultetas
Lietuvoje esantys Gamtos mokslų fakultetai:
Eglė Bendikaitė
Eglė Bendikaitė (g. 1976 m. Žemaičių Naumiestyje) – istorikė, dėstytoja.
Voskresenskas
Voskresenskas  – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, 80 km į pietryčius nuo Maskvos, prie Maskvos upės. Rajono centras. Geležinkelių mazgas (pagrindinė linija Maskva–Riazanė), upinė prieplauka. Chemijos (mineralinių trąšų), statybinių medžiagų (cemento), lengvoji pramonė. Veikia lėlių teatras, 4 kultūros namai, kino teatras, karo muziejus, XVIII a. Kriviakino ir Spaskojės dvarų sodybos. Žaidžia ledo ritulio komanda „Chimik“.
Eglė Bendikaitė
Biografija
Gimė 1976 m. Žemaičių Naumiestyje. 2000 m. baigė Klaipėdos universiteto socialinių mokslų fakulteto istorijos specialybės studijas. 2000–2004 m. studijavo LII ir Kauno VDU istorijos doktorantūroje. Nuo 2001 m. Vilniaus jidiš instituto lektorė. 2002 m. pradėjo dirbti Lietuvos istorijos institute. 2004 m. apgynė hum. m. dr. disertaciją tema „Sionistinio judėjimo idėja ir politika Lietuvoje 1906–1940 m.“. 2012 m. pradėjo dirbti Pasaulio ir Europos studijų institute Leipcigo universitete.
Voskresenskas
Istorija
Voskresenskas susikūrė 1862 m., nutiesus geležinkelį. Miestu tapo 1938 m.
Buivydžių Tadeušo Konvickio gimnazija
Vilniaus rajono Buivydžių Tadeušo Konvickio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniaus raj., Buivydžiuose I, Mokyklos g. 22, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191314727.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Gimnazija 2016 m.
Mokykla įkurta 1907 m. spalio 1 d. Prasidedant II pasauliniam karui, 1940 m. mokykla buvo perkelta į naują pastatą, kuriame ji buvo iki 1985 m. (dabar šis pastatas vadinamas „senąja mokykla“). 1949 m. tapo septynmete mokykla, vėliau – vidurine mokykla, gimnazija. 2017 m. balandžio 17 d. pervadinta Buivydžių Tadeušo Konvickio gimnazija.
Cheminio ginklo naudojimas I pasauliniame kare
Cheminis ginklas I pasauliniame kare dažniausiai buvo naudojamas susilpninti, traumuoti ar sunaikinti priešininkų gynybos linijas. Šiuo laikotarpiu buvo naudojamos tokios priemonės kaip ašarinės dujos, ipritas, fosgenas, chloras ir kiti. Šios cheminės atakos buvo pagrindiniai ginklai I pasauliniame kare ir visame XX amžiuje. Nepaisant to, mirtys nuo dujų sudarė tik 4 procentus visų žuvusiųjų kare. Tai buvo dėl to, kad greitai buvo kuriamos apsisaugojimo priemonės, tarkim dujokaukės. Didelis cheminių junginių naudojimas šiame kare leido vystytis šiai pramonei, tad greitai populiarėjo ir sprogstamosios medžiagos. Dėl šių įvykių dažnai I pasaulinis karas vadinamas chemikų karu.
1914 m.: ašarinės dujos
thumb|right|300px|Ašarinių dujų ataka naudojant cilindrus Pirmasis cheminis ginklas I pasauliniame kare buvo ašarinės dujos. Prancūzų armija pirmoji išbandė granatas, pripildytas ašarinėmis dujomis, 1914 m. rugpjūtį.
1914 m. spalį vokiečių pajėgos atakavo šiomis dujomis britus, tačiau koncentracija buvo mažai pastebima. Nei viena iš kariaujančių pusių nemanė, kad tokios atakos prieštarauja 1899 m. Hagos susitarimui, kuris draudė naudoti uždusimą sukeliančius ginklus ar nuodingas dujas.
1915 m.: masinis naudojimas ir mirtinos dujos
Pirmasis masinis dujų panaudojimas įvyko 1915 m. sausio 31 d., kuomet Vokietija paleido 18 000 artilerijos užtaisų su ašarinėmis dujomis į rusų pajėgas šalia Varšuvos, Bolimovo mūšyje. Tiesa, cheminiai junginiai sušalo ir didesnio poveikio nepadarė.
Rimtas chlorino išbandymas įvyko 1915 m. sausio pradžioje, kuomet vokiečių atakos metu žuvo apie 140 anglų karių.
1915 m. balandžio 22 d. vokiečių armija turėjo 168 tonų chlorino. Tą dieną jis pamažu buvo išleistas iš cilindrų taip sudarydamas debesį, kuris nuslinko prancūzų įsitvirtinimų link. Mėnesio laikotarpyje Vokietija dar tris kartus panaudojo chloriną kaip ginklą.
Rugsėjo 25 d. pirmąją cheminių dujų ataką įvykdė britai. Tačiau Lūso mūšyje paleista chlorino ataka pasibaigė visiška nesėkme, kuomet buvo klaidingai apskaičiuotas vėjas ir dujos pasklido tuščiose žemėse ar net grįžo į ten iš kur buvo paleistos. Britų kariai neturėjo labai kokybiškų dujų kaukių, tad kai kurie užduso.
1915 m.: mirtinesnės dujos
thumb|right|250px|[[Didžioji Britanija|Britų futbolo komanda su dujokaukėmis 1916 m.]] Dar stipresnes už chloriną dujas, fosgeną, sukūrė prancūzų mokslininkai. Fosgeną vizualiai buvo sunku pastebėti, tad jis tapo dar efektyvesnis už chloriną. Fosgenas buvo naudojamas ne tik vienas, tačiau ir junginyje su chlorinu.
Pirmasis vokiečių fosgeno ir chlorino junginių panaudojimas prieš britus įvyko 1915 m. gruodžio 19 d. Buvo išleista 88 tonų dujų, 1069 žmonės buvo traumuoti, 69 žuvo. Britų kariai dėvėjo šalmus, išteptus fenoliu. Tai iš dalies padėjo apsisaugoti nuo fosgeno poveikio. 1916 m. sausio mėnesį britų kariams buvo išduoti dar labiau patobulinti (padengti heksaminu) šalmai, apsisaugojimui nuo fosgeno atakų.