cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boras
Taikymas
Boro nitritas naudojamas ypatingai kietų medžiagų gamybos procese, pvz., deimantų. Nitritas taip pat veikia kaip ir elektrinis izoliatorius, bet šilumą praleidžia panašiai kaip ir metalai.
Boras ir boratai nėra toksiški ir nereikalauja jokių elgesio saugumo priemonių. Tačiau kai kurie boro vandenilio junginiai yra nuodingi ir reikalauja specialios priežiūros ir elgesio priemonių.
Istorija
Boro medžiaga (arabiškai Buraq -> persų k. Burah – boraksas, seniausiai žinomas boro junginys) buvo žinoma jau prieš keturis tūkstančius metų. Senovės Egipte mumifikuojant buvo naudojamas natrio karbonatas, kuris neleisdavo plisti boratams bei kitoms druskoms. Borakso glazūra buvo naudojama Kinijoje nuo 300 m. pr. m. e., o stiklo gamyboje boras naudotas jau antikinėje Romoje.
Grynas boras nebuvo išskirtas iki 1808 m. Tai padarė seras Hamfris Deivis, Džozefas Luisas Gajus-Lusakas, ir Luisas Žakas Tenardas, maždaug 50 % grynumu. Šie žmonės nemanė, kad tai naujas elementas. Tai 1824 m. įrodė Jonsas Jakobas Berzelius. Pirmasis gryną borą 1909 m. išskyrė amerikietis chemikas V. Veintraubas.
Paplitimas
Didžiausios boro gamintojos yra Jungtinės Amerikos Valstijos ir Turkija. Grynas boras išgaunamas iš borakso, boro rūgšties, kolemanito, kernito, uleksito ir boratų. Boro rūgštis kartais randama vulkanų versmėse.
Ekonomiškai svarbūs gavybos šaltiniai yra razorito rūda (kernitas) ir tinkalis (borakso rūda). Abu yra randami Mohavos dykumoje Kalifornijoje (tai vienas svarbiausių borakso šaltinių pasaulyje). Kiti svarbūs borakso klodai yra randami Turkijoje.
Izotopai
Boras turi du gamtoje pasitaikančius stabilius izotopus, 11B (80,1 %) ir 10B (19,9 %). Iš viso žinoma 13 boro izotopų.
Petras Jokubauskas
Petras Jokubauskas (g. 1947 m. lapkričio 5 d.) – miškininkas, Lietuvos ir Tauragės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Priekulės šv. Antano Paduviečio bažnyčia
'''Priekulės šv. Antano Paduviečio bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Priekulėje. Parapijoje atnaujinta Stragnų koplyčia-mauzoliejus.
Petras Jokubauskas
Biografija
Baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. Tauragės rajono savivaldybės kultūros centro direktorius.
Vilkyškių valsčius
Vilkyškių valsčius (arba Vilkiškių valsčius; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Vilkyškiai.
Petras Jokubauskas
Biografija
1989 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Tauragės skyriaus tarybos narys. Nuo 1990 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, 2001 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai narys, LKD Tauragės skyriaus pirmininkas, 2005 m. LKD valdybos pirmininko pavaduotojas.
Vilkyškių valsčius
Istorija
Įkurtas 1874 m. 1920 m. valsčius perduotas iš Tilžės apskrities Pagėgių apskričiai. 1945 m. sausio 28 d. valsčius priskirtas Lietuvos TSR. 1947 m. prijungti Lumpėnų valsčius, Sokaičių valsčius ir Žukų valsčius. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Pagėgių rajonui (5 apylinkės).
Priekulės šv. Antano Paduviečio bažnyčia
Istorija
Iki 1936 m. katalikų bažnyčia įrengta nuomojamose patalpose. 1936 m. sudarytas bažnyčios statybos komitetas, įsigytas žemės sklypas. Kunigo Nikodemo Petkaus rūpesčiu 1937–1938 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ji konsekruota 1938 m. liepos 3 d.
Architektūra
miniatiūra|250px|left Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Įrengti 3 altoriai. Šventorių juosia medinių statinių tvora su gelžbetoniniais stulpais.
Petras Jokubauskas
Biografija
1990–1995 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 ir 2003–2004 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys. 1997–2000 m. Tauragės rajono savivaldybės meras.
Nuorodos
Asmeninė svetainė
Ust Kujga
Ust Kujga  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje, Ust Janos uluse, Janos dešiniajame krante, prie Kuigos žiočių, 100 km nuo Laptevų jūros. Yra upinis uostas, aerodromas – gyvenvietė veikia kaip krovinių perkėlos iš Janos upės į Deputatskį punktas. Veikia geologinė-tiriamoji ekspedicija (apylinkėse yra aukso, naftos telkinių). Yra biblioteka, mokykla, kultūros namai, ligoninė, dyzelinė elektrinė.
Istorija
Ust Kujga įkurta 1956 m., miesto tipo gyvenvietės statusas suteiktas 1967 m. Per pastaruosius 3 dešimtmečius gyventojų skaičius ženkliai sumažėjo (nuo 5342 1989 m. iki 979 2010 m.).
Teisinė sistema
Teisinė sistema – socialinė sistema, teisinių, teisinių-socialinių ir jiems giminingų elementų, jų tarpusavio ryšių bei sąveikos sistema, kurią sudaro bei sąlygoja teisės sistema (t. y. teisės normos ir teisės principai, papročiai, kitos teisinės nuostatos), institucinė sistema (teisėsaugos (plačiąja prasme) subjektai, pvz., tokios institucijos kaip teismai, policija, kitos teisinės struktūros (Notariatas, Advokatūra, antstolių veiklos sistema) bei teisinės organizacijos), subjektinė teisinė sistema (teisės subjektai – valstybė, piliečiai, užsieniečiai, kiti fiziniai asmenys, juridiniai asmenys), teisinė tikrovė – teisės realizacija ir/arba jos nerealizavimas (deviacija, t. y. nukrypimas nuo teisės normų (pvz., teisės normų nesilaikymas – teisės pažeidimas), teisės taikymas), teisinė kultūra, teisinė sąmonė, kitos sudėtinės teisinės-socialinės (teisinės-ekonominės, teisinės-politinės ir kt.) dalys.
Sąvoka
Plačiąja prasme teisinė sistema gali būti suprantama kaip:
Rūšys
Teisinė sistema pagal lygmenį gali būti:
Nacionalinė teisinė sistema
Nacionalinė teisinė sistema – tai konkrečios valstybės:
Ažubenis
Ažubenis – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Turgelių, prie pat sienos su Baltarusija. Ties kaimu Bienė įteka į Merkį.
Etimologija
Ažubenis yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Bienės upės.
Torechon de Ardosas
Torechon de Ardosas – miestas vidurio Ispanijoje, Madrido regione, 20 km į rytus nuo Madrido. Faktiškai miegamasis sostinės rajonas, yra metropolitenas. Yra ES palydovų centras, karinė oro pajėgų bazė.
Aleksandras Čirskis
Aleksandras Čirskis (1626 m. Žemaitija – 1679 m. gegužės 19 d. Vilnius) – SJ, Lietuvos filosofas, teologas, vienas žymiausių scholastinės logikos atstovų Lietuvoje.
Biografija
1649–1652 m. studijavo Vilniaus universitete filosofiją, vėliau Vokietijoje teologiją. Nuo 1659 m. jėzuitas. 1667 m. Laisvųjų menų ir filosofijos magistras.
Pritarė Aristotelio logikos aiškinimui. Išlikę jo veikalų „Dialektikos traktatas“ ir „Logikos disputacijos Aristotelio „Organonui“ (Disputationes logicae in Organum Aristotelis) rankraščiai, parašyti 1668-1669 m., (saugo Vilniaus universiteto biblioteka, lietuvių kalba fragmentai išleisti 1979 m.) Tyrė loginę seką, modalinę logiką, semantines antinomijas, skyrė du kalbos lygmenis (kalbą – objektą ir metakalbą). Manė, kad reikia skirti teiginius apie kitų teiginių teisingumą nuo teiginio, kuris kalba apie save patį.
Versminis (Varėnos r.)
Versminis – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 6 km į šiaurę nuo Marcinkonių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,37 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 101,7 m. Pietrytinis krantas aukštas, kiti krantai žemi, pelkėti. Ežerą supa Marcinkonių ir Versminio miškai. Pietvakariuose iš ežero išteka to paties pavadinimo upelis link Grūdos upės. Ežero dugne gausu povandeninių versmių.
Houtu
Houtu  – kinų mitologijoje žemės dievybė, viena iš penkių pasaulio šalių dvasių, viešpataujanti centre. Huangdi padėjėjas. Nors ankstyviausi šaltiniai mini Houtu kaip vyriškos lyties dievybę, ilgainiui ji tapo moteriška.
Houtu kilmės mitų yra keli. Jis buvo laikomas vandens dievo Gongongo sūnumi ir garbintas už tai, kad sugebėjo tvano metu atkovoti žmonėms žemių. Dėl to pradėtas garbinti kaip žemės dievybė. Kitame mite jis kildinamas iš imperatoriaus Yu, kuris irgi sutramdė tvaną. Ču dainose jis minimas kaip Pragaro (Youdu) valdovas ir turėjo padėjėją Tubo.
Imperiniu laikotarpiu Houtu priskirta globoti pasaulio centrą ir padėti Huangdi. Han dinastijos laikais Houtu pastatyta šventykla, ir deivė imta garbinti valstybiniu mastu: jai padėkos išreikšti ateidavo daug imperatorių. Tuo metu dievybė galutinai įgijo moteriškus bruožus, vaizduojama su moteriška karūna, jos suknia puošiama feniksais.
Deivė globoja ne tik žemės stichiją, bet jai meldžiamasi ir kaip visapusiškai pagalbininkei ir globėjai.
Elena Sliesoriūnienė
Elena Sliesoriūnienė (g. 1935 m. rugsėjo 7 d. Maskvoje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, publicistė.
Biografija
1954 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1958-1968 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ skyriaus redaktorė, 1968-1991 m. – žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ atsakingoji sekretorė, 1991-1992 m. – kultūros savaitraščio „Dienovidis“ literatūrinė bendradarbė. 1995-2006 m. žurnalo „Personalo vadyba“ redaktorė.
Paskelbė interviu, apybraižų, publicistinių rašinių mokslo populiarinimo, daugiausia lituanistikos, temomis.
Kamardės piliakalnis
Kamardės piliakalnis – piliakalnis Žiemgaloje, Bauskės savivaldybės teritorijoje, Gailyšų pagastas, Latvija, Mūšos kairiajame krante, 08 km į vakarus nuo Kamardės viensėdžio. Pasiekiamas iš kelio Tetirvinai – Bauskė 2 km nuo Lietuvos–Latvijos sienos pasukus į rytus, už 1,5 km pagal sieną keliuku į šiaurė ir 0,6 km pagal Mūšą, tarp keliuko ir Mūšos.
Pilis
Piliakalnis įrengtas Mūšos kairiajame krante. X a. – XIII a. jame stovėjo medinė žiemgalių pilis.
center|800px|Kamardės piliakalnis iš pietvakarių pusės
Šutonys
Šutonys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Šventos, greta kelio. Vakaruose telkšo ežeras Ilgys. Veikia P. Karvelio terapijos ir fitoterapijos įmonė (gamina įvairias arbatas ir kt.).
Andrzej Wiszowaty
Andrius Višovatas – (g. 1608 m. lapkričio 26 d. Pilypave – 1678 m. liepos 29 d. Amsterdame) – filosofas, teologas, pamokslininkas, poetas ir arijonizmo šalininkas, didikas.
Miesto tipo gyvenvietė
Miesto tipo gyvenvietė (trump. mtg) – SSRS egzistavęs gyvenvietės tipas, tarpinis tarp miesto ir kaimo. Lietuvoje įvairiu metu jų buvo apie 20. Po nepriklausomybės atgavimo dauguma šių gyvenviečių tapo miestais, kai kurios – miesteliais.
Statusas ir ypatumai
Gyvenvietės, pertvarkytos į miesto tipo gyvenvietes, turėdavo valstybinį butų ūkio fondą, bent 2000 gyventojų, iš kurių bent 2/3 yra darbininkai (neskaitant žemės ūkio darbuotojų), tarnautojai ir jų šeimų nariai. Šioms gyvenvietėms taip pat priskiriamos kurortinės ir poilsinės gyvenvietės, jeigu į jas kasmet atvažiuoja ilsėtis ir gydytis daugiau nei 50 proc. nuolatinių gyventojų skaičiaus. Kai kuriais atvejais miesto tipo gyvenvietės statusas suteikiamas ir mažesnėms gyvenvietėms, jeigu yra ryški jų ekonominės, socialinės raidos, gyventojų daugėjimo perspektyva.
Miesto tipo gyvenvietės teises suteikdavo ar panaikindavo LSSR AT Prezidiumas rajonų vykdomųjų komitetų teikimu ir LSSR ministrų tarybos siūlymu.
Istorija
Dauguma tokių gyvenviečių išaugo prie pramonės įmonių: statybinių medžiagų gamybos (Garliava, Gelgaudiškis, Venta), durpių gavybos (Baltoji Vokė, Ežerėlis, Tyruliai), medžio apdirbimo (Rūdiškės), popieriaus (Grigiškės), audinių (Juodupė) fabrikų, prie statybų (Elektrėnai, Sniečkus). Pirmosiomis miesto tipo gyvenvietėmis sovietmečiu paskelbti 1946 m. rugpjūčio 3 d. įsaku kurortai Birštonas, Likėnai ir vasarvietės Juodkrantė, Kačerginė, Kulautuva, Nida, Preila. Daugiausia tokių gyvenviečių (17) įsteigta 1958 metais.
Kai kurios iš pirmųjų gyvenviečių tapo miestais:
Kelios gana greitai neteko teisių ir tapo kaimais:
1985 m. buvo 22 miesto tipo gyvenvietės, jose gyveno 87,7 tūkst. žmonių (1979 m. 63,6 tūkst.).
Miesto tipo gyvenvietės 1986 metais:
Slender: The Eight Pages
Slender: The Eight Pages – 2012 m. išleistas psichologinio siaubo žaidimas.
Apžvalga
Žaidimo tikslas yra surinkti lapelius, kurie yra išmėtyti po visą mišką. Žaidimo veiksmas vyksta naktį, žaidėjas gali matyti tik pasišviesdamas žibintuvėliu su senkančia baterija. Kurį laiką žaidėjas gali bėgioti iki kol nepritrūksta kvapo. Miško glūdumoje yra įvairių objektų: pastatų, transporto priemonių, industrinės infrastruktūros. Visą tą laiką žaidėją seka Slender Man – pagrindinis žaidimo antagonistas. Kuo daugiau puslapių žaidėjas surenka, tuo intensyviau Slender Man jį persekioja. Žaidėjui nukreipus kamerą į Slender Man vaizdas persikreipia ir laiku nepabėgus – žaidimas pralaimimas.
Slender Man
Slender Man yra populiarus urbanistinės legendos veikėjas. Jis buvo sukurtas Something Awful Forum’s metu vykusiam paranormalių fotografijų kūrimo konkurse. Vėliau veikėjas itin išpopuliarėjo internete.
Slender Man vaizduojamas kaip labai aukštas ir veido neturintis vyras su juodu arba pilku kostiumu, baltais marškiniais ir juodu arba raudonu kaklaraiščiu. Vietoj rankų jis turi čiuptuvus, kuriais pagal legendą jis grobdavo vaikus.
Talibanas
Talibanas (arba Talebanas) (PS طالبان (ṭālibān), mokiniai, žinių siekėjai) – sunitų musulmoniškasis judėjimas, kurio nariai nuo 1996 m. iki 2001 m. bei nuo 2021 m. rugpjūčio vidurio valdė didžiąją dalį Afganistano. Talibanas pastaruoju metu yra įsitraukęs į partizaninę kovą prieš užsienio valstybių pajėgas Afganistane.
Talibano valdomas Islamiškasis Afganistano Emyratas sulaukė diplomatinio pripažinimo tik iš trijų valstybių: Jungtinių Arabų Emyratų, Pakistano ir Saudo Arabijos. Beveik 98 % Talibano narių, įskaitant buvusį grupuotės lyderį Mohamedą Omarą, sudaro Afganistano ir Šiaurės Pakistano puštūnai, likusią dalį sudaro savanoriai iš įvairių Eurazijos šalių.
KK171
KK171 – Lietuvos krašto kelias, jungiantis Bukiškį ir Dūkštas. Kelio ilgis – 17,06 kilometro. Šiame krašto kelyje yra viena „juodoji dėmė“.
Talibanas
Istorija
Talibano karinė grupuotė iškilo 1994 m. vadovaujant Muhamedui Omarui, kuris pasekėjų paprastai pagarbiai vadinamas Mula Omaru (mula Afganistane − dvasinis mokytojas, religinis žinovas). Dauguma Talibano narių buvo afganų studentai iš Pakistane veikiančių medresių. Iš to kilo grupuotės pavadinimas − talib puštūnų kalboje reiškia „studentas“. Talibano tikslas buvo sukurti šariatu paremtą Afganistano valdymą.
KK171
Maršrutas
Kelias prasideda Bukiškyje, Sudervės gatvėje, kai atsišakoja nuo magistralės. Eina Vilniaus rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Avižieniai, Pikutiškės, Sudervė, Vaigeliškės, Adomčiškės. Baigiasi Dūkštose, trišalėje sankryžoje su keliu. Prie kelio, Avižieniuose yra Avižienių piliakalnis.
2008 m.
2008 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Tai taip pat:
Talibanas
Istorija
1994 m. rugsėjį Muhamedas Omaras paliko medresę Maivande ir su apie 50 kitų studentų įsteigė organizaciją, vėliau pavadintą Talibanu. Jie buvo nepatenkinti, kad po komunistinės valdžios nuvertimo 1992 m. Afganistane taip ir nebuvo įvesta musulmonų šariato tvarka. Muhamedas Omaras žadėjo išnaikinti karo vadų savivalę ir gaujų valdymą Afganistane. Tik per kelis mėnesius prie organizacijos prisijungė 15 tūkst. kitų studentų iš Pakistano medresių. Remdamiesi Pakistano karine ir finansine parama talibai užvaldė Spin Boldako pasienio miestą Afganistane. 1994 m. lapkričio 3 d. netikėtos atakos metu talibai užvaldė Kandaharą, netekę tik apie tuziną vyrų. Talibų valdžia sulaukė simpatijų Afganistane dėl korupcijos suvaldymo ir kelių apsaugojimo nuo plėšimų. Per kelis sekančius mėnesius talibai paėmė valdžią 12-oje Afganistano provincijų ir iki 1995 m. vasario jų pajėgos pasiekė 25 tūkst. karių. Manoma, kad talibai gavo rimtos paramos iš Pakistano Vidaus Reikalų Žvalgybos tarnybos, kuri siekė palankios Pakistanui vyriausybės Afganistane.
KK171
Maršrutas
thumb|left|250px|Kelias už Avižienių
2008 m.
Įvykiai
Sausis Vasaris Kovas Balandis Gegužė Birželis Rugpjūtis Lapkritis Gruodis
Talibanas
Istorija
Kariaujančios Afganistano grupės nesugebėjo pasipriešinti Talibano valdžios plitimui ir 1996 m. rugsėjį talibai užėmė Kabulą. Mula Omaras tapo faktiniu valstybės vadovu. Talibai įvedė griežtą šariato tvarką valdomose teritorijose, kuri sulaukė tarptautinės kritikos dėl elgesio moterų, vaikų ir socialiai pažeidžiamų piliečių atžvilgiu. Iki 1998 m. pradžios talibai užvaldė 90 % Afganistano teritorijos. Talibų valdžios teisėtumą tarptautiniuose santykiuose pripažino tik trys valstybės: Pakistanas, Saudo Arabija ir JAE. Pagrindiniu jų priešininku šalies viduje buvo Šiaurės Aljansas, vadovaujamas Achmado Šacho Masudo. Talibaną daugiausiai sudarė puštūnai, kai Šiaurės Aljansą − tadžikai ir uzbekai. Jungtinėse Tautose Afganistanui atstovavo Šiaurės Aljanso deleguotas atstovas.
1996 m. Afganistane pasirodė „Al Kaedos“ narių. Iš pradžių tarp grupių buvo nesutarimų. „Al Kaeda“ propagavo tarptautinį terorizmą, visų pirma nukreiptą prieš JAV, kam Mula Omaras nepritarė. Be to, tarp jų buvo religinės ideologijos skirtumų. Talibanas rėmėsi Saudo Arabijoje propaguotu vahabizmu, kai „Al Kaeda“ rėmėsi radikalesne hanbalizmo mokykla. Po 1998 m. rugpjūčio 7 d. išpuolių prieš JAV ambasadas Kenijoje ir Tanzanijoje JAV surengė oro atakas prieš spėjamas „Al Kaedos“ bazes Afganistane. Po nepavykusių bandymų suderėti su talibų vyriausybe dėl „Al Kaedos“ lyderio Osamos bin Ladeno išdavimo 2000 m. gruodžio 19 d. JT įvedė sankcijas ir oro skrydžių embargą Talibanui. Po 2001 m. rugsėjo 11 d. atakų Niujorke talibams dar kartą atsisakius išduoti O. bin Ladeną JAV vedama koalicija surengė įsiveržimą į Afganistaną daugiausia remdamiesi Šiaurės Aljanso pajėgomis. Talibų valdžia buvo nuversta, Mula Omaras su bendražygiais pabėgo į Pakistaną. Jie Beludžistano mieste Kvetoje įkūrė taip vadinamą Kvetos Šurą − vadovaujančių judėjimo lyderių, mulų, tarybą.
Po talibų valdžios nuvertimo Afganistane buvo suformuota nauja vyriausybė, patvirtintas prezidentas Hamidas Karzajus ir priimta konstitucija. 2004 m. JAV įsivėlus į karą Irake daug karinių resursų iš Afganistano buvo permesta į Iraką. Talibanas pasinaudojo proga atgaivinti įtakai Afganistane. Tarp jų metodų buvo iki tol retos Afganistane savižudžių atakos. Ilgainiui kylant Talibano įtakai 2009 m. vasarį B. Obamos administracija pasiuntė 17 tūkst. JAV kariškių į Afganistaną ir 2009 m. gruodį − dar 30 tūkst. Jų veiksmai buvo sąlyginai sėkmingi, tačiau talibai sugebėdavo persigrupuoti. Talibų sąjungininkais buvo dar labiau ekstremistinis Hakani tinklas. 2012 m. sausį Talibanas atidarė atstovybę Katare, per kurią pradėjo vesti tarptautines derybas dėl Afganistano ateities ir keitimosi kaliniais. 2013 m. balandį mirė Mula Omaras, tačiau žinia apie jo mirtį buvo slepiama porą metų. 2015 m. liepą Afganistano vyriausybės ir talibų atstovai pirmą kartą susitiko deryboms. 2015 m. rugsėjį talibai užvaldė Kunduzą − pirmąją provincijos sostinę nuo 2001 m. Tarptautiniams partneriams sutarus, kad Afganistano ateitis turėtų būti sprendžiama derybų tarp Afganistano vyriausybės ir Talibano keliu, 2016 m. gegužę JAV drono atakos metu žuvo naujas Talibano lyderis Mula Mansūras, kas sužlugdė derybų galimybę.
Česta
thumb|right|250px|Čestos bokštas Česta – viena iš trijų San Marino miesto viršūnių, vadinamų San Marino bokštais, ant Titano kalno. Kiti du bokštai yra Guaita ir Montale.
Česta yra ant aukščiausios Titano kalno viršūnės. 1956 m. bokšte Šventojo Marino garbei įkurtas muziejus. Bokštas pastatytas XIII a.
Šis bokštas kaip ir kiti du yra pavaizduotas San Marino vėliavoje ir herbe.
Ust Janskas
Ust Janskas  – gyvenvietė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje, Ust Janos uluse, Janos dešiniajame krante, ties Janos deltos pradžia, į pietus nuo Nižnejansko. Yra upinis uostas. Verčiamasi žvejyba, elnininkyste. Yra mokykla, medicinos punktas, klubas.
Istorija
Ust Janskas įkurtas 1780 m. Jakovo Sanikovo kaip prekybinis punktas.
Ažudėlės
Ažudėlės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pakalnių.
Jonkheer van Tets
Jonkheer van Tets – ankstyva raudonųjų serbentų veislė. Krūmai stipraus augumo, truputį išsiskleidę. Uogos vidutinės (0,6-0,7 g), rykiai raudonos, saldžiarūgštės, desertinės. Vaisinės kekės ilgos, turi 10-20 uogų, gana tankios, dekoratyvios. Iš krūmo vidutiniškai priskinama iki 5-6 kg uogų. Atspari miltligei, deguliams ir šviesmargiai vidutiniškai atspari, neatspari viksviniai rūdligei. Derlinga, tinka desertui ir perdirbti, žiemą išverminga, uogos geros kokybės. Lietuvos sortimente nuo 1984 metų.
Finansų rinkos priežiūra
Finansų rinkos priežiūra (, 'finansinis reguliavimas') – valstybinių institucijų bei kitų įstaigų, organizacijų veikla, kurios paskirtis - nustatyti tam tikrus reikalavimus, apribojimus bei gaires finansų (kredito) įstaigoms, idant šie palaikytų finansų sistemos vientisumą. Finansų rinką prižiūri, jų veiklą reguliuoja dažniausiai speciali valstybinė institucija (įstaiga), nors visas šias funkcijas atlikti gali ir nevalstybinė įstaiga.
Lietuva
Lietuvoje finansų rinkų priežiūrą, nuo 2012 m. vykdo Lietuvos bankas. Iki tol, Lietuvos bankas dalijosi priežiūros funkcijomis su Lietuvos Respublikos vertybinių popierių komisija ir Lietuvos Respublikos draudimo priežiūros komisija.
Rombinės smegenys
Rombinės smegenys – galvos smegenų dalis. Embriogenezės metu galvinis vamzdelis nežymiomis vagelėmis pasidalija į tris pūsleles, kurių viena vadinama rombinėmis smegenimis. Iš rombinės pūslelės apatinės dalies išsivysto pailgosios smegenys, o iš šios pūslelės priekinės dalies – užpakalinės smegenys. Rombinių smegenų ertmė virsta ketvirtuoju skilveliu (ventriculus quartus).
Žemesniųjų stuburinių galvos smegenyse geriausiai išsivysčiusios yra būtent šios smegenys. Jų raidą skatina klausos ir pusiausvyros receptoriai. Rombinėse smegenyse, kaip labiausiai išsivysčiusioje centrinės nervų sistemos dalyje, atsiranda nerviniai centrai, valdantys gyvybiškai svarbias gyvūnų funkcijas.
Senos Dvareliškės
Senos Dvareliškės – buvęs kaimas kairiajame Nemuno krante, užlietas Kauno marių, į pietryčius nuo Dvareliškių.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs yra priesagos vedinys nuo žodžio dvarelis ar dvaras (tikriausiai turimas omenyje Dvareliškių dvaras).
Istorija
Tarp Senų Dvareliškių ir Šilėnų kaimų buvo pusės kilometro žemės pylimas, apie 12 m aukščio ir 10 m pločio. Vieni tvirtina, kad tai XVII a. švedų karų laikų įruošti apsaugos pylimai – šančiai, kiti teigia, kad tai buvę prancūzų apkasai. Tikrai yra žinoma, kad 1812 m. liepos 27 d. pro čia žygiavo prancūzų kariuomenė.
Devynios negandos
Devynios negandos – suomių mitologijoje – negandos, nešamos blogio, chaoso, nelaimių deivės Loviataros. Tai devyni sūnūs, kurie užgimė iš vėjo (arba siaubūno Iku-Turso).
Devintoji neganda yra neįvardijama, tačiau ji blogiausia už visas. Kitur yra išvardijamos devynios ligos, o dešimtoji paliekama paslaptinga. Dažnai įvardijami supoetinti pavadinimai.
Kalevaloje deivė Louhi išsiunčia negandas į Kalevą, tačiau jas nugali Veinemeinas.
Baltadryžis pievinis trupialas
Baltadryžis pievinis trupialas (Sturnella superciliaris) – trupialinių (Icteridae) šeimos paukštis.
Regina Čistiakova
Regina Čistiakova-Nyderytė (g. 1961 m. lapkričio 7 d. Tytuvėnuose) – Lietuvos bėgikė.
Biografija
1993 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą.
Tarvydai (reikšmės)
Tarvydais vadinami kaimai:
Mančaras
Mančaras  – tvenkinys pietų Pakistane, Sinde, į vakarus nuo Indo upės; didžiausias gėlavandenis vandens telkinys šalyje. Ežero plotas priklausomai nuo metų laiko kinta tarp 350 ir 520 km².
Tvenkinys sudarytas 1930 m. pastačius dambą. Į Mančarą suteka upeliai, tekantys iš Kirtaro kalnų, bei du kanalai iš Indo upės – Aralas ir Danisteris. Išteka ištaka į Indą.
Mančaro vanduo naudojamas drėkinimui, verčiamasi žvejyba, telkinys yra svarbi migruojančių paukščių poilsio vieta. Tačiau dėl gamtinių sąlygų kaitos Mančaras druskėja.
Sidi bel Abeso vilaja
Sidi bel Abeso vilaja yra Alžyro šiaurės vakaruose, Atlaso kalnuose, Sacharos dykumos pakraštyje. Sostinė – Sidi bel Abesas.
Šubertų šeima
thumb|250px|Šubertų vardo teatras Brodvėjuje thumb|200px|Šubertų vardo teatras Brodvėjuje iš Šubertų alėjos pusės thumb|200px|Šubertų vardo teatras Bostone
Šubertų šeima  – viena iš įtakingiausių Lietuvos žydų kilmės Niujorko Brodvėjaus šeimų, kilusi iš Kudirkos Naumiesčio. Labiausiai šią šeimą išgarsino trys jos sūnūs – Lee Shubert, Sam S. Shubert ir Jacob J. Shubert, kurie XX a. pradžioje Brodvėjuje įkūrė kelis teatrus, iš kurių vėliau išsivystė didelė teatrų verslo imperija.
Istorija
Sėkmingai užsiimdami teatro verslu broliai nutarė plėstis Niujorko mieste, kur 1900 m. kovo pabaigoje išsinuomavo patalpas Brodvėjuje ir Manhatane. Jauniausiasis brolis Jacob liko gyventi ir prižiūrėti teatrus Sirakiusuose, o Lee ir Sam išvyko gyventi į Niujorką, kur pradėjo kurti sėkmingiausią XX a. JAV teatrų imperiją, kuriai priklausė „Winter Garden Theatre“ ir „Shubert Theatre“. 1905 m. gegužės 13 d. traukinio avarijoje prie Harisburgo miesto žuvo Semas.
2009 m. Šubertų organizacijai priklausė 17 Brodvėjaus teatrų Niujorke: Ambassador Theatre, Ethel Barrymore Theatre, Belasco Theatre, Booth Theatre, Broadhurst Theatre, The Broadway Theatre, Cort Theatre, John Golden Theatre, Imperial Theatre, Bernard B. Jacobs Theatre, Longacre Theatre, Lyceum Theatre, Majestic Theatre, Music Box Theatre, Gerald Schoenfeld Theatre, Shubert Theatre, Winter Garden Theatre, taip pat Shubert Theatre teatras Bostone, Forrest Theatre teatras Filadelfijoje ir National Theatre Vašingtone.
ŠA! (1988 albumas)
ŠA! turėjo tapti antruoju „Anties“ albumu, tačiau dėl konflikto su įrašų kompanija „Melodija“, reikalavusia, kad įrašai būtų daromi Vilniaus plokštelių studijoje, Lenkijoje padaryti įrašai buvo išleisti 1988 m. tik kaip demo kasetė.
Dalis įrašų galų gale buvo išleista 1989 m. „Melodijos“ plokštelėje Anties dovanėlė, likę – 1994 m. kasetėje Retas paukštis.
Įrašas 2003 m. buvo restauruotas ir perleistas kaip Zonos CD. Perleidimą parėmė LNK, RC2, Lietuvos žinios. Šio perleidimo platintojas – UAB „Prioro įrašų grupė“.
Kūrybinė grupė
Kiti ''2003 m. perleidimas''
Montalė
thumb|right|250px|Montalės bokštas Montalė – viena iš trijų San Marino miesto viršūnių, vadinamų San Marino bokštais, ant Titano kalno. Kiti du bokštai yra Guaita ir Česta.
Montalė yra žemiausioje Titano kalno viršūnėje. Šis bokštas, priešingai nei kiti, nėra atviras visuomenei. Jis pastatytas XIV a.
Šis bokštas kaip ir kiti du yra pavaizduotas San Marino vėliavoje ir herbe.
Laukesa (upė)
Laukesa  – upė Lietuvoje (Zarasų rajone) ir Latvijoje (Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje); Dauguvos kairysis intakas. Išteka iš Avilio ežero Avilės pavadinimu, teka į rytus ir įteka į Auslo ežerą. Iš jo išteka Nikajaus pavadinimu. Pradžioje teka pelkėtomis vietovėmis į pietus, paskiau teka į šiaurės rytus ir įteka į Zaraso ežerą. Prateka pro Zarasaičio ežerą, nuo kurio toliau vadinama Laukesa. Tekėdama šiaurės rytų kryptimi upė prateka Griežtos, Laukeso ežerus, teka į rytus Lietuvos–Latvijos valstybės siena. Toliau vingiuoja (sudaro meandras) į šiaurės rytus Aukšžemės aukštuma per Latvijos teritoriją. Įteka į Dauguvą 266 km nuo jos žiočių Daugpilio pietiniame pakraštyje.
Didžiausi intakai: Kumpuolėja, Šunelės upelis, Kumpotė, Kruča (dešinieji).
Aukštupio vaga iki Svekanų (16 km nuo žiočių) sureguliuota. Vidutinis nuolydis Lietuvoje – 100 cm/km. plotis 6–8 m, kai kur iki 18–20 m, gylis 0,6–1,1 m. Vidutinis nuolydis 1,14 m/km. Srovės greitis 0,1–0,5 m/s. Vidutinis debitas ties Latvijos siena 2,06 m³/s. Gyvenvietės prie upės: Zarasai, Smėlynė, Daugpilis.
Upėvardis Laukesa kildinamas iš žodžio laukas pirminės reikšmės „šviesi, balta vieta“ (plg. „gyvūnas su balta dėme“, 🇬🇷 „baltas“, ); taigi, pavadinimas Laukesa, matyt, reiškia „baltoji upė“.
Vakizašis
Trumpa istorija
Vakizašis minimas nuo XVI a. Iš pradžių taip buvo vadinamas bet koks kardas, dėvimas šalia pagrindinio. Vėliau taip buvo vadinami tie kardai, kurie yra trumpesni už pagrindinį.
Po Muromači laikotarpio Japonijos valdovai stengėsi sureguliuoti kardų tipus ir kas gali juos turėti. Tai turėjo pabrėžti samurajų galią ir prestižą, nes tik jie galėjo turėti daišo. Momojama laikotarpio pabaigoje vyriausybė suskirstė kardus pagal jų ilgį. Tačiau kai kurie žmones nepaklusdavo įstatymams ir nešiojo Ovakizašį (ilgą vakizašį) tokio ilgio kaip katana. Taip buvo dėl painių katanos, tanto ir vakizašio apibrėžimų, tad jakudza ir kai kurie miestiečiai nesilaikydavo nurodymų.
Sienos katedra
thumb|260px| Sienos katedra
Sienos katedra (it. Duomo di Siena, piln. Švč. Marijos Ėmimo Dangun katedra, it. Cattedrale di Santa Maria Assunta) – viduramžių gotikinė katedra Sienos mieste, Italijoje. Katedra pagarsėjusi dėl daugelio meno kūrinių, tarp kurių yra Donatelo, Nicola Pisano, Giovanni Pisano, Duccio, Mikelandželo, Berninio sukurtų, bei marmuro meninėmis grindimis.
Istorija
Katedra pastatyta prieš tai buvusios Švč. Marijos bažnyčios ir vyskupijos vietoje. Apie šią bažnyčią išlikę mažai žinių. Ji galėjo būti pastatyta IX a. Bažnyčią prižiūrinti Opera di Santa Maria menininkų ir akmenskaldžių grupė buvo užsakyta pradėti statyti katedrą 1196 m. XIII a. pradžioje katedroje jau buvo laikomos mišios. 1264 m. baigtas katedros kupolas. 1265–68 m. katedros marmurinę sakyklą sukūrė Nicola Pisano. XIII a. pabaigoje katedros fasadą daugiausia kūrė Giovanni Pisano. Dėl neaiškių priežasčių Giovanni Pisano nebaigė darbų. Pagal kiek pakeistus jo projektus darbą tęsė kiti architektai. Didesnioji dalis fasado skulptūrų dabar yra perkeltos į Katedros meno muziejų, o pačiame fasade yra kopijos.
Klemensas Paulius
Klemensas Paulius (g. 1935 m. kovo 12 d.) – Lietuvos ir Tauragės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Sienos katedra
Istorija
1288 m. Duccio sukūrė katedroje vitražą. Apie 1311 m. didįjį altorių papuošė Duccio panelės tapyba Maesta (šiuo metu didesnioji jos dalis yra katedros meno muziejuje). 1313 m. baigta 77 m aukščio katedros kampanilė. Apie 1333 m. katedrai sukurta Simone Martini ir Lippo Memmi „Geroji naujiena“ (dabar Uficių galerijoje). XIV a. pradžioje buvo planuojama katedrą praplėsti ir paversti ją didžiausia krikščionių bažnyčia pasaulyje, tačiau 1348 m. Sieną nusiaubus marui, planai liko neįgyvendinti. Pradėtos statybos dabar vadinamos „Naująja katedra“. Tarp pradėtų navų liekanų šiuo metu yra įėjimas į Katedros meno muziejų. Iki XIV a. pabaigos buvo baigtas gotikinio stiliaus fasadas. thumb|180px| Katedros kampanilė ir kupolas
1455 m. Šv. Jono Krikštytojo skulptūrą sukūrė Donatelas (dabar Šv. Jono Krikštytojo koplyčioje). 1492 m. buvo pastatyta Piccolomini biblioteka kardinolo Francesco Piccolomini Todeschini (būsimas popiežius Pijus III) užsakymu. Apie 1503 m. Mikelandželas sukūrė 4 nišines skulptūras Piccolomini altoriui (kuris buvo pastatytas 1481–85 m. to paties kardinolo užsakymu). 1502–07 m. Piccolomini biblioteką freskomis Pijaus II gyvenimo tema ištapė Pinturicchio. Prie freskų projektų ruošimo prisidėjo Rafaelis. 1530–41 m. pagal Baldassarre Peruzzi projektą sukurtas pagrindinis dabartinis katedros marmuro ir bronzos altorius. Katedros pagrindinio fasado vitražą, vaizduojantį Paskutinę vakarienę, 1549 m. sukūrė Pastorino de' Pastorini. XVI a. katedroje dirbo Domenico Beccafumi, kuris sukūrė katedros apsidės freskas, bei dirbo ties grindų mozaikomis. 1659–62 m. pastatyta Chigi koplyčia, kurios Marijos Magdalenos ir Šv. Jeronimo skulptūras sukūrė Berninis.
Klemensas Paulius
Biografija
1964 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, hidrotechnikas.
Sienos katedra
Apie katedrą
Katedra yra gotikinio stiliaus su romanikos elementais. Išplanavimas lotyniško kryžiaus formos. Interjere dominuoja balto ir juodo marmuro kolonos, tuo replikuodamos Sienos miesto herbą iš baltos ir juodos spalvų. Katedros lankymas mokamas. Sienos katedros muziejų kompleksą sudaro 6 muziejai, į kuriuos galima patekti su vienu bilietu arba atskirai:
Šv. Bernardino oratorija yra atskiras pastatas už katedros. Šv. Jono baptisterija nėra atskiras pastatas, o katedros komplekso dalis. Kripta yra senovinės bažnyčios liekanos prisišliejusios prie katedros. Joje yra XII−XIII a. freskų. Tikriausiai pati garsiausia katedros įžymybė yra marmuro grindys. Visa katedra padengta raižytomis ir spalvintomis marmuro, mozaikinėmis grindimis, kurias per apie 200 metų XIV−XVI a. sukūrė geriausi Sienos menininkai. Tik maža dalis grindų yra matoma, kita yra uždengta. Paprastai rugsėjo mėn. keletui savaičių atidengiamos visos grindys. Katedrą kasmet aplanko apie 1 mln. lankytojų.
Noškūnai
Noškūnai – kaimas Varėnos rajono savivaldybės pietryčiuose, 7 km į šiaurės vakarus nuo Panočių, Dainavos girioje. Seniūnaitijos centras. Rytiniu pakraščiu teka Mazupis, sudarytas Noškūnų tvenkinys. Prie kaimo atsišakoja vieškelis. Kaimas gatvinis. Yra fermų kompleksas.
Klemensas Paulius
Biografija
Tauragės apskrities viršininko administracijos žemės ūkio ir melioracijos skyriaus vedėjas. 1995–1997 m. Tauragės rajono savivaldybės meras.
Noškūnai
Istorija
1641 m. Noškūnai buvo didelis miško sargų (osočnikų) kaimas – čia jų gyvenę net 10 (pavardės – Petruševičius, Juozapavičius, Bolevičius, Jakucevičius, Kilis, Dzvilypis, Dzvilypovičius). Jie saugojo vakarinę Dubičių ir Kaniavos girininkijų pusę. 1672 m. čia buvo 5 valakai dirbamos žemės ir 3 laisvi. 1777 m. minimos noškūniečių pavardės – Petrušis, Razukevičius, Dziesetnikas, Nacgulis.
Klemensas Paulius
Biografija
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys, Tauragės rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Noškūnai
Istorija
XVIII a. pab. Noškūnuose apsigyveno 2 žydai (matyt, smuklininkas su žmona). XIX a. vid. buvo 16 kiemų su 83 gyventojais (minimi Stoniai, Ikasalos, Arlauskai, Švedai, Mačioniai, taip pat Danylos, Galickai, Dzvilypiai, Ščesnulevičiai, Razukevičiai, Čaplikai, Bliznevičiai, Dzideliai, Vilčinskai, Krušai, Brūzgeliai, Badarai, Bižai, Janušauskai, Galickai, Bruzgelevičiai).
Leonidas Melnikovas
Leonidas Melnikovas (,, 1906 m. gegužės 18 d. Černigovo gubernijoje – 1981 m. balandžio 16 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs tarybinės Ukrainos vadovas, TSKP CK Politinio biuro narys.
Minimalizmas
Minimalizmas  – dailės, architektūros ir muzikos stilius, išpopuliarėjęs 6-ame ir 7-ame dešimtmetyje JAV, daugiausiai išreikštas skulptūroje. Jis atsirado kaip priešprieša tuo metu dailėje klestėjusioms modernizmo rūšims, visų pirma abstrakčiajam ekspresionizmui.
Atstovai: D. Juddas, R. Morrisas, S. Le Wittas, R. Sera, K. Andrė, F. Stela ir D. Flavinas. Minimalizmas padėjo susiformuoti konceptualizmui.
Minimalizmas muzikoje
Kai kurie iš garsesnių kompozitorių, kūrusių minimalistinei priskiriamą muziką: Michael Nyman, Terry Riley, Philip Glass, John Tavener, Moondog, Gavin Bryars, Steve Reich, Arvo Pärt, John Adams, Wojciech Kilar, Louis Andriessen ir kiti.
Leonidas Melnikovas
Biografija
Nuo 1924 m. buvo komjaunimo funkcionierius. 1936 m. baigė Donecko industrinį institutą. Nuo 1937 m. pradėjo partinę karjerą: buvo VKP(b) Stalino miesto ir srities komitetų skyriaus vedėjas, nuo 1939 m. – šios srities komiteto sekretorius, antrasis sekretorius. Nuo 1942 m. – partijos Karagandos srities komiteto pirmasis sekretorius, 1944-1947 m. užėmė analogiškas pareigas Stalino srities komitete.
Po Stalino mirties iš valdžios buvo išstumtas – pervestas kandidatu į Politinio biuro narius, o nuo 1953 m. birželio mėn. pašalintas ir ir šių pareigų. 1953-1955 m. buvo TSRS ambasadorius Rumunijoje.
Gaveikėnai
Gaveikėnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Aukštaitijos nac. parke, rytiniame Dringio krante, 3 km į vakarus nuo Ignalinos.
Leonidas Melnikovas
Biografija
1955-1957 m. dirbo TSRS Anglies pramonės įmonių statybos ministras. Vėliau perkeltas į Kazachijos TSR – buvo Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas, Valstybinio plano komiteto pirmininkas, Valstybinės techninės priežiūros inspekcijos vadovas. Nuo 1966 m. iki mirties vadovavo Rusijos TFSR techninės priežiūros inspekcijai.
Gaveikėnai
Kaimo pietryčiuose, pamiškėje išlikęs kultūros paminklas – vandens malūnas (pastatytas 1800 m. prie Palaukinio ežero; istorijos paminklas). XIX a. statinį nuo pražūties išgelbėjo buvusio Ignalinos žuvininkystės ūkio direktorius A. Bagdanavičius. Pasakojama, kad vandens malūne gyvena velnias Abisinas, krečiantis piktas išdaigas kaimo žmonėms. Įkurta poilsiavietė, yra privatus Augulių muziejus (kaupiami senoviniai krašto rakandai).
Noškūnai
Istorija
XIX a. pan. buvo Noškūnų kaimas, priklausęs Kaniavos dvaro valdai, patekęs į Lydos apskrities Kaniavos valsčių.
Gaveikėnai
Geografija
Kaimą supa miškai, aplinkui daug ežerų: Dringis, Dringykštis, Taramas, Juodinis, Palaukinis ir kiti.
Noškūnai
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 172 žmonės, iš kurių 151 užsirašė lietuviais ir 21 lenkais.
Gaveikėnai
Istorija
Kaimas minimas nuo 1373 m.
Fluoras
Fluoras – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas F, eilės numeris 9. Tai nuodingos halogeninės dujos, chemiškai pats aktyviausias ir didžiausio elektroneigiamumo elementas. Gryno pavidalo labai pavojingas, gali sukelti rimtus nudegimus.
Fluoro junginiai buvo žinomi nuo XIX a pradžios, bet niekam nepavyko surasti cheminės reakcijos, tinkamos išskirti laisvą fluorą, F2. Tik 1886 m H. Moissan’ui pavyko pagaminti F2(d) elektrolizės būdu. Jis elektrolizavo HF tirpalą išlydytame KHF2 (vandenilio difluorido jone egzistuoja stipri vandenilinė jungtis tarp H+ ir dviejų F- jonų, [F-H-F]-). Iki šiol Moissan’o metodas yra vienintelis pramoninis F2 gamybos metodas.
Fluoras sudaro apie 0,054 % Žemės plutos masės.
Pavadinimo kilmė
Fluoras pavadintas pagal žymiausią mineralą, iš kurio šis elementas išgaunamas – fluoritą. Lydomas šis mineralas tampa labai skystas ( – tekėti).
Fluoro mineralai
Fluoro mineralai yra šie:
Panaudojimas
Naudojamas polimerų gamybai. Teflonu, temperatūrai atspariu plastiku dengiamos keptuvės. Fluoro reikia aukštos temperatūros tepalams, šaldymo skysčiams (freonams), dantų pastai gaminti, vandeniui fluoruoti.
Mekšrinis (Varėnos r.)
Mekšrinis – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, apie 8 km į šiaurės rytus nuo Marcinkonių, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Zervynų, 0,3 km į rytus nuo Ūlos upės. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 0,69 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 106,9 m. Krantai aukšti, sausi, apaugę Dainavos girios pušynais (Zervynų miškas). Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui. Pietrytinėje pakrantėje įrengta stovyklavietė.
Šalia telkšo mažesnis ežeras Išrūginis.
Ežerėvardis Mekšrìnis kilęs nuo vietinio kuojos pavadinimo mekšras.
Vulka Biševska
Vulka Biševska  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Askanija Nova
Askanija Nova  – biosferos draustinis Ukrainos pietuose, Chersono srityje, Tauridos stepėje, netoli Alioškų smėlynų. Įkurtas 1921 m. vietoje privataus Čaplių draustinio, įkurto 1898 m.
Draustinis skirtas apsaugoti laukines eraičinų-pelynų bei ašuočių stepes, su ten augančiais retais augalais bei introdukuotomis gyvūnų rūšimis. Teritorija yra geologinėje įduboje, sezoniškai užliejamoje vandens. Yra dendroparkas su >150 medžių ir krūmų rūšių.
1932 m. Askanija Novoje buvo įsteigtas gyvūnų aklimatizacijos ir hibridizacijos institutas, čia introdukuoti įvairūs, šiam kraštui nebūdingi gyvūnai – Prževalskio arkliai, bizonai, fazanai, saigos, danieliai, muflonai, taurieji elniai, dvikupriai kupranugariai, vasarą išleidžiami zebrai, stručiai, antilopės gnu, kanos, mėlynosios antilopės ir kt. Rudenį draustinio šlapynėse apsistoja daug migruojančių paukščių. Askanija Nova įtraukta į Ramsaro konvencijos saugomų šlapynių sąrašą.
Prevezos nomas
Prevezos nomas  – vienas iš Graikijos nomų, Epyro periferijos dalis. Sostinė – Preveza (19,6 tūkst. gyv.). Prefektūra įkurta 1913 m., kai po Pirmojo Balkanų karo kartu su visu Epyru buvo prijungta prie Graikijos. 1955 m. nuo kono buvo atskirta Lefkados sala, kuri sudarė Lefkados nomą, dabar priklausantį Jonijos salų periferijai.
Po Ambrakijos įlanka iškastas tunelis jungia Prevezos nomą su piečiau esančiu Etolijos ir Akarnanijos nomu. Nome yra antikinio Nikopolio miesto griuvėsiai.
250px|thumb|left|Prevezos miesto ir oro uosto vaizdas iš aukštai.
Geografija
Nomo teritorija kalvota. Šiaurės rytuose yra Xerovouno kalnai. Nomo upės – Louras rytuose, Arachtas šiaurės rytuose ir Tiamis vakaruose.
Su nomu ribojasi:
Klimatas tipiškas Viduržemio jūros su karštomis sausomis vasaromis it vėsiomis žiemomis. Aukščiau kalnuose žiemomis šalčiau, gan dažnas sniegas.
Istorija
XIV a. kraštą užkariavo osmanai, jis priklausė Osmanų imperijai iki 1913 m. Pasibaigus Pirmajam Balkanų karui kraštas atiteko Graikijai, buvo sukurtas Prevezos nomas.
Savivaldybės
thumb|left|300px|Prevezos nomo savivaldybės
Štumas
Štumas (, nuo 1945 m. ) – miestas šiaurės Lenkijoje, (Pamario vaivadija), prie kelio DK55 Kvidzynas-Malborkas, 22 km į pietus nuo Malborko. Štumo pavieto ir Štumo valsčiaus centras. 12 141 gyventojas (2004 m.)
Istorija
Štumas – sena prūsų gyvenvietė, kurią 1236 m. užėmė Vokiečių ordinas. 1326-1335 m. kryžiuočiai pastatė mūrinę pilį, kuri nuo 1330 m. tapo jų vaito rezidencija. 1377 m. mieste apsilankęs Austrijos kunigaikštis Albrechtas suteikė herbą ir davė lėšų kalėjimo statybai. Po 1410 m. Žalgirio mūšio miestas kurį laiką buvo lenkų rankose. 1416 m. didysis Vokiečių ordino magistras Mykolas Kiuchmeisteris fon Šternbergas suteikė miesto teises, kurias 1553 m. patvirtino Lenkijos karalius Žygimantas Augustas. 1454 m. rugpjūčio 8 d. miestą vėl užėmė lenkai, bet jie jame išsilaikė tik iki rugsėjo 21 d. 1466 m. Torūnės taika Štumas atiteko Lenkijai.
The Sims 2: Pets
The Sims 2 Pets – šeštasis žaidimo papildymas kompiuteriniam žaidimui „The Sims 2“. Išleistas 2006 m. spalio 18 d. Papildymu žaidime įtraukta galimybė laikyti augintinius. Australijoje doleris nuo įsigyto žaidimo buvo skiriamas gyvūnų teisių gynėjams, viso RSPCA buvo paaukota per 50 tūkst. Australijos dolerių. 2008 m. duomenimis, „The Sims 2: Pets“ kopijų parduota per 6 mln.
Štumas
Istorija
1468-1772 m. Štumas buvo Malborko vaivadijos pavieto centras, jame rinkosi vaivadijos seimelis. Per Lenkijos-Švedijos karą miestą buvo užėmę švedai. Pralaimėjęs 1626 m. Trčiano mūšį Gustavas Adolfas Vaza buvo pasislėpęs Štume. 1629 m. Altmarko taika Štumas atiteko Brandenburgo elektoriui. 1655-1660 m. Švedų tvano metu miestą vėl buvo užėmę švedai. Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas lėmė, kad Štumas pateko Prūsijos karalystės, o nuo 1870 m. Vokietijos imperijos valdžion. 1883 m. nutiestas geležinkelis Malborkas-Torūnė paskatino miesto pramonės augimą. 1920 m. plebiscito metu gyventojų dauguma pageidavo likti Vokietijos valdžioje. 1945 m. miestas vėl atiteko Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Gdansko vaivadijai, o 1975-1998 m. – Elbingo vaivadijai. 1998 m. pastebėję, kad sudėtingą istoriją turinčio Štumo nebėra Lenkijos pavietų žemėlapyje gyventojai sukėlė protestų bangą, todėl nuo 2001 m. miestas vėl yra pavieto centras.
Dolomitas
Dolomitas – karbonatų klasės mineralas, kalcio magnio karbonatas CaMg (CO3)2. Dolomitu taip pat vadinama uoliena, sudaryta iš šio mineralo.
Savybės
Kietumas pagal Moso skalę 3,5–4,0, tankis 2900–3200 kg/m³.
Kristalai yra trikampės–romboedrinės sandaros. Struktūra – nuo lygios smulkiakristalinės iki kaverningos, priklausomai nuo susiformavimo sąlygų ir geležies bei mangano priemaišų kiekio. Spalva – nuo baltos iki tamsiai pilkos.
Dolomitas susidaro lagūnose iš persotintų tirpalų, iškritus dolomito kristalams. Susidarymo būdas iš klinties, kai dalį kalcio pakeičia magnis. Visiškai netirpsta vandenyje, atsparus šaltai rūgščiai, nereaguoja su naftos produktais. Visiškai netoksiškas.
Dolomitas taip pavadintas pagerbiant prancūzų gamtininką ir geologą D. G. T. G. de Dolomieu, kuris ištyrė šiaurinės Italijos kalnus, vėliau pavadintus Dolomitinėmis Alpėmis.
Naudojimas
Kai kuriose valstybėse (JAV, Kanadoje, Vokietijoje, Norvegijoje, Jungtinėje Karalystėje) iš dolomito gaunamas magnis. Dolomitas yra gera termoizoliacinė medžiaga, naudojamas metalurgijoje iškloti metalo lydymo aukštakrosnis, chemijos, statybinių medžiagų, elektrotechnikos, keramikos, dažų, stiklo pramonėje, žemės ūkyje.
Lietuvoje
Lietuvoje dolomito atodangos yra ties Nemunėliu, Apaščia, Švėte, Mūša, Kruoja, Tatula, Lėveniu. Šiaurės Lietuvoje dolomitas slūgso po kvartero nuogulomis. Dolomitas kasamas Skaistgirio, Petrašiūnų, Klovainių telkiniuose. Didžiausia dalis Lietuvoje kasamos dolomito skaldos naudojama kaip skalda kelių tiesimui, blokai – statyboje, kalkėms ir apdailos medžiagoms gaminti. Dolomitinės apdailos plokštės buvo gaminamos Petrašiūnų dolomitinės skaldos gamykloje.
Anabos vilaja
Anabos vilaja yra Alžyro šiaurės rytuose, Viduržemio jūros pakrantėje. Apima vilajos sostinę Anabą ir jos priemiesčius.
Ribozimas
Ribozimas – katalizinį aktyvumą (kaip fermentas) turinti RNR.
Šiuo metu daugumą katalizės reakcijų ląstelėje vykdo fermentai (baltymai), tačiau pasitaiko atvejų, kai RNR tebeturi katalizinį aktyvumą arba kai baltymai ir fermentai dirba kartu su pagalbinėmis RNR (ribosoma, splaisosoma).
Manoma, jog preityje egzistavo ribozimų era, kuomet baltymų nebuvo, o pirmykštėms gyvybės formoms reikalingas reakcijas katalizavo tiesiogiai RNR. Tačiau dėl sąlyginai mažo savo cheminio stabilumo, gyvybiškai svarbių genų kodavimui ir saugojimui RNR užleido vietą deoksiribonukleino rūgštims, o katalitinį aktyvumą perleido baltymams, pasižymintiems didesniu plastiškumu (RNR sudaryta tik iš 4 skirtingų nukleotidų, o baltymai - net iš 20+ skirtingų monomerų). Šios hipotezės šalininkai primena, jog daugelyje svarbių ląstelės reakcijų dalyvauja arba tiesiogiai nukleotidai (ATF, GTP), arba jiems akivaizdžiai giminingi junginiai (NAD, NADP, FAD).
Vytenis Rimkus
Vytenis Rimkus (1930 m. sausio 17 d. Zatišių vienkiemyje prie Padubysio, Šiaulių raj. – 2020 m. lapkričio 12 d. Šiauliuose) – dailininkas, menotyrininkas, habilituotas mokslų daktaras, profesorius emeritas, Lietuvos mokslo ir visuomenės veikėjas, Šiaulių miesto Garbės pilietis.
Biografija
Gimė Šiaulių mokytojo ir visuomenės veikėjo Jaroslavo Rimkaus šeimoje. Mokėsi Bagdoniškio ir Bazilionų pradžios mokyklose, Šiaulių berniukų gimnazijoje. 1946 m. kartu su tėvais ištremtas į Sibirą. Už dalyvavimą pasipriešinime prieš sovietinį režimą paskirta mirties bausmė, kuri vėliau pakeista į kalinimą Rešiotų lageriuose. Du dėdės buvo sušaudyti.
1958 m. grįžo į Lietuvą, dirbo šaltkalviu-dažytoju Šiaulių autobusų parke ir neakivaizdiniu būdu studijavo Leningrado Iljos Repino dailės institute, kurį 1966 m. baigė su pagyrimu. 1974 m. apgynė dailėtyros daktaro, 1977 m. – dailėtyros habilituoto daktaro disertacijas, 1988 m. suteiktas profesoriaus laipsnis.
Nuo 1974 m. skaito meno istorijos paskaitas Šiaulių universitete, vadovauja studentų ir magistrantų diplominiams darbams, yra doktorantūros komitetų narys visuose Lietuvos universitetuose, Dailės akademijoje, Meno ir kultūros institute.
Dailininko V. Rimkaus darbų yra muziejuose, privačiose kolekcijose. Paskelbė daugiau kaip 2000 publikacijų periodiniuose leidiniuose, enciklopedijose, yra 20 knygų dailėtyros ir visuomenės gyvenimo klausimais autorius. Padėjo atrinkti ir grąžinti į Lietuvą visuomenės veikėjų Kazimiero ir Stanislavos Venclauskių dokumentinį turtą, jam paskatinus šios šeimos rūmai buvo padovanoti Šiaulių Aušros muziejui. Yra surinkęs gausią Šiaulių istorijos leidinių, periodinės spaudos, atvirukų kolekciją.
Aktyviai dalyvauja Dailininkų, Tautodailininkų, Mokslininkų sąjungų veikoje, Lietuvos kraštotyros draugijos, „Gintaro gimtinės“ mėnraščio redkolegijos narys.