cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dainius Zubrus
NHL
2007 m. liepos mėn. 3 d. Zubrus pasirašė 20.5 milijono dolerių 6 metų sutartį su Naujojo Džersio „Devils“ klubu. 2008 m. lapkričio 23 d. Zubrus atstovaudamas Devils klubui NHL rungtynėse svečiuose prieš Tampos Bay Lightning komandą pelnė net 4 įvarčius. Tai buvo tik penktas kartas Naujojo Džersio klubo istorijoje kai žaidėjas per vienerias rungtynes pelnė tiek įvarčių.Su „Devils“ klubu 2011-2012 m. sezone tapęs NHL čempionato Rytų konferencijos nugalėtoju Zubrus antrą kartą karjeroje žaidė Stanley cup (Stenlio taurės) finale. Visgi lietuviui vėl nepavyko išgraviruoti savo pavardės ant prestižinės XIX amžiaus taurės. „Devils“ finalinėje serijoje iki keturių pergalių 2-4 pralaimėjo Los Andželo „Kings“. Zubrus per 24-erias play off rungtynes surinko 10 taškų (3 įvarčiai ir 7 rezultatyvūs perdavimai). Dvejuose atkrinatamujų varžybų mačuose, su Floridos „Panthers“ ir Filadelfijos „Flyers“ jis buvo pripažintas geriausiu rungtyniu žaidėju. 2013 m. vasarą D.Zubrus pratęsė sutartį su "Devils" klubu. Per trejus metus lietuvis uždirbs 10 milijonų dolerių.
2005 metais Nyderlanduose, per I diviziono pasaulio čempionatą Zubrus debiutavo Lietuvos nacionalinėje rinktinėje. Po devynerių metų pertraukos 2014 m. D.Zubrus antrą kartą apsivilko Lietuvos rinktinės marškinėlius. Vilniuje vykusiame pasaulio I diviziono ledo ritulio čempionate D.Zubraus vedama rinktinė iškovojo bronzos medalius. Pasaulio čempionate rinktinės kapitono pareigas ėjęs D.Zubrus buvo pripažintas geriausiu čempionato puolėju.
2013 m. liepos 7 d. valstybės dienos proga, Lietuvos prezidentė D. Grybauskaitė už visuomeninę veiklą ir šalies garsinimą pasaulyje D.Zubrų apdovanojo ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu. Prezidentė D.Zubrui valstybinį apdovanojimą iškilmingai įteikė liepos 29 d. prezidentūroje.
Stanislovas Povilas Baranauskas
Biografija
1961 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1985 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
Nuo 1963 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) mokslinis bendradarbis, nuo 1968 m. dėstytojas, 1992–2002 m. Gyvulininkystės katedros vedėjas; nuo 1988 m. profesorius.
Dong Biwu
Dongas Bivu (1886 m. kovo 5 d. – 1975 m. balandžio 2 d.) – Kinijos komunistų politinis lyderis Mao Dzeduno režimo laikais.
Biografija
Dong Biwu gimė Huangango mieste, Hubėjuje. 1911 m. dalyvavo Sinhai revoliucijoje bei du kartus išvykdavo studijuoti į Japoniją. 1921 m. Dong dalyvavo 1-ajame Kinijos komunistų partijos Kongrese kaip Uhano atstovas. Mao Dzedunas ir Dong Biwu buvo vieninteliai vyrai, kurie dalyvavo tiek 1-ajame Partijos Kongrese, tiek Kinijos Liaudies Respublikos steigime Tiananmeno aikštėje 1949 metais.
Nuo 1959 m. iki 1975 m. kartu su Song Qingling, Dong Biwu buvo Kinijos Liaudies Respublikos pirmininko pavaduotoju. Po to, ir vėl kartu su Song Qingling nuo 1968 m. iki 1972 m. jie vykdė Kinijos Liaudies Respublikos prezidento pareigas. Tačiau 1975 m. prezidento pareigos buvo panaikintos ir Nacionalinio Liaudies Kongreso Nuolatinio Komiteto Pirmininkas – Zhu De – tapo formaliuoju valstybės vadovu. Dong buvo išrinktas Nacionalinio Liaudies Kongreso Nuolatinio Komiteto Pirmininko pavaduotoju.
1945–1975 m. Dong buvo Kinijos komunistų partijos Politbiuro narys. Be to, 1973 m. jis buvo išrinktas vienu iš devynių Politbiuro nuolatinio komiteto narių 10-ojo Komunistų partijos Kongreso metu. Dong Biwu mirė metais anksčiau nei Mao bei keletas kitų svarbių politikų, tokių kaip Zhou Enlai ir Zhu De.
thumb|300px|left|Paminklas Dongui [[Uhanas|Uhane]]
Airijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Airijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
2000–2001 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Aragono karalystė
Aragono karalystė (Aragono tarme: Reino d’Aragón,, ), – Ispanijos valstybė, egzistavusi 1036–1707 m. dabartinio Aragono regiono teritorijoje.
Aragono grafystė
Aragono karalystės pradžia galima laikyti senąją frankų grafystę Aragoną, kuri nuo IX a. pradžios buvo vienu iš Frankų valstybės Ispanijos markos administracinių vienetų. Tuo metu grafystė apėmė teritoriją aplink Chaką (Jaca), maždaug šiuolaikinę Chasetanijos komarką, ir buvo pavadinta per ją tekančios Aragono upės vardu.
Aragono grafystė VIII a. pirmoje pusėje buvo Pamplonos karalystės (vėliau – Navaros karalystės) vasalė. Nesant vyriškosios lyties palikuonių, 922 m. Aragono grafų dinastija nutrūko.
XI a. Aragono grafystės žemes Navaros karalius Sančas III perdavė savo sūnui Ramirui, kuris po brolio mirties 1043 m. gavo Ribagorsos bei Sobrarbės grafystes.
Nugalėjęs savo brolį Navaros karalių Garsiją Sančezą III jis iškovojo faktinę nepriklausomybę, nors karaliaus titulą nuo 1076 m. formaliai vartoti pradėjo tik kitas valdovas – jo sūnus Sančas Ramirezas.
Plėtra
Per pirmąjį savo egzistavimo šimtmetį Aragono karalystė, kartu su taip pat iš Asturijos karalystės susidariusia Leono-Kastilijos karalyste ir nuo jos atskilusia Portugalija, tapo viena iš keturių stipriausių Iberijos pusiasalio krikščionių valstybių. Iš pradžių Aragono teritorija buvo Pirėnų kalnų pietinės priekalnės, tačiau rekonkistos metu teritorija gerokai išsiplėtė į pietus, buvusią musulmonų al-Andalusiją.
Užkariaujant pietesnes žemes iš Al-Andalusijos Aragono karalystės sostinė 1096 m. buvo perkelta iš Chakos į Hueską, o 1118 m. – į Saragosą.
1285 m. Aragono karalystė iš maurų atsikariavo žemes, kurios tapo piečiausia Aragono valstybės dalimi.
Aragono karūna
1150 m. Aragono karalienei Petronilai sudarius dinastinę sąjungą su Barselonos grafu Ramonu Berengeru IV (Ramon Berenguer IV) susidarė naujas darinys iš Aragono karalystės ir Barselonos grafystės, vadintas Aragono karūna, kurį paveldėjo jų sūnus. Karūnos teritorijos apėmė Aragono karalystę, Valensijos karalystę, Katalonijos kunigaikštystę ir kitas teritorijas, kurias valdė vienas karalius.
Po to Aragono karaliai turėjo ir Barselonos grafo titulą, jie vėliau valdė ne tik Aragoną ir Kataloniją, bet ir Balearų salas, Valensiją, Siciliją, Neapolį, Sardiniją. T.y., Aragono karalius buvo ne tik Aragono karalius (valdęs Aragono karalystę), bet ir Valensijos karalius, Maljorkos karalius (kurį laiką), Barselonos grafas, Monpeljė valdovas, kurį laiką – Atėnų ir Neopatrijos hercogas. Šie titulai buvo susiję su valdžia tuose regionuose, prarasdami šias teritorijas Aragono karaliai prarasdavo ir atitinkamą titulą.
Aragono karalių valdžią XIV a. apribojo antimonarchistinis judėjimas Aragono sąjunga (Unión de Aragón).
Suvienytoje Ispanijoje
Aragono karūna buvo iš esmės panaikinta sudarius dinastinę sąjungą su Kastilija, kuomet dinastiniais ryšiais Aragono karalystė ir su ja susijusios teritorijos su Kastilijos karalyste susivienijo į Ispanijos karalystę. Sąjunga numatė de jure Ispanijos suvienijimą po to, kai kurį laiką de facto šalis valdys vienas bendras karalius.
Aragonas iki 1707 m. išliko autonominiu dariniu su kai kuriomis atskiromis institucijomis, kol buvo Pilypo V Nova Planta dekretais panaikintas, o jo institucijos įjungtos į centralizuotą Ispanijos valstybę.
1982 m. Aragonas atgavo savarankiško teritorinio darinio teises kaip vienas iš Ispanijos autonominių regionų.
Petras Kraujalis
Petras Kraujalis-Vieštautas (1882 m. liepos 8 d. Žagarai, Vilniaus apskr. – 1933 m. rugpjūčio 14 d. Vilnius) – kunigas, Lietuvos ir Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Mintaujos gimnazijoje, pašalintas už stačiatikių pamaldų nelankymą. 1908 m. baigė Sankt Peterburgo dvasinę akademiją. 1907 m. kunigas.
Nuo 1908 m. Vilniaus Visų Šventųjų bažnyčios vikaras, 1911 m. Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčios vikaras. 1912 m. Vilniaus Šv. Mikalojaus parapijos klebonas, nuo 1912 m. Vilniaus kunigų seminarijos profesorius. Būdamas Vilniaus Visų Šventųjų bažnyčios vikaru pradėjo laikyti pamaldas lietuvių kalba, dėl to susilaukė lenkų spaudimo. Dėl pamaldų laikymo lietuvių kalba, 1909 m. buvo išsiųstas į Gardino bernardinų vienuolyną. Gardine taip pat sakė lietuviškus pamokslus, platindavo lietuvišką spaudą, lietuves parapijietes subūrė į Šv. Zitos būrelį. Savo straipsnius dažnai pasirašydavo Vieštauto slapyvardžiu. Vieštautas – Stirnių ežero, šalia kurio gyveno Kraujalių šeima, pusiasalis. P. Kraujalis rūpinosi, kad būtų įkurta Stirnių parapija ir pradėta statyti bažnyčia. Dėl Petro Kraujalio straipsnių dažnai buvo arešuojami laikraščių tiražai ir keliamos bylos.
Straipsnyje „Reikia krusterti“ Petras Kraujalis ragino Vilniaus krašto lietuvius organizuotis: „Jaunimui reikia krusterti ir kaip ąžuolams stoti tvirtai prieš visokias audras. Pūtė „obrusiteliai“, pūtė vokiečiai, pučia dabar netikėliai bolševikai ir lenkai, bet Lietuvos ąžuolas užaugęs yra lietuvybėje ir katalikybėje. Kol tų šaknų audros neišjudins, nebaisūs kalėjimai ir bizūnai, nenuveiks mokesčiai ir svetimos mokyklos – nuo jų apsiginsime, juos pergyvensime.“
1911–1914 m. redagavo leidinius „Aušra“, nuo 1920 m. „Lietuvos kelias“, „Vilniaus garsas“, „Garsas“, „Vilniaus varpas“, bendradarbiavo kituose leidiniuose lietuvių kalba. Jo iniciatyva 1922 m. gruodžio 28–30 d. sušauktas lietuviškų pradžios mokyklų mokytojų suvažiavimas. 1922–1933 m. lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ pirmininkas. Aktyviai veikė Lietuvių mokslo, Šv. Kazimiero ir Lietuvių draugijoje nukentėjusiems dėl karo šelpti. Priešinosi Vilniaus krašto polonizacijai, lietuviškų mokyklų uždarymui. Lenkų administracijos kelis kartus suimtas ir kalintas Vilniaus kalėjime. 1932–1933 m. Laikinojo Vilniaus lietuvių komiteto prezidiumo vicepirmininkas. 1930–1931 m. dėstė lietuvių kalbą Vilniaus Stepono Batoro universitete.
Atminimas
Petras Kraujalis palaidotas Vilniuje, Saulės kapinėse. 1937 metais Vilniaus lietuvių švietimo „Ryto“ draugija išleido knygą „Kunigas Petras Kraujelis“. Tilto gatvėje Vilniuje atidengta atminimo lenta. Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčios lange yra vitražas su kunigo P. Kraujalio portretu (dail. Algirdas Dovydėnas). Šalia Kraujalio gimtojo namo Žagarų kaime pastatytas koplytstulpis (autoriai: E. Židonis, A. Seibutis, A. Petrošius).
Lomžos Šv. Brunono dekanatas
thumb|300px|right|Lomžos vyskupijos dekanatai
'''Lomžos Šv. Brunono dekanatas''' - tai vienas iš 24 katalikų, Lomžos vyskupijos dekanatų. Dekanas Dariusz Nagórski. Dekanate yra 27.040 tikinčiųjų.
Parapijos
Dekanate yra 9 parapijos:
Zabičiūnų piliakalnis
Zabičiūnų piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5689; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1479; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A980P) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Zabičiūnų kaime, Antalieptės seniūnija. Pasiekiamas keliu Antalieptė –Zabičiūnai, yra 150 m į dešinę šiaurėje, neprivažiavus Zabičiūnų.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje apylinkėje dominuojančioje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 38x25 m dydžio, iškiliu viduriu. Joje rasta lygios keramikos. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.
Pietinėje papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1949 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 2,25 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1775000 m².
center|800px |Zabičiūnų piliakalnis iš pietryčių pusės
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Kongreso alėjos tiltas
Kongreso alėjos tiltas (, pilnas pav. Ann W. Richards Congress Avenue Bridge) – arkinis tiltas per dirbtinį Lady Bird Lake ežerą Ostino senamiestyje, Teksase, JAV. Tiltas 2006 m. pavadintas 45-osios Teksaso gubernatorės Ann Richards garbei. Statinys yra pagarsėjęs didžiausia miesto šikšnosparnių kolonija Šiaurės Amerikoje.
Inocentas IV
Inocentas IV (, tikrasis vardas Sinibaldo Fieschi dei Conti di Lavagna, apie 1195 m., Genuja – 1254 m. gruodžio 7 d., Neapolis) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1243 m. birželio 25 d. iki mirties.
Kongreso alėjos tiltas
Tiltas atidarytas 1910 m. Iki pastatant Longhorno dambą 1960 m., tiltas kirto Kolorado upę, kurios pagalba buvo suformuotas Lady Bird Lake tvenkinys. Tiltas skirtas automobilių eismui, dviratininkams ir pėstiesiems.
Inocentas IV
Biografija
Gimė italų didikų Fiesčių šeimoje. Mokėsi Parmoje, studijavo teisę Bolonijos universitete, vėliau jame dėstė. Nuo 1225 m. buvo Albenjos vyskupas, nuo 1226 m. – Romos kurijos auditorius, nuo 1227 m. – apaštalinis vicekancleris. Nuo 1228 m. – kardinolas. 1235–1240 m. – Ankonos katedros rektorius ir popiežiaus legatas Šiaurės Italijoje. Tarpininkavo Pizos ir Genujos taikos derybose.
Kongreso alėjos tiltas
Kongreso tilto šikšnosparniai
miniatiūra|250x|left|Šikšnosparnių stebėjimas nuo tilto
Kongreso alėjos tiltas yra tapęs turistiniu traukos objektu dėl jo konstrukcijose įsikūrusios daugybės šikšnosparnių. Čia priskaičiuojama apie 1,5 milijono meksikietiškųjų beuodegių šikšnosparnių. Vakarais, nuo kovo vidurio iki lapkričio mėnesio, kai miestą apgaubia sutemos, šikšnosparniai išlenda iš po tilto ir traukia ieškoti maisto. Tuo metu jų pulkai užkloja visą dangų. Šis reginys yra tapęs vienu įspūdingiausių ir neįprasčiausių turistinių įdomybių Teksase. Šikšnosparnių stebėtojų patogumui Ostine yra įrengtos kelios vietos, specialiame kioske teikiama išsami informacija apie šį įspūdingą vaizdo ir garso tamsoje reginį. Įspūdingiausi šikšnosparnių skrydžiai būna karštomis ir sausomis rugpjūčio naktimis.
Inocentas IV
Biografija
Išrinktas popiežiumi tęsė Grigaliaus IX pradėtą kovą su Šventosios Romos imperijos imperatoriumi Frydrichu II, 1245 m. jį ekskomunikavo ir uždraudė vadintis imperatoriumi. Rėmė dėl nepriklausomybės su imperatoriumi kariaujančius Italijos miestus. Po Frydricho II mirties kovojo su jo įpėdiniu Konradu IV.
thumb|left|200px|Inocento IV sveikinimo laiškas Mindaugui (1251 m.)
1244 m. liepos 15 d. nusiuntė savo sveikinimus ir palaiminimą tikintiesiems (krikščionims), gyvenantiems Lietuvoje.
1250 m. Milane priėmė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Mindaugo pasiuntinius. 1251 m. parašė Lietuvos valdovui Mindaugui 6 laiškus, susijusius daugiausia su pastarojo krikštu (lietuvių kalba paskelbti 2005 m.), Kulmo vyskupą Henriką Haidenreichą įpareigojo karūnuoti Mindaugą karališku vainiku. 1254 m. įsteigė Lietuvos bažnytinę provinciją; tų pačių metų gegužę paragino Livonijos, Estijos ir Prūsijos dvasininkiją skelbti kryžiaus žygį prieš totorius ir jų bendrininkus.
Išleido labai daug Apaštališkojo sosto įstatymų. Svarbiausias kūrinys – „Penkios dekretalijų komentarų knygos“ (Apparatus in quinque libros decretalium).
Vitaminas A
Vitaminas A – grupė riebaluose tirpstančių panašios cheminės struktūros medžiagų, iš kurių svarbiausia – retinolis. Vitamino A provitaminas – beta karotinas, iš kurio kepenyse gaminamas vitaminas A.
Vitaminą A, priklausomai nuo jo cheminės struktūros, vadina retinoliu, retinaliu arba retinoidu.
Šaltiniai
Vitamino A yra gyvūninės kilmės maisto produktuose – žuvų taukuose, svieste, kiaušinio trynyje, menkės kepenėlėse, jautienos kepenyse, piene, grietinėlėje, grietinėje, fermentiniame sūryje.
Beta karotino daugiausia morkose, moliūguose, pomidoruose, kopūstuose, špinatuose, brokoliuose ir kitose žaliose daržovėse, abrikosuose.
Kadangi vitaminas A pasisavinamas su riebalais, morkas ar jų sultis patartina vartoti su šiek tiek aliejaus ar riebalų.
Funkcijos
Oda. Vitaminas A būtinas ląstelėms augti ir daugintis. Jis užtikrina normalią epitelinių audinių (oda ir gleivinė) būklę. Trūkstant vitamino A, oda ir gleivinė sausėja, odoje atsiranda įtrūkimų, labai sumažėja atsparumas infekcijoms.
Rega Įsisavintas vitaminas A ar karotinai audiniuose paverčiami retinoliu, kuris vėliau verčiamas retinaliu arba retinolio rūgštimi. Retinalis yra svarbus regos funkcijai, retinolio rūgštis reikalinga tarpląsteliniams retinolio rūgšties receptoriams.
1967 metais amerikiečių biochemikas Džordžas Valdas gavo Nobelio premiją, nustatęs vitamino A reikšmę regėjimui. Vitaminas A yra naudojamas esant bet kokiam šviesos dirgikliui rodopsino sintezei. Tai ypač svarbu žmonėms, kurie daug laiko praleidžia prie televizorių, kompiuterių ekranų ir kurių akys vos ne kiekvieną sekundę turi reaguoti į kontrastinius šviesos dirgiklius. To pasekmė – didelis vitamino A poreikis. Kadangi per daugelį milijonų metų akis įgijo gyvybiškai svarbaus jutimo organo reikšmę, joje išsivystė ypač tankus kraujagyslių tinklas, kuris reikalingas tam, kad būtų tiekiamas vitaminas A. Kiekvieno šviesos dirgiklio atveju vyksta cheminis rodopsino molekulių skilimas. Tuo pačiu metu, vykstant biosintezei, iš baltymų ir vitamino A sudaromos naujos rodopsino molekulės. Jeigu vitamino trūksta, neišvengiamai pradeda blogėti regėjimas. Be to, trūkstant vitamino A, pradeda džiūti ir kietėti akies ragenos ląstelės, todėl mes prarandame ir apsauginę ašarų plėvelę. Dėl šios priežasties užanka ašarų kanalai, išdžiūva konjunktyva (voko gleivinė), todėl kyla pavojus, kad išsivystys konjunktyvitas.
Trūkumas
Ir vitamino trūkumas, ir perdozavimas gali būti labai žalingas ar netgi mirtinas. Trūkstant vitamino suprastėja rega tamsoje, išblykšta ir sausėja oda. Vitamino A gali pritrūkti dėl nesveikos, nevisavertės mitybos arba sutrikus žarnyno įsiurbimo (rezorbcijos) funkcijai.
Perdozavimas
Požymiai: virškinimo sutrikimas, pykinimas, vėmimas, regos sutrikimai, svaigulio priepuoliai, nekoordinuoti judesiai. Smarkiai perdozavus skauda sąnarius ir kaulus, padidėja kepenys. Skirtingai prisitaikiusiems gyvūnams mirtina dozė skirtinga – kai kurie gyvūnai (ypač prisitaikę prie poliarinių sąlygų) kepenyse gali kaupti tokias vitaminų dozes, kurios žmogui yra mirtinos.
Rodnos kalnai
Rodnos kalnai  – Rytų Karpatų kalnų masyvas šiaurės Rumunijoje, Maramurešo regione, netoli Ukrainos sienos. Sudaro ribą tarp Maramurešo ir Bistricos-Neseudo apskričių. Nusidriekę rytų–vakarų kryptimi ~50 km. Šiaurėje leidžiasi į Višeu slėnį (Prislopo perėją), pietine riba teka Didysis Somešas. Aukščiausia vieta – Pietrošu kalnas (2305 m).
Kalnuose yra ledyninių ežerų, urvų. Šlaitai daugiausia apaugę miškais. Vystomas turizmas, kalnų sportas. Pagrindinis turistinis centras – Borša. Rodnos kalnai paskelbti nacionaliniu parku.
Klaipėdos tramvajus
Klaipėdos tramvajus – viešojo susisiekimo tramvajų sistema, 1904–1934 m. veikusi Klaipėdoje.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|275px|Klaipėdos tramvajaus ir siaurojo geležinkelio schema 1913 m. Ruoštis linijų projektavimui pradėta dar XIX a. pab., o patį projektą miesto taryba patvirtino 1900 m. gegužės 30 d. Atidarymas numatytas minėtų metų rudenį, bet tuo metu elektra varomų vagonų tiekėja Dresdeno įmonė Oskar Ludwig Kummer & Co pateko į finansinę duobę ir nutraukė gamybą, tad teko stabdyti ir tramvajaus rengimo darbus Klaipėdoje. 1904 m. kovo 15 d. buvo įkurta Klaipėdos siaurųjų geležinkelių akcinė bendrovė – būsimo tramvajaus eksploatuotoja. Gavusi valstybės 1,2 mil. markių paramą, ji sugebėjo bėgių montavimo darbus atgaivinti ir sumokėti reikalaujamas sumas drezdeniečiams.
1904 m. rugpjūčio 16 d. Klaipėdos tramvajus buvo iškilmingai paleistas. Tai buvo vienintelis elektrinis tramvajus dabartinėje Lietuvos teritorijoje. Klaipėdos elektrinės gaminama energija maitinamas bėgių tinklas jungė uostą ir geležinkelio stotį su centru bei priemiesčiais. 1910 m. duomenimis, veikė trys linijos, turinčios bendrą 10,94 km ilgį:
Kursavo dvylika standartinių ir aštuoni prikabinami vagonai, įmonė taip pat turėjo du montavimo ir vieną kelių aptarnavimo vagoną (žiemą iš pastarojo ant apledėjusių bėgių buvo barstoma druska). Dirbo 35 tarnautojai ir 36 darbininkai, per metus vežimo paslaugomis pasinaudojo 1 056 069 keleiviai (1910 m. duomenys).
Visgi Klaipėdos tramvajus veikė nerentabiliai, o 1914 m. kilęs Pirmasis pasaulinis karas minimus nuostolius dar labiau padidino, tad 1922 m. gruodžio 20 d. keleivių pervežimas nutrūko. Klaipėdos kraštą įjungus į Lietuvos Respublikos sudėtį, uostamiesčio tramvajų buvo bandoma gaivinti, bet 1929 m. pasaulyje prasidėjusi ilgalaikė Didžioji ekonominė krizė sudavė šiai transporto įmonei galutinį smūgį.
Kai kurių šaltinių teigimu, tramvajų eismas Klaipėdoje 1934 m. buvo uždraustas privataus vietinio radijo savininkų reikalavimu (nes kėlė radijo bangų trukdžius). Visgi, likviduoti tramvajų buvo nuspręsta dėl transporto priemonių nusidėvėjimo bei lėšų jų atnaujinimui ir plėtrai trūkumo. Kurį laiką dar veikė atšaka į Smeltę, bet ir ji netrukus užsidarė.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, Klaipėdoje pradėta svarstyti apie miesto tramvajų tinklo su atšaka iki Šventosios ir Palangos oro uosto gaivinimą. 2017 m. imta rengti galimybių studiją, paklojant tramvajaus liniją miesto Herkaus Manto gatve ir Taikos prospektu.
Ašančių vėliava
thumb|right|300px|Ašančių etninė vėliava Ašančių vėliava – ašančių etnoso vėliava: stačiakampė trispalvė su horizontaliomis juostomis – viršuje geltona, viduryje – juoda, apačioje – žalia. Vidurinę juostą nuo kraštinių juostų skiria baltos fimbros. Vidurinės juostos centre pavaizduotas legendinis ašančių auksinis sostas.
Mindanao musulmonų autonominis regionas
Mindanao musulmonų autonominis regionas arba ARMM – teritorinis vienetas Filipinų pietinėje dalyje, Mindanao salos rytuose. Taip pat apima Sulu salyną (Basilano, Sulu, Tavi Tavi salas). Administracinis centras – Kotabatas.
Paplitę kalbos: bangingių, magindanajų, maranajų, tausugų.
Suskirstymas
Mindanao musulmonų regioną sudaro 6 provincijos:
Pogoželis (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Pogoželis  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 84 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Turkija Eurovizijoje
Turkija Eurovizijos dainų konkurse pirmą kartą dalyvavo 1975 metais, kai šaliai atstovavo Semiha Yankı su daina „Seninle Bir Dakika“, bet šalis nepasiekė didelės sėkmės iki 1990 m.
Kadangi nuo nacionalinės kalbos panaikinimo, taip pat žiūrovų (Televoting) įvedimo (atitinkamai 1999 ir 1997 m.), Turkijos dainos turėjo daug daugiau sėkmės nei ankstesniais metais. 1997 metais Şebnem Paker užėmė 3 vietą su daina „Dinle“. 2003 metais Turkija pirmą kartą laimėjo konkursą su daina „Everyway That I Can“, kurią atliko Sertab Erener, vos dviem taškais aplenkusi Belgiją. 2004 m. atstovė Athena užėmė 4 vietą. 2007 m. daina „Shake It Up Şekerim“ taip pat užėmė 4 vietą. 2008 metais grupė Mor ve Ötesi finale užėmė 7 vietą. 2009 m. Hadise pasiekė kitą įspūdingą rezultatą Turkijai, užimdama 4 vietą. 2010 m. nu metal grupė MaNga pasiekė antrą geriausią rezultatą kada nors savo tėvynėje, laimėjo antrąjį pusfinalį ir pasiekė antrą vietą finale. 2011 metais Turkijai atstovavo poproko grupė Yüksek Sadakat. Tai buvo pirmas kartas, kai šalis nepateko į finalą. Po vienerių metų pertraukos, 2012 metais Turkija vėl pateko į finalą ir pasiekė 7-ąją vietą. 2012 m. gruodžio 14 d. Turkija paskelbė, kad nedalyvaus 2013 m. konkurse. Kaip skelbiama, 2021 m. EBU derėjosi su TRT dėl Turkijos grįžimo į konkursą, bet šalis galiausiai nebuvo įtraukta į 2022 m. dalyvių sąrašą.
Víkingur Gøta
Nordragiotos „Víkingur“ – Farerų futbolo klubas iš Nordragiotos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m. kai buvo įkurtas Gøtu Ítróttarfelag (GÍ Gøta).
1928 m. buvo įkurtas Leirvíkar Ítróttarfelag (LÍF Leirvík).
2008 m. klubų susijungimas
2008 m. Gøtu Ítróttarfelag (GÍ Gøta) susijungė su antroje pakopoje žaidusiu Leirvíkar Ítróttarfelag (LÍF Leirvík).
Įkurtas naujas klubas, kuris pavadintas Víkingur Gøta.
Sezonai
Šaltiniai:
Žinomesni žaidėjai
Atli Gregersen
Lydos apskritis (1919–1940)
Lydos apskritis – Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas 1919–1939 m. dabartinėje Baltarusijos ir Lietuvos teritorijoje, į pietus nuo Vilniaus. Centras – Lyda. Sukūrimo metu apskritis apėmė dabartinės Baltarusijos teritorijas, kur šiuo metu yra Lydos, Varanavo ir Ščiutino rajonai. Taip pat apėmė Lietuvos pietinį pakraštį su Eišiškių seniūnija.
Istorija
Pirmąkart Lydos apskritis sudaryta 1566 m.
1915 m. rusiškąją Lydos apskritį okupavo Vokietijos imperija, kuri čia suformavo tris naujas apskritis. Ši teritorija 1920 m. liepos 12 d. pagal Maskvos taikos sutartį buvo pripažinta Lietuvai, tačiau 1920 m. buvo okupuota Lenkijos.
1939 m. TSRS okupavus rytų Lenkiją, Eišiškių valsčius buvo perduotas Lietuvai (įėjo į Valkininkų apskritį), o likusi apskrities dalis atiduota Baltarusijos TSR (Baranovičių sričiai). 1940 m. sausio 15 d. apskritis panaikinta.
Steropė
Graikų mitologijoje Steropės vardu – septyni personažai.
Cyclope
Verstaminai
Verstaminai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Lazdijų, prie kelio ir atšakos link Simno. Seniūnaitijos centras. Veikia Verstaminų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-67063), stūkso 4 piliakalniai (Verstaminų I piliakalnis, Verstaminų II piliakalnis, Verstaminų III piliakalnis, Verstaminų IV piliakalnis). Apylinkės kalvotos, už 2 km į šiaurės rytus telkšo Verstaminų ežeras.
Istorija
thumb|left|240px|Gyvenvietės centre
1941 m. birželį, pirmomis karo dienomis vokiečių kariai išžudė daug nekaltų kaimo gyventojų. Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos, Perkūno partizanų rinktinės partizanai.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kryžius
Skilimas
Skilimas gali reikšti:
Kovalės Kolonija
Kovalės Kolonija – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Kužnicos, apie 16 km į šiaurės rytus nuo Sokulkos ir 54 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Totorio prefektūra
Geografija
thumb|250px|Totorio prefektūros žemėlapis Totorio prefektūra pietuose ribojasi su Okajamos prefektūra, rytuose – su Hiogo prefektūra, pietvakariuose – su Hirošimos prefektūra ir vakaruose – su Šimanės prefektūra. Šiaurėje prefektūros krantus skalauja Japonijos jūra.
Kovalės Kolonija
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Totorio prefektūra
Geografija
Prefektūra garsėja Totorio smėlio kopomis, kurių tokia gausybė yra tik šioje prefektūroje.
Miestai
Totorio prefektūroje yra 4 miestai:
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai kiekvienoje apskrityje:
Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai
Nuo 2004 m. rugsėjo mėn. įvykdyta 10 sujungimų. Paskutinysis įvykdytas 2005 m. spalio 1 d., kai Dajėjaus ir Hodžio miesteliai, buvę Tohaku apskrityje, buvo sujungti į naują miestelį – Hokujėjų.
Kultūra
Prefektūroje kiekvieną vasarą vyksta Šian-šian festivalis, kurio metu šokama.
Sportas
Totorio prefektūroje, Jonago mieste, esti viena futbolo komanda – „Gainare Tottori“.
Prislopo perėja
thumb|260px|Prislopo perėja
Prislopo perėja  – kalnų perėja, esanti Rytų Karpatuose, šiaurės Rumunijoje, Maramurešo apskrityje. Jungia Višeu ir Bistricos slėnius, skiria Rodnos ir Maramurešo kalnų masyvus. Aukštis – 1416 m. Šia perėja eina Sigetu Marmaciėjaus–Viatra Dornėjaus kelias, jungiantis istorinius Maramurešo ir Bukovinos kraštus. Netoli perėjos yra Boršos miestas.
Pšezdziatka Kolonija
Pžeždziatka Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. kaimas buvo Pžeždziatkos valsčiaus centras.
Vincentas Miškinis
Vincentas Miškinis (1868 m. birželio 20 d. Tauragnuose – 1940 m. spalio 14 d. Naujame Strūnaityje) – kunigas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas. Palaidotas Strūnaičio kapinėse.
Biografija
Baigė Vilniaus kunigų seminariją, kunigu įšventintas 1897 m. Paskirtas vikaru į Trakus. 1898 m. – Čiobiškio klebonas. 1899 m. – Kernavės klebonas. 1902 m. perkeltas į Budslavą (Vileikos dekanatas). 1909 m. perkeltas į Pivašiūnus. 1911 m. perkeltas į Varanavą (Balstogės dekanatas). 1922 m. perkeltas į Sužionis ir tais pačiais metais į Strūnaitį.
Švietėjiška veikla
Platino lietuvišką spaudą, palaikė ryšius su Vilniuje gyvenusiu kunigu Juozu Ambraziejumi, kuris 1899 m. žandarų agentui Pranui Petruševičiui sakė, jog Vincentas Miškinis esąs Lietuvos šviesuolis. Lietuviškos spaudos gaudavo iš Molėtų valsčiuje gyvenusių knygnešių. Pas Vincentą Miškinį lankydavosi knygnešiai iš Suvalkų gubernijos ir Kaišiadorių.
Indukcija
Indukcija gali reikšti:
Margiai (Anykščiai)
Margiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šeimyniškių.
Zambruvo dekanatas
thumb|300px|right|Lomžos vyskupijos dekanatai
Zambruvo dekanatas - tai vienas iš 24 katalikų, Lomžos vyskupijos dekanatų. Dekanas Jerzy Samsel. Dekanate yra 38.653 tikinčiųjų.
Parapijos
Dekanate yra 9 parapijos:
Klaipėdos miesto savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Klaipėdos miesto savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Klaipėdos miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru 21 balsu išrinktas Vytautas Grubliauskas. Mero pavaduotojais paskirti Artūras Šulcas (17 balsų) ir Vytautas Čepas (22 balsai).
EMI
„EMI Group“ – viena iš pelningiausių Jungtinės Karalystės muzikos platinimo kompanijų, turinti daugiau nei 2 mln. dainų katalogą.
Kutingo rajonas
Administracinis suskirstymas
Kutingo rajonas padalintas į:
5 apygardos:
10 vietinių bendruomenių tarybų:
Gripsholmo pilis
thumb|right|250px|Gripsholmo pilis 190px|thumb|left|Kotryna Jogailaitė su vyru Jonu III ir sūnumi Zigmantu Grpipsholmo pilyje. (Dailininkas [[Jozefas Zimleris).]] Gripsholmo pilis (SV Gripsholms Slott, ) – vienas iš žinomiausiu Švedijos istorinių pastatų. Pilis stovi netoli Mariefredo miestelio prie Melareno ežero, apie 60 km į vakarus nuo Stokholmo.
Gripsholme gimė Zigmantas Vaza – būsimasis Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis bei Vazų dinastijos pradininkas Abiejų Tautų Respublikoje. Pilyje tuo metu buvo įkalintas jo tėvas Suomijos kunigaikštis Jonas III ir motina – Kotryna Jogailaitė (Žygimanto Augusto sesuo).
Šiuo metu pilyje įsikūręs Švedijos nacionalinio muziejaus filialas, kurio salėse eksponuojama seniausia pasaulyje portretų kolekcija (SV Statens porträttsamlingar).
Gintaras Kraujelis
Gintaras Kraujelis (g. 1956 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas monumentalistas, vitražistas.
Biografija
1975 m. baigė Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinę meno mokyklą. 1983 baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojas Antanas Stoškus. Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Kūryba
Sukūrė apie 40 didelių vitražų visuomeniniams ir privatiems interjerams, 200 mažo formato pakabinamų vitražų. Vitražai plono stiklo, vieni abstrakčių kompozicijų, kiti simetriški, su ornamentiniais, figūriniais ar portretiniais motyvas. Nutapė ekspresyvių, abstrakčių kūrinių, natiurmortų gamtos, augmenijos motyvais; šiems būdingos apibendrinto realistinio vaizdo kompozicijos, ramių, nuosaikių spalvų dermės, lyrizmas. Nuo 1983 m. dalyvauja parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje 1993 m., 1996 m., 1997 m., 1998 m., 1999 m., 2002 m., 2003 m., Molėtuose 2004 m. 2007 m. Tapybos paroda Vokietijoje, Bonos Hardbergo rotušėje.
Gnėjus Pompėjus Didysis
''Pompėjus nukreipia čia. Apie kitus Pompėjus skaitykite Pompėjų giminė''.
thumb|right|Pompėjaus biustas
Jis buvo Marko Licinijaus Kraso priešas ir Julijaus Cezario sąjungininkas. Šie trys politikai dominavo vėlyvojoje respublikoje dėl jų sąjungos, vadinamos Pirmuoju triumviratu. Po Kraso mirties Pompėjus ir Cezaris pradėjo varžytis dėl valdžios Romoje.
Jaunystė ir politinis debiutas
Jo tėvas Pompėjus Strabonas buvo labai turtingas žmogus iš Piceno regiono Italijoje ir jo šeima nepriklausė toms, kurios vadovavo Romos politikai. Tačiau Pompėjus Strabonas lipo per tradicinius cursus honorum, būdamas kvestorium 104 m. pr. m. e., pretoriumi 92 m. pr. m. e., konsulu 89 m. pr. m. e. Pompėjus vos buvo baigęs mokyklą, kai buvo pakviestas tarnauti tėvui per Sąjungininkų karą. Dar būdamas septyniolikos metų jis kovojo 89 m. pr. m. e. su italais ir dalyvaudamas visuose tėvo kariniuose ir politiniuose reikaluose. Taip tęsėsi iki Strabono mirties po dvejų metų. Pagal Plutarchą, simpatizavusį Pompėjui, tuo metu jis buvo labai populiarus ir panašus į Aleksandrą Didijį.
Jo tėvas mirė 87 m. pr. m. e. konflikte tarp Gajaus Marijaus ir Kornelijaus Sulos, palikdamas jaunąjį Pompėjų atsakingą už šeimos reikalus ir turtą. Kol kelerius metus Marijaus grupuotė valdė Italiją, Pompėjus, priklausęs aristokratų frakcijai, laikėsi nuošaly. Sugrįžęs į Romą, jis buvo apkaltintas karo grobio pasisavinimu, bet greitai išteisintas. Tam turėjo įtakos jo sužadėtuvės su teisėjo dukra Antistija. Kai 84 m. pr. m. e. tapo žinoma, kad Sula grįžta iš Pirmojo Mitridato karo į Italiją, Pompėjus nuvyko į Piceną, kur surinko tris legionus, paveldėtus iš tėvo. Jis prisijungė prie Sulos jam atvykus iš Graikijos 83 m. pr. m. e. Sula tikėjosi problemų iš Gnėjaus Papirijaus Karbono režimo ir suprato, kad 23 metų Pompėjus ir trys jo veteranų legionai yra naudingi. Kai Pompėjus (atskleidęs savo karinius sugebėjimus kovoje su jį apsupusiais Marijaus daliniais) galiausiai prisijungė prie Sulos, jis buvo pastarojo sveikinamas su imperatoriaus titulu. Ši sąjunga iškėlė Pompėjaus karjerą, ir Sula, visiškai valdęs Romą kaip diktatorius, privertė Pompėjų išsiskirti ir vesti jo podukrą Emiliją Skaurą, kuri buvo nėščia nuo savo vyro, kad pririštų jaunąjį sąjungininką prie savęs.
Sicilija ir Afrika
Nors dėl jauno amžiaus Pompėjus buvo privatus (neturėjo cursus honorum politinio ar su juo susijusio posto), tačiau turtingas žmogus ir talentingas generolas, vadovaujantis trims veteranų legionams. Be to, jis troško šlovės ir galios. Per likusią karo Italijoje laiką Pompėjus tapo vienu sėkmingiausiu Sulos generolu ir, kai karas Italijoje priartėjo prie pabaigos, Sula pasiuntė Pompėjų prieš Marijaus šalininkus Sicilijoje ir Afrikoje. Su malonumu patenkindamas žento norus ir norėdamas sutvirtinti savo kaip diktatoriaus pozicijas, Sula iš pradžių jį pasiuntė į Siciliją.
82 m. pr. m. e. Pompėjus lengvai užėmė Siciliją, kuri buvo pagrindinis grūdų tiekėjas Romai. O stingant grūdų kiltų badas ir nepasitenkinimas valdžia. Pompėjus numalšino pasipriešinimą griežtom priemonėm: nužudė Gnėjų Papirijų Karboną ir jo sąjungininkus. Nors piliečiai piktinosi jo metodais, jis atsakė viena žymiausių savo citatų: „Ar nenustosite cituoti įstatymus mums, turintiems kalavijus prie šonų?“ Sutriuškinęs priešus Sicilijoje, 81 m. pr. m. e. jis persikėlė į Afrikos provinciją, kur jis nugalėjo Gnėjų Domicijų Ahenobarbą ir Numidijos karalių Hiarbą po įnirtingo mūšio.
Po to tęsėsi pergalės ir Pompėjaus kariai paskelbė jį imperatoriumi. Jis gavo pravardę adulescentulus carnifex („paauglys skerdikas“) dėl jo žiaurumo susidorojant su likusiais priešais. Tais pačiais metais grįžus į Romą, jį entuziastingai sveikino žmonės, o Sula pavadino jį Magnus (Didžiuoju). Daugelis komentatorių mano, kad tai buvo Sulos žiaurus ir ironiškas pokštas. Prireikė daug laiko, kol Pompėjus privertė visus jį taip vadinti.
Pompėjus, nepasitenkinęs tokiais nuopelnais, reikalavo triumfo už pergales Afrikoje. Iš pradžių Sula nesutiko, tada Pompėjus atsisakė paleisti savo legionus ir pasirodė prie Romos vartų su savo reikalavimais. Sula nusileido, įveiktas Pompėjaus įkyrumo. Tačiau norėdamas nuvertinti jo triumfą, Sula iš pradžių triumfavo pats, po to leido triumfuoti Metelui Pijui, o Pompėjų paliko trečią, tikėdamasis, kad iki to laiko triumfai romėnams nusibos. Pompėjus ketino įžengti į Romą tempiamas dramblio. Tačiau jis netilpo pro vartus.
Kvintas Sertorijus ir Spartakas
Pompėjus buvo Ispanijoje penkerius – šešerius metus (76–71 m. pr. m. e.), bet nei jis, nei Metelas nesugebėjo pasiekti aiškios pergalės kovoje su Sertorijum. Bet kai Sertorijaus pareigūnas Markas Perperna Ventonas išdavikiškai jį nužudė 72 m. pr. m. e., karas greitai pasibaigė. Pompėjus lengvai nugalėjo Perperną pirmam mūšy ir visa Ispanija buvo užimta 71 m. pr. m. e. pirmoj pusėj.
Per kelis mėnesius po Sertorijaus mirties Pompėjus atskleidė vieną iš reikšmingiausių savo talentų: nukariautos provincijos organizavimą ir valdymą. Sąžiningi ir dosnūs santykiai išplėtė jo klientūrą per visą Ispaniją ir Pietų Galiją. Kai Krasas kovojo su Spartaku, Pompėjus 71 m. pr. m. e. grįžo į Italiją su savo armija. Žygyje į Romą jis susidūrė su Spartako armijos likučiais, kurie bandė pabėgti. Į nelaisvę paėmė apie 5000 buvusių Spartako karių. Taip Pompėjus prisiėmė, be kitų nuopelnų, Spartako maišto užbaigimo garbę. Tai labai įsiutino Krasą.
Grįžimas į Romą ir išrinkimas konsulu
Nepatenkinti oponentai, ypač Krasas, teigė, kad Pompėjus išsiugdė talentą pasirodyti karo žygyje pavėlavęs ir prisiimti visus nuopelnus už sėkmingą pabaigą. Auganti nesantaika tarp Kraso ir Pompėjaus neišnyko visą dešimtmetį. Romoje Pompėjus buvo kandidatas į konsulo vietą ir nors jis nebuvo sulaukęs teisėto amžiaus, nėjo žemesnių pareigų valstybėje (pvz.: pretoriaus) jo išrinkimas buvo nulemtas. Jo karinė sėkmė pakerėjo žmones, gerbėjai jį laikė geriausiu to meto generolu, o aristokratija žiūrėjo į jį su pavydu. Daug žmonių nustojo jį laikyti aristokratų grupuotės nariu ir tikėjosi per jį atstatyti Sulos atimtas teises ir privilegijas.
71 m. pr. m. e. gruodžio 31 d. Pompėjus įjoja į Romą triumfo vežime kaip paprastas raitelis švęsdamas antrą neteisėtą triumfą už pergales Ispanijoje. Tais metais, būdamas tik 35 m. jis buvo išrinktas konsulu su milžiniška Romos gyventojų parama ir 70 m. pr. m. e. tarnavo kartu su Krasu.
Būnant konsulu Pompėjus atvirai atsiskyrė nuo aristokratijos ir tapo labai populiarus. 69 m. pr. m. e. liaudis jį dievino, o optimatai buvo įtarūs dėl jo ketinimų. Jis pasiūlė ir priėmė įstatymą, sugrąžinusį tribūnams Sulos atimtą galią. Jis su savo milžiniška įtaka prisidėjo prie Lex Aurelia, pasiūlyto pretoriaus Lucijaus Aurelijaus Kotos, kad teisėjai būtų renkami iš senato, raitelių, iždo tribūnų, o ne tik iš senato, kaip įsakė Sula. Priimant abu sprendimus Pompėjų labai rėmė Cezaris, su kuriuo užsimezgė artimesni ryšiai. Sekančius dvejus metus Pompėjus liko Romoj. Jo pirmavimą valstybėje padidino du prokonsuliniai vadovavimai, neturėję precedento Romos istorijoje.
Karas su piratais
67 m. pr. m. e. praėjus dvejiems metams po buvimo konsulu, Pompėjus buvo paskirtas laivyno, turėjusio kariauti su Viduržemio jūrą kontroliuojančiais piratais, vadu. Šis paskyrimas, kaip viskas jo gyvenime, buvo apsuptas ginčų. Konservatyvios senato grupuotės bijojo jo galios. Optimatai darė viską, kad išvengtų paskyrimo. Cezaris buvo vienas iš senatorių nuo pat pradžių palaikiusių Pompėjų. Liaudies tribūnas Aulas Gabinijus, pasiūlęs Lex Gabinia, suteikiančią Pompėjui vadovavimą kare su piratais ir absoliučią kontrolę jūroje ir 50 mylių nuo kranto į žemyno gilumą, padarė Pompėjų viršesnį už kitus armijos vadus Rytuose. Aristokratija karštai pasipriešino įstatymui, bet jis buvo priimtas.
Tuo metu piratai buvo Viduržemio jūros šeimininkai ir plėšdavo ne tik Azijos ir Graikijos pakrančių miestus, bet užpuldavo ir pačią Italiją. Vos gavęs paskyrimą, Pompėjus pradėjo pasiruošimus ir baigė prieš žiemos pabaigą. Jo planai atnešė neįtikėtiną sėkmę. Pompėjus padalino Viduržemio jūrą į trylika sričių, kuriose vadovavo jo atstovai. Per keturiasdešimt dienų jis išnaikino piratus vakaruose, atstatydamas ryšius tarp Italijos, Afrikos ir Ispanijos. Po to jis apgulė pagrindinius piratų įtvirtinimus Kilikijoje ir sumušęs laivyną įtikino didžiąją jų dalį, pažadėjęs atleisti, pasiduoti. Dauguma jų apsistojo Solyje, nuo tada vadinamame Pompėjopoliu.
Jis užtruko visą vasarą, kol išvalė jūrą nuo piratų. Per tris trumpus mėnesius Pompėjaus kariai išlaisvino jūras nuo piratų parodydami ypatingą tikslumą, drausmę ir organizacinius sugebėjimus. Karo greitumas parodė, kad Pompėjus buvo talentingas generolas ant žemės ir jūroje su gerais logistiniais sugebėjimais.
Pompėjus Rytuose
Atvykstant Pompėjui, Mitridatas atsitraukė link Armėnijos, bet buvo nugalėtas. Tačiau Tigranas, Armėnijos karalius, atsisakė jį priimti į savo valdas. Mitridatas metėsi į Kolchidės vidurį, o iš ten į savo valdas Kimerų Bospore. Pompėjus su armija tuomet patraukė prieš Tigraną, kuris pasidavė be kovos, ir jam buvo leista sudaryti taiką su Romos respublika. 65 m. pr. m. e.
Norėdamas išlaikyti valdžią jis buvo sudaręs sąjungą su Julijum Cezariu, vedęs jo dukrą, tačiau jai mirus vėliau abu dėl daugelio politinių nesutarimų tapo aršiais varžovais. Abu karvedžiai kovėsi pilietiniame kare. Pompėjui nesisekė ir jis buvo priverstas bėgti į Egiptą, tačiau čia, vos tik jam išlipus į krantą (48 m. pr. m. e.), bijodami Cezario jį nužudė jauno Egipto karaliaus Ptolemėjaus XIII patarėjai. Pompėjaus galva buvo nusiųsta Cezariui dovanų.
Višeu
Višeu  – upė šiaurės Rumunijoje, Maramurešo apskrityje; Tisos kairysis intakas. Prasideda Rodnos kalnuose, greta Prislopo perėjos. Teka į šiaurės vakarus kalnų slėniu, skiriančiu Rodnos ir Maramurešo masyvus. Įteka į Tisą Ukrainos pasienyje, netoli Bistros.
Jonas Nabažas
Jonas Nabažas (1907 m. lapkričio 6 d. Jonavoje – 2002 m. lapkričio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas.
Višeu
Didžiausi intakai: Vaseris, Ruskova (dešinieji).
Osmanlıspor
Ankaros „Osmanlıspor“ – Turkijos futbolo klubas iš Ankaros.
Istorija
Ankara Belediye Spor Kulübü (Ankaros miesto sporto klubas) įkurtas 1978 m.
1984 m. persivadino į Ankara Büyükşehir Belediye Spor Kulübü.
Pastaruoju metu vadinamas Osmanlıspor.
Jonas Nabažas
Biografija
Kilus karui, 1915 m. Nabažų šeima pasitraukė į Maskvą. Sulaukęs septynerių, J. Nabažas pradėjo mokslus Lietuvių komiteto įkurtoje mokykloje lietuvių pabėgėlių vaikams, dešimties įstojo į privačią rusų gimnaziją. 1919–1926 m. Kauno „Aušros“ gimnazijoje muzikos mokė Juozas Naujalis, Julius Štarka, Vincas Bacevičius, 1923–1926 m. Kauno muzikos mokykloje smuikuoti mokėsi pas Izaoką Vildmaną-Zaidmaną. 1933 m. baigė Kauno konservatorijos Juozo Gruodžio klasę, 1936 m. Vytauto Didžiojo universiteto Istorijos skyrių. 1937–1939 m. tobulinosi Normalinėje muzikos mokykloje Paryžiuje (École Normale de la Musique, mokytojai Nadia Bulanžė, Šarlis Koechlinas), 1939 m. privačiai – pas Aleksandrą Čerepniną.
1936–1937 m. teorines disciplinas dėstė Elenos Laumenskienės vadovaujamoje Liaudies konservatorijoje, 1940–1943 m. ir 1944–1949 m. Kauno konservatorijoje, 1946–1954 m. Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje, 1950–1990 m. LSSR konservatorijoje; nuo 1977 m. docentas. 1977 m. tobulinosi Leningrado konservatorijoje. Nuo 1952 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys.
Mokiniai: Pranciškus Beinaris, Benedikta Andriušytė-Dailydienė, Julius Juzeliūnas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Kūryba
Kūryba negausi, daugiausia solo ir choro dainos, romansai, nuosaikiai moderni, neoromantinės ir impresionistinės krypties. Stalino režimo metais jo kūryba smerkta už formalizmą, keliaklupsčiavimą prieš Europą. Harmonizavo lietuvių liaudies dainų. Paskelbė koncertų recenzijų, atsiminimų apie save ir artimuosius, lietuvių muzikus, rašytojus.
Kūriniai:
Liubavos mūšis
thumbLiubavos mūšis – mūšis, įvykęs 1263 m. pavasarį Liubavos žemėje per Didįjį prūsų sukilimą (1260–1274 m.) tarp Herkaus Manto vadovaujamų sukilėlių ir Vokiečių ordino (vadas krašto magistras Helmerichas) kariuomenių.
Istorija
Sukilėliai nusiaubė Kulmo žemę ir įsiveržė į Liubavos žemę. Kautynes, kurios įvyko į vakarus nuo būsimo Žalgirio mūšio lauko, puldami savo grobį saugančius prūsus pradėjo kryžiuočiai. Sukilėliai apsitvėrė ir priešinosi gausesnei Vokiečių ordino kariuomenei, vėliau neva ėmė trauktis. Kai persekiodami bėgančiuosius Vokiečių ordino riteriai suardė rikiuotę ir išsisklaidė, sugrįžę į užtvaras sukilėliai vėl sumaniai kovėsi. Per mūšį žuvo Helmerichas ir Vokiečių ordino maršalas Dytrichas, 40 riterių, dauguma eilinių karių.
Pasak Vokiečių ordino kronikininko Petro Dusburgiečio, žuvo Vokiečių ordino vadovybė bei geriausi riteriai – šiuo požiūriu nuostoliai buvę didesni nei 1260 m. Durbės mūšyje. Kitas Vokiečių ordino pralaimėto mūšio rezultatas – atžygiavę sūduviai sugriovė Liubavos pilį ir miestą. Dėl gentinio laikotarpio pabaigos gyvensenos prūsai nei Liubavos mūšio, nei Zirgūnos mūšio (1271 m.) pergalių strateginei sukilimo sėkmei nepanaudojo – po jų daugiausia gynėsi.
Nihilizmas
Nihilizmas ( – „niekas“) – filosofijos kryptis, teigianti, kad pasaulio ir žmogaus egzistavimas neturi jokios objektyvios prasmės, tikslo arba vertės. Paprastai nihilistai teigia, kad Dievas neegzistuoja (Dievo mirtis), moralė yra subjektyvi, gyvenimas neturi objektyvios prasmės, todėl vieni veiksmai negali būti laikomi geresni nei kiti.