cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aurimas Gaidžiūnas
Biografija
Nuo 2000 m. yra Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos narys, nuo 2015 m. – šios sąjungos Radviliškio skyriaus pirmininkas. 2015 m. buvo išrinktas Radviliškio rajono savivaldybės tarybos nariu.
Yra trijų Baisogalos seniūnijos teritorijoje veikiančių bendruomenių: Baisogalos, Pakiršinio ir „Imantų“, narys, Baisogalos bendruomenės tarybos narys, Baisogalos seniūnaitis.
Žmona Danė, vaikai Justinas ir Žygimantas. Moka vokiečių, rusų kalbas. Pomėgiai: medžioklė, kelionės.
Šiaulių rajono apylinkės teismas
thumb|300px|Šiaulių rajono apylinkės teismas Šiaulių rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. Apylinkės teismas Šiaurės Lietuvoje. Teismo veiklos teritorija – Šiaulių rajonas.
Adresas: Dvaro g. 81, Šiauliai, LT-76299.
Istorija
1987 m. kovo 26 d. buvo patvirtinti 2, Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos 1991 m. lapkričio 7 d. nutarimu – 2, 1993 m. kovo 25 d. Lietuvos Respublikos įstatymu – 4, 1994 m. kovo 24 d. – 7 teisėjų etatai.
1987 m. birželio 21 d. Romaldas Brilius išrinktas teismo pirmininku. Atleistas jo paties prašymu Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos 1991 m. gegužės 21 d. nutarimu Nr. I-1341 prieš terminą.
1995 m. teisme buvo 23 darbuotojų etatai: 7 teisėjai, raštinės vedėjo, vyr. buhalterio, septyni teismo posėdžių sekretorių, vertėjo, konsultantas informatikai, ūkio vedėjas ir kito pagalbinio personalo.
2006 m. buvo 28 darbuotojų etatai: 7 teisėjų, du teisėjo padėjėjų, raštinės vedėjo, finansininko, teismo administracijos sekretoriaus, septyni teismo posėdžių sekretorių, teismo informatiko, ūkio skyriaus vedėjo, archyvaro ir kito pagalbinio personalo.
Šaltiniai
Kreisgericht Šiauliai
Zajasas
Zajasas – Makedonijos kaimas, esantis šalies vakaruose.
Istorija
Iki 1912 metų kaimas ir apylinkės buvo turkų valdžioje. Nuo 1912 metų priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai. Dabar kaimas yra Makedonijos teritorijoje.
Aviacijos šventė
thumb|right|250px|[[Šveicarija|Šveicarijos orlaivių pasirodymas]] thumb|right|250px|[[2015 m. aviacijos šventė Kauno oro uoste]] Aviacijos šventė – atviras visuomenei renginys, kurio metu orlaivių pilotai rodo savo sugebėjimus ir įvairius triukus, žiūrovai gali laisvai pasivaikščioti po tam tikrą oro uosto dalį, iš arčiau pamatyti įvairius lėktuvus.
Kai kuriose aviacijos šventėse vyksta naujų orlaivių parodos potencialiems pirkėjams ir verslininkams.
Tokios šventės organizuojamos atsižvelgiant į oro uosto specifiką, oro temperatūrą bei sąlygas. Dažnai yra nurodomos tam tikros saugumo taisyklės aviacijos švenčių rengėjams, nes pavojus kyla ne tik pilotams, bet ir žiūrovams ant žemės.
Skaudžiausios aviacijos švenčių katastrofos įvyko 1988 m. Ramšteine JAV ir 2002 m. Ukrainoje. 1988 m. įvykyje žuvo 70 žmonių (iš jų 67 žiūrovai), o 2002 m. įvykis tapo pačiu skaudžiausiu aviacijos švenčių istorijoje – nukritus Suchoj Su-27 naikintuvui žuvo 77 ir buvo sužeista daugiau nei 500 žmonių.
2013 m. birželio 22 d. po 18 metų pertraukos aviacijos šventė vyko Vilniaus oro uoste. Ji buvo skirta S. Dariaus ir S. Girėno skrydžio per Atlantą 80-osioms metinėms paminėti. Šventės metu savo pasirodymus ore surengė apie 30 orlaivių.
Carl Espen
Karlas Espenas (Carl Espen Thorbjørnsen; g. 1982 m. liepos 15 d. Bergene) – norvegų dainininkas ir dainų autorius, kuris atstovavo Norvegijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse. Jis atliko dainą „Silent Storm“.
2014–dabar: Eurovizijos dainų konkursas
2014 m. kovo 15 d. su kūriniu „Silent Storm“ laimėjo Melodi Grand Prix, Norvegijos Eurovizijos atranką ir išrinktas atstovauti savo šaliai 2014 m. konkurse Kopenhagoje. Eurovizijoje dainą atliko gegužės 8 dieną, antrojo pusfinalio metu.
L’Officiel
„L’Officiel“ – tarptautinis mados, gyvenimo būdo žurnalas pradėtas leisti 1921 m. Paryžiuje, Prancūzijoje. Šiuo metu turi per 20 redakcijų visame pasaulyje.
Lietuvoje pradėtas leisti 2010 m. Žurnalas „L‘Officiel“ Lietuvoje pasirodo kas du mėnesius. Redakcija taip pat leidžia specializuotus „L‘Officiel“ numerius vyrams, taip pat kelionėms ir interjerui dedikuotus leidinius. 2018 m. pasirodė svetainė Lofficiel.lt
Didysis Zelenčiukas
Didysis Zelenčiukas (, Инджыджышхуэ) – upė Šiaurės Kaukaze, Kubanės kairysis intakas.
Upės ištakos šiauriniuose Pagrindinio Kaukazo kalnagūbrio šlaituose – Psyšas (Псыш), Kizgyčas (Кизгыч) ir Archyzas (Архыз). Upė teka Karačiajų Čerkesija ir Stavropolio kraštu (Rusija). Aukštupyje yra Archyzo gyvenvietė, kurioje yra istorinis-archeologinis draustinis ir astronominė observatorija. Ties Zelenčiukskajos stanica upė išteka į tankiai gyvenamą lygumą. Į Kubanę įteka ties Nevinomysku. Dalis upės vandens panaudojama Zelenčiuko hidroelektrinei varyti.
Abazinai
Dalis mokslininkų mano, kad abazinų protėviai gyveno rytinėje Juodosios jūros pakrantėje tarp dabartinės Tuapsės ir Bzybės upės. Kita dalis teigia, kad viduramžiais abazinų tapanta protėviai atkeliavo iš kalnuotos Rytų Abchazijos dalies. Šiauriniuose Didžiojo Kaukazo šlaituose abazinai žinomi nuo XIV a. Prasidėjus 1817–1864 m. Kaukazo karui abazinai gyveno kalnuose nuo Teberdos upės rytuose iki Labos upės vakaruose.
Karui pasibaigus daug abazinų emigravo iš Kaukazo, dalis jų buvo apgyvendinti lygumose ten, kur gyvena ir dabar – Didžiojo ir Mažojo Zelenčiukų žemupiuose. Abazinų aūlai nesudaro vientisos teritorijos, o yra sumaišyti su adygų ir nogajų aūlais.
2002 m. Rusijoje gyveno 37 942 abazinų (1989 m. – 33 tūkst.), iš jų 32,3 tūkst. gyvena Karačiajų Čerkesijoje (o iš šių – 20,3 tūkst. – kaimuose). Abazinų grupės (apie 3,3 tūkst.) gyvena Adygėjoje ir Kislovodsko apylinkėse (Stavropolio kraštas).
2006 m. po įvykusio referendumo Karačiajų Čerkesijoje buvo suformuotas Abazinų rajonas, kurį sudarė abazinų aūlai Kubina (Кубина), Psyžas (Псыж), Elburganas (Эльбурган), Kara-Pagas (Кара-Паго) ir kurio administracinis centras yra aūlas Inžič-Čiukunas (Инжич-Чукун).
XIX a. emigravusių abazinų palikuonys gyvena Turkijoje, Sirijoje, Jordanijoje, Libane. Jų skaičius vertinamas labai įvairiai – nuo maždaug 11 tūkst. iki 150 tūkst. vien Turkijoje. Daugelis Turkijoje gyvenančių abazinų perėmė turkų kalbą.
Augmentas (kalbotyra)
Augmentas ( 'priauginimas') – kaip priešdėlis prie veiksmažodžio jungiamas skiemuo būtajam laikui sudaryti. Iš indoeuropiečių kalbų jį turi tik graikų, frygų, indoiranėnų ir armėnų kalbos, taigi dėl jo buvimo indoeuropiečių prokalbėje vieningos nuomonės nėra.
Rekonstruojant indoeuropiečių prokalbės būtąjį nebaigtinį laiką (imperfektą), atkurto augmento išraiška yra *(h₁)e, pavyzdžiui, ide. *(h₁)ébʰeret 'jis nešė (nešdavo)'.
Pavyzdžiai
Graikų kalbos veiksmažodžio λέγω (légo 'sakau') imperfektas (nebaigtinis būtasis laikas) yra έλεγα (élega), senovės graikų kalboje – ἔλεγον (élegon 'sakiau'). Pirmojo skiemens balsis ε (e) – augmentas. Balsiu prasidedantys veiksmažodžiai turi vadinamąjį pailgintąjį augmentą, augmentas ir veiksmažodžio pradžios balsis susilieja ir balsis pailgėja: senovės graikų kalboje veiksmažodžio ἀκούω (akоuō) aoristas yra ἤκουσα (ḗkousa). Šiuolaikinėje graikų kalboje šio veiksmažodžio aoriste augmentas iškrenta: άκουσα (ákousa).
Sanskrite irgi turima panaši daryba, t. y. vartojamas augmentas अ a, tad veiksmažodžio भवति bhavati 'jis yra' imperfektas yra अभवत् abhavat 'jis buvo', veiksmažodžio इच्छति icchati 'jis nori' – ऐच्छत् aicchat 'jis norėjo'.
Armėnų kalboje augmentas vartojamas tik su vienskiemeniais žodžiais ir su būtojo laiko daryba tiesiogiai nesusijęs: pavyzdžiui, pirmojo vienaskaitos asmens aoristas beri 'nešiau' augmento neturi, o vienaskaitos trečiasis asmuo e-ber 'jis nešė' yra su augmentu.
Baltijinė linažolė
Baltijinė linažolė (Linaria loeselii) – gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos linažolių (Linaria) genties augalų rūšis. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Paplitimas
Rūšis aptinkama Baltijos pajūrio rytiniuose krantuose. Rytų Baltijos pajūrio smėlynų endemas. Lietuvoje auga tik pajūrio smėlio kopose.
Aprašymas
Augalas – daugiametis, plikas su nežymiai melsvu apnašu. Stiebas kylantis, rečiau stačias, 15–40 cm aukščio, nešakotas ar viršutinė dalis šakota, kartais ir apatinė dalis su atsilenkusiomis, aukštyn kylančiomis šakomis. Lapai pražanginiai, linijiški ar linijiškai lancetiški, 1–4 mm pločio, lygiakraščiai, pliki. Lapai ir stiebas padengti plonu vaškiniu sluoksniu.
Žiedai susitelkę stiebo ir šakų viršūnėse į retas kekes; žiedkočiai 4–7 mm ilgio, pliki. Taurelė 2–3,5 mm ilgio. Vainikėlis 13–16 mm ilgio, geltonas; pentinas smailus, šiek tiek rausvas.
Žydi gegužės–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – dėžutė, kiaušiniškai rutuliška, 5–7 mm ilgio, beveik dukart ilgesnė už taurelę. Sėklos plokščios, sparnuotos; sparnelis platus.
Apsauga
Rūšis nyksta, kai atviros vietos apauga krūmais, smėlyje kaupiasi humusas, netinkamai naudojamos ir tvarkomos baltosios pajūrio kopos.
Vadžra
thumb|200px|Keturguba vadžra (dordžė) kaip vadžrajanos simbolis thumb|250px|Dvigalė vadžra (Japonija) Vadžra  – vedinėje, hinduistinėje ir budistinėje mitologijoje – dieviškasis ginklas.
Žodis „vadžra“ kildinamas iš šaknies, reiškiančios žvalumą, jėgą. „Rigvedoje“ vadžra – griausmavaldžio dievo Indros ginklas, nors kartais sakoma, kad vadžrą valdo Rudra, Marutai, Manjus. Indra vadinamas vajrín („ginkluotas vadžra, vėzdininkas“), vájrabhṛt („vėzdanešis“), vájrahasta („vėzdarankis“). Sakoma, kad vadžrą nukalęs dailidė-kūrėjas Tvaštaras. Šis ginklas apibūdinamas kaip didis, galingas, švitrus, geležinis, auksinis, akmeninis, tūkstantbriaunis, šimtasmaigis. Indra laiko vadžrą lyg saulę danguje. Dar teigiama, kad vadžra guli paslėpta vandenyno dugne. Tai archetipinis griausmavaldžio dievo ginklas – vėzdas, kalavijas, rykštė, kirvaitis, kūjis – tapatinamas su tamsumą skrodžiančiu žaibo blyksniu.
Vėlesnėje indų mitologijoje vadžra kartais įsivaizduojama skridinio ar kryžiaus pavidalo. „Mahabharatoje“ teigiama, kad vadžra pagaminta iš atsiskyrėlio Dadhičio griaučių.
Budizme vadžra tapatinama su deimantu ir yra kertinis vadžrajanos budizmo simbolis (tibetietiškai vadinamas „dordže“ – ). Budistinė vadžra vaizduojama kaip savotiškas skeptras trišakiais galais. Tai daugelio budų, bodhisatvų ir idamų atributas (paprastai drauge su varpeliu, kurio galas irgi primena vadžrą). Jei varpelis simbolizuoja moterišką pradą, išmintį (pradžnią), pasyvumą, tai vadžra – jėgos, veiklos, vyriškas simbolis, pastanga, vaisingumas. Tai nenyklumo ir tvarumo simbolis. Vadžra Indros rankose simbolizuoja žemiškąją valdžią, Agnio – dvasinę. Deimantinė vadžros prigimtis reiškia nesunaikinamą dvasios galią, ji neribojama ir nesudrumsčiama. Dviguba vadžra simbolizuoja griaustinį ir žaibą – viena vertus sunaikinimą ir mirtį, kita vertus – apvaisinimą ir atgimimą; tai šventoji ietis, nusmeigianti siaubūną ir galia, suteikianti palikuonių. Vadžros rankena reiškia pasaulio ašį, galai – dangų ir žemę. Keturguba arba sukryžiuota vadžra turi panašią simboliką, kaip ir ratas. Bendrai, vadžra įkūnija perkūnijos simboliką – tai nušvitimas, transcendentinė tikrovė, nesunaikinamo sunaikinimas, aistrų ir blogų polinkių nužudymas.
Lietuvos kariuomenės Ordinariatas
Lietuvos kariuomenės Ordinariatas – Lietuvos kariuomenės karinis ordinariatas. Pagal Katalikų Bažnyčios kanonų teisę kariuomenės ordinariatas prilygsta vyskupijai. Jam vadovaujantis vyskupas ordinaras drauge su generaliniu vikaru ir kapelionais rūpinasi kariuomenėje tarnaujančių katalikų ir jų šeimų narių sielovada.
Klaipėdos turizmo mokykla
Klaipėdos turizmo mokykla – valstybinė profesinio mokymo įstaiga, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą. Įsikūrusi Klaipėdoje, Taikos pr. 69. Įstaigos kodas – 190974577.
Lietuvos kariuomenės Ordinariatas
2004 m. po restauracijos pašventinta Šv. Ignoto bažnyčia Vilniuje yra pagrindinė Ordinariato bažnyčia - Ordinariato katedra. Įrengtos koplyčios Lietuvos generolo Jono Žemaičio karo akademijoje, Mokomajame pulke Rukloje, Tauragės batalione. Iš dalies Lietuvos kariuomenės dvasinėms reikmėms tarnauja Kauno šv. arkangelo Mykolo bažnyčia ir Alytaus šv. Kazimiero bažnyčia.
Klaipėdos turizmo mokykla
Mokykla rengia prekybos ir maitinimo įmonių aptarnavimo specialistus, darbuotojus viešbučiams ir turizmui. Mokykloje akredituota vidurinio ugdymo programa, yra gimnazijos skyrius. Praktinis mokymas organizuojamas mokyklos Viešbučių ir restoranų bei prekybos sektorinio praktinio mokymo centre esančiose virtuvėse, konditerijos cechuose, cukrainėje, parduotuvėje. Mokykla yra sudariusi bendradarbiavimo sutartis dėl tęstinio mokymosi su Socialinių mokslų kolegija, Klaipėdos verslo aukštąja mokykla, Klaipėdos valstybine kolegija, Vilniaus kooperacijos kolegija, Lietuvos verslo kolegija.
Istorija
Mokykla įkurta 1961 m. Nuo 1994 m. pavadinta turizmo mokykla. 2006 m. įkurtas gimnazijos skyrius. 2015 m. atlikus mokyklos pastato rekonstrukciją, įrengtas praktinio mokymo centras.
2010-2011 m. m. mokėsi 804  mokiniai,  2011-2012 m. m. – 764 mokiniai, 2013-2014 m. m. – 762 mokiniai. 2016 m. mokykloje dirbo 65 mokytojai,
Toliotai
Toliotai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Rudgalvių, prie Šalpės aukštupio.
Stanislovas Davaina
Stanislovas Davaina (m. 1573 m.) – ATR valstybinis, diplomatinis ir karinis veikėjas, Polocko vaivada (nuo 1542 m. gegužės).
Biografija
Lietuvos senos bajorų Davainų giminės atstovas, herbo „Szeliga“ savininkas. Merkinės seniūno Stanislovo Davainos sūnus.
1542–1554 metais vyko pasiuntiniu į Maskvą, 1554 metais – dėl paliaubų sudarymo dvejiems metams.
Livonijos karo metu, 1563 metų pradžioje, 60-tūkstantinė Rusijos armija vadovaijama caro Ivano IV, įgijusios patirties Kazanės paimties, pajusėjom Polocko link, kuriamė pasislėpė apie 20 tūkstančių apylynės žmonių kartu su gyvuliais. Rusai apgulė Polocką sausio 31 d. Polocko pilies gynybai vadovavo Stanislovas Davaina, neturintis karo patirties ir neišsiskyręs sumanumu. Polocko pilis buvo beveik visa medinė. Garnizonas buvo sudarytas iš kelių tūkstančių karių, tarp jų – 4 įgulos patyrusių lenkų samdinių. Rusų puolimas buvo staigus, tinkamos atsargos nebuvo padarytos. Po artilerijos apšaudymo vasario 13-14 d. ugnis apėmė beveik visą pilį. Davaina atvyko į caro stovyklą vasario 15 d. ir perdavė miestą, kada gynėjai dar priešinosi. Po kapituliacijos buvo paimtas į nelaisvę ir surakintas geležimi kartu su žmona ir kitais lietuviais išsiustas į Maskvą, kur išbuvo įkalintas iki 1567 metų.
1573 metais dalyvavo Henriko Valua išrinkime į Lenkijos karaliaus sostą.
Šeima
thumb|left|150px|Stanislovo Davainos pirmoji žmona Petronėlė Radvilaitė Buvo vedęs tris kartus. Jo pirmoji žmona buvo Petronėlė Radvilaitė, Žemaitijos seniūno Jono Radvilos duktė, ji mirė Maskvos nelaisvėje. 1568 metais vedė antrą kartą Dorotą Kostevičiūtę, Vaclovo Kostevičiaus ir kunigaikščio Jaroslavo Holovčinskio našlės dukterį. Po jos mirties 1572 metais trečią kartą vedė Barborą Ivanovną Solomiarecką, kunigaikščio Ivano Solomiareckio ir Konstantino Chodkevičiaus (m. 1571) našlės dukterį. Nuo trijų santuokų vaikų neturėjo.
Tolimėnai (Zarasai)
Tolimėnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Salako, šalia Užusodo miško ir Pratkūnų geomorfologinio draustinio. Pietinė kaimo dalis priklauso Ignalinos rajonui (žr. Tolimėnai (Ignalina)). Ties kaimu kertasi keliai ir. Yra Tolimėnų kaimo senosios kapinės (paveldo objektas), tolėliau – Tolimėnų piliakalnis. Kaime stovi tradicinių formų stogastulpis, išlikę daug senosios aukštaičių architektūros.
Istorija
1950–1954 m. – Dūkšto rajono Tolimėnų apylinkės centras.
Gyventojai
thumb|left|250px|Stogaststulpis Tolimėnuose thumb|left|250px|Tolimėnų kraštovaizdis. Matoma tradicinė pirtis ir kluonas
Sellier & Bellot
Sellier & Bellot – Čekijos kompanija Vlašime, gaminanti amuniciją šaulių ginklams. Pistoletų ir revolverių šoviniai gaminami nuo 6,35 mm Browning iki .45 ACP kalibrų, šautuvų – nuo .22 Hornet iki 9,3x74 mm R (šoviniuose gali būti naudojamos 10 tipų kulkos). Lygiavamzdžių šoviniai gaminami 12, 16, 20, 28 ir 410 kalibrų. Gaminami taikininiai šoviniai sportiniam šaudymui.
2005 m. Sellier & Bellot kompanija atšventė 180-ąsias metines.
Istorija
Kompaniją Sellier & Bellot 1825 m. įkūrė prancūzų prekybininkas Louis Sellier, kuris Austrijos imperatoriaus Franco I užsakymu Prahoje ėmė gaminti atskirąsias kapsules. Prie Sellier netrukus prisijungė jo kraštietis Jean Maria Nicolaus Bellot, kuris netrukus sustiprino kompaniją.
Sellier & Bellot gaminiai netrukus įsitvirtino tiek Europoje, tiek kitur. 1830 m. kompanija pagamino daugiau kaip 60 milijonų atskirųjų kapsulių, o 1837 m. – net 156 milijonus.
1829 m. atidaryta pagalbinė gamyklas Schőnebeck mieste (Vokietija).
1870 m. pradėta šovinių gamyba. Imta gaminti Flobert‘o šoninio dūžio, Lefaucheux (Lefoše) smaiginius ir pirmuosius centrinio dūžio šovinius. PO keleto metų metinė šovinių gamyba pasiekė 10 milijonų šovinių.
1884 m. atidaryta gamykla Rygoje, ėmusi gaminti kapsules Rusijai ir Skandinavijai.
1895 m. imta gaminti medžioklinių šovinių tūteles, o kiek vėliau – ir medžioklinius šovinius.
1914–1918 m. komercinių šaudmenų gamyba apribota, visi pajėgumai naudojami gaminto karinius šautuvų ir pistoletų šovinius. Buvo sukurtas ir paleistas į serijinę gamybą 9 mm Steyr šovinys.
Po 1918 m., kai buvo sukurta Čekoslovakija, kompanija tapo pagrindiniu pistoletų šovinių tiekėju Čekoslovakijos armijai ir policijai. Buvo išplėsta šovinių sportiniam šaudymui ir medžioklei gamyba. Kompanija įsibrovė į Azijos ir Pietų Afrikos rinkas.
1936 m. kompanija persikėlė į Vlašimą, kur toliau plėtė gamybą.
1945 m. kompanija buvo nacionalizuota. Buvo nutarta įvesti valstybės monopoliją karinių ir komercinių šaudmenų gamyboje, kas paspartino kompanijos vystymą. Šovinių komerciniam pardavimui gamyba praplėsta iki 40 šautuvų, 10 pistoletų ir 20 revolverių šovinių tipų. Apie 70% produkcijos buvo eksportuojama. Pradėta 7,62×45 mm, 7,62×39 mm ir 7,62×54 mm R šovinių, skirtų Čekoslovakijos armijai, gamyba.
1965 m. pradėta pakavimo mašinų gamyba, kuria užsiėmė dukterinė kompanija Sellier & Bellot, stroje Ltd..
1992 m. kompanija iš valstybinės transformuota į akcinę bendrovę Sellier & Bellot JSC. Kompanijos akcininkai yra fiziniai ir juridiniai asmenys iš Čekijos. Dalį akcijų turi kompanijos darbuotojai.
Beveik 70% produkcijos į daugiau kaip 70 šalių eksportuoja dukterinė kompanija Sellier & Bellot Trade JSC.
thumb|right|Pistoleto šovinio .45 ACP dugnelio žymės. thumb|Pistoleto šovinys [[7,62x25 mm Tokarev]]
Ziniūnų valsčius
Ziniūnų valsčius (arba Zeniūnų valsčius) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Ziniūnai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Joniškio valsčiaus, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškio rajonui (8 apylinkės).
Zoma Baitler
Zoma Baitleris (1908 m. balandžio 3 d. Kaunas – 1994 m. birželio 16 d. Montevidėjus) – litvakas Urugvajaus dailininkas, žurnalistas, diplomatas.
Biografija
Zoma Baitleris gimė Kaune, Šančiuose. Jis studijavo pas Lietuvos dailininką Paulą Kaufmaną, dirbo žydų Amatų ir žemės ūkio bendrijoje. 1927 m. jis persikėlė į Montevidėjų, kur pradėjo studijuoti tapybą ir meno filosofiją meno pas Urugvajaus menininką Choakiną Toresą Garsiją. Tarp 1949 ir 1963 m. keliavo po Europą, studijavo tapybą. 1959 metais jis buvo paskirtas Urugvajaus meno komisijos nariu, o 1963 ir 1964 m. dirbo kultūros atašė Urugvajaus diplomatinėje atstovybėje Izraelyje.
Zomos Baitlerio darbai eksponuojami Nacionaliniame dailės muziejuje ir Juan Manuel Blanes muziejuje Montevidėjuje, Nacionaliniame muziejuje Jeruzalėje, Montevidėjaus muziejuje (Minesota) ir kelete meno muziejų Niujorke.
Severinas Juzefas Rževuskis
Severinas Juzefas Rževuskis (, ? – 1754 m. sausio 1 d.) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas, Voluinės vaivada (1750–1754), Karūnos didysis referentas (1738–1750), Karūnos didysis pataurrininkas(1726–1738), Chelmo ir Liubomilio seniūnas, šarvuotų rotmistras (1717).
Biografija
Gimė apie 1691 metais Kristinopily. Lenkijos magnatų Rževuskių giminės atstovas, herbo „Kšivda“ savininkas. Stanislovo Mateušo Rževuskio vyresnysis sūnus.
1720 metais buvo Chelmo priešseiminio seimo maršalka. Buvo nuo Chelmo žemės Dzikovo konferderacijos maršalka.
1732 ir 1744 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į ATR seimą. Buvo pasiuntiniu į 1733 ir 1738 metų seimą nuo Podolės vaivadijos.
Po tėvo mirties (1729) buvo Oleskso pilies valdininkas. 1733 metais kartu su žmona pakvietė kapucines į Oleską. Netolis Oleskos pilies 1739 metais Severinas Juzefas Rževuskis pradėjo Švento Antonijaus kapucinių vienuolyno statybą.
Taip pat buvo Švento Juozapo vienuolyno statybos fundatorius, kriptoje kurio 1754 metų balandžio 21 d. buvo „nepaprastai puošniai“ palaidotas. Po vienuolyno uždarymo įkūrėjo ir jo žmonos kūnai buvo perlaidoti Šventos Trejybės bažnyčios koplyčioje, Oleske.
Liuksemburgo stadionas
Liuksemburgo stadionas  – nacionalinis stadionas Liuksemburgo mieste, Gaspericho rajone. Šiame stadione savo namų rungtynes žaidžia šalies futbolo bei regbio rinktinės. Stadionui suteikta ketvirta UEFA kategorija.
Severinas Juzefas Rževuskis
Apdovanojimai
1736 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Liuksemburgo stadionas
Stadiono statybos pradėtos 2017 m. rugsėjo 18 d., o jis atidarytas 2021 m. liepos 16 d. 2021 m. rugsėjo 1 d. stadione 2022 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynes žaidė Liuksemburgo ir Azerbaidžano komandos.
Stadionas pastatytas vietoj senojo 1931 m. statybos „Stade Josy Barthel“ stadiono.
Stadionui pavadinimas buvo suteiktas prancūzų kalba, o ne vietine ir tai sukėlė dalies gyventojų pasipiktinimą. Taip pat šis projektas buvo kritikuotas dėl mažo gyventojų įtraukimo į pavadinimo išrinkimo procesą.
Jon Bon Jovi
John Francis Bongiovi, Jr. (g. 1962 m. kovo 2 d.), geriau žinomas kaip Jon Bon Jovi – amerikiečių muzikantas, dainų autorius ir aktorius, roko grupės Bon Jovi vokalistas bei įkūrėjas. Per savo karjerą jis išleido du solinius albumus ir vienuolika studijinių su grupe Bon Jovi, kurie pasaulyje parduoti 120 mln. tiražu.
Ankstyvieji metai
Jon Bon Jovi gimė katalikiškoje šeimoje Pert Ambojuje, Naujajame Džersyje, JAV. Kartu su juo augo du broliai – Anthony ir Metthew, jis yra italų kilmės amerikietis.
Paauglystėje vaikinas dažnai praleidinėdavo pamokas, kad galėtų užsiiminėti muzikine veikla. Būdamas 16-os metų, su vietinėmis grupėmis grodavo klubuose. Kartu su David Bryan (grupės Bon Jovi nariu) muzikavo ritmenbliuzo grupėje „Atlantic City Expressway“, taip pat rengdavo pasirodymus su grupėmis „The Rest“, „The Lechers“ ir „John Bongiovi and the Wild Ones“.
„Power Station“ muzikos įrašų studijoje, Jon kartu su Hugh McDonald (dabartiniu Bon Jovi bosistu) ir Dave Sabo (dabartiniu hard roko grupės Skid Row nariu) įrašė savo kūrybos dainą „Runaway“. Įrašą nunešė į vietinę Niujorko radijo stotį „WAPP-FM“, kurios didžėjus sutiko transliuoti „Runaway“. Netrukus ši daina tapo vietiniu radijo hitu ir Jon pavyko gauti kontraktą su „Mercury Records“. Tada jis nusprendė suburti pastovią grupę, į kurią pakvietė gitaristą Richie Sambora, pianistą David Bryan, bosistą Alec John Such bei būgnininką Tico Torres. Grupė pasivadino Bon Jovi.
Ermsdorfas
Ermsdorfas – kaimas ir buvusi komuna Liuksemburgo rytuose. Jis priklauso Dykircho kantonui, kuris yra Dykircho apygardos dalis. 2022 m. kaime gyveno 442 žmonės.
Jon Bon Jovi
Solo karjera
1990 m. Jon Bon Jovi išleido debiutinį solo albumą „Blaze of Glory“, kuris panaudotas filmo „Young Guns II“ garso takeliui. Albumas palankiai įvertintas kritikų ir klausytojų, du kartus tapo platininiu. Titulinis singlas, „Blaze of Glory“, pasiekė #1 vietą JAV Billboard Hot 100 tope, buvo nominuota Oskaro statulėlei bei laimėjo Auksinį gaublį.
1997 m. išleistas antrasis atlikėjo solinis albumas „Destination Anywhere“, tapęs sėkmingu Europos šalyse bei padėjęs jam gauti BRIT ir MTV Europos muzikos apdovanojimą.
Aktoriaus karjera
Jon suvaidino vaidmenis tokiuose filmuose kaip „Mėnesiena ir Valentinas“,„Pagrindinis vaidmuo“, „Žolytė“, „Nesižvalgant atgal“, „Vampyrai. Mirusieji“, „U-571“, „Sėkmė avansu“, „Verkiantis vilkas“ ir kt. Nusifilmavo televizijos serialuose „Seksas ir miestas“, „Eli Makbyl“.
Asmeninis gyvenimas
1989 m., koncertinio turo „New Jersey“ pertraukos metu, Jon Las Vegase slaptai vedė mokyklos laikų mylimąją Dorothea Hurley. Pora kartu gyvena iki šiol bei augina keturis bendrus vaikus: Stephanie Rose, Jesse James, Jake ir Romeo.
Curtiss H-12
Curtiss Model H buvo JAV sukurta hidroplanų, skraidančių valčių serija, naudota Pirmajame pasauliniame kare.
Pirmasis skrydis įvyko 1914 m. birželį. Modelio „H“ prototipas buvo kuriamas kaip transatantiniam skrydžiui laimėti 1913 m. Londono laikraščio „Daily Mail“ įsteigtą 10 000 svarų prizą skirtas orlaivis, tačiau, prasidėjus karui, jis buvo pritaikytas tolimojo nuotolio patruliniams, kovos su povandeniniais laivais ir kitiems jūriniams skrydžiams. Karo pabaigoje Jungtinės Karalystės kariuomenė eksploatavo 8 vnt. modelių „H-12“ ir 30 vnt. „H-16“.
Šių lėktuvų buvo pagaminta apie 500 vienetų.
Lėktuvas pasižymėjo patikimumu, tačiau laivyno pilotai jo nemėgo, nes avarinio tūpimo į vandenį atveju sunkūs varikliai atitrūkdavo nuo sparnų ir kėlė grėsmę paskandinti pilotus.
Operatoriai
UK
Variantai
miniatiūra|Curtis H-1 America
Techniniai duomenys
Ginkluotė:
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2022
M.A.M.A. muzikiniai apdovanojimai 2022 buvo įteikti Žalgirio arenoje, Kaune, 2023 m. sausio 27 dieną. Apdovanojimus vedė Jonas Nainys ir Mantas Stonkus.
Daugiausiai nominacijų sulaukė Vaidas Baumila su 6-iomis, iš kurių laimėjo 3. Toliau ba. su 4 nominacijomis ir 2 laimėjimais.
Nominacijos
2022 m. gruodžio 15 d. tiesioginės transliacijos metu buvo paskelbti apdovanojimų nominantai.
Toliotiškė
Toliotiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Griškiškės.
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2022
Nominacijos
Laimėtojai pažymėti paryškintu šriftu.
Can-linn
Can-linn – Airijos muzikinė grupė. „Can-linn“, išvertus iš airių kalbos, reiškia „dainuoti kartu“.
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2022
Metų proveržis
Nominaciją pristatė lenktyninkas Rokas Baciuška.
Can-linn
2014 m. vasario 28 d. su dainininke Kasey Smith laimėjo Airijos Eurovizijos atrankos konkursą Eurosong, todėl 2014 m. Eurovizijoje Kopenhagoje jie išrinkti atstovauti savo šaliai. Su daina „Heartbeat“ pasirodė gegužės 8 dieną, antrojo pusfinalio metu. Ten jie užėmė 12 vietą ir į finalą nepateko.
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2022
Metų elektroninės muzikos atlikėjas
Nominaciją pristatė garso režisieriai Vilius Keras ir Aleksandra Kerienė.
Toliotiškė
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2022
Metų popmuzikos grupė, atlikėja ar atlikėjas
Nominaciją pristatė dizaineris Robertas Kalinkinas.
Metų tradicinės pop muzikos atlikėjas
Nominaciją pristatė laidų vedėjas, aktorius Mindaugas Stasiulis.
Metų alternatyvios muzikos atlikėjas
Nominaciją pristatė apdovanojimų vedėjai.
Metų hiphop muzikos atlikėjas
Nominaciją pristatė organizacijos „Blue/Yellow“ įkūrėjas Jonas Ohmanas.
Metų progresyvios pop muzikos atlikėjas
Nominaciją pristatė radijo stoties Power Hit Radio laidų vedėjos Laura Ignatovičiūtė ir Elena Karalienė.
Metų roko grupė
Nominaciją pristatė plaukikas Danas Rapšys.
Metų grupė
Nominaciją pristatė teatro režisierius Oskaras Koršunovas.
Metų koncertinis atlikėjas
Nominaciją pristatė dainininkė Justė Arlauskaitė.
Metų atlikėjas
Nominaciją pristatė krepšininkas Mantas Kalnietis.
Metų vaizdo klipas
Nominaciją pristatė aktorius Vaidotas Martinaitis.
Metų albumas
Nominaciją pristatė dainininkė Džordana Butkutė.
Metų daina – kūrinys
Nominaciją pristatė M.A.M.A. pirmininkas, vadybininkas Martynas Tyla.
Apdovanojimas už nuopelnus lietuviškai muzikai
Nominaciją pristatė apdovanojimų vedėjai.
LATGA populiariausias dainų autorius
Nominaciją pristatė Asociacijos LATGA tarybos prezidentė, dainininkė Raminta Naujanytė ir LATGA tarybos narys, kompozitorius Leon Somov.
Muzikiniai pasirodymai
Laidos pradžioje trumpai atliko pasirodymus: Dynoro – „In My Mind“ The Roop – „On Fire“ Beatrich – „Superstar“ Vidas Bareikis – „Ežero dugne / Ant bangos“ Vaidas Baumila – „Kunigunda“ Dj nevykele – „Aerobika“
Mažasis Zelenčiukas
Mažasis Zelenčiukas (,, ИнджыджцIыкІу) – upė, kairysis Kubanės intakas, ištekanti iš Pagrindinio Kaukazo kalnagūbrio.
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2022
Muzikiniai pasirodymai
Pilnus pasirodymus atliko: KAnDIs – „Kažkas atsitiko“ Flying Saucer Gang – „Kultūra“ Justinas Jarutis – kvėpuoti nustosiu Beatrich – „Lungs“ Monique – „Palauksiu kol užmigsi“ Vidas Bareikis su VDU Kameriniu orkestru – „Mona Liza“ Alina Orlova ir Monika Liu – „Dai Boh“ Natalija Bunkė – „Širdis ant balto sniego“ Remis Retro ir Natalija Bunkė – „Panelė verta milijono“ Kamanių Šilelis – „Aš bijau“ Jessica Shy – „Šokam lėtai“ Jessica Shy ir Nombeko Auguste – „Tyliai pakuždėk“ Monika Liu – „Šampanas“ Monika Liu – „Sentimentai“ Vaidas Baumila – „Bum ajajai“ Vaidas Baumila – „Apžavai“
Mažasis Zelenčiukas
Upė susidaro susiliejant Maruchai (Маруха) ir Aksautui (Аксаут), kurie išteka Eruno kalnagūbrio (Pagrindinio Kaukazo kalnagūbrio dalis) ledynų ir teka į šiaurę. Santakos vieta žemiau Kordoniko stanicos (станица Кордоникская).
Vidutinis vietovės aukštis upės baseine – 1910 m, baseino miškingumas – 20 %. Upės vandeningumas didžiausias birželio-liepos mėnesiais.
Morondavos oro uostas
Morondavos oro uostas – Madagaskaro Menabės regiono sostinėje Morondavos mieste esantis ne tarptautinis oro uostas.
Aplinkinė vietovė yra labai plokščia. Aukščiausias vietovės taškas yra 22 metrų aukščio kalba yra 3,9 km į pietvakarius nuo Morondavos oro uosto. Teritorija aplink Morondavos oro uostą yra sausa, pusdykumė.
Vietovės klimatas – savanos. Vidutinė metinė temperatūra 25 °C. Karščiausias mėnuo yra lapkritis – 30 °C, o vėsiausias – liepa – 22 °C. Vidutinis kritulių kiekis – 835 milimetrai per metus. Drėgniausias mėnuo yra sausis – iškrenta 388 mm, o sausiausias – rugsėjis – 3 mm.
Techniniai duomenys
Aerodoromas įsikūręs už 4,5 km į rytus nuo Morondavos miesto centro.
2022 m. buvo naudojami du takai 1500 m. (4921 pėdų) ilgio 10/28 krypties ir 1345 m. (4413 pėdų) ilgio 14/32 krypties. Abu takai su kieta (asfaltbetonio) danga.
Aerodromas gali priimti 20 t. tūpimo masės orlaivius.
Aviakompanijos ir skrydžiai
Morondavos oro usotas aptarnauja skrydžius į vakarinį Menabės regioną, Madagaskaro simbolį - Baobabų alėją (apie 2-3 val. kelio į šiaurės rytus), taip pat - aštriomis reliktinėmis uolienomis garsėjantį Cinžy de Bemarahos (pranc. Tsingy de Bemaraha) nacionalinį parką (apie 1,5 dienos kelionė į šiaurę), nors į pastarąjį galima atvykti nedideliu lėktuvu skrendant į privatų gruntinį Bekopaka (Amborodia) aerodromą nacionalinio parko teritorijoje, Ambatohaly mieste.miniatiūra|250x250px| [[Morondava|Morondavos oro uosto terminalo vaizdas iš miesto pusės.]]Reguliarius skrydžius į Morondavos oro uostą 2022 m. pabaigoje vykdė nacionalinė aviakompanija "Air Madagascar", veikianti su prekiniu ženklu "Tsaradia", kelis kartus per savaitę - į Antanananryvą, atskirais sezonais - ir į Toliarą.{{Airport-dest-list|Air Madagascar (Tsaradia}|Antananaryvas, Toliara ||}}
Nominatyvinė-akuzatyvinė kalba
Nominatyvinė-akuzatyvinė kalba – kalba, kurioje su galininko (akuzatyvo) reikalaujančiais veiksmažodžiais agentas (aktyvus veiksmo atlikėjas) reiškiamas vardininku (nominatyvu), o patientas (objektas, į kurį nukreiptas veiksmas) – galininku: pavyzdžiui, Saulė (vardininkas) apšviečia kiemą (galininkas) . Nominatyvo-akuzatyvo kalbose vardininkas eina veiksniu, galininkas – tiesioginiu papildiniu. Ergatyvinėse kalbose – priešingai: objektas, į kurį nukreiptas veiksmas, sakinyje yra veiksnys. Todėl lietuvių kalboje tokią vartoseną iš dalies būtų galima perteikti neveikiamąja rūšimi: Saulės apšviečiamas kiemas.
Nominatyvinė-akuzatyvinė struktūra būdinga indoeuropiečių, Uralo, Altajaus ir kitoms kalboms.
Išskirtinio natūralaus grožio sritis
thumb|Išskirtinio natūralaus grožio sritys [[Anglija|Anglijoje ir Velse.]] Išskirtinio natūralaus grožio sritis – statusas, kurį įgija saugomų teritorijų grupei Anglijoje, Velse ir Šiaurės Airijoje priklausančių natūralaus gamtinio grožio teritorijos. Skirtingai nuo nacionalinių parkų šios sritys neturi autonominio valdymo ir jas prižiūri valstybinės instancijos.
Šiuo metu išskirtinio natūralaus grožio srities statusą turi 46 teritorijos: 33 Anglijoje, 4 Velse, 8 Šiaurės Airijoje ir 1 pasienyje tarp Anglijos ir Velso. 1956 m. pirmoji teritorija pelniusį šį statusą buvo Goverio pusiasalis. Paskutinį kartą sąrašas papildytas 1995 m. įtraukiant Tamaro upės slėnį.
Pirelli kalendorius
Pireli kalendorius – kasmetinis kompanijos Pirelli fotokalendorius.
Istorija
Pirmą kartą pasirodęs 1964 m., kalendorius ilgainiui tapo prestižiniu leidiniu tiek fotografų, tiek modelių tarpe. Pradžioje jis buvo sukurtas kaip padangų rinkodaros elementas, tačiau netrukus šio aspekto buvo atsisakyta.
1975–83 m. dėl naftos krizės kalendorius nebuvo leidžiamas, o atnaujinus leidybą, jis tapo labiau erotizuotas (iki tol jame būdavo tik visiškai apsirengusių modelių nuotraukos).
Nuo 2016 m. koncepcija vėl pasikeitė: buvo visiškai atsisakyta apsinuoginusių modelių nuotraukų.
Kuriant kalendorių dirba patys žinomiausi pasaulio fotografai, modeliai, aktorės ar kitos įžymybės. Pats kalendorius išskirtinis tuo, kad jo ribotas tiražas (apie 20 tūkst. egzempliorių), leidinio negalima nusipirkti (nebent aukcione), o jo egzemplioriai būna „Pirelli“ korporacijos dovanos įžymybėms bei išrinktiesiems klientams.
Kita
Pirmoji kalendoriaus fotografė moteris buvo Sarah Moore 1972 m.
2012 m. kalendoriui pozavo lietuvių modelis Edita Vilkevičiūtė.
2017 m. kalendoriui fotografas Peter Lindberg panaudojo visiškai neretušuotas nuotraukas, kuriose modeliai (Helen Mirren, Nicole Kidman, Julianne Moore) nenaudojo makiažo.
2017 m. kalendoriaus leidyba kainavo apie 2 milijonus JAV dolerių.
Fokker D.VII
Fokker D.VII buvo Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje Vokietijos Imperijoje sukurtas vienvietis mišrios konstrukcijos biplanas naikintuvas su laisvai nešančiais sparnais, vienas geriausių Pirmojo Pasaulinio karų naikintuvų. Gamintas Šverine (Vokietija) veikusioje „Fokker-Flugzeugwerke“ įmonėje. Pirmasis skrydis įvyko 1918 m. sausio mėnesį, į ginkluotę priimtas 1918 m. balandžio mėn. Po karo lėktuvas naudotas daugelyje pasaulio šalių, taip pat ir Lietuvos karo aviacijoje.
Konstrukcija
Fokerio firma viena iš nedaugelio naudojo metalinę liemens konstrukciją, t. y. iš plieninių vamzdelių suvirintos fermos liemenį, dengtą drobe (dauguma I Pasaulinio karo lėktuvų turėjo medinę ir liemens, ir sparnų konstrukciją). Metalinis liemuo buvo pranašesnis eksploataciniu požiūriu, be to jo remontas po nedidelių avarijų galėjo konkuruoti nesudėtingumu su medinėmis konstrukcijomis; nuėmus drobinę dangą, galima buvo virinti bet kurią vietą.
Sparnai dviejų lonžeronų, medinės konstrukcijos, dengti drobe (iki pirmojo lonžerono – klijuote). Storas profilis į galus plonėja. Ir viršutinis, ir apatinis sparnas – nedalomi, vientisi. Viršutinis tvirtinamas prie profiliuotų metalinių vamzdžių, apatinis – prie liemens fermos apačios įduboje įrengtų tvirtinimo mazgų. Tarp viršutinio ir apatinio sparnų – N raidę sudarantys metaliniai ramsčiai. Sparnų lonžeronai dėžutiniai: lentynos klijuotos, dvisluoksnės, pušinės, o sienelės – iš klijuotės. Nerviūros – iš klijuotės, angos jose padarytos tik ten, kur reikia pralysti valdymo trosams. Eleronai tik prie viršutinio sparno, metalinės konstrukcijos, su ragine kompensacija, jų, kaip ir sparnų nuoslydžio briauną sudaro viela; išsitempus celonuotai drobei, ji deformuojasi sudarydama charakteringą banguotą kraštą.
Liemuo – ferminis, suvirintas iš plieninių vamzdelių, sustandintų metalinėmis atatampomis, dengtas drobe, išskyrus viršų, kuris iš klijuotės pagamintas apvalios formos. Varikliui pridengti naudojami skardiniai dangčiai, jie tvirtinami varžtais. Liemens drobė nėra priklijuojama prie fermos, o užtempiama, suvarstant šniūrą liemens apačioje. Vokiški Fokker D.VII neturėjo piloto užgalvio, jis buvo padarytas lietuviškuose variantuose. Piloto sėdynė gaminta iš skardos. Valdymas įprastinis: pedalai ir vairolazdė, ant jos galvutės buvo įrengti kulkosvaidžių gaidukai ir variklio valdymo svertelės. Uodegos plokštumos išlenktos iš plieninių vamzdelių ir dengtos drobe. Kylio plokštuma pastatyta nesimetriškai, kad kompensuotų propelerio reaktyvinį momentą, į kairę. Stabilizatoriaus kampą galima reguliuoti žemėje, įprastinis jo kampas – 3,5°.miniatiūraVažiuoklei naudoti 760 x 100 mm stipinuoti, dengti drobe dydžio ratai, tvirtinami prie ašies, kuri patalpinta dėžutėje. Jos galuose ant dviejų strypelių užsukamas guminis lynas (amortizatorius), prilaikantis ir amortizuojantis ratų ašį. Ši dėžutė, mažinant jos aerodinaminį pasipriešinimą, profiliuojama nemažu sparnu, kuris be to dar ir suteikia papildomą keliamąją jėgą. Lietuviškos gamybos lėktuvuose (o taip pat ir vokiškuose po kapitalinio remonto) tokios važiuoklės buvo atsisakyta, pakeičiant ją įprastine dviaše (viena ašis sujungia „V“ spyrius, o ratų ašis pritvirtinama guminiais lynais prie pirmosios, be to ašys nebedengiamos jokiu profiliuojančiu sparneliu. Uodeginis medinis ramstis amortizuojamas dviem plieninėmis spyruoklėmis.
Lietuvoje „fokeriams“ kartais uždėdavo ir didesnius, 810 x 125 mm dydžio, ratus, kurie buvo naudojami lėktuvams LVG C.VI, LVG C.V, Albatros J.II, Halberstadt C.V ir DFW C.V.
Prietaisų lentą sudarė dvi slėgio benzino bakuose rodyklės, aukštimatis (ne visuose), variklio apsukų rodyklė, o taip pat startinis magnetas ir magnetų jungikliai. Benzino lygio rodyklė buvo ant liemens prie variklio, kompasas grindyse, šalia lakūno kairės kojos.
Į lietuviškos gamybos lėktuvų prietaisų lentas dažnai buvo montuojama greičio ir kartais netgi posūkio-pokrypio rodyklė su pneumatiniu giroskopu.
Ginkluotė – du 7,92 mm kalibro kulkosvaižiai Spandau LMG 08/15, kiekvienas su 500 šaudmenų atsarga, įrengti ant liemens priešais pilotą, sinchronizuoti su propeleriu.
Eksploatacija
Pagal Kompjeno paliaubų sąlygas Vokietija turėjo perduoti visus Fokker D.VII Antantei. Didžiausią jų dalį pasiėmė prancūzai. Virš 140 atsidūrė JAV, Belgijoje – 75, Anglijoje – 44, Kanadoje – 20. Iki Antantė pradėjo kontroliuoti Versalio sutarties sąlygų įgyvendinimą (1920 m. balandžio mėn.), nemažai Fokker D.VII išpardavė Vokietijos kariuomenė.
Karo pabaigoje licencinę Fokker D.VII gamybą su 208 AG galios Austro-Daimler varikliais buvo pradėjusi Budapešte veikusi varikliais, suspėjusi pagaminti keliolika egzempliorių.
Pajutęs, jog nugalėtoje Vokietijoje jokių perspektyvų nebėra ir, pasinaudodamas suirute po Vokietijos kapituliacijos, Fokeris sugebėjo pervežti per sieną į gimtąją Olandiją 6 traukinius su gamybine ir kt. įranga, be to 98 gatavus D VII bei 118 vnt. Fokker C.I (šiek tiek didesnis dvivietis variantas), kelis šimtus variklių ir kt. Fokkeris įkūrė naują įmonę ir Amsterdame atidarytame fabrike tęsė saikingą gamybą: 1920-22 metais pagamino 100 Fokker D VII, iš kurių 22 nupirko Olandijos armija ir 20 – laivynas. 50 Fokker D VII nupirko Sovietų Rusija (kartu su maždaug 500 kitokių Fokerio lėktuvų). Paskutinį užsakymą pagaminti Fokker D.VII 1928 m. pateikė Šveicarijos kariuomenė.
Šveicarija Fokker D.VII gamybos licenciją įsigijo 1929 metais. Iš viso ten skraidė 27 vnt. Fokker D.VII ir tik 1931 m. juos pradėjo keisti prancūziškais Dewoitine D-27. Lenkai 20 Fokker D VII įsigijo 1919 m. iš vokiečių ir dar apie 20 iš prancūzų 1921 m. Po vieną-kitą Fokker D VII turėjo Čekoslovakijos, Latvijos, Danijos, Suomijos, Italijos karinės oro pajėgos.
Abi „Albatroso“ įmonės pagamino apie 2600, Šverino – 700 egzempliorių Fokker D.VII, tad iš viso buvo pagaminta iki 3500 vnt. Fokker D VII.
Lietuvoje
miniatiūra Pirmuosius „fokerius“ tuomentinė Lietuvos kariuomenės Aviacijos dalis įsigijo 1919 m. rudenį. Tiksli data kariuomenės archyvuose neaptikta, nes šie pirkimai iš vokiečių buvo ir neoficialūs ir nelegalūs (vokiečiai neturėjo teisės jokių karo lėktuvų pardavinėti).
Iš vėlesnių Karo aviacijos sandėlio dokumentų pavyko nustatyti, kad buvo įsigyti: du lėktuvai „Albatroso“ filijos (Schneidemunde) gamybos su varikliais „Mercedes D.III“ 160 AG – Fokker D.VII (OAW) 8397/18 ir Fokker D.VII (OAW) 8497/18. Iš kitų – vienas apibūdintas kaip neturintis numerių, su galingesniu aukštuminiu varikliu BMW IIIa 185 AG, Fokker D.VII 6508/18 taip pat su BMW IIIa, Fokker D.VII 9397/18 su Mercedes IIIa, taip pat Fokker D.VII Nr. 508/18 liemuo. Sandėlyje dar buvo įvairios kokybės Fokker D VII sparnų, uodegos plokštumų, radiatorių ir kt. dalių. Šie lėktuvai galėjo skraidyti tik po nemažo remonto ir sukomplektavus trūkstamas dalis.
1919 m. spalio mėnesį darytoje fotografijoje Kauno aerodrome jau matosi vienas Fokker D.VII (dar su vokiečių karo aviacijos ženklais). Pirmąjį iš kelių išardytų Fokker D VII sumontavo Aviacijos mokyklos pirmūnas V. Rauba.
Pirmą rimtesnį skridimą lietuviškas „Fokeris“ atliko 1920 m. spalio 2 d. Tą dieną lakūnas J.Dobkevičius su Fokker D.VII Nr. 2 iš Kauno nuskrido į Vilnių, o spalio 3 d. – parskrido į Kauną. Tuo metu lenkai pradėjo puolimą į Vilniaus kraštą. Pirmąjį kovinį skrydį Fokker D.VII Nr.2 atliko 1920 m. lapkričio 6 d., kai Kauno aerodromą puolė du lenkų bombonešiai. Gintis nuo jų su naikintuvu Fokker D.VII pakilo Itn. Jurgis Dobkevičius. Lenkų pilotai nesiryžo oro mūšiui ir, nelaukdami kol naikintuvas pakils iki jų, pasitraukė. Vienas iš jų netgi bombas išmetė neištraukus saugiklių. miniatiūra|JAV 9-osios eskadrilės naudotas Fokker D.VII, Tryras, Vokietija, 1919 m. Vėlesniais metais pagal turimus egzempliorius Lietuvos Karo aviacijos dirbtuvėse buvo pasigaminti dar keli lėktuvai (Fokker D.VII Nr. 27, 37, 38). Lietuviškos konstrukcijos „Fokeris“ naudojo anglišką „Siddeley Puma“ 240 AG variklį. Dėl to jis smarkiai skyrėsi nuo įprastinių: liemuo priekyje gerokai paaukštėjo, užimdamas beveik visą tarpą iki viršutinio sparno, propelerio mova buvo uždengta dideliu aptakumo koku, o vandens radiatorius buvo pastatytas ne variklio priekyje (Fokker D.VII radiatorius „Pumai“ buvo per mažas), o liemens apačioje. Šie lėktuvai pasiekdavo 200 km/h greitį.
Fokker D.VII buvo puikių pilotažinių ir eksploatacinių duomenų naikintuvas. Dėl technologiškos ir tvirtos konstrukcijos (liemuo suvirintas iš plieninių vamzdelių ir dengtas drobe) net po avarijų jį buvo patogu remontuoti, o dėl gerų pilotažinių savybių jis buvo mėgiamas ir vienas egzempliorius ištarnavo Lietuvos karo aviacijoje iki pat jos likvidavimo 1940 m.
Nuo 1928 m. Fokker D.VII Lietuvoje buvo naudojamas tik pilotų treniruotėms.
Administraciniuse dokumentuose šio orlaivio pavadinimas buvo trumpinamas iki "Fok D.VII".
Naudotojai
miniatiūra|Šveicarijos KOP Fokker D.VII
Simonas Gentvilas
Simonas Gentvilas (g. 1984 m. rugsėjo 28 d. Vilniuje) – Klaipėdos miesto politikas, Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio (LRLS) vicepirmininkas.
Biografija
Nuo šešiolikos metų mokėsi užsienyje. Pagal mokyklų apsikeitimo programą jis, Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijos moksleivis, gimnaziją baigė Švedijoje, Karlskronos mieste (2001–2004 m.).
Studijavo Švedijos, Norvegijos, Danijos, Belgijos, Austrijos ir Ispanijos universitetuose. 2007 m. studijas baigė Oslo universitete (sociologijos bakalauras), 2010 m. – Vienos universitete (miestų plėtros magistras).
2011 m. tapo Klaipėdos miesto mero patarėju.
Nuo 2013 m. yra LRLS Klaipėdos skyriaus pirmininkas, nuo 2015 m. rudens – LRLS vicepirmininkas.
Nuo 2014 m. pradžios, būdamas asociacijos „Klaipėdos regionas“ direktorius, į bendrus projektus telkė Klaipėdos regiono savivaldybes.
AF Elbasani
AF Elbasani – Albanijos futbolo akademija iš Elbasanio. Namų rungtynes žaidžia „Elbasani Arena“ stadione, talpina 12 tūkst. žiūrovų.
Simonas Gentvilas
Biografija
Nuo 2015 m. – Klaipėdos miesto tarybos narys, 12 narių vienijančios Liberalų sąjūdžio frakcijos seniūnas; Miesto plėtros ir strateginio planavimo komiteto pirmininkas; AB „Klaipėdos energija“ ir UAB Klaipėdos autobusų parko stebėtojų tarybos pirmininkas.
AF Elbasani
Istorija
Klubo ištakos siekia 2021 m., kai Elbasanio miesto savivaldybė po nesutarimų su verslininku Arbenu Laze, KF Elbasani savininku, nusprendė prisidėti prie naujo futbolo projekto. KF Elbasani turėjo finansinių problemų, klubo sąskaitos buvo areštuotos. Klubo gerbėjai ir Elbasanio miesto savivaldybė ieškojo išeičių, tad buvo nuspręsta įkurti AF Elbasani.
Toliotiškis
Toliotiškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Čiobiškio.
AF Elbasani
Istorija
2021–2022 m. sezone rungtyniavo ketvirtoje Albanijos futbolo lygoje Kategoria e Tretë. Debiutianiame sezone tapo lygos nugalėtojais ir pakilo į Kategoria e Dytë.
Simonas Gentvilas
Biografija
2015–2016 m. dėstė Klaipėdos socialinių mokslų kolegijoje.
AF Elbasani
Istorija
2022–2023 m. sezone užėmė pirmąją vietą B grupėje Kategoria e Dytë. Po sezono buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
Nuo 2023–2024 m. rungtyniavo Kategoria e Parë.
Simonas Gentvilas
Biografija
2016 m. pagal LRLS sąrašą išrinktas į LR Seimą.
2020 m. gruodžio 7 d. LR Prezidentui Gitanui Nausėdai patvirtintus Ingridos Šimonytės ministrų kabineto sudėtį, S. Gentvilas paskirtas aplinkos ministru.
Žmona Šarūnė, vaikai Ugnius, Guoba. Moka anglų, rusų, vokiečių, ispanų, norvegų kalbas. Pomėgiai: kelionės, orientavimosi sportas.