cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Limuzinai
Lietuvoje limuzinai veisiami grynuoju veisimu ir naudojami kryžminimui su pieniniais ir mėsiniais galvijais. Limuzinai – vėlai bręstanti veislė, nereiklūs laikymo sąlygoms. Šios veislės karvės veršiuojasi lengvai. Gimęs veršelis gali sverti 36-40 kg. Koncentratai reikalingi tik veršeliams ir buliams. Telyčioms ir karvėms pakanka ganyklos žolės, žiemą – šiaudų ir gero siloso arba šienainio. Intensyvaus auginimo laikotarpiu buliukai gali priaugti net po 2 kg per parą ir pasiekti daugiau kaip 1 tonos svorį. Limuzinai kaupia labai mažai riebalų, todėl jų mėsa ypatingai vertinga ir skani. Skerdenos išeiga gali siekti 63-64 %. Limuzinų spalva žala į gelsvumą. Pilvo, kojų, aplink akis ir nosies veidrodėlį plaukai šviesesnės spalvos. Galva santykinai maža ir trumpa su plačiu pakaušiu, šviesūs ragai prie galvos horizontalūs, toliau pakrypsta į priekį ir aukštyn.
Mastikinė pistacija
Mastikinės pistacijos išskiriami sakai, vadinami mastika, yra naudojami nuo senovės. Aromatingi, dramblio kaulo spalvos sakai kramtomi kaip kramtomoji guma, naudojami kaip konditerinis prieskonis, likerių gamyboje, parfumerijoje. Mastika nuo seno naudojama virškinimui gerinti, jos aliejus turi antibakterinių, antigrybelinių savybių, todėl naudojamas odai trinti. Iš mastikos gaminamas lakas. Pats augalas dekoratyvus. Oficialiai, tik Graikijoje, Chijo salos pietų kaimuose (Mastichochorijoje) išgauta mastika laikoma tradicine.
Vietiniai pavadinimai:, , , , , , , ,.
Vytautas Majoras
Vytautas Majoras (1930 m. spalio 23 d. Vilkų Kampo k., dab. Šilutės raj. – 2006 m. kovo 19 d.  Jurgių k., Klaipėdos raj.) – Klaipėdos krašto tautodailininkas, medžio drožėjas, monumentaliosios medinės skulptūros meistras.
Selažo apskritis
Selažo apskritis  – apskritis šiaurės vakarų Rumunijoje, Transilvanijos ir Krišanos regionuose. Tai 38-a pagal plotą ir 41-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Zaleu.
Vytautas Majoras
Biografija
V. Majoras gimė mažažemių šeimoje netoli Švėkšnos, Vilkų Kampo kaime. 1942-1947 m. mokėsi Švėkšnos gimnazijoje, kurioje baigė 6 klases. Anksti įsitraukė į pogrindžio rezistenciją, todėl jau 16-kos metų moksleivis pateko į sovietų saugumo akiratį. Be teismo gavo 10 metų tremties ir buvo ištremtas iš Lietuvos. Rusijos lageriuose susitiko ir bendravo su Lietuvos inteligentijos šviesuoliais, tokiais kaip poetai Antanas Miškinis ir Juozas Gražulis, antikos literatūros vertėjas Antanas Dambrauskas, operos solistas Antanas Kučingis, skulptorius Bronius Petrauskas. Tų žmonių paskatintas mokėsi kalbų, medžio apdirbimo amato, be to, dirbdamas metalo liejykloje išmoko kitų darbų. Iš tremties buvo paleistas po 8 metų. 1955 m. grįžo į Lietuvą ir įstojo į Telšių taikomosios dailės technikumą. 1959 m. šią mokyklą baigė, kur mokėsi medžio dailiojo apdirbimo skyriuje. 1960–1963 m. dirbo Klaipėdos „Dailės“ kombinate staliumi ir dailide. 1969–1985 m. Plungės liaudies kūrybos įmonei „Minija“ kūrė gaminių etalonus masinei gamybai. Nuo 1964 m. – liaudies meistras, tautodailininkas. Prisidėjo prie Lietuvos liaudies meno draugijos kūrimo, ėmė pirmasis vadovauti jos Žemaitijos skyriui. Jis nuolat dalyvaudavo tautodailės kūrinių parodose, liaudies menininkų draugijos veikloje.
Selažo apskritis
Geografija
Rytinę dalį užima Apusenio kalnų masyvai, likusioje dalyje būdingi kalvoti, miškingi kraštovaizdžiai. Svarbiausios upės – Somešas, Krasna, Almašas, Agridžas, Barkeu.
Vytautas Majoras
Kūryba
1966 m. V. Majoras surengė parodas Klaipėdoje ir Vilniuje. Žinomiausi jo medžio darbai: skulptūros „Sukilėliai“ (1964), „Čiurlionis“, „Žemaitė“ (1965), „Palangos Juzė“ (1970), bareljefai „Žemaitijos epopėja“ (1965), „Klaipėda“ (1966). Gamino skulptūrų ir skulptūrėlių lietuvių mitologijos, literatūros personažų, šventųjų ir kitomis temomis. Jis tekino servizus, kūrė savitas žvakides iš natūralios formos medžio (daugiausia šaknų).
Selažo apskritis
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Barčas
Barčas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Barčienė (ištekėjusi moteris) ir Barčaitė (mergautinė pavardė).
Selažo apskritis
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 1 savivaldybę, 3 miestelius ir 57 bendruomenes.
Trinties jėga
Trinties jėga – jėga, veikianti dviejų paviršių susilietimo regione, besipriešinanti jų judėjimui ar polinkiui judėti. Tai nėra pagrindinė jėga, nes ji susidaro iš atomų sąveikos elektromagnetinių jėgų. Kai kontaktuojantys paviršiai juda vienas kito atžvilgiu, trinties jėga jų kinetinę energiją verčia šilumine energija. thumb|right|300px|Trinties jėgos atvaizdavimas
Rūšys
Trinties jėga būna dviejų rūšių:
Trinties skaičiavimas
Klasikinė mechanikos formulė dviejų kietųjų kūnų trinčiai :
čia:
Vytautas Majoras
Kūryba
Kartu su žmona Birute apsigyvenęs Klaipėdos rajono Jurgių kaime (Dovilų sen.), puoselėjo savo pastatytą sodybą. Drožiniais puošė ne tik jos interjerą, bet ir gamtos prieglobstyje statė medžio bei metalo kūrinius. Daugelis jų pakluso mechanikos dėsniams, buvo judantys ir kalbantys – sukantis girnas velnias, žvengiantis žirgas, staugiantis geležinis vilkas ir daugelis kitų. Sodyboje lankėsi moksleiviai ir vestuvininkai, kiti Lietuvos ir užsienio svečiai.
Medžio bareljefuose pavaizdavo tris Mažosios Lietuvos šviesulius – Mažvydą, Donelaitį ir Ievą Simonaitytę, kurie papuošė Klaipėdos universiteto erdves. Mediniai dievai Perkūnas, Patrimpas ir Pikuolis kartu su kitais darbais buvo Pasaulio lietuvių dainų šventės puošmena. Daugeliui žinoma skulptūra „Žemaitis“, pastatyta ant Skomantų piliakalnio, „Palangos Juzė“ Motiejaus Valančiaus tėviškėje, menininko įamžinti 1963 m. sukilėliai, Čiurlionis, Herkus Mantas, skulptūros Raganų kalne. Jis buvo unikalaus Ablingos memorialo pastatymo sumanytojas, vadovavęs 1972 m. vasarą susirinkusių drožėjų kūrybiniam seminarui.
Sovietmečio laikų liaudies meno šventėje buvo vieningai nutarta žemaitį V. Majorą vainikuoti Liaudies Meistrų Meistru. Tačiau tuometinė valdžia tam nepritarė, vėliau ir numatytos premijos nepaskyrė. Ablingos memorialo sumanytojas ir organizatorius buvo paliktas šešėlyje, nors V. Majoro talentas tada jokiomis prasmėmis nekėlė abejonių. Ir atkuriama lietuvininko sodyba Jurgiuose buvo tapusi ne tiek paties menininko sumanymų vaisius, kiek vietinės valdžios pasipuikavimu. Čia susitikdavo buvę Mordovijos ir kitų lagerių politiniai kaliniai. Beje, gautą kompensaciją už iškalėtus metus lageriuose V. Majoras atidavė į Nepriklausomybės fondą.
Neįgyvendinti projektai
Atgimimo pradžioje nebuvo priimtas V. Majoro sumanytos ąžuolinės Rainių koplyčios Rainių miškelio aukoms atminti projektas. Vėliau autorius prisiminė: „Norėjau padaryti pirmą savo gyvenime liaudišką altorių.“
2016 m. Klaipėdos rajono savivaldybė svarstė įgyvendinti V. Majoro sukurtos Ablingos koplyčios pastatymą – paminklą prie Ablingos Lurdo kaimo tragedijos ir memorialą kūrusių tautodailininkų atminimui.
2009 m. Bahreino Grand Prix
'''2009 m. Bahreino Grand Prix''' – ketvirtasis 2009 m. sezono Formulės 1 Grand Prix (GP), kuris vyko balandžio 24-26 d. Sakhir trasoje Bahreine.
2008 m. čia lyderiais buvo abu Scuderia Ferrari atstovai – pergalę iškovojo Felipe Massa, antras liko suomis Kimi Raikkonenas. 2007 m. čia taip pat nugalėjo F. Massa. 2005 ir 2006 m. čia nugalėjo ispanas Fernando Alonso, o pirmose Bahreino lenktynėse 2004 m. – Formulės 1 legenda vokietis Michaelis Schumacheris.
Pirmoji dalis
McLaren pilotuojantis britas Lewisas Hamiltonas nuvažiavo greičiausią ratą pirmose Bahreino GP treniruotėse (1:33.647). Už jo liko abu BMW-Sauber ekipos pilotai – Nickas Heidfeldas (1:33.907) ir Robertas Kubica (1:33.938).
Antroji dalis
Antroje treniruočių dalyje greičiausią ratą apsuko Nico Rosbergas (1:33.339), kuris aplenkė Fernando Alonso (1:33.530) ir Jarno Trullį (1:33.616).
Šeštadienio treniruotės
Šeštadienio rytą greičiausiai ratą nuvažiavo Toyota ekipos narys Timo Glockas (1:32.605). Antras liko brazilas Felipe Massa su Ferrari (1:32.728). Jie abu aplenkė Nico Rosbergą, kuris liko trečias (1:32.906).
Kvalifikacija
Pilotai, naudojantys KERS sistemą, pažymėti „‡“
Kibernetika
Kibernetika (, κυβερνήτης – vairininkas, valdytojas, pilotas) – mokslas, tiriantis įvairių sistemų bendruosius valdymo procesus, kurie vyksta renkant, perduodant, laikant ir perdirbant informaciją.
SV Holstein Kiel
Kylio „Holstein“ – Vokietijos futbolo klubas iš Kylio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1900 m. spalio 7 d. Vienintelį kartą tapo čempionais 1912 m.
Kislovodskas
Kislovodskas  – miestas pietų Rusijoje, Stavropolio krašte, Didžiojo Kaukazo šiaurinėje pašlaitėje (800–1200 m aukštyje), prie Olchovkos ir Berezovkos upių, 234 km į pietryčius nuo Stavropolio. Geležinkelio stotis (linija į Mineralinius Vandenis). Balneologinis kurortas (vienas iš Kaukazo Mineralinių Vandenų aglomeracijoje). Išvystyta maisto (pilstomi mineraliniai vandenys Narzan ir kiti), lengvoji, baldų pramonė. Yra 2 universitetai, filharmonija, kraštotyros, kurorto istorijos, kosmonautikos istorijos muziejai, teatrai.
Pasižymi carinių laikų (XIX a. pab. – XX a. pr.) architektūra: Narzano galerija, Topolių alėja su Pagrindinių narzano ir Oktiabrskio vonių pastatais, viešbutis Grand Otel, kurorto salių kompleksas.
2010 m. 76,39 % miesto gyventojų buvo rusai, 9,11 % – armėnai, 4,24 % – karačiajai, 1,35 % – ukrainiečiai, 1,15 % – abazai.
thumb|left|240px|Kurorto bulvaras
Istorija
Įkurtas 1803 m. kaip tvirtovė, miesto teises gavo 1830 m. 1896 m. pastatyta mineralinio vandens pilstymo įmonė.
Pavadinimo kilmė
Vardą gavo pagal tai, kad šiose vietovėse gausu gydomųjų šaltinių, kuriuose yra daug angliarūgštės ( – „rūgštus vanduo“).
Aparatčikas
Aparatčikas – aukštas pareigas einantis partijos narys (funkcionierius) arba biurokratas socialistinėse valstybės bei partijos aparate.
Aparatčikai nuosekliai laikosi politinės vadovybės linijos, yra paklusnūs, jiems būdingas servilitetas, viršininko autoriteto bei aparato vadovaujančio asmens svarba, jo iškėlimas. Tokia veiklos strategija sudaro sąlygas sparčiai karjerai visose biurokratizuotose sistemose (valstybėje, partijoje, koncernuose).
Aparatčikų yra visose valstybėse ir visose politinėse sistemose. Kritinis mąstymas ir savarankiška veikla nėra pageidaujamas dalykas daugelyje organizacijų, dažnai netgi tai yra sankcionuojama, jei yra nukrypstama nuo oficialios linijos, ideologijos, programos.
Aparatčikas Vakaruose yra suprantamas kaip žmogus „be fantazijos“, visada lojalus ir patikimas organizacijos (pvz., partijos) narys arba darbuotojas.
Luhijai
Luhijai, arba Lujai, Luhjai (savivardis Abaluyia) – Kenijos tauta, sudaranti antrą pagal dydį etninę grupę šalyje – 16% visų jos gyventojų. Koncentruojasi vakarinėje šalies dalyje, į šiaurės rytus nuo Viktorijos ežero. Jų tradiciškai gyvenama teritorija vadinama Ebuluhija (Ebuluyia). Nedidelė diaspora yra gretimoje Ugandoje. Jie kalba luhijų kalba (oluluhija), kuri priklauso bantų kalboms.
Etninės subgrupės
Luhijai nėra vieningi ir kalba keletu giminingų kalbų/dialektų, kurių tradiciškai priskaičiuojama 16. Jie skaidosi į subetnosus, kurie skaidomi į klanus. Luhijų subetnosai yra:
Istorija
Luhijų legendos pasakoja, kad jie migravo iš tolimos šiaurės, iš Misrio karalystės. Tačiau manoma, kad jie susidarė XV a. maišantis seniesiems vietos gyventojams bantams su tuo metu į kraštą atsikėlusiais nilotais. Iš pastarųjų luhijai paveldėjo socialinę organizaciją, daugybę papročių, tačiau išsaugojo bantų kalbą. Luhijai yra kultūriškai artimi savo pietiniams kaimynams luo, kurie kalba nilotų kalba. Dėl to pašaliečių jie visi būdavo vadinami vienu pavadinimu, Kavirondo (greičiausiai kilo iš suahilių kalbos termino „sėdėti ant kulnų“), kuris žymėjo ir regioną į šiaurės rytus nuo Viktorijos ežero. XX a. britai atskyrė Bantu Kavirondo (luhijus) nuo Nilotų Kavirondo (luo).
Luhijai priklausė Afrikos Didžiųjų ežerų valstybių kultūrinei zonai, ir didžiausia jų valstybė buvo Vanga, greičiausiai įkurta XVII a., kurios valdovai titulavosi nabongo. Jos valdanti gentis buvo vangai. Tai buvo didelė konfederacija su sostine Mumiju, rinkusi duoklę iš daugumos luhijų genčių ir kontroliavusi teritorijas iki pat Naivašos ežero rytuose. Atskirų genčių vadai tituluodavosi nilotišku titulu mwami. Bukusu šiaurėje buvo viena iš luhijų genčių kuri nepripažino Vangos valdžios ir kovojo su šia karalyste.
Kolonijiniais laikais kai kurios luhijų gentys bendradarbiavo su britais, dalyvavo jų armijoje, kovojo karuose. Kitos gentys, ypač bukusu, pasižymėjo maištingumu, ne kartą dalyvavo sukilimuose.
Po Kenijos nepriklausomybės 1963 m. luhijų teritorijos liko Kenijos sudėtyje ir sudaro tankiausiai gyvenamą Kenijos dalį. Būdami antrąja pagal dydį etnine grupe, jie sugeba dalyvauti šalies politiniuose sprendimuose, lemti rinkimų rezultatus. Nemažai Kenijos viceprezidentų yra kilę iš luhijų tarpo.
Lietuvos abolicionistas
Lietuvos abolicionistas – Lietuvos abolicionistų draugijos organas, ėjęs 1922 m. Kaune.
Istorija
Leido draugijos Centro taryba kas du mėnesius. Spausdino Varpo spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Svarstė Lietuvos visuomenės dorovės problemas, kėlė socialinius, moralinius klausimus. Bendradarbiavo S. Juozelėnaitė, D. Tvarijonas ir kt.
Redagavo Antanina Gustaitytė-Šalčiuvienė, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė.
Baršauskas
Baršauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Santuokos liudijimas
Santuokos liudijimas - oficialus civilinės būklės akto dokumentas, liudijantis santuokos sudarymą. Santuokos liudijimą išduoda Civilinės metrikacijos įstaiga, įregistravusi santuoką. Santuokos akto įrašas ir jo pagrindu išduotas santuokos liudijimas yra santuokos įrodymas.
Išdavimas
Santuokos liudijimas sutuoktiniams išduodamas įrašius santuokos sudarymo įrašą.
Civilinės metrikacijos įstaiga, gavusi pranešimą apie santuokos sudarymą bažnyčios nustatyta tvarka, įrašo santuokos įrašą ir išduoda santuokos liudijimą pagal LR CK 3.303 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nustatytas taisykles tuo atveju, jeigu yra laikytasi Kodekso 3.12–3.17 straipsnių reikalavimų. Tokiu atveju santuoka laikoma sudaryta nuo jos įregistravimo bažnyčios nustatyta tvarka dienos (LR CK 3.304 straipsnis).
Reikšmė
Dokumentas naudojamas santuokiniams ryšiams pagrįsti.
Remiantis santuokos įrašu ar jo pagrindu išduotu santuokos liudijimu, jei vaiką pagimdė motina, kuri yra susituokusi, nors vaikas pradėtas iki santuokos, kaip vaiko tėvas gimimo įraše (gali būti) įrašomas vaiko motinos sutuoktinis.
Alytaus Putinų gimnazija
Alytaus Putinų gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytuje, Šaltinių g. 1, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191056248. Mokykloje nebėra pradinių klasių.
Istorija
miniatiūra|250px|left
Algonkinai
thumb|250px|Algonkinų paplitimas Algonkinai – Šiaurės Amerikos indėnų tautų grupė, kalbanti algonkinų kalbomis: odžibviai, mikmakai, delavarai, kri, montanjai, naskapiai, čejenai ir kiti. Gyvena JAV ir Kanadoje (~260 tūkst. žmonių, 1998 m.).
Iki europiečių kolonizacijos algonkinų grupei priklausė sunaikintos moheganų, masačusetų ir kitos gentys. XVIII a. algonkinus sudarė 5 teritorinės grupės:
Dauguma algonkinų, atapaskų spaudžiami, traukėsi iš savo senųjų gyvenamųjų vietų (dabartinė šiaurės Kanada) į pietryčius ir stūmė iš ten indėnus sju. XVIII a. pr. buvo užėmę plotą tarp Atlanto, Hadsono įlankos, Didžiųjų Ežerų ir Ohajo upės; kai kurios gentys (paminėtini juodakojai) buvo pasiekusios Uolinius kalnus. Algonkinai vertėsi medžiokle, žvejyba, žemdirbyste, rinko maistinius augalus. Gyveno vigvamuose. Dėvėjo drabužius iš sumedžiotų žvėrių odos ir kailio.
Pagal išpažįstamas religijas algonkinų tarpe dažniausi katalikai ir protestantai (baptistai ir metodistai). Anksčiau buvo paplitęs šamanizmas, totemizmas, įvairūs medžioklės kultai. Pagrindinis kultas – tikėjimas į dievą Manitu. Šių senovinių tikėjimų tradicijos išlaikomos iki šių dienų.
Piso ežeras
Piso ežeras, Fišermanzo ežeras (Fisherman`s Lake) – pajūrinė lagūna Liberijoje, Grand Keip Maunto apskrityje, nuo Atlanto vandenyno atskirta Keip Maunto pusiasaliu. Būdingas sūrokas vanduo, su vandenynu lagūna jungiasi siauru sąsiauriu (bar mouth). Ilgis 31 km, plotis iki 10 km. Suteka keletas upių, iš kurių didžiausia – Mafa. Piso ežere yra Masatino salos. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Robertsportas.
Aplink ežerą gyvena vajai. Verčiamasi žvejyba, iki pilietinio karo gyvavo turizmas, Mafos žiotyse rinkti deimantai. 1999 m. Piso ežeras paskelbtas gamtos draustiniu, 2004 m. įtrauktas į Ramsaro šlapynių sąrašą.
Hannes Kolehmainen
thumb|200px|right|Hanesas Kolehmainenas Juho Pietaris "Hanesas" Kolehmainenas (Juho Pietari "Hannes" Kolehmainen, 1889 m. gruodžio 9 d. – 1966 m. sausio 11 d.) – suomių ilgų nuotolių bėgikas. 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Stokholme Kolehmainenas iškovojo aukso medalius 5000 m, 10000 m ir kroso rungtyse, taip pat kartu su kitais suomių bėgikais Jalmariu Eskola ir Albinu Stenrosu iškovojo sidabro medalį komandinėje kroso rungtyje. 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Antverpene Kolehmainenas iškovojo aukso medalį maratono rungtyje.
Tokijo įlanka
thumb|right|200px|Tokijo įlanka iš kosmoso
Tokijo įlanka (東京湾) – įlanka pietiniame Kanto regione, Japonijoje. Seniau ji vadinosi Edo įlanka (江戸湾).
Geografija
thumb|left|Tokijo įlanka siaurąja prasme (raudona) ir plačiąja (raudona ir žydra) Tokijo įlanką riboja Boso pusiasalis (Čibos prefektūra) rytuose ir Miuros pusiasalis (Kanagavos prefektūra) vakaruose. Siauresne prasme, Tokijo įlanka yra sritis į šiaurę nuo tiesios linijos tarp Kanono rago (観音崎) Miuros pusiasalyje ir Fucu rago (富津岬) Boso pusiasalyje. Ši sritis užima apie 922 km². Tokijo įlankai platesne prasme priklauso ir Uragos kanalas. Tokiu atveju jos plotas yra 1320 km².
Plėtra
Tokijo įlankoje yra įsikūrę Tokijo, Čibos, Jokohamos, Kavasakio ir Jokosukos uostai. Pastarajame uoste veikia jūrinės Japonijos armijos bei Jungtinių Valstijų pajėgų bazės.
Vakarinėje Tokijo įlankos pakrantėje prasideda Keihin pramoninė zona, jungianti 3 svarbiausius regiono miestus - Tokiją, Jokohamą ir Kavasakį, kuri buvo įkurta Meidži eroje. Po Antrojo pasaulinio karo metų, ši teritorija išsiplėtė į šiaurę ir rytus.
Per Tokijo įlanką, išilgai driekiasi Tokijo įlankos vandens greitkelis, kuris jungia Kavasakio ir Kisarazu miestus.
Istorija
1850 m. Tokijo įlankoje įvyko derybos tarp Jungtinių Valstijų komodoro Matthew C.Perry ir Tokugavų šiogunato, kurios buvo lemiamas taškas prieš Meidži restauraciją.
Tokijo įlankoje, Antrojo pasaulinio karo metu, t. y. 1945 m. liepos 22–23 d., įvyko Tokijo įlankos mūšis.
Gaziabadas
Gaziabadas  – miestas šiaurės vidurio Indijoje, Utar Pradešo valstijoje. 1,20 mln. gyventojų (2005). Išsidėstęs prie Hindano (Hindan) upės – Jamunos intako, apie 20 km nuo Delio centro. Faktiškai tai Delio priemiestis, todėl čia stipriai išvystytas pramonės sektorius – gaminamos mašinos, elektriniai prietaisai, dažai, dviračiai, žibintai, tekstilės gaminiai. Maisto pramonė (daržovės, aliejus ir kt.), metalo apdirbimas, poligrafija.
Mieste yra 3 kolegijos, priklausančios Meratho unviersitetui. Gražiausi statiniai – Dudheswer Nath ir Devi Durga hinduistų šventyklos.
Istorija
Miestą 1740 metais įkūrė Ghazi – ud – din, savo garbei jį pavadinęs Ghaziuddinnagar – vėliau šis pavadinimas redukavosi iki Gaziabado. 1857–1859 m. vyko intensyvios kovos su britų kolonizatoriais (Sipajų sukilimas).
Abezė
Abezė  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Komijos šiaurėje, Pečioros intako Usos dešiniajame krante, Intos rajonas. 783 gyventojai (2000 m.)
Istorija
Įkurta 1942 m. Nuo 1939 m. tose vietose veikė koncentracijos stovyklos (1932–1959), įkurtos geležinkeliui Kotlasas – Vorkuta tiesti. Nutiesus geležinkelį, Abezėje buvo laikomi kaliniai, netinkami sunkiam fiziniam darbui kituose lageriuose. Veikė 7 punktai, juose vienu metu buvo 30-100 tūkst. įvairių tautybių kalinių, tarp jų daug mokslininkų, įvairių sričių specialistų. Kaliniai dirbo trofėjinių mašinų remonto, stalių dirbtuvėse, Statybinių medžiagų gamykloje.
Lietuviai
1944–1957 m. kalėjo ir politinių kalinių iš Lietuvos, tarp jų profesorius Levas Karsavinas, Antanas Žvironas, vyskupai Teofilius Matulionis, Pranciškus Ramanauskas, generolai Jonas Juodišius, Vincas Žilys, kunigai Alfonsas Svarinskas, A. M. Dobrovolskis, Stasys Gorodeckis. 1955–1956 m. ligoninėje ir I punkte veikė lietuvių kalinių chorai (vadovai kun. T. Budraitis ir S. Gudaitis).
1989 m. ir 1990 m. į Abezę buvo nuvykusios Vilniaus tremtinių bendrijos ekspedicijos. Abezės kapinėse 1990 m. pastatytas paminklas 1944–1956 m. žuvusiems Lietuvos politiniams kaliniams ir tremtiniams.
Valdemaras Šimėnas
Valdemaras Šimėnas (g. 1954 m. spalio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos archeologas, pedagogas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus 33-ąją profesinę vidurinę mokyklą. 1983 m. baigė Vilniaus universitetą, įgydamas istoriko, istorijos ir visuomenės mokslo dėstytojo specialybę. 1994 m. sausio 19 d. apgynė daktaro disertaciją „Etnokultūriniai procesai Vakarų Lietuvoje I m. e. tūkst. viduryje“.
1983–1994 m. ir nuo 2006 m. Lietuvos istorijos instituto mokslo darbuotojas. 2006–2010 m. Lietuvos istorijos instituto Archeologijos skyriaus vedėjas, Lietuvos istorijos instituto Mokslo tarybos narys. 1993–2006 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Archeologijos katedros asistentas lektorius, nuo 2001 m. docentas, nuo 2006 m. dėstytojas valandininkas, Klaipėdos universiteto dėstytojas.
2003–2007 m. Valstybinės kultūros paveldo komisijos narys. 1995–2005 m. Lietuvos archeologijos draugijos Tarybos narys, 2003–2005 m. Tarybos pirmininkas. Kultūros paveldo departamento Mokslinės archeologinės komisijos narys. Lietuvos keliautojų sąjungos narys.
Mokslinė veikla
Tirti objektai: Dvyliškio pilkapynas, Jašiūnų pilkapynas, Kiauleikių kapinynai, Kreivėnų piliakalnis, Pryšmančiai ir kiti.
Kolpinas
Kolpinas  – miestas vakarų Rusijoje, prie Ižoros upės, 26 km į pietryčius nuo Sankt Peterburgo, prie Ižoros upės (Nevos intakas). Geležinkelio stotis. Energetikos mašinų gamyba, maisto, statybinių, medžiagų pramonė. Šv. Mykolo cerkvė.
Istorija
Įkurtas 1722 m., 1912 m. gavo miesto teises, 1936 m. priskirtas prie Leningrado kaip atskiras miestas.
FK Vardar Negotino
Negotino „Vardar“ – Makedonijos futbolo klubas iš Negotino.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1938 m. Žaidė žemesniuose divizionuose.
Tapo 2017/2018 m. Trečios lygos Centro regiono nugalėtojais ir pateko į Antrą lygą.
Mošoešoe II
Mošoešoe II (1938 m. gegužės 2 d. – 1996 m. sausio 15 d.) – anksčiau žinomas kaip Constantine Bereng Seeiso buvo Lesoto karalius. Šalį jis valdė nuo 1966 m. iki pat savo mirties 1996 m.
Vaikystėje Mošoešoe II mokėsi Lesoto koledže, o vėliau mokslus tęsė Jungtinės Karalystės universitetuose.
1990 m. Lesoto karaliaus soste jį pakeitė jo sūnus Letsie III, tačiau po penkerių metų 1995 m. Mošoešoe II vėl tapo Lesoto karaliumi, tačiau po vienerių metų jis žuvo autokatastrofoje, o jo sostą vėl perėmė sūnus.
Indinis juodmedis
Indinis juodmedis (Diospyros melanoxylon) – juodmedinių (Ebenaceae) šeimos medžių rūšis, paplitusi pietų Indijoje ir Šri Lankoje.
Tai iki 4,5–6,5 m užaugantis visžalis medis, kurio kamieno skersmuo siekia 0,75 m. Balana plati, rausvarudė arba rausvapilkė, ryškiai skiriasi nuo nedidelės juodos šerdies. Tekstūra vienalytė. Sausos medienos tankis – 880 kg/m³.
Indinio juodmedžio mediena plačiai naudojama statybose, baldų, dekoratyvių medžio dirbinių, įrankių gamyboje. Į šio medžio lapus susukant tabaką gaminamos vietinės indiškos cigaretės bydi. Lapai turi antimikrobinių savybių.
Sibiu apskritis
Sibiu apskritis  – apskritis vidurio Rumunijoje, Transilvanijos regione. Tai 24-a pagal plotą ir 25-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Sibiu.
Geografija
Didesnioji dalis teritorijos yra Transilvanijos plynaukštėje. Pietiniu pakraščiu driekiasi Fegerašo, Lotru ir Čindrelio masyvai. Svarbiausios upės – Oltas, Tirnava, Čibinas.
Haidarabadas
Haidarabadas (arba Haiderabadas) – taip vadinami du milijoniniai miestai Azijoje:
Sibiu apskritis
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 2 savivaldybes, 9 miestelius ir 53 bendruomenes.
Barštys
Barštys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Barštienė (ištekėjusi moteris) ir Barštytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lietuvos atstatymas
Lietuvos atstatymas – JAV lietuvių mėnesinis laikraštis, ėjęs 1917–1919 m. Niujorke.
Šibamas
Šibamas pasaulyje gerai žinomas dėl to, kad yra įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą. Miestas unikalus savo namais, kurie pastatyti iš purvo plytų (sumaišytų su moliu, smėliu, vandeniu, šiaudais ar ryžiais). Nepaisant tokios gamybos, dauguma iš jų, apie 500, yra namai bokštai iškylantys nuo 5 iki 11 aukštų. Kiekviename aukšte įrengtas bent vienas butas. Toks miesto statymo būdas buvo pasirinktas, norint apsiginti nuo beduinų antpuolių.
Šibamo miestas dažai vadinamas „seniausiu dangoraižių miestu“ ar „dykumų Manhetenu“. Jis laikomas miestu, turinčiu seniausius iš molio pastatytus namus, kurių aukštis siekia 30 m. Dėl sausrų ir lietaus namus gyventojai dažnai restauruoja.
2006 m. Šibamas smarkiai nukentėjo nuo potvynių. 2009 m. miestas buvo tapęs Al-Qaeda teroristų taikiniu.
Fesanas
thumb|200px|Fesanas Libijos žemėlapyje Fesanas – Libijos istorinis regionas. Yra šalies pietuose, Sacharoje. Sostinė – Sebha.
Nuo seno regione karaliavo vietinių tautų (tuaregų, garamantų) karalystės. Vėliau regioną valdė arabai, turkai, prancūzai. Nuo 1951 m. tapo Libijos dalimi. Iki 1970 m. Fesanas buvo Libijos provincija (vėliau padalintas į savivaldybes).
Vanda Kašauskienė
Vanda Šimonytė-Kašauskienė (g. 1934 m. vasario 24 d. Radžiūnuose, Subačiaus valsčius) – sovietinė istorikė, partinė veikėja.
Biografija
1944–1954 m. mokėsi Subačiaus, Šiaulių vidurinėse mokyklose. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete. 1966 m. VU apgynė disertaciją „LKP veikla vystant liaudies švietimą respublikoje (1956–1961 m.)“, 1979 m. apgynė disertaciją „LKP veikla vystant liaudies švietimą respublikoje Tarybų valdžios metais (1940–1970)“, 1980 m. istorijos mokslų daktarė.
1959–1984 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1971 m. docentė, nuo 1983 m. profesorė. 1984–1990 m. Partijos istorijos instituto prie LKP CK direktorė. 1990–2001 m. Lietuvos istorijos instituto Naujausiųjų laikų istorijos skyriaus vyresnioji mokslo darbuotoja.
1959–1989 m. SSKP, 1989–1990 m. savarankiškos LKP narė. 1986–1990 m. LKP CK narė.
Kirenaika
thumb|200px|Kirenaika Libijos žemėlapyje thumb|right|240px|Kirenaika – Romos provincija Kirenaika  – istorinis regionas Libijoje. Yra šalies šiaurės rytuose, prie Viduržemio jūros. Sostinė – Bengazis.
Eglinis kryžiasnapis
Eglinis kryžiasnapis (Loxia curvirostra) – kikilinių (Fringillidae) šeimos paukštis.
Kirenaika
Pirmieji pastovūs regiono gyventojai buvo berberai ir kitos Sacharos tautos. Prasidėjus Graikijos vykdomai kolonizacijai, pakrantėse įkurti 5 miestai-kolonijos: Apolonija, Arsinas, Berenisas (Bengazis), Barka (Kirėnė). Kirėnė ilgą laiką buvo regiono sostine ir svarbiausiu miestu. Regionas vėliau užkariautas Aleksandro Makedoniečio, jam mirus, perėjo Ptolemėjams. Kirenaika suskilo, bandė tapti nepriklausoma. 96 m. pr. m. e. Kirenaika tapo Romos respublikos dalimi. Nuo 78 m. pr. m. e. tapo Romos provincija. Žlugus Romai, užkariauta vandalų, vėliau bizantiečių. 643 m. Kirenaika tapo Arabų Kalifato dalimi. 1517–1911 m. įėjo į Osmanų imperiją. Iki 1970 m. buvo Libijos provincija (vėliau suskaidyta į savivaldybes).
Eglinis kryžiasnapis
Labai panašus į pušinį kryžiasnapį. Snapas silpnesnis. Patinas kartais būna raudonesnis. Skrisdamas susišaukia „gib gib“ ar „kip kip".
thumb|left|270px|Čiulbesys
Savanorių prospektas (Vilnius)
miniatiūra|Pabaiga miniatiūra|2010 m.
Istorija
1840 m. kelias įvardijamas Senuoju Kauno pašto traktu, o 1859 m. – Trakų pašto keliu. 1890 m. gatvė vadinta Trakų keliu.
XX a. pr. gatvė jau vadinama Produktų gatve, o jos dalis į vakarus nuo dabartinio Forum Cinema Vingis kino teatro – Generalgubernatoriaus prospektu. 1915 m. Generalgubernatoriaus prospektas pervadintas į Trakų gatvę.
XX a. ketvirtajame dešimtmetyje gatvės vėl sujungtos ir pavadintos Legionų gatve. 1939 m. lapkritį gatvė pavadinta Savanorių alėja. Pirmosios sovietinės okupacijos metu 1941 m. gegužės 21 d. šis kelias gavo Raudonarmiečių gatvės pavadinimą, o 1941 m. vasarą grąžintas Savanorių alėjos pavadinimas.
XX a. penktajame dešimtmetyje alėja pervadinta į Raudonosios Armijos alėją, vėliau ji pervadinta į Raudonosios Armijos prospektą. 1970 m. atidaryta nauja gatvės dalis nuo Kosmonautų prospekto žiedo iki magistralinio kelio A1. 1989 m. prospektas pervadintas į Savanorių prospektą.
Susiję straipsniai
Prospektai Vilniuje:
Neuchâtel Xamax FC
Nešatelio „Xamax“ – Šveicarijos futbolo klubas iš Nešatelio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1912 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.
2012 m. sausio 26 d. paskelbė bankrotą ir pradėjo žaisti penktojoje Austrijos futbolo lygoje.
Palmių kyšulys
thumb|250px|Palmių kyšulys 1853 m.
Palmių kyšulys  – kyšulys Vakarų Afrikoje, pačiuose Liberijos pietuose, prie Harperio miesto, išsikiša į Atlanto vandenyną. Pats kyšulys yra nedidelis uolėtas pusiasalis, su žemynu besijungiantis smėlio nerija. Tuoj į vakarus nuo kyšulio yra Hofmano upės estuarija, o 21 km į rytus – Kavali upės žiotys. Pagal kartografinius susitarimus Palmių kyšulys žymi vakarinę Gvinėjos įlankos ribą. Stovi švyturys, netoliese matosi Harperio masonų ložės pastatas. Netoli kyšulio prisišliejusi Rusvurmo sala.
1458 m. kyšulį pasiekė portugalų jūrininkas Diogas Gomešas ir pavadino Cabo das Palmas. 1502 m. pirmą kartą pažymėtas žemėlapyje. 1834 m. čia įkurta pirmoji atvykėlių iš JAV kolonija.
Ragaudžiai
Ragaudžiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, prie kelio.
MSV
MSV arba mSv gali reikšti:
Kernų paminklas partizanams
Kernų paminklas Kardo rinktinės Margio būrio partizanams yra vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kernuose (Skuodo seniūnija), 0,23 km į šiaurės rytus nuo kaimo kryžkelės, kelio Daukšiai–Skuodas kairėje pusėje.
Paminklas
Stovi pakelėje, dirvonuojančio lauko pakraštyje, kaimo šiaurinėje dalyje. Tai tipinis, betoninis, trikampis stačiasienis atminimo ženklas, įmontuotas į apskritą postamentą. Viršūnė užsibaigia Vyčio kryžiaus siluetu, po kuriuo visų trijų fasadų pusėje yra po užrašą: priekyje – „KERNŲ KAIME / BUVUSIOJE / ONOS ŽVINKLIENĖS / SODYBOJE / 1952 09 10 / ŽUVO / ŽEMAIČIŲ APYGARDOS / KARDO RINKTINĖS / MARGIO BŪRIO / PARTIZANAI“; dešinėje – „BŪRIO VADAS / VALERIJONAS / PAULAUSKAS-MARGIS / G. 1925 M.“, kairėje – "VACLOVAS PAULAUSKAS / G. 1928 M. / LIUDVIKAS PETRULEVIČIUS / SELIŪNAS / G. 1927 M. / JUOZAS ŠMITAS / ŠVARCAS / G. 1930 M.“ Abipus ženklo pasodinta po ąžuoliuką.
Istorija
Kernų kaimo šiauriniame pakraštyje buvusioje Onos Žvinklienės sodyboje 1952 m. rugsėjo 10 d. į Skuodo rajono stribų ir MGB kareivių pasalą pateko ir žuvo Lietuvos laisvės armijos Kardo rinktinės Margio būrio vadas Valerijonas Paulauskas-Margis bei partizanai Vaclovas Paulauskas, Liudvikas Petrulevičius-Seliūnas ir Juozas Šmita-Švarcas. Žuvusiems atminti netoli žuvimo vietos 2010 m. pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas).
FSV Frankfurt
Frankfurto FSV – Vokietijos futbolo klubas iš Frankfurto.
Bastys
Bastys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Urbonas V
Palaimintasis Urbonas V (pasaulietinis vardas – Guillaume de Grimoard, 1310 m. Grisac‘e, Prancūzijoje – 1370 m. gruodžio 19 d.) – popiežius 1362-1370 m.
Biografija
Mokėsi Monpeljė ir Tulūzoje. Įstojo į benediktinus Chirac‘e, buvo įšventintas kunigu, Paryžiuje gavo daktaro laipsnį, buvo vienas žinomiausių kanonų teisės profesorių, dėstytojavo Paryžiuje, Avinjone, Monpeljė ir Tulūzoje. 1352 m. tapo šv. Germano abatijos Osere abatu, atliko kelias popiežiaus pavestas diplomatines misijas, 1361 m. paskirtas šv. Viktoro abatijos Marselyje vadovu.
1362 m. rugsėjo 28 d. išrinktas popiežiumi ir išvyko į Avinjoną (Prancūzija), kur tuo metu buvo popiežiaus rezidencija.
Urbonas bandė atkurti taiką Europoje, bet nedaug pasiekė. 1367 m. jo paskelbtas kryžiaus žygis prieš turkus buvo sėkmingas. Tais pačiais metais kardinolas Albornozas atkūrė tvarką Popiežiaus valstybėje, ir Urbonas perkėlė šv. Tėvo rezidenciją iš Avinjono (kur ji buvo 49 metus) į Romą. Jis gyveno paprastai ir kukliai, o tai ne visada patikdavo dvasininkijai, kuri buvo pratusi prie patogumų ir privilegijų. Popiežius ėmėsi atstatinėti bažnyčias ir vienuolynus, padėjo vargšams, kvietė žmones vėl atsigręžti į Dievą. Urbonas V daug nuveikė Bažnyčios labui, padėjo mokykloms ir universitetams. Korupcijos laikais jis pats buvo sąžiningas ir kitus kvietė tokiais būti.
Jis priartėjo, bet nesugebėjo iki galo pasiekti vieno iš didžiausių savo tikslų – suvienyti Rytų ir Vakarų bažnyčias. 1369 m. į Romą atvykęs Graikijos imperatorius Jonas V Palaeologas išsižadėjo savo schizmos, tačiau šis valdovas taip ir nesugebėjo grąžinti į Bažnyčią savo liaudies.
Jaunatis
Jaunatis – Mėnulio fazė, kai Mėnulis būna tiesėje tarp Žemės ir Saulės.
Dienomis dangaus skliaute jis būna beveik prie pat Saulės, taigi Žemėje neįmanoma jo pastebėti. Jaunaties metu Mėnulis būna matomas tik esant Saulės užtemimams. Jaunaties ciklo metu Saulės ir Mėnulio traukos jėgos sumuojasi ir veikia viena kryptimi, todėl tuo metu Žemėje pastebimi didžiausi potvyniai ir atoslūgiai.
Lietuvos auto
Lietuvos auto – Lietuvos šoferių ir auto tarnautojų sąjungos žurnalas, leistas 1932–1935 m. Kaune.
Istorija
Ėjo kartą per mėnesį, kas du mėnesius. Spausdino „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Išėjo 24 numeriai.
Nušvietė automobilizmo, geležinkelių, Lietuvos kelių eksploatacijos, transporto, gyventojų apsaugos ir kt. klausimus, rašė apie sąjungos veiklą.
Bendradarbiavo Jonas Daugėla, V. Šerstonas, L. Šuvalas, Vladas Vilčinskas, Vladas Viliūnas ir kt.
Redagavo J. Bortkevičius, J. Mardosas, K. Toleikis.
Bataitienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Bataitytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Bataitis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mošoešoe I
Mošoešoe I (1786 m. – 1870 m. kovo 11 d.) buvo Lesoto karalius. Jis pasižymėjo tuo, jog XIX a. konsolidavo basoto tautos gyvenamas teritorijas, tokiu būdu įkurdamas valstybę, kuri buvo dabartinio Lesoto pirmtakė. Tai buvo vadinama kaip mfekanė ir skatino tautas vienytis.
Karaliaus mirties diena kovo 11 kasmet yra švenčiama pagerbiant jo gyvenimą. Tarptautinis Mošoešoe I oro uostas Lesote taip pat pavadintas karaliaus garbei.
Juodkalnijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Juodkalnijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Finalo rungtynės
---
Mercury Marquis
Mercury Marquis buvo automobilis, kurį gamino Ford Motor Company tarp 1967 ir 1986 metų. Marquis buvo pradėtas gaminti kaip didelės klasės automobilis, tačiau 1983 metams buvo sumažintas į vidutinę klasę. Automobilis buvo gaminamas iki 1986 metų, kol jį pakeitė Mercury Sable. 205px|left|thumb|1968 m. Mercury Marquis
Vytautas Bimba
Vytautas Bimba (1927 m. sausio 24 d. Mantvyduose, Kupiškio raj. – 2001 m. spalio 14 d. Kaune, palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – krepšinio treneris, teisėjas.
Biografija
Augo Judiškių vienkiemyje, mokėsi Papilio vidurinėje mokykloje, 1940–1946 m. Biržų gimnazijoje. 1946–1950 m. studijavo Kūno kultūros institute.
1950–1954 m. Kauno sporto komiteto pirmininko pavaduotojas. 1954–1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos vyr. dėstytojas, treniravo akademijos krepšininkus. 1975–1992 m. Vilniaus universiteto Fizinio auklėjimo katedros vedėjas, nuo 1984 m. docentas. Treniravo universiteto studentų krepšinio komandą. 1977 m. SSKP narys. Lietuvos krepšinio federacijos prezidiumo narys, Lietuvos krepšinio trenerių tarybos pirmininkas, Lietuvos sporto federacijų narys.
Parašė daugiau kaip 100 straipsnių, 4 kūno kultūros ir sporto teorijos, metodikos, treniruočių metodines priemones.
Įvertinimas
1997 m. apdovanotas Gedimino IV laipsnio ordinu.
Sadovas
Sadovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dambravos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Dambravos, apie 26 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 55 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
River Sesas
River Sesas arba River Sestosas (River Cestos) – miestas Liberijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, prie Sestoso upės žiočių, netoli Sestoso kyšulio. River Seso apskrities centras. 2008 m. nacionalinio surašymo duomenimis, miesto populiacija - 2 578 gyventojai.
Leona Korkutienė
Leona Korkutienė (g. 1934 m. rugpjūčio 10 d. Kaulekiškiuose, Radviliškio valsčius) – Lietuvos gydytoja, rašytoja, fotografė.
River Sesas
Istorija
Vietovės pavadinimas kilo nuo žodžio, reiškiančio „krepšį“, kadangi jūrininkai pastebėjo vietinius gyventojus prekiaujant krepšiais.
Leona Korkutienė
Biografija
1965 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. Nuo 1967 m. Vilniaus klinikinės ligoninės, vėliau – Lietuvos prekybos laivyno gydytoja. 1986–1987 m. dirbo Pietų Jemene. 1990–1992 m. gyveno Čikagoje. Parašė straipsnių medicininėmis temomis.
Kūryba
Išleido eilėraščių rinkinį „Etiudai“, kelionių apybraižą „Sveika, jūra“, dramą apie J. Basanavičiaus gyvenimą „Vade mecum“ (1992 m., pastatyta 1993 m. Jaunimo teatre), meninės fotografijos albumų. Daugiausia kuria medikų, menininkų, visuomenės veikėjų portretus, kelionių po pasaulį vaizdus. Surengė apie 20 individualių meninės fotografijos parodų (Vilniuje 2004 m., 2005 m., Čikagoje 2004 m.).
Garjanas
Iki 2007 m. buvo Garjano savivaldybės centras.
Agnita
Agnita  – miestas vidurio Rumunijoje, Transilvanijoje, Sibiu apskrityje, 60 km į šiaurės rytus nuo Sibiu, prie Hirtibačiu upės. Pro miestą eina Mediašo–Fegerašo kelias. Netoli Agnitos yra Rumunijos geografinis centras. Tekstilės ir odos pramonės centras. Mieste yra įtvirtinta saksų Šv. Marijos bažnyčia.
Istorija
Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1280 m. kaip Sancta Agatha. 1376 m. miestui suteikta teisė rengti turgų. Rumuniškas miesto pavadinimas kilo nuo Šv. Agnesos, tuo tarpu vengrai miestą vadina Šv. Agotos garbei.
Diedrich Schroeder
Dytrichas Vilhelmas Šrioderis (1916 m. balandžio 16 d. Aukštumaluose, Vokietijos imperija - 1988 m. kovo 2 d. Kylije, Vakarų Vokietija) – mokslininkas, dirvotyrininkas.
Biografija
Gimė 1916 m. balandžio 16 d. Aukštumaluose. Po karo pradėjo studijuoti Getingeno universitete, baigė studijas 1949 metais. 1951 m. Hanoverio universitete tapo mokslų daktaru ir pradėjo šiame universitete dėstyti. 1954 m. tapo habilituotu mokslų daktaru apsigynęs mokslinį darbą apie dūlėjimą ir dirvodarą Lioso uolienose. 1956 m. buvo pakviestas dirbti į Kylio universitetą, kur dėstė apie dirvotyrą. Nemažai prisidėjo prie dirvotyros mokslo plėtros ir teorinio bei praktinio taikymo. Gilinosi į savo dėstomo dalyko istoriją, tyrinėjo mokslininkų Alexander von Humboldt ir Johann Wolfgang von Goethe darbus. 1962-1963 m. ir 1970-1971 m. buvo Kylio universiteto rektorius. 1974-1981 m. Vokietijos dirvotyrininkų draugijos prezidentas. Mirė 1988 m. kovo 2 d., palaidotas Kylije.
Vedran Gerc
Vedran Gerc (g. 1986 m. vasario 14 d.) – Kroatijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Rijekoje gimęs puolėjas profesionalo karjerą pradėjo šio miesto ekipoje HNK Rijeka.
2004/05 m. sezoną kroatas nuomos pagrindais praleido Slovėnijos NK Ljubljana klube.
2011-aisiais futbolininkas persikėlė į kitą Kroatijos aukščiausiosios lygos komandą NK Zadar, po metų į NK Karlovac.
2012 sezoną V. Gercas užbaigė Malaizijoje, Kedah FA klube.
2013 m. sezone atstovavo Vilniaus „Žalgiriui“.
Sapropelis
Sapropelis (iš 🇬🇷 – 'puvimas' ir pelós – 'dumblas, purvas') – dumblingos nuosėdos ar nuogulos, susidariusios gėlų, stovinčių vandens telkinių (ežerų, tvenkinių, kūdrų) dugne. Koloidinėje padėtyje turi daug organinių medžiagų (ligninų-humuso kompleksas, angliavandeniai, bitumai). Grynu sapropeliu vadinamas turintis 1-10 % priemaišų.
Sapropelis susidaro užaugančiuose, sekliuose, senatvės stadijos ežeruose bei ežerinės kilmės pelkėse iš planktoninių ir bentosinių organizmų likučių ir sąnašų (smėlio, molio, kalkių). Lietuvoje būdingas jo storis 1–2 m, kartais iki 5 m. Gryno sapropelio yra ~1 mlrd. m³, o su priemaišomis – ~6 mlrd. m³.
Lietuvoje atkūrus nepriklausomybę, kai kuriuose ežeruose vystoma pramoninė sapropelio gavyba, tarp jų – Paežerės sapropelio telkinyje (Šilalės raj.).
Aukštieji Tatrai
thumb|350px|[[Lomnicos viršūnė dažniausiai skendi debesyse]]
Aukštieji Tatrai (slovakiškai „Vysoké Tatry“, lenkiškai „Tatry Wysokie“) yra aukščiausia Karpatų kalnų dalis, priklausanti Slovakijai (4/5) ir Lenkijai (1/5). Rytuose kalnai pereina į Belianskio Tatrus, vakaruose į Zapadne Tatrus. Tai yra žinomiausia ir Lietuvos turistų labiausiai mėgstama Tatrų kalnų dalis.
1949 m. Aukštieji Tatrai tapo seniausiu ir šiuo metu didžiausiu Slovakijoje Tatrų nacionaliniu parku (sutrumpintai TANAP), kuriame saugomas kalnų kraštovaizdis (kalnai, kriokliai, upeliai, ežerai), gyvūnija ir augalija.
Kraštovaizdis
Aukštieji Tatrai savo panorama, susidedančia iš aukštų viršūnių ir nedidelių sniego plotelių primena Alpes. Dėl savo kompaktiškumo Aukštieji Tatrai kartais vadinami mažiausiu (plotu, bet jokiu būdu ne aukščiu) kalnynu pasaulyje, nors faktiškai tėra tik didesnio Karpatų kalnyno dalis. Pagrindinė Aukštųjų Tatrų kalnų grandinė yra „tik“ 27 km ilgio. Bendras Aukštųjų Tatrų masyvo ilgis iš vakarų į rytus yra apie 65 km. Nepaisant kompaktiškumo šiuose kalnuose yra galybė gamtos grožiu pasižyminčių vietų, tinkamų ir turizmui (pėsčiųjų, lipimo į uolas, slidinėjimo). thumb|350px|Tatrų panorama nuo Kasprovo viršūnės [[Zakopanėje]]
Kalnai
Miškinga zona baigiasi maždaug 1500 m aukštyje. Virš 15 viršūnių yra aukštesnės nei 2500 m.
Aukščiausios Aukštųjų Tatrų (o tuo pačiu ir visų Tatrų) viršūnės:
Iš žemesnių viršukalnių žinomiausia yra Rysų viršukalnė (2499 m), kuri yra ant Slovakijos–Lenkijos sienos (tai yra aukščiausia Lenkijos viršūnė) ir status Slavkovski Štito kalnas (2452 m).
Ežerai
Didžiausi iš daugybės Aukštųjų Tatrų ledyninių ežerų yra Lenkijos pusėje prie Rysų viršukalnės (Morske Okas, Czarny Staw). Slovakijos pusėje vienas iš patraukliausių ežerų yra Štrbske Plesas.
Susisiekimas
Tatrai bendrai, o Aukštieji Tatrai ypatingai, yra geriausiai turizmui prieinama Karpatų dalis. Galima išskirti Slovakijos pusėje palei Aukštuosius Tatrus esančias Poprado, Štrbske Pleso, Stary Smokoveco ir Tatrų Lomnicos gyvenvietes (paskutiniosios trys šiuo metu yra sujungtos į vieną Aukštųjų Tatrų miestą . Lenkijos pusėje gerai išvystyta turizmo infrastruktūra yra Zakopanėje. Vysoké Tatry sudarančios gyvenvietės yra jungiamos nebrangaus ir atnaujinto elektrinio geležinkelio, kuriuo galima pravažiuoti visu Slovakijos pusėje esančių kalnų ilgiu. Per Popradą Aukštieji Tatrai geležinkeliu sujungti su likusia Slovakija.
Tikrieji banginiai
Tikrieji banginiai – trys vienos genties banginių rūšys, Eubalaena australis, Eubalaena glacialis ir Eubalaena japonica, kartu sujungtos į Eubalaena gentį. Gentis priklauso glotniųju banginių šeimai (kurią dar papildo grenlandinis banginis).
Termino kilmė, medžioklė
Banginių medžiotojai pavadino tikruosius banginius ('teisingieji banginiai'), nes šie banginiai „teisingiausiai“ tinka medžioklei:
Dėl šių patogių savybių aktyvaus medžiojimo laikotarpiu „tinkami banginiai“ buvo beveik visiškai išnaikinti. Paaiškėjus jog banginių beveik nebeliko, 1937 m. jų medžioklė buvo uždrausta. Tačiau ir uždraudus šios rūšys tebebuvo nelegaliai medžiojamos net valstybių: Tarybų Sąjunga 1950–1970 m. nelegaliai nudobė 3 212 tokius banginius. Visų trijų rūšių banginiai negreiti (ne daugiau 9,3 km/val) tačiau vikrūs ir yra geri akrobatai. Organizuojami reisai jų įdomiam plaukimui jūroje stebėti. thumb|left|„La Baleine“, tikrojo banginio medžioklę vaizduojantis XVIII a. paveikslas|thumb thumb|left|Tikriesiems banginiams būdinga V formos vandens čiurkšlė.
Sandara ir gyvenimo būdas
Tikrieji banginiai turi neįprastai daug riebalinio audinio (iki 40 %) kuris yra palyginus lengvas ir neretai išlaiko net ir nejudantį banginį vandens paviršuje. Turį platų nugaros peleką. Banginiams būdinga specifinė V formos vandens čiurkšlė kuri pakyla iki 5 metrų. Planktonui košti burnoje yra keli šimtai banginio ūsų - siaurų, maždaug dviejų metrų ilgio, plaukais apaugusių plokštelių. Net ir tokiam gyvūnui neįprastai didelės sėklidės gali sverti iki 500 kg.
Socalinė struktūra mažai ištyrinėta, tačiau gyvena ne pavieniui o grupėmis po tris ar keturis. Jie skleidžia garsus bet šie nėra tiek sudėtingi ir įvairūs kaip kitų banginių „dainos“.
Šiems banginiams tinka tik pakankamai šaltas vanduo, todėl jie daugiausia sutinkami tarp 20° ir 60° platumos. Nors gali perplaukti ir atvirą vandenyną, labiau laikosi greta krantų kur randa daugiau maisto.
Arapahai
Arapahai – Šiaurės Amerikos algonkinų grupės indėnų gentis. Gyvena Vajomingo, Kolorado ir Oklahomos rezervacijose. Populiacija ­­~5000.
Nuo seno gyveno prie Didžiųjų ežerų, vertėsi žemdirbyste. XVIII- XIX a. persikėlė į prerijas tarp Pleito bei Arkanzaso upių ir pamažu traukėsi į vakarus. Tapo klajokliais, vertėsi bizonų medžiokle, arklininkyste, prekyba; gyveno tipiuose. Turėjo karių bendrijas (pagal amžiaus grupes), vyrų šamanizmo grupes. Menui ir religijai buvo būdingi prerijų genčių kultūros bruožai. Arapahai kariavo su šošonais, jutais ir kitomis gentimis, bet ilgokai bendrdarbiavo su baltaisiais kolonistais. Po 1830 m. suskilo į šiaurinę ir pietinę grupes. Vėliau pietiečiai sudarė sąjungą su šajenais. XIX a. antroje pusėje JAV kariuomenės sumušti, 1867 m. perkelti į rezervacijas.
thumb|left|150px|Arapahų vėliava
Iliuzionizmas
thumb|1939 m. [[atvirukas, skirtas tarptautiniam iliuzionistų kongresui Paryžiuje, vaizduojantis iliuzionizmo atributus: cilindrą, iš jo ištrauktą triušį, burtų lazdelę]] Iliuzionizmas, fokusai arba magija – pramoga, kai žiūrovams rodomos iliuzijos, dažnai juos suklaidinančios ir sukuriančios įspūdį, kad vyksta kažkas neįmanomo ar paranormalaus. Tačiau visi magijos efektai pasiekiami natūraliomis priemonėmis: rankų miklumu, veidrodžių ar specialių prietaisų pagalba, sugebėjimu valdyti žiūrovų dėmesį ir nukreipti jį reikiama linkme.
Magijos praktikantai vadinami iliuzionistais, fokusininkais ar rečiau – magais.
Istorija
thumb|left|[[Jean Eugène Robert-Houdin, pirmasis šiuolaikinis iliuzionistas]]