cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bad Blood (Bastille albumas)
Išplėstas albumo leidimas, pavadinimu „All This Bad Blood“, buvo išleistas 2013 m. lapkričio 25 d., į jį įeina singlas „Of the Night“.
Albumas buvo nominuotas Geriausio Metų Albumo kategorijoje 2014 m. BRIT apdovanojimuose.
Ebbw Vale FC
Ebu Veilio FC – buvęs Velso futbolo klubas iš Ebu Veilio.
Istorija
Klubas įkurtas 1888 m. Išformuotas 1998. Yra žaidę elito pirmenybėse.
Sezonai
Šaltinis:
Relapse
"Relapse" - šeštasis studijinis Amerikiečio reperio Eminemo albumas, išleistas 2009 m. gegužės 15 d. Sugrįžimo albumas "Relapse" jau tapo šiemet greičiausiai parduodamu albumu, per pirmąją pardavimų savaitę jį įsigijo daugiau kaip 650 000 amerikiečių.
Leveno universitetas
thumb|260px|Arenbergo pilis thumb|260px|Leveno universiteto biblioteka Leveno katalikiškasis universitetas, K. U. Leuven – vienas žymiausių Belgijos universitetų Levene dėstomąja olandų kalba, tęsiantis seniausio pasaulyje katalikiškojo Leveno universiteto veiklą. Koimbros grupės ir Europos tyrimo universitetų lygos narys. 2009 m. buvo 34 940 studentų, 7725 dėstytojai.
Istorija
Leveno universitetas įsteigtas Brabanto kunigaikščio Žano Burgundiečio (1403-1427 m.) prašymu popiežiaus Martyno V 1425 m. gruodžio 9 d. suteikta bule. Po 1797 m. Kampo-Formijo taikos, kuria Austrijos imperijos valdos atiteko Prancūzijai, senasis universitetas Direktorijos įsaku buvo uždarytas. 1815-1832 m. veikė Luveno valstybinis universitetas. 1834 m. lapkričio 8 d. Maline įsteigtas universitetas dėstomąja prancūzų kalba, kuris netrukus buvo perkeltas į senojo universiteto rūmus. Nuo 1890 m. universitete galėjo studijuoti ir moterys. Nuo 1930 m. jame dėstyta ir olandų kalba. Per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinį karą sudegė universiteto biblioteka. Po 1968 m. studentų riaušių Leveno universitetas skilo į flamandiškąjį ir prancūziškąjį. Prancūzakalbis Luveno katalikiškasis universitetas (UCL) įsikūrė Naujajame Luvene.
Universiteto žmonės
Universitete studijavo: Gerardas Merkatorius
Lietuviai
1864 m. Universitete mokėsi Antanas Baranauskas, 1899 m. – kunigas Montvydo slapyvardžiu (manoma, kun. J. Stankevičius). Nuo XX a. pradžios lietuvių studentų, daugiausia studijuojančių teologiją, padaugėjo. 1909–1911 m. universitete studijavo filosofas Pranas Kuraitis, kunigai Antanas Maliauskis, Mečislovas Reinys, Simonas Šultė, Antanas Viskantas, Pijus Bielskus, Jurgis Galdikas. 1909 m. liepos 2 d. P. Kuraičio ir A. Viskanto iniciatyva buvo įkurta studentų draugija Lietuva, kuri vienijo universitete ir jam priklausančiame Aukštesniajame filosofijos institute studijuojančius lietuvius. Pagal įstatų paskutinį punktą Draugija turėjo gyvuoti, kol bus nors vienas jos narys Liuvene. Paskutinis „Lietuvos“ narys M. Reinys iš Louveno išvyko 1913 m. birželio mėnesį.
Tarp Pirmojo ir Antrojo pasaulinio karo universiteto Filosofijos fakultete studijavo Jonas Danyla, Pranas Mantvydas, Antanas Maceina, Juozas Girnius, kunigai Antanas Sidaravičius, Kazimieras Pukėnas, Vytautas Mankeliūnas, K. P. Dirvaitis. Po karo – į Vakarus pasitraukę lietuviai J. Zaranka, S. Mironaitė, K. Petraitis, P. Povilaitis, gydytojai K. Kastys, J. Mališka, kunigai Pranas Gaida-Gaidamavičius, Jonas Danauskas, Jonas Dėdinas, Kazimieras Širvaitis, K. Brazaitis.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę universitete pagal Erasmus programą studijuoja studentų iš Lietuvos; 2002–2003 m. čia rengtos lietuvių kalbos studijos. Vytauto Didžiojo universiteto su Leveno universitetu vykdo 18 mėnesių trukmės verslo administravimo studijas Baltijos vadybos institute. Universitete dirbo Vigirdas Mackevičius, Giedrė Mickūnaitė.
Arvydas Anušauskas
Arvydas Anušauskas (g. 1963 m. rugsėjo 29 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, publicistas, scenaristas, visuomenės ir politinis veikėjas.
Biografija
1970–1981 m. mokėsi Vilniaus 34-ojoje vidurinėje mokykloje, 1981–1982 m. Vilniaus 21-ojoje profesinėje technikos mokykloje. 1982–1989 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto (dabar – Vilniaus universitetas) Istorijos fakultete. Studijuodamas buvo pašauktas į sovietų armiją, 1983–1985 m. atliko karinę tarnybą. 1989–2000 m. Lietuvos istorijos instituto mokslinis bendradarbis.
1990 m. įsirašė į savanorius, vykdė Krašto apsaugos departamento užduotis. 1995 m. suteiktas atsargos leitenanto laipsnis. 1995 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją. 1996–1997 m. dirbo Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete, 1996–2006 m. Lietuvos edukologijos universiteto Istorijos fakultete.
1997–2008 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Genocido ir rezistencijos tyrimo departamento direktorius, periodinio žurnalo „Genocidas ir rezistencija“ mokslinis redaktorius. 1999–2001 m. Tarptautinės komisijos nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti mokslinių tyrimų programų koordinatorius. Lietuvos nacionalinio istorikų komiteto narys. 2001 m. suteiktas docento pedagoginis vardas. 2002–2007 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto vizituojantis docentas. 2002–2008 m. VU Istorijos fakulteto docentas.
Nuo 2007 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) (dabar – Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų) narys. 2008–2012 m., 2012–2016 m., 2016–2020 m. ir 2020–2024 LR Seimo narys. 2008–2012 m. Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto pirmininkas, nuo 2012 m. Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto narys. 2008–2012 m. Seimo Pasipriešinimo okupaciniams režimams dalyvių ir nuo okupacijų nukentėjusių asmenų teisių ir reikalų komisijos narys, 2012–2016 m. Seimo Antikorupcijos komisijos narys, 2016–2020 m. Seimo Kriminalinės žvalgybos parlamentinės kontrolės komisijos pirmininko pavaduotojas. 2013–2020 m. Seimo parlamentinės grupės „Už istorinę atmintį ir teisingumą“ pirmininkas.
Mokslinė veikla
Tiria teroro, genocido, slaptųjų tarnybų istoriją. 35 knygų autorius, bendraautoris ir sudarytojas. Lietuvos, Lenkijos, Latvijos, Prancūzijos ir Vokietijos moksliniuose leidiniuose paskelbė apie 100 studijų ir straipsnių.
Scenaristas
2004–2007 m. televizijos dokumentinių filmų ciklui „XX amžiaus slaptieji archyvai“ su bendraautore Gražina Sviderskyte sukūrė 14 filmų scenarijų:
Alikantė
Alikantė  – svarbiausias Costa Blancos pakrantės miestas Ispanijoje, prie Viduržemio jūros; provincijos centras. Išvystyta lengvoji, maisto pramonė. Apylinkėse auginama daug vynuogių. Pajūrio kurortas. Išlikusi viduramžių Šv. Barboros pilis, rotušė su dvibokščiu fasadu (XVII–XVIII a.), Šv. Mykolo bažnyčia (XVII a.). Veikia tarptautinis Alikantės oro uostas.
Sportas
Mieste 1982 m. vyko XII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausis futbolo klubas – Hércules CF.
Padvarėliai (Mažeikiai)
Padvarėliai – buvęs kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Mažeikių-Šiaulių plento. Į pietus nuo minėto plento yra Padvarių kaimas.
Istorija
Viekšnių apylinkės Padvarėlių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Anna Vissi
Anna Vissi (Άννα Βίσση, g. 1957 m. gruodžio 20 d. Larnakoje) – kipriečių ir graikų dainininkė. Nors ji gimė Kipre, bet augo Graikijoje. Taip pat žinoma ir Europoje bei JAV.
Biografija
Anna Vissi dainuoja jau nuo ankstyvo amžiaus. Šešerių metų ji pradėjo mokytis muzikos, o dvylikos metų dalyvavo talentų konkurse ir užėmė 1-ą vietą. Jau po dvejų metų ji pirmą kartą pasirodė televizijoje kaip Ayia Tilliria.
1973 m. Annos šeima persikėlė į Atėnus. Ten ji tęsė studijas Nacionalinėje Koncervatorijoje. Netrukus ji jau galėjo pasirodyti su daugeliu žinomų graikų dainininkų, tokių kaip George Dalaras, Haris Alexiou ir Vasilis Papakonstantinou garsiausiuose Atėnų naktiniuose klubuose. Tuo metu ji taip pat studijavo teisę Atėnų universitete. Pirmasis Annos svarbus bendradarbiavimas buvo su George Dalarasu ir kompozitoriumi Stavros Koujioumtzisu. Koujioumtris sukūrė dvi jos dainas, o vėliau ji dirbo ir su kitais žymiais graikų kompozitoriais.
Dalyvavimas Eurovizijoje
thumb|250px|Anna Vissi 2006 m. Eurovizijoje
Evangeliškasis Villigst studijų fondas
Evangeliškasis Villigst studijų fondas, - vienas iš 11 Vokietijos paramos fondų, remiančių jaunuosiu talentus (studentus, doktorantus). Fondas stipendijas studijoms skiria iš viešųjų lėšų pagal griežtus kriterijus. Remia talentingų ir socialiai angažuotus visų disciplinų studentus. Šiuo metu yra apie 800 studentų ir apie 200 doktorantų stipendininkų. Stipendijos skiriamos vasaros ir žiemos semestrų pradžioje. Villigst fondo būstinė - Schwerte mieste, Villigst rūmuose (Haus Villigst).
Programos
Į Europos stipendijos bei doktorantūros rėmimo programas gali pretenduoti ir Europos Sąjungos valstybių narių (taigi, ir Lietuvos) piliečiai (atitinkamai abiturientai, studentai arba absolventai).
Paraiškų teikimas ir atranka
Paraiškas pirmosios pakopos studijų stipendijoms teikti gali moksleiviai prieš pat studijų pradžią (t. y. abiturientai) ir ne aukštesnio kaip 5 semestro studentai Vokietijos aukštųjų mokyklų (studijų specializuotoje aukštojoje mokykloje, Fachhochschule atveju - ne aukštesnio kaip 4 semestro studentai). Išimtiniais atvejais - būtinas atskiras pagrindimas.
Fondui gavus užpildytą paraišką (motyvacinį laišką, gyvenimo aprašymą taip pat įvairias rekomendacijas, kurias teikia mokytojai, dėstytojai), atrinkti kandidatai kviečiami į pirminį pokalbį su fondo atstovais. Po šio pokalbio dalis atrinktų kandidatų kviečiami į vad. Pagrindinės atrankos savaitgalį Villigst namuose Vokietijoje, kur vyksta grupinės diskusijos, individualūs interviu. Po to sprendžiama dėl priėmimo. Į stipendijų programą priimama visam studijų laikotarpiui be išbandomojo termino.
Stipendininkai
Evangeliškasis Villigst studijų fondas remia ne tik VFR, bet ir ES piliečius. Tarp stipendininkų jau yra ir abiturientų (studentų) iš Lietuvos.
Parsvėtaitis
left|120px
Evangeliškasis Villigst studijų fondas
Stipendininkai
Tarp labiausiai žinomų buvusių stipendininkų vokiečių yra:
Parsvėtaitis
Aplink ežerą įsikūrę Dūkšteliai, Bažnytkaimis, Silvestriškė, Pažemiškis. Pietvakarinėje pakrantėje yra buvusio Dūkšto dvaro sodyba. Parsvėtaičio pietine pakrante eina plentas, rytine –.
UEFA čempionų lyga 2012–2013 m.
UEFA čempionų lyga 2012–2013 m. – 21-asis UEFA čempionų lygos turnyras (58-asis skaičiuojant nuo UEFA čempionų taurės), prasidėjęs 2012 m. birželį ir užsibaigęs 2013 m. gegužės 25 d. finalo varžybomis Londono Wembley stadione. Turnyre dalyvavo 76 komandos. Čempionais tapo Bundeslygos laimėtojai Bayern Munich, rezultatu 2:1 nugalėję kitą Vokietijos komandą Borussia Dortmund.
Trečiasis atrankos etapas (1/64 finalo)
Čempionų kovos:
Ne čempionų kovos:
Ketvirtasis atrankos etapas (1/32 finalo)
Čempionų kovos:
Ne čempionų kovos:
Pirmas ratas
<div id="Porto v Málaga">
Antras ratas
Real Madrid laimėjo bendru rezultatu 3–2.
Očamčyra
Očamčyra  – miestas Abchazijoje, Juodosios jūros pakrantėje, 53 km į pietryčius nuo Suchumio. Očamčyros rajono centras. Išsidėstęs kairiajame Galidzgos upės krante, 5 m virš jūros lygio. Geležinkelio Suchumis-Samtredija atšaka į Tkvarčelį.
UEFA čempionų lyga 2012–2013 m.
Antras ratas
Borussia Dortmund laimėjo bendru rezultatu 5–2.
Očamčyra
Gyventojų – 20 379 (1989 m.), 4 700 (2003 m.). Sovietmečiu mieste veikė keletas gruziškos arbatos fabrikų, ir kitos gamyklos, tačiau po karo gamyklos nustojo veikti. Gyventojų skaičius sumažėjo keturis kartus,
Spėjama, kad netoli Očamčyros buvo senovės graikų kolonija Gjenas (Gyenos).
UEFA čempionų lyga 2012–2013 m.
Antras ratas
Paris Saint-Germain laimėjo bendru rezultatu 3–2.
Juventus laimėjo bendru rezultatu 5–0.
Galatasaray laimėjo bendru rezultatu 4–3.
Barcelona laimėjo bendru rezultatu 4–2.
<div id="Málaga v Porto"> Málaga laimėjo bendru rezultatu 2–1.
Bayern Munich laimėjo bendru rezultatu 3–3.
Pirmas ratas
<div id="Málaga v Borussia Dortmund">
Antras ratas
<div id="Borussia Dortmund v Málaga"> Borussia Dortmund laimėjo bendru rezultatu 3–2.
Real Madrid laimėjo bendru rezultatu 5–3.
Barcelona laimėjo bendru rezultatu 3–3.
Bayern Munich laimėjo bendru rezultatu 4–0.
Pusfinalis
Pirmasis pusfinalių ratas bus žaidžiamas balandžio 23-24 dienomis, antrasis – balandžio 30 ir gegužės 1 d.
Antrasis ratas
Borussia Dortmund laimėjo bendru rezultatu 4–3.
Bayern Munich laimėjo bendru rezultatu 7–0.
Finalas
Finalinės rungtynės žaistos gegužės 25 dieną Londono Wembley stadione.
T-34
kairėje|miniatiūra|T-34 tankas netoli Narvos (Nukeltas 2022-08-16). T-34 – Tarybų Sąjungoje sukurtas vidutinis tankas, masinė gamyba pradėta 1940, gamintas iki 6-ojo dešimtmečio pradžios.
Sukūrimo istorija
Tanko istorija prasidėjo 1937 m., kuomet Charkovo gamyklos tankų konstruktorių biuras iš Raudonosios armijos pagrindinės autošarvuočių valdybos gavo užsakymą projektuoti nauja vikšrinį arba ratinį tanką, kuris turėjo pakeisti tuometinį pagrindinį Raudonosios armijos tanką BT.
Dabartis
kairėje|miniatiūra|T-34 tankas Gardino centre T-34 nepagrįstai laikomas sėkmingiausiu Antrojo pasaulinio karo vidutiniu tanku, kuris karo lauko savybėmis buvo ženkliai geresnis nei to laikotarpio vokiečių tankai. Turėdamas geras charakteristikas, pasižymėjo itin maža kaina (kai kuriais vertinimais – 10-20 % nuo vokiškų Panther tankų kainos), pasižymėjo puikiu technologiškumu ir labai tiko masinei gamybai (priešingai nei 3-ojo reicho tankai, ypač "sunkieji"). Iš daugumos tuometinių tankų T-34 išsiskyrė gerai optimizuota šarvo geometrija, labai efektyviu (vėlgi - kol nebuvo pradėta sunkiųjų tankų gamyba) 76 mm pabūklu (vėliau 85 mm), puikiu pravažumu, dyzeliniu varikliu. Lyginant su vokiškais tankais Panther, Tiger ir Koenigstiger sovietinis tankas T-34 negalėjo pasigirti gera optika, tačiau tanko viršutinė dalis pabūklą galėjo pasukti daug greičiau nei vokiečių tankai, pabūklo greitašaudiškumas taip pat buvo geresnis, šarvų kokybė ir storis irgi buvo geresni nei to laikotarpio vokiškų tankų. Fašistiniam 3-ąjam Reichui (visos Europos šalys) pradėjus gaminti sunkiuosius tankus "Tigr" ir "Pantera", atsirado būtinybė modernizuoti ir "T34". Vėliau šie tankai imti keisti į tankus T-44.
Kai kurios šalys (Albanija, Rumunija, Afganistanas, Serbija) modernizuotus T-34 tankus naudoja iki šiol.
Viača
Viača  – miestas vakarų Bolivijoje, La Paso departamente; Ingavio provincijos centras. 38,8 tūkst. gyventojų (2008 m.). Miestas įsikūręs Altiplane, 3876 m aukštyje virš jūros lygio, 22 km į vakarus nuo La Paso. Su šalies sostine jungia plentas ir geležinkelis. Cemento gamykla. Verčiamasi žemės ūkiu.
Čalčuapa
Čalčuapa  – miestas vakarų Salvadore, Santa Anos departamente, 15 km į vakarus nuo Santa Anos, 720 m aukštyje. 72,7 tūkst. gyventojų (2006 m.). Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu. Turizmas.
Istorija
Čalčuapa įkurta XVI a. Mieste ir apylinkėse gausu archeologinių radimviečių, iš kurių didžiausia – indėnų miesto Tasumalio liekanos.
Redingas
Redingas – miestas pietinėje Anglijoje, prie Temzės ir Keneto upių santakos; Berkšyro grafystės centras. Redingas yra didžiausia miestelio (town) statusą turinti JK gyvenvietė.
Istorija
Miestas įkurtas VIII a. ir lotyniškai buvo žinomas kaip Readingum. 1086 m. jame gyveno apie 600 žmonių. 1121 m. įkurta abatija. XVIII a. klestėjo geležies pramonė.
Ekonomika
Svarbus technologinis ir prekybinis centras. Yra Temzės verslo parkas (Symantec, ING Direct, Microsoft, Oracle, Sage ir kt.). Yra Redingo universitetas (įkurtas 1892 m.).
MI5
MI5 – viena iš Jungtinės Karalystės slaptųjų tarnybų, sukurta 1909 m., kaip atsakas į visuomenės isteriją dėl numanomo Vokietijos šnipų skverbimosi bangą. Nauja žvalgybos tarnyba netrukus suskilo; viena jos dalis dėmesį sutelkė į vidaus problemas, kita rinko informaciją užsienyje. Ši tarnyba dalyvavo įvairiose misijose užtikrinant britų saugumą, turtą, gyvybę arba kovojant su terorizmu Šiaurės Airijoje. 2006 m. dirbo apie 2 800 žmonių.
900px|thumb|center|MI5 būstinė Thames House, [[Londonas]]
Overnė
Overnė  – buvęs administracinis regionas centrinėje Prancūzijoje. Regionui priklauso Aljė, Kantalio, Aukštutinės Luaros ir Piui de Domo departamentai. Sostinė – Klermonas-Feranas. Plotas – 26,0 tūkst. km²; 1,31 mln. gyventojų.
Geografija
Didžioji regiono dalis priklauso vulkaninės kilmės Centriniam masyvui su Chaîne des Puys ir Monts Dore vulkaninėmis grandinėmis. Aukščiausios viršūnės: Mont dore (1886 m), Cantal (1858 m). Daug karštųjų šaltinių ir kurortų, užgesusių ugnikalnių. Dažnai siaučia smarkios vėtros ir audros, klimatas vėsesnis, nei galėtų būti tokioje geografinėje platumoje. Paviršių daugiausia sudaro ganyklos ir miškeliai. Slėniuose, kur lava yra suirusi, derlingos javų, vynuogynų ir sodų dirvos.
Istorija
Overnė yra viena iš istorinių Prancūzijos provincijų. Jos pavadinimas kilo nuo galų genties arvernų, kurie čia gyveno iki romėnų užkariavimo. Nuo 52 m. pr. m. e. atiteko romėnams, 474 m. užėmė vestgotai, 507 m. frankai.
Mažiai
Mažiai  – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6,5 km į rytus nuo Šilutės, prie kelio ; šiaurės rytų pakraščiu teka Šyša. Ribojasi su Šilmeižių, Macikų, Armalėnų, Rumšų, Jonaičių kaimais. Mažiuose yra dantų techniko A. Dikšo įmonė (nuo 2002), evangelikų liuteronų senosios kapinės (1997 įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą), senovės gyvenvietė (2005 m. įtraukta į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą), kapinynas.
Istorija
XX a. pradžioje, Mažių kapinyne rasti radiniai, kurie buvo iš III–IV a. ir IX–XIII a., perduoti į Karaliaučiaus „Prūsijos“ muziejų ir tolimesnis jų likimas nežinomas, nežinoma ir tiksli kapinyno vieta.
1785 Mažiai Prūsijos dokumentuose minimi Maszen arba Jurge Dargen. XIX–XX a. pirma pusė Mažiai priklausė Šilutės apskričiai, Gaidelių valsčiui, Verdainės parapijai. 1925 m. kaimas valdė 235 ha žemės.
Carlos Belmonte stadionas
Estadio Carlos Belmonte – įvairių paskirčių stadionas Albasetėje, Ispanijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia Albacete Balompié. Stadione telpa 17 100 žiūrovų.
Mažiai
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo Mažiai priklausė Jonaičių apylinkei, dabar – Šilutės seniūnijai (nuo 1997). 1997 kaime buvo 17 ūkių, 2003 galvijus laikė 13 ūkių (57 vienetus).
Carlos Belmonte stadionas
Istorija
Pastatytas 1960 m. vietoje seno Campo del Parque stadiono. Atidarytas 1960 m. rugsėjo 9 d. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos prieš Sevilla FC. Tuo metu stadionas talpino 10 000 žiūrovų. Renovuotas 1991 ir 1998 m.
Mažiai
Gyventojai
XIX a. pr. buvo 35 (9 sodybos), XIX a. vid. – 121 (45 sodybos), 1905–147 (93 % lietuvių).
Carlos Belmonte stadionas
Istorija
2013 m. spalio 15 d. Ispanijos rinktinė žaidė paskutines FIFA 2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybas prieš Gruziją. Šeimininkai nugalėjo varžovus rezultatu 2-0.
Skorpionas (reikšmės)
Žodis skorpionas gali reikšti:
Pažeminis
Pažeminis arba Pažemenis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 4,5 km į šiaurę nuo Dūkšto. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,39 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 154,3 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, tik dalis šiaurinio kranto aukštesnis ir sausas. Ežerą supa ~ 16 ha dydžio Pažemenio pelkė. Pietinė pakrantė apaugusi mišku, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis link Dūkšto ežero (Šventosios upės baseinas). Prie ežero įsikūrę Sviliškės, Galiniškės ir Ritkūniškės kaimai.
Mažieji Šilėnai
Mažieji Šilėnai arba Kalačejevas (, nuo 1936 m. birželio 3 d. Kleinschollen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas prie kelio R 508, 17 km į pietryčius nuo Ragainės.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas.
Alkala de Henaresas
Alkala de Henaresas – miestas vidurio Ispanijoje, Madrido regione. 195,1 tūkst. gyventojų (2007). Miesto centras priklauso UNESCO pasaulio paveldui, miestą supa kalvos. Centre gausu išlikusių nuo viduramžių pastatų. Yra universitetas, katedra.
The Beach Boys
„The Beach Boys“ – iš JAV kilusi roko grupė, įkurta 1961 m. Hawthorn'e, Kalifornijoje. Laikoma viena įtakingiausių roko eros reiškinių. Taip pat ji yra komerciškai viena sėkmingiausių bei gerai vertinama kritikų, pardavusi apie 100 mln. savo įrašų kopijų visame pasaulyje. 2004 m. žurnalas „Rolling Stone“ skyrė jai 12-tą vietą geriausių visų laikų atlikėjų 100-tuke.
Apie grupę
Iš pradžių grupę sudarė broliai Carl, Brian ir Denis Wilson, jų pusbrolis Mike Love ir draugas Al Jardine, jiems vadovavo Wilson tėvas Murry, The Beach Boys dainas įrašinėdavo Capitol Records studijoje. Skirtingos rokenrolo muzikos rūšys vystėsi pietų Kalifornijoje. Penki jauni vaikinai iš Los Andželo įkūrė grupę The Beach Boys. Brian Wilson rašė, atliko ir prodiusavo grupės įrašus. The Beach Boys dainos buvo sudėtingos muzikos ir paprastų žodžių derinys. Be to, kad Brian Wilson rašė, atliko ir prodiusavo grupės įrašus jis dar grojo bosine gitara ir pianinu, Carl Wilson elektrine gitara, Al Jardine ritminę gitara, Denis Wilson Būgnais, o Mike Love dainuodavo. „The Beach Boys“. [allposters.com nuotr.] Amerikos roko grupė „The Beach Boys“ susikūrė 1961-aisiais. Išgarsėjo jie savo harmoningu vokalu ir dainų tekstais, pasakojančiais apie Kalifornijos jaunimo kultūrą – banglentes, merginas bei automobilius. Augančios Brian‘o Wilson‘o kūrybinės ambicijos vėliau transformavo jų muziką į gerokai novatoriškesnę kūrybą – tai jiems laimėjo kritikų pagyras, o vėliau įkvėpė ir ne vieną naują muzikantą.
Grupė per savo karjerą patyrė ne vieną tiek muzikinį, tiek sudėties pasikeitimą – tai įtakojo grupės lyderio Brian‘o Wilson‘o psichologinės problemos ir narkotikų vartojimas (galiausiai privertęs jį pasitraukti iš kolektyvo veiklos) bei Dennis‘o ir Carl‘o Wilson‘ų mirtys 1983-aisiais bei 1998-aisiais metais. Savo vaidmenį suvaidino ir grupės narių teisiniai nesutarimai. Po Carl‘o Wilson‘o mirties, vieną iš pirminių grupės narių, Al‘ą Jardine‘ą, iš grupės išstumti panoro Mike‘as Love‘as. Jis ir Bruce‘as Johnston‘as tuomet išsinuomavo teises į grupės vardą ir tęsė gastroles, pasivadinę „The Beach Boys“.
Istorija
Kai Brian'as buvo 15 metų, namuose jis dalinosi savo miegamuoju su savo broliais. Brian'as mėgdavo stebėti kaip jo tėvas Murry'us grodavo pianinu. Vieną naktį Brian'as mokė savo brolius dainą „Ivory Tower“. Jie dainuodavo naktis po nakties kuo tyliau, kad neprižadintų savo tėvo Murry'aus. Kai Brian'ui sukako 16 metų jis dovanų gavo magnetofoną. Jis išmoko tame magnetofone įrašinėti savo ir broliu dainas. Brian'as grodavo pianinu, o jo brolis Carl'as - gitarą, kai gavo ją Kalėdų proga.Per šeimos susibūrimus prie jų prisidėdavo Mike Love. Brian'as mėgdavo klausytis KFOX radio stoties. Ta radio stotis ir įkvėpė jį rašyti dainas. Jis nebaigė muzikos mokyklos. Po kiek laiko Brian'as, Mike'as ir du draugai iš mokyklos parašė dainas „The Olympics“, „Hully Gully“. Brian'as jau pažinojo Al'ą Jardine'ą kuris jau grojo grupėje "The Islanders". Karta jie paklausė mokyklos moksleiviu, kurie žaidė už futbolo rinktinę, bet jie nesutiko. Po kiek laiko jie pasiūlė Al'ui Jardine'ui prisidėti prie jų ir jis sutiko. Nuo to laiko Carl'as, Brian'as, Mike'as ir Al'as pradėjo kurti dainas. Carl'as kurdavo melodijas, Al'as kurdavo repertuarą, nors Denis negrojo jokiais instrumentais, bet vis tiek prisidėdavo prie dar pilnai nesusiformavusios grupės. Mike'as Love'as skatindavo Brian'ą rašyti dainas ir duodavo joms pavadinimus. Grupė dažniausiai kurdavo dainas susijusias su banglentėmis, nes jiems buvo labai svarbu jas atspindėti. Denis užsimindavo, kad jo hobis yra kurti dainas. Al'as Jardine'as su savo draugu Gary'iu Winfrey'iu atvyko pas Brian'ą ir sukūrė dainą „Sloop John B“. 1961 m. rugsėjo mėnesį Murry'us nuvežė tą dainą į Holivudą. Po trumpos pauzės Denis atnešė parašęs dainą „Surfin“. Daina buvo nebaigta, bet Brian'as ją sėkmingai užbaigė. Po kiek laiko jie pasirodė televizijoje ir taip išpopuliarėjo. Carl'as Wilson'as mirė 1998 m. vasario 6 d. nuo smegenų ir plaučių vėžio, Denis Wilson'as mirė nuo narkotiku, o Brian'as Wilson, Mike'as Love'as, Al'as Jardine'as tebėra gyvi.
Dviuodegiai
Dviuodegiai (Diplura) – šešiakojų nariuotakojų būrys, kartu su beūsiais ir kolembolomis priskiriamas Entognatha klasei. Žinoma apie 800 rūšių.
Anatomija
Dauguma dviuodegių smulkūs, 2-5 mm ilgio, nors kai kurios Japyx genties rūšys gali pasiekti 5 cm ilgį. Jie neturi akių ir, išskyrus kai kurioms rūšims būdingus tamsius cerkus, yra nepigmentuoti. Turi ilgas antenas iš dešimties ar daugiau karioliukus primenančių segmentų ir porą cerkų ant pilvelio galo. Cerkai gali būti ilgi ir siūliški arba trumpi ir žnypliški, primenantys auslindos cerkus. Kai kurios rūšys geba nusimesti cerkus, jei reikia (autotomija). Per gyvenimą, kuris trunka iki metų, išsineria iki 13 kartų.
Ekologija
Dviuodegiai dažni dirvoje, lapų nuokritose, humuse, bet retai matomi dėl smulkumo ir požeminio gyvenimo būdo. Minta gyvais organizmais ir negyva organika. Japygidae šeimos dviuodegiai naudoja žnypliškus cerkus smulkiam grobiui medžioti. Rūšys su ilgais cerkais neplėšrios.
Būdingas išorinis apvaisinimas. Patinai per savaitę padeda apie 200 spermatoforų, patelės juos susirenka. Metamorfozė dviuodegiams nebūdinga, jaunikliai nuo suaugusiųjų skiriasi dydžiu ir dauginimosi organų neišsivystymu.
Paberžonė
left|120px
Paberžonė arba Paberžuonės ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 5 km į šiaurę nuo Dūkšto, Dūkšto miške. Ežerėlis ovalo formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,1 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 155,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės baseinui.
Jonas Bortkevičius
Jonas Bortkevičius (1871 m. kovo 13 d. Viešose, Ukmergės apskritis – 1909 m. sausio 6 d. Sankt Peterburge) – inžinierius, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.
Biografija
Baigė Vilniaus realinę mokyklą ir Peterburgo technologijos institutą.
Kanados saugumo žvalgybos tarnyba
CSIS ( arba SCRS pr. Service canadien du renseignement de sécurité) – tai Kanados žvalgybos tarnyba renkanti, analizuojanti bei apdorojanti žvalgybos informaciją, kuri galėtų pakenkti Kanados saugumui. CSIS yra vidinė tarnyba, sauganti Kanadą nuo išorinių ar vidinių šnipų, teroristų, nusikaltėlių.
Neue Zürcher Zeitung
thumb|right|255px|„NZZ-Gruppe“ centrinė būstinė Ciurihe, Falkenstrasse 11 „Neue Zürcher Zeitung“ – dienraštis, leidžiamas Ciuriche, Šveicarijoje. Rengiamas vokiečių kalba. Laikraščio leidėjas – „NZZ Mediengruppe“. Pagrindinės laikraščio temos: naujienos, verslas, finansai ir aukštoji kultūra. Didelių straipsnių ir gyvenimo būdo istorijų pasitaiko nedaug. Tai aukštą reputaciją ir autoritetą Šveicarijoje turintis laikraštis, žinomas dėl objektyvių ir išsamių reportažų tarptautinių aferų, vertybinių popierių biržų, intelektinėmis ir kt. temomis, taip pat nuodugniu straipsnių stiliumi.
Istorija
Neskaitant atsisakymo naudoti gotišką šriftą 1946 m., nuo XX a. 4-ojo dešimtmečio laikraštis nedaug kuo pasikeitė. Tik 2005 m. buvo pradėta naudoti spalvotas nuotraukas, gerokai vėliau nei daugelyje kitų mainstream laikraščių.
Tiražas
1910 m. „Neue Zürcher Zeitung“ tiražas siekė 18 100 egz. 1930 m. tiražas pakilo iki 47 500 egz., o 1950 m. – iki 66 600 egz.
Savaitgalio leidimas
2002 m. pradėtas leisti savaitgalio leidimas pavadinimu „NZZ am Sonntag“. Ši versija turi savo redakciją. „NZZ am Sonntag“ turinys – naujienos iš švelnesnės pusės ir gyvenimo būdo klausimai. 2006 m. „NZZ am Sonntag“ tiražas siekė 121 204 egz.
2012 m. Europos laikraščių kongresas laikraščiui „NZZ am Sonntag“ įteikė Europos metų laikraščio apdovanojimą savaitraščio kategorijoje.
Archyvai
2005 m. buvo atlikti mikrofilmo, talpinusio visus pirmųjų 225 laikraščio metų leidimus, skenavimo ir archyvavimo darbai. Viso buvo surinkta 2 milijonai atvaizdų, užimančių 70 terabaitų vietos, laikraščio naudotas gotiškas šriftas buvo nuskenuotas panaudojant optinio simbolių atpažinimo technologiją. Darbai atsiėjo 600 tūkst. eurų (po 0,30 € už atvaizdą). Gautas rezultatas – skaitmeninis archyvas, visuomenei prieinamas tik laikraščio redakcijoje.
Skaitmenizavimo darbus atliko Vokietijos tyrimų organizacijos „Fraunhoferio draugija“ Žiniasklaidos komunikacijų institutas, įsikūręs Sankt Augustine, Šiaurės Reinas-Vestfalija.
Apdovanojimai
„Neue Zürcher Zeitung“ 1979 m. įteikta Erasmus premija.
Vosgėlių akmuo
Vosgėlių akmuo – masyvus riedulys, geologinis gamtos paminklas, aštuntas pagal dydį Lietuvoje. Paskelbtas saugomu 1968 m. Riedulys guli Utenos rajone, Leliūnų seniūnijoje, Vosgėlių kaime, sodų bendrijos teritorijoje.
Apie akmenį
Riedulys turi netaisyklingą apzulintą formą su iškilia suapvalinta ketera. Išilgai per riedulio viršutinę dalį tęsiasi iškapotų duobučių virtinė (tai riedulio ruošimo suskaldymui pėdsakai). Riedulio matmenys (virš žemės paviršiaus esančios dalies): aukštis – 3,23, ilgis – 7,61, plotis – 5,21; didžiausia horizontali apimtis – 18,55 m. Riedulį sudaranti uoliena – plagiogranitogneisas su biotitu, rusvai pilkas su juosvais intarpais (margas). Tiriant šlifą, nustatyti šie mineralai: plagioklazas, kvarcas, mikroklinas, biotitas, apatitas, cirkonas, ortitas. Kristalinių grūdelių dydžiai: plagioklazo – 1-3 mm, kvarco – <2 mm, mikroklino ir biotito – <1 mm.
Riedulio paviršiuje matosi žmonių, norėjusių jį suskaldyti, palikti pėdsakai. Tai – kirtikliais iškapotos 48 stačiakampės duobutės.
Istorija
Riedulys kadaise lindėjo alksnynu apaugusioje žemėje. Atkasus jį, norėta suskaldyti ir panaudoti tarybinio veikėjo J. Uborevičiaus paminklo laiptams bei atraminėms sienelėms įrengti.
Uwe Johnson
thumb|Uwe Johnson iš kairės thumb|240px|Uvės Jonsono skulptūra priešais Jono Brinkmano gimnaziją [[Giustrovas|Giustrove (autorius Vylandas Forsteris)]] Uvė Jonsonas (1934 m. liepos 20 d. – 1984 m. vasario 22 d.) buvo vokiečių rašytojas, redaktorius, scholastas.
Biografija
1953 metais Uvė Jonsonas parašė pirmąjį romaną „Ingrid Babendererde“, kurį atmetė įvairios VDR leidyklos. Romanas išspausdintas tik po autoriaus mirties 1985 metais.
Jonsono motina 1956 metais išvyko į Vakarų Berlyną, dėl to kilo konfliktas tarp jo ir Laisvojo vokiečių jaunimo sąjungos (FDJ), kurios nariu Jonsonas buvo penkerius metus. Dėl politinių priežasčių Jansonas liko be nuolatinio darbo ir pradėjo vertėjauti bei rašyti leidykloms recenzijas. Tuo metu jis parašė antrąją knygą „Spėlionės apie Jakobą“, išleistą Frankfurte 1959 metais. Tais pačiais metais Jonsonas išvyko iš VDR ir taip pat apsistojo Vakarų Berlyne. Ten jis įstojo į žymią literatūros draugiją „Gruppe 47“.
1960-ųjų pradžioje Jonsonas tęsė rašytojo veiklą ir toliau vertėjavo bei redagavo, daugiausia iš anglų kalbos darbų. 1961 metais jis išvyko į Jungtines Amerikos Valstijas, sekančiais metais vedė, susilaukė dukters, gavo kvietimą dirbti vokiečių menų institute Romoje bei laimėjo tarptautinį leidyklų apdovanojimą.
1964 metais dirbo „Berliner Tagesspiegel“ laikraščiui, rašė televizijų programų apžvalgas Rytų Vokietijai.
1965 metais Jonsonas sugrįžo į Jungtines Valstijas ir Niujorke kelerius metus, nuo 1966 iki 1968-ųjų, dirbo mokyklinių vadovėlių redaktoriumi. 1967 m. pradėjo rašyti pirmąją „Metinių“ dalį.
1969 m. sugrįžęs į Vakarų Berlyną, Jonsonas tapo tarptautinės PEN organizacijos padalinio Vakarų Vokietijos bei Menų akademijos nariu. 1970 m. jis išleido pirmą „Metinių“ dalį. Kitos dvi pasirodė per ateinančius trejus metus, tuo tarpu ketvirtoji buvo išleista tik 1983 metais.
1972 m. Jonsonas tapo Menų akademijos viceprezidentu ir buvo Makso Frišo „Dienoraščio“ redaktoriumi nuo 1966 iki 1971 metų. 1947 m. jis persikėlė į Anglijos Šepio saloje (Kento grafystė) esantį Širnesą. Tuoj po persikraustymo, Jonsonas dėl sveikatos problemų ir iš dalies dėl profesinės rašytojų ligos nutraukė „Metinių“ rašymą.
1983 m. buvo išleista ketvirta „Metinių“ dalis, tačiau Jonsonas nutraukė pristatomąjį skaitymo turą dėl sveikatos problemų. Uvė Jonsonas mirė 1984 m. vasario 22 d. Širnese, Anglijoje. Jo kūnas buvo surastas tik tų pačių metų kovo 13 d. Prieš tai rašytojas planavo ilsėdamasis metus praleisti Niujorke.
Osinovka (Stampelkiai)
Osinovka (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.
Karolinų kalba
Karolinų kalba – malajų-polineziečių kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama karolinų tautybės žmonių, gyvenančių Šiaurės Marianų salose. Labai panaši į Čiuko kalbas (sataviečių, voleajų, puluvatų ir kt.). Šią kalbą vartoja apie 5700 žmonių.
Naudoja lotynišką abėcėlę (31 raidė).
Alytaus tekstilė
„Alytaus tekstilė“ – buvusi didžiausia tekstilės įmonė Lietuvoje ir didžiausia įmonė Alytuje, Šiauriniame pramonės rajone. Įkurta 1969 m., bankrutavo 2007 metais.
Istorija
Medvilnės kombinatas Alytuje buvo įkurtas 1969 m. Kombinate vyko visas medvilninių gaminių gamybos ciklas. Į įmonę atveždavo medvilnės pluoštą, čia jį verpdavo, ausdavo, margindavo, taurindavo ir siūdavo. Iš įmonės išvažiuodavo gatavi gaminiai. Daugiausia – patalynė. 1980 m. pradžioje Alytaus medvilnės kombinate dirbo apie 6 tūkst. darbuotojų.
1980 m. atidaryti anksčiau kombinatui priklausę kultūros rūmai – dabar Alytaus miesto savivaldybės kultūros ir komunikacijos centras. 1989 m. birželio 10 d. Lietuvos komunistų partijos 60-mečio medvilnės kombinato pavadinimas pakeistas į „Alytaus medvilnės kombinatas“, tai buvo padaryta kolektyvo sprendimu. 1993 m., po reorganizacijos, Alytaus medvilnės kombinatas pervadintas į akcinę bendrovę „Alytaus tekstilė”.
Dėl globalizacijos (išausti 1 toną medvilnės Alytuje kainavo 106, Kinijoje – 40 eurų) gamyba iš Alytaus buvo iškelta į trečiąsias šalis ir be darbo liko daugiau nei tūkstantis darbuotojų. Bendrovės pamatus galutinai pakirto 1998 m. įvykęs pardavimo sandoris su Singapūro „Tolaram Group“. Po privatizavimo dalis darbuotojų išėjo patys, dalis buvo atleisti. 2001 m. panaikinti paskutiniai (iš 200 buvusių) bendrovės įsteigti kultūros darbuotojų etatai, nuo 2002 m. dėl finansinių priežasčių nustojo veikusi rūmų kavinė. 2007 m., paskelbus „Alytaus tekstilės“ bankrotą, atleisti 1 tūkst. 89 darbuotojai.
Išlaužiai
Išlaužiai arba Dmitrijevka (, nuo 1777 m., nuo 1934 m. kovo 19 d. Schönheide, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas Romintos girios šiauriniame pakraštyje.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities kaimas. 1993–2008 m. Čistyje Prudų apylinkės kaimas.
Pepė (laikraštis)
Pepė – mėnesinis iliustruotas spalvotas laikraštis mergaitėms, ėjęs nuo 1994 m. sausio mėn. iki 2001 m. gruodžio mėn. Kaune.
Istorija
Skirtas 7-13 metų mergaitėms. Steigėja, leidėja ir meninė redaktorė Nomeda Balasevičiūtė. Oficialiai leido N. Balasevičiūtės IĮ "Jumena". Tiražas 1994 m. – 11 500 egz., 1997 m. – 7400 egz. Nuo 1999 m. birželio mėn. laikraštis "Pepė" tapo žurnalu. Viso išėjo 96 "Pepės" numeriai.
Tkvarčelis
Tkvarčelis (, Tqwarchal) – miestas Abchazijoje. Tkvarčelio rajono centras. Išsidėstęs prie Galidzgos upės. Geležinkelis į Očamčirą. Gyventojų – 21 744 (1989 m.), 4 786 (2003 m.).
1935 m. netoliese prasidėjo anglies gavyba. Antrojo pasaulinio karo metais, Tarybų Sąjungai praradus Donbaso telkinius, Tkvarčelio reikšmė išaugo ir 1942 m. jis tapo miestu.
Abchazijos karo metu Tkvarčelis atlaikė Gruzijos pajėgų apsiaustį. 1995 m. tapo naujai suformuoto Tkvarčelio rajono centru.
Upninkų herbas
Upninkų herbas – Upninkų heraldinis simbolis.
Aprašas
Žaliame herbinio skydo lauke trys kairieji sidabriniai banguoti kaspinai.
Grigiškės (reikšmės)
Grigiškės gali reikšti:
Upninkų herbas
Aprašas
Upninkai garsėja trimis upėmis – Nerimi, Šventąja ir Širvinta, kurios atspindėtos Upninkų herbe. Upninkai istorinio herbo neturėjo, nors rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo XV a., kai dvaras priklausė didikams Astikams.
Marcijonas Povilas Jurgaitis
Marcijonas Povilas Jurgaitis (1855 m. sausio 15 d. Satkūnuose – 1926 m. balandžio 5 d. Šiluvoje, palaidotas šalia Šiluvos Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo koplyčios) – kunigas, draudžiamosios lietuviškos spaudos gabenimo į Lietuvą organizatorius ir jos platintojas. miniatiūra|160px|left|Atminimo lenta prie [[Šiluvos Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo koplyčia|Šiluvos koplyčios]]
Biografija
Į kunigus įšventintas 1881 m. Dirbo vikaru Skirsnemunėje ir Pasvalyje. 1883–1889 m. gyveno Palangoje – buvo bažnyčios vikaras ir progimnazijos kapelionas.
Bendradarbiavo su Jonu Šliūpu, kuris jį rekomendavo Martynui Jankui kaip galintį organizuoti “Aušros“ ir kt. lietuviškų knygų gabenimą iš Klaipėdos ir Nemirsetos apylinkių į Palangą. Patikimi pagalbininkai buvo knygnešiai tėvas ir sūnus Neimantai (gyv. Kunigiškių kaime, netoli Palangos), kurie jam pargabendavo “Aušrą“, vėliau “Šviesą“, Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą, taip pat religinės literatūros (maldaknygių, giesmynų). Spaudinių atveždavo ir pažįstami žvejai. Kartais su knygnešiais važiuodavo ir pats Marcijonas Povilas Jurgaitis. Pargabentą spaudą išsiuntinėdavo prenumeratoriams pagal Martyno Jankaus duotus adresus, taip pat perduodavo knygnešiams į kitas Lietuvos vietas bei į Liepoją. Į tolimesnes vietas siųsdavo paštu arba su patikimais vežėjais. Į Mosėdį kunigui Antanui Vytartui nugabendavo Ona Pleškaitė. Daug knygų išdalydavo nemokamai.
Turėjo bendraminčių bei pagalbininkų ir tarp kunigų, tai – Domininkas Tumėnas ir Juozas Lideikis. Rokiškyje kunigavęs D. Tumėnas užsisakydavo iki 300 “Šviesos“ egzempliorių. 1889–1893 m. buvo Skaistkalnės (Latvija) klebonas, vėliau klebonavo Vecpilėje, Livenhofe. Čia taip pat nemokamai platino katalikiškus leidinius latvių kalba.
Vėliau buvo Kauno kunigų seminarijos kapelionas, nuo 1903 m. – Šiluvos klebonas, rūpinosi Šiluvos koplyčios statyba. Nuo 1890 m. bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje, vėliau “Vilniaus žiniose“, “Viltyje“, “Vienybėje“. Atskiru leidiniu (1906 m.) išleista jo knygelė apie Šiluvos Švč. Mergelės Marijos Gimimo baziliką.
Atmintinos vietos ir paminklai
Kapas ir antkapinis paminklas Šiluvoje.
Salechardas
Labai svarbus gamtinių dujų gavybos centras. Žuvies perdirbimo pramonė, duonos kepimas. Upių uostas. Salechardas keltu ir žiemos keliu sujungtas su kitapus Obės esančiais Labytnangais (juos pasiekia geležinkelis). Planuojamas statyti tiltas. Seniau ėjo Transpoliarinis geležinkelis į Igarką.
Sankt Augustinas
Istorija
1913 m. misionieriai įsteigė vienuolyną netoli dabartinio miesto centro. 1969 m. įkurta Sankt Augustino parapija. 1977 m. suteiktos miesto teisės.
Miestai partneriai
Miestas palaiko ryšius su:
Žolinės atlaidai
Didžiausi Žolìnės atlaidaĩ Lietuvoje vyksta Pivašiūnų Švč. Mergelės Marijos ėmimo į dangų bažnyčioje.
Meldžiamasi prie stebuklingo Dievo motinos su kūdikiu paveikslo.
Oficina
Lietuvoje oficinos statytos dvaruose. Dažniausiai būdavo statomos kelios (pvz., akmens mūro) oficinos, kur įsikurdavo dvare dirbdavę tarnai.
Šiuo metu, pvz., Rokiškio dvaro oficinose yra rengiamos įvairios parodos, jose įsikūrusi muziejaus administracija.
Žolinės atlaidai
Žolinės atlaidai Pivašiūnuose vyksta 8 dienas. Kasdien meldžiamasi vis kita intencija – už dvasininkus, katechetus, mokytojus, „Carito“ darbuotojus, už ligonius, šeimas ir jaunimą. Atlaidų metu teikiamas Sutvirtinimo sakramentas.
Pagrindinę atlaidų dieną (08 15 d) yra šventinami žolynai, taip pat duona bei vaisiai; šią dieną yra meldžiamasi už Lietuvos žemdirbius.
Atlaiduose kasmet lankosi aukštų Katalikų Bažnyčios hierarchų. 2006 m. Šv. Mišias koncelebravo apaštalinis nuncijus arkivyskupas Pėteris Stephanas Zurbrigenas, Popiežius Benediktas XVI atsiuntė telegramą (Kaišiadorių vyskupijos 80 metinių įkūrimo proga), kurioje išreiškė apaštalinį palaiminimą.
NPA
thumb|240px|[[Japonija|Japonijos NPA pastatas]] NPA (National Police Agency |警察庁|Keisatsu - chō) – Japonijos valdžios valdoma tarnyba, atsakinga už Japonijos saugumą. NPA labiau policinė organizacija, kovojanti su japonų nusikaltėliais, mafija, narkotikais bei padedanti žmonėms atsitikus stichinėms nelaimėms. Skirtingai nei JAV FTB NPA neturi savo policininkų, tačiau valdo visas policijos pajėgas.
Ajatara
Ajatara  – suomų mitologinė būtybė, piktoji dvasia, gyvenanti miškuose. Tai moteriška dvasia, turinti slibino, gyvatės formą. Pasakojama, kad ji yra visų demonų motina, nešanti ligas ir epidemijas, maitinanti gyvates. Kiekvienas, ją pamatęs suserga.
Sietina su lietuvių mitologijos Aitvaru. Pavadinimas matyt kilęs iš suomių kalbos žodžio ajattaa (sekti, vykdyti).
Joniškio miškų urėdija
miniatiūra|250px|right|Urėdijos kontora miniatiūra|Kiemas prie urėdijos
Joniškio miškų urėdija − viena iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus ir jais disponuojanti įstatymų nustatyta tvarka, taip pat vykdanti miškų atkūrimą, priežiūrą, apsaugą, racionalų miško išteklių naudojimą ir prekyba mediena bei miško ištekliais.
Joniškio miškų urėdija įkurta 1920 m. Urėdijos būstinė įsikūrusi Beržininkų kaime, 3 km į pietryčius nuo Joniškio, prie kelio.
Urėdija prižiūri ir rūpinasi − 19 200 ha valstybinės reikšmės miškais (17 400 ha − Joniškio rajone, 1 800 ha − Šiaulių rajone). Joniškio miškų urėdas − Aleksas Abromavičius.
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 6 girininkijos.
Vaidotas Bacevičius
Vaidotas Bacevičius (g. 1975 m. rugsėjo 16 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas.
Biografija
1993 m. baigė Vilniaus Mindaugo vidurinę mokyklą, 2000 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą ir įgijo konstitucinės teisės magistro laipsnį. 2003 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą ir įgijo verslo vadybos ir administravimo magistro laipsnį.
1994–1997 m. Vilniaus 2-ojo tardymo skyriaus prie Vidaus reikalų ministerijos tardytojas, dirbo Vilniaus miesto vyriausiajame policijos komisariate. 1997–1998 m. įmonės „Aivana“ teisininkas. 1998–1999 m. AB „Lietuvos energija“ Teisės ir valdymo biuro juriskonsultas.
1999–2005 m. Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarijos Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto patarėjas. 2000–2008 m. Lietuvos Respublikos Vyriausiosios rinkimų komisijos narys. 2007–2008 m. UAB „Litusa“ generalinis direktorius. 2004–2008 m. dėstė konstitucinę teisę Mykolo Romerio universitete.
2008–2012 m. Seimo narys. 2013–2014 m. UAB „Tetas“ Administravimo departamento Teisės ir darbų saugos skyriaus vyr. teisininkas. 2014–2015 m. Advokato Lino Vilio ir partnerių kontoros advokato padėjėjas, nuo 2015 m. – šios kontoros advokatas.
2015–2018 m. Palangos savivaldybės tarybos narys.
Iki 2018 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys.
Žmona Nida.
Puntijai
Puntijai (Puntius) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Pikardija
Pikardija  – buvęs administracinis regionas šiaurės Prancūzijoje, prie Lamanšo sąsiaurio. Sostinė – Amjenas. Plotas – 19,4 tūkst. km²; 1,86 mln. gyventojų (1999).
Pikardijos vardu vadinama teritorija minima nuo XIII a.
Pikardija apima Somos, dalį Esno ir Uazos departamentų.
Pikardijoje intensyviai vystomas žemės ūkis. Auginami kviečiai, cukriniai runkeliai. Somos slėnyje − daržininkystė. Taip pat vystoma pieninė gyvulininkystė, avininkystė.
Amonizacija
Amonizacija – pašarų, trąšų, durpių apdorojimas amoniaku (amoniako vandeniu), kad pagausėtų azoto. Silosas, griežiniai, žlaugtai, šiaudai, melasa ir kiti pašarai amonizuojami amoniako vandeniu kaupuose, tranšėjose, stirtose, statinėse.
Praskiesto amoniako vandens (1 l amoniako vandens į 3–4 l vandens) pilama:
Šerti galima kai išnyksta amoniako kvapas. Amonizuotais pašarais negalima šerti užtrūkusių veršingų ir šviežiapienių karvių.
Mineralinės trąšos amonizuojamos gamyklose, durpės – durpynuose, prieš sustumiant jas į kaupus.
Augalai pionieriai
Augalai pionieriai – augalų rūšys, kurios plinta dar laisvuose arealuose. Pionieriai lengviau nei kitos augalų rūšys pakelia kraštutines augimo sąlygas. Vykstant biologinei sukcesijai jie paveikia biotopą paprastai tokiu būdu, kad jos sukuria kitoms augalų rūšims palankesnes augimo sąlygas ir šių yra po to užgožiamos.
Vis labiau retėjant kraštutinių sąlygų augavietėms (dėl maisto medžiagų depozicijos bei dėl žmonių kultivuojamosios veiklos) kai kurioms augalų pionierių rūšims gresia išnykimas. Pionieriai pirmieji pradeda augti naujai susidariusiuose žemės plotuose. Jie taip paruošia dirvą vėlesnei vegetacijai. Tokie augalai – rezistentai, kuriems medžiagų trūkumas dėl jų simbiozės su bakterijomis negresia arba jų dauginimuisi daro įtaką paukščiai, mintantys augalais ir su eksrementais platindami jų sėklas.
Elena Trzebinskienė
Elena Trzebinskienė Brazaitytė (1882 m. kovo 10 d. Šiauliuose – 195? m.) – lietuvių spaudos darbuotoja, politinė veikėja. Karo gydytojo, literato, tautosakos rinkėjo Juozo Brazaičio duktė.
Biografija
1901 m. baigė Petrapilio Šv. Kotrynos bažnyčios gimnaziją. Nuo 1905 m. Vilniuje dirbo Petro Vileišio knygyne, vėliau su Marija Piaseckaite įsteigė savo knygyną ir raštinės reikmenų krautuvę, kuri vėliau tapo Šlapelių knygynu.
1905–1906 m. dirbo Lietuvos socialdemokratų partijos spaustuvėje Šnipiškėse prie Vilniaus. 1906–1907 m. buvo laikraščio „Naujoji Gadynė“ atsakingoji redaktorė. Sutiko kalėti už „Naujosios Gadynės“ Nr. 3, bet pasislėpė ir 5 metus gyveno su svetimu pasu.