cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juozapas Flavijus
Juozapas Flavijus (gimė Josefas ben Matatija) (, Yōsef ben Matiṯyāhu,, Iṓsēpos Matthíou paîs, 37 m. – 100 m.) – I a. romėnų-žydų istorikas, gimęs Jeruzalėje, Judėjoje, kilęs iš kunigų giminės. Jo motina tvirtino esanti karališkosios šeimos palikuonė.
Judėjos kare jis iš pradžių kovojo prieš romėnus, būdamas Galilėjos žydų karinių pajėgų vadu. 67 m., po šešias savaites trukusios Jotapatos apgulties, jis pasidavė romėnams, vadovaujamiems Vespasiano ir pateko į jo nelaisvę. Vėliau Juozapas Vespasianui tvirtino, jog Vespasianas taps Romos imperatoriumi. Atsakydamas į tai, Vespasianas nusprendė laikyti Juozapą vergu ir, tikėtina, vertėju. Kai 69 m. Vespasianas tapo imperatoriumi, jis suteikė Juozapui laisvę. Tuo metu Juozapui buvo suteiktas Flavijaus – Vespasianų šeimos – vardas.
Vėliau Juozapas Flavijus gavo Romos pilietybę. Taip pat jis tapo Vespasiano sūnaus Tito patarėju ir draugu bei buvo jo vertėju, kai 70 m. Titas vadovavo Jeruzalės apgulčiai. Kadangi apgultis pasirodė esanti neveiksminga, siekiant sustabdyti žydų sukilimą, netrukus po to sekė miesto naikinimas bei Antrosios šventyklos grobimas ir sunaikinimas.
Juozapas Flavijus užrašė žydų istoriją, ypatingą dėmesį skirdamas pirmajam mūsų eros šimtmečiui bei Judėjos karui (66–70 m.) įskaitant ir Masados apgultį. Svarbiausi jo darbai buvo Judėjos karas (75 m.) ir Judėjos senybės (94 m.). Judėjos karas pasakoja apie žydų sukilimą prieš romėnų okupaciją. Judėjos senybės pasakoja pasaulio istoriją iš žydų perspektyvos neva graikų ir romėnų auditorijai. Šie darbai suteikia vertingą supratimą apie pirmo amžiaus judaizmą ir krikščionybės istorijos pradžią. Juozapo darbai yra vienas pagrindinių senovės Palestinos istorijos šaltinių ir suteikia reikšmingus bei nepriklausomus nuo Biblijos Poncijaus Piloto, Erodo I Didžiojo, Jono Krikštytojo bei, greičiausiai, Jėzaus Kristaus aprašus.
Biografija
thumb|left|250px|Judėjos karo metu Juozapas Flavijus buvo [[Galilėja|Galilėjos kariuomenės vadu]] Gimęs vienoje iš Jeruzalės elito šeimų, Juozapas graikų kalba save pristato kaip etninio žydų kunigo Matijaus sūnų Iōsēpos. Jis buvo antrasis Matijaus sūnus. Jo vyresniojo brolio vardas taip pat buvo Matijus. Jų motina buvo aristokratė, kilusi iš karališkosios, anksčiau Palestiną valdžiusios Hasmonėjų dinastijos. Juozapo seneliai iš tėvo pusės buvo tolimi giminaičiai. Juozapo šeima buvo pasiturinti. Jo tėvas priklausė Jehojaribo kunigų ordinui, kuris buvo aukščiausias iš 24 kunigų ordinų Jeruzalės šventykloje. Juozapas taip pat buvo Izraelio vyriausiojo kunigo Jonatano Apfuso palikuonis. Jis gimė ir užaugo Jeruzalėje ir mokėsi kartu su savo broliu. Kai Juozapui buvo 26 m., jis keliavo į Romą derėtis su imperatoriumi Neronu, kad šis išlaisvintų kai kuriuos žydų kunigus. Jam grįžus į Jeruzalę ir prasidėjus Judėjos karui, Juozapas buvo paskirtas Galilėjos kariuomenės karo vadu. Tačiau jo atvykimui į Galilėją nepritarė kai kurie vietiniai gyventojai – Ciporio ir Tiberijaus gyventojai nusprendė išlaikyti taiką su romėnais. Ciporio gyventojai pasitelkė romėnų kariuomenę, siekdami apsaugoti savo miestą, tuo tarpu Tiberijaus gyventojai kreipėsi į karaliaus Agripos karines pajėgas, siekdami apsisaugoti nuo sukilėlių. Juozapas taip pat nesutarė su Jonu iš Giskalos, kuris taip pat norėjo vadovauti Galilėjos kariuomenei. Kaip ir Juozapas, Jonas turėjo nemažą būrį sekėjų iš Giskalos ir Gabaros bei paramą iš Sanhedrino. Tuo tarpu Juozapas, tikėdamasis romėnų antpuolio, įtvirtino kelis miestus ir kaimus Žemutinėje Galilėjoje, tarp jų – Tiberiją, Bersabę, Selaminą, Jafą prie Nazareto bei Tarichają. Aukštutinėje Galilėjoje jis, be kitų gyvenviečių, įtvirtino Jamnitą, Cfatą, Meroną ir Akbarą. Vadovaudamas galilėjiečiams, Juozapas sugebėjo į savo pusę patraukti ciporiečius ir tiberijiečius, tačiau galiausiai buvo priverstas atsisakyti ciporiečių karinių pajėgų, kai į Ciporį atvyko romėnų karo tribūnas Julijus Placidas, o vėliau pats Vespasianas. Pirmą kartą Juozapas su romėnų kariuomene susidūrė prie Gariso kaimo, kur jis surengė ataką prieš ciporiečius, bet buvo atremtas. Vėliau jis ilgai priešinosi romėnų kariuomenei, apsupusiai Jotapatą, iki kol miestas pasidavė.
Pasidavus žydų kariuomenei, gynusiai Jotapatą, romėnai įsiveržė į miestą ir išžudė tūkstančius žmonių. Likę gyvi – nusižudė. Pasak Juozapo, 67 m. jis buvo įkalintas urve kartu su 40 kitų karių. Romėnai, vadovaujami Vespasiano ir jo sūnaus Tito, reikalavo grupę pasiduoti, tačiau jie atsisakė. Juozapas kariams pasiūlė visiems kartu nusižudyti. Urve buvę kariai traukė burtus ir tarpusavy žudė kas trečią karį. Kai urve liko vos du vyrai, jie pasidavė romėnams ir tapo jų kaliniais. 69 m. Juozapas buvo paleistas. Pasak jo paties pasakojimų, 70 m., Jeruzalės apgulties metu, Juozapas Flavijus veikė kaip derybininkas. Tuo metu jo tėvai buvo Simono bar Gioros įkaitais.
Juozapas Flavijus teigė, jog būdamas įkalintas urve Jotapatoje, jis patyrė dieviškąjį apsireiškimą, kurio metu regėjo, jog Vespasianas taps Romos imperatoriumi. Kai Vespasianas iš tikrųjų tapo imperatoriumi, jis suteikė Juozapui laisvę ir laikė jo pranašystę dieviškąja. Juozapas rašė, jog apsireiškimas išmokė jį trijų dalykų: kad Dievas, žydų tautos kūrėjas, nusprendė juos „nubausti“; kad sėkmė yra romėnų pusėje; ir kad Dievas pasirinko jį, kad „praneštų apie artėjančius įvykius“.
71 m. Juozapas Flavijus kartu su Titu išvyko į Romą, kur jam buvo suteikta Romos pilietybė. Taip pat jis tapo Flavijų dinastijos plebėjumi. Be Romos pilietybės jam buvo suteikta pensija ir būstas užkariautoje Judėjoje. Juozapas visus savo žinomus darbus parašė gyvendamas Romoje ir globojamas Flavijų šeimos.
Vespasianas suorganizavo Juozapo santuoką su paimta į nelaisvę žyde, su kuria Juozapas vėliau išsiskyrė. Apie 71 m. Juozapas vedė trečią kartą. Jo trečioji žmona buvo Aleksandrijos žydė, su kuria jis susilaukė trijų sūnų, iš kurių vos vienas sulaukė pilnametystės. Vėliau Juozapas išsiskyrė ir su trečiąja žmona. Apie 75 m. jis vedė ketvirtą kartą. Jo ketvirtoji žmona buvo Graikijos žydė, kilusi iš Kretos, gerbiamos šeimos narė. Su ketvirtąja žmona Juozapas susilaukė dviejų sūnų.
Įtaka istorijai ir mokslui
thumb|250px|Manoma, kad šis I a. biustas yra Juozapo Flavijaus. Šiuo metu biustas saugomas [[Naujoji Karlsbergo gliptoteka|Naujojoje Karlsbergo glipotekoje, Kopenhagoje, Danijoje ]]
Juozapo Flavijaus darbai yra svarbus informacijos apie Judėjos karą šaltinis, be to, tai svarbus rašytinis šaltinis, norint suprasti Kumrano rankraščių kontekstą bei I a. judaizmą.
Įtaka istorijai ir archeologijai
Juozapo Flavijaus darbuose gausu naudingos istorinės medžiagos apie tuometinius svarbius asmenis, grupes, papročius ir geografines vietas. Juozapas Flavijus mini, kad jo laikais Galilėjoje buvo 240 miestų ir kaimų, ir kai kuriuos iš jų įvardija. Keletas jo įvardytų žydų papročių yra praktika pakabinti lininę užuolaidą prie įėjimo į namus bei paprotį valgyti šabo pietus šeštąją dienos valandą (vidurdienį). Jis taip pat pažymi, kad žydų vyrams buvo leista vesti kelias žmonas. Jo raštuose pateikiami reikšmingi, ne Biblijoje aprašyti pasakojimai apie makabiejus, Hasmonėjų dinastiją ir Erodo I Didžiojo iškilimą. Jis taip pat aprašė sadukiejus, to meto žydų vyriausius kunigus, fariziejus ir esėjus, Erodo šventyklą, Kvirinijaus gyventojų surašymą ir zelotus. Taip pat aprašė istorines asmenybes, pavyzdžiui, Poncijų Pilotą, Erodą I Didįjį, Erodą Agripą, Erodą Agripą II, Joną Krikštytoją, Jėzaus brolį Jokūbą bei Jėzų Kristų (aprašymas randamas tik slaviškoje Judėjos karo versijoje). Juozapo Flavijaus darbai yra svarbus istorinis šaltinis tyrinėjant judaizmą ir ankstyvąją krikščionybę.
Atidžiai skaitęs Juozapo Flavijaus darbus ir po 35 m. trukusių kasinėjimų, Jeruzalės hebrajų universiteto archeologas Ehudas Netzeris galėjo atrasti, jo manymu, Erodo I Didžiojo kapavietę. Kapavietė buvo sulygintoje dykumos vietoje, netoli Herodiumo, apie 12 km į pietus nuo Jeruzalės – kaip ir buvo aprašyta Juozapo Flavijaus raštuose. 2013 m. spalį archeologai Džosefas Patrikas ir Bendžaminas Arubasas suabejojo, kad kapas iš tiesų priklausė Erodui I. Anot archeologų, kapas per daug kuklus, kad galėtų būti Erodo I, ir turi kelis karaliui nebūdingus bruožus. Rojaus Porato, archeologo tapusio kapavietės kasinėjimo vadovu po E. Netzerio mirties, nuomone, kapavietė priklauso būtent Erodui I.
Juozapo Flavijaus darbai yra pirmasis istorinis šaltinis daugeliui biblinių pasakojimų, pavyzdžiui, apie Izmaelį, semitų, hamitų ir jafetitų ryšį su klasikinėmis pasaulio tautomis bei Masados apgulties istoriją.
Juozapas Flavijus ir istoriografija
thumb|Juozapas Flavijus [[Niurnbergo kronikos|Niurnbergo kronikose]] Judėjos karo pratarmėje Juozapas Flavijus kritikuoja istorikus, kurie neteisingai perteikia Judėjos karo įvykius, rašydamas, kad „jie turi norą pademonstruoti romėnų didybę, tuo metu menkindami žydų veiksmus.“ Vėliau knygoje jis teigia, kad ketina ištaisyti šią klaidą, tačiau „nepersikels į kraštutinumus <...> [ir] gvildens abiejų šalių veiksmus.“ Toliau Juozapas Flavijus teigia, kad jo darbas nebus visiškai objektyvus, sakydamas, kad jis negalės suturėti savo sielvarto aprašinėdamas Judėjos karo įvykius. Vis dėlto, norėdamas pabrėžti, kad tai neturės didelės įtakos jo istoriografijai, Juozapas Flavijus pataria: „Bet jei kas nors yra nepalenkiamas smerkdamas mane, tegu faktus priskiria istorinei daliai, o raudas – tik pačiam rašytojui.“
Savo Judėjos senybių pratarmės pradžioje Juozapas Flavijus teigia: „Aš tiksliai apibūdinsiu tai, kas yra mūsų įrašuose, jiems priklausiančia laiko tvarka, <...> nieko nepridėdamas, kas juose yra, ir nieko iš jų neatimdamas.“ Jis atkreipia dėmesį į skirtumą tarp istorijos ir filosofijos sakydamas: „Tie, kurie skaito mano knygą, gali susimąstyti, kaip tai įvyksta, kad mano kalboje, kurioje žadama įstatymų ir istorinių faktų apžvalga, yra tiek daug filosofijos.“
Abiejuose savo darbuose Juozapas Flavijus pabrėžia, kad istoriografijai svarbus tikslumas. Amerikiečių literatūros profesorius Luisas Feldmanas pažymi, kad Judėjos kare Juozapas Flavijus įsipareigoja rašyti kritiškai, tačiau Judėjos senybėse pereina prie retorinės istoriografijos, kuri tais laikais buvo tam tikras standartas. L. Feldmanas taip pat pažymi tai, kad Juozapas Flavijus savo darbą pavadino „senybėmis“, o ne „istorija“. Helenizmo laikotarpiu žodis senybės reiškė „istoriją nuo pat pradžių“. Taigi, knygos pavadinimas reiškia žydų tautos istoriją nuo pat jos ištakų iki knygos parašymo. Šis skirtumas reikšmingas L. Feldmanui, nes „senovėje iš istorikų buvo tikimasi, kad jie aprašys istorinius įvykius chronologine tvarka“, o tuo tarpu „antikvarai rašė sistemingai, rašydami logiškai ir tik tam tikra tema“, įtraukdami visą savo temai svarbią medžiagą. Antikvarai perėjo už politinės istorijos ribų, įtraukdami visuomenę, religinį ir privatų gyvenimą. Juozapas Flavijus Judėjos senybėse pateikia būtent šią, platesnę perspektyvą.
Darbai
Juozapo Flavijaus darbai yra pagrindinis informacijos šaltinis, siekiant suprasti I a. žydų gyvenimą ir istoriją. Juozapo Flavijaus darbai:
thumb|250px|Juozapo Flavijaus darbai. Vertėjas – Tomas Lodžas (1602 m.)
Judėjos karas
Pirmasis Juozapo Flavijaus darbas, parašytas Romoje, buvo pasakojimas apie Judėjos karą, kreipiantis į tam tikrus „aukštesniuosius barbarus“, kurie, manoma buvo žydų bendruomenė, gyvenusi Mesopotamijoje. Knyga parašyta vakarų aramėjų kalba. 75 m. Juozapas Flavijus, ankstesniojo pasakojimo pagrindu, išleido septynių tomų knygų seriją graikų kalba, kuri dabar yra žinoma kaip Judėjos karas ( arba De Bello Judaico). Knyga prasideda makabiejų laikotarpiu ir baigiasi Jeruzalės griuvimu ir po jo sekusiais Herodiono, Macharonto ir Masados tvirtovių griuvimais, romėnų pergalės Romoje šventimu, miestų atstatymais, romėnų karinėmis operacijomis kitose imperijos dalyse bei sukilimu Kirėnėje. Kartu su Juozapo Flavijaus gyvenime pateiktais pasakojimais apie kai kuriuos tuos pačius įvykius, skaitytojas taip pat gali susipažinti su paties Juozapo Flavijaus vaidmenimi įvykiuose nuo jo grįžimo į Jeruzalę septintojo dešimtmečio pradžioje.
Kai žydų maištas buvo numalšintas, Juozapas Flavijus turėjo būti pergalingų Tito legionierių, vedančių žydų belaisvius ir nešančių lobius iš nuniokotos Jeruzalės šventyklos, maršų liudytojas. Judėjos kare jis ginčija teiginį, kad žydai tarnavo nugalėtam Dievui ir buvo natūraliai priešiški visai romėnų civilizacijai. Veikiau jis kaltina „nereprezentatyvius ir uolius fanatikus“ žydus, kurie, jo nuomone, ir sukėlė Judėjos karą bei vadovavo masėms nusigręžti nuo tradicinių lyderių aristokratų (tokių kaip jis pats), kas buvo pražūtinga visai tautai. Juozapas Flavijus taip pat kaltina kai kuriuos Judėjos prefektus pareikšdamas, kad jie buvo korumpuoti ir nekompetentingi pareigūnai. Pasak Juozapo Flavijaus, tradicinis žydas buvo, turėjo būti ir gali būti ištikimas ir taiką mylintis pilietis. Žydai gali ir istoriškai priėmė Romos viešpatavimą būtent dėl to, kad jų tikėjimas skelbia, jog Dievas pats suteikia imperijoms jų galią.
Judėjos senybės
Kitas Juozapo Flavijaus darbas yra dvidešimt vieno tomo Judėjos senybės, pabaigtas paskutiniaisiais imperatoriaus Domiciano valdymo metais, apie 93-94 m. Aiškindamas žydų istoriją, įstatymus ir papročius, jis įsitraukia į daugybę filosofinių diskusijų tuo metu iškilusių Romoje. Vėlgi, knygoje jis gina žydų tautos istoriją ir visuotinę reikšmę. Juozapas Flavijus tvirtino rašantis šią istoriją, nes jis „matė, kad kiti savo darbuose iškraipė tų veiksmų tiesą“. Kalbėdamas apie kai kuriuos savo knygos šaltinius, Juozapas Flavijus teigia, kad jis rėmėsi ir „interpretavo hebrajų raštus“ ir kad buvo Judėjos karų, apie kuriuos anksčiau pasakojo Judėjos kare, liudininkas.
Prieš Apioną
Juozapo Flavijaus Prieš Apioną – tai dviejų tomų judaizmo kaip antikinės religijos ir filosofijos gynimas, pabrėžiant judaizmo senumą. Knygoje taip pat nagrinėjami kai kurie antisemitiniai pareiškimai, kuriuos Juozapas Flavijus priskiria graikų rašytojui Apionui. Knygoje taip pat atkreipiamas dėmesys į Maneto mitus.
Raudonskardžio atodanga
Raudonskardžio atodanga – – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Ventos regioniniame parke Akmenės rajone, Papilės miestelio rytiniame pakraštyje, dešiniajame Ventos upės krante. Skardžio lankas ties upės vingiu nutolęs vos 50 m nuo artimiausių gyvenamųjų namų. Priklauso Mažeikių miškų urėdijos Papilės girininkijos (kv. Nr.640 skl. Nr.5) teritorijai. Pasiekiama iš Raudonskardžio gatvės (yra informacinės rodyklės, stendas).
Raudonskardžio atodanga – valstybinis geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19. Ji unikali savo reta atvira Nemuno apledėjimo Baltijos stadijos Vidurio Lietuvos fazės ledyno nuogulų atodanga. Turi didelę mokslinę, pažintinę, turistinę, rekreacinę vertę. Perspektyvi tolimesniems moksliniams morenų litostratigrafiniams tyrimams. Atodanga yra vertinga ir kaip kraštovaizdžio objektas, gerai demonstruojama, nuo jos atsiveria gražus vaizdas į Ventos slėnio terasas. Ši atodanga dažnai lankoma tiek Lietuvos, tiek ir užsienio geologijos mokslo specialistų.
Geologija
Atodanga atidengia iki pat moreninės lygumos paviršiaus viršutinius kvartero nuogulų sluoksnius, apatiniai yra paslėpti po deliuviu.
Po 0,3 metro dirvožemio sluoksniu slūgso raudonas karbonatingas moreninis priemolis. Jis purus, dar nesusigulėjęs ir turi abliacinės morenos, kuri liko sutirpus šiame rajone paskutiniojo Nemuno apledėjimo Baltijos stadijos Vidurio Lietuvos fazės ledynui, požymius. Po ja yra kitas taip pat raudonos spalvos moreninis priemolio sluoksnis.
Miškinė plikaplaiskė
Miškinė plikaplaiskė (Neottianthe cucullata, sin. Ponerorchis cucullata) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas. Arealas tęsiasi Eurazijoje nuo Lenkijos iki Japonijos ir Himalajų.
Raudonskardžio atodanga
Geologija
Akivaizdu, kad morena šioje vietoje buvo suklota Nemuno apledėjimo Baltijos stadijos Vidurio Lietuvos fazės ledyno. Giliau 7,5 metro slūgso pilkas priemolis su gausiu gargždu. Gargždo ilgųjų ašių matavimai ryškiai rodo, kad ledynas nuguldęs šį moreninį priemolio sluoksnį plito iš rytų į vakarus. Gargždo petrografinėje sudėtyje vyrauja vietinės kilmės klintys. Šis sluoksnis yra priskirtinas Nemuno apledėjimo Baltijos stadijos Pietų Lietuvos fazės ledynui.
Miškinė plikaplaiskė
Tai daugiametis, 10–30 cm aukščio augalas su sveikais kiaušiniškais arba rutuliškais šakniagumbiais. Stiebas stačias, laibas, briaunotas. Lapai du, paprastai išaugę pažeme, kiaušiniški arba kiaušiniškai lancetiški. Žiedynas – 3–9 cm ilgio kekė, kurioje žiedai dažnai visi pasisukę į vieną pusę. Apyžiedžio lapeliai lancetiški, smailūs, raudonai violetiniai arba rausvi. Lūpa triskiautė, jos pamatas baltas arba vos rausvas, dažnai išmargintas tamsiomis dėmelėmis. Augalas žydi liepos–rugpjūčio mėnesiais.
thumb|left|155px|Žiedynas
Auga šviesiuose (žaliasamaniuose ir nemoraliniuose) pušynuose su lapuočių priemaiša rečiau – mišriuosuose miškuose, pamiškėse, karbonatų turinčiame dirvožemyje, pietinėje ir pietrytinėje šalies dalyje.
Lietuvoje miškinė plikaplaiskė labai reta, nykstanti dėl buveinių pokyčių. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą ir ypač saugomų rūšių sąrašą. Seniau būta nemažai miškinės plikaplaiskės augaviečių vidurio, rytų Lietuvoje, bet pastaruoju metu gausiau aptinkama tik Dzūkijos nacionaliniame parke, Anykščių regioniniame parke ir Ukmergės apylinkėse. Rūšis jautri buveinių pokyčiams, ūkinei veiklai miškuose.
Miškas (Gvatemala)
Miškas – miestas Gvatemaloje, Gvatemalos departamente, Gvatemalos miesto aglomeracijoje. Tai antrasis pagal dydį šalies miestas. Mišką nuo Gvatemalos miesto skiria gilus kanjonas, per kurį nutiesti keli tiltai.
Verčiamasi prekyba, įvairiomis pramonės šakomis.
Istorija
Senovėje dabartinio miesto regione dominavo indėnai pokomamai, netoliese buvo jų sostinė Senoji Činautla (Chinautla Vieja), kuri kartais taip pat vadinama Mišku (Mixco Viejo). Dabartinis miestas įkurtas 1526 m.
Skrebenų holokausto vieta
Istorija
Seredžiaus valsčiuje 1941 m. rugpjūčio mėn. gyveno 112 žydų šeimų (356 žmonės). Tuomet Kauno apskrityje vyko žydų sulaikymai ir telkimas į getus, laikinas stovyklas. Iš Seredžiaus buvo išgabenti 62 žydų moterys ir 14 vyrų. Jie galėjo būti nužudyti 1941 m. rugpjūčio 28 d. Vilkijoje, kitų šaltinių duomenimis – Pakarklės miške, prie Jaučiakių kaimo. Prieš nužudymą Seredžiaus žydai dar spėjo susimokėti paskirtą kontribuciją, kurią uždėjo Kauno apskrities viršininko V. Bortkevičiaus 1941 m. rugpjūčio 6-osios įsakymu. Pagal Jėgerio ataskaitą, Seredžiaus žydai buvo nužudyti 1941 m. rugsėjo 4 d. Tą dieną šalia Skrebenų sušaudyti 193 žmonės: 6 vyrai, 61 moteris ir 126 vaikai.
Vieta
Patikslinant Skrebenų žudynių vietą, naudingos informacijos 2009 m. suteikė šio kaimo gyventojas Leonas Minialga. Jo prisiminimai įrašyti ir dokumentiniame filme „Blėstanti praeitis“. Liudytojas, būdamas penkiolikos metų, pats su draugais matė žydų sušaudymą tuomet dar plyname lauke, kur brendo javai. Ėjusią koloną žydų netikėtai iš visų pusių apsupę šeši automatais ginkluoti vokiečiai bei keturi jiems talkinę baltaraiščiai staiga pradėjo šaudyti be atrankos. Viskas buvo greitai baigta, o vienas iš egzekutorių dar patikrino išguldytas aukas ir kontroliniais šūviais pribaigė sužeistuosius. Kitą dieną kaimo gyventojai buvo atvaryti užkasti lavonų. Ilgainiui kapavietės kauburys, kurio ilgis buvo apie 12–15 m, susmego. Sovietmečiu atvažiavęs traktorius tą duobę užlygino. Laukuose, kur augdavo javai, buvo pasodintas miškas.
Kitas vietos gyventojas Romas Dockevičius matė pro savo sodybos langus dar vieną žydų žudynių epizodą toje pačioje vietoje. Plentu nuo Seredžiaus Vilkijos link važiavęs vokiškas sunkvežimis sustojo. 17–19 vyrų žydų vokiečiai išlaipino iš sunkvežimio ir, atvedę maždaug į tą pačią vietą, kurią nurodė L. Minialga, sušaudė.
Motiejūnai (Molėtai)
Motiejūnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Alantos, netoli Vastapo ežero.
Istorija
1656 m. kaimas minimas Alantos bažnyčios metrikų knygoje.
FK Sklypas Kudirkos Naumiestis
Kudirkos Naumiesčio „Sklypas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Kudirkos Naumiesčio.
Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. pradžioje. Jau debiutiniame sezone tapo pirmą kartą organizuotų SFL Šakių rajono pirmenybių nugalėtoju.
Komandą remia Raseiniuose įkurta nekilnojamu turtu prekiaujanti UAB „Jūsų sklypas“.
Trevor Hudgins
Trevoras Hadžinsonas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Hiustono „Rockets“ komandoje ir turintis dvipusę sutartį su NBA G-lygos Rio Grandė slėnio „Vipers“ klubu.
Prieš 2022 m. NBA naujokų biržos Hadžinsonas treniravosi Bruklino „Nets“ ir Hiustono „Rockets“ komandose. Po to, kai nebuvo pašauktas naujokų biržoje, liepos 1 d. pasirašė dvipusę sutartį su „Rockets“.
Činautla
Činautla  – miestas Gvatemaloje, Gvatemalos departamente, šiaurinis Gvatemalos miesto priemiestis. Oficialiai – vienas didžiausių šalies miestų.
Verčiamasi prekyba, maisto pramone.
Papartėlių tvenkinys
Papartėlių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 3 km į šiaurę nuo Žaslių miestelio. Sudarytas užtvenkus Laukystos upę (Neries intakas) 18,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,8 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 90,8 m. Krantai aukšti. Aplink tvenkinį daugiausia plyti dirbami laukai. Tvenkinio pietinė dalis pylimais padalinta į 3 dalis. Pietiniai krantai apaugę miškeliais (Mančiūnų miškas), pietrytiniame stūkso Mančiūnų piliakalnis ir įsikūręs Mančiūnų kaimas. Į pietus telkšo žuvininkystės ūkio tvenkinių virtinė. Šiaurrytiniame krante įsikūrusi Stabintiškių gyvenvietė, į šiaurę – Prozariškių kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias.
Šang-Či ir dešimties žiedų legenda
Šang-Či ir dešimties žiedų legenda – 2021 m. JAV mokslinės fantastikos filmas, sukurtas pagal „Marvel“ komiksų veikėją Šang-Či. Filmą režisavo Destin Daniel Cretton pagal scenarijų, kurį parašė kartu su Dave Callaham ir Andrew Lanham. Jame Simu Liu vaidina Šang-Či kartu su Awkwafina, Meng'er Zhang, Fala Chen, Florian Munteanu, Benedict Wong, Michelle Yeoh, Ben Kingsley ir Tony Leung. Tai 25-asis „Marvel Cinematic Universe“ (MCU) filmas. Filme Šang-Či priverstas susidurti su savo praeitimi, kai jo tėvas Venvu, organizacijos „Dešimt žiedų“ lyderis, įtraukia Šang-Či ir jo seserį Šialing į mitinio kaimo paieškas.
Visame pasaulyje filmas uždirbo daugiau nei 432 mln. dolerių ir tapo devintuoju pelningiausiu 2021 m. filmu. Filmas pagerino kelis bilietų pardavimų rekordus ir sulaukė teigiamų kritikų atsiliepimų, kurių daugelis gyrė veiksmo scenų choreografiją, Azijos kultūros tyrinėjimą ir vaizdavimą, režisūrą ir aktorių, ypač Liu ir Leung, pasirodymus.
Panerių apylinkė
Panerių apylinkė sovietmečiu buvo:
Mikola Azarovas
Mikola Janovyčius Azarovas (g. 1947 m. gruodžio 17 d. Kalugoje) – Ukrainos politinis ir visuomeninis veikėjas, geologijos ir mineralogijos mokslų daktaras, profesorius, Ukrainos mokslų akademijos narys. 15 metų dirbo Ukrainos valdžios struktūrose.
Biografija
Baigė Maskvos valstybinį Michailo Lomonosovo universitetą.
2001 m. kovo 5 d. tapo Ukrainos Regionų partijos vadovu, tačiau po pusės metų atsistatydino. 2003 m. balandį Regionų partijos suvažiavime išrinktas politinės tarybos pirmininku.
2002–2005 m. Ukrainos premjero Viktoro Janukovyčiaus vyriausybėje ėjo pirmojo vicepremjero pareigas, 2004 m. pabaigoje – 2005 m. pradžioje laikinai ėjo Ukrainos premjero pareigas. 2006 m. kovą pagal Regionų partijos sąrašą buvo išrinktas į Aukščiausiąją Radą.
2007 m. pagal Regionų partijos sąrašą išrinktas į Aukščiausiąją Radą. 2009 m. birželį Regionų partijos politinė taryba paskirtas V. Janukovičiaus rinkimų štabo vadovu.
Ukrainos Aukščiausioji Taryba 2010 m. kovo 11 d. pavirtino 15-uoju šalies ministru pirmininku. Už jį balsavo 242 parlamentarai (iš 450).
2014 m. atsistatydino iš Ukrainos premjero pareigų, dėl euromaidano konfliktų Kijeve.
Rocket Mortgage FieldHouse
Istorija
Arena pradėta statyti 1992 m. balandžio 27 d. Ji duris atvėrė 1994 m. spalį kaip „Gateway Sports and Entertainment Complex“ pramogų komplekso dalis kartu su gretimu „Progressive Field“ stadionu, atidarytu tų pačių metų balandį. Pastatas pakeitė „Richfield Coliseum“ areną ir tapo pagrindine regiono pramogų vieta bei „Cavaliers“ klubo namais.
2005 m. kovo mėn. įsigijęs didžiąją dalį „Cavaliers“ akcijų, Dan Gilbert nusipirko pavadinimo teises ir pervadino pastatą į „Quicken Loans Arena“ savo bendrovės „Quicken Loans“ vardu.
Ji pervadinta 2019 m. balandį, kai „Quicken Loans“ pakeitė prekės ženklą į „Rocket Mortgage“. Arena taip pat buvo atnaujinta ir išplėsta.
Lenktynių žaidimas
thumb|right|250px|Akimirka iš „[[Forza Horizon 3“ žaidimo]] Lenktynių žaidimas – kompiuterinių žaidimų žanras, kuriame žaidėjas valdo transporto priemonę ir lenktyniauja prieš kitus žaidėjus ar kompiuterį įvairiose trasose. Lenktynių žaidimai gali atitikti tikras gyvenime egzistuojančias lenktynes (pavyzdžiui, „F1 2016“) ar būti visiškai išgalvotos lenktynės (pvz., „Need for Speed“). Lenktynių žaidimas gali būti visiškai arkadinio stiliaus arba simuliacinis. Dažnai lenktynių žaidimai gali priklausyti ir sporto žaidimų žanrui.
Naujesni lenktynių žaidimai pagal rūšis yra šie: „F1 2016“, paremtas Formulės 1 lenktynėmis, „Forza“ serija, „Need for Speed“ serija (kuriama nuo 1994 m.), „Valentino Rossi: The Game“, paremtas Moto GP lenktynėmis, „WRC 6“, paremtas WRC čempionatu, „NASCAR '15“ pagal NASCAR lenktynes, „Pro Cycling Manager“ pagal dviračių lenktynes, „Project CARS“, „Assetto Corsa“, „Midnight Club II“, kuriame pirmą kartą galima lenktyniauti tiek automobiliais, tiek motociklais ir kiti.
Tarp lenktynių žaidimų išsiskiria itin realistiški lenktynių žaidimai, sukurti seniau, tačiau dėl savo tobulinimo galimybių mėgiami. Tokių žaidimų pavyzdžiai yra „rFactor“, „iRacing.com“, „Grand Prix Legends“, „GTR 2 – FIA GT Racing Game“. 2005 m. išleistas „rFactor“ iki šiol yra vienas šio žanro lyderių – šiame žaidime galima lenktyniauti praktiškai bet kokiais automobiliais nuo miesto iki atvirų ratų iš bet kokios eros. Žaidimas labai detaliai leidžia žaidėjams keisti įvairius automobilių nustatymus.
Selaviko ežeras
Ežero pavadinimą inuitų kalba pirmasis 1842–1844 m. pranešė Rusijos imperijos laivyno leitenantas Lavrentijus Zagoskinas (pavadinimas užrašytas kaip Čilivik). Veikiausiai šiuo pavadinimu jis norėjo įvardinti inuitų gentį ar gyvenvietę. Manoma, kad pavadinimą ežerui ~1850 m. suteikė viena iš John Franklin paieškos ekspedicijų.
Amžinieji
Amžinieji – 2021 m. JAV mokslinės fantastikos filmas, sukurtas pagal „Marvel“ komiksų rasę tuo pačiu pavadinimu. Filmą režisuoja Chloé Zhao, kuri kartu su Patrick Burleigh, Ryan Firpo ir Kaz Firpo parašė scenarijų. Filmo aktorių ansamblis: Gemma Chan, Richard Madden, Kumail Nanjiani, Lia McHugh, Brian Tyree Henry, Lauren Ridloff, Barry Keoghan, Don Lee, Harish Patel, Kit Harington, Salma Hayek ir Angelina Jolie. Tai 26-asis „Marvel Cinematic Universe“ (MCU) filmas. Filme Amžinieji, nemirtingos ateivių būtybės, po tūkstančių metų išlenda iš slėptuvės, kad apsaugotų Žemę nuo savo senovinių antrininkų – Deviantų.
Filmas visame pasaulyje uždirbo 402 milijonus dolerių. Kritikai jį įvertino nevienareikšmiškai: gyrė temas ir vaizdus, bet kritikavo filmo scenarijų, tempą, trukmę ir veikėjų vystymąsi.
Bitėnų valsčius
Bitėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Bitėnai.
Istorija
Valsčius minimas po I pasaulinio karo, kai buvo perduotas iš Ragainės apskrities Pagėgių apskričiai. Panaikintas tarpukariu.
Boeing 787 Dreamliner
Boeing 787 Dreamliner – dviejų variklių komercinis reaktyvinis lėktuvas, gaminamas kompanijos „Boeing“.
Lėktuve telpa nuo 210 iki 330 keleivių. Kompanija teigia, jog šis lėktuvas yra pats taupiausias iš visų jos gaminių. Tai yra pats pirmasis komercinis lėktuvas, kurio gamyboje daugiausia naudotos kompozicinės medžiagos. Šis modelis yra 20 procentų efektyvesnis ir taupesnis už savo pirmtaką 767. Pagal išdėstymą jis yra panašus į 777 modelį, todėl pilotai gali valdyti šiuos abu lėktuvus.
Pirmasis lėktuvo išriedėjimas viešumoje įvyko 2007 m. liepos 8 d. įmonės gamyklos teritorijoje Evereto mieste Vašingtone. Tuo metu jų jau buvo užsakyta 677  – tai didžiausias užsakymų skaičius bet kokio komercinio orlaivio, dar jo nepagaminus.
2011 m. buvo gautas paskutinis JAV ir Europos setifikatas ir gautas leidimas komerciniams skrydžiams. Pirmasis komercinis skrydis įvyko su „All Nippon Airways“ oro linijomis 2011 m. spalio 26 d.
Vėliau lėktuvas susidūrė su naudojamų baterijų problemomis: jos kelis kartus sukėlė orlaivyje gaisrą. 2013 m. sausio 16 d. visų 787 lainerių skrydžiai buvo sustabdyti norint patikrinti ir išspręsti atsiradusią problemą. Balandžio mėnesį „Boeing“ baigė baterijų perdarymo procedūras ir mėnesio pabaigoje visi skrydžiai buvo atnaujinti.
Naujausia šios modelio versija 787-10 Federalinės aviacijos administracijos sertifikatą užsitikrino 2018 m. sausį po beveik 900 val. bandomųjų skrydžių. Pirmoji šį modelį gavo kompanija „Singapore Airlines“ 2018 m. kovo pabaigoje.
Vėžininkų valsčius
Vėžininkų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Vėžininkai.
Istorija
1920 m. valsčius perduotas iš Ragainės apskrities Pagėgių apskričiai. Panaikintas po II pasaulinio karo.
Vilja Nueva (Gvatemala)
Vilja Nueva  – miestas Gvatemaloje, Gvatemalos departamente, pietinis Gvatemalos miesto priemiestis. Oficialiai – vienas didžiausių šalies miestų. Tekstilės, metalurgijos, plastiko gaminių pramonė. Prekyba ryžiais, daržovėmis, pieno produktais, vaisiais.
Istorija
Miestas įkurtas 1763 m.
Miežiškių apylinkė
Miežiškių apylinkė sovietmečiu buvo:
Pavirinčiai (Molėtai)
Pavirinčiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Alantos, netoli Virintos upės.
Istorija
1657 m. kaimas minimas Alantos bažnyčios metrikų knygoje. Ten pat 1663 m. minimas Pavirinčių laukas, kuriame gyvena bajoras Petras Gadumskis.
Giovan Battista Pellegrini
Džovanas Batista Pelegrinis (, 1921 m. vasario 23 d. Čenčenige Agordinas, Italijos karalystė – 2007 m. vasario 3 d. Paduja, Italija) – italų kalbininkas, romanistas, finougristas, albanologas ir dialektologas.
Liaudies lotynų kalba
Liaudies lotynų kalba, arba  liaudies šnekamoji lotynų kalba  – šnekamoji lotynų kalbos atmaina, kuri buvo paplitusi Italijoje, o vėliau ir kitose Romos imperijos provincijose. Liaudies lotynų kalba priešinama su rašytine bendrine lotynų kalba. Būtent liaudies lotynų kalba (o ne klasikinė lotynų) yra tiesioginė romanų kalbų pramotė. Kita vertus, ne visuose liaudies lotynų kalbos regionuose dabar vartojamos romanų kalbos. Liaudies lotynų kalba geografiškai labiausiai buvo išplitusi III a., kai Romos imperija buvo pasiekusi maksimalų plotą. Nuo III a. pabaigos, bet ypač V–VII amžiuose, Didžiojo tautų kraustymosi laikais liaudies lotynų kalbos arealo ribos vadinamosios Senosios Romanijos regionuose žymiai susiaurėjo. Sakykime, Šiaurės Afrikoje liaudies lotynų kalbą visiškai išstūmė arabų kalba, o Romos Britanijoje – senoji anglų kalba (tiesa, liaudies lotynų kalba padarė didelę įtaką vietinėms britų kalboms). Regionai, kuriuose lotynų kalba pamažu išnyko (Panonija, Ilyrija, Romos Britanija, Germanija, Romos Afrika), buvo pavadinti Išnykusiąja Romanija.
Giovan Battista Pellegrini
Biografija
Dž. Pelegrinis lankė mokyklą Belune, Padujos universitete studijavo pas K. Taljavinį, studijas baigė apgynęs darbą „I nomi locali del Medio ed Alto Cordevole“ (Florencija, 1948). 1946–1956 m. Pizos universitete dirbo asistentu. 1957–1958 m. Palermo universitete ėjo docento pareigas, vėliau Triesto universitete dirbo profesoriumi, galiausiai 1964–1996 m. dirbo Padujos universiteto Kalbotyros katedroje. 1987–1992 m. vadovavo Italų dialektologijos studijų centrui, kurį jis įkūrė drauge su O. Parlandželiu.
Spuliai
Istorija
1657 m. kaimas minimas Alantos bažnyčios metrikų knygoje.
Giovan Battista Pellegrini
Biografija
Dž. Pelegrinis nuo 1990 m. buvo Italijos nacionalinės kalbos akademijos narys korepondentas, o 2003 m. tapo visateisiu jos nariu. 1989 m. tapo Budapešto universiteto garbės daktaru. Beluno provincijoje jo vardu pavadintas miestelis.
Liaudies lotynų kalba
Pirmieji nuo liaudies lotynų kalbos arealo atskilo vadinamosios Balkanų lotynų kalbos vartotojai, tęsę Romos Dakijos (dabar Transilvanija) ir Balkanų apgyvendinimą. Romos Dakiją romėnų administracija oficialiai paliko 271 m. Tokiu būdu susidarė rytų romanų kalbos.
Afrikoje liaudies lotynų kalba Kapsos (dabar Gafsa, Tunisas) oazėje gyvavo iki XII a., tačiau palaipniui ją išstūmė arabų kalba.
Kozelkiškių apylinkė
Kozelkiškių apylinkė (arba Kazokiškių II apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Vilkėnų apylinkė
Vilkėnų apylinkė sovietmečiu buvo:
II pasaulio futbolo čempionato finalas
II pasaulio futbolo čempionato finalas – finalinės 1934 m. pasaulio futbolo čempionato rungtynės tarp Italijos ir Čekoslovakijos komandų, vykusios 1934 m. birželio 10 d. Italija laimėjo rungtynes 2-1.
Mačas įvyko Nacionaliniame stadione Romoje, kai temperatūra siekė 40 °C. Čekoslovakijai 71 minutę Antonínas Pučas įmušė pirmąjį įvartį. Po 10 minučių Italija išlygino rezultatą. Nebuvo daugiau taisyklių, todėl rungtynės buvo priverstos pereiti prie papildomo laiko, o tai atsitiko pirmą kartą pasaulio čempionatų finalų istorijoje.
Pjemonto vynuogynų kraštovaizdis
Pjemonto vynuogynų kraštovaizdis: Langė-Roeras ir Montferatas – oficialus UNESCO suteiktas šiaurės Italijos regiono pavadinimas. Į pasaulio paveldą įrašytos „penkios išskirtinės vynuogynų vietos su nepakartojamu kraštovaizdžiu“ kartu su Grincano Kavoro pilimi.
Šios vietos, besidriekiančios per Langės ir Montferato žemes, yra vienos svarbiausių vynuogynų Italijoje. Jos įsikūrusios Pjemonte, tarp Po upės ir Ligūrijos Apeninų. Čia yra įvairių ekonominių ir technologinių vynuogių auginimo ir vyno darymo procesų elementų. Šiose vietose rasta įvairių V a. p. m. e. datuojamų radinių, likusių nuo etruskų ir keltų prekybos laikų. Etruskų ir keltų laikų žodžiai, ypač susiję su vynu, iki šiol vartojami vietiniuose dialektuose.
Ramutis Kairaitis
Ramutis Kairaitis (g. 1946 m. lapkričio 27 d. Marijampolėje) – Lietuvos kultūrizmo sportininkas, treneris, teisėjas ir sporto veikėjas. Lietuvos sporto universiteto dėstytojas, mokslininkas ir vadovas.
William Salesbury
Viljamas Solsberis (William Salesbury arba William Salusbury, ~ 1520 m. – ~ 1584 m.) – vienas žymiausių Renesanso epochos valų mokslininkų ir pagrindinis Naujojo Testamento į valų kalbą vertėjas.
Biografija
V. Solsberis gimė prieš 1520 m. (gali būti, kad jau 1507 m.) Lansanano parapijoje, Konvyje. Mokėsi Oksfordo universitete, studijavo hebrajų, graikų ir lotynų kalbas, universitete susipažino su (uždraustais) Martyno Liuterio ir Viljamo Tindeilo darbais bei spausdinimo technologija. Čia jį patraukė renesansinės mokymosi idėjos. V. Matijaso manymu, būtent Oksforde V. Solsberis paliko katalikų bažnyčią ir tapo protestantu. 1547 m. jis sudarė anglų–valų žodyną, pavadintą A dictionary in Englyshe and Welshe, kuris buvo atspausdintas Londone. Pasak V. Matijaso, šis žodynas gali būti pirmoji valų kalba atspausdinta knyga. 1550 m. R. Kroulis atspausdino V. Solsberio darbą Trumpas ir paprastas įvadas, kuriame mokoma tarti britų kalbos (dabar paprastai vadinamos valų kalba) raides. V. Solsberis buvo pagrindinis Naujojo Testamento į valų kalbą vertėjas, šis vertimas Londone buvo išleistas 1567m. spalio 7 d.
Manoma, kad V. Solsberis mirė apie 1580 m., jo palaidojimo vieta nežinoma. B. Džonsas jį įvardija kaip iškilų, plačių interesų, žingeidų Renesanso epochos valų mokslininką.
Būbliškės valsčius
Būbliškės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Būbliškė.
Istorija
Minimas nuo 1736 m. 1920 m. valsčius perduotas iš Tilžės apskrities Pagėgių apskričiai. Panaikintas po II pasaulinio karo.
Putita
Putita arba Kevenas da Silva Inasijus (g. 1998 m. lapkričio 21 d.) – Brazilijos futbolininkas, saugas.
Būbliškės valsčius
Gyvenvietės
XVIII a. valsčiui priklausė 70 kaimų.
Putita
Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje. Priklausė įvairiems klubams: Tanabi, Mirassol.
2017–2019 m. priklausė Guarulhos, o nuomos pagrindais atstovavo Kerkyros klubui (Graikija).
Grįžęs į Braziliją 2019 m. priklausė Três Corações. 2020 m. pasirašė sutartį su Atlético Monte Azul, tačiau nuomos pagrindais žaidė kitose ekipose.
Vėliau persikėlė į Šiaurės Makedoniją, kur atstovavo „Shkupi“. Atstovavo klubui UEFA Čempionų lygos atrankos rungtynėse. 2022–2023 m. sezone Shkupi užėmė antrą vietą.
2023 m. liepos 13 d. Putita (Kvevenas) pelnė įvartį, o Renaldo Cephas pasižymėjo pelnydamas keturis įvarčius į FC Hegelmann vartus. Makedonijos atstovai šventė pergalę triuškinančiu rezultatu 5:0.
Kulmenų valsčius
Kulmenų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Kulmenai.
Istorija
1920 m. valsčius perduotas iš Tilžės apskrities Pagėgių apskričiai. Panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.
Kibildžiai (Molėtai)
Kibildžiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Balninkų pietiniame Karališkių ežero krante.
Istorija
1657 m. kaimas minimas Alantos bažnyčios metrikų knygoje.
Romanas Kalinauskas
thumb|260px|[[Tarptautinė kultūrizmo federacija|Tarptautinės kultūrizmo federacijos (IFBB) prezidento viešnagė Lietuvos Aukščiausioje Taryboje 1991 m. kovo 30 d. Iš kairės: Lietuvos kultūrizmo federacijos prezidentas Romanas Kalinauskas, Aukščiausios Tarybos pirmininkas Vytautas Landsbergis, IFBB prezidentas Benas Weideris, LTOK viceprezidentas Kazimieras Motieka ir LTOK prezidentas Artūras Poviliūnas.]] Romanas Kalinauskas (1941 m. spalio 18 d. Dotnuvoje – 1998 m. kovo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos kultūrizmo treneris, teisėjas ir sporto veikėjas.
Biografija
1967–1987 m. vadovavo Kėdainių sporto ir jaunimo klubui „Liutauras“. Nuo 1974 m. teisėjavo Lietuvos TSR pirmenybėse, tarptautiniuose turnyruose ir kitose kultūrizmo varžybose. 1970–1978 m. buvo renkamas Lietuvos atletinės gimnastikos komisijos atsakinguoju sekretoriumi, 1978–1991 m. buvo šios organizacijos pirmininku. 1973 m. SSRS Sporto komitetas kultūrizmą (tuo metu vadinamą atletine gimnastika) šalyje uždraudė ir treniruotis bei varžytis teko nelegaliai, vėliau šis draudimas buvo atšauktas. R. Kalinauskas 1977 m. buvo išrinktas SSRS atletinės gimnastikos komisijos atsakinguoju sekretoriumi, 1985 m. – prezidento pavaduotoju, o 1987 m. – pervadintos į SSRS atletizmo federaciją viceprezidentu. 1991 m. paskirtas Tarptautinės kultūrizmo federacijos (IFBB) prezidento padėjėju Baltijos valstybėse.
FK Pasakų briedis Šakiai
Šakių „Pasakų briedis“ – Lietuvos futbolo klubas iš Šakių.
Krymo istorija
Seniausi istoriniai šaltiniai apie Krymo pusiasalį, vadintą Tauris, Taurika ir Taurikos Chersonesu (, Taurikos pusiasalis) siekia V a. pr.m.e., kai jo pakrantėje graikai įsteigė keletą kolonijų. Pietinė pusiasalio pakrantė išliko graikų kultūros įtakoje beveik du tūkstančius metų ir įėjo į Romos imperiją (47 m. pr. m. e. - 330 m.), Bizantijos imperiją (330-1204 m.), Trebizondo imperiją (1204-1461 m.) ir nepriklausomą Teodoro kunigaikštystę (iki 1475 m.). XIII a. kai kuriuos uostus kontroliavo venecijiečiai ir genujiečiai. Likusi Krymo dalis buvo mažiau stabili, nuolat patirdavusi užkariavimus ir įsiveržimus. Ankstyvaisiais viduramžiais čia gyveno skitai (skito-kimerai), taurai, graikai, romėnai, gotai, hunai, bolgarai, kipčiakai ir chazarai. Viduramžiais iš dalies buvo užkariautas Kijevo Rusios, tačiau po mongolų įsiveržimo tapo Aukso ordos dalimi. Po to čia XV a. susikūrė Krymo chanatas, kuris vėliau atiteko Osmanų imperijai, užkariavusiai ir pakrantes.
Daktaras Streindžas beprotybės multivisatoje
Daktaras Streindžas beprotybės multivisatoje  – 2022 m. JAV mokslinės fantastikos filmas, sukurtas pagal „Marvel“ komiksų personažą Daktarą Streindžą. Filmą režisavo Sam Raimi, o scenarijų parašė Michael Waldron. Filme Benedict Cumberbatch vaidina Daktarą Streindžą kartu su Elizabeth Olsen, Chiwetel Ejiofor, Benedict Wong, Xochitl Gomez, Michael Stuhlbarg ir Rachel McAdams. Tai yra „Daktaras Streindžas“ (2016 m.) tęsinys ir 28-asis „Marvel Cinematic Universe“ (MCU) filmas. Filme Streindžas saugo Ameriką Čavez, paauglę, galinčią keliauti po multivisatą, nuo Raudonosios raganos.
Krymo istorija
1783 m. Osmanų imperiją nugalėjo Jekaterina Didžioji. Pagal taikos sutartį Osmanų imperija atidavė Rusijai Krymą.
1921 m. buvo sukurta Krymo Autonominė Sovietų Socialistinė Respublika. 1945 m. autonominė respublika buvo panaikinta ir Krymas tapo Rusijos TSR (1945-1954 m.), o po to Ukrainos TSR (1954-1991 m.) sritimi. Nuo 1991 m. Krymo pusiasalis kaip Krymo Autonominė Respublika ir Sevastopolio miestas tapo Ukrainos valstybės dalimi. Per 2014 m. Krymo krizę Rusija užėmė ir aneksavo pusiasalį bei jame įkūrė du federacinius vienetus: Krymo respubliką ir federacinį miestą Sevastopolį.
Priešistorė
Žmonių gyvenviečių Kryme pėdsakai siekia vidurinįjį akmens amžių. Neandertaliečio palaikai rasti Kiik-Koba urve datuojami kaip 80 000 metų senumo. Vėlyvųjų neandertaliečių pėdsakai taip pat rasti Staroselėje (apie 46 000 metų senumo) ir Buran Kajoje (apie 30 000 metų senumo).
Juodosios jūros tvano hipotezės šalininkai mano, kad Krymas pusiasaliu tapo ne taip seniai, pakilus Juodosios jūros lygiui 6 tūkst. pr.m.e.
Neolito pradžia Kryme siejama ne su žemės ūkiu, o su keramikos atsiradimu, titnago įrankių gamybos technologijos pasikeitimais ir kiaulių domestikacija. Seniausi kultūrinių kviečių įrodymai Kryme randami eneolitinėje Ardych-Burun vietovėje ir yra datuojami 4 tūkst.pr.m.e.
III tūkst.pr.m.e. Krymą pasiekė Duobinių kapų kultūra, pagal Kurganų hipotezę atitinkanti vėlyvąją praindoeuropiečių kultūros fazę.
Taurai ir skitai
Ankstyvajame geležies amžiuje Kryme gyveno dvi grupės: taurai (arba skitotaurai) pietų Kryme ir iranėnai skitai į šiaurę nuo Krymo kalnų. Taurai maišėsi su skitais ir nuo III a. pr. m. e. graikų rašytojų kūriniuose vadinami tauroskitais ir skitotaurais.
Taurų, nuo kurių vardo kilo klasikinis Krymo vardas "Taurika", kilmė yra neaiški. Greičiausiai jie buvo indoeuropiečių kimerų, kuriuos VII a. pr. m. e. į Balkanus ir Anatoliją išstūmė nauji atsikėlėliai skitai, likučiai. Alternatyvios teorijos juos sieja su abchazais ir adygais, kurie tais laikai gyveno gerokai toliau į vakarus nei dabar.
Graikai, kurie archainiu periodu Kryme įkūrė savo kolonijas, taurus laikė laukiniais, karingais žmonėmis. Net praėjus keliems amžiams nuo graikų ir romėnų kolonizacijos, taurai nebuvo numalšinti ir tęsė piratavimą Juodojoje jūroje. II a.pr.m.e jie buvo tapę skitų karaliaus Skiluro priklausomais sąjungininkais.
Graikai
thumb|left|Graikų kolonijos Kryme
Graikai, kurie maždaug tuo metu pasiekė Krymą per Juodąją jūrą, pavadino visą pusiasalį Tauride. Tolimoji Tauridė graikų mituose buvo pusiau legendinė šalis, o vietos gyventojus taurus graikai laikė laukiniais piratais. Mitas apie Ifigeniją pasakoja apie Agamemnono dukterį, išgelbėtą deivės Artemidės. Ifigenija buvo nusiųsta į tolimą Tauridę, kur turėjo atnašauti jai aukas. Taurų valdovas Thoas privertė ją aukoti žmonių aukas žudant į pusiasalį užklystančius svetimšalius.
Romos imperija
Po 110 m. pr. m. e. Bosforo karalystė atiteko helenizuotai Ponto karalystei, o šios karalius Mitridatas VI davė ją valdyti savo sūnui. Kuomet Mitridatas 63 m. pr. m. e. pralaimėjo Gnėjui Pompėjui, Krymas tapo jo paskutine priebėga. Tačiau ir čia pralaimėjęs prieš romėnus, jis nusižudė. Taip Bosporo karalystė tapo Romos kliente.
Bosporo karalystė kaip Romos imperijos klientė išgyveno iki pat IV a. vidurio. Kadangi karalystei nuolat grėsė nehelenizuotų skitų ir sarmatų antpuoliai, romėnai nuolat rėmė savo klientę armija ir ginklais. Didžiausias jų karinis postas buvo Charaksas. Tai buvo toliausiai šiaurės rytuose buvęs Romos imperijos avanpostas.
Krymas viduramžiais
thumb|Chersono tema Bizantijos imperijoje 1025 m.
thumb|left|Genujiečių tvirtovė Kafoje IV a. viduryje sulig paskutiniuoju žinomu Bosporo karaliumi Reskuporiu IV žinios apie Tauridę nutrūko. Nors helenizuotose pakrantės miestuose Rytų Romos imperija išlaikė tam tikrą kontrolę, Krymą užplūdo klajoklinės tautos, dalyvaujančios Didžiajame tautų kraustymęsi, kurios griovė helenistinį krašto paveldą. Pirmieji, įgiję hegemoniją krašte buvo alanai ir gotai (250 m.; jų likučiai liko gyventi pusiasalyje iki pat XVIII a.). Senovinė tvirtovė Teodoras greičiausiai buvo įkurta gotų ir alanų. IV a. juos pakeitė hunai (376 m.), V a. – bolgarai, išsilaikę čia iki VIII a. VIII a. bolgarus Kryme pakeitė Chazarų kaganatas, tačiau 965 m. chazarus sumušė Kijevo Rusios kunigaikštis Sviatoslavas. Paėmęs chazarų miestą Samkercą (graikų Hermonasa) rytinėje Azovo jūros pakrantėje, jis įkūrė Tmutarakano kunigaikštystę, ir iš čia nukariavo rytinį Krymą. Be to, jis nuėjo iki pat Bizantijos kontroliuojamo Chersoneso, kur priėmė krikščionybę.
XI a. stiprėjanti Bizantijos imperija vėl susigrąžino nemažas Krymo pakrantės teritorijas, kurias kontroliavo kaip Chersono temą. Šiaurinę Krymo dalį tuo tarpu perėmė klajokliai pečenegai, kipčiakai ir kumanai, sukūrę didelę klajoklių imperiją Ponto stepėje.
XIII a. vėl nusilpusią Bizantiją ir jos įpėdinę Trapezunto imperiją pakrantėje keitė nauja galia – genujiečiai, kurie čia aktyviai kūrė savo kolonijas, neretai senųjų graikų kolonijų vietoje. Svarbiausios jų kolonijos buvo Čembalas, Kaulita, Lušta, Soldaja, Kafa, Vosporas. Iš Bizantijos valdytų teritorijų genujiečių neužimta liko tik pietvakarinė pakrantė ir žemės kalnuotoje krašto dalyje. Čia susiformavo Teodoro kunigaikštystė, kurią valdė helenizuota armėnų dinastija.
Krymo chanatas
thumb|left|Krymo chanų rūmai Bachčisarajuje 1237 m. Krymas (išskyrus Genujos kontroliuojamą pakrantę) buvo prijungtas prie Aukso ordos, kuri iš pradžių buvo Mongolų imperijos dalis, bet ilgainiui tapo atskira valstybe. Valdant mongolams totoriams dar kartą keitėsi regiono etninė sudėtis – čia įsivyravo tiurkiška totorių kalba ir totorių atmaina, vadinamieji krymo totoriai. Be to, buvo priimtas Islamas. Totoriai nuo pat įsikūrimo Ordos sudėtyje turėjo savo atskirą autonomiją (ulusą). Jų politinis centras buvo Kirimo gyvenvietė. Nuo tada Kirimo pavadinimas imtas taikyti visam pusiasaliui, ir galutinai pakeitė senovinį Tauridės pavadinimą.
Krymo totorių tarpe gyveno ir kitos etninės grupės, užsilikusios čia iš permainingos viduramžių istorijos. Tarp jų buvo Krymo gotai, krymčiakai ir karaimai. Pastarosios dvi etninės grupės išpažino judaizmą, ir jų atsiradimas siejamas su judaistinės chazarų valstybės viešpatavimu.