Torquato_Tasso
Gerusalemme Liberata
Gerusalemme Liberata arba „Išlaisvintoji Jeruzalė“ yra vienas reikšmingiausių kūrinių Europos literatūros istorijoje. Ši epinė poema atskleidė T. Taso savitumą ir iš karto tapo populiari tarp klasikų. Tiek rašydamas Gerusalemme Liberata, tiek Rinaldo, T. Tasas siekė pagyvinti italų epinį stilių, išlaikydamas griežtą siužeto vienybę ir sustiprindamas poetinę dikciją. Savo rašymo stiliaus modeliu jis pasirinko Vergilijaus kūrybos taisykles ir ėmėsi pirmojo kryžiaus žygio tematikos. Nors kūrinys ir yra religinės tematikos, vis dėlto, T. Tasas iš prigimties linko prie romantikos. Kaip ir Rinaldo, taip ir Gerusalemme Liberata yra daugybė romantiškų scenų, kurios tapo populiaresnės ir įtakingesnės už pagrindinę poemos temą. Taigi, nors pagrindinis Gerusalemme Liberata herojus yra Godfridas Bulonietis – pirmojo kryžiaus žygio vadas, – o epo kulminacija yra šventojo miesto užėmimas, tačiau T. Taso Godfridas nėra tikrasis epo herojus. Užtat skaitytoją įtraukia istorijos apie Rudžerą, ugningą ir aistringą Rinaldą, melancholišką ir impulsyvų Tankredį, taip pat riteriškuosius saracėnus. Epo veiksmas susideda iš trijų kilmingų pagonių moterų – Armidos, Kloridos ir Erminijos, bei jų mylimųjų kryžiuočių, istorijų. Armidą, gražuolę raganą, pragaras išsiunčia sėti nesantaiką krikščionių stovykloje. Vietoj to, ji iš meilės kryžiaus žygio riteriui atsiverčia į krikščioniškąjį tikėjimą ir pasitraukia iš scenos su Mergelės Marijos fraze lūpose. Kita poemos herojė – drąsi karė Klorinda – iš pradžių kaunasi dvikovoje su atsidavusiu mylimuoju, tačiau gulėdama mirties patale, yra jo pakrikštijama. Galiausiai Erminija, beviltiškai įsimylėjusi Tankredį, ieško prieglobsčio piemenų trobelėje. Šios trys istorijos prikausto skaitytojo dėmesį, tuo tarpu, žygio mūšiai, religinės ceremonijos, konklavos ir strategijos yra mažiau įtraukiančios. Gerusalemme Liberata poema buvo baigta, kai T. Tasui buvo trisdešimt vieneri. Tačiau užuot išleidęs epą, tokį kokį jis buvo sumanęs, jis išsiuntė poemą iškilių literatų grupelei. T. Tasas išreiškė norą išgirsti jų griežtą kritiką ir priimti bet kokius jų pasiūlymus. To rezultatas buvo, kad kiekvienas iš šių literatų, nors ir išreikšdami didžiulį susižavėjimą epu, detaliai išnagrinėjo ir kritikavo kūrinio siužetą, pavadinimą, moralinį atspalvį, epizodus ar dikciją. Vienas kritikas norėjo, kad tai būtų klasikinis kūrinys, kitas norėjo daugiau romantikos. Vienas užsiminė, kad inkvizicija netoleruos šio kūrinio, kitas pareikalavo iškirpti žaviausias jos vietas – Armidos, Klorindos ir Erminijos meilės istorijas. T. Taso pasirinkti kritikai miglotai nujautė, kad nuostabi ir graži romantiška poema buvo įdėta į nuobodų ir nelabai taisyklingą epo siužetą. Dėl savo neužtikrintumo, jie siūlė bet kokį būdą kaip pakoreguoti kūrinį, tačiau nei vienas iš jų nepasiūlė paprasčiausiai išspausdinti „Išlaisvintąją Jeruzalę“ toks, koks jis yra. T. Tasas, jau ir taip pervargęs dėl anksti pradėtų studijų, jaudinančio dvaro gyvenimo ir alinančios literatūros industrijos, dabar dėl nuolatinio nerimo beveik išprotėjo. Jo sveikata pradėjo silpnėti. Jis skundėsi galvos skausmais ir norėjo išvykti iš Feraros. Gerusalemme Liberata rankraštis buvo padėtas ant lentynos. Poetas pradėjo derybas su Florencijos dvaru dėl darbo jame. Tai suerzino Feraros hercogą. Alfonsas II pyko matydamas, jog jo dvariškiai (ypatingai garsūs) palieka jį dėl konkuruojančios kunigaikštystės. Be to, hercogas buvo vedęs hugenotų princesę ir todėl pagrįstai nerimavo dėl katalikų jėgų pasipriešinimo Italijoje, kurios buvo susitelkusios Florencijoje ir Romoje.