cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nugarių piliakalnis
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1948 m. ir 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Dar buvo išlikusios pylimo liekanos. Piliakalnis datuotas I tūkstantmečiu.
Igilik FK
Istorija
2021 m. debiutavo Pirmoje lygoje ir liko dešimtoje vietoje. Didžiausiu skirtumu pralaimėta Akademija Ontustik ekipai, kuriai nusileista rezultatu 0:7. sezonas užbaigtas vienu didžiausių pralaimėjimų užfiksuotas išvykoje prieš FK Okžetpes ekipą, kuriai pralaimėta 0:6.
Jono Žemaičio-Vytauto vyriausioji vadavietė
Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio tarybos prezidiumo pirmininko, generolo, prezidento Jono Žemaičio-Vytauto vyriausioji vadavietė  yra Jurbarko rajone, Šimkaičių seniūnijoje, Paskynų kaime, apie 10 km į pietvakarius nuo Šimkaičių. Jono Žemaičio-Vytauto vadavietė įrengta Šimkaičių miško gūdumoje, pritaikyta lankymui, čia atvyksta nemažai žmonių, vyksta renginiai, iš jų daugiausia žmonių sutraukia kasmetiniai Juodojo kaspino dienos – rugpjūčio 23-iosios minėjimai.
Vidmantas Bezaras
miniatiūra Vidmantas Bezaras (1961 m. rugpjūčio 4 d. Kaune) – geografas, Lietuvos aplinkos apsaugos specialistas, Aplinkos ministerijos Saugomų teritorijų ir kraštovaizdžio departamento direktorius, Vilniaus Universiteto Gamtos mokslų fakulteto lektorius, aplinkosaugos ekspertas
Jono Žemaičio-Vytauto vyriausioji vadavietė
Objektas 2001 m. sausio 25 d. įrašytas Kultūros vertybių registre, paskelbtas istorijos ir memorialiniu paminklu (unik. kodas ).
Vidmantas Bezaras
Biografija
Baigė Kauno S.Nėries vidurinę mokyklą, nuo 1977 m. tapo turizmo klubo „Sakalas“ nariu.
1985 m. baigė Vilniaus Valstybinio Universiteto Gamtos mokslų fakultetą (geografijos specialybės kraštovaizdžio geografijos specializacija).
Jono Žemaičio-Vytauto vyriausioji vadavietė
Istorija
Vadavietė, bunkerio vieta 1995 m. atstatyta. Bunkerį ilgus metus prižiūrėjo už 11 kilometrų nuo jo gyvenantis buvęs partizanų ryšininkas Antanas Puišys. Šį atstumą įveikdavo dviračiu. Jis iš bunkerio išsemdavo susikaupusį vandenį, vėdindavo. Vėliau iniciatyvos ėmėsi Eržvilko kultūros centras, taip pat čia organizuojantis atminimo renginius.
Vidmantas Bezaras
Biografija
Vilniaus universiteto (1982-1984) ir Gamtos mokslų fakulteto (1981-1982) žygeivių judėjimo vadovas, dalyvavo Ramuvos judėjimo veikloje, paminklosaugos akcijose.
1985-1990 dėstytojavo Šiaulių pedagoginiame institute. Įsteigė Santaros/Kupolės klubą, organizavo kraštotyros ekspedicijas, pirmąsias ekologines akcijas, inicijavo Lietuvos geografų draugijos Šiaulių skyriaus atkūrimą, 1989 m. dalyvavo aplinkosauginėse akcijose ir Sąjūdžio veikloje.
1990 - 1998 m. pirmasis Žemaitijos nacionalinio parko direktorius.
Jono Žemaičio-Vytauto vyriausioji vadavietė
Vadavietė
Atstatyto bunkerio aukštis 1,8 m, plotas 2x3 m. Jo atstatymui panaudota mediena: lentos, stulpeliai ir kt. Bunkerio anga 72x72 cm. Virš jos įrengtas skardinis stogelis: aukštis 0,85 cm, dydis 1,0x0,72 m. Vadavietės teritorijoje yra pastatytas paminklinis akmuo. Jo aukštis 1 m, plotis 1 m, storis 0,18 m. Atidengtas 1998 m. gegužės 24 d. Jo pietinėje pusėje iškalti žodžiai „Lietuvos kovos sąjūdžio pirmininko – generolo Jono Žemaičio vyriausioji vadavietė 1951-1953.“
Vidmantas Bezaras
Biografija
1998 - 2002 m. Miškų ir saugomų teritorijų departamento prie Aplinkos ministerijos direktoriaus pavaduotojas.
Jono Žemaičio-Vytauto vyriausioji vadavietė
Pažintinis takas
2018 m. buvo aptariama vyriausiosios vadavietės sutvarkymo koncepcija, galimybė Šimkaičių girioje įrengti pažintinį taką iki slėptuvės. Takas galėtų apimti ir kitus apylinkėse esančius partizanų bunkerius, kurie istoriškai yra ne ką mažiau svarbūs. Viename iš bunkerių, kuris nuo vadavietės nutolęs apie 400–500 m, Šv. Kalėdas praleido Adolfas Ramanauskas-Vanagas ir Aleksandras Grybinas-Faustas. Kitas bunkeris buvo atsarginė generolo J. Žemaičio slėptuvė.
Vidmantas Bezaras
Biografija
2002 - 2009 m. Valstybinės saugomų teritorijų tarnybos prie AM direktoriaus pavaduotojas.
Zapyškio valsčius
Zapyškio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, į vakarus nuo Kauno, dešiniajame Nemuno krante. Centras – Zapyškis.
Vidmantas Bezaras
Biografija
Nuo 2008 m. yra Vilniaus Universiteto Gamtos mokslų fakulteto lektorius.
Nuo 2009 m. Aplinkos ministerijos Saugomų teritorijų ir kraštovaizdžio departamento direktorius.
Zapyškio valsčius
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Panemunės rajonui (5 apylinkės).
Vidmantas Bezaras
Patirtis
UNESCO nacionalinio komiteto narys, Lietuvos turizmo tarybos narys, Etninės kultūros globos tarybos prie LRS narys, tarpvalstybinės Lietuvos – Rusijos sienų demarkavimo – delimitavimo komisijos narys, virš 30 tarpinstitucinių komisijų, komitetų, darbo grupių narys ar vadovas (aplinkosaugos, kraštotvarkos, teritorijų planavimo, susisiekimo, žemės ūkio, miškininkystės, kultūros, turizmo, savivaldos ir kitose srityse, įskaitant darbo grupes prie LR Vyriausybės, Seimo ar ministerijų). Dalyvauja tarptautinių organizacijų veikloje (RAMSAR, UNESCO, EUROPARC).
Natūrinis ūkis
thumb|Krescencijaus kalendorius. [[XV a.]] thumb|Žemės įdirbimas [[Somalis|Somalyje]] thumb|Lietuvių tautiniai drabužiai Natūrinis ūkis – visuomenės ūkio organizavimo forma, būdinga laikotarpiui nuo pirminės bendruomenės iki ankstyvosios feodalinės ekonomikos, kurioje vyrauja žemės ūkio produktų gamyba, skirta ne pardavimui, bet pačių gamintojų tarpiniam ir galutiniam vartojimui.
Ypatybės
Natūriniam ūkiui būdingas artimumas gamtai, žemės ūkio gamybos, pagrįstos primityvia žemės ūkio technika ir rankų darbu vyravimas, tradicinių gamybos būdų ir gaminamos produkcijos pastovumas, gamybos uždarumas bei ūkio vienetų universalumas – gebėjimas patiems apsirūpinti visais reikalingais ištekliais ir pasigaminti pragyvenimui būtinų produktų. Tai sąlygojo lėtus ekonominės plėtros tempus. Natūriniame ūkyje be žemės ūkio nemažą reikšmę turi namų pramonė, medžioklė, žvejyba, rankiojimas.
Istorija
Istoriškai natūrinis ūkis buvo pirmoji gamybos organizavimo forma, atsiradusi pirminėje gentinėje bendruomenėje. Iki pinigų atsiradimo tarp ūkio vienetų egzistavo prekių ir paslaugų natūriniai mainai, bet didžioji dalis produkcijos buvo suvartojama pačių gamintojų ir jų šeimos narių.
Vergovinėje ir feodalinėje visuomenėje natūrinis ūkis taip pat buvo ūkio pagrindas, nors šalia jo jau egzistavo ir prekinė gamyba. Tačiau į rinką patekdavo tik nedidelė visuomenėje pagamintos produkcijos dalis. Dalis produkcijos į rinką patekdavo kaip nesuvartota natūrinės rentos dalis.
Natūrinio ūkio trūkumas buvo specializacijos nebuvimas ir mažas darbo našumas, dėl to, įsigalėjus kapitalizmui, plėtojantis ekonomikai, finansams, technologijoms ir didėjant darbo pasidalijimui natūrinį ūkį pamažu keitė prekinė gamyba.
Lietuvoje
Lietuvoje nuo pirminės gentinės bendruomenės laikų natūrinio ūkio pagrindas buvo žemdirbystė ir gyvulininkystė, žemės ūkio produktų perdirbimas į vartojimo reikmenis (grūdų kūlimas, duonos kepimas, lininių ir vilnonių audinių audimas, verpimas, pynimas, kailių ir odų dirbimas ir t. t.), būsto ir ūkinių pastatų statyba, darbo įrankių gamyba, medžioklė ir žvejyba.
XIX a., ypač po baudžiavos panaikinimo natūrinis ūkis pradėjo nykti. Sparčiausiai tai vyko Suvalkijoje, kur greičiau plėtojosi prekiniai santykiai. Tačiau kai kurių natūrinio ūkio elementų Lietuvoje išliko ir XXI a. – tai ūkininkų ir dalies miestiečių asmeniniai pagalbiniai ūkiai, kolektyviniai daržai ir sodai.
Nausodžio piliakalnis
Nausodžio, Varkalių piliakalnis su gyvenviete, Varkaliai, Gandinga, Pilalė, Apieros kalnas – piliakalnio ir papilio kompleksas Plungės rajono savivaldybės teritorijoje Varkalių kaime, Nausodžio seniūnijoje (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A805KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR785) ir papilys (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A657KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1006). Objekto unikalūs kodai: komplekso, piliakalnio , papėdės gyvenvietės ).
Piliakalnis ir papilys pasiekiami iš plento, Varkaliuose pasukus į Ramunių gatvę, šiaurės vakarų kryptimi link Noriškių, pavažiavus 1,1 km ir ties staigesniu kelio posūkiu į dešinę pasukus į kairę vakarų kryptimi link sodybos, nuo jos takeliu paėjus į Babrungo slėnį ­- iš viso 700 m nuo kelio. Piliakalnis – kairesnė apaugusi kalva, papilys – dešinesnė, pasiekiamas nuo piliakalnio paėjus 100 m šiaurės rytų kryptimi, perėjus seną melioracijos kanalą. miniatiūra|220px|left|Paminklo ženklas
Piliakalnis
Piliakalnis ir papilys įrengti Babrungo kairiojo kranto slėnyje esančiose atskirose kalvose, 700 m į šiaurę nuo Gandingos piliakalnio. Piliakalnio aikštelė beveik keturkampė, 16x14 m dydžio, 1 m žemesniu pietrytiniu šonu. Šiaurės rytų šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa, 4 m žemiau kurios yra kita 4 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 16 m aukščio.
Vakarinė ir šiaurinė piliakalnio pusės nuplautos, aikštelėje iškasta duobė. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais.
Papilys
Papilys, Pilalė arba antrasis piliakalnis (55.89522°N, 21.77436°W) įrengtas 200 m į šiaurės rytus nuo piliakalnio. Aikštelė netaisyklingo ovalo formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, smailėjančiu vakariniu galu, 2 m aukštesne vakarine puse, 110 m ilgio, 54 m pločio. Rytiniame šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra 20 m ilgio, 76 m pločio terasa.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1949 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir buvusių įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. Nausodžio piliakalnis
Kanados dubuma
thumb|230px|Arkties vandenyno dugno žemėlapis. Kanados dubuma – kairėje, virš [[Kanados arktinis salynas|Kanados arktinio salyno]]
Kanados dubuma (arba Boforto dubuma) – povandeninė dubuma vakarinėje Arkties vandenyno dalyje. Iš pietų ribojasi su šiauriniais Šiaurės Amerikos pakraščiais, Boforto plynaukšte, iš šiaurės – su Mendelejevo kalnagūbrio, iš vakarų – su Čiukčių ir Alfos pakilumomis. Vyraujantis gylis 3000–3500 m, didžiausias – 3879 m. Dugnas – abisalinė lyguma.
Lietuvos ir Šiaurės Makedonijos santykiai
Lietuvos ir Šiaurės Makedonijos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Šiaurės Makedonijos.
Lietuva Šiaurės Makedoniją pripažino 1992 m. birželio 25 d., o diplomatiniai santykiai užmegzti 1995 m. liepos 11 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų, NATO, kitų tarptautinių organizacijų narės. Šiaurės Makedonija siekė narystės ES, kurios nare yra Lietuva.
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Kroatijoje. Skopjė veikia Lietuvos garbės konsulatas. Makedonijai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Lenkijoje.
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Vakarų Balkanų šalimis (Kroatijos Respublika, Albanijos Respublika, Šiaurės Makedonijos Respublika, Juodkalnija, Serbijos Respublika, Bosnija ir Hercegovina, Kosovo Respublika) grupė (dabartinė pirmininkė – Laima Liucija Andrikienė (TS-LKD)).
Ankstyvieji kontaktai
Tarpukario Vilniuje veikė kavinė „Jugoslavija“, kurią įkūrė iš Makedonijos atvykęs Zdravko Boškovas.
Santykiai po 1991 m.
Lietuva Šiaurės Makedoniją pripažino 1992 m. birželio 25 d., praėjus kiek daugiau nei 9 mėnesiams po šios nepriklausomybės paskelbimo. Diplomatiniai santykiai tarp šalių užmegzti 1995 m. Tais pačiais metais Šiaurės Makedonija Lietuvai paskyrė ambasadorių (rezidavo Lenkijoje). 2003 m. dalyvavo ES karinėje operacijoje Šiaurės Makedonijoje CONCORDIA. 2007 m. vizito Slovėnijoje metu Lietuvos ministras pirmininkas Gediminas Kirkilas susitiko su Šiaurės Makedonijos ministru pirmininku Nikola Gruevski.
Pasirašytos trys dvišalės sutartys: sutartis dėl pajamų bei kapitalo dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių slėpimo prevencijos (pasirašyta 2007 m., ratifikuota 2008 m.), susitarimas dėl investicijų skatinimo ir apsaugos (2011 m.), susitarimas dėl tarptautinio vežimo keliais (2019 m.)
2012 m. su oficialiu vizitu Lietuvoje lankėsi Šiaurės Makedonijos prezidentas Gjorge Ivanov. 2013 m. liepos 8 d. su Lietuvos verslo konfederacijos atstovais susitiko Lietuvoje besilankantis Šiaurės Makedonijos ministras pirmininkas Nikola Gruevski, Informacinės visuomenės ir administracijos ministras Ivo Ivanovski bei Ekonomikos viceministras Hristijan Delev. 2020 m. Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius kartu su Lenkijos ir Latvijos ministrais lankėsi Šiaurės Makedonijoje, kur susitiko su prezidentu Stevo Pendarovskiu, premjeru Oliveriu Spasovskiu, užsienio reikalų ministru Nikola Dimitrovu.
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvos ir Šiaurės Makedonijos vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra tarpusavyje sužaidusios dvejas rungtynes, kurių dvejas laimėjo Lietuvos rinktinė, vienerias – Šiaurės Makedonijos rinktinė.
Lietuvoje vykusiame 2011 m. Europos krepšinio čempionate Makedonijos krepšinio rinktinė ketvirtfinalyje eliminavo Lietuvos rinktinę.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Šiaurės Makedonijos siekė 6,6 mln. eurų, o Šiaurės Makedonija buvo 97-a pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Šiaurės Makedoniją.
Margeliai
Margeliai (Mergeliai) – buvęs viensėdis Alytaus rajone, Alovės seniūnijoje. Netoli ošia Plikionių ir Dušnionių miškai, gyvuoja Dušnionių, Plikionių bei Meškasalio kaimai. Šiuo metu viensėdyje stovi 2 namai. Už 1 km į šiaurę stovi Nepriklausomybės 25-mečio paminklas. Dabar šis viensėdis yra Meškasalio, Dušnionių kaimų dalis.
Oficialiai panaikintas 1970 m. rugsėjo 30 d.
Lietuvos ir Šiaurės Makedonijos santykiai
Ekonominiai santykiai
Lietuva ir Šiaurės Makedonija per Centrinę projektų valdymo agentūrą įgyvendina ES Dvynių projektą Šiaurės Makedonijoje kartu su Lietuvos Respublikos finansų ministerija ir Nacionaline mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos bei Makedonijos Respublikos finansų ministerija.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Liliškių koplyčia
Liliškių koplyčia – buvusi koplyčia Valančių kaime (Molėtų rajonas).
Istorija
Liliškių koplyčia pirmąkart paminėta 1744 m. Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tai buvo privati Liliškių dvaro koplyčia. 1745–1746 m. Suginčių ir Liliškių koplyčiose vaikus krikštijo pranciškonas Faustinas Žukovskis, kuris, atrodo, gyveno Liliškių dvare. 1782 m. vyskupo Ignoto Jokūbo Masalskio vizitacijos akte rašoma, kad prie Liliškių koplyčios ketveri metai gyveno pranciškonas Juozapas Stankevičius, kuris vietos prastuomenei gerai sakė pamokslus. Jam LDK generolienė Pangovska kasmet mokėjusi 200 lenkiškų zlotų algos. Dar vienas žinomas Liliškių kapelionas Jeronimas Novackis (1808–1809). Taigi bent 1745–1810 m. šioje koplyčioje krikštyti Babilninkų, Joneikiškių ir kitų aplinkinių vietų vaikai. Vėliau XIX a. ir Liliškių, ir aplinkinių vietų vaikai krikštijami Molėtuose, Suginčiuose arba Alantoje. XVIII a. buvo švenčiami visuotiniai švč. M. Marijos apsilankymo ir šv. Kazimiero, daliniai šv. Simono Judo ir šv. Stanislovo atlaidai.
Nuo seniausių laikų iki 1850 m. Liliškiai priklausė Molėtų, 1850–1927 Alantos, vėliau Suginčių parapijai. Vietos gyventojų liudijimu, XIX a. II pusėje koplyčioje Alantos klebonas pamaldas laikydavęs tik per šv. Morkų.
XIX a. koplyčia buvusi medinė, joje buvęs vienas altorius, bet suolų ir vargonų ji neturėjusi. Po koplyčia buvę ponų, aplink ją – paprastų žmonių kapai. Iš Liliškių dvaro į koplyčią ėję liepomis apsodintas kelias (pažymėtas 1865 m. rusų topografiniame žemėlapyje). Maždaug apie 1870 metus mirus bevaikiam dvarininkui Burovui, koplyčia apleista: pamažu išdužę jos langai, galop ją sudeginęs žaibas.
Dabar maždaug už 400 m į rytus nuo Verbiškių gyvenvietės stūkso supilta kalva, kurios pakraštyje auga senolė pušis. Ženklas prie kalvos skelbia, kad čia Valančių kaimo senkapiai.
Augalai
Augalai, augalų karalystė (Plantae) – didelė gyvųjų organizmų grupė, kuriai priklauso tokie plačiai paplitę organizmai kaip medžiai, krūmai, puskrūmiai, krūmokšniai, lianos, žolės, dažnai turintys žiedą, vadinamą gėle. Augalai yra eukariotai, t. y. turintys tikrąjį branduolį organizmai.
Augalus tiria daug mokslų: bendrosios botanikos, augalų anatomijos, augalų fiziologijos, augalų sistematikos. Yra specialieji mokslai skirti tik vienai augalų grupei tirti, pavyzdžiui, dendrologija tiria tik sumedėjusius augalus (medžius, krūmus), briologija – samanas ir kt.
Augalų karalystės dalimi anksčiau buvo laikyti grybai (Fungi), kuriuos mokslo pasaulis 1970 m. išskyrė į atskirą grybų karalystę.
Augalų evoliucija
Ilgą laiką, kol Žemėje dar nebuvo deguonies ir ozono sluoksnio, pirmykščiai organizmai galėjo vystytis tik gilesniame jūrų vandenyje, storo vandens sluoksnio saugomi nuo kenksmingos kosminės spinduliuotės. Kai kurie organizmai įgavo žalio chlorofilo ir ėmė vykdyti fotosintezę. Tai buvo labai reikšmingas įvykis, nes atmosferoje ėmė kauptis deguonis, pradėjo formuotis ir ozono sluoksnis.
Susidarė sąlygos aukščiau išnirti ir jūrų organizmams. Apgyvenę seklias pakrantes, organizmai pamažu kėlėsi į sausumą. Prieš 470 milijonų metų į sausumą išsikėlę daugialąsčiai dumbliai davė pradžią dar belapiams stuomeniniams augalams – psilofitams. Tai buvo nedideli žalieji augalai, dar neturintys lapų, šaknų ir buvo tarsi išsišakojusios ašys, tačiau savo sandara labiau išsivystę nei dumbliai. Buvo išsivystęs jų dengiamasis audinys – odelė ir apytakiniai audiniai – mediena bei karniena. Psilofitai dauginosi sporomis.
Prieš 300 mln. metų iš psilofitų atsirado sporiniai induočiai, kurie jau turėjo stiebus, lapus ir šaknis. Šiltas ir drėgnas klimatas buvo palankus augti ir daugintis paparčiams, asiūkliams bei pataisams. Vėliau Žemėje pasidarė sausiau ir šalčiau, sporiniai induočiai ėmė nykti, atsirado primityvių plikasėklių augalų. Kai klimatas pasidarė dar atšiauresnis, senieji plikasėkliai pamažu išnyko, juos pakeitė tobulesni augalai – senoviniai spygliuočiai. Paskui vietoje jų atsirado dabartiniai plikasėkliai – pušys, eglės, kėniai. Galiausiai atsirado gaubtasėkliai (žiediniai) augalai. Jie – labiausiai prisitaikę gyventi sausumoje augalai. Šie augalai greitai paplito visoje Žemėje ir auga jau daugiau kaip 60 mln. metų.
Šiuo metu augalai yra esminis vandens apytakos ir kitų biogeocheminių ciklų elementas.
Senųjų Jurkovičių valsčius
Senųjų Jurkovičių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Rusijos teritorijoje. Centras – Senieji Jurkovičiai. Tai buvo vienas iš dviejų Gomelio apskrities valsčių, kurio teritorija dabar yra Rusijos, o ne Baltarusijos teritorijoje (kitas toks – Rudnia Catos valsčius).
Augalai
Augalų įvairovė
Augalų įvairovę sąlygoja skirtingos gyvenamosios vietos, prie kurių kiekvienas augalas yra pripratęs. Jų protėviai tūkstančius metų buvo priklausomi nuo kurios nors vietos ir turėjo pakankamai laiko prie jos prisiderinti ir taip ištobulinti gyvenimo ritmą, trukmę, formą, kad galėtų sėkmingai daugintis. Augalai turi jo rūšiai būdingą genetinę programą, lemiančią jo amžių, dydį, išvaizdą. Savo gimtinėje iki kelių metrų aukščio išaugantys medžiai ar krūmai, patekę į visai skirtingą aplinką, tampa visai mažučiai, beveik nebrandina vaisių.
Augalų amžius
Augalų amžius yra labai įvairus. Būna vienamečiai, dvimečiai, daugiamečiai. Išlieka žoliniai arba sumedėja (medžiai, krūmai, puskrūmiai).
Augalų rūšių kiekis
Skirtingi mokslo šaltiniai skelbia skirtingus augalų (Plantae) karalystės rūšių skaičius, bet manoma kad vien tik augančių sausumoje, pasaulyje yra daugiau nei 450 000 rūšių
Staubuno valsčius
Staubuno valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Staubunas.
Šveicarijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Staubuno valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas Peralioukos valsčius.
Augalai
Augalų rūšių kiekis
Anot Karališkųjų botanikos sodų, induočių (Tracheophyta) grupėje yra žinoma apie 391 000 rūšių, iš kurių apie 369 000 rūšių arba 94 procentai sudaro magnolijūnai (Magnoliophyta). Panašius skaičius skelbia Encyclopædia Britannica – 390 900 rūšių yra žinomos.
Baltaplaukis laumžirgis
Baltaplaukis laumžirgis (Brachytron pratense) – tikrųjų laumžirgių šeimos rūšis.
Augalai
Augalų rūšių kiekis
Tarptautinė raudonoji knyga skelbia, kad 2014 m. duomenimis, buvo identifikuotos 307 674 rūšys, o žemiau augalų rūšių kiekis pagal pagrindines augalų grupes:
Tarp 1750 ir 2000 metų arba 250 metų laikotarpyje, išnyko 571 augalų rūšis – tai dvigubai daugiau rūšių, nei per šį laikotarpį kartu paėmus išnykusias varliagyvių, paukščių, žinduolių rūšis. Per metus atrandama ir aprašoma apie 2 000 naujų rūšių, bet dažnai jos jau yra netoli išnykimo ribos
Baltaplaukis laumžirgis
Kūno ilgis siekia 55 mm, išskėsti sparnai – 80 mm ilgio. Abiejų lyčių individų pilvelis itin margas, tik patinų su mėlynomis dėmelėmis, o patelių – su gelsvomis.
Augalai
Klasifikacija
Aristotelis visus gyvus organizmus skirstė į:
Baltaplaukis laumžirgis
Rūšies arealas apima Europą ir Aziją (paplitęs plačiai). Lietuvoje taip pat aptinkamas.
Augalai
Klasifikacija
Karlo Linėjaus sistemoje šios grupės tapo:
Šiuo metu augalai skirstomi į dvi pagrindines grupes:
Sėkliniai induočiai
Plikasėkliai (Gymnospermae)
Domeika (Čilė)
Domeika  – miestelis šiaurės Čilėje, Atakamos regione, Huasko provincijoje, į šiaurę nuo La Serenos, prie plento Ruta 5 (Arika–La Serena). Verčiamasi kalnakasyba, tolėliau vandenyno pakrantėse renkami dumbliai. Gyvenvietė išsaugojusi tradicinę šių kraštų architektūrą.
Václav Libenský
Vaclavas Libenskis (, 1877 m. birželio 7 d. – 1938 m. gruodžio 10 d.) – čekų gydytojas, kardiologijos pradininkas, Karolio universiteto Medicinos fakulteto profesorius. Įsteigė Čekoslovakijos kardiologų draugiją bei Naująjį tyrimo ir gydymo institutą Podebraduose, kuris po karo jo garbei pavadintas „Hotel Libenský“.
Domeika (Čilė)
Istorija
Gyvenvietė išaugo aplink geležinkelio stotelę. Pavadinta pagal iš buvusių LDK žemių kilusį Čilės geologą Igną Domeiką. Jo vardu taip pat vadinasi netoliese stūksąs Domeikos kalnagūbris.
Václav Libenský
Biografija
Gimė 1877 m. birželio 7 d. Prahoje, studijavo Karolio universiteto Medicinos fakultete, po to tapo profesoriaus Jozefo Tomajerio asistentu. Specializavosi vidaus ligų, ypač kardiologijos srityse. Nuo 1905 m. dirbo Karolio universiteto poliklinikoje, nuo 1924 m. buvo jos vyr. gydytojas. Dalyvavo daugelio medicinos asociacijų ir profesinių draugijų veikloje, leido daug publikacijų. 1930 m. įsteigė Čekoslovakijos kardiologų draugiją ir kartu tapo jos pirmuoju pirmininku.
Svari buvo jo įtaka Podebradų kurorto plėtrai. Nuo 1923 m. buvo kviečiamas Podebradų gydytojų (tarp jų Bohumilo Boučeko ar Jakubo Vondrovico) į konsiliumus. Vėliau Riegero aikštėje Nr. 9/III atidarė kardiologo kabinetą (dažniausiai klientams prahiečiams). 1924 m. buvo paskirtas tikruoju Podebradų kurorto valdybos nariu. Kurorto vadovybė nupirko viešbučio pastatą, ir V. Libenskis jį pavertė modernia sanatorija, kur po vienu stogu buvo teikiama ir širdies ligų diagnostika, ir gydymas. Sanatorijoje buvo naudojamos vonios su mineraliniu, angliarūgšties turtingu vandeniu, vadinamuoju Poděbradka. Vėliau įstaiga pavadinta Libenskio viešbučiu (Hotel Libenský), pradėjusiu veikti 1926 m. balandžio 25 d. Būdama pirmąja tokio tipo Čekoslovakijoje, sanatorija greitai tapo žinoma ir geidžiama Vakarų Europos ir tolimesnių kraštų klientų. V. Libenskis 1938 m. mirė nuo greitai progresuojančios ligos, būdamas tik 61 m. amžiaus.
Pakutuvėnų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Minijos kairiojo kranto slėnyje esančioje atskiroje kalvoje. Išliko trapecinis, pailgas pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 24 m ilgio, 8 m pločio šiaurės rytų krašte, 2 m – pietvakariuose piliakalnio šiaurės vakarinis kraštas. Šlaitai statūs, 9 m aukščio.
Didžiąją piliakalnio dalį nuplovė Minija. Jis apaugęs lapuočiais.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Pelėdiškio karjeras
Pelėdiškio karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio rajone, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Karsakiškio. Sudarytas karjere, išeksploatavus žvyro ir smėlio išteklius ir prisipildžius vandeniui. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,69 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 60,3 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę krūmais. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai, į pietvakarius už 30 m telkšo 1,8 ha dydžio tvenkinys. Šalia įsikūręs Pelėdiškio kaimas.
Tvenkinys nenutekantis, priklauso Lėvens upės baseinui.
Šveicarijos futbolo varžybos 1982–1983 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1982–1983 m.
Akuotuotoji gailiardija
Akuotuotoji gailiardija (Gaillardia aristata) – sausrai atsparių astrinių (Asteraceae) šeimos augalų rūšis, paplitusi Šiaurės Amerikoje.
Celiašų valsčius
Celiašų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Celiašai.
Istorija
Valsčius įkurtas apie 1870 m. Mogiliavo gubernijoje.
Pagiegalos pietinis karjeras
Pagiegalos pietinis karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio rajone, 3 km į vakarus nuo Karsakiškio. Sudarytas karjere, išeksploatavus žvyro ir smėlio išteklius ir prisipildžius vandeniui. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,52 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 60 m. Krantai neaukšti, kai kur statūs. Šiaurėje išteka 0,17 km upelis link Lėvens intako Pietupio. Pietine pakrante teka upelis, aplink tvenkinį plyti dirbami laukai, į šiaurę už 35 m telkšo Pagiegalos šiaurinis karjeras. Šalia įsikūręs Pagiegalos kaimas.
Tvenkinys nenutekantis, priklauso Lėvens upės baseinui.
2001 m. A lyga
2001 m. A lyga – 13–asis Lietuvos futbolo čempionatas, skaičiuojant nuo 1990 m., kai vyksta Nepriklausomos Lietuvos pirmenybės.
Dalyviai
Dalyvavo 10 komandų, kurios tarpusavyje žaidė keturių ratų sistema. Viso komandos sužaidė po 36 susitikimus.
Šalies čempionai gavo teisę varžytis Čempionų lygos atrankos ciklo varžybose.
A lygos lentelė
Šaltinis: wildstat.com svetainė
Algirdas Dainavičius
Algirdas Dainavičius (g. 1966 m. spalio 19 d. Kaune) – Lietuvos aktorius.
Biografija
1992 m. baigė Lietuvos muzikos akademiją.
Nuo 1989 m. vaidina Lietuvos valstybiniame akademiniame dramos teatre, o nuo 2008 m. – Domino teatre.
Nuo 2000 m. vaidina televizijos laidose (pvz. „Nekenčiu reklamos“, „Dviračio šou“) ir serialuose (pvz. „Inspektorius Mažylis“).
Čabatovičų valsčius
Čabatovičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Čabatovičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Jeffrey Hoogland
Jeffrey Hoogland (g. 1993 m. kovo 16 d.) – Nyderlandų treko dviračių lenktynių sportininkas, daugkartinis pasaulio čempionas, olimpietis.
Biografija
2015 m. iškovoti pirmieji Europos čempionato medaliai - trys aukso medaliai komandiniame ir individualiame sprinte, bei laiko intervalo rungtyse. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Nyderlandų nacionaline rinktine užėmė 6-ą vietą komandinio sprinto rungtyje. Individualaus sprinto varžybose užimta 11-a vieta. Tais pačiais metais iškovotas pirmasis pasaulio čempionatų medalis - sidabras komandiniame sprinte. 2018 m. pasaulio treko čempionate Hoogland su Nyderlandų rinktine pirmą kartą tapo pasaulio čempionu komandinio sprinto varžybose.
Rytų galindų kalba
Rytų galindų kalba − iš baltų prokalbės kilusi baltų kalba, kuria, kaip žinoma, kalbėjo netoli Možaisko, Maskvos apylinkėse, XI a. – XII a. rusų metraščiuose minimi rytų galindai. Ši kalba vadinama rytų, nes kitame baltų masyvo pakraštyje, vakaruose, vartota kita − vakarų galindų − kalba, kuri tikriausiai buvo prūsų kalbos tarmė. Rytų galindų kalba dėl geografinės padėties sąlygiškai priskiriama Dniepro – Okos baltų kalboms.
Paplitimas ir kalbos pėdsakai
V. Toporovas iš Maskvos apylinkių yra surinkęs apie 40 galimai baltiškos kilmės žodžių, kurie galėtų būti galindiški: alania (аланя) 'alus', alannyj (аланный) 'alinis, alinas', anda (анда) 'taigi, net' (plg. liet. andai 'tada'), barabošit' (барабошить) 'plepėti', baraboška (барабошка) 'plepys' (plg. liet. barbasuoti 'plepėti'), guževat’sia (гужеваться) 'vaikščioti, susiburti' (plg. liet. (su)gužėti, latv. guza 'krūva, daugybė'), kovlyga (ковлыга) 'sušalęs sniego, molio ar mėšlo grumstas' (plg. liet. su-kaul-ėjęs), kromsat' (кромсать) 'nerūpestingai karpyti, pjaustyti, duoną gurinti, gadinti' (plg. liet. kramsėti, latv. kramstīt), neriota, norot (нерёта, норот) 'žvejybos įrankiai' (plg. liet. nerti, nertinė 'kas nunerta'), pikul’ka (пикулька) 'tokia piktžolė' (plg. liet. pikulė), setevo (сетево) 'sietuvė su grūdais sijojimui' (plg. liet sietas), sukalit' (сукалить) 'gremžti, gramdyti, valyti' (plg. liet. sukalioti), žagara (жагара) 'grybinė išauga beržo kamiene' (plg. liet. žagaras) ir kt. Pagaliau, pats upės vardas Možaja (Можая) ir iš jos kilęs miesto pavadinimas Možaiskas (Можайск) yra baltiški – plg liet. mažoji < *mažāi̯ī.
Pastebėta, kad į baltų teritorijas įsiterpusių slavų tarmių nepasiekdavo bendarajame slavų masyve plintantys kalbos pokyčiai, baltų salos juos sustabdydavo. Tas pats pasakytina ir apie Volgos-Okos aukštupiuose gyvenusius galindus. Jie padarė įtaką ne tik Maskvos ir jos apylinkių formavimuisi, bet ir vietinių tarmių bruožams.
Zalan FC
Zalan Football Club, o trumpai vadinamas Zalan – Pietų Sudano futbolo klubas iš Rumbeko, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Namų rungtynes žaidžia Rumbeko miesto stadione, talpinančiame tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas Rumbeke 1998 m. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Dalyvavo Afrikos žemyno turnyre. 2022 m. rugsėjo 10 d. kovojo prieš Young Africans SC (Tanzanija). Pirmosiose rungtynėse patyrė pralaimėjimą rezultatu 0:4. 2022 m. rugsėjo 17 d. atsakomosiose rungtynėse pralaimėjo rezultatu 0:5. Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo 9:0 varžovų naudai ir Pietų Sudano ekipa baigė pasirodymą tyrnyre.
2022 m. tapo šalies čempionais.
Jarominos valsčius
Jarominos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Jaromina.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas prie Pakaliubičų valsčiaus.
Dabraulianų dvaras
Dabraulianų dvaras  – Dabraulianuose XVIII a. Sanguškų giminės pastatyti rūmai, neišlikę iki šių dienų. Dvarą 1823–1830 m. perstatė ir išplėtė grafas Adomas Giunteris.
Slovėnijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Slovėnijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Dabraulianų dvaras
Dvaro vaizdas išsaugotas dailininko Kazimiero Bachmatavičiaus litografijoje, sukurtoje 1835 metais, taip pat 1917 m. vokiškame atviruke, kuriame pavaizduoti rūmai gaisro išvakarėse. Dabraulianų dvare buvo sukaupta nemaža Adomo Giunterio biblioteka.
Glausta dvaro istorija
1824 m. Adomas Giunteris ir jo žmona Aleksandra Konstancija Giunter iš Tyzenhauzų padėjo pirmąjį akmenį naujų rūmų Dabraulianuose statybai. Rūmus jie pastatė trijų aukštų, klasicistinio stiliaus. Giunterių pastangomis Dabraulianų dvaras tapo tikru vietos bajorų kultūros židiniu. XIX amžiaus pirmosios pusės Dabraulianų provincijos gyvenimas aprašytas Giunterių jauniausios dukters Gabrielės Giunterytės-Puzinos atsiminimų knygoje. 1831 m. sukilimo metu Adomas Giunteris tapo sukilėlių laikinosios Švenčionių apskrities vyriausybės nariu, dėl ko vėliau buvo teisiamas Rusijos imperijos karo teismo.
1829–1839 m. Dabraulianų dvare gyveno ir kūrė dailininkas Kazimieras Bachmatavičius.
1851 m. Adomas Giunteris padalijo savo turtą tarp trijų dukterų. Dabraulianų dvaras atiteko vyriausiajai dukteriai Matildai Giunterytei-Bučinskai.
Nuo 1862 m. kovo mėn. iki 1864 m. vasario 22 d. Dabraulianų dvare pas Matildą Giunterytę-Bučinską nuo Rusijos imperijos valdžios slėpėsi 1863 m. sukilėlis rašytojas Vincentas Duninas-Marcinkevičius. Po to, kai dvaras buvo areštuotas, V.Duninas-Marcinkevičius buvo priverstas persikelti į netoliese esantį Svierių miestelį, kur gyveno šešis mėnesius iki savo arešto.
I pasaulinio karo metu Dabraulianų rūmai buvo visiškai sunaikinti ir sudeginti. Iki šių dienų liko tik ūkiniai pastatai ir parkas.
Dabraulianų dvaras aprašytas Ignaco Chodzkos veikale „Prakeiktas“, parašytame remiantis vietos legenda.
Uvaravičų valsčius
Uvaravičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Uvaravičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas prie Rudzianeco valsčiaus.
Šveicarijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Podgoricos opština
Podgoricos opština  – opština Juodkalnijoje, kurios centras yra Podgorica (136473 gyv.). Opštinoje gyvena 169132 gyv. (2003 m.).
Opštinos plotas – 1441 km², gyventojų tankis – 117,37 gyv./km². Centro gyventojai sudaro 80,7% viso opštinos gyventojų. Podgoricos opštinos teritorija sudaro 10,4% visos Juodkalnijos teritorijos ir turi 27,3% visų jos gyventojų. Pagal plotą opština yra antra, pagal gyventojų skaičių – pirma Juodkalnijoje.
Gyventojai
Opštinos gyventojų skaičiaus kitimas: Etninė opštinos gyventojų sudėtis 2003 m.:
Šveicarijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Laukžemės kapinynas
Laukžemės kapinynas (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas - 6254; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV531) yra šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemėje (Darbėnų seniūnija), 0,65 km į šiaurės vakarus nuo kelių Būtingė–Laukžemė ir Darbėnai–Laukžemė kryžkelės, Šventosios kairiajame krante.
Vieta
Įrengtas aukštumos pakraštyje, kurį iš šiaurės juosia Šventosios slėnis, o iš kitų pusių supa dirbami laukai. Teritorija dirvonuoja, pailga rytų - vakarų kryptimi, 80 m ilgio ir 45 m pločio. Paviršius lygus, laidojimo žymių nesimato. Šiaurės rytinė dalis apaugusi medžiais, o šiauriniame pakraštyje yra Laukžemės senosios kapinės. Teritorijos plotas – 0,36 ha.
Istorija
Išaiškintas 1935 m. Ariant lauką ir kasant iš aukštumos žvyrą buvo rasta žmonių kaulų ir įvairių dirbinių, tarp kurių buvo IX a. apskrita ažūrinė segė (saugoma Vytauto Didžiojo karo muziejuje).
1971 m. įrašytas į vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą (AV531).
Navasiolkų valsčius (Gomelis)
Navasiolkų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Navasiolkai.
Laukžemės kapinynas
Istorija
Datuojamas I tūkstantmečio antrąja puse – II tūkstantmečio pradžia. Priskiriamas kuršiams.
Navasiolkų valsčius (Gomelis)
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas prie Vetkos valsčiaus.
Laukžemės kapinynas
Tyrimai
1982 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo Mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
1964 m. pasaulio rankinio čempionatas
1964 m. pasaulio rankinio čempionatas – 5-asis pasaulio rankinio čempionatas, kuris vyko 1964 m. kovo 6 – kovo 15 dienomis Čekoslovakijoje.
Čempionato nugalėtoja antrą kartą tapo Rumunijos rinktinė. Čempionate dalyvavo rekordinis 16 komandų skaičius. Egiptas tapo pirmąją Afrikos šalimi dalyvavusia pasaulio čempionate. Vakarų Vokietija ir Rytų Vokietija pradėjo dalyvauti kaip atskiros komandos.
Rožajės opština
Rožajės opština  – opština Juodkalnijoje, kurios centras yra Rožajė (9121 gyv.). Opštinoje gyvena 22693 gyv. (2003 m.).
Opštinos plotas – 432 km², gyventojų tankis – 52,53 gyv./km². Centro gyventojai sudaro 40,2 % viso opštinos gyventojų Rožajės opštinos teritorija sudaro 3,1 % visos Juodkalnijos teritorijos ir turi 3,6 % visų jos gyventojų. Pagal plotą opština yra keturiolikta, pagal gyventojų skaičių – devinta Juodkalnijoje.
Juodkalnijos ir Lietuvos santykiai
Juodkalnijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Juodkalnijos ir Lietuvos.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2006 m. liepos 18 d., praėjus mažiau nei mėnesiui po to, kai Juodkalnijos nepriklausomybę pripažino Lietuva.
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Kroatijoje. Tuo tarpu Juodkalnijai atstovauti yra paskirtas nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Lenkijoje. Taip pat Vilniuje veikia Juodkalnijos Respublikos garbės konsulatas
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Vakarų Balkanų šalimis (Kroatijos Respublika, Albanijos Respublika, Šiaurės Makedonijos Respublika, Juodkalnija, Serbijos Respublika, Bosnija ir Hercegovina, Kosovo Respublika) grupė (dabartinė pirmininkė – Laima Liucija Andrikienė (TS-LKD)).
Santykiai po Juodkalnijos nepriklausomybės paskelbimo
Lietuva Juodkalniją pripažino 2006 m. birželio 22 d., tą patį mėnesį po nepriklausomybės paskelbimo. Santykiai tarp dviejų šalių užmegzti 2006 m. liepos 18 d. 2007 metais Lietuva Juodkalnijai akreditavo Vengrijoje reziduojantį ambasadorių, o 2008 metais Juodkalnija Lietuvai akreditavo savo atstovą.
2020 m. Juodkalnijos prezidentas Milo Djukanovičius su darbo vizitu lankėsi Baltijos šalyse, vizitą pradėdamas nuo Lietuvos, kur susitiko su Lietuvos prezidentu Gitanu Nausėda.
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvos ir Juodkalnijos vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra tarpusavyje sužaidusios dvejas rungtynes. Abejas varžybas laimėjo Juodkalnijos rinktinė.
Tiek Lietuvoje, tiek Juodkalnijoje populiarus krepšinis. Yra juodkalniečių krepšininkų, žaidusių Lietuvos aukščiausioje krepšinio lygoje. Tarp jų – Jovanas Kljajičius, 2021 m. žaidęs Prienų „Prienų“ komandoje.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Juodkalnijos siekė 1,4 mln. eurų, o Juodkalnija buvo 128-a pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Juodkalniją.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Juodkalnija yra 79-a (investicijos siekia 40 tūkst. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių investicijų Juodkalnijoje nebuvo.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Sukončių HE tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1953 m. Seno vandens malūno vietoje 1997 m. pastatyta 320 kW galios mažoji hidroelektrinė.
Kirsten Wild
Kirsten Wild (g. 1982 m. spalio 15 d.) – Nyderlandų treko dviračių lenktynių sportininkė, daugkartinė pasaulio čempionė, olimpietė.
Niujorko ir Naujojo Džersio uostas
Niujorko ir Naujojo Džersio uostas – Altanto vandenyno uostų grandinė Niujorko ir Niuarko krantinėse, Jungtinėse Amerikos Valstijose. Specializuojasi keleivių ir krovos srityse.
Istorija
1910 m. Niujorko uostas buvo didžiausias uostas pasaulyje. 1921 m. įkurta uosto tarnyba, kuri apėmė teritorijas tarp dviejų Niujorko ir Naujojo Džersio valstijų.
Veikla
2015 m. pagrindinės importo šakos iškrautos Niujorko ir Naujojo Džersio uoste:
2019 m. Niujorko ir Naujojo Džersio uostas buvo antras užimčiausias krovininis uostas JAV (pirmas - Los Andželo uostas) ir šalies užimčiausias uostas Atlanto vandenyno pakrantėje.
Velingboras
Velingboras  – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje. Per miesto pietinę dalį teko Nino upė. Išvystytas logistikos paslaugų sektorius.
Istorija
1160 m. pastatyta seniausia mieste Velingboro Visų Šventųjų bažnyčia. 1201 m. karalius Jonas Bežemis suteikė Velingborui prekybinio miestelio statusą.
1857 m. pradėjo veikti Velingboro geležinkelio stotis.
1942 m. rugpjūčio 3 d. Antrojo pasaulinio karo metu miestas bomborduotas, žuvo 6 gyventojai ir dar 55 sužeisti.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Velingboras yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Cilindrinė krumplinė perdava
miniatiūra|Vienos pakopos cilindrinės krumplinės perdavos eskizas miniatiūra|Trijų pakopų įstrižakrumplės cilindrinės krumplinės perdavos pjūvis Cilidrinė krumplinė perdava – tokia krumplinė perdava, kurioje krumpliaračiai įtaisyti ant lygiagrečių ašių. Paprasčiausia yra vienos pakopos cilidrinė krumplinė perdava. Ji sudaryta iš dviejų velenų, iš kurių ant kiekvieno įtaisyta po krumpliaratį. Pridėjus daugiau krumpliaračių ir tarpinių velenų, gaunama daugiapakopė perdava.
Taikymo sritys ir pranašumai bei trūkumai, lyginant su kitų rūšių perdavomis
Cilindrinės krumplinės perdavos yra plačiai naudojamos. Jos sutinkamos laikrodžių mechanizmuose, vidaus degimo varikliuose, dideliuose pramoniniuose įrenginiuose.
Šio tipo perdavos privalumas – gana paprasta konstrukcija, nes joje nenaudojama daug judamų detalių. Be to, krumpliaračių su išoriniais krumpliais gamyba paprastesnė nei, pavyzdžiui, krumpliaračių su vidiniais krumpliais, sliekračių ar kūginių krumpliaračių. Cilindrinei krumplinei perdavai taip pat būdingas patvarumas ir didesnis naudingumo koeficientas dėl tiesiogiai ir vien tik mechaniškai perduodamo judesio.
Cilindrinės krumplinės perdavos trūkumas – nedidelis perdavimo santykis, galimas vienoje pakopoje. Įprasta, kad vienoje pakopoje galima pasiekti daugiausia 6:1 perdavimo santykį. Be to, cilindrinė krumplinė perdava yra didesnė ir sunkesnė nei tos pačios perdavimo galios planetinis mechanizmas. Lyginant su sliekine perdava, cilidrinė krumplinė perdava taip pat veikia triukšmingiau.
Krumpliaračiai su tiesiais, įstrižais ir ševroniniais krumpliais
Sukabinant krumpliaračius su įstrižais krumpliais įvyksta švelnesnis susidūrimas, dėl to jie mažiau vibruoja ir tyliau sukasi; be to, įstrižakrumplės perdavos gali atlaikyti didesnes apkrovas. Garsumo skirtumą galima pajausti senesniuose automobiliuose: tiesiakrumplė perdava, naudojama atbulinėje pavaroje, skleidžia daugiau triukšmo nei įstrižakrumplė perdava, naudojama priekinės eigos pavarose. Šis skirtumas atsiranda ir dar dėl to, kad atbulinėse pavarose dažnai naudojami prastesnės kokybės krumpliai ir dėl to, kad užbaigus grūdinimo procesą, detalė nėra papildomai apdirbama.
Įstrižakrumplių perdavų trūkimas – didesnė trintis, dėl kurios prarandama daugiau energijos. Be to, atsiranda ašinės jėgos, stumiančios krumpliaračius šonais vienas į kitą. Dėl to mechanizmui reikalinga brangesnė priežiūra.
Be tiesiakrumplių ir įstrižakrumplių dar naudojamos ir ševroninės perdavos, kurias sudaro du vienas prie kito pritvirtinti krumpliaračiai su įstrižais krumpliais. Dėl tokios sandaros išvengiamos ašinės jėgos, bet kartu ir žymiai išauga gamybos kaštai.
Telšių miesto sodininkų bendrijos tvenkinys
Telšių miesto sodininkų bendrijos tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Telšių miesto vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Durbinio upę 6,3 km nuo jo įtekėjimo į Masčio ežerą. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-rytų kryptimi – 0,29 km, plotis – iki 0,12 km. Yra didelė, išilgai beveik per visą tvenkinį nutįsusi, medžiais ir krūmais apaugusi, 0,37 ha sala. Altitudė 159,5 m. Krantai žemi. Rytinė tvenkinio dalis labai užžėlusi vandens augalija. Tvenkinį iš visų pusių supa sodininkų bendrijos sklypai. Į pietus nutiestas kelias Nr.4603 (Telšiai – Alsėdžiai – Barstyčiai – Skuodas).
Azizulhasni Awang
Azizulhasni Awang (g. 1988 m. sausio 5 d.) – Malaizijos treko dviračių lenktynių sportininkas, daugkartinis pasaulio čempionatų ir olimpinis medalininkas.
Plevlios opština
Plevlios opština  – opština Juodkalnijoje, kurios administracinis centras ir didžiausias miestas yra Plevlia (19 489 gyv., 2013 m. ). Opštinoje gyvena 28 124 gyv. (2017 m.).
Opštinos plotas – 1346 km². Administracinio centro gyventojai sudaro apie 58,9 % viso opštinos gyventojų. Po Plevlios antra pagal dydį savivaldybės gyvenvietė yra 995 gyventojus turinti Šula.
Savivaldybė yra šiaurės vakarinėje šalies dalyje, Sandžako regione. Šiaurėje ribojasi su Serbija, pietuose su Moikovaco ir Žabliako savivaldybėmis, rytuose su Bijelo Polės opština, vakaruose – Bosnija ir Hercegovina.
Dalis savivaldybės teritorijos patenka į Durmitoro nacionalinį parką. Jos teritorijoje teka labai švaria laikoma Taros upė, tačiau kita jos teritorija tekanti upė Čehotina laikoma užteršta buitinėmis nuotekomis, anglies, cinko ir švino gavybos atliekomis.
Gyventojai
1992-93 m. vykstant karui Bosnijoje Miliča Dačevičiaus vadovaujami Serbų četnikų judėjimo nariai terorizavo vietinius musulmonus, kurstė antimusulmoniškas nuotaikas ir smurtą, tačiau iki etninio valymo nebuvo prieita įsikišus centrinei Serbijos valdžiai.
Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblis
Vilniaus universiteto Dainų ir šokių ansamblis – seniausias Lietuvos studentų šokėjų, liaudies instrumentų orkestro ir choro grupių jungtinis meno ansamblis, įkurtas Vilniuje 1940 m.
Koncertinės programos
Koncertinėse programose atsispindi ne tik aukštas atlikėjų techninis lygis, bet ir tradiciniai lietuvių liaudies gyvenimo elementai – kasdienio darbo ir švenčių momentai, žmogaus santykis su šeima bei gamta. Ansamblio koncertuose taip pat atskleidžiami ir įvairių Lietuvos etnografinių regionų ypatumai: atliekamos unikalios dainos ir šokiai, galima stebėti skirtingus tautinius kostiumus. Autentiški kūriniai naujai suskamba moderniose aranžuotėse ir stilizuotose choreografinėse kompozicijose.
Be solinių koncertų ansamblis tradiciškai dalyvauja ir nacionaliniuose bei tarptautiniuose renginiuose, festivaliuose – į UNESCO kultūros paveldo sąrašą įtrauktoje Dainų šventėje, Baltijos šalių studentų dainų šventėje „Gaudeamus“ ir kt. Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblis yra tapęs konkursų „Klumpakojis“, „Kadagys“ laureatais, festivalio „Linksminkimos“ nugalėtojais bei yra pelnęs prestižinį „Aukso paukštės“ apdovanojimą.
Laimėjimai
Žymiausi pastarųjų metų laimėjimai: