cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Striapčis
Valdininkai
Nuo 1832 m. egzistavo pareigos prisiekęs striapčis (присяжный стряпчий), kuris gindavo privačius interesus komerciniuose teismuose. Po 1864 m. teismų reformos liko tik prisiekusio striapčio pareigybė, visos kitos striapčių pareigybės buvo panaikintos.
Adelaidė (upė)
Laivuojama 130 km nuo žiočių ruože. Adelaidės upė pasižymi briaunagalvių krokodilų gausa.
1839 m. upę atrado Lewis Roper Fitzmaurice ir pavadino Didžiosios Britanijos karaliaus Vilhelmo IV žmonos vardu.
Balcersas
Balcersas – miestelis ir apskritis pietų Lichtenšteine. 4,4 tūkst. gyventojų (2005, visoje apskrityje). Pagrindinė miestelio dalis įsikūrusi rytiniame Reino krante.
Istorija ir kultūra
Istoriškai dabartinė Balcersas susiformavo iš dviejų mažesnių kaimų – dabartinio Balcerso rytuose ir Mėlso vakaruose. Dėl tokio „pasidalijimo“ dar ir šiandien rengiamos pusiau rimtos Balcerso ir Mėlso gyventojų varžytuvės. Kai kurios tradicinės šventės, pavyzdžiui, Funken, švenčiama pavasarį, išliko ir praktikuojamos dar nuo ikikrikščioniškų laikų. Du Balcerso apskrities kaimeliai pirmąkart istoriniuose šaltiniuose paminėti kaip Palazoles (Balcersas) ir Meilis (Mėlsas).
Sraigtasparnių kilimo ir nusileidimo bazė
Lichtenšteine nėra jokio oro uosto, tačiau Balcerse įrengta maža sraigtasparnių kilimo ir nusileidimo aikštelė.
Viesai
Viesai – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 8 km į vakarus nuo Trakų. Telkšo sudėtingos sandaros, netaisyklingame ledyninės kilmės duburyje. Ilgis iš vakarų į rytus – 1,17 km, plotis – iki 0,67 km. Altitudė 149,9 m. Krantai daugiausia žemi, tik pietinis ir rytinis – aukštesni. Kranto linija labai vingiuota, iš vakarų yra giliai įsiterpęs pusiasalis. Vakarinė pakrantė apaugusi krūmynais ir medžiais, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai, pievos. Dugnas duobėtas, padengtas sapropelingu moliu bei gėlavandene klintimi (įlankose). Į Viesus suteka 2 upeliai, vakaruose išteka upelis į Ilgio ežerą (Strėvos intako Margio baseinas).
Prie Viesų įsikūrę Salkininkų, Meiluškių, Padvarionių ir Padumblės kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos.
Sekierka (Liublino vaivadija)
Sekierka  – kolonija Lenkijos rytuose, Konstantinuvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Parker Solar Probe
Parker Solar Probe – NASA kosminis zondas, paleistas 2018 m. rugpjūčio 12 d. Zondas turėtų pasiekti Saulę ir tirti jos vainiką. Zondo orbitos perihelis bus apie 6,2 milijono km atstumu nuo Saulės fotosferos. Arti perihelio zondo greitis bus apie 700 000 km/val.
Tai bus pirmasis kosminis aparatas, pasiekęs Saulę. Iš pradžių buvo planuojama zondą paleisti 2015 m., vėliau data perkelta 2018 m. vasarą. Tai pat tai yra pirmoji misija, pavadinta dar gyvo žmogaus vardu – misija pavadinta profesoriaus Eugene Parker vardu, atradusio Saulės vėjo teoriją.
2018 m. spalio 29 d. pagerino arčiausiai Saulės esančio objekto rekordą peržengęs 42,73 mln. kilometrų ribą.
Misijos grafikas
Perihelis – zondo orbitos priartėjimas prie Saulės. Po pirmojo priartėjimo prie Veneros zondas atliks 150 dienų trukmės orbitą. Antro priartėjimo metu orbita sutrumpės iki 130 dienų. Paskutinio priartėjimo prie Veneros metu orbita truks 88 dienas tokiu būdu atsiduriant arčiausiai Saulės.
Teodoras Grotusas
thumb|280px|Grotuso mechanizmo modelis Teodoras Grotusas (, 1785 m. sausio 20 d. Leipcige – 1822 m. kovo 26 d. Gedučiuose, Pakruojo raj.) – elektrolizės, fotochemijos dėsnių atradėjas, pirmasis Lietuvos fizikochemikas, geologas. Tėvas – kompozitorius, pianistas Dytrichas Evaldas von Grothusas.
Jis įvedė tokius svarbius terminus: teigiamasis polius ir neigiamasis polius ir įrodė, kad molekulės yra dipoliai, gali poliarizuotis.
Biografija
Gimė Gedučių dvarininkų bajorų šeimoje, keliaujančioje po Vokietiją. Leipcigo universiteto studentu būsimasis mokslininkas tapo sulaukęs 3 dienų amžiaus, tačiau tik 1803 m. įstojo į universitetą. Puikų išsilavinimą įgijo namuose, Gedučių dvare, kur jį mokė samdyti kalbų, filosofijos, filologijos mokytojai. Nuo 1803 m. rudens pradėjo lankyti Paryžiaus Politechnikos mokyklą. Čia jis išklausė garsių profesorių Klodo Bertoleto (Claude Louis Berthollet), Antuano Furkrua (Antoine-François Fourcroy) ir kitų įžymybių paskaitas. Lankė paskaitas ir kitose mokslo institucijose, susipažinęs su galvaniniais reiškiniais įsitraukė į jų tyrimus.
1804 m. pradėjęs savarankiškas studijas Neapolyje, susipažino su Aleksandru fon Humboldtu, Lui Gay-Lusaku (Louis Joseph Gay-Lussac), besiruošiančiais tyrinėti vulkaninius reiškinius, gilino mineraloginius įgūdžius. 1805 m. dalyvavo ekspedicijoje į Vezuvijų, domėjosi bioliuminescencija, atlikdamas sudėtingus vandens elektrolizės tyrimus, rašė šį procesą pagrindžiančią teoriją. Atvykęs į Romą, išspausdino mokslinę studiją. Nedidelėje brošiūroje prancūzų kalba buvo atspausdinta pirmoji pasaulyje elektrolizės teorija, vėliau perspausdinta žurnale „Annalen de chemie“, o po kelių mėnesių išversta į anglų, vokiečių kalbas mokslinėje spaudoje. 1807 m. išrinktas Paryžiaus galvanikų draugijos nariu. 1808 m. išrinktas Turino Mokslo ir menų akademijos nariu korespondentu, bet netrukus sugrįžo į Gedučius.
1809–1812 m. pirmasis tyrė grandinines reakcijas. 1812 m. pusmečiui išvyko į Peterburgą, susipažino su chemiku ir žurnalo leidėju A. N. Šereriu. 1814 m. išrinktas Dorpato universiteto profesoriumi, bet dėl įvairių priežasčių nepradėjo eiti šių pareigų. 1814 m. suteiktas Miuncheno mokslų akademijos nario korespondento vardas.
1815 m. suformulavo fosforoscencijos dėsnį – šviesos išspinduliavimas priklauso nuo temperatūros. 1816–1818 m. tyrinėjo Likėnų Smardonės mineralinius šaltinius, nustatė jų vandens sudėtį, tirdamas rodanidus atrado analitinės chemijos reakcijas, dabar jau tapusias klasikinėmis, sukūrė kelis analizės būdus. Jis padarė teisingą išvadą, kad sieros vandenilio susidarymas siejamas su kalcio sulfato ir organinės medžiagos sąveika.
1818 m. suformulavo du fotochemijos dėsnius, atrado elektrolizės reiškinį, sukūrė pirmąjį fotometrą, tinkantį naudoti ir kaip cheminį laikrodį. 1817 m. Mintaujoje tapo Kuršo literatūros ir meno draugijos nariu. 1820 m. vienu metu su Tomu Zejebeku (Thomas Johann Seebeck), bet nepriklausomai nuo jo, nustatė, kad elektros srovės reiškiniai metaluose ir tirpaluose yra identiški. Niurnberge išleidžiami jo rinktiniai raštai.
1817–1822 m. buvo Kuršo literatūros ir meno draugijos (Kurländische Gesellschaft für Literatur und Kunst) (seniausia mokslinė draugija dabartinėje Latvijos teritorijoje) narys.
Vanessa Paradis
Vanessa Chantal Paradis (g. 1972 m. gruodžio 22 d.) – Prancūzijos dainininkė, aktorė bei fotomodelis.
Teodoras Grotusas
Biografija
Grotusas gyveno ir dirbo Gedučių dvarelyje, netoli Žeimelio. Čia tragiškai ir mirė (nusižudė). Palaidotas dvaro laidojimo rūsyje. Vėliau mokslininko palaikai buvo perkelti kitur, kapas taip ir liko nežinomas.
Vanessa Paradis
Biografija
Vanessa Paradis pirmą kartą į topus įsiveržė 1987 m., būdama vos 14-os metų paaugle. Jos singlas „Joe le taxi“ net 11 savaičių praleido Prancūzijos topų viršūnėje. Taip pat šis hitas užėmė aukštas pozicijas Jungtinės Karalystės, Norvegijos, Švedijos bei kitų šalių topuose.
Teodoras Grotusas
Biografija
miniatiūra|250px|left|[[Teodoras Grotusas|T. Grotuso dvaras Gedučiuose]] thumb|left|250px|T. Grotuso gatvė [[Žeimelis|Žeimelyje]]
Vanessa Paradis
Biografija
1988 m. pasirodė debiutinis atlikėjos albumas „M&J“, laikomas vienu iš pačių sėkmingiausių debiutinių albumų prancūzų kalba.
Teodoras Grotusas
Fondas
1994 m. Lietuvos mokslų akademija ir baronų von Grotthussų giminės įsteigė Theodoro Grotthusso fondą.
Pagal fondo nuostatus kasmet turi būti įteikiama stipendija pasižymėjusiam jaunuoliui, studijuojančiam chemijos dalykus, o kas 5 metai – premija ir atminimo medalis mokslininkams, tyrinėjantiems T. Grotthusso veiklą ar pasižymėjusiems įamžinant šio mokslininko vardą.
Vanessa Paradis
Biografija
1989 m. Vanessa Paradis pradėjo aktorės karjerą. Tais metais ji nusifilmavo romantinėje dramoje „Noce Blanche“ ir už atliktą vaidmenį buvo apdovanota prestižiškiausiu Prancūzijos kino apdovanojimu – Cezariu.
1992 m. Paradis JAV įrašė trečiąjį studijinį albumą. Jį pavadino savo pačios vardu – „Vanessa Paradis“. Tai buvo pirmasis Vanessos albumas anglų kalba. Jį prodiusavo garsus roko atlikėjas Lenny Kravitz.
BLS
BLS:
Vanessa Paradis
Biografija
Tačiau po truputį atlikėjos populiarumas ėmė blėsti. 1994 m. ji išleido albumą „Live“. Po to Vanessa keletui metų pasitraukė iš muzikos, nusifilmavo keliuose filmuose ir, 2000 m. pradžioje, įrašė albumą „Bliss“. Tai ketvirtasis studijinis albumas. Jis sulaukė gana palankaus kritikų vertinimo. „Bliss“ lydėjo po metų pasirodęs koncertinis albumas „Au Zénith“. Keletui metų ir vėl pasitraukusi iš muzikos, 2007 m. ji grįžo su nauju, jau penktuoju studijimiu albumu „Divinidylle“. Šio albumo koncertinis pristatymo turas buvo filmuojamas ir 2008 m. rugsėjo mėnesį pasirodė naujausias koncertinis CD/DVD albumas „Divinidylle Tour“.
2017 m. vaidino lietuvių filme Šerkšnas (Frost), (rež. Šarūnas Bartas).
Šeima
Vanessa Paradis 14 metų praleido su amerikiečių aktoriumi Johnny Depp’u. Jie turi du vaikus – dukrą Lily-Rose Melody Depp (g. 1999 m.) ir sūnų John „Jack“ Christopher Depp III (g. 2002 m.). 2013 m. pora išsiskyrė.
Vanessa Paradis yra prancūzų aktoriaus Didier Pain dukterėčia. Taip pat Vanessa Paradis turi jaunesnę seserį Alysson Paradis, kuri yra aktorė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Sekierka (reikšmės)
Sekierka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Kiaunupis
Upėvardis kildinamas nuo gyvūno pavadinimo kiaunė.
thumb|left|240px|[[Gailiušiai (Kaunas)|Gailiušių tvenkinys ant Kiaunupio]]
Nunas (Kamerūnas)
Nunas  – upė vakarų Kamerūne, Vakarų regione; Mbamo dešinysis intakas (Sanagos baseinas). Išteka iš Oku ežero, teka į pietus, slėniu tarp Ngocecezano ir Jahu kalnų. Toliau pasuka į rytus ir įteka į Mbamą.
Pagrindinis intakas – Monunas.
1975 m. Nunas patvenktas Bamendžingo užtvanka, sudarytas 150–300 km² tvenkinys. Nuno upe eina tradicinė bamilekių ir bamunų tautų riba.
Juozas Karvelis
Juozas Karvelis (1934 m. balandžio 18 d. Tauragės rajono Eičių kaime – 2018 m. balandžio 12 d. Klaipėdoje) – jūrininkas, politikas ir visuomenės veikėjas, Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Biografija
miniatiūra|160px|left|Kapas Jurgaičių kapinėse Mokėsi Inkaklių (Šilutės r.) pradinėje mokykloje, Švėkšnos gimnazijoje, Klaipėdos jūreivystės mokykloje. 1954 m. baigė Murmansko (Rusija) jūreivystės mokyklą, kur įgijo laivavedžio profesiją. Dirbo žvejybos ir prekybos laivynuose, Klaipėdos jūrų prekybos uoste. Nuo 1980 m. tolimojo plaukiojimo laivo kapitonas.
1988–1990 m. įsitraukė į Sąjūdžio veiklą. Buvo Klaipėdos uosto įgaliotinis, Steigiamojo suvažiavimo delegatas, Klaipėdos miesto tarybos narys. 1989 m. prisidėjo prie Lietuvos jūrininkų sąjungos atkūrimo, iki 1991 m. buvo jos tarybos pirmininkas.
1990 m. buvo išrinktas į Aukščiausiąją Tarybą-Atkuriamąjį Seimą. Priklausė Jungtinei Sąjūdžio frakcijai, buvo jos pirmininkas.
Nepriklausomybės partijos steigimo vienas iniciatorių ir jos narys (1990–1992), vėliau – Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys (nuo 1993).
Šeima: žmona Janina Žibutė (g. 1934), vaikai - Jūratė (g. 1959), Nijolė (g. 1962), Arvydas (g. 1965).
Palaidotas Jurgaičių kaimo kapinėse (Šilutės raj.).
Koraliniai polipai
Koraliniai polipai (Anthozoa) – didžiausia duobagyvių (Cnidaria) tipo klasė, kuriai priklauso koralai ir aktinijos. Koraliniai polipai – jūrų gyventojai. Gyvenimo būdas – sėslus. Dauguma jų yra kolonijiniai, tačiau jų tarpe yra ir pavienių (pvz., aktinijos). Kartų kaitos bei medūzų generacijos neturi. Dauginasi tiek vegetatyviniu (pumpuravimo arba polipo išilginio dalijimosi būdu), tiek lytiniu būdu. Koraliniai polipai – skirtalyčiai. Simetrija – dvispindulinė.
Koraliniams polipams būdinga poliploidinė kūno forma. Polipo kūno sienelė, kaip ir čiuptuvų, sudaryta iš ektodermos (nervinės ląstelės – sudaro difuzinę nervų sistemą), entodermos ir mezoglėjos. Mezoglėja – smarkiai išsivysčiusi. Apyburnio laukas apjuostas vainiku čiuptuvų, kurių gali būti aštuoni, jie plunksniški arba gali būti daug lygių čiuptuvų. Pagal šį išorinį požymį koralinių polipų klasė skiriama į du poklasius:
Šie du poklasiai skiriasi daugeliu kitų svarbių požymių.
Kolonijos sudarančios rifus kartais būna labai didelės ir dažnai labai greitai auga. Skiriami trys pagrindiniai koralinių pastatų tipai:
Velžio herbas
Velžio herbas – vienas iš Velžio kaimo ir seniūnijos (Panevėžio rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo sidabriniame lauke žalias vėžys, kurio kūnas dešiniojo kaspino vietoje, dešinėje žnyplėje laikantis raudoną obels šakelę su obuoliu.
Istorija
Svarstant herbo motyvus heraldikos komisijoje nutarta vaizduoti vėžį ir obuolį, kuriuos matyti herbe norėjo velžiečiai. Švariuose šio krašto upeliuose ir dabar veisiasi vėžiai, o derlinguose soduose daug obuolių.
Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2008 m. rugpjūčio 27 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1488. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Ešenas
Ešenas – miestas ir apskritis Lichtenšteino šiaurėje. 4,0 tūkst. gyventojų (2005, visa apskritis). Apskritis užima 10,3 km² plotą. Ešenas yra ketvirtasis pagal dydį Lichtenšteino miestas.
Alogeninė kamieninių kraujo ląstelių transplantacija
Alogeninė kaulų čiulpų transplantacija – tokia kaulų čiulpų transplantacijos rūšis, kai perpilamos ne paties ligonio, bet kito donoro kamieninės kraujo ląstelės.
Teodoro Grotuso fondas
thumb|right|250px|[[Teodoras Grotusas]] Teodoro Grotuso fondas – lietuviškas paramos fondas, įsteigtas 1994 m. birželio 17 d.
Alogeninė kamieninių kraujo ląstelių transplantacija
Atliekant alogeninę kaulų čiulpų transplantaciją, donoro kamieninės ląstelės turi būti genetiškai labai artimos ligoniui. Norint tai nustatyti, atliekami specialūs kraujo tyrimai, vadinami HLA tipavimu. Jei donoro ir ligonio genetinė informacija neatitinka, didesnė tikimybė, kad persodintos donoro ląstelės reaguos į ligonio organizmą kaip į svetimą, kurį reikią sunaikinti, prasideda transplantato prieš šeimininką reakcija. Gali prasidėti ir atvirkščias procesas – transplantato atmetimas, kai ligonio imuninė sistema pradeda naikinti persodintas ląsteles. Yra 25 % tikimybė, kad brolio ar sesers kamieninės ląstelės bus genetiškai identiškos.
Jei randamas donoras tarp seserų, brolių ar tėvų, tai giminingo donoro transplantacija, jei giminingas donoras nerandamas, tai donorų ieškoma kaulų čiulpų donorų registre arba persodinamos ne visiškai atitinkančios kamieninės ląstelės (negiminingo donoro transplantacija).
Teodoro Grotuso fondas
Vadovybė
Valdybos pirmininkas – prof. Aivaras Kareiva.
Bliuzas
Bliuzas – JAV vokalinis, vokalinis–instrumentinis, o vėliau ir instrumentinis žanras, kurio formavimuisi didžiausios įtakos turėjo vergų, gyvenusių pietinėse valstijose, ypač prie Misisipės deltos, dažniausiai liūdnos darbo dainos ir religinės giesmės (spiričiueliai, gospelai).
Teodoro Grotuso fondas
Vadovybė
Fondo valdybos nariai – prof. J. A. Krikštopaitis, prof. A. Survila, prof. V. Tamošiūnas, prof. R. Kazlauskas, T. Grotthusso giminaičiai M. Čiurlienė, M. Grotthussas, H. Grotthussas.
Bliuzas
Bliuzo improvizaciškumas turėjo lemiamos įtakos improvizacijų džiazo muzikoje atsiradimui. Bliuzui būdinga ir specifinė dermė, kurioje ypač intonuojami III ir VII- tas laipsniai bei sinkopinis ritmas ir ryškiai pabrėžiamos silpnosios takto dalys.
Romualdas Budrys
Romualdas Budrys (g. 1933 m. liepos 26 d. Vertimuose, Baisogalos valsčius) – Lietuvos muziejininkas, dailėtyrininkas.
Biografija
Mokėsi Baisogalos vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. Lietuvos SSR valstybiniame dailės institute studijavo keramiką. 1958–1959 m. studijuodamas kartu dirbo ekskursijų vadovu Lietuvos SSR dailės muziejuje. 1959–1960 m. stažavosi Ermitaže (Leningradas).
1963 m. vienas Gintaro muziejaus Palangoje įkūrėjų. 1969 m., 1986 m. šio muziejaus, 1973 m. Klaipėdos paveikslų galerijos, 1976 m. Juodkrantės miniatiūrų muziejaus, 1978 m. Verkių dvaro, 1987 m. Taikomosios dailės muziejaus, 1990 m. Radvilų rūmų, 1994 m. Vilniaus paveikslų galerijos ekspozicijų bendraautoris. Nuo 2002 m. vadovauja Valdovų rūmų interjerų ir ekspozicijų programą kuriančiai grupei.
Prisidėjo prie Vilniaus arkikatedros lobyno išsaugojimo. Organizavo vertingų meno kolekcijų pervežimą į Lietuvą. Parengė tapybos ir gintaro dirbinių parodų katalogų. Daugelio Lietuvos dailės muziejaus leidinių ir katalogų atsakingasis redaktorius.
Jonas Björkman
Jonas Larsas Bjorkmanas (SV Jonas Lars Björkman; g. 1972 m. kovo 23 d.) – buvęs profesionalus Švedijos tenisininkas. Jis savo karjerą baigė 2008 metais. Per savo karjerą Jonas laimėjo 6 vienetų ir 54 dvejetų ATP titulus. Aukščiausias jo pasiekimas ATP reitinge buvo ketvirtoji vieta. Bjorkmanas profesionalu tapo 1991 metais. Šiuo metu jis gyvena Monte Karle, Monake.
Derkys
Derkys – upelis Lietuvoje, Kauno rajone; Gynios dešinysis intakas. Prasideda į pietus nuo Dasiūnų. Teka laukais į pietvakarius tarp Gynios ir Nevėžio upių. Pačiame žemupyje pasuka į rytus ir Pagynėje įteka į Gynią 4,1 km nuo jos žiočių. Dabar žiotys nunykusios.
Visa vaga sureguliuota.
Undinė
thumb|right|200px|„Undinė“ ([[John William Waterhouse paveikslas, 1900 m.)]] Undinės (Nėrovės, Vandenės) – mitinės vandens būtybės, sutinkamos daugelio pasaulio tautų folklore. Undinės vardas kilęs iš žodžio vanduo (tarmiškai vanduo vadintas undeniu) arba yra perimtas iš tą pačią reikšmę turinčio lotynų žodžio undine. Mitų apie gražias mergeles undines nuo seno turėjo ne tik aisčiai, bet ir graikai, albanai, rumunai, rytų ir pietų slavai. Panašios būtybės yra graikų nimfos,, germanų Nixe, slavų Rusalka. Jos dažniausiai buvo kildinamos iš paskendusių jaunų merginų ar jaunamarčių vėlių, tik Baltarusijoje kartais jas laikydavo senomis ir vadindavo „vandens bobomis“.
Kazys Tallat-Kelpša
Kazys Tallat-Kelpša (arba Kazys Tallat Kelpša; 1893 m. spalio 28 d. Padievyčio vienkiemis, dab. Laukuvos seniūnija, Šilalės rajonas – 1968 m. sausio 1 d. Čikaga) – Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas.
Undinė
Undinės dar buvo vadinamos upių martelėmis. Senovėje manyta, kad tai merginos, nusiskandinusios dėl nelaimingos meilės ir dievų paverstos undinėmis, kad galėtų keršyti jauniems vyrams už savo likimą ir būti upių bei ežerų globėjomis.
Prie undinių priskiriamos ir deltinyčios, gyvenusios Baltijos jūroje. Tai buvo moterų pavidalo nepaprasto grožio būtybės, apsirengusios drabužiais, panašiais į žuvų žvynus, padabintais perlais. Ant galvos turėjo mažytę gintaro karūną.
Kazys Tallat-Kelpša
Biografija
300px|thumb|Lietuvos Respublikos Prezidentas [[Tauragės dvaras|Tauragės dvare III dragūnų Geležinio vilko pulkui 1937 m. rugpjūčio 15 d. įteikė vėliavą. Iš kairės: Vidaus reikalų ministras Julius Čaplikas, Kariuomenės vadas Stasys Raštikis, Krašto apsaugos ministras Stasys Dirmantas, Antanas Smetona, brigados generolas Kazys Tallat-Kelpša.]] Mokėsi Kaune, 1914 m. baigė Kauno Komercijos gimnaziją. Karo tarnybą po mokslų Lietuvoje, pradėjo Rusijos imperijos kariuomenėje, tarnavo kavalerijoje. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, buvo sužeistas. 1915 m. suteiktas karininko laipsnis.
Taktinė raketa
thumb|right|250px|Azerbaidžano kariuomenės Točka-U raketų kompleksai parade. Taktinė raketa  – raketa, skirti naikinti taikiniams (įtvirtinimams, kariuomenės telkiniams, karinei technikai ir kt.) kovos veiksmų zonoje. Taktinių raketų veikimo spindulys iki 300 km. Raketos leidžiamos iš leidimo mašinų, orlaivių, laivų. Kovinės galvutės gali būti fugasinės, prieštankinės, padegamosios, termobarinės, cheminės, biologinės, branduolinės.
Undinė
Panašus bruožus turi ir lietuvių laimės.
Kazys Tallat-Kelpša
Biografija
1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Tarnavo kavalerijoje. 1919 m. karo misijos prie Lietuvos taikos delegacijos Paryžiuje narys. 1920 m. Antrojo raitelių pulko IV eskadrono vadas, kapitonas. 1920 m. Lietuvos karinis atstovas Latvijoje ir Estijoje.
Undinė
Lietuvių tautosakoje
Lietuvių legendose undinės dažnai būdavo vaizduojamos nuogos, kartais su baltais drabužiais, ilgais plaukais, su karūnomis ar gėlių vainikais. Jos gyveno jūroje, upėse, ežeruose, o naktį mėnesienoje, išplaukusios iš vandens, pievose žaisdavo, šokdavo ir labai gražiai dainuodavo. Jos buvo aršiausios jaunų, gražių vyrų priešės. Kai tik kurį gražuolė pamatydavo ant jūros kranto, stengdavosi dainomis ir kitais žavesiais pavilioti pas save. Vargas tam, kuris paklausydavo klastingų undinių vilionių. Iš pradžių jos būdavo labai meilios, myluodavo paviliotus vyrus, kol šie sutikdavo nusileisti į vandenų dugną, o ten savo glėbyje undinės juos pasmaugdavo.
Taktinė raketa
Taktinės raketos gali būti tiek balistinės, tiek sparnuotosios.
Kazys Tallat-Kelpša
Biografija
1926 m. Briuselyje baigė Belgijos Generalinio štabo akademiją, grįžęs į Lietuvą užėmė įvairias pareigas rikiuotėje ir štabuose, Kauno karo mokyklos, Aukštųjų karininkų kursų, Vytauto Didžiojo aukštosios karo mokyklos taktikos ir karo meno istorijos dėstytojas. 1934–1940 m. Lietuvos kariuomenės kavalerijos viršininkas. 1935 m. brigados generolas. 1936 m. kaip Lietuvos kariuomenės atstovas dalyvavo Anglijos karaliaus Jurgio V laidotuvėse. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą, iš kariuomenės atleistas. 1944 m. iš Lietuvos pasitraukė į Austriją, o 1945 m. į Vokietiją. 1949 m. spalio 29 d. emigravo į JAV.
Undinė
Lietuvių tautosakoje
Šioms dievaitėms undinėms kas metai buvo aukojama po vieną iš visų rūšių žuvų, sugautų jūroje, maldaujant, kad nekenktų jauniems žvejams. Undinės net akimis galėdavo nužudyti ar pavergti žmogų. Jų akys spindėjo kaip žvaigždės, o palaidi plaukai skambėjo kaip tolima muzika, kuri užburdavo žmones. Ši muzika negalėdavo paveikti tik tų, kurie turėdavo paparčio žiedą. Vyriausioji iš undinių buvo Jūratė.
Taktinė raketa
Charakteristikos: thumb|right|250px|JAV raketinis kompleksas MGM-52 Lance paleidžia raketą thumb|left|250px|Prancūzijos raketų Pluton leidimo mašina thumb|left|250px|Kinijos taktinė sparnuotoji raketa, kurios NATO pavadinimas Silkworm
Undinė
Lietuvių tautosakoje
Legenda. ''Neišbrendamose klampynėse gyveno undinė, tų liūnų valdovė. Nė vienas mirtingasis ten įėjęs, nelikdavo nenubaustas. Jei kas iš smalsumo peržengdavo uždraustą ribą ir pamatydavo stebuklingą valdovės veidą, tas amžinai turėdavęs klaidžioti po mišką, girdėti iš visų pusių pajuoką ir patyčias. Kartą undinės priviliojo jauną vaikiną, kuris dažnai eidavo prie jūros ir grožėdavosi ja. Jam taip bestovint, iš vandens pakilo merginų būrys ir jį apsupo. Vaikinas pasijuto krintantis į bedugnę ir ėmė šauktis pagalbos. Tuomet atsirado dievas Bangpūtys – jūros prižiūrėtojas ir pasakė vaikinui, kad šis atsidurs požemio pasaulyje, kur ras nepaprastus turtus. Vaikiną įsimylės ir piršis trys karalaitės, o jis turi pasirinkti jauniausiąją. Kai ves ir grįš į namus, tegul su ja negula galva prie galvos, o tik taip, kad vieno būtų kojos, kito galva ir tris dienas neturintis nė kiek užmigti. Pamokytas vaikinas laimingai grįžo į savo žemę''.
Kazys Tallat-Kelpša
Biografija
Bendradarbiavo karinėje spaudoje.
Zenonas Juknevičius
Zenonas Juknevičius (g. 1949 m. birželio 10 d. Pasvalio rajone, Valdeikių kaime) – advokatas, buvęs politikas, LR Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras, Lietuvos teisingumo ministras ir viceministras.
Biografija
Advokatas nuo 1995 m., įsteigė savo vardu pavadintą advokato (Z. Juknevičiaus) kontorą. Derybų su „Williams“ laikotarpiu Z. Juknevičius civilinėje byloje atstovavo “Lukoil Baltija” vadovui Ivanui Paleičikui.
TŪB “Abišala ir partneriai“ steigėjas ir tikrasis narys. Kartu su Aleksandru Abišala faktiškai vykdė bendrą darbinę ir teisinių konsultacijų veiklą iki 1999 m., vėliau – formalus TŪB “Abišala ir partneriai“ narys (kadangi TŪB privalėjo turėti bent 2 tikruosius narius) iki 2004 m. gegužės mėn.
Privatus gyvenimas
Zenonas Juknevičius vedęs, žmona – Rasa Urbonaitė-Rastauskienė-Juknevičienė (g. 1958 m.), politikė, krašto apsaugos ministrė; turi dukrą ir sūnų.
Riestanosės beždžionės
Riestanosės beždžionės (Rhinopithecus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatų gentis, priklausanti laibaliemenių beždžionių pošeimiui. Tai mažiausiai ištirti ir reti primatai.
Gentyje 4 rūšys:
Rio Urtadas
thumb|left|150px|Rio Urtado komunos padėtis Kokimbo regione Rio Urtadas – kaimas Kokimbo regione (Čilė), Limario provincijoje, Rio Urtado komunos centras.
Rio Urtado komuna
Rio Urtado komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 2181 km². 2006 m. gyventojų skaičius – 4754 gyv. (gyventojų tankis 2,2 žm./km²).
Komunos administracinis suskirstymas
Komuną sudaro 10 rajonų:
1991 m. Copa América
'''1991 m. Copa América''' – Copa América turnyras, 1991 m. liepos 8-21 d. vykęs Čilėje. Turnyre dalyvavo visos 10 CONMEBOL narių. Tai buvo paskutinis Copa América čempionatas į kurį nekviesta komadų iš kitų konfederacijų.
Stadionai
Čempionato varžybos vyko 4 Čilės stadionuose.
Sifonas
Sifonas – gyvūno kūne esantis vamzdelis atviru galu, pro kurį į mantijos ertmę įsiurbiamas ir iššvirkščiamas vanduo.
Skiriami dviejų tipų sifonai: žiauninis ir kloakinis. Pro žiauninį sifoną vanduo teka į mantijos ertmę, o pro kloakinį – išteka.
Ntemas
Ntemas arba Kampas  – upė Vidurio Afrikoje. Prasideda Gabone, Volijo-Ntemo provincijoje. Teka į vakarus daugiausia per tropines džiungles, Gabono, Pusiaujo Gvinėjos ir Kamerūno teritorijomis. Įteka į Atlanto vandenyną (Biafros įlanką) ties Kampu (Kamerūnas), sudaro estuariją.
Salman Rushdie
Ahmed Salman Rushdie (g. 1947 m. liepos 19 d. Bombėjuje, Indijoje) – indų kilmės rašytojas, kritikas. Rašo anglų kalba. Išgarsėjo su antrąja savo knyga „Vidurnakčio vaikai“ (1981 m.), už kurią gavo vieną iš svarbiausių literatūros apdovanojimų – Bukerio premiją.
S. Rushdie kūryba priskiriama magiškajam realizmui. Sudėtinguose, daugiaplaniuose siužetuose persipina Rytų ir Vakarų kultūros, mitologiniai ir religiniai simboliai. Per vieno ar kelių herojų likimus dažnai pasakojama visos šalies, tautos, religijos istorija, politiniai perversmai, epochų kaita. Rašytojo kūrybau būdingi ilgi sakiniai, epitetų ir metaforų gausa, ironija. S. Rushdie kūrybai įtaką padarė Gabriel García Márquez, Michail Bulgakov, Gunter Grass.
1989 m. išleistas S. Rushdie romanas „Šėtoniškos eilės“ sukėlė protesto bangą musulmoniškame pasaulyje. Už islamo išniekinimą Irano dvasinis lyderis ajatola Ruhollah Khomeini per Teherano radiją rašytojui paskelbė fatvą – mirties nuosprendį. Dėl S. Rushdie slėpimo Iranas beveik dešimtmečiui (1989 m – 1998 m.) nutraukė diplomatinius santykius su Jungtine Karalyste. 1998 metais Irano vyriausybė įsipareigojo nutraukti S. Rushdie persekiojimą, bet griežtosios linijos šalininkai Irane nuolat atnaujina raginimą jį nužudyti.
S. Rushdie yra apdovanotas aštuoniais garbės daktaro laipsniais. 2007 m. Anglijos karalienė už nuopelnus literatūrai S. Rushdie įšventino į riterius. Šiuo metu S. Rushdie gyvena JAV. Dėsto Emory universitete, taip pat yra Karališkosios literatūros draugijos narys.
2022 m. rugpjūčio 12 d. S. Rushdie prieš pradedant viešą paskaitą Niujorko valstijoje buvo užpultas peiliu ginkluoto vyro. Užpuolikas sugebėjo padaryti žaizdas rašytojo pilve ir kakle. Iš karto S. Rushdie buvo nugabentas į ligoninę, kurioje dieną išbuvo prijungtas prie dirbtinio kvėpavimo sistemos. Dieną po išpuolio jis buvo atjungtas nuo šios sistemos ir rašytojas sugebėjo kalbėti.
Biografiniai duomenys
Turi du sūnūs – Zafar Rushdie(iš pirmos santuokos) ir Milan Rushdie (iš trečios santuokos). Pirmoji rašytojo santuoka su Clarissa Luard truko 11 metų (1976 m. – 1987m.). Su antrąja žmona amerikiečių rašytoja Marianne Wiggins S. Rushdie pragyveno 5 metus (1988m. – 1993 m.), su trečiąja žmona Elizabeth West – 7 metus (1997 m. – 2004 m.). Ketvirtą kartą rašytojas vedė 2004 m. – Indijos modelį, aktorę, televizijos laidų vedėją vedėją Padma Lakshmi. Pora išsiskyrė 2007 m.
Vidurnakčio vaikai
S. Rushdie tarptautinį pripažinimą atnešęs romanas „Vidurnakčio vaikai“(1981 m) pasakoja apie fabriko darbininką Salymą Azizą, kuris yra 1001 – as vaikas gimęs atgavusioje nepriklausomybę Indijoje 1947 m. Romane rašytojas kritikuoja tuometinę Indijos premjerę Indirą Ghandi (knygoje ji vadinama „juodąja našle“). Dėl to „Vidurnakčio vaikai“ uždrausti Indijoje. 1993 m .„Booker of Bookers“ prizas šį kūrinį įvertino kaip geriausią romaną, kada nors gavusį šią prestižinę premiją. .thumb|S.Rushdie pristato savo knygą „[[Klounas Šalimaras“]]
Šėtoniškos eilės
„Šėtoniškose eilėse“ (1989 m) persipina daugybė siužetų ir veikėjų, paraleliai pasakojami skirtingų šimtmečių įvykiai, legendos, fantazijos. Iš XX – ojo amžiaus kosmopolitiško Londono keliamasi į pranašo Mahometo (knygoje Mahoundas) laikų Meką. Pagrindiniai kūrinio veikėjai – Džibrylas Farišta ir Saladinas Čamča – nepritampantys, tarp fantazijos ir realybės pasimetę imigrantai iš Indijos. Tiek jų istorijas, tiek kitas romano siužetines linijas vienija tikėjimo ir abejonės problematika. „Šėtoniškose eilėse“ musulmonų pranašas Mahometas vaizduojamas ironiškai, dviprasmiškai pateikiama islamo susikūrimo istorija, abejojama Korano šventumu, paliekama erdvė interpretuoti, iš kur Mahometas išgirdo šventus įstatymus – iš Alacho, ar iš šėtono. Iš čia ir kilo romano pavadinimas.
„Šėtoniškos eilės“ sukėlė musulmonų protestus visame pasaulyje. Tūkstantinėse demonstracijose musulmonai degino S. Rushdie knygas ir reikalavo jam mirties. Irano dvasinis lyderis ajatola Ruhollah Khomeini dėl islamo išniekinimo paskelbė rašytojui fatvą – mirties nuosprendį. (Romane pašiepiamas ir pats ajatola, todėl, egzistuoja versija, kad fatva buvo islamo dvasininko kerštas.) Buvo pažadėta 3 milijonų dolerių suma už S. Rushdie galvą. 1989 m. Iranas nutraukė diplomatinius santykius su Jungtine Karalyste, kuri slapstė rašytoją. Tais pačiais metais „Hezbollah“ grupuotės teroristas savižudis vykdydamas fatvą susisprogdino centrinėje Londono dalyje, tačiau S. Rushdie liko sveikas.
Nors 1998 m. Irano valdžia oficialiai atsiribojo nuo fatvos ir atnaujino diplomatinius santykius su Jungtine Karalyste, islamo ekstremistai medžioja rašytoją toliau. Tai remia ir šalies dvasiniai lyderiai. 2005 m. ajatola Ali Khamenei piligrimams, keliaujantiems į Meką pareiškė, kad fatva yra neatšaukiama. Protesto akcijos vėl prisimintos 2007 m, kai Anglijos karalienė už nuopelnus literatūrai įšventino S. Rushdie į riterius.
Islamo ekstremistai kovojo ir su knygos vertėjais bei leidėjais. 1991 m Tokijuje nužudytas knygos vertėjas į japonų kalbą Hitoši Igaraši, 1993 m trimis kulkomis peršautas norvegų vertėjas William Nygaard, pasikėsinta į italų vertėją Ettore Capriolo, daug kur pasaulyje sprogdinamos leidyklos, knygynai. Per pasikėsinimą į turkų vertėją Azizą Nesiną padegtame viešbutyje žuvo 37 žmonės.
Didžiajai Britanijai rūpinantis fizine S. Rushdie apsauga, islamo lyderiai naudojo ir informacinio karo technologijas. 1990 m. Pakistane sukurtas vaidybinis filmas apie S. Rushdie. Pagrindinis herojus, vaidinamas Mustafa Qureshi, meta darbą ir kartu su broliais sukuria islamo kovotojų grupę S. Rushdie persekioti. Filme rašytojo vaidmuo siejamas ne tik su skandalinga knyga, bet ir su kitais vakarietiškais reiškiniais: kazino, naktiniais klubais, alkoholiu. Kulminacijoje S. Rushdie nužudo iš šventųjų musulmonų knygų Alacho siunčiami spinduliai. Nors filmas buvo populiarus Pakistane, Anglijoje jo rodymui nebuvo išduota licenzija.
Kiti kūriniai
Po fatvos paskelbimo jau slapstydamasis S. Rushdie parašė knygą vaikams „Harunas ir apsakymų jūra“ (1990 m). Pagrindinė kūrinio tema – istorijų pasakotojo tykantys pavojai.
Romanas "Paskutinis Mauro atodūsis" (1995 m) pasakoja turtingos Zagoibių šeimos palikuonio Mauro Zagoibio istorija. „Žemė po jos kojomis“ išleista 1999 m – tai naujas mito apie Orfėją ir Euridikę variantas dar vadinamas alternatyvia roko muzikos istoriją. Pagal S. Rushdie tekstą airių grupė „U2“ sukūrė tokio pat pavadinimo dainą.
Esė knygoje „Step Across This Line: Collected Non – fiction 1992–2002“ S. Rushdie apmąsto aktualias populiariosios kultūros temas literatūroje ir politikoje.
2005 m išleista naujausia S. Rushdie knyga „Klounas Šalimaras“
Kita veikla
S. Rushdie – populiarus visuomenės veikėjas Didžiojoje Britanijoje ir JAV. Dažnai dalyvauja televizijos laidose, rašo straipsnius spaudai. Kritikuoja ne tik religinį fundamentalizmą, bet ir pasisako už islamo modernizavimą.
S. Rushdie yra suvaidinęs pats save dviejų Holivudo filmų epizoduose: „Nepadorios nuotraukos“ (2000 m.) ir Bridžitos Džouns dienoraštis" (2001 m.).
Rašytojas vadovavo PEN organizacijos, ginančios rašytojų ir žurnalistų laisvę PEN istorija, PEN, Amerikos skyriui (2004 m. – 2006 m.)
Vertimai į lietuvių kalbą
1. Paskutinis Mauro atodūsis : romanas, vertė Laimantas Jonušys. – Vilnius: Alma littera, 1998. – 437 p.
2. Vidurnakčio vaikai : romanas, vertė Danguolė Žalytė. – Vilnius: Alma littera, 1999. – 584 p.
3. Gėda:  romanas, vertė Danguolė Žalytė. – Vilnius: Alma littera, 2000. – 280 p.
4. Šėtoniškos eilės : romanas, vertė Danguolė Žalytė. – Vilnius: Alma littera, 2002. – 524 p.
5. Žemė po jos kojomis : romanas, vertė Danguolė Žalytė. – Vilnius: Alma littera, 2003. – 620 p.
6. Klounas Šalimaras : romanas,vertė Danguolė Žalytė. – Vilnius: Alma littera 2007. – 473 p.
7. Florencijos kerėtoja : romanas,vertė Danguolė Žalytė. – Vilnius: Alma littera 2010. – 307 p.
Musinukės
Musinukės (Ficedula) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Gentyje yra apie 30 rūšių.
RSS
RSS – XML failų formatų šeima internetiniam duomenų rinkimui iš naujientinklių ir tinklaraščių. Kaip akronimas iš angl. k. gali reikšti vieną iš standartų:
Nauda
Atitinkamos programos pagalba galima automatiškai sekti naujų straipsnių norimose rubrikose publikavimą neužeinant į interneto puslapius ar kitus įvairius interneto informacijos šaltinius bei surinkti ir susisteminti periodiškai atnaujinamą naujausią įvairiapusišką informaciją, naujienas:
Žymėjimas
RSS šaltinius priimta žymėti oranžiniais keturkampiais su raidėmis XML (|XML iconic button), RSS (|RSS iconic button) arba 20px.
Navakas
Navakas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
RSS
Žymėjimas
RSS sąsaja pateikiamos informacijos peržiūros programos paprastai vadinamos agregatoriais. Jos surenka medžiagą iš dominančių šaltinių, susistemina ir pateikia ją vartotojui. Visų programų veikimo principas daugmaž vienodas:
Galima naudoti kitų programų (naršyklių Opera, Firefox, Thunderbird, kai kurių pašto klientų) galimybes atvaizduoti RSS informaciją.
Navakas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Navakienė (ištekėjusi moteris) ir Navakaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Antsparnis
right|thumb|300px|Vabalo [[Kanapėtasis sprakšis|kanapėtojo sprakšio (Adelocera murina) pakelti antsparniai ir išskleisti sparnai.]] Antsparnis – sukietėjęs vabalo priekinis sparnas. Jis yra tokio standumo, kaip viso vabalo chitininė danga. Pora antsparnių dengia vabalo pilvelį ir krūtinės vidunugarėlę (išskyrus skydelį ir panugarėlę) ir apsaugo sparnus jam ropojant.
RSS
Žymėjimas
Gaunama informacija gali būti grupuojama į kategorijas, perskaitytos ar nedominančios žinutes – paslėptos ar ištrintos.
Antsparnis
Kartais antsparniai būna sutrumpėję (pvz., trumpasparniai) ir neuždengia galinių pilvelio segmentų ar net viso pilvelio. Ar jų visai nebūna (pvz., jonvabalių patelės).
RSS
Lietuvoje
Lietuvoje jau irgi yra naujientinklių, nemokamai teikiančių RSS paslaugas. Tai informaciniai portalai kaip lrytas.lt, Lietuvos radijas ir televizija (www.lrt.lt), Delfi.lt, Bernardinai.lt, RSS.lt, MūsųLaikas.lt bei kitos svetainės. Taip pat internetiniai dienoraščiai:, [www.marketer.lt], [www.zudykreklama.lt] ir t. t. Palaipsniui atsiranda ir naujienų portalų (Glaustai.lt, Geradiena.lt , Visosnaujienos.lt ), kurie naudodami RSS surenka informaciją iš skirtingų žiniasklaidos kanalų, ją sugrupuoja pagal tematiką ir pateikia naujienų antraštes. Dar tokie portalai vadinami naujienų agregatoriais.
Antsparnis
Kai kurių vabalų, ypač neskraidančių, antsparniai būna suaugę. Bronzinukas (Cetonia) skrisdamas užpakalinius plėvinius sparnus iškiša pro išpjovas suaugusių antsparnių šonuose. Dauguma skraidančių vabalų antsparnius išskečia, bet jais neplasnoja. Jie palaiko aerostatinio organo vaidmenį, palaiko pusiausvyrą.
Sati ceremonija
Sati (Devanagari: सती, moteriška žodžio 'tiesa' forma; kartais dar vadinama suttee) ceremonija – visuomeninė laidojimo praktika, paplitusi tarp kai kurių Indijos bendruomenių, kuriose neseniai tapusi našle moteris turėdavo paaukot save susidegindama gyva lauže, kuriame deginamas mirusio vyro kūnas. Šią praktiką uždraudė keletą kartų, ir paskutinis dabar tebegaliojantis draudimas buvo britų įvestas 1829 metais.
Sati terminas taip pat gali reikšti 'našlė'.
Sati terminas dabartiniu metu kartais interpretuojamas kaip 'skaisti moteris'.
Sati žodis yra ir hindi kalboje ir sanskrito tekstuose, kuriuose jis yra vartojamas kaip žodžių gera žmona sinonimas, o terminą suttee daugiausiai naudojo anglo-indiški anglų rašytojai.
Lucijus Tarkvinijus Senasis
thumb|Lucijus Tarkvinijus Senasis Lucijus Tarkvinijus Senasis (Lucius Tarquinius Priscus) – Romos karalius iš Tarkvinijų giminės (veikiausiai etruskų kilmės).
Tarkvinijus Senasis valdė nuo 616 m. ar 615 m. iki 578 m. ar 577 m. pr. m. e. Jo rūpesčiu Romoje buvo įvesta kanalizacija, pastatytas cirkas, Jupiterio šventykla (Kapitolijuje); jis parinko vietą Forumui. Taip pat Tarkvinijus Senasis sėkmingai kariavo su lotynais ir sabinais, paskleidė Romoje etruskų kultų ir papročių.
Stasys Budrys (1932)
Biografija
Broliai klarnetininkas Algirdas Budrys, dailėtyrininkas Romualdas Budrys.
Obafemi Martins
Obafemis Akinvunmis Martinsas (g. 1984 m. spalio 28 d.) – buvęs futbolininkas, Nigerijos rinktinės puolėjas.
Stasys Budrys (1932)
Biografija
1957 m. baigė Iljos Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institutą Leningrade. 1957–1960 m. Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos redaktorius. 1963 m. menotyros mokslų kandidatas. 1964–1965 m. LSSR Kultūros ministerijos ekspertų kolegijos narys.
Parašė monografijas apie skulptorius: Juozas Zikaras (1960 m.), Juozas Kėdainis (1960 m.), Petras Rimša (1961 m., rusų kalba), Jonas Mikėnas (1961 m.), Gediminas Jokūbonis (1963 m.), Robertas Antinis (1968 m.), Bronius Pundzius (1969 m.), studijų „Pergalės monumentas Kaliningrade“ (1965 m.), „Lietuvių vitražas“ (1968 m.), kritikos straipsnių. Parengė serijos „Šiuolaikiniai lietuvių dailininkai“ bukletų, albumą „Lietuvių tarybinė dailė. Skulptūra“ (1961 m.), rengė medžiagą apie dailę leidiniui „Literatūros ir meno metraštis“ (1959–1970 m.).
Obafemi Martins
Karjera
2011 m. sausio 28 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Birmingham City klubui.
Rinktinė
Su rinktine dalyvavo 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
Pasiekimai
FC Internazionale Milano
Newcastle United
Vaidievutis Geralavičius
Vaidievutis Ipolitas Geralavičius (g. 1952 m. rugpjūčio 13 d. Geručiuose, Pakruojo raj.) – Lietuvos matematikas, diplomatas, profesorius, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1975 m. baigė Vilniaus universitetą (MIF). 1980 m. matematikos mokslų kandidatas, 1989 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
1975–1980 m. Lietuvos mokslų akademijos (LMA) Matematikos ir kibernetikos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis, 1980–1990 m. Ekonomikos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, 1990–2000 m. vyriausiasis mokslinis bendradarbis. Nuo 1999 m. profesorius. 1990–1992 m. Bonos universiteto (Vokietija) Teorinės ekonomikos instituto vizituojantis profesorius. 1992–1996 m. dar dirbo Valstybinės kainų ir konkurencijos tarnybos Finansinių rinkų skyriuje, 1996–2000 m. Lietuvos banko Ekonominių tyrimų centro vadovas, 2004–2013 m. Lietuvos banko valdybos narys. 2000–2004 m. nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Vokietijoje. Nuo 2005 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) Verslo vadybos fakulteto profesorius.
Tyrimų sritys – pusiausvyros sąlygos dinaminiuose ekonominiuose modeliuose, tolydžiosios kainodaros pusiausvyros modeliuose.
Adzva
Adzva  – upė Rusijoje, Archangelsko srityje ir Komijos Respublikoje; Usos dešinysis intakas (Pečioros baseinas). Išteka iš Vaniuk-ty ežero, teka per Didžiosios Žemės tundrą išilgai Černysovo kalvagūbrio šiaurės vakarų šlaito.
Adzvos baseine yra 5332 ežerai, kurių bendras plotas 353 km². Į upę suteka 307 intakai, didžiausias – Chosedajus (dešinysis).
Apie 8 metų mėnesius upė būna užšalusi. Upėje veisiasi atlantinės lašišos, žvejyba uždrausta. Ties vieta, kur upė kerta Komių Respublikos sieną trykšta Pyvma Šoro karštosios versmės.
Lietuvos valstiečių partija
Lietuvos valstiečių partija – politinė partija, veikusi Lietuvoje 1990–2001 m. Tęsė Lietuvos valstiečių sąjungos pradėtą darbą. 2001 m. susijungė su partija Naujoji demokratija-Moterų partija, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga.
Istorija
Lietuvos Valstiečių sąjunga buvo atkurta steigiamajame suvažiavime 1990 m. rugpjūčio 18 d., Teisingumo ministerijoje įregistruota 1990 m. spalio 10 d. Sąjungos pirmininku išrinktas prof. Petras Bėčius. 1992 m. Seimo rinkimuose Lietuvos valstiečių sąjunga nedalyvavo kaip savarankiškas sąrašas, tik keli jos atstovai – P. Bėčius, S. Liučvaitis – buvo Liberalų sąjungos sąraše, o vienmandatėse apygardose jie buvo pristatomi kaip Liberalų ir valstiečių sąjungų koalicijos kandidatai. Seimo rinkimai buvo nesėkmingi nei LVS, nei LLS, nes jų sąrašas surinko vos 1,5 procento balsų. Tačiau LVS neliko be savo atstovo Seime. Juo tapo rinkimuose kaip nepriklausomas kandidatas dalyvavęs Albinas Vaižmužis, laimėjęs Seimo nario mandatą Biržų – Kupiškio apygardoje.
1995 m. partija turėjo apie 5000 narių, o jos skyriai veikė 41-ame rajone ir dviejuose miestuose – Klaipėdoje ir Marijampolėje. 1995 m. gruodžio 16 d. įvykusiame suvažiavime buvo įkurta LVP jaunimo organizacija „Varpas“.
1994–1995 metais įvyko ir ideologinė LVP slinktis iš centro dešinės į centro kairės pozicijas. 1995 m. liepos 21 d., priėmus Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo pakeitimo įstatymą, o 1996 m. gruodžio 23 d. – naują to paties įstatymo redakciją, buvo nustatyta, kad savivaldybių rinkimuose kandidatus gali iškelti tik politinės partijos.
1998 m. lapkričio 28 d. Vilniuje įvyko III Lietuvos valstiečių partijos suvažiavimas. Naujuoju organizacijos pirmininku išrinktas Seimo narys Ramūnas Karbauskis.
2001 m. gruodžio 15 d. bendrame Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų suvažiavime buvo pasirašyta jungimosi sutartis. Naujosios partijos pirmininke išrinkta prof. Kazimiera Prunskienė, pirmininkės pirmuoju pavaduotoju – Ramūnas Karbauskis.
Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų susivienijimas buvo pradėtas po Lietuvos valstiečių partijai skaudžių 2000 m. į Seimo rinkimų rezultatų. Nors 2000 m. kovo 19 d. vykusiuose savivaldybių tarybų rinkimuose Lietuvos valstiečių partija iš viso gavo net 209 mandatus (daugiau gavo tik Naujoji sąjunga – 270), Seimo rinkimuose partija nesugebėjo susitarti su krikščionimis demokratais ir nepateko į Seimą pagal partijų sąrašus. Susijungiant Naujosios demokratijos ir Lietuvos valstiečių partijoms buvo siekta užsitikrinti daugiau galimybių būsimuosiuose rinkimuose ir tapti parlamentine partija. Kitaip Valstiečių partija būtų rizikavusi likti tik regionine partija, turinčia įtakos tik rajonų savivaldybių tarybose.
2004 m. Europarlamento rinkimai įrodė, kad partijų susijungimas pasiteisino – VNDS gavo 7,14 proc. balsų ir vieną mandatą. 2004 m. Seimo rinkimuose susijungusi Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga laimėjo 10 mandatų ir kartu su Lietuvos lenkų rinkimų akcija sudarė 12 narių frakciją.
Perlamutras
Perlamutras – vidinis moliuskų kriauklės sluoksnis, susidaręs iš plonų kalcio karbonato plokštelių ir organikos. Cheminė perlo ir perlamutro sudėtis yra tokia pati. Kadangi perlamutras yra esminė perlo dalis, iš to kilęs ir terminas „perlamutras“ (vok. Perlmutt (Perlmutter) – „perlo motina“). right|200px|thumb|Perlamutro gabalėlis Švelniai spindintis perlamutras nuo seno naudojamas juvelyriniams dirbiniams, namų apyvokos daiktams, baldams, muzikos instrumentams, aksesuarams, ginklams puošti.
Sudėtis
Perlamutrą sudaro šešiakampės 10-20 µm pločio ir 0,5 µm storio aragonito (kalcio karbonato, CaCO3) plokštelės, sugulusios sluoksniais, kuriuos skiria organinio audinio intarpai (chitinas, baltymai). Šie sluoksniai, primenantys monetų krūveles, sudaro labai tvirtą ir stangrią konstrukciją, kurią dar sustiprina sluoksnių tarpusavio sukibimas.
Charakteringas perlų žvilgesys atsiranda dėl regimojo ilgio šviesos bangų interferencijos, kadangi aragonito plokštelių storis (~0,5 µm) yra artimas regimosios šviesos bangos ilgiui.
Kilmė
Perlamutrą išskiria kai kurių moliuskų mantijos epitelio ląstelės. Jis kaupiasi ant vidinės kriauklės sienelės, ją stiprina ir išlygina bei saugo nuo parazitų ir pašalinių kūnų. Jeigu perlamutras kaupiasi ant smulkaus inkliuzo, pavyzdžiui, smėlio kruopelės, išauga perlas.
Svarbiausias pramoninis perlamutro šaltinis yra perluotės Pinctada, gyvenančios šiltuose tropikų jūrų vandenyse; gėlavandenės perluotės Margaritifera gyvena Europos, Šiaurės Amerikos ir Azijos upėse. Svarbiausios perluočių radimvietės ir auginimo vietos – Persų įlanka, Raudonoji jūra, Šri Lanka, Japonija, Filipinai, Ramiojo vandenyno salos. Perlamutras yra šalutinis natūralių perlų gavybos produktas, kadangi iš vienos tonos kriauklių išgaunama 3-4 perlai, o likusios kriauklės atidarytos žūsta, todėl panaudojamos perlamutrinių dirbinių gamybai.
Perlamutro pakaitalas
Perlamutras kaip ir dirbtiniai perlai gali būti gaminamas naudojant „perlų esenciją“ (essence d’Orient), gaminamą iš aukšlių Alburnus žvynų. Aukšlių žvynai trinami vandenyje, kol ant indo dugno nusėda blizgantis pigmentas. Tada nuosėdos praplaunamos amonio chloridu ir sumaišomos su ištirpinta želatina. Šis metodas sukurtas Prancūzijoje 1655 m. Tuo metu iš kilogramo žvynų (apie 8000 žuvų) būdavo gaunama 120 gramų esencijos. thumb|left|250px|Perlamutro dirbinys
Naudojimas
Šlifuotomis perlamutro plokštelėmis dekoruojami muzikos instrumentai (gitaros, saksofonai, klavesinai ir kiti), juo puošiami ginklai, dekoratyvinės paskirties dėžutės, žvakidės; iš perlamutro gaminamos sagos bei šukos, juo puošiami interjero elementai. Įvairių spalvų perlamutras naudojamas papuošalų gamybai, iš jo raižomos kamėjos.
Pastaruoju metu perlamutras taip pat tiriamas, siekiant sukurti lengvus ir patikimus kareivių šarvus.
Bizonžuvės (gentis)
Bizonžuvės (Ictiobus) – čiulpikinių (Catostomidae) šeimos žuvų gentis.
Mantija (biologija)
''Terminas „mantija“ turi ir daugiau reikšmių, žr. Mantija (reikšmės)''