cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Telemacho nuotykiai
I–II knyga
Telemachas pasakoja, kaip jis Sesostrido jūreivių buvo sučiuptas, tyriečių laivu nuplukdytas į Egiptą ir ten paimtas nelaisvėn. Jis apsako šios šalies grožį ir jų karaliaus išmintingą valdžią. Jis priduria, jog Mentoras Etiopijoje buvo paimtas į vergovę, kad jis Oazės dykumoje buvo priverstas piemenauti; kad Termosiris, Apolono žynys, jį guodė, ragindamas jį imituoti Apoloną, kadaise buvusį karaliaus Admeto piemeniu; jog Sesostridas, pagaliau sužinojęs apie visus gerus darbus, jo padarytus tarp piemenų, jį pasikvietė ir, įsitikinęs jo nekaltumu, prižadėjo sugrąžinti į Itakę, tačiau Sesostrido mirtis jam atnešė naujų nelaimių ir jis buvo įkalintas bokšte prie jūros kranto, iš kurio jis matė, kaip naujasis karalius Bokchoridas žuvo mūšyje su savo maištaujančiais pavaldiniais, palaikytais tyriečių.
III–IV knyga
kairėje|miniatiūra|265x265px|Telemacho ir Eucharidės atskyrimas, XVIII a. (Anri de Favanas) Telemachas pasakoja, kaip jis buvo išlaisvintas Bokchorido įpėdinio drauge su visais tyriečių kaliniais; jog jis Narbalo, vadovavusio tyriečių laivynui, laivu buvo nuplukdytas į Tyrą; kad Narbalas jam papasakojo apie savo karalių Pigmalioną, kurio žiauraus godumo derėtų bijoti, supažindino jį su Tyro prekybos principais ir atskleidė, kad jis ketina kipriečių laivu iš Kipro salos nuvykti į Itakę, Pigmalionui sužinojus, kad jis yra svetimšalis ir norėjus jį suimti; kad jis buvo bepražūvąs, tačiau buvo išgelbėtas tirono meilužės Astarbės, norėjusios vietoj jo pražudyti kitą jaunuolį, kurio panieka ją supykdė.
Kalipsė pertraukia Telemachą, reikalaudama, kad jis pailsėtų. Mentoras jį subara už pradėtas pasakoti keliones ir pataria užbaigti, kadangi jis jau pradėjęs. Telemachas papasakoja, jog savo kelionėje iš Tyro į Kiprą susapnavo Venerą ir Kupidoną, nuo kurio jį saugojo Minerva; kad jis regėjo Mentorą, raginusį jį palikti Kipro salą; kad jam besikeliant jie pateko į audrą, kuri juos būtų pražudžiusi, jei jis pats nebūtų pagriebęs vairo, nes vynu pasigėrę kipriečiai nesugebėjo jo suvaldyti; kad, jam atvykus į salą, jis su siaubu išvydo ištirkusius šalies gyventojus, tačiau siras Hazaelis, kurio vergu tapo Mentoras, tada taip pat buvęs Kipre, abu graikus pasiėmė į savo laivą, juos nuplukdė į Kretą ir šioje kelionėje jie pamatė nuostabų Amfitritės, karietoje traukiamos jūros arkliukų, vaizdą.
V–VI knyga
miniatiūra|Pirmojo (1699 m.) „Telemacho nuotykių“ leidimo antraštinis puslapis Telemachas pasakoja, kad jam atvykus į Kretą jis sužinojo, kad Idomenėjas – šios salos karalius – paaukojo savo vienintelį sūnų, jog išpildytų neapgalvotą priesaiką; kad kretiečiai, norėdami atkeršyti už pralietą jo sūnaus kraują, privertė tėvą palikti jų šalį ir po ilgų svarstymų susibūrė išrinkti naująjį karalių. Telemachas priduria, jog jis buvo priimtas į šį susirinkimą, laimėjo apdovanojimų daugelyje rungčių ir išaiškino klausimus, Minojo paliktus savo įstatymų knygoje; kad visi salos senoliai, teisėjai ir gyventojai, stebėdamiesi jo išmintimi, norėjo padaryti jį karaliumi.
Telemachas pasakoja, kaip jis atsisakė Kretos sosto, idant galėtų grįžti į Itakę; kad jis pasiūlė karaliumi išrinkti Mentorą, kuris taip pat atsisakė diademos; kad galiausiai, susirinkusiesiems spaudžiant Mentorą nuspręsti už visą tautą, jis jiems papasakojo visa, ką žinojo apie Aristodemo vertybes ir šis iš karto buvo paskelbtas karaliumi; kad jis ir Mentoras tuomet išplaukė į Įtakę, tačiau Neptūnui norėjus patenkinti įniršusią Venerą ir sudaužius jų laivą, jie deivės Kalipsės buvo priimti į savo salą.
VII–VIII knyga
Kalipsė žavisi Telemachu ir jo kelionėmis ir visaip stengiasi jį pasilikti savo saloje, apkerėdama jį savo aistra. Mentoras savo patartimi padeda Telemachui atsilaikyti prieš šios deivės ir Veneros padėti pakviesto Kupidono klastą. Nepaisant to, Telemachas ir nimfa Eucharidė netrukus įsimyli. Tai Kalipsei sukelia pavydą, o vėliau ir neapykantą įsimylėjėliams. Ji Stikso vardu prisiekia, jog Telemachas privaląs išsidešdinti iš jos salos. Kupidonas ją guodžia ir pasiunčia jos nimfas padegti Telemacho laivą, pastatytą Mentoro, jam ką tik Telemachui liepus juo išplaukti. Telemachas slapta pasidžiaugia laivo sudegimu. Tai pamatęs, Mentoras jį įstumia į vandenį ir pats paskui jį įšoka, kad galėtų nuplaukti iki kito pakrantėje pastebėto laivo.
Adoamas, Narbalo brolis, pasirodo esąs tyriečių laivo, kuriame palankiai priimami Mentoras ir Telemachas, kapitonas. Kapitonas, atpažinęs Telemachą, jam papasakoja apie tragišką Pigmaliono ir Astarbės mirtį ir Baleazaro, kurio tironas tėvas, įtikintas šios moters, buvo išsižadėjęs, įžengimą į sostą. Vaišių, surengtų Mentorui ir Telemachui, metu Achitojas savo dainos švelnumu aplink laivą suburia tritonus, nereides ir kitas jūros dievybes. Mentoras paėmęs lyrą pagroja dar šauniau už Achitoją. Tada Achitojas apsako Betikos nuostabumą. Jis apibūdina šios šalies, kur žmonės ramiai gyvena kuklioje dorovėje, šiltus orus ir kitus grožius.
IX–X knyga
miniatiūra|Telemachas ir Termosiris, 1770 m. (Lui Žanas Fransua Lagranė)|kairėjeVenera, vis dar supykusi ant Telemacho, reikalauja, kad Jupiteris jį sunaikintų. Tačiau, moiroms neleidus jam mirti, deivė nueina su Neptūnu pasitarti, kaip jį nukreipti nuo Itakės, į kurią jis plukdomas Adoamo. Jiems padeda klastinga dievybė, kuri jį sutrikdo ir jis, manydamas, jog plaukia Itakėn, atvyksta į salentiečių uostą. Jų karalius Idomenėjas Telemachą priima į savo naująjį miestą, kur jis tuomet rengė auką Jupiteriui už pasisekimą kare prieš mandūriečius. Žynys, išnagrinėjęs aukos žarnas, Idomenėjui pranašauja sėkmę, teigdamas, jog jis už savo laimę bus skolingas savo dviem naujiems svečiams.
Idomenėjas Mentorui atskleidžia karo prieš mandūriečius priežastį. Jis jam papasakoja, kad šie žmonės jam anksčiau buvo perleidę Hesperijos pakrantę, kur jis įkūrė miestą; jog jie atsitraukė į netoli esančius kalnus, kur kelis iš jų sužeidus jo vyrų būriui, ši tauta atsiuntė du senius, su kuriais jis sudarė taikos sutartį; kad keliems jo pavaldiniams, nežinojusiems apie taikos sutartį, ją pažeidus, šie ruošiesi pradėti karą. Idomenėjui bepasakojant, mandūriečiai, skubėję griebtis ginklo, pasirodo prie Salento vartų. Nestoras, Filoktetas ir Falantas, kuriuos Idomenėjas manė buvusius bešališkus, prieš jį kovoja mandūriečių kariuomenėje. Mentoras išvyksta iš Salento ir vienas priešui pasiūlo taikos sąlygas.
XI–XII knyga
Telemachas, matydamas Mentorą tarp sąjungininkų, panori sužinoti, kas tarp jų vyksta. Jam atveriami Salento vartai ir šis prisijungia prie Mentoro, o jo pasirodymas paskatina sąjungininkus priimti taikos sąlygas, Idomenėjo vardu pasiūlytas Mentoro. Karaliai į Salento miestą įžengia kaip draugai. Idomenėjas sutinka su viskuo, dėl ko buvo sutarta. Apsikeičiama įkaitais ir tarp miesto bei stovyklos paaukojama bendra auka sąjungai patvirtinti.
Nestoras sąjungininkų vardu iš Idomenėjo reikalauja paramos prieš dauniečius, jų priešus. Mentoras, norėdamas valdyti Salento miestą ir išmokyti šią tautą žemės ūkio, viską pertvarko taip, kad jie būtų patenkinti Telemacho, vadovaujančio šimtui kretiečių didikų, valdžia. Jam išvykus, Mentoras kruopščiai peržiūri miestą ir uostą, viską ištiria, pasirūpina, kad Idomenėjas įvestų naujus prekybos ir valdžios įstatymus, paskirstytų žmones į septynias klases, kurių luomus ir kilmę skiria skirtingi drabužiai; ir atsisakytų prabangos bei nenaudingų menų, idant amatininkai galėtų dirbti jo garbinamą ariamąjį darbą.
Venecijos grosas
Pavadinimas kilęs iš 'didysis denaras'. Tos pačios kilmės grašių pavadinimai ir. Kitas Venecijos groso pavadinimas - matapanas, pagal Matapano kyšulį Graikijoje.
Pradžioje groso kursas kitų Venecijos monetų atžvilgiu buvo plaukiojantis, kol 1332 m., kai buvo įvestas soldas, buvo fiksuotas. 1 grosas prilygintas 4 soldams) arba 48 denarams.
Telemacho nuotykiai
Vertimai
kairėje|miniatiūra|260x260px|1728 m. „Telemacho nuotykių“ vertimo į [[Anglų kalba|anglų kalbą frontispisas ir antraštinis puslapis]] 1733 m. išleistas „Telemacho, Uliso sūnaus, nuotykių“ vertimas į vokiečių kalbą pavadinimu „Keisti Telemacho nuotykiai“, tapęs labai populiariu Vokietijos aukštuomenės dvaruose. Jis įkvepė markgrafienę Vilhelminą Bairotietę sukurti „Sanparėjo“ ( – be lygių, neprilygstamas) sodą Bavarijoje.
Romanas 1726 m. Jono Stanislovo Jablonovskio Sandomiere išverstas į lenkų kalbą pavadinimu „Telemacho, Itakės karaliaus Uliso sūnaus, istorija“. Vertimas į lenkų kalbą „Telemacho, Uliso sūnaus, nuotykiai“ 1750 m. vėl pasirodė Leipcige, o 1775 m. – Varšuvoje.
Rusijoje kūrinys geriausiai žinomas dėl 1766 m. išleisto Vasilijaus Trediakovskio vertimo pavadinimu „Telemachida, arba Klajojantis Telemachas, Odisėjo sūnus“. Tai buvo pirmoji užbaigta epinė poema rusų kalba. Šis vertimas pasižymi archajiška dikcija ir hegzametru. Jis buvo niekinamas Jekaterinos II, tačiau gintas Aleksandro Radiševo ir kitų.
„Telemacho nuotykiai“ 1859 m. Jusufo Kamilio Pašos, vėliau tapusio Osmanų imperijos didžiuoju viziriu (ministru pirmininku), buvo išversti į turkų osmanų kalbą. Tai laikoma pirmuoju europietiško romano vertimu į turkų kalbą.
Ramoninė II
Ramoninė II (arba Romanuvka) – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Kriklinių.
Boliviečiai
Boliviečiai  – daugiakultūrė tauta, susiklosčiusi Bolivijoje. Populiacija neaiški (visoje Bolivijoje gyvena 11 mln. žmonių, tačiau didelė jų dalis save tapatina su indėnų tautomis; XX a. II pusėje boliviiečiams priskirta 3,2 mln. žmonių). Be Bolivijos, taip pat gyvena išeivijoje Argentinoje, Brazilijoje, JAV, Ispanijoje, Čilėje. Šneka vietine ispanų kalbos šnekta, taip pat vartoja kečujų, aimarų, gvaranių kalbas. Didžioji dauguma tikinčiųjų – Romos katalikai, yra protestantų (baptistų, metodistų, Septintosios dienos adventistų ir kt.), indėniškų ir sinkretinių tikybų išpažinėjų.
Boliviečių branduolį sudaro ispanų ir indėnų kilmės metisai (čolai), kurių skaičius auga asimiliuojantis dar gana gausioms indėnų bendruomenėms (kaničanų, kajuvavų ir kt.). Baltųjų skaičius nedidelis (~4 % šalies gyventojų), jie susitelkę daugiausia šalies rytuose, ypač Santa Kruse ir apylinkėse. Da yra ~1 % afrikietiškos kilmės boliviečių, kurie gyvena daugiausia Jungaso srityje. Tautinė savimonė išaugo po 1952 m. revoliucijos, kada įvykdyta žemės reforma, rūdynų nacionalizacija, sulygintos indėnų teisės. Kultūrinę savimonę smarkiai lemia seniau čia gyvavusios Inkų imperijos kultūrinis sluoksnis.
Verčiamasi ariamąja žemdirbyste (ryžiai, kviečiai, cukranendrės, medvilnė, kava; Altiplane – bulvės, miežiai, kukurūzai ir kt.), ganykline gyvulininkyste (stambieji ir smulkieji raguočiai, lamos). Vystoma pramonė, amatai, metisai daugiau dirba samdomus darbus.
Materialiojoje kultūroje persipina europietiškos ir indėniškos tradicijos – pvz., būdingi kolonijinės architektūros statiniai su uždaru vidiniu kiemu, tačiau dažnai statomi iš plaušplyčių. Muzikinėje tradicijoje vyrauja Andų muzika.
Očivarongas
Očivarongas (hererų kalba: „malonumų vieta“) – miestas Otdžozonddžupos regiono sostinė, šiaurės centrinėje Namibijos dalyje. Vienas iš sparčiausiai augančių Namibijos miestų, su tvarkinga ir taikia aplinka, kurioje puiki infrastruktūra įskaitant prekybos centrus, bankus, viešbučius ir panašias įstaigas.
Kalba
Maždaug 90 % miesto gyventojų kalba ir supranta afrikanų kalba. Apie 75 % kalba anglų kalba ir 35 % vokiečių kalba. Daug žmonių kalba ovambų kalba. Hererai, damarai ir kiti vietiniai gyventojai kalba savo kalba.
Kitos sporto šakos
Mieste įrengtos krepšinio, netbolo, teniso, regbio, kriketo bei kitų sporto šakų aikštės.
Miesto parkuose vykdomi ivairūs sporto remginiai.
Panendrė
Panendrė – buvęs viensėdis Panevėžio miesto savivaldybėje, pietinėje Panevėžio miesto dalyje, į rytus nuo Molainių.
Istorija
1996 m. prijungta prie Panevėžio miesto.
Chalkanoras Idaliou
Chalkanoras Idaliou – Kipro futbolo klubas iš Dalio.
Istorija
Klubas įkurtas 1948 m. Dalyje.
OF Ierapetra FC
Ierapetros „OF Ierapetra FC“ – Graikijos futbolo klubas iš Ierapetros.
Istorija
Klubas įkurtas 1970 m., kai susijungė „Thyella“ ir „Diagoras“ klubai. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuosiuose divizionuose.
Pakilo į trečią pakopą ir, galiausiai, pateko į Antrąją Superlygą (antra pakopa).
Prapymo tvenkinys
Prapymo tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Kvėdarnos. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Ymėžės intakas, Aitros baseinas) 1,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,17 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 127,2 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais. Iš šiaurės prieina Prapymo miškas, rytinėje pakrantėje stūkso miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos. Šalia įsikūręs Paymėžio kaimas, kiek atokiau į šiaurės rytus – Prapymo kaimas.
OF Ierapetra FC
Istorija
2020–2021 m. sezone varžėsi Antrojoje Superlygoje. Joje rungtyniavo dvylika ekipų. Po pirmojo etapo liko paskutinėje vietoje. Galutinėje komandų rikiuotėje Pietų grupėje liko dvylikti. Kadangi Antroji Superlyga buvo išplėsta, todėl pavyko išsaugoti vietą antroje pakopoje.
2021–2022 m. sezone varžėsi Antrojoje Superlygoje. Galutinėje komandų rikiuotėje Pietų grupėje liko dešimti.
2022–2023 m. rungtyniavo Antrojoje Superlygoje.
Vaguras
Vaguras – miestelis ir savivaldybė Farerų salose, pietinėje Sudurojaus salos dalyje. Savivaldybės centras. Yra uostas, bažnyčia, paštas, bankas, mokykla. Išvystyta žvejybos pramonė.
Istorija
Įkurtas XIV a.
Pavadinimo kilmė
Miestelio vardas fareriškai reiškia „įlanka“.
Buojis
Buojis – buvęs viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Ožkyčių.
Istorija
XX a. pr. minimas Buojaus (Bojo) sargo namas Maldučionių valsčiuje.
Gdansko uostas
thumb|250px|thumb|Įplaukimas į vidinį uostą thumb|250px|thumb|Gdansko uostas nuo [[Fryderyk Chopin (laivas)|Fryderyk Chopin laivastiebio]]
Gdansko uostas yra padalytas į dvi dalis – vidinį ir išorinį uostus.
Vidinis uostas
Vidinis uostas susideda iš šių dalių:
Išorinis uostas
Išorinė Gdansko uosto dalis yra Gdansko įlankos baseine. Jis yra pajėgus aptarnauti laivus iki 300 tūkst. t dedveito tonažo ir 15 m grimzlės gylio.
Išorinėje uosto dalyje yra šie terminalai:
2020 m. Baltarusijos protestai
'''2020 m. Baltarusijos protestai''' – masiniai Baltarusijos žmonių protestai ir eisenos, prasidėjusios iš karto po 2020 m. Baltarusijos prezidento rinkimų rezultatų paskelbimo. Valstybinei televizijai pranešus apie A. Lukašenkos pergalę, sostinėje Minske prasidėjo protestai, įvyko susirėmimai tarp protestuotojų ir specialiųjų policijos pajėgų. Policijos ir kariuomenės pajėgos užtvėrė dalį miesto, buvo sutrikdytas interneto ryšys. Vėliau protestai ir žmonių susibūrimai išplito kituose šalies miestuose.
Protestai po rinkimų
thumb|right|250px|Moterų solidarumo eisena Minske thumb|right|250px thumb|right|250px thumb|right|250px thumb|right|250px Praėjus rinkimams, kuriuose pagal valdžios organų skaičiavimus A. Lukašenkai surinkus 80 %, o S. Cichanovskajai 10 % balsų, Baltarusijos miestuose prasidėjo masiniai protestai ir žmonių pasipriešinimas tokių rinkimų rezultatams.
Rugpjūčio 10 d. S. Cichanovskaja buvo sulaikyta centrinio šalies rinkimų komiteto būstinėje ir laikoma apie 7 val. Po to naktį į rugpjūčio 11 d. ji buvo nuvežta į Lietuvą, kurioje jau anksčiau buvo išsiųsti jos vaikai.
Rugpjūčio 11 d. protestai pagrindiniuose šalies miestuose tęsėsi, Baltarusijos OMON pajėgos prieš protestuotojus naudojo gumines kulkas ir garsines granatas. Tą pačią dieną buvo patvirtinta, kad Breste ginkluotosios pajėgos panaudojo šaunamuosius ginklus prieš protestuotojus.
Iki rugpjūčio 13 d. protestuose žuvo 2 žmonės.
Rugpjūčio 13 d. šalies miestų gatvėse pasirodė baltai apsirengusių moterų eisenos ir gyvos grandinės. Tuo tarpu įvairiose valstybinėse įmonėse darbuotojai pradėjo streikus.
Rugpjūčio 16 d. visoje šalyje vyko masiniai taikūs protestai ir eisenos. Minske susirinko įvairiais skaičiavimais nuo 100 000 iki 220 000 žmonių minios. Tai buvo didžiausi mitingai šalies istorijoje. Tą pačią dieną mitingą surengė ir A. Lukašenkos pasekėjai. Pasak šalies vidaus reikalų ministerijos, į šį mitingą susirinko apie 65 000 žmonių, nors nepriklausomi žurnalistai ir stebėtojai teigė, jog iš tikrųjų žmonių buvo apie 5 000.
Antrąją protestų savaitę prasidėjo masiniai įvairių valstybinių įmonių streikai. Rugpjūčio 17 d. A. Lukašenka buvo nušvilptas Minsko ratinių vilkikų gamyklos darbuotojų. Kalbėdamas šios įmonės darbuotojams, A. Lukašenka teigė, kad „pasitrauks tik tada, kai jį nužudys“. Prie streikų prisidėjo valstybinių televizijų darbuotojai.
Rugpjūčio 18 d. Nemune rastas prezidento rinkimų komisijoje buvusio Konstancino Šišmakovo kūnas. Tai buvo vienas iš dviejų komisijos narių, nepasirašiusių rinkimų rezultatų protokolo. Netrukus po to, Aliaksandras Lukašenka apdovanojo didelę grupę jėgos struktūrų atstovų medaliu „Už nepriekaištingą tarnybą“. Taip pat paskelbta, kad įvairios tarptautinės kompanijos stabdė savo reklamas ir užsakymus Baltarusijos televizijos kanaluose.
Žurnalistų suėmimai ir cenzūra
Rugpjūčio 9–11 d. nepriklausomi žurnalistai buvo suiminėjami Minske, Breste ir Babruiske. Pasak šalies žurnalistų asociacijos, rugpjūčio 10 d. specialiosios pajėgos specialiai šaudė guminėmis kulkomis į žurnalistus, kitaip trukdė jiems šviesti įvykius šalyje.
Rugpjūčio 11 d. buvo pranešta, kad policijos ir kitos jėgos struktūros atiminėjo iš žurnalistų vaizdo kameras ir fotoaparatus, pavogdavo atminties korteles ar tiesiog sulaužydavo aparatūrą. BBC News Russia pranešė, kad trys jų žurnalistai buvo suimti ir sumušti šalies policijos pajėgų.
Rugpjūčio 27 d. per protestus Minske sulaikyta apie 50 žurnalistų, bandžiusių nušviesti įvykius. Vėliau be jokių paaiškinimų ar protokolų jie buvo paleisti į laisvę.
Taleris (reikšmės)
miniatiūra|250px|right|Bairoito reichstaleris (1752 m.)
Taleris – daugiareikšmis terminas:
Įvairūs:
Petras Stankeras
Petras Stankeras (g. 1948 m. birželio 29 d. Trakuose) – Lietuvos istorikas.
LAN Airlines
LAN Airlines S.A. – Čilės oro linijų bendrovė, priklausanti „LATAM Airlines Group“ holdingui.
Petras Stankeras
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus Valstybinio pedagoginio instituto Istorijos fakultetą, įgijo istoriko specialybę. 1973–1977 metais Lietuvos Centrinio valstybės archyvo vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1977–1982 metais Organizacinio techninio kelių tiesimo tresto vyresnysis inžinierius. Nuo 1982 m. kovo 29 d. iki 1990 m. LTSR vidaus reikalų sistemos pareigūnas; nuo 1990 iki 2000 m. Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos pareigūnas, pulkininkas leitenantas; nuo 2000 m. iki 2010 m. lapkričio 25 d. Vidaus reikalų ministerijos karjeros valstybės tarnautojas, rengė strateginius planus. Yra Lietuvos policijos veteranų asociacijos narys.
2000 m. apsigynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją tema “Lietuvių policija nacių okupacijos metais 1941–1944 (Organizacinė struktūra ir personalas)”. 12 mokslinių monografijų bendraautoris, 250 straipsnių Lietuvos, Lenkijos ir JAV mokslo ir mokslo populiarinimo leidiniuose autorius. Nuo 15 metų amžiaus domisi Antrojo pasaulinio karo istorija, Vokietijos nacionalinio socializmo istorija, Italijos fašizmo istorija ir Lietuvos policijos istorija. Yra surinkęs 20 000 asmens kortelių kartoteką, 100 000 nuotraukų. Petras Stankeras yra trijų monografijų recenzentas, mokslinių komentarų knygose ir publikacijų Internete autorius. Dalyvavo ir darė pranešimus respublikinėse ir tarptautinėse mokslinėse istorikų konferencijose, dalyvavo Lietuvos Respublikos radijo stočių laidose. Atliko Interneto tinklapio iliustracijų mokslinę-teisinę ekspertizę. Lietuvos karo istorijos draugijos valdybos narys.
2010 m. lapkričio 8 d. Veide paskelbė jo straipsnį, kuriame rašė: ''Svarbu ir tai, kad Niurnbergo procese teisinį pagrindą įgavo legenda apie 6 mln. neva nužudytų žydų, nors iš tiesų teismas neturėjo ne vieno A.Hitlerio pasirašyto dokumento apie žydų naikinimą (šio dokumento, jeigu jis egzistavo, iki šių dienų niekas nerado, nors pažadėta net milijono dolerių premija). Veidas vėliau atspausdino šio sakinio pataisymą be žodžio neva''. Septyni sakiniu pasipiktinę Europos sąjungos ambasadoriai parašė laišką, kurio pagrindu 2010 m. lapkričio 25 d. Vidaus reikalų ministras Raimundas Palaitis spaudė Petrą Stankerą atsisakyti darbo. Petras Stankeras asmeniškai neneigė Holokausto, tiesiog abejojo dėl žuvusiųjų skaičiaus, kuris galėjo būti didesnis ar mažesnis. Lietuvos Respublikos Vilniaus apygardos prokuratūra nutraukė ikiteisminį tyrimą Petro Stankero baudžiamojoje byloje, nesant nusikalstamos veikos . Simono Vyzentalio centras pasmerkė Lietuvos prokuratūros sprendimą nutraukti prieš jį bylą dėl Holokausto neigimo. Dovid Katz žodžiais, tai pirmas kartas Nepriklausomos Lietuvos istorijoje, kad paneigtas Holokaustas.
Sumba (Farerai)
Pavadinimo kilmė
Kaimo vardas kilęs nuo žodžio Sunnbø (arba Sunnba, Sunnbøur), kuris reiškia „piečiausias“. Tai labiausiai į pietus nutolusi Farerų gyvenvietė. Ilgainiui vardas supaprastėjo iki Sumba. Kita versija teigia, kad vietovardis yra keltiškas ir reiškia „pietinė įlanka“.
Karlo Kamenar
Karlas Kamenaras (g. 1994 m. kovo 15 d.) – kroatų futbolininkas, saugas. Atstovavo Vilniaus „Žalgirio“ klubui.
Karjera
Karjeros pradžioje atstovavo įvairius klubus gimtinėje. Karjerą pradėjo Kroatijos žemesniųjų lygų „Stupnik“ ir „Rudeš“ ekipose. Su pastarąja komanda iškovojo kelialapį į aukščiausiąją lygą. 2017/2018 m. sezone jis įmušė pirmąjį klubo įvartį elitiniame divizione.
2018 m. vasarą K. žaidėją įsigijo „Osijek“ klubas. Pirmame sezone Karlas sužaidė 16 rungtynių Pirmoje lygoje, o antrajame sezone pagrindinėje sudėtyje neįsitvirtino, sužaidė vos dvi rungtynes.
2020 m. rugpjūtį tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. „Osijek“ klubas paskolino žaidėją FK Žalgiris. A lygoje debiutavo 2020 m. rugpjūčio 12 d. rungtynėse prieš FK Sūduvą.
Vėlesniais metais rungtyniavo Mezőkövesd klube (Vengrija) ir HŠK Zrinjski Mostar (Bosnija ir Hercegovina).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Kamenkos III tvenkinys
Kamenkos III tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Lazdijų, Papečių kaimo pietrytinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Balinės upelio intakas, Kirsnos baseinas) 0,61 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,13 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 131,4 m. Krantai žemi, pietuose užpelkėję. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Tvenkinys gausiai užžėlęs vandens augalija, užankantis.
Pasroviui už 0,2 km telkšo Kamenkos II tvenkinys, priešsroviui už 0,09 km – Kamenkos V tvenkinys.
Porsche 550
Porsche 550 – Porsche kompanijos sportinis automobilis, kuris gamintas šeštajame dešimtmetyje.
Porsche 550 (taip pat žinomas kaip Spyder arba RS) buvo pirmasis kompanijos Porsche sportinis automobilis. Įkvėptas Porsche 356 modelio, vokietis Valteris Gliokleris sukūrė šį automobilį, kurį pats vairavo įvairiose lenktynėse.
1953 m. automobilis pirmą kartą pristatytas Paryžiaus automobilių parodoje. 550 modelis buvo dvivietis automobilis su atviru stogu ir aptakiu kėbulu, pagamintu iš aliuminio panelių, lengva važiuokle ir vamzdiniu, kopėtinės konstrukcijos rėmu. Mašinoje sumontuotas 4 cilindrų opozicinis variklis Type 547, kurio darbinis tūris 1,5 l, galia siekianti 100 AG. Automobilis svėrė 550 kg.
550 modelis buvo labai žemas. 1954 m., pirmasis vokiečių Formulės 1 lenktynininkas Hansas Hermanas su šiuo automobiliu pravažiavo po uždarytu geležinkelio užtvaru Mille Miglia lenktynių metu.
Kopijos
Kartu su AC Cobra ir Lotus Seven, Porsche 550 yra vienas iš labiausiai kopijuojamų klasikinių automobilių modelių. Per paskutiniuosius 25 metus kai kurios kompanijos sukonstravo praktiškai identiškas 550 modelio kopijas, naudodami Porsche kompanijos brėžinius.
USM El Harrach
USM El Harrach arba Union Sportive de la Médina d'El Harrach – profesionalus Alžyro futbolo klubas, rungtyniavęs aukščiausioje lygoje. Įsikūręs el Haraše. Namų rungtynes žaidžia Laprkičio 1-osios stadione, talpinančiame 5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1935 m. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
1997–1998 m. tapo šalies čempionais, o 1973–1974 ir 1986–1987 m. iškovojo Alžyro futbolo taurą. Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
Rukinzo FC
Istorija
Klubas įkurtas 2015 m. kovo 31 d., o 2017/2018 m. tapo Ligue 2 nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į aukščiausią lygą.
Nuo 2018/2019 m. sezono rungtyniavo Burundi Ligue A (aukščiausioje lygoje).
Hannah Neise
Biografija
2014 m. pradėjo varžytis profesionalų varžybose. 2016 m. jaunimo žiemos olimpinėse žaidynėse pelnytas sidabro medalis. 2018 m. Vokietijos nacionalinio čempionato bronzos medalininkė.
Rukinzo FC
Istorija
2018–2019 m. tapo Prezidento taurės turnyro finalininkais. Lemiamose rungtynėse 0:2 pralaimėjo Aigle Noir CS, tapusiems turnyro laimėtojais. Nors ir pralaimėjo finale, tačiau atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose, kadangi Aigle Noir CS iškovojo ir čempionų titulą. CAF Konfederacijos taurės turnyre jų varžovais tapo Triangle United FC (Zimbabvė). 2019 m. rugpjūčio 11 d. išvykoje patyrė triuškinantį pralaimėjimą rezultatu 0:5. 2019 m. rugpjūčio 24 d. namuose sužaidė nulinėmis lygiosiomis. Ekipa patyrė pralaimėjimą bendru dviejų rungtynių rezultatu 0:5 ir pasitraukė iš tolimesnių kovų.
Hannah Neise
Biografija
2020 m. pasaulio jaunimo čempionato bronzos medalininkė. 2021 m. pasaulio jaunimo čempionė.
Innervisions
„Innervisions“ – šešioliktasis studijinis amerikiečių atlikėjo Stevie Wonder albumas, išleistas 1973 m. rugpjūčio 3 d. kompanijos „Tamla“, priklausančios „Motown Records“. Laikomas vienu geriausiu tarp Stivio albumų, priklauso jo "klasikinei erai". Devynios albumo dainos apima įvairias temas bei problemas: nuo narkotikų priklausomybės dainoje „Too Hig“ bei rasinės nelygybės „Living for the City“ iki meilės baladžių, tokiose dainose kaip „All in Love Is Fair“ ir „Golden Lady“. Paskutinė albumo daina „He's Misstra Know-It-All“ reiškia pasipiktinimą tuometiniu JAV prezidentu Ričardu Niksonu, vėliau daina, liečianti tą pačią temą buvo ir „You Haven't Done Nothin“, išleista kitais metais.
„Billboard“ albumų pardavimų sąraše 1973 m. rugpjūčio 18 d. albumas debiutavo 85-oje vietoje, tačiau per savaitę jau pakilo į 22-ą vietą, po ko jis toliau kopė į aukštumas, galų gale pasiekęs 4-tą vietą tų pačių metų rugsėjo 15 d. Kaip ir daugelio Stivio albumų, Innervisions dainų tekstai bei kompozicijos buvo kurtos jo paties, įskaitant ir prodiusavimą. Įrašinėjant daug kur naudotas ARP sintezatorius – šis instrumentas buvo plačiai paplitęs tarp ano meto muzikantų, kadangi juo buvo galima sukurti įvairius garsų derinius bei aplinką. Wonder'is buvo pirmasis juodaodis atlikėjas, pradėjęs eksperimentuoti šia technologija tokiu plačiu mastu; pats albumas padarė daug įtakos ateities juodaodžių muzikos komercijai.
1974 m. albumas laimėjo du Grammy apdovanojimus už "Metų albumą" ir "Geriausiai parengtą ne klasikinės muzikos įrašą". O daina „Living for the City“ laimėjo apdovanojimą už "Geriausią R&B dainą". Per laiką Innervisions buvo tiek fanų, tiek kritikų ir kolegų pripažintas vienų geriausių Stivio albumų. 2003 m. žurnalas „Rolling Stone“ suteikė 23-ią vietą 500 visų laikų geriausių albumų sąraše, o knygos versijoje 2012 m. davė 24-tą vietą. Beje, „Living for the City“ buvo vienas pirmiausių soulo muzikos kūrinių, nukreiptas prieš sisteminį rasizmą, be to dainoje naudojami įvairūs gatvės, eismo, sirenų ir balsų garsai.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Stevie Wonder.
Su Nuraksi di Baruminis
Šią vietą sudaro XVII a. p. m. e. pastatytas nuragas – tvirtovė su keturių kampų ir centriniu bokštu, taip pat nuo XVII a. p. m. e. iki VI a. p. m. e. apgyvendinto miesto aplink jį. Mokslininkai mano, kad ši vieta yra viena įspūdingiausių Noraginės civilizacijos vietų.
Statinį sudaro centrinis 18,6 m aukščio bazaltinis bokštas. Vėliau Vėlyvajame bronzos amžiuje aplink buvo pastatyti ir sujungti 4 bokštai.
Manoma, kad šis statinys buvo statomas kaip karinė tvirtovė. Kiti mokslininkai teigia, kad šis nuragas galėjo būti statomas religiniais tikslais.
Lečiškiai
Lečiškiai – buvęs kaimas Rietavo savivaldybėje, 2 km nuo Labardžių.
Nordragiota
Nordragiota (arba Giota) – kaimas ir savivaldybė Farerų salose, Eisturojaus saloje. Giotos savivaldybei dar priklauso Gøtueiði, Gøtugjógv ir Syðrugøta gyvenvietės. Yra muziejus, vadinamas Gøtu Fornminnisavn, medinė bažnyčia (pastatyta 1833 m.).
Lukos frankas
thumb|right|200px|Sidabrinė 1 Lukos franko moneta Lukos frankas – Lukos kunigaikštystės piniginis vienetas, naudotas 1805-1808 m. Verte atitiko Prancūzijos franką, abu kartu buvo Lukos apyvartoje. 1808 m. Lukos franką pakeitė Prancūzijos franku. Keitimo kursas buvo 1:1.
Lukos franką sudarė 100 čentezimų.
Robert Planquette
Roberas Planketas (1848 m. kovo 31 d. Paryžiuje – 1903 m. sausio 28 d. Paryžiuje) – prancūzų kompozitorius, komiškų operų arba operečių autorius.
Biogafija
Robertas Planketas gimė dainininko šeimoje. Studijavo Paryžiaus konservatorijoje pas Julesą Duprato. Konservatorijos negalėjo baigti dėl lėšų stokos. Tada dirbo pianistu kavinėje, dainininku (turėjo gerą tenorą). Pagarsėjo kaip dainų, romansų, maršų kūrėjas.
1867 m. pagal Paulo Cesano eilutes sukūrė dainą „Sambre ir Muse“, kuri vėliau tapo itin populiari. Robertas Planketas pardavė natas leidyklai už 14 frankų, nes neturėjo ko valgyti. 1872 m. Robertas Planketas parašė savo pirmąją operetę „Faraono baimė“, kuri nesusilaukė didesnės sėkmės.
1876 ​​m. „Théâtre des Folies-Dramatiques“ direktorius pasiūlė parašyti operetę savo teatrui. 1877 m. spektaklio „Kornevilio varpai“ premjera įvyko Paryžiuje ir buvo sėkmingai rodoma net 480 kartų. 1878 m. sekė kita stulbinanti sėkmė Londone, kur surengta net 708 pasirodymai. Jau 1886 m. Paryžiuje įvyko tūkstantasis šios operetės spektaklis. „Kornevilio varpai“ ir kitų geriausių Roberto Planketo operečių muzika išsiskiria spalvingu romantiškumu ir melodijų grakštumu.
Keletas vėliau parašytų operečių buvo sutiktos šaltai, tik „Les voltigeurs de la 32ème“ buvo gerai sutikta Londone (1880 m.), kur ši operetė vadinosi „Senoji gvardija. Pakartoti triumfą Robertui Planketui pavyko tik 1882 m., kai Londone pasirodė operetė „Rip Van Winkle“, o kiek vėliau – Paryžiuje, kur ji vadinosi tiesiog „Rip“. Libretas operetei sukurtas pagal Vašingtono Irvingo to paties pavadinimo pasaką.
Likusios Roberto Planketo operetės didesnio pasisekimo nesulaukė. Paskutinė operetė „Mahammedo rojus“ liko nebaigta, ją orkestravo L. Ganas, 1906 m.
Kūryba
Robertas Planketas sukūrė daugiau kaip 20 operečių, tarp kurių žinomiausia – „Kornevilio varpai“, dar vadinama komiškąja opera. Kitos operetės: 1879 m. – „Riteris Gastonas“, 1880 m.- „Trisdešimt antrojo pulko šauliai“ ,1880 m. – „Markitantė“, 1882 m. „Ripas van Vinklis“, 1885 m. – „Kablys“, 1886 m. – „Princesė Kolombina“, 1892 m. – „Trispalvė kokarda“, 1893 m. – „Talismanas“, 1901 m. – „Kapitonė Tereza“. Kūryboje plėtojo A. Lekoko, F. Herves, J. Ofenbacho tradicijas.
Pastatymai Lietuvoje
Lietuvoje Robero Planketo vardas žinomas iš operetės „Kornevilio varpai“, 1927 m. pastatytos Panevėžyje, 1932 m. ir 1938 m. Kaune, tuomečiame Valstybės teatre, o 1949 m., 1976 m. ir 2016 m. Kauno valstybiniame muzikiniame teatre.
Episkopi FC
Episkopio „Athlitikós Ómilos Episkopís“ – Graikijos futbolo klubas iš Episkopio.
Istorija
Klubas įkurtas 1962 m. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuosiuose divizionuose. Vėliau pateko į Antrąją Superlygą.
2022–2023 m. rungtyniavo Antrojoje Superlygoje, tačiau Pietų grupėje liko trylikti. Po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Vytautas Bikus
Biografija
Gimė ir užaugo Vilniuje. 2005 m. baigė Vilniaus Salomėjos Neries gimnaziją, tuo pat metu mokėsi ir baigė Balio Dvariono dešimtmetę muzikos mokyklą. Įgijęs vidurinį išsilavinimą, pradėjo studijuoti Vilniaus universitete filologijos fakultete, anglų filologiją. Studijas nutraukė po dviejų semestrų ir 2006 m. įstojo į teisę Mykolo Romerio universitete. 2010 m. įgijo teisės bakalauro laipsnį.
Savo muzikinę veiklą V. Bikus pradėjo 2004 m. grupėje Saulės kliošas. Klavišiniais grojo iki 2012 m. Nuo 2006 m. V. Bikus pradėjo koncertinę veiklą su Lietuvos atlikėjais Vaidu Baumila, Erica Jennings, Skamp, Marijonu Mikutavičiumi, Girmante Vaitkute, Saulės Broliais, Bekešo Vilkais, Naktinėmis Personomis, Mantu Jankavičiumi, Moniqué, Sauliu Prūsaičiu. Kaip pianistas, V. Bikus baigė veiklą 2017 m., dirba studijoje.
„Eurovizijos“ konkursas
V. Bikaus parašytos dainos du kartus pateko į „Eurovizijos“ konkurso finalą. 2015 m. Eurovizijoje atliktas Vaido Baumilos ir Monikos Linkytės duetas „This Time“ konkurse užėmė 18-tą vietą. 2018 m. V. Bikaus parašyta ir Ievos Zasimauskaitės atlikta daina „When we’re old“ užėmė 12-tą vietą. 2019 m. V. Bikus užėmė Lietuvos nacionalinės žiuri vietą kartu su Andriumi Mamontovu, Jurgiu Brūzga, Girmante Vaitkute ir Gerūta Griniūte.
Kita veikla
Nuo 2018 m. Lietuvos gretutinių teisių asociacijos AGATA tarybos narys. Prisideda prie lietuviškos muzikos sklaidos, autorių teisų apsaugos, švietimo tobulinimo muzikos srityje.
Nuopelnai
Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos (LATGA-A) įvertintas kaip grojamiausias metų autorius 2018 ir 2020 metais. Apdovanotas M.A.M.A. statulėle. 2019 radijo stoties Lietus apdovanotas "Aukso lašo" statulėle kaip populiariausias dainų muzikos autorius
Thomas Powel
Biografija
T. Pauelas gimė 1845 m. mažoje Lanurtido gyvenvietėje Povise, mokėsi Landoveryje, o 1869 m. įstojo į Oksfordo universiteto Jėzaus koledžą. 1872 m. gavo humanitarinių mokslų bakalauro laipsnį.
1878–1880 m. dėstė Nepriklausomame Tontono koledže, tada buvo paskirtas Butlo koledžo direktoriumi ir šias pareigas ėjo iki 1883 m. Vėliau naujajame Kardifo Universiteto koledže tapo klasikinių kalbų lektoriaus padėjėju, po to dėstė keltų kalbas. 1884 m. pradėjo eiti keltų kalbų profesoriaus pareigas, dirbo profesoriumi iki 1918 m., kuomet išėjo į pensiją. Žurnale valų kalba Y Cymmrodor 1879–1886 m. redagavo ir rašė kalbotyros ir literatūros straipsnius; taip pat redagavo viduramžių tekstus, įskaitant įžymiosios „Gododino” poemos T. Stivenso versiją.
T. Pauelas Kardifo universiteto ir miesto bibliotekoms padėjo gauti svarbių rankraščių ir knygų, įkūrus Nacionalinę Velso biblioteką T. Pauelas buvo jos valdybos narys. Jis sakė, kad yra labiau linkęs skirti laiką studentams, o ne asmeniniams tyrimams. Velso universitetas 1921 m. T. Pauelui suteikė literatūros daktaro laipsnį. T. Pauelas mirė Aberistvite 1922 m. gegužės 16 d.
El Harašas
El Harašas  – miestas Alžyro šiaurėje; Alžyro sostinės priemiestis, esantis 7 km į rytus nuo Alžyro miesto. Sudaro 18-ąjį Alžyro rajoną. Administraciniu požiūriu El Harašas priklauso to paties pavadinimo rajonui šiaurinėje Alžyro provincijoje ir turi beveik 80 000 gyventojų.
Istorija
Vieta istoriškai reikšminga, nes prancūzų svetimšalių legionas 1832 m. balandžio 17 d. mūšyje kovėsi su arabais.
Rytis Martikonis
Rytis Martikonis (g. 1967 m. vasario 8 d. Kaune) – lietuvių diplomatas, nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, Europos Komisijos pareigūnas.
El Harašas
Istorija
1964 m. El Harašo mieste pradėjo veikti nedidelė naftos perdirbimo gamykla, kurios pajėgumas – 2,7 mln. tonų naftos per metus (58 tūkst. barelių per dieną). Gamykla priklauso Alžyro naftos ir dujų bendrovei „Sonatrach“. Nafta į naftos perdirbimo gamyklą tiekiama naftotiekiu iš Hasi Mesudo telkinio. Gamykla vietinei rinkai gamina variklių degalus, o eksportui – benziną ir mazutą.
Rytis Martikonis
Biografija
1993 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę. Specializacija – Konstitucinė ir tarptautinė teisė.
1992–1995 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijos Europos integracijos bei Vakarų Europos šalių ir Daugiašalių santykių skyriuose. 1993–1995 m. buvo laisvosios prekybos su ES šalimis derybų delegacijos narys.
1995–1999 m. – Lietuvos misijos prie Europos Bendrijų patarėjas Briuselyje, 1999–2000 m. – derybų delegacijos dėl narystės ES atsakingas sekretorius.
1999–2001 m. – LR URM Europos integracijos departamento direktorius, 2001–2004 m. – Užsienio reikalų ministerijos sekretorius, derybų delegacijos dėl narystės ES vadovo pavaduotojas, Vyriausybės atstovas konvente dėl ES ateities.
2004–2010 m. – Lietuvos nuolatinis atstovas prie Europos Sąjungos.
Nuo 2011 m. vasario 16 d. – EK vertimų raštu direktorato generalinis direktorius.
Serbijos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Finalo rungtynės
--
Pietų aukštaičių patarmė
Pietų aukštaičių patarmė (iš dalies vadintina dzūkų tarme) – lietuvių kalbos aukštaičių tarmės patarmė, vartojama pietiniame šios tarmės areale. Pagal 1965 m. lietuvių kalbos tarmių skirstymą, į pietų aukštaičių patarmės vartojimo arealą patenka vakarų Dzūkija ir priedzūkis.
Arealas
thumb|Lietuvių tarmių žemėlapis (Zinkevičius ir Girdenis, 1965 m.) {{legend|#aa51e7|Pietų aukštaičių patarmė}} Pietų aukštaičių patarmės arealas apima Dzūkiją nuo Šalčininkų iki pat Punsko (įeina tokios vietovės kaip Varėna, Marcinkonys, Merkinė, Trakai, Lazdijai, Veisiejai, Eišiškės, Druskininkai, Kapčiamiestis, Seirijai, Simnas, Daugai, Alytus), įtraukiant lietuvių „salas“ Gudijoje – Varanavą, Rodūnią, Pelesą, Azierkus, Naujus Giernykus. Taip pat priedzūkis, su tokiomis vietovėmis kaip Pivašiūnai, Aukštadvaris, Semeliškės, Žasliai, Vievis, Rykantai).
Leksika
Pietų aukštaičių patarmė turi kuopą savitų žodžių, kurie vartojami tik šiame areale arba jų leksinė reikšmė skiriasi nuo vartojamų kitur:
Karūna (laivas)
Karūnos praradimas buvo stiprus smūgis Švedijai. Nepaisant buvimo didžiausiu ir labiausiai ginkluotu laivu Švedijos laivyne, ji buvo svarbus simbolis jaunojo Karolio XI monarchijai. Su Karūna laivynas prarado didžiulę dalį darbo jėgos, vyriausiojo kapitono pareigas ėjusį Lorencą Kreucą (SV Lorentz Creutz), daug aukšto rango flotilės pareigūnų ir medicinos personalo viršininką. Siekiant išaiškinti ar pavieniai asmenys galėjo būti atsakingi už patirtą švedų fiasko Olando mūšyje ir kitus pralaimėjimus karo metu, sudaryta komisija. Nors oficialiai kaltu niekas pripažintas nebuvo, nemažai istorikų kaltino Kreucą Karūnos nuskendimu dėl jo vadovavimo ir karinės jūrų patirties trūkumo. Remiantis paskutiniais tyrimais, tuo metu Švedijai trūko gerai išvystytos karinio jūrų laivyno struktūros ir pareigūnų korpuso.
Didžioji dalis ginklų, nuskendusių su Karūna, buvo išgelbėti 80-aisiais, tačiau nuolaužos galiausiai nugrimzdo į jūros dugną. Jų tikslią vietą 1980 m. aptiko nepriklausomas nuskendusių laivų ieškotojas, archeologas Andersas Frencenas (SV Anders Franzén), 1956 m. taip pat atradęs XVII a. karo laivą Vaza. Kasmetinės nardymo operacijos padėjo ištirti nuolaužas ir išgelbėjo daugybę artefaktų; Karūna tapo labiausiai publikuotu dužusiu laivu Baltijoje po Vazos. Ištraukta daugiau nei 30 tūkst. artefaktų, nemažai iš jų užkonservuota ir dabar demonstruojami viešai Kalmaro apygardos muziejuje. Šis muziejus yra atsakingas už archeologines operacijas jūroje ir nuolatinę Karūnos parodą.
Dizainas
Karūna buvo vienas iš labiausiai ginkluotų karo laivo laivų 1672 m. Laive buvo 110 ginklų, išskaidytų trijuose ginklų deniuose. Iš viso buvo septyni skirtingi lygmenys, padalinti į šešis denius. Pačioje apačioje, virš kilio – triumas, aukščiau jo, tačiau vis tiek žemiau vandens lygio – žemutinis denis. Abu naudoti kaip sandėliai. Dar aukščiau buvo ginklų deniai, pirmieji du iš jų uždengti, o trečiasis atviras dalims laivo viduryje. Karūnos priekyje įrengtas vienas denis, naudotas plaukusiųjų apgyvendinimui. Laivugalyje buvo du deniai, įskaitant išvietę.
Pirmojoje XVII a. pusėje Švedijos laivai statyti olandišku metodu – plokščia, stačiakampio formos apačia su maža grimzle. Šis statymo tipas pagrindine naudotas mažesniems laiveliams, skirtiems plaukioti sekliuose Nyderlandų pakrančių vandenyse. Paprasta konstrukcija buvo surenkama greitai, tačiau šiems mažesnio tvirtumo laivams trūko stabilumo jūroje audros metu, todėl jie nebuvo tinkami karui. Statant Karūną vyravo angliškas požiūris, suteikęs korpusui apvalesnę apačią ir didesnę grimzlę, taip pat tvirtesnį korpusą ir papildomą stabilumą. Laivagalis žemiau vandens lygio buvo aptakesnis, todėl sumažėjo pasipriešinimas laivo keliamoms bangoms.
Karūnos tonažas (laivo svoris, apskaičiuotas pagal išstumiamą vandens kiekį plūduriuojant) nėra tiksliai žinomas, kadangi nėra išmatavimų įrašų. Pasinaudojus apytiksliais matmenimis apskaičiuota, jog tonažas buvo apie 2,3 tūkst. t. Susiejus šį skaičių su ginklų kiekiu ir jų svoriu išsiaiškinta, kad Karūna buvo perginkluota, nors tai nebuvo reta tam laikotarpiui. Europiečiai trimis deniais ginkluotų laivų nestatė iki 1650 m., o dešimtmečiu vėliau viskas vis dar buvo eksperimentinėje stadijoje. Šaltiniai teigia, jog tokie anglų ir prancūzų laivai pasižymėjo nestabilumu, nes buvo statomi per aukšti, siauri ir buvo prikrauti per dideliu artilerijos kiekiu. Kai kurie anglų laivai dėl to turėjo būti specialiai sutvirtinami ties vandens lygiu. Audros metu juose privalėta uždaryti žemuosius šaudymo liukus, dėl to prarandama galimybė naudotis sunkiausia ir efektyviausia ginkluote. Tokiose situacijose jie buvo tik dvideniai, už kuriuos permokėta. Karūnos konstrukcija neturėjo įgimtų trūkumų. Laivas kuo puikiausiai susidorojo su šiurkščiomis oro sąlygomis 1675 m., taip pat vieną savaitę prieš nuskendimą, tačiau galėjo būti pražūtinga, jei valdoma netinkamai. Vėliau, XVIII a., laivų su tokiu pačiu ginkluotės svoriu tonažas buvo didesnis, įprastai nuo 3 tūkst. iki 5 tūkst. tonų., todėl pasižymėjo stabilumu. Kai Karūna buvo pastatyta, ji užėmė trečią arba ketvirtą pagal dydį pasaulyje, tačiau tendencijoms krypstant link dar nuožmesnių laivų, ją aplenkė didesnieji. Karūna paskendimo metu buvo septinta.
Laivo statybos
Ankstyvaisiais XVII a. 7 dešimtmetyje inicijuota laivų flotilės plėtros programa, siekta pakeisti senus didžiuosius laivus. 1932 m. statyta pirmoji Karūnos versija buvo pasenusi, šaliai reikėjo naujo flagmano. Didžiulio medienos kiekio, reikalingo naujajam admirolo laivui, kirtimas prasidėjo 1664–1665 m. žiemą. Švedų istorikas Kurtas Lundgrenas apskaičiavo, jog korpusui prireikė nuo 7-ių iki 10-ies hektarų šimto metų senumo ąžuolinio miško, o bušpritui ir stiebui – keleto aukštų, stambių pušų.
Angliškos kilmės laivų dailidė Frensis Šeldonas dėl projekto dažnai konfliktavo su admiralitetu. Laivyno valdytojai priekaištavo, jog jis be priežasties atidėliojo projektą ir skyrė pernelyg daug laiko savo privačiam verslui. Daugiausiai priekaištų dailidė sulaukė dėl plataus ir tik jam pelningo stiebinės medienos eksporto į Angliją. Atsakydamas į tai, Šeldonas skundėsi pastoviais laivyno atidėliojimais ir finansavimo trūkumu. Laivo paleidimo metu slipas buvo per mažas ir galinė kilio nulūžo. Admiralitetas reikalavo pasiaiškinimo, tačiau Šeldonas atsakė, jog žala lengvai pataisoma, o problema kilo dėl per daug išdžiovintos medienos. Ginčas tarp admiraliteto ir dailidės užsitęsė keletą metų ir dar labiau nutolino statybų baigtį. Medienos drožimas buvo baigtas 1669 m., bet takelažas, laivo įrengimas ir apginklavimas truko dar trejus metus, iki 1972 m. Pirmasis kartas, kuomet laivas išplaukė, buvo per Karolio XI tapimo monarchu šventę 1972 m. gruodį.
Įgula
alt=Kalmaro apygardos muziejuje esančio rekonstruoto laivo denio su didžiulėmis patrankomis ir hamakais virš jų, nuotrauka|right|thumb|Kalmaro apygardos muziejuje esančio rekonstruoto laivo denio su didžiulėmis patrankomis ir hamakais virš jų nuotrauka Būdamas vienu iš didžiausių laivų, Karūna turėjo atitinkamo dydžio įgulą. Kai laivas nuskendo, jame buvo 850 žmonių – 500 jūreivių ir 350 karių. Istorikai, dirbantys su Karūnos nuolaužomis, palygino laivą su XVII a. vidutinio dydžio Švedijos miestu, pavadindami jį „miniatiūrine visuomene“. Įgulą sudarė tik vyrai iš abiejų: žemesniųjų ir aukštesniųjų klasių. (Moterims plaukti karinio laivyno laivu buvo leista tik Stokholmo archipelage; prieš pasiekiant atvirą jūrą jos privalėjo išsilaipinti.) Kaip plaukiojanti bendruomenė, Karūna atvaizdavo tuometinius socialinius karinio ir civilinio gyvenimo standartus, dvi sferas, kurios nebuvo griežtai viena nuo kitos atskirtos.
Visa įgula rengėsi kaip civiliai, nebuvo jokių bendrų jūrinių uniformų. Švedijos armija visai neseniai buvo pristačiusi standartizuotas uniformas, tačiau jos vis dar buvo neįprasta apranga beveik visos Europos laivynuose. Rūbai skyrėsi tik dėl asmens socialinio statuso, kilmingi pareigūnai rengėsi elegantiškai ir prabangiai, o likusi įgula kaip darbininkai. Vienintelė išimtis buvo Vesterboteno pėstininkų būrys, kuriam 1670 m. suteikti pirmosios mėlynos ir baltos spalvos Karolingų uniformos. Pareigūnai laive turėjo didžiulę puikių rūbų kolekciją, tačiau nežinoma ar ji buvo naudojama kasdieniam darbui. Tikėtina, jog jie dėvėjo aprangą, pasiūtą iš paprastesnių, patvaresnių ir patogesnių medžiagų, kurios buvo praktiškesnės jūroje.
Pabaliai (Prienai)
Pabaliai – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Balbieriškio, kairiajame Nemuno krante.
Santa Krus de Momposas
Santa Krus de Momposas (, Mompós) – miestas šiaurės Kolumbijoje, Bolivaro departamente, 248 km nuo Kartachenos, pelkėtoje Magdalenos upės saloje. 30,8 tūkst. gyventojų.
ASIL Lysi
ASIL Lysi – Kipro futbolo klubas iš Lysių.
Santa Krus de Momposas
Istorija
Prieš Amerikos kolonizaciją dabartinio miesto vietoje buvo kimbajų civilizacijos gyvenvietė. Pavadinimas jų kalba reiškia „Valdovo Mampo žemė“. 1537 m. gegužės 3 d. miestą įkūrė Alonso de Heredia. Čia įsteigtas svarbus uostas prie Magdalenos upės, per kurį vykdytas prekių importas į vidinius Kolumbijos rajonus. Miestas suklestėjo, čia įkurta karališkoji pinigų kalykla. XIX a. pr. Momposas tapo vienu Kolumbijos nepriklausomybės židinių, iš čia Simonas Bolivaras pradėjo pergalingą žygį į Karakasą. XX a. pr. miesto reikšmė sumenko, kai Magdalenos atšaka užsipildė sąnašomis, iškilo Magangės uostas.
ASIL Lysi
Istorija
Klubas įkurtas 1932 m. Lysuose.
Santa Krus de Momposas
Architektūra
Miestas žymus savo išlikusia tradicine kolonijine architektūra. Pagrindiniai jos pavyzdžiai:
1995 m. Momposo senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Val di Notas
Val di Notas – istorinis ir geografinis Italijos regionas, Sicilijoje. Tai vienas iš trijų istorinių Sicilijos regionų.
Pidurutalagala
Pidurutalagala arba Pedro kalnas (si පිදුරුතලාගල) − kalnas centrinėje Šri Lankoje, prie Nuvaros Elijos (Nuwara Eliya) miesto.
Val di Notas
Seniausia žinoma gyvenvietė Val di Noto regione yra Akrų miestas, įkurtas 664 m. p. m. e. Čia buvo pirmoji Korintiečių kolonija Sirakūzuose.
Pidurutalagala
Pidurutalagala yra aukščiausias Šri Lankos taškas. Jo aukštis 2524 m. Kalnas turi kupolo formą. Jis sudarytas iš gneisų ir granitų.