cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gubernija (Šiauliai)
Istorija
Prasidėjus žemės reformai ir dvarų parceliavimui, Zubovų alaus bravoras 1922 m. tapo alaus gamyklos akcine bendrove „Gubernija“. 1923 m. dvaro savininkai didesnius sklypus Užkirkyje (rajonas nuo dabartinės Žemaitės gatvės į vakarus) ir nusausintoje buvusio Vinkšnos ežero dalyje (tarp Žemaitės, Pakruojo, Tilžės ir Purienų gatvių) pardavė dalimis arba net padovanojo dvaro tarnautojams. Išparceliuotas buvo ir greta Didždvario parko buvęs vaisių sodas, kuriame atsirado Vaisių gatvė.
1925 m. Gubernijoje pastatytas elevatorius javų grūdams valyti, džiovinti ir sandėliuoti, kurį nuo 1926 m. valdė akcinė bendrovė „Lietūkis“, išplėsta Gubernijos geležinkelio stotis.
Prijungimas prie Šiaulių
Šiaulių savivaldybė nutarė miestą išplėsti ir Guberniją įjungti į miesto ribas. Dar prieš oficialų Gubernijos prijungimą 1923–1925 metais matininkas J. Ramanauskas sudarė detalų šio mikrorajono planą, numatė būsimas gatves. Nuo dvaro vartų iki Verbliudo būdos (dabartinis ligoninių miestelis) buvo suprojektuota Aušros alėja, kurioje namus netrukus pasistatė žinomi šiauliečiai savivaldybininkas Juozas Lemežis, dailininkas Gerardas Bagdonavičius, mokytojas Aleksandras Žalys, teisininkai P. Lengvenis, I. Banevičius ir kiti. Oficialiai Gubernija prie Šiaulių prijungta 1928 m. sausio 1 d.
Plėtra
Gubernijoje prasidėjo naujas statybų etapas. 1930 m. pastatyta mūrinė V. Kudirkos pradžios mokykla. 1932 m. pradėjo veikti akcinės bendrovės „Maistas“ mėsos apdirbimo fabrikas, 1934 m. Gubernijos dvaro pastatuose broliai Joselis ir Mendelis Abramsonai įsteigė linų apdirbimo ir lino gaminių fabrikus „Litlin“, „Litverp“ ir „Virvolit“, kurie netrukus užėmė net 75 % visos Lietuvos linų rinkos. Anglų – lietuvių akcinė bendrovė „Ringuva“ įsteigė aliejaus fabriką, kuriame iš sėmenų buvo spaudžiamas aliejus. Fabrikui vadovavo Vladimiras Zubovas. AB „Gliukozė“ iš bulvių gamino krakmolą, gliukozę, sirupą. Gamykla „Virvytė“ gamino limonadą, vaisvandenius, gazuotą vandenį.
Po II pasaulinio karo rekonstravus senas ir pastačius naujas įmones Gubernija tapo ištisu pramoniniu rajonu. Gelžbetonio konstrukcijų gamykla betonu, kalkėmis ir smulkiais gelžbetonio gaminiais aprūpino visą Šiaurės Lietuvą. Namų statybos kombinatas per tris dešimtmečius pagamino apie 2000 daugiabučių gyvenamųjų namų. 1960–1970 m. pastatytas naujas pieno kombinatas, duonos kepykla, aklųjų ir silpnaregių draugijos gamybinė bazė, staklių gamykla, neaustinių medžiagų fabrikas, kelios prekybos bazės.
Rožinis kvarcas
Rožinis kvarcas – kvarco tipas, kuriam spalvą suteikia mangano arba titano priemaišos.
Rožinis kvarcas dažniausiai randamas grūdėtų uolienų pavidalu, itin retai – taisyklingų kristalų pavidalu. Rožinio kvarco spalva įvairuoja nuo sodraus iki labai šviesaus rožinio atspalvio. Dažniausiai tai beveik matinis akmuo, nors kai kurie šlifuoti pavyzdžiai pasižymi švytėjimu. Kai kuriuose rožiniuose kvarcuose pasitaiko rutilo dėmelių, dėl kurių akmenyje atsiranda švytinčių taškelių. Rožinis kvarcas aptinkamas masyvų kloduose arba randamas atskirais luiteliais. Žinomas vienintelis tokio kvarco telkinys, kuriame jis randamas taisyklingų kristalų pavidalu (Sapukaija Minas, Brazilija, Žerais valstija).
Kvarcas yra laikomas kietu mineralu, tačiau jo kristalinė struktūra dažniausiai turi trūkumų: atsiranda įskilimų ir matomų lūžių. Todėl akmens skaldymas yra labai sudėtingas procesas. Rožinio kvarco galima įsigyti natūraliai šiurkščius, drožinėto bei šlifuoto kvarco gabaliukų. Dažnai dažomas, dažų sankaupos matosi akmens įtrūkimuose, natūraliai jie turėtų būti balti ar rudi. Taip pat šlifuotas rožinis kvarcas gali būti supainiotas su rausvu chalcedonu. Rožinis kvarcas nėra labai brangus akmuo nes jo randama palyginus daug.
Juvelyrų itin vertinamas žvaigždinis rožinis kvarcas. Nušlifuotame jo gabalėlyje švyti šešiakampė ar dvylikakampė žvaigždės, atsiradusios dėl kvarce esančių orientuotų rutilo adatinių kristalų. JAV nacionalinėje brangakmenių kolekcijoje saugomas net 625 karatų masės rutulys iš žvaigždinio rožinio kvarco. Tokią spalvą kvarcui suteikia trivalenčio titano Ti3+ priemaišos. Spalva išlieka tik iki 300 °C temperatūros, daugiau kaitinant ji išnyksta. Rožinis kvarcas naudojamas papuošalų gamybai, iš jo daromi kabošonai, sagės, karoliai. Taip pat daromos vazos, taurės ir kiti panašūs gaminiai.
Avilys (ežeras)
Avilys – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 8 km į vakarus nuo Zarasų. Vakariniame krante yra Avilių kaimas.
Pagal dydį Avilys yra aštuntas Lietuvos ežeras. Avilys turi daug įlankų, pusiasalių. Ežero išorinės kranto linijos ilgis 43,81 km (su salų krantų linija 75 km), plotas su salomis 12,683 km² (be salų ploto 12,372 km²). Ežere yra 31 miškinga sala (Samanė 5,16 ha, Vilkinė 2,18 ha, Erelinė 2,09 ha ir bevardės 6,62ha, 3,76 ha, 3,12 ha, 2,19 ha, 0,68 ha, 0,6 ha, 0,48 ha, 0,48 ha, 0,38 ha, 0,38 ha, 0,36 ha, 0,34 ha, 0,34 ha, 0,29 ha, 0,28 ha, 0,26 ha, 0,24 ha, 0,16 ha, 0,12 ha, 0,08 ha, 0,05 ha ir 6 salelės, mažesnės nei 0,01 ha), kurių bendras plotas 31,1 ha. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 7,7 km, plotis - iki 4,4 km. Kranto linija labai vingiuota. Dugne daug daubų ir seklumų. Krantai daugiausia neaukšti, vietomis pelkėti (šiaurinėje pakrantėje plyti ~ 8 ha dydžio Imbrado pelkė). Pakrantės kalvotos ir miškingos: šiaurėje stūkso Gojaus, Žagarių, rytuose - Ščiūrų, Romancų, pietuose - Mukulių, miškai. Įteka daugiau kaip 30 upelių, kurių žymesni: Izita, Kiaulinis ir Imbradėlė. Iš pietrytinės Avilio įlankos išteka Avilė (tekanti į Auslo ežerą). Vandens apykaita per metus 51 %. Avilio baseinas priklauso Laukesos baseinui.
Avilio ežere sugaunamos žuvys: kuojos, lydekos, lynai, ešeriai, karosai, karšiai, plakiai, meknės, šapalai, raudės, unguriai, vėgėlės. 2016 m. atliktame ichtiologiniame tyrime nustatyta, kad žuvų išteklių, ypač karšių, būklė ežere yra gera.
Prie ežero įsikūrę kaimai: Aviliai, Mozūrėliai, Jazdaičiškės, Jovydžiai, Ažuraisčiai, Rutuliškės, Maršoniškės, Ščiūriai, Kervelinė, Pdtkūnai, Brasta, Astrava. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Pietinėje pakrantėje yra buvusio Mukulių dvaro sodyba.
Ežero pavadinimas siejamas su („pailga įduba, vamzdis“, plg. 🇬🇷 „klonis, slėnis, dauba“), pastarasis – iš  („šaltinis, srovė“).
Terra Nova
Terra Nova (iš lotynų k. – „Naujoji Žemė“) gali reikšti:
Bankava
Bankava – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurę nuo Igliškėlių, prie Varnabūdės girios pakraščio ir Jiesios ištakų. Šalia eina kelias.
Terra Nova (serialas)
Terra Nova (iš lotynų k. „Naujoji Žemė“) – 2011 m. rodytas amerikiečių mokslinės fantastikos draminis televizijos serialas. Sukurtas vienas sezonas, kurį sudarė 13 serijų. Tarp pagrindinių režisierių buvo Steven Spielberg.
Seriale vaizduojamas žmonių bendruomenės Terra Nova gyvenimas priešistorinėje Žemėje. Žmonės ten pateko laiko koridoriumi iš ekologinę katastrofą išgyvenančių moderniųjų laikų.
Siužetas
Įžanginėje serijoje vaizduojama 2149 m. Žemė, kurioje dėl žmonių pertekliaus susidarė ekologinė katastrofa – didžiulis oro užterštumas, visur tvyro smogas. Tačiau mokslininkai rado įtrūkį laiko tėkmėje (kirmgraužą) ir tapo įgalūs išsiųsti žmones į paralelinę visatą – alternatyvią kreidos periodo Žemę. Į ją siunčiamos tik specialiai atrinktos piligrimų misijos. Į vieną iš jų keliauja Elisabeth su vaikais Josh ir Maddy. Jos vyras Jim ir dukra Zoe į sąrašą įtraukti nebuvo, bet vis tiek atlieka kelionę laiku.
Terra Nova yra ekologiška, moderniomis atsinaujinančiomis technologijomis pagrįsta bendruomenė, gyvenanti tvora apsuptoje teritorijoje. Bendruomenei vadovauja jos įkūrėjas, generolas Taylor. Jim netrukus gauna jo pasitikėjimą ir tampa atsakingu už tvarkos palaikymą, o Elisabeth yra pagrindinė gydytoja. Paaiškėja, kad už Terra Novos tvorų pavojų kelia ne tik grėsmingi dinozaurai, bet ir atskalūnų grupė, vadinama „Sixers“, kuri tarnauja korporacijoms iš 2149-ųjų.
Virbaliūnai
Virbaliūnai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Bubių, šiauriniame Kulautuvos miško pakraštyje. Prie Klevinės upelio rasti Kulautuvos lobiai.
Etimologija
miniatiūra|250px|left|[[Klevinė (upė)|Klevinė]]
Pavadinimas yra asmenvardinis vietovardis, tikriausiai kilęs nuo pavardės Virbalas ar Virbalis.
Plinkšių ežeras
Plinkšių ežeras – ežeras Mažeikių rajone, Šerkšnėnų ir Sedos seniūnijose, 5 km į pietryčius nuo Sedos. Ežeras priklauso Plinkšių kraštovaizdžio draustiniui. Ilgis iš šiaurės į pietus 5,5 km, plotis iki 1,6 km. Altitudė 110,7 m. Giliausia ežero vieta (11,7 m) yra pietinėje dalyje. Ežeras rininis, apima 3 rinos dalis. Kranto linija stambiai vingiuota, jos ilgis – 15,1 km. Krantus sudaro žema, pelkėta terasa, iš šiaurės vakarų, pietvakarių ir rytų supa pelkėti miškai (Uikių, Pamarkijos, Žalgirio). Pietiniu krantu eina riba su Telšių rajonu.
Į Plinkšių ežerą suteka Juodė, Markija, Domija, Šilupis, Šaltininis upelis, Tuštupis (Tarpija) (iš Gudono ežero), šiaurėje išteka Ventos intakas Šerkšnė. Ežero pratakumas 361 % per metus. 1997 m. įrengtas ežero vandens lygio reguliatorius.
Ežero dugną dengia molingas sapropelis, dumblingas smėlis. Krantus juosia 20–60 m pločio nendrynų juosta.
Šiauriniame ežero krante yra turistinis kaimelis – Plinkšės ir buvusio Plinkšių dvaro sodyba, taip pat prie ežero įsikūrę Uikiai, Užpelkiai, Užmarkija, Paplinkšė. Vakarinėje pakrantėje įrengta poilsiavietė. Pietvakarine pakrante eina kelias, šiaurine –.
Metelys
Metelys – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 5 km į šiaurę nuo Seirijų, 10 km į pietryčius nuo Simno ,Metelių regioniniame parke. Šiaurrytine pakrante eina riba su Alytaus rajonu.
Kaip ir gretimi Dusios ir Obelijos ežerai Metelio ežero guolis susidarė atsitraukiant paskutiniajam ledynui, atlūžus didžiuliam ledyno gabalui, kuris tirpdamas užpildė išgulėtą duburį. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 6,8 km, plotis iki 2,7 km. Giliausia vieta – 15 m, vidutinis gylis – 6,7 m. Altitudė 105,1 m. Krantai žemi, vietomis supelkėję (šiauriniai ir pietvakariniai krantai), šiaurės rytuose bei pietvakariuose skardingi, paveikti erozijos. Pietinė ežero dalis apsupta miško (Statiškių ir Širvinto miškai), kitose pakrantėse daugiausia plyti dirbami laukai ir pievos. Atabradas platus, padengtas smėliu, įlankose – dumblu ir moliu. Dugną dengia smėlingas ir molingas dumblas. Pakrantėse auga tanki, bet neištisinė nendrių juosta. Vandens skaidrumas vasarą siekia ~4 m. Į ežerą suteka 20 upelių, šiaurėje išteka Metelytė (Peršėkės baseinas). Vandens lygis Metelio ežere svyruoja per metus vidutiniškai 30 cm, o pavasarį pakyla tik apie 20 cm. Svyravimo amplitudė itin maža, nes maitinančio baseino plotas tik 3,8 karto didesnis už paties ežero plotą. Pirmoji stacionari vandens matavimo stotis prie ežero 1926 m. pradėjo veikti prie Metelio.
thumb|left|250px|Metelys ties Meteliais
Ežeras labai įvairus savo paukščių, augalų bei žuvų įvairove. Jis pagal dominuojančias žuvų rūšis priskiriamas karšiniams–lydekiniams ežerams. Sugaunamos žuvys: lydekos, ešeriai, karšiai, lynai, unguriai, kuojos, plakiai, karpiai, karosai, aukšlės, šamai, meknės, raudės, seliavos, pūgžliai, sterkai, ripusai, peledės. Įveista mizidžių, gamaridų, vėžių. Ežeras yra svarbi žąsinių paukščių buveinė, čia stebėtos ausuotųjų kragų, pilkųjų žąsų ir pasaulio mastu prie beveik nykstančių priskiriamų rudžių populiacijos.
Prie Metelio įsikūrusios gyvenvietės: Meteliai, Buckūnai, Papėčiai, Vaickūniškė. Veikia 5 kaimo turizmo sodybos.
Pavadinimo kilmė
Aleksandras Vanagas aiškina, kad Metelys – „išsišakojęs, išsimėtęs“ ežeras (bendra šaknis – met-).
Liberatorių pilietinis karas
Liberatorių pilietinis karas – senovės Romos pilietinis karas, 42 m. pr. m. e. kilęs tarp liberatorių (Cezario žudikų) Bruto ir Kasijaus bei Cezarininkų – nužudytojo diktatoriaus šalininkų, visų pirma triumvirato narių – Antonijaus ir Oktaviano.
Guobos (reikšmės)
Guobomis vadinama:
Aukštutiniai Laziskai
Aukštutiniai Laziskai (silez. Gůrne Łaziska) – miestas Silezijoje, pietų Lenkijoje. Įsikūręs Silezijos aukštumose, netoli Katovicų. 22 467 gyventojai (2012 m. duomenys).
Nuo 1999 m. (nuo vaivadijos įkūrimo) priklauso Silezijos vaivadijai. Prieš tai priklausė Katovicų vaivadijai, o dar anksčiau – autonominei Silezijos vaivadijai. Įeina į Silezijos metropoliją, kurioje gyvena apie 5 294 000 gyventojų.
Gulbiniškiai (Vilkaviškis)
Gulbiniškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybės šiaurėje, prie Gulbino upelio (kairysis Šešupės intakas) bei kelių ir  sankryžos.
Monster
Monster – japonų manga komiksai, parašyti ir iliustruoti Naoki Urasavos. Leidyklos „Shogakukan“ žurnale „Big Comic Original“ publikuoti nuo 1994 iki 2001 m., vėliau perleisti į 18 tomų. Istorija sukasi aplink Kendzo Tenmą, japonų kilmės chirurgą, gyvenantį Vokietijoje, kurio gyvenimas patampa tikru sąmyšiu po to, kai jis įsitraukia į skandalingų įvykių, susijusių su jo buvusiu pacientu Johanu Lybertu, kuris, kaip vėliau paaiškėja, yra pavojingas psichopatas, sūkurį.
Vėliau Urasava parašė ir iliustravo romaną „Another Monster“, kuris atpasakoja manga komiksų įvykius tyrimų reporterio požiūriu. Romanas išleistas 2002 m. Manga studijos „Madhouse“ buvo adaptuota į 74 serijų anime televizijos serialą, NTV kanalu rodytą nuo 2004 m. balandžio iki 2005 m. rugsėjo. Jį režisavo Masajuki Kodžima, scenarijų parašė Tacuhiko Urahata (Tatsuhiko Urahata), veikėjų dizainą sukūrė Kitaro Kosaka. Šiaurės Amerikoje anglų kalba komiksus perleido „Viz Media“ leidykla. „Monster“ manga pelnė meistriškumo prizą pirmajame Japonijos medijų menų festivalyje 1997 m., trečiąjį Osamu Tedzuka kultūros apdovanojimą 1999 m. ir 46-ąjį Shogakukan manga apdovanojimą 2000 m.
Siužetas
1986 metai. Dr. Kendzo Tenma yra jaunas japonų kilmės gydytojas, dirbantis Eislerio memorialinėje ligoninėje Diuseldorfe. Atrodo, kad patyręs smegenų chirurgas turi viską ko tik gali geisti: potencialų paaukštinimą netolimoje ateityje; ligoninės direktoriaus Udo Heinemano palankumą; Heinemano dukra Eva yra jo sužadėtinė. Tačiau Tenma piktinasi tuo, kaip pacientai ligoninės yra diskriminuojami dėl gydymo ir imasi tai pakeisti, kuomet po kraupių žudynių į ligoninę atvežami identiški dvyniai Johanas ir Ana Lybertai. Berniuko galvoje yra šautinė žaizda, o jo dvynė sesuo ištikta šoko ir temurma apie žudymą. Kiek vėliau į ligoninę atvežamas Diuseldorfo meras. Tenma nusprendžia vietoje jo operuoti Johaną. Šis išgyvena, bet miršta meras Riodekeris, o Tenma praranda savo užsitikrintą socialinę padėtį ir Evą. Tačiau direktorius Heinemanas ir kiti gydytojai, užėmę Tenmos pareigas, paslaptingai nužudomi, o abu vaikai pradingsta. Policija įtaria Tenmą, kadangi jam toks įvykių posūkis yra į naudą. Tačiau jie neturi jokių įrodymų ir gali jį tik apklausti.
Prabėga devyneri metai. Tenma jau eina vyriausiojo chirurgo pareigas Eislerio ligoninėje. Tenmos išgelbėtas mašinos partrenktas nusikaltėlis Junkersas išveblena, kad regėjo „pabaisą“. Tenma su Junkersu bendrauja maloniai ir šis atsako tuo pačiu. Vieną vakarą begrįžtąs ligoninėn nešinas laikrodžiu kaip dovana Junkersui, Tenma prie jo palatos durų randa negyvą sargybinį, o jo palatą tuščią. Nusekęs pėdsakais iki pusiau užbaigto pastato statybų aikštelės, esančios netoli ligoninės, Tenma pamato, kad Junkersui į galvą įsmeigtas pistoletas. Susirūpinęs Tenmos gyvybe, Junkersas įspėja jį nesiartinti ir maldauja bėgti šalin. Tenma atsisako ir netrukus išvysta vyrą, laikantį pistoletą, kuris, pasirodo, yra Johanas Lybertas, berniukas, kuriam prieš devynerius metus Tenma išgelbėjo gyvybę. Nepaisant Tenmos bandymų įtikinti to nedaryti, Johanas nušauna Junkersą, teigdamas Tenmai, kad šis niekada neįstengs nužudyti žmogaus, kuriam išgelbėjo gyvybę. Tai taręs jis išnyksta nakties tamsoje, o Tenma lieka klūpoti per daug sukrėstas šoko ir neįstengia jo sulaikyti.
Po šio įvykio policija vėl įtaria Tenmą, ypač Bundeskriminalamt (BKA; 'Federalinis kriminalinės policijos biuras') inspektorius Lungė. Tenma nusprendžia surasti kuo daugiau informacijos apie Johaną. Netrukus jis išsiaiškina, kad berniuko sesuo (dabar vardu Nina) gyvena laimingą gyvenimą su savo įtėviais; vieninteliai jos praeities šešėliai yra kartais ją kamuojantys košmarai. Tenma spėja surasti Niną jos gimtadienio dieną pirmiau už Johaną, tačiau jis nužudo jos įtėvius. Galiausiai Tenma išsiaiškina šios „pabaisos“ kilmę aplankęs Rytų Vokietijoje veikusią „511 Kinderheim“ našlaičių prieglaudą, kurioje psichologinio eksperimento metu buvo bandoma slapta išugdyti tobulus kareivius, bei perskaitęs iš Čekijos Respublikos kilusio knygų vaikams rašytojo kūrinius, naudotus eugenikos eksperimentuose. Tenma taip pat išsiaiškina šios „pabaisos“ padarytų žiaurumų mastą ir prisiekia ištaisyti klaidą, kurią padarę išgelbėjęs Johanui gyvybę.
Veikėjai
ir daugelis kitų.
Bajarskai
Bajarskai – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Igliškėlių.
Philips stadionas
Philips stadionas arba Philips Stadion – futbolo stadionas Eindhovene, Nyderlanduose.
Atidarytas 1913 m. rugpjūčio 31 d. Stadiono talpa – 35 500 žiūrovų. Jame namų rungtynes žaidžia PSV Eindhoven. Stadionas naudojamas tarptautinėms Nyderlandų futbolo rinktinės varžyboms. Pirmosios rinktinės rungtynės stadione įvyko 1971 m lapkričio 17 d., kvalifikacijoje į UEFA Euro 1972 prieš Liuksemburgą. Rungtynės baigėsi rezultatu 8–0, šeimininkų naudai. Daugiausiai žiūrovų (34 700) susirinko 2005 m. spalio 23 d., į Eredivisie rungtynes tarp PSV Eindhoven ir AFC Ajax. „Philips“ stadione vyko kelios UEFA Euro 2000 varžybos. Stadionas turi keturių žvaigždučių UEFA sertifikatą. Tai reiškia, kad stadione gali vykti UEFA Europos lygos finalai. 2006 m. vyko UEFA lygos finalas tarp Sevilla FC ir Middlesbrough FC. Sevilla FC priešininkus sutriuškino 4–0.
Cristina Fernández de Kirchner
thumb|230px|Kristina ir Nestoras Kiršneriai Kristina Elisabet Fernandes de Kiršner (Cristina Elisabet Fernández de Kirchner; g. 1953 m. vasario 19 d. Ringuelet, Buenos Airių provincija) – Argentinos prezidentė (nuo 2007 m. gruodžio 10 d.), buvusio prezidento Nestoro Kiršnerio žmona bei buvusi Buenos Airių provincijos senatorė.
Tai antroji moteris Argentinos istorijoje (po Isabelos Peron), tapusi šalies vadove ir pirmoji, išrinkta rinkimų keliu. Kristina Kiršner yra teisininkė, priklauso peronistinei Teisingumo partijai (Partido Justicialista).
Išsilavinimas
1979 m. Kristina Fernandes La Platos universitete įgijo teisininkės (advokatės) specialybę. Kai kurie oponentai kaltino Kirchner, kad ši melagingai informuoja apie savo išsilavinimą, nes nėra visų dokumentų, įrodančių universiteto baigimą.
Politinė karjera
Politinę karjerą Teisingumo partijoje pradėjo aštuntajame dešimtmetyje. 1989 m. tapo Santa Kruso provincijos parlamento nare, 1993 m. perrinkta antrai kadencijai. 1995 m. išrinkta atstovauti Santa Krusą Senate, o nuo 1997 m. – deputatų rūmuose. 2001 m. vėl grįžo į Senatą. 2003 m. Kristina Kiršner aktyviai prisidėjo prie savo vyro rinkimų kampanijos. Kiršneriui tapus prezidentu, Kristina aktyviai dalyvavo valstybės reikaluose, garsėjo savo išraiškingomis kalbomis, todėl dažnai lyginama su Eva Peron. 2005 m. Kristina Kiršner laimėjo Buenos Airių provincijos senatorės postą.
Prezidento rinkimai
2007 m. prezidento rinkimuose pagrindiniai Kristinos Kiršner oponentai buvo buvęs ekonomikos ministras Roberto Lavagna ir Lygiųjų Respublikos partijos atstovė Elisa Carrió. Kristina surinko daugiau nei 40 % rinkėjų balsų ir aiškia persvara buvo išrinkta Argentinos prezidente.
Šeima
Kristina Fernandes su universiteto bendrakursiu ir politiniu partneriu Nestoru Kiršneriu susituokė 1975 m. kovo 9 d. Santa Kruso provincijoje. Kiršneriai turi 2 vaikus: Máximo ir Florencia.
Kazimieras Jackūnas
Kazimieras Jackūnas (1919 m. vasario 24 d. Pabėrvalkiai, Pušaloto valsčius – 1994 m. spalio 21 d. Panevėžys) – Lietuvos agronomas paukštininkas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1954 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1957 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1952–1969 m. dirbo Gyvulininkystės institute, 1956–1969 m. Paukštininkystės skyriaus vedėjas. 1969–1988 m. Pabaltijo zoninės paukštininkystės bandymų stoties direktoriaus pavaduotojas.
Durklas (reikšmės)
Susiję terminai:
Oldamas
Oldamas – miestas vidurio vakarų Anglijoje, 11 km į šiaurės rytus nuo Mančesterio. Ilgą laiką garsėjo kaip tekstilės pramonės centras, bet 1998 m. ši pramonės šaka mieste išnyko. Yra rotušė (1841 m.), memorialas I pasaulinio karo aukoms (1923 m.), bažnyčia (1830 m.). Hadersfildo universiteto filialas.
Iciūnai (Kupiškis)
Iciūnai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Aukštupėnų.
Laisvųjų krikščionių bažnyčia
miniatiūra|250px|right|[[Panevėžio laisvųjų krikščionių bažnyčia|Laisvųjų krikščionių bažnyčia Panevėžyje ]] Laisvųjų krikščionių bažnyčia – protestantiškos kilmės, nepriklausomų evangelinių bendruomenių bendrija.
Istorija
Laisvųjų krikščionių pradžią galima įžvelgti 8 d - metyje, kuomet Gražionių k. Radviliškio r. veikusi vokiečių išeivių iš Ukrainos ir Rusijos baptistų bendruomenė, neturėjusi ryšių su sovietų įregistruota sąjunga, į savo tarpą įtraukė ir kai kuriuos lietuvius, bei pradėjo ieškoti kontaktų su sąjungai priklausančiomis bendruomenėmis. Nuo maždaug 1977 m. ši bendruomenė pradėjo palaikyti gan glaudžius ryšius su Klaipėdos baptistais. Ši bendruomenė buvo gana konservatyvi, tačiau istoriniai pokyčiai ją gerokai transformavo. Rusakalbiams vokiečiams pamažu išvykstant, bendruomenėje stiprėjo lietuvių sparnas. Vėliau bendruomenė dar ilgokai blaškėsi tarp rusiškos ir lietuviškos pamaldų tvarkos. Matydami, kad rusų kalba iš valstybinės tampa tautinės mažumos kalba ir suprasdami bendruomenės sąsajos su tautine mažuma neperspektyvumą, bendruomenės vadovai galiausiai nusprendė bendruomenę padalinti iš pradžių į rusišką ir lietuvišką dalis, o vėliau ir visiškai padalinti bendruomenę į dvi savarankiškas bažnyčias.
Bendruomenė
Bendruomenės vadovai, įkvėpti taip pat ir visuomenėje vykstančių pokyčių, ieškojo galimybės išvengti „baptistų“ etiketės, kuri sovietmečiu buvo įgijusi neigiamą atspalvį, ir, iš kitos pusės, siekė neapsiriboti konservatyvumu pasižyminčioje ir taisyklėmis apsistačiusioje tradicijoje.
Pastarasis bendruomenės ar atskirų jos vadovų siekis vedė į kitos, atviros tapatybės deklaravimą. Siekį nesusitapatinti su „baptistų“ etikete visų pirma išreiškė Otonas Balčiūnas, o bendruomenė tik vėliau suvokė tokio žingsnio prielaidas. Bendruomenė nusprendė vadintis „laisvųjų krikščionių bažnyčia“. „Laisvųjų krikščionių“ apibrėžimas visų pirma buvo patogus tuo, kad, skirtingai nei sovietmečiu negatyviai nušviečiamas baptistų vardas, visiškai neturėjo negatyvių reikšmių – atvirkščiai, jis siejosi su tuo metu visuomenę pagavusiu suvaržymų atmetimo idealu. Manoma, kad šiuo pavadinimu bendruomenės vadovai savotiškai susirišo su vakarų akademiniame pasaulyje aiškią reikšmę įgavusia „laisvųjų bažnyčių“ tradicija.
Bendruomenės įsiregistravimas
1992 m. įvykus bendroms su užsieniečiais evangelizacijoms susikūrė laisvųjų krikščionių grupelės kituose miestuose, 1995 m., Klaipėdos laisvųjų krikščionių bažnyčia, – atsiradusi „kitokios“ bažnyčios vizijos genamos studentų grupelės iniciatyva. Dar anksčiau buvo įkurtas Lietuvos krikščioniškasis fondas, tapęs naujojo bažnytinio judėjimo, to „ne baptistų, bet tokių pačių“ grupelių judėjimo ir tos vis dar nelabai apibrėžtos vizijos ramsčiu. Galiausiai, bendradarbiavimui tarp laisvųjų krikščionių bendruomenių skatinimui buvo įkurta, nors ir iki šiol neįforminta, Laisvųjų evangeliškųjų bažnyčių ir krikščioniškų organizacijų bendrija (LEBKOB), įtraukianti ne tik bendruomenes, priklausančias LEBBS (Šiaulių, Vilniaus, Šilutės), bet ir kitas, nepriklausančias minėtai bendrijai (Kauno, Klaipėdos), bei į bendrystę įtraukiančiai užsienio misijų organizacijas. Šios organizacijos gimimas – tai dar vienas žingsnis autonomiškumo linkui, šiuo atveju, organizuoto autonomiškumo. LEBBS priklausančios bendruomenės įgyja dvigubą narystę, ir ši antroji narystė, atrodytų, labiau tenkina bendruomenių broliavimosi poreikius, nei pirmoji. Jei pirmoji (LEBBS) yra tarsi stabilumo ir tradicijos garantas, tai antroji (LEBKOB) – laisvos raiškos paieškų, autonomiškumo siekio išraiška.
Smalininkų seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
FK Znamâ Truda Orehovo-Zuevo
Orechovo-Zujevo „Znamâ Truda“ – Rusijos futbolo klubas iš Orechovo-Zujevo. Vienas seniausių šalyje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1909 m. 2021–2022 m. sezone Antrame divizione 2-oje zonoje liko šešioliktoje vietoje
Sezonai
Šaltiniai:
Pasiekimai
Šaltiniai:
Eskiminzinas
thumb|250px|Vadas Eskiminzinas Eskiminzinas (gimė apie 1828 - mirė 1895) – aravaipo apačių vadas, gyvenęs XIX a. Su savo žmonėmis gyveno prie Aravaipo upelio, nuo kurio ir kilo jo būrio pavadinimas. Jų kraštas buvo į šiaurę nuo Kočizo grupės tarp San Pedro upės ir Galjuro kalnų. Eskiminzinas buvo kresnas, kreivų kojų apačas. Kartais būdavo linksmas, kartais rūstus.
Žudynės Kemp Grandėje
1871 m. vasario mėn. Eskiminzinas atvyko susitikti su kapitonu Vitmenu į Kemp Grandę, nedidelį postą prie Aravaipo ir San Pedro santakos. Jis norėjo taikos ir leidimo įsikurti netoli posto. Vitmenas siūlė keltis į rezervatą prie Baltųjų kalnų šalia Apačių forto, tačiau indėnai nesutiko keltis į svetimas žemes. Galiausiai Vitmenas pareiškė nėra įgaliotas sudaryti sutartį su apačiais, bet jei atiduos šaunamuosius ginklus, jis leisiąs jiems apsigyventi prie forto. Eskiminzinas sutiko ir su savo 150 žmonių įsikūrė apie 8 km nuo posto prie Aravaipo upelio. Įsikūrę apačiai ėmėsi auginti kukurūzus, tiekti šiaudus posto kavaleristų arkliams. Apylinkų fermeriai taip pat samdydavo apačius pagalbiniams darbams. Iki kovo mėnesio vidurio į stovyklą atsikėlė dar daugiau apačių, viso stovykloje gyveno apie 500 apačių.
Balandžio 10 d. apačiai užpuolė San Ksavierą, į pietus nuo Tuksono. Balandžio 13 d., kito antpuolio metu, žuvo keturi amerikiečiai. Tuksone buvo įsteigtas Visuotinio saugumo komitetas skirtas gintis nuo apačių. Po dviejų išpuolių balandžio mėnesį kai kurie komiteto nariai pareiškė, kad plėšikai atvyko iš kaimo prie Kemp Grandės. Nors kaimas buvo už 88 kilometrų, dauguma tuksoniečių patikėjo. Kovų su indėnais veteranas Viljamas Uris surinko būrį iš amerikiečių, meksikiečių ir pasamdytų papagų indėnų ir balandžio 28 d. išžygiavo link Kemp Grandės. Kapitonas Vitmenas, balandžio 30 d. sužinojęs iš Tuksono įgulos apie rengiamą žygį, išsiuntė du žmones perspėti Eskiminzino ir apačių. Tačiau jau buvo per vėlu.
Tuksono būrio žmonės išsidėstę ant skardingo upelio krantų ėmė šaudyti į stovyklą. Per pusę valandos visi kaimelio gyventojai, kuriems nepavyko pabėgti, buvo paiimti į nelaisvę arba užmušti. Visi 27 belaisviai buvo vaikai. Krikščionybę priėmę papagai vėliau juos pardavė į vergiją Meksikoje. Atvykus kapitonui Vitmenui, kai buvo surasti visi lavonai, paaiškėjo, kad buvo nužudyti 144 apačiai. Eksiminzinas negrįžo į stovyklą. Kapitonas pareikalavo, kad Tuksono galvažudžiai būtų patraukti į teismą. Valdžia nusileido ir įvykį pripažino žudynėmis. Teismas Tuksone vyko penkias dienas; teisėjai taręsi 19 minučių, puolėjus išteisino.
Šis įvykis atkreipė Vašingtono dėmesį. Prezidentas Grantas jį pavadino „gryniausia žmogžudyste“ ir nurodė armijai ir Indėnų reikalų biurui užtikrinti taiką Amerikos pietvakariuose.
San Karlo rezervate
1876 m. Eskiminzinas su Klumu apsilankė Vašingtone.
Tačiau 1877 m. jo žentas, Apačių Vaikis, buvo suimtus už žmogžudystę Santa Karlo rezervate. Kai jis galiausiai pabėgo, Eskiminziną įtarė jam padedant. Todėl 1891 metų pavasarį jį suėmė ir nugabeno į Vingato fortą Naujojoje Meksikoje, kartu su dar 40 kitų įtariamųjų. Jiem teko prisijungti prie šiame forte tuo metu laikytų čirikavų apačių. Tik baltojo draugo, Hugo Lenokso Skoto dėka, kuriam pavyko įtikinti karinę vadovybę Eskiminzino nekaltumu, vadas galėjo grįžti į San Karlą 1894 m. lapkričio 23 d. Po metų Eskiminzinas mirė.
Clyde Drexler
Clyde Austin Drexler (Klaidas Dreksleris, g. 1962 m. birželio 22 d. N. Orleanas, Luiziana) – buvęs NBA krepšininkas, olimpietis.
1996 m. Dreksleris buvo įtrauktas NBA 50-mečio Visų laikų komandą. Nuo 2004 m. jis yra Krepšinio šlovės muziejaus narys.
Vidovo Dievo Motinos Kasperovskos Ikonos cerkvė
Vidovo Dievo Motinos Kasperovskos Ikonos cerkvė  – cerkvė, esanti Vidovo kaime. Cerkvė priklauso Vidovo Dievo Motinos Kasperovskos Ikonos parapijai. Cerkvė pastatyta 1999 metais.
Eudemonizmas
Eudemonizmas (🇬🇷 – 'laimė') – etinė pažiūra, kuri laiko laimę vienintele neabejotina arba didžiausia vertybe, o veržimąsi į ją – vieninteliu pastoviu dorovingo elgesio motyvu bei kriterijumi. Eudemonizmas artimas hedonizmui. Nuo jo kartais skiriamas tik nevienodu laimės šaltinio aiškinimu. Labiausiai eudemonizmas paplitęs senovės graikų (Demokrito, Sokrato, kinikų, Aristotelio, stoikų) etikoje.
Laimė eudemonistų dažniausiai būdavo aiškinama kaip individo vidinė laisvė, pasiekiama savimone, protiniu ir dvasiniu lavėjimu, nepriklausomybės nuo išorinio pasaulio įgijimu, žmogų pavergiančių aistrų įveikimu. Socialinis eudemonizmas, kuris stipriausiai reiškėsi D. Didro, K. Helvecijaus, P. Holbacho etikoje, anglų utilitarizme (Dž. Bentamas), išplito naujaisiais laikais. Žmogaus veržimąsi į laimę XVIII a. prancūzų materialistai laikė įgimtu. Laimė, anot jų, esanti galutinis bet kurios visuomenės tikslas. Dž. Bentamas utilitarizmo etiką grindė principu: kuo daugiau laimės kuo didesniam skaičiui žmonių.
XV pasaulio krepšinio čempionatas/Rezultatai/C grupė
XV pasaulio krepšinio čempionato grupės varžybų pirmo turo rungtynių statistika.
Šaudymas iš lanko 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Šaudymas iš lanko 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks 16-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Kvalifikacija
Kvalifikacija į šaudymo iš lanko olimpines varžybas prasidės 2015 m. liepos 26 d. Kopenhagoje, Danijoje kur vyks pasaulio čempionatas. Iki 2016 m. liepos 11 d. bus galima vykdyti minimalius olimpinius normatyvus: 630 taškai vyrams ir 600 taškų moterims olimpinių taisyklių rungtyje iš 70 m distancijos. Kiekvienos šalies maksimali komanda gali būti šeši lankininkai, po trys vyrus ir moteris. Vyrų ir moterų komandos, kurios atstovaus šalims olimpiadoje, bus išsiaiškintos pasaulio čempionato ir olimpinio kvalifikacinio turnyro metu. Individualios vietos bus padalintos geriausiai pasirodžiusiems pasaulio ir kontinentiniuose čempionatuose. Brazilija kaip olimpiados šeimininkė pelnė šešių vietų kvotą. Dar šeši sportininkai pelnys trišalės komisijos specialiuosius pakvietimus besivystančioms šalims. Varžybos vyks tik olimpinių lankų (recurve) klasėje.
Paikiškiai
Paikiškiai – kaimas Marijampolės savivaldybės vakaruose, 5 km į vakarus nuo Marijampolės, prie Paikio upelio.
Aba
Aba gali reiškti:
Žmonės:
Gvanakastės provincija
Gvanakastės provincija  – viena iš 7 Kosta Rikos provincijų, išsidėsčiusi šalies šiaurės vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Liberija.
Geografija
Provincija ribojasi su Alachuelos provincija rytuose, su Puntarenaso provincija – pietuose, su Nikaragva – šiaurėje. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Provincija apima šiaurinę Nikojos pusiasalio ir Nikojos įlankos dalį, toliau į šiaurę įsiterpia Papagajo įlanka. Paviršius kalnuotas, per provinciją driekiasi Gvanakastės Kordiljera, aplink Tempiskės upę pyti lygumos, o Nikojos pusiasalis kalnuotas. Per metus iškrenta 1500–2000 mm kritulių. Provincijai priklauso dalis Arenalio ežero. Yra 7 nacionaliniai parkai.
Administracinis suskirstymas
Gvanakastės provincija padalinta į 11 kantonų (skliaustuose – administracinis centras, jei jo pavadinimas nesutampa su kantono):
Pali
Pali (पाळि, Pāḷi (ISO 15919)) – kalba, priklausanti indų (arba indoarijų) kalbų atšakai, susidarė iš šnekamųjų kalbų prakritų. Pali reiškia „posmas, eilė“ ir turi tiesioginį ryšį su Theravados budizmo kanoniniais tekstais.
Pali yra literatūrinė kalba; ji nėra ir niekad nebuvo naudojama, kaip neoficiali, šnekamoji ar tam tikra prasme gimtoji kalba. Nėra išspręstas pali tarpusavio ryšio su vietine šnekamąja kalba antikinėje Magadhos karalystėje (dabartinis Biharas).
Raštas
Šri Lankoje pali tekstai buvo užrašyti sinhalų raštu. Kiti vietiniai raštai, dažniausiai khmerų, mjanmų, šiuolaikinis tajų (nuo 1893), devanagari ir mongolų, buvo naudojami užrašant pali.
Nuo XIX amžiaus pali kalba pradėta rašyti lotynų raštu. Alternatyvi schema sugalvota Franso Velthuiso leidžia spausdinti naudojant ASCII koduotę be diaktrinių ženklų pagalbos, bet yra ne taip lengvai skaitoma, kaip standartinė sistema, kurią sukūrė Rhys Davids (žr. žemiau).
Pali abėcėlinė tvarka yra tokia:
a ā i ī u ū e o ṁ k kh g gh ṅ c ch j jh ñ ṭ ṭh ḍ ḍh ṇ t th d dh n p ph b bh m y r l ḷ v s h
ḷh taip pat yra vienas garsas ir jis rašomas kaip ḷ ir h junginys.
Lietuvoje
Pali kalbą Vilniaus universiteto Orientalistikos centre 2003-2005 m. dėstė prof. Audrius Beinorius.
Vertimai:
Mokymo pėdos (Dhammapada), iš pali kalbos vertė Audrius Beinorius; įvadinį straipsnį ir paaiškinimus parašė Audrius Beinorius. Vilnius: Homo faber, 2005. 143 p. ISBN 9986835178.
"Dharmos rato įsukimo sutta (Dhammacakkappavattana Sutta)", Religijų istorijos antologija. Tomas 2: ''Islamas. Hinduizmas. Budizmas.'', vertė Beinorius Audrius. Vilnius: Vaga, 2002. p. 290-296.ISBN 5415015752.
Beinorius, Audrius. "Pali - šventa Budos ir budistinio kanono kalba", Spectrum. 2013, nr. 2, p. 32-36. ISSN 1822-0347.Prieiga per internetą: <http://naujienos.vu.lt/wp-content/uploads/2013/11/Spectrum19.pdf>
Skaptukas
Skaptukas gali reikšti:
Pridotkai (Marijampolė)
Pridotkai – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Igliškėlių.
Girelė (Jonava)
Girelė – Jonavos miesto dalis, gyvenamasis-pramoninis mikrorajonas miesto šiaurės rytuose, prie Baldininkų ir Jonavos miškų urėdijos gyvenvietės. Įsikūręs AB „LESTO“ Kauno regiono Jonavos klientų aptarnavimo skyrius (Girelės g. 6). Nuo 1974 m. veikia Girelės rajoninė katilinė. Ją eksploatuoja AB „Jonavos šilumos tinklai“. Greta yra Girelka, Jonavos žydų genocido vieta.
Istorija
1941 m. rugpjūčio 14 d. Girelės miške buvo sušaudyti 552 Jonavos žydai, 497 vyrai ir 55 moterys. Antrojo sušaudymo metu nužudyta per 1500 žydų.
Nakvynės namai
2013–2014 m. Jonavos rajono savivaldybės administracija pastatė Nakvynės namus Girelės g. 1B (supaprastinto atviro konkurso būdu; pirkimo Nr. 137244).
Finansavimas gautas iš Europos Sąjungos 2007–2013 metų struktūrinių fondų (1 mln. 541 tūkst. litų finansavimas skirtas ES pagal Sanglaudos skatinimo veiksmų programos prioritetą „Viešųjų paslaugų kokybė ir prieinamumas: sveikatos, švietimo ir socialinė struktūra“). Dar 271 981 litą skyrė Jonavos rajono savivaldybė iš savo biudžeto.
2012 metais paskelbtą viešųjų pirkimų konkursą laimėjo vietos statybos organizacija „Jonavos ranga“. 2013 metų vasario mėnesį bendrovė gavo leidimą objekto statybai. Darbus buvo numatyta baigti iki birželio mėnesio. 2013 metais Girelės gatvėje buvo pradėti statyti nauji Nakvynės namai. Rangovas nesutiko duoti garantijų, kad pratęsus sutartį objektas bus atiduotas laiku.
Molėtų vaikų savarankiško gyvenimo namai
Molėtų vaikų savarankiško gyvenimo namai – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Molėtuose, Smilgų g. 4, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190985787. Steigėjas Utenos apskrities viršininko administracija. miniatiūra|250px|left|Sporto aikštelė
Teikia ugdymo ir globos paslaugas vaikams našlaičiams, vaikams, netekusiems tėvų globos, ir vidutinio, žymaus ir labai žymaus protinio atsilikimo vaikams bei jaunuoliams.
Adolfas Kontrimas
Adolfas Kontrimas (1917 m. Knėžuose, Kretingos raj. – 2006 m. Grūšlaukėje, Kretingos raj.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos šaulių sąjungos garbės šaulys, Lietuvos kariuomenės kūrėjas savanoris, atsargos leitenantas.
Biografija
Gimė ir užaugo gausioje pasiturinčių ūkininkų šeimoje. Baigęs Grūšlaukės pradinę mokyklą, dirbo tėvų ūkyje, tarnavo pas ūkininkus. 1939 m. pašauktas į Lietuvos kariuomenę, kuri 1940 m. buvo reorganizuota į Raudonosios armijos korpusą. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui, 1941 m. birželio mėn. iš kariuomenės pasitraukė ir apsigyveno pas tėvus.
1944 m. įstojo į Vietinę rinktinę. 1945 m. kartu su broliais Kazimieru ir Pranu Kontrimais įstojo į partizanų gretas, buvo Kardo rinktinės štabo ryšininkas. 1946 m. balandžio mėn. suimtas, tačiau, vežamas į Mosėdį, Žalimų miške (Kretingos raj.), pabėgo.
Genujos provincija
Genujos provincija – Italijos provincija Ligūrijoje. Provincijos sostinė – Genuja. Genujos pavadinimas aiškinimas skirtingai: nuo dvigalvio graikų dievo Jano, kuris globojo laivus, ligūriško žodžio, reiškiančio kojos kelią (genu) ir lotyniško žodžio reiškiančio vartus (janua).
Genujos provincijos plotas 1839.20 km², gyvena 900718 žmonių (2010 m.), yra 67 savivaldybės. Didžiausios 10 savivaldybių:
Mažiausia savivaldybė yra Rondanina su 78 gyventojais.
2010 m. Genujos provincijoje buvo 65589 užsieniečiai, kurie sudarė 7,43% visų gyventojų. Daugiausiai jų atvyko iš šių šalių :
Andrychuvas
Andrychuvas  – miestas Lenkijoje, istoriniame Mažosio Lenkijos regione. Nuo 1999 m. priklauso Mažosios Lenkijos vaivadijai. Prieš tai buvo Belsko-Bialos vaivadijoje (1975–1998 m.). 21 020 gyventojų (2013 m. duomenys).
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1344 m., kaip nedidelė gyvenvietė Zatoro kunigaikštystėje. 1325 m. paminėta Andrychuvo bažnyčia. 1345 m. gyveno 105 žmonės. Manoma, kad pirmieji gyventojai buvo iš Klatovų, pietų Bohemijos. Valdant Žygimantui Augustui tapo rajono administraciniu centru. Andrychuvas priklausė Šilingų šeimai, kurie palaikė reformaciją. 1767 m. suteiktos miesto teisės.
Ščiti Dzencolovo Šv. Jono Krikštytojo cerkvė
'''Ščiti Dzencolovo Šv. Jono Krikštytojo cerkvė'''  – cerkvė, esanti Ščiti Dzencolovo kaime. Cerkvė priklauso Ščiti Dzencolovo Šv. Jono Krikštytojo parapijai. Cerkvė pastatyta 1785 metais. Iš pradžių cerkvė priklausė unitams. 1839 m. cerkvę perėmė Rusijos stačiatikių bažnyčia. 1951 m. lapkričio 3 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Pelėdgalviai
Pelėdgalviai (Noctuidae) – drugių (Lepidoptera) šeima. Labai didelė rūšių skaičiumi drugių šeima. Pasaulyje yra apie 35 tūkst. rūšių, Lietuvoje užregistruota apie 370 rūšių. Drugiai smulkūs, rečiau stambūs, su ilgu plaukuotu pilveliu. Kūnas storas, plaukuotas. Antenos dažniausiai šeriškos. Priekiniai sparnai siauri, ilgi. Jų viduryje yra 3 tipiškos dėmės, o skersai eina banguotos linijos bei juostelės. Dėmės – inkstiškoji, apskritoji ir pleištiškoji – ne visų rūšių drugių būna ryškios. Užpakaliniai sparnai dažniausiai be aiškaus piešinio.
Drugiai skraido daugiausia naktimis, noriai atskrenda į šviesą ir kvapnius masalus. Vikšrai paprastai pliki, turi 12-16 kojų. Lėliukės dažniausiai be kokonų, randamos ant žemės. Daugelis pelėdgalvių yra svarbūs žemės ūkio ir miškų kenkėjai.
Lietuvoje gyvena šie pošeimiai ir rūšys:
Dekstrometorfanas
Dekstrometorfanas (DXM arba DM) – medikamentas, naudojamas kaip vaistas nuo kosulio arba peršalimo. Parduodamas sirupo, tablečių, purškiklio bei losjono pavidalu. Priskiriamas morfino klasės junginiams, gryna medžiaga – balti milteliai.
Dekstrometorfanas naudojamas ir rekreacijai. Viršijus leistiną dozę, šis medikamentas pradeda veikti kaip disociaciją sukeliantis haliucinogenas. Jo veikimo mechanizmas įvairialypis, šis vaistas veikia kaip neselektyvus serotonino reabsorbcijos inhibitorius, sigma-1 receptoriaus agonistas. Be to, esant didesnėms dozėms, dekstrometorfanas ir jo pagrindinis metabolitas dekstrorfanas blokuoja NMDA glutamato receptorius.
Patentas įregistruotas 1949 m., o medicininiais tikslais šį vaistą leista naudoti 1953 m.
Priklausomybė ir abstinencija
Dekstrometorfanas sukelia psichologinę priklausomybę, kuomet naudojamas ne pagal paskirtį (pvz., kaip atsipalaidavimo priemonę). Tačiau, anot PSO, šis vaistas nesukelia fizinės priklausomybės. Laikoma, kad dekstrometorfanas sukelia mažesnę priklausomybę nei kodeinas, kitas kosuliui gydyti naudojamas opiatas. Tačiau dekstrometorfanas taip pat veikia kaip serotonino įsisavinimo slopiklis, todėl vartojant ilgą laiką, gali pasireikšti abstinencijos požymiai.
Vaiguviškiai
Vaiguviškiais vadinami kaimai:
Pentiškiai
Pentiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Griškabūdžio, prie kelio Griškabūdis–Lukšiai. Šiauriniu pakraščiu prateka Penta.
Plazminė membrana
thumb|right|300px|Plazminės membranos sandara Plazminė membrana, citolema, plazmolema ( – lipdinys, darinys, lemma – apvalkalėlis) – visų organizmų ląstelių dengiamasis sluoksnis, reguliuojantis molekulių srautą į ląstelės vidų ir iš jos.
Funkcijos
Ląstelę supanti membrana nėra vien mechaninis barjeras – dėl ją sudarančių medžiagų įvairovės plazmolema prisitaikiusi atlikti daug ne tik naudingų, bet ir būtinų ląstelei funkcijų. Membranos unikalių savybių dėka, ląstelė atskiriama nuo aplinkos, tačiau vykdo transportą, apsaugoma nuo atšiaurių aplinkos sąlygų, turi galimybę komunikuoti, efektyviai atlikti gyvybines funkcijas ir t. t.
Izoliacija
Izoliacija, t. y. ląstelės vidinės ertmės atskyrimas nuo ją supančios aplinkos, – viena svarbiausių plazminės membranos funkcijų. Kad skirtingų organizmų ir audinių ląstelės, net esančios tokioje pačioje aplinkoje, vykdytų tik joms būdingas funkcijas, jos turi būti apsaugotos nuo laisvo medžiagų judėjimo ir maišymosi. Šią funkciją atlieka fosfolipidai dvigubu molekulių sluoksniu apgaubdami ląsteles ir apsaugodami jas nuo medžiagų išsiliejimo (reikalingų medžiagų išėjimo iš ląstelės) ar nuo nereikalingų medžiagų patekimo į ląsteles. (plačiau žr. Fosfolipidai)
Augalų, grybų ir bakterijų ląsteles be plazminės membranos supa ir tvirta sienelė, tačiau jos funkcija daugiau mechaninė – tvirtumui ir ląstelės formai palaikyti. Tuo tarpu membrana atlieka ir labai svarbią selektyvaus pralaidumo funkciją.
Selektyvus (atrankus) pralaidumas
Membranas sudarančio fosfolipidų sluoksnio dėka, tik kai kurios medžiagos (vanduo, jame tirpios smulkios molekulės ir mažos neutralios dalelės, pvz., deguonis, bei lipiduose tirpios medžiagos) gali laisvai judėti per membraną. Baltymai ir angliavandeniai laisvai į ląstelę patekti negali. Taip ląstelės vidinė ertmė patikimai apsaugoma nuo užteršimo nereikalingomis medžiagomis.
Apsauga
Tiek vienaląsčiai, tiek daugialąsčiai organizmai nėra apsaugoti nuo staigių aplinkos sąlygų pasikeitimų. Dažnai pasikeitusios pH sąlygos, druskų ir jonų pusiausvyra kelia grėsmę ląstelei ir jos vidinėje ertmėje vykstančioms reakcijoms. Tačiau membrana prisitaikiusi atlikti ir apsauginę funkciją ir pražūtingų pasekmių ląstelei galima išvengti. Svarbiausia membraninė struktūra, reikalinga apsauginei funkcijai vykdyti, – glikolipidai ir glikoproteinai. Šių medžiagų „uodegėlės“, sudarytos iš įvairių cukrų, padengia ląstelės paviršių sudarydamos sluoksnį, ypač svarbų ląstelei apsaugoti nuo stiprių pH svyravimų.
Forma
Pati membrana – skystas darinys, kuris pats neturėtų tiesioginės įtakos ląstelės formos palaikymui, tačiau fosfolipidų dvisluoksnis su kitais savo sandaros elementais yra labai svarbus kitų baltyminių darinių tvirtinimuisi. Pvz., tokia ląstelės citoskeleto dalis kaip aktinas tvirtinasi prie membranos struktūrinių elementų ir sudaro aktininio pomembranio (žinomo ir kaip ląstelės žievė ) ir membranos kompleksą, kuris yra mechaniškai tvirtas ir suteikia ląstelei būdingą pastovią formą. Tokie aktino ir membranos kompleksai būdingi kai kuriems pirmuonims, mikrogaureliams. Kiti citoskeleto elementai (mikrotubulės ir tarpiniai filamentai) nevaidina svarbaus vaidmens ląstelės formai palaikyti, tačiau yra svarbūs kitiems ląstelėms procesams.
Formos suteikimas ląstelei svarbus audinių formavimuisi, jų darniam veikimui; daugelis ląstelių, taip pat ir žmogaus organizme, savo forma prisitaikiusios atlikti specifines funkcijas, pvz., neuronai turi ilgas ataugas, kad galėtų perduoti signalą dideliais atstumais, ir t. t.
thumb|left|200px|[[epitelis|Epitelio ląstelių membranos glaudžiai sukabintos sankabiniais glaudžiųjų jungčių baltymais.]]
Be to, formą ir stabilumą suteikti svarbu ir audiniams. Prie membranos darinių kabinasi įvairūs baltymai, padedantys sujungti ląsteles, kad jos galėtų ne tik tiesiogiai komunikuoti viena su kita, tačiau ir apsaugantys nuo išsiliejimo tarp ląstelių sluoksnių ir panašiai. Tai ypač svarbu epitelio ląstelių sluoksniams, atskiriantiems skirtingus skysčius, pavyzdžiui, išklojančioms žarnų sieneles.
Atpažinimas
Tam, kad organizmo audiniai ir ląstelės veiktų darniai, jos visų pirma turi atsidurti reikiamoje organizmo vietoje ir būti nuolat reguliuojamos išorinių veiksnių (kitų ląstelių darbo ir tt.). Abu šie dalykai pasiekiami padedant membranose esantiems receptoriams – per juos ląstelės gali atpažinti vietas kitas ir kooperuotis į bendrus kompleksus, ląstelės, susijusios su imuniniu atsaku atpažįsta užkrėstąsias, be to, receptoriai priima signalus, siunčiamus kitų organizmo ląstelių, ir adaptuoja ląstelės procesus taip, kad organizmas veiktų darniai.
Katalizė
Membranose esama baltymų, kurie atlieka fermentinę funkciją, t. y. katalizuoja kai kurias chemines reakcijas. Šių baltymų katalizuojami procesai dažnai labai svarbūs ląstelės ir viso organizmo veikimui, pavyzdžiui, gavus signalą iš kitų organizmo ląstelių, jog trūksta vienos ar kitos medžiagos, membranoje esantys fermentai gali greitai suaktyvinti tai medžiagai gaminti naudojamą reakciją ir jos kiekis organizme bus greitai atstatytas.
Sandara
Visų biologinių membranų sudėtis panaši: fosfolipidai ir baltymai dominuoja visose membranose, tačiau tarp skirtingų ląstelių šie komponentai varijuoja. Skirtinguose organizmuose ar net skirtinguose to paties organizmo audiniuose ląstelės vykdo skirtingus procesus, todėl joms reikalingi specifiški baltymai ir fosfolipidai.
Panašūs skirtumai pastebimi ir skirtingose tos pačios ląstelės organelių membranose. Skirtingos ląstelės dalys atlieka skirtingas funkcijas, tam tikruose organelėse reikalingi vis kitokie baltymai, skiriasi jų membranas sudarančių fosfolipidų molekulės.
Skirtingos membranos (ypač tos pačios ląstelės viduje) dažnai apsikeičia komponentais per transportines pūsleles. Šie fosfolipidų dvisluoksnio dariniai atskyla nuo vienos membranos ir nesunkiai susilieja su, pvz., organelės-taikinio, membrana; jos sudėtyje buvę baltymai, fosfolipidai ir kitos medžiagos pasklinda „svetimoje“ membranoje.
Fosfolipidai
Fosfolipidai – lipidų klasei priklausančios medžiagos; pagrindinė biologinių membranų sudedamoji dalis.
Skirtingose membranose randami skirtingi fosfolipidai. Tai paaiškinama tuo, jog įvairios ląstelės vykdo skirtingas funkcijas, kurių specifiškumas atsiranda dėl skirtingų baltymų, prisijungusių prie fosfolipidų „galvučių“. Skirtingos sandaros fosfolipidų molekulės (besiskiriančios radikalu prie fosfato grupės) linkusios prisijungti tik joms specifinius baltymus, todėl ir pačių fosfolipidų molekulės varijuoja tarp skirtingų membranų.