cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laukinis arklys
Populiacijos dydis
Laukinių arklių porūšis Prževalskio arkliai gyvena laisvėje, aptvaruose ir zoologijos soduose. 2016 metais tikrųjų laukinių arklių porūšio Prževalskio arklių pasaulinė populiacija sudarė apie 2000 individų, visi jie yra 12-os išlikusių ir sugautų Prževalskio arklių palikuonys. Vėliau jų nelaisvės populiacijai išaugus, buvo pradėta reintrodukavimo programa. Šiuo metu didžiausia pasaulyje reintrodukuota jų populiacija gyvena Mongolijos Hustajaus nacionaliniame parke, maždaug 96 kilometrai nuo Mongolijos sostinės Ulan Batoro.
Matmenys
Nedomestikuotų, tikrųjų laukinių arklių – Prževalskio arklių aukštis ties gogu 122–142 cm, kūno ilgis 210 cm, svoris apie 300 kg. Uodega įskaitant šerius: 99–111 cm ilgio, uodegos ilgis be šerių: 38–60 cm, ausys 14–18 cm ilgio.
Išvaizda
Nedomestikuotų, tikrųjų laukinių arklių galva didelė, kojos trumpokos, uodega ilga.
Elgsena
Laukinių arklių tarpanų porūšis buvo kraštutinai laukiniai, baikštūs ir atsargūs laukiniai žvėrys.
Cadillac Coupe de Ville
250px|right|thumb|1960 m. Cadillac deVille 250px|right|thumb|1978 m. Cadillac deVille Cadillac Coupe deVille (dar vadinamas Coupe Deville ir Coupe DeVille) yra didelės klasės prabangus automobilis, kurį tarp 1949 ir 1993 metų gamino Cadillac. Automobilis yra gerai žinomas iš įvairių filmų, bei dainų.
Istorija
Coupe deVille prekyboje pasirodė 1949 metų pabaigoje, kaip Cadillac Series 62 linijos dalis. Tai buvo pirmasis Cadillac hardtopas be šoninių atramų. Pirmaisiais gamybos metais automobilis kainavo 3 497 dolerius, bei buvo vienas iš brangiausių linijos automobilių. Per pirmus metus buvo parduota 2 150 automobilių, tačiau pardavimų skaičius padvigubėjo 1950 ir dar karta padvigubėjo 1951 metais. 1961 metais deVille jau buvo vienas iš populeriausių kompanijos modelių, kurio pardavimai siekė 20 000 automobilių per metus. Automobilis buvo atnaujintas 1954, bei 1957 metais.
1959 metais automobilis buvo dar kartą atnaujintas. deVille kaip ir kiti Cadillac automobiliai su kiekvienu atnaujinimu tapdavo vis didesnis ir galingesnis. 1949 iki 1973 metų automobilio ratų bazė pailgėjo 101.6 mm, o bendras automobilio ilgis 431.8 mm, automobilis tapo 408 kg sunkesnis, o jo standartinio variklio tūris išaugo nuo 5,4 l iki 7,7 litrų.
1965 metais automobilio išvaizda buvo visiškai pakeista, nors automobilio ratų bazė išliko tokia pati, automobilis prarado savo uodegą, jo dizainas tapo aštresnis, o tiesios kėbulo linijos pakeitė ir tol buvusią apvalią išvaizdą.
1971 metais automobilis buvo vėl atnaujintas. Automobilis išliko hardtopu be šoninių atramų iki 1973 metų. 1974 metais po dar vieno atnaujinimo automobilis gavo šonines atramas ir tapo kupė automobiliu.
1977 metais buvo atnaujinta automobilio platforma, tad deVille ir kiti General Motors didelės klasės automobiliai sumažėjo. Automobilis tapo 249 mm trumpesnis ir 340 kg lengvesnis už ankstesnyjį modelį. Automobilio standartiniu varikliu tapo 6,9 litrų V8 variklis, o 1978 metais už papildomą kainą buvo galima pasirinkti ir 5,7 litrų dyzelinį variklį.
Visi GM didelės klasės automobiliai buvo truputi atnaujinti 1980 metams. Kartu su kėbulo atnaujinimu buvo atnaujintas ir automobilio bazinis variklis, kuriuo tapo 6,0 litrų V8-6-4. Variklio patikimumas buvo prastesnis, nei tikėtasi, tad visiškai naujas aliumininis V8 variklis buvo pristatytas 1982 metams.
1985 metams automobilis buvo dar kartą sumažintas. Ši kartą automobilis tapo net 665,5 mm trumpesnis ir 363 kg lengvesnis, taip pat tapo priekiniais ratais varmomas ir buvo gaminamas ant GM C platformos. Dėl mažėjančio didelės klasės kupė automobilių populerumo, deVille gamyba buvo sustabdyta 1993 metais.
Cadillac Coupe de Ville
Bronisław Żongołłowicz
Bronislav Žongolovič (1870 m. vasario 29 d. Dotnuvoje, Rusijos imperija – 1944 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje, Lietuvos TSR) – kunigas, religinės teisės profesorius, Lenkijos seimo narys 1930-1935 metais.
Biografija
Gimė 1870 m. vasario 29 d. Dotnuvoje, Karolio ir Antaninos Vitartaitės. 1887 m. baigė Šiaulių gimnaziją, vėliau Sankt Peterburgo kunigų seminariją. Baigęs studijas dėstė Kauno kunigų seminarijoje. 1917 m. tapo religinės teisės mokslų daktaru. 1918-1919 m. dėstė Liublino universitete. 1919-1923 m. Vilniaus universiteto dekanas, 1920-1922 m. prorektorius. Vėliau dėstė religinę teisę Poznanės universitete. 1930 m. iš Lydos rinkimų apygardos išrinktas į Lenkijos seimą. Nuo 1930 m. birželio iki 1936 m. balandžio religinių reikalų viceministras. Mirė 1944 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse.
Vrčak
Rade Vrčakovski (g. 1980 m. lapkričio 17 d. Skopjė), geriau žinomas sceniniu vardu Vrčak – makedonų pop ir repo muzikos atlikėjas, dainų autorius.
Biografija
Gimė 1980 m. lapkričio 17 d. Skopjėje. Užaugo muzikų šeimoje, nuo mažens dalyvaudavo muzikos konkursuose. Jo karjera prasidėjo 1999 metais, jam gyvenant JAV. Tais metais atlikėjas išleido pirmąją dainą „I povtorno sam“ (И повторно сам). Vėliau jis išleido debiutinį albumą „Kako da pobegnam od sé“.
Kamal Ganzouri
Kamalis Ganzuris (, 1933 m. sausio 12 d. – 2021 m. kovo 31 d. ) – Egipto ekonomistas, du kartus ėjęs šalies ministro pirmininko pareigas. Pirmą kartą šalies vyriausybei Ganzouri vadovavo nuo 1996 iki 1999 m., o antra kadencija prasidėjo 2011 m. gruodžio 7 d. ir baigėsi 2012 m. rugpjūčio 2 d.
Vrčak
Biografija
2001 metais Vrcak dalyvavo vietos muzikos konkurse „Makfest“. Kartu su Andrijana Janevska duetu atlikę dainą „Den po den“ (Ден по ден), kurios tekstą parašė pats Vrčak, liko antroje vietoje. 2004 m. vėl dalyvavo šiame konkurse, šį kartą su Robert Bilbilov. Daina „Tajnite angeli“ (Тајните ангели) užėmė trečiąją vietą. Vrčak yra žinomas kaip dainos „Ninanajna“, su kuria 2006 metais Elena Risteska atstovavo Makedonijai 2006 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, žodžių autorius. Antrasis Vrčak albumas „Vo Tvoeto Srce“, išleistas 2006 metais, sulaukė didžiulės sėkmės Makedonijoje, tais metais buvo vienas labiausiai parduodamų albumų šalyje.
2008 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse su Tamara Todevska ir Adrian Gaxha atlikę dainą „Let Me Love You“ pusfinalyje užėmė 10 vietą, surinkę 64 taškus. Trio nepateko į finalą dėl naujai įvestos taisyklės, kai į finalą patenka tik 9 dalyviai, sulaukę didžiausio žiūrovų palaikymo, o dešimtą dalyvį renka specialiai tam sudaryta žiuri. Daina buvo įrašyta 6 skirtingomis kalbomis, visoms versijoms sukurti vaizdo klipai.
Kamal Ganzouri
Biografija
Ganzuris gimė 1933 m. sausio 12 d. Garvanio mieste Minufijos muchafazoje. Aukštuosius mokslus egiptietis baigė Mičigano universitete ir 1959 m. pradėjo dirbti Egipto universitetuose.
Nuo 1962 iki 1967 m. Ganzuris buvo Egipto Sadato akademijos tarybos narys, o 1986 m. tapo ekonominio vystymosi Afrikoje arabų banko ekonomikos patarėju.
1977 m. jis buvo paskirtas nacionalinio planavimo instituto vadovu. 1981 m. Hosni Mubarakui tapus Egipto vadovu, po metų Ganzouri tapo planavimo ministru. Dar po dvejų metų jis tapo tarptautinio bendradarbiavimo ministru.
1996 m. sausio 2 d. Hosnis Mubarakas paskyrė Ganzurį šalies ministru pirmininku. Šiose pareigose jis buvo iki 1999 m.
2011 m. lapkričio 21 dieną iš šalies ministro pirmininko pareigų pasitraukus Esamui Šarafui, Egipto karinių pajėgų taryba naujuoju vyriausybės vadovu paskyrė Ganzurį.
Rimantas Dijokas
Rimantas Dijokas (g. 1956 m. balandžio 21 d. Magadane, Rusija) – Lietuvos ir Utenos rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1968 m. apsigyveno Utenoje. 1973 m. baigė Utenos 3-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus statybos technikumą. 1974–1976 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1978 m. baigė Vilniaus statybos technikumą ir įgijo techniko statybininko specialybę. 1988–1994 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universiteto Statybos fakultetą, įgijo inžinieriaus statybininko kvalifikaciją.
1978–1979 m. Utenos statybos tresto aikštelės Gamybos skyriaus inžinierius, 1979–1980 m. meistras, 1980–1987 m. Gamybos skyriaus viršininko pavaduotojas, 1987–1995 m. – Utenos statybos trestą – aikštelę reorganizavus į UAB „STATVA“ – Gamybos skyriaus viršininkas. 1995–1997 m. Utenos rajono savivaldybės meras. 1997–2000 m. Utenos apskrities viršininkas. 2001–2006 m. UAB „Liutgaras“ direktorius marketingui. 2006 m. – 2015 m. AB „Utenos melioracija“ techninis direktorius. Nuo 2015-2021 m. UAB "Utenos būtų ūkis" vyresn. inžinierius.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys.
1990–1995 m. Utenos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 2000-2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ,2011 m.-2015 m., nuo 2015 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. Ekonomikos komiteto narys.
Apdovanotas Norvegijos Karaliaus kryžiumi už ryšius tarp Lietuvos ir Norvegijos. Žmona Gražina, sūnus Rimantas.
Audronius Ažubalis
Audronius Ažubalis (g. 1958 m. sausio 17 d. Vilniuje) – žurnalistas, Lietuvos politinis veikėjas, buvęs LR užsienio reikalų ministras.
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus A. Vienuolio vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto (VVU) Istorijos fakultetą studijuoti žurnalistikos, bet už ryšius su Lietuvos Helsinkio grupės nariais 1977 m. pašalintas. 1977–1979 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1982 m. buvo leista tęsti žurnalistikos studijas VVU neakivaizdiniu būdu, žurnalisto diplomą gavo 1989 m. 1990 m. studijavo politiką ir ekonomiką World Press instituto Makalesterio koledže (St. Paulas, JAV).
1979–1988 m. Lietuvos valstybinio leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos komiteto, Lietuvos mokslinio metodinio kultūros centro, Lietuvos valstybinio televizijos ir radijo komiteto, Lietuvos respublikinės kino filmų nuomojimo kontoros darbuotojas. 1989–1990 m. – Lietuvos Sąjūdžio savaitraščio „Atgimimas“ korespondentas. 1990–1992 m. – Aukščiausiosios Tarybos–Atkuriamojo Seimo Pirmininko atstovas spaudai.
1993 m. įkūrė pirmąją Lietuvoje ryšių su visuomene kompaniją "Multum creditum" ir jai vadovavo iki 1996 m. lapkričio mėn.
1996–2000 m. ir nuo 2004 m. Seimo narys. 2001–2004 m. viešosios įstaigos „Vertimo, dokumentacijos ir informacijos centras“ prie Vyriausybės kanceliarijos generalinis direktorius.
nuo 2010 m. iki 2012 m. spalio LR URM ministras. LR Prezidentė Dalia Grybauskaitė, atsižvelgdama į ministro pirmininko Andriaus Kubiliaus teikimą, Audronių Ažubalį užsienio reikalų ministru paskyrė 2010 m. sausio 29 dienos dekretu (2010 m. sausio 26 d. Prezidentė iš pareigų atleido atsistatydinimo prašymą įteikusį ministrą Vygaudą Ušacką; LR URM vadovės pareigas laikinai ėjo Rasa Juknevičienė).
Nuo 1998 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.
Apdovanojimai
1998–2000 m. Lietuvos ir Didžiosios Britanijos asociacijos „British chamber of Commerce“ prezidentas. Nuo 2001 m. Nacionalinės žurnalų leidėjų asociacijos prezidentas. 1999 m. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu, 2003 m. – Lietuvos Respublikos pakvietimo į NATO atminimo ženklu, 2007 m. – Ukrainos 3-iojo laipsnio ordinu „Už nuopelnus“.
Ukrainos tarptautiniai santykiai
Ukrainos tarptautiniai santykiai - išorinių politinių Ukrainos santykių visuma su užsienio valstybėmis, tarptautinėmis organizacijomis ir kitais tarptautinės politikos subjektais.
Svarbiausi Ukrainos užsienio politikos prioritetai:
Nuorodos
Міжнародні відносини України
Icchak Rubinstein
Icchakas Rubinšteinas (1888 m. Dotnuvoje, Rusijos imperija – 1945 m. JAV) – rabinas, politikas, Lenkijos senato narys 1922-1930 m. ir 1938-1939 m. bei Lenkijos seimo narys 1935-1938 m.
Biografija
Gimė 1888 m. Dotnuvoje. Pirmojo pasaulinio karo metu buvo Lietuvos žydų centrinio komiteto prezidentas. 1918 m. dirbo pirmojoje Lietuvos ministrų taryboje, Žydų reikalų ministro be portfelio Jokūbo Vygodskio komandoje. 1928-1940 m. dirbo rabinu Vilniuje. 1940 m. birželį Lietuvą okupavus sovietams emigravo į JAV, kur ir mirė 1945 m.
1996 m. Formulės 1 sezonas
Formulės 1 sezonas 1996 buvo 47-as FIA rengtas Formulės 1 Pasaulio čempionatas. Prasidėjo kovo 10 d. Baigėsi spalio 13. Šiais metais savo vienintelį čempiono titulą laimėjo Damon Hill.
Pilotų įskaita
{|
Lituanica II
Lituanica II, Lituanika II – lėktuvas, kuriuo lakūnas Feliksas Vaitkus 1935 m. rugsėjo 21-22 d. skrido per Atlantą iš Niujorko į Kauną.
Istorija
thumb|250px|F. Vaitkus šalia Lituanica II, 1935 m. „Lituanika II“ – 8 vietų aukštasparnis monoplanas „Lockheed L 5B Vega“, gamyklinis numeris – 134, civilinės registracijos numeris – NC 926 Y. Nupirktas už 15 000 dol., perdirbtas į vienvietį, pavadintas „Lituanika II“, tuo buvo pabrėžiama, kad F. Vaitkus kartoja S. Dariaus ir S. Girėno skrydį. Skrydį organizavo ir propagavo „Naujienų“ redaktorius daktaras Pijus Grigaitis.
Perdirbant lėktuvą įdėtas 478 kW galios variklis su keičiamojo žingsnio sraigtu. „Lituanika II“ turėjo radijo kompasą, veikiantį 800 km spinduliu, radijo imtuvą, veikiantį 550–1500 kHz dažniu, kitus modernius to meto navigacijos prietaisus. Per 21 val. 30 min. nepalankiomis oro sąlygomis Feliksas Vaitkus šiuo lėktuvu nuskrido 5100 km ir tik dėl gedimų nusileido Airijoje.
Lėktuvas buvo nupirktas Lietuvos kariuomenės karinei aviacijai, naudotas kaip mokomasis lėktuvas. Dislokavosi Zoknių aerodrome.
TSRS okupavus Lietuvą ir panaikinus Lietuvos karo aviaciją, „Lituanika II“ tapo sovietų lakūnų taikiniu Šilėnų poligone.
Šaltiniai
2. Rene J. Francillon. Lockheed Aircraft since 1913. – United Kingdom: Putnam Aeronautical Books, 1987. Reprinted 1988. 566 psl.
Margauskai
Margauskai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Griškabūdžio.
Svetlogorsko miesto gyvenvietė
Svetlogorsko miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities vakaruose, Svetlogorsko municipaliniame rajone. Centras – Svetlogorskas. 2010 m. buvo 10 775 gyventojai.
Istorija
Gyvenvietės taryba nuo 2008 m. spalio 12 d. renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Svetlogorsko miesto gyvenvietę sudaro:
Tiesioginio pavaldumo regionas
Tiesioginio pavaldumo regionas arba Subordinacinis regionas dažnai vadinamas istoriniu pavadinimu Karoteginas – istorinė administracinė teritorija vakariniame Tadžikistane. Šiaurėje ribojasi su Sugdo provincija ir Kirgizija, rytuose – su Kalnų Badachšanu, pietuose – su Chatlono provincija, vakaruose – su Uzbekistanu. Administracinis centras – Vahdatas.
Geografija
Šiaurinę ir rytinę regiono dalį užima Gisaro ir Zeravšano kalnagūbriai. Centrinė dalis išvagota derlingų slėnių: Gisaro, Vachšo. Klimatas kontinentinis. Žiemos šaltos, rūsčios; vasaros karštos. Drėgnesniuose kalnų šlaituose auga miškai. Tačiau didžiojoje teritorijos dalyje būdingos dykumos, akmenynai, stepės.
Ekonomika
Slėniuose išvystyta sodininkystė, auginama medvilnė, daržovės. Galvijų, avių, arklių veisimas. Yra kelios HE. Aliuminio metalurgija, maisto, lengvoji, metalo apdirbimo pramonė.
Administracinis skirstymas
Provincijoje yra šie miestai:
Kretingos rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Kretingos rajono savivaldybės taryba – Kretingos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Merkio kraštas
Merkio kraštas – Varėnos rajono laikraštis, leidžiamas nuo 1946 m. gruodžio 30 d. Varėnoje, Parko g. 8.
Maramurešo medinės bažnyčios
Maramurešo medinės bažnyčios – medinės stačiatikių bažnyčios, būdingos Maramurešo regionui šiaurės vakarų Rumunijoje. 1999 m. keletas pačių unikaliausių iš šių bažnyčių buvo įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Iš viso Maramurešo regione yra ~1000 liaudies architektūros formų medinių bažnyčių. Jos yra dažniausiai nedidelės, keturšlaičiais dvigubais stogais su aukšta, stogo gale įrengta varpine smailiu stogeliu. Tokio stiliaus bažnyčios statytos XVI–XVIII a. profesionalių dailidžių.
Maramurešo medinės bažnyčios yra unikalios architektūros, tačiau šiame Europos regione yra išlikę daug medinės sakralinės architektūros: Ukrainoje, rytų Slovakijoje, Mažojoje Lenkijoje.
Objektai
Į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktos bažnyčios:
Dangaus sfera
200px|right|thumb|Dangaus sfera
Dangaus sfera – įsivaizduojama neapibrėžto spindulio sfera su joje esančiais šviesuliais.
Dangaus sfera vadinama skirtingai, priklausomai nuo to, kas yra jos centre:
Dangaus sferos taškai ir linijos
200px|thumb|right
Šviesulio judėjimo taškai ir linijos
Šviesulio paros judėjimo dangaus sferoje pagrindiniai taškai ir linijos:
Sperchėjas
Graikų mitologijoje Sperchėjas („greitas“, „veržlus“) – Sperchėjo upės personifikacija, Okeano ir Tetijos sūnus. Jis buvo Pelėjo žentas. Achilas jam pažadėjo paaukoti savo plaukus, jei sveikas ir gyvas grįš namo. Bet paaukojo savo plaukus ant Patroklo laidotuvių laužo.
Davao regionas
Davao regionas arba Regionas XI – teritorija, esanti Filipinų pietinėje dalyje, Mindanao salos pietryčiuose. Administracinis centras – Davao.
Suskirstymas
Davao regioną sudaro 4 provincijos:
Karlusinas
Karlusinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 90 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tyrulinė erika
Tyrulinė erika (Erica tetralix) – erikinių (Ericaceae) šeimos augalų rūšis, priklausanti Erikos (Erica) genčiai.
Lietuvoje auga savaime. Tai 15-50 cm aukščio krūmokšnis, kurio šakos plonos ir kylančios, apaugusios lapais ir trumpais plaukeliais. Lapai auga menturiuose po keturis. Žiedai sukrauti skėčio pavidalo žiedynuose. Vainikėlis šviesiai rožinis. Žydi liepos – rugpjūčio mėn. Vaisius – dėžutė.
Auga durpynuose, viržynuose, Kuršių nerijos kopose.
Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Oti
Oti arba Pendžari  – upė vakarų Afrikoje.
Oti upė teka Benino, Burkina Faso, Togo ir Ganos teritorijomis. Ištakos yra Atakoros kalų grandinėje, Benine. Upė iš pradžių teka į šiaurę, po to sukasi į pietvakarius. Ties Benino, Burkina Faso ir Togo pasienių trikampiu Oti kerta Benino ir Burkina Faso valstybinę sieną. Po to ji teka šiaurine Togo teritorija pietvakarių kryptimi ir patenka į Ganos teritoriją. Čia upė teka tiesiai į pietus, išilgai Ganos ir Togo pasienio. Galiausiai upė įteka į Voltos tvenkinį Ganoje.
Upė priklauso voltos baseinui, jos ilgis siekia 900 km. Oti baseinas užima 72 900 km² plotą. Didžiausi upės intakai – Kurtiagu, Arli, Dubodo, Singu, Uale ir kiti.
1998–1999 m. (nuo spalio iki kovo) lietingu sezonu šiaurinio Togo teritorijoje, stiprių liūčių metu Oti upėje prasidėjo potvyniai, kurio metu nukentėjo tūkstančiai žmonių.
Margava (Šakiai)
Margava – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Kriūkų.
Čumbi
Čumbi slėnis – kalnų slėnis Aukštuosiuose Himalajuose, padalintas tarp Kinijos ir Indijos (Sikimo), įsiskverbčęs tarp Sikimo valstijos ir Butano. Slėnis yra maždaug 3000 m aukštyje, jam būdingas palyginti švelnus klimatas, žydi pavasarį. Su Indijos subkontinentu susisiekia per dvi labai svarbias perėjas: Nathu la ir Dželep la, todėl per jį visada ėjo labai svarbūs prekybiniai keliai tarp Indijos ir Tibeto.
Gyventojai
Slėnio etninė grupė yra gromai, kurie beveik per pusę padalinti tarp Sikimo ir Kinijos. Jie kalba tibetiečių grupės kalba: gromų kalba. Manoma, kad šios etninės grupės atstovai apgyvendino Himalajų vidurines kalvas piečiau, ir iš jų palikuonių susiformavo bhutijų ir ngalopų etninės grupės. Kinijos tautinėje sistemoje gromai priskiriami tibetiečių tautai.
Istorija
Slėnis pirmiausia buvo įjungtas į Tibeto valstybės sudėtį. Tai atsitiko tarp 1670 ir 1685 m., Tibetą valdant V Dalai Lamai. Per slėnį kėlėsi britų kariai 1904 m.
Mes!
Mes! – specialus dvisavaitis leidinys (laikraštis) jaunimui, leistas 1990–1994 m. Vilniuje.
Istorija
Pirmieji du numeriai išėjo kaip specialus dienraščio „Lietuvos rytas“ priedas jaunimui. Įsteigė ir leido UAB „Lietuvos rytas“. Tiražas 1990 m. – 30 000 egz., 1993 m. – 12 400 egz., 1994 – 7200 egz.
Rašė jaunimo buities, kultūros, politikos, meno ir kt. temomis.
Karolevas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Karolevas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 78 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Papragiai
Papragiai – kaimas pietvakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Kavarsko, prie kelio. Yra sunykusios kapinės.
thumb|left|245px|Kelias pro Papragius
Istorija
Anksčiau kaimas buvo vadinamas Žemaisiais Pilypais.
1923 m. kaime buvo 21 sodyba, taip pat minimi du Papragių vienkiemiai su 20 gyventojų. 1935 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.
1921–1933 m. veikė Papragių pradinė mokykla (1930–1931 m. Svirnų mokyklos skyrius). Nuo 1944 m. iki 1954 m. gegužės 25 d. veikė Ukmergės apskrities Kavarsko valsčiaus (vėliau – Kavarsko rajono) Papragių apylinkės Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomasis komitetas.
Michailas Chvacevas
Michailas Chvacevas (1883 m. gruodžio 28 d. Dotnuvoje, Rusijos imperija – 1977 m. sausio 11 d. Leningrade, TSRS) – pedagogas, logopedas.
Biografija
Gimė 1883 m. gruodžio 28 d. Dotnuvoje, geležinkeliečio šeimoje. 1908 m. baigė Sankt Peterburgo pedagogų institutą. 1918 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto istorijos ir filosofijos studijas. Nuo 1926 m. dirbo logopedu. 1935 m. pradėjo dirbti Leningrado pedagoginiame institute, vykdė mokslinius tyrimus. II pasaulinio karo metu Ufoje dirbo su klausą praradusiais kareiviais. Jo iniciatyva 1949 m. Leningrado mokyklose pradėjo dirbti logopedai, vadovavo logopedų bendrijai. 1964 m. tapo mokslų daktaru. Mirė 1977 m. sausio 11 d. Leningrade.
Čuprinovas
Čuprinovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietus nuo Kužnicos, apie 14 km į šiaurės rytus nuo Sokulkos ir 52 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Čuprinovo geležinkelio stotelė.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Europos jaunimo susitikimai
thumb|right|Europos jaunimo susitikimų ([[Zagrebas|Zagrebe (Kroatija) 2006/2007 m.) reklaminis plaktas]] thumb|right|Vakarinės pamaldos parodų halėje (2006 m.) thumb|Europos jaunimo susitikimas 2007 m. Ženevoje Europos jaunimo susitikimai – kiekvienų metų paskutinėmis ir po jų sekančių metų pirmosiomis dienomis (gruodžio 28 d. – sausio 1 d.) Taize bendruomenės rengiami Europos jaunimo susitikimai. Kasmet organizuojami vis kitame Europos mieste. Susirenka per 10 000 jaunuolių iš visos Europos. Dalyviai apgyvendinami šeimose, mokyklose, vienuolynuose. Renginio programa – ekumeninės Taizė pamaldos milžiniškuose (pvz., parodų centro, kongresų) pastatuose, diskusijos, kultūrinė programa, tarpkultūrinis bendravimas.
Istorija
1970 m. Taizé bendruomenės brolis Roger iškėlė idėją sukviesti jaunimą susitikti, susitikimo metu bendromis jėgomis „ieškoti kelių į krikščionių susitaikinimą ir visuotinę taiką“. Taip atsirado judėjimas „Pasitikėjimo piligrimystė žemėje“. Jo tikslas – paraginti jaunimą tapti kūrybingais taikos piligrimais savo namuose. susitikimai vyko įvairiuose miestuose kaip Briuselis (Belgija), Ženeva (Šveicarija), Zagrebas (Kroatija), Milanas (Italijoje), Lisabona (Portugalija), Varšuva (Lenkija), Barselona (Ispanija), Budapeštas (Vengrija). Be žiemos susitikimų rengiami susitikimai ir Afrikoje (pvz., Afrikos šalių jaunimo susitikimas Nairobyje, Kenija), Šiaurės ir Pietų Amerikoje, Azijoje. Taip pat organizuojami ir mažesnio masto susitikimai (pvz., 2007 m. pavasarį Stokholme). 2009 m. gegužės 1-3 dienomis panašus į tokį susitikimą renginys vyko Lietuvoje – vad. „Pasitikėjimo piligrimystė Vilniuje“.
Pasitikėjimo piligrimystė Vilniuje
thumb|upright|Piligrimai pamaldų salėje ([[Ženeva, 2007 m.)]] Tarptautinį jaunimo susitikimą 2009 m. Vilniuje („Pasitikėjimo piligrimystė žemėje“ ) Taizé bendruomenė rengė kartu su įvairiomis Lietuvos krikščioniškomis organizacijomis (Vilniaus arkivyskupijos jaunimo centru, VAJC ; renginys tais metais sutapo su Lietuvos tūkstantmečio minėjimu ir „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ renginiais). Vilniuje iš viso buvo apie 7000 dalyvių (~2000 – iš Lietuvos); amžius – nuo 16 iki 35 metų. Pamaldos, kiti renginiai vyko Vilniaus miesto centre. Šeštadienio vakare vykusias pamaldas Lietuvos televizija transliavo iš Arkikatedros, kurių metu kalbėjo Vilniaus arkivyskupas kardinolas Audrys Juozas Bačkis, Taize bendruomenės vadovas brolis Aloyzas (Alois), kreipęsis ypač į Lietuvos jaunimą. .
Piligriminį renginį organizavo ne tik Lietuvos katalikai, bet ir ortodoksai bei protestantai. Talkino 500 savanorių. Beveik 5000 Tezė susitikimo dalyvių Vilniaus miesto bei rajono gyventojai apgyvendino savo namuose (piligrimams pasiūlytų nakvynės vietų skaičius netgi viršijo į renginį atvykusių dalyvių skaičių ). Piligriminiam renginiui „Taizé Vilnius“ Lietuvos Vyriausybė (ministrų kabinete vyrauja Tėvynės sąjunga-Lietuvos krikščionys demokratai (TS-LKD) koalicijos nariai) skyrė 300 000 litų (kardinolo A. J. Bačkio prašymu).
Agnete Johnsen
Agnete Kristin Johnsen (g. 1994 m. liepos 21 d. Nesebiu, Finmarkas) – Norvegijos dainininkė ir dainų autorė. Gerai žinoma kaip grupės „The BlackSheeps“ narė.
Primorjės miesto gyvenvietė
Primorjės miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities vakaruose, Svetlogorsko municipaliniame rajone. Centras – Primorjė. 2010 m. buvo 952 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2007 m. lapkričio 27 d. reorganizuojant Svetlogorsko miesto apygardą. Ribojasi vakaruose su Donskojės miesto gyvenviete, šiaurėje su Baltijos jūra, rytuose – su Svetlogorsko miesto gyvenviete, pietuose su Zelenogradsko rajono Krasnotorovkos kaimo gyvenviete.
Agnete Johnsen
Biografija
2014 metais dalyvavo šokių su žvaigždėmis norvegiškoje versijoje Skal vi danse?, kurią ir laimėjo. 2016 m. laimėjo nacionalinę atranką Melodi Grand Prix 2016 su kūriniu „Icebreaker“, kuris surinko 16 6728 žiūrovų balsus.
Primorjės miesto gyvenvietė
Istorija
Kaliningrado srities įstatymu Primorjės miesto gyvenvietę sudaro kaimai:
Zalivinas (Labagynas)
Zalivinas (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Haffwinkel, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Golovkino kaimo gyvenvietės kaimas prie Kuršių marių.
Istorija
Nadruvos – Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Golovkino apylinkės kaimas.
Sepuku
thumb|150px|[[Tanto, paruoštas sepuku]] Sepuku ( / harakiri – pilvo perskrodimas), dažniau žinomas kaip harakiri – ritualinės savižudybės būdas Japonijoje feodalizmo laikais, priimtas tarp samurajų kastos, vengiant negarbės (nelaisvės, pažeminimo).
Skirtingi to paties reiškinio pavadinimai kilo iš skirtingų hieroglifo skaitymų:
Sepuku filosofija
Sepuku atsiradimas buvo daugiau praktinio pobūdžio – nusikirsti galvą gan sudėtinga, be to, tikėta, kad siela yra pilve, taigi pilvo perpjovimas laikytas tiesiausiu keliu mirti.
Ilgainiui šis reiškinys apipintas sudėtinga filosofija: atlikdamas sepuku samurajus, įveikdamas skausmą ir mirties baimę, demonstruodavo savo stiprybę ir savo ketinimų grynumą prieš dievus ir žmones. Dauguma samurajų rašė, kad norint perpjauti sau pilvą reikia ypatingos drąsos, ir ilgainiui tai tapo tik jų privilegija. Paprastiems žmonėms buvo leista pasikarti ar nusiskandinti, samurajų moterims persipjauti gerklę (džigai ceremonija), tačiau tik samurajai galėjo įvykdyti sepuku. Paprasta mirtis laikyta tik žinomų išdavikų lemtis.
Vienas samurajus gerokai vėliau po pirmosios tokio pobūdžio savižudybės rašė, kad kūnas ir siela yra kaip obuolys ir jo šerdis. Tai galima pamatyti tik akimis. Todėl kaip ir norint pamatyti obuolio šerdį, jį reikia perpjauti peiliu, taip ir žmogaus siela tampa matoma tik „išlaisvinus“ ją iš kūno.
Sepuku priežastys
Pagrindinės priežastys, dėl kurių buvo galima įvykdyti sepuku, buvo dvi:
Ritualo eiga
thumb|150px|Generolas Akaši Gidaju ruošiasi atlikti sepuku po pralaimėto mūšio 1582 m. Jis ką tik parašė savo mirties poemą, kuri matoma kampe dešinėje viršuje. [[Cukioka Jošitoši paveikslas „Akaši Gidaju“ iš „Mėnulio aspektų“ ciklo, apie 1890 m.]] thumb|left|250px|Sepuku ritualas. Nuotrauka iš R. B. Peery knygos „The Gist of Japan – The Islands, Their People, And Missions“, 1897 m.
Sepuku buvo atliekamas dviem etapais: su vakizaši (trumpu kardu) arba tanto (peiliu) per pilvą ir dažniausiai po to sekusiu galvos nukirtimu. Edo laikotarpiu sepuku tapo sudėtingu ritualu.
Pirmiausia, buvo išdėstomas baltai aptrauktas tatami, ant kurio padedama didelė balta pagalvė. Liudininkai turėdavo diskretiškai pasitraukti į vieną tatami pusę, priklausomai nuo to, kokia svarbia laikyta savižudybė.
Priešais samurajų ant lakuoto padėklo būdavo padėtas peilis. Kai samurajus buvo pasiruošęs, jis kiek atlaisvindavo kimono klostes, kad matytųsi pilvas. Tada viena ranka paimdavo peilį, kita ištraukdavo jį iš makšties, ją padėdamas kitoje pusėje. Taip paruošęs, peiliu prapjaudavo savo pilvą kryžmai iš kairės į dešinę. Peilis turėjo būti grąžintas į žaizdą ir tada pjaunama aukštyn. Dauguma samurajų agonijoje šio paskutinio pjūvio neatlaikydavo, nes „antrasis“ dažniausiai nukirsdavo galvą, pastebėjęs pirmuosius kančios ženklus. Pirmasis pjūvis vadintas džiūmondži (jūmonji – „kryžminis pjūvis“), o įvykdžius ir antrąjį, laikyta itin ypatingu sepuku.
Labai svarbus buvo samurajaus tvirtumas sepuku metu. Nemažai istorinių dokumentų pasakoja apie samurajus, kurie prieš savižudybę prarasdavo šaltakraujiškumą ir jiems būdavo priverstinai nukertama galva. Tikrasis sepuku su prideramu ramumu galbūt galėjo būti įvykdytas tik visą gyvenimą tam ruošiantis.
Dažnai samurajus prieš sepuku parašydavo eilėraštį, tai buvo atliekamo ritualo dalis.
Sepuku įrankiai (peilis, kardas) po ritualo neturėjo būti ir toliau naudojami.
Analogišką ritualą atlikdavo cepuku atveju – kai mirdavo samurajaus valdovas.
Sepuku uždraudimas ir likimas
Oficialiai panaikintas 1868 m., tačiau neišnyko. Naujaisiais laikais, ypač per II pasaulinį karą, buvo paplitęs tarp japonų kariškių. Garsesni atvejai užregistruoti net 1970 m. (žymus japonų rašytojas Yukio Mishima) ir 1999 m.
Skamandras
Graikų mitologijoje Skamandras – Skamandro upės personifikacija, Okeano ir Tetijos sūnus. Jis buvo Teukro, Kolirojės ir Strimo tėvas. Jo vaikai buvo susiję su Trojos valdovų gimine, todėl Skamandras kovojo Trojos pusėje („Iliada“ XX, 73/74; XXI).
Tekėjo iš Idos kalno į Trojos lygumą, už penkių kilometrų į šiaurę nuo Trojos įsiliedamas į Helespontą. Pagal Homerą, achajai įsirengė stovyklavietę netoli jo žiočių ir kovojo Skamandro lygumoje. Patvinęs Skamandras mėgino nuskandinti Achilą, tačiau buvo priverstas nusileisti Hefaistui, kuris nukreipė į upės dievą ugnies stulpą.
Dabar vadinama Karamendero upė Turkijoje.
Septyni nematomi žmonės
Septyni nematomi žmonės  – 2005 m. Lietuvoje studijoje „Kinemos grupė ir partneriai“ sukurta 115 min. trukmės vaidybinė juosta. Premjera Lietuvoje – tų pačių metų lapkričio 4 d.
Apie filmą
Filmo režisierius, scenaristas, operatorius – Šarūnas Bartas. Jį kuriant prisidėjo „Gemini Films“ (Prancūzija), „Madragoa filmes“ (Portugalija), „Roaring Films“ (Olandija). Juostoje vaidina trys profesionalūs rusų kilmės aktoriai, visiems kitiems kino duonos teko paragauti pirmą kartą. Filmas „Septyni nematomi žmonės“ buvo kuriamas penkerius metus. Juosta pristatyta kaip socialinė-filosofinė sakmė, kurios personažai – žmonės, gyvenimo paribio veikėjai, neišlaikę egzistencijos sunkumų ir atsidūrę gyvenimo dugne.
Siužetas
Veiksmas vyksta Lietuvoje, Lenkijoje, buvusios Sovietų sąjungos pietuose. Juostos veikėjai – keturi vyrai, dvi moterys ir mergaitė – tai gyvenimo užribio žmonės, kiekvienas su savo praeitimi. Jų gyvenimas persmelktas alkoholio, purvo ir gašlumo pilną egzistencijos. Kažkuris iš jų bėga nuo teisingumo, kažkuris – nuo savęs. Jų beviltiška kelionė, bėgimas nuo pasaulio negali jo nei pakeisti, nei „sukirpti“ pagal kitų supratimą…
thumb|left|240px|Filmo scena
Antrinis sergamumas
Antrinis sergamumas (kitaip – ligotumas, bendrasis sergamumas, ) epidemiologijoje reiškia bendro žinomų ligos atvejų skaičiaus ir populiacijos dydžio santykį tam tikru laiko momentu.
Jei vartojamas terminas „bendrasis sergamumas“, reiktų jį skirti nuo kito rodiklio, tekstuose taip pat kartais nurodomo kaip „bendrasis sergamumas“, kuris reiškia populiacijos suminį sergamumą visomis ligomis. Pastarasis išreiškiamas naujais (arba visais) užregistruotų bet kurios rūšies ligų atvejais, t. y. pirminiu (ar antriniu) sergamumu visomis ligomis, dėl kurių žmonės kreipėsi į sveikatos priežiūros įstaigas; jis paprastai pateikiamas kartu su gyventojų pirminiu (ar antriniu) sergamumu konkrečiomis ligomis, pvz., užkrečiamomis ligomis ir neužkrečiamomis, širdies ir kraujagyslių ligomis, priklausomybėmis ir pan., kad būtų galima geriau suvokti, kiek plačiai konkrečios ligos veikia visuomenės sveikatą. „Ligotumas“ gali būti painiojamas su pavienio žmogaus būsena (ligotas).
Matematiškai antrinį sergamumą galima išreikšti formule:
,
Jaguar Cars
thumb|left|200px|Vienas seniausių Jaguar modelių 1935 m. Jaguar Mark IV
Antrinis sergamumas
kai P – antrinis sergamumas (bendrasis sergamumas, ligotumas); a – sergančiųjų liga skaičius populiacijoje nurodytu momentu; b – nesergančių šia liga skaičius populiacijoje tuo pačiu momentu.
Jaguar Cars
Jaguar Cars Ltd. (dažniausiai vadinama tiesiog Jaguar) – aukštesnės klasės automobilių gamintojas iš Jungtinės Karalystės. Nuo 2008 m. kovo mėnesio kompanija priklauso Indijos automobilių gamintojui „Tata“.
Jaguar kompanijos istorija prasideda 1922 m., kai motociklų entuziastas William Lyons įkūrė Swallow Sidecar kompaniją. Iš pradžių ji gamino motociklus, tačiau vėliau perėjo į automobilių pramonę. Kompanija buvo pervadinta į Jaguar po II pasaulinio karo, kad būtų išvengta asociacijų su vokiečių nacistinės organizacijos SS trumpinimu.
Antrinis sergamumas
Pavyzdžiai
Pagal JAV ligų kontrolės ir prevencijos centrų apytikslius vertinimus JAV suaugusiųjų antrinis sergamumas nutukimu 2001 m. sudarė 20,9 %. Antrinis sergamumas piktybiniais navikais Lietuvoje 1998 metais buvo 1529,9/100000 gyventojų, o 2004 m. – 1935,9/100000 (Nacionalinės sveikatos tarybos metinis pranešimas 2005, p. 17 ).
Jaguar Cars
Jaguar būstinė yra Koventryje. Kompanija paskelbė, kad po to, kai Tata įsigyjo Jaguar, dauguma jos automobilių ir dalių dėl lėšų taupymo bus gaminami Indijoje.
Antrinis sergamumas
Pavyzdžiai
Antrinis sergamumas iliustruoja, kiek liga išplitusi. Duomenys apie populiacijos antrinį sergamumą atitinkamomis ligomis naudingi gydytojams diagnozavimo metu, nes suteikia duomenų apie ligos tikimybę populiacijoje, taip pat šiuos duomenis kasdieniniame darbe naudoja epidemiologai, sveikatos priežiūros įstaigos, draudimo įstaigos.
Jaguar Cars
Dalyvavimas autosporte
Jaguar yra daug ir sėkmingai dalyvavusi autosporto lenktynėse. Geriausiai Jaguar sekėsi 24 valandų Le Mano lenktynėse. Jas Jaguar yra laimėjusi septynis kartus – 1951, 1953, 1955, 1956, 1957, 1988 ir 1990 m. Pagal šį rodiklį ji yra ketvirta po Porsche, Ferrari ir Audi.
Antrinis sergamumas
Pavyzdžiai
Pvz., jei kuria liga sergama ilgai, ir ji 2002 metais buvo plačiai išplitusi, 2003 m. antrinis sergamumas ja bus didelis, tačiau pirminis sergamumas gali būti mažas. Ir priešingai, jei 2002 m. buvo plačiai išplitusi trumpalaikė užkrečiama liga, antrinis sergamumas ja bet kuriuo momentu 2003 m. gali būti mažas (nes žmonės greitai pasveiksta), bet tikėtina, kad pirminis sergamumas šia užkrečiama liga gali išlikti didelis (kadangi suserga vis kiti žmonės). Antrinis sergamumas ypač naudingas parametras, kai kalbama apie ilgai trunkančias ligas, pvz., AIDS. Mažos trukmės ligų epidemiologinei analizei, pvz., vėjaraupių, aktualesnis pirminis sergamumas.
Kartais naudojamas kurios nors trukmės periodo antrinis sergamumas, tam tikro gyvenimo momento antrinis sergamumas , t. y. tuomet, kuomet atitinkamas susirgimas yra aktualesnis, ar antrinis sergamumas gyvenimo laikotarpiu , t. y. žmonių skaičiaus populiacijoje, kurie iki įvertinimo momento buvo sirgę liga, ir visų šios populiacijos žmonių skaičiaus santykis. Taip pat egzistuoja kitas susijęs dydis – susirgimo gyvenimo laikotarpiu rizika, kuris nusako teorinį antrinį sergamumą bet kuriuo gyvenimo momentu, nepriklausomai nuo vertinimo laiko.
Dlugoselcė
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Boržomio–Charagaulio nacionalinis parkas
Boržomio–Charagaulio nacionalinis parkas  – saugoma teritorija Gruzijoje, į pietvakarius nuo Tbilisio, Boržomio apylinkėse, daugiausia Meschetijos kalnagūbrio pietrytiniuose šlaituose bei Boržomio tarpeklyje. Sudarytas 1995 m. (nuo 1929 m. gyvavo kaip Boržomio draustinis). Vienas didžiausių nacionalinių parkų Europoje (5300 km², 7,6 % šalies ploto). Šis kraštas jau viduramžiais buvo saugomas kaip kunigaikščių medžioklės plotai.
Parke saugomi Kolchidės tipo miškai, kuriuos sudaro ąžuolai, kaštainiai, bukai, skroblai, eglės. Miškuose sutinkamos kaukazinės lūšys, barsukai, gemzės, stirnos, kaukazinės salamandros, voverės.
SOCCSKSARGEN
SOCCSKSARGEN arba Regionas XII – teritorija, esanti Filipinų pietinėje dalyje, Mindanao salos pietuose. Administracinis centras – Koronadalis.
Boržomio–Charagaulio nacionalinis parkas
Miškai svarbūs mineralinių vandenų savireguliacijai, pvz. pilstomam „Borjomi“.
SOCCSKSARGEN
Regiono pavadinimas kilo nuo provincijų ir miesto pavadinimų santrumpos: South Cotabato, Cotabato, Sultan Kudarat, Sarangani, General Santos.
Suskirstymas
SOCCSKSARGEN regioną sudaro 4 provincijos:
Johannes Heydeck
Biografija
Gimė 1835 m. liepos 2 d. Sakūčiuose, mokytojo šeimoje. Mokėsi tapyti Karaliaučiaus dailės akademijoje pas dailininką Ludwig Rosenfelder. 1868 m. tapo Karaliaučiaus universiteto profesoriumi. Tapė žymių to meto Prūsijos žmonių portretus ir autoportretus. Rūpinosi Karaliaučiaus miesto kultūros paveldo objektų išsaugojimu ir tvarkymu, dalyvaudavo archeologiniuose kasinėjimuose. 1880 m. birželio mėnesį dalyvavo Imanuelio Kanto palaikų ekshumacijoje ir perlaidojimo šalia katedros įrengtame mauzoliejuje ceremonijoje. J. Heidekas laikomas vienu iš pirmųjų vokiečių dailininkų atradusių Nidos kopų grožį. Mirė 1910 m. rugpjūčio 6 d. Raušiuose.
Naujoji Kirsna
Naujoji Kirsna – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Šeštokų. Veikia biblioteka, kultūros namai. Per kaimą teka Kirsna, netoliese telkšo Rimietis.
Istorija
Kaimas atsirado XX a. trečiajame dešimtmetyje išdalijus Didžiosios Kirsnos dvaro žemę.
Sovietmečiu buvo Kirsnos kolūkio centrinė gyvenvietė. Pastatyti kultūros namai, hipodromas, poilsiavietė prie Rimiečio ežero. Iki XXI a. pradžios veikė Naujosios Kirsnos mokykla, buvusi Šeštokų vidurinės mokyklos skyriumi.
Darius Kasparaitis
thumb Darius Kasparaitis (g. 1972 m. spalio 16 d. Elektrėnuose) – lietuvių ledo ritulio gynėjas.
180 cm. ūgio 97 kg svorio. Kasparaitis turi JAV pilietybę, žaidė Rusijos ledo ritulio rinktinėje.
Būdamas 14 m. iš Elektrėnų persikėlė treniruotis į Rusiją, būdamas 16 metų žaidė Tarybų Sąjungos aukščiausiosios lygos Maskvos „Dinamo“ komandoje. Pirmasis treneris Aleksejus Nikiforovas. 1992 metais NHL naujokų biržoje pašauktas pirmajame rate 5 šaukimu Niujorko „Islanders“ klubo. Šioje komandoje žaidė 1993–1997 metais, vėliau persikėlė žaisti į Pitsburgo „Penguins“. 2001–2002 metų sezono pabaigoje 11 rungtynių žaidė Kolorado „Avalanche“ komandoje, 2002–2007 m. žaidė Niujorko „Rangers“. 2004–2005 metais dėl NHL lokauto žaidė Rusijos aukščiausios lygos Kazanės „Ak Bars“. 2007 m. lapkričio 3 d. žaidė Sank Peterburgo „SKA“ komandoje, kurioje ir baigė karjerą.
1992 metais D. Kasparaitis SNG rinktinės sudėtyje tapo Albervilio (Prancūzija) žiemos olimpiniu žaidynių čempionu, 1998 m. Nagano (Japonija) olimpinėse žaidynėse Rusijos rinktinės sudėtyje iškovojo sidabro medalį, 2002 m. olimpinėse žaidynėse Solt Leik Sityje (JAV) laimėjo bronzos apdovanojimą.
D. Kasparaitis išsiskyręs. Pirmoji žmona – Irina (g. 1965 m. Rusijoje), augina Elizabeth Marija dukrą. Antroji žmona – Ingela, švedų fotomodelis, nekilnojamo turto agentė, su Kasparaičiu išsiskyrė 2006 m. rugsėjo mėn. Su trečiąja žmona Lisa turi dvynukes dukras ir tris sūnus. Kasparaitis – veganas nuo 2017 metų.
Thomas Kuhn
Thomas Samuelis Kuhnas (Thom Samuel Kuhn; 1922 m. liepos 18 d. – 1996 m. birželio 17 d.) – JAV filosofas, teoretikas ir istorikas, suformulavo „paradigma“, „nesuderinamumas“ sąvokas.
Gyvenimas
Mirė nuo vėžio 1996 m. birželio 17 d. Kembridže (Masačusetso valstijoje).
Veikla
Tyrinėjo saulės sistemos heliocentrinės teorijos raidą Renesanso epochoje. Kuhn gamtos mokslų istorijos tyrinėjimais mėgino parodyti, kad mokslinis pažinimas plėtojasi netolydžiai, o kriziniais šuoliais kurdamas modelius ir pagrindines sąvokas („paradigmų kaita“); šie tyrimai yra reikšmingi ir dvasios mokslams.
Kuhn suformuluotos sąvokos
Mokslų raidą Kuhn laiko evoliucijos procesu, tačiau tokiu, kuriame senos teorijos pakeičiamos naujais požiūriais, ir tokiems pokyčiams apibūdinti naudojasi „mokslinės revoliucijos" sąvoka. Kuhn suformuoja naujas sąvokas, tokias kaip „paradigma“ ir „nepalyginamumas“, kurios, nors jis jas pagrindžia vien tik nagrinėdamas naujųjų laikų gamtos mokslo, pirmiausia fizikos, raidą, turinčios pradėti vaidinti svarbų vaidmenį visose intelektualinio ir kultūrinio gyvenimo srityse.
Paradigmos sąvoka
Mokslo istorijoje teigė, kad mokslo tyrimus ir mąstymą apibrėžia paradigmos – konceptualios pasaulėžiūros, kurias sudaro formalios teorijos, klasikiniai eksperimentai ir patikimi metodai.
Mokslininkai dažnai priima vyraujančią paradigmą ir siekia išplėsti jos ribas peržiūrėdami teorijas, aiškindami tyrimų duomenis, tikslindami matavimo standartus ir stebimų reiškinių aprašymus. Šių procesų rezultatas – neišsprendžiamos teorinės problemos ar eksperimentinės anomalijos, parodančios paradigmų neadekvatumą ar prieštaringumą. Tokių keblumų sankaupa sukelia krizę, kurios vienintelis sprendimas – intelektinė revoliucija, pakeičianti seną mokslo paradigmą nauja. Kuhn teigė, kad paradigmos lemia, kokius ekperimentus mokslininkai parenka ir atlieka, kokius klausimus kelia ir kokias problemas laiko svarbiomis. Keičiantis paradigmoms, pasikeičia ir fundamentalių mokslinius tyrimus grindžiančių sąvokų turinys, atrandami nauji duomenų kaupimo standartai, naujos mokslinių tyrimų technikos ir teorinės bei eksperimentinės plėtros kryptys, kurios visiškai nesuderinamos ar net nesulyginamos su senomis. Kuhn veikalai radikaliai pakeitė mokslo filosofiją ir istoriją; paradigmų pasikeitimo sampratą imta taikyti ir politikos moksluose, ekonomikoje, sociologijoje, verslo vadyboje. Vidine mokslo reikšme paradigma reiškia tuos sektinus problemų sprendimus, kurie pagal bendrą mokslinio tyrinėjimo pavyzdį taikomi kokioje nors specialioje srityje. Čia ši sąvoka turi ryšį su tais visuotinai pripažintais mokslo laimėjimais, kurie teikia modelius ir sprendimus kokio nors meto specialistų bendruomenei. Tada nauja mokslinė problema traktuojama taip, tarsi ji būtų specialus atvejis kitos problemos, kuri jau turi suformuotus būtinus, todėl sektinus ir pavyzdinius sprendimus. Aptardamas paradigmos sąvoką bendresne, filosofine istorine reikšme, Kuhn atkreipia dėmesį į tai, kad moksle irgi yra tokių elementų, kurie lieka nepagrįsti ir kurių kilmė toliau jau nesvarstoma. Kaip tik tokiu būdu paradigma prisideda prie to, kad atskiras mokslininkas įgyja savotišką tikėjimo sistemą, taigi įgyja pasaulio vaizdą, kuris pats nėra mokslinio patyrimo rezultatas, tačiau lemia tą būdą, kuriuo mokslininkas interpretuoja savo eksperimentus. Kita svarbi paradigmos sąvokos reikšmė yra sociologinio pobūdžio: ši sąvoka yra surišta su socialine struktūra mokslinės bendruomenės, kuri orientavimusi į pavyzdinius metodus ir problemų sprendimus normatyvia prasme nustato, kas moksliškai yra leistina ir kas jau neleistina. Tiktai tas, kuris naudojasi visuotinai pripažintais metodais, laikomas mokslinės bendruomenės nariu.
Nesuderinamumo sąvoka
Skirtingų paradigmų savitarpio santykius Kuhn apibūdina „nesuderinamumo" sąvoka. Nesuderinamumo, kaip ir paradigmos, sąvoka irgi buvo daugelio nesusipratimų priežastis; be to, ir į ją įsimaišė daug skirtingų reikšmės niuansų. Kalbant apskritai, nesuderinamumo tezė, esant dviem skirtingoms paradigmoms, suvokiama kaip dvi skirtingos kalbos, kurių negalima išversti vienos į kitą. Atsiradus naujai paradigmai, kai kurios sąvokos gali įgyti visiškai kitų reikšmių. Skirtingos paradigmos yra nesuderinamos ir todėl, kad jų gynėjai dažnai visiškai negali sutarti dėl svarbių mokslinių problemų ir jų sprendimo kelių. Mokslinių revoliucijų struktūroje nesuderinamumo sąvoka fundamentalia jos reikšme susiejama su faktu, kad paradigmų kaita keičia pasaulį.
Kuhn darbai vienu mostu pakeitė mokslo teorijų diskusijas ir atvedė prie mokslo filosofijos „istorinio posūkio". Šį posūkį įvykdė Kuhn ir prie jo prisijungę kiti autoriai – Paulis K. Feyerabendas, Stephenas Toulminas ir Norvvoodas R. Hansonas, kurių tyrinėjimai nulėmė, kad šiandien kaip savarankiška disciplina jau egzistuoja mokslo istorija. Studijuodamas Harvarde ir remdamasis Aristotelio fizika, Kuhn analizuoja beveik dešimtmečiu vėliau išleistoje pirmojoje savo knygoje Kopernikiškoji revoliucija (The Copernican Revoliution, 1957). Jis paaiškina, kad keičiantis moksliniam pasaulio supratimui kartu vyksta pasaulio bendro vaizdo pokytis, kurį skatina ne vien moksliniai veiksniai siaurąja reikšme, bet ir sudėtinga sąveika įvairių disciplinų, tokių kaip filosofija, astronomija ir fizika, taip pat ir kultūriniai, taigi ir religiniai, momentai.
„Normalusis“ mokslas
Mokslo raidos etapų („normalusis“ mokslas ir mokslo revoliucijos) reikšmė mokslo raidai: „normalusis“ mokslas nekelia sau tikslo atrasti iš principo naujus reiškinius. Mokslinės revoliucijos svarbiausia prielaida yra įsisamoninimas, kad lig šiol egzistavę institutai ir vyravusios idėjos pasidarė neefektyvūs.