cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Itas
Istorija
Edo laikotarpiu teritoriją valdė Tokugavos šiogūnatas. Būtent čia jų užsakymu anglų jūrininkas Viljamas Adamsas (William Adams) 1604 m. sukonstravo pirmuosius Japonijos vakarų stiliaus burlaivius, kurių vienas buvo naudojamas žvalgybai, o kitas išplaukė į Meksiką. Šis įvykis įamžintas Ito mieste vieną iš gatvių pavadinus Adamso vardu. Meidži laikotarpiu vykdytos kadastrinės reformos metu, 1889 m., keturi (Tsušima, Itas, Komuras ir Usamis) kaimai buvo priskirti Kamo apskričiai. Vėliau, 1896 m., jie buvo prijungti prie Tagatos apskrities. 1906 m. sausio 1 d. Itas gavo miestelio teises. Prijungus Komuro kaimą, 1947 m. rugpjūčio 10 d. Itui buvo suteiktas miesto statusas. 1955 m. prie miesto buvo prijungti Tsušimos ir Usamio kaimai.
Ekonomika
Dėl miesto apylinkėse esančių karštųjų versmių (onsen) plėtojamas turizmo verslas. Komercinė žvejyba ir prekyba džiovinta žuvimi taip pat laikomos svarbiomis ūkio šakomis.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė yra kamelija, medis – kamelija, paukštis – mėlynasis akmeninis strazdas (Monticola solitarius).
Rimas Bičiūnas
Rimas Zigmas Bičiūnas (g. 1945 m. rugpjūčio 13 d. Panemunis, Rokiškio apskr.) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
Motina Monika Bičiūnienė. 1972 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokėsi pas A. Gudaitį. Nuo 1971 m. vadovauja dailės studijai „Paletė“.
Kūryba
Nutapė švenčių, darbo, poilsio tematikos („Vestuvės“ 1975 m., „Kaimiškoji madona“ 1989 m., „Kaukių pavasaris“ 1999 m., „Kačių karalienė“ 2009 m.), alegorinių (ciklai „Flora“, „Moteris ir paukštis“, abu 1980-1999 m.) kompozicijų, lyriškų peizažų („Vilniaus pušys“ 1978 m., „Nidos motyvai“ 1996-1997 m.), natiurmortų („Paletė ir gėlės“ 1995 m.), laisvai interpretuotų autoportretų, portretų (Stanislovas Riauba, 1972 m.).
Kūriniams būdinga ekspresyvi tapysena, figūrų deformacija, ryškių, kontrastingų spalvų deriniai, optimizmas.
Entropija (reikšmės)
Entropija gali turėti šias reikšmes:
Moksle:
Mene:
Maratas Safinas
Maratas Michailovičius Safinas (g. 1980 m. sausio 27 d.) – buvęs profesionalus Rusijos tenisininkas.
Maratas per savo karjerą laimėjo 15 ATP iš jų 2 Didžiojo Kirčio turnyrus. Aukščiausias Safino pasiekimas ATP reitinge buvo 1 vieta. Maratas yra žinomas dėl savo emocionalumo ir ugningo charakterio teniso korte. Jis yra vyresnysis moterų antrosios pasaulio raketės Dinaros Safinos brolis. Jie yra pirmasis brolio ir sesės tendemas teniso istorijoje, kai abiem pavyko būti pirmosiomis pasaulio raketėmis.
Safinas pradėjo savo kaip profesionalaus tenisininko karjerą 1997 metais ir buvo pirmoji pasaulio raketė devynias savaites, laikotarpyje tarp 2000 metų lapkričio iki 2001 metų balandžio. Jis laimėjo savo pirmąjį Didžiojo Kirčio turnyrą US Open, 2000 metais, o vėliau 2005 metais turnyrą Australian Open. Safinas padėjo Rusijos teniso rinktinei nugalėti Deviso taurėje 2002 ir 2006 metais. Nors jam ir nepatinka žolės kortai, jis 2008 metų Vimbldone pateko į pusfinalį. Tuo metu kai Maratas žaidė paskutiniame savo Didžiojo Kirčio turnyre, jis buvo 61 pasaulio raketė.
Paragvajus (upė)
Paragvajus – svarbi laivybinė arterija. Laivuojamas nuo Korumbos, upei nusekus – nuo Konsepsjono. Jūrų laivai pasiekia Asunsjoną. Upės vaga vingiuota, daug upinių salų (pvz., Serito ties santaka su Parana). Aukštupyje prateka Mato Groso Pantanalio nacionalinį parką.
Auksūdžio piliakalnis
Auksūdžio piliakalnis arba Auksūdžio senovės gynybinis įtvirtinimas, vadinamas Pilale, Kūlių pilale, Kūlių pile, Švedų pilale (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 28709; senas registro kodas - A1815) – įtvirtinta senovės gyvenvietė–piliakalnis Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Auksūdžio kaime (Darbėnų seniūnija), Pilalės miške, Darbos upelio kairiajame krante.
Pasiekiamas nuo kelio (218) Darbėnai–Įpiltis Auksūdžio kaimo šiaurinėje dalyje paėjus į dešinę rytų kryptimi 500 m per lieptą melioracijos griovyje iki Pilalės miško, miške apie 200 m į šiaurės rytus, pradedant nuo palei jo kraštą einančio kanalo centro. Piliakalnis sunkiai randamas, nes miške nėra aiškesnių orientyrų, o nuardyti pylimai menkai išsiskiria iš aplinkos.
Piliakalnis
Įrengtas lygioje vietoje, apaugusioje eglynu. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 45×35 m dydžio, iš visų pusių apjuosta 0,4 m aukščio, 5 m pločio iš akmenų krautu pylimu, kuris šiaurės – šiaurės vakarų pusėse dvigubas. Šiaurinėje pylimo dalyje yra 2,7 m pločio buvusio įvažiavimo vieta.
1995 m. aikštelėje rasta geležinė II tūkstantmečio vidurio pasaga.
18 m į rytus nuo pylimo yra 1,3×1,0 m dydžio ir 40–70 cm aukščio akmuo lygia viršutine plokštuma. Į vakarus ir šiaurės vakarus plyti Auksūdžio senovės žemdirbystės vieta, 110 m į pietryčius yra Auksūdžio alkvietė, 1,5 km į pietus – pietryčius – Auksūdžio kapinynas–ankstyvos kapinės. Kiti du kapinynai – Leišio kalnelis ir Pilalė bei piliakalnis yra Auksūdžio kaimo vakariniame pakraštyje, prie Kulšės upelio.
Istorija
Padavimai:
Saugomos teritorijos plotas – 0,52 ha.
Tyrimai
1905 m. žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1948 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (vadovas Pranas Kulikauskas), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (vadovas Vilnius Morkūnas), 1995 m. – Vykintas Vaitkevičius (Kultūros paveldo inspekcija).
1984 m. Ignas Jablonskis padarė pylimo pjūvius pietrytinėje ir šiaurės vakarinėje dalyse, kur ištyrė 41 m² dydžio plotą. Nustatyta, kad pylimas krautas iš akmenų, kuriuos prilaikė 3 eilės įkastų 15–20 cm skersmens stulpų. I. Jablonskis padarė išvadą, kad ši archeologinė vieta galėjusi būti naudojama kaip ankstyva įtvirtinta gyvenvietė.
Senovės gynybinis įtvirtinimas datuojamas I tūkstantmečiu.
Paragvajus (upė)
Didžiausi intakai:
Didžiausi miestai prie Paragvajaus upės: Kaseresas, Korumba (Brazilija), Puerto Baja Negra, Fuerte Olimpas, Konsepsjonas, Asunsjonas, Pilaras (Paragvajus), Formosa (Argentina).
OMX Riga
OMX Riga – visų akcijų indeksas, kurį sudaro visos Rygos vertybinių popierių biržos Oficialiajame ir Papildomajame sąraše kotiruojamos bendrovės, išskyrus bendroves, kuriose vienas akcininkas valdo 90 proc. ir daugiau išleistų akcijų. Indeksu siekiama atspindėti Rygos VP rinkos einamąją padėtį ir jos pokyčius.
Bandama
Bandama  – upė Dramblio Kaulo Kranto centrinėje dalyje, viena ilgiausių šalyje. Prasideda šalies šiaurėje, Korhogo apylinkėse. Susidaro iš sutekėjusių (netoli Jamusukro) Baltosios ir Raudonosios Bandamos upių. Teka pietų kryptimi, įteka į Gvinėjos įlankos Tagbos lagūną.
Pagrindiniai intakai: Marahuė, Solomugu, Kanas, Nzi.
Kževas
Kževas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietryčius nuo Piontnicos, apie 12 km į rytus nuo Lomžos ir apie 62 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Jam Zapolės taikos sutartis
thumb|right|200px|[[Steponas Batoras prie Pskovo, Jan Matejko, 1872 m.]]
Jam Zapolės taikos sutartis − ATR ir Rusijos carystės sutartis, pasirašyta 1582 m. sausio 15 d. už 15 varstų nuo Jam Zapolės (netoli Pskovo) ir užbaigusi Livonijos karą.
Sutarties sąlygos
Numatyta:
Robert James Fischer
Robertas Džeimsas Fišeris (1943 m. kovo 9 d. Čikagoje – 2008 m. sausio 17 d. Reikjavike) – JAV šachmatininkas, 1972–1975 m. – vienuoliktasis šachmatų pasaulio čempionas.
Šachmatais žaisti Fišeris pradėjo 1949-ųjų gegužę. 1956-ųjų liepą jis laimėjo JAV jaunimo šachmatų čempionatą. 1958 m. Fišeris tapo JAV čempionu (vėliau jis laimėjo dar septynis JAV šachmatų čempionatus). Tais pačiais metais jis pasidalijo penktą-šeštą vietas 1958 m. Portorožo tarpzoniniame turnyre ir pateko į 1962 m. Kandidatų turnyrą, kuriame užėmė penktąją vietą.
Fišeris laimėjo 1971 m. Kandidatų mačus: su Taimanovu (+6 -0 =0), Larsenu (+6 -0 =0) ir Petrosianu (+5 -1 =3). Tai suteikė Fišeriui teisę kovoti dėl Pasaulio šachmatų čempiono vardo su Borisu Spaskiu. 1972 m. Reikjavike vykusį pasaulio čempionato mačą Fišeris laimėjo (+7 -3 =11).
Po to Fišeris nustojo dalyvauti turnyruose. 1975 m. jis turėjo žaisti mačą dėl pasaulio šachmatų čempiono vardo su Karpovu, bet mačas neįvyko ir Karpovas buvo paskelbtas pasaulio čempionu.
thumb|left|Vienos iš Fišerio partijų blankas 1992-aisiais Fišeris sužaidė dar vieną mačą su Spaskiu Jugoslavijoje (Sveti Stefane ir Belgrade) ir jį laimėjo (+10 -5 =15). Tai pažeidė JAV Prezidento Džordžo Bušo vyresniojo vykdomąjį įsakymą Nr. 12810, numačiusį Jugoslavijai ekonomines sankcijas. Dėl to jo vardu buvo išduotas arešto orderis. Vengdamas suėmimo Fišeris iki pat mirties nebegrįžo į JAV.
Islandija jam suteikė pilietybę. Jis paskutinius gyvenimo metus praleido Islandijoje.
Babskas
thumb|250px|Babsko [[bažnyčia (pastatyta 1806 m).]] Babskas (lenk. Babsk) – kaimas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, Rava Mazowijos apskrityje, Biala Ravska valsčiuje, prie upės. 1975 – 1998 metais vietovė priklausė Skernevicų vaivadijai. Babskas gyvena 690 gyventojai (2005).
Gižiemiai
Gižiemiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pernaravos. Kalvelės viršūnėje išlikusi medžiais apaugusi sodybvietė.
Istorija
XIX a. buvo Gižiemių kaimas ir palivarkas, XX a. pr. – Dautartams priklausanti okolica.
Čula Vista
Istorija
Įkurtas XIX a. pradžioje. Miestelio teisės suteiktos 1911 m. 1916 m. „Hercules Powder Company“ įlankos pakrantėje atidarė gamyklą, kuri gamino medžiagas, reikalingas kordito gamybai. Korditą Pirmajame pasauliniame kare plačiai naudojo D. Britanijos karinės pajėgos. Po abiejų pasaulinių karų Čula Vista pradėjo sparčiai augti, smuko žemės ūkis, išnyko iki tol gausiai auginti citrinmedžių sodai.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Čula Vista yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Kozlovka (Sauskepiai)
Kozlovka (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Sausen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Zagorskojės apylinkės kaimas.
1947 m. Nobelio premijos laureatai
1947 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
DNR ūkas
DNR ūkas|thumb|300px DNR ūkas (arba dvigubos sraigės ūkas, ) – netoli mūsų galaktikos centro aptiktas ūkas, turintis tarpžvaigždiniams ūkams neįprastai sudėtingą struktūrą. Ši struktūra primena vienos svarbiausių gyvosios gamtos molekulių, DNR struktūrą. Manoma, jog ūką taip susuko stiprus besisukantis magnetinis laukas, kuriamas netoli esančios didelės juodosios skylės. Ši milžiniška skylė, esanti mūsų galaktikos centre, nuo ūko nutolusi tik apie 300 šviesmečių (ūko ilgis – 70 šviesmečių). Nuo Saulės ūkas nutolęs apie 25000 šviesmečių.
DNR ūkas neturi būti painiojamas su panašiai vadinamu, daug arčiau Saulės (už 650 šviesmečių) esančiu Sraigės ūku.
Gotardas Vilhelmas Butleris
Gotardas Vilhelmas Butleris (, ; 1600 m. Kuldygoje – 1660 m. sausio 18 d.) – Karūnos rūmų iždininkas, karūnos rūmų pakamaris, Pernu ir Prienų seniūnas. Karalaičio Jono Kazimiero Vazos sargybinis.
Biografija
1638 m. kartu su ATR karalaičiu Jonu Kazimieru Vaza dalyvavo ekspedicijoje į Ispaniją. Kelionės metu Prancūzijoje kardinolo Richelieu įsakymu jie buvo suimti ir patalpinti arkivyskupo rūmuose Provanso Salone, vėliau įkalinti Sisterono tvirtovėje. Atidavę gabenamus laiškus karaliui Liudvikui XIV, keliautojai buvo paleisti. 1644 m. liepos 16 d. karalius Vladislovas Vaza jam užrašė Prienų seniūniją. Tapęs Prienų seniūnu pradėjo čia statyti pilį, kuri šiuo metu žinoma kaip Prienų piliavietė arba Butlerio pilis. Čia pat kūrėsi Prienų dvaras.
Gotardas Vilhelmas tapo pirmuoju iš savo šeimos perėjusiu iš protestantizmo į katalikybę.
Šeima
Tėvas: Teodoras Butleris, motina Dorota von Streithorst. Žmona: Konstancija Vodinska. Vaikai: Kotryna, Teodoras, Markas, Janas ir Aleksandras Butleris.
Balinis ajeras
Balinis ajeras (Acorus calamus) – ajerinių (Acoraceae) šeimos ajerų (Acorus) genties augalų rūšis.
Augalų morfologija
daugiametis, 60-100 cm aukščio augalas, su storais, šliaužiančiais, nariuotais, rausvai žaliais, 1,5 – 3,0 cm skersmens šakniastiebiais. Dauginasi išimtinai vegetatyviniu būdu, šakniastiebiais.
Stiebas iš vienos pusės su briauna, iš priešingos – įlinkęs. Lapai kalavijiški, bekočiai, ilgi, dažniausiai banguotais kraštais, prie pagrindo vienas kitą apkabinantieji. Burbuolė cilindriška, 4 – 9 cm ilgio, pakrypusi į šoną. Žydi birželio-liepos mėn. Visas augalas turi būdingą malonų aromatą. Paplitęs visoje Lietuvoje. Auga vandens telkinių pakraščiuose, puvenų turtingame dumble. Didelių sąžalynų yra Nemuno deltoje
Panaudojimas
Dėl eterinių aliejų naudojamas parfumerijoje. Ant ajerų lapų kepama duona arba į duonos tešlą įmaišomi ajero lapų milteliai. Kai kur lapai silosuojami su dobilais ir naudojami gyvulių pašarui.
Sudėtis
Sausuose šakniastiebiuose yra 2,0 – 4,8 % eterinio aliejaus, glikozido akorino, krakmolo, dervų, iki 150 mg% askorbino rūgšties, rauginių, mineralinių ir kitų medžiagų, lapuose – eterinio aliejaus, rauginių medžiagų, krakmolo, iki 500 mg% askorbino rūgšties.
Vaistinės augalo savybės
Ajero šakniastiebiai kasami vasaros pabaigoje ir rudenį iš tankių sąžalynų, imant ne daugiau kaip 1/4 šakniastiebių iš sąžalyno. Naudojami vaistams ir preparatams nuo plaukų slinkimo, apetitui gerinti, aromatingoms vonioms. Baliniu ajeru galima gydyti uždegimines ligas, jis gerina klausą ir regą. Šakniastiebių milteliais valomi dantys, kai reikia stiprinti dantenas.Ajero nerekomenduojama vartoti nėštumo ir žindymo periodu, neskirti vaikams.
Kurpiai (kaimas)
Kurpiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Grybiškiai
Grybiškiais vadinami kaimai:
Aukštųjų Šančių piliakalnis
Aukštųjų Šančių piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A319P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR12) – piliakalnis Kauno savivaldybės teritorijoje, ant Nemuno kranto, Šančių seniūnija. Pasiekiamas Aukštuosiuose Šančiuose važiuojant iš K. Baršausko gatvės Breslaujos, Prancūzų ir Verkių gatvėmis, neprivažiavus karių kapinių, 250 m į kairę rytų kryptimi nuo mašinų stovėjimo aikštelės – takelis veda iš parko, 100 m į pietus nuo aikštelės.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto aukštutinės terasos krašte. Aikštelė keturkampė, pailga vakarų – rytų kryptimi, 4,5 m ilgio, 8 m pločio. Jos vakariniame krašte supiltas 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 25 m ilgio, 17 m pločio, 2 m gylio griovį. Pietiniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa, nuolaidėjanti į pietus. Šlaitai statūs, 30 m aukščio. Aikštelės ir pylimo šonai nuslinkę, piliakalnis apaugęs smarkiai išretintais lapuočiais. Į jį įrengti laiptai. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia.
Vilniaus Dievo Gailestingumo šventovė
Vilniaus Dievo Gailestingumo šventovė, seniau vadinta '''Švč. Trejybės bažnyčia''', stovi Vilniuje. Mišios vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis. Bažnyčios altorių puošia garsusis Dievo Gailestingumo paveikslas, nutapytas Eugenijaus Kazimirovskio Vilniuje 1934 metais. Katalikiškos piligrimystės vieta Vilniaus arkivyskupijoje.
Istorija
Dabartinės šventovės (Dominikonų g. 12) vietoje gotikinė vienanavė bažnyčia pastatyta jau XV a. Po 1748 ir 1749 m. gaisrų rekonstruota: sumūryta nauja presbiterija, du bokštai, o gotikinės apsidės vietoje padarytas naujas portalas. Bažnyčia priklausė Vilniaus Universitetui, jos klebonas, be kitų, buvo ir universiteto rektorius, astronomas Martynas Počobutas. Caro valdžia 1821 m. perdirbo bažnyčią į cerkvę, bet 1920 m. ji grįžo katalikams. Sovietų okupacijos laikais apleista. 1968 m. nugriuvo dalis fasado su portalu; 1971 m. toje vietoje atkurta senoji gotikinė trisienė apsidė. Greta (Šv. Jono gatvės link) išlikęs pastatas, kurio pirmame aukšte buvo vyrų špitolė, o antrame – klebonija. Po Pirmojo pasaulinio karo čia veikė Vilniaus lietuvių klubas ir Vilniaus lietuvių studentų sąjunga. Pastatas turi baroko ir istorizmo bruožų. 2004 m. bažnytėlė pritaikyta garbinti paveikslui „Dievo Gailestingumas“ (dailininkas Eugenijus Kazamirovskis, 1934), nutapytam pagal Šv. Faustinos regėjimą.
Grybiškė
Grybiškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Bikėnų.
Alksnėnai (Kėdainiai)
Istorija
miniatiūra|250px|left|Bendruomenės namai, kairėje – Vytauto paminklas (aut. Gendrikas Galvanauskas) thumb|left|300px|Alksnėnų panorama
Tarybiniais metais buvo „Nemuno“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1954–1963 m. buvo Alksnėnų apylinkės centras.
1993 m. pastatytas Vytauto paminklas (ąžuolinis biustas ant stovo) buvusios Vytauto Didžiojo vardo pradinės mokyklos kiemelyje.
Pranciškus Vielopolskis
Pranciškus Vielopolskis (1658–1732) – ATR valstybinis veikėjas, Šventos Romos imperijos grafas, Krokuvos generalinis seniūnas (1688–1724), Seradzo (1720–1728) ir Krokuvos vaivada (1728–1732). Bochnios, Žarnovo ir Lianckoro seniūnas. 8-tas Pinčiuvo ordinatas nuo 1729 metų.
Biografija
Lenkijos magnatų Vielopolskių giminės atstovas, herbo „Starykoń“ savininkas. Karūnos didžiojo kanclerio Jono Vielopolskio (m. 1688) jaunesnysis (trečias) sūnus nuo antros santuokos su Konstancija Kristina Komorovska (m. 1675). Broliai – Krokuvos generalinis seniūnas Liudvikas Janas (m. 1688), Sveco kanauninkas Janas Kazimieras ir Novotaro seniūnas Juozapas Janas.
1697 metais Pranciškus Vielopolskis palaikė Augusto Stipriojo elekciją į Lenkijos karaliaus sostą. 1704 metais įėjo į Sandomiro konfederacijos sudėtį. .
1708 metais Lenkijos karalius Stanislovas Leščinskis išsiuntė jį į Vieną, kad pagerintų santykius su Habsburgais. 1724 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Krokuvos vaivadijos į seimą.
Žyveco ir Peskovo Skalos grafas, Lanckorono pilies valdytojas, markgrafas ir 8-tas Miruvo ir Pinčuvo ordinatas. Taip pat buvo Bochno, Žarnovo, Lanckorono ir Lipno seniūnas.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. Pirma santuoka buvo su Tereze Magdalena Tarlaite (m. 1700), Karūnos pakanclerio Karolio Tarlo (m. 1749) ir Juzefos Grabinskos, Aleksandro Pšeminskio (apie 1650–1694) našlės dukterį. Vaikai nuo pirmos santuokos:
Kazimieras Mackevičius (1932)
Kazimieras Mackevičius (g. 1932 m. vasario 14 d. Kėdainiuose) – partinis bei profsąjungų veikėjas.
Biografija
1956 m. baigė Odesos jūrų laivyno inžinierių institutą. 1956–1957 m. Klaipėdos jūrų žvejybos uosto viršininko pavaduotojas. 1957–1959 m. LKP CK pramonės ir transporto skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1959–1963 m. LKP Klaipėdos miesto komiteto, 1963–1971 m. LKP Vilniaus miesto komiteto I sekretorius. 1971–1977 m. Lietuvos respublikinės profsąjungų tarybos pirmininkas, 1977–1986 m. SSRS profsąjungų centro tarybos sekretorius. 1986–1989 m. SSRS jūrų ir upių laivyno darbininkų profsąjungos CK pirmininkas.
Vandens malūnas
thumb|Vandens malūnas [[Vokietija|Vokietijoje]] thumb|Vandens malūnas [[Žagarėje]] Vandens malūnas – energijos rūšies keitimo įtaisas, variklis, vandens kinetinę ar potencinę energiją verčiantis mechanine − sukimo momentu. Naudojamas vandens ratas ar vandens turbina.
Šie įrenginiai naudoti miltams malti, metalo apdirbimo, tekstilės pramonėje. Vandens malūnas, sujungtas su elektros generatoriumi, paprastai vadinamas hidroelektrine.
Pirmosios užuominos apie vandens energijos panaudojimą mechaniniam darbui randamos Mesopotamijos civilizacijos laikotarpiu, tačiau tikri vandens malūnai pradėti naudoti senovės graikų ir romėnų. Ši technologija taip pat buvo naudojama senovės Indijoje, Kinijoje, Arabų šalyse.
Nuorodos
[https://triphandbook.com/lt/itinerary/2D Vandens malūnai Lietuvoje. Žemėlapis]
Herbert Horatio Kitchener
Herbertas Horacijus Kitčeneris (, 1850 m. birželio 24 d. Ballylongford, Airija - 1916 m. birželio 5 d. į vakarus nuo Orknio salų) – Didžiosios Britanijos imperijos karinis veikėjas, lordas. Išgarsėjo britų kolonijiniuose karuose. Gabus karvedys, įsitikinęs Britanijos pasauline misija, geras islamo žinovas, mokėjo arabų kalbą bei suprato jų kultūrą. Baronas (1898 m.), vikontas (1902 m.), feldmaršalas (1909 m.), grafas (1914 m.).
Biografija
Gimė britų kariuomenės karininko šeimoje Ballylongford kaimelyje, šalia vakarų Airijos miesto Listowel. Nuo 1863 m. šeima persikraustė į Šveicarijos Montrė miestą. 1868 m. baigė Britų Karo akademiją (Royal Military Academy) veikusią Woolwich vietovėje, šiuo metu tai Londono pietrytinė dalis. Savanoriu Prancūzijos pusėje dalyvavo Prancūzijos-Prūsijos kare. 1871 m. pradėjo tarnybą Britų imperijos kariuomenės inžinierių daliniuose. Nuo 1874 m. iki 1877 m. dalyvavo dabartinių Izraelio ir Palestinos teritorijų kartografavimo tyrimuose. Nuo 1878 m. šiuos tyrimus atliko ir ką tik Jungtinės Karalystės valda tapusiame Kipre. 1879 m. paskirtas britų vicekonsulu Anatolijoje. 1883 m. paaukštintas kapitonu. 1885 m. suteiktas pulkininko leitenanto laipsnis. Nuo 1886 m. paskirtas Britų Egipto Rytų Sudano ir Raudonosios jūros pakrantės provincijų gubernatoriumi. 1888 m. pakeltas į pulkininkus. 1889 m. rugpjūčio 3 d. įvykusiame Toski mūšyje vadovavo bendrų Britų-Egipto pajėgų, sutriuškinusių M. Ahmad vadovaujamus Sudano sukilėlius, egiptiečių kavalerijai. 1890 m. buvo paskirtas Egipto armijos generolu adjutantu, o 1892 m. – Egipto kariuomenės sirdaru. Dirbdamas šiose pareigose pavertė egiptiečių armiją pavyzdinga europietiško tipo kariuomene. Dalyvavo slopinant mahdistų sukilimą Sudane. Įveikęs mahdistus 1896 m. mūšiuose ties Ferkeh ir Hafir, buvo pakeltas į generolus majorus. 1898 m. laimėjo mūšį prie Omdurmano, kuriame britų pajėgos pirmą kartą panaudojo Maxim kulkosvaidžius prieš daugiausia ietimis ir pasenusio modelio šautuvais ginkluotus mahdistų sukilėlius. Po šios pergalės H. Kitčeneris buvo paskirtas Sudano generalgubernatoriumi.
1899 m. gruodį paskirtas Britų pajėgų Anglų-Būrų kare štabo viršininku, o nuo 1900 m. iki 1902 m. vadovavo šioms pajėgoms Būrų karuose. Vienas pirmųjų plačiai panaudojo koncentracijos stovyklas būrams internuoti. 1900-1902 m. laikotarpiu šiose koncentracijos stovyklose mirė 26663 būrų moterų ir vaikų. 1902 m. birželio 1 d. buvo paaukštintas į generolus ir tais pat metais paskirtas Britų Indijos karinių pajėgų vadu. Jis, pagal Britų kariuomenės pavyzdį reformavo Britų Indijos karines pajėgas. Dėl nesutarimų su Indijos generalguberantoriumi lordu G. Curzon, 1909 m. grįžo į Londoną ir buvo paskirtas Britų Gynybos tarybos nariu. 1911 m. paskirtas Britanijos generaliniu konsulu Egipte, kuriam faktiškai vadovavo. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. rugpjūčio 6 d. paskirtas Jungtinės Karalystės karo ministru. Karo pradžioje sėkmingai verbavo savanorius į Britų karines pajėgas, o 1916 m. sausio mėnesį įvedė visuotinę karo prievolę. 1916 m. birželio 5 d. kreiseriu HMS Hampshire išplaukė su vizitu į Rusiją. Tos pačios dienos vakare, kreiserį nuskandino iš Vokietijos povandeninio laivo SM U-75 paleista jūrinė mina. Atakos metu žuvo H. Kitčeneris ir 643 iš 655 kreiserio įgulos narių.
Atminimo įamžinimas
Jungtinėje Karalystėje H. Kitčeneriui atminti buvo atidengtos atminimo lentos, Londono Šv. Pauliaus katedros vienoje koplyčioje bei vienos Orknio salų – Meinlando – pakrantėje įrengti jo atminimui skirti memorialai. 1916 m. Kanados Ontarijo provincijos miestas Berlin buvo pervadintas į Kičenerį, taip pagerbiant H. Kitčenerio atminimą.
Įdomūs faktai
H. Kitčenerio portretas Pirmojo pasaulinio karo metu buvo pavaizduotas garsiame Britų propagandos plakate. Kartais jis laikomas G. Orvelo knygos 1984-ieji personažo Didysis Brolis prototipu.
Opuncija
Opuncija (Opuntia) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis.
Auga JAV vakarinėje ir pietvakarinėje dalyje, didesnėje Meksikos dalyje.
UEFA Intertoto taurė
UEFA Intertoto taurė buvo UEFA vasarą rengiamos varžybos Europos klubams, nepatekusiems į pagrindinius Europos klubų turnyrus – UEFA Čempionų lygą bei UEFA taurę. Į varžybas buvo kviečiami klubai, turnyrinėse lentelėse esantys iškart po į pagrindinius turnyrus patekusių komandų. Tris pirmąsias vietas užėmusios komandos patekdavo į UEFA taurės varžybas. Turnyras turėjo ypatingą formatą – jame nugalėdavo ne vienas klubas, tačiau keli (nuo 2 1995 m. iki 11 2005 m.).
Pirmosios varžybos buvo surengtos 1961 m., tada vadintos „Tarptautine futbolo taure“. 1995 m. varžybų organizavimą perėmė UEFA, pakeitė formatą, nustatė taisyklę, kad aukščiausias vietas iškovojusios komandos gali dalyvauti UEFA taurėje.
2006–2007 m. sezone varžybų formatas buvo pakeistas. Etapų skaičius sumažintas iki trijų, visos 11 trečio etapo rungtynes laimėjusios komandos patekdavo į antrą atrankinį UEFA taurės etapą. Kiekviena šalis galėjo siųsti tik vieną komandą į Intertoto taurės varžybas.
2008 m. vyko paskutinis šios taurės turnyras. Nuo 2009 m. komandos dalyvauja UEFA taurės atrankos etapuose.
1948 m. Nobelio premijos laureatai
1948 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Balninis vilkikas
frame|right|Amerikinio (kapotinio) tipo balninis vilkikas. Šis tipas paplitęs šalyse, kur nėra griežtų apribojimų automobilio ilgiui ([[JAV, Australija). 1. Vilkikas. 2. Puspriekabė. 3. Variklio skyrius. 4. Kabina. 5. Miegamoji porininko vieta (jos gali ir nebūti). 6. Aptakas. 7. Degalų bakai. 8. Balnas. 9. Kėbulas. 10. Atrama.]]
[[Vaizdas:COE 18-wheeler truck diagram.PNG|frame|Europinio (bekapočio) tipo balninis vilkikas:
1. Vilkikas.
2. Puspriekabė.
3. Variklio skyrius.
4. Kabina.
5. Miegamoji porininko vieta (jos gali ir nebūti).
6. Aptakas.
7. Degalų bakai.
8. Balnas.
9. Kėbulas.
10. Atrama.]] Balninis vilkikas ( [Australija]) – vilkikas, pritaikytas vilkti puspriekabes, kurios su vilkiku sukabinamos specialiu balniniu įtaisu.
Europinių ir amerikinių tipų balninių vilkikų skirtumai
„Proeuropiniai“ Rusijos balninių vilkikų vairuotojai peikia amerikinius vilkikus už didelius gabaritus, triukšmingumą ir konservatizmą, o europinius giria už manevringumą ir progresyvumą. „Proamerikiniai“ jų oponentai peikia europinius vilkikus už ankštas kabinas ir mažą saugos lygį, o amerikinius giria už erdvias kabinas, didesnį stabilumą kelyje ir „ilgą nosį“, kuri didina saugumą susiduriant.
Neipido zoologijos sodas
thumb|Įėjimas į Neipido zoologijos sodą
Neipido zoologijos sodas (MY နေပြည်တော် တိရိစ္ဆာန် ဥယျာဉ်) – didžiausias zoologijos sodas Mianmare, įsikūręs šalies sostinėje Neipide. Zoologijos sodas yra išsidėstęs palei Jangono-Mandalajaus greitkelį ir nutolęs apie 400 kilometrų į šiaurę nuo Jangono. 247 hektarų zoologijos sodas atvėrė duris lankytojams 2008 metais, Mianmaro karinių pajėgų dieną (kovo 27 d.), tuomet jame buvo 420 gyvūnų, atgabentų iš buvusios Mianmaro sostinės Jangono zoologijos sodo.
Zoologijos sode laikomi drambliai, krokodilai, tigrai, elniai, leopardai, beždžionės, taip pat baltieji tigrai, zebrai bei kengūros. Sode taip pat yra kondicionuojami namai pingvinams, nepaisant to, kad Mianmaras dažnai susiduria su elektros stygiumi.
2009 m. gruodį sode buvo laikomi 634 gyvūnai (89 rūšys): 304 žinduoliai (34 rūšys), 265 paukščiai (44 rūšys) ir 65 ropliai (11 rūšių).
thumb|Parko žemėlapis
Arce
Arce − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Marianovas
Marianovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Močėnai
Močėnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Sirutiškio, 2,5 km į rytus nuo Dotnuvos. Šiaurine riba teka Kruostas, pietuose – jo intakas Vensutis. Vakariniu pakraščiu eina Vilniaus–Šiaulių geležinkelis. Močėnai keliuku pasiekiami iš Sirutiškio.
Centrinis Čakas
thumb|250px|Centrinis Čakas. Formosos provincija
Centrinis Čakas  – Gran Čako gamtinės srities subregionas, esantis tarp Pilkomajo upės šiaurėje ir Bermecho upės pietuose. Didžioji dalis yra Argentinoje (Formosos provincija, Saltos provincijos rytai), bei nedidelė dalis Bolivijoje (Tarichos departamentas). Šiaurėje yra tektontinė įduba, kurioje susiformavę laikini ežerai ir šlapynės (Patinjo, Estreljos). Kaip ir kitoms Čako dalims, Centriniam Čakui būdinga savana su galeriniais miškais upių pakrantėse. Rytinė dalis drėgnesnė už vakarinę. Lietinguoju laikotarpiu susiformuoja daug laikinų upių ir ežerų.
Klimatas žemyninis, su didele dienos ir nakties temperatūrų amplitude. Žiemos dienomis temperatūra gali svyruoti nuo 1 °C iš ryto iki 30 °C vidurdienį. Žiemą tęsiasi sausasis laikotarpis. Vasarą būna lietingasis laikotarpis, o temperatūra pakyla iki 30-45 °C.
Pagrindinės Centrinio Čako indėnų gentys yra viči, čorotai, pilagai, tobai. Po XIX a. vykdytos Centrinio Čako kolonizacijos dabar dauguma regiono gyventojų yra baltieji.
Ilgapelekė grinda
Ilgapelekė grinda (Globicephala melas) – delfininių (Delphinidae) šeimos, grindų (Globicephala) genties jūrų žinduolis. Ilgis iki 6,5 m ilgio. Dažna Atlanto vandenyne.
Anatomija ir morfologija
Rūšis dimorfinė. Patelės užauga iki 5,8 m ir sveria 1 800 kg, patinai – iki 7,6 m ir sveria 3 500 kg.
Ilgapelekė grinda turi daugiausiai neuronų iš visų žinduolių (dvigubai daugiau negu žmogus).
Elgesys
Ilgapelekės grindos – socialūs gyvūnai. Dažniausiai matomi grupėse, kurias sudaro pora individų arba tūkstančiai delfinų, nors 20-150 individų grupės yra dažniausios. Atlikti tyrimai parodė, jog rūšis dažnai suformuoja mažus ir ilgalaikius 8-12 individų vienetus.
Rūšies grupės buvo stebimos bendraujant su afalinomis, Atlanto baltaisiais ir Riso delfinais.
Rakugo
thumb|250px|right|Rakugo pasirodymas. Rakugo (, pažodžiui: krentantys žodžiai) – japonų teatro žanras, kuriame vienas aktorius, apsirengęs tradiciniais rūbais, pasakoja komišką istoriją. Pasirodymo metu aktorius visą laiką sėdi scenoje, istoriją perteikia keisdamas mimiką, balso tembrą, gestus. Kartais naudoja sulankstomą vėduoklę ir nedidelį rankšluostėlį. Aktoriai tradiciškai yra vyrai, tačiau šiuolaikiniame rakugo vaidina ir moterys.
Rakugo istorija siekia XVI a., bet plačiau išpopuliarėjo Edo laikotarpiu. Tuo metu atsirado pirmieji profesionalūs rakugo aktoriai, specializuoti teatrai. Komiškos rakugo istorijos tapo ilgesnės, detalesnės, sudėtingesnės. XIX a. pabaigoje Japonijoje buvo apie 400 rakugo teatrų. To laiko žymiausiu aktoriumi ir žanro vystytoju pripažįstamas Sanjutei Enčio (, 1839-1900).
Šiuo metu egzistuoja dvi pagrindinės rakugo kryptys: klasikinis, kuriame pasakojamos daugiausiai Meidži ir Taišio laikotarpiu sukurtos istorijos, bei naujasis, paliečiantis šiuolaikines temas. Nors rakugo populiarumas, lyginant su XIX a. pabaiga, yra sumažėjęs, jis išlieka populiariu teatro žanru.
Kairiškių dvaras
Kairiškių dvaras – dvaras, buvęs Kairiškiuose, Akmenės rajone.
Istorija
XVI a. Kairiškių seniūnais buvo Oginskiai.
Vėliau atiteko Sirutavičiams. 1904 m. Vlado Sirutavičiaus dvare vyko Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos steigiamasis suvažiavimas.
Dvaro sodyba statyta XIX a. antroje – XX a. pirmoje pusėje.
Grybiškiai (Akmenė)
Grybiškiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Papilės.
Kairiškių dvaras
Istorija
Iki šių laikų išliko dvaro virtuvė, oficina, arklidės, kiaulidės, svirnas, šakniavaisių rūsys, namai, ūkiniai pastatai, kartono fabrikas ir pirtis, fabriko savininko namas, darbininkų namai, užtvanka.
2017 m. vasarį Kairiškių dvaro gyvenamas namas sudegė.
Didžioji nasturtė
Didžioji nasturtė (Tropaeolum majus) – nasturtinių šeimai (Tropaeolaceae), nasturčių genčiai (Tropaeolum) priklausantis augalas.
Tai vienametės arba daugiametės žolės su mėsingais, gausiai šakotais stiebais. Lapai išsidėstę pražangiai, skydiški, dažniausiai su ilgais lapkočiais. Žiedai lapų pažastyse ant ilgų žiedkočių. Žydi birželio – spalio mėn.
Elektrografijos mokslinio tyrimo institutas
Elektrografijos institutas „Elmatronas“ (t. p. Elektrografijos mokslinio tyrimo institutas, Valstybinė mokslinė-gamybinė įmonė „Elmatronas“) – buvusi mokslinė ir gamybinė įstaiga, 1957–2003 m. veikusi Vilniuje. Užsiėmė informacinių sistemų, specialių jai skirtų medžiagų, elektroninės valdymo ir matavimo, medicininės įrangos kūrimu.
Istorija
1956 m. inžinierius Jonas Žilevičius pateikė keletą išradimų Maskvos poligrafijos mašinų gamybos mokslinių tyrimų institutui. J. Žilevičius tuo metu dirbo dėstytoju Vilniaus pedagoginiame universitete. Čia, laboratorijoje, su savadarbe įranga jis ant seleno padarė pirmąsias elektrografijas TSRS, pradėjo sistemingus elektrografinių sluoksnių ir vaizdo gavimo tyrimus. Poligrafijos mašinų gamybos mokslinių tyrimų institutas Vilniuje įkūrė savo filialą, kur Jonas Žilevičius tęsė darbą, vadovavo keturiems pagalbininkams. Po metų, 1957 m. rugpjūčio 25 d., filialas buvo perregistruotas į Elektrografijos mokslinio tyrimo institutą, kuriam Jonas Žilevičius vadovavo pirmuosius 10 metų. Čia buvo sukurtas pirmasis TSRS kopijavimo aparatas „ERA“, kurį gamino Kauno eksperimentinė automatizacijos priemonių gamykla ir Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla. 1965 m. šį aparatą jau naudojo 104-ios organizacijos.
Elektrografijos mokslinio tyrimo institutas 1990 m. buvo reorganizuotas į Valstybinę mokslinę-gamybinė įmonę „Elmatronas“, o 1991 m. lapkričio 14 d. – į Elektrografijos institutą „Elmatronas“. 2003 m. birželio 18 d. pripažintas bankrutavusiu ir paskelbtas likviduotu.
Nuo 1991 m. įvairiu laiku veikė keliolika instituto individualių įmonių: „Autokaras“, „Bema“, „Dažai“, „Efrata“, „Egrikas“, „Elektronikos servisas“, „Elfara“, „Fotosensorius“, „Imtra“, „Įsra“, „Katodas“, „Kompasla“, „Mikronika“ (dabar UAB „Vilniaus spaustuvė“), „Spektrotonas“, „Spela“, „Viskantas“ (dabar UAB „Mikrosistemos“). Kai kurios iš jų kaip UAB veikia iki šiol.
Veikė folkloro ansamblis „Sadauja“.
Dvispalvė lakabudė
Dvispalvė lakabudė – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, lakabudžių (Laccaria) genties grybų rūšis.
Pušynai (sausi). parkai, pamiškės, miškeliai, pakelės. Vasara, ruduo. Lakšteliai, kartais kepurėlė ir kotas violetinio atspalvio.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 1–4 (6) cm skersmens, iškiliai paplokščia, centre plačiai, negiliai įdubusi, matinė, plaušuota, žvyneliuota, rudos, cinamono spalvos, violetiškai rausvai ruda, sendama išblunka. Lakšteliai stori, reti, platūs, šviesiai pilkai rožiniai, violetinio atspalvio, pusiau nuaugtiniai. Kotas 3–8 (10)×0,3–0,8 cm, išilgai violetiškai plaušuotas, pilkai rožinis, rausvai rudas, tamprus. Trama pilkšva, rusva, nekarti, grybų kvapo. Sporos 7–9×6,5–8,5 μm.
Būdingi požymiai: kaip lakabudžių šeimos grybų - vaisiakūniai stamboki, lakšteliai violetiniai.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 107 psl.
Leonas Mackevičius
Leonas Mackevičius (1913 m. lapkričio 2 d. Sankt Peterburge – 2000 m. kovo 28 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius technologas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
Karo metu dirbo fabriko „Guma“ vyr. inžinieriumi, gelbėjo žydų vaikus. 1946–1955 m. Kauno gumos dirbinių gamyklos „Inkaras“ direktorius. 1950 m. baigė Kauno universitetą.
1955–1956 m. LSSR lengvosios pramonės ministro pavaduotojas. 1956–1957 m. LSSR vietinės ir kuro pramonės ministras. 1957–1959 m. Liaudies ūkio tarybos pirmininko pavaduotojas. 1959–1964 m. Kėdainių chemijos kombinato, 1964–1971 m. Kauno dirbtinio pluošto gamyklos direktorius. 1971 m. technikos mokslų kandidatas. 1971–1989 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1976 m. docentas. Tyrimų sritis – dirbtinio pluošto technologija ir įrenginiai, ultrafiltravimo membranų gamyba. 6 išradimų autorius.
Motika
Motika  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Piontnicos, apie 13 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 67 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Kulemonas
thumb|right|250px|Viršuje kairiau – kulemonas, išklotas [[arbatmedis|arbatmedžio žieve. Taip darydavo, kai kulemone nešiodavo naujagimius.]]
Coolamon, kulemonas (coolaman ar cooliman) – Australijos aborigenų nešiojamas lėkštas indas išgaubtais šonais, kanojos formos, 30-70 cm ilgio.
Kulemonais aborigenais tradiciškai nešiojo vandenį, vaisius, riešutus ir kūdikius. Šiais laikais aborigenės, rinkdamos bušo maistą, paprastai naudoja kibirus ar skardines nuo miltų. Kai kurie kulemonai turėjo vieną aštrų kraštą žemei kasti.
Kulemonus nešdavo ant galvos arba po pažasčia, jei kulemonas atstodavo lopšį. Kulemoną nešant ant galvos ant viršugalvio pasidėdavo žiedu sulenktą ritinį (akartne Arrernte kalba) iš susuktų kokio sterblinio žvėrelio vilnos ar žmogaus plaukų, žolės ar plunksnų. Šis žiedas apsaugodavo galvą nuo pakrauto kulemono spaudimo ir kulemonas nenuslysdavo nuo galvos. Panašius įtaisus naudoja ir Indijos ar Afrikos moterys, nešiojančios ant galvos krovinius.
Pintupi genties (Vakarų Dykuma) moterys prie kulemono pritvirtindavo pintą virvę (ngalyibi) iš augalinių plaušų ar plaukų ir kulemoną nešiodavo pasikabinusios ant peties. Mažesnius kulemonus nešiodavo kaip skrybėles, virvę užkabinusios kaip pasmakrės dirželį. Kulemonus naudojo duonai skirtiems grūdams vėtyti, kaip maisto šildymo ir maisto gaminimo indą. Kartais naudodavo kaip skėtį.
Kulemonų gamyba
Kulemonus paprastai darydavo vyrai. Pagrindinė žaliava kulemonams – lapuočiai medžiai. Buvo du kulemonų variantai:
Kulemonų išorinę pusę dažnai puošdavo raižiniais – genties simboliais, toteminiais raštais. Juos naudodavo ir ritualuose, pavyzdžiui, aromatiniam rūkymui, kai reikėdavo ką apvalyti dūmais. Kulemonus retkarčiais tepdavo taukais, kad kulemonas neirtų.
Pavadinimas
Kulemonus šiuo pavadinimu vadino Murri (Kvinslando aborigenai) ir Dharugai bei Eora iš Sidnėjaus apylinkių.
Kitos gentys vadino kitaip:
Nuorodos
Iliustracijos:
Australijos ekonomika
thumb|220px|BNP (raudona) ir infliacijos (mėlyna) kaita thumb|220px|Super Pit kasykla Australijos ekonomika – vakarietiško tipo, mišraus pobūdžio, klestinti ekonomika. Australijos BVP, tenkantis vienam gyventojui, yra šiek tiek didesnis, nei Prancūzijos, Didžiosios Britanijos ar Vokietijos.
Ekonomikoje vyrauja paslaugų sektorius, kuriame sukuriama 68 proc. šalies BVP, tačiau išlieka labai svarbūs kalnakasybos ir žemės ūkio sektoriai (kartu paėmus sudaro 8 proc. BVP) ir sudaro net 68 proc. Australijos eksporto. Australija yra viena svarbiausių žemės ūkio produktų eksportuotojų pasaulyje.
Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos gyvulininkystė (vilnos auginimas) buvo svarbiausia ūkio šaka. Pagal vilnos produkciją Australija užėmė pirmąją vietą pasaulyje. Su žemės ūkiu buvo susijusi ir visa Australijos pramonė - konservų gamyba, malūnai, cukraus fabrikai, vilnų plovyklos, tekstilės įmonės, odų, batų, muilo ir žvakių pramonė. Nuo šaldymo įrenginių išradimo Australija eksportuoja ir mėsos produktus. Pagrindiniai prieškariniai Australijos prekybos partneriai buvo Didžioji Britanija, JAV, Prancūzija, Japonija, Vokietija. Pokaryje prekyba ėmė vis labiau orientuotis į Ramiojo vandenyno regioną, ypač JAV.
Gamtiniai ištekliai
Šiuo metu pagrindiniai eksploatuojami gamtiniai ištekliai yra anglis, geležies rūda ir urano rūda.
Susisiekimas
Australija turi gerai išvystytą susisiekimo infrastruktūrą.
Pirmieji keliai ir geležinkeliai pradėti tiesti XIX a. antroje pusėje. 1917 m. pabaigtas pirmasis Transaustralijos geležinkelis nuo Port Augusta iki Perto.
2019 m. nutiestas pirmasis Sidnėjaus metro.
Kazlų Rūdos mokomoji miškų urėdija
miniatiūra|250px|right|Mokomoji urėdija miniatiūra|250px|right|Pažintinio tako pradžia Kazlų Rūdos mokomoji miškų urėdija − viena iš miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdžiusi, naudojusi valstybinius miškus, vykdžiusi juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Įsikūrusi Miškininkų g. 1 Kazlų Rūdoje.
Istorija
Kazlų Rūdos miškų urėdija įkurta 1920 m. Tuo metu ji turėjo 6 girininkijas. Vėliau urėdija buvo padalyta į Kazlų Rūdos ir Jūrės miškų urėdijas. 1991 m. Nuo Kazlų Rūdos miškų urėdijos atsiskyrė Marijampolės miškų urėdija, o 1994 m. urėdija pavadinta mokomąja. 2018 m. prijungta prie Valstybinės miškų urėdijos.
1994 m. Ąžuolų Būdos girininkijoje maumedžių giraitėje perlaidoti trečiojo Lietuvos Prezidento Kazio Griniaus palaikai.
Susiskirstymas
Urėdijos teritorijoje išskirti 7 draustiniai:
Urėdija pasiskirsčius į dvi apskritis (Marijampolės ir Kauno) ir tris savivaldybes (Kazlų Rūdos, Kauno ir Prienų).
Kazlų Rūdos mokomosios miškų urėdijos miškai teritorijos atžvilgiu išsidėstę kompaktiškai. Didesnioji dalis miškų sudaro pagrindinį miškų masyvą. Didžiausias miškas − Kazlų Rūdos giria. Ji pagal dydį yra trečia Lietuvoje. Urėdija viso prižiūri 36 800 ha miškų, iš jų − valstybinės reikšmės − 29 300 ha.
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 8 girininkijos.
Stanislavas Svidzinskis
Stanislavas Svidzinskis (1684 m. – 1761 m. lapkričio 7 d., Sulgostruvas) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos armijos pulkininkas, Ukrainos būrių regimentas, Braclavo (1721), Radomo (1730) ir Litino seniūnas (1731), Braclavo (1739–1754) ir Ravos vaivada (1754–1761). Baltojo erelio ordino kavalierius.
Biografija
Lenkijos bajorų Svidzinskių giminės atstovas, herbo „Pulkozic“ savininkas. Gostino kašteliono Vavžino Svidzinskio (m. 1725) sūnus nuo pirmos santuokos. Broliai – Ravos stalininkas Janas ir Ravos taurininkas Martynas.
Po savo tėvo mirties Stanislavas Svidzinskis tapo Svidnos, Strukovo, Michalovičių, Skarbovo ir Liopno dvarų valdytojas.
Iki 1731 metų Stanislavas Svidzinskis gyveno Svdnyje, užsiimdamas politika ir kariniais reikalais. Pažįstami jį charakterizavo kaip labai darbštų asmenį. Pinigai, gaunami nuo pareigybių, jis siuntė šeimos pajamų išlaikymui ir plėtimuisi. Apmokėjo bažnyčios remontą Klvuve, įkūrė parapijos bažnyčią Michaovičiuose.
Nuo savo žmonos gavo Sulgustuvo dvarą, kur ilgai gyveno ir mirė.
Šeima
1731 metais vedė Marianą Dziulianką, Sandomiro stalininko Stanislavo ir Sofijos Červinskos, Karūnos didžiojo sargybinio našlės dukterį. Vaikai:
Vaškai
Vaškai – miestelis Pasvalio rajono savivaldybėje, prie kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas. Yra Vaškų Šv. Juozapo bažnyčia (pastatyta 1881 m.), Vaškų vidurinė mokykla, biblioteka, ambulatorija, paštas (LT-39043), gaisrinė.
Pirmąjį liepos sekmadienį Vaškuose švenčiami Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo atlaidai ir miestelio šventė.
thumb|left|Vaškų bažnyčia
Etimologija
Miestelio vardas tikriausiai yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Vaškas (ar Vaškelėnas, kaip minima 1642 m.) daugiskaitos. Dar ir šiais laikais ši pavardė yra aptinkama Pasvalio apylinkėse. Pavardė siejama su bitininkyste ir vaško gamyba.
Lyginiai ir nelyginiai skaičiai
Lyginiai skaičiai (arba poriniai skaičiai) – sveikieji skaičiai, kurie be liekanos dalinasi iš 2. Šių skaičių gale visada būna šie skaitmenys: 0, 2, 4, 6, 8. Pvz.: 10, 22, 578, -6, -6540 yra lyginiai skaičiai. Pasak formalaus apibrėžimo, lyginis skaičius yra sveikas skaičius n, kuris yra užrašomas forma n = 2 \cdot k. Lyginių skaičių aibė gali būti žymima 2Z = {..., −6, −4, −2, 0, 2, 4, 6, ...}.
Nelyginiai skaičiai (arba neporiniai skaičiai) – visi sveikieji skaičiai, kurie nesidalija iš 2 (arba, kitaip tariant, dalinasi su liekana). Šių skaičių gale visada būna skaitmenys: 1, 3, 5, 7, 9. Pvz.: 1, 3, 25, 549; -1, -13, -90645 yra nelyginiai skaičiai. Pasak formalaus apibrėžimo, nelyginis skaičius yra sveikas skaičius n, kuris yra užrašomas forma n = 2 \cdot k + 1. Lyginių skaičių aibė gali būti žymima 2Z + 1= {..., −5, −3, −1, 1, 3, 5, ...}.
Vaškai
Istorija
thumb|left|Vaškai tarupkariu, ketvirtas dešimtmetis thumb|left|Vaškų vėjo malūnas
Lyginiai ir nelyginiai skaičiai
Lyginiais arba nelyginiais gali būti tik sveikieji skaičiai. Racionalieji skaičiai, kaip, (- 0,2), bei iracionalieji skaičiai, kaip π, , yra nei lyginiai, nei nelyginiai.
Vaškai
Istorija
Vaškelėnų (Vaškų) kaimas (sioło Waszkielance) minimas 1642 m. Grūžių dvaro inventoriuje. 1655 m. Vaškuose pastatyta pirmoji Vaškų bažnyčia. 1730 m. ATR valdovas Augustas II suteikė Vaškams miestelio steigimo privilegiją su trimis prekymečiais.
Lyginiai ir nelyginiai skaičiai
Dvejetainėje skaičiavimo sistemoje visi lyginiai skaičiai baigiasi nuliu, o nelyginiai - vienetu. Taip pat yra visose skaičiavimo sistemose, kurių pagrindas yra lyginis skaičius: jei paskutinis skaitmuo lyginis, tai lyginis ir skaičius. Skaičiavimo sistemose, kurių pagrindas yra nelyginis skaičius, skaičiai yra lyginiai tada ir tik tada, kai visų jų skaitmenų suma yra lyginė.
Saulutė (Jurbarkas)
Saulutė – vaikų žurnalas, ėjęs 1925–1931 m. Jurbarke du kartus per mėnesį.
Lyginiai ir nelyginiai skaičiai
Aritmetiniai veiksmai
Sudėtis ir atimtis
Sandauga
Saulutė (Jurbarkas)
Istorija
Leido Antanas Giedraitis-Giedrius ir „Pasakos“ bendrovė, 1930–1931 m. – Marijampolės „Dirvos“ bendrovė ir spaustuvė.
Vaškai
Istorija
XIX a. Vaškai – miestelis Panevėžio apskrityje.
Prioziornojė (Stablaukis)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Zagorskojės apylinkės kaimas.
Vaškai
Istorija
2005 m. birželio 15 d. Prezidento dekretu patvirtintas Vaškų herbas.
Gyventojai
miniatiūra|250px|right|Paminklas kare žuvusiems vaškiečiams
Lyginiai ir nelyginiai skaičiai
Aritmetiniai veiksmai
Dalyba
Pindra
Pindra  – Kamčiatkos pusiasalio upė Rusijoje.
Radaškonys
Radaškónys  – miestelis vidurio Baltarusijoje, 32 km nuo Maladečinos, į šiaurės vakarus nuo Minsko. Išvystyta maisto, lengvoji, keramikos pramonė. Yra dvi sanatorijos, vaikų gydymo centras. Stovi cerkvė ir bažnyčia. Gretimoje Viazynkoje – rašytojo Jankos Kupalos gimtinė, muziejus.
Pindra
Upės ilgis apie 18 km. Daugiausia maitinama tirpstančio sniego ir lietaus kritulių. Kairysis Kamčiatkos upės intakas, įtekantis 202 km nuo jos žiočių. Upėje pastoviai gyvena vaivorykštiniai upėtakiai, sibirinės palijos. Neršia lašišinės žuvys.
Mažoji nasturtė
Mažoji nasturtė (Tropaeolum minus) – nasturtinių šeimai (Tropaeolaceae), nasturčių genčiai (Tropaeolum) priklausantis augalas. Auginamas Pietų Amerikoje augalas. Išgaunami eteriniai aliejai.