cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juozas Zikaras
Biografija
1907–1910 m. studijavo Peterburgo Dailei skatinti draugijos mokykloje, I. Andrioleti skulptūros skyriuje. 1910 m. įstojo į Peterburgo dailės akademijos Skulptūros fakultetą, mokėsi pas profesorius Gugą Zalemaną, Vladimirą Beklemiševą. 1914 m. susituokė su rokiškėne Anele Tūbelyte. 1916 m. spalio 24 d. baigė Dailės akademiją. Diplominis J. Zikaro darbas „Motina“ pelnė autoriui sidabrinį akademijos ženklą. Po akademijos baigimo dėstė piešimą, skulptūrą ir braižybą T. Štembergo gimnazijoje ir realinėje mokykloje. 1915–1917 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje. Nuo 1917 m. mokytojavo.
1918 m. su šeima grįžo į gimtinę. 1919–1928 m. mokytojavo Panevėžio valstybinėje gimnazijoje, Mokytojų seminarijoje. Panevėžyje sukūrė daugelį nepriklausomos Lietuvos simboliais tapusių meno kūrinių: Laisvės statulą, Knygnešio skulptūrą, pirmąsias lietuviškas monetas, bareljefą Nežinomo kareivio kapui, daugelio iškilių valstybės veikėjų biustus ir bareljefus. Bendravo su žymiais miesto inteligentais: Julijonu Linde-Dobilu, Matu Grigoniu, Kazimieru Paltaroku.
1928 m. švietimo ministro Konstantino Šakenio kvietimu su šeima persikėlė iš Panevėžio į Kauną. Dėstė Kauno meno mokykloje, skulptūros studijos vadovas. Lietuvių dailės draugijos narys, 1932–1938 m. Lietuvos dailininkų draugijos pirmininkas.
1940 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute dėstė piešimą, nuo 1941 m. vadovavo Skulptūros ir keramikos fakultetui. 1944 m. suteiktas profesoriaus vardas. Išugdė tokius menininkus kaip Petras Aleksandravičius, Ona Dokalskaitė-Paškevičienė, Juozas Kaminskas, Vytautas Kašuba, Juozas Kėdainis, Aleksandras Marčiulionis, Viktoras Palys, Napoleonas Petrulis, Leonas Žuklys, Vladas Žuklys ir kt.
Antrojo pasaulinio karo metais visi trys J. Zikaro sūnūs pasitraukė į JAV bei Australiją. Lietuvoje likusius šeimos narius persekiojo sovietinė valdžia. 1944 m. lapkričio 10 d. skulptorius nusižudė neištvėręs saugumo tardymų. Palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse. Sūnus Teisutis Zikaras (1922-1991) taip pat buvo skulptorius.
Kūryba
Skulptūros:
Biustai:
Medaliai:
Laimutis Gudinavičius
Laimutis Gudinavičius (g. 1946 m. rugsėjo 6 d. Šiauliuose) – Lietuvos kino operatorius, režisierius, filmų ir televizijos laidų kūrėjas.
Biografija
1968 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. Dirbdamas Šiaulių televizorių gamykloje vadovavo gamyklos mėgėjų kino studijai. Jovaro pagrindinės mokyklos mokytojas. 1991-1992 m. vienas iš Šiaulių televizijos kūrėjų. Pasaulinės mėgėjiško kino draugijos UNICA narys.
Kūryba
Nuo 1978 m. pradėjo filmuoti, dalyvavo festivaliuose. Sukūrė apie 35 mėgėjiškus filmus, tarp kurių:
Sukūrė 22 filmus ir televizijos laidas, turinčias istorinę-pažintinę reikšmę:
1996-2000 m. sukūrė per 50 vaizdajuosčių apie Šiaulių krašto tautodailininkus ir šviesuolius.
Vladas Lazutka
Vladas Lazutka (1948 m. gruodžio 19 d. Vilnius – 2001 m. sausio 9 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, urologas onkologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Tėvas Pranas Lazutka. 1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1987 m. medicinos mokslų kandidatas.
1972–1992 m. dėstė Vilniaus medicinos mokykloje (nuo 2001 m. Vilniaus kolegija) ir dirbo gydytoju Respublikinėje Vilniaus Raudonojo kryžiaus ligoninėje. 1979–2001 m. dirbo Lietuvos onkologijos centre (iki 1990 m. Onkologijos mokslo tyrimo institutas, nuo 2002 m. Vilniaus universiteto Onkologijos institutas), 1982–1988 m. vyr. gydytojas, 1990–1991 m. direktoriaus pavaduotojas. 1997–2001 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1997 m. docentas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – šlapimo ir lytinių organų onkologinių ligų gydymas. Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo taikyti kriodestrukciją kraujavimui stabdyti sergant šlapimo pūslės vėžiu, šlapimo pūslės formalino terapiją, transuretrines šlapimo pūslės operacijas. Pritaikė brachiterapiją prostatos vėžiui gydyti. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių.
Žvilgiai
Žvilgiai – kaimas centrinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Kelmės.
Česlovas Braziulis
Česlovas Braziulis (g. 1939 m. sausio 6 d. Pažemiškis, prie Dūkšto) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
Nuo 1990 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamento skyriaus viršininko pavaduotojas, vėliau Karinio rengimo skyriaus viršininkas. 1991 m. pulkininkas. Nuo 1993 m. kovo mėn. Krašto apsaugos ministerijos (KAM) karinių oro pajėgų Operatyvinio skyriaus viršininkas, nuo 1993 m. rugpjūčio mėn. štabo viršininkas. 1999–2000 m. KAM karinių oro pajėgų inspekcijos viršininkas. Parengė ir išleido Krašto apsaugos tarnybos, Sargybos ir Drausmės, Rikuotės, Motošaulių kovos laikinąjį, Kovos statutus.
Nigerijos aukščiausioji futbolo lyga
Globacom Premiere League - Nigerijos aukščiausia futbolo lyga. Lyga buvo įkurta 2004 m.
Šiauriniai skliautagūbriai
Šiauriniai skliautagūbriai  – kalvota aukštuma Rusijoje, Rytų Europos lygumos šiaurės rytinėje dalyje. Driekiasi rytų-vakarų kryptimi apie 600 km. Aukštis iki 293 m („Isakovo kalnas“). Ši aukštuma sudaro vandenskyrą tarp Šiaurinės Dvinos ir Volgos baseinų.
Jonas Senulis
Jonas Senulis (1893 m. balandžio 2 d. Šeduvoje, Panevėžio apskr. – ?) – vargonininkas.
Biografija
Mokėsi pas Šeduvos vargonininką, vėliau pas Juozą Naujalį ir Vincą Nacevičių Kaune. 1911 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Pitsburge, PA. Po metų suorganizavo Jaunuolių dainininkų draugiją. 1913 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Duryea, PA, o dar po metų – Švč. M. Marijos parapijoje Wanamie, PA. Vėliau vargonininkavo Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Homesteade, PA.
Šiauriniai skliautagūbriai
Masyvas sudarytas iš ledynininių ir fluvioglacialinių nuosėdinių uolienų, aukščiausiose vietose į paviršių išeina kristalinės uolienos. Šiaurinius skliautagūbrius dengia taiga, vietomis paviršius smarkiai supelkėjęs.
Jonas Senulis
Biografija
1917–1931 m. vadovavo „Birutės“ chorui ir vargonininkavo Šv. Vincento parapijoje Pittsburghe, PA. 1929 m. surengė pirmąją radijo laidą Pitsburge. Programą atliko choras ir solistai.
Nuo 1931 m. vadovavo „Laisvės“ chorui, o vėliau „Dainos“ chorui. 1935–1957 m. vargonininkavo Dangun Žengimo parapijoje Pitsburge. 1948–1950 m. buvo choro „Jaunieji lietuviai“ vadovas. Šis choras koncertavo ir kitataučiams. Su chorais, solistais ir artistais pastatė 14 dramų, 30 komedijų, 5 tragedijas ir 4 Miko Petrausko ir Stasio Šimkaus operetes. Septynis kartus dalyvavo tarptautiniuose pasirodymuose ir tris kartus laimėjo prizus.
Nuo 1939 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys. Surinktas Laukuvos apylinkės lietuvių liaudies dainas padovanojo Juozo Žilevičiaus muzikologijos archyvui.
Plen Vilemo rajonas
Plen Vilemo rajonas − Mauricijaus rajonas, užimantis centrinę salos dalį. Administracinis centras − Bo Basenas-Rouz Hilis (Rose-Hill/Beau-Bassin).
Tai yra vienas tankiausiai gyvenamų šalies rajonų ir vienas iš dviejų, neturinčių priėmimo prie jūros. Rajone yra užgesęs ugnikalnis Tru o Serfas, Tamarindo krioklys.
Obelkalnis
Obelkalnis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kaulakių.
Algirdas Degutis
Algirdas Degutis (g. 1951 m. sausio 12 d. Jaboganas, Altajaus Respublika) – Lietuvos filosofas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1975 m. baigė anglų filologiją Vilniaus universitete. 1980 m. filosofijos mokslų kandidatas. 2008 m. atliko habilitacijos procedūrą.
Nuo 1975 m. dirba Lietuvos kultūros tyrimų institute (iki 2009 m. veikė kt. pavadinimu). 1984–1991 m. dėstė logiką Vilniaus universitete.
1991–1992 m. leidinio „Spekuliantas“ redaktorius. Lietuvos Laisvosios rinkos instituto asocijuotasis ekspertas (iki 2013 m.). Mykolo Romerio universiteto profesorius (nuo 2011).
Mokslinė veikla ir pažiūros
Kritikuoja naujojo liberalizmo ideologiją, gina tradicionalizmą straipsniuose „Liberaliosios pasaulėžiūros aporijos“ (Logos, 2008/57), „Kaip galima liberalizmo tironija“ (Logos, 2010/64). Interviu Lietuvos Rytui išreiškė neigiamą požiūrį į feminizmą, lyčių lygybę, visuotinę balsavimo teisę, demokratiją, kovą prieš diskriminaciją.
Išvertė daugiau kaip 30 filosofijos veikalų.
Dailidės (reikšmės)
Dailidėmis vadinami kaimai:
Vimara Perešas
thumb|200px|Paminklas Vimarai Perešui Porte
Valdymas
Buvo Astūrijos karaliaus Alfonso III vasalas. Jo įsakymu buvo išsiųstas į valdų pietryčius, kur turėjo užtikrinti saugumą nuo maurų bei atkurti Bragos miestą. 868 m. Vimara pats įsiveržė į Kordobos emyrato teritoriją ir atkovojo žemes tarp Minjo ir Duero upių, užėmė Portus Cale miestą (dabartinis Portas). Alfonsas II iš užkariautų žemių sukūrė Portugalijos grafystę (Condado de Portucale), o jos valdytoju paskyrė Vimarą Perešą. Grafystės pavadinimas kilo nuo senojo Porto vardo („galų uostas“), vėliau iš jo išsivystė Portugalijos pavadinimas. Netrukus Vimara įkūrė įtvirtintą gyvenvietę, kurią pavadino pagal savo asmenvardį Vimaranis (dabar Gimarainšas). Tas miestas tapo grafystės sostine.
Aldona Ona Kalitytė
Aldona Ona Kalitytė (g. 1927 m. liepos 2 d. Melničynė, Antalieptės valsčius) – Lietuvos restauratorė, pirmoji profesionali sienų tapybos restauratorė.
Biografija
1958 baigė Lietuvos dailės institutą. Dirbo dekoratore Lietuvos operos ir baleto teatre, restauratore Lietuvos dailės muziejuje. Stažavo Maskvoje, Leningrade, Kijeve, Lenkijoje, įgijo monumentaliosios tapybos restauratorės specialybę, nuo 1970 m. aukščiausios kvalifikacijos restauratorė. Dirbo Varšuvos, Krokuvos, Torunės, Gdansko meno akademijose, dailės paminklų restauravimo dirbtuvėse.
Dalyvavo restauravimo darbuose Lenkijoje ir Lietuvoje (Vilniaus universiteto, Pažaislio bažnyčios ir vienuolyno ansambliai, Kėdainių evangelikų liuteronų bažnyčia, Kauno rotušė, Verkių rūmai Vilniuje, Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia). Vienas svarbiausių restauruotų darbų – Šv. Stanislovo Kostkos koplyčios kupolo ir sienų tapyba Šv. Jonų bažnyčioje Vilniuje. Nutapė paveikslų, daugiausia portretų.
Panteonas (Roma)
thumb|right|360px
Panteonas – šventykla Romoje, pastatyta 126 m. valdant Romos imperatoriui Hadrianui. Vėliau, atsiradus krikščionybei, šventykla pertvarkyta į bažnyčią, pavadinant ją Švč. Mergelės Marijos ir Visų Kankinių vardu (it. Sancta Maria ad Martyres, dar kitaip − Santa Maria della Rotonda).
Istorija
Panteono vardo kilmę išaiškino istorikas Kasijus Dio (Cassius Dio). Jis teigė esą šis žodis reiškia „skirtas visiems dievams“ ir manė, kad pastatas taip pavadintas dėl to, kad jo skliautai primena dangaus skliautą. Taip pat tikėtina, jog Agripa savo kūrinį skyrė Marsui, o žodis „panteonas“ buvo bendrinis ir išliko tik Hadriano dėka. Šis valdovas pavertė šventyklą imperatoriškąja hale, kur priiminėdavo senatorius.
Nepaisant plėšimų, remonto ir rekonstrukcijų, Panteonas gerai išsilaikė per amžius Bizantijos imperatoriaus Foko dėka, kuris jį 609 m. padovanojo popiežiui Bonifacui IV. Jis šventyklą pavertė Švč. Mergelės Marijos ir Visų Kankinių bažnyčia. Įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą.
Architektūra
Iš pradžių šventykla buvo stačiakampė, pastatyta iš klintinio tufo, o jos fasadas buvo pietuose. Per 80 m. kilusį gaisrą ji buvo visiškai sunaikinta, todėl imperatorius Domicianas įsakė šventyklą atstatyti, tačiau valdant Trajanui, ją vėl sunaikino ugnis. 125 m. Hadrianas pakartotinai liepė pastatyti šventyklą. Naujasis pastatas buvo pakeistas iš esmės. Fasadas buvo pasuktas 180° kampu ir atgręžtas į šiaurę, o šalia atsirado rotonda.
thumb|left|300px|Panteonas iš vidaus Dabartinis Panteonas su savo kolonomis apjuostu ir į aikštę atgręžtu portiku, aukšta, izoliuota ir visoje konstrukcijoje išsiskiriančia formos dalimi, kurią vainikuoja kupolas, visiškai nepanašus į Hadriano laikų Panteoną. Apskritą statinį kadaise supo kiti pastatai, o ten, kur dabar virš laiptų stiebiasi didingas fasadas, kadaise plytėjo ilga, iš trijų pusių portiku apjuosta aikštė. Garsiosios rotondos iš lauko nebuvo matyti, nes ją slėpė arkados – geriausiai ji buvo matoma iš pastato vidaus. Pastato viduje buvo vienintelė didelė, apskrita 43,5 m skersmens erdvė, kurią dengė pusrutulio formos kupolas.
Greiniai
Greiniai – viensėdis centrinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 1 km į rytus nuo Kelmės.
Panteonas (Roma)
Architektūra
Išorinė portiko kolonų eilė – tai aštuonetas pilko granito monolitų, stovinčių ant balto marmuro pagrindo ir viršuje besibaigiančių korintiškais kapiteliais. Vidinių eilių kolonos išskaptuotos iš rausvo granito. Tarp jų yra trys takai: centrinis, vedantis link Panteono durų platesnis už kitus du šoninius, kurių nišose kadaise stovėjo Augusto ir Agripos statulos. Šį didžiulį prieangį su rotonda jungia masyvius iš plytų sumūrytas iš marmuru išklotas korpusas. Bronzinės durys labai senos, tačiau daug kartų restauruotos, todėl tikrai nėra pirmykštės.
Kad tolygiai pasiskirstytų apkrova, rotondos sienos (apie 22 m aukščio ir 6 m storio) sumūrytos laikantis ypatingų taisyklių. Kuo aukščiau, tuo lengvesnės joms naudotos statybinės medžiagos – lubose žiojėjantį apskritą langą supa smulkūs, vulkaninių uolienų blokeliai. Konstrukciją laiko ir trys stambios arkos, kurias dar sutvirtina kontraforsas, jie pastato svorį paskirsto aštuoniems masyviems, bet pusiau tuščiaviduriams tarpusieniams – viduje, mūro sienose yra matomos aštuonios erdvios nišos (eksedros ir įėjimas). Kiekvienoje pusiau apskritoje eksedroje, kurias vieną nuo kitos skiria vadinamieji kioskai (šių taip pat aštuonetas ir jie yra ant kolonų) yra dar po tris nišas. Kiekvieną eksedrą nuo pagrindinės erdvės skiria dvi iš vientiso akmens (melsvo ar gelsvo) marmuro skobtos korintinės kolonos.
Valentinas Lazutka
Valentinas Lazutka (g. 1932 m. balandžio 3 d. Baisogaloje, Novosibirsko sritis) – tarybinis filosofas, perversmininkas.
Biografija
1955 m. baigė Maskvos universitetą. 1955–1962 m. Vilniaus universiteto, 1962–1965 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo, 1965–1972 m. Maskvos kooperacijos instituto Vilniaus neakivaizdinio fakulteto, 1972–1974 m. LSSR mokslų akademijos filosofijos katedros, 1974–1984 m. Vilniaus aukštosios partinės mokyklos dėstytojas, 1974–1976 m. Marksistinės lenininės filosofijos katedros vedėjas, nuo 1965 m. docentas. 1985 m. filosofijos mokslų daktaras. 1984–1989 m. Lietuvos filosofijos, sociologijos ir teisės instituto direktorius. 1990 m. Vilniaus aukštosios partinės mokyklos rektorius.
Priklausė LKP (TSKP) organizacijai. Vienas 1991 m. sausio 13 d. perversmo Vilniuje organizatorių. Jam pateikti kaltinimai sąmokslo rengimu siekiant užgrobti valdžią ir nušalinti teisėtus valstybės vadovus, dėl tyčinių kūno sužalojimų, turto sunaikinimo, nacionalinės nesantaikos kurstymo ir kt. Nuo Lietuvos Respublikos teisingumo 2000 m. pasislėpė Vokietijoje. Ši atsisakė jį išduoti Lietuvai, motyvuodama tuo, jog jam pateikti kaltinimai yra politiniai. Gyvena Minske, profesorius.
Mikalojus Kamienieckis
thumb|Mikalojus Kamienieckis thumb|Herbas „Pilawa“
Mikalojus Kamienieckis (1460 m. Kamieniecų pilis – 1515 m. balandžio 4 d. Krokuva) – Lenkijos karalystės valstybinis veikėjas iš Kamienieckių giminės. Karūnos didysis etmonas 1503–1515 metais, Sanoko, nuo 1507 metų Krokuvos vaivada.
Biografija
Buvo vyriausiu Sanoko kašteliono Henriko Andeaso Kamienieckio ir Kotrynos Pjeniažkovnos sūnus. Jo jaunesnysis brolis buvo Martynas Kamienieckis. Vedė 1510 metų kovo 15 d. Aną Tarnovską (1463–1521 m. balandžio 10 d.) iš Melštyno, herbo „Leliva“ savininkę.
Karjera dvare
1484–1515 metais gyveno karaliaus dvare prie karalių Kazimiero IV Jogailaičio, Jono I Albrechto ir Žygimanto I Senojo. Buvo Sandomiro, Sanoko kaštelionu (1493–1514), Mažosios Lenkijos etmonu, pirmuoju istorijoje Karūnos didžiuoju etmonu. 1505 metais tapo Sandomiro vaivada, o 1507 metais – Krokuvos vaivada.
Dalyvavimas mūšiuose
Mirė 1515 metų balandžio 15 d. Krokuvoje. Buvo palaidotas Vavelio katedroje.
Finansų krizė
Finansų krizė (Ekonominė krizė) – ekonominė situacija, kai tam tikros finansinės institucijos ar turtas staigiai netenka didžiosios dalies savo vertės. XIX ir XX amžiuje dauguma finansinių krizių buvo susijusios su bankų panika, kuri sukeldavo ekonomikos recesiją. Kitos situacijos, įvardijamos kaip finansinė krizė, apima akcijų rinkų nuopolius, finansinius burbulus, valiutų krizes, valstybines skolų krizes.
Konstantas Fugalevičius
Konstantas Fugalevičius (1893 m. Kaune – 1919 m. rugsėjo 3 d. ten pat) – karo lakūnas, oro žvalgas, vienas Lietuvos karo aviacijos kūrėjų.
Biografija
Nuo 1915 m. sausio mėn. laisvai samdomas Rusijos imperijos kariuomenės Kauno tvirtovės karo aviacijos būrio žvalgas. Baigė Kijevo 2-ąją praporščikų mokyklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos karo aviacijos oro žvalgas, kapitonas.
Grįžęs į Lietuvą 1919 m. sausio mėn. paskirtas Inžinerinio bataliono tiekimo skyriaus lakūnu žvalgu, buvo vienintelis Lietuvos kariuomenėje aviacijos specialistas. Nuo 1919 m. kovo mėn. pirmasis kuriamos Karo aviacijos mokyklos viršininkas. 1919 m. kovo 3 d. vokiečio F. Šulco pilotuojamu lėktuvu kaip oro žvalgas atliko vieną pirmųjų Lietuvos karo aviacijos skrydžių į frontą su Lenkija. 1919 m. balandžio 4 d. skrydžio į frontą metu sužeistas, dėl sveikatos būklės pripažintas netinkamu karo tarnybai. 1919 m. gegužės 27 d. atleistas iš Karo aviacijos mokyklos viršininko pareigų. Nusišovė.
Dapkaičiai
Dapkaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kaulakių.
Zygenas
Zygenas  – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, šiaurės rytus nuo Bonos, prie Zygo upės. Per miestą eina Dortmundo–Gyseno geležinkelis ir greitkelis; geležinkelis ir greitkelis į Kelną, yra oro uostas. Vystoma metalo apdirbimo, elektronikos, elektrotechnikos, odos, alaus pramonė. Veikia 1972 m. įkurtas universitetas, šiuolaikinio meno, Zygo krašto, bitlų muziejai, miesto galerija, teatras, čia 1577 m. gimusio dailininko Peterio Rubenso paveikslų galerija.
Yra evangelikų Šv. Martyno (1517 m.) ir Šv. Mikalojaus (XIII a.), katalikų Švč. Mergelės Marijos (1702–1729 m.) bažnyčios, Aukštutiniai (pradėti apie 1224 m.) ir Žemutiniai (1698–1714 m.) rūmai.
Istorija
Zygenas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1079 m.
Before and After
Before and After – 1996 m. filmas, pastatytas pagal 1992 m. to paties pavadinimo Rosellen Brown romaną. Filmą režisavo Barbet Schroeder. Meryl Streep vaidina daktarę Carolyn Ryan, Liam Neeson vaidina Ben Ryan, Edward Furlong vaidina Jacob Ryan, Julia Weldon vaidina Judith Ryan.
Siužetas
Carolyn ir Ben Ryan patiria tikrą košmarą, kuomet jų sūnus yra apkaltinamas nužudęs savo merginą. Tėvų nesutarimai dėl to, kaip reikėtų išspręsti šią situaciją, sukuria daug įtampos.
Amfisbaena
Amfisbaena – graikų mitologijoje libietiškos kilmės mitinė gyvatė, turinti dvi galvas ir šviečiančias akis. Pabaisa turi po galvą kiekviename gale. Jos vardas reiškia „einanti į abi puses“. Ji dar vadinami „skruzdžių motina“, kadangi maitinasi skruzdėlėmis. Jei ji būtų perkirsta pusiau jos dalys vėl susijungtų. Plinijus užrašė jos medicinines savybes. Buvo tikima, kad gyvos gyvatės vėrinys apsaugos nuo nėštumo, o mirusios gydys nuo reumato. Ji taip pat apibūdinama kaip dvigalvis driežas.
Bargestas
Bargestas – Anglijos Jorkširo folklore baisus juodas šuo, turintis milžiniškus dantis ir nagus. Šuo pasirodo naktimis. Žmonės tikėjo, kad tas, kuris jį pamatys tikrai mirs. Velse buvo analogiškas raudonakis Tamsos šuo, Gvilgis (Gwyllgi). Plačiau žr. Juodieji šunys.
Ford Europe
Ford Europe – „Ford Motor Company“ padalinys, gaminantis Ford markės automobilius Europos rinkai. Įmonė buvo įkurta 1967 m., sujungus Didžiosios Britanijos ir Vokietijos padalinius.
Dailidės (Ignalina)
Dailidės – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Grybėnų.
Ermano beržas
Ermano beržas (Betula ermanii) – beržinių šeimos (Betulaceae) lapuočių medžių rūšis. Paplitusi rytų ir pietryčių Sibire (Kamčiatka, Sachalinas, Užbaikalė), šiaurės Kinijoje, Korėjoje, Japonijoje.
Tai 12-15 m (kartais iki 20 m) aukščio medis, su 50-70 cm (kartais iki 90 cm) skersmens kamienu. Žievė (tošis) tamsiai pilka, rusva, rausvai ruda ar kaštoniška, atsiplaišiojusi. Miškuose auga statmeni, su šakomis, nukreiptomis į viršų, o atvirose vietose – kreivi, su horizontaliomis šakomis. Lapai kiaušiniški ar ovalūs, 4-14 cm ilgio, 3-10 cm pločio. Lapkotis 5-35 mm ilgio. Žirginiai iki 8 cm ilgio, moteriški žiedai nukreipti į viršų, 2-4 cm ilgio. Žydi balandžio-gegužės mėnesiais. Subrandina iki 3 mm ilgio riešutėlius.
Ermano beržai auga mišriuose kalnų miškuose ir kalnų taigoje, arčiau subalpinės juostos auga pavieniui arba kreivamiškiais, dažnai sudaro medžių ribą. Kamčiatkoje auga kalnų šlaituose, skliautkalvėse, upių slėnių šlaituose. Prie jūros augantys būna kreivi, palinkę prie žemės. Pakenčia stiprų šaltį, šešėlį, reiklus dirvožemio drėgmei ir derlingumui. Išgyvena iki 300–400 metų.
Italijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Italijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Laukiniškė
Laukiniškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Jankų, prie kelių ir  sankirtos. Šalia Kazlų Rūdos miškų paribio.
Aleksandras Bibilašvilis
Aleksandras Bibilašvilis (1916–1944 m. spalio 10 d.) – Tarybinės Armijos gvardijos kapitonas, bataliono vadas, žuvęs Žygaičiuose (Tauragės raj.) mūšyje su vermachtu. Tarybų Sąjungos Didvyris.
Aleksandras Bibilašvilis gimė 1916 m. Zestafonio rajone, Kveda Sakaroje (Gruzija) valstiečių šeimoje. 1941 m. baigė Tbilisio žemės ūkio institutą.
Nuo 1941 m. liepos mėnesio – Raudonojoje Armijoje. Nuo 1942 m. rugsėjo mėn. – veikiančioje armijoje. 1943 m. baigė Karininkų sudėties tobulinimo kursus.
Buvo 32-osios gvardijos šaulių divizijos (1-ojo Pabaltijo fronto 2-oji gvardijos armija) 80-ojo gvardijos šaulių pulko šaulių bataliono vadas. Kapitono Bibilašvilio vadovaujamas batalionas mūšyje prie Šiaulių 1944 m. rugpjūčio 21 d. sunaikino 12 tankų, 6 šarvuočius, nukovė apie 200 vokiečių kareivių.
1944 m. rugsėjo 6-9 d., vykdant Klaipėdos puolamąją operaciją Bibilašvilio batalionas, besikaudamas ir darydamas didelius nuostolius vokiečių kariuomenei, įveikė apie 100 km.
Jis buvo palaidotas Žygaičiuose, po to perlaidotas Tauragės karių kapinėse. 1948 m. ant kapo pastatytas obeliskas (autoriai J. Juozonis ir A. Fadinas), kuris buvo restauruotas 2002 m.
1945 m. jam suteiktas Tarybų Sąjungos Didvyrio vardas.
Tarybiniais laikais Žygaičių vidurinės mokyklos pionierių draugovė buvo pavadinta A. Bibilašvilio vardu.
Skroblio piliakalnis
Skroblio piliakalnis, Pilalė – piliakalnis Rietavo savivaldybėje, į pietus nuo Skroblio kaimo, dešiniajame Jūros upės krante. Pasiekiamas keliu Rietavas – Kuliai – yra neprivažiavus Jūros upės 50 m į dešinę šiaurės rytuose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 100 m į pietus nuo Jūros dešiniojo kranto. Šlaitai statūs, 12-16 m aukščio. Jo aikštelė ovali, pailga rytų vakarų kryptimi, 2 m aukštesniu viduriu. Rytiniame šlaite, 2 metrais žemiau aikštelės yra trikampė 13x17 m dydžio terasa. Piliakalnyje rastas bronzinis atkraštinis kirvis.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1902 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1962 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.
Audra Dagelytė
Audra Dagelytė (g. 1981 m. kovo 26 d.) – sportininkė lengvaatletė, Lietuvos ir Akmenės rajono politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1999 m. baigė Ramučių (Akmenės rajonas) vidurinę mokyklą, 2004 m. Lietuvos kūno kultūros akademija, mokėsi Kauno kūno kultūros akademijos magistrantūroje.
1999–2004 m. Akmenės sporto centro lengvosios atletikos trenerė, Naujosios Akmenės Saulėtekio vidurinės mokyklos mokyklos mokytoja.
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Akmenės rajono skyriaus narė, Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narė.
2004 m. trumpai Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.
Sprinterė, 2000 m. Europos, 2002 m. Europos taurės 4x100 bėgimo čempionė, daugkartinė Lietuvos ir Baltijos šalių bėgimo rungčių nugalėtoja, Lietuvos 4x200 ir 2x100 metrų bėgimo rekordininkė.
Agugliastros judikatas
thumb|right|250px|[[Sardinijos judikatai.]] Agugliastros judikatas, taip pat Ogliastros judikatas – mažas, trumpai (X–XI a.) egzistavęs judikatas Sardinijoje. Sostinė buvo Ogliastra.
Agugliastros judikatas buvo piečiau Galuros judikato, į rytus nuo Arborėjos judikato, į šiaurę pagal rytinę Sardinijos pakrantę nuo Kaljario judikato.
Agugliastra buvo vienas iš keleto mažų judikatų, egzistavusių Tamsiaisiais amžiais. Jį anksti aneksavo Kaljario judikatas, todėl po to Sardinijoje tebuvo keturi judikatai.
Galuros judikatas
thumb|right|250px|Sardinijos judikatai. Galuros judikatas šiaurės rytuose, pažymėtas pilkšva spalva. Galuros judikatas – vienas iš keturių (šiaurės rytų) Sardinijos judikatų viduramžiais. Galura (Gallura), kurios vardas kilęs iš 'gaidys', buvo padalinta į dešimt kuratorijų. Pagrindinis miestas buvo Olbija (Olbia). XIII a. Galuros judikato herbe buvo pavaizduotas gaidys.
Atskira Galuros provincija buvo sudaryta Bizantijos valdymo laikais. IX a. antroje pusėje graikai Galuros provinciją paliko, ir ją perėmė saracėnai. Galura buvo paskutinė Sardinijos dalis, užvaldyta musulmonų ir pirmoji iš jų išsivadavusi.
XI a
Pirmieji Galuros judikai istoriniuose šaltiniuose paminėti XI a. antroje pusėje, nors žinomi ir keli ankstesnieji valdovai. Galuros judikatas kaip ir kiti judikatai pradžioje priklausė Pizos arkivyskupijai. Galura, skirtingai nei kiti judikatai, gana pastoviai palaikydavo Pizą, galbūt dėl to, kad buvo netoli Pizos miesto. Dėl tos priežasties Galuros judikatas dažnai sudarydavo sąjungą su piečiausiu Kaljario judikatu.
Nuo IX a. vidurio iki XI a. pradžios apie Galuros judikatą žinoma labai mažai. Apie 1050 m. valdė judikas Manfredas. Dabar dažniausiai manoma, kad pirmieji Galuros judikai buvo Pizos respublikos pasiųsti valdytojai. Popiežius Grigalius VII savo 1074 m. laiške minėjo Konstantiną I Galurietį, kuris galbūt buvo Gerardeskių (Gherardeschi) giminės narys. Yra legendų apie Konstantino I ryšius su galingais Činarcos (Cinarca) valdovais Korsikoje.
XII a
Apie 1100 m. Pizos įtakos buvo atsikratyta, į sostą sėdo pirmasis Torių (Thori) dinastijos narys Torkitorijus (Torchitorio).
Paskutinius XI a. dešimtmečius ir XII a. pradžioje Italijoje ir Vokietijoje dominavo Grigaliaus reformos ir Kova dėl investitūros, kuriomis buvo siekiama reorganizuoti valstybių ir Katalikų bažnyčios santykius. Popiežiai per Pizos arkivyskupus siekė įgyti tiesioginės valdžios Sardinijoje. Čia jiems padėjo judikų remiami benediktinų ir kamendulų vienuoliški judėjimai. Vienuoliai inicijavo svarbius ekonominius, žemės ūkio, technologinius, bažnytinius ir socialinius pokyčius Sardinijos bendruomenėse.
Po trumpo Torkitorijaus sūnaus Saltaro (Saltaro) valdymo trejus metus valdė Itokorė (Ittocorre de Gunale). Po to valdė Konstantinas II, po jo – Komita I (Comita I).
Apie 1130 m. Komita kartu su Toreso judiku Gonarijumi II (Gonario II) ir Arborėjos judiku Konstantinu I (Constantine I) davė vasalo priesaiką Pizos arkivyskipijai. 1132 m. Komita nuvyko į Ardarą, į Logudoro judiko rūmus, kad tiesiogiai prisiektų arkivyskupui Rodžeriui ir tuo pripažino Logudoro judikato viršenybę. Ryšiai su Pizos arkivyskupija buvo buvo atnaujinti ir išliko ilgam.
Po Komitos valdžią perėmė Konstantinas III, galbūt Itokorės sūnus ir todėl pirmasis Galuros judikas iš Lakonų (Lacon) dinastijos.
XIII a
Iš Konstantino III valdžią paveldėjo jo sūnus Barisonas II (Barisone II), kuris 1203 m. valdžią paliko savo vieninteliam palikuoniui – dukteriai Elenai. Dėl to Galuroje prasidėjo paveldėjimoi krizė, nes konkuruojančios grupuotės siekė apvesdinti savo atstovus su Elena. Eleną vesti bandė Wilhelmas Malaspina (Guglielmo Malaspina), bet tai uždraudė popiežius Inocentas III. 1206 m. į Galuros judikatą įsiveržė Kaljario judiko Wilhelmo I (Guglielmo Salusio IV) kariuomenė. 1207 m. Elena ištekėjo už piziečio Lamberto Viskončio (Lamberto Visconti). Lambertas atrėmė įsiveržimą ir išlaikė Galurą Pizos įtakoje.
1211 m. Toreso judikas Komita III (Comita III) patvirtino sutartį su Genujos respublika, kuri buvo tradicinė Pizos varžovė. Pagal sutartį Logudoro judikatas ir Genuja turėjo kartu užkariauti visą salą ir perduoti valdžią Genujai, o vietoje kaip judikas valdyti turėjo Komita III. Sąjungininkai pirmiausia įsiveržė į Galurą, nes ji palaikė tvirtus ryšius su Piza. 1212 m. Piza kontratakavo, bet tik 1214 m., kai mirė Kaljario judikas Vilhelmas I, Galura sugebėjo sumušti Komitą ir Genują. Laivynų karas tęsėsi, kol popiežius Honorijus III 1217 m. gruodį neprivertė puses pasirašyti taiką.
Mirus Elenai Lambertas valdė toliau ir vėliau vedė Kaljario paveldėtoją, todėl iki savo mirties 1225 m. ėmė valdyti abu judikatus. Po jo Galuros judiku tapo jo sūnus Ubaldas, o Kaljario judiku – jo brolis Ubaldas. Vyresniajam Ubaldui mirus jaunesnysis bandė perimti valdžią Kaljaryje, bet jam nepavyko.
1236 m. per vedybas su Adelasija buvo įsigytas Logudoro judikatas. 1238 m. mirė Ubaldas, ir jo našlė ištekėjo už Šv. Romos imperatoriaus Frydricho II pavainikio Heinco (Heinz, ). Heincas ėmė vadintis visos Sardinijos karaliumi, o Galuros judiku tapo Ubaldo sūnus Jonas (Giovanni Visconti), kuris dalį laiko praleisdavo Galuroje, dalį – Pizoje. Taip pat valdė ir jo sūnus ir įpėdinis Ninas (Nino). 1284 m. Piza katastrofiškai pralaimėjo Melorijos jūrų mūšį (Battle of Meloria), ir Ninas pabandė paimti valdžią Pizoje, bet buvo išvytas. O 1287 m. prarado valdžią ir Galuroje. Taip baigėsi Viskončių valdžia Galuroje, prasidėjusi 1207 m.
Piza aneksavo Galurą ir ją valdė iki 1323–1324 m., kai ją užkariavo Katalonija. Nino duktė Joana (Giovanna Visconti) skelbėsi Galuros judike iki savo mirties 1339 m. Tada pretendento į Galuros judikus titulą paveldėjo Milano Viskončiai, kurie perleido jį Aragonijos karūnai.
Bazilis Tiškevičius
Bazilis (Vosylius) Tiškevičius (, 1492–1571 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|150px|Bazilio Tiškevičiaus pirmoji žmona Aleksandra Čartoriska Kilęs iš Kijevo bajoro Kaleniko Miškovičiaus šeimos, Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos pradininkas. Tėvas Tiška. Broliai Borisas Tiškevičius, Levas Tiškevičius, Gavrila Tiškevičius, Mykolas Tiškevičius.
Šeima ir vaikai
Pirmoji žmona Aleksandra Čartoryska (Aleksandra Czartoryska), vaikai Jurgis Tiškevičius Logoiskis (Jerzy Tyszkiewicz Łohojski), Kalenikas Tiškevičius (Kalenik Tyszkiewicz), Eustachijus Tiškevičius Logoiskis (Ostafiej Tyszkiewicz), Nastasija Tiškevičiūtė (Nastazja Tyszkiewicz, g. 1518 m., vyras Ivanas Mielško). Antroji žmona Nastasija Sopočko (Nastazja Sopoćko), vaikai Eustachijus Serafimas Tiškevičius (Ostafi Serafin Tyszkiewicz), Aleksandra Tiškevičiūtė (Aleksandra Tyszkiewicz, vyrai: Aleksandras Chodkevičius, Konstantinas Ostrogiškis, Mikalojus Jazlovieckis).
1567 m. įkūrė Logoisko ordinaciją, 1569 m. suteiktas Logoisko ir Berdyčevo grafo titulas.
Valstybės tarnyba
1522 m. karaliaus dvariškis, 1546 m. karūnos dvaro maršalka, 1558 m. Palenkės vaivada, 1569–1571 m. Smolensko vaivada. Be to, Krasnoselsko, Čerkasų, Kanivo, Minsko, Volkovysko, Pinsko, Bobruisko, Ainų seniūnas.
1561 m. Livonijoje kovėsi su švedais.
Joana Serafinaitė
Joana Serafinaitė (1903 m. sausio 4 d. Glazge, Škotija, Didžioji Britanija) – vargonininkė ir chorvedė.
Biografija
Studijavo Scottish National Academy of Music fortepijono, vargonų ir dainavimo meną.
Nuo 1935 m. pradėjo vargonininkauti ir vadovauti Glazgo lietuvių chorui, kuris giedojo per lietuvių pamaldas bažnyčioje ir nemažai koncertavo. Taip pat vadovavo Bellshillo ir kitų vietovių lietuvių chorams. 1938 m. suorganizavo pirmą visos Škotijos lietuvių dainų šventę. Glazgo lietuvių choras ir tautinių šokių grupė Škotijos vyriausybės kvietimu du kartus koncertavo Edinburgho aikštėse, ne kartą pasirodė Škotijos ir Anglijos miestuose. J. Serafinaitė daug koncertavo kaip solistė vargonininkė, dažnai ir kaip dainininkė Škotijos lietuvių kolonijose. Draugija užsienio lietuviams remti 1939 m. ją apdovanojo ypatingu raštu. Joanos sesuo Elena irgi muzikė.
Varės
Varės – kaimas centrinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, į rytus nuo Kelmės.
Užsienio lietuvių studentų klubas
thumb|200px| ULSK logotipas (2006-2016 m.) Užsienio lietuvių studentų klubas (ULSK) – organizacija, vienijanti lietuvių kilmės jaunimą, atvykstantį studijuoti Lietuvos aukštosiose mokyklose. Įkurta užsienio lietuvių kilmės studentų 2006 m. prie Užsienio lietuvių rėmimo centro. Šiuo metu veikia prie Lietuvių namų Užsienio lietuvių švietimo centro.
Veikla
Užsienio lietuvių studentų klubas per pažintinius projektus puoselėja Lietuvos tautines vertybes. Padeda lietuvių kilmės jaunimui, siejančiam savo gyvenimą ir studijas su Lietuva, adaptuotis vietinėje bendruomenėje, skatina pilietiškumą, aktyvumą ir siekimą prisidėti prie Lietuvos gerovės.
Užsienio lietuvių studentų klubas organizuoja keliones po lankytinas istorines vietas svarbias Lietuvai, rengia lietuviško kino vakarus, tinklinio treniruotes, mini svarbias istorines datas (patriotinės: Sausio 13-osios, Vasario 16-osios, Kovo 11–osios), susitinka ir aktyviai bendradarbiauja su užsienio lietuvių jaunimo organizacijomis ir lietuvių bendruomenėmis užsienyje.
Užsienio lietuvių studentų klubą finansuoja Švietimo ir Mokslo ministerija.
Nariai
Užsienio lietuvių studentų klubo nariu gali tapt lietuvių kilmės studentai studijuojantys šalies aukštosiose mokyklose ir kolegijose. Per visus ULSK veiklos metus klubo veikloje dalyvavo studentai, atvykę iš 15 skirtingų šalių (Baltarusija, Brazilija, Estija, Gruzija, Ispanija, Izraelis, Kanada, Kazachstanas, Latvija, Lenkija, Moldova, Rusija, Ukraina, Urugvajus, Švedija, Vokietija).
Vitenas
Vitenas  – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, prie Rūro upės. Juodoji metalurgija, mašinų gamybos, chemijos, elektrotechnikos, metalo apdirbimo, optikos pramonė.
Istorija
Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas 1214 m. Miesto teisės suteiktos 1825 m.
Vainoriai (Raseiniai)
Vainoriai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kaulakių.
Logudoro judikatas
Logudoro judikatas, kitaip dar Toreso judikatas – vienas iš keturių (šiaurės vakarų) Sardinijos judikatų viduramžiais, egzistavęs X–XIII a. Šį judikatą sudarė 20 kuratorijų.
Kiti judikatai buvo Galuros judikatas (rytuose), Arborėjos judikatas (pietuose) ir Kaljario judikatas (pietryčiuose).
Logudoro judikatas buvo didžiausias ir seniausiai žinomas, taip pat pirmas užkariautas svetimšalių.
Istorija
IX amžiuje arabai ir berberai tapo labai agresyvūs, sustiprėjo jų piratai, ir Bizantijos imperija ėmė nebesugebėti efektyviai apginti Sardiniją. Sardinijos provincijų teisėjai įgijo savarankiškos valdžios, jie ėmė rūpintis vietine gynyba. Sala liko padalinta į 4 teisėjų valdomas provincijas (judikatus).
Falarika
Falarika ( ar phalarica) – senovės Iberijos, vėliau Romos akstis ilgu (~90 cm) geležiniu antgaliu ir trumpu mediniu ietikočiu. Antgalis buvo ilgo geležinio strypo su ylišku smaigaliu pavidalo. Dėl yliškumo antgalis gerai pramušinėjo šarvus.
Iberai falarikas naudojo padeginėjimui – prie antgalio pririšdavo ryšulėlius su degiomis medžiagomis, kuriuos prieš sviesdami falariką padegdavo. Taip falarikas naudodavo apgultyse, svaidydami į medines sienas, į apsiaustas gyvenvietes, kad sukeltų gaisrus ir sumaištį. Gindamiesi apgultyje iberai svaidydavo degančias falarikas į apgulties mašinas.
Logudoro judikatas
Istorija
Pirmoji sostinė buvo senasis Toresas (Torres, dabar – Porto Torres), bet jis buvo atviras arabų puldinėjimams, todėl valdančiojo teisėjo rezidencija buvo perkelta į Ardarą (Ardara), o dar vėliau – į Sasarį (Sassari).
XI a. pradžioje Logudoro ir Arborėjos judikatai kurį laiką buvo sujungti. Pirmosios žinios apie Logudoro turimos apie Barisono I (Barisone I) valdymą maždaug 1038–1073 m. Jis atvedė į salą Vakarų Europos vienuolius – paprašė Montekasino (Montecassino) abato Deziderijaus, kad šis atsiųstų vienuolių. Šioje veikloje Barisoną I palaikė tiek popiežius Aleksandras II, tiek Toskanos markgrafas Godfris III Barzdotasis, nors Pizos arkivyskupija, iki tol pagrindinis religinis autoritetas saloje, tam priešinosi.
Mirus Barisonui I Arborėjos judikatas savo judiku išsirinko Marianą I (Marianus de Zori), o Logudoro judikatas – Andreu Tanca.
Logudoro judikato galas atėjo 1259 m., kai judikė Adelasija mirė nepalikdama įpėdinio. Po to Logudorą efektyviai valdė genujiečių šeimos Dorija (Doria) ir Malaspina (Malaspina), taip pat – Arborėjos judikai. Sasaris tapo savarankišku miestu valstybe.
Valkininkų geležinkelio stotis
Valkininkų geležinkelio stotis – stotis Naujųjų Valkininkų kaime (kuris iki 2010 m. taip pat vadinosi Valkininkų geležinkelio stotimi), prie Vilniaus–Marcinkonių geležinkelio. Stoja traukiniai Vilnius–Varėna–Marcinkonys.
2008 m. geležinkelio stoties pastatų kompleksas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas. Kompleksą sudaro stoties pastatas, dirbtuvių pastatas, vandens bokštas, prekių sandėlis, du tarnautojų namai. Geležinkelio stoties statinių kompleksas yra iš XIX a. 2-osios pusės – XX a. 1-osios pusės: istorizmo stilistikos stoties pastatas (1929 m.) ir ūkinis pastatas (1902 m.), 2 namai, sandėlis ir vandens bokštas.
Istorija
thumb|left|Stotis [[2013 m.]]
1862 m. už 8 km nuo Valkininkų miestelio buvo nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis, tais pat metais čia įrengta IV klasės Valkininkų stotis. Stotis buvo tarp Varėnos GS (18 varstų) ir Rūdiškių GS (19 varstų) stočių. Po 1863 m. sukilimo prie stoties pamažu ėmė rastis nauja gyvenvietė.
Pagal Valkininkų valsčiaus gyventojų trėmimų planus, 1941 m. birželio 14 d. Valkininkų geležinkelio stotyje buvo paruošti 6 vagonai, kuriais į Sovietų Sąjungos gilumą turėjo būti ištremti 193 žmonės.
2000 m. Valkininkų stotyje suremontuoti stoties rūmai, įrengta pirmoji Lietuvoje guminių plokščių grindinio pervaža, per kurią galima važiuoti didesniais greičiais.
Augustavo miesto rotušė
Augustavo miesto rotušė  – klasicistinės architektūros stiliaus pastatas egzistavęs 1836–1944 metais Augustavo mieste. Architektas Henrikas Markonis.
Istorija
Pirmoji medinė miesto rotušė buvo pastatyta turgaus aikštėje apie 1570 metus. Manoma, kad tai buvo dviejų aukštų pastatas su pagrindine sale ir kalėjimu. Pastatas sudegė 1656 metais švedų tvano metu. Vietoj sugriautosios rotušės buvo pastatyta panaši į anksčiau buvusią rotušę, kuri stovėjo iki 1819 metų, kai buvo nuspręsta ją nugriauti dėl blogos techninės būklės. Vykstant sparčiai Augustavo vaivadijos plėtrai ir statant Augustavo kanalą buvo nuspręsta pastatyti naują rotušę, bet dėl 1831 m. sukilimo statybos buvo atidėtos. 1836 m. buvo pastatyta naujoji rotušė, kuri buvo dviejų aukštų, turėjo laikrodžio bokštą. Statybos kainavo 54 000 zlotų. Rotušėje buvo miesto administracija, teismas ir areštinė. Pirmame aukšte gyvendavo policininkai, kurie tuo pačiu ir saugodavo pastatą. Rotušė buvo remontuojama 1845 m., 1868 m., 1871 m. ir 1912 metais. Per II pasaulinį karą, 1944 metais rotušė buvo susprogdinta. 1948 m. nugriauti ir rotušės griuvėsiai. Šiuo metu buvusioje rotušės vietoje stovi prekybos centras ir autobusų stotis.
Paprastasis kurklys
Paprastasis kurklys (Gryllotalpa gryllotalpa) – kurklinių (Gryllotalpidae) šeimos vabzdys, dar vadinamas parpliu, turkliu.
Išvaizda
Kūnas stambus, 35–55 mm, tamsiai rudas. Galva didelė, apsaugota chitininio šarvo. Kiaušdėties nėra. Cerkai ilgi. Pilvelis beveik 3 kartus ilgesnis už krūtinėlę, rudas. Kojos stiprios, priekinės – rausiamojo tipo. Antsparniai trumpi (apie 1,5 cm), sparnai ilgi, sulankstyti ir sudėti virš pilvelio, išsikiša už jo galo. Kurkliai gerai skraido, kartais nuskrenda iki 8 km.
Biologija
Gyvena žemėje rausdamas urvus ir žalodamas požemines augalų dalis. Kenkia daržovėms, šakniavaisiams, daigynams. Dažnas lengvesnėse ir drėgnose dirvose.
Kurklys – visaėdis (polifagas), maitinasi šaknimis, šakniavaisiais, taip pat ir sliekais, lervomis, kitais vabzdžiais. Nimfos daugiau augalėdės.
Pavasarį, gegužės mėnesį, kai įšyla žemė, kurkliai pradeda poravimosi sezoną, kuris trunka iki birželio galo. Patinėliai kurkia išlindę iš urvų, kartais urvuose, dažniausiai drėgnose vietose. Kad sustiprintų garsą, jie išrausia piltuvėlio formos urvus, kurie veikia kaip stiprintuvas. Tyliomis naktimis kurkimas girdimas iki 1 km atstumu. Patelės skraido ieškodamos kurkiančių patinų, poruojasi.
Kiaušinius deda specialioje kameroje arti žemės paviršiaus, kad įšildytų saulė. Po 1–2 savaičių išsirita 4–5 mm ilgio nimfos, kurios yra tarsi suaugėlių kopijos, tik be sparnų, ir šviesesnės. Patelė saugo lizdą su kurkliukais ir juos prižiūri iki pirmo nėrimosi.
Nimfos auga besinerdamos, pereina 7–8 ūgius (laikotarpius tarp nėrimųsi). Nimfos auga 2–3 metus, paskutiniais metais rudenį arba pavasarį išsineria, tapdamos suaugėliais.
Kurkliai žiemoja iki 1–1,5 metro gylio urve, sausose vietose. Žiemoti kartais pasirenka mėšlo krūvas, ten kartais ir kiaušinius sudeda.
Kurkliai beveik visą gyvenimą praleidžia po žeme, išlenda tik naktį ar poravimosi metu. Urvų struktūra tokia, kad kilus pavojui kurklys iš paviršinių maisto ieškojimo urvų galėtų greitai patekti į giluminį urvą, einantį žemyn. Kiekvienas kurklys turi bent 1 giluminį urvą, kuriame slepiasi, šalia jo kurkia ir deda kiaušinius. Suradus gilyn einantį urvą kurklį nesunku pagauti gyvą.
Kovojimo būdai
Kurklį iš jo gyvenamosios zonos išnaikinti yra sunku – „Decis“ (vabzdžių naikinimo cheminis preparatas) tik kuriam laikui juos atbaido, tačiau vėliau jie vėl grįžta į tas pačias vietas. Vienas paprastas būdas yra rudenį iškasti ~50 cm gylio duobę ir ją prikrauti mėšlo. Kurkliai žiemojimui ieško sąlyginai šiltesnės vietos, tad ir įsirausia į mėšlo krūvą. Orams atšalus, duobę atkasti ir visą turinį paskleisti plonu sluoksniu. Kurkliai sušąla. Taip pat galima į urvelius pribarstyti sugrūstų kiaušinių lukštų, maišytų su nerafinuotu aliejumi. Jų prisiėdę, kurkliai žūsta. Kitas labai efektyvus būdas – įsigyti cheminio preparato, kuris rusiškai vadinasi „Медведка“. Veiksmingesnis yra „Медветокс“.
Kurklius galima gaudyti ir kitaip: suradus gilyn einantį urvelį į jį pilti vandenį. Kurklys greitai pabėga iš užtvindyto urvo. Taip juos galima pagauti gyvus. Kitas būdas – gaudyti pagal kurkimą. Suradus vietą, kur kurklys kurkia, su kastuvu galima jį iškasti, nes jis tūno paviršiuje.
Natūralus kurklio biologinis priešas gamtoje – žygiai, šunys, katės, gyvatės, kurmiai, varnėnai, skruzdės, driežai. Žygiai dirbtinai veisiami siekiant išnaikinti kurklių populiacijas.
Įrodymai
Įrodymai – faktiniai, kuriais remiantis teisės normų nustatyta tvarka gali būti konstatuojama, kad yra aplinkybių, pagrindžiančių teisinius bei kitokius faktus, svarbius teisenai, taip pat kitokiems teisiniams santykiams – prievoliniams (sutartiniams, įstatyminiams) ir kt.
Įrodymai itin svarbūs yra ne tik teismo proceso metu, bet ir ikiteisminių santykių srityje. Konstatuoti duomenis kaip įrodymus gali įvairūs subjektai. Teisenos metu tai gali būti teismas ar kitos jurisdikcinės institucijos, struktūros (arbitražas, trečiųjų teismas), kompetentingi asmenys (prokuroras, teismo antstolis, notaras). Prievolinių santykių srityje įrodomąją reikšmę turinčius duomenis kaip įrodymus pripažįsta, aiškina, pateikia santykių šalys.
Civilinė teisė ir civilinis procesas
Civilinėje byloje gali būti konstatuojama, kad yra aplinkybių (pvz., pagrindžiančių šalių reikalavimus bei atsikirtimus) ir kitokių aplinkybių, turinčių reikšmės bylai arba kad jų nėra.
Priemonės, nustatoma duomenų reikšmė:
Įrodinėjimo priemonėmis taip pat gali būti nuotraukos, vaizdo bei garso įrašai, padaryti nepažeidžiant teisės normų. Įrodymus teisenos metu reguliuoja Civilinio proceso kodeksas ir kiti teisės aktai (tarptautinės sutartys, jei jos reguliuoja įrodymus ar kt.).
Tarp rašytinių įrodymų svarbūs yra dokumentai. registracinių dokumentų anuliavimas galimas tik nustatyta tvarka. Pvz., santuokos atveju jos anuliavimui taikoma teisminė procedūra (kitaip ji yra galiojanti net jei abi santuokos šalys nurodytų, kad santuoką sudarė fiktyviai; tokiu atveju be teismo įsikišimo galima ją tiktai nutraukti (t. y. santuokai kaip teisiniam faktui netenkant teisinės galios).
Notaro, valstybės registro įstaigų patvirtinti faktai (teisinis faktas, sutartis ar kitas sandoris). Patvirtintų dokumentų galia – prima facie dokumentai: nuginčyti gali būti tik įrodžius, kad yra neteisingi (pvz., jei pažeisti teisės aktai; sandoris prieštarauja teisės aktams; vykdant Pauliano procedūrą). Registro įstaigos – juridinių asmenų registras, civilinės metrikacijos įstaigos (civilinės metrikacijos biuras, civilinės metrikacijos funkcijas vykdančios kitos įstaigos, pareigūnai, asmenys – konsulinė įstaiga, konsulinis pareigūnas). Pavyzdžiui, santuokos įregistravimas, notaro patvirtinta nekilnojamo turto pirkimo-pardavimo sutartis turi itin didelę įrodomąją galią teisenoje.
Eksperto išvada, ekspertizė – taip pat svarbią galią turintis dokumentas. Pvz., net ir notaro patvirtintas dokumentas neturės jokios galios (arba ribotą teisinę galią), jei bus nustatyta, kad dokumentas ar jo dalis yra suklastotas, suklastotas parašas, antspaudas.
Notaro ir kitų kompetentingų institucijų, įstaigų nepatvirtinti faktai, dokumentai neturi prima facia teisinės galios, todėl tokie rašytiniai dokumentai vertinami mažiau. Pvz., sandorio atveju susitarimas, jo dalys galioja tik tiek, kiek vienoda apimtimi pripažįsta abi pusės; galioja prieš sutartyje nedalyvavusių asmenų ieškinį.
Šalių (tiesiogiai ar per atstovus) paaiškinimai, liudininkų, parodymai turi būti akivaizdūs, įtikinami, kitaip jų teisinė reikšmė nebus pripažinta. Pvz., rašytinės notaro nepatvirtintos sutarties anuliavimui, sutarties sąlygų pakeitimui svarbūs šalių parodymai. Asmens paaiškinimai vertinami labiau už žodinės formos sutartį. Vertinant tokius duomenis pradeda veikti vad. „žmogiškasis veiksnys“, subjektyvumas, šališkumas.