cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beludžių kalba
Kalba turi daug tarmių, iš kurių išskiriamos trys grupės: Negausi korošių tarmė Farse taip pat kartais priskiriama beludžių kalbai.
Iki XIX a. beludžių kalba buvo tik šnekamoji, raštai rašyti persiškai. Britų valdymo laikais ši kalba pradėta užrašinėti lotyniškai, bet susikūrus Pakistanui, pritaikytas arabų raštas. 1951 m. išleistas pirmasis grožinis leidinys beludžių kalba – Gul Khan Nasir poezijos rinkinys Gulbang. Vėliau Sayad Zahurshah Hashomi sukūrė unifikuotą perrašos sistemą ir gramatiką.
Missing.lt
Missing.lt – 4-asis lietuvių soft rock atlikėjo Amberlife albumas, išleistas 2011 m.
Lanino nacionalinis parkas
Lanino nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija vakarų Argentinoje, Patagonijoje, Andų kalnuose, Neukeno provincijoje. Pagrindinis parko objektas – Lanino ugnikalnis. Parke saugomi didele rūšių įvairove pasižymintys miškai (auga notofagai, lumos, araukarijos). Dalis augalų rūšių kitur šalyje neaptinkama. Parke yra daug ežerų: Lakaro, Huechulafquen, Aluminé, Tromen ir daug kitų. Ežeruose ir upėse gausų žuvų. Sportinė lašišų ir upėtakių žvejyba. Turistinis nacionalinio parko centras – San Martin de los Andes miestas. Chapelco vietovėje yra slidinėjimo centras. Parko teritorijoje gyvena indėnų mapučių bendruomenės.
Žodziai
Žodziai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Manoma, kad kaimo pavadinimas kilęs iš jotvingių arba lietuvių kalbos. Kaimas įkurtas apie 1501 metus. Prieš 300 metų kaime įkurta bažnytėlė, kuri veikė iki XVIII a. pabaigos.
Mnichovo Hradištė
Mnichovo Hradištė  – miestas Vidurio Čekijos krašte.
Istorija
thumb|left|150px|Austrijos pašto ženklas su miesto pašto antspaudu (1887 m.) Miestas pirmą kartą paminėtas šaltiniuose 1279 m. Jame stovi rezidencinė Renesanso laikų pilis, anksčiau priklausiusi Valenšteinams (Wallenstein). Habsburgų monarchijos karvedžio ir politiko Albrechto fon Valenšteino (Albrecht von Wallenstein) palaikai 1723 m. buvo perlaidoti iš Jičyno į pilį Mnichovo Hradištėje.
Miestas žinomas ir kaip vieta, kur Prūsija, Austrija ir Rusija 1833 m. rugsėjo 12 d. pasirašė Miunchengreco (Münchengrätz) sutartį. Sutartimi šios valstybės sutarė palaikyti konservatyvizmą Europoje ir pasaulyje. Norėdamos atsverti šią sąjungą D. Britanija, Prancūzija, Ispanija ir Portugalija pasirašė Keturšalės sąjungos sutartį (1834 m. balandžio 22 d.). Taip pirmą kartą Europos politikoje susiformavo du priešingi politiniai blokai. Pirmas politinis įvykis, kur du blokai susidūrė buvo Portugalijos sosto krizė 1833-39 m.
Iki 1918 m. miestas priklausė Austrijai-Vengrijai, priklausė to paties vardo rajonui, vienam iš 94 Bohemijos Bezirkshauptmannschaften.
1575 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Ulrichas Hozijus
Ulrichas Hozijus (, apie 1455 m. Pforcheimas prie Karlsrujės – 1535 m. gegužės mėn. Vilnius) – Lietuvos statybininkas.
Biografija
1504 m. iš Krokuvos atvyko į Lietuvą. Gyveno Kaune, vėliau Vilniuje. 1524–1535 m. Vilniaus pilininkas ir pinigų kalyklos vyr. specialistas, 1528–1535 m. ir Vilniaus vėliavininkas. Žygimanto Senojo karališkųjų statybų prižiūrėtojas: nuo 1513 m. vykdė Žemutinės pilies, nuo 1515 m. – didžiųjų karališkųjų malūnų statybos darbų priežiūrą. 1532–1534 m. vadovavo tilto per Nerį statybai. Jam vadovaujant, 1535 m. pradėta Švč. Trejybės prieglaudos Vilniuje (dabar Dominikonų g. 14) statyba, kurią 1570 m. baigė statyti sūnus Janas. Tiesė pirmąjį Vilniaus vandentiekį.
Foresta (reikšmės)
Foresta gali reikšti:
Šosnovo valsčius
thumb|right|200px|Šosnovo valsčiaus herbas. Šosnovo valsčius (lenk. Gmina Czosnów) – valsčius centro rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Valsčiaus centras yra Šosnovo miestelis, esantis 26 km į šiaurės vakarus nuo šalies sostinės Varšuvos.
Šosnovo valsčius užima 128,34 km² plotą, o jame gyvena 8 743 gyventojai (2006 m.).
Šosnovo valsčius aktyviai bendradarbiauja su Semeliškių seniūnija.
Muniškių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia
miniatiūra|220px|left|Interjeras
Istorija
1848 m. Muniškių dvaro savininkų lėšomis pastatyta Muniškių bažnyčia - Jėzaus Nukryžiuotojo filijinė. 1879 m. dvarininkės K. Zabielaitės–Zaleckienės rūpesčiu ji buvo suremontuota, 1912 m. klebono Jono Eidimto ir parapijiečių pastangomis padidinta.
1962 m. maldos namai buvo uždaryti, paversti grūdų sandėliu, šventoriuje pastatyti ventiliacijos įrengimai.
1992 m. bažnyčia buvo grąžinta tikintiesiems. Netrukus buvo pradėti remonto darbai, tačiau jie netrukus nutrūko dėl lėšų stokos. 1993 m. Babtų ir Panevėžiuko klebonu buvo paskirtas kun. Jonas Stankevičius. Jo iniciatyvos dėka, remiant apylinkės ir seniūnijos vadovams, organizacijoms ir privatiems aukotojams, talkinant parapijiečiams, bažnyčios veikla buvo atnaujinta. Iki 1996 m. remontas užtruko dėl lėšų stokos ir architektų nuomonių skirtumo. Jos remontu rūpinosi buvęs Babtų parapijos klebonas Eimutis Marcinkevičius, vėliau klebonas Jonas Stankevičius. Neišliko šventoriuje stovėjusi varpinė, du šoniniai altoriai (šiuo metu stovi tik centrinis altorius), originalūs suolai. Prikeliant medinę bažnyčią, ji buvo apmūryta raudonomis plytomis.
Bažnyčios atšventinimo iškilmėse vadovavo ir pamokslą pasakė Kauno arkivyskupas Sigitas Tamkevičius. Šventėje taip pat dalyvavo iš šios vietovės (Kačiūniškių priešingame Nevėžio krante) kilęs vyskupas augziliaras Vladas Michelevičius, kuris 1924 m. buvo pakrikštytas Muniškių bažnytėlėje.
Architektūra
Statinys medinis (apmūrytas), liaudies architektūros formų: stačiakampio plano, su bokšteliu ant kraigo priekio. Anksčiau bažnyčia buvo apkalta vertikaliomis lentomis su lentjuostėmis. Priekiniame fasade išsiskiria vargonų choro langas suskaidytas smulkiais langeliais.
Bažnyčia bebokštė, trinavė, halinė. Ji su lauko akmenų pamatais ir žemu cokoliu, suręsta iš sienojų ir išorėje apmūryta raudonomis plytomis. Stogas aukštas, dvišlaitis, dengtas cinkuota skarda, o trikampiai galinių fasadų frontonai apkalti vertikaliai lentomis. Statinio planas netaisyklingo kryžiaus formos, užbaigtas trisiene apside. Priekyje per visą plotį atskirtas prienavis su dešinėje pusėje įrengtais laiptais į vargonų chorą, o presbiterijos šonuose įrengti skirtingo dydžio prieangis ir zakristija. Pagrindinis šiaurės fasadas simetriškas, su kiek įgilintomis dvivėrėmis durimis ir stačiakampiu vargonų choro langu virš jų. Virš stogo kraigo kyla nedidelis medinis bokštelis, iškeltas ant kvadratinio plano pagrindo ir dengtas kupoliuku su metaliniu ažūriniu kryžiumi. Virš apsidės stogo kyla kupoliukas su ažūriniu kryžiumi–saulute. Šoniniai fasadai panašūs, skaidomi mentėmis, tarp kurių išdėstyti smailiaarkiai, smulkiai sudalyti langai.
Bažnyčia nesudėtingos architektūros, su skirtingų formų langais. Eklektinei architektūrai įtaką padarė XIX a. plitęs romantizmo stilius (šio stiliaus požymis – smailėjančių arkų langai). Vėliau, remontuojant ar padidinant bažnyčią, atsirado svetimi elementai – langai, užbaigti pusapskritėmis sąramomis. Apmūrijus medines sienas, paliktos buvusios angų formos, o vertikalios sąvaržos tapo mentėmis.
Šventorių juosia lengva metalinė ažūrinė tvora su mūriniais vartų stulpais. Šventorius netaisyklingo keturkampio plano, dėl reljefo žemėjimo vakarinė tvoros linija įgijusi laiptuotą kontūrą. Varpinės nėra. Šventoriuje yra keli antkapiai, išlikę senų geležinių kryžių.
176 m. pr. m. e.
'''176 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
2002 m. Afrikos Tautų taurė
'''2002 m. Afrikos Tautų taurė''' – dvidešimt trečiasis Afrikos Tautų taurės turnyras, 2002 m. sausio 19 – vasario 10 d. vykęs Malyje. Turnyre dalyvavo 16 komandų, kurios pradžioje buvo suskirstytos į 4 grupes. Čempionais tapo Kamerūno futbolininkai (antrą kartą iš eilės).
Stadionai
Čempionato varžybos vyko 6 Malio stadionuose.
Atranka
Atrankoje į 2002 m. Afrikos Tautų taurę komandos buvo suskirstytos į 7 grupes. Jose pirmąsias dvi vietas užėmusios komandos pateko į čempionatą.
Dalyvaujančios komandos
thumb|Dalyvaujančios šalys
Mission Bell
Mission Bell – ketvirtasis studijinis amerikiečių atlikėjo Amos Lee albumas, išleistas 2011 m. sausio 25 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją pardavimų savaitę JAV pardavus 40 tūkstančių kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Žmerynka
Žmerynka – miestas Vinycios srityje, centrinėje Ukrainoje. Žmerynkos rajono administracinis centras. 2010 m. duomenimis, mieste gyveno 37 000 gyventojai.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XVII a. Miesto teises buvo suteiktos 1903 m. Nuo to laiko tapo svarbus srities transporto centras.
Gražina Kadžytė
Gražina Kadžytė (g. 1954 m. rugpjūčio 7 d. Krasnojarske, Rusija) – Lietuvos žurnalistė, etnologė, tautosakininkė.
Biografija
Nuo 1959 m. gyveno motinos gimtinėje Butiškiuose. 1972 m. baigė Užpalių vidurinę mokyklą, 1977 m. Vilniaus universitetą. 1977–1980 m. Šalčininkų rajono laikraščio korespondentė. 1980–1990 m. Lietuvos paminklų apsaugos ir kraštotyros konsultantė. 1990–1991 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos Kultūrinės veiklos skyriaus vedėja. Nuo 1992 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto Lietuvių tautosakos archyvo asistentė. Nuo 1993 m. doktorantė.
1998–2001 m. Lietuvos televizijai parašė 12 scenarijų tradicinės kultūros laidoms. Nuo 2000 m. autorinę radijo laidą aukštaičių tarme „Aukštaičių deimančiukai“. Skaitė paskaitas kalendorinių ir šeimos papročių ir kt. temomis studentams, moksleiviams ir kt. Konsultavo viktoriną „Kraičio skrynia“ (LRT), laidas „Bobų vasara“ (LNK), „Duokim garo“ (LRT), kino filmus „Troškulys“ (LKS, 1998 m.), „Lietuviškas kalendorius“ (2000 m.). Yra Vilniaus universiteto kraštotyros Ramuvos, Lietuvos kraštotyros „Tėviškės pažinimo“ ir kt. narė. Nuo 1994 m. uteniškių kraštiečių klubo „Indraja“ viceprezidentė, rengia uteniškių kraštiečių klubo „Indraja“ metraščius.
Mažieji brikonai
thumb|260px|right| [[Raudonoji tetra, upinė tetra Hyphessobrycon flammeus]] thumb|260px|right| [[Juodasis neonas Hyphessobrycon herbertaxelrodi]] thumb|260px|right| [[Hyphessobrycon megalopterus]] thumb|260px|right| [[Citrininė tetra, puošniapelekis neonas Hyphessobrycon pulchripinnis]] thumb|260px|right|[[Hyphessobrycon pyrrhonotus]] thumb|260px|right|[[Hyphessobrycon sweglesi]]
Mažieji brikonai (Hyphessobrycon) – mažųjų lašišakarpių (Characidae) šeimos žuvų gentis.
Uodegos pelekas nežvynuotas Nevisos šios genties rūšys laikomos akvariumuose. Daugelis rūšių panašios į joms giminingas rūšis, priklausančias Hemigrammus genčiai.
Daučionys
Daučionys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 11 km nuo Maišiagalos.
Ministro patarėjas
Ministro patarėjas - ministro politinio (asmeninio) pasitikėjimo valstybės tarnautojas (kiti - viceministras, ministro patarėjas (patarėjai), ministro atstovas spaudai, kiti ministro politinio (asmeninio) pasitikėjimo valstybės tarnautojai); patarėjas.
Paskirtis - padėti ministrui suformuoti politines nuostatas ir prioritetus, priimti sprendimus ir juos įgyvendinti. Dirba konkretaus ministro įgaliojimų laikotarpiu.
Sakramentalijos
Svarbiausios katalikų daiktinės sakramentalijos – rožinys, škaplieriai, kryželiai, šventinti paveikslai, žvakės, veiksmo sakramentalijos – maldos, šventinimas, žegnojimas(is), šlakstymas(is) šv. vandeniu, barstymasis pelenais.
Prozodija
Prozodija (🇬🇷 'kirtis')  – antikinėje gramatikoje atsiradęs mokslas apie kirtį (pirmiausia graikų kalbos muzikinį), nagrinėjantis skiemenis kirčio ir trukmės atžvilgiais. Šiuo metu prozodijos sąvoka nevienareikšmė, ji taikoma keliose mokslo šakose.
Marius Aleksas Lukošiūnas
Marius Aleksas Lukošiūnas (g. 1962 m. lapkričio 7 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, pedagogas.
Hipollyte Flandrin
thumb|Žanas Ipolitas Flandrinis Žanas Ipolitas Flandrinis (1809 m. kovo 23 d. – 1864 m. kovo 21 d.) – XIX a. Prancūzijos tapytojas. Jis iškilo 1836 m. su paveikslu „Jeune Homme Nu Assis au Bord de la Mer“ („Nuogas jaunuolis sėdintis priešais jūrą“), dabar eksponuojamas Luvre.
Marius Aleksas Lukošiūnas
Biografija
1980 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1985 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. 1989 m. apgynė disertaciją „Objektyvumo problema JAV masinės komunikacijos teorijoje“, socialinių mokslų daktaras.
1985–1987 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Jaunimo redakcijos redaktorius. 1987–1989 m. Maskvos universiteto Žurnalistikos fakulteto aspirantas, 1989–1992 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto asistentas, 1992 m. – Lietuvos televizijos Politikos direkcijos direktorius. 1992–1997 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto direktorius, nuo 1994 m. docentas, Žurnalistikos katedros vedėjas. 1997–2000 m. Europos žurnalistikos centro Mastrichte projektų vadovas, 2000–2004 m. JTO misijos Kosove patarėjas, 2004–2005 m. Prezidento spaudos tarnybos vadovas, nuo 2005 m. UNESCO atstovybės Maskvoje patarėjas Komunikacijos ir informacijos programai, nuo 2010 UNESCO atstovybės Kaire (Egiptas) patarėjas Komunikacijos ir informacijos programai.
Straipsnių masinės komunikacijos temomis paskelbė Lietuvos, Rusijos, JAV, Vokietijos moksliniuose žurnaluose ir kt. periodiniuose leidiniuose. Knygos „Towards a Civic Society: The Baltie Medias Long Road to Freedom“, 1993 m. skyriaus apie Lietuvos žurnalistiką redaktorius.
Hipollyte Flandrin
Jaunystė
Nuo ankstyvų metų Flandrinis rodė susidomėjimą daile ir nuosekliai plėtojo dailininko karjerą. Tačiau jo tėvai buvo labiau linkę matyti sūnų verslininku, nors šis tam neturėjo didelės patirties ir todėl buvo priverstas tapti miniatiūrų dailininku. thumb|left|250px|„Nuogas jaunuolis sėdintis priešais jūrą“, [[1835–1836 m.]] Žanas Ipolitas Flandrinis buvo antrasis iš trijų sūnų, kurie visi vėliau tapo įvairių žanrų dailininkais. Augustas, vyriausias brolis, praleido didžiausią gyvenimo dalį kaip profesorius Lione, kur vėliau ir mirė. Paulius, jauniausias brolis, buvo portretistas ir religinių siužetų tapytojas. Ipolitas ir Paulius praleido kurį laiką Lione, taupydami pinigus kelionei į Paryžių. Į Paryžių jie išvyko 1829 m., kur ketino studijuoti Liudviko Hersento studijoje. Galų gale, jie įsitvirtino Jean Auguste Dominique Ingres studijoje, kuris tapo ne tik jų mokytoju, bet ir draugu visam gyvenimui. Pirmiausia, Ipolitas gyveno kaip neturtingas dailininkas. Tačiau 1832 m, jis laimėjo Prix de Rome (Romos prizą) už paveikslą „Tėvas atpažįsta Tesėją“. Šis prestižinis meno apdovanojimas reiškė, kad jo daugiau neberibos skurdžios gyvenimo sąlygos.
Karjera
Romos prizas leido Flandriniui studijuoti penkerius metus šiame mieste. Tuo metu, jis sukūrė keletą paveikslų, kurie iškėlė jo asmenį tiek Prancūzijoje, tiek Italijoje. Jo paveikslas „Šv. Klara išgydo akląjį“, buvo sukurtas Nanto katedrai, o 1855 m. jis pelnė dailininkui pirmos klasės medalį. Kitas paveikslas „Jėzus ir vaikai“ buvo užsakytas Lisieux miesto vyriausybės. Dar kitas paveikslas „Dantė ir Vergilijus aplanko pavyduolį“ ir „Euripidas rašantis savo tragedijas“ dabar yra eksponuojami Liono meno muziejuje. 1856 m. gįžęs į Paryžių Flandrinis gavo užsakymą iš Šv. Severino bažnyčios (Šv. Jono koplyčios). Tad jo reputacija tapo dar labiau įspūdingesnė, ir tai garantavo užsakymų aprūpinimą iki gyvenimo galo. thumb|right|„Politas, Priamo sūnus, stebi besitreniruojančius graikus“ (1833–34) Be visų šių darbų, Flandrinis taip pat nutapė begale portretų. Tačiau šiais laikais jis labiau žinomas dėl savo monumentalių meninių paveikslų. Garsiausi iš jų yra saugomi: thumb|left|160px|„Autoportretas“, 1853
Mirtis
1853 m. Flandrinis buvo išrinktas į Académie des Beaux-Arts. 1863 m. dėl sunkaus darbo ir nesisaugojimo nuo bažnyčiose esančios drėgmės ir traukos, pablogėjo dailininko sveikata ir jis buvo priverstas išvykti į Italiją. 1864 m. kovo 21 d. Flandrinis mirė Romoje nuo raupų.
Migracijos indeksas
Migracijos indeksas yra skirtumas tarp teritorijos imigrantų ir emigrantų tam tikroje teritorijoje. Dažniausiai šis rodiklis yra skaičiuojamas vienam tūkstančiui gyventojų ir vienerių metų periodui. Teigiama migracijos indekso reikšmė reiškia, kad atvykusių į teritoriją žmonių skaičius yra didesnis už išvykusių žmonių skaičių, o neigiama reikšmė – kad išvykusių buvo daugiau negu atvykusių.
Apskaičiavimo pavyzdys
Tarkime, kad 2000 m. sausio 1 d. šalyje A gyveno 10 000 gyventojų. Per kitus metus (iki 2001 m. sausio 1 d.) 100 žmonių į šalį A imigravo ir 300 žmonių iš jos emigravo. Be to, per tą patį laikotarpį šalyje gimė 200 kūdikių ir 100 žmonių mirė. Taigi, 2001 m. sausio 1 d. šalies A populiacija yra
Galime samprotauti, kad 2000 m. liepos 1 d. (per laikotarpio vidurį) šalyje gyveno maždaug 9950 žmonių. Skirtumas tarp imigracijos ir emigracijos yra -200. Šį skirtumą daliname iš gyventojų skaičiaus per laikotarpio vidurį:
Gautas skaičius nurodo migracijos indeksą vienam gyventojui. Kadangi dažniausiai migracijos indeksas skaičiuojamas tūkstančiui gyventojų, gautą skaičių dauginame iš tūkstančio:
Gauta reikšmė ir yra šalies A migracijos indeksas 2000-2001 m. laikotarpiui.
177 m. pr. m. e.
'''177 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
2021 m. FIFA salės futbolo pasaulio taurė
2021 m. FIFA salės futbolo pasaulio taurė – 9-oji FIFA salės futbolo pasaulio taurė, turėjusi vykti 2020 m. rugsėjo 12–spalio 4 dienomis Lietuvoje, ir vadintis 2020 m. FIFA salės futbolo pasaulio taurė. Dėl kilusios COVID-19 pandemijos 2020 m. gegužės 12 d. sprendimu varžybos buvo nukeltos į 2021 m. rugsėjo 12–spalio 3 d.
Latvijos futbolo varžybos 1944 m.
Latvijos futbolo varžybos 1944 m.
2021 m. FIFA salės futbolo pasaulio taurė
210px|thumb|Čempionato talismanas Ivartito thumb|right|250px|Ivartito Klaipėdos „[[Švyturys Arena|Švyturio arenoje“.]]
Šeimininkų rinkimai
Dėl teisės surengti 2020 m. pasaulio taurę varžėsi keturios šalys:
2018 m. spalio 26 d. FIFA tarybos posėdžio Ruandoje metu išrinkta Lietuvos kandidatūra.
Stadionai
Iš kandidatų buvo išrinkti trys miestai bei stadionai: Vilnius (Avia Solutions Group arena), Kaunas (Žalgirio Arena) and Klaipėda (Švyturys Arena). Dėl viešbučių stokos Šiauliai (Šiaulių arena) and Panevėžys (Cido Arena) nepateko į sąrašą.
Rungtynės
Burtai buvo traukiami birželio 1 d. FIFA būstinėje Ciuriche. 24 komandos bus suskirstytos į 6 grupes.
Burtams komandos yra suskirstytos į 4 krepšelius po 6 komandas, remiantis reitingu, sudarytu pagal ankstesnius sportinius rezultatus:
Rugpjūčio 29
Vardadieniai
Adolfas – Barvydas – Beatričė – Gaudvydė – Nirmeda – Sabina – Svaigaudas
Miegojimo žodynas (filmas)
Miegojimo žodynas – 2003 m. romantinė drama su Džesika Alba. Peržiūros amžiaus riba : N-12.
Filmo premjera įvyko 2003 m. sausio 31 d. Meksikoje.
Siužetas
Veiksmas vyksta 1936 m. Anglijos kolonijoje Saravake, Borneo saloje. Graži vietinės ibanų genties narė Silima tampa jauno anglų kolonisto Džono Traskoto kalbos mokytoja ir sugulovė. O džiunglių karštyje įsižiebusi jų aistra virsta uždraustu meilės romanu. Tačiau apkaltinti pareigos ir tradicijų laužymu, mylimieji priversti išsiskirti. Po metų Džonas grįžta iš |Anglijos su savo žmona Sesilija, bet praeitis įsibrauna į jo gyvenimą ir viską pakeičia. O paslaptis pasirodo esanti tokia gili ir tamsi kaip džiunglės, kuriose gyvena tie, kurie ją saugo…
Aktoriai
ir kt.
Baudžiamoji politika
Baudžiamoji politika (Kriminalinė politika) – teisės politikos sritis, apimamti baudžiamuosius įstatymus, bausmių vykdymą ir nusikaltimų prevenciją. Tiria kriminologija. Kritinę analizę bandė pagrįsti vad. Kritinė kriminologija.
Izobai
Izobai  – eigulio namelis Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Diablo (reikšmės)
Diablo ispaniškai reiškia „šėtonas“.
Kompiuteriniai žaidimai:
Knygos:
Vietovės:
Kita:
Ričmondas (Kanada)
Ričmondas (pranc. ir ) – miestas Kanadoje, Britų Kolumbijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje; Vankuverio priemiestis. 174,5 tūkst. gyventojų (2006 m.). Metalo apdirbimo, lengvoji, aviacijos, aukštųjų technologijų, maisto pramonė. Žvejyba ir žuvies pramonė. Svarbus prekybinis centras.
Istorija
Ričmondas įkurtas XIX a. antojoje pusėje. Miesto statusą gavo 1990 m.
1576 m.
1576 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
1858 m.
1858 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Žvejonė
Ekologinis klubas „Žvejonė“ – nevyriausybinė nepelno siekianti, Lietuvos pajūryje veikianti visuomeninė aplinkosaugos organizacija, įkurta 1988 metais kaip Lietuvos Žaliųjų judėjimo klubas Klaipėdoje.
Tikslai
„Žvejonės“ tikslas yra darnus ir tausojantis pajūrio regiono vystymasis. Klubo nariai savo savanoriška veikla siekia keisti gamtai ir žmonėms pavojingą aplinkosaugos situaciją ir ugdyti aplinką gerbiančią visuomenę.
Uršulė Pranciška Višniovecka
Uršulė Pranciška Višniovecka (, ; 1705 m. vasario 13 d., Čartoriskas – 1753 m. gegužės 23 d.) – rašytoja ir dramaturgė, paskutinė Višnioveckių giminės atstovė, pirmoji moteris-rašytoja Lenkijoje ir Baltarusijoje.
Biografija
Vienintelis Krokuvos kašteliono, Vilniaus vaivados, Krokuvos vaivados, Pinsko seniūno Jonušo Antonio Vyšnioveckio (1678–1741) ir jo žmonos Teofilės Leščinskos (1680–1757), Vaclovo – Karūnos pataurininkio, Karūnos raikytojo, Palenkės vaivados, Kovelsko ir Kameneso seniūno, dukros, vaikas.
1725 m. balandžio 23 d. ištekėjo už IX Nesvyžiaus ordinato Mykolo Kazimiero Radvilos Žuvelės (vėliau – Lietuvos didžiojo etmono) ir tapo pirmąja jo žmona. Nuo jo susilaukė keturių vaikų:
Kūryba
Rašė eilėraščius lenkų kalba. Laiškus vyrui, dažnai išvykusiam iš Nesvyžiaus, rašė eiliuota forma.
Rašė pjeses Nesvyžiaus dvaro teatrui, perdirbdama prancūzų komedijas ir tragedijas, naudodama slavų legendų istorijas, antikos autorių kūrinius, arabų pasakų rinkinį „Tūkstantis ir viena naktis“. Pjesės daugiausia buvo didaktinio pobūdžio, eilė jų meilės tema, tuo tarpu jos komedijų ir tragedijų herojės – vyrų išdavystės aukos. Bandė rašyti liberto operas.
Po jos mirties vienas iš aktorių, gyvenančių Nesvyžiuje, surinko visą jos kūrybą ir išleido su Michalo Žukovskio graviruotomis iliustracijomis pagal pačios Uršulės Pranciškos piešinius (, Nieśwież, 1754). Rinkinį sudarė 16 pjesių ir 17 operinių libreto.
Jaluvka (Supraslio valsčius)
Jaluvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Nevykėlių gauja
Nevykėlių gauja – 1994 m. Italijoje sukurta komedija.
Siužetas
Fabio ir Džulijus – du skirtingi broliai, pirmasis sąžiningas, tuo tarpu antrasis vagis. Paleistas iš kalėjimo, jis jau po 10 dienų atsiduria už grotų po nepavykusio apiplėšimo. Per pasimatymą jis prasitaria broliui, kad ketino apiplėšti juvelyrinę parduotuvę ir susižerti didelę sumą, tačiau nespėjo. Fabio piktinasi tokiu brolio poelgiu, tačiau netrukus pats netenka darbo ir susidomi galimybe įvykdyti brolio planuotą vagystę. Į pagalbą jis pasitelkia draugą Enzo ir šio seserį Deborą, tačiau nei vienas nėra dalyvavęs apiplėšime, todėl mėginimas naktį patekti į parduotuvę kupinas nesusipratimų ir netikėtumų...
Ganytojas (Kaunas)
Ganytojas – Žemaičių ir Seinų vyskupijų oficialus organas, ėjęs 1919–1924 m. Kaune.
Istorija
Leido Šv. Kazimiero draugija du kartus per mėnesį, nuo 1920 m. kas mėnesį. 1922 m. buvo sujungtas su „Žemaičių vyskupijos kronika“ ir tapo oficialiu vyskupijos leidiniu. Spausdino Šviesos spaustuvė Kaune. Tiražas – 700 egz. (1919 m.). Nuo 1925 m. vietoj „Ganytojo“ leistas „Tiesos kelias“.
Spausdino Apaštalų sosto aktus, Lietuvos dvasininkijos dokumentus (kai kurie spausdinti lotynų kalba), aiškino kanonų teisę, rašė apie įvairius katalikiškojo gyvenimo aspektus, krikščionybės raidą Lietuvoje, asmens dorovinį auklėjimą.
Bendradarbiavo Antanas Alekna, Pranas Dovydaitis, Pranas Kuraitis, A. Ragaišis, Kazimieras Prapuolenis, Kazimieras Steponas Šaulys, Jonas Totoraitis ir kt.
Redagavo Adomas Dambrauskas-Jakštas, Mykolas Vaitkus (nuo 1923 m.).
Keršnėnai
Keršnėnai arba Vasilkovas (, nuo 1938 m. Kirschnehnen, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
A Perfect Circle
A Perfect Circle – alternatyvaus roko grupė iš JAV. Grupė gyvuoja nuo 1999 m.
Grupę sudaro penki nariai:
Psichozė
Psichozės atveju gali pasireikšti įvairūs asmenybės, minčių bei elgesio pakitimai: iliuzijos ir klaidingi įsitikinimai, kurie paremti tvirtais, bet iš iškreipto suvokimo atsirandančiais argumentais, (pvz., paranoja); haliucinacijos, sutrikusi mąstymo funkcija; dažnai nesugebėjimas suvokti savo elgesio ir minčių keistumo ir nepagrįstumo, bendravimo bei kasdieninės veiklos atlikimo sunkumai.
Psichozės reakciją gali sukelti įvairūs tiek fiziologiniai, tiek funkciniai veiksniai, dėl ko psichozė paprastai laikoma fiziologinę ligą indikuojančio karščiavimo atitikmeniu psichinės ligos atveju.
Daugumai žmonių gyvenimuose pasitaiko panašių realybės iškraipymo epizodų, todėl vienas iš paplitusių mokslinių požiūrių yra, kad psichozė nėra normalaus žmogaus sąmoningumo nukrypimas, o tik jo dalis, susidarius ypatingai intensyvioms ar sunkioms gyvenimo aplinkybėms, kuriuo atveju psichozė greičiausiai nėra psichinės ligos simptomas (žr. schizotipija).
Klasifikacija
Pagal DSM klasifikaciją, psichozė gali būti psichinės ligos ar sutrikimo simptomas, bet nėra psichinis sutrikimas pati savaime. Pvz., psichozę gali patirti tiek šizofrenija sergantys žmonės, tiek narkotikų vartojimą nutraukę asmenys, tiek asmenys, nesergantys psichine liga, tik dėl rimto šalutinio vaistų poveikio ar padidinto streso. Visų šių grupių žmonės gali turėti ilgus periodus be psichozės.
Garnys (Brazilija)
Garnys – Brazilijos lietuvių satyros ir humoro laikraštis, pradėtas leisti 1950 m. San Paule.
Psichozė
Termino painiojimas su kitais psichiatrijos terminais
Psichozė kasdieniu požiūriu dažnai painiojama, bet nėra:
Garnys (Brazilija)
Redagavo J. Vingelis.
Psichozė
Priežastys
Psichozės priežastys skirstomos į „organines“ (atsiradusias dėl fiziologinių pakitimų organizme) ir „funkcines“ - visas likusias priežastis, kurios būna psichologinio pobūdžio (nerimas, depresija ir t. t.)
„Funkcinės“ priežastys
Psichozei gali turėti įtakos žmogaus nuotaikos. Pvz., depresuojantis asmuo, psichozės atveju dažniau linkęs į savęs kaltinimo iliuzijas, o asmuo su manijos sutrikimais gali būti linkęs į smarkų savo jėgų pervertinimą.
Psichotinės būsenos gali būti sukeltos streso ir taip pat sustiprintos, tiek dėl neseno įvykio sukelto sukrėtimo, tiek ir dėl psichologinių traumų praeityje.
Didelis miego trūkumas taip pat siejamas su psichoze. Verta atkreipti dėmesį, kad neįprasti nerealūs pojūčiai ir mintys pereinamojoje fazėje prieš užmiegant (hipnagogija) ar bundant (hipnopompija) yra normalus reiškinys ir nėra psichozės ženklai.
„Organinės“ priežastys
Prie šių priežasčių priskiriami įvairūs neurologiniai bei kiti sutrikimai ir ligos: smegenų auglys, demencija su Levi kūneliais, išsėtinė sklerozė, sarkoidozė, Laimo liga, sifilis, Alzhaimerio liga, Parkinsono liga, medžiagų serume koncentracijos nukrypimai: hipokalcemija, hipernatremija, hiponatremija, hipokalemija, hipomagnezemija, hipermagnezemija, hiperkalcemija, hipofosfatemija; hipoglikemija; sisteminė raudonoji vilkligė; AIDS; raupsai; maliarija; leukoencefalopatija brandžiame amžiuje; metachromatinė leukodistrofija vėlyvame amžiuje.
Psichozės epizodus gali sukelti ir gripas ar kiaulytė.
Psichoaktyvios medžiagos
Psichozė gali atsirasti dėl psichoaktyvių medžiagų vartojimo arba nutraukus reguliarų vartojimą. Šioms medžiagoms priskiriama: alkoholis, didelėmis dozėmis dekstrometorfanas, kai kurie antihistaminai; barbituratai, benzodiazepinai, atropinas, skopolaminas, paprastoji durnaropė, antidepresantai, antiepileptikai; vaistai, savo sudėtyje turintys fenilpropanolamino; narkotikai - kokainas, amfetaminas, haliucinogenai LSD, psilocibinas, meskalinas, MDMA, fenciklidinas (PCP).
Kai kurie tyrimai parodė, kad marichuanos vartojimas paskatina psichozę, nors laikoma, kad priežastinio ryšio nėra, ir kad vartojantys marichuaną asmenys gali būti linkę į psichozę dėl kitų priežasčių.
Haliucinacijos
Haliucinacijos pasireiškia visuose jutimuose, gali būti paprasti pojūčiai (šviesos regėjimas, spalvos, skonis, kvapas) arba sudėtingesnės haliucinacijos, kaip kad gyvūnų ar žmonių matymas ir bendravimas su jais, nesančių prisilietimų jautimas. Haliucinacijos nėra tas pats, kas iliuzijos (pastarosios yra iškreiptas išorinio stimulo suvokimas, tuo tarpu haliucinacijos - pojūčiai, atsirandantys be išorinio stimulo).
Dažniausiai psichozėje pasitaikančios haliucinacijos - garsinės, kai asmuo gali girdėti kalbant kitus asmenis (kai iš tikro tai nevyksta). Kaip bebūtų, tyrimai parodė, kad balsų girdėjimas nereiškia, kad žmogui reikalinga psichiatro pagalba.
Klaidingi įsitikinimai ir paranoja
Psichozės atveju gali pasireikšti paranoja bei stiprūs klaidingi įsitikinimai. Vokiečių psichiatras Karl Jaspers šiuos požymius skirstė į pirminius ir antrinius. Prie pirminių priskiriami klaidingi įsitikinimai, neturintys jokios suprantamos priežasties bei nesuvokiami normalių psichinių procesų aspektu; prie antrinių priskiriami įsitikinimai, kurių atsiradimą galima paaiškinti asmenį supančiomis dabarties ir praeities aplinkybėmis.
Mąstymo sutrikimai
Apie mąstymo sutrikimus daugiausiai sprendžiama iš asmens kalbos ir rašymo, laikant, kad sutrikęs mąstymas daro poveikį žmogaus kalbinei raiškai. Tai gali pasireikšti įtemptu, nenuosekliu kalbėjimu, staigiu nukrypimu nuo temos, užsiblokavusiomis mintimis ir kt.
Įžvalgos trūkumas
Vienas pagrindinių psichozės požymių yra nesugebėjimas suvokti savo patirties ar elgesio neįprastumo, nepagrįstumo. Net ūmios psichozės atveju, žmonės gali nesuvokti, kad jų įsitikinimai ar haliucinacijos neturi jokio realaus pagrindo. Kaip bebūtų, šis požymis (suvokimo lygis) varijuoja psichozės epizodo eigoje, taip pat priklausomai nuo asmens.
Anksčiau buvo laikoma, kad tokios įžvalgos trūkumas susijęs su kognityvine disfunkcija ar vengimo strategijos pasirinkimu, tačiau vėlesni tyrimai neaptiko jokio statistinio ryšio.
Aira Naginevičiūtė-Adomaitienė
Biografija
1987 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose baigė choreografiją, mokytoja Kira Katerina Daujotaitė. Paraleliai stažavosi Austrijoje, JAV, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje ir kt. Vėliau studijavusi šokio pedagogiką, baigiamąjį darbą kūrė šiuolaikinio šokio stiliumi, nors viso kurso studijų pakraipa buvo sceninis liaudies šokis.
Šoko Kauno išraiškos šokių kolektyve „Sonata“, 1987–1989 m. buvo „Sonatos“ vadovė. 1989 m. Kaune įkūrė šiuolaikinio šokio grupę „Fluidus“. Nuo 1998 m. LMTA Teatro ir kino fakulteto dėstytoja, Šokio ir judesio katedros docentė. Vaidybos (šiuolaikinio šokio) kurso vadovė. Laisvai samdoma choreografė ir režisierė. Spektakliams būdinga meditatyvinė nuolaika, vidinių žmogaus būsenų analizė, dažnai remiamasi japonų šokio srove buto. Gastroliavo Gruzijoje, Norvegijoje, Švedijoje, Lenkijoje, Estijoje, Anglijoje, JAV ir kt.
2007 m. Šiuolaikinio šokio asociacijos narė-steigėja.
Šokio teatras AIROS
2013 m. gruodžio 22 d. Menų spaustuvės Juodojoje salėje naujai susikūręs šokio teatras AIROS pristatė savo pirmąjį spektaklį "Chimeros karoliai". Spektaklį apie moteris sukūrė choreografė Aira Naginevičiūtė, bendradarbiaudama su kompozitorium Vladu Dieniniu. Pasitelkdamos įvairias konstrukcijas, objektus, aplinką ir savo kūnus šokėjos čia ir dabar kuria garso skulptūras. Teatro buveinė - Kęstučio g. 31-3, LT-08121, Vilnius.
Daučiuliškės
Daučiuliškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 2 km nuo Ausieniškių.
178 m. pr. m. e.
'''178 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Remigijus Šileika
Remigijus Šileika (g. 1950 m. spalio 1 d. Šiauliuose) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas.
Biografija
1968 m. baigė Šiaulių 9-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. – muziką Vilniaus pedagoginiame institute. 1981 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją.
1972-1973 m. Šiaulių 11-os vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. Nuo 1981 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto dėstytojas, profesorius.
Nuo 1985 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, Klaipėdos skyriaus vadovas.
Kūryba
Sukūrė per 100 simfoninių, kamerinių instrumentinių, vokalinių instrumentinių kūrinių, vokalinių ciklų, muzikos teatrui. Išspausdinta apie 30 kūrinių, apie 40 įrašyta į Lietuvos radijo fondus, 7 kūriniai įrašyti į kompaktines plokšteles.
Ramu
Ramu  – upė Papua Naujosios Gvinėjos šiaurėje. Prasideda Bismarko kalnuose, Kratkės kalnagūbryje. Teka į šiaurės vakarus pelkėta lyguma. Įteka į Bismarko jūrą. Potvynių metu Ramu vandenys susisiekia su Sepiko upe. Vaga labai vingiuota, daro meandras ir senvages.
Garnys (Kaunas)
Garnys – laikraštis, ėjęs 1910–1914 m., 1924–1929 m. Kaune. Skelbėsi esąs pirmutinis kultūringas juokų ir satyros laikraštis.
Istorija
Leido ir redagavo V. Saglinaitė. Ėjo kartą per mėnesį, iliustruotas, nedidelės knygelės formato, 16 psl. apimties. Spausdino S. Banaičio spaustuvė ir Šviesos spaustuvė Kaune.
Kritikavo įvairias negeroves, ydas, šaipėsi iš valdininkų, apsileidėlių, tamsuolių, literatų (keturvėjininkų), rašė ir apie kitas šalis, spausdino spaudos peržvalgas, humoristinius eilėraščius, replikas, satyrinės literatūros kūrinius, politines karikatūras.
Autoriai pasirašinėjo slapyvardžiais Dėdė Baltrus, Petras Kiška, Justas Kiksas, Uršė Spiraitė, Čemerys, Titnagas, Dėdė Anastazas, At. Švyturys ir kt.
Redaktorė Sofija Jastremskaitė (nuo Nr. 11 iki 1914 m.). Nuo 1924 m. sausio leido ir redagavo B. Valiušaitis.
Gerardeskiai
thumb|right|200px|Gerardeskių giminės herbas. Gerardeskiai (Gherardeschi, della Gherardesca) – įtakinga giminė Pizos respublikoje, žinoma nuo XI a., XIII a. viduryje buvusi viena žinomiausių. Jie buvo gibelinų šalininkai ir paprastai valdė Donoratiko (Donoratico) grafystę.
Iš Gerardeskių giminės kilo keli bažnyčios veikėjai, bet ji garsėjo savo kariškiais ir politikais.
Manoma, kad Galuros judikas Konstantinas I, valdęs Galuros judikatą Pizos arkivyskupijos vardu, galėjo būti Gerardeskis.
Gerardeskiai varžėsi su kita gibelinų šeima Viskončiais. 1237 m. jų kivirčus taikyti teko kištis arkivyskupui ir imperatoriui Frydrichui II, bet tai nepavyko.
XIII a. pradžioje Gerardeskiai ėmė dalyvauti Pizos veikloje Sardinijos saloje. 1230 m. Galuros judiko Ubaldo (iš Viskončių giminės) kariuomenė įsiveržė į Kaljario judikatą, bet Gerardeskiai, rėmę Benedetą ir jaunąjį Giljomą II, jų įsiveržimą atrėmė.
1258 m., kai Kaljario judikatas buvo padalintas, Gerardeskiai gavo pietinį trečdalį buvusio judikato, įskaitant sostinę Kaljarį. Vėliau viena iš Gerardeskių moterų ištekėjo už Galuros judiko Jono Viskončio, kraičio turėdama šiaurinį Kaljario judikato trečdalį. Šios vedybos pabaigė vaidus tarp Viskončių ir Gerardeskių.
Pizoje, šv. Pranciškaus bažnyčioje, yra Gerardeskių koplyčia.
Vytautas Jonas Lukoševičius
Vytautas Jonas Lukoševičius (1937 m. rugsėjo 4 d. Kuršėnuose – 2012 m. kovo 10 d.) – sovietinis Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas.
Nundziangas
Nundziangas (arba Nendziangas, Nondziangas; ) – upė šiaurės rytų Kinijoje; kairysis, pats didžiausias Sungario (Amūro baseinas) intakas. Prasideda Ilhuri Alinio kalnuose, toliau teka į pietryčius Sunliao lyguma. Nundziangas teka Vidinės Mongolijos ir Heilongdziango provincijomis, vietomis sudaro jų ribą. Įteka į Sungarį netoli Daano.
Vytautas Jonas Lukoševičius
Biografija
1961 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę.
1959–1962 m. laikraščio „Sportas“ korespondentas. 1962–1967 m. žurnalo „Švyturys“ literatūrinis darbuotojas, skyriaus redaktorius. 1967–1974 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas“ redaktoriaus pavaduotojas. 1974–1975 m. LKP CK Užsienio ryšių skyriaus instruktorius. 1975–1979 m. ir 1988–1991 m. laikraščių „Moscow News“ ir „Tiesa“ korespondentas Niujorke. 1979–1988 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto Laidų užsieniui redakcijos vyriausias redaktorius. 1991–1993 m. laikraščio „Lietuvos komersantas“ korespondentas, laikraščio „Nezavisimaja gazeta“ (Maskva) neetatinis korespondentas Lietuvai. Nuo 1993 m. amerikiečių turistinės korporacijos „East/West Tours and Travel Consulting Inc.“ (Niujorkas) direktorius Baltijos šalims.
Pagrindinė rašinių tematika – užsienio, Lietuvos kasdienio ir politinio gyvenimo aktualijos.
Nundziangas
Upės poplūdis būna vasarą. Nundziangas laivuojamas nuo žiočių iki Cicikaro miesto.
thumb|left|240px|Upė žemėlapyje
Syta
Pasak „Ramajanos“, Syta yra deivės Bhūmi (Žemės) dukra, įvaikinta Mithilos valdovo Džanakos. Jai suaugus, valdovas surengia svajamvarą, kur nuotaiką laimi Ajodhijos princas Rama. Syta tampa jo žmona ir iškeliauja į Ajodhiją. Tačiau ten viena iš karaliaus Dašarathos žmonų surengia sąmokslą prieš Ramą, tad šis pasitraukia į miškus. Syta, kaip ištikima žmona, keliauja su juo. Drauge keliauja Ramos brolis Lakšmana.
Berehovė
Berehovė  – miestas Užkarpatės srityje, vakarų Ukrainoje, prie pasienio su Vengrija. Berehovės rajono administracinis centras. Iki 1919 m. ir 1938–1944 m. buvo Vengrijos karalystės, Berego srities sostinė. Nuo 1919 m. iki 1938 m. buvo Čekoslovakijos dalis.
Miestas turi daug rašymo variantų:, rusin. Берегово, , ček. ir , (Beregsaz), ,.
Gintautas Pranciškus Kamuntavičius
Gintautas Pranciškus Kamuntavičius (g. 1942 m. liepos 16 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, Vytauto Didžiojo universiteto profesorius.
Eerste divisie
Eerste divisie (iš oland. Pirmasis divizionas) – antroji pagal stiprumą Nyderlandų futbolo lyga.
Gintautas Pranciškus Kamuntavičius
Biografija
1965 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą, 1968 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Teorinės fizikos katedros aspirantūrą. 1970 m. apgynė fizikos – matematikos mokslų kandidato disertaciją „Kvantinės lauko teorijos metodų taikymas atominių sluoksnių teorijoje“, o 1989 m. Dubnos Jungtinio branduolių tyrimų instituto Teorinės fizikos laboratorijoje (Rusija) – fizikos – matematikos mokslų daktaro disertaciją „Lygtys tapatingų fermionų sistemų banginių funkcijų komponentėms“. 1998–1999 m. su Fulbraito stipendija dirbo mokslinį darbą JAV Arizonos universitete.
Eerste divisie
Dėl rėmimo sutarčių žinoma Keuken Kampioen Divisie pavadinimu, o ankstesniais metais vadinta Jupiler lyga.
Gintautas Pranciškus Kamuntavičius
Biografija
1968–1990 m. dirbo Fizikos institute. Nuo 1990 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1990–1994 m. Fizikos fakulteto dekanas, 1997–2006 m. – Fizikos katedros vedėjas, nuo 1993 m. profesorius. 2006–2010 m. Gamtos mokslų fakulteto dekanas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausios sritys – teorinė ir matematinė fizika, atomo branduolio teorija. Sukūrė ir išplėtojo savaime surištųjų kvantinių sistemų, susidedančių iš tapačiųjų dalelių, teoriją. Yra paskelbęs apie 70 mokslo darbų prestižiniuose Lietuvos, buvusios TSRS ir užsienio žurnaluose. Išvertė fizikos (su kitais) ir kvantinės mechanikos vadovėlių.
Eerste divisie
Lygoje žaidžia 20 klubų. Pirmenybės vyksta dviem ratais – kiekviena komanda sužaidžia su kiekviena kita dvejas rungtynes (namuose ir išvykoje).
Lygos nugalėtojai iškovoja teisę žaisti stipriausioje Nyderlandų lygoje – Eredivisie, ją pakeičia Eredivisie paskutinę vietą užėmusi komanda.
Syta
Vieną kartą, jiems klajojant po miškus, Lankos valdovas, demonas (rakšasas) Ravana, pasivertęs brahmanu, pagrobė Sytą, kol Rama su Lakšmana vaikėsi auksinį elnią (jo užsigeidė Syta). Iš grifo Džatajaus sužinojęs Sytos likimą, Rama patraukė į Lanką išvaduoti savo žmonos. Syta buvo uždaryta vienuose iš Ravanos rūmų, ir nesileido jo mylima.
Rama su Lakšmana radę sąjungininkus tarp beždžionių, vadovaujamų Hanumano, užpuolė Lanką ir nugalėjo Ravaną ir jo armiją. Tačiau Rama, išvadavęs Sytą, suabejoja jos ištikimybe. Tada Syta žengia į degantį laužą – ugnis jos nesudegina ir įrodo jos nekaltumą. Pora grįžta į Ajodhiją, Syta tampa karaliene.
Tačiau Ajodhijos žmonės apkalbinėjo Sytą, ir Rama ją, besilaukiančią dviejų vaikų, išsiuntė į miškus. Ten ji sutiko brahmaną Valmikį ir su juo išaugino vaikus – Kušą ir Lavą. Kuomet vaikai paaugo ir buvo priimti tėvo, Syta prasmego į Žemę – grįžo pas motiną Bhūmi.
Indijoje Syta yra garbinama kaip Ramos palydovė (ypač vaišnavų), laikoma tobulos moters idealu. Tačiau iš feministinės perspektyvos, Syta yra nuolankios, visiškai vyrui paklusnios moters, kuri turi įrodinėti savo ištikimybę, simbolis. Šaktistinėje tradicijoje moteris vaizduojama priešingai – kaip nuožmi ir galinga (Durga).
Sytos kilmė gali būti siejama dar nuo Vedų laikotarpio: Rigvedoje minima derlingumo deivė Syta.
Algimantas Maknys
Algimantas Maknys (g. 1949 m. rugsėjo 29 d. Dvarciškės kaime, Lazdijų rajonas) – Druskininkų politinis veikėjas.
Biografija
1967 m. baigė Druskininkų miesto 1-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. – Kauno politechnikos institutą, elektromechanikas.
UAB „Druskininkų statyba“ ekonomistas, nuo 2000 m. AB „Druskininkų statyba” direktoriaus pavaduotojas ekonomikai.
1987–1988 m. Druskininkų miesto tarybos deputatas, 1997–2000 m. Druskininkų miesto savivaldybės tarybos, 2000–2003 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys, Ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas, Savivaldybės valdybos narys, nuo 1997 iki 2000 m. Druskininkų savivaldybės meras.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.
Vedęs; žmona Zinaida, vaikai Marius, Virginija, Algimantas, Aurelija.
Njuflo de Čaveso provincija
Njuflo de Čaveso provincija  – viena iš penkiolikos Santa Kruso departamento provincijų, esanti šiaurinėje departamento dalyje, Bolivijoje. Provincijos sostinė Konsepsjonas.
Provincija kartu su Čikitoso, Chosė Migelio de Velasko, Anchelo Sandovalo, Germano Busčo, Gvarajoso provincijomis sudaro vadinamąją Gran Čikitanijos teritoriją. Šioje provincijoje yra išlikę du jėzuitų redukcijos metu įkurti miestai San Chavjeras ir provincijos sostinė Konsepsjonas, kurie įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip Čikitų jėzuitų misijos.
Kločkos
Kločkos (t. p. Klodzkos, ) – kilminga LDK giminė, iškilusi XV a.
Njuflo de Čaveso provincija
Istorija
Provincija įkurta 1915 rugsėjo 16 d. ir pavadinta konkistadoro Njuflo de Čaveso (1518–1556) garbei.
Kločkos
Kločkos herbą „Ogończyk“ gavo 1413 metais Horodlėje, kaip ir 46 kitos lietuvių didikų šeimos, pagal Horodlės susitarimus. Ant šalmo – dvi mergiškos Rankos.
Njuflo de Čaveso provincija
Geografija
Šiaurėje Njuflo de Čaveso provincija ribojasi su Beni departamentu, vakaruose su Gvarajoso ir Obispo Santistevano provincijomis, pietvakariuose su Ignasijaus Varneso ir Andreso Ibanjeso provincijomis, pietuose su Čikitoso provincija, rytuose su Chosė Migelio de Velasko provincija.
Provincijos reljefas – lygumos ir neaukštos kalvos. Vidutinis aukštis virš jūros lygio 490 m. Pagrindinės upės: San Martinas, Gvarajosas, San Luisas, Urugvajitas, Grandė (sudaro pietvakarinę sieną), San Chuljanas, Sapokosas. Yra keletas nedidelių lagūnų.
Provincijai būdingas šiltas klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 23.6 °C, vidutinis metinis kritulių kiekis 1186 mm.
Demografija
Njuflo de Čaveso provincijos gyventojai (93 392 gyv.) sudaro 4,6 % visų departamento gyventojų. Didžioji gyventojų dalis gyvena kaimuose (71,06 %). Miestuose gyvena tik 28,94 % gyventojų.
Didžiausi provincijos miestai :
54,6 % provincijos gyventojų yra vyrai, 45,4 % moterys. 49,07 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.
Pagal 2001 metų surašymo duomenis 29,05 % provincijos gyventojų save priskiria kečujams, 27,95 % čikitanams, 7,01 % kitoms indėnų tautoms. 35,98 % gyventojų nepriklauso jokioms indėnų tautoms.
Didžioji provincijos gyventojų dirba žemės ūkio, gyvulininkystės ir miškininkystės sektoriuje (59,45 %).
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 6 savivaldybes:
1577 m.
1577 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Nusikaltimų prevencija
Nusikaltimų prevencija (nusikalstamumo prevencija), kriminalinė prevencija – baudžiamųjų veikų (nusikaltimų), kitų teisės pažeidimų užkardymas; teisinė prevencija. Baudžiamosios politikos dalykas. Tai yra poveikio nusikalstamumui priemonė, kuria siekiama užkirsti kelią nusikaltimams, nustatant ir pašalinant bendrąsias nusikaltimų sąlygas, prielaidas bei priežastis.
Vakaruose daug dėmesio skiriama nepilnamečių nusikalstamumo prevencijos problemai.
Lietuva
Lietuvoje yra rengiamos specialios strategijos, programos (pvz., Nacionalinės nusikaltimų prevencijos ir kontrolės programa). Yra priimti specialūs įstatymai (pvz., LR organizuoto nusikalstamumo užkardymo įstatymas – dėl organizuoto nusikalstamumo). Įkurtas Nusikalstamumo prevencijos Lietuvoje centras.
Dyglianugarės
Dyglianugarės (Notacanthoidei) – kaulinių žuvų antklasio, ašakingosios silkžuvės (Albuliformes) būrio pobūrys. Gyvena vandenynų 120-4900 m gelmėse.
Šeimos
Išskiriamos dvi šeimos :
Vilija Nausėdaitė
Vilija Nausėdaitė (g. 1979 m. gruodžio 23 d.) – verslo teisininkė, buvusi Vertybinių popierių komisijos (VPK) pirmininkė (jauniausia Europos Sąjungos šalyse tokias pareigas ėjusi valstybės tarnautoja).
Išsilavinimas
1997 m. baigė Kybartų K. Donelaičio vidurinė mokykla. Nuo 1997 m. iki 2002 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininkės kvalifikaciją. Nuo 2007 m. iki 2009 m. mokėsi Baltijos vadybos institute, baigė tarptautinę verslo vadybos programą vadovams, vadybos ir verslo administravimo magistrė. Stažavosi bei kėlė kvalifikaciją užsienyje (Torontas, Zagrebas, Varšuva, Sofija).
Stažuotės
2001 m. Pirmoji INPRS konferencija dėl privačių pensijų (Sofija, Bulgarija). INPRS seminaras dėl privačių pensijų fondų patikrinimų (Varšuva, Lenkija).