cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dominikos Respublikos himnas
Himne šalies gyventojai vadinami ne dominicanos („dominikiečiai“), bet quisqueyanos („kiskejiečiai“). Kiskėja (Quisqueya) buvo indėniškas Espanjolos pavadinimas.
Eilės
Originalus himnas yra sudarytas iš 12 posmų, tačiau tradiciškai atliekami tik 4 pirmieji.
1352 m.
1352 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Šaltuona
Slėnis siauras – 0,1–0,2 km pločio, šlaitų aukštis aukštupyje – 5–6 m, žemupyje – 13–17 m. Vagos plotis žiotyse 18 m. Vidutinis nuolydis 113 cm/km. Srovės greitis 0,3–0,5 m/s.
Intakai:
Ties Anulynu (65 km nuo žiočių) Šaltuona patvenkta, sudarytas 37 ha Anulyno tvenkinys. Vidurupyje įsteigtas Šaltuonos botaninis-zoologinis draustinis. Didesnės gyvenvietės prie Šaltuonos: Biliūnai, Pašaltuonys III, Paišlynys, Žukaičiai, Eržvilkas, Pašaltuonys.
Istorija
Šaltuona (Saltone, Szaltuna, Saltüne) minima XIV a. kryžiuočių karo kelių aprašymuose. Upėvardis kilo nuo žodžių šaltas, šaltis („žema temperatūra, vėsa“), šalti.
Viperfiurtas
Wiperfiurtas (vok. Wipperfürth) – Vokietijos miestas, išsidėstęs prie Vuperio (Wupper) upės, kurios aukštupys į rytus nuo miesto vadinamas Wipper. Viperfiurte gyvena 23 503 gyventojų (2008) m. Plotas yra 118,16 km².
Tauragnas
left|120px
Tauragnas – giliausias ir aukščiausiai virš jūros lygio (164,6 m) iškilęs Lietuvos ežeras, esantis Utenos rajone, Aukštaitijos nacionaliniame parke.
Vakarinis pakraštys yra prie Tauragnų, o pietrytinis – ties Ignalinos rajono riba. Jo pakrantėse yra Taurapilio, Pilkenių, Stučių, Skroblaus I, Varniškių, Sėlės, Šimkūnų kaimai. Ežeras rininis (toje pačioje rinoje telkšo ir Labės, Labelio, Akmenio ežerai), jo ilgis 9,4 km, plotis iki 1,12 km, vidutinis plotis 0,54 km, kranto linijos ilgis 24,21 km. Didžiausias gylis (vakarinėje dalyje) 62,5 m (1933 m. nustatytas 60,5 m gylis, 2007 m. jau 62,5 m ), vidutinis gylis 18,4 m, vandens tūris 95,6 mln. m³. Ties viduriu į ežerą iš pietų įsiterpia pusiasalis. Būdingi aukšti krantai (vietomis iki 40 m). Pakrantės, ypač rytinės ežero pusės, daugiausia miškingos - ežerą supa Šeimaties, Pastovių, Sėlės, Pajaurio Pelkės miškai. Baseino plotas 74 km², išteka Tauragnos upelis (į Pakasą), kuris sausmečiais neretai išdžiūva iki dugno, vakaruose jungiasi su Labe. Įteka keli upeliai. Kilmė – ledyninis (dubakloninis).
thumb|left|240px|Tauragnas ir Tauragnų gyvenvietė Pietrytinė ežero dubens dalis remiasi į žvyringus darinius, todėl ežero vanduo filtruojasi į požemius ir iš dalies maitina šiauriau telkšantį Pliaušio ežerą. Per metus ežero vandens lygis svyruoja apie 70 cm, pavasarį – 50 cm. Nuo 1955 m. prie ežero (Tauragnų miestelyje) veikia hidrologijos stotis, kurioje matuojami vandens lygis bei temperatūra, stebimi ledo reiškiniai. Ežeras užšąla vidutiniškai gruodžio 19 d., nuledėja balandžio 16 d., nors esti žiemų, kai ištisinė ledo danga išvis nesusidaro. Vidutinis vandens skaidrumas vasarą – apie 5 m, vanduo šilčiausias būna liepos ir rugpjūčio mėnesiais – vidutiniškai 19 °C. Per vasarą ežeras sukaupia daug šilumos, todėl vandens masės vidutinė temperatūra spalio mėnesį yra 9,7 °C, o lapkričio mėnesį 5,8 °C.
Prie ežero veikia 4 kaimo turizmo sodybos, ties Tauragnų miesteliu yra įrengta poilsiavietė. Šiaurine ežero pakrante eina kelias, vakarine -.
Pavadinimas
Pasakojamas padavimas, kad kunigaikštis Rigimantas kartą nakvojo su kariais ežero pakrantėje. Visiems sumigus, senas kunigaikščio kanklininkas taip gražiai ėmė groti kanklėmis, kad du taurai išlindo iš miško jo pasiklausyti. Jie prabilę žmonių balsais. Kanklininkas jų paklausė, kur patogesnė vieta apsigyventi. Taurai parodė kalną ant ežero. Ten kunigaikštis pastatydino pilį ir ją pavadino Taurapiliu, o ežerą – Tauragnu.
Ežeras senesniuose šaltiniuose žinomas kaip Thowraggen, Tarogin, Taurogno, Turogno, Taurogin. Ežerėvardis aiškiai sudurtinis iš tauras („laukinis jautis“) ir ragas („smaigalys, iškyšulys ant galvos, kampas“). Pasak K. Būgos, toks pavadinimas suteiktas, nes esą ežeras savo pavidalu mena tauro ragus. Tačiau labiau tikėtina, kad reikšmė yra „ragas (t. y., kampas), kur būna taurų“.
Valdemaras Kvietkauskas
Valdemaras Kvietkauskas (1928 m. rugpjūčio 27 d. Kaune – 2018 m. gruodžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, spaudos darbuotojas, vertėjas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1946 m. baigė Kauno politechnikumą, gavo techniko architekto diplomą, įstojo į Kauno valstybinio universiteto Statybos fakultetą. Baigęs 4 kursus (1950 m.) nutraukė studijas.
1950–1957 m. dirbo Valstybinėje pedagoginės literatūros leidykloje (nuo 1964 m. „Šviesa“) Kaune, nuo 1951 m. redaktorius, redakcijos vedėjas. Ten dirbdamas 1956 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus pedagoginį institutą (geografijos specialybę). 1973 m. geografijos mokslų kandidatas.
1958–1991 m. dirbo lietuviškų enciklopedijų redakcijose: iki 1974 m. geografijos redakcijos vedėjas, 1974–1988 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos vyriausiojo redaktoriaus Jono Zinkaus pavaduotojas.
Sukūrė naują reljefo morfografinio kartografavimo metodą. Išvertė į lietuvių kalbą knygų iš rusų, lenkų, čekų, slovakų, vokiečių, ispanų kalbų.
Sūnus žurnalistas Vytautas Kvietkauskas (g. 1952). Palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Rindė
Rindė – upė Rietavo savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 140,9 km nuo jos žiočių, Rindžių kaime. Ištakos prie krašto kelio. Teka vakarų, pietvakarių kryptimi. Intakas – dešinysis Nevelis, įteka į Rindę 2,1 km nuo jos žiočių. Upę kerta magistralinis kelias.
Diksonas
Diksonas  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Krasnojarsko krašto šiaurėje, Taimyrijoje, Taimyro dolganų-nencų rajone. Įsikūrusi Karos jūros pakrantėje, Taimyro pusiasalio vakariniame pakraštyje, priešais Diksono salą (ji taip pat priklauso gyvenvietei).
Diksonas yra toliausiai į šiaurę nutolusi nuolat gyvenama Rusijos vieta ir viena toliausiai į šiaurę nutolusių ir labiausiai izoliuotų vietų pasaulyje. Poliarinė naktis čia trunka nuo lapkričio 11 d. iki vasario 1 d., o poliarinė diena – nuo gegužės 5 d. iki rugpjūčio 10 d. Nors žiemos palyginti nėra labai šaltos (-20–28 °C), tačiau vasaros itin vėsios (0-7 °C).
Yra jūrų uostas (šiauriausias Rusijoje), oro uostas (nuo 2010 m. nebeveikia), poliarinė stotis, krašto muziejus.
Istorija
Diksonas įkurtas 1915 m., pradžioje – saloje, o tik vėliau žemyne. Gyvenvietė pavadinta pagal salą, kurios pavadinimas kilęs nuo švedų verslininko Oskaro Diksono (Oskar von Dickson). Pradžioje tai buvo svarbus uostas ir žaliavų bazė prie šiaurės jūrų kelio. 1956 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. 1988 m. Rusijos Diksono gyvenvietė užmezgė draugystės ryšius su nedideliu Diksono miesteliu JAV (Ilinojuje), žymiu tuo, jog jame augo Ronaldas Reiganas. Nuo XX a. pab. Diksono reikšmė sumenko, gyventojų sparčiai mažėja (1985 m. – 5000, 2004 m. – 1113, 2009 m. – 632).
Vengrijos futbolo varžybos 1982–1983 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1982–1983 m.
Vynija
Vynija – dešinysis Jūros intakas, įteka į ją 59,7 km nuo jos žiočių. Upelis išteka iš Tyrelio miško, ir juo teka pietryčių kryptimi.
Upėvardis kildinamas nuo svaigiojo gėrimo vynas pavadinimo.
Varpėnai (Žeimiai)
Varpėnai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 13 km nuo Pašilių.
Svobiškio apylinkė (Molėtai)
Svobiškio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alantos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kaniūkų apylinkės, dalis Spulių apylinkės ir dalis Mackėnų I apylinkės, o dalis Svobiškio apylinkės prijungta prie Alantos apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Svobiškio apylinkė prijungta prie Alantos apylinkės ir Skudutiškio apylinkės.
Dvarykščiai (Pilaitė)
Dvarykščiai – vakarinė Vilniaus miesto dalis, esanti į pietvakarius nuo Pilaitės, pietrytiniame Gėlužės ežero krante. Buvusi šiaurinė Dvarykščių kaimo dalis. Šiaurėje ribojasi su Pilaite, rytuose su Salote (kaimu ir mikrorajonu), pietuose pereina į Dvarykščių kaimą, o vakaruose Baltiešos ir Gelužės ežerai skiria nuo Vilkeliškių. Būdingos nausėdijos.
Polkovas
Polkovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra įsikūręs ant mažos sausos salelės pelkėtoje teritorijoje šalia Mėtos upės ir netoli Bebro upės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. – XIX a. šioje teritorijoje gyveno Lietuviams artima baltų gentis jotvingiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 metų kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas buvo įkurtas 1582 metų birželio 23 dieną vykstant Abiejų tautų respublikos ir Krymo totorių karo belaisvių apsikeitimo metu. Po kelerių metų Suvalkų apskrities viršaitis suteikė Markui ir Elžbietai Konozoms teisę naudotis žemėmis šioje teritorijoje. 1585 metais gegužės 3 dieną karalienė Ona įtvirtino Polkovo gyvenvietės statusą. 1587 metais Polkovo teritorija buvo 150 ha. 1639 metais rugsėjo 13 dieną Raigardo teismas sumažino žemės nuomos kainą nuo 50 iki 10 zlotų. 1661 metais Polkovo žemes perėmė karalius Kazimieras. 1664 metais kaime gyveno 5 šeimos. 1777 metais kaimo valdytojas įvedė didesnius mokesčius, didesnę nuomos kainą ir ilgesnes darbo valandas. Kaimo gyventojai padavė valdytoją į teismą, pagrindiniai kaltintojai buvo Matas ir Marijana Kovalkovai Konozai, kurie kaltino valdininką savivaliavimu, arklių vagystėmis, turto grobimu ir sumušimu. 1778 metais į kaimą atvyko speciali komisija ištirti keliamus kaltinimus, kuri nusprendė panaikinti naujus valdininko įsakymus, tačiau valdininkas apskundė šį sprendimą ir 1781 metais į kaimą atvyko dar viena komisija kuri buvo kaimiečių pusėje ir nusprendė pakelti jų atlyginimus iki 200 zlotų, tuo metu kaime buvo 20 namų. XIII a. pabaigoje šis kaimas, Kopitkovas ir Jasionovas buvo vadinami Bojaro regionu. 1827 metais kaime buvo 29 namai, 170 gyventojų ir 1888 metais 37 namai ir 361 gyventojas. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Platkovnica
Platkovnica  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Sadovnės, apie 34 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 78 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. kaimas buvo Platkovnicos valsčiaus centras.
Robin van Persie
Robinas van Persis (g. 1983 m. rugpjūčio 6 d.) – buvęs olandų futbolininkas, Nyderlandų rinktinės puolėjas.
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2005 m. birželio 4 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per ketverias rungtynes įmušė vieną įvartį bei atliko vieną rezultatyvų perdavimą.
Didžiojo Dobžynevo valsčius
Didžiojo Dobžynevo valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Didysis Dobžynevas. Ribojasi su Choroščiaus, Balstogės Čarnos, Knišino, Krypno, Tykocino, Vasilkuvo valsčiais ir Balstogės miestu.
Istorija
Įkurtas 2002 m. vietoje buvusio Dobžynevo valsčiaus.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 160,67 km², iš kurių: Valsčius sudaro 5,38 % Balstogės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1133,3 zlotai.
1353 m.
1353 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Bernardinų sodo ąžuolas
thumb|right|250px|Sereikiškių parko ąžuolas Sereikiškių parko ąžuolas arba Bernardinų sodo ąžuolas – seniausias ąžuolas Vilniuje, stūksantis senamiestyje, Sereikiškių parko pietiniame pakraštyje, ties įėjimu iš Šv. Brunono Bonifaco gatvės, netoli pėsčiųjų tilto per Vilnią. Jo amžius siekia 400 metų. Ąžuolas nuo 1996 m. gegužės 29 d. yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas.
Ąžuolo tvarkymas
Rekonstruojant Vilniaus Bernardinų sodą, dar vadinamą Sereikiškių parku, 2012 m. rudenį seniausias sostinės ąžuolas pradėtas tvarkyti. Pasak specialistų komisijos, jam jau buvo būtina neatidėliotina pagalba, nes galėjo bet kada išvirsti. Dėl žmogaus ūkinės veiklos jis buvo praradęs apie 80 proc. savo šaknyno: kai buvo statoma transformatorinė, apkapotos ąžuolo šaknys. Ąžuolas ėmė svirti, tapo pavojingu praeiviams, nes pro jį veda vienas iš pagrindinių lankytojų srautų į Bernardinų sodą. Remiantis tarptautine praktika, nuspręsta formuoti stuobrį. Buvo pjaunamos didelės medžio šakos, tikintis, kad taip galiūno laja palengvės apie 20 tonų. Ąžuolo būklę stengtasi stabilizuoti ir išvalant ankstesniais metais užkamšytas ar kitaip užplombuotas kamieno dreves.
thumb|left|200px|Ąžuolo [[stuobrys]]
Iš Sereikiškių parko ąžuolo palikus „gyvąją skulptūrą“, joje nors ir menkai, bet irgi vyks medžiagų apytaka, žaliuos menkos naujai išaugusios šakelės. Iš jo anksčiau surinktų ir pasėtų gilių tikimasi išauginti naujų ąžuoliukų.
Deguva
Deguva – upė Rietavo savivaldybėje, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 136 km nuo jos žiočių, ties Rietavo savivaldybės ir Šilalės rajono riba. Išteka į rytus nuo Girėnų. Teka šiaurės, vakarų, pietų kryptimis. Deguvą kerta magistralinis kelias A1.
Upėvardis siejamas su žodžiu degis („nudegusi vieta“), galbūt upė pavadinta dėl išdegusių vietų, degimų.
Didžioji Prancūzijos revoliucija
200px|thumb|Jacques Necker, Liudviko XVI finansų ministras thumb|220px|Bastilijos užėmimas. 1789 m. liepos 14 d. Prancūzijos revoliucija  – laikotarpis Prancūzijos istorijoje, trukęs nuo 1789 iki 1794 m., nors kartais paskutiniai revoliucijos metai yra laikomi 1799 m., kai buvo įvesta Napoleono Bonaparto vienvaldystė. Revoliucija įkūnijo socialinės ir politinės santvarkos kokybinį virsmą, perėjimą nuo pusiau feodalinės luominės santvarkos, vadinamosios Ancien régime, prie modernios neluominės visuomenės, taip pat nuo absoliutinės monarchijos prie konstitucinės-parlamentinės santvarkos.
Priešistorė
Revoliuciją sukėlė daug aplinkybių. Ikirevoliucinė Prancūzijos socialinė santvarka pasižymėjo rigidiškumu, anachroniškų feodalinių privilegijų gausa. Dvasininkijos ir bajorijos luomai turėjo mokestinį imunitetą ir visus mokesčius mokėjo tik trečiasis luomas. XVIII a. pab. jau buvo susiformavęs buržuazijos sluoksnis, nepatenkintas ne tik privilegijų, bet ir politinių teisių nebuvimu.
Absoliutinė monarchija XVIII a. Prancūzijoje buvo didelėje krizėje. Sąstingis buvo jaučiamas Prancūzijos Katalikų Bažnyčioje. Radikalių reformų idėjas Prancūzijoje reiškė Švietimo atstovai, propagavę laisvės ir lygybės idealus.
Konjunktūrinės revoliucijos priežastys buvo valstybės finansų krizė ir nederlius. Valstybės biudžetas buvo deficitinis, daugiausia dėl XVIII a. vykdytų karų ir milžiniškų karališkojo dvaro išlaidų. XVIII a. pab., kai Prancūziją valdė Liudvikas XVI ir jo žmona, Austrijos imperatorės Marijos Teresės duktė Marija Antuanetė, karaliaus rūmuose buvo vis daugiau be saiko išlaidaujama.
Revoliucijos eiga
Tiesioginiu impulsu Prancūzijos revoliucijai tapo Liudviko XVI siekis pataisyti šalies finansinę padėtį. 1787 m. vasario mėn. jo finansų ministras Loménie de Brienne sušaukė notablių asamblėją – kilmingųjų, kunigų, buržuazijos ir biurokratų grupę nutarimams patvirtinti. Notablių asamblėja turėjo patvirtinti naujus žemės mokesčius, pagal kuriuos pirmą kartą būtų buvusi apmokestinta bajorijos ir dvasininkijos nuosavybė. Asamblėja nepatvirtino siūlomų mokesčių ir reikalavo, kad Liudvikas XVI sukviestų generalinius luomus. 1788 m. rugpjūtį karalius sutiko 1789 m. gegužės mėn. sušaukti Generalinius luomus. Sušaukti Generaliniai luomai nesiruošė apsiriboti vien finansų reforma, o ėmė svarstyti visos santvarkos reformą. Generaliniai luomai trečiojo luomo iniciatyva pasiskelbė birželio 17-ąją Nacionaliniu susirinkimu, taip siekdami iškelti ir įgyvendinti tautos suvereniteto principą. Norėdamas kontroliuoti padėtį ir sutrukdyti Asamblėjai susirinkti, Liudvikas XVI liepė uždaryti Salle des États, kur rinkosi Asamblėja. Radę uždarytas ir saugomas duris, delegatai susirinko teniso aikštelėje ir 1789 m. birželio 20 d. davė Teniso aikštelės priesaiką, kuria įsipareigojo „niekada nesiskirstyti, susitikti bet kur pagal aplinkybes, kol bus sukurta ir patikimai patvirtinta karalystės Konstitucija“. Prie jų taip pat prisidėjo kai kurie pirmųjų dviejų luomų atstovai. Liepos 9 d. Nacionalinis susirinkimas pasiskelbė Steigiamuoju susirinkimu, t. y. atstovaujamuoju organu, kurio uždavinys parengti ir priimti Konstituciją. Tuo pat metu Paryžius buvo apimtas maištų, anarchijos ir visuotinio plėšikavimo. Prie plėšikų prisidėjo ir kariai – vadinamoji Prancūzų sargyba, mat kilus neramumams jų kilmingieji vadai pabėgo iš miesto. Pasklidus gandams, kad monarchija rengiasi išvaikyti Steigiamąjį susirinkimą, 1789 m. liepos 14 d. Paryžiaus miestiečiai šturmavo Bastiliją, nes manyta, kad ten kaupiami ginklai Steigiamajam susirinkimui išvaikyti. Įsiveržę į vidų, Bastilijoje jie rado tik septynis kalinius. Bastilijos užėmimas reiškė visišką absoliutinės monarchijos krachą. Liudvikas XVI turėjo pripažinti visus Steigiamojo susirinkimo priimtus nutarimus. Buvo panaikintos bajorijos privilegijos, įvairūs trečiojo luomo apribojimai. Nors grįžo taika, kai kurie kilmingieji nepripažino naujos valdžios ir migravo į užsienį, kad paragintų kitas karalystes paskelbti karą Prancūzijai.
thumb|Robespjeras 1789 m. rugpjūtį Nacionalinė Asamblėja priėmė Žmogaus ir piliečio teisių deklaraciją, kuri tapo Konstitucijos užuomazga. Istorinės Prancūzijos provincijos buvo reformuotos į 83 vienodai valdomus, panašius dydžiu ir gyventojų skaičiumi departamentus. Rugpjūčio 4 d. buvo panaikintas feodalizmas, vadinamieji Rugpjūčio dekretai anuliavo Antrojo luomo feodalines teises ir Pirmojo luomo renkamą dešimtinę. Dekretais kilmingieji, dvasininkija, miestai, provincijos, kompanijos prarado turėtas privilegijas. Visi teisėjai buvo paskelbti laikinais ir nepriklausomais nuo sosto. Buvo uždraustos paveldimos pareigybės, išskyrus pačią monarchiją. Kriminalines bylas pradėjo tirti prisiekusiųjų teismai. Karalius turėjo teisę skelbti karą, bet įstatymų leidėjai turėjo apsvarstyti šį siūlymą ir patys dėl jo nuspręsti. Buvo panaikinti vidaus prekybos barjerai, gildijos ir kitos darbininkų organizacijos: bet kuris žmogus galėjo laisvai prekiauti gavęs licenciją. Streikai tapo nelegalūs.
Prieš revoliuciją Katalikų bažnyčia buvo didžiausias žemvaldys šalyje. 1790 m. Bažnyčia prarado teisę apmokestinti javus, buvo panaikintos kunigų privilegijos, o Bažnyčios turtas konfiskuotas.
Respublikos vyriausybė, įgaliota Liudviko XVI, taip pat įvedė matavimo vienetų sistemą (Système International d’Unités), kuri vėliau tapo žinoma kaip metrinė sistema. Buvo visuotinai pripažinti Charles-Augustin de Coulomb ir André-Marie Ampère darbai elektros ir elektromagnetizmo srityse, o jų vienetai įtraukti į metrinę sistemą.
left|thumb|200px|Satyriniame paveikslėlyje šaipomasi iš Prancūzijos revoliucijos, kokia ji buvo matoma užsieniečių akimis
Kai 1789 m. spalį Paryžiaus liaudis, norėdama atkreipti dėmesį į skurdą, užpuolė karaliaus rūmus Versalyje, karališkoji šeima turėjo persikelti į Tiuilri rūmus Paryžiuje. Vėliau, 1791 m. birželį, karališkoji šeima slapta iškeliavo iš Paryžiaus į Vareną prie šiaurės rytų Prancūzijos sienos, tikėdamasi sulaukti paramos iš rojalistų, kuriais karalius pasikliovė, bet pakeliui buvo sučiupta. Vėliau visa šeima buvo grąžinta į Paryžių ir laikyta namų arešto sąlygomis Tiuilri rūmuose.
Tuo tarpu Asamblėjoje atsirado frakcijų. Revoliucijos priešininkai sėdėjo dešinėje pusėje. Vadinamieji „Rojalistai demokratai“ siekė įtvirtinti konstitucinę monarchiją, panašią į veikusią Jungtinėje Karalystėje. „Nacionalinė partija“, sėdinti centre ir kairiau, turėjo radikalesnių siūlymų. Lafayette vadovaujama Nacionalinė Sargyba, kurią rėmė vidurinė klasė, irgi buvo stipri jėga. Kadangi dauguma Asamblėjos delegatų daugiau palaikė konstitucinę monarchiją, nei respubliką, įvairios grupės susitarė dėl reikšmingesnio, nei vien tik nominalaus valdovo, Liudviko XVI statuso. Jis buvo priverstas prisiekti Konstitucijai, pagal kurią numatyta, kad priesaikos atsisakymas, vadovavimas armijai kare su tauta ar kurio nors asmens įpareigojimas tai atlikti karaliaus vardu de facto prilygsta sosto atsižadėjimui. 1791 m. rugsėjo 3 d. priimta pirmoji Prancūzijos Konstitucija, paskelbusi konstitucinę monarchiją. Pagal ją karalius turėjo dalytis valdžia su įstatymus leidžiančiu renkamu Susirinkimu, tačiau taip pat turėjo ir karališkąją veto teisę ir galėjo pasirinkti ministrus.
thumb|200px|Rugsėjo žudynės Po naujų rinkimų, įvykusių 1791 m. spalio 1 d., naujasis parlamentas neprabėgus metams pasinėrė į chaosą. Dešinėje susibūrė 165 konstitucinės monarchijos šalininkai, 330 žirondistų (liberalūs respublikonai), kairėje – jakobinai (radikalūs revoliucionieriai), o 250 delegatų nepriklausė jokiai frakcijai. Nuo pat parlamento veiklos pradžios karalius vieną po kito vetavo priimtus įstatymus: dekretą, siūlantį mirties bausmę emigrantams, ir kitą, reikalaujantį iš kunigų per aštuonias dienas prisiekti Kunigų civilinei konstitucijai. Netrukus kilo konstitucinė krizė ir prasidėjo kitas revoliucijos etapas. 1792 m. vasarą Prancūzijoje susiklostė krizinė situacija, paskatinusi gilinti revoliuciją ir atsisakyti monarchijos. Pagrindinė krizės priežastis buvo pačių revoliucionierių pradėtas Prancūzijos karas su Austrija ir Prūsija. Pasklidus gandams, kad šalies karinius planus Liudvikas XVI ir Marija Antuanetė išdavė Prancūzijos priešams, ir miniai užpuolus Tiuilri rūmus, monarchai 1792 m. rugpjūčio 10 d. buvo suimti, nuversti nuo sosto, vėliau teisiami ir nubausti mirties bausme už valstybės išdavimą. 1792 m. vasarą nušalinus karalių nuo valdžios, prieš metus priimta Konstitucija nustojo galioti. Remiantis visuotine rinkimų teise, buvo išrinktas naujas atstovaujamasis organas – Konventas, kuris 1792 m. rugsėjo 21 d. (arba, pasak kitų šaltinių, rugsėjo 22 d. ) paskelbė Prancūziją respublika. Konvente nuo pat pradžių užvirė arši kova tarp vienam jakobinų klubui priklausiusių žirondistų (jų pavadinimas kilo iš Žirondos departamento) ir montanjarų. Spalio mėnesį žirondistai pasitraukė iš jakobinų klubo. Konvento sprendimu, karalius Liudvikas XVI 1793 m. sausio 21 d. buvo giljotinuotas. Marija Antuanetė buvo giljotinuota spalio 16 d. 1793 m. birželio pradžioje buvo susidorota ir su neseniai nuo jakobinų atsiskyrusiais žirondistais bei įvesta jakobinų diktatūra.
left|thumb|200px|[[Marija Antuanetė]] Po karaliaus giljotinavimo į karą su Prancūzija įsitraukė kone visos Europos didžiosios valstybės. Po pirmos didelės revoliucionierių pergalės Valmy mūšyje 1792 m. rugsėjo 20 d., kitą dieną, rugsėjo 21 d., buvo paskelbta Pirmoji Prancūzijos respublika. Buvo įvestas Prancūzų revoliucinis kalendorius.
Nacionalinės vyriausybės likučiai rėmėsi sukilėlių komuna. Komuna pasiuntė gaujas į kalėjimus savavališkai teisti ir žudyti 1400 aukų, taip pat išsiuntinėjo laiškus kitiems miestams, ragindama sekti jų pavyzdžiu. Asamblėja menkai tegalėjo tam pasipriešinti. Tokia situacija truko tol, kol 1792 m. rugsėjo 20 d. susirinko Nacionalinis konventas, atsakingas už naujos Konstitucijos sukūrimą ir tapęs de facto naująja Prancūzijos vyriausybe. Kitą dieną Konventas panaikino monarchiją ir paskelbė respubliką.
Kai padėtis karo lauke ėmė blogėti, sukilo kainos ir sankiulotai (sans-culottes, vargšai darbininkai ir radikalūs jakobinai), kai kuriose vietovėse kilo pasipriešinimas revoliucionieriams. Tai paskatino jakobinus ne be Paryžiaus sankiulotų paramos nuteikti visuomenę prieš žirondistus ir, įvykdžius parlamentinį perversmą, paimti valdžią į savo rankas. Nuo 1793 m. birželio 2 d. iki 1794 m. liepos 27 d. buvo įvesta kairiųjų jakobinų diktatūra. Literatūroje dažnai ji ne visai tiksliai vadinama tiesiog jakobinų, revoliucijos metais Paryžiuje veikusio politinio klubo narių vardu, diktatūra. Jakobinų ir sankiulotų sąjunga paklojo pamatus naujai vyriausybei, kurios politika buvo gerokai radikalesnė. 1793 m. rugsėjį prasidėjo Teroro valdymas, trukęs apie 12 mėnesių. Visuomenės saugumo komitetas, įkurtas 1793 m. balandžio 6 d., buvo de facto Prancūzijos vykdomoji valdžia. Karo sąlygomis ir galbūt kilus tautos išlikimo grėsmei, jakobinai, vadovaujami Robespjero perėmė į savo rankas teisingumo vykdymą ir pavedė jį dvylikos narių komiteto priežiūrai. Buvo nužudyta maždaug 18 tūkst. žmonių, apkaltintų antirevoliucine veikla. 1794 m. Robespjero nurodymu masiškai žudyti ultraradikalūs ir nuosaikieji jakobinai, dėl to smarkiai krito jo populiarumas. 1794 m. liepos 27 d. įvyko Termidoro perversmas – suimtas ir nužudytas pats Robespjeras. Naująją vyriausybę daugiausia sudarė terorą išgyvenę žirondistai. Atėję į valdžią jie atkeršijo – uždarė Jakobinų klubą ir nužudė daugybę jo narių (vadinamasis Baltasis teroras).
Sidabrinė musinukė
Sidabrinė musinukė (Empidornis semipartitus) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti sidabrinių musinukių (Empidornis) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami rytų Afrikoje.
Didžioji Prancūzijos revoliucija
Revoliucijos eiga
thumb|200px|[[Maksimiljanas Robespjeras]] Paaiškėjus Nacionalinio Konvento planams eksportuoti revoliuciją, nukirsdinus Liudviką XVI ir atsivėrus keliui per Šeldės upę, kaimyninės šalys suskato burtis į karinę sąjungą, nukreiptą prieš Prancūziją. Ispanijai, Neapoliui, Didžiajai Britanijai ir Nyderlandams prisidėjus prie Prūsijos ir Austrijos, buvo sudaryta Pirmoji antiprancūziškoji koalicija (1792–1797 m.). Ji suformuota jau prasidėjus karams. Paėmę valdžią jakobinai paskelbė Guerre Totale (visuotinį karą) ir Levée en masse (masinį šaukimą į kariuomenę). Įsiveržusi rojalistų armija buvo sumušta prie Tulono 1793 m. Tai paskatino Prancūziją pereiti į puolimą ir davė progos pasižymėti jaunam Napoleonui Bonapartui. Po Fleriuso mūšio buvo užimta Belgija ir Reino kraštas. Įsiveržus į Nyderlandus buvo įkurta marionetinė Batavijos respublika. Galiausiai Bazelyje 1795 m. buvo sudaryta taika tarp Ispanijos, Prūsijos ir Prancūzijos.
Direktorija
Žlugus Pirmajai antiprancūziškajai koalicijai, išnyko Prancūzijos užpuolimo grėsmė. Konventas 1795 m. rugpjūčio 17 d. patvirtino vadinamąją III metų konstituciją, kuri rugsėjį plebiscitu buvo ratifikuota ir įsigaliojo 1795 m. rugsėjo 26 d. Pagal Konstitucijos nuostatas buvo įsteigta Direktorija ir pirmasis Prancūzijos istorijoje dviejų rūmų parlamentas. Jį sudarė Penkių šimtų atstovų taryba (le Conseil des Cinq-Cents – 500 taryba) ir 250 seniūnų taryba (le Conseil des Anciens – Seniūnų taryba). Vykdomoji valdžia atiteko 5 direktoriams, kuriuos kasmet išrinkdavo Seniūnų taryba iš Penkių šimtų tarybos sudaryto sąrašo. Ketveri Direktorijos valdymo metai pasižymėjo jos despotizmu ir nuolatiniais bruzdėjimais. Jei rinkimai baigdavosi ne Direktorijos naudai, ji pasitelkdavo kariuomenę priešininkams malšinti. Kariuomenei vadovavęs Napoleonas po pergalių Egipte ir Europoje tapo vis populiaresnis. 1799 m. lapkritį Napoleonas Briumero 18 perversmo metu nuvertė Direktoriją ir įsteigė Konsulatą. Šis perversmas laikomas revoliucijos Prancūzijoje pabaiga.
Avilčių apylinkė
Avilčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alantos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. 1954 m. prijungta Girsteitiškio apylinkė, o dalis Avilčių apylinkės prijungta prie Spalio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Avilčių apylinkė prijungta prie Alantos apylinkės ir Paąžuolių apylinkės.
Biliniškės
Biliniškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Kalesninkų, 0,5 km nuo sienos su Baltarusija ir Prūdelio upokšnio, Šarkučių geomorfologiniame draustinyje. Greta eina kelias Daugidonys–Kriviliai. Likusi viena sodybvietė.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 28 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.
NS Sibir
NS Sibir – antras Tarybų Sąjungos Arktika klasės atominis ledlaužis.
Į vandenį nuleistas 1977 m. Sankt Peterburgo Baltijos laivų statykloje, o eksploatuoti pradėtas 1978 m.
Indoeuropiečių kilmės paleolitinio tęstinumo teorija
Šią teoriją nuo 1990 metų laikotarpio vysto italų lingvistai Mario Alinei, Gabriele Costa ir Cicero Poghirc bei vokiečių ir belgų preistorikai Alexander Hausler, Marcel Otte. Lietuvoje paleolitinę baltų kilmę daugelį dešimtmečių tyrinėja archeologas Algirdas Girininkas.
Paleolitinio tęstinumo teorija
Ši teorija teigia, kad indoeuropietiškai kalbantys ateiviai atvyko į Europą prieš dešimtis tūkstančių metų ir ledynmečio pabaigoje diferencijavosi į keltus, italikus, germanus ir kitas gentis, užimdami maždaug dabartines jų teritorijas. Teigiama, kad ledyno sukeltas europiečių populiacijos išskirstymas po skirtingas teritorijas ir tapo tokio išsiskyrimo dalimi. Remiamasi paleogenetiniais tyrimų duomenimis, rodančiais, kad apie 80 proc. dabartinių europiečių yra kilę iš senosios paleolitinės autochtoninės Europos populiacijos, o archeologiniai tyrimai rodo nepertraukiamą jų raidos tęstinumą. Ši teorija atsirado, nes nėra duomenų apie intensyvias vėlesnes migracijas netgi žalvario amžiuje bei analogiška teorija yra įsitvirtinusi aiškinant urališką finoUgrų kilmę nuo paleolito laikų. Tokia indoeuropiečių teorija gerokai skiriasi nuo žinomų Colin Renfrew ir Marijos Gimbutienės teorijų bei modelių, teigiančių, jog indoeuropiečiai pasirodė bei išplito Europoje tik pastarųjų 6 000 metų laikotarpiu.
Alfred Russel Wallace
thumbnail|right|200px|Alfredas Raselas Volis
Alfredas Raselas Volesas ( 1823 m. sausio 8 d. Aske, Monmoutšyras, Velsas – 1913 m. lapkričio 7 d. Brodstone, Dorsetas) – anglų gamtininkas, tyrinėtojas, geografas, antropologas ir biologas. Vienas zoogeografijos pradininkų. Volis pirmasis veikale „Darvinizmas“ pavartojo darvinizmo terminą.
Žiovulys
thumb|right|230px|Žiovulys Žiovulys – nesąlyginis kvėpavimo refleksas, kuris priverčia plačiai išsižioti, giliai įkvėpti ir greitai iškvėpti. Kai žiovaujama, visame procese dalyvauja daug kūno dalių. Pirmiausiai, atsidaro burna ir nusileidžia smakras. Tai leidžia įkvėpti kiek galima daugiau oro. Kai įkvepiama, įkvėptas oras užpildo plaučius, deguonis kraujagyslėmis pasiekia smegenis, suintensyvėja širdies plakimas, iš plaučių pasišalina susikaupęs anglies dioksidas. Atsipalaiduoja pilvo preso raumenys ir diafragma nusileidžia žemyn. Po to dalis oro iškvepiama atgal.
Alfred Russel Wallace
Biografija
A. Wallace buvo aštuntas iš devynių Thomas Vere Wallace ir Mary Anne Greenell vaikų. Pradinę mokyklą lankė Hertforde, tačiau dėl finansinių sunkumų buvo priverstas iš ten pasitraukti 1836 m.
Žiovulys
Paplitusi nuomonė, kad žiovaujama pavargus, norint miego ar nuobodžiaujant, tačiau mokslininkai mano, kad tai yra kur kas daugiau nei vien tik tokia priežastis. Apie žiovulį ir jo funkcijas kol kas žinoma labai nedaug ir padaryta nedaug tyrimų šiuo klausimu, tačiau keletas teorijų yra. Labiausiai paplitusios 3 teorijos:
Malajų salynas
thumb|350px|right|Malajų salynas Malajų salynas – didžiausias pasaulyje, užimantis apie 2 milijonų km² plotą. Jis yra tarp Eurazijos ir Australijos, abipus pusiaujo. Iš vienos pusės salyną skalauja Indijos vandenynas, iš kitos – Ramusis vandenynas.
Žiovulys
Fiziologinė teorija
Kai įkvepiamas didelis kiekis deguonies ir iškvepiama daug anglies dioksido. Ši teorija aiškina kodėl žiovaujama po kelis, grupėmis. Didelėje grupėje anglies dioksido kiekis yra padidėjęs, trūksta oro, todėl organizmui pritrūksta deguonies. Tačiau, jei žiovaujama dėl deguonies trūkumo, tai kodėl nežiovaujama sunkiai dirbant ar darant intensyvius pratimus? Šiai teorijai patikrinti specialistai darė eilę eksperimentų. Eksperimente dalyvaujantiems žmonėms patalpoje buvo padidintas deguonies kiekis, tačiau tai žiovulio nesustabdė. Anglies dioksido sumažinimas taip pat rezultatų nedavė – žiovaujančių nesumažėjo.
Malajų salynas
Malajų salyną sudaro apie 20 000 salų, iš kurių didžiausios – Sundos salos, Filipinų salos, Molukų salos ir kt.
Alfred Russel Wallace
Voleso linija
1848 m. kartu su kitu gamtininku, Henry Walter Bates išvyko į Braziliją rinkti Amazonės tropinių miškų rūšių pavyzdžių. Grįžtant į Britaniją daugelis surinktų pavyzdžių 1852 m. pražuvo kilus gaisrui laive.
Nuo 1854 iki 1862 m. tyrinėjo Malajos archipelagą (dabartinė Malaizija ir Indonezija), rinko rūšių pavyzdžius ir tyrė gamtą. Jis įrodė, kad per Malajų salyną eina riba (vėliau pavadinta Voleso linija), zoogeografiniu atžvilgiu skirianti Australijos ir Azijos fauną. Vėliau pagal Amazonijos ir Malajos ekspedicijų duomenis pasiūlė suskirstyti visą Žemę į zonas – paleoarktinę, nearktinę, etiopinę, rytinę (Indijos-Malajos), Australijos ir neotropinę. Dėl to jis laikomas zoogeografijos pradininku.
Žiovulys
Evoliucijos teorija
Kai kurie tyrinėtojai mano, kad žiovulys yra paveldėta savybė iš mūsų ankstyvųjų protėvių, kurie žiovaudavo tyčia, taip stengdamiesi parodyti dantis ir įbauginti kitus.
Malajų salynas
Šiuo metu salynas priklauso Brunėjui, Filipinams, Indonezijai, Malaizijai, Singapūrui ir Rytų Timorui.
Žiovulys
Nuobodulio teorija
Labiausiai paplitusi nuomonė yra tai, kad žiovulys kyla iš nuobodulio, nuovargio ar esant mieguistumui. Nors žiovaujama pavargus, tačiau ši teorija nepaaiškina kodėl sportininkai žiovauja prieš prasidedant varžyboms.
Alfred Russel Wallace
Natūrali atranka
Malakoje susirgęs maliarija, A. Wallace ligoninėje ėmė svarstyti galimybes pritaikyti gyvajai gamtai senąją Maltuso idėją apie labiausiai prisitaikiusiųjų išlikimą. Šiuo pagrindu jis sukūrė mokymą apie natūraliąją atranką, išdėstė tai straipsnyje, kurį nedelsiant išsiuntė žinomam gamtos tyrinėtojui Charles Darwin.
Žiovulys
Nuobodulio teorija
Neseni tyrimai parodė, kad žiovulio paskirtis gali būti sustiprinti kraujo tekėjimą ir atvėsinti smegenis, nes manoma, kad tai pagerina smegenų veiklą. Jei ši hipotezė teisinga, žiovulys indikuoja ne tik nuovargį, bet ir perėjimą į aktyvesnę, dėmesingesnę būseną.
Alfred Russel Wallace
Natūrali atranka
Gavęs A. Wallace straipsnį Ch. Darwin, kuris tuo metu kūrė savo revoliucinį darbą "Apie rūšių kilmę", parašė laišką Charles Lyell, kuriame rašė, kad niekad nematė tokio dviejų žmonių idėjų sutapimo ir žadėjo A. Wallace naudojamus terminus padaryti savo knygos skyrių pavadinimais. 1858 m. liepos 1 d. ištraukos iš Ch. Darwin ir A. Wallace darbų pirmą kartą buvo viešai pristatytos Linėjaus draugijoje.
A. Wallace savo natūraliosios atrankos supratimo nesiėmė vystyti taip nuodugniai ir nuosekliai kaip tai darė Ch. Darwin, tačiau jis griežtai kritikavo lamarkizmą ir į mokslinę terminiją įvedė "darvinizmo" sąvoką.
Kiti interesai
Jau 1865 m. A.Wallace ėmė domėtis kitais fenomenais, kurie negalėjo būti paaiškinti biologijos mokslo – frenologija ir mesmerizmu. Eksperimentais įsitikinęs šiuo reiškinių "rimtumu", A. Wallace tapo uoliu spiritizmo gynėju ir vos neįstojo į teosofijos draugiją, o tai gerokai pakirto jo, kaip mokslininko, autoritetą. Mokslininkas manė, kad darvinizmas negali paaiškinti principinio skirtumo tarp gyvūnų ir žmonių ir dėl to galvojo, kad žmogbeždžionių evoliucija į žmones negalėjo įvykti be kokios nors "nebiologinės" jėgos įsikišimo.
Vilniaus universiteto Verslo mokykla
thumb|250px|Vilniaus universiteto Verslo mokykla Vilniaus universiteto Verslo mokykla – pirmoji Lietuvoje universitetinė verslo mokykla, įkurta 1989 m., rengianti verslo, finansų, rinkodaros bakalaurus ir magistrus.
Istorija
1989 m. doc. dr. Jonas Kunčina kartu su Jungtinių tautų vystymo programa įkūrė pirmąją verslo mokyklą Lietuvoje, kuri pradėjo skleisti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančių organizacijų valdymo modelius Lietuvoje. VšĮ Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokykla (VU TVM) tapo nevalstybine aukštąja mokykla, kurios steigėjas yra Vilniaus universitetas.
1996 m. pradėtos bakalauro, magistrantūros ir specialiosios profesinės studijos.
2003 m. tapo viešąja įstaiga (VšĮ).
2004 m. mokykla įsikūrė naujame pastate.
2016 m. Vilniaus universiteto Senatas patvirtino Tarptautinio verslo mokyklos (VU TVM) integraciją į Vilniaus universitetą vidinio organizacinio padalinio (lot. sui generis) pagrindu. Iki šiol veikusi kaip atskira nevalstybinė aukštoji mokykla, kurios vienintelis dalininkas buvo VU, ji tampa Vilniaus universiteto Verslo mokykla - visateise Vilniaus universiteto dalimi.
Kalniškė (reikšmės)
Kalniške vadinami kaimai:
Vytautas Gutauskas
Vytautas Gutauskas (g. 1921 m. balandžio 5 d. Leliūnuose, Utenos apskr.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas vargonininkas Juozas Gutauskas. Vytautas mokėsi Merkinės pradžios mokykloje, Alytaus gimnazijoje, o 1938–1940 m. Marijampolės mokytojų seminarijoje. Mokydamasis dainavo choruose, grojo pučiamųjų ir styginių orkestruose, pas muzikos mokytoją K. Gurevičių mokėsi skambinti fortepijonu ir griežti smuiku. Baigęs mokytojų seminariją, vienerius metus mokytojavo Ryliškių (Merkinės valsč.) pradžios mokykloje, o nuo 1941 m. Merkinės gimnazijos istorijos, kūno kultūros ir muzikos mokytojas. Suorganizavo 100 dalyvių chorą, kurį išmokė daug dainų ir giesmių, vadovavo vokaliniams ansambliams ir solistams, rengė koncertus. Choras pastatė moksleivių ir mokytojo sukurtą muzikinę baladę „Jis niekad nesugrįš", kuri buvo parodyta ir kituose miesteliuose.
1949 m. emigruojant į JAV, laive suorganizavo 25 dalyvių chorą, jį išmokė keletą lietuviškų dainų ir jas dainuodavo keleiviams. Apsigyvenęs Čikagoje, IL, 1949 m. rudenį su žmona ėmėsi vadovauti Lituanistikos skautų dainų ir šokių ansambliui (44 dalyviai). Ansamblį išmokė lietuviškų dainų ir šokių, surengė 5 viešus koncertus. 1952 m. V. Gutauskas pradėjo dainuoti B. Jonušo (vėliau V. Baltrušaičio) vadovaujamame Čikagos Lietuvių vyrų chore, o 1956 m. šiam chorui persiorganizavus į Čikagos Lietuvių operą, joje dainavo apie 7 sezonus, buvo choro valdyboje.
Nuo 1958 m. pradėjo dirbti Čikagos aukštesniosiose ir žemesniosiose lituanistinėse mokyklose – iš pradžių akordeonu akompanuodavo tautiniams šokiams, 1964–1985 m. mokytojavo K. Donelaičio lituanistinėje mokykloje, buvo direktoriaus pavaduotojas, suorganizavo didelį vaikų chorą. 1965–1980 m. ir Marquette Parko lituanistinės mokyklos mokytojas bei vaikų ansamblio (150–190 dalyvių) vadovas. Ansamblio repertuare – per 100 vienbalsių, dvibalsių ir tribalsių dainų bei giesmių; ansamblis surengė nemaža koncertų, giedojo bažnyčiose, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. V. Gutauskas parengė daug dainininkų 1966, 1971 ir 1978 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Čikagoje ir Toronte, buvo repertuarinės komisijos narys ir vaikų chorų tvarkos komisijos narys. 1988 m. apsigyvenęs Harberte, MI, retkarčiais vargonuodavo lietuviškų šv. Mišių metu.
Vengrijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Mis Pasaulis 1953
Mis Pasaulis 1953 – trečioji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurse pirmą kartą laimėjo ne Švedijos atstovė.
Dedešviniai
Tai gana didelė šeima, kurioje yra apie 240 genčių ir daugiau kaip 4200 rūšių, 9 pošeimiai:
Lietuvoje auga šių genčių augalai:
Paradise Oskar
Akselis Enstriomas (g. 1990 m. spalio 23 d. Suomijoje), geriau žinomas savo sceniniu vardu Paradise Oskar – suomių-švedų dainininkas ir dainų autorius. Jis atstovavo Suomijai 2011 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Diuseldorfe su daina „Da Da Dam“.
2011 m. Eurovizijos dainų konkursas
Oskar dalyvavo Suomijos nacionalinėje atrankoje Euroviisut 2011 su daina „Da Da Dam“. Daina pasakoja apie berniuką, kuris nusprendžia priešintis – bandyti išgelbėti planetą, bet jis yra visuotinai ignoruojamas visuomenės, tačiau ir toliau atkakliai siekia tikslo. Dainos žodžius ir muziką sukūrė pats dainininkas.
Jis laimėjo Marcel Bezençon spaudos apdovanojimą.
Palminė civeta
Palminė civeta (Nandinia binotata) – vienintelė rūšis civetinių (Nandiniidae) šeimoje, kurioje tik viena gentis – palminės civetos (Nandinia).
Danutė Kvietkevičiūtė
Danutė Kvietkevičiūtė (g. 1939 m. birželio 5 d. Neravuose prie Druskininkų) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.
Biografija
1966 m. baigusi Lietuvos dailės institutą iki 1975 m. dirbo Vilniaus modelių namuose. Nuo 1967 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje.
Kūryba
Ankstyvajai kūrybai būdinga folkloro tematika, tautodailę primenanti stilistika (Improvizacija 1970 m., Lopšinė 1972 m.). Brandžiuoju laikotarpiu sukurtuose gobelenuose filosofiškai gvildenamas žmogaus santykis su gamta („Žolė“ 1975 m., „Duonos žydėjimas“ 1977 m.), kosmosu, Visata („Kosminis noktiurnas“ 1976 m., „Minties greičiu“ 1978 m.), gyvenimo ir mirties akistata („Gyventi I-II“ 1980–1982 m.), būties trapumas („Grūdai rytdienos duonai“, „Saulėlydis“, abu 1986 m., „Verbų sekmadienis Vilniuje“ 1989 m., „Šimtoji avis“ 1994 m., „Ir aš ten buvau I-II“ 2006 m.)
1354 m.
1354 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Biliškiai
Biliškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kelmės.
Kernas
thumb|230px|Kernas Maljorkoje
Kernas  – žmogaus supilta akmenų krūva, dažniausiai kūgio formos. Dažnai būna viržynuose, kalnų viršūnėse, slėniuose, prie kelių. Kernai ypač paplitę keltų gyventuose kraštuose.
Dominique Dussault
Dominique Dussault (g. 1954 m.) – prancūzų dainininkė, Monako atstovė 1970 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Biografija
1970 m. dainininkė su daina „Marlène“ (muzikos ir žodžių autoriai – Eddie Barclay ir Jimmy Walter) atstovavo Monakui Eurovizijos konkurse, vykusiame Amsterdame. Kūrinys buvo skirtas pašlovinti žymiai vokiečių-amerikiečių aktorei ir dainininkei Marlene Dietrich (1901–1992). Su 5 taškais tarp 12 dalyvavusių valstybių užėmė 8 vietą.
Vėlesnė Dominique karjera nebuvo tokia sėkminga. Po ne itin sėkmingo dalyvavimo Eurovizijos dainų konkurse, vėliau laimėjo European Singing Tour Cup. Išleidusi kelis singlus, vėliau persikėlė į Oberžanvilį (Prancūzija), kur ji gyvena ir dirba iki šiol.
Cezario pjūvis
Cezario pjūvis, sectio caesarea – nėštumo užbaigimo operacija, kurios metu vaisius išimamas perpjovus priekinę pilvo sieną ir gimdą.
NS Rossija
Į vandenį nuleistas 1985 m. Sankt Peterburgo Baltijos laivų statykloje.
Cezario pjūvis
Istorija
Senovės žydų, romėnų, babiloniečių raštuose, mituose bei folklore galima rasti įrodymų, kad ši operacija buvo atliekama labai seniai. Deja, jokių duomenų apie operacijos metodikas ar jos atlikimo motyvus neišliko. Spėjama, kad Cezario pjūvio operacijos pavadinimas kilęs nuo Romos imperijos laikais veikusio įstatymo „Lex cesarea“, kuris reikalavo, kad vaisius būtų išimtas iš gimdymo metu mirusios motinos įsčių gelbėjimo, krikštijimo ar atskiro laidojimo tikslu. Garsaus Romos politiko ir karvedžio Gajaus Julijaus Cezario pavardė, pasak Plinijaus Vyresniojo, kilo kai vienas jo protėvis gimė per lex cesarea. Tačiau kiti šaltiniai nurodo ir kitokias reikšmes.
Pirmąją Cezario pjūvio operaciją atliko 1610 Trautmanas iš Wittenbergo, ir ji buvo nesėkminga.
Dvarykščiai (Verkiai)
Dvarykščiai – šiaurės rytinė Vilniaus miesto dalis į šiaurės vakarus nuo Verkių Riešės, prie Riešės upelio. Yra Verkių regioninio parko miškų apsuptyje, gilioje dauboje į pietvakarius nuo Balsio ežero. Gulbinų gatve jungiasi su Verkių Rieše, Draustinio gatve – su Mažaisiais Gulbinais.
Cezario pjūvis
Istorija
Po to dar 200 metų Cezario pjūvio operacijos dažniausiai būdavo nesėkmingos. Moterys mirdavo nukraujavusios ar vėliau po komplikacijų. Nesiūdavo nei gimdos, nei pilvo sienos. Yra žinoma, kad pjaudavo su karvių ragais.
Dvarykščiai (Verkiai)
Gyventojai
1931 m. Riešės valsčiaus Dvarykščių kaime gyveno 80 gyventojų.
Cezario pjūvis
Istorija
Paryžiuje 1789 – 1790 m. po Cezario pjūvio operacijos neišgyveno nė viena moteris. Praėjus 100 metų padėtis šiek tiek pagerėjo: Anglijoje 1865 m. iš 100 moterų, patyrusių Cezario pjūvio operaciją, mirė 85.
Pastaraisiais metais
Kai kuriose šalyse šios operacijos atliekamos ne tik dėl būtinybės, bet ir moters pageidavimu – jei jaučia itin stiprią natūralaus gimdymo baimę.
Lietuvoje Cezario pjūviai sudaro 28 proc. visų gimdymų.
Tamsiosios musinukės
Tamsiosios musinukės (Melaenornis) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis. Šios genties paukščiai aptinkamai užsachario Afrikoje.
Cezario pjūvis
Indikacijos
1. Kartotinės operacijos
2. Distocija
3. Sėdynės pirmeiga
5. Kitos – motina serga įvairiomis ligomis (ŽIV, aktyvia lytinių organų herpes infekcija), kai nėštumas komplikuotas (placentos pirmeiga, kraujavimas).
Komplikacijos
Operacijos komplikacijos (kraujavimas, krešėjimo sutrikimas, gimdos pašalinimas, žarnų, šlapimo pūslės, šlapimtakių pažeidimas, anestezijos komplikacijos, alerginės reakcijos. Pooperacinės komplikacijos (gimdos, pilvaplėvės uždegimas, pjūvio infekcija, šlapimo takų infekcija, mažakraujystė, tromboembolijos). Vėlyvosios komplikacijos (sąaugos pilvo ertmėje, vaisingumo sumažėjimas, cezario pjūvis kito nėštumo metu).
Josh Duhamel
Josh David Duhamel (g.1972m. lapkričio 14 d.) – JAV aktorius, modelis.
Filmai
{| border="2" cellpadding="3" cellspacing="0" style="margin: 1em 1em 1em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 95%;" ! width="75"|Metai ! width="205"|Filmas ! width="170"|Vaidmuo
Juodenėnų apylinkė
Juodenėnų apylinkė (arba Jodinėnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pabradės rajonui. 1954 m. prijungta Maldžiūnų apylinkė, o dalis Juodenėnų apylinkės prijungta prie Arnionių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. visa Juodenėnų apylinkė prijungta prie Arnionių apylinkės.
Galgiai (Vilnius)
Galgiai – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, piečiau Kairėnų. Buvusi vakarinė Galgių kaimo dalis, nuo kurio skiria Centrinė gatvė. Galgius aptarnauja VVT – 18 nr. autobusas (Galgių, Vakario stotelės).
Trišiūkštė
Trišiūkštė – upė Lietuvoje, Tauragės rajone; dešinysis Šešuvies intakas. Išteka iš Adakavo apylinkių, 3 km nuo Skaudvilės. Teka pietų, pietvakarių kryptimi. Ją kerta Radviliškio–Tilžės geležinkelis. Įteka į Šešuvį ties Ožnugario kaimu, 52 km nuo jos žiočių. Vidutinis nuolydis 305 cm/km.
Intakai:
Upėvardis galimai susijęs su žodžiu trišėti („drebėti, virpėti“, plg. ).
Aitra (Jūra)
Aitra – upė Rietavo savivaldybėje ir Šilalės rajone, kairysis Jūros upės intakas, įteka į ją 133,8 km nuo jos žiočių. Dėl ištakų nesutariama, manoma, kad Aitros versmės – pietvakariniame Tverų pakraštyje. Upės ilgis ginčytinas, nes upė Aitros vardu vadinama tik nuo Aitralės ir Laukės upelių santakos, kadangi Aitralė nukreipta į Minijos intaką Palą. Teka pietvakarių kryptimi. 60 % Aitros baseino užima pelkėtas miškas.
Intakai:
Upėvardis kildinamas iš žodžių aitrus, aitra („kartumas, didelis užsidegimas, noras, patrakimas“), kurio pirminė reikšmė galimai buvusi „smarkumas, sraunumas“.