cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kryžiaus žygiai į Pabaltijį
Prūsija ir Lietuva
1385 m. buvo pasirašyta Krėvos sutartis tarp LDK ir Lenkijos, kurioje Jogaila įsipareigoja apsikrikštyti ir apkrikštyti LDK gyventojus. Ordinas stengėsi įkalbėti popiežių, kad šis nepasirašytų šios sutarties. 1435 m. ties Pabaisku buvo galutinai sumuštas Livonijos ordinas. Laikui bėgant, nusilpo ir iširo teutonų ordinas. Tuo baigėsi ištisa epocha, besitęsusi nuo XI a. iki XV a., kurios metu vyko kryžiaus žygiai. Lietuvos krikštas prasidėjo, kai Jogaila apsikrikštijo Krokuvoje ir tapo Lenkijos karaliumi 1386 m. vasario 15 d. Po to krikštą priėmė beveik visi Jogailos dvariškiai ir riteriai, įskaitant jo brolius Karigailą, Vygantą, Švitrigailą ir pusbrolį Vytautą. Jogaila pasiuntė Poznanės vyskupą Dobrogostą kaip ambasadorių popiežiui Urbonui VI su peticija, kad būtų įkurta Vilniaus vyskupija, o pirmuoju vyskupu būtų paskirtas Andrius Vasila.
Jogaila grįžo į Lietuvą 1387 m. vasarį. Lietuvos kilmingųjų ir jų valstiečių krikštas iš pradžių buvo atliekamas Vilniaus apylinkėse. Po to krikštas pavasarį tęsėsi Aukštaitijoje ir likusioje Lietuvoje. 1389 m. balandžio 19 d. popiežius Urbonas VI pripažino, kad Lietuva yra katalikiška valstybė. Vakarų Europoje Ordino populiarumas smuko, jis išgyveno politinę krizę. Dabar kryžiuočiai nebeturėjo preteksto pulti LDK, nes ši buvo krikščioniška šalis. Tačiau LDK kilo nesutarimai tarp Vytauto ir Jogailos, todėl Vytautas pasitraukė į Ordino pusę ir sutiko jam atiduoti Žemaitiją. Kryžiuočiai ėmė statyti pilis, rinkti mokesčius iš vietinių gyventojų, juos krikštyti. Žemaičiai sukilo prieš Ordiną. Sukilėlius ėmė remti Vytautas. LDK išvijo iš Žemaitijos kryžiuočius. Teutonai tuo pat metu nesutarė ir su lenkais. Jogaila su Vytautu sutelkė karines galias prie Vyslos upės. Prie lietuvių prisidėjo lenkai ir rusai. 1410 m. liepos 15 d. ties Griunvaldu (Žalgiriu), įvyko lemiamas mūšis prieš kryžiuočius. Kovos pradžioje persvara buvo kryžiuočių pusėje, didžioji dalis lietuvių atsitraukė, kai Ordinas jau ruošėsi švęsti pergalę, staiga pasirodė vėl surinkti lietuvių kariai, nukovė magistrą Ulrichą fon Jungingeną ir nugalėjo kryžiuočius. Žalgirio mūšis nutraukė beveik 200 metų trukusį baltų žemių plėšimą. 1411 m. Ordinas perdavė Žemaitiją LDK. Bet į valdžią atėjus naujam magistrui, šis nesutiko, kad Žemaitija pereitų į LDK rankas. Vėl prasidėjo kariniai konfliktai. LDK sąjungininke tapo Čekija, kurioje stipriai veikė husitų judėjimas. 1422 m. Vytautas ėmė veržtis gilyn į Prūsiją, ir Ordinas turėjo galutinai atsisakyti Žemaitijos.
Dolai (reikšmės)
Dolais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
1506 m.
1506 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Opolė (Liublino vaivadija)
Opolė  – kaimas Lenkijos rytuose, Podedvužės valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į rytus nuo Podedvužės, apie 26 km į rytus nuo Parčevo ir apie 67 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1867-1933 m. kaimas buvo Opolės valsčiaus centras.
Te Busqué
„Te Busqué“ yra 2006 m. singlas iš trečiojo studijinio albumo „Loose“, išleistas Kanados/portugalų atlikėjos Nelly Furtado kartu su kolumbiečių atlikėju Juanes. Pirmiausiai ši daina išleista kaip pirmasis singlas Ispanijoje ir kaip ketvirtasis singlas Lotynų Amerikoje. 2007 m. liepos 20 d. singlas buvo išleistas kaip ketvirtasis Nyderlanduose ir Vokietijoje.
Daina yra daugiausiai ispanų kalba.
Istorija
Furtado pirmiausiai šią dainą sukūrė 2006 m. viduryje, kai Lester Mendez sukūrė tempą šios dainos. Tačiau Nelly manė, jog partijos anglų kalba ir ispanų kalba nesiderina. Tuo tarpu Los Andžele buvo Juanes, su kuriuo Furtado bendradarbiavo prie „Fotografía“ (2003 m.), ir paklausė jo nuomonės. Juanes patiko ši daina ir pasiūlė sukūrti ją drauge. Jis atskrido iš Meksikos į Torontą ir per dvi dienas su Nelly parašė visus žodžius dainai. Juanes dainoje groja elektrine ir akustine gitaromis.
Nors tai buvo pirmasis singlas Ispanijoje, tačiau dėl jos singlų „Promiscuous“ ir „Maneater“ populiarumo, ši daina nesusilaukė didelio populiarumo. „Te Busqué“ buvo antrasis singlas Čilėje, kur pasiekė top 20-tuką. Daina tapo Furtado vieninteliu top 10-tuko singlu Lotynų Amerikos tope Latin America.
Vaizdo klipas, skirtas dainai, turėjo būti nufilmuotas metų gale. Tačiau dėl nepaaiškintų priežasčių klipas nebuvo sukurtas. Daina buvo neoficialiai išleista Jungtinėse Amerikos Valstijose, ir pasiekė 24 poziciją Billboard Latin Pop Airplay tope.
Muansaras ibn Hamadas
Muansaras ibn Hamadas (m. 1068 m.) – šeštasis Magravų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 1063 m. iki mirties 1068 m.
Muansaras ibn Hamadas buvo Futuho ibn Duno pusbrolis.
Istorija
Sultonas Muansaras ibn Hamadas šalį valdė, kai Almoravidų kontroliuojama teritorija jau buvo netoli Maroko sostinės Feso. Sultonui pabandžius pulti Almoravidus, šie apsupo Fesą ir pradėjo miesto apgultį. Sultono armija priešinosi ir vienos atakos metu 1068 m. Muansaras žuvo.
Mike Comrie
Mike Comrie (g. 1980 m. lapkričio 9 d. Edmontone, Kanadoje) yra ledo ritulio žaidėjas žaidžiantis centro puolėjo pozicijoje NHL Edmontono „Oilers“ komandoje.
Michael William Comrie karjerą pradėjo 15 metų AMBHL lygoje gimtojo miesto komandoje. Po vieno sezono joje jis persikėlė į aukštesnę AJHL lygos komandą Sent Alberto „Saints“, kuri žaidė Edmontone, kurioje praleido du sezonus. Nuo 1998–2000 m. Mike’as lankė Mičigano universitetą ir žaidė už jo komandą, pelnydamas 82 įvarčius. Po universiteto jis persikėlė į WHL lygos komandą Kootanay „Ice“ kurioje sužaidė 37 rungtynes ir įmušė 39 įvarčius, bei atliko 40 perdavimų.
1999 m. per naujokų biržą jį, trečiame rate 91 šaukimu, pakvietė Edmontono „Oilers“ komanda, kurioje jis praleido tris sezonus. 2001 m. jis buvo pakviestas prisijungti prie Kanados vyrų ledo ritulio rinktinės, kurioje sužaidė 7 rungtynes ir įmušė 1 įvartį. 2002 m. jis prisijungė prie nacionalinės ledo ritulio komandos ir per 9 rungtynes įmušė 3 įvarčius. 2003 m. gruodžio 21 d. Mike’as buvo iškeistas Filadelfijos „Flyers“ komandai ir pasirašė vienerių metų kontraktą. Po vieno sezono Filadelfijoje jis buvo iškeistas Finikso „Coyotes“ komandai. Dėl 2004-05 m. NHL lokauto 2004 m. spalio 30 d. Mike’as prisijungė prie Švedijoje žaidžiančio Färjestads BK komandos, kurioje sužaidė 10 rungtynių ir įmušė 1 įvartį. 2007 m. vasario 3 d. jis buvo iškeistas Otavos „Senators“ komandai, kurioje sužaidė 41 rungtynes ir pelnė 13 įvarčių. Pasibaigus jo kontraktui su Otavos komanda jis persikėlė į Niujorko ledo ritulio komandą Niujorko „Islanders“ su kuria pasirašė 1 metų kontraktą ir 2008 m. vasario pabaigoje jį pratęsė. 2009 m. vasario 20 d. vėl buvo iškeistas į Otavos „Senators“ komandą. 2009 m. rugsėjo 9 d. pasirašė vienerių metų kontraktą su Edmontono „Oilers“ komanda.
USV Elinkwijk
Utrechto „Elinkwijk“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Utrechto.
Istorija
1970 m. profesionalų komanda prijungta prie FC Utrecht klubo.
Džungarijos vartai
thumb|250px|Geležinkelis per Džungarijos vartus
Džungarijos vartai  – tektoninė siaurymė Vidurinėje Azijoje, įsiterpusi tarp Džungarijos Alatau kalnų vakaruose ir Birliktau kalnagūbrio rytuose, sujungia Džungarijos lygumą ir Balchašo-Alakolio dubumą. Tai gana plati (10 km) ir ilga (50 km) plokščio paviršiaus juosta, esanti 300–400 m aukštyje. Ją kerta Kazachstano–Kinijos siena.
Islamiškoji bankininkystė
Islamiškoji bankininkystė - Islamiškosios bankininkystės šerdis glūdi pačiame islame. islamiška bankininkystė pagrįsta islamo teisės sistema ir žmonių tarpusavio santykiais. Daugelis islamiškosios bankininkystės taisyklių yra siejamos su Korano nuostatomis. Pirmasis islamo bankas, įvairių šaltinių duomenimis, įsteigtas 1963 metais Egipto Mit Ghamaro mieste arba 1975 metais Dubajuje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose. Tačiau ir per tokį palyginti trumpą laiką islamiška bankininkystė pasaulyje išplito. Pastaruoju metu plinta islamiška bankininkystė, pagrįsta dviem pagrindiniais principais – neimamos palūkanų ir neinvestuojama į šariato moralinių nuostatų neatitinkančias sritis, tokias kaip alkoholiniai gėrimai, lošimas, finansinės institucijos ir panašiai. Tokios bankininkystės plėtra pastebima pirmiausia islamiškose šalyse: Artimuosiuose Rytuose, Indonezijoje ir kitose.
Principai
Pagrindiniai islamo bankininkystės principai:
Islamas pripažįsta kapitalo kaip gamybos veiksnio svarbą, tačiau neleidžia už jo naudojimą imti iš anksto fiksuoto mokesčio palūkanomis. Mokestis už kapitalo naudojimą savininkams grįžta pasidalijus pelną ar nuostolį – iš anksto fiksuojamas pelno pasidalijimo santykis, o ne kapitalo grąžos procentas. Islamas skatina musulmonus investuoti į įvairius projektus ir tapti verslininkų partneriais, o ne jų kreditoriais: tiek indėlininkas, tiek bankas ir skolininkas turi pasidalyti investicinių projektų riziką. Abi sandorio šalys turi gauti visapusišką informaciją apie sudaromą sandorį. Šalys negali nustatyti fiksuotos būsimo pelno apimties. Tad opcionai, išankstiniai sandoriai laikomi prieštaraujančiais islamo ideologinės sistemos principams. Neleistini su alkoholiniais gėrimais susiję verslai, lošimai, pornografija ar pan., todėl pagal islamo principus dirbantys bankai nefinansuoja tokių veiklų.
Uadanas
Uadanas  – miestas vidurio Mauritanijoje, Adraro vilajoje, Adraro plynaukštės papėdėje, 93 km į šiaurės rytus nuo Šingečio. Prekybinis centras ties karavanų kelių sankirta (į Idžilį, Kumbį, Marakešą), yra plentas į Atarą. Miestas žymus savo architektūros paveldu – yra viduramžių įtvirtinto miesto (ksaro), XV a. mečetės liekanos. Į rytus nuo miesto yra unikalus geologinis darinys – Rišato struktūra.
Istorija
Pirma gyvenvietė čia įkurta dar VIII a., bet ji sunyko. Uadaną 1142 m., pasak tradicijos, įkūrė 3 musulmonų šventieji. Miestas suklestėjo, tapo svarbiausiu Transsacharinės prekybos punktu vakarinėje Sacharoje. 1450 m. dėl gentinių karų miestas nuniokotas, mečetė sugriauta. Tada Uadanas perkeltas kiek į rytus, įrengti nauji įtvirtinimai. XV a. miestą minėjo portugalai Alvizas Kadamostas, Gomešas Janišas de Zurara. Tada Uadanas buvo svarbus prekybos druska, gabenamos iš Tagazos, taip pat auksu, vergais prekybos centras. Portugalai čia nesėkmingai bandė įsteigti savo prekybinę stotį. XVI a. miestą užpuolė marokiečiai, Uadano reikšmė sumenko, iškilo Šingetis.
Uadanas, drauge su kitais senaisiais maurų miestais, 1996 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Cicindela
Cicindela – vabalų žygių (Carabidae) gentis. Tai pati gausiausia Lietuovje gyvenanti šoklių pošeimio gentis.
Vabalai vidutinio dydžio (8 - 17 mm). Kūnas bronzinis arba bronziškai žalias, kartais rusvo atspalvio. Antsparniai su baltu ar gelsvu piešiniu. Antenos išaugusios tarp viršutinių žandų pagrindų. Galva, kartu su didelėmis, stipriai išgaubtomis akimis platensė už priešnugarėlę. Antenos ir kojos ilgos, plonos.
Vabalai aktyvūs šiltomis saulėtomis dienomis. Aptinkami atvirose, su reta augalija, vietose: smėlio kalvelėse, smėlėtuose keliuose, retuose pušynuose, sausose pievose. Skraido šuoliais. Lervos gyvena vertikaliai išraustuose urveliuose, kuriuose tyko grobio. Minta įvairiais vabzdžiais.
Pasaulyje gyvena apie 1000 šios genties vabalų rūšių.
Lietuvoje 4 rūšys:
Opolė (reikšmės)
Opole vadinama:
Kentauras (žvaigždynas)
Kentauras (Centaurus, Cen) – 9-as pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje matoma tik nedidelė šiaurinė žvaigždyno dalis. Žvaigždynas žinomas nuo seniausių laikų (aprašytas dar Ptolemėjaus).
Mitai
Žvaigždynas pavadintas kentauro Cheirono garbei.
Britų Vakarų Ramiojo Vandenyno Teritorijos
Nors atsiduria visiškai teritorijos centre, Britanija nevaldė Samoa salų, kurias dalinosi Vokietija ir JAV.
Įkūrimas
Kolonijos atsiradimas buvo nulemtas augančių Britanijos interesų Okeanijoje. Po to, kai buvo kolonizuota Australija ir Naujoji Zelandija, Britanija ėmė kolonizuoti aplinkui esančias salas.
Pirmoji kolonija buvo Fidžis, sukurta 1874 m. Fidžio sostine tapo Suva, kuri ilgainiui tapo visų britiškų Okeanijos kolonijų sostine.
Pabaiga
Prasidėjus XX a. Britanija dalį savo Okeanijos kolonijų perdavė Naujajai Zelandijai. Per II Pasaulinį karą kai kurios jos kolonijinės teritorijos (Gilberto ir Elis salos, Nauru) buvo okupuotos Japonijos imperijos, bet vėliau sugrįžo. Dekolonizacija sunaikino šią britų koloniją visiškai.
Svarbiausia atsiskyrimų raida:
Likusios britų kolonijos Okeanijoje paskelbė nepriklausomybę kaip Saliamono salos (1978) ir kaip Vanuatu (1980). Vienintelė iki šiol išlikusi Britų kolonija Okeanijoje yra Pitkerno salos.
Valdymas
Teritorijos buvo valdomos kaip Britų imperijos dalis. Jų aukščiausias valdytojas buvo tituluojamas High commissioner
Vievis
Vievis – miestas tarp Vilniaus ir Kauno, Elektrėnų savivaldybėje, 14 km į rytus nuo Elektrėnų; Vievio seniūnijos centras. Miestas išsidėstęs į šiaurę nuo Vievio ežero, yra geležinkelio stotis, autobusų stotis, paštas (LT-21058).
Kofun laikotarpis
Kofun laikotarpis nuo Asukos atskiriamas dėl kultūrinių skirtumų. Kofun laikotarpiu klestėjo šintoizmas prieš ateinat į Japoniją budizmui. Politiškai galingo klano vadas, užėmęs Honšiū ir šiaurės Kiūšiū įkūrė Japonijos imperatoriškąją šeimą. Be to, tai seniausias rašytinis Japonijos laikotarpis.
Jamato rūmai
Nors sutarta, kad laikotarpis prasideda 250 m. pr. m. e., neaišku kada prasidėjo Jamato valdymas. Rūmai siejami su Jamataikoku problema ir jo žlugimu. Sutariama, kad Jamato valdovai priklausė Kofun kultūrai ir valdė Jamato iki IV a. Viso laikotarpio metu išliko regioninių valdovų autonomija, ypač tokiose vietose kaip Kibi (dabar Okajamos prefektūra), Izumo (dabar Šimanės prefektūra), Koši (Fukujaus ir Nijigatos prefektūros), Kenu (šiaurės Kanto), Čikuši (šiaurės Kiūšiū) ir Hi (centrinė Kiūšiū). Tik VI a. Jamato klanai valdė visą pietų Japoniją. Kita vertus, Jamato santykiai su Kinija prasidėjo IV a. pabaigoje pasak Dainų knygos.
Vievis
thumb|left|[[Vievis (ežeras)|Vievio ežeras žiemą]] thumb|left|[[Vievio geležinkelio stotis]]
Etimologija
Miesto vardo kilmė yra aiški – jis radosi nuo Vievio ežero, kuris telkšo į pietus nuo miesto, vardo. Tai vandenvardinis vietovardis. XX a., tarp I ir II pasaulinių karų taip pat vartota lytis Vievys.
Kofun laikotarpis
Jamato rūmai
Jamato valstybei, atsiradusiai V a. pabaigoje, buvo būdingi galingi klanai (豪族: Gōzoku). Kiekvienam klanui vadovavo patriarchas (氏上: Ujikami), kuris atlikinėjo šventas apeigas klano dievui (kami) pagerbti, kad būtų užtikrinta klano gerovė. Klano nariai buvo aristokratija, o karališka giminė, valdžiusi |Jamato rūmus, buvo jos viršūnėje. Galingi klano vadai apdovanodavo suteikdami kabane, titulą, kuris rodydavo politinį rangą ir buvo paveldimas bei vartojamas vietoj pavardės.
Vievis
Geografija
Miestas įsikūręs abipus magistralės ir greta svarbaus Vilniaus-Kauno geležinkelio, kuriuo važiuoja rusų traukiniai į Karaliaučių ir traukiniai iš Vilniaus į Kauną, Klaipėdą, Šiaulius, Šeštokus, Varšuvą. Mieste yra Vievio geležinkelio stotis. Ties Vievio centru magistralės atskirtas miesto dalis sujungia Vievio pėsčiųjų viadukas, pastatytas 1984 m.
Vievio centre daugiausia yra medinių pastatų, naujesniuose rajonuose – nemažai sovietmečiu statytų daugiabučių ar dviaukščių privačių mūrinių namų. Miestas suskirstytas į 3 seniūnaitijas:
Kofun laikotarpis
Jamato rūmai
Jamato rūmai turėjo ryšių su Gajos konfederacija, kurią japonai vadino Mimana. Kofun kapuose yra archeologinių įrodymų, kurie patvirtina meno ir drabužių panašumą. Remdamiesi Kodžiki ir Nihon Šoki, japonai anksčiau tvirtino, kad Gaja buvo jų kolonija Korėjoje, bet dabar ši teorija atmesta. Labiau tikėtina, kad abi šalys mokėjo Kinijai duoklę. Tačiau kinų istorikas Shen Yue (441–513 m.) iš Liu Song dinastijos Dainų knygoje teigia, kad Jamato karalius buvo Gajos valdovas. Ši mintis irgi atmesta. Istorikai teigia, kad nėra įrodymų, kad tuo metu japonai valdė kokią nors Korėjos dalį. Didžiausia problema su rašytiniais šaltiniais tai, kad kai kurie tomai dingo ar buvo nepatikimai perrašyti.
Vievis
Istorija
thumb|left|200px|[[Vievio Šv. Onos bažnyčia]] thumb|250px|Lietuvos nepriklausomybės karai. 5-ojo pėstininkų Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Kęstučio pulko lauko virtuvė fronte ties Vieviu. 1920 m. thumb|250px|[[Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvė]] thumb|right|250px|[[2015 m. Vievyje atidengtas paminklas popiežiui Jonui Pauliui II (skulpt. Vytautas Nalivaika, archit. – Arūnas Butrimavičius).]]
1522 m. minimas Vievio dvaras, 1539 m. – miestelis, vėliau priklausęs Oginskiams (nuo XVII a. pradžios iki 1831 metų). XVI a. 1-ojoje pusėje pastatyta pirmoji katalikiška Vievio bažnyčia.
Kofun laikotarpis
Okimi
Kofun laikotarpiu atsirado aristokratiška visuomenė, kuriai vadovavo karo vadai.
Vievis
Istorija
Apie 1600 m. Oginskiai Vievyje pastatė unitų bažnyčią ir įkūrė Šventosios Dvasios vienuolyną, prie kurio XVII a. pradžioje įsteigta spaustuvė, 1611–1660 m. spausdinusi knygas kirilica. Pirmieji jos leidiniai buvo maldaknygės bažnytine slavų kalba. 1619 m. čia išspausdinta M. Smotrickio „Slavų gramatika“ (Грамматики славенския правилное Синтагма) – viena pirmųjų bažnytinės slavų kalbos gramatikų (iš jos mokėsi ir Michailas Lomonosovas, pavadinęs knygą „mokslingumo vartais“). Iki 1660 m. spaustuvė išleido 25 knygas rusų (bažnytine slavų) ir lenkų kalbomis. Tarp knygų vyravo religinė ir poleminė literatūra, nukreipta prieš unitus ir jėzuitus.
Kofun laikotarpis
Okimi
Šis laikotarpis buvo kritinis taškas Japonijos evoliucijoje į vientisą ir pripažintą valstybę. Tuo metu labiausiai išsivystęs buvo Kansajaus regionas. Jo valdovai net siuntė pasiuntinius į Kiniją, kad būtų pripažinti jų karališkieji titulai.
Vievis
Istorija
1816 m. G. Oginskis Vievyje pastatydino katalikų bažnyčią, 1843 m. pastatyta stačiatikių cerkvė. 1865 m. įkurta valdiška mokykla. XIX a. 2-ojoje pusėje Vievis pradėjo augti, nutiesus geležinkelį Sankt Peterburgas-Varšuva ir Vievyje pastačius geležinkelio stotį. XIX a. pabaigoje Vievis – miestelis Trakų apskrityje, valsčiaus centras.
Trečiojo pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Vytauto pulko kariai, žuvę kautynėse su lenkais ties Rykantais 1920 m. spalį, palaidoti Vievyje. Pulkui vadovavo mjr. Jonas Gricius, kuopoms – vyr. ltn. Rūkštas, ltn. J. Kuncaitis ir kiti.
Kofun laikotarpis
Okimi
Nors tų Japonijos valdovų titulas diplomatijoje buvo karalius, tėvynėje jie save vadino didžiaisiais karaliais (Okimi). To laikotarpio karaliai turėjo ir religinį autoritetą, savo valdžią pateisindami dieviška kilme. Titulas Dangų ir Žemę valdantis dydysis karalius (Amenoshita Shiroshimesu Okimi) buvo naudojamas iki VII a., kai jį pakeitė imperatorius (Tenno).
Tekstilė (menas)
thumb|200px|Gobelenas thumb|200px|Andų kultūros tekstilė
Kofun laikotarpis
Jamato klanai
right|thumb|200px|Kofun laikotarpio sandėlio rekonstrukcija. Jamato klanai ir vietiniai vadai tvirtino, kad yra kilę iš imperatoriaus šeimos arba dievų. Kita vertus, buvo daug klanų, kurie nurodė, kad jų protėviai atvyko iš Kinijos ar Korėjos.
Vievis
Istorija
XX a. tarpukariu Vievis atsidūrė pasienyje, prie pat demarkacinės linijos su Lenkija. Pokario metais buvo rajono centras, jį panaikinus miestas prijungtas prie Trakų rajono, nuo kurio kartu su Elektrėnais ir kitomis to rajono teritorijomis, nuo kurių Elektrėnai yra arčiau nei Trakai, atjungtas per savivaldybių reformą ir suformuota Elektrėnų savivaldybė. Vievyje buvo renkami parašai už tai, kad miestelis nuo Elektrėnų tvarkytųsi nepriklausomai. Greta Vievio yra Balceriškių RRS, retransliacijos stiebas ir radijo relinės linijos iš Vilniaus į Kauną dalis.
Tekstilė (menas)
Tekstilė ( „austi“) – viena iš taikomosios dailės rūšių, menas arba amatas, kaip žaliavą naudojantis natūralų arba sintetinį pluoštą, iš kurių gaminami dekoratyviniai ar praktiškai pritaikomi dirbiniai. Šio meno gaminys irgi yra vadinamas tekstile.
Kofun laikotarpis
Jamato klanai
V a. Kazuraki klanas (葛城氏), kildinęs save iš imperatoriaus Kogeno legendinio anūko, buvo galingiausias Jamato rūmuose ir buvo giminystės ryšiais susijęs su imperatoriškąja šeima. Po Kazuraki nuosmūkio V a. pabaigoje, Otomo klanas laikinai perėmė valdžią. Kai imperatorius Burecu mirė nepalikęs įpėdinio, Otomo no Kanamura pasiūlė, kad tolimas imperatoriaus giminaitis iš Koši žemės taptu nauju imperatoriumi Keitajumi. Tačiau Kanamura turėjo atsistatydinti dėl nepavykusios diplomatinės politikos ir Asukos laikotarpio pradžioje valdžia atsidūrė Mononobės ir Sogos klano rankose.
Vievis
Istorija
1950 m. Vieviui suteiktos miesto teisės, 1954 m. dalis miesto prijungta prie Ausieniškių apylinkės, Balceriškių apylinkės ir Pakalniškių apylinkės. Sovietmečiu pastatytas grūdų produktų kombinatas, paukštynas, įkurtas akmenų muziejus, geologijos ekspozicija. Po II pasaulinio karo Vievio apylinkėse veikė Didžiosios Kovos apygardos Lietuvos partizanai.
1981 m. Vievyje rastas lobis. Jį sudarė LDK, Lenkijos, Livonijos, Prūsijos, Rygos ir Rusijos monetos, taip pat 67 LDK, Lenkijos, Livonijos šilingų falsifikatai. 786 lobio monetos saugomos Trakų istorijos muziejuje, 10 – Lietuvos nacionaliniame muziejuje.
1999 m. patvirtintas Vievio herbas. Miestas buvo išrinktas viena iš 2022 m. Lietuvos mažųjų kultūros sostinių.
Švietimo ir ugdymo įstaigos
thumb|250px|Senasis Vievio kultūros centro pastatas Trakų g., iki [[2018 m.]] thumb|right|250px|Vievio Jurgio Milančiaus pradinės mokyklos fasadas [[2023 m.]]
Kofun laikotarpis
Kofun visuomenė
thumb|200px|right|Kofun laikotarpio brangenybės
Toraidžin
Kinų ir korėjiečių emigrantai, kurie buvo naturalizuoti Senovės Japonijoje, buvo vadinami toraidžin. Jie atgabeno į Japoniją daugybę Kinijos kultūros aspektų. Vertindama jų žinias Jamato vyriausybė palankiai elgėsi su toraidžin. Jų atgabenta kultūra buvo labai svarbi imperatoriškiesiems rūmams. Šinsen Šodžiroku knyga, surinkta 815 m., teigia, kad iš 1182 kilmingų šeimų Kanzajaus regione ir Honšiu saloje 154 buvo emigrantų kilmės. Knyga teigia, kad 163 kilusios iš Kinijos, 104 šeimos iš Baekje, 41 iš Goguryeo, 6 iš Silos ir 3 iš Gajos. Jos galėjo atsikelti 356–645 m.
Kinijos emigrantai
Nihon Šoki teigia, kad Hata klanas, kilęs iš Ši Huangdi, į Japoniją atvyko 403 m. Šinsen Šodžiroku knygoje rašoma, kad imperatorius Nintoku išbarstė Hata klaną po įvairias provincijas ir vertė rūmams gaminti šilką. Kai Jamato rūmuose atsirado financų ministerija, Hata Ocučiči (秦大津父) tapo pirmuoju ministru.
Takamuko klanas kilės iš Cao Cao. Takamuko no Kuromaro buvo vienas iš Taikos reformos vykdytojų.
Tekstilė (menas)
Istorija
Tekstilės menas susiformavo priešistoriniais laikais, kuomet žmogus išmoko išgauti natūralų pluoštą ir ilgainiui sukūrė tekstilei reikalingus įrankius: adatą, audimo stakles, virbalus ir kitus.
Priešistorinė tekstilė pirmiausia buvo skirta atlikti praktines funkcijas: t. y. naudojama kaip apranga ar būtiniausi namų apyvokos reikmenys. Yra manoma, kad žmogus galėjo pradėti rengtis paleolito laikais, maždaug prieš 100,000-500,000 metų. Drabužių blusos išsivystė prieš maždaug 107 tūkst. metų. Kadangi seniausi drabužiai buvo kailiniai, jie susiję su kailiadirbyste, o ne su tekstile. Pirmasis patvirtintas tekstilės pluoštas yra maždaug 36 tūkst. metų senumo lino pluoštas. Seniausias žinomas audimo patvirtinimas yra iš 25 tūkst. pr. m. e., o seniausia patvirtinta adata rasta Prancūzijoje ir siejama su Soliutre kultūra (19-15 tūkst. m. pr. m. e.).
Susikūrus civilizacijoms, atsiradus valstybėms, tekstilės menas vystėsi dviem kryptimis. Viena kryptis, liaudies tekstilė, išlaikė praktinę funkciją ir pirmiausia buvo skirta aprangai ir namų apyvokai. Jos kūrėjai buvo neprofesionalai, o tekstilės gaminiai buvo gaminama daugiausia namų ūkio reikmėms. Dažniausiai tai buvo tam tikrai lyčiai priskiriama meno forma, tačiau skirtingose visuomenėse tas priskyrimas buvo kiek kitoks. Pvz., Europoje, Artimuosiuose Rytuose tekstile dažniausiai užsiiminėjo moterys, tuo tarpu kai kuriose Afrikos visuomenėse – vyrai. Tam tikrais atvejais vyrai ir moterys dalindavosi skirtingas tekstilės formas. Nepaisant praktinės paskirties, liaudies tekstilė išvystė sudėtingą ornamentavimą, ji neretai buvo skirta etninės grupės, klano identifikavimui, pasaulėžiūros perdavimui per simbolių sistemas.
Kita tekstilės vystymosi kryptis buvo vadinamoji profesionalioji tekstilė, atsiradusi sudėtingose visuomenėse. Profesionaliąją tekstilę kurdavo šios srities amatininkai, kurie kita veikla beveik nesiversdavo. Tokius tekstilės gaminius naudojo nedideli visuomenės sluoksniai: valdantieji, religinių apeigų dalyviai. Ši tekstilė išvystė ypač sudėtingas ir dekoratyvias formas, tarp kurių žinomiausi yra kilimai, gobelenai. Daugumoje Eurazijos civilizacijų ši rūšis nebuvo laikoma tikruoju menu, skirtingai nei architektūra, poezija ar tapyba, tačiau kai kuriose civilizacijose ji tapo viena svarbiausių meno išraiškos formų. Pvz., Senovės Peru (Andų tekstilė), Afrikoje (pvz., Gvinėjos įlankos ar Sahelio tautų tekstilė) buvo svarbiausia meno rūšis, sulyginama pagal reikšmę su architektūra ir keramika.
XIX a. Mokslo ir technikos revoliucija nulėmė tekstilės transformacijas, kurių metu tekstilės gamyba automatizuota. Taip prasidėjo tekstilės pramonė. Ji labai paspartino gamybą, įgalino gaminti masinius dirbinius, tačiau praktiškai panaikino meninį tekstilės aspektą. Senosios tekstilės formos mūsų visuomenėje išliko kaip laisvalaikio užsiėmimas (rankdarbiai) arba transformuojamos į modernaus meno formas.
Darbai
thumb|200px|Verpimas thumb|200px|Audimo staklės thumb|200px|Gvatemalos audėja
Tekstilės menas susijęs su daugybe atskirų veiklų, tarp kurių išskiriamos šios:
Funkcijos
thumb|200px|Šiuolaikinio tekstilės meno pavyzdys Tekstilė yra viena plačiausiai pritaikomų meno formų. Nuo seniausių laikų ji buvo pritaikoma pirmiausiai žmogaus aprangai, kur naudojama drauge su kailiadirbystės ir pynimo technologijomis. Ji taip pat pradėta taikyti žmogaus buityje: iš tekstilės gali būti gaminami patys įvairiausi buities reikmenys: rankšluosčiai, lovatiesės, užuolaidos, staltiesės, kilimai.
Kartu su praktinėmis funkcijomis vystėsi ir tekstilės dekoratyvinės/simbolinės funkcijos: ji padėjo išreikšti žmogaus statusą, perteikti estetinius jausmus, neretai ir komunikuoti per sudėtingą sutartinių simbolių sistemą. Ilgainiui susiformavo tekstilės formos, kurios neturėjo praktinės, o tik dekoratyvinę funkciją: pvz., kilimai ir gobelenai, naudoti kaip patalpų dekoracija.
Moderniaisiais laikais tekstilė transformavosi į sudėtingą meno formą, siekiant tradicinėmis ir naujomis tekstilės priemonėmis perduoti tam tikrą „žinią“.
Ritersverderio pilis
Ritersverderio pilis – medinė kryžiuočių pilis, stovėjusi 1391 m. rudenį Nemuno saloje Lampėdžiuose.
Istorija
Kryžiuočiai pastatė pilį po to, kai jiems nepavyko užimti Vilniaus, po penkių savaičių apgulties 1390 m. rugsėjo-spalio mėnesiais. Ritersverderio pilis buvo tapusi Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto būstine, kai jis kovėsi su savo pusbroliu Jogaila Lietuvos pilietiniame kare (1389–1392). 1392 metų pavasarį Henrikas Mazovietis, Plocko vyskupas, atvyko į pilį slapta susitarti dėl taikos tarp Jogailos ir Vytauto. Pusbroliams susitaikius, Vytautas sudegino Ritersverderį ir dar dvi kryžiuočių panemunės pilis prieš grįždamas į Vilnių.
Per 1394 m. išpuolį prieš Lietuvą kryžiuočiai siekė atstatyti pilį, tačiau dėl nuolatinių lietuvių antpuolių pabaigti statybos nespėjo ir pilį apleido, kad galėtų apgulti Vilnių antrą kartą.
Kai 1404 metais Vytautas patvirtino Racionžo taiką Kaune, Ordino magistras išleido kelis dokumentus šioje saloje, tačiau jokios pilies nebeminima. Nuo to laiko sala išnyko, nes Nemunas kelis kartus keitė vagą. Šiuo metu manoma, kad sala virto į pušimis apaugusią kalvą dešiniajame Nemuno krante, Lampėdžiuose.
Jonas Bžostovskis
Jonas Bžostovskis ( – 1638 m.) – LDK valstybinis veikėjas.
Turėjo sūnus: Kiprijoną Povilą ir Emanuelį Eustachijų.
Veikla Mikailiškėse
1604 metais Jonas Bžostovskis nupirko dvarą Mikailiškės.
Perki Bujenkai
Perki Bujenkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1527 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 12 namų ir 63 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 9 namai ir 52 gyventojai, iš kurių 31 vyrai ir 21 moteris.
Ptakai (Kolno apskritis)
Ptakai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Kolno ir apie 97 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1915 m. balandžio 1 d. kaime buvo atidaryta Ptakų geležinkelio stotelė. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW647.
Amerikanidai
thumb|right|200px|Šiaurės Amerikos indėnas thumb|200px|Pietų Amerikos indėnai [[ašaninkai]]
Amerikanidai – žmonių didžioji rasė, gyvenanti Šiaurės ir Pietų Amerikoje.
Dažnai priskiriami mongolidams, bet turi daug skirtingų bruožų, todėl neretai laikomi savarankiška didžiąja rase.
Mažosios rasės
Arizonos ir Kalifornijos indėnų oda tamsiausia.
Kartais išskiriamas paleoamerikinė mažoji rasė. Jos atstovai gyvena Ugnies Žemėje (pati pietinė Pietų Amerikos dalis) ir kai kuriose Amazonijos teritorijose.
Jiems būdinga dolichocefalija (ilgagalvystė), banguoti, net garbanoti plaukai (bakairių gentis), žemas ūgis. Kai kurių grupių (siriono gentis) barzdotumas labiau išreikštas nei kitų indėnų. Kai kurie antropologai teigia, kad šie bruožai yra paveldėti iš seniausių Amerikos gyventojų, kurie atplaukė iš Melanezijos.
Kita, dabar jau praktiškai išnykusi grupė – Patagonijos mažoji rasė. Jos atstovai buvo labai aukšti, jie buvo brachicefalai, jų nosys buvo tiesios, veidas stačiakampis, su išreikštais skruostakauliais, plačiu apatiniu žandikauliu. Oda buvo tamsiai ruda.
Galileo (navigacinė sistema)
thumb|150px|Galileo emblema Galileo arba Galileo globali navigacinė sistema – palydovinė navigacinė sistema, kuriama Europos palydovinės navigacijos industrijos, konsorciumo, kurį sudaro kompanijos Alcatel, Thales, Finmeccanica, EADS Astrium ir Galileo Sistemas y Servicios. Sistema kuriama Europos sąjungos ir Europos kosminės agentūros užsakymu kaip alternatyvi sistema JAV GPS ir Rusijos GLONASS sistemoms.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Stasys Žižys
Stasys Žižys-Klajūnas (1928 m. gruodžio 12 d. Mažeikių kaime, Ukmergės raj. – 2010 m. rugpjūčio 14 d. Anykščiuose) – Lietuvos rezistentas, Vyčio apygardos partizanų ryšininkas, partizanų palaikų perlaidojimo ir partizanų atminimo įamžinimo iniciatorius.
Biografija
Gimė ūkininkų šeimoje. Taujėnuose baigęs progimnaziją, 1945 m. įstojo į Ukmergės mokytojų seminariją. Besimokydamas užmezgė ryšius su Taujėnų krašto partizanais, įsitraukė į rezistencinę kovą, davė partizano priesaiką.
1957 m. vedė iš tremties Irkutsko srityje grįžusią mokytoją Juzę Dirsytę, šeimoje užaugo dukra Dalia.
Kaniljas
Kaniljas  – parapija Andoroje, bei vienas iš septynių šalies miestų. Aplink Kaniljo miestą yra 14 kaimų.
Stasys Žižys
Biografija
Inicijavo Ukmergės krašto partizanų perlaidojimus, rūpinosi partizanų atminimo įamžinimu. Jo iniciatyva pastatyti paminklai Taujėnuose, Ukmergės Dukstynos kapinėse, 1996 m. Ukmergėje paminklinis akmuo Vyčio apygardos partizanų vadui Juozui Krikštaponiui. 1998 m. parašė memuarus „Jaunystę atidavėm Tėvynei“.
Mirė 2010 m. rugpjūčio 14 d., palaidotas Dukstynos kapinėse.
Adukiškis
Adukiškis (seniau Aidukiškis, Eidukiškis, Gaidukiškis) – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Adomynės, 7 km į šiaurės rytus nuo Šimonių.
Istorija
XIX a. Adukiškio užusienis priklausė Pienionių seniūnijai, vėliau – Šimonių valstybiniam dvarui. Pirmą kartą paminėtas 1844 m. liustracijos metu, priklausė Jonui Gildučiui.
Erwin Schrödinger
thumb|Ervinas Šriodingeris
Ervinas Šriodingeris (iki šiol daugelyje šaltinių rasime Ervinas Šrėdingeris arba Ervinas Šredingeris – Erwin Rudolf Josef Alexander Schrödinger; 1887 m. rugpjūčio 12 d. – 1961 m. sausio 4 d.), austrų fizikas, laikomas vienu iš svarbiausių kvantinės fizikos kūrėjų. Už Šriodingerio lygtį 1933 metais gavo Nobelio premiją. Jis sukūrė mintinį eksperimentą apie katę.
Brandus amžius
1914 metais Ervinas Šriodingeris apsigynė daktaro disertaciją. Tarp 1914 ir 1918 dalyvavo karo darbuose (Görz, Duino, Sistiana, Prosecco, Viena). 1920 balandžio 6 vedė Annemarie Bertel. 1920 Šriodingeris tapo Makso Vyno (Maksas Vynas (Max Wien) – žymus tuometinis fizikas) asistentu Jenoje. 1920 m. rugsėjį Ervinas gavo pradedančiojo profesoriaus vietą Štutgarte (Stuttgart). Tais pačiais metais jis sukūrė matematinę šviesos teoriją. 1921 m. Ervinas Šriodingeris tapo etatiniu profesoriumi Breslau (dabar Vroclavas), Lenkija.
1922 m. Ervinas Šriodingeris nuvyko į Ciuricho universitetą. 1926 m. žurnale Annalen der Physik išspausdino darbą „Quantisierung als Eigenwertproblem“ [vert. tikrinės vertės problema – kvantavimas] bangų mechanikos srityje. Šiame darbe buvo paminėta Šriodingerio lygtis. 1927 m. jis prisijungė prie Makso Planko Humbolto universitete, Berlyne. Tačiau 1933 m. Šriodingeris nusprendė palikti Vokietiją, nes negalėjo pakęsti nacių antisemitizmo. Jis tapo Magdalenos koledžo bendradarbiu Oksfordo Universitete. Dirbdamas ten jis buvo apdovanotas Nobelio premija kartu su Polu Diraku (Paul Adrien Maurice Dirac). Šriodingeris greitai prarado vietą Oksforde, nes gyveno tuo laiku neįprastą gyvenimą (su dviem moterimis), ir tai nepatiko valdžiai. 1934 m. Šriodingeris skaitė paskaitą Prinstono Universitete, JAV. Jam buvo pasiūlyta nuolatinė darbo vieta šiame universitete, bet jis pasiūlymo nepriėmė. Turbūt ir vėl jo noras gyventi kartu su žmona ir kita moterimi būtų kėlęs problemų. Jis turėjo galimybę gauti darbo vietą Edinburgo universitete, bet, dėl vėluojančios vizos, 1936 metais jam teko priimti pasiūlymą iš Graco Universiteto Austrijoje.
Senatvė
Hitleriui okupavus Austriją (1938), Šriodingeriui teko aiškintis dėl išvykimo iš Vokietijos 1933 metais. Jis parašė pareiškimą, kuriame atsižadėjo anksčiau reikšto priešiškumo naciams. Vėliau jis gailėjosi, kad taip pasielgė, ir net asmeniškai atsiprašė Einšteino. Net ir parašęs tokį pareiškimą, Šriodingeris buvo atleistas iš universiteto dėl politinio nepasitikėjimo, kentėjo dėl priekabiavimo. Jam buvo liepta neišvykti iš šalies, bet jis su žmona pabėgo į Italiją. Iš ten jis nuvyko į Angliją, kur gavo laikinas darbo vietas Oksfordo ir Gento universitetuose. 1940 m. jis gavo pakvietimą įkurti Pažangių studijų institutą Airijoje, Dubline. Šriodingeris tapo Teorinės fizikos skyriaus vadovu ir dirbo ten 17 metų. Jis parašė apie 50 publikacijų įvairiomis temomis. Jose jis mėgino priartėti prie laukų suvienijimo teorijos.
Uoginiai
Uoginiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Antašavos (prie kelio į Subačių), į šiaurės vakarus nuo Palėvenės. Seniūnaitijos centras. Yra Uoginių Šv. Marijos Magdalietės koplyčia, Adomo Petrausko muziejus. Žvyro telkinys.
Istorija
Sovietmečiu kaime buvo įrengtas Antašavos kolūkio muziejus (etnografiniuose svirnuose).
Gyventojai
Uoginių šnektą, priklausančią aukštaičiams kupiškėnams, nagrinėjo J. Pavilonytė 1954 metais.
Tamimas ibn Muansaras
Tamimas ibn Muansaras (m. 1070 m.) – septintasis ir paskutinis Magravų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 1068 m. iki mirties 1070 m.
Tamimas ibn Muansaras buvo Muansaro ibn Hamado sūnus.
Istorija
1068 m. žuvus sultonui Muansarui ibn Hamadui, Feso gyventojai šalies valdovu paskyrė jo sūnų Tamimą. Po dvejų valdymo metų Almoravidų armija, vadovaujama Jusufo ibn Tašmino (Youssef Ibn Tachfin), užėmė Fesą, o Taminas su savo giminaičiais žuvo mūšyje. Magravų dinastija baigė savo egzistavimą, į Maroko žemes atėjo Almoravidų dinastijos valdymo era.
I Kauno fortas
I Kauno fortas – Kauno tvirtovės dalis Kauno miesto vakariniame pakraštyje, Kazliškiuose. Pastatytas 1888–1889 m., rekonstruotas 1893 m. ir 1908 m. Kultūros vertybių registre – nuo 2002 m., unikalus kodas –. Šalia – kelias, netoliese yra išlikusi Noreikiškių dvaro sodyba.
Forto teritorijoje šikšnosparniams apsaugoti įsteigtas Žagariškių teriologinis draustinis.
Aprašymas
Fortas yra simetrinės plano struktūros, penkiakampio plano. Susideda iš kazematinės dalies, centrinės ir šoninių poternų, turi kampinius ir užnugario kaponierius, nebaigtą statyti kontreskarpinę sieną, nepakitusį glasį, yra apjuostas gynybiniu grioviu.
Šio forto paskirtis buvo dengti nuo vokiečių Kauno tvirtovę iš vakarų pusės. Tačiau per I pasaulinį karą jis menkai atliko savo funkciją, buvo greitai užimtas. Sovietiniais laikais jis buvo naudojamas ūkiniams reikalams. Mokslininkai tiria čia įsiveisusių šikšnosparnių gyvenimą.
Būklė
Tai vienas iš mažiausiai urbanizuotų Kauno fortų, nors karo metu labai nukentėjo, tačiau palyginti neblogai išlaikė savitą reljefą. Gerai matomas plačioje lygaus reljefo aplinkinėje teritorijoje, nuo Via Baltica automagistralės. Forto teritorijoje želdinių beveik nėra, todėl kraštovaizdyje jis atsiskleidžia kaip neaukšta žole apaugusi kalva. Greta – Marvelės upelio slėnis, Kamšos botaninio-zoologinio draustinio riba. Masyvūs antžeminiai pastatai, virš pylimų iškelti apmūryti vėdinimo kanalai – svarbūs kraštovaizdžio akcentai. miniatiūra|Kauno tvirtovė, I fortas, 1915 m., vokiečių haubicos sviedinio pataikymo pasekmės.
Pudelkas
Pudelkas – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Mykolas Natalevičius
Biografija
Studijavo LMTA (prof. Vytauto Barkausko ir Ričardo Kabelio klasėse). 2010 m. elektroninę muziką studijavo Danijos elektroninės muzikos institute (dėst. Henrik Munch) bei dainavimą Danijos Karališkoje akademijoje Aarhuse (dėst. Ingrid Haking Raby). 2015 m. apsigynė meno daktaro laipsnį. Nuo 2015 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos kompozicijos katedros dėstytojas, nuo 2021 m. docentas. 2021 m. išrinktas LMTA senato nariu.
2017 m. išrinktas Lietuvos kompozitorių sąjungos pirmininku.
Nendrinės vištelės
Nendrinės vištelės (Gallinula) – vištelinių (Rallidae) šeimos paukščių gentis.
Lietuvoje gyvena viena rūšis – nendrinė vištelė (Gallinula chloropus).
Rūšys
thumb|left|210px|[[Tamsioji nendrinė vištelė (Gallinula tenebrosa)]]
Okonija
Okonija  – upė Peru pietuose, Arekipos departamente. Prasideda Anduose, Koropunos ledynuose, teka į pietvakarius. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Okonijos gyvenviete.
1501 m.
1501 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Išsivysčiusi šalis
Išsivysčiusi šalis – valstybė, kuri dėl savo ekonominio, socialinio ir politinio išsivystymo yra palyginti aukštesnėje stadijoje negu besivystančios šalys. Tokia valstybė šnekamojoje kasdienėje kalboje laikoma turtinga. Priskyrimas priklauso nuo išsivystymo kriterijaus pasirinkimo.
Išsivysčiusių šalių sąrašas
TVF sudarytas išsivysčiusių šalių sąrašas:
CŽV papildytas sąrašas
Olševas (reikšmės)
Olševu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Olszew
Darsi dėsnis
thumb|right|300px|Diagrama, vaizduojanti Darsi dėsnio parametrus. Čia A (angliškas žymėjimas) atitinka skerspjūvio plotą S Darsi dėsnis aprašo skysčio tėkmę per poringas uolienas (paprastai vandens per vandeningą sluoksnį). Dėsnis suformuluotas 1855–1856 metais Henry Darcy ir paremtas eksperimentais, kai vanduo buvo filtruojamas per smėlį.
Debitas (persifiltravusio vandens tūris per laiko vienetą) Q yra tiesiogiai proporcingas filtracijos koeficientui, k proporcingumo koeficientui, skerspjūvio plotui S ir hidrauliniam gradientui (vandens lygio taškuose a ir b skirtumui, padalintam iš atstumo tarp taškų L). Minusas reikalingas, nes vanduo teka iš aukštesnio vandens lygio į žemesnį.
Sauras
Sauras  – kalnagūbris Vidurinėje Azijoje (Kazachstane ir Kinijoje), į pietryčius nuo Zaisano ežero. Sudaro bendrą masyvą su Tarbagatajaus kalnagūbriu. Ilgis – 140 km. Aukštis siekia 3816 m (Muztau k.). Sudarytas iš vulkaninių nuogulų, skalūnų, klinties, smiltainio, granito. Yra akmens anglies ir degiųjų skalūnų telkinių.
Timpu
Mieste yra vienas įspūdingiausių Butano architektūros paminklų – Tašičo tvirtovė (dzongas) su vienuolynu. Dabar čia reziduoja karališkoji vyriausybė. Aplink karaliaus rūmus yra daug terasinių laukų, rodančių žemės ūkio svarbą šaliai. Pagrindinės žemės ūkio kultūros, auginamos apylinkėse yra ryžiai, kukurūzai, kviečiai. Taip pat svarbi medienos pramonė, mieste yra lentpjūvė. 1966 metais pradėjo veikti vandens jėgainė.
Timpu yra lėktuvų nusileidimo ir pakilimo takas, Indijos-Butano nacionalinė magistralė (atidaryta 1968 m.), iš kurios galima nuvykti į Phuntsholing miestelį – pagrindinį kelią iš Butano į Indiją.
Miestas unikalus tuo, kad jame yra labai mažai reklamos.
Antanas Purėnas
thumb|260px|[[LSDP|Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija Steigiamajame Seime. Iš kairės: Jurgis Daukšys, Vladas Požela, Pranas Šemiotas, Jeronimas Plečkaitis, Steponas Kairys, Vladas Sirutavičius, Antanas Purėnas, Jonas Pakalka, Kazys Lekeckas, Vincas Čepinskis, Stasys Digrys, Bronislovas Cirtautas.]] Antanas Purėnas (1881 m. vasario 16 d. Tatkonyse, Skapiškio valsčius, Rokiškio apskritis – 1962 m. lapkričio 5 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos chemikas organikas, pedagogas, kultūros, visuomenės ir politinis veikėjas, laisvamanis.
Biografija
Mokėsi Liepojos gimnazijoje, 1902–1904 m. studijavo Tartu, 1904–1910 m. Peterburgo (baigė 1912 m.) universitetuose.
Profesinė veikla
1910–1918 m. Peterburgo komercinės mokyklos dėstytojas, 1915–1917 m. lietuvių bendrojo lavinimo kursų vedėjas, nuo 1917 m. rugsėjo mėn. – Lietuvių gimnazijos direktorius. Per Pirmąjį pasaulinį karą 1916–1918 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti Peterburgo skyriaus pirmininkas, CK narys. 1915–1918 m. vakarinių kursų organizatorius ir direktorius.
1918 m. Lietuvos reikalų komisariato kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas. 1919 m. sausio 13 d. – 1921 m. rugsėjo 1 d. Rokiškio apskrities revoliucinio komiteto švietimo skyriaus vedėjas. 1919 m. Rokiškio gimnazijos direktorius. Nuo 1922 m. vasario 1 d. Kauno profesinės mokytojų sąjungos suaugusiųjų vidurinės mokyklos mokytojas, 1921–1922 m. Aukštųjų kursų, 1922–1950 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstytojas.
1922 m. universitete įsteigė Chemijos katedrą, 1922–1924 m. ir 1925–1926 m. Matematikos-gamtos fakulteto sekretorius, 1924–1925 m. ir 1933–1938 m. universiteto sekretorius, nuo 1939 m. prorektorius, 1940–1941 m. ir 1944–1946 m. rektorius, 1944 m. profesorius. 1941 m. akademikas, Lietuvos SSR mokslų akademijos viceprezidentas. Nuo 1928 m. LR Švietimo ministerijos egzaminų komisijos narys.
Nacių okupacijos metais buvo suimtas. Nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) profesorius, prorektorius, 1951–1962 m. KPI Organinės chemijos ir technologijos katedros vedėjas. KGB vertintas kaip nepatikimas asmuo, rėmęs ir globojęs grįžtančius tremtinius.
Politinė veikla
Dalyvavo 1905–1907 m. revoliucijoje, už tai buvo persekiotas policijos. Nuo 1918 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos ir pedagogų draugijos „Naujoji mokykla“ narys.
1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. spalio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė LSDP frakcijai, Švietimo komisijos pirmininkas, 1920 m. spalio 13 d. pasitraukė, vietoje jo atėjo Eduardas Šukevičius.
1918 m. LSDP VIII suvažiavimo dalyvis. 1925 m. LSDP XII suvažiavime išrinktas revizijos komisijos nariu. 1924–1930 m. Socialdemokratų jaunimui remti fondo iždininkas. 1929 m. V Kultūros kongrese išrinktas tarybos nariu. 1936 m. kovo 8 d. išrinktas Laisvamanių etinės kultūros draugijos tarybos nariu.
Lygiagretusis programavimas
Lygiagretusis programavimas – kompiuterių mokslo (informatikos) sritis, tirianti algoritmų lygiagretinimą. Lygiagretinimas – skirtingų operacijų vykdymo paskirstymas keliems procesoriams ar kompiuteriams. Pastarasis atvejis vadinamas paskirstytuoju skaičiavimu.
Antanas Purėnas
Spaudos veikla
Nuo 1901 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvių laikraštis“, „Naujoji Gadynė“, „Vilniaus žinios“, „Kova“, „Skardas“, „Žarija“, „Kosmosas“, „Naujoji gadynė“, 1933 m. – „Socialdemokrato“ redakcijos bendradarbis. 1938–1940 m. redagavo žurnalus „Mintis“ ir „Kultūra“, 1923–1936 m. – „Lietuvos universiteto darbai“, nuo 1930 m. – „LVDU Matematikos ir gamtos fakulteto darbai“, 1936 m. – „Vytauto Didžiojo universiteto žinios“. 1933–1936 m. kartu su kitais leido žurnalą „Mokykla ir visuomenė“.
Lygiagretusis programavimas
Kritinės sekcijos
Informacijos apsikeitimui naudojamos kritinės sekcijos – apsaugotos kodo atkarpos, į kurias vienu metu gali patekti tik vienas vykdytojas (gija arba procesas). Kiti procesai, norintys atlikti šiuos veiksmus, yra pristabdomi. Baigus darbą kritinėje sekcijoje, vienas iš pristabdytų procesų yra pažadinamas ir tęsia darbą kritinėje sekcijoje. Šioje vietoje veiksmus gali atlikti tik vienas procesas vienu metu, o kiti procesai laukia ir tokiu būdu lėtina programos veikimą.
Neatsargiai naudojamos kritinės sekcijos gali sulėtinti sistemos darbą. Pagreitinti programą galima atsisakius perteklinių kritinių sekcijų, jas supaprastinus iki minimumo, kad joje procesas užtruktų tik tiek, kiek reikia informacijos apsikeitimui ir apsaugojimui.
Kritinių sekcijų pavyzdžiai
Pateikiami keli pavyzdžiai Java kalba. Pirmame pavyzdyje kritinės sekcijos apsauga nenaudojama (rezultatas – nenuspėjamas):
Šiek tiek pakoregavus, gaunamas kodas, kuriame naudojama kritinės sekcijos apsauga:
... public synchronized static void keisti ... public synchronized static boolean arNulis ...
Šiuo atveju monitorius apsaugo duomenis, kad jie nebūtų keičiami kelių gijų vienu metu, taigi rezultatai tampa nuspėjami. Nesunkiai galime apskaičiuoti, kiek kartų kiekvieną kartą bus kviečiami metodai (naudojant monitorių ir nenaudojant). Tačiau, kaip minėta, kritinių sekcijų apsauga yra labai brangi laiko atžvilgiu. Įprastame asmeniniame kompiuteryje su Windows XP operacine sistema ir Sun kompanijos JRE 1.5 antrasis pavyzdys su monitoriais veikė 3 kartus lėčiau nei pirmasis be monitorių, tačiau priklausomai nuo JVM (Java kalbos Virtualios Mašinos) realizacijos ir operacinės sistemos teikiamų galimybių rezultatai gali skirtis.
Užraktas
Pagrindinis straipsnis – Užraktas (programavimas)
Minėtuose pavyzdžiuose kritinės sekcijos yra apsaugotos sinchronizavimo raktažodžiu. Toks apsaugos būdas labai paprastas, tačiau jis gali netikti jei reikia saugoti ne kodo sekciją nuo vykdymo, o duomenų struktūrą nuo lygiagretaus manipuliavimo įvairiomis kodo sekcijomis. Tuomet vartojamas užraktas, kuris paprastai būna susietas su tokia saugoma duomenų struktūra. Užraktai prireikus leidžia suteikti skaitymo leidimus, kurie vienu metu gali būti išduodami ir daugeliui gijų) ir rašymo leidimą (kuris vienu metu gali būti suteiktas tik vienai gijai ir tik tada, jei nėra išduotų skaitymo leidimų).