cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George Liberace
George Liberace (1911 m. liepos 31 d. Menašos miestelyje, Viskonsine – 1983 m. spalio 16 d. Las Vegase, Nevadoje, palaidotas Lawn miške – Holivudo Kalnų Kapinėse, Los Andžele, Kalifornijoje) – amerikiečių muzikantas ir televizijos laidų vedėjas.
Gimė Menašos miestelyje, Viskonsine, jis turėjo vyresni brolį ir verslo partnerį, žymų JAV komiką Wladziu Valentino Liberace arba „Lee“. Jis dažnai pasirodydavo savo brolio televizijos laidose 1950 metais kaip smuikininkas ir orkestro aranžuotojas.
George Liberace mirė nuo leukemijos Las Vegase, Nevadoje ir buvo palaidotas Lawn miške – Holivudo Kalnų Kapinėse, Los Andžele, Kalifornijoje.
Streptococcus agalactiae
Streptococcus agalactiae – streptokokų (Streptococcus) genties bakterijų rūšis.
B grupės streptokokas, gramteigiama bakterija, sukelianti B grupės tipo infekcijas.
Ši rūšis būna sveikoje žarnyno floroje bei moteriškų lytinių/šalinimo organų kanaluose. Gimdant, bakterijos gali patekti naujagimiui, sukeldamos sepsį, meningitą ar plaučių uždegimą.
Evaldas Razgus
Evaldas Razgus (g. 1952 m. lapkričio 14 d. Barstyčiuose) – Lietuvos ir Skuodo rajono savivaldybės politinis veikėjas.
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorikas-politologas.
1995 m. Skuodo rajono savivaldybės kultūros ir turizmo skyriaus paminklotvarkininkas, fotografas, istorikas. 2003–2007 m. Skuodo rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas. 1991-1997 m. vadovavo Skuodo muzijui, 2007 m. – respublikinio Vaclovo Into akmenų muziejaus direktorius.
Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Skuodo rajono skyriaus narys, 1999–2000 m. skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys, nuo 2001 m. Skuodo skyriaus pirmininkas. 2000 m. savivaldybių rinkimuose dalyvavo “Socialdemokratija – 2000” sąraše.
2003 m. kovo–balandžio mėn., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys.
Mindaugas Briedis
Mindaugas Briedis (g. 1963 m. balandžio 19 d. Šeduvoje) – istorikas, Lietuvos ir Radviliškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Evaldas Razgus
Biografija
Žemaičių kultūros draugijos Skuodo skyriaus pirmininkas. Žemaitijos regioninės etninės kultūros globos tarybos narys. Luknės kaimo bendruomenės pirmininkas. Žmona Birutė.
Mindaugas Briedis
Biografija
Baigęs Šeduvos vidurinę mokyklą, įgijo tekintojo specialybę. 1982–1989 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo istorijos mokytojo kvalifikaciją.
1989 m. Baisogalos vidurinės mokyklos istorijos mokytojas. 1990–1995 m. Radviliškio rajono istorijos dėstymo metodikos vadovas. 1992–1996 m. vasaromis istorijos ir archeologijos žinias tobulino dirbdamas Europos archeologijos parke Prancūzijoje.
Šeduvių kultūros klubo pirmininkas ir Lietuvai gražinti draugijos narys. Lietuvos istorijos mokytojų asociacijos narys. UNESCO Lietuvos nacionalinės komisijos pirmininkas. 1989–1990 m. TSKP narys. Dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje. 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Žmona Daiva Briedienė, Vilniaus vidurinės mokyklos "Lietuvių namai" direktorė.
Dioskūrai
Dioskūrai graikų mitologijoje – Ledos ir Tindarėjo (arba Dzeuso) sūnūs, dvyniai Kastoras ir Polideukas (rom. Poluksas), Helenės ir Klitemnestros broliai.
Ilgižiukai
Ilgižiukai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Ilgižių III, prie kelio ir Vaštakės upelio.
Mosėdžio pilkapiai
Mosėdžio pilkapiai (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas -, senas vertybės kodas - A475, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV2052) – pilkapynas pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Baksčiuose (Mosėdžio seniūnija), 10 m į vakarus nuo kelio Skuodas–Plungė, kairiajame Bartuvos krante.
Pilkapiai
Įrengti pakilesnėje slėnio vietoje, kurios šiaurės pusėje stūkso 5 rekonstruotų pilkapių sampilai. Jų skersmuo 7–10 m, aukštis iki 1 metro. Aplinkui pilkapius auga jauni medeliai, o į rytus stovi anotacinis ženklas.
Teritorijos plotas 17 880 m².
Tyrimai
1960 m. užfiksuoti 8 pilkapiai, kurių skersmuo 7–18 m, aukštis – 80 cm. 1972 m. Mosėdžio kolūkis 3 pilkapius sunaikino, o kitų sampilus nuardė. Jų vietoje I. Jablonskis rado lipdytos keramikos ir degintinių kaulų. Padedant gydytojui Vaclovui Intui pilkapyno ardymas buvo sustabdytas, o 1973 m. Kretingos kraštotyros muziejus atliko tyrimus (vadovas I. Jablonskis).
Ištirti kapai datuojami V–IV a. prieš m. e. Suardytoje dalyje rasta I tūkstantmečio pr. m. e. degintinių kapų liekanų.
Po tyrimų penki pilkapiai rekonstruoti.
Vazniškiai (Marijampolė)
Vazniškiai – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 4 km į pietryčius nuo Gudelių.
Komercinis kodas
thumb|120px|Įvairias licencijas turinčios programos diskuose neretai parduodamos už pinigus Komercinis kodas – kodas, kuriamas siekiant iš to vienaip ar kitaip uždirbti pajamų.
Daugelis komercinio kodo projektų yra uždari, tačiau esama ir komercinių atviro kodo bei laisvosios įrangos projektų (Red Hat, Mandriva ir kiti). Būna taip pat ir uždaro kodo, tačiau nekomercinių programų (pavyzdžiui, BeOS operacinė sistema). Ties laisvosios, tiek ir atviro kodo programos gali ir neretai yra platinamos, adaptuojamos, įkeliamos ar palaikomos už užmokestį.
Mokestis gali būti mokamas už
Visos šios verslo galimybės įmanomos naudojant pačias įvairiausias licencijas.
Didžiosios katės
Didžiosios katės (Pantherinae) – katinių (Felidae) šeimos plėšriųjų žinduolių pošeimis. Iki šiol išlikusių didžiųjų kačių (Pantherinae) pošeimyje 2 gentys ir 7 rūšys:
Aberdynas
Aberdynas – miestas šiaurės rytų Škotijoje, Šiaurės jūros pakrantėje, prie Dy ir Dono upių žiočių. Aberdyno ir Aberdynšyro sričių centras. Žvejybinis uostas. Žuvies perdirbimo, chemijos, laivų statybos pramonė. Granito gavyba. Yra Aberdyno ir Roberto Gordono universitetai.
XII–XIV a. Aberdynas buvo Škotijos karalių rezidencija. XVIII–XX a. pr. mieste pastatyta daug namų iš granito, todėl Aberdynas neretai vadinamas „Granito miestu“.
Vietovardis kilęs iš ('žiotys') arba piktų aber ('santaka') ir Dhè ('Di' upė).
Montbretė
Montbretė (Crocosmia) – nedidelė vilkdalginių (Iridaceae) šeimos augalų gentis.
Kilusi iš Kapo regiono pievų (Pietų Afrikos Respublika), dabar auginamos visame pasaulyje kaip dekoratyvinės gėlės.
Apdulkinami vabzdžių, paukščių arba vėjo. Gali būti dauginami dalinant.
Lietuvoje dažnai darželiuose, želdiniuose, sodų kolekcijose auginama gumbinė montbretė (Crocosmia x crocosmiiflora). Augalas iki 80 cm aukščio. Žydi liepos – rugsėjo mėn.
Birmingamas (JAV)
Birmingamas  – miestas pietryčių JAV, didžiausias Alabamos valstijoje. 212,2 tūkst. gyventojų (2010 m.). Metalo apdibimo, chemijos, cemento, maisto pramonė. Apylinkėse išgaunamos akmens anglys ir geležies rūda. Yra 2 universitetai.
Istorija
Birmingamas įkurtas 1871 m.
Želmuo
thumb|200px|Želmenys
Želmuo – javo daigas (iki krūmijimosi pabaigos). Taip pat želmenimis vadinama jauna, ką tik sužėlusi žolė.
Želmenų gydomosios savybės
Augalų želmenys yra natūralių vitaminų šaltinis. Tai lengvas ir švarus maistas, padedantis sureguliuoti įvairius sveikatos sutrikimus.
Želmenų sultys valo organizmą nuo teršalų, pagerina medžiagų apykaitą bei kraujotaką, stiprina imuninę sistemą, padidina hemoglobino kiekį, valo inkstus, aprūpina organizmą reikalingomis mineralinėmis medžiagomis, vitaminais, baltymais ir fermentais.
Kviečių želmenyse ir šviežiose želmenų sultyse gausu chlorofilo, baltymų, vitaminų A, B, B12, C, E, K, aminorūgščių, mineralų ir daugiau nei 90 žmogui reikalingų mikroelementų. Želmenų sultyse gausu folinės rūgšties, kalcio, kalio, geležies, magnio, fosforo, natrio, cinko.
Šiaulietis
Šiaulietis – visuomenės, kultūros ir politikos savaitraštis, leistas nuo 1924 m. gruodžio 14 d. iki 1930 m. kovo 1 d. Šiauliuose.
Istorija
Išėjo vietoje savaitraščio „Mūsų kraštas“. Leido Petras Labanauskas, Antanas Januševičius. Redakcijos adresas: turgavietė, „Vilties“ draugijos knygynas, nuo 1926 m. Bažnyčios g. 40, Vilniaus g. 217, nuo 1929 m. – Varpo g. 18. Spausdino „Titnagas“, Savičiaus ir Šumkausko spaustuvė, B. Fridmano spaustuvė Šiauliuose. Išėjo 237 numeriai.
Nagrinėjo Šiaulių krašto ekonomikos, kultūros, švietimo, socialinius klausimus, informavo apie įvykius Lietuvoje, pasaulyje.
Max Maven
thumb|right|Maksas Mavenas Maksas Mavenas (Philip Goldstein; 1950 m. gruodžio 21 d. Itakoje, Niujorko valstijoje, JAV – 2022 m. lapkričio 1 d. ) – JAV iliuzionistas, dažnai pasirodydavęs JAV TV programose, bei „mėgęs skaityti“ žmonių mintis.
Šiaulietis
Istorija
Bendradarbiavo Gerardas Bagdonavičius, Vytautas Bičiūnas, P. Bružas, Stasys Būdavas, Jonas Čeičys, J. Čepinskas, D. Černiauskas, Kostas Korsakas, Stasys Stulginskas, Pranas Tamošaitis, Arėjas Vitkauskas ir kt.
Max Maven
Maksas Mavenas dirbo Deivido Koperfildo, Penas ir Teleris ir kitų magų efektų organizatoriumi ir buvo jų autorius. Kartais savo darbuose pasirašydavo kaip Philip Goldstein (tikrasis vardas, prieš oficialiai jį pasikeičiant).
Laisvės imperija
thumb|370px|[[Kolumbija (vardas)|Kolumbija (Amerikos žmonės) tiesia pagalbos ranką engiamai Kubai, o dėdė Semas (JAV vyriausybė) nieko nedaro, yra surišta. Judge žurnalo karikatūra, 1897 m. vasario 6 d.]]
Laisvės imperija  – sąvoka, kurią pirmą kartą suformulavo Tomas Džefersonas, norėdamas pabrėžti Amerikos atsakomybę skleidžiant laisvę visame žemės rutulyje. Džefersonas laikė, kad Amerikos užduotis yra rodyti pavyzdį, plėstis į vakarus ir vykdyti intervencinę politiką. Pagrindiniai šios idėjos šalininkai buvo Abraomas Linkolnas, Vudrau Vilsonas ir Džordžas V. Bušas.
JAV oponentai tokią nuostatą sieja su JAV imperializmu ir siekiu dominuoti pasaulyje.
Čiulėnų pagrindinė mokykla
Molėtų rajono Čiulėnų pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Molėtų raj. Toliejuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291229110. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|250px|left|2017 m.
1969 m. mokėsi 94 mokiniai, o 1979 m. – 117.
XXI a. pradžioje prijungta prie Molėtų pradinės mokyklos kaip skyrius, vėliau visiškai uždaryta.
Haile Selasie
Haile Selasie (, „Trejybės galia“, 1892 m. liepos 23 d. – 1975 m. rugpjūčio 27 d., tikrasis vardas Tafari Makonnen) buvo Etiopijos regentas 1916–1930 m. ir Etiopijos imperatorius 1930–1974 m.
Biografija
1936 m. Tautų Sąjungoje Haile Selasie pasmerkė italus, kurie panaudojo cheminį ginklą prieš jo tautiečius. Dėl jo tarptautinių pažiūrų Etiopija tapo Tautų Sąjungos nare, o jo mintys ir darbai multilateralizmo ir bendro saugumo linkme buvo vaisingi ir ilgalaikiai. Numalšintas kilmingųjų (mekwannint) sukilimas ir tai, ką kai kurie laikė nesugebėjimu tinkamai modernizuoti šalį, pelnė jam kritikos tarp kai kurių istorikų ir to meto žmonių.
1973 ir 1974 m. Haile Selasie išleido savo autobiografiją „Mano gyvenimas ir Etiopijos raida“, kurioje nagrinėjo klausimus, susijusius su jo valdžios ir pozicijos teisėtumu bei pabėgimu į tremtį 1936 m.
1974 m. rugsėjo 12 d. Haile Selasie buvo nuverstas Dergo, valdžią perėmusios karinės chuntos. 1975 m. rugpjūčio 28 d. valstybės žiniasklaida pranešė apie Haile Selasie mirtį, įvykusią dieną anksčiau dėl komplikacijų po prostatos operacijos. Dažnai manoma, kad buvusį imperatorių nužudė chuntos pirmininkas, o vėliau valstybės vadovas Mengistu Haile Mariam arba užsakydamas jo mirtį, arba atlikdamas tai pats.
Haile Selasie, būdamas Etiopijos ortodoksų krikščionimi, rastafarių, kurių yra 200–800 tūkst., laikomas Jėzaus reinkarnacija. Rastafarių judėjimas prasidėjo apie 1930 m., o Haile Selasie buvo laikomas mesiju, kuris ves afrikiečius taikos, teisingumo ir klestėjimo aukso amžių.
Baltapakaušis ragasnapis kranklys
Baltapakaušis ragasnapis kranklys (Corvus crassirostris) – varninių (Corvidae) šeimos gana didelis paukštis. Pastaruoju metu linkstama išskirti į ragasnapių kranklių (Corvultur) pogentę arba gentį. Klasifikuojant kaip atskiros ragasnapių kranklių genties rūšį, šio paukščio pilnas lotyniškas pavadinimas būtų Corvultur crassirostris.
thumb|270px|left|Baltapakaušiai ragasnapiai krankliai
Paplitimas
Paplitę nedidelėje Rytų Afrikos dalyje – Etiopijoje, Eritrėjoje, Somalio šiaurės vakaruose bei Sudano rytuose.
Gyvenama aplinka
Gyvena kalnuose ir plynaukštėse nuo 1200 iki 4100 m aukštyje, bet dažniausiai sutinkami 1500-3000 m aukštyje.
Išvaizda
thumb|260px|left|Baltapakaušis ragasnapis kranklys Paukščio plunksnų apdare dominuoja blizgančiai juoda spalva. Blizgančiai tamsūs rudi atspalviai yra ant jo pagurklio, viršutinės krūtinės dalies ir ant sparnų. Ant jo pakaušio ir kaklo gale yra gerai pastebima, neįprastai atrodanti balta ar balsva dėmė. Ir žinoma, ypač išsiskiria neįprastos formos, dideliu, storu snapu, nuo ko daugelyje kalbų ir kilo šios rūšies pavadinimas.
Kūno išmatavimai
Baltapakaušiai ragasnapiai krankliai yra antra pagal stambumą žvirblinių paukščių būrio rūšių, jie gerokai didesni už pilkąją varną, bei nežymiai stambesni už jiems giminingus baltakaklius ragasnapius kranklius (Corvus albicollis). Tik paprastieji krankliai nežymiai stambesni, kurie yra stambiausia varninių (Corvidae) šeimos rūšis.
Baltapakaušių ragasnapių kranklių kūno išmatavimai:
Elgsena
Lizdus sukasi medžiuose ir klifuose. Deda 3–5 kiaušinius.
Maitinimasis
Maistui neišrankus, minta viskuo – mėšle esančiomis vabalų lervomis, kirmėlėmis, dvėseliena, žmonių išmetamos maisto atliekomis.
Artimiausia rūšis
Genetiškai ir išvaizda baltapakaušiams ragasnapiams krankliams artimiausi baltakakliai ragasnapiai krankliai gyvenantys dideliame p.r. Afrikos plote ir išsiskiriantys kaklo užpakalinėje dalyje ryškia balta dėme. Abi šias rūšis pastaruoju metu linkstama išskirti į atskirą ragasnapių kranklių (Corvultur) pogentę arba gentį.
Lenkijos emigracinė vyriausybė
Lenkijos emigracinė vyriausybė, oficialiai žinoma kaip Lenkijos Respublikos emigracinė vyriausybė  – buvo suformuota po 1939 m. rugsėjo mėn. įsiveržimo į Lenkiją, per kurį Lenkiją okupavo Trečiasis Reichas ir Tarybų Sąjunga, metu. Nepaisant okupacijos, emigracinė vyriausybė turėjo didelę įtaką Lenkijoje, jai buvo pavaldi Lenkijos pogrindžio valstybė, lenkų kariuomenės daliniai Vakaruose ir Lenkijoje veikusi Armija Krajova bei po karo veikęs antisovietinis pasipriešinimas „Laisvė ir nepriklausomybė“.
Nors po Antrojo pasaulinio karo pabaigos nebeturėjo plataus pripažinimo ir veiksmingos valdžios, vyriausybė liko Lenkijos Liaudies respublikos opozicija ir egzistavo iki Lenkijos komunistinio režimo pabaigos 1990 m., kai emigracinė vyriausybė oficialiai perdavė savo įgaliojimus naujai vyriausybei.
Emigracinė vyriausybė nuo 1939 iki 1940 m. buvo įsikūrusi Prancūzijoje, pirmiausiai Paryžiuje, po to Anžėje. 1940 m., po mūšio dėl Prancūzijos, vyriausybė persikėlė į Londoną ir liko ten iki 1990 m.
Istorija
thumb|left|185px|Władysław Sikorski – emigracinės vyriausybės premjerministras
1939 m. rugsėjo 1 d. Lenkiją užpuolus Vokietijai, o rugsėjo 17 d. – Tarybų Sąjungai, Lenkijos valdžia buvo priversta bėgti iš šalies, kad išvengtų vokiečių nelaisvės ir priverstinės kapituliacijos Vokietijai. 1939 m. rugsėjo 17 d. Lenkijos Respublikos prezidentas Ignacy Mościcki, kuris tuo metu buvo mažame Kosów miestelyje prie Lenkijos pietinės sienos, pasirašė dekretą, kuriuo Senato spykerį Władysław Raczkiewicz paskyrė savo teisių perėmėju. Tai buvo numatyta Lenkijos Respublikos Konstitucijoje karo atveju. W.Raczkiewicz, kuris tuo metu buvo Paryžiuje, prisiekė Lenkijos ambasadoje ir tapo Lenkijos Respublikos prezidentu. Tuomet jis paskyrė generolą Władysław Sikorski premjerministru ir Lenkijos ginkluotųjų pajėgų vadu.
Didžioji dalis Lenkijos karinių jūrų pajėgų pasitraukė į Jungtinę Karalystę iki 1939 m. rugsėjo 1 d., dešimtys tūkstančių lenkų karių ir pilotų per Vengriją ir Rumuniją bei Baltijos jūrą pasitraukė į Prancūziją ir prancūzų Sirijos mandatinę teritoriją. Vėliau daug lenkų karių dalyvavo sąjungininkų karinėse operacijose: Norvegijos kampanijoje (Narvike), Mūšyje dėl Prancūzijos, Britanijos mūšyje, Atlanto mūšyje, Šiaurės Afrikoje (ypač Tobruke), Italijoje (Montekasino mūšyje ir Ankonoje), Market Garden operacijoje Nyderlanduose, Vilhelmshavene ir kitur kartu su sąjungininkais. Iki Sovietų Sąjungos įsitraukimo į karą Lenkijos pajėgos buvo trečios pagal dydį tarp sąjungininkų.
Akceptas
= Finansuose = Akceptas − sutikimas apmokėti atsiskaitomuosius prekių ar paslaugų suteikimo dokumentus, vekselius, čekius arba mokėjimo garantijos suteikimas. Akceptas − sutikimas sudaryti sutartį nurodytomis sąlygomis.
(nenurodyti šaltiniai finansų terminams)
= Sutarčių teisėje =
Akceptas, sutarčių teisėje - pasiūlymo priėmimas - akceptanto pareiškimas arba kitoks jo elgesys, kuriuo pareiškiamas ofertos priėmimas.
Sutartis sudaroma pateikiant pasiūlymą (oferta) ir priimant pasiūlymą (akceptas) arba kitais šalių veiksmais, pakankamai įrodančiais šalių susitarimą.
Akceptas su išlygomis
Pvz.: sutinku, tačiau pakeiskime prekės-gaminio spalvą, paslaugos trukmę, kainą ir/ar terminus, būsimos sutarties punktą, ir t. t. etc. - laikomas priešpriešine oferta ir nesutikimu su pradiniu siūlymu. Pagal CK, Šeštoji knyga, Prievolių teisė (6.178):
Bedugnis (Varėnos r., Merkinės sen., Pelekiškės km.)
left|120px
Bedugnis – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 3,5 km, į šiaurės vakarus nuo Merkinės. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,18 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 83,5 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais, tik šiaurrytinis krantas žemas ir pelkėtas. Ežerą supa Netiesų miškas. Netoliese į šiaurės rytus įsikūręs Pelekiškės kaimas. Kiek atokiau į pietvakarius eina kelias. Ežeras nenutekantis, priklauso Kempės upelio baseinui (Apsingės upės intakas).
Lauko teorija (matematika)
right|thumb|275px|Nylsas Henrikas Abelis       (1802-1829). Lauko teorija yra matematikos sritis, kuri tiria matematinių laukų savybes. Laukas yra matematinė struktūra, kurioje apibrėžtos sudėties, atimties, daugybos ir dalybos operacijos.
Istorija
Sąvoka laukas buvo netiesiogiai panaudota Nylso Henriko Abelio ir Evaristo Galua darbe lygties išsprendžiamumas.
1871 metais, Ričardas Dedekinas, pavadino "lauku" - realių arba kompleksinių skaičių aibę, kuri yra uždara keturių aritmetinių operacijų atžvilgiu.
1881 metais, Leopoldas Kronekeris terminu "racionalumo sritis" apibūdino tai, kas iš tikrųjų yra polinomų laukas šiuolaikiniuose matematikos apibrėžimuose.
1893 metais, Henrikas Vėberis davė pirmą aiškų apibrėžimą abstrakčiam laukui.
1910 Ernestas Steinitzas publikavo svarbų straipsnį Algebrinė laukų teorija. Čia jis tyrinėjo aksiomines laukų savybes ir apibrėžė labai reikšmingas, svarbias teorines lauko sąvokas, tokias kaip pagrindinis laukas, tobulas laukas ir transcendentiškumo laipsnis lauko plėtinyje.
Galua, kuris net mintyse neturėjo termino "laukas", yra laikomas pirmuoju matematiku, apjungusiu grupių teoriją ir lauko teoriją. Galua teorija pavadinta jo garbei. Vis dėlto tik Emilis Artinas pirmasis nustatė ryšį tarp grupių ir laukų 1928-1942 metais.
Įvadas
Laukai yra svarbūs objektai algebros moksle nuo to laiko, kai jie suteikia naudingą daugybės skaičių sistemų apibendrinimą, tokį kaip racionalūs skaičiai, realieji skaičiai ir kompleksiniai skaičiai. Juose ypač svarbios asociatyvumo, komutatyvumo ir distributyvumo taisyklės. Laukai taip pat yra daugelyje kitų matematikos sričių (žiūrėti pavyzdžius, esančius žemiau).
Kada pirmą kartą buvo formuluojama abstrakčioji matematika, lauko apibrėžimas neapėmė komutatyvios daugybos. Laukas šiais laikais vadinamas lauku arba komutatyviu lauku arba racionali sritis. Šiuolaikiniame vartojime, laukas visada yra komutatyvus. Struktūra, kuri atitinka lauko savybes, išskyrus galbūt komutatyvumą, šiandien yra vadinama žiedas su dalyba arba kartais asimetriškas laukas, bet taip pat nekomutatyvus laukas yra vis dar plačiai naudojamas. Vis dėlto, kitos kalbos yra išsaugoję seną vartojimą. Prancūziškai, žiedas su dalyba vadinamas corps (pažodžiui, kūnu). Tai yra nevienintelis lauko pavadinimas, paprastai yra vadinama corps commutatif (komutatyvus kūnas). Vokiškai žodis kūnas yra Körper ir šis pavadinimas yra naudojamas išreikšti laukus; taigi naudojama paryškinta \mathbb K žymi lauką.
Laukų sąvoka pirmą kartą buvo panaudota įrodyti, kad nėra bendros formulės realių aukštesnio nei ketvirto laipsnio daugianarių šaknims skaičiuoti (t. y. algebrinė lygtis neišsprendžiama radikalais).
Lauko sąvoka yra naudojama apibrėžiant, pavyzdžiui, vektorius ir matricas, dvi struktūras tiesinėje algebroje, kurių komponentai taip pat gali būti lauko elementais.
Baigtiniai laukai yra naudojami skaičių teorijoje, Galua teorijoje ir simbolių teorijoje, taip pat algebriniai plėtiniai, kurie yra yra svarbūs įrankiai šiuolaikinėje matematikoje.
Dvejetainiai laukai, laukai su savybe 2, yra naudingi informatikoje.
Formulės
Kryptinė išvestinė:
Vektorinį lauką charakterizuoja divergencija ir rotorius
Pavyzdžiai
AB=(-2-1; 0-2; 1-3)=(-3; -2; -2);
Toliau randame išvestines ir apskaičiuojame jų reikšmes taške M_0:
Adolf Merckle
Adolf Merckle (g. 1934 m. kovo 18 d. Dresdene – 2009 m. sausio 5 d. netoli Blaubeuren, Badenas-Viurtembergas) – vokiečių verslininkas, investuotojas, teisininkas, vienas turtingiausių Vokietijos žmonių (2006 m. įtrauktas į Turtingiausių Vokietijos žmonių sąraše užėmė 3 vietą; Forbes sąraše – 65 vietą).
Biografija
Iki 1967 m. Adolf Merckle, baigęs teisės studijas Tiūbingene, Hamburge ir Grenoblyje, Merklė priklausė studentų bendrijai A. V. Igel.
Baigęs studijas, vertėsi advokato praktika Hamburge. 1967 m. iš tėvo paveldėjo vaistų gamybos įmonę Blauboirene. Įmonėje dirbo 80 darbuotojų, metinė apyvarta siekė 4 mln. Vokietijos markių (DM). Adolfas Merklė išplėtė įmonės veiklą iki koncerno, steigė filialus. 1974 m. įsteigė bendrovę Ratiopharm (veiklos sritis – generikai ir jų gamyba).
Greta Ratiopharm priklauso farmacijos koncernas Phoenix, Kässbohrer Geländefahrzeug ir investicinė bendrovė Spohn Cement (HeidelbergCement).
Svarbiausius postus Merklės firmose eina šeimos nariai; sūnus Ludwig Merckle 1997 m. perėmė Adolfo Merklės veiklą; pastarasis daugiau veikia užkulisiuose.
2008 m. spalio mėn. dėl nesėkmingų finansinių spekuliacijų Volkswagen akcijomis neteko apie 1 mlrd. eurų. Merklės įmonių grupės, kurioje dirba apie 100 000 darbuotojų, esant 30 mlrd. eurų apyvartai, skolos 2008 metų pabaigoje pasiekė 16 mlrd. eurų ribą.
Petras Povilas Sapiega
Petras Povilas Sapiega (1701 m. sausio 25 d., Dresdenas – 1771 m. sausio 24 d., Žilina) – ATR magnatas iš Sapiegų giminės. Lietuvos didysis stalininkas 1732–1744 metais, Smolensko vaivada nuo 1744 metų. Valdė Bychovą, Liachovičius, Kosovą, Senajį Editovą, taip pat valdas Lenkijoje. Nuo 1730 metų laikė Zditovo seniūniją.
Biografija
Gimė Jono Kazimiero Sapiegos ir jo žmonos Liudvikos Opalinskaitės šeimoje. Sapiegų giminės galybė privertė ieškoti sąjungos su jais paties A. D. Menšikovo. Ištisus penkerius metus jaunas Sapiega gyveno prie Nevos upės, Menšikovo dvare, kaip jaunikis jo dar visai jaunai dukteriai Mašenkai; 1726 metų kovo 10 buvo suteiktas kamergerio laipsnis ir apdovanotas Šv. Aleksandro Neviškio ordinu; tų pačių metų kovo 12 dieną įvyko jo sužadėtuves su kunigaikštyte Menšikova dalyvaujant visiokiems dvariškiams. Jo tėvui buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis, nors nė dienos netarnavo Rusijos armijoje.
Paskutiniu metu vestuvės dėl neaiškių priežasčių buvo atidėtos. Pagal amžininkų atsiliepimus, jaunikis išsiskyrė puikiu grožiu, atkreipė Jekaterinos I dėmesį į save. Pagal užsienio šalių ambasadorius, ji sugalvojo padaryti jį savo favoritu. Ji priartino jauną žmogų prie savęs, padovanojo jam įrengtą namą, o dėl „akių dūmimo“ nusprendė apvesdinti jį su viena iš savo giminaičių, grafaite Sofija Karlovna Skavronska. thumb|left|150px|Petro Povilo Sapiegos antroji žmona Jana Sulkovska Vestuvių planas buvo sugalvotas slapta nuo Menšikovo, kuris buvo labai sukrėstas, sužinojęs, kad Sapiega prarado susidomėjimą jo dukra. Jo vestuvės su Skavronska įvyko jau po Jekaterinos mirties 1727 metų lapkričio 19 dieną. Kaip žmonos kraitį gavo didžiulius dvarus, kuriuos paskubėjo greitai išparduoti, nes nelaikė savo padėties Rusijoje pakankamai tvirtos, ir išvažiavo į Lietuvą. Kalba (Karnovičius), kad iš dvarų pardavimo gavo milžinišką sumą – apie 2 milijonus tuometinių sidabrinių rublių. thumb|left|250px|Sapiegų rūmai [[Vielenė|Vielenėje]] Jau 1733 metais Sapiega buvo partijos, palaikiusios Stanislovą Leščinskį išrinkimą karaliumi pusėje, tuo tarpu kada statytinis Rusijos buvo Augustas III. 1740 metais kartu su švedais intrigavo prieš Augustą III ir saksonišką partiją. 1744 metais gavo Smolensko vaivadiją kartu su Baltojo erelio ordinu ir kuriam tai laikui pasitraukė nuo politikos.
Nuo santuokos su Skavronska turėjo vienintelį sūnų, Joną Juzefą (1734–1761). Po Sofijos mirties, 1739 metais vedė kunigaikščio Aleksandro Juzefo Sulkovskio dukterį. Gyvenimo saulėlydyje bandė kovoti su didėjančia Čartoriskių įtaka. Frederikas Didysis užėmė jo vakarines valdas, o pats valdytojas buvo priverstas ieškoti išsigelbėjimo Dresdene. Jis mirė tremtyje.
Antanas Tyzenhauzas
thumb|200px|Atminimo lenta skirta Antanui Tyzenhauzui
Biografija
thumb|left|Antanas Tyzenhauzas - Gardino seniūnas Kilęs iš Livonijos riterių, tėvas Benediktas Tyzenhauzas buvo Skapiškio ir Mirabelio dvarų savininkas. Motina – Ona Beganskytė.
Vilniaus jėzuitų kolegijos auklėtinis, buvo linkęs į aktoriaus meną. Mokslą rėmė Lietuvos kancleris Mykolas Friderikas Čartoriskis, kurio dvare jaunystėje susipažino su būsimuoju karaliumi Stanislovu Poniatovskiu.
1761 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimo atstovas. 1765 m. iš karaliaus gavo valdyti Gardino seniūniją ir karaliaus ekonomijas Lietuvoje. Vėliau tapo karaliaus rūmų iždininku, nuo 1775 m. – senatorius.
Darbai
1765 m. paskirtas Šiaulių ekonomijos administratoriumi pradėjo radikalias ekonomines ir urbanistines reformas iš esmės perstatyti Šiaulių ir Joniškio miestus. Tuomet Lietuvoje jau plito klasicizmo idėjos, kuriomis ir rėmėsi A. Tyzenhauzo planai – radialinio plano miestą perstatyti į taisyklingą stačiakampį. 1774 m. pradėta Šiaulių miesto centro rekonstrukcija, pertvarkant centrinę aikštę ir gatvių tinklą pagal klasicistinės architektūros principus. 1780 m. nušalintas iš pareigų nespėjo įgyvendinti visų savo sumanymų, bet pradėtas miesto plėtros procesas jau buvo nesustabdomas.
Jo rūpesčiu Gardine įkurta matininkų mokykla. Stengdamasis intensyvinti žemės ūkį, jis siuntė jaunuolius į Angliją mokytis agronomijos. Jo valdomose ekonomijose buvo melioruojami laukai, kasami grioviai, tiesiami keliai, auginamos naujos olandiškos gyvulių veislės, perkamas žemės ūkio inventorius. Prekybos tikslais ėmėsi valyti Nemuno vagą.
1768 m. A. Tyzenhauzas ėmė kurti palivarkus, kurių žemes turėjo įdirbti valstiečiai. Jie buvo išvaromi iš savo žemių, paliekant palivarkų pakraščiuose tik po ketvirtį valako. Gyventojai turėjo tiesti kelius, statyti įvairios paskirties pastatus, manufaktūras. Į manufaktūras valstiečiai buvo varomi prievarta, apgyvendinami barakuose, turėdavo maitintis patys, o už menkiausią nepasitenkinimą būdavo mušami. Išnaudojimas sukėlė valstiečių ir miestelėnų nepasitenkinimą, 1769 m. liepos 13 d. Žagarėje prasidėjo Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimas, per kelias dienas išplitęs visoje ekonomijoje. Sukilimas buvo žiauriai numalšintas.
Teismų reforma
Jis siūlė sustiprinti vykdomąją teismų galią, rėmė pažangias pijorų mokyklas, pateikė Seimui projektą dėl Edukacinės komisijos pertvarkymo, buvo vienas iš miestelių reformos iniciatorių.
Stanislavas Lesniovolskis
Stanislavas Lesniovolskis (? – 1565 m.) – karaliaus rūmininkas (nuo 1544), Rožanų ir Makovo seniūnas (1562–1565), Čersko ir Varšuvos kaštelionas (1564–1565).
Antanas Tyzenhauzas
Pabaiga
Žemės ūkį jis bandė pakelti naudodamas senus baudžiavinius metodus, todėl gaminiai atsiliko nuo europietiškų ir kokybe, ir kaina. Jo manufaktūros viena po kitos bankrutavo, be to, prasidėjo ir didikų bei Rusijos ambasadoriaus Oto Magnaus fon Stakelbergo intrigos, kad jis švaisto valstybės iždo lėšas. Investavus dideles lėšas į reformas nesugebėjo laiku sumokėti mokesčių sosto iždui, todėl 1780 m. karalius atėmė ekonomijas, uždarė manufaktūras. 1783 m. buvo teisiamas, 1784 m. atimtos visos privilegijos, dvarai ir Seimo atstovo teisės. 1785 m. Antanas Tyzenhauzas savo dienas skurdžiai pabaigė Varšuvoje.
Stanislavas Lesniovolskis
Biografija
1544 metais Stanislavas Lesniovolskis tapo rūmininku prie Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto. 1553 metais buvo renkamas nuo Mazovijos kunigaikštystės į seimą Krokuvoje.
Livonijos karo metu tarp Lenkijos-Lietuvos ir Rusijos valstybių Stanislavas Lesniovolskis vadovavo Lenkijos pagalbiniam korpusui, kariavusiam tarp Lietuvos pulkų prieš rusų vaivadas. 1562 metų rugpjūtį Stanislavas Lesniovolskis, vadovaudamas būriui (1300 raitelių ir 200 pėstininkų), sėkmingai Nevelio mūšyje atrėmė skaičiumi pranašesnį rusų būrį, vadovaujamą kunigaikščio Andrejaus Michailovičiaus Kurbskio, caro Ivano Rūsčiojo favorito. 1562 metais, po Floriano Zebžydovskio Rožano seniūnas Stanislavas Lesniovolskis Žygimanto Augusto buvo paskirtas Karūnos lauko etmonu. 1564 metais buvo paskirtas Čersko ir Varšuvos kaštelionu.
1564 metų pabaigoje vadovaudamas Lenkijos-Lietuvos korpusui (4900 raitelių ir 3700 pėstininkų) nesėkmingai bandė atkovoti iš rusų Polocką. 1565 metais Karūnos lauko etmonas Stanislavas Lesniovolskis organizavo reidą į Pskovą, kurio metu lenkai ir lietuviai nuniokojo miesto pakraščius.
Šeima
Buvo vedęs Aną Mianovską, Abramo Gurskio našlę. Jų vaikai:
Vileikiai
Vileikiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybė]je, 6 km į pietus nuo Šilutės, 2 km į pietvakarius nuo kelio Jurbarkas-Šilutė; eina seniūnijos keliai į Pagrynius, Sausgalvius, Užlieknius (visi Šilutės seniūnijoje). Ribojasi su Užlieknių, Sausgalvių, Pagrynių, Gaidelių kaimais. Yra Valstybinės sienos apsaugos tarnybos Pagėgių rinktinės Vileikių užkarda, Šilutės jaunimo techninis sporto klubas „Motoras“, Rubokų kapinynas, penkerios evangelikų liuteronų senosios kapinės (1997 m. kapinynas ir kapinės įtraukti į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą).
Istorija
Vileikių kaimo apylinkėse gyventa pirmame tūkstantmetyje. Esantį Vileikių kaime Rubokų (pavadintas netoliese buvusio kaimo vardu) kapinyną 1899–1901 m. tyrinėjo vokiečių archeologas Adalbertas Becenbergeris; rasta apie 50 kapų datuojamų V–VIII a.; mirusieji laidoti nedeginti su įkapėm, kai kurie su žirgais; iš įkapių įdomiausias sidabruotas geriamo rago apkalas, gausiai ornamentuotas lašo formos taškeliais ir keturkojų gyvūnų atvaizdais. 1994 m. žvalgomuosius tyrinėjimus padarė ekspedicinė grupė (vad. V. Šimėnas); surastas V–VIII a. kapas.
Vileikiai priklausė Gaidelių valsčiui, Verdainės parapijai; kartu su Rubokų kaimu sudarė Vileikių seniūniją. XIX a. vokiškuose dokumentuose Vileikių kaimas kartais skirstytas į Mažuosius Vileikius ir Didžiuosius Vileikius ; 1895 m. Didžiuosiuose buvo 199, Mažuosiuose – 127 gyventojai. 1873 m. Vileikiuose įsteigta pradinė mokykla.
Po II pasaulinio karo iš esmės pasikeitė Vileikių kaimo gyventojai. Veikė Vileikių pradinė mokykla, 1955–1962 m. – Užlieknių septynmetė, 1962–1986 m. – aštuonmetė, 1986–1998 m. – devynmetė, 1998–2005 m. – dešimtmetė; 2005 m. tapo pradine mokykla. Nuo 1995 m. mokykla vadinosi Užlieknių pagrindinė mokykla. Sovietmečiu Vileikiai priklausė Jonaičių apylinkei, nuo 1997 m. – Šilutės seniūnijai. Vileikiuose stovėjo sovietų armijos karinis dalinys.
1997 m. buvo 61 ūkis; 2003 m. galvijus laikė 26 ūkiai (99 vienetus).
Pika
Pika – ilga ietis briaunotu antgaliu. Antgalis paprastai tribriaunis ar keturbriaunis. Bendras ilgis – iki 3-4 m, antgalio ilgis ~12 cm, masė 3-4 kg. thumb|right|220px|Šiuolaikinė XVII a. pikininkų kuopos imitacija.
Senas pėstininkų ir raitelių ginklas. Daugelio valstybių pėstininkai plačiai naudojo kirstynėse iki XVIII a. Pikos atsirado kaip ieties variantas, pritaikytas pramušinėti šarvus, kuriuos sunkiai įveikdavo akstys ir paprastos ietys, kurių antgaliai paprastai būdavo plokšti (durklo tipo). Tuo tarpu daugmaž taisyklingo trikampio ar keturkampio skerspjūvio pikų antgaliai turėdavo mažesnį skerspjūvio plotą, todėl smūgio metu energija koncentruodavosi į mažesnį šarvų plotą. Dėl šios priežasties iš plačiaašmenių iečių atsirado pikos, iš plačių durklų – stiletai, o iš kalavijų – končiarai ir estokai.
Pikų antgaliai paprastai būdavo briaunoti, su vagelėmis. Briaunos paprastai būdavo pagaląstos, todėl antgaliui smingant į kūną jos pjaudavo aplinkinius audinius, darydamas pavojingesnę žaizdą (paprastas kūgiškas smaigalys tokiu atveju praduriamus audinius praskečia, o ištraukus žaizda vėl susiaurėja). Antgalio vagelės didino briaunų aštrumą ir mažino antgalio masę nemažinant antgalio tvirtumo. Antgalį sudarydavo geležtė, mova ir nuo movos einančios juostos, kurios sutvirtindavo kotą ir trukdydavo jį perkirsti.
Abinskas
Abinskas  – miestas Rusijoje, Krasnodaro krašte, 80 km į vakarus nuo Krasnodaro, prie kelio Krasnodaras–Anapa. Rajono centras. Maisto (vyno, aliejaus), medienos apdirbimo pramonė.
1836 m. įkurta Abinskojos geležinkelio stotis. 1963 m. Abinskas gavo miesto statusą.
Ilgoji Lova
Ilgoji Lova – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Kairių, prie kelio, tarp Šiladėlio upelio ir Ilgosios Lovos miško.
Kaimas atsirado tarpukariu.
Vytautas Aleksandras Cinauskas
Vytautas Aleksandras Cinauskas (1930 m. birželio 6 d. Pandėlyje, Rokiškio raj. – 2005 m. birželio 7 d. Vilniuje) – rašytojas, poetas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1941 m. birželio 14 d. su šeima sovietų valdžios ištremtas į Altajaus kraštą, Raskazichos gyvenvietę. Čia mirė iš bado du broliukai, su mama liko tik vyriausias Vytautas ir sesutė Dalia. Tėvas, Lietuvos policijos tarnautojas, iš karto atskirtas, 1941 m. žuvo Kraslage. 1947 m. kartu su mama ir sesute iš tremties pabėgo į Lietuvą. Lankė Obelių gimnaziją. 1948 m. gegužės 5 d. suimtas ir vėl ištremtas į Krasnojarsko kraštą, Kozačinsko rajoną. Po metų pervežtas šiauriau į stibio kasyklas Šiaurės Jenisejsko rajone. 1956 m. grįžo į Lietuvą. Dirbo betonuotoju Kauno HES statyboje, 1958–1996 m. Geologinės žvalgybos ekspedicijos gręžimo meistras, gręžimo darbų vykdytojas, geologinio gręžimo inžinierius, Kompleksinės geologinės žvalgybos ekspedicijos remontinių darbų cecho vyresnysis meistras. 1996–2000 m. Seimo narys.
Palaidotas Kairėnų kapinėse.
Kūryba
V. Cinausko poezijoje vyrauja konkretūs vaizdai, istorinio ir gyvenamojo meto visuomenės realijų apmąstymai, linkstama į retoriką; vėlesnieji eilėraščiai pasižymi paradoksalumu, ironija.
Pika
Kaunantis pikininkams su pikininkais pranašumą turėdavo tie, kurių pikos būdavo ilgesnės. Todėl kai kada naudodavo ir 6 m ilgio pikas. Jas darydavo iš gerai apdoroto uosio, į galą kotai būdavo kiek smailėjantys, kad būtų lengvesnės. Tokios ilgos pikos visiškai netikdavo artimai kovai, todėl pikininkai visada turėdavo kalavijus ar durklus, o kartais – ir mažus skydus.
Sniegdryžė
Lietuvoje darželiuose auginama:
Pika
thumb|right|220px|[[Šveicaras|Šveicarų ir landsknechtų susirėmimas. Matyti, kad artimoje kovoje pikos visiškai bevertės. Kur kas geriau alebardos ir ypač kalavijai.]]
Vytautas Aleksandras Cinauskas
Kūryba
Parašė tremties tematikos prozos kūrinių.
Gostynis
Gostynis  – miestas Lenkijoje. Nuo 1999 m. priklauso Didžiosios Lenkijos vaivadijai, 1975–1998 m. priklausė Lešno vaivadijai. 21 231 gyventojas (2012 m. duomenys). Miesto plotas – 10,79 km². Per miestą teka Obra.
Šliaužiančioji opuncija
Šliaužiančioji opuncija (Opuntia humifusa) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas. Iš areolės auga tik vienas dyglys, bet gausu glochidžių, kurios turi kabliukus ir įsminga į odą taip, kad sunku ištraukti.
Gostynis
Mieste stovi ''Šv. Kalno'' bazilika.
Šliaužiančioji opuncija
Auga dykvietėse, šalikelėse. Paplitęs JAV šiaurės rytuose ir net Kanados rytinėje dalyje.
Nuorodos
thumb|left|210px|Šliaužiančioji opuncija
Kampiniai (Marijampolė)
Kampiniai – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Gudelių.
Marama Vahirua
Marama Vahirua (Marama Vahirua; g. 1980 m. gegužės 12 d.) – Taičio futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo pozicijoje.
2001–2002 m. Marama Vahirua buvo kviečiamas į Prancūzijos U-21 rinktinę, tačiau į pagrindinę rinktinę kvietimo nesulaukė. 2013 m., jau būdamas 33-ejų metų, Vahirua pakviestas atstovauti Taičio rinktinei, kuri pateko į 2013 m. FIFA konfederacijų taurę.
Jonas Gelžinis
Biografija
Savo karjeros pradžioje 1998, 1999 ir 2000 m. J. Gelžinis tapo Lietuvos kartingų čempionu Raket klasėje. 2001, 2002 ir 2003 m. tapo prizininku ICA Junior klasėje.
2005 m. lietuvis pradėjo lenktyniauti ralyje. Tais metais ralyje „Aplink Lietuvą“ A/R 2000 klasėje jis liko 4-tas, o 2006 m. ralyje „Kauno ruduo“ A/R 2000 klasėje finišavo antras.
2005 m. J. Gelžinis debiutavo 1000 kilometrų lenktynės e – bendroje įskaitoje jis liko 3, o savo klasėje tapo nugalėtoju. Kitais metais sportininkas nugalėjo šiose lenktynėse bendroje įskaitoje. Tą patį jis pakartojo 2008, 2009, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2020 ir 2021 m. Iš viso J.Gelžinis laimėjo 10 kartų ir yra pergalių rekordininkas.
2005 ir 2006 m. lenktynininkas dalyvavo VW Castrol Taurės čempionate – pirmais metais jis finišavo trečias viename etape, pasiekė du greičiausius ratus lenktynėse ir užėmė 8 vietą bendroje įskaitoje. Antrais metais tapo čempionato vicečempionu.
2007 ir 2008 m. sportininkas lenktyniavo Porsche Carrera Taurės čempionate. Pirmais metais jis pelnė 3 vietą, antrais – 4 vietą ir pasiekė greičiausią lenktynių ratą.
Pirmame sezone 2010 m. J. Gelžinis liko dešimtas bendroje įskaitoje. Vėliau rezultatai pastebimai gerėjo – po metų lietuvis liko šeštas (bei Pro-Am klasės nugalėtoju), 2012 m. – ketvirtas. 2013 m. sezone per visas pirmas šešias lenktynes J. Gelžinis finišavo ant podiumo. 2014 m. lietuvis pelnė 3 pergales, dar 10 kartų finišavo ant podiumo. Surinkęs 310 taškų jis nusileido tik čempionu tapusiam britui Michael Meadows.
Ilguočiai (Pakruojis)
Ilguočiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 8 km nuo Stačiūnų.
Banko akceptas
Bankų akceptai yra bankų sutikimas apmokėti mokėjimo dokumentus, pavyzdžiui, vekselius, tai apmokėjimo garantija. Tokiu būdu bankai teikia paskolas tarptautinės prekybos mokėjimams vykdyti. Vekselius į banką pateikia importuotojai ir eksportuotojai. Bankų paskolos dažniausiai yra trumpalaikės. Bankų akceptai laikomi pačiais saugiausiais. Akcepto savininku jo supirkimo momentu gali būti tiek bankas, tiek užsienio eksportuotojas arba pinigų rinkos investuotojas. Jis yra patikimas ir aukšto likvidumo. Be to jie gali būti paleidžiami į antrinę rinką. Akceptas pardavinėjamas žemesne nei nominali vertė, todėl investuotojo pelnas susidarys tik padidėjus akcepto kainai iki jo supirkimo. Be to jie priimami ir į banko privalomus rezervus. Privalumas: maža rizika, o trūkumas – ribotas supirkimo laikotarpis.
Senoji pinakoteka
thumb|340px| Senoji pinakoteka Miunchene Senoji pinakoteka yra meno muziejus, įsikūręs Miuncheno centrinėje dalyje esančiame muziejų komplekse Kunstareal. Muziejus turi vieną geriausių senųjų meistrų (iki XIX amžiaus) darbų kolekciją, kuri, savo ruožtu, yra platesnės Valstybinės Bavarijos Paveikslų Kolekcijos dalis.
Senojoje pinakotekoje eksponuojami patys garsiausi platesnės Valstybinės Bavarijos Paveikslų Kolekcijos darbai, tarp jų Diurerio, Leonardo da Vinčio, Rafaelio, o Rubenso darbų kolekcija yra didžiausia pasaulyje.
Pastato istorija
Pastatas buvo pastatytas 1826 - 1836 m. laikotarpiu. Jį užsakė karalius Liudviko I Bavarietis, o suprojektavo architektas Leo von Klenze. Pastate planuota sutalpinti karališkosios Wittelsbach giminės meno kolekciją ir, visų pirma, Rubenso įspūdingų matmenų „Paskutinį teismą“.
Antrojo pasaulinio karo metu pastatas nukentėjo nuo bombų, 1957 m. buvo restauruotas architekto Hans Döllgast.
Kolekcijos istorija
Kolekcijos pradžia siejama su Bavarijos kunigaikščiu Vilhelmu IV (1508-1550 m.), kuris užsakė paveikslų istorinėmis temomis to meto dailininkams. Šv. Romos imperijos kurfiurstas Maksimilijanas I (1597-1651 m.) įsigijo daug Diurerio darbų. Jo anūkas Maksimilijanas II Emanuelis (1679-1726 m.) praturtino kolekciją flamandų ir olandų dailininkų darbais, kai Habsburgų vardu valdė Nyderlandus. Napoleono karų metu daugelio Vokietijos galerijų, bažnyčių ir vienuolynų meno turtai buvo perkelti į Miuncheną, siekiant juos apsaugoti nuo plėšimų. Karalius Liudvikas I Bavarietis praturtino kolekciją nuosavais pirkiniais.
Uždavinys
Uždavinys – siekiamo rezultato rūšis. Uždavinio sakiniu, nusakomas konkretus laikas, matavimai, siekis, kurį siekia įvykdyti verslo įmonė tam, kad įvykdytų savo tikslus. Uždaviniais suskaidomas tikslas.
Lyginant su tikslu, uždavinys yra įvykdomas per trumpesnį laiką ir nesitęsia už savo laiko ribų (tai gali būti cikliška).
Specifinės uždavinio charakteristikos: Pvz.,: Uždavinys: Atlikti duomenų įvedimo testavimą per 14 dienų, nuo 2008 kovo 18 d.
Uždavinių sprendimo fazės
Lenkų psichologas J. Kozeleckis (Kozielecki) nurodė keturias uždavinių sprendimo fazes:
Pavardės:
Uždavinys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Uždavinienė (ištekėjusi moteris) ir Uždavinytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bedugnis (Varėnos r., Merkinės sen., Vilkiautinio km.)
Bedugnis – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 10 km į pietvakarius nuo Merkinės, Vilkiautinio kaimo rytiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,55 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 127,9 m. Krantai aukšti, tik šiaurinis krantas kiek žemesnis, pelkėtas. Šiaurinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Aušrinės kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno baseinui.
Chirurginis nerūdijantysis plienas
250px|miniatiūra|dešinėje|Chirurginiai įrankiai 250px|miniatiūra|dešinėje|Šlaunikaulio implantas Chirurginis nerūdijantysis plienas  – nerūdijančiojo plieno rūšis, tinkama naudoti medicinoje. Šio plieno legiravimo elementai yra chromas, nikelis ir molibdenas. Iš šio plieno gaminami chirurginiai įrankiai, implantai, taip pat – kūno įvėriniai.
Žodis chirurginis pabrėžia faktą, kad šie plienai labai tinka chirurginiams įrankiams gaminti:
Nikelio/chromo/molibdeno lydiniai naudojami ir ortopediniams implantams (kaulams pakeisti ar sutvirtinti), dirbtiniams širdies vožtuvams ir kitokiems implantams. Tiesa, imuninės sistemos reakcija į nikelį gali sukelti komplikacijų. Todėl šiandien nuolatiniams metaliniams implantams neretai naudojamas titanas. Titano paviršius sąlytyje su oru sparčiai oksiduojasi ir sudaro stabilų oksido sluoksnį. Prie tokio paviršiaus gerai prisitvirtina augantis kaulinis audinys, o pats titanas organizmo audiniuose nekoroduoja. Tokiais atvejais chirurginis plienas naudojamas laikiniems implantams, o brangesnis titanas – nuolatiniams.
Dauguma chirurginės įrangos gaminama iš martensitinio plieno, kuris yra kietesnis už austenitinį plieną ir sudaro geresnius ašmenis. Chirurginio plieno sudėtis pritaikoma pagal poreikį, žiūrint ko labiau reikia – kietumo ar aštrumo.
Implantai ir įranga, patiriantys įtampą, (kaulų sutvirtinimo varžtai, protezai), taip pat įvėriniai gaminami iš austenitinio plieno, dažnai 316L ir 316LVM markių, kurios atitinka ASTM F138, nes yra mažiau trapios.
316 markės chirurginis plienas naudojamas maisto ir farmacinių produktų gamyboje, kur siekiama minimizuoti produkcijos taršą metalų priemaišomis. ASTM F138 reikalavimus atitinkantis plienas naudojamas ir kūno įvėrinių bei kūno modifikavimo implantų gamyboje.
Jonas Laužikas
Jonas Laužikas (1903 m. rugsėjo 23 d. Dūbliškiuose, Kupiškio valsčius – 1980 m. gruodžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1917–1920 m. mokėsi Kupiškio mokykloje, 1920–1923 m. Panevėžio gimnazijoje, 1924 m. baigė Ukmergės gimnaziją. 1924–1927 m. Lietuvos universitete studijavo pedagogiką, filosofiją ir istoriją, kartu mokytojavo Pasvalio, Veiverių ir Pilviškių progimnazijose. Dalyvavo „Kultūros“ būrelių, Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos, pedagogų draugijos „Naujoji mokykla“ veikloje. 1925–1926 m. organizacijos „Žaizdras“ narys. Po 1926 m. valstybės perversmo suimtas, 1927 m. kelis mėnesius kalintas Varnių konclageryje. 1927–1929 m., būdamas policijos priežiūroje, dirbo „Kultūros“ draugijos organizuotame liaudies švietimo universitete, buvo jo vedėjas ir lektorius.
1929 m. kovo mėn. baigė Lietuvos universitetą, bet valstybinės vietos gauti negalėjo. 1930–1931 m. studijavo Ciuricho, Vienos, Hamburgo universitetuose. 1931 m. Kaune įkūrė pirmąją Lietuvoje pagalbinę mokyklą ir iki 1938 m. lapkričio 10 d. jai vadovavo. 1938–1940 m. Ciuriche tęsė studijas ir apgynė filosofijos daktaro disertaciją. 1938–1940 m. prie VDU Medicinos fakulteto organizavo gydomosios pedagogikos vasaros kursus. Bendradarbiavo leidiniuose „Kultūra“, „Mokykla ir gyvenimas“, „Mokykla ir visuomenė“ (slapyvardžiai J. Laisvūnas, J. Svajužis).
1940–1941 m. Klaipėdos pedagoginio instituto direktorius. Justo Paleckio 1944–1946 m. paskirtas Vilnius pedagoginio instituto direktorius, 1946–1959 m. dėstytojas, 1944–1958 m. Pedagogikos katedros vedėjas, Pedagogikos fakulteto dekanas, 1958–1959 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams. 1958–1980 m. dirbo Pedagogikos mokslinio tyrimo institute, nuo 1968 m. sektoriaus vadovas, nuo 1972 m. dar ir direktoriaus pavaduotojas, 1968 m. profesorius. 1967 m. pedagogikos mokslų daktaras.
Apdovanotas Nadeždos Krupskajos medaliu, suteiktas LTSR nusipelniusio mokslininko garbės vardas, įteiktas "Švietimo pirmūno" ženklelis.
Atminimo įamžinimas
Jo vardu pavadintos mokyklos:
Laisvūnas Bartkevičius
Laisvūnas Bartkevičius (g. 1966 m. liepos 28 d. Šiauliuose) – Lietuvos politikas, pedagogas.
Biografija
1984–1988 m. Šiaulių pedagoginiame universitete įgijo Fizikos ir astronomijos mokytojo specialybę.