cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japonijos vyrų regbio-7 rinktinė
Japonijos vyrų regbio-7 rinktinė – komanda atstovaujanti Japonijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Japonijos regbio sąjunga.
Kanų liūtai
Tarptautinis kūrybiškumo festivalis „Kanų liūtai“ (anksčiau tarptautinis reklamos festivalis) – prestižiškiausias, didžiausias, kasmetinis, tarptautinis kūrybiškumo festivalis, rengiamas Kanuose, Prancūzijoje, pritraukiantis tūkstančius reklamos, komunikacijos, žiniasklaidos specialistų iš įvairių pasaulio šalių. Jame skirtingose kategorijose dėl auksinių, sidabrinių ir bronzinių „liūtų“ statulėlių bei „jaunųjų liūtų“ medalių ir didžiųjų „Grand Prix“ prizų varžosi keliasdešimt tūkstančių reklamos, komunikacijos, rinkodaros darbų. Svarbiausi apdovanojimai paprastai atitenka didžiausiams pasaulio prekių ženklams.
Japonijos moterų regbio-7 rinktinė
Japonijos moterų regbio-7 rinktinė – komanda atstovaujanti Japonijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Japonijos regbio sąjunga.
Kanų liūtai
Rengėjai buvo įkvėpti Kanų kino festivalio. Pirmą kartą surengti 1954 m. Venecijoje, Italijoje. Pastarasis miestas tapo apdovanojimų simbolio įkvėpimo šaltiniu. Sekančiais metais surengti Monte Karle, Monake, po to Kanuose. Įvairiais metais iki 1984 m. buvo rengiami tiek Venecijoje, tiek Kanuose kol galutinai nusistovėjo tradicijose jį rengti pastarajame mieste.
2004 m. iš Prancūzijos verslininko Roger Hatchuel už 52,5 mln. svarų įsigijo britų įmonė „Ascential“. Dabar jai vadovauja Philip Thomas. 2017 m. atnešė 87 mln. JAV dolerių pajamų, tačiau rengėja buvo kritikuojama dėl pernelyg aukštų renginio kainų ir todėl, kad tai tapo daugiau elito nei kūrybininkų festivaliu.
Nuo 1990 m. juose rengiami seminarai, diskutuojama įvairiomis temomis. „Kanų liūtuose“ pastaraisiais metais pabrėžiama įmonių socialinės atsakomybės svarba, ypač aplinkosauga, nes jos skatina vartotojiškumą. „Daugelis bendrovių suprato, kad jos gali pakeisti pasaulį į gerą“ 2018 m. pasisakė „Kanų liūtų“ generalinis direktorius ir valdybos pirmininkas Philip Thomas. Taip pat diskutuojama dirbtinio intelekto, papildytos ir virtualios realybės, socialinės žiniasklaidos bei socialinių tinklų įžymybių rinkodaros temomis.
Atkreipiamas vis didesnis dėmesys į žmonių teises, rasizmą, seksmizmą. 2017 m. daugiausia apdovanojimų pelnė „State Street Global Advisors“ investicijų valdymo bendrovės „Bebaimės mergaitės“ reklaminė kampanija, skatinusi rinktis moterų valdomą investicinį fondą. Bronzinė skulptūra, laikinai iškilusi Volstryte priešais įniršusį bulių, ilgametį Niujorko finansų centro simbolį, greitai tapo pasauline sensacija – kovos už lygias moterų teises simboliu. „Bebaimė mergaitė“ Kanuose susižėrė keturis „Grand Prix“ bei 18 skirtingų kitų apdovanojimų. Ji tapo viena labiausiai apdovanotų kampanijų per visą jo istoriją.
Lietuviai taip pat čia buvo iškovoję keletą apdovanojimų. 2007 m. laimėtas sidabrinis „Liūtas“, 2013 m. – bronzinis, 2015 m. sidabrinis medalis „Jaunųjų liūtų“ konkurse.
Penda
Penda (mirė 655 m. lapkričio 15 d.) – Mersijos karalius (629–655 m.), vienas iš paskutinių svarbių pagoniškųjų anglosaksų valdovų.
Šeima ir vaikai
Yra žinoma, kad buvo vedęs tik vieną kartą – Kynevisę. Kartu turėjo 7 vaikus:
Keolvaldas buvo paskutinis Pendos palikuonis, miręs apie 716 m., tikriausiai irgi valdęs Mersiją.
Valdymas
Karaliumi tapo po savo brolio Eovos, 626 m. Buvo pagonis, kai krikščionybė anglosaksų karalystėse stiprėjo. Penda užėmė Severno slėnį 628 m. po Sairensesterio mūšio. Po to jis nugalėjo galingą Nortumbrijos karalių Edviną Hatfyld Čeiso mūšyje 633 m.
Po devynerių metų jis nugalėjo Edvino įpėdinį Osvaldą Maserfyldo mūšyje. Tuo metu jis tikriausiai buvo galingiausias anglosaksų karalius. Penda daugybę kartų nugalėjo Rytų Angliją ir išvijo Vesekso karalių Kenvalą į tremtį trejiems metams, tapo Vesekso karaliumi (645–648 m.). Jis nesiliovė kariauti su Nortumbrija, kol 655 m. lapkričio 15 d. Osvaldo įpėdinis Osviu nugalėjo ir nužudė jį Vinvedo mūšyje.
Palikimas
Po Vinvedo mūšio Nortumbrija okupavo Mersiją, bet Osviu leido Pendos sūnui Peadui valdyti pietinę karalystes dalį. Po trejų metų Pendos sūnūs Vulfheras ir Etelredas susigrąžino valdžią ir atitinkamai po to valdė nuo 658 iki 704 m.
Pendos valdymo metu Mersija tapo įtakingesnė tarp anglosaksų karalysčių. Pats Penda buvo vienas iš paskutiniųjų svarbių pagoniškųjų anglosaksų karalių. Po jo mirties Mersija tapo krikščioniška valstybė ir visi valdantieji Pendos vaikai tapo krikščioniais. Jo dukros Kyneburga ir Kynesvita kartu su giminaite Tyba buvo paskelbtos šventosiomis.
Apie Pendą visų pirma žinoma iš istorijos, kurią parašė Nortumbrijos Beda – kunigas, nelinkęs objektyviai vaizduoti pagonio mersiečio, įsitraukusio į nuožmų konfliktą su krikščionių karaliais, o ypač su Nortumbrijos valdovais. Penda buvo apibūdintas kaip „trečiosios Bedos knygos piktadarys“. Anglų istorikas Frankas Stentonas rašo :
miniatiūra|338x338px|Pendos šeima
Nuorodos
http://britanniae.ru/reconstr/sharon_turner/sharon-turner_3_2.htm
https://fmg.ac/Projects/MedLands/ENGLAND,%20AngloSaxon%20%26%20Danish%20Kings.htm#_Toc214769409
https://pase.ac.uk/jsp/persons/CreatePersonFrames.jsp?personKey=1749
Abakų Lurdas
Abakų Lurdas, dar vadinamas Kartenos Lurdu – lurdo grota, įrengta Kretingos rajone, Kartenos seniūnijoje, Abakų kaimo šiauriniame pakraštyje, šlaito viršuje netoli Minijos ir Kūlupio santakos (kairiajame krante), 0,7 km į šiaurę nuo kelio, nuo Kartenos miestelio priešingoje Minijos upės pusėje.
Akmenų mūro grota su jame stovinčia žmogaus ūgio Švč. Lurdo Marijos skulptūra, kartu su aukščiau stūksančia koplyčia ir gydomąja galia garsėjančiu šaltiniu yra vienas iš Salantų regioninio parko lankytinų objektų. Vieta tikinčiųjų laikoma šventa, puoselėjama ir prižiūrima. Kelyje, vedančiame pro Kartenos piliakalnį, pastatytos rodyklės „Abakų Lurdo grota“. miniatiūra|240px|left|Informacinė lenta „Abakų Lurdo grota“
Istorija
Pasak legendos, Kartenos piliakalnyje stovėjusioje pilyje gyvenę kuršiai upių santakoje įsiterpusiame aukštumos kyšulyje buvo įsirengę alką, kur šalia dabartinės Lurdo vietos, garbino pagonių dievus ir aukojo jiems aukas. Slėnyje išlikęs mitologinis Kartenos akmuo.
XVII a. Abakus Kartenos dvarininkai Sapiegos užrašė Kartenos klebonijai.
Kartenos klebonijos palivarko žemėje, aukštumoje netoli upių santakos, gyveno vienišius Kazimieras Navirauskas. Jo sodyba stovėjo legendomis apipintoje vietovėje, vadinamoje Pastauninko kalnu. Pasakojama, kad aukštumos papėdėje susibėgdavo trys šaltiniai, prie kurių paslaptingai blyksėdavę žiburėliai, lankydavosi laumės. Prie vieno šaltinių, neva turėjusio gydomąją galią, stovėjo medinė koplytėlė, gegužės mėnesį per Kryžiaus dienas rinkdavosi kaimo gyventojai, giedodavo giesmes.
Sodybos šeimininkui K. Navirauskui sykį prisisapnavo, kad netoli šaltinio stovi Švč. Mergelė Marija, o kalvos viršuje – Jėzus Kristus. Šiam sapnui pasikartojus dar du sykius, jis nusprendė pagerbti Mariją ir prie šaltinio pastatyti Lurdo grotą. Jis netrukus ėmėsi darbo ir 1920-1921 m. prie šaltinio iš lauko akmenų išmūrijo grotą, jame pastatydamas Marijos skulptūrą. Aukščiau, ant kalvos, pastatė medinę koplyčią ir betoninę Kristaus, nešančio kryžių, skulptūrą. Skulptūromis pasirūpino ir jas atgabeno Švėkšnos klebonas Julius Maciejauskas. Marijos skulptūra buvo parvežta iš Prancūzijoje esančio Lurdo, o Kristaus – iš Švėkšnos bažnyčios šventoriaus. Darbus pabaigus, Lurdą 1921 m. pašventino Kartenos klebonas Kazimieras Daukša. Tarpukariu prie Lurdo šventovės tikintieji traukdavo per Šv. Petro atlaidus, Gegužines pamaldas, po Šv. Mišių bažnyčioje į čia vyko iškilmingos maldininkų eisenos.
Po karo Lurdą prižiūrėjo vienuolė sesuo Tarcizija (Marija Šiaulinskaitė) iš uždaryto Padvarių pranciškonių vienuolyno. Ji buvo apsistojusi pas Kazimiero Navirausko seserį Akviliną. Ji slapta mokė Abakų ir aplinkinių kaimų vaikus katekizmo, rengė juos prie pirmos Šv. Komunijos, rūpinosi neturtingais vaikais. Sovietmečiu šventa vieta buvo niekinama: koplyčioje vietinis kolūkis pylė grūdus, Lurdo grota buvo aptverta spygliuota viela.
Lietuvai atgavus Nepriklausomybę, prasidėjo naujas Lurdo lankymo pakilimas. 2002 m. jame pirmąkart apsilankė Telšių vyskupas Jonas Boruta.
Maria Baxa
Maria Baxa (, g. 1946 m. balandžio 15 d. Osijekas) – serbų kilmės buvusi aktorė.
Sukūrusi keletą vaidmenų gimtinėje, 1971 m. ji persikėlė į Italiją, kur iki 1988 m. vaidino įvairaus žanro filmuose, daugiausia komedijose.
Marius Burokas
Marius Burokas (g. 1977 m. balandžio 30 d.) – Lietuvos rašytojas, vertėjas, literatūros kritikas.
Kūryba
Mariaus Buroko eilės primena ritminę prozą, juose kuriamas poeto mitas, pateikiant prasimanyto šventojo gyvenimo istorijos nuotrupas.
Taip pat išvertė C. Čury, Aleno Ginzbergo eilėraščių, Vudžio Aleno apsakymų ir kitų autorių kūrinių.
Tautvyda Marcinkevičiūtė
Tautvyda Marcinkevičiūtė-Patackienė (g. 1955 m. liepos 31 d.) – Lietuvos poetė, „Poezijos pavasario“ laureatė (2013 m.).
Adomas Matuliauskas (1963)
Adomas Matuliauskas jaunesnysis 1963 m. gegužės 29 d. Vilniuje – 2018 m. spalio 21 d. ten pat) – dailininkas grafikas, iliustratorius, knygos ženklų kūrėjas.
Tautvyda Marcinkevičiūtė
Biografija
1979 m. Tautvyda Marcinkevičiūtė baigė anglistikos studijas Vilniaus universitete. Po studijų baigimo 10 metų dirbo gide Kauno Kelionių ir ekskursijų biure.
Adomas Matuliauskas (1963)
Biografija
Adomas Matuliauskas gimė ir augo dailininko Adomo Matuliausko vyresniojo ir dailėtyrininkės Jadvygos Katinaitės-Matuliauskienės šeimoje. 1981 m. baigė M. K. Čiurlionio meno mokyklą. 1982 m. dailininkas-restauratorius Respublikiniame kultūros paminklų restauravimo treste, restauravo sieninę tapybą Vilniaus universiteto Šv. Jonų bažnyčios Šv. Marijos Paguodos koplyčioje, Vilniaus Bernardinų bažnyčioje). 1982–1988 m. studijavo ir baigė Vilniaus dailės akademiją (buv. Valstybinis dailės institutas, įgijo dailininko grafiko specialybę (diplominis darbas – dvylika medžio raižinių Rimanto Šavelio baladei „Išpažintis prie balto vieškelio“, diplominio darbo vadovas Rimtautas Gibavičius).
Parodose dalyvauja nuo 1988 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys nuo 1992 m. Meno kūrėjo statusas suteiktas 2005 m. 1993–2001 m. dailininkas LR Švietimo ir mokslo ministerijos Leidybos centre. 1993–2001 m. dėstytojas Vilniaus pedagoginio universiteto Dailės ir technologijų katedroje. 2006–2009 m. dėstytojas Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Knygotyros ir dokumentotyros institute. 1997–2002 Kultūros, filosofijos ir meno instituto meninis redaktorius, 2002–2018 Lietuvos kultūros tyrimų instituto Leidybos skyriaus vadovas.
Tautvyda Marcinkevičiūtė
Biografija
Vyras – poetas Gintaras Patackas.
Kūryba
Tautvydos Marcinkevičiūtės eilėraščiams būdinga urbanistinės kultūros įtaka, ironija, paradoksas, kartais bravūra, aliuzijos į pasaulinę istoriją, mitologiją, literatūrą.
Adomas Matuliauskas (1963)
Dailininko veikla
Dailininkas yra sukūręs virš 100 ekslibrisų. Nuo 1990 m. apipavidalina lietuvių ir užsienio autorių knygas, dirbo su žymiomis Lietuvos leidyklomis „Vaga“, „Mintis“, „Alma littera“, „Versus aureus“, „Alka“ ir kt. Nuo 1991 m. Adomas Matuliauskas iliustruoja knygas  vaikams ir jaunimui: Dr. Jonas. Balys „Lietuviškos pasakos. Iš pasakų skrynios“ 1-3 dalis (Alma littera,1991 m.), Jakobas ir Vilhelmas Grimai „Brolių Grimų pasakos“ 1-4 dalis (Asveja, 1992 m.), Jeronimas Laucius „Baidyklėlė“ (Tys žvaigždutės, 2002 m. Knyga yra išversta i norvegu kalba), Juozas Nekrošius „Sakmė apie oranžine žvaigžde“ (Alka, 2003 m.). Menininko grafikos darbų yra įsigiję privatūs kolekcionieriai Lietuvoje ir Kanadoje, JAV, Olandijoje, Danijoje, Suomijoje, Airijoje ir Australijoje. Adomo Matuliausko grafikos darbai yra saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje, Lietuvos dailės muziejuje, Vilniaus universiteto bibliotekos Grafikos kabinete, Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekoje, Jogailos universiteto bibliotekoje Krokuvoje, Žemaičių dailės muziejuje Plungėje.
Grafikos kūriniai
Dvylikos spalvotų raižinių ciklas „Šventės“ (1992), septynių estampų ciklas „Atspindžiai“ (1993), raižinių ciklas „Dubingių ežero paukščiai“ (1994), linoraižinių ciklas „Verpstės“ (1995), „Snaudžiantys bokštai“ (2003), iliustracijų ciklas „Saulė ir Vėjų motina“ (2006) „Ežerų sakmės“ (2014), piešinių ciklas „Bernardinų sodas“ (2015), šilkografijos darbų ciklas „Vilniaus miesto ženklai“ (2015), kurį sudaro dvidešimt vienas grafikos darbas, šilkografijos darbų ciklas „Dvylika Kaukysos kaukų“ (2016), „Vilniaus verbos“ (2016), Piliakalnių sakmės (2018).
Kūriniai eksterjeruose
Dailininkas yra sukūręs natūralaus akmens mozaikas pastatų eksterjeruose: „Rūpintojėlis“ Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčioje (1991), „Kristus“ Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčioje (1997), „Angelas“ Anastazijos Kašinskaitės memorialinio paminklo elementas Rokantiškių kapinėse Vilniuje (2005).
Tautvyda Marcinkevičiūtė
Kūryba
Iš anglų kalbos išvertė šiuolaikinių anglų ir Jungtinių Amerikos Valstijų poetų (Ednos Sent Vinsent Milėj, Silvijos Plat, En Sekston, Džiuli Kein, Hervio Hikso) eilėraščių, Šekspyro komediją „Užsispyrėlės sutramdymas“, taip pat pjeses „Kaip jums patinka“, „Žiemos pasakos“, sonetus.
Marijos Nekaltojo Prasidėjimo nacionalinė šventovė bazilika
miniatiūra|250px|right|Pagrindinė JAV katalikų šventovė Vašingtone
Marijos Nekaltojo Prasidėjimo nacionalinė šventovė bazilika – svarbiausia JAV Romos katalikų bažnyčia, nacionalinė šventovė, įsikūrusi sostinėje Vašingtone. Pastatyta visų Amerikos vyskupijų katalikų lėšomis. Iš šios bazilikos transliuojamos pagrindinės šv. Mišios didžiųjų katalikiškų švenčių proga. miniatiūra|200px|left|Bazilikos viduje
Bazilika neturi savo parapijos bendruomenės, bet aptarnauja netoliese veikiantį Amerikos Katalikų universitetą, šalies Vyskupų konferenciją, joje vyksta Bažnyčios įvairių organizacijų iš visos šalies rengiamos pamaldos. Bazilika nepriklauso Vašingtono arkivyskupijai, todėl jos rektorių skiria pačios Vyskupų konferencijos įsteigtas komitetas.
Istorija
Šventovę savo vizitais pagerbė paskutiniai popiežiai:
Architektūra
Bazilika neobizantinio stiliaus. Jos interjerą puošia daugybės kupolų erdvės, dekoruotos mozaikomis, panašiai kaip Šv. Morkaus bazilikoje Venecijoje, tik daug didesnėmis. Mozaikos atspindi amerikietiškas katalikų personažų vaizdavimo tradicijas. Menininkas Jan Henryk De Rosen, kuris vadovavo šventovės puošybos komitetui, taip pat buvo atsakingas už daugelį jos dekoracijų, įskaitant didelės mozaikos kūrimą virš šiaurinės apsidės.
Bazilika yra didžiausia katalikų bažnyčia JAV, antra pagal aukštį Vašingtone. Bazilikos pastatas yra 152 m ilgio, 73 m pločio, 72 m aukščio iki kryžiaus ant kupolo. Pagrindinio (Trejybės) kupolo skersmuo yra tik 2 m mažesnis už Jungtinių Valstijų Kapitolijaus kupolą. Šventovė buvo pastatyta kaip viduramžių bažnyčia, su mūrinėmis plytų sienomis ir kolonomis vietoj struktūrinio plieno ir gelžbetonio konstrukcijų. Bazilika skirta priimti 10 000 maldininkų, yra įrengti šiuolaikiniai patogumai, pavyzdžiui, kavinė rūsyje, paslėpta garso stiprinimo sistema visoje bazilikos erdvėje, oro kondicionieriai, apšildymas.
Bagdatis
Bagdatis  – miestas Imeretijos regione, vakarų Gruzijoje. Per miestą teka Chanisckalis (kairysis Rionio intakas). Nutolęs maždaug 170 km į vakarus nuo Tbilisio ir 25 km į pietus nuo Kutaisio. 3707 gyventojų (2014 m. duomenys). Išvystyta medienos pramonė. Mieste yra Vladimiro Majakovskio muziejus bei nacionalinis teatras.
Istorija
1940–1990 m. vadintas Majakovskiu (poeto Vladimiro Majakovskio garbei). 1981 m. suteiktos miesto teisės.
Velso futbolo varžybos 2004–2005 m.
Velso futbolo varžybos 2004–2005 m.
Imbrado ąžuolas
Imbrado ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas Zarasų rajone, Imbrado seniūnijoje, Briedlaukio kaime, 200 m į šiaurės rytus nuo kryžkelės į Briedlaukį ir Imbradą kelyje. miniatiūra|220px|left|Kamienas
Paskelbtas valstybės saugomu Aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.
Džeirachas
Džeirachas  – kaimas Rusijoje, pietvakarių Ingušijoje, prie Armchi upės, į pietvakarius nuo Magaso; rajono centras. Verčiamasi gyvulininkyste, terasine žemdirbyste. Yra mečetė, biblioteka, administracijos centras, ambulatorija, menininko Ruslano Mamilovo namas-muziejus.
Gyventojai
2010 m. 98,6 % Džeiracho gyventojų buvo ingušai.
Istorija
XX a. pr. Džeirache tebestovėjo kaukaziečių karinis bokštas. Rajono centru kaimas tapo 1993 m.
thumb|left|240px|Džeiracho karinis bokštas 1921 m.
HD 37124 d
HD 37124 d – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 37124, esančią Tauro žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 107,6 šviesmečio (33 parsekus).
HD 37124 d yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,696 Jupiterio masės (221 kartą masyvesnė už Žemę), o spindulys – apytikriai 1,25 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 1862 paras, jos orbitos didysis pusašis – 2,807 (± 0,038) av, o ekscentricitetas – 0,16 (± 0,14). HD 37124 d pusiausvyros temperatūra – 133,5 K.
Apie HD 37124 d	atradimą pranešta 2003 m. Planeta aptikta W. M. Keck obervatorijoje (Havajai), taikant radialinių greičių metodą. Be HD 37124 d, šioje sistemoje atrastos dar dvi planetos – HD 37124 b ir HD 37124 c (taip pat dujinės milžinės).
Cristiana Capotondi
Kristiana Kapotondi (, g. 1980 m. rugsėjo 13 d. Roma) – italų aktorė.
Biografija
Gimė italų žydės ir kataliko šeimoje. Yra baigusi komunikacijos studijas Romos La Sapienza universitete.
Būdama 13, debiutavo TV kanalo RAI seriale „Amico mio“, taip pat televizijos reklamose.
1995 m. pirmą kartą filmavosi kine, tačiau iki 2006 m. daugiausia vaidino televizijos filmuose.
Tuniso Ligue Professionnelle 2
Tuniso Ligue Professionnelle 2 – antros pakopos Tuniso divizionas. Pirmenybės vykdomos nuo 1956 m., kai šalis tapo nepriklausoma.
Čempionatą organizuoja Tuniso futbolo federacija. Šiuo metu pirmenybėse dalyvauja 24 komandos, suskirstytos į dvi grupes. Vyksta nuo rudens iki pavasario. Dviejose grupėse kovojančios komandos varžosi dėl teisės kilti į aukščiausią lygą. Ji suteikiama kiekvienos grupės nugalėtojams. Blogiausios komandos iškrenta į III Ligue.
2018–2019 m. komandos
Dalyvaujančios komandos:
Bičio kyšulys
thumb|left|230px|Bičio kyšulys: žvelgiant į pietryčius. Pietinėje kyšulio pakrantėje 1902 m. pastatytas [[Bičihedo švyturys]] thumb|right|230px|Bičio kyšulys (žvelgiant į pietryčius) thumb|right|230px|Bičio kyšulys (vaizdas į pietvakarius) thumb|right|230px|Bičio kyšulys (žvelgiant į vakarus) thumb|right|230px|Bičio kyšulio vaizdas iš [[Lėktuvas|lėktuvo. Nuotraukos viršuje matyti Istborno miestas]]
Bičio kyšulys arba Bičihedas ( – „paplūdimio kyšulys“) – kyšulys Anglijos Rytų Sasekso grafystėje. Jame yra aukščiausias kreidinis klifas visoje Didžiojoje Britanijoje, kurio aukščiausias taškas virš jūros lygio iškilęs 162 m aukščio. Bičio kyšulio kreidiniai klifai yra ilgesnės kreidinių klifų pietinėje Anglijoje dalis
Geografija
Bičio kyšulio pietinės pakrantės klifai nuo Istborno miesto centro yra apie 4,8 km į pietvakarius, nuo Syfordo miesto apie 10,7 km į pietryčius, nuo Istdyno miestelio apie 3,7 kilometrai į pietvakarius. Į šiaurės vakarus yra nedidelis Fristono miškas.
Bičio kyšulys yra Pietinių Daunso kalvų nacionalinio parko dalis, ir yra jo pietryčių pakraštyje.
Geologija
Bičio kyšulio pakrantės klifai ir toliau formuojasi veikiami vėjo ir jūros bangų erozijos, bet stambūs uolienų atskilimai pasitaiko rečiau.
Nepaisant kad nuo Rytų Sasekse esančių kreidinių klifų grandinės, kurioje yra Bičio kyšulys, dėl atskilusių uolienų stambūs griuvimai pasitaiko ne kasdien, bet dėl įskilusių klifo uolienų visada išlieka pavojus, netoli klifų krašto esantiems žmonėms. Dėl uolienų nuosmukių pasirodo perspėjimai nuo klifo krašto laikytis mažiausiai 100 m atstumu ar nestovėti šalia klifo apatinės dalies. Netoliese Bičihėdo esančiose vietovėse, dėl žmonių neatsargumo, nepaisymo į perspėjimus pasitaiko ir aukų. 2017 m. į rytus nuo Kukmierheivno (Cuckmere Haven) vietovės esančiame Sevensisters gamtos parke (Seven Sisters Country Park) šalia klifo pagrindo su nusmukusiomis uolienomis buvo rasta žuvusi jauna mergina.
Pavadinimo kilmė
Pirmą kartą Bičio kyšulys paminėtas 1274 m. kaip „Beauchef“, o 1317 m. jau buvo vadintas „Beaucheif“. Ir tik nuo 1724 m. nusistovėjo dabartinis pavadinimas „Beachy Head“. Angliškasis Bičio kyšulio pavadinimas neturi nieko bendro su paplūdimiu, iš tikrųjų tai yra tik prancūzų kalbos žodžių „Beau chef“ iškraipymas, reiškiantis nuostabus kyšulys.
Kita
Bičio kyšulys pasaulyje liūdnai pagarsėjęs savižudybėmis. Jo apylinkės yra turistų traukos centras. Čia yra filmuota nemažai filmų, tarp kurių tokie filmai: „Haris Poteris ir Ugnies taurė“ bei „Į dienos šviesą“.
Ali Jurtas
Ali Jurtas  – kaimas Rusijoje, Ingušijoje, 9 km į pietryčius nuo Nazranės, šalimais respublikos sostinės Magaso. Ali Jurtas yra Juodųjų kalnų slėnyje, besileidžiančiame link Sunžos upės.
Gyventojai
2010 m. 98,12 % Ali Jurto gyventojų buvo ingušai.
Surabajos sąmokslas
Surabajos sąmokslas – 1969 m. Filipinuose sukurtas nuotykių filmas apie sukčių gaują, mėginančią pasisavinti karo metu japonų generolo paslėptą lobį.
Ingušijos vėliava
thumb|230px|Ingušijos vėliava thumb|200px|1994–1999 m. naudota vėliava
Ingušijos vėliava – Rusijos Federacijos respublikos Ingušijos oficialus simbolis. Dabartinė vėliava patvirtinta 1999 m. Jos matmenys 2:3, fonas baltas, viršuje ir apačioje eina po žalią gulsčią juostą, o viduryje – raudonas triskelionas: ratas su trimis, prieš laikrodžio rodyklę nukreiptais spinduliais. Balta spalva simbolizuoja tyrumą ir dorybę, žalia – gamtos žalumą, vaisingumą, taip pat islamą, saulės simbolis – begalybę, amžinąjį visatos judėjimą, amžinybę.
Labai panaši vėliava naudota 1994–1999 m., tik jos matmenys buvo 1:2, žalios juostos bei saulės simbolis – siauresni.
Sunža (miestas)
Gyventojai
2010 m. 90,07 % miesto gyventojų sudarė ingušai, 7,54 % – čečėnai, 0,91 % – rusai. Tarybiniais metais rusai sudarė gyventojų daugumą (59 % – 1970 m.).
Istorija
1845 m. įkurta kazokų stanica Sunženskaja. 1852 m. ji generolo-majoro Nikolajaus Slepcovo garbei pervadinta į Slepcovskają. 1939 m. pagal Sergo Ordžonikidzę pervadinta į Ordžonikidzevskają (Орджоникидзевская). 2016 m. gyvenvietei suteiktas Sunžos pavadinimas bei miesto statusas. Nuo XXI a. pr. mieste ir jo apylinkėse dažni teroro išpuoliai prieš rusakalbius gyventojus.
Ana Safrončik
Ana Safrončik (, g. 1981 m. sausio 4 d. Kijevas) – ukrainiečių kilmės italų modelis ir aktorė.
Biografija
Gimę Kijeve, tenoro ir baleto šokėjos šeimoje, todėl jau vaikystėje turėjo galimybę pasirodyti teatro scenoje.
Kuomet Anai buvo 13, šeima persikėlė gyventi į Arecą Italijoje. 1998 m. ji laimėjo grožio konkursą „Mis Toskana“, o sekančiais metais dalyvavo ir „Mis Italija“.
Kine debiutavo 2000 m., tačiau labiau žinoma tapo deka vaidmens muilo operoje „CentoVtrine“ (2004-07m.).
Fidžio vyrų regbio-7 rinktinė
Fidžio vyrų regbio-7 rinktinė – komanda atstovaujanti Fidžį tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Fifžio regbio sąjunga.
Žaidėjai
Masivesi Dakuwaqa, Apisai Domolailai, Osea Kolinisau, Semi Kunatani, Viliame Mata, Leone Nakarawa, Vatemo Ravouvou, Savenaca Rawaca, Kitione Taliga, Josua Tuisova, Jerry Tuwai, Jasa Veremalua, Samisoni Viriviri
Onis
Onis  – miestas Račos-Lečchumio ir Kvemo Svanetijos regione, šiaurės Gruzijoje, istoriniame Račos regione. Onio rajono administracinis centras. Įsikūręs tarpeklyje, 830 m virš jūros lygio, kairiajame Rionio upės krante. Nutolęs 210 km į šiaurės vakarus nuo Tbilisio. 2656 gyventojų (2014 m. duomenys).
Istorija
Vietovėje žmonių gyvenama nuo bronzos amžiaus. Randama kolchidės kultūros radinių, ypač monetų datuojamų VI–III a. pr. m. e. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XV a. Viduramžiais buvo svarbus prekybos centras, per kurį ėjo keli prekybiniai keliai.
Žudymo manija
Follia omicida – 1981 m. sukurtas filmas.
Turinys
Maiklas yra sėkmingas aktorius, tačiau jo praeityje yra didelė paslaptis – būdamas 13 metų, jis peiliu nužudė tėvą. Dabar jis kartu su drauge Debora atvyksta į motinos namus, kuriuose apsistojusi filmavimo komanda, besirengianti kurti siaubo filmą apie moteris žudantį maniaką. Dar nepradėjus darbų, tarp prasideda tikros komandos narių žmogžudystės.
Bong Joon-ho
Bong Džiunho (, g. 1969 m. rugsėjo 14 d.) – Pietų Korėjos filmų režisierius, scenaristas, prodiuseris, Auksinės palmės šakelės, Oskaro, Auksinio gaublio ir kitų apdovanojimų laureatas. Jo filmuose dominuoja pasakojimas apie socialines problemas, kurios atskleidžiamos pasitelkiant juodosios komedijos, siaubo, trilerio ir kitų žanrų samplaiką.
Biografija
Gimė Pietų Korėjos Tegu mieste, vaikystę praleido Seule. Nuo mažens domėjosi kinu. Jonsei universitete studijavo sociologiją, su kitais studentais buvo įsteigęs kino kūrėjų klubą.
Kūryba
Kaip scenaristas kine debiutavo 1997 m. su filmu „Kaktuso motelis“, o kaip režisierius – 2000 m. su filmu „Lojantys šunys nekanda“. Tarptautinio pripažinimo sulaukė jau su antruoju savo režisuotu filmu „Prisiminimai apie žmogžudystę“, išleistu 2003 m. ir laimėjusiu 13 apdovanojimų. 2006 m. išleistas „Šeimininkas“ tapo vienu finansiškai sėkmingiausių filmų Pietų Korėjos kino istorijoje. Septintasis Bong Džiunho režisuotas filmas „Parazitas“ buvo apdovanotas Auksine palmės šakele 2019 m. Kanų kino festivalyje, o 2020 m. Oskarų apdovanojimuose laimėjo keturiose kategorijose bei sulaukė pripažinimo Auksinių gaublių apdovanojimuose.
Shogo Yoshikawa
Karjera
Saugas keletą metų rungtyniavo žemesnėse Japonijos futbolo lygose.
FK „Erčim“
2019 m. sezone atstovavo Ulan Batoro „Erčim” klubui, užėmusiam antrąją vietą Mongolijos aukščiausioje lygoje.
FK „Banga“
2020 m. vasario 21 d. pranešta, kad sutartis buvo pasirašyta su FK Banga Gargždai. Japonas sužaidė dvidešimt rungtynių A lygoje ir pasižymėjo pelnydamas vieną įvartį. Dar vienerias rungtynes sužaidė LFF taurės turnyre. Po sezono (2020 m. lapkričio 11 d. pranešta, kad klubas pratęsė sutartį su žaidėju.
2021 m. liepos 23 d. į rikiuotę sugrįžo japonas, kuris „Bangoje“ po rankos lūžio žaidė po dviejų mėnesių pertraukos.
2021 m. lapkričio 24 d. rungtynėse prieš FK Nevėžis realizavo 11 metrų baudinį ir persvėrė rezultatą (2:1), o FK Banga nugalėjo varžovus rezultau 3-1.
2022 m. sausio mėn. pranešta, kad pratęsta sutartis ir žaidėjas atstovaus Gargždų „Bangos“ klubui ir 2022 m. sezone.
2022 m. kovo 26 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pasižymėjo įvarčiu, kurį pelnė įmušęs 11 metrų baudinį.
2022 m. balandžio 15 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pelnė įvartį nuo 11 metrų žymos ir išlygino rezultatą 1:1. Galutinė mačo baigtis – 3:1 gargždiškių naudai.
Vėlesnė karjera
Vėlesniais metais (nuo 2022 m.) rungtyniavo Australijoje, atstovavo Campbelltown City Football Club.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Adomas Matuliauskas
Adomas Matuliauskas:
IAAF Deimantinė lyga 2010
IAAF Deimantinė lyga 2010 – pirmasis kasmetinės IAAF Deimantinės lygos sezonas. Susitikimų serija prasidėjo gegužės 14 d. Dohoje, Katare ir baigėsi rugpjūčio 27 d. Briuselyje, Belgijoje.
Pirmą kartą pristatyta Deimantinė lyga pasižymi dvigubai daugiau susitikimų, negu jos pirmtakė IAAF Auksinė lyga. Į varžybų seriją pirmą kartą įtraukti susitikimai Šiaurės Amerikoje ir Azijoje. Lygi tol visos varžybos vykdavo tik Europos stadionuose.
Dėl infrastruktūros bėdų į deimantinės lygos varžybas šiemet nebuvo įtrauktas kūjo metimas, todėl IAAF įkūrė atskirą kūjo metimo iššūkio turą.
Ambasadoriai
Keturiolika lengvaatlečių: septynios moterys ir septyni vyrai, pelnė Deimantinės lygos ambasadorių statusą
Anita Strindberg
Anita Strindberg (g. 1938 m. gegužės 29 d.) – buvusi švedų aktorė.
Biografija
Po dviejų nedidelių vaidmenų gimtinėje, 1970 m. ji persikėlė į Italiją, kur dešimtmetį filmavosi įvairaus žanro filmuose ir tapo gana žinoma aktore.
Baigusi karjerą 1981 m., ji ištekėjo ir persikėlė gyventi į JAV.
Filmografija
right|thumb|160px
Spoldingo didysis tiltas
Spoldingo didysis tiltas – arkinis tiltas per Velando upę Spoldine, Anglijoje, JK. Vienas iš septynių tiltų mieste, kertančių Velando upę.
Istorija
Tiltas pastatytas 1838 m. Jis sujungė miesto turgaus aikštes vakarinėje upės pusėje (dabartinė Tilto gatvė) ir Spoldingo Šv. Marijos ir Šv. Mikalojaus bažnyčią rytinėje upės dalyje (dabartinė Bažnyčios gatvė).
1975 m. liepos 24 d. Spoldingo didysis tiltas įtrauktas į Jungtinės Karalystės paveldo sąrašą.
Konstrukcija
Tiltas pastatytas iš akmens. Konstrukciją sudaro viena arka su penkių skydų parapetu. Tilto viduryje išraižyti pastatymo metai – 1838 m.
Velso futbolo varžybos 2003–2004 m.
Velso futbolo varžybos 2003–2004 m.
QS World University Rankings
QS World University Rankings – universitetų reitingas, kurį Quacquarelli Symonds pradėjo rengti 2004 m.
Iki 2010 m. reitingas buvo kuriamas kartu su Times Higher Education.
QS reitingas gaunamas iš šešių dalių:
Sudarant reitingą naudojama „Scopus“ publikacijų duomenų bazė.
2014 m. šis reitingas buvo pripažintas vienu iš trijų pagrindinių universitetų reitingų, kartu su Academic Ranking of World Universities ir Times Higher Education World University Ranking.
Šis reitingas kritikuotas dėl reputacijos nustatymo subjektyvumo. Taip pat neigiamai vertinta tai, kad dėstymo kokybė nustatoma per vienintelį studentų ir dėstytojų kiekių santykį.
Daniela Giordano
Daniela Giordano (1946 m. lapkričio 7 d. Palerme, Italijoje – 2022 m. gruodžio 16 d. ten pat ) – italų aktorė.
Biografija
Mokėsi Milane, o sulaukusi 14-os, grįžo į Palermą.
1966 m. laimėjo grožio konkursus „Mis Sicilija“ ir „Mis Italija“, o po metų užėmė 2 vietą „Mis Europa“ rinkimuose.
Kine vaidino nuo 1967 m., daugiausia vesternuose ir komedijose. Karjerą baigė 1980 m., tik 2015 m. sukūrė du epizodinius vaidmenis.
Jutų-actekų kalbos
thumb|230px|Jutų-actekų kalbų paplitimas JAV thumb|230px|Meksikos jutų-actekų kalbos
Jutų-actekų kalbos – indėnų kalbų šeima, apimanti pietų, pietvakarių JAV indėnų kalbas bei didelę dalį Meksikos kalbų bei kelias kalbas Centrinėje Amerikoje. Šiai šeimai priklauso tokios kalbos kaip actekų (nahuatlių), komančių, hopių ir kt.
Klasifikacija
thumb|center|550px|Klasifikacijos schema
Robot Entertainment
Robot Entertainment – kompiuterinių žaidimų kūrimo įmonė, įkurta 2009 m. buvusios „Ensemble Studios“ kūrėjų grupės, po to kai įmonę uždarė „Microsoft“. Kiti nariai įsteigė „Bonfire Studios“. „Robot Entertainment“ buvo atsakinga už „Halo Wars“ palaikymą ir atnaujinimus iki 2010 m. vasario 28 d., kai „Microsoft Game Studios“ perėmė šią veiklą. Bet jie dar tebėra atsakingi už „Age of Empires“ frančizės palaikymą.
Istorija
2010 m. liepos 10 d. kompanija pranešė, kad jie dirba prie dviejų žaidimų; vienas iš jų bus RTS žanro žaidimas, panašus į „Age of Empires“ seriją. Žaidimą išleis „Microsoft Game Studios“.
2010 m. rugpjūčio 17 d. buvo pranešta apie naują žaidimą „Age of Empires Online“. Žaidime vaizdas bus kiek kitoks nei ankstesniuose serijos žaidimuose, t. y. bus „pieštinis“, primenantis animacinį filmuką. „Robot“ pažadėjo, kad tai nepakeis žaidimo stiliaus.
Florence Scovel Shinn
Florensė Skovel Šin (g. 1871 m. rugsėjo 24 d. Kamdene, Naujajame Džersyje) – amerikiečių menininkė ir knygų iliustratorė, kuri būdama vidurinio amžiaus tapo Naujosios minties judėjimo mokytoja ir metafizinės krypties rašytoja. Tarp Naujosios minties judėjimo šalininkų geriausiai žinoma dėl savo pirmosios knygos „Gyvenimo žaidimas ir kaip jį žaisti“ (1925 m.; ).
Bibliografija
Vertimų į lietuvių kalbą kol kas nėra.
Kretingos technologijos ir verslo mokykla
Kretingos technologijos ir verslo mokykla, KTVM – viešoji įstaiga, profesinio mokymo įstaiga, įsikūrusi Kretingos rajone, Kretingsodyje, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą, vidurinį išsilavinimą. Įstaigos kodas – 190804938. Mokyklos steigėja – LR švietimo ir mokslo ministerija. Dėstoma lietuvių kalba.
Mokoma šių profesijų: automatinių sistemų mechatroniko, transporto priemonių remontininko, korvininių transporto priemonių priežiūros specialisto, dekoratyvinio apželdinimo darbuotojo, virėjo. Vyksta Ųkininkavimo pradmenų mokymai. Papildomai galima įgyti TR1, TR2, SZ, SM traktorininko bei B kategorijos vairuotojo kvalifikcijas. Gimnazijos skyriuje mokosi mokiniai nuo 9 iki 12 klasės, 11 klasėje pasirinkę norimą profesiją. Suaugusiųjų ir jaunimo skyriuje mokosi dirbantis jaunimas, suaugę asmenys iš visos Lietuvos bei užsienio šalių nuotoliniu arba neakivaizdiniu būdu.
Istorija
2006 m. mokykloje buvo įkurtas technologinio profilio gimnazijos skyrius.
2015 m. mokyklą baigė 131 absolventas, 2016 m. – 152, 2017 m. – 173, 2018 m. – 134, 2019 m. – 73 absolventai. 2019 m. duomenimis, iš viso nuo mokyklos įsteigimo mokyklą baigė 11260 absolventų. Mokykloje dirbo 13 bendrojo lavinimo ir 16 profesijos mokytojų.
2018 m. mokykloje mokėsi 367 mokiniai, kurių didžiąją dalį sudarė Kretingos rajono savivaldybės bendrojo ugdymo mokyklas baigę jaunuoliai.
Karabulakas
Karabulakas (rus. ir ) – miestas Rusijoje, Ingušijoje, Sunžos kairiajame krante, 9 km į vakarus nuo Sunžos gyvenvietės. Šalia eina plentas „Kaukazas“ (Rostovas–Baku) bei geležinkelis. Kiek toliau šiaurėje iškyla Sunžos kalnagūbris. Cheminių reagentų, gelžbetoninių konstrukcijų, asfalto gamyba, naftos perdirbimas, miltų malimas. Veikia meno muziejus.
Kretingos technologijos ir verslo mokykla
Istorija
Vykdant šalies profesinio mokymo įstaigų tinklo pertvarką, 2020 m. buvo sprendžiamos Kretingos technologijos ir verslo mokyklos perspektyvos. Įstaigos patalpose nutarta įkurdinti suaugusiųjų ir jaunimo mokymo skyrių (perkelti iš Kretingos r. švietimo centro patalpų), prijungiant jį prie Kretingos technologijos ir verslo mokyklos.
Karabulakas
Gyventojai
2010 m. 97,09 % miesto gyventojų buvo ingušai, 1,21 % – čečėnai, 0,82 % – rusai. Tarybiniais metais rusai sudarė gyventojų daugumą (74 % – 1970 m.).
Kretingos technologijos ir verslo mokykla
Istorija
2022 m. rugsėjo 1 d., vykdant šalies profesinio mokymo įstaigų tinklo pertvarką, Kretingos technologijos ir verslo mokykla prijungta prie Klaipėdos Ernesto Galvanausko profesinio mokymo centro suteikiant filialo statusą.
Nesugrąžinamas laikas
Nesugrąžinamas laikas – 2002 m. Prancūzijoje sukurtas psichologinis trileris. Jį sudaro 13 epizodų, kurių veiksmas pateikiamas atbuline tvarka. Juose pasakojama apie vaikiną, ieškantį kas išprievartavo ir žiauriai sumušė jo merginą.
Juosta debiutavo Kanų kino festivalyje ir sulaukė didžiulio atgarsio dėl joje esančios net 9 minutes trunkančios išprievartavimo scenos (ši buvo nufilmuota viena kamera vienu dubliu). Juosta taip šokiravo žiūrovus, kad nemaža dalis auditorijos paliko salę nesibaigus filmui, o dvidešimčiai žmonių prireikė medikų pagalbos. Kritikai taip pat nevienareikšmiškai įvertino filmą, kuris dažnai vertinamas kaip homofobiškas.
Muziką filmui sukūrė Thomas Banglater iš grupės “Daft Punk”.
Jurijus Pavlykas
Jurijus Oleksandrovičius Pavlykas (Юрій Олександрович Павлик; g. 1994 m. vasario 15 d.) – Ukrainos futbolininkas, rungtyniaujantis krašto gynėjo arba saugo pozicijoje. Šiuo metu yra FK Banga Gargždai narys.
Karjera
Futbolininkas yra žaidęs Ukrainos Pirmoje lygoje. Atstovavo Kryvyj Rihas “Hirnyk”, Horišni Plavnių „Hirnyk-Sport“.
2018 m. sezone žaidė Kremenčiugo “Kremin” klube. Buvo išvykęs į Lenkiją.
Gydymo ir darbo profilaktoriumas
miniatiūra|250px|right|Buvęs gydymo ir darbo profilaktoriumas ([[Maskva)]]
Jurijus Pavlykas
Karjera
2019 m. sezoną futbolininkas pabaigė Kremenčiugo “Kremin”.
Gydymo ir darbo profilaktoriumas
Gydymo ir darbo profilaktoriumas, trumpai LTP – SSRS ir posovietinių šalių specializuota priverstinio gydymo ir darbo įstaiga, skirta teismo nutartimi siunčiamių asmenų priverstiniam gydymui dėl narkomanijos ir alkoholizmo. Faktiškai LTP buvo laisvės suvaržymo vieta, kur pagrindinis gydymo metodas buvo priverstinis paciento darbas. Tuo pačiu metu izoliavimas LTP nebuvo laikomas laisvės atėmimo bausme ir suteikė galimybę laikinai izoliuoti alkoholikus ir neblaivius viešosios tvarkos pažeidėjus, nesiunčiant jų į pataisos įstaigas. Pasiuntimas į LTP laikytas administracine medicinine priemone ir teistumo neužtraukė.
Jurijus Pavlykas
FK Banga
2020 m. atvyko į Lietuvą ir tapo FK Banga Gargždai nariu. 2020 m. sezone žaidė visose 21 oficialiose rungtynėse (sužaidė 1838 minutes). 20 susitikimų A lygoje ir vienerias rungtynes LFF taurės turnyre.
Gydymo ir darbo profilaktoriumas
Istorija
Priverstinio gydymo ir darbinio perauklėjimo įstaigos SSRS siejamos visų pirma su piktnaudžiavimu alkoholiu, kuris buvo tapęs rimta ne tik socialine, bet ir ekonomine problema. Tuo tikslu visuose šalies administraciniuose vienetuose buvo įsteigti narkologiniai dispanseriai, kurie girtaujančius asmenis nukreipdavo stacionariam gydymui iki 4 mėnesių. Prievarta skiriamais vaistais buvo siekiama išugdyti pasibjaurėjimą alkoholiniais gėrimais. Jeigu nebuvo pasiekiamas teigiamas rezultatas ir pažeidinėjamas „režimas“ – asmenys buvo siunčiami į gydymo ir darbo profilaktoriumą iki 2 metų trukmės izoliacijai ir „darbo terapijai“.
Jurijus Pavlykas
FK Banga
2021 m. sezone sužaidė 11 rungtynių, aikštėje praleido 907 minutes. 2021 m. gegužės 7 d. rungtynėse prieš FK Panevėžys patyrė traumą. Vėliau paaiškėjo, kad gynėjas dėl traumos nebežais 2021 m. sezone. Žaidėjas sugrįžo į Ukrainą, kur jo laukė operacija ir ilga reabilitacija.
Gydymo ir darbo profilaktoriumas
Istorija
Pirmeji LTP Sovietų Sąjungos teritorijoje buvo atidaryti po 1967 m. Tada tokios įstaigos pradėjo veikti Rusijoje, Kazachstane ir kitose respublikose. 1967 m. balandžio 8 d. buvo išleistas RSFSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsakas „Dėl piktybinių girtuoklių (alkoholikų) privalomojo gydymo ir perauklėjimo“. Jis nustatė, kad asmenys, kurie „vengia gydymo arba tęsia girtavimą po gydymo, pažeidžia darbo drausmę, viešąją tvarką ar socialistinio bendrabūvio taisykles“, turi būti siunčiami į LTP. Bausmės trukmė buvo nustatyta nuo 6 mėn. iki 2 metų, sprendimą dėl išsiuntimo į LTP priimdavo vietos teisėjas. Už pabėgimą iš ligoninės buvo nustatyta baudžiamoji atsakomybė.
Jurijus Pavlykas
Vėlesnė karjera
2022 m. žaidėjas bandė gaivinti karjerą SK Tavrija, tačiau dėl Rusijos invazijos ir karo veiksmų, čempionatas Ukrainoje buvo nutrauktas.
Gydymo ir darbo profilaktoriumas
Istorija
SSRS respublikose priimtos nuostatos dėl šių profilaktoriumų bei SSRS vidaus reikalų ministerijos normatyviniai aktai dėl priverstinio gydymo ir darbo režimo LTP buvo panašūs į baudžiamosios bausmės atlikimo režimą, taikytą asmenims, nepadariusiems nusikalstamų veikų. Dauguma LTP uždarytų asmenų konstitucinių teisių ir laisvių apribojimų nebuvo sukelti gydymo poreikio. Asmenys buvo paleidžiami iš „gydymo“ ne dėl medicininių priežasčių, o po teismo nustatyto sulaikymo termino. .
Jurijus Pavlykas
Vėlesnė karjera
2023 m. atstovavo Olimpia Savyntsi (Savincų „Olimpijai“).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Gydymo ir darbo profilaktoriumas
Lietuvoje
Sovietinėje Lietuvoje chroniškų alkoholikų ir narkomanų prievartinio gydymo tvarką nustatė Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo 1966 m. rugpjūčio 26 d. įsakas (redakcija 1986 m.). Uždaryti į gydymo ir darbo profilaktoriumą asmenys privalėjo išeiti visą specialaus gydymo ir darbinio perauklėjimo kursą nuo vienerių iki dvejų metų. Prieš terminą iš LTP buvo paleidžiama, jei buvo susergama sunkia liga, kuri kliudė toliau būti toje įstaigoje.
Lietuvos TSR vidaus reikalų ministerijos (MVD) Pataisos darbų įstaigų valdybai priklausę Gydymo ir darbo profilaktoriumai buvo įvardijami eilės numeriais. Pavyzdžiui, buvę Pravieniškių 1-ieji pataisos namai (dab. Pravieniškių pataisos namai-atviroji kolonija) savo istoriją pradėjo skaičiuoti nuo 1973 m., kai tuo metu čia pradėjo veikti Gydymo darbo profilaktoriumas Nr. 2. Be kitų, buvo žinomi profilaktoriumai Vilniuje (Rasų g., šalia pataisos darbų kolonijos Nr. 1), Kybartuose (profilaktoriumas Nr.3), Beinoravoje (Radviliškio raj.).
Šiaulių Politinių Kalinių ir Tremtinių kapinės
thumb|right|G. Tamošiūno skulptūrinė kompozicija „Kančia ir Viltis“ Šiaulių Politinių Kalinių ir Tremtinių kapinės (Tremtinių kapinės) – kapinės, esančios prie Šiaulių miesto ribos palei Joniškio-Rygos kelią (A12, E77), važiuojant link Kryžių kalno, Ginkūnuose. Jose palaidoti 1940–1953 metų politiniai kaliniai, tremtiniai ir jų šeimų nariai.
Bendras Tremtinių kapinių plotas siekia apie 10 000 kvadratinių metrų (1 ha). Kapinių teritorija yra padalinta į keletą atskirų sektorių. Tačiau visus šiuos Tremtinių kapinių sektorius vienija bendra architektūrinė ir idėjinė mintis. Kiekvieno politinio kalinio, tremtinio kapas yra paženklintas standartinės formos balto marmuro kryžiaus, o visus juos jungia žalia veja. Visi palaidoti šiose kapinėse yra vieno likimo žmonės, todėl ir jų paskutinio poilsio vieta yra žaliuojanti Lietuvos pieva.
Balto politinio kalinio, tremtinio kryžiaus idėja kilo dar 1993 metais LPKTS Šiaulių skyriaus tarybai. Šis kryžius simbolizuoja tautos kančią ir viltį, o aštrūs jo kampai – sunkų, kupiną kančių kelią iki Tėvynės laisvės. Pirmieji politinių kalinių, tremtinių kryžiai, pastatyti 1996–1997 metais, buvo išlieti iš betono, nudažyti baltai. Jie skirti nežinomiems, iš nužudymo vietų atvežtiems ir pagaliau palaidotiems Lietuvos laisvės kovų dalyviams. Šie kryžiai juosia G. Tamošiūno skulptūrinę kompoziciją ir vienija tremtinių kapines – tai Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių Panteonas.
Balti marmuriniai kryžiai, ženklinantys individualius kapus, pradėti statyti apie 1996 metus. Kiekvienas kryžius turi pritvirtintą juodo granito lentelę, kurioje iškaltas politinio kalinio arba tremtinio simbolinis ženklas, bei lentelę, kurioje nurodyta palaidotojo asmens vardas, pavardė, gimimo mirimo data, kai kur iškalta tremties vieta ar mirusiojo kovotojo slapyvardis. Šiuo metu Tremtinių kapinėse yra 690 politinių kalinių ir tremtinių šeimyninių kapų.
Lietuvių Šv. Kryžiaus bažnyčia Deitone
'''Lietuvių Šv. Kryžiaus bažnyčia Deitone''' – JAV lietuvių katalikų bažnyčia Deitone, Ohajo valstijoje, priklausanti Sinsinačio arkivyskupijai. miniatiūra|240px|left|Vaizdas iš šono
Šiaulių Politinių Kalinių ir Tremtinių kapinės
Tremtinių kapinių teritoriją prižiūri politiniai kaliniai ir tremtiniai, priklausantys LPKTS Šiaulių skyriui. Kiekvieną pavasarį ir rudenį yra organizuojamos kapinių priežiūros ir tvarkymo talkos.
Lietuvių Šv. Kryžiaus bažnyčia Deitone
Istorija
Bažnyčia pastatyta 1965 m. pagal architekto Jono Muloko projektą. 1991 m. įtraukta į Amerikos istorinių vietų registrą.
Ingušų kalba
Ingušų kalba (sav. ГӀалгӀай мотт) – kalba, priklausanti šiaurės rytų Kaukazo kalbų šeimai, vainachų pošeimiui ir vartojama ingušų, gyvenančių daugiausia Rusijai priklausančioje Ingušijos Respublikoje, taip pat aplinkiniuose Čečėnijos rajonuose. Kalbančiųjų skaičius – 305 tūkst. žmonių. Ingušų kalba yra oficiali Ingušijos kalba (sykiu su rusų kalba).
Ingušų kalba artima čečėnų kalbai. Galainų-čažų tarmė yra tarpinė tarp šių kalbų. Daug skolinių iš rusų kalbos.
Ingušų kalba nuo XX a. pr. buvo užrašoma arabiškais rašmenimis, 1923–1938 m. naudotas lotyniškas raidynas (nuo 1928 m. – bendras su čečėnų). Nuo 1938 m. iki šiol naudojamas kirilicos raidynas. Ingušų kalba leidžiama keletas laikraščių (svarbiausias – „Serdalo“, nuo 1923 m.).
Cachurai
Cachurai (sav. йыхъбы, цIаIхбы) – Kaukazo tauta, gyvenanti Rusijoje (Dagestane) bei šiaurės Azerbaidžane. Bendra populiacija – apie 30 tūkst. žmonių. Cachurų kalba priklauso šiaurės rytų Kaukazo kalbų lezginų pošeimiui; pagrindinės tarmės cachų ir gelmetų. Taip pat kalba rusiškai, azerbaidžanietiškai. Tikintieji – musulmonai-sunitai.
Dagestane cachurai apgyvendinę sunkiai pasiekiamą, aukštikalnėse įsikūrusį Rutulo rajoną, Samuro aukštupį (senovėje šis kraštas vadinosi Kalnų Magalu). Azerbaidžane gyvena pietiniuose Didžiojo Kaukazo šlaituose – Zakatalo, Kachio ir Belokano rajonų pakalnių kaimuose.
Ūkis
Kalnuose cachurai tradiciškai augino kviečius, rugius, miežius, soras. Lygumose laukai drėkinti, auginti žiemkenčiai, kukurūzai. Pagrindiniai auginami gyvūnai – avys ir arkliai. Dabar būdinga nugintinė gyvulininkystė ir terasinė žemdirbystė. Azerbaidžano pusėje – sodininkystė, daržovių, tabako auginimas. Tradiciniai amatai – odos, vilnos apdirbimas, verpimas, kilimų audimas. Seniau vyrai dirbdavo akmenų skaldyklose, ūkiuose.
Cachurų apranga panaši į kitų Kaukazo tautų: vyrai nešioja čerkeses, bešmetą, kailinius, burkas, karakulio arba kūgiškas kepures, bašlyką, dėvi čiuviakus, susijuosę odiniu diržu su kinžalu. Moterys vilki kelnėmis, ilgu sijonu, marškiniai, bešmetais, kepuraitėmis, puošiasi sidabro papuošalais.
Kultūra
Cachurams būdingas vaišingumo ir tarpusavio pagalbos paprotys, tuchumų solidarumas. Iki XX a. 3–4 dešimtmečio vyravo didžioji šeima (30–35 žmonės, 3–4 kartos), vėliau subyrėjo į mažąsias. Bendruomenės endogaminės, tuchumo ribose. Santuoką įtvirtindavo sutarimu. Jaunos merginos su suaugusiais negiminingais vyrais tiesiogiai nebendraudavo. Kaimo bendruomenei vadovaudavo vyrų sueiga – džamatas. Esant reikalui šaukdavo tautos sueigą – ižlasą – kurioje dalyvaudavo kaimų atstovai. Nuo XIX a. pagrindiniu kaimo valdytoju tapo seniūnas (kavcha).
Svarbiausios cuchurų šventės – Uraza bairamas, Kurban bairamas, Novrūzas (Juchvanin jygis), Pirmosios vagos šventė (Veica ačesas). Prieš šienapjūtę švęsdavo vasaros šventę Seiraną – trims dienoms keliaudavo į šventuosius kalnus.
Kretingos meno mokykla
miniatiūra|265px|right|Meno mokykla Mėguvos g.
Kretingos meno mokykla (buvusi Kretingos muzikos ir dailės mokykla) – meninio ugdymo institucija, neformaliojo vaikų švietimo mokykla, veikianti Kretingoje, teikianti pradinį profesionalaus lygio muzikos, choreografijos ir dailės meno išsilavinimą. Mokyklos savininkė yra Kretingos rajono savivaldybė, kodas Juridinių asmenų registre – 190286919, mokymo kalba – lietuvių.
Istorija
1958 m. buvo atidaryta Kretingos septynmetė vaikų muzikos mokykla, veikusi Kęstučio g. 14, Felikso Janušio name. Nuo pirmųjų metų pradėta dėstyti fortepijono disciplina, 1966–1967 m. – pučiamųjų instrumentų. 1974 m. mokyklai suteiktos Pranciškonų vienuolyno antrojo pastato patalpos J. Pabrėžos gatvėje. 1975 m. pradėta mokyti groti kanklėmis ir birbyne. Nuo 1979 m. dėstomas chorinis dainavimas. 1984 m. įsteigtas dailės skyrius.