cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bud Spencer
Aktoriaus karjera
Pirmiausia režisierius ir prodiuseriai liepė susigalvoti naują pseudonimą, nes filmas buvo planuojamas tarptautinei rinkai. Taip Karlas tapo Badu Spenseriu, savo vardu pagerbdamas mėgstamą alų Budweiser ir neseniai mirusį aktorių Spencer Tracy.
Filmavimo aikštelėje Badas susitiko su Terensu Hilu. Jiedu jau buvo vaidinę filme „Hanibalas“, tačiau Bado vaidmuo jame buvo tik epizodinis ir jiedu tada net nesusipažino. Šį kartą jiems teko pagrindiniai vaidmenys ir tai buvo ilgos draugystės tiek kine, tiek gyvenime pradžia.
1970 metais sukurtas komiškas vesternas „Mano vardas Trejybė“, o 1971 – jo tęsinys „Mano vardas vis dar Trejybė“ buvo lūžis abiejų aktorių karjeroje. Viso Badas su Terensu suvaidino 18 filmų, kurie jiems pelnė pripažinimą ne tik Europoje, bet ir JAV. Vis dėlto skirtingai nei jo kolega, Badas beveik visą laiką filmavosi tik italų kuriamuose filmuose.
Asmeninis gyvenimas
1960 metais Badas vedė Maria Amato.
Jie susilaukė 3 vaikų: Giuseppe (1961), Christine (1962) ir Diamante (1972). Giuseppe Pedersoli yra filmų prodiuseris, pelnęs ne vieną apdovanojimą, o Diamante Spencer vaidino keliuose filmuose.
2005 metais nusprendė išmėginti jėgas politikoje, tačiau jo dalyvavimas regioniniuose rinkimuose „Forza Italia“ partijos sąraše buvo nesėkmingas.
Badas buvo teisės mokslų daktaras bei kelių patentų autorius.
Turėjo lėktuvo ir sraigtasparnio piloto licencijas, kurias gavo susižavėjęs skraidymu filmuojant juostą „Nagi, vaikinai!“.
Jis taip pat buvo įsigijęs oro transporto kompaniją „Mistral Air“, kurią vėliau pardavė.
Buvo įkūręs savo vardo vaikų labdaros fondą.
Aktorius mirė 2016 m. birželio 27 d., eidamas 86-uosius metus.
Didžioji Jugla
Didžioji Jugla  – upė Latvijoje. Prasideda Malpilio valsčiuje, teka per Ruopažių ir Garkalnės valsčius, 5 kilometrus prieš Juglos ežerą įteka į Juglą Rygoje. Upės vidutinis debitas ~7 m³/s, nuolydis 1 km 1,1 m. Prie upės įsikūrę Ruopažiai.
Serie B
Serie B – antrasis pagal pajėgumą Italijos futbolo divizionas. Jį sudaro 22 komandos. Čempionatas dažnai vadinamas cadetti vardu.
Klemensas Algimantas Bertulis
Biografija
1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1978 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.
Serie B
Per sezoną komandos po du kartus sužaidžia tarpusavyje – iš viso po 42 mačus. Trys komandos gali iškovoti teisę pakilti į Serie A, o keturios iškrenta į Serie C. Dvi geriausios ekipos automatiškai pakyla į aukščiausią divizioną, o 3-6 vietas užėmusios komandos žaidžia atkrintamąsias varžybas ir jų nugalėtojas gauna paskutinį kelialapį į Serie A (praktiškai identiškas formatas jau ilgą laiką naudojamas Anglijos Futbolo lygoje).
Klemensas Algimantas Bertulis
Biografija
1959–1967 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos instituto vyr. inžinierius. 1967–1989 m. Puslaidininkių fizikos instituto technologijos grupės vadovas, mokslo darbuotojas, nuo 1989 m. Molekulinės pluoštinės epitaksijos (MPE) grupės vadovas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – plonų sluoksnių auginimo technologijos ir jų charakteristikos parametrai. 1960–1965 m. tyrė silicio monoksido ir kiti dielektrikų sluoksnių auginimą ir savybes, vėliau kadmio telūrido, cinko telūridų ir kadmio selenido sluoksnių augimo ir rekristalizacijos dėsningumus. 1986–1989 m. daug prisidėjo kuriant pirmąjį MPE (vienos aukštųjų technologijų) įrenginį TSRS. Nuo 1989 m. su grupe mokslininkų pradėjo naudoti MPE metodus galio arsenido ir kiti monokristaliniams sluoksniams, jų sandarai auginti ir charakteristikoms keisti. Tai padėjo kuriant optoelektroninius prietaisus. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių, dalį jų užsienio spaudoje. Dviejų išradimų autorius.
Gediminas Grybauskas
Gediminas Grybauskas (g. 1931 m. balandžio 20 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, pedagogas.
Biografija
1982–1997 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1987–1992 m. Bendrosios terapijos katedros vedėjas. Nuo 1984 m. profesorius. 1995 m. Vilniuje įkūrė privatų medicinos diagnostikos centrą, jo direktorius.
Tyrimų pagrindinė sritis – kepenų, kasos, tulžies pūslės ir latakų, skrandžio, žarnyno ligos, reumatiniai virškinamojo trakto pažeidimai. 1995 m. su kitais įkūrė žurnalą „Medicinos teorija ir praktika“, red. kolegijos pirmininkas.
The Undertaker
Mark William Calaway (gimė 1965 m. kovo 24 d. Teksase) yra profesionalus WWE imtynininkas, geriau žinomas kaip The Undertaker. Undertaker yra 7 kartus WWE pasaulio čempionas (4 kartus WWE čempionas ir 3 kartus pasaulio sunkiasvorių čempionas), Royal Rumble laimėtojas, Hardcore čempionas, 7 kartus WWE komandinis čempionas (3 kartus su Kane, 2 kartus su Big Show, 1 kartą su Steve Austin, 1 kartą su The Rock) bei 8 kartus Slammy Award laimėtojas.
WWE imtynėse taip pat yra ir Underteikerio jaunesnysis brolis Keinas. Kartu jie yra laimėję komandinius čempionų titulus. Ši komanda vadinama Brothers of Destruction. Broliai yra kovoję ir vienas prieš kitą. Underteikeris 2 kartus nugalėjo Keiną per Wrestlemania renginius, o Keinas 3 kartus nugalėjo Underteikerį gindamas savo pasaulio sunkiasvorių čempiono titulą.
Svarbiausias The Undertaker pasiekimas yra tas, kad jis buvo nenugalėtas iki 2014 metų, svarbiausiame WWE renginyje- Wrestlemanijoje. Per Wrestlemania 31, Undertakeris grįžo ir nugalėjo Bray Wyatt. Dabar jo serija yra 22-1. Per Wrestlemania 33 "Undertaker" pralaimėjo No holds barred (jokių taisyklių kovą) prieš "Roman Reigns" ir dabar jo serija yra 23-2. Per Wrestlemania 34 Nugalėjo John Cena ir dabar jo serija 24-2.
Underteikeris debiutavo WWE imtynėse 1984 m. ir per savo karjerą nedalyvavo tik dviejuose Wrestlemania renginiuose (Wrestlemania X ir Wrestlemania 2000).
Titulai ir apdovanojimai
thumb|162px|right|Underteikeris su pasaulio sunkiasvorių titulu (2010 m.) thumb|162px|right|Brothers of Destruction thumb|162px|right|Underteikerio išvaizda nuo 2012 m.
Titulų istorija
thumb|184px|right|Su pasaulio sunkiasvorių čempiono titulu (2008 m.)
Wrestlemania pergalių serija
thumb|195px|15-0 po pergalės prieš [[Dave Batista|Batistą (Wrestlemania 23)]] thumb|173px|right|20-0 po pergalės prieš Triple H (Wrestlemania XXVIII) {| class="wikitable sortable" style="background:#fcfdff; font-size:95%;" ! WrestleMania || Priešininkas || Pergalės- pralaimėjimai || Informacija
Veiksmai, atliekami ringe
152px|thumb|Tombstone Piledriver 152px|thumb|Big Boot thumb|right|180px|alt=|Old-school
Kakiris
Kakiris  – Ugandos miestas Centriniame regione, Vakiso rajone.
Kakiris yra maždaug 30 km keliu į šiaurės vakarus nuo Ugandos sostinės Kampalos. Miestas yra ties magistrale iš Kampalos į Hoimą.
Kakiryje yra Ugandos karinių pajėgų 1-osios divizijos štabas.
Kakiris yra Ugandos viceprezidento prof. Gilberto Bukenjos (Gilbert Bukenya) gimtasis miestas. G. Bukenja yra ir miesto atstovas Ugandos parlamente.
Gyventojai
Ugandos statistikos biuras (UBOS), 2008 m. paskaičiavo, kad Kakiryje tuo metu buvo 5300 gyventojų. 2011 m. viduryje UBOS vertinimu mieste buvo 6000 gyventojų.
Dėmesio verti objektai
Dėmesio verti objektai Kakiryje ir netoli jo:
Dženinas
Dženinas  – miestas Palestinos teritorijose, Vakarų Kranto šiaurėje, tarp Jordano ir Izraelio slėnių. Muchafazos centras. Yra ligoninė, universitetas, teatras, Fatima Chatuno mečetė (1566 m.). Netoli yra apleistas aerodromas.
Istorija
Vietovė gyvenama nuo seno. Čia rasta VIII a. pr. m. e. finikietiškų lempų. Romėnų laikais vadintas Ginae. Osmanų laikais Dženinas buvo valdomas beduinų šeichų klanų. 1936–1939 m. Dženine vyko aršios kovos tarp britų administracijos ir vietinių gyventojų. 1938 m. didelė miesto dalis susprogdinta. Nuo 1967 iki 1997 m. Dženinas buvo okupuotas Izraelio. 2002 m. Dženino mūšio metu Izraelio armija vykdė vietinių gyventojų genocidą.
thumb|left|250px|Dženino panorama
Pilietybė
Pilietybė – asmens konstitucinis-teisinis ryšys su valstybe. Pilietybė reiškia visateisę narystę valstybėje bei pavaldumą valstybės valdžiai. Pilietybė yra nuolatinis, besitęsiantis teisinis ryšys tarp asmens ir konkrečios valstybės; pilietybė yra ryšys su valstybės teritorija. Pilietybė yra suverenios valstybės atributas. Tai nėra vien formali teisės kategorija, ji visada neatsiejamai susijusi su suvereniteto, nacionalinio identiteto, politinės santvarkos, asmenų teisių ir laisvių klausimais. Politine prasme pilietybė reiškia narystės ir dalyvavimo valstybėje pobūdį.
Antika
Antikos graikui (helenui) pilietybė asocijavosi su miestu-valstybe (poliumi), kurio laisvas narys jis buvo. Tada aiškiai suvokta, kas yra pilietis (nes atvykėlis iš kitų polių, nors buvo laisvas, neturėjo tų teisių, kurias turėjo piliečiai).
Senovės Roma
Romos pilietybė senovės Romos laikais buvo tam tikras privilegijuotas statusas. Pilnateisiais Romos piliečiais buvo tik paties Romos miesto gyventojai ir tik vyrai, tačiau iš kitur kilę žmonės (tik vyrai) turėjo galimybių gauti ribotą ar pilną Romos pilietybę už nuopelnus.
Nacionalinė pilietybė
Nacionalinė pilietybė – individą ir valstybę siejantis ryšys, susiformavęs per pastaruosius kelis amžius tokiuose regionuose kaip Europa, kur egzistavo teritoriškai uždaros, visuomeniškai surištos ir generaciškai reproduktyvios politinės bendruomenės, turinčios veiksmingus valdžios organus. Nacionalinė pilietybė tapo visuotiniu šiuolaikinių valstybių požymiu, įgalinančiu vienus teritorijos gyventojus pripažinti „savais“ (t. y. piliečiais) turinčiais specifines teises ir pareigas, o kitus – svetimšaliais.
Laikotarpyje po antrojo pasaulinio karo pilietybės institutas patyrė permainų, ir du pagrindiniai jo komponentai – teisės ir tapatybė – atsiskyrė. Teisės, kurios pirmiausia buvo susijusios su naryste nacionalinėje bendruomenėje, pradėtos charakterizuoti ir legitimuoti tarptautiniu lygmeniu. Identitetas išsaugojo specifinį jo suvokimą ir išliko stipriai susijęs su teritorija.
Tautinė tapatybė ir pilietybė
Skirtingai vystęsis tautiškumas ir tautinė savivoka nulėmė nevienodus pilietybės apibrėžimus. Išskiriami du modeliai. Pirmuoju atveju pilietybė grindžiama politiniu dalyvavimu, prisiimant piliečiams priklausančias teises ir pareigas. Antruoju – tai narystė valstybėje, arba pilietybė, siejama su tam tikrais bendrais individų bruožais: kilme, kultūra, religija.
Šiuos du modelius bene geriausiai įkūnija Vokietijos ir Prancūzijos patirtys.
Vokiečių tautinis jausmas atsirado pirmiau tautinės valstybės, tad ir tautiškumo suvokimas pirmapradiškai gimdė bendrais kultūriniais, kalbiniais ar rasiniais elementais grįstą bendruomenę, o ne politinės vienybės siekį. Etnokultūrinis tautiškumo suvokimas nulėmė nesudėtingą priėjimą prie pilietybės visiems etniniams vokiečiams ir stipriai jį ribojo kitataučiams. Nacionalinė pilietybė siejama su institucine praktika ir ideologija. Formuojantis nacionalinėms valstybėms, Europos šalys reiškė įvairias pretenzijas skirtingiems žmonėms, remdamosi abiem šiais komponentais. Modernių valstybių kūrimosi procesai apribojo pilietybę teritoriniu aspektu. Nacionalinės pilietybės aptvara buvo pasiekta išplečiant teises ir privilegijas įvairiems visuomenės sluoksniams bei akcentuojant tam tikrus bendrumus – kalbą, istoriją, kultūrą, kraują – kaip kolektyvinės tapatybės dėmenį. Taip teisių ir tautiškumo principai buvo sujungti į bendrą junginį – pilietybę.
Nacija ir nacionalinė valstybė
Pasak Benedict Anderson, nacija yra įsivaizduojama politinė bendruomenė, iš prigimties ribota bei suvereni. Įsivaizduojama, nes net siauriausioje tautoje neįmanoma pažinti daugumos savo tautiečių, neįmanoma visų jų sutikti ar apie juos išgirsti, bet kiekvieno individualioje sąmonėje egzistuoja suvokimas ir įsivaizdavimas, kad jie visi susiję.
Ji yra „ribota“, nes net didžiausios tautos gyvena apibrėžtose, nors ir kintančiose sienose, už kurių gyvena kitos tautos. Ir nei viena nacija netapatina savęs su visa žmonija ir nesvajoja ir nekuria planų, kaip vieną dieną visa žmonija įsilies į jų tautą. Taip pat nacija yra suvereni, nes kiekviena jų save regi laisvą. O kaip šios laisvės matą ir simbolį, kuria suverenią, nepriklausomą valstybę. Nacija yra bendruomenė, nes nepaisant tikros nelygybės ir išnaudojimo, kurie gali būti kiekvienoje iš jų, nacija visuomet suvokiama kaip stipri, horizontaliais ryšiais sutvirtinta bičiulystė. Ir būtent dėl šio bendruomeniškumo ir brolybės jausmo, kaip teigia Benedict Anderson, daug milijonų žmonių ne tiek žudo, kiek patys žūsta vardan šių ribotų vaizdinių.
Tauta, etnosas yra grupė žmonių su bendru kultūriniu identitetu ir kalba. Tai pagrindiniai skiriamieji bruožai visose prieš-nacionalinėse visuomenėse ir gali išlikti jau susiformavusiose bei įkurtose valstybėse. Nacija yra kur kas sąmoningesnė bendruomenė už etnosą. Ji suformuota iš vienos ar daugiau tautybių, etnosų ir paprastai yra identifikuojama pagal siekį politiniam identitetui ir autonomijai formuoti. Nacionalinė valstybė yra valstybė, kuri save identifikuoja kaip nacijos, kurios žmonės nėra matomi kaip paprasčiausi nepriklausomi subjektai, bet kaip horizontaliai susieta visuomenė, kuriai valstybė ir priklauso. Daugumoje nacionalinių valstybių iš tikro yra ir grupės žmonių, kurie nepriskirtini jos šerdiniai kultūrai ar nesijaučia esantys apibrėžtos tautos nariais. Tačiau nepaisant to, beveik visos modernios valstybės elgiasi taip lyg būtų nacionalinės valstybės.
Teisė į pilietybę
Pagal 1948 m. Visuotinę žmogaus teisių deklaraciją kiekvienas žmogus turi teisę į pilietybę. Pilietybė yra viena svarbiausių valstybės suvereniteto išraiškų. Jos įgijimo ir netekimo būdus ir pagrindus valstybė įstatymais gali reguliuoti savarankiškai atsižvelgdama į pačios valstybės bei jos piliečių interesus. Tarptautinėje teisėje pripažinta, kad valstybė pati nustato pilietybės įgijimo ir netekimo būdus, tačiau valstybė nėra visiškai laisva šioje srityje. Pilietybės santykių teisinis reguliavimas turi užtikrinti žmogaus teisės į pilietybę įgyvendinimą, atitikti tarptautines konvencijas, paprotinę tarptautinę teisę ir teisės principus, kurie paprastai yra sietini su pilietybe.
Įgijimas
Pilietybės įgijimas – tapimas piliečiu, įgyjant tam tikras teises ir pareigas valstybėje. Pilietybė gali būti įgyjama 2 būdais: gimimo (filiacijos) ir natūralizacijos.
Ius domicilli, ius soli ir ius sanguinis – pagrindiniai principai, kuriais remiantis galima įgyti pilietybę. Jus soli ir lus domicilli principuose dominuoja ne giminystės, o teritorijos veiksnys.
Pilietybės įgijimas gimimu
Pilietybės įgijimas gimimu (filiacija) yra pagrindinis ir visuotinai pripažintas pilietybės įgijimo būdas. Pilietybės įgijimas gimimu pagrįstas iš esmės dviem principais:
Pilietybę gimimu įgyjantis asmuo nereiškia ir negali reikšti savo valios, kurios valstybės piliečiu jis norėtų būti. Remiamasi narystės prezumpcija, pagal kurią gimstant vaikui yra pakankamai didelė tikimybė, kad jis bus lojalus valstybei, kurioje gimė. Valstybių įstatymai, reguliuojantys pilietybės įgijimą filiacijos pagrindu, gali vadovautis skirtingais pilietybės įgijimo principais. Filiacijos atveju naujagimis gali įgyti savo tėvų pilietybę nepriklausomai nuo to, ar jis gimė tėvų pilietybės valstybėje, ar už jos ribų, t. y. kraujo teisės principas (jus sanguinis), arba įgyti savo gimimo vietos valstybės pilietybę nepriklausomai nuo tėvų pilietybės, t. y. žemės teisės principas (jus soli).
Natūralizacija
Pilietybė gali būti įgyjama suteikiant ją įstatymo nustatyta tvarka. Toks pilietybės įgijimo būdas vadinamas natūralizacija. Asmenys, tam tikrą laiką legaliai gyvenantys užsienio valstybėje, gali kreiptis į valdžios institucijas, kad taptų piliečiais. Natūralizacijos atveju pilietybė yra suteikiama kompetentingų valstybės institucijų asmeniui, neturinčiam tos valstybės pilietybės. Tai išskirtinis būdas, kurį valstybė naudoja savo nuožiūra. Dėl pilietybės suteikimo asmenys gali kreiptis įvairiais sumetimais.
Įvaikinto vaiko pilietybė
Jei vaikas įgijo pilietybę dėl pagrindinių ryšių su motina ar tėvu ir vėliau yra atskleista, kad tėvai nėra tikri motina ar tėvas, vaiko pilietybė gali būti panaikinta su sąlyga, kad neįvyks bepilietybė. Europos Konvencija dėl vaikų įvaikinimo numato pilietybės netekimo atvejus, kai vaikai įgyja ar jau turi įtėvių pilietybę. Pilietybė vaikui negali būti atimta dėl tėvų elgesio. Tokiu atveju, tėvų elgesys neturės neigiamų pasekmių vaikui. Be to nustatyta, kad vaikas nepraranda savo pilietybės, jeigu bent vienas iš tėvų išsaugo tą pilietybę.
Savanoriškas tarnavimas užsienio karinėse pajėgose
Savanoriška tarnyba užsienio karinėse pajėgose iš esmės veikia prieš valstybės interesus. Žmogaus įdarbinimas tarptautinėse pajėgose valstybės naudai pagal dvišales ir daugiašales konvencijas negali būti laikomas tarnavimu užsienio karinėse pajėgose. Nuostata taikoma tik profesionaliems kariams, ne asmenims atliekantiems karinę tarnybą.
Kenksmingas elgesys prieš valstybės interesus
Kenksmingas elgesys prieš valstybės interesus yra apibrėžiamas 1961 metų Konvencijoje dėl bepilietybės atstatymo (1961 Convention on the Reduction of Statelessness). Paprastai yra įtraukiama išdavystė ir kitos veiklos, tokios kaip tarnavimas užsienio slaptose tarnybose, nukreiptos prieš valstybės interesus.
Tikro ryšio tarp valstybės ir piliečių gyvenančių užsienyje trūkumas
Šios nuostatos tikslas yra sudaryti sąlygas valstybei užkirsti kelią savo piliečiams nuolat gyvenantiems užsienyje išlaikyti savo pilietybę iš kartos į kartą. Pilietybės netekimas yra įmanomas tik asmenims turintiems kitą pilietybę. Ši sąlyga reikalauja tikro ryšio tarp valstybės ir piliečio, gyvenančio užsienyje, stoką.
Tikro ryšio trūkumas gali būti nustatomas pagal objektyvius veiksnius, nors pagal nuostatą neužtenka asmeniui turėti nuolatinę gyvenamąją vietą užsienyje. Nepaisant to, kiti gali įrodinėti, jog susilpnėjusio ryšio išlaikymas ilgai gyvenant užsienyje taip pat sukuria tikro ryšio stoką tarp valstybės ir tų piliečių.
Pilietybės netekimas
Pilietybės netekimas – savanoriškas arba nesavanoriškas, automatinis arba įtakotas valdžios, šalies pilietybės netekimas. Pagrindiniai būdai netekti pilietybės yra atsisakymas, praradimas ir atėmimas.
Pilietybės netenkama:
Lietuva
Lietuvos Respublikos pilietybės netenkama (Lietuvos Respublikos pilietybės įstatymo 18 straipsnio 1 d.):
Lietuvos Respublikos pilietybės įstatymo 18 straipsnio 1 dalies 2 punktas netaikomas asmenims, įgijusiems kitos valstybės, su kuria Lietuvos Respublika yra sudariusi sutartį dėl dvigubos pilietybės, pilietybę. Lietuvos Respublikos piliečio teisė atsisakyti pilietybės negali būti varžoma, išskyrus Lietuvos Respublikos pilietybės įstatymo 19 straipsnio  2 dalyje nurodytus atvejus.
Švedija
Atvejai:
Pilietybės patvirtinimas
200px|thumb|right|[[Lietuvos Respublikos piliečio pasas]] Pilietybę liudija specialūs asmens dokumentai. Pvz., piliečio pasas (pvz., Lietuvos Respublikos piliečio pasas), asmens tapatybės kortelė ir kt.
Lietuvos Respublikos pilietybė
Lietuvos Respublikos pilietybės įgijimą reguliuoja Lietuvos Respublikos pilietybės įstatymas. Taikomi tiek kraujo, tiek ir „saulės“ teisės principai. Pagrindinė problematika šiuo metu yra dviguba pilietybė ir jos išplėtimo atvejai.
Europos Sąjungos pilietybė
ES pilietybė – daugiau politinė nei teisinė kategorija (nors ir įtvirtinta ES konstituciniuose aktuose, dokumentuose). Asmuo laikomas turinčiu ES pilietybę, jei jis turi Europos Sąjungos valstybės narės pilietybę.
Dalgiasparnės kandys
Dalgiasparnės kandys (Plutellidae) – drugių (Lepidopetra) šeima.
Pasaulyje yra apie 200 rūšių. Lietuvoje – 7 rūšys:
Sosnovskio barštis
Sosnovskio barštis (Heracleum sosnowskyi) – salierinių šeimos augalas. Sosnovskio barštis yra kilęs iš centrinio ir Rytų Kaukazo, paplitęs ir Užkaukazėje. Kaip piktžolė ir invazinė rūšis paplitusi Baltijos šalyse, Baltarusijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Lenkijoje ir Vokietijoje.
Iš pradžių laikytas Mantegazio barščio porūšiu. Pirmą kartą kaip atskira rūšis aprašyta 1944 m. I.D.Mandenovos. Rūšis pavadinta rusų botaniko Dmitrijaus Sosnovskio (1885-1952 m.), kuris 1936 m. aptiko rūšį Gruzijoje, garbei.
Aprašymas
thumb|left|240px thumb|left|240px|Žiedynas thumb|left|240px|Lapai
Užauga iki 3-5 m aukščio. Stiebas status, tvirtas, apaugęs plaukeliais, šakotas, diametras gali siekti 12 cm. Šaknis liemeninė, iki 10 cm skersmens, labai tvirta. Lapai 50–60 cm ilgio. Žiedyno skersmuo gali būti iki 0,5 m. Žydi liepą–rugsėjį. Sėklas išbarsto rugpjūčio-spalio mėnesiais. Augalo lapai maistingi, tinka gyvuliams šerti (bet žmonėms reikia saugotis nudegimų). Gausūs smulkūs žiedai nektaringi, juos lanko daug įvairių vabzdžių, daugiausia musių, tačiau bitės barščio žiedų beveik visiškai nelanko, nes joms šis nektaras nuodingas.
Poveikis žmogui
Visos augalo dalys kaupia daug ypač stipraus alergeno – furanokumarino. Sosnovskio barščio sultyse yra medžiagų, kurios saulėje įjautrina odą ir gali sukelti 1-3 laipsnio odos nudegimus – iššoka vandeningos pūslės, kurios dažnai plyšta ir sunkiai gyja arba gali atsirasti rudų pigmentinių ilgai išsilaikančių dėmių. Panašų poveikį turi ir kiti Lietuvoje augantys augalai – jonažolės, rūtos.
Pjaunantiesiems žolę, einantiesiems per barščių sąžalynus reikia saugotis, kad ant odos nepatektų augalo sulčių, joms patekus – tuoj nuplauti vandeniu su muilu, prireikus kreiptis ir į medikus. Sultys paprastai sukelia uždegimą tiesioginėje saulės šviesoje, todėl reikia būti atsargiems saulėtomis dienomis.
Gyvuliams, ėdantiems Sosnovskio barštį, jautrumo saulėje nuo jo paprastai nebūna, nes jų odą dengia kailis, todėl saulės šviesa jų odos nepasiekia. Labiausiai tikėtina, kad gali nukentėti baltakailiai gyvuliai, nes jų oda turi mažai melanino ir neapsaugota nuo UV.
Sosnovskio barščio naikinimas
Sosnovskio barštis buvo paplitęs tik Kaukazo regione, kol sovietų Sąjungoje pradėtas auginti kaip silosinis augalas. Dėl to augalas išplito Rusijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje ir Baltijos šalyse kaip invazinė rūšis.
Kol nedideli, jie purškiami glifosatų ir triklopiro grupių herbicidais. Efektyvu didelius plotus suarti kuo giliau pavasarį arba rudenį. Tyrimais nustatyta, kad ant tokių sėklų užpylus 25 cm žemės sluoksnį, šios žūva. Tiesa, iš šaknų vis atželti Sasnovskio barštis gali net iki 13-os metų, todėl išvalytus plotus reikia nuolatos prižiūrėti. Jei jau užaugo barštis, jį reikia nupjauti, šitaip neleidžiant išbarstyti sėklų. Pjaunant augalą būtina dirbti apsisaugojus akis ir odą nuo trykštančių sulčių, po darbo švariai nusiprausti ir kurį laiką saugotis atviros saulės šviesos, nes barščio sultys reaguoja su UV spinduliais.
Lietuvoje
Lietuvoje laikoma viena iš invazinių barščių rūšių. Lietuvoje tarybiniais metais jis buvo siūlytas auginti kaip silosinis augalas.
Į Lietuvą jis atvežtas apie 1950 m., pirmiausia Sosnovskio barščiai pradėti auginti Biologijos instituto eksperimentinėje bazėje kaip pašarinis augalas. Sovietiniu laikotarpiu dėl įspūdingos išvaizdos bei didelio žiedyno žmonės savo soduose ir darželiuose pradėjo sodinti šį augalą. Ilgą laiką ir bitininkai tikėjo, kad iš barščio bitės renka nektarą. Dabar augalas plinta vis didesnėse teritorijose, dažniausiai apleistose, rečiau šienaujamose pievose, pamiškėse, šalia kelių, paupiuose. Sosnovskio barštis išstumia vietines augalų rūšis jas užgoždamas. Paupiuose sunku išnaikinti, nes potvyniai perneša sėklas. Plinta labai sparčiai, dideliuose žiedynuose kiekvienas augalas kasmet subrandina dešimtis tūkstančius sėklų, didžiausi barščiai - net iki 100 tūkst. sėklų, jas išbarsto maždaug 4 metrų spinduliu. Net iki 95% sėklų išlieka gyvybingos keletą metų. Sosnovskio barštis sunkiai išnaikinamas dar ir todėl, kad jis atželia iš šaknų net pjaunamas kelis kartus.
2014 m. Lietuvos Aplinkos ministerija pradėjo organizuoti Sosnovskio barščių naikinimą – renka informaciją apie jų augavietes, finansuoja naikinimo darbus.
Jominai
Jominai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Štabino, 21 km į pietus nuo Augustavo ir 62 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Bebro nacionaliniame parke.
The Pacific (serialas)
Ramusis vandenynas  – istorinis serialas, kuriame siekiama parodyti II pasaulinio karo veiksmus, vykusius Ramiajame vandenyne, dar žinomus pavadinimu šokinėjimas per salas. Siekiant tikroviškumo remtasi dviem, autentiškais įvykių dalyvių, memuarais: E. Sledžas (Eugene Sledge) „Senoji veislė: nuo Paleliu iki Okinavos“ (With the Old Breed: At Peleliu and Okinawa) ir R. Lekio (Robert Leckie) „Mano pagalvė – šalmas“ (Helmet for My Pillow). Taip pat dar gyvų šio karo dalyvių atsiminimais.
Jominai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. – XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta jotvingiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 metų kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pirmasis paminėjimas apie kaimą datuojamas XVII a. Kaime ant upės kranto buvo rūdos kasykla, kuriai vadovavo Stanislavas Reškė (Stanislow Reszke). 1703 metais kaimą perėmė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ginklanešys ir artilerijos generolas Kazimieras Sienickis (Kazimierz Sienicki). Naujasis šeimininkas įkūrė naujus kaimus Mogilnicę, Čarnievą, Lipovą, Vrotkius. Vietoj vis blogėjančios rūdos kasyklos įkūrė vandens malūną, o kasyklą perkėlė toliau už kaimo. 1707 metais per Šiaurės karą, Kazimieras Sienickis buvo paimtas į nelaisvę rusų kareivių, o 1711 mirė tremtyje Sibire. Po jo mirties, šias žemes perėmė Kasparas Devičas (Kasper Dewicz). Nuo 1713 iki 1732 metų šių žemių gubernatorius buvo Mstislavlio vaivada Jurgis Stanislovas Sapiega, o po jo mirties 1732 metais jo našlė – Teodora iš Soltanovos. 1755 metais Teodora Sapiega davė leidimą statyti medinę parapijinę Šv. Mato bažnyčią, kuri sudegė 1789 metais. Po metų, parapijiečiai pastatė laikiną koplyčią. 1793 metais karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis suteikė parapijai žemių ir įsakė atstatyti bažnyčią. Bet neilgai trukus įvyko Abiejų Tautų Respublikos padalijimai ir bažnyčios statyboms skirta medžiaga buvo panaudota Suchovolos bažnyčios statyboms. Dabartinė medinė bažnyčia pradėta statyti 1780 metais, o 1845 metais buvo perkelta nemaža dalis Augustavo bažnyčios turto. Šalia bažnyčios yra pastatytas atminimo kryžius 1944 m. birželio 20 dieną žuvusiems 24 kaimo žmonėms. Pagal 1920 metų liepos 12 dienos Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Nuo 1919 iki 1954 metų kaimas buvo Dembovo valsčiaus centras. 1975-1998 metų priklausė Suvalkų vaivadijai.
Paminklai
Kaime yra nemažai išlikusių senovinių klėčių, kapinių statulų ir kryžių, geležies lydymo krosnių. Taip pat kaimo apylinkėse yra išlikę nemažai medinių karkasinės statybos šventovių.
The Pacific (serialas)
Serialas pastatytas remiantis ankstesnių kūrinių sėkme, daugiausiai karinio filmo „Gelbstint eilinį Rajaną“ bei 2001 m. tų pačių autorių sukurtu serialu „Karo vilkai. Desantininkai“. Šio serialo populiarumą įrodo gauti 87 iš 100 balų Metacritic svetainėje. 2010 m. savaitraštis „Time“ šį filmą įtraukė kaip septintą į 10-ies geriausių metų TV serialų sąrašą. Be to buvo nominuotas 23-im Emmy apdovanojimams, iš jų laimėjo 8-is. Nominuotas buvo Auksinio gaublio apdovanojimui kaip geriausias TV serialas.
Filmavimas
Filmo biudžetas apie 200 mln. JAV dolerių, pradėta filmuoti 2007 m. Melburne, Australijoje, pabaigtas 2008 m. gegužę. Per tą laiką epizodai filmuoti Kvinslando valstijos miestuose: Port Daglase, Mosmane. Taip pat Mowbray nacionaliniame parke bei Rocky Point paplūdimyje. Viktorijos valstijoje You Yangs kalnų masyve bei Sandy Creek Road vietovėje.
Bevainikė musmirė
Bevainikė musmirė (Amanita vaginata) – musmirių (Amanita) genties grybas.
Kepurėlė 5-10 cm skersmens, jauna varpelio formos, senesnė paplokščia, pilka, ruda, gelsva, balsva, pagal spalvą ir kai kurias kitas žymes skirstoma į kelias formas, bet praktiniu požiūriu visos jos lygiavertės. Lakšteliai balti, tankūs, laisvi. Kotas 8-15 cm ilgio, 1-1,5 cm storio, kepurėlės spalvos, be žiedo, pagrindas sustorėjęs ir apsuptas išnaros. Trama balta, be ypatingo kvapo.
1239 m.
1239 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
1238 m.
1238 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jonas Jurašas
Jonas Jurašas (g. 1936 m. birželio 19 d. Panevėžyje) – Lietuvos teatro režisierius.
1238 m.
Mirtys
Nedatuota
Jonas Jurašas
Biografija
Žmona Aušra Marija Sluckaitė. 1964 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. Sukūrė spektaklių Lietuvos rusų dramos, Šiaulių dramos, Lietuvos dramos teatruose. 1967–1972 m. Kauno dramos teatro vyr. režisierius, atleistas iš pareigų dėl politinių motyvų.
Protestuodamas prieš kūrybinės laisvės suvaržymą 1974 m. su žmona emigravo, gyveno Austrijoje, Vokietijoje, vėliau JAV. Sukūrė spektaklių JAV, Japonijos, Belgijos, Vokietijos, Kanados teatruose. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę 1990–1992 m. sukūrė spektaklių Kauno dramos teatre. Režisavo operų Lietuvos operos ir baleto teatre. JAV (Jeilio dramos mokyklos, Rutgerso universiteto, Vašingtono valstijos universiteto, Ohajo universiteto), Kanados (Nacionalinės teatro mokyklos) aukštųjų mokyklų kviestinis profesorius.
Banknotas
Banknotas  – piniginis ženklas, gaminamas iš popieriaus, tankaus audinio ar plastiko, paprastai stačiakampės formos. Banknotus išleidžia bankai ir jie atstoja monetas, kaip cirkuliacijos bei mokėjimo priemones.
Clapham Rovers FC
Clapham Rovers FC – buvęs Anglijos futbolo klubas, įkurtas 1869 m. Klapame (pietų Londonas) ir gyvavęs iki XX a. pradžios.
Samuel Sánchez
thumb|230px|Samuel Sánchez
Samuel Sánchez González (g. 1978 m. vasario 5 d. Ovjede) – Ispanijos plento dviratininkas, olimpetis. Dalyvavo klasikinėse kalnų ir etapinėse lenktynėse. 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse laimėjo aukso medalį dviračių plento varžybose. Iš kitų aukštų Sánchez rezultatų minėtina pergalė 2006 m. Züri-Metzgete varžybose, 3 vieta ir 3 laimėti etapai 2007 m. Vuelta a España varžybose, 3 vieta 2003 ir 2007 m. Vuelta al País Vasco varžybose.
Samuel Sánchez atstovavo Euskaltel-Euskadi komandai.
Committee for Skeptical Inquiry
200px|thumb|CSI logotipas Committee for Skeptical Inquiry (CSI), iki 2006 m. vadinosi Committee for the Scientific Investigation of Claims of the Paranormal, CSICOP – JAV ne pelno organizacija, moksliškai tirianti įvairius paranormalius reiškinius ar pranešimus apie juos.
Kabatija
Kabatija  – miestas Palestinos teritorijose, Vakarų Krante, Dženino muchafazoje, 6 km į pietus nuo Dženino. Yra Saladino mečetė. Verčiamasi žemės ūkiu (alyvuogės), klinčių gavyba.
Laisvamanybė
thumb|200px|right|Laisvamanybės simbolis|Amerikos Sekuliaristų Sąjunga XIX a. pab. paskelbė [[Darželinė našlaitė|našlaitę laisvamanių simboliu.]]
Laisvamanybė – filosofija, teigianti, kad įsitikinimai turi būti suformuoti mokslo ir logikos, o ne emocijų, autoritetų, tradicijų, ar dogmų. Laisvamanybė veda į ateizmą, sekuliarizmą. Visuomenėje keičia socialines politines pažiūras, galiausiai ir kultūrines normas.
Laisvamanybės bruožų yra antikos filosofijoje. Viduramžiais laisvamanybė reiškėsi dvejopos tiesos forma. Laisvamanybės forma – deizmas – paplito Šviečiamajame amžiuje tarp prancūzų enciklopedininkų ir anglų filosofų. Gamtotyros, pozityvizmo ir materializmo vyravimas lėmė laisvamanybės suklestėjimą – ji tapo organizuotu tarptautiniu judėjimu. 1880 m. Briuselyje įsteigta Pasaulinė laisvamanių sąjunga. 1952 m. Amsterdame įkurta Tarptautinė humanistinė ir etinė sąjunga, vienijanti apie 20 laisvamanių organizacijų.
Laisvamanybė Lietuvoje
Pirmas lietuviškas laisvamanių organizacijas kūrė dr. Jonas Šliūpas. 1895 m. įkūrė „Spindulio“ laisvamanių organizaciją, 1900 m. Lietuvių laisvamanių susivienijimą Amerikoje, 1910 m. Lietuvių laisvamanių sąjungą, o vėliau, 1918 m. Lietuvių laisvamanių federaciją bei 1935 m. Laisvamanių etinės kultūros draugiją. Lietuvoje judėjimas tapo organizuotu tik atkūrus nepriklausomybę.
Ginkūnuose įkūrė savo kapines, vėliau jas įkūrė dar 13-oje vietų (Kupiškio laisvamanių kapinės ir kt.). Telkė įvairius meninio pobūdžio kolektyvus, orkestrus, chorus ir panašiai. Išlaikė 16 viešųjų bibliotekų. Didelį dėmesį skyrė paskaitoms, susirinkimams, vakaronėms.
Sovietmečiu laisvamanybė, tuomet vadinta ateizmu, turėjo oficialios ideologijos statusą. Materialistinės pasaulėžiūros ugdymas tapo mokyklų, kultūros įstaigų, laikraščių bei žurnalų, partinių bei komjaunimo organizacijų auklėjamosios veiklos dalimi. Pertvarkos metais ir nepriklausomos Lietuvos laikais tai buvo atšaukta. Laisvamanybės propagavimas sunyko. Visgi 1992 m. žurnalisto Jono Sakalausko iniciatyva buvo atgaivinta Lietuvos pasaulietinės kultūros draugija (LPKD), kurios aktyvistai laikas nuo laiko pasireiškia žiniasklaidoje, internete, reguliariai leidžia savo puslapį „Laisvoji mintis“ laikraštyje OPOZICIJA. 2002 m. įvykusiame III LPKD suvažiavime jos pirmininku išrinktas žinomas visuomenės ir politikos veikėjas Algirdas Kunčinas.
FC Barreirense
Bareiro FC – Portugalijos futbolo klubas iš Bareiro.
Istorija
1911 d. įkurtas klubas. 1930 ir 1934 m. Portugalijos čempionate užėmė antrą vietą.
Vėliau klubas rungtyniavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse.
Spalvinė gama
Raudona ir balta – klubo tradicinės spalvos.
Vasiliauskas
Pavardė kilusi iš slaviškų pavardžių,  – šios iš krikšto vardo Vasilijus, Vasylius (< 🇬🇷 'karališkas, narsus').
Rinas
Rinas (Reno) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Nevados valstijoje. Apygardos administracinis centras. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, turi 225 tūkst. gyventojų; trečias pagal šį rodiklį miestas valstijoje.
thumb|left|200px|Rino miesto centras
Rino pradėjo kurtis 1859 m. Siera Nevados kalnagūbrio papėdėje, slėnyje abipus Trakio upės (Truckee), netoli Tahou ežero bei Kalifornijos sienos. 1868 m. iki Rino nutiesus geležinkelį ir išpardavus gretimas žemes į jo apylinkes pradėjo plūsti naujakuriai. Ėmė plėstis 1931 m. Nevadoje legalizavus azartinius žaidimus, steigėsi kazino namai, naktiniai klubai, viešbučiai, plėtojosi turizmas. Rino laikytas JAV lošimų sostine, vėliau šis titulas priskirtas toje pačioje valstijoje esančiam Las Vegui.
Švenčionių seniūnija
Švenčionių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Švenčionių rajono savivaldybės šiaurėje.
Geografija
Seniūnija užima 16413 ha plotą. Švenčionys įsikūrę rytiniame Lietuvos pakraštyje, sausame giliame slėnyje, prie pat čia prasidedančio Kunos upelio, nešančio savo vandenis į Baltarusiją. Švenčionys yra daugelio kelių sankirtoje. Keliai į Vilnių, Zarasus, Ignaliną, Lentupį (Baltarusija), Vidžius (Baltarusija) per Adutiškį, Mielagėnus.
Istorija
2013 m. gruodžio 1 d. prijungta Švenčionių miesto seniūnija.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 6 seniūnaitijos:
Karališkasis pingvinas
Karališkasis pingvinas (Aptenodytes patagonicus) – pingvininių (Spheniscidae) šeimos paukštis. Yra žinomi du porūšiai:
Paplitimas
Paplitę Antarktidos pakraščiuose, kur sausumos nekausto ledas. Taip pat Krozės, Folklando, Herdo, Kergeleno, Makvorio, Princo Edvardo,  Pietų Džordžijos ir Sandvičo salose. Populiacijoje 4 mln individų. Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis karališkojo pingvino apsaugos būklė nekelia susirūpinimo. Individų skaičius populiacijoje nežymiai gausėja, nors gimstamumo rodiklis žemas, o praeityje jie buvo intensyviai medžiojami.
Išvaizda
Stambus paukštis: 85 – 95 cm ilgio ir 11,8 kg svorio. Patinai stambesni už pateles. Kūnas aptakus. Galva juoda, abiejuose šonuose oranžinės, apversto lašo formos, dėmės. Nugara, uodega ir išorinė sparnų pusė yra sidabriško žvilgesio pilkai juoda. Tarp pilvo ir nugaros juoda, siaura juosta. Pilvas baltas. Gerklė blyškiai geltona. Snapas ilgas ir aštrus. Antsnapis yra juodas. Posanapyje yra rausvai raudoni arba oranžiniai dryžiai, kurie atspindi ultravioletinius spindulius. Sparnai ilgi ir siauri. Iki pirmojo šėrimosi jaunikliai tamsiai rudos spalvos. Iki trejų metų jie panašūs į suaugusius, tačiau spalvos nėra tokios ryškios.
Elgsena
Bendruomeniniai, labai socialūs paukščiai, gyvena didelėse, virš 39 000 perinčių porų kolonijose. Veisimosi metu poros užima maždaug 0,5 m² teritoriją. Balsas primena asilo bliovimą. Tuoktuvių metu patinas balsu stengiasi atkreipti patelės dėmesį. Kolonijose tėvai, naudodami balsą, susiranda savo jauniklius. Sausumoje trumparegiai, o vandenyje puikiai mato. Nuo šalčio saugo poodinis riebalų sluoksnis, 6 cm ilgio plunksnos suteptos riebalais, o kojos tankiai išraizgytos kraujagyslėmis, todėl visada būna 39 °C. Sausumoje vaikšto nerangiai. Plaukia 10 km/h greičiu, gali panerti į 322 m gylį, panėrę išbūna 10 min. Plaukiant kojos atlieka vairo funkciją, o sparnai – irklų. Kartos trukmė iki 26 metų, lytiškai subręsta 6 metų.
Mityba
Minta smulkia žuvimi: Electrona carlsbergi, Krefftichthys anderssoni, Protomyctophum tenisoni, Paradiplospinus gracilis, Champsocephalus gunneri. Žuvis sudaro 80–100% raciono, o žiemą tik 30%. Taip pat minta galvakojais: Martialia hyadesii, Gonatus antarcticus. Grobį gaudo ilgu, aštriu snapu. Nedidelės išaugos ant liežuvio ir gerklės gleivinės padeda išlaikyti slidų grobį snape. Prieš prarydami grobį, pingvinas išstumia iš snapo vandenį.
Dauginimasis
thumb| Aptenodytes patagonicus Nėra labai monogamiški. Laiku negrįžus partneriui, sudaro naują porą. Veisiasi kartą per dvejus metus. Veisimosi ciklas trunka 14 – 16 mėnesių. Baigus šertis prasideda paukščių tuoktuvės.
Po mėnesio patelė padeda žalsvai baltą, 300 g masės kiaušinį. Inkubacija trunka 54 dienas. Padėjusi kiaušinius patelė traukia į jūrą maitintis ir priaugti svorio. Patinas kiaušinį laiko ant kojų, pridengęs papilvės odos raukšle, kad šis nesušaltų. Gulinčio ant pingvino kojų kiaušinio temperatūra yra 39C. Patinas ir patelė kiaušinį peri pamainomis, kurios keičiasi kas 6 -18 dienų.
Gamtiniai priešai
Suaugusius pingvinus medžioja Kergeleniniai jūrų lokiai, subtropiniai jūrų lokiai, jūrų leopardai ir orkos. Jauniklius naikina antarktiniai plėšikai, didieji audrapaukščiai.
1943 m.
1943 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Paprastoji rusmenė
Paprastoji rusmenė (Digitalis purpurea) – dvimetis arba daugiametis gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos žolinis augalas.
Stiebas stačias; užauga iki 1,5 m aukščio. Lapai dideli, pailgi, plaukuoti; žiedai dideli, rusvai geltoni arba geltoni, susitelkę į trumpą retą vienašalę kekę; vaisius – dėžutė su daug sėklų. Žydi birželio-liepos mėnesiais. Vaistažolė turi širdį veikiančių glikozidų, todėl vartojama širdies-kraujagyslių sistemos ligoms gydyti. Vaistinė žaliava – lapai, skinami sausą saulėtą dieną, nes po lietingų dienų yra mažiau gydomųjų medžiagų. Rusmenėje yra yra flavonoido apigenino, pasižyminčio antivėžiniu veikimu.
Griškamurgis
Griškamurgis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, tarp Tartupio Sruogos, Ūtos Sruogos, Naujosios Ūtos ir Zapalkos kaimų. Rytų puse jis ribojasi si Ūtos giraite.
Gyventojai
1959 m. 8 kaimo sodybose gyveno 27 asmenys. 2009 m. 1 sodyboje gyveno 1 asmuo.
Vengrijos futbolo varžybos 1909–1910 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1909–1910 m.
1909–1910 m. NB I
Nemzeti Bajnokság I arba NB 1 – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
Julė Draudikienė-Vaišvilaitė
Julė Draudikienė-Vaišvilaitė (g. 1955 m. rugsėjo 20 d. Pocaičiuose, Mažeikių raj.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Židikų vidurinę mokyklą, 1973–1980 m. (su pertrauka) choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (pedagogų Vytauto Blūšiaus, Remigijaus Songailos ir Onos Radzevičienės klasės). 1984 ir 1988 m. kvalifikaciją kėlė Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi institute Vilniuje.
Nuo 1980 m. Naujosios Akmenės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunučių choro vadovė. 1982–1989 m. vadovavo vietiniam centrinės ligoninės moterų chorui.
Nuo 1976 m. N. Akmenės kultūros rūmų mišriojo choro chormeisterė, nuo 1979 m. meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų šventėms Rygoje (Latvija) ir Gotlande (Švedija). Choras dalyvauja koncertuose ir kituose rajono kultūros renginiuose. Taip pat chorvedė vadovavo įvairiems vokaliniams ansambliams.
Nuo 1990 m. N. Akmenės Šv. Dvasios bažnyčios jaunimo choro ir moterų vokalinio kvarteto vadovė. Mokytoja yra Akmenės ir Mažeikių rajonų dainų švenčių dirigentė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Prieskydinė liauka
Prieskydinė liauka sudaryta iš parenchimos, kurios tarpuose yra jungiamasis audinys. Jame yra kraujagyslės, nervai. Iš išorės liauką dengia jungiamojo audinio kapsulė.
Prieskydinė liauka gamina hormoną paratiroidiną (parathormoną), kuris svarbus kalcio metabolizmui. Šis hormonas veika kaulus, inkstus, virškinimo traktą. Padidėjus liaukos aktyvumui, kraujyje padaugėja kalcio, tuomet slopinama nervų sistema, silpsta raumenų susitraukimai. Dėl liaukos hipofunkcijos – kalcio kraujyje sumažėja, prasideda traukuliai ir, nesuteikus pagalbos, žmogus gali mirti.
Nijolė Domarkienė-Šimonytė
Nijolė Domarkienė-Šimonytė (1934 m. gegužės 19 d. Naujikų k., Kupiškio r. – 2010 m. gruodžio 28 d. Klaipėdoje) – choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Baigusi Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1952–1957 m. lietuvių kalbą ir literatūrą studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. B. Piekarskis). Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1954–1959 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė).
Be pedagoginio darbo, N. Domarkienė nuolat vadovavo mėgėjų chorams. 1959–1960 m. buvo Klaipėdos „Trinyčių“ fabriko moterų choro vadovė – parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei, 1963–1970 m. uostamiesčio celiuliozės – popieriaus kombinato mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorą parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui, o vokalinius ansamblius respublikiniams konkursams, dalyvavo televizijos laidoje. 1970 m. suorganizavo Klaipėdos miesto mokytojų mišrųjį chorą ir iki 1974 m. jam kūrybiškai vadovavo. Chorą išmokė nemaža kūrinių, koncertų surengė Klaipėdoje, dainavo Vilniuje, Pärnu (Estija) ir per Lietuvos radiją, chorų konkurse Šiauliuose laimėjo antrąją vietą. 1989–1993 m. Klaipėdos Kristaus Karaliaus bažnyčios mišriojo choro chormeisterė – chorą parengė popiežiaus Jono Pauliaus II sutikimo iškilmėms Kryžių kalne prie Šiaulių. 1991 m. buvo Kretingos bažnyčios mišriojo choro chormeisterė, 1994–1995 m. vadovavo Klaipėdos „Gijos“ mišriajam chorui ir vokaliniam ansambliui, 1995–1996 m. buvo Klaipėdos „Rūtos" draugijos vokalinių ansamblių ir solistų vadovė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Dalia Bernatonytė
Dalia Bernatonytė (1951 m. spalio 28 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierė ekonomistė, socialinių mokslų daktarė.
Biografija
Tėvas inžinierius Juozas Bernatonis, brolis politikas Juozas Bernatonis. 1974 m. baigė Kauno politechnikos instituto Inžinerinės ekonomikos fakultetą. 1986 m. ekonomikos mokslų kandidatė.
1975–1979 m. Kauno pieno kombinato inžinierė–programuotoja. Nuo 1979 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja, nuo 2008 m. profesorė.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios kryptys: tarptautinė prekyba, Lietuvos užsienio prekyba, tarptautinio verslo ekonomika ir vadyba. Paskelbė daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių. Vadovėlių ir mokymo priemonių aukštosioms mokykloms autorė ir bendraautorė.
Berniūnai (Ignalina)
Berniūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Gaidės, prie Gulbinėlės upelio ir Berniūnų miško. Eina kelias, atšaka į Varniškius.
Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius). 1921 m. surašymo duomenimis čia gyveno 79 žmonės, visi lenkai.
Gyventojai
thumb|left|240px|Vieškelis pro Berniūnus
Mariel Žagunis
Mariel Žagunis (Marielė Žagunytė) (g. 1985 m. kovo 3 d. Byvertone, Oregone) – lietuvių kilmės JAV fechtuotoja kardais. Baigusi antropologijos studijas Notre Dame universitete. Ji tapo du kartus olimpine čempione (2004 ir 2008 m.) ir pirmąja amerikiete laimėjusia olimpinį auksą fechtavimosi rungtyje. 2012 m. Londono olimpiados atidarymo metu jai buvo patikėta nešti JAV valstybinę vėliavą. Ji taip pat yra laimėjusi bronzos medalius komandinėse rungtyse (2008 ir 2016) ir yra keturių Olimpiadų dalyvė (2004, 2008, 2012 ir 2016).
1240 m.
1240 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Old Carthusians FC
Old Carthusians FC – Anglijos futbolo klubas iš Godlmingo.
Kultūros paminklų apsauga
thumb|120px|Kultūros paminklo ženklas Kultūros paminklų apsauga – valstybės kontroliuojama kultūros paminklų apsaugos administracinių ir teisinių, mokslinių ir praktinių priemonių sistema architektūros, dailės, archeologijos, istorijos bei kitam kultūros paveldui apsaugoti nuo sunaikinimo, jį panaudoti visuomenės reikmėms ar kaip turizmo objektus. Daugumoje valstybių kultūros paminklai yra saugomi įstatymų, moksliškai tiriami ir tvarkomi.
Apsaugos priemonės
Svarbiausios kultūros paminklų apsaugos priemonės:
Istorija
Kultūros paminklų apsaugos pradmenų buvo Antikoje – 162 m. Romos senato įsaku Trajano kolona paskelbta miesto piliečių nuosavybe, kurią drausta niokoti. Paminklosaugos prielaidos susiklostė viduramžiais. Kultūros paminklų apsaugos idėjos išplito Renesanso laikotarpiu. Per Prancūzijos didžiąją revoliuciją Nacionalinio konvento dekretais buvo nacionalizuota privačių kultūros paminklų rinkinių. Nuoseklios kultūros paminklų apsaugos raidos pradžia laikytina 1795 m., kai Prancūzijoje pradėjo veikti kultūros paminklų apsaugos valstybės tarnyba. XIX a. – XX a. pradžioje paminklais imta rūpintis daugelyje Europos valstybių: priimta kultūros paminklų apsaugos įstatymų, įkurta valstybės įstaigų. Paminklosauga suintensyvėjo po Antrojo pasaulinio karo, kai buvo atstatomi, restauruojami ir konservuojami per karą nukentėję architektūros ir dailės paminklai.
Institucijos
XX a. pabaigoje kultūros vertybių apsauga ėmė rūpintis ir Europos Taryba. Jos priimti dokumentai:
Kultūros paminklų apsauga ir tvarkymu rūpinasi: