cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Galvakrūtinė
Prieškrūtis
Galvakrūtinės ventralinėje (pilvo) dalyje yra prieškrūtis (sternum), kurio užpakalinė dalis per vidurį nusmailėjusi. Prieškrūčio pakraščiuose yra kojų dubenėliai.
Cheliceros
thumb|200px|[[Tarantulai|Tarantulo vaizdas iš apačios: cheliceros šviesesnės, su nageliais.]] Cheliceros (chelicerae) yra burnos galūnės, sudarytos iš dviejų narelių: storo plataus bazalinio (pamatinio) narelio ir nagelio. Pamatiniame narelyje yra stiprūs raumenys, judinantys nagelį, ir nuodų liauka su latakėliu. Ramybės būsenoje nagelis būna prisiglaudęs prie pamatinio narelio ir glūdi griovelyje, kurio priekiniame ir užpakaliniame pakraštyje yra įvairaus dydžio ir formos danteliai. Cheliceromis vorai pagauna ir sulaiko grobį, patelės jomis nešioja kiaušinėlių kokonus (Pisaura mirabilis, Pholcus phalangioides), o patinai per kopuliaciją prilaiko patelę. Kai kurių patinų (pvz., Tetragnathidae) cheliceros labai stiprios, su daug dantelių ir labai ilgu bei storu nageliu.
Pedipalpai
thumb|200px|left|[[kryžiuočiai (gentis)|Kryžiuotis. Prieš burną - pora lenktų pedipalpų]] Pedipalpai (Pedipalpi) arba kojiniai čiuopikliai yra dar viena pora galvos galūnių. Jie žymiai ilgesni už cheliceras ir sudaryti iš šešių narelių: dubenėlio (coxa), klubo (trochanter), šlaunies (femur), kelio (patella), blauzdos (tibia) ir letenėlės (tarsus). Šie nareliai apaugę paprastais plaukeliais, šereliais o kartais ir storais dygliais. Ant jų išsidėstę įvairūs receptoriai. Visų rūšių patinų pedipalpai virto sudėtingu dauginimosi organu.
Kojos
Tinklus rezgančių vorų užpakalinių kojų kai kurie viršūniniai šereliai virto pjūkliškomis arba S pavidalo struktūromis, kurios leidžia netrukdomai judėti tinklu arba voratinkliui gaminti (voratinkliniai šereliai). Priešletenėlės ir letenėlės vidinės pusės šereliai kartais sustorėję ir sudaro šukų pavidalo darinį skopulą (scopulae), išskiriantį lipnų sekretą, kuris leidžia vorams laipioti lygiais vertikaliais paviršiais. Cribellatae grupės šeimų vorai IV kojų poros priešletenėlės dorsalinėje pusėje turi specifinius šerelius, kurie sudaro kalamistrumą (calamistrum). Tai susiję su garbanotų siūlų pynimu. Taip pat ant kojų yra ilgi ir labai ploni juntamieji plaukeliai trichobotrijos.
Stiebelis
Galvakrūtinę su pilveliu jungia siauras ir ilgas stiebelis (petiolus), kuris ypač gerai matomas skuzdėlių išvaizdą imituojančiuose voruose, tačiau daugumos jis nematomas, nes uždengia pilvelis (abdomen).
Makoto Učida
Taip pat jis buvo vienas PlayStation 2 žaidimo „Altered Beast“ kūrėjų. Deja, šis žaidimas buvo išleistas tik Japonijoje.
Vytautas Almonaitis
Vytautas Almonaitis (g. 1958 m. liepos 12 d. Šilėnuose) – Lietuvos ir Pakruojo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1991 m. baigė Kauno veterinarijos akademiją.
1995–2001 m. Bardiškių žemės ūkio bendrovės pirmininkas, nuo 2001 m. Pakruojo rajono savivaldybės Žemės ūkio skyriaus vyr. specialistas. Nuo 2006 m. Kalpokų žemės ūkio bendrovės, UAB „Kalpokų ūkis“ direktorius.
2000–2003 m. ir nuo 2019 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narys.
Spondijas
Spondijas (Spondias) – anakardinių (Anacardiaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso plačialapiai ir pusiau lapus metantys iki 25 m aukščio medžiai. Vaisiai 4-10 cm ilgio, prinokę geltoni ar oranžiniai, su viena sėkla.
Auga Azijos tropikuose ir Neotropinėje srityje. Apie 10 rūšių yra domestikuotos ir auginamos vaisiams.
Gentyje yra 17 rūšių: ir kt.
Gatelių piliakalnis
Gatelių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3577; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1300; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A918) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Gatelių Daugailių seniūnija. Pasiekiamas Gatelių kaimo rytinėje dalyje pasukus į kairę šiaurėn, už 900 m vėl pasukus į kairę vakaruosna, toliau lauko keliuku 450 m iki negyvenamos sodybos, yra už jos dešiniau į šiaurės vakarus.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Ilgės upelio dešiniajame krante, 330 m į pietvakarius nuo pietvakarinio Šiekštelio ežero kranto. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 25x17 m dydžio. Jos rytiniame krašte iškastas 5 m pločio, 1 m gylio griovys. Rytiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 33x18 m dydžio terasa. Šlaitai statūs, 10 m aukščio, rytinis šlaitas nuolaidus.
Piliakalnis labai apardytas arimų, apaugęs pušimis.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinis sluoksnis rastas sunaikintas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 1,4 ha.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
NAK Novi Sad
Istorija
Klubo ištakos siekia 1910 m. Klubas įkurtas dar gyvuojant Austrijos ir Vengrijos imperijai. Tuo metu tai buvo vengriškas klubas. Po pirmojo pasaulinio karo miestas atiteko naujai sukurtai Serbų, kroatų ir slovėnų karalystei, vėliau pavadinta Jugoslavija.
1936 m. šis klubas iškovojo trečią vietą Jugoslavijos čempionate.
Nustojo gyvuoti 1945 m.
Isla Bastimentos nacionalinis jūrinis parkas
Isla Bastimentos nacionalinis jūrinis parkas  – jūrinis parkas šiaurės vakarų Panamoje, Bokas del Toro salyne, apima centrinę Bastimentoso salos dalį, ją supančias saleles, seklumas, bei atokiau esančias Sapatilijos seklumas. Plotas – 13 226 ha.
Bartai
thumb|280px|Baltų gentys XII a. Bartai – viena iš baltų prūsų genčių, gyvenusi Bartoje. Pirmą kartą šiuo vardu minimi 1249–1269 m. rašytose Danijos karalių žemės knygose.
Geografija
Pietiniai bartų kaimynai buvo galindai, pietvakariuose ribojosi su Sasna, vakaruose jų kaimynai buvo varmiai, šiaurėje - notangai, šiaurės rytuose - Alnos ir Priegliaus krante – nadruviai, rytuose – jotvingiai. Spėjama, kad svarbiausia bartų gyvenvietė buvo dabartinis Barštynas, kur stovėjo jų pilis.
Bartai kultūra ir kalba artimiausi kitoms prūsų gentims - sembams, notangams ir varmiams.
Istorija
Dalyvavo 1242–1249 m. Pirmajame prūsų sukilime ir 1260–1274 m. Didžiajame prūsų sukilime prieš kryžiuočius. Per Didįjį sukilimą bartams vadovavo vitingas Divonis. Po sukilimų pralaimėjimo dalį bartų vokiečiai iškeldino į Pagudę, dalis jų, gelbėdamiesi nuo kryžiuočių vergovės, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio padedami, persikėlė į Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Gardino, Lydos, Medininkų, Slanimo, Valkavisko apylinkes. Šiauriniai ir rytiniai bartai, veikiausiai jų dauguma, tapo lietuvininkais, jų žemės įėjo į Mažąją Lietuvą. Likusieji Bartoje XVI a. - XVII a. suvokietėjo, kai kurie sulenkėjo, tapo mozūrais. Didžiojoje Lietuvoje apsigyvenusių bartų teritorijoje, Lydos apskrityje, ne vėliau kaip XIV a. antroje pusėje buvo įkurtas Bartų valsčius su Panemunės, Pelesos, Skalvių ir Aradnos vaitystėmis. 1503 m. minima Bartų apskritis (pavietas). XVIII a. dar buvo Bartų seniūnija. Žirmūnų, Rodūnios, Pelesos apylinkių (Gardino žemė) bartai ilgai išlaikė savitą kultūrą, šimtmečius save vadino bartais. Nemuno aukštupio kairiajame krante išliko su bartų tautovardžiu susijusių vietovardžių, pavardžių.
Norgailiai
Norgailiai arba Proletarskojė (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Wiekmünde, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. , nuo 2008 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Majakovskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas – lietuviškos kilmės. 1583 m. minimi Nargailen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1947–2008 m. Majakovskojės apylinkės kaimas.
Alvydas Lukys
Alvydas Lukys (g. 1958 m. lapkričio 4 d. Šiauliuose) – Lietuvos fotografas.
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. Nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, nuo 1997 m. Fotografijos ir medijos meno katedros (iki 2000 m. Fotografijos ir videomeno katedra) vedėjas. Nuo 2007 m. profesorius.
Kūryba
Surengė individualių fotografijos parodų Lietuvoje ir užsienyje (Turku 1996 m., Berlynas 1999 m., 2005 m., Miunchenas 2005 m.). Konceptualiose fotografijose atskleidžiama laiko ir daikto potekstė; būdinga subtilus grafiškumas, raiški faktūra, fragmentiška ir minimalistinė kompozicija. Pastaruoju metu fotografuoja telefonu su foto funkcija.
Fotografijų ciklai:
Vekselis
thumb|1914 m. [[Ventspilis|Ventspilyje išrašytas vekselis, pagal kurį I. W. Junker & Co. komercinis bankas pasižadėjo sumokėti 35 Rusijos rublius]] thumb|1926 m. Birmoje išrašytas vekselis, pagal kurį [[Imperatoriškasis Indijos bankas pasižadėjo sumokėti 20000 Indijos rupijų]] Vekselis – vertybinis popierius, kuriuo jį išrašęs asmuo be sąlygų įsipareigoja tiesiogiai ar netiesiogiai sumokėti tam tikrą pinigų sumą vekselyje nurodytam asmeniui pats arba įsako tai padaryti kitam.
Povilas Gasiulis
Povilas Gasiulis (g. 1944 m. sausio 8 d. Medeniuose, Utenos raj.) – Lietuvos pedagogas, vertėjas, Biržų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Vekselis
Vekselis, kaip vienas populiariausių finansinių instrumentų, dažnai naudojamas kaip priemonė trumpalaikiam finansavimui gauti, taip pat kaip priemonė esamam įsipareigojimui užtikrinti.
Povilas Gasiulis
Biografija
1950–1954 m. mokėsi Medenių pradinėje, 1954–1956 m. Spitrėnų septynmetėje mokyklose, 1961 m. baigė Utenos I vidurinę mokyklą. 1961 m. įstojo į Vilniaus universitetą, studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, vėliau perėjo į anglų filologijos specialybę.
Vekselis
Formos
Vekselis gali būti įsakomasis arba paprastasis.
Įsakomasis vekselis – vekselis, kurio gavėjas įsako kitam asmeniui, kad šis vekselyje įrašytą sumą sumokėtų jame nurodytam asmeniui. Įsakomajame vekselyje turi būti: Dokumentas, kuriame nėra nors vieno iš išvardytojo rekvizito, neturi vekselio galios. Išskyrus tam tikrus atvejus. Įsakomieji vekseliai dažniausiai naudojami tarptautinėje prekyboje.
Paprastasis vekselis – vekselis, kurio davėjas be sąlygų įsipareigoja vekselio turėtojui sumokėti vekselyje įrašytą sumą. Paprastajame vekselyje turi būti: Dokumentas kuriame nėra nors vieno iš išvardytojo rekvizito neturi vekselio galios. Išskyrus tam tikrus atvejus.
Povilas Gasiulis
Biografija
1990–1995 m. Biržų rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m., ir 2003 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Valerija, vaikai Aistė, Gediminas.
Vekselis
Vekselių ypatumai
Jeigu vekselio gavėjas nepasitiki mokėtojo finansinėmis galimybėmis, jis gali vekselio gavėjo reikalauti papildomų garantijų. Tokia garantija gali būti vekselio gavėjo požiūriu patikimos įmonės ar banko laidavimas, jis įrašomas kitoje vekselio blanko pusėje ir vadinamas avaliu. Laidavimas suteikiamas žodžiu „laiduoju“ ir pasirašomas asmens, prisiėmusio vekselinį pavedimą sau. Laidavęs vekselį asmuo ir tas, už kurį jis laidavo, atsako solidariai, bet gali apriboti įsipareigojimą sumos dalimi ar kitaip.
Povilas Gasiulis
Bibliografija
Pirmoji išversta knyga – Džeromo Selindžerio romanas „Rugiuose prie bedugnės“ (1966 m.).
Vekselis
Vekselių ypatumai
Dar vienas svarbus vekselio apyvartos bruožas, tai vekselio gavėjo teisė be jokių apribojimų jį parduoti (indosuoti) kitam ūkio subjektui. Vekseliai gali būti parduodami vieno savininko kitam indosamento būdu. Indosamentu perduodamos visos teisės pagal vekselį naujam savininkui, kuris gali jį perduoti kitam asmeniui darydamas naują indosamentą. Vekselio indosamentų skaičius neribojamas. Įsakomasis vekselis LTR vekselio įstatymo nustatytu laiku gali būti pateiktas mokėtojui akceptuoti, t. y. priimti vekselį apmokėti jo gyvenamojoje vietoje. Akceptas – tai įrašas vekselyje patvirtinantis, kad padaręs įrašą asmuo sutinka vekselį apmokėti laiku. Mokėtojas akceptuodamas įsakomąjį vekselį, gali įrašyti vekselio sumos dalį kurią jis sutinka sumokėti. Akceptavimas populiarus užsienio prekyboje.
Vekselių diskontavimo privalumai:
Janas Malachovskis
Grafas Janas Malachovskis (1698 m. sausio 26 d. – 1762 m. birželio 25 d.) – Lenkijos valstybinis veikėjas, Karūnos didysis stalininkas (nuo 1734 m.), Karūnos pakancleris (1735–1746), Karūnos didysis kancleris (1746–1762), Opočno, Ostrolenkos, Horodoko ir Krechovsako seniūnas.
Biografija
Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nalenč“ savininkas. Kališo ir Poznanės vaivados Stanislavo Malachovskio (1659–1699) sūnus nuo santuokos su Ana Kostanecka (m. 1726).
1736 m. rugsėjo 11 d. Drezdene buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Lenkijos karaliaus Augusto III (1734–1763) aktyvus šalininkas.
Šeima
Buvo vedęs Izabelę Chumecką (m. 1783), nuo santuokos su kuria turėjo šešias dukteris ir keturis sūnus:
Malcolm X
Malkolmas X (, tikroji pavardė, taip pat žinomas kaip El-Hajj Malik El-Shabazz , 1925 m. gegužės 19 d. – 1965 m. vasario 21 d.) buvo afroamerikiečių musulmonų dvasininkas, oratorius, žmogaus teisių aktyvistas. Jo gerbėjai laikė jį drąsiu kovotoju už afroamerikiečių teises, žmogumi, kuris griežčiausiais terminais apkaltino „baltųjų Ameriką” nusikaltimais prieš juodaodžius amerikiečius. Malkolmo X priešininkai kaltino jį rasizmo, juodaodžių viršenybės, antisemitizmo ir smurto propagavimu. Malkolmas X yra laikomas vienu iš įtakingiausių afroamerikiečių istorijoje.
Malkolmas X gimė Omahoje, Nebraskos valstijoje. Vaikystės įvykiai, įsikaitant jo tėvo pamokas apie juodaodžių išdidumą ir pasitikėjimą savimi, bei paties Malkolmo patirtis, suvaidino svarbų vaidmenį vėlesniame Malkolmo X gyvenime. Iki jam sueinant 13 metų, jo tėvas mirė, motina buvo paguldyta į psichiatrinę ligoninę. Iš pradžių Malkolmas X gyveno kelete globos namų, vėliau Bostone ir Niujorke įsitraukė į nusikalstamą veiklą. 1946 metais Malkolmas X buvo nuteistas kalėti 8 metus.
Kalėdamas Malkolmas X tapo „Islamo tautos” nariu. 1952 metais paleistas į laisvę, jis tapo vienas iš Islamo tautos lyderių bei pagrindinių atstovu visuomenei. Beveik dvylika metų Malkolmas X buvo šios organizacijos veidu. Dėl įtampos tarp Malkolmo X ir Islamo tautos vado Elijah Muhammad, Malkolmas 1964 metų kovo mėnesį nutraukė savo veiklą organizacijoje.
Po jo išėjimo iš Islamo tautos, Malkolmas tapo sunitų musulmonu ir pradėjo piligriminę kelionę į Meką, po kurios jis atsisakė rasizmo. Jis daug keliavo po Afriką bei Artimiausius Rytus. Jis įkūrė religinę organizaciją „Muslim Mosque, Inc.” ir pasaulietinę nacionalistinę juodaodžių Afroamerikiečių vienybės organizaciją. Praėjus mažiau nei metams po to, kai jis išėjo iš Islamo tautos, Malkolmas X sakydamas kalbą Niujorke buvo nužudytas.
Bajanchongoro aimakas
Bajanchongoro aimakas  – vienas iš 21 Mongolijos aimako, išsidriekęs šalies pietuose. Sostinė – Bajanchongoras.
Geografija
Provincijos šiaurinė dalis apsupta Changajaus kalnų, o pietinėje dalyje plyti Gobio dykuma.
Klimatas
Šiaurinėje aimako dalyje vyrauja kalnai, todėl ten yra šalčiau, o pietinėje dalyje, kur vyrauja Gobio dykuma, ten būdingos šaltos naktys ir karštos dienos (temperatūra kartais pakyla iki 50 °C).
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Sumų žemėlapis Aimakas padalintas į 20 sumų (skliaustuose – adm. centras):
Normainių dvaras
Normainių dvaras – dvaras, buvęs Normainiuose. Šiuo metu išlikusi tik koplyčia (dab. Normainių II kaime).
Koplyčia
miniatiūra|200px|left|Koplytėlės cokolinio aukšto vidus (žvelgiant į viršų) Mena Brunonų laikus. Ant jos išlikęs užrašas „Atnaujinta Prospero vaikaičio barono Brunono 1852“. Koplyčia yra vėlyvojo baroko stiliaus, statyta XVIII a. II p.
Šlėktos herbas
thumb|130px|[[Manvydai|Manvydų herbas – Leliva]] thumb|130px|[[Kęsgailos|Kęsgailų herbas – Zadora]] thumb|130px|[[Ostrogiškiai|Ostrogiškių herbas – Ostrogski]] Šlėktos herbas arba bajoro herbas – skiriamasis šlėktos arba bajorų giminės ženklas, atsiradęs viduramžiais ir sudarytas pagal heraldikos taisykles. Herbai ilgainiui pasidarė paveldimi ir pabrėžė privilegijuotą jų turėtojų visuomeninę padėtį.
Istorija
Pagoniškoje Lietuvoje herbų nebuvo. Kunigaikščiai, bajorai ir gerieji žmonės naudojo asmeninius žymenis, tačiau tai nebuvo herbai, nes neturi skydo. Šie asmens žymenys dažniausiai būdavo linijiniai, ar turėdavo strėlių motyvą. Taip pat nežinoma ar tie asmens ženklai buvo paveldimi. Iš seniausių Lietuvos kunigaikščių asmeninių ženklų žinomi Kęstutaičių stiebų vartai, kurie dabar yra vadinami Gedimino stulpais ir Jogailos dvigubas kryžius, XV a. tapęs valstybės herbo sudėtine dalimi. Herbai Lietuvoje atsirado po 1387 m., priėmus krikštą. Lietuviškų bajorų herbų kaip tokių nėra. Visi lietuvių ir žemaičių herbai turi lenkiškus pavadinimus, nėra žinoma kad jie kada nors būtų turėję vietinius pavadinimų atitikmenis. Taip pat beveik visi lietuvių ir žemaičių bajorų herbai savo kilme yra lenkiški. Spėjama, kad vietinės lietuviškos, neatneštinės kilmės gali būti tik keletas herbų; žinoma per 150 giminių, kurių herbuose matomas vis kitaip pavaizduotas strėlės motyvas. Tai būtų Šimkevičių, Rusilavičiai, Pilsudskių, Nagevičių, Mockevičių, Kontautų ir kt. bajorų giminių herbai. Manoma, kad vėliau vykstant savanoriškai bajorijos polonizacijai šie herbai buvo standartizuoti ir pritaikyti standartiniai lenkiški pavadinimai kita vertus nėra žinoma kad bajorai būtų prieštaravę. Taipgi manoma, kad totorių kilmės bajorai, pvz., Glinskiai, stilizavo savo asmeninius ženklus, tamgas padarydami herbo skydo figūromis.
1413 m. sudaryta Horodlės unija, apibrėžusi abiejų kaimyninių valstybių santykius po Žalgirio mūšio, paskatino ir abiejų tautų bajorus glaudžiau bendradarbiauti. Neseniai pasikrikštijusios valstybės bajorai norėjo turėti puošnius krikščioniškus Lenkijos bajorų herbus. Asmens herbus lietuvių bajorai gavo 1413 m. spalio 2 d. Horodlės unijos metu. Horodlės unijos metu 47 lenkų giminės priėmė į savo tarpą Lietuvos bajorus, davė herbus ir suteikė tokias pat teises, kokias turėjo Lenkijos šlėkta. Kandidatus gauti herbus parinko pats Vytautas. Vilniaus vaivada Manvydas gavo Leliva herbą, Trakų vaivada Jaunis Valimuntaitis gavo Zadora herbą, Trakų kaštelionas Sungaila gavo Lis herbą, Kristinas Astikas gavo Trąby herbą, Jonas Butrimas gavo Topor herbą. Šiuos herbus ėmė naudoti išvardintų asmenų palikuonys, ir iš jų kilusios giminės, pavyzdžiui, Radvilos naudojo tą patį Trąby herbą, kaip kilę iš Astikų.
Po 1434 m., iš dalies sulyginus stačiatikių ir katalikų teises, herbai buvo suteikiami ir stačiatikių diduomenei. Lenkiški herbai patekę į lietuvių bajorų tarpą dažnai būdavo adaptuojami: truputį kisdavo herbų figūros, kitaip nuspalvindavo skydo lauką. Taip atsirado daug vietinių atmainų. Tik apie 12 Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų ir bajorų turėjo savo, nepriklausomus nuo lenkų herbus. Tarp jų Chodkevičiai, Karpiai (Karp), Kareckiai (Vytis), Ostrogiškiai (Ostrogski), Pilsudskiai. Be lenkiškų herbų Lietuvoje dar šiek tiek buvo paplitusi kitų kraštų heraldika, daugiausiai vengrų ir vokiečių. XVI a. juos papildė iš Kuršo kilusių bajorų giminių Denhofų, Feldenų, Pliaterių herbai.
San Rafael de Velaskas
San Rafael de Velaskas arba San Rafaelis (San Rafael) – miestas rytų Bolivijoje, Chosė Migelio de Velasko provincijoje Santa Kruso departamente, San Rafaelio savivaldybės sostinė. Mieste yra išlikęs jėzuitų misijos ansamblis. Kartu su Santa Ana de Velasku, San Migel de Velasku, San Chavjeru, Konsepsjonu ir San Chosė de Čikitosu miestas yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip Čikitanijos jėzuitų misijos.
Šlėktos herbas
Herbų pavadinimai
thumb|130px|Pierzchala I herbas thumb|130px|Nabram herbas Dauguma herbų pavadinimų yra kilę iš asmenvardžių. Asmenvardinės kilmės (sudaryti pagal vardą, pavardę arba pravardę) herbų pavadinimai sudaro 48,4 % visų herbų pavadinimų, tokie būtų: Bończa, Mohyla, Nowicki, Olszewski, Pociey ir t. t. Daugelis šlėktų, kilusių iš kunigaikščių, turėjo unikalius herbus naudotus tik tos giminės, pavyzdžiui, Masalskių giminė naudojo Masalski herbą, Komarai – Komar, Zarembos – Zaręba, Pociejai – Pociey ir t. t.
San Rafael de Velaskas
Istorija
1696 m. jėzuitų vienuoliai Juan Bautista Zea ir Francisco Hervás įkūrė San Rafaelio misiją, kuri buvo antroji jėzuitų misija Bolivijoje. Misija buvo įkurta ant Guabiso upės, Paragvajaus intako, kranto, nes pastarąja upe galima susiekti su kitomis Paragvajaus misijoms. Iš pradžių San Rafaelis turėjo 1371 gyventojų, kurių skaičius per keletą metų skaičius ženkliai išaugo. 1701 m. misija buvo perkelta į kitą vietą. 1719 m. gegužės 4 d. kilęs gaisras misiją sunaikino. 1721 m. ji buvo padalinta ir įkurta San Migelio misija. Bažnyčią pastatė šveicarų jėzuitas, muzikantas ir architektas Martin Schmid 1749–1753 m.
1972 m. architektas Hans Roth restauravo San Rafaelio bažnyčią, finansavus Austrijos katalikams ir Šveicarijos vyriausybei. 1990 m. miestas kartu su 5 kitomis misijomis buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Šlėktos herbas
Herbų pavadinimai
3,7% herbų pavadinimai yra kilę iš kovos šūkių. Pavyzdžiui, Nabram – išvertus „Į vartus“ t. y. pagal prasmę „pulkime vartus“. Doliwa sutrumpėjo iš Do Liwa, išvertus „į Liwą“.
San Rafael de Velaskas
Padėtis
San Rafael de Velaskas nutolęs 544 km į šiaurės rytus nuo departamento sostinės Santa Kruso ir 72 km į pietryčius nuo provincijos sostinės San Ignasijo de Velasko.
Šlėktos herbas
Herbų pavadinimai
22,4% herbų pavadinti pagal herbo figūrą. Atsiradus šalmų papuošalams XVII amžiuje, pastariesiens dažnai buvo pritaikomas herbo pavadinimą atitinkantis gyvūnas ar daiktas. Pavyzdžiui, Ślepowron – virš šalmo vaizduojamas naktikovas, Tępa Podkowa – sudilusi pasaga.
Likę 17,8% herbų pavadinimai yra nežinomos kilmės.
San Rafael de Velaskas
Kita informacija
Čikitanijos jėzuitų misijos
Miesto šventės
Šventė trunka 3 dienas, kurių metu vyksta religinės apeigos, mišios, taip pat ir įvairios mugės: amatų, maisto. Vyksta tradiciniai šokiai, eitynės, groja vietinės (indėnų) muzikos grupės.
Šlėktos herbas
Heraldinės giminės
thumb|130px|Pierzhala herbas thumb|130px|Śreniawa herbas To paties herbo turėtojai sudarydavo heraldinę giminę – ród. , pavyzdžiui, yra tos pačios heraldinės giminės atstovai, nors jų nesieja jokia giminystė. Šią lenkų tradiciją perėmė ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės šlėkta.
Bajorai prie pavardės nurodydavo iš kurios heraldinės giminės jie kilę, pavyzdžiui, Piotr Lubomirski, herbu Śreniawa. Manoma, kad heraldinės giminės atsirado stichiškai, herbo turėtojams siekiant įrodyti ar apginti savo kilmę nuo šmeižto <p. 244> Taip pat manoma, kad kai kurios heraldinės giminės atsirado kariams buriantis į būrius, pavyzdžiui, herbų pavadinimai Dołęga ir Doliwa yra kilę iš kovos šūksnių, išvertus reiškia „Į Lęgą!“ ir „Į Liwą!“.
Tos pačios heraldinės giminės atstovai turėjo tą patį herbą, ta patį motto, ir nesikeičianti herbą, tuo lenkų heraldika skyrėsi nuo kitų Europos kraštų heraldikos, kur kiekvienas asmuo turėdavo skirtingą herbą sudaromą pagal tėvų herbus, ar tik vienai giminei priklausantį herbą. Heraldinių giminių buvimas buvo išskirtinis lenkų heraldikos bruožas, neturintis analogų kitur Europoje.
Nuorodos
Polská heraldika Polish heraldry Armorial de la Noblesse polonaise Польские дворянские гербы
Nanumanga
thumb|200px|Salos palydovinė nuotrauka
Nanumanga – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Tuvalu salyno šiaurės vakaruose. Užima 3 km² plotą. Sala išsidriekusi iš šiaurės į pietus, ovališka, apsupta rifo. Centre yra nedidelė Vaiatoa lagūna, nesusisiekianti su vandenynu. Aplink lagūną plyti mangrovės.
2002 m. Nanumangoje gyveno 589 žmonės. Jie susitelkę dviejuose kaimuose – Tongoje ir Tokelau (abu salos vakaruose). Veikia ligoninė, bažnyčia, paštas.
1824 m. salą pasiekė prancūzų laivas, vadovaujamas Louis Isidor Duprerrey. 1880 m. Nanumangoje dirbo australų rašytojas George Lewis Becke. 1986 m. archeologai saloje rado Nanumangos urvus su kelių tūkstančių metų žmonių kultūros pėdsakais.
Daulė (upė)
Daulė  – upė vakarų Ekvadore, viena iš Guajasą sudarančių upių. Prasideda Anduose, netoli Čimboraso ugnikalnio. Teka į pietus tarpukalnių slėniu, žemupyje patenka į Guajaso lygumą. Ties Gvajakiliu susilieja su Babahoju ir sudaro Guajaso upę.
Daulės aukštupyje sudaryti keli tvenkiniai. Miestai prie upės: Pičinča, Balsaras, Kolimesas, Palestina, Santa Lusija, Daulė, Nobolis, Gvajakilis.
Vadžgirio pagrindinė mokykla
Jurbarko rajono Vadžgirio pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vadžgiryje (Jurbarko raj.), J. Dargužo g. 21, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190918991. Steigėjas – Jurbarko rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Eržvilko gimnazijos skyrius.
Istorija
2018 m. mokykla tapo Eržvilko gimnazijos skyriumi.
Naujoji Romuva
Istorija
Leido ir redagavo Juozas Keliuotis. 1931–1940 m. spausdino M. Adomavičiaus spaustuvė bei „Spindulio“ spaustuvė Kaune.
Bendradarbiavo Vytautas Alantas, Vytautas Kazimieras Alseika, Juozas Balčikonis, Vytautas Bičiūnas, Bernardas Brazdžionis, Bronė Buivydaitė, Juozas Eretas, Ernestas Galvanauskas, Juozas Grušas, Liudas Gira, Juozapas Albinas Herbačiauskas, Adomas Jakštas, Fabijonas Kemėšis, Faustas Kirša, Steponas Kolupaila, Antanas Maceina, Juozas Miltinis, Antanas Salys, Balys Sruoga, Paulius Slavėnas, Matas Šalčius, Adolfas Šapoka, Mykolas Vaitkus, Antanas Vienuolis, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.
1994 m. atkurto žurnalo steigėjai: Jonas Algirdas Antanaitis, Mindaugas Julius Bloznelis, Liudas Dambrauskas, Arvydas Juozaitis, Kazimieras Vasiliauskas. Leidžia „Naujosios Romuvos fondas“. Tiražas: 1994 m. – 2000 egz., 1997 m. – 1000 egz., 2010 m. – 800 egz.
Egidijus Kūris
Egidijus Kūris (g. 1961 m. spalio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas konstitucionalistas, Europos Žmogaus Teisių Teismo (EŽTT) teisėjas, buvęs Konstitucinio Teismo (LR KT) teisėjas ir pirmininkas (2002–2008 m.), Vilniaus universiteto (VU) profesorius.
Biografija
Baigdamas mokyklą, susidomėjo fizika, įstojo jos studijuoti, tačiau po metų perėjo į teisę. 1984 m. su pagyrimu baigė VU Teisės fakultetą, dirbo asistentu, dėstė teisės sociologiją (iki 1994 m.). 1988 m. lapkričio 25 d. Maskvos M. V. Lomonosovo valstybiniame universitete (Rusijos TFSR) apgynė kandidatinę disertaciją rusų kalba Демократизация правотворческого процесса как фактор совершенствования социалистического самоуправления советского народа (liet. „Teisėkūros proceso demokratizavimas kaip tarybinės liaudies socialistinės savivaldos tobulinimo faktorius“), teisės mokslų kandidatas. Mokslinis vadovas Michailas Marčenko. Oponentai Jurijus Tichomirovas ir Ivanas Rožko.
1984-1985 m. ir 1988-1991 m. dirbo VU Teisės fakultete. 1985–1988 m. – aspirantas, 1991–1992 m. – VU Teisės fakulteto vyr. dėstytojas. Lietuvos Konstitucinio Teismo teisėjo padėjėjas (1993–1997). Vienas iš VU TSPMI steigėjų ir pirmasis šio Instituto vadovas. 1992–1999 m. VU TSPMI direktorius, profesorius; dėstė bei tyrė viešąją (konstitucinę bei administracinę) teisę. Buvo VU Teisės fakulteto Teisės teorijos ir istorijos katedros, Viešosios teisės katedros vedėjas. Nuo 1999 m. Lietuvos Konstitucinio Teismo teisėjas, teismo pirmininkas (nuo 2002 m. iki 2008 m. kovo 21 d.).
2008 m. balandžio 28 d. pateikė mokslo darbų apžvalgą „Konstitucinė teisė kaip jurisprudencinė teisė: konstitucinė justicija ir teisės paradigmos transformacija Lietuvoje“ viešam nagrinėjimui atvirame Vilniaus universiteto Teisės ir Ekonomikos fakultetų Tarybų posėdyje (habilitacijos komisijos pirmininkas – prof. habil. dr. Vytautas Nekrošius). 2008 m. LRT laidos „Redakcija“ kūrybinės grupės narys.
Nuo 2013 m. lapkričio 1 d. EŽTT teisėjas.
2008 m. žiniasklaidoje buvo minimas tarp kandidatų į Lietuvos prezidentus.
Šeima
Egidijaus Kūrio tėvas – Pranas Kūris (g. 1938 m.) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, VU profesorius, habilituotas daktaras, akademikas, Lietuvos TSR ir LR teisingumo ministras, Aukščiausiojo Teismo pirmininkas, EŽTT (1994–2004 m.) ir ESTT teisėjas (2004–2010 m.), sovietinis politikas, Lietuvos TSR ministras, TSKP ir Lietuvos komunistų partijos (LKP) veikėjas. Motina Vanda Kūrienė  – advokatė ( 1937- 2020)
Egidijus Kūris vedęs. Turi 3 vaikus. Žmona Audronė Kūrienė (g. 1966 m.), ekonomistė. Sūnus Aleksandras Kūris (g. 1995 m.) teisininkas.
Vaikai iš pirmos santuokos taip pat, teisininkai: dukra i Ieva Kūrytė-Mockeliūnė (g. 1983 m.), advokatė ; sūnus Kasparas Kūris (g. 1988 m.), advokato padėjėjas.
Bajanas
Bajanas  – dumplinis muzikos instrumentas (hemiidiofonas), rusų chromatinė armonika.
Melodija grojama dešiniaisiais mygtukais, kurių paprastai būna 52 (išdėstyti 3 eilėmis), diapazonas B-c4. Pritariama kairiaisiais mygtukais, kurių yra 5 eilės po 20. Šiais mygtukais išgaunami atskiri gamą sudarantys garsai arba specialiai parinkti akordai. Bajanas turi laisvus (šokčiojančius) liežuvėlius, specialių rezonatorių nėra.
Bajanas vartojamas tiek profesionalų (ansambliuose, solo), tiek mėgėjų. Dažniausiai šiuo instrumentu grojama rytų Europos šalyse.
Sukurtas 1907 m. Sankt Peterburge P. Sterligovo, kuris ir suteikė instrumentui pavadinimą bajanas (pagal legendinį rusų dainių Bajaną arba Bojaną).
Japoniškas kardas
thumb|right|250px|Japoniški kardai thumb|right|250px|Japoniški kardų rūšys, iš kairės į dešinę: naginata, tsurugis, tantas, učigatana ir tačis. Japoniškas kardas (日本刀 Nippon - tō) – Japonijoje gamintas šaltasis ginklas, naudotas samurajų karų metu. Kartais vakaruose vadinamas katana, nors iš tiesų šis terminas skirtas įvardinti tik vienai kardų formai.
Istorija ir formos
Seniausieji kardai, naudoti Japonijoje (ken, curugi ir kt.), buvo tiesūs. Jie kildinami iš Korėjos bei Kinijos.
Visgi tikraisiais japoniškais kardais yra laikomi tie, kuriems būdinga lenkta forma – sori. O ji išpopuliarėjo vėlyvuoju Heian laikotarpiu, prasidėjus feodaliniams karams, ir siekiant pritaikyti ginklą ne dūrimui, o kirtimui.
Per istoriją susiformavo keturios pagrindinės lenktų kardų formos (katači), kurios skiriasi ilgiu. Patys seniausi kardai buvo tači. Jie naudoti žiauriose feodalinėse klanų kovose. 14 a, kardų aukso amžiuje, kardų ilgis siekdavo net metrą. Tai buvo žiaurūs ginklai, ir ypač buvo vertinamas kardo aštrumas.
15 a atsirado poreikis trumpesniems kardams, kuriuos būtų patogu nešioti prie juostos. Tada ir atsirado katana ir vakizaši. Jie buvo plačiai naudoti 16 a, kovojančių žemių laikotarpiu.
Guild Wars
thumb|right|250px|Guild Wars serijos logotipas Guild Wars − epizodinė daugelio žaidėjų interneto žaidimų vaidmenimis (MMORPG) serija, kuriama „ArenaNet“ ir leidžiama „NCsoft“ įmonių.
Japoniškas kardas
Istorija ir formos
Nuo 17 a pradžios, Japonijoje įsigalėjus taikai ir prasidėjus Edo laikotarpiui, kardas tapo daugiausia puošmena, samurajaus simboliu. Paplito paprotys nešioti juo poroje: katana ir vakizaši kartu. Kardo makštis, išvaizda daug pasakodavo apie jį seginčio samurajaus rangą.
Guild Wars
Veiksmas vyksta fiktyviame fantastiniame Tyrijos pasaulyje. Už kiekvieną frakciją pradedama žaisti skirtingose pasaulio vietovėse, bet maždaug tuo pačiu laikotarpiu. Žaidėjas susikuria avatarą ir bendradarbiaudamas su kitais žaidėjais turi išgelbėti Tyrijos pasaulį nuo antagonistų. Žaidėjas užduotis gali vykdyti vienas ar grupėje kartu su kitais žaidėjas arba kompiuterio valdomais veikėjais (NPC), žinomais kaip ginklanešiai arba herojai. Kovos tarp žaidėjų gali vykti tik abejoms pusėms sutikus, gali būti tarpgrupinės ir taip pat tik tam tikrose vietose. Žaidėjas gali susikurti aukščiausio lygio veikėją su geriausia PvP ginkluote, kas iš tiesų yra neįprasta MMORPG žanro žaidimuose.
Japoniškas kardas
Istorija ir formos
1867 m., po Meidži restauracijos, samurajams buvo uždrausta nešiotis kardus. Toks pasikėsinimas į tradiciją, kuriai daugiau nei tūkstantis metų, išdidžios karių kastos nebuvo lengvai priimtas, todėl imta nešioti medinį katana. Nors nepavojingos „lazdos“ ir užgožė ašmenis, tačiau katana – „samurai siela“ išliko gyva.
Gamyba
Iš pradžių geležtės buvo gaminamos iš geležies ir grynanglies, kalviai naudojo tik ugnį, vandenį, priekalą ir kūjį. Iš tokių gan paprastų medžiagų ir primityviomis priemonėmis buvo pagaminti geriausi pasaulyje kardai. Nukaldinus geležtę, kardų poliruotojas paruošdavo ją kitam etapui. Kardų bandytojas išbandydavo kardo ašmenis pjaustydamas lavonus arba nuteistus nusikaltėlius – pradėdavo nuo smulkesnių kaulų, pereidamas prie stambesnių. Rezultatai buvo dažniausiai užrašomi ant kriaunų nakago.
Kardo kultas
Kardas yra vienas trijų šventųjų simbolių šintoizme. Kardą, drauge su vėriniu ir veidrodžiu, įteikė savo anūkui Ninigi (imperatorių protėviui) deivė Amaterasu.
Dažnai samurai savo kardams duodavo vardus ir tikėjo jų „dvasia“.
Bokken
Bokken buvo naudojami visoje Japonijoje. Tai medinė kardo imitacija kuri dažniausiai buvo naudojama treniruočių metu, bet kartais Bokenais susirungdavo ir tikroje kovoje. Žinoma atveju, kai meistras su mediniu bokenu nugalėjo net kelis priešininkus su tikromis katanomis. Bokken buna įvairių ilgių kaip ir kardų. Nuo 30 cm tanto boken iki 110 cm tači boken.Daromi lenktos formos dažniausiai su cuba [rankenos apsauga]. Medis nelakuojamas, kad rankos galėtų laisvai slysti rankena.
Nedeliščė
Nedeliščė – kaimas šiaurinėje Kroatijoje, 3 km nuo Čakoveco, pasienyje su Slovėnija. Savivaldybės centras. Geležinkelio stotis.
Istorija
Minima nuo 1226 m.
Atsiskaitymas (atsilyginant)
Atsiskaitymas – procesas ar veiksmas, kurio metu padengiamas arba sumažinamas vieno fizinio ar juridinio asmens įsipareigojimas kitam fiziniam ar juridiniam asmeniui atsilyginant už kokią nors (buvusią ar būsimą) veiklą, paslaugą, darbą, prekę, paskolą ir kt.
Kai atsiskaitymus vykdo tarpininkas(-ai) atsiskaitymo procese be šio tarpininko gali dalyvauti keli fiziniai ar juridiniai asmenys. Žr. Atsiskaitymo sistemos.
Vykdant atsiskaitymą pagal vertybinių popierių ar valiutos pirkimo – pardavimo sandorį abu asmenys turi savo įsipareigojimus. Kai įvykdomi abu šie įsipareigojimai yra laikoma, kad atsiskaityta pagal šį sandorį.
Atsiskaitymo dalyviai
Atsiskaityme dalyvauja bent du fiziniai ar juridiniai asmenys.
Atsiskaitymuose pinigais šie du asmenys vadinami:
Kai atsiskaitymas vykdomas netiesiogiai, o per tarpininką(-us), mokėjimo nurodymuose visada nurodomas pradinis mokėtojas ir galutinis lėšų gavėjas. Šiuo atveju, kiekviename mokėjimo nurodyme tarpininkas yra mokėtojas arba lėšų gavėjas.
Pradinis mokėtojas
Pradinis mokėtojas – atsiskaitymo dalyvis (mokėtojas), kuris inicijuoja ar inicijavo atsiskaitymo procesą pervesdamas lėšas ar mokėdamas pinigus.
Prieš atsiskaitymą jis turėjo įsipareigojimą kitam fiziniam ar juridiniam asmeniui (galutiniam lėšų gavėjui).
Kai įvyksta pradinio mokėtojo galutinis atsiskaitymas yra laikoma, kad pradinis mokėtojas savo įsipareigojimą kitam fiziniam ar juridiniam asmeniui (galutiniam lėšų gavėjui) įvykdė.
Atsiskaitymo priemonės
Įvairiuose istoriniuose laikotarpiuose buvo naudojamos įvairios atsiskaitymo priemonės: darbo jėga, kitos prekės, vertybiniai popieriai ir pinigai arba jų ekvivalentai.
Šiuo metu dažniausiai atsiskaitymams yra naudojami pinigai bei vertybiniai popieriai, nors atskirais atvejais, kai kuriose šalyse dar galima pastebėti, kad yra naudojamos ir kitos atsiskaitymo priemonės.
Atsiskaitant pinigais galima atsiskaityti nacionaline valiuta litais (nuo 2015 m. eurais) ir kitomis užsienio valiutomis.
Atsiskaitymo būdai
Atsiskaitant darbo jėga arba prekėmis visada buvo atsiskaitoma tik tiesiogiai. Naudojant pinigus taip pat galima atsiskaityti tiesiogiai. Tačiau atsiradus pinigams arba jų ekvivalentui atsirado galimybė atsiskaityti netiesiogiai per atsiskaitymų tarpininką ar tarpininkus.
Netiesioginiai atsiskaitymai
Tiesiogiai atsiskaitymas įvysta betarpiškai, tačiau vykdant atsiskaitymus netiesiogiai yra svarbu nustatyti momentą kada yra galutinai atliktas atsiskaitymas, todėl vykdant netiesioginius atsiskaitymus tenka naudoti tam tikrą teisinę bazę, sutartis ar susitarimus.
Netiesioginiuose atsiskaitymuose tarpininkas prisiima įsipareigojimą atsiskaityti su lėšų gavėju.
Šių atsiskaitymų vykdymui atsiskaitymų tarpininkai kuria atsiskaitymų sistemas, kurių pagalba yra vykdomi atsiskaitymai.
Šiuose atsiskaitymuose svarbu nustatyti atsiskaitymo baigtumo momentą.
Atsiskaitymo baigtumas
Vykdant atsiskaitymą netiesiogiai, jei nėra apibrėžta kitaip galutinis atsiskaitymas įvyksta tiktai, kai tarpininkas atsiskaito su galutinių lėšų gavėju su kuriuo turėjo atsiskaityti mokėtojas.
Atskirose atsiskaitymų sistemose yra apibrėžiamas galutinio atsiskaitymo momentas, ankstesnis nei atsiskaitymas su galutiniu lėšų gavėju, tam kad suskaidyti atsiskaityme dalyvaujančių tarpininkų atsakomybę ir kuris atpalaiduoja mokėtoją, kuris jau atsiskaitė su tarpininku nuo įsipareigojimo galutiniam lėšų gavėjui.
Atsiskaitymas pinigais
Naudojant pinigus atsiskaitymams mokėtojas moka pinigus arba atlieka lėšų pervedimą ir tuo pačių sumažina arba padengia savo įsipareigojimą prieš pinigų arba lėšų gavėją.
Raugmedis
Rūšys: ir kt. thumb|left|210px|Toxicodendron diversilobum uogos
Atsiskaitymas (atsilyginant)
Atsiskaitymas pinigais
Priklausomai nuo atsiskaitymui naudojamų pinigų tipo galima būtų atsiskaitymus suskirstyti į atsiskaitymus:
Atsiskaitymų istorija
Atsiskaitymai atsirado atsiradus darbo pasidalinimui.
Vystantis ūkiui ir atsiradus perteklinei gamybos produkcijai atsirado poreikis apsikeisti skirtingomis prekėmis ir taip atsirado prekių mainai. Prekių mainai tai paprasčiausia atsiskaitymo forma, kai už vieną įsigyjamą prekę yra atsiskaitoma kitomis prekėmis.
Atsiradus išnaudojimui kaip atsiskaitymo priemonė buvo naudojama darbo jėga. Darbo jėga kaip atsiskaitymo priemonė buvo plačiai taikoma vergovinėje ir feodalinėje santvarkose. Pavyzdžiui, vergai už maistą turėjo atsiskaityti savo nepakeliamu darbu.
Takeši Okada
(g. 1956 m. rugpjūčio 25 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Jenni Dahlman
Jenni Maria Dahlman-Räikkönen (gimė 1981 m. spalio 27 d. Pikio mieste, Suomijoje) – Suomijos modelis, 2000 m. tapo Vice Miss Suomija, o 2001 m. išrinkta Miss Skandinavija, tais pačiais metais tapo Vice Metų Karaliene, konkursas vyko Kuala Lumpure, Malaizijoje.
Ji yra ištekėjusi už Suomijos Formulės 1 lenktynininko Kimio Raikkoneno (Kimi Räikkönen). Jenni su Kimi susitiko Miss Skandinavijos konkurse (Kimi Raikkonenas buvo vienas iš teisėjų). Pora draugavo nuo 2002 m., 2002 m. balandžio mėnesį susižadėjo, o 2004 m. liepos 31 d.- susituokė.
Modelio karjera pradėjo nuo 14 metų, tačiau pardavėjos ir vadybininkės mokslų nemetė. Nuo 2005 m. prisiminė vaikystės aistrą žirgams ir pradėjo jodinėti. Dalyvauja šuolių per kliūtis varžybose. Daug kartų tapo prizininke. Taip pat Jenni yra viena iš Helsinkyje įkurto (atidarytas 2007 m. spalį) privataus Bläk klubo steigėjų. Kartu su vyru gyvena Šveicarijoje, taip pat turi vila Porkaloje (Porkalla), ir butą Helsinkyje. Moka švedų, suomių ir anglų kalbas.
Nuorodos
Miss Scandinavia Jenni Dahlman (Suomiškai)
Aralijiniai
Aralijiniai (Araliaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) šeima, kuriai priklauso medžiai arba krūmai, o tropikų kraštuose – ir lianos. Lapai ištisiniai arba skiautėti, išsidėstę pražangiai. Žiedai smulkūs, sutelkti galvutės arba skėčio pavidalo žiedyne. Vaisius – uoga, kaulavaisis arba subyrantis į 2-5 dalis. Paplitę Australijoje, Pietų Amerikoje, Pietryčių ir rytų Azijoje, Šiaurės Afrikoje, auga ir Europoje. Šeimoje yra vaistinių (ženšenis) ir dekoratyvinių (gebenė) augalų.
Šeimoje yra apie 50 genčių ir 700 rūšių. Labai daug jų auga tropikų miškuose. Lietuvoje auga viena rūšis – gebenė lipikė (Hedera helix), priklausanti gebenės (Hedera) genčiai.
Lietuvoje kaip laipiojantieji dekoratyviniai augalai auginama:
Mamadou Bagayoko
Mamadas Bagajokas (Mamadou Bagayoko; g. 1979 m. gegužės 21 d.) – iš Malio kilęs Prancūzijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Nuo 2009 m. – Prancūzijos klubo OGC Nice žaidėjas.
Karjerą pradėjo regioninės lygos klube USL Dunkerque, kurio jaunimo komandoje anksčiau treniravosi. 1999 m. debiutavo Ligue 2 su klubu RC Strasbourg. 2003 m. su AC Ajaccio iškovojo kelialapį į Ligue 1. 2004 m. už 1,3 mln. eurų Mamadas Bagajokas parduotas į FC Nantes, tačiau buvo skolinamas OGC Nice bei JAE klubui Al-Wahda Club.
Mamadas Bagajokas nuo 2001 m. rungtyniauja Malio nacionalinėje rinktinėje. Su ja dalyvavo 2002 ir 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
Alma Lusa
Alma Lusa buvo portugalų muzikos grupė, specialiai sukurta 1998 m. Eurovizijos dainų konkursui.
Grupę sudarė šeši nariai: Inês Santos, José Cid, Carlos Jesus, Henrique Lopes, Carlos Ferreirinha ir Pedro Soares.
1998 m. gegužės 9 d. grupė su daina „Se eu te pudesse abraçar“ dalyvavo metiniame dainų konkurse „Eurovizija“. Grupė Alma Lusa buvo pasirinkta šalies nacionalinės vertinimo komisijos. Pagrindinis grupės bruožas – atlikėjai grojo tradiciniais portugalų muzikos instrumentais. Eurovizijos konkurse kolektyvas su 36 taškais užėmė dvyliktą vietą.
Gudai (etnonimas)
Gudai – etnonimas, lietuvių nuo seno naudojamas jų pietrytiniams (kartais ir pietvakariniams) kaimynams įvardyti.
Kazimieras Būga, aptardamas etnonimo gudai kilmę, išsakė nuomonę, kad tai turėtų būti gana autentiškas gotų pavadinimas (kildintinas iš *ghudos), kurio vedinį gotai naudoję ir romėnai (plg. su ispanų kalboje nuo vestgotų invazijos laikų išlikusiu žodžiu god 'gotas', – šie ir kt. kalbos mokslui žinomi faktai rodo, kad liet. etnonimas gudai yra kilęs iš gotų savivardžio, pačių gotų vartoto bent iki IV–V a.).
Zigmas Zinkevičius savajame lietuvių kalbos istorijai skirtame daugiatomyje taip pat rašo, kad etnonimas gudai bus kilęs iš gotų vardo (beje, profesorius pabrėžia, kad gotiškos kilmės leksikos lietuvių kalboje labai nedaug). Anot Z. Zinkevičiaus, šis tautovardis, kuriuo lietuviai ilgai vadinę savo pietvakarinius kaimynus gotus, ilgainiui atiteko gudams, lietuvių retsykiais pavadinamiems ir „baltgudžiais“.
Daugelis etnologų yra pastebėję, kad palyginti nesenais laikais mažlietuviai „gudais“ pravardžiavo žemaičius, o žemaičiai „gudais“ kartais pavadindavo rytinius lietuvius. Kita vertus, vargu ar ši etnonimo gudai vartosena laikytina pakankamu pagrindu naujai permąstyti nemažai ginčų sukėlusį gudų (baltarusių) kilmės klausimą (dabar manoma, kad gudų kalbos susiformavimui esminės reikšmės turėjo protoslavai, greičiausiai jau V–VI a. gyvenę pietinėje rytų baltų kaimynystėje, o gudų etnogenezės substratiniu komponentu laikomi Kijevo Rusios apie X a. vidurį nukariauti ir slavų asimiliuoti Bancerovo kultūros nešėjai bei kiti rytų baltai).
Islamo Tauta
thumb|150px|Islamo Tautos vėliava Islamo Tauta – religinė organizacija, įkurta Detroite, Mičigano valstijoje. Jos įkūrėjas – Wallace Fard Muhammad. Jis iškėlė tikslą pagerinti dvasinę, psichologinę, visuomeninę bei ekonominę afroamerikiečių padėtį Jungtinėse Valstijose. Organizacija taip pat propaguoja tikėjimą, kad Dievas atneš visuotinę taiką. Musulmonai laiko šią grupę neislamine nepriklausoma religija, įsisavinusią islamo terminologiją, bet nelaiko jos islamo sekta dėl skirtingų požiūrių į dievą, rasę ir pranašystę.
Nuo 1978 m. Louis Farrakhan buvo atnaujintos organizacijos lyderis. Originalią organizaciją pervadino ir išskaidė Warith DeMuhammad. Islamo tautos nacionalinis centras bei būstinė yra įsikūrusi Čikagoje, Ilinojaus valstjoje.
thumb|left|180px|[[Elijah Muhammad – ilgalaikis Islamo Tautos lyderis]]
Nenugalėtas II
Nenugalėtas II  – 2006 JAV veiksmo filmas apie boksą. Šis filmas yra 2002 išleisto filmo tęsinys, kuriame plėtojama ta pati bokso kalėjime tematika.
Gailiušiai
Gailiušiais vadinami kaimai:
Reflektor
Reflektor – ketvirtasis studijinis kanadiečių roko grupės „Arcade Fire“ albumas, išleistas 2013 m. spalio 28 d. Albumas buvo įkvėptas Haičio tautinės „rara“ muzikos. Grupė albumo pirmąjį singlą „Reflektor“ išleido pasivadinus „The Reflektors“ pavadinimu. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje vietoje JAV, Jungtinėje Karalystėje bei Kanadoje.
2015 m. „Grammy“ apdovanojimuose albumas buvo nominuotas geriausio alternatyviosios muzikos albumo kategorijoje, o daina „We Exist“ – geriausio vaizdo klipo.
Deep Space 3
Deep Space 3 – pirmasis kosminis interferometras, kurio skiriamoji geba 100 kartų viršija Keko teleskopo galimybes. Kosminis interferometras sudarytas iš 3 aparatų. Nuotolį kontroliuoja lazeriai ir joniniai varikliai. Kad netrukdytų Žemės trauka, interferometras skrieja aplink Saulę. Tai eksperimentinis skrydis, kuris yra skirtas fotografuoti artimiausių žvaigždžių planetas. Misijos pradžia 2002 m.
Gerviškiai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1928 m. rugsėjo 29 d. prijungti Avininkai (Aweningken, 1905 m. buvo 39 gyventojai), Pagramučiai (Pagramutschen, 1905 m. buvo 38 gyventojai), ir Skripyčiai (Skripitschen, 1905 m. buvo 30 gyventojų). 1993–2008 m. Majakovskojės apylinkės kaimas.
Alagonas
Alagonas − 205 km ilgio upė Ispanijoje, dešinysis Tacho intakas. Upė šaltinis yra šalia Frades de la Sierra kaimo, į pietus nuo Salamankos. Alagonas teka į pietvakarius, per San Esteban de la Siera, Gicho de Granadila ir Koria miestus. Įteka į Tachą Alkantaro mieste. Vidutinis debitas sudaro apie 65 m³/s.
Lichtenšteinas
Lichtenšteinas, oficialiai Lichtenšteino Kunigaikštystė  – nedidelė Alpių valstybė Centrinėje Europoje tarp Šveicarijos ir Austrijos. Šalies valdymo forma yra Konstitucinė monarchija. Suverenitetas priklauso nuo gyventojų ir nuo kunigaikščio. Lichtenšteiną sudaro 11 apskričių. Šalies sostinė ir kunigaikščio rezidencija yra Vaducas.
Istorija
Archeologiniai radiniai rodo, kad šiuometinėje Lichtenšteino teritorijoje, žmonės gyveno jau 5 tūkstantmetyje pr. m. e. Taip pat yra randama radinių iš bronzos. Reino slėnis buvo dažnai užtvindomas, todėl žmonės gyveno tik aukštesnėse teritorijose.
Nuo VIII amžiaus pr. m. e. į kraštą atsikėlė retai. Yra ir keltų kultūros žymių.