cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mažasis ledynmetis
Mažasis ledynmetis – klimato vystymosi laikotarpis; ledynmetis. XIII a. pradžioje dreifuojantys ledai išplito pietyn į Šiaurės Atlantą, taip pat padidėjo ir ledynai Grenlandijoje. Treji liūtinio lietaus metai nuo 1315 m. pradėjo neprognozuojamo oro erą Šiaurės Europoje, kuri tęsėsi iki pat XIX a. Šiuo laikotarpiu didėjančių ledo kiekių įrodymų rasta visame pasaulyje. Kiti šaltiniai teigia, kad tarp 1600 m. ir 1850 m. didelių svyravimų nebuvo.
Chronologija
Vienas seniausių šaltinių, kalbančių apie klimato kaitą yra 1046 m. Anglosaksų kronikos: „Ir tais pačiais metais po vasario antros atėjo žiema su šalnomis ir sniegu ir su visokiais blogais orais, nebuvo nei vieno gyvo žmogaus, kuris galėtų prisiminti tokią rūsčią žiemą kaip ši, tiek pagal mirštančių žmonių ir sergančių galvijų skaičių; tiek paukščiai, tiek ir žuvys smarkiai nukentėjo per didelį šaltį ir badą“.
Priešingai pradžios datai, beveik visi mokslininkai sutaria, kad Mažasis ledynmetis pasibaigė XIX a. viduryje.
Giauras
Žodis su suturkintas persų gdwr ar gbr 'kitatikis, stabmeldys'. Pradžioje tai buvo panieką ir gėdinimą reiškiantis žodis. Vėliau jis tapo švelniai peikiančiu žodžiu. Panašiai nutiko ir su arabų žodžiu kaffir 'netikintysis', kuris tiek paplito, kad vėliau juo ėmė vadinti net atskiras tautas ar šalis. Žodis giauras pasidarė tiek įprastinis, kad kartais jį turkai kartais vartoja neketindami nieko įžeisti.
Žodį perėmė kai kurios Balkanų kalbos, pvz., bulgarų гяур, rumunų ghiaur, serbų ir kroatų kaurin, albanų kaurr, vengrų gyaur.
Montgomeris
Montgomeris – miestas JAV, Alabamos valstijos sostinė. Įsikūręs prie Alabamos upės, valstijos centrinėje dalyje. 205 764 gyventojų (2010 m.). Miestas įkurtas 1819 m. ir buvo pirmąja JAV Konfederacijos sostine. Mašinų gamybos, maisto, medvilnės pramonė.
Montgomerio mieste yra Deksterio baptistų bažnyčia, kurios pastoriumi buvo Martinas Liuteris Kingas.
Istorija
1817–1818 m. prie Alabamos upės atsirado trys gyvenvietės. Dvi iš šių gyvenviečių susijungė ir 1819 m. susiformavo Montgomeris. 1846 m. tapo Alabamos sostine.
Maigiai (reikšmės)
Maigiais vadinami kaimai:
Vilniaus universiteto Ekonomikos ir verslo administravimo fakultetas
Vilniaus universiteto Ekonomikos ir verslo administravimo fakultetas (sutrumpinimas – VU EVAF) – vienas iš Vilniaus universiteto fakultetų, kuriame ruošiami ekonomikos, vadybos ir vadybos informacinių sistemų specialistai. Nuosekliosios studijos – 3 studijų pakopų (bakalauro, magistro bei daktaro). Vykdoma 18 programų (neįskaitant doktorantūros): 3 bakalauro ir 15 magistro studijų programų. Vadybos ir verslo administravimo bakalauro programose – 4 specializacijos, ekonomikos programoje – 5. Fakultete veikia 9 katedros ir Verslo informacijos ir konsultacijų centras. Dirba 14 profesorių, 94 docentai ir daktarai, 42 lektoriai ir asistentai.
Istorija
Ekonominių disciplinų dėstymo pradininkas Vilniaus universitete – Jeronimas Stroinovskis (1752–1815), nuo 1783 m. skaitęs kursą „Prigimtinė teisė“, kuriame buvo dėstoma ir fiziokratų ekonominė teorija. 1819 m. Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete įsteigta Žemės ūkio katedra.
1922 m. Kaune įsteigtame universitete ekonomistai pradėti rengti nuo 1923 m. (1927 m. išleista pirmoji laida: studijas baigė 3 diplomuoti ekonomistai). Ekonomikos skyrius Teisių fakultete pagal Universiteto statutą įsteigtas tik 1930 m. Ekonomikos skyriuje veikė 5 katedros: Politinės ekonomijos ir statistikos, Finansų mokslo, Ekonominės politikos, Privatinio ūkio mokslo ir Prekybinės teisės. 2017 m. lapkričio 1 d. Ekonomikos fakultetas pervadintas į Vilniaus universiteto Ekonomikos ir verslo administravimo fakultetą.
Absolventai
Politikai: Zigmantas Balčytis, Šarūnas Birutis, Arūnas Degutis, Povilas Gylys,  Jonas Lionginas,  Eugenijus Maldeikis, Kazimira Prunskienė,  Ingrida Šimonytė, Algirdas Gediminas Šemeta, Kęstutis Daukšys, Julius Veselka; Petras Auštrevičius, diplomatas  Deividas Matulionis, politologas Alvydas Medalinskas, režisierius Tomas Donela, rašytojas Arvydas Juozaitis, verslininkai: Gediminas Daukšys, Vytautas Šerėnas, Ilja Laurs, Darius Mockus, bankininkas Reinoldijus Šarkinas, mokslininkai: Ramūnas Vilpišauskas, Teodoras Medaiskis, Aušra Maldeikienė, žurnalistas  Andrius Tapinas ir kiti.
Struktūra
Ekonomikos ir verslo administravimo fakulteto institucijos – Fakulteto taryba (aukščiausioji Fakulteto institucija; jos nutarimai privalomi visiems fakulteto darbuotojams ir studentams) ir Dekanas. Fakulteto tarybą sudaro 23 nariai iš fakulteto mokslininkų ir studentų. Fakulteto dekanė, 3 prodekanai ir bendrųjų reikalų skyriaus vedėjas sudaro fakulteto administraciją.
Åtvidabergs FF
Otvidabergo FF – Švedijos futbolo klubas iš Otvidabergo.
Tigoa
Tigoa (, kartais užrašoma kaip Tingoa) – kaimas Renelo saloje, Saliamono Salose. Tai Renelo ir Belonos provincijos sostinė. Gyvenvietė iškilusi apie 12–18 m virš jūros lygio. Gyventojų apie 200.
Yra Tupuaki provincijos pradinė ir vidurinė mokyklos. Mieste veikia Renelo/Tingoa oro uostas, iš kurio skrydžius vykdo Saliamono oro linijos.
Matola
Matola  – miestas pietų Mozambike, į vakarus nuo Maputu, prie Matolos upės. Maputu provincijos administracinis centras. 440,9 tūkst. gyventojų (1997 m.). Svarbus pramoninis centras ir uostas. Geležies ir chromo eksportas iš PAR ir Svazilando kasyklų. Naftos rafinavimas, maisto, cemento pramonė, muilo gamyba. Aliuminio lydymas.
Hermann Tietz (Hertie)
Hermann Tietz, Hermanas Tytcas (g. 1837 m. balandžio 29 d. Birnbaum, Poznanės provincija – 1907 m. gegužės 3 d. Berlynas) – Vokietijos žydų kilmės verslininkas.
Užaugo prekybininkų šeimoje. Hermanas Tietz vienas pirmųjų Vokietijoje įsteigė prekybos namus, išplėtojo jų tinklą, pavadindamas jį „Hertie“ (nuo Hermann Tietz), kurį praėjus 30 metų po jo mirties, nacistai nacionalizavo.
Hermann Tietz
Hermann Tietz yra:
Muskusinė kabarga
Muskusinė kabarga, sibirinė kabarga, muskusiukas – kabarginių (Moschidae) šeimos žinduolis. Apie metro ilgio, 60 cm aukščio. Kailio spalva būna nuo šviesiai gelsvos iki juodos, labiausiai paplitusi tamsiai ruda spalva. Nugara išmarginta balsvų dėmelių juostomis. Ausys ilgos ir apvalios. Uodega labai maža, dažniausiai būna paslėpta kailyje. Patinai turi ilgas, išsikišusias iltis. Gyvena kalnuotose vietovėse. thumb|left|200px|Kabargų iškamšos [[Sankt Peterburgas|Sankt Peterburgo zoologijos muziejuje]]
Biologija ir ekologija
Kerpės sudaro didžiąją dalį mitybos raciono. Be kerpių minta žole, medžių lapais, ūgliais, šakelėm, spygliuočių medžių spygliais ir žieve. Vaikšto pavieniui, kartais patelė su jaunikliais. Aktyvus naktį, ieškodamas maisto gali nueiti 3 – 7 km per naktį, kiekvieną rytą sugrįždamas į savo buveinę.
Kabargas medžioja daugelis plėšrūnų: erniai, pilkieji vilkai, lūšys, rudosios lapės, didžiosios kiaunės. Rečiau tigrai, lokiai.
Lytiškai subręsta 15 - 17 mėnesių. Dažniausiai atsiveda du, rečiau vieną ar tris jauniklius. Laisvėje gyvena iki 14, nelaisvėje iki 20 metų. thumb|left|300px|[[William Daniell paveikslas „Kabargos ir rojaus paukščiai“]]
Paplitimas
Labiausiai paplitęs Pietų Sibiro taigose. Gyvena ir Mongolijoje, Vidinėje Mongolijoje, Mandžiūrijoje ir Korėjos pusiasalyje.
Medžioklė dėl muskuso
Iš vyriškų lytinių liaukų išgaunamas muskusas, kuris yra labai vertinamas kvepalų gamyboje, tradicinėje kinų ir kt. azijos tautų medicinoje, Europoje taip pat naudojama ir gaminant homeopatinius preparatus. Muskusinės kabargos muskusas tarptautinėje rinkoje vertinamas apie 45 000 dolerių už kilogramą. Nors muskusas gali būti išgautas ir iš gyvų gyvūnų, tačiau muskuso medžiotojai paprastai užmuša gyvūną ir nuplėšia visą liauką, iš kurios išgauna iki 25 g rudos vaškiškos medžiagos.
Apsauga ir populiacija
Dėl medžioklės sparčiai nyksta. Šiuo metu laisvėje muskusinių kabargų gali būti nuo 400 iki 800 tūkstančių individų. Įrašytas į Tarptautinę raudonąją knygą kaip pažeidžiama rūšis. Medžioklė ir prekyba griežtai ribojama.
Tačiau ir toliau rūšis sparčiai nyksta dėl nelegaliai medžiojančių brakonierių. Pavyzdžiui, 1988 metais Rusijoje buvo apie 160-170 tūkstančių kabargų, o 2002 metais jau tik apie 32 – 40,5 tūkstančio. 1989 Japonijoje buvo sulaikyta kontrabanda iš Kinijos su 700 kg muskuso išgauto iš muskusinių kabargų. Norint išgauti tokį kiekį reikėjo nužudyti apie 100 000 kabargų.
Nuorodos
thumb|right|300px|Muskusinės kabargos kaukolė
Loreta Sungailienė
Loreta Mukaitė-Sungailienė (g. 1977 m. rugsėjo 10 d. Skuode) – renginių ir televizijos laidų vedėja, folkloro dainininkė ir atlikėja, etnomuzikologė, etninės kultūros puoselėtoja, nematerialiojo kultūros paveldo specialistė, akademinio žemaičių jaunimo aktyvistė, humanitarinių mokslų daktarė, dainininkė.
Biografija
Baigusi vidurinę mokyklą, Loreta Mukaitė Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijavo ir baigė etnomuzikologiją, etnomuzikologijos bakalaurė ir magistrė. 2007 m. apgynė daktaro disertaciją, humanitarinių mokslų (menotyros krypties) daktarė. Doktorantūros studijų metu L. Sungailienė atliko praktiką LMTA, Vilniaus kolegijoje. Studijų metu buvo aktyvi Vilniaus universiteto folkloro ansamblio „Ratilio“ narė.
Vilniuje subūrė žemaitišką liaudies muziką atliekantį folklorinį ansamblį „Virvytė“. Lietuvos televizijos laidų „Duokim garo!, „Kulinarinė kelionės“ „Gero ūpo!“, „Folkšokas“ vedėja, televizijos projekto „Chorų karai“ 2 sezono komisijos narė. Rengia metodinio pobūdžio medžiagą seminarams, paskaitoms, leidiniams, organizuoja seminarus regioninio dainavimo tematika, skaito pranešimus regioninėse bei respublikinėse konferencijose. Organizuoja gyvųjų tradicijų reiškinių, liaudies dainų pateikėjų fiksavimą.
Publikavo informacinių – metodinių straipsnių žurnaluose „Žemaičių žemė“, „Kūrybos metraštis“, „Liaudies kultūra“, „Muzikos barai“. Paskelbė mokslinių straipsnių leidiniuose „Lietuvos muzikologija“ (2002 m.), „Tiltai“ (2001). Knygos „Kupole rože“ bendraautorė, kompaktinės plokštelės „Kupole rože“ sudarytoja.
Vaidino Lietuvos televizijos filme Aušros sūnūs (rež. Bronius Morkevičius,1998 m.).
Lietuvos liaudies kultūros centro Etninės kultūros skyriaus vyresnioji specialistė, Folkloro paveldo tinklo specialistė, akademinio žemaičių jaunimo korporacijos „Samogitia“ pirmininkė ir šios korporacijos folkloro ansamblio „Virvytė“ vadovė. Yra vadovavusi LR vidaus reikalų ministerijos folkloro ansambliui „Šaltinis“.
Loreta Sungailienė ištekėjusi; vyras Dalius Sungaila, sūnūs Vilius ir Girius, dukra Liepa.
Začerlanai
Začerlanai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Choroščo ir apie 13 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1890 m. kaime buvo pastatytas paminklas Rusijos imperijos carui Aleksandrui III. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Maltos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Maltos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Maigiškiai
Maigiškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Obelių.
Madtsoiidae
Madtsoiidae – žvynaroplių (Squamata) būrio išnykusių gyvačių šeima. Gyveno nuo vėlyvosios kreidos iki pleistoceno periodo, Pietų Amerikoje, Afrikoje, Indijoje, Australijoje ir pietų Europoje.
Dumblys (Ignalinos r.)
Dumblys – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 1 km į pietvakarius nuo Didžiasalio. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 0,71 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 128,3 m. Šiaurinėje dalyje įsiterpia pusiasalis. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, tik pietinėje pakrantėje auga miškas. Rytuose išteka upelis link Dysnos upės intako Birvėtos.
Prie Dumblio šiaurrytinio kranto įsikūręs Didžiasalio miestelis.
Liaudies varpas
Liaudies varpas – mėnesinis žurnalas, leistas 1933–1936 m. Kaune.
Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1933 m. rugsėjo mėn. Leido akcinė bendrovė „Varpas“. Nušvietė Lietuvos ekonominio, politinio ir visuomeninio gyvenimo klausimus, akcentavo žmogaus laisvės ir humanizmo idėjas. Spausdino akcinės bendrovės „Varpas“ spaustuvė. Išėjo 6 numeriai. Karo komendanto įsakymu buvo uždarytas.
Bendradarbiavo Julius Būtėnas, K. Čeplinskas, V. Gečius, J. Geniušas, Kazys Grinius, Ciprijonas Petrauskas ir kt.
Redaktorė Felicija Bortkevičienė.
Ąžuolas Galiūnas
miniatiūra|250px|right|Ąžuolas „Galiūnas“ Ąžuolas „Galiūnas“ – Kauno rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis įregistruotas į Saugomų teritorijų valstybės kadastrą 2010 m. gruodžio 29 d.
Pitėjo samių kalba
Pitėjo samių kalba – samių kalbų grupės kalba, vartojama Švedijoje ir Norvegijoje gyvenančių samių. Pitėjo samių kalba yra nykstanti, nes šiuo metu ja kalba tik ~20 žmonių Švedijos pusėje, kalnuotoje teritorijoje prie Pitės upės, Arjeplogo savivaldybėje. Pitėjo samių kalba yra viena iš 4 samių kalbų neturinčių oficialios rašto sistemos.
left|thumb|200px|Pitėjo samių kalba pažymėta 3 numeriu.
Pavolgio vokiečiai
thumb|250px|Pavolgio vokiečių kaimas Štrekerau, 1920 m.
Pavolgio vokiečiai  – vokiečiai, gyvenę centrinėje Rusijoje, Pavolgyje (daugiausia apie Saratovą).
XVIII a. vokiečių kilmės Rusijos imperatorienė Jekaterina II pakvietė europiečius migruoti į Rusiją, žadėdama jiems įvairias privilegijas. Anglai ir prancūzai labiau domėjosi galimybe emigruoti į JAV, tuo tarpu vokiečiai pasinaudojo pasiūlymu, ir ėmė keltis į Rusiją. Atvykėliai daugiausia atvyko iš Bavarijos, Badeno, Heseno, Pfalco bei Reino krašto. Pavolgio vokiečiai buvo atleisti nuo tarnavimo armijoje, galėjo laisvai praktikuoti savo tikėjimus (buvo liuteronai, katalikai, reformatai, menonitai), vartoti savo kalbą ir plėtoti kultūrą. Tiesa, XIX a. vokiečiai pradėti šaukti į kariuomenę, pradėtos taikyti įvairios represijos, todėl daugelis menonitų paliko šalį ir įkūrė bendruomenes JAV, Kanadoje, Paragvajuje. Katalikai emigravo daugiausia į Pietų Ameriką – Braziliją, Argentiną.
Po Spalio revoliucijos buvo sudaryta Pavolgio Vokiečių ATSR su sostine Engelsu. II pasaulinio karo metu Vermachtui įsiveržus į Rusiją, pradėta baimintis, kad Pavolgio vokiečiai gali koloboruoti su naciais. Pavolgio vokiečių autonomija panaikinta ir apie 400 tūkst. vokiečių ištremta į Sibirą, Altajų, Kazachstaną, Vidurinę Aziją. Dauguma jų buvo įdarbinti kasyklose, gamyklose, miškų kirtavietėse. Visiems vokiečiams buvo uždrausta tarnauti Raudonojoje Armijoje.
Karui pasibaigus tik nedidelė dalis vokiečių grįžo į gimtąsias žemes, dauguma liko gyventi tremties vietose. Ypač daug Pavolgio vokiečių apsigyveno Kazachstane (936 000), 1979 m. siūlyta sukurti vokiečių autonomiją Jereimentau apylinkėse. Vokietijai paskelbus „sugrįžimo teisę“, dalis Pavolgio vokiečių ja pasinaudojo. Kiti išvyko į Pavolgio vokiečių kolonijas Amerikoje.
Po TSRS žlugimo Pavolgio vokiečiai ėmė migruoti į Kaliningrado sritį (2002 m. ten jų gyveno 8340). 2002 m. Rusijoje iš viso gyveno ~600 tūkst. vokiečių.
Žymūs Pavolgio vokiečiai: Andrė Geimas (fizikas, Nobelio premijos laureatas), Žana Friskė (modelis, aktorė), Germanas Grefas (ekonomistas, ministras), Gabriel Heinze (futbolininkas), Óscar Ibáñez (futbolininkas), Alfredas Šnitkė (kompozitorius), Eduardas Roselas (politikas, gubernatorius), Helene Fischer (dainininkė).
Mėlynoji antilopė
Mėlynoji antilopė, arba nilgau (Boselaphus tragocamelus) – jaučių (Bovinae) pošeimio dykaraginis žinduolis.
Tai stambi antilopė, kurios kūno aukštis 120-150 cm, o sveria iki 245 kg. Priekinė kūno dalis masyvi, nugaros linija žemėja nuo keteros kryžmens link. Kailis trumpo plauko, tik ant sprando turi nedidelius karčius. Kaklo apačioje yra ilgesnių nukarusių plaukų. Patinų viršutinė kūno dalis melsvai pilka, patelių - pilkai ruda. Apatinė kūno dalis tiek patinų, tiek patelių šviesiai pilka. Priekinė kojų pusė su išilgine juoda juosta. Lūpos, pasmakrė, kaklo priekinės dalies apačia, paakiai, pasturgalio galas, kojų galinės dalies žiedinės juostos ir ovališkos dėmės baltos. Ragus turi tik patinai, jie trumpi (apie 20 cm ilgio) ir stori. Pamatinė ragų dalis trikampiška, viršutinė ovali, viršūnės kiek užlinkusios į vidų.
Šaltiniai
thumb|left|210px|Mėlynosios antilopės patelė su jaunikliais
Sachalino sritis
Sachalino sritis (rus. Сахалинская область) – sritis Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Tolimųjų Rytų federalinėje apygardoje, apima Sachalino, Kurilų, Monerono, Ruonių salas.
Sachalino sritis buvo sudaryta 1932 m. spalio 20 d. Srities plotas – 87 100 km². Gyventojų – 532,4 tūkst. (2005). Administracinis centras – Južno Sachalinskas. Srities gubernatorius – Ivanas Malachovas (Иван Малахов).
Administracinis suskirstymas
Sachalino sritis suskirstyta į 17 rajonų:
Nuorodos
Sachalino srities administracijos oficiali svetainė
Skutamasis skrydis
Skutamasis skrydis  – lėktuvo skrydis labai mažame aukštyje (5-50 m). Aukštis turi užtikrinti skrydžio saugumą (leisti manevruoti) nekliudant vietovės daiktų (medžių, stulpų ir pan.).
Karinėje aviacijoje naudojamas slaptai priartėti prie antžeminio ar antvandeninio taikinio, ypač pridengto stipria priešlėktuvine gynyba.
Tokie skrydžiai naudojami ir civilinėje aviacijoje:
PAO Ethnikós Peiraiás
PAO Ethnikós Peiraías – Graikijos futbolo klubas iš Pirėjo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m.
Savo laiku žaidė elito divizione, bet vėliau sekė kritimas į mėgėjišką lygmenį.
Maronitai
Maronitai išlaikė savo atskirą statusą Libano kalnuose ir pajūryje po Islamo užkariavimų. Jie išlaikė savo religiją ir kalbą iki XIII a. Šiek tiek kalbančiųjų išliko Kipre ir uždaruose kalnų kaimeliuose, bet dėl vyriausybės standartizavimo daugelis jų pradėjo kalbėti arabiškai.
Europiečiai įkūrė Libaną, kad apsaugotų maronitus. XX a. pradžioje ir dėl Libano pilietinio karo 1975–1990 m. daug maronitų emigravo į Ameriką. Dabar ketvirtis Libano gyventojų yra maronitai. Be dviejų išimčių visi Libano prezidentai buvo maronitai, o istoriškai premjeras yra sunitas musulmonas.
Nampulos provincija
Nampulos provincija yra Mozambiko šiaurės rytuose, Indijos vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Nampula. Provincijai priklauso Mozambiko sala.
Vandeninė plaumuonė
Vandeninė plaumuonė (Nymphoides peltata) – puplaiškinių (Menyanthaceae) šeimos augalų rūšis.
Augalas turi ilgą, iki 1,6 m šliaužiantį šakniastiebį. Auga stovinčiame ir lėtai tekančiame vandenyje. Žiedai po 3-6 susitelkę į nedidelius skėtiškus žiedynus lapų pažastyse, iškilę virš vandens. Vainikėlis ryškiai geltonas. Žydi liepos – rugpjūčio mėn.
Lietuvoje retas, randamas tik vakarinėje respublikos dalyje. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Dvaryščiai
Dvaryščiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Dietkauščiznos, 1 km nuo Lietuvos ir Baltarusijos sienos, prie kelio. Į šiaurę nuo kaimo teka Dysna, įsteigtas Dysnos hidrografinis draustinis.
Gyventojai
thumb|left|250px|Pakelės kryžius
Daniel Defoe
thumb|220px|right|Danielis Defo Danielis Defo (Daniel Defoe, 1660–1731 m. balandžio 24) – anglų šnipas, rašytojas ir žurnalistas. Manoma, kad D. Defo pirmasis pradėjo rašyti naudodamas romano formą. Anglų rašytojas D. Defo gimė Londone pirklio Džeimso Fo šeimoje. 1703 m. rašytojas pavardę pakeitė į Defo. Jis mokėsi Dorkinge Fišerio mokykloje, po to Mortono akademijoje Stouk-Niuingtone pastoriaus amato. 1681 m. pradėjo kurti religinius eilėraščius, bet netrukus metė ir pradėjo prekiauti. Prekyba vertėsi Ispanijoje, daug keliavo po Vakarų Europą. 1684 m. jį sučiupo Alžyro piratai, bet jam pavyko išsipirkti. 1684 m. D. Defo vedė M. Tefli, kuri pagimdė net aštuonetą vaikų. Žmonos kraitis sudarė 3700 svarų sterlingų ir kurį laiką jie gyveno pasiturinčiai. Tačiau draudimo įstaiga bankrutavo ir jų, jau turėti 17000 svarų dingo. Po šios nelaimės D. Defo šeima dorai ir nebeatsitiesė per visą amžių.
Žymiausias D. Defo kūrinys – „Robinzonas Kruzas“.
Nuėmimas nuo kryžiaus (Rafaelis)
Nuėmimas nuo kryžiaus – 1507 m. datuotas italų renesanso dailininko Rafaelio paveikslas, esantis Borgezių galerijoje Romoje.
Apie paveikslą
Altorinis paveikslas sukurtas 1507 m. San Francesco al Prato bažnyčiai Perudžoje. Kūrinys yra pasirašytas ir datuotas. Jį užsakė Atalanta Baljoni, vienos iš valdančių Perudžos giminių atstovė savo sūnaus Grifoneto atminimui. Grifonetas buvo nužudytas 1500 m. liepos mėnesį savo brolio Džian Paolo pasiųstų vyrų centrinėje Perudžos aikštėje po to, kai pats nužudė keturis Baljoni giminės narius vestuvių metu (Džian Paolas sugebėjo išvengti nužudymo). Manoma, kad tai įvyko su motinos pritarimu. Gali būti, kad motiną pradėjo kamuoti sąžinės priekaištai ir ji panoro sūnaus atminimui skirti paveikslą. Žinoma, kad Rafaelis kelionių metu iš Florencijos į Urbiną pažadėjo šį paveikslą sukurti. Jis turėjo būti skirtas Baljoni koplyčiai toje pačioje bažnyčioje, kur jau anksčiau Rafaelis buvo nutapęs „Mergelės Marijos karūnavimo“ paveikslą „mirtinų“ Baljoni giminės priešų, Oddi giminės užsakymu.
Pirminis paveikslo eskizas rodo, kad Rafaelis pradėjo modeliuoti sceną pagal Perudžino „Kristaus apraudojimo“ paveikslą. Vėliau Rafaelis pakeitė kompoziciją ir iš apraudojimo, scena tapo nuėmimo nuo kryžiaus. Iš tikro paveiksle vaizduojamas Kristaus nešimas į kapo vietą jau nuėmus nuo kryžiaus. Paveikslas tikriausiai įkvėptas romėniško sarkofago reljefo, vaizdavusio Meleagro mirtį. Tai galėjo būti aliuzija į Meleagro motiną Altėja, kuri taip pat pasmerkė savo sūnų mirčiai už brolių nužudymą. Vienoje iš paveikslų figūrų galima pažinti Mikelandželo „Doni Tondo“ paveikslo madonos sukamąjį judesį.
Paveikslas išbuvo San Francesco al Prato bažnyčioje iki 1608 m., kai jis buvo išvežtas ir atiduotas (pagrobtas naktį) popiežiui Pauliui V, kuris savo ruožtu jį perleido pusbroliui Scipionei Borgezei, pradėjusiam kaupti nuosavą meno kolekciją. 1797 m. po Tolentino taikos paveikslas buvo perduotas Napoleono kolekcijoms Paryžiuje. Po Napoleono imperijos žlugimo 1816 m. paveikslas buvo grąžintas į Romą. Paveikslą altoriuje supo kiti Rafaelio tapybos fragmentai (dabar Vatikano muziejuose).
Nana (apačiai)
thumb|200px|Nana Nana (dar žinomas kaip Kas-tziden, 1800 m. – 1896 m. gegužės 19 d.) – apačių karo lyderis.
Nana gimė mimbrenų apačių žemėse dabartinės Naujosios Meksikos teritorijoje. Delgadito buvo jo dėdė. Jis niekada nebuvo tikras vadas, kariavo su baltaisiais kartu su Victorio iki jo mirties. Nanos ankstyvoji žmona ar žmonos nėra žinomos, tačiau viena turėjo būti iš meskelerų genties, nes Nana daug laiko praleido su jais. Žinomas vienos jo dukters vardas – Geyahnum. Taip pat buvo vedęs Geronimo seserį Nah – dos – te. Jie susilaukė vieno sūnaus, kuris mirė ar buvo nužudytas 1878 m.
Nana lydėjo Victorio daugelyje jo žygių, kartu su juo persikėlė į Meksiką, tačiau išvengė jo likimo prie Tres Kastilijos, nes jis su savo žmonėmis apėjo pasalą ir pasitraukė į Siera Madrę. Po Victorio mirties Nana ėmėsi vadovauti nedideliam Karštųjų versmių apačių būriui. Būdamas šlubas kaire koje (ką sufleruoja ir jo apačių vardas), kentėdamas nuo reumato, prastai matydamas ir būdamas 80 metų, 1881 m. surengė vieną iš legendinių apačių antpuolių Naujosios Meksikos pietvakariuose. Su nedideliu būriu karių (ne didesniu kaip 40, o dažniausiai 15), išmaišė daugiau kaip 1000 mylių priešo teritorijos, nužudė 30 ar 50 amerikiečių ir nemažai sužeidė, pagrobė dvi moteris ir nuvarė ne mažiau kaip 200 arklių ir mulų ir saugiai grįžo į Meksiką.
Naną pavyko sučiupti 1883 m. gegužės mėn. Siera Madrės kalnuose. Jis su kitais gentainiais buvo nusiųstas į San Karlo rezervatą, tačiau iš jo pabėgo ir prisijungė prie Geronimo grupės Meksikoje ir kovojo su juo paskutiniais pasipriešinimo metais. 1886 m. rugsėjo 4 d. kartu su Geronimo pasidavė generolui Milui Skeletų kanjone, Arizonoje. Paskutinius savo metus praleido Silo forte, Oklahomoje, kur ir mirė būdamas 96 metų amžiaus 1896 m. gegužės 19 d.
Arabiškoji vaikystės knyga
Arabiškoji vaikystės knyga – ankstyvosios krikščionybės apokrifas, pasakojantis apie Jėzaus vaikystę. Jis buvo sukompiliuotas šeštame mūsų eros amžiuje, remiantis dviem apokrifiniais šaltiniais – Tomo vaikystės Evangelija ir Jokūbo Protoevangelija.
Kūrinį sudaro trys dalys:
Šiame apokrife atkartojamos pagražintos istorijos, aprašytos ankstesniuose šaltiniuose, tokios kaip stebuklingi išgijimai nuo Jėzaus vystyklų, Jėzaus prakaitas, virstantis balzamu, raupsų išgydymas ir pan.
Teksto analize remiantis manoma, kad Arabiškoji vaikystės knyga buvo parašyta siriškai, bet vėliau išversta į arabų kalbą – turbūt tais laikais, kai krikščionybė ėmė plisti Arabijos pusiasalyje. Dalis apokrifo teksto yra patekusi į Koraną.
Nuorodos
అరబ్బీయుల బాల్య సువార్త
Pietvakarių divizionas (NBA)
Pietvakarių divizionas – vienas iš trijų divizionų, priklausančių NBA lygos Vakarų konferencijai. Divizioną sudaro penkios komandos: Dalaso „Mavericks“, Hiustono „Rockets“, Memfio „Grizzlies“, Naujojo Orleano „Pelicans“ ir San Antonijo „Spurs“. Trys iš penkių komandų (Dalaso, Hiustono bei San Antonijo ekipos) priklauso Teksaso valstijai.
Začerlani Kolonija
Začerlani Kolonija  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Pietvakarių divizionas (NBA)
Divizionas buvo įkurtas 2004, kuomet, prie lygos prisijungus Šarlotės „Bobcats“, komandų skaičius padidėjo nuo 29 iki 30.
Nuo 2021-22 m. sezono Pietvakarių diviziono čempionai yra apdovanojami Williso Reedo trofėjumi.
Diviziono titulai pagal komandą
מבנה ה-NBA
Dvarkeliai
Dvarkeliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Vilkaviškio.
Senoji Kamena
Senoji Kamena – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 5 km į šiaurės vakarus nuo Dambravos, apie 34 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 64 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė LDK. XIX a. buvo Sokulkos apskrities Kamenos valsčius.
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Stanislovas Buškevičius
Biografija
Dar būdamas paauglys, 1972 m. gegužės mėnesį dalyvavo demonstracijose, vykusiose po Romo Kalantos susideginimo. Vėliau draugams ir pažįstamiems platino antisovietinę literatūrą.
1977 m. baigė Kauno politechnikumą, 1985 m. – Vilniaus universitetą, įgijo ekonomisto specialybę. 1979–1987 m. Kauno įmonėse dirbo darbininku, meistru, prekių žinovu, vyresniuoju inžinieriumi, sociologu. 1988–1990 m. Kauno medicinos institute (dab. Kauno medicinos universitetas) dėstė Vakarų politinės ekonomijos kursą. KGB inspiravus, iš šio instituto pašalintas už politinę veiklą.
1988 m. lapkričio mėnesį pasirašė „Jaunosios Lietuvos” manifestą, kuriuo reikalavo nepriklausomos ir demokratinės Lietuvos valstybės atkūrimo. 1989–1990 m. organizavo tarnybos okupacinėje kariuomenėje boikotą – masinį sovietinių karinių bilietų ir prirašymo liudijimų grąžinimą į Maskvą. 1990 m. organizavo komunistinių skulptūrų Kaune – paminklų Vincui Mickevičiui-Kapsukui, Feliksui Dzeržinskiui, keturiems komunarams – nugriovimą.
Vienas iš kryžiaus 1941 m. Birželio sukilimo prieš sovietų okupantus dalyviams atminti pastatymo Kauno miesto kapinėse organizatorių. Parašų rinkimo, kad būtų atkurtas teisėto Lietuvos Respublikos pilietybės įstatymo, priimto 1939 m., galiojimas, organizatorius.
1992 m. Prancūzijos žmogaus teisių asociacijos kvietimu gilino tarptautinio bendradarbiavimo žinias Paryžiuje. 1993–1996 m. dirbo valstybės konsultantu jaunimo klausimais.
1996–2004 m. Seimo narys. Seime dirbo Nacionalinio saugumo (vėliau – Nacionalinio saugumo ir gynybos) komitete, įregistravo per 20 įvairių įstatymų, nutarimų projektų ir pasiūlymų.
1995–1997 m. ir 2007–2015 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kauno miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
Žmona Jūratė. Turi tris vaikus – sūnų Stasį, dukras Mildą ir Agnę.
Garsėja prieš seksualines mažumas nukreiptais pasisakymais.
Uostų ūkis
Uostų ūkis - vandens transporto (ūkio) šaka, apimanti ūkinę veiklą uostuose. Pagal uostų rūšis gali būti išskiriamas upių ir jūrų uostų ūkis. Ūkio subjektai - uostų valdytojai, savininkai (paprastai viešieji asmenys - valstybė, savivaldybės ir kt), uosto paslaugų (transportavimo, logistikos saugojimo, muitinės tarpininkavimo ir kt. paslaugų) teikėjai ir gavėjai. Oldenburgo-Ostfryzlando-Vilhelmshaveno aukštojoje mokykloje (Vokietija) yra jūrų transporto bei uostų ūkio bakalauro (B. Sc.) studijų programa, trunkanti 7 semestrus (studijų vieta - Elsfleth).
Bulgarų kalba
Bulgarų kalba (български език) – indoeuropiečių kalbų šeimos slavų grupės pietų slavų pogrupio kalba.
Bulgarijos valstybinė kalba. Bulgarų kalba taip pat kalbama Albanijoje, Argentinoje, Graikijoje, Izraelyje, Kanadoje, Moldovoje, Rumunijoje, JAV, Serbijoje, Turkijoje, Ukrainoje, Vengrijoje, Rusijoje. Pasaulyje bulgarų kalba šneka daugiau kaip 9 milijonai žmonių.
Priešingai nei kitose slavų kalbose, bulgarų kalboje beveik išnyko linksniai, bet vartojami žymimasis, nežymimasis ir „nulinis“ artikeliai.
Bulgarų kalba artima bažnytinei slavų kalbai, iki šiol turi daugelį žodžių, kurie rytų slavų kalbose laikomi archajiškais. Dėl istorinių aplinkybių bulgarų kalboje yra daug tiurkiškos kilmės žodžių.
Abėcėlė
Bulgarų kalbos abėcėlę sudaro 30 raidžių:
Аа Бб Вв Гг Дд Ее Жж Зз Ии Йй Кк Лл Мм Нн Оо Пп Рр Сс Тт Уу Фф Хх Цц Чч Шш Щщ Ъъ Ьь Юю Яя
Lyginant su rusų kalbos abėcėle, bulgarų kalboje nėra raidžių Ы, Э ir Ё.
Istorija
Bulgarų kalba VIII amžiuje tapo pirmąja rašytine slavų kalba. Rašyta glagolica, vėliau ji buvo pakeista kirilica.
Maikūnai
Maikūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Buivydžių.
Gyventojai
miniatiūra|240px|left|Kaimo kryžius
Džunas
Džunas – miestas JAV, Aliaskos valstijos sostinė. Įsikūręs prie Gastino kanalo, priešais Aleksandro archipelagą. 30 987 gyventojų. Miestas įkurtas 1881 m. kaip aukso kasybos ir prekybos centras. Pavadintas pagerbiant aukso kasėją Joseph Juneau. Turizmas, žvejyba, popieriaus pramonė. Nuo 1972 m. veikia Aliaskos universitetas. Už 19 km nuo Džuno plyti Mendenhalo ledynas.
Miestų partnerystė
Džunas turi keturis oficialius miestus, su kuriais sudaręs partnerystės ryšius.
Liepsnos
Liepsnos – Lietuvos mergaičių laikraštis, leistas 1937–1940 m. Marijampolėje, 1937 m. Kaune.
Istorija
Dvisavaitis katalikiškos orientacijos leidinys. Leido Pavasarininkių mergaičių sąjunga. Spausdino Šešupės spaustuvė Marijampolėje. Tiražas 14 500 egz. (1937 m.).
Svarstė švietimo, dorovės, auklėjimo katalikiška dvasia klausimus.
Bendradarbiavo Bernardas Brazdžionis, E. Butrimavičius, Vladas Dičiūnas, Paulius Drevinis, O. Gustaitė, Stasys Yla, S. Krasauskas, Stasys Raila, K. Skruzdytė, J. Steponaitis, Aloyzas Sušinskas, J. Švabaitė, Antanas Valaitis, Stasė Vanagaitė ir kt.
Leidėja-redaktorė Ona Labanauskaitė.
Punžionys
Punžionys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 2 km į pietus nuo Magūnų, 3 km nuo sienos su Baltarusija, Neries dešiniajame krante, prie Perčinos upelio žiočių. Yra Punžionių dvaro sodyba, koplyčia. Šalia kaimo telkšo ežerai Puržemis ir Vaukštelis. Pro Punžionis eina kelias.
Gyventojai
miniatiūra|240px|left|Pakelės kryžius pietiniame kaimo pakraštyje miniatiūra|240px|left|Per kaimą eina žvyrkelis miniatiūra|240px|left|[[Punžionių koplyčia]]
Puciniškių ežerėlis
Puciniškių ežerėlis - ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Sudervės. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,11 km, plotis - iki 0,08 km. Altitudė 157,8 m. Krantai žemi, užpelkėję - ežeriukas užankantis. Pakrantėse auga miškas, tik į pietus plyti pievos, įsikūręs Putiniškių kaimas, eina kelias. Rytuose išteka upelis link Riešės upės.
Vaiduokliško laiko hipotezė
Vaiduokliško laiko hipotezė – Heribert Illig sukurta pseudoistorinė teorija, teigianti, kad ankstyvųjų viduramžių (614–911 m.) periodo nebuvo visai. Tai reiškia, kad visi archeologiniai radiniai, datuojami šiuo periodu, iš tiesų yra senesni arba naujesni. Visos šiuo periodu gyvenusios istorinės asmenybės yra išgalvotos.
Kiti argumentai už vaiduokliško laiko hipotezę yra tariamai nesutampantys skirtingais metodais gauti datavimai, per didelis istorikų pasitikėjimas viduramžių šaltiniais.
Teorija laikoma pseudomoksline, kadangi paremta spekuliacijomis ir klaidingomis faktų interpretacijomis, ignoruoja jai prieštaraujančius įrodymus.
SC Union 06 Berlin
Berlyno „Union“ – Vokietijos futbolo klubas iš Berlyno.
Istorija
1950 m. geriausi klubo žaidėjai pabėgo į Vakarų Berlyną, o likusieji Rytuose įkūrė SG Union Oberschöneweide klubą.
Rezistencija
Rezistencija ( – pasipriešinimas, resistere – priešintis, atsispirti) arba Pasipriešinimas – naujausiųjų laikų agresoriaus užgrobtos šalies ar jos dalies gyventojų kovos už laisvę sąjūdis, turintis savarankišką strategiją ir taktiką.
Samprata
Rezistencijos sąvoką paskleidė 1940 m. sausio 22 d. gen. Šarlis de Golis per Londono radiją kviesdamas savo tautiečius okupuotos Prancūzijos dalyje priešintis (rezistuoti) okupantams.
Rezistencija reiškia:
Istorinėje perspektyvoje rezistencinio pobūdžio veiksmais yra visos pavergtųjų kovos su pavergėjais ar užpuolikais (nacionalinio išsivadavimo sąjūdžiai, sukilimai, partizaniniai karai, pogrindžiai).
Mokslinė sąvoka „rezistencija“ (dgs. rezistencijos) naudojama tik XX a. istoriniams įvykiams, kuriuos sąlygojo trys pagrindiniai veiksniai:
Klasifikacija
Rezistencija skirstoma į organizuotą ir neorganizuotą (gaivališką, spontanišką) pasipriešinimą. Kai kurie tyrinėtojai (Gene Sharp) skiria dar ir tarpinį arba visuotinį (totalinį) pasipriešinimą.
Pagal savo apimtį rezistencija (pasipriešinimas) gali būti masinė (visuotinė) arba pavienė (mikropasipriešinimas).
Pagal tai, kokioje srityje bręsta ir vyksta konfliktas tarp užgrobėjo ir rezistentų, pasipriešinimas gali būti politinis, ekonominis, visuomeninis (socialinis), ideologinis ar kultūrinis.
Nuorodos, šaltiniai
K. Kasparas. Teorinė Pasipriešinimo samprata ir klasifikacija // Laisvės kovų archyvas. T. 20. K. 1997.
Justiniškės
Justiniškės – Vilniaus miesto dalis, esanti miesto šiaurės vakaruose. Patenka į Justiniškių seniūniją. Ribojasi su Pašilaičiais šiaurėje, Šeškine rytuose, Viršuliškėmis pietuose, o vakaruose aplinkkelio atskirtos nuo Zujūnų ir Buivydiškių. Justiniškėse yra 289 daugiabučiai gyvenamieji namai. Justiniškėse veikia kelios 2 progimnazijos, 2 pradinės mokyklos, 2 vaikų darželiai‑mokyklos, keli lopšeliai‑darželiai, 2 bibliotekos, vaikų ir jaunimo klubas, policijos komisariato jaunimo klubas. Vyrauja 5–9 aukštų gyvenamieji namai. Justiniškių vakariniame pakraštyje yra 2 tvenkiniai, šiaurės vakaruose – Justiniškių kapinės. Didžioji rajono dalis pastatyta XX a. devintajame dešimtmetyje. Tai daugiausia gyvenamasis („miegamasis“) rajonas.
Justiniškes aptarnauja 7, 13, 16, 18, 19 nr. troleibusai, 2G ir 5G greitieji autobusai, 43, 55, 73, 75 nr. autobusai. Svarbiausi VVT mazgai: Rygos, Justiniškių, Taikos st., Justiniškių žiedas.
Istorija
Justiniškių pavadinimas sukurtas išverčiant lenkišką Justinówka. Šis kilęs iš šlėktų mados vadinti dvarus savo žmonų garbei (t. y., suteiktas pagal vardą Justina). 1866 m. Justinuvkos palivarke gyveno 12 žmonių (10 katalikų, 2 stačiatikiai).
Dabartinio mikrorajono vietoje kadaise buvo du kaimai – Justiniškės ir Lūžiai, kurie XX amžiaus devintajame dešimtmetyje prijungti prie sostinės. 1931 m. Justinuvkos palivarke gyveno 45 gyventojai.
Gyvenamasis rajonas pradėtas statyti 1982 metais. Projektuotojai – Vytautas Balčiūnas, architektai Mindaugas Adomaitis ir Stasys Čereškevičius. Projekto vyr. architektas – Algirdas Juozas Bražinskas.
Švietimo įstaigos
Justiniškėse šiuo metu yra 6 mokyklos ir 8 lopšeliai-darželiai:
Lingua franca
Lingua franca – bet kuri kalba, vartojama susikalbėti tarp žmonių, kurių gimtosios kalbos yra skirtingos. Terminas vartojamas kalbant apie situacijas, kai vartojama kalba nė vienam iš ja šnekančiųjų nėra gimtoji. Pavyzdžiui, anglų kalba yra gimtoji daugeliui Anglijoje gyvenančių žmonių, bet Filipinuose ji dažniausiai yra vartojama kaip lingua franca. Buvo sukurta dirbtinių kalbų, tokių kaip esperanto, kurias jų kūrėjai norėjo paversti tarptautinėmis lingua franca, bet tokie mėginimai nebuvo labai sėkmingi.
Taip pat lingua franca gali reikšti konkretų, dabar nebevartojamą žargoną, kuris yra mišinys iš daugiausia itališkų žodžių su turkų, persų, prancūzų, graikų ir arabų kalbų žodžių priemaišomis.
Termino lingua franca kilmė yra itališka (pažodžiui „frankų kalba“), kilusi iš viduramžių arabų ir musulmonų kraštuose naudojamo termino „frankai“ (antikiniai germanai), apibendrinančio europiečius kryžiaus žygių periodu.
Drūzai
Drūzai – monoteistinė religinė bendruomenė, randama Sirijoje, Izraelyje, Libane, Jordanijoje. Ji atsirado iš XI a. ismailizmo, šiizmo atšakos. Drūzų tikėjimas turi keletą abraominių religijų, gnosticizmo, neoplatonizmo, pitagorizmo bruožų. Drūzai save vadina Ahl al-Tawhid (monoteistais).
Salvadoro herbas
thumb|200px|Salvadoro herbas Salvadoro herbas – vienas oficialių Salvadoro Respublikos simbolių. Panašus į herbinį antspaudą, kurio centre trikampis auksine briauna. Jame pavaizduoti penki ugnikalniai iškylantys iš jūros. Virš ugnikalnių ant auksinės lazdos – raudona frygų kepurė, apsupta saulės spinduliais, kuriuose puslankiu – įrašas: 15 SEPTIEMBRE DE 1821. Trikampio viršuje – vaivorykštė. Už trikampio pavaizduotos penkios Jungtinės Centrinės Amerikos Provincijos vėliavos. Po trikampiu – devizas: DIO UNION LIBERTAD. Apačioje, puslankiu, perrišta mėlyna juostele, lauramedžio šakelių girlianda, kurios 14 dalių simbolizuoja Salvadoro departamentus. Aplink visą kompoziciją auksinis užrašas: REPUBLICA DE EL SALVADOR EN LA AMERICA CENTRAL.
Herbas įteisintas ir naudojamas nuo 1912 m. rugsėjo 15 d.
Dvarlaukis
Dvarlaukis – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Meškuičių.
Dvarnapolis
Dvarnapoliu vadinami kaimai Ignalinos rajone:
Maironiai (Zarasai)
Maironiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Suvieko, Maironių miške, netoli Suvieko ežero.
Kavačis
Kavačis  – vienas aktyviausių povandeninių ugnikalnių pietvakariniame Ramiajame vandenyne. Išsidėstęs į pietus nuo Saliamono Saloms priklausančios Vangunu salos ir pavadintas pagal Naujosios Džordžijos salų gyventojų jūros dievą. Taip pat vietinių vadinamas Rejo te Kavachi ('Kavačio krosnis').
Ugnikalnis nuo vandenyno dugno iškilęs į 1100–1200 m aukštį, tačiau jo viršūnė yra 20 m žemiau vandens paviršiaus. Išsiveržimo metu viršukalnė iškyla į paviršių, prapliupusi lava suformuoja apie 1 km skersmens salą, kuri greitai suyra. Buvo užfiksuoti aštuoni ugnikalnio viršūnės iškilimai virš vandens nuo pirmojo užfiksuoto išsiveržimo 1939 m.
Taisyklingasis matas
Tai grynojo mato padėtis, kur karalius ne tik matuojamas, bet ir visi tušti laukeliai, esantys šalia jo, matuojančios pusės atakuojami tik vieną kartą, o šalia karaliaus laukelius, blokuojančios figūros, kai jų prieš matuojant nebūtina surišti, nėra puolamos.
Matuojančios pusės visos figūros, išskyrus karalių ir pėstininkus turi aktyviai dalyvauti formuojant matinį tinklą.
Panašus yra idealusis matas, kuris skiriasi nuo taisyklingojo tuo, kad, matuojant karalių, privalo dalyvauti visos tiek baltųjų tiek juodųjų figūros.
Tai iliustruoja sekančios keturios pozicijos.
1-a pozicija. Pozicijai būdinga tai, kad laisvus laukelius šalia juodųjų karaliaus baltieji kontroliuoja tik po kartą. Juodųjų figūros, blokuojančios laukelius šalia savo karaliaus, baltųjų figūrų nėra puolamos. Baltųjų karaliui ir pėstininkams, kuriant matinį tinklą, neprivalu dalyvauti. Visi reikalavimai išlaikomi - ir juodųjų karaliui skelbiamas taisyklingasis matas.
2-a pozicija. Kaip ir pirmojoje pozicijoje, laisvus laukelius šalia juodųjų karaliaus baltieji kontroliuoja tik po kartą viena figūra. Skirtumas nuo 1-os poz. tai, kad šalia savo karaliaus esantį juodųjų žirgą, kuris netrukdo mato skelbimui, yra surišęs baltųjų rikis, todėl matas nėra nei grynasis, nei taupusis, o tik  paprastas matas.
3-ia pozicija. Matas - taisyklingas nors šalia karaliaus esantis bokštas yra surištas. Bokštas laukelyje e4 trukdo žirgu iš laukelio f4 skelbti matą juodųjų karaliui, todėl  surišimas rikiu yra pateisinamas.
4-a pozicija. Skirtumas nuo 1-osios - neliko juodųjų figūrų šalia juodųjų karaliaus. Atlaisvintuosius laukelius kontroliuoja baltųjų bokštas. Tačiau matas laikomas tik taupiuoju matu, nes jis neišlaiko grynajam matui keliamų reikalavimų: šalia juodųjų karaliaus esantį laukelį c4 atakuoja dvi baltųjų figūros: valdovė ir bokštas. {|
Taisyklingieji matai retai sutinkami, žaidžiant šachmatų partijas: tik retkarčiais partijų baigmėse. Jie daugiau naudojami, komponuojant šachmatų uždavinius ir etiudus, suteikdami jiems žavumo ir keldami šachmatų kompozicijų vertę.
Istorija
Taisyklingasis matas randamas viduramžiuose (8 a.-9 a.) mansubose, lažybų šachmatų uždaviniuose (14 a.),  Filypo Stamos,  Erkolio del Rio (18 a.) rinkiniuose.
Tačiau didesnio dėmesio šachmatų uždaviniuose taisyklingasis matas susilaukė XIX a. pirmojoje pusėje.
Pirmasis į taisyklingojo mato grožį atkreipė dėmesį vokiečių šachmatininkas Julius Mendheimas (Julius Mendheim; 1781-1836 m.), kuris 1814 m. Berlyne išleido savo uždavinių (dauguma jų su taisyklingaisiais matais) rinkinį “ Kišeninė knygutė šachmatų mėgėjams”. Ten pat, 1832 m. jis išleido knygos “Uždaviniai šachmatininkams” 2-ą papildomą leidimą.
Antrasis, kūręs uždavinius su taisyklingaisias matais buvo vokiečių šachmatininkas Pjeras Ogiustas D’Orvilis (Pierre Auguste d'Orville; 1804-1864), 1842 m. Vokietijoje išleidęs savo 250 uždavinių su taisyklingaisiais matais rinkinį.
Taisyklingieji matai išpopuliarėjo čekiškosios šachmatų kompozicijos mokyklos klestėjimo laikotarpiu: trijų ir daugiau ėjimų šachmatų uždaviniuose.
Čekų mokyklos uždaviniuose daugiausia dėmesio skirta taisyklingųjų matų kokybei ir baltųjų figūrų panaudojimui. Kuriami ypatingo taupumo uždaviniai, kuriuose nėra žaidžiančių baltųjų pėstininkų. Ir tokių uždavinių esminis bruožas - taisyklingi matai. Žymiausias šios mokyklos atstovas – M. Havelas.
Uždavinių pavyzdžiai
Taisyklingasis matas sutinkamas: tiesioginiuose, sutarto mato , pasakiškuose , atvirkščio mato , ir retro šachmatų uždaviniuose bei šachmatų etiuduose.
Rumunų šachmatų kompozitoriaus  Volfgango Pauliaus (Wolfgang Pauly; 1876 – 1934 m.) keturių ėjimų uždavinys sprendžiamas 1. Ba7! Vienintelis: netinka 1. Bb7? Ke5 e7 Kd6! e8B Kc6 ir mato sekančiu ėjimu nėra, panašiai būtų ir po 1. Bh7? Ke5 2. e7 Kf6! 3.Be8 Kg6. Uždavinys nėra daugiafazis, neturi teminių variantų. Jam meninę vertę suteikia trys variantai su taisyklingais matais.
Olandų šachmatų kompozitoriaus Jano Hartongo ( Jan Hartong; 1902 – 1987) sutarto mato uždavinyje, kurį pradeda juodieji, panaudota Grimšo tema tiek baltosioms tiek juodosioms figūroms.
Vokiečių šachmatų kompozitoriaus Manfredo Ernsto (Mandfred Ernst; gim. 1938) 5-ių ėjimų atvirkščio mato uždavinys sprendžiamas, naudojant ilgiausių ėjimų uždavinių taisykles, kur juodiesiems privaloma eiti ilgiausią ėjimą, o baltiesiems – ne.
Nuorodos
Taisyklingojo mato šachmatų uždaviniai
[http://home.versanet.de/~zirkwitz/Selected%20Articles/bohemianchesspro.html Torstenas Cirkvicas. Trumpas įvadas į Bohemijos mokyklos šachmatų uždavinius]
Gimimo liudijimas
thumb|thumb|Gimimo liudijimas, [[Lietuvos TSR]]
Dokumentas reikalingas pateikti įvairioms institucijoms, pvz., dėl vaiko pašalpos, vaikpinigių gavimo, kitiems dokumentams (pvz., tokiems kaip Asmens grįžimo pažymėjimas, tapatybės kortelė) gauti.
Njasos provincija
Njasos provincija yra Mozambiko šiaurėje, Tanzanijos ir Malavio pasienyje. Administracinis centras – Lišinga. Vakaruose ribojasi su Malavio ežeru. Šiauriniu pakraščiu teka Ruvumos upė.
Roskosmos
right|150px thumb|left|Raketa „Sojuz-FG“ su pilotuojamu erdvėlaiviu „Sojuz TMA-19M“, su kuriuo 2015 metų gruodžio 15 dieną į TKS atvyko eilinės įgulos nariai Roskosmos  – Rusijos kosmoso agentūra, įkurta 1992 m. Kosmoso agentūros „Roskosmos“ kosminis uostas yra Baikonuro kosmodromas, kurį Rusija nuomoja iš Kazachstano iki 2050 metų. Iš Baikonuro kosmodromo 2015 metais padaryta daugiausia paleidimų pasaulyje – 18. Rusijoje pastatytas naujas kosmodromas Vostočnyj, jis yra Amūro srityje šalia Ciolkovskio miesto, pirmas paleidimas iš jo sėkmingai atliktas 2016 m. balandžio 28 d. 02:01 UTC: „Sojuz-2.1a“ raketa iškėlė į orbitą tris palydovus – „Lomonosov“, „Aist-2D“ ir „SamSat-218“.
„Roskosmos“ dalyvauja Tarptautinės kosminės stoties projekte („Zvezda“ modulis, „Poisk“ modulis, „Pirs“ modulis, „Rassvet“ modulis, sukūrė ir pakėlė į kosmosą „Zaria“ modulį). Nuo 2011 metų iki 2020 metų „Roskosmos“ buvo vienintelė kosmoso agentūra, kuri pristatė įgulas į TKS ir grąžino jas į Žemę. Tai ji darė „Sojuz-FG“ raketų pagalba paleisdama pilotuojamus erdvėlaivius „Sojuz MS“ (nuo 2016 metų, anksčiau tai buvo „Sojuz TMA“). Be to, krovininiais erdvėlaiviais „Progress“ kosmoso agentūra „Roskosmos“ gabena į TKS maisto, deguonies, vandens, degalų ir kitų krovinių.
Kosmoso agentūra „Roskosmos“ kuria raketas, erdvėlaivius, ruošia kosmonautus Jurijaus Gagarino kosmonautų rengimo centre, į orbitą leidžia palydovus. Palydovų paleidimui „Roskosmos“ naudoja raketas „Proton-M“ (sunkioji raketa, pirmas paleidimas 2001 m.), „Sojuz-2“ (vidutinė raketa, pirmas paleidimas 2004 m., naudojamos trys modifikacijos: „Sojuz-2.1a“, „Sojuz-2.1b“, „Sojuz-2.1v“) ir kitas. „Roskosmos“ vykdo globalinės navigacinės sistemos GLONASS projektą.
Stebuliškių tvenkinys
Stebuliškių tvenkinys – tvenkinys Marijampolės savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Liudvinavo. Susidaręs patvenkus Sūduonios upę (Šešupės intakas) 2,7 km nuo jos žiočių. Ilgis šiaurės-pietų-vakarų kryptimi – 4,54 km, plotis – iki 0,55 km. Altitudė 84,5 m. Krantai daugiausia aukšti, apaugę negausiais medžiais ir krūmais. Kranto linija labai vingiuota. Yra 0,3 ha sala. Tvenkinio šiaurinę dalį skersai kerta kelias, vidurinę dalį – vietinės reikšmės kelias iš Liudvinavo į Stebuliškes. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai.
Debitas: