cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mentuhotepas II
Keturioliktaisiais valdymo metais Menhotepas II laimėjo lemiamą mūšį prieš dešimtosios dinastijos priešininką iš Herakleopolio Magnos. Mažai žinoma apie mūšį, tačiau Deir el-Bahri (vieta žinoma kaip „Karių kapavietė“) rasta 60 nemumifikuotų karių, žuvusių mūšyje. Egiptologai mano, kad tai įrodo vykusio mūšio žiaurumą.
Herakleopolio valdovas Merikarė II po mūšio mirė ir Mentuhotepas II greitai sunaikino priešišką dinastiją. Mentuhotepo II dėka Senovės Egiptas vėl susivienijo – pirmą kartą nuo pat šeštosios dinastijos. Mentuhotepo II sostine buvo Tėbai.
Mentuhotepas II vadovavo karinėms kampanijoms pietų kryptimi į Nubiją, kuri buvo iškovojusi nepriklausomybę Pirmojo suirutės laikotarpio metu. Jis rengė žygius prieš Libijos gentis ir prieš beduinus Sinajuje. Jo šventykla Deir al Bachri buvo neįprasta, terasinio tipo. Joje buvo faraono kenotafas su didele sėdinčio Mentuhotepo II statula ir šešių jo karalienių kapai.
Somalio vyrų futbolo rinktinė
Somalio vyrų futbolo rinktinė – Somaliui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Somalio futbolo federacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
Lygumai (Telšiai)
Lygumai – pietrytinė Telšių miesto dalis, esanti prie kelio Luokėn. Veikia Telšių Ateities vidurinė mokykla, yra Lygumų gatvė.
Boksas olimpinėse žaidynėse
Nuo pirmojo pasirodymo 1904 m. olimpinėse žaidynėse bokso rungtyse buvo varžomasi kiekvienose vasaros olimpinėse žaidynėse, išskyrus per 1912 m. olimpiadą Stokholme, nes tuo metu Švedija draudė šią sporto šaką. 2008 m. paskutinį kartą bokso varžybose dalyvavo tik vyrai. Nuo 2012 m. olimpinių žaidynių vyksta moterų bokso varžybos. Imtynės ir boksas yra vienintelės dvi sporto šakos, kurios reikalauja, kad dalyviai būtų neprofesionalai.
Medalių lentelė
Lentelė atnaujinta po 2012 m. Londono žaidynių.
Bovas
Bovas – upė Kanadoje, Albertoje; viena iš Pietų Saskačevaną sudarančių ištakų. Prasideda Uoliniuose kalnuose, Bovo ežere, Banfo nacionaliniame parke. Teka į pietryčius, prateka Hektoro, Vermiliono ežerus, ties Gresi Leiku susilieja su Oldmanu ir sudaro Pietų Saskačevaną. Svarbiausi intakai: Kananaskis, Elbovas, Haivudas. Ties Banfu Bovo upėje yra Bovo krioklys. HE. Upėje gausu žuvies (vaivorykštinis upėtakis, amerikinė palija, lašišinės žuvys). Prie Bovo įsikūrę Leik Luiso, Banfo, Kanmoro, Kočrano, Kalgario miestai.
Marupės savivaldybė
Marupės savivaldybė  – administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Vidžemėje. Ribojasi su Tukumo, Jelgavos ir Uolainės savivaldybėmis, Rygos ir Jūrmalos miestais. Plotas 347,3 km², 32 824 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Marupė.
Istorija
Dabartinė savivaldybė sudaryta 2021 m. liepos 1 d., sujungus Babytės ir ankstesniąją Marupės savivaldybę.
Ankstesnioji Marupės savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Rygos rajono dalies. Į smulkesnius vienetus nebuvo suskirstyta, turėjo 103,8 km² plotą ir 21 577 gyventojus (2021 m.). Administracinis centras buvo Marupėje.
Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 3 valsčius:
1022 m.
1022 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mazsalacos savivaldybė
Mazsalacos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas šiaurės Latvijoje, Vidžemėje. Administracinis centras – Mazsalaca. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Valmieros rajono dalies. Buvo suskirstyta į 1 miestą (Mazsalacą) ir 4 valsčius: Mazsalacos, Ramatos, Sėlių, Skankalnės. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Valmieros savivaldybės.
Goricijos provincija
Provincijos sostinė – Goricija, kuri 1924–1927 m. priklausė Udinės provincijai.
Provincijos plotas yra 466 km², gyvena 142 441 žmogus, yra 25 savivaldybės.
Apie 11 % gyventojų yra slovėnai. Italijos įstatymai garantuoja šios kalbinės mažumos apsaugą 9 iš 25 provincijos savivaldybių.
Didžiausios savivaldybės
Savivaldybės, turinčios daugiau nei 5 tūkst. gyventojų.
Šilonys
Šilonimis vadinami kaimai:
Brakpanas
Brakpanas  – miestas Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose, Gautengo provincijoje, Vitvatersrande, tarp Benoni ir Springso miestų. Kalnakasybos centras.
Istorija
1888 m. čia atidaryta pirma anglies kasykla, netrukus nutiestas geležinkelis. Nuo 1905 m. Brakpanas tapo svarbiu aukso gavybos centru. Pradžioje augo kaip Benoni priemiestis, bet 1912 m. paskelbtas atskiru miestu. Vykdyta ir metalo apdirbimo pramonė. XX a. antroje pusėje aukso telkiniai išseko ir Brakpano reikšmė sumenko. Vėliau čia įrengti kazino, pramogų centrai, siekiant mažinti nedarbą.
2003 m. Baltijos taurė
'''2003 m. Baltijos taurė''' – Baltijos taurės futbolo turnyras, liepos 3–5 dienomis vykęs Estijoje.
Čempionais tapo latviai.
Kulys (Elektrėnai)
Kulys – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 4 km nuo Kazokiškių, prie Neries kilpos, Panerių miškuose. Patenka į Neries RP. Kitame upės krante atsiveria konglomeratų atodangos, toliau tęsiasi statūs smėlingi šlaitai, vadinami Pabarais (Pobary). Upėje riogso akmuo Kumelaitė (Kobyłka, 1,25 × 1,55 m, virš vandens 0,4 m).
Etimologija
Vietovardis, šaltiniuose minimas kaip Кулъ, Kul, Kūlys. Jis kildinimas iš žodžių kūlys, kulys, kūlis, kulis, reiškiančių „kampas, kraštas, iškyšulys, užsukis“ arba „vingis“.
Plunksnė
Plunksnė (Ptilium) – patisinių (Hypnaceae) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – šilinė plunksnė (Ptilium crista-castrensis). Lengvai atpažįstama ir atskiriama nuo kitų samanų pagal labai tankiai ir taisyklingai plunksniškai išsišakojusį stiebą ir užsiraičiusius šakučių galus, šiek tiek primenančius plunksną.
Rūšys
Išskiriamos dvi rūšys:
Teisinė paslauga
Teisinė paslauga – teisės srities arba turinti teisinį pobūdį, teisinės prigimties paslauga. Tai gali būti teisinis konsultavimas (patarimai teisės klausimais), teisinę reikšmę turinčių dokumentų rengimas, atstovavimas teisės klausimais, gynyba bei atstovavimas teismo procese ir pan. Šie veiksmai gali būti atliekami atlygintinai arba neatlygintinai.
Paslaugų teikimas
(Atlygintines) teisines paslaugas tradiciškai teikia advokatai.
Žymioje dalyje Europos Sąjungos valstybių teikti pagrindines teisines paslaugas (ypač atstovauti teismuose) turi tik advokatai, advokato padėjėjai ar advokatų profesinės bendrijos.
ES teisininkų paslaugos
ES narių, Europos Ekonominės Erdvės valstybių ar Šveicarijos Konfederacijos piliečiai teisininkai (laikinai arba nuolat, pvz., įsisteigęs atitinkamoje valstybėje) paslaugas teikia specialia ES narių įstatymais nustatyta tvarka. Lietuvoje ją nustato Advokatūros įstatymas.
Rechtsdienstleistungsgesetz
Liudvigas Leichhardtas
Liudvigas Leichhardtas (, 1813 m. spalio 23 d. Prūsijoje, dabar Brandenburgas, Vokietija – 1848 m. Australijoje) – vokiečių tyrinėtojas, gamtininkas.
Biografija
Liudvigas Leichhardtas gimė Prūsijoje 1813 m. spalio 23 d. fermerio šeimoje. Būdamas gabus mokslams, Liudvigas įstojo į Getingeno universitetą, kurį baigęs tikėjosi tapti vidurinės mokyklos mokytoju. Tačiau du jo bendramoksliai įtikino jį studijuoti mediciną Berlyno universitete.
Pasimokęs Berlyne dvejus metus, tačiau nebaigęs universiteto, nes norėdamas išvengti karinės tarnybos, Leichhardtas 1837 m. išvyko į Londoną pas savo bendramokslį Viljamą Nikolsoną. Abudu jie keliavo po Prancūziją, Šveicariją ir Italiją. Keliaudami jie sumanė nuvykti į Australiją – mažai ištirtą žemyną, į kurį tik prieš pusę šimtmečio buvo pradėję keltis anglų naujakuriai. Tačiau paskutiniu momentu Nikolsonas nusprendė likti Europoje ir Liudvigas Leichhardtas išvyko vienas.
1842 m. vasario 14 d. Leichhardtas atvyko į Australiją. Dvejus metus Liudvigas vertėsi skaitydamas paskaitas iš botanikos ir geologijos, keliavo po apylinkes rinkdamas augalų, vabzdžių ir uolienų pavyzdžius. Tuo metu jam ir kilo mintis siekti šlovės tyrinėjant žemyno centrines sritis. thumb|left|Maršrutas pirmos Leichhardto kelionės Brisbane Leichhardtas sužinojo, kad vyriausybės rengiama ekspedicija per šiaurės rytų Australiją iki karinio avanposto Port Esingtone buvo atšaukta dėl lėšų stygiaus. Tačiau pakrančių fermeriai vis dar troško surasti ūkininkauti tinkamų žemių žemyno centrinėse srityse. Naudodamasis proga, Leichhardtas sugrįžo į Sidnėjų, paskelbė apie savo ketinimus vadovauti privačiai ekspedicijai, turėjusiai pakeisti vyriausybės planuotą sumanymą. Netrukus prie jo prisijungė dar penki ekspedicijos dalyviai, ir buvo gauta reikalinga finansinė parama.
1844 m. spalio 1 d. iš Brisbano išvyko dešimties žmonių būrys. Jų kelionės tikslas buvo Port Esingtonas. Po keturiolikos mėnesių, 1845 m. gruodžio 17 d., įveikusi beveik 5000 km, Leichhardto ekspedicija atvyko į Port Esingtoną. Šios ekspedicijos metu, Leichhardtas padarė didžiulio šiaurės rytų Australijos žemyno ploto žemėlapį.
Savo antrąją ekspediciją Leichhardtas pradėjo 1846 m. gruodžio 7 d. Po šešių mėnesių ekspedicija grįžo namo. Keliautojai nukeliavo tik 800 km šiaurės vakarų kryptimi. Tačiau Leichhardtas nebuvo linkęs atsisakyti savo svajonės pereiti per visą žemyną ir, nepaisydamas antrosios ekspedicijos nesėkmės, jis susiruošė į dar vieną ekspediciją 1848 m. pradžioje.
1848 m. balandžio 4 d. jis parašė savo paskutinį laišką iš avių fermos, kuri buvo už 400 km nuo Brisbano į krašto gilumą. Nuo tada apie Leichhardto ekspediciją negauta jokių žinių.
Po Leichhardto dingimo buvo suorganizuotos devynios paieškos ekspedicijos, tačiau tikslių duomenų apie jo žūtį taip ir negauta.
Liudvigo Leichhardto vardu pavadinta viena Australijos upė, krioklys, kalnynas, viršukalnė ir Sidnėjaus miesto dalis. Šiame mieste jam buvo pastatytas paminklas ir įsteigtas Liudvigo Leichhardto fondas.
Nuorodos
Liudvigas Leichhardtas
Mastis (Telšiai)
Mastis – pietrytinė Telšių miesto dalis, įsikūrusi rytiniame Masčio ežero krante, prie kelio Luokėn. Stadionas, kultūros parkas.
Karalius Artūras
Karalius Artūras – legendinis Britanijos valdovas, kuris, pagal viduramžių istorijas ir romanus, gynė Britaniją nuo saksų grobikų VI a. pradžioje. Artūro gyvenimo istorijos detalės yra daugiausia sudarytos iš folkloro ir literatūrinio palikimo, jo istorinis egzistavimas yra svarstytinas ir ginčytinas šiuolaikinių istorikų.
Alada (miestas)
Alada  – miestas pietų Benine. 21,8 tūkst. gyventojų (2008). Tai – vienos Atlanto departamento komunos sostinė. Alados komuna apima 381 km² plotą ir turi apie 91.778 gyventojų (2002 m.).
Įsikūręs tarp adžų ir fonų žemių, nuo XIII a. buvo svarbios Benino istorijoje Ardros karalystės sostinė. Ten ir dabar reziduoja tradicinis Ardros monarchas adžahutononas.
Greitkelis M35 (Vengrija)
M35 yra greitkelis rytinėje Vengrijoje jungiantis M3 su Debrecenu. Buvo baigtas tiesti 2006 metų rugpjūtį ir atidarytas 2006 metų gruodžio 15 dieną. Naujuoju greitkeliu sostinę Budapeštą iš Debreceno galima pasiekti per 2 valandas. Per kitą dešimtmetį greitkelį planuojama nutiesti iki Oradėjos.
1929 m.
1929 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Įvykiai
Svarbiausi pasauliniai įvykiai:
Azija ir Okeanija
Sausio 14 d.
Nobelio premijos
1929 m. Nobelio premijos laureatai:
Radviliškio valsčius
Radviliškio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Radviliškis.
Istorija
Įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Radviliškio rajonui (8 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 12 821 žmogus:
Golestano provincija
Golestano provincija  – provincija Irano šiaurinėje dalyje. Administracinis centras – Gorganas.
Provincija sudaryta 1997 m., atskyrus rytinę Mazenderano dalį.
Geografija
Provincija įsikūrusi prie pietrytinio Kaspijos jūros kampo. Pietiniu pakraščiu driekiasi Elburso kalnai, kuriuos daugiausia dengia drėgnieji miškai (Šomalis) bei kalnų stepės. Aukščiausia vieta – Šavaro kalnas (3945 m). Tarp kalnų ir Kaspijos įsiterpusi pajūrio lyguma. Būdingas subtropinis, drėgnas klimatas. Šiauriniu pakraščiu teka Atrekas.
Gyventojai
Didžiausi miestai: Gorganas, Gonbade Kavusas, Aliabadas, Bender Torkemanas, Azadšehras.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 12 šahrestanų:
Oldmanas
Oldmanas – upė Kanadoje, Albertoje; viena iš Pietų Saskačevaną sudarančių upių. Prasideda Uoliniuose kalnuose, teka į rytus, ties Gresi Leiku susilieja su Bovu ir sudaro Pietų Saskačevaną. Įrengta hidroelektrinė. Sportinė žūklė. Prie Oldmano įsikūrę Fort Makleodo, Letbridžo, Tabero miestai.
George Walker Bush
Džordžas Volkeris Bušas (, g. 1946 m. liepos 6 d.) – JAV respublikonų politikas, 43-asis JAV prezidentas (2001–2009), po 2004 m. rinkimų valdė antrąją kadenciją. Prieš eidamas į politiką dirbo naftos pramonėje, nuo 1994 m. iki 2000 m. dvi kadencijas buvo Teksaso valstijos gubernatoriumi.
Džordžas V. Bušas yra kilęs iš turtingos ir įtakingos Bušų šeimos. Jo tėvas Džordžas Bušas buvo 41-asis JAV prezidentas (vieną kadenciją) ir viceprezidentas aštuonerius metus. Dž. V. Bušo brolis Džebas Bušas buvo Floridos gubernatorius, o senelis Preskotas Bušas buvo JAV senatorius.
Iš karto po NATO valstybių vadovų susitikimo Prahoje ir dokumentų pasirašymo dėl NATO plėtros, kuris buvo itin reikšmingas, beprecedentis įvykis pasaulio istorijoje, 2002 m. lapkričio 22 d. atvyko į Vilnių. Tai - pirmasis einančio pareigas JAV Prezidento vizitas į Lietuvą. 2002 m. lapkričio 23 d. Dž. Bušas pasakė kalbą daugiatūkstantinei miniai prie Vilniaus rotušės, pagarsėjusią fraze, kad kiekvienas Lietuvos priešas nuo šiol bus laikomas ir JAV priešu.
Dž. Bušas buvo labai kritikuojamas dėl JAV užsienio politikos, ypač karo Irake, globalinio atšilimo nestabdymo. Daugelyje šalių jo atvykimus lydėjo gausūs protestai, prezidentas buvo nepopuliarus ir JAV.
Biografija
Dž. V. Bušas turi savo rančą Teksaso valstijoje, mėgsta ten vairuoti savo džipą, priimti kitų valstybių vadovus.
Apollo 440
Apollo 440 (taip pat vadinama Apollo Four Forty arba @440) – muzikos grupė iš Didžiosios Britanijos Liverpulio miesto. Nuo 1990 metų ji išleido keturis studijinius albumus, sukūrė daugiau kaip 60 remiksų tokių atikėjų kaip U2, Ennio Morricone, Puff Daddy kūriniams, o pavadinimu Sealth Sonic Orchestra remiksavo grupės Manic Street Preachers singlus. Grupė taip pat kuria muziką kino bei televizijos filmams. 1993 – 2004 metais trys grupės kūriniai pasiekė Top 10 Jungtinėje Karalystėje. Grupės pavadinime Apollo reiškia graikų dievą Apoloną, o 440 – muzikos dažnį.
Istorija
Grupę įkūrė broliai Trevoras ir Howardas Gray kartu su draugais Noko bei Jamesu Gardneriu. Pastarasis paliko grupę iškart po pirmojo albumo įrašų. 1994 metais jie persikėlė į Londoną, kur įrašė ir savo kompanijoje Sealth Sonic Recordings išleido debiutinį albumą Millennium Fever, kuriame buvo sujungtas roko, techno bei ambient muzikos stiliai. Iki pasirodant kūriniui “Liquid Cool“ grupė Britanijoje buvo žinoma kaip remiksų kūrėjai, o pasaulinio pripažinimo sulaukė sukūrus tokias kompozicijas kaip “Krupa“ ir “Ain‘t Talkin‘ ‚bout Dub“.
Grupė visada koncertuoja “gyvai“, su kviestiniais vokalistais, tik pirmajame albume vokalo partijas atliko grupės narys Noko.
Apollo 440 yra išleidę 4 studijinius albumus, paskutinis – Dude Descending a Staircase – pasirodė 2003 metais. Buvo planuota, kad naujausias darbas, pavadintas The Future's What It Used To Be, pasirodys 2008 metais, tačiau jis nėra išleistas iki šiol.
Kiti įrašai
Daugiau kaip 50 Apollo 440 kūrinių yra panaudoti kino bei televizijos filmuose, įvairiose reklamose bei kompiuteriniuose žaidimuose. Grupė taip pat sukūrė du garso takelius Sony PlayStation, oficialius kūrinius Formulės 1 2000 sezonui ir Liverpool F.C. 2006 metų FA taurės turnyrui.
Minas (egiptiečių mitologija)
Pagrindinis Mino kulto centrai buvo Akhmimas (Ipu) ir Koptas (Gebtiu), kur kartu garbinta jo žmona Izidė ir sūnus Horas. Koptas buvo svarbus karavanų prekybos centras, todėl Minui buvo priskiriamos ir prekybos karavanų bei pirklių globėjo funkcijos. Vykstant sinkretizmui, Minas imtas tapatinti su Horu, Sebeku. Viduriniosios Karalystės laikais Horo ir Mino identitai atsiskyrė, Minas susiliejo su Amonu ir įgavo dievo demiurgo, Visatos kūrėjo ir „dievų valdovo“ bruožų, kurie buvo anksčiau buvo priskiriami Amonui.
Graikai Miną tapatino su savo dievu Panu, todėl Achmimo miestą vadino Panopoliu.
Stanuliškės (reikšmės)
Stanuliškės yra:
Brenerio perėja
thumb|250px|Brenerio perėja
Brenerio perėja  – kalnų perėja Alpėse, ties Austrijos ir Italijos siena. Tai viena svarbiausių Alpių perėjų ir pati žemiausia aplinkiniuose kraštuose. Aukštis – 1371 m. Šia perėja eina kelias E45 (A13 Austrijoje ir A1 Italijoje), jungiantis Insbruką ir Bolcaną. Taip pat driekiasi Brenerio geležinkelis iš Veronos į Insbruką (statomas 55 km ilgio požeminis tunelis). Brenerio perėja yra viena judriausių Alpėse, ja nuolat juda vilkikų kolonos.
Šlaveitai
Šlaveitai – kaimas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų. Senosiose kapinėse stovi Šlaveitų koplyčia.
miniatiūra|200px|right|Senosios kapinės ir koplyčia miniatiūra|200px|right|Pagrindinė Šlaveitų kryžkelė: dvigubas kryžius su koplytėle, elektros stulpas
Istorija
Susiformavo XVI a., valakų reformos metu. Pavadintas Šlaveitos upelio vardu. Pirmąkart paminėtas 1756 m. Priklausė Darbėnų valsčiui, dvarui ir parapijai. 1796 m. kaimo kapinėse pastatyta koplyčia.
XVIII a. pabaigoje pietinėje dalyje susiformavo vienkieminis Šlaveitų užusienis. 1846 m. kaime buvo 25 dūmai. Panaikinus baudžiavą, 1870 m. 165 valstiečiai valdė 551 rėžį žemės, už kurią mokėjo Darbėnų dvarininkui Juozapui Tiškevičiui išperkamuosius žemės mokesčius.
XIX a. antroje pusėje Šlaveitų užusienyje įsteigtas dvaras. Jį valdė bajoras Paulauskas, kuris buvo vedęs bajoraitę iš Moncevičių giminės. Šis dvaras jiems priklausė iki 1922 metų. Mirus vienam iš sūnų, žemės matininkui Antanui Paulauskui, kuris nuo 1915 iki savo mirties ir valdė dvarą, jo tėvas Paulauskas dvarą padovanojo bažnyčiai. Dvaro teritorijoje buvo pagrindinis gyvenamasis pastatas ir ūkiniai pastatai, vidiniame kieme buvo didelis tvenkinys. XX a. pirmoje pusėje dvarą bažnyčia pardavė Norašams.
1914 m. bendromis kaimo lėšomis kryžkelėje pastatytas kryžius su 2 kryžmomis ir koplytėlė.
1923 m. buvo 26 ūkiai. Vykdant žemės ir administracinio suskirstymo reformas, prie kaimo prijungta dalis išnykusio Pirkulių kaimo žemių. 1919 m. įkurta Šlaveitų seniūnija.
Sovietmečiu Šlaveitai buvo apylinkės centras, pagrindinė, vėliau – pagalbinė kolūkio gyvenvietė. 1948 m. atidaryta pradinė mokykla, 1952 m. – biblioteka (abi 1972 m. perkeltos į Kumpikus).
Europos Centrinis Bankas
Europos Centrinis bankas (angl. European Central Bank; pranc. Banque Centrale Européenne; vok. Europäische Zentralbank) – vienas didžiausių pasaulio centrinių bankų atsakingas už monetarinę politiką Europos Sąjungos šalyse, kur oficiali valiuta yra euras. ECB kartu su ES 28 valstybių nacionaliniais centriniais bankais sudaro Europos centrinių bankų sistemą. ECB buveinė yra Vokietijoje, Frankfurte prie Maino.
Valteris Kristupas Banaitis
Valteris Kristupas Banaitis (1918 m. rugsėjo 26 d. Karaliaučius – 1999 m. rugsėjo 9 d. Fiurstenbergas, Šiaurės Reinas-Vestfalija. Palaikai 1999 m. spalio 22 d. palaidoti Bitėnų kapinėse prie Rambyno) – vargonininkas, chorvedys, publicistas, kompozitorius, visuomenininkas.
Europos Centrinis Bankas
Pagrindinė Europos centrinio banko (ECB) užduotis – išlaikyti euro perkamąją galią ir užtikrinti kainų stabilumą euro zonoje. Šiuo metu euro zoną sudaro 20 ES narių. Įgyvendindamas monetarinę politiką, ECB vykdo atviros rinkos operacijas, bankams taiko privalomųjų atsargų reikalavimus ir einamąsias skolinimo/skolinimosi galimybes (angl. standing facilities). Eurosistemos atvirosios rinkos operacijas galima suskirstyti į keturias kategorijas: pagrindinės refinansavimo operacijos, ilgesnės trukmės refinansavimo operacijos, koreguojamosios operacijos ir struktūrinės operacijos. Svarbiausia laikoma pirmoji kategorija. Bazine euro palūkanų norma laikoma minimali pagrindinių refinansavimo operacijų, kurių trukmė yra 1 savaitė, palūkanų norma. ECB Valdančioji taryba reguliariuose posėdžiuose svarsto, ar ši palūkanų norma atitinka monetarinės politikos tikslus bei euro zonos ekonomikos vystymąsi, ir esant reikalui ją keičia (einamųjų galimybių palūkanų normos tiesiogiai priklauso nuo jau minėtos minimalios pagrindinių refinansavimo operacijų palūkanų normos). Savo ruožtu bankai kas savaitę gali dalyvauti pagrindinių refinansavimo operacijų aukcionuose, šiomis operacijomis ECB užtikrina stabilų bankų sistemos likvidumą ir kartu formuoja euro palūkanų normų kreivę.
Valteris Kristupas Banaitis
Biografija
1932–1935 m. mokėsi Tilžės gimnazijoje ir Tilžės vargonininkų mokykloje (dėstytojas prof. K. Schnueris). Iš mokyklos buvo pašalintas už patriotinę lietuvišką veiklą. Vargonininkavo lietuvių evangelikų parapijoje. 1937 m. atvyko į Kauną, kur baigė „Aušros“ gimnaziją ir pradėjo studijuoti Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultete, 1939 – 1941 m. vargonus ir kitas disciplinas studijavo Kauno konservatorijoje (dėst. Jonas Bendorius, Balys Dvarionas, Vladas Jakubėnas ir kt.). Vėliau persikėlė į Vilnių, čia 1940 m. spalio mėn. suorganizavo simfoninį orkestrą, iš kurio išaugo Valstybinės filharmonijos orkestras. Vienas iš Valstybinės filharmonijos steigėjų.
Europos Centrinis Bankas
Istorija
Europos Centrinis bankas įkurtas 1998 m. birželio 1 d. Banko būstinė yra Frankfurte prie Maino.
Valteris Kristupas Banaitis
Biografija
1941–1943 m. Kauno radiofono muzikos redakcijos vedėjas, 1943–1944 m. Vilniaus operos administratorius ir akompaniatorius. Tuo pačiu laiku muzikos mokykloje pas Jeronimą Kačinską studijavo dirigavimą.
Europos Centrinis Bankas
Istorija
Vykstant Europos vienijimuisi kai kurios Europos Bendrijos šalys nusprendė įsivesti bendrą valiutą, eurą. Šiuo tikslu reikėjo sukurti bendrą pinigų politiką ir valiutos politiką, kurios kūrimui buvo sukurta Europos Centrinių bankų sistema. Šioje sistemoje yra senieji nacionaliniai centriniai Europos Sąjungos šalių bankai ir naujai įkurtas Europos Centrinis bankas. Kadangi ne visos ES narės dalyvauja valiutos sąjungoje, šalia Europos centrinių bankų sistemos yra ir Euro sistema, kurioje dalyvauja tik eurą įsivedusių šalių nacionaliniai centriniai bankai.
Valteris Kristupas Banaitis
Biografija
Pasitraukęs į Vokietiją, Haffkrugą (netoli Liubeko), 1945–1946 m. vadovavo lietuvių pabėgėlių meno ansambliui „Tėviškės garsai“. Surengė apie 60 koncertų, populiarino lietuviškas dainas, šokius, žaidimus ir vaidinimus, išleido kelias plokšteles. 1948–1949 m. vadovavo Spakenbergo lietuvių kolonijos chorui ir rengė koncertus. Iš atminties užrašinėjo ir harmonizavo liaudies dainas ir mokė jų savo choristus. 1950–1951 m. Štutgarto aukštojoje muzikos mokykloje pas prof. Albrechtą studijavo kompoziciją. Dėstė muziką ir dainavimą Lietuvių Vasario 16-osios gimnazijoje Manheime.
Europos Centrinis Bankas
Struktūra ir organizacija
Europos Centrinis bankas organizuotas pagal Vokietijos Bundesbanko ir Landesbankų pavyzdį.
Valteris Kristupas Banaitis
Biografija
1949-1952 m. amerikiečių emigracinės organizacijos IRC atstovas Štutgarte. 1952-1966 m. „Amerikos balso“ lietuvių skyriaus Miunchene ir „Laisvosios Europos radijo“ redaktorius. Dirbo išeivijos Eltoje. Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas.
Europos Centrinis Bankas
Struktūra ir organizacija
Europos Centrinį banką valdo direktorių valdyba, vadovaujama prezidento bei valdytojų taryba, susidedanti iš Europos centrinių bankų sistemos šalių centrinių bankų atstovų ir direktorių valdybos.
Valteris Kristupas Banaitis
Biografija
Įsitraukė į kultūrinę ir muzikinę veiklą. Jo iniciatyva Hamburgo ir Štutgarto radiofonai įsigijo lietuviškos muzikos. Bendravo su čekų dirigentu ir kompozitoriumi Rafaeliu Kubeliku, nuolat domėjosi lietuvių kompozitorių Balio Dvariono, Juliaus Juzeliūno, Eduardo Balsio, Juozo Indros ir kitų muzikų kūryba, nemažai rašė žurnale „Muzikos žinios“ ir kitataučių spaudoje. 1992 ir 1996 m. lankėsi Lietuvoje (Vilniuje, Kaune, Kačerginėje, Šilutėje, Palangoje, Nidoje ir kitur).
Europos Centrinis Bankas
Uždaviniai
Europos Centrinio banko uždaviniai nustatyti 1991 m. Mastrichte pasirašytoje Mastrichto sutartyje bei įvairiais protokolais. Tam, kad galėtų dirbti dalykiškai ir efektyviai Europos Centrinis bankas turi būti nepriklausomas nuo politinių įtakų, nors tai banko kritikams kelia tam tikrų abejonių.
Valteris Kristupas Banaitis
Biografija
Parašė kantatą „Lietuva, Lietuva, tu kaip saulė gyva“, harmonizavo apie 40 liaudies dainų chorui, solistams, fortepijonui ir simfoniniam orkestrui. Spaudai parengė 34 lietuvių evangelikų liaudies choralus (1951 m.). Jo daina „Ant ežerėlio rymojau“ buvo atlikta 1971 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje.
Europos Centrinis Bankas
Uždaviniai
Pagrindinis Europos Centrinio banko uždavinys yra nustatyti ir įgyvendinti monetarinę politiką. Šiuo metu pagrindinis Europos Centrinio banko monetarinės politikos tikslas yra išlaikyti kainų stabilumą. Vidutinėje perspektyvoje Europos Centrinis bankas siekia infliaciją išlaikyti žemiau, bet arti 2 %. Atlikti operacijas užsienio valiuta, skatinti sklandų mokėjimo sistemų veikimą, laikyti ir valdyti valstybių narių oficialiąsias užsienio atsargas.
Europos centrinių bankų sistema
Europos centrinių bankų sistema susideda iš Europos Centrinio banko ir 28 Europos Sąjungos šalių centrinių bankų. Tik euro zonos šalių nacionalinių bankų valdytojai dalyvauja ir yra atsakingi priimant sprendimus.
Vykdomoji direktorių valdyba (Executive Board of Directors)
Vykdomąją direktorių valdybą sudaro šeši nariai, kurie kuria banko politiką ir strategiją. Keturios vietos iš šešių yra rezervuotos didžiausiems euro zonos centriniams bankams: Prancūzijos, Vokietijos, Italijos ir Ispanijos.
Europos Centrinio banko prezidentas
Pirmuoju Europos Centrinio banko prezidentu 1999 m. tapo Wim Duisenberg, buvęs De Nederlandsche Bank prezidentas ir Nyderlandų finansų ministras.
Nuo 2003 m. lapkričio jį pakeitė Jean-Claude Trichet, kuris vadovavo iki 2011 m. spalio mėn. Nuo 2011 m. lapkričio mėn. jo pareigas aštuoneriems metams perėmė Mario Draghi. 2019 m. lapkričio 1 d. Europos Centrinio banko vadove tapo Christine Lagarde – pirmoji moteris šiose pareigose.
Europos Centrinio banko kritika
thumb|150px|left|Euro skulptūra naktį. Europos Centrinis bankas dažniausiai kritikuojamas dviem kryptimis.
Nepriklausomumas
Tokį nepriklausomumą jo kritikai supranta kaip nedemokratišką ir kritikuoja Europos Centrinio banko sprendimų priėmimo procesą bei tikslus, teigdami, kad Europos Centrinio banko ekonominiai tikslai yra slapti ir nepriklauso nuo Europos Sąjungos piliečių. Europos Centrinis bankas neviešina savo vidinių posėdžių, neteikia platesniam svarstymui savo siūlomų sprendimų.
Europos piliečiai paveikti Europos Centrinio banko sprendimus gali tik labai netiesiogiai per nacionalinius rinkimus rinkdami politikus, kurie taip pat turi mažai įtakos bankui.
Formaliai Europos Centrinis bankas yra atskaitingas Europos parlamentui ir ministrų tarybai. Jie skiria banko prezidentą ir viceprezidentą bei kitus vykdomosios valdybos narius. Kandidatus pirmiausia turi patvirtinti parlamentas, o tada ministrų taryba.
Taip pat įstatymiškai yra reikalaujama, kad banko prezidentas pateiktų metinę ataskaitą parlamento plenariniame posėdyje bei kartu su vykdomosios valdybos nariais dalyvautų parlamento monetarinių reikalų komiteto posėdžiuose (kas ketvirtį).
Infliacijos rodiklių tikslai
Kai kurie kritikai teigia, kad Europos Centrinio banko palaikomas infliacijos lygis nėra tinkamas. Bankas valdo infliaciją nustatydamas palūkanų normas, tačiau neatsižvelgia į tokius tikslus kaip nedarbas. Esą tokie tikslai yra per siauri, dėl to nustatoma palūkanų norma gali būti neadekvati platesniems ekonomikos poreikiams.
Richard Wagner
Richardas Vagneris (1813 m. gegužės 22 d. Leipcige – 1883 m. lapkričio 13 d. Venecijoje) – vokiečių kompozitorius, muzikos teoretikas ir eseistas. Vienas žinomiausių vokiečių romantinės operos kūrėjų.
Biografija
Gimė gausioje tarnautojo šeimoje. Buvo devintas vaikas šeimoje. Tėvas mirė, kai jam buvo vos 6 mėnesiai. Nuo 1821 m. muzikos mokėsi Dresdeno Šv. Kryžiaus mokykloje. 1828 m. muzikos mokėsi iš šv. Tomo bažnyčios kantoriaus Teodoro Vainlingo, nuo 1831 m. muzikos mokėsi Leipcigo universitete. 1834–1842 m. vertėsi sunkiai, dažnai gyveno dideliame skurde. 1834–1839 m. buvo Magdeburgo, Karaliaučiaus, Klaipėdos, Rygos muzikos teatrų chormeisteris ir dirigentas. 1839–1842 m. gyveno Paryžiuje.
Šlovės sulaukė tik 1842 m. Drezdene. Nuo 1843 metų buvo Drezdene Saksonijos karališkosios operos dirigentas. Dalyvavo 1849 m. gegužės sukilime, kurį numalšinus pabėgo į Šveicariją. Vėliau trumpai apsistodavo Venecijoje, Liucernoje, Vienoje, Paryžiuje, Berlyne.
1864 m. susilaukė Bavarijos karaliaus Liudviko II palankumo, apsigyveno Miunchene. Karalius apmokėjo jo skolas ir toliau finansiškai jį palaikė. 1865 m. vėl grįžo į Šveicariją (iki 1872 m. gyveno Trybšene). Paskutiniuosius gyvenimo metus praleido Bairote, kuriame 1876 m. atidarė muzikinį teatrą, kuriame statė savo operas. 1882 m. dėl sveikatos sutrikimų išvyko į Veneciją, kur ir mirė 1883 m.
R. Vagneris kaip asmenybė vertinamas įvairiai, atsižvelgiant į jo įvestas muzikines ir dramatines naujoves bei demonstruotą antisemitizmą.
Asmeninis gyvenimas
1870 m. rugpjūčio 25 d. 57 metų R. Vagneris po 4 metų našlystės susituokė su 32 metų Kozima, jaunesniąja iš dviejų nesantuokinių kompozitoriaus F. Listo ir Paryžiaus vakarėlių damos, rašytojos Mari d’Agu dukra. Kozima prieš mėnesį išsiskyrė su pirmuoju vyru – pianistu ir dirigentu H. fon Biulovu. Tuokdamasi su R. Vagneriu Kazima jau turėjo nuo R. Vagnerio 5 metų dukrą Izoldą, pavadinta kūrinio „Tristanas ir Izolda“ herojės vardu.
Kūryba
Sukūrė 13 operų (dažniausiai vadinamos muzikinėmis dramomis):
Be operų taip pat parašė simfoninės muzikos kūrinių (idilė „Zygfrydas“, 1870), instrumentinių pjesių, kūrinių chorui, balsui – operos – monumentalūs scenos kūriniai, pagrįsti vokalinės ir instrumentinės simfoninės muzikos sinteze; sukurtos pagal paties kompozitoriaus libretus. Joms būdinga mitologinė (legendinė) tematika, stiprių charakterių veikėjai, spalvingi gamtos paveikslai. Atsisakęs operai būdingų arijų ir ansamblių, R. Vagneris siužeto plėtotei vartojo ekspresyvų melodingą rečitatyvą, sudėtingą leitmotyvų sistemą, dažnai ir savarankiškus simfoninius epizodus. Parašė knygų istorijos, muzikos, teatro ir kitais klausimais („Menas ir revoliucija“, 1849; „Opera ir drama“, 1851; „Apie dirigavimą“, 1869; „Bethovenas", 1870), autobiografiją (1870).
Kulys (Šalčininkai)
Kulys – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Dainavos, prie Girelkos miško ir Juodupės upelio. Šalia viensėdžio eina kelias.
Dovainiškis (Molėtai)
Dovainiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Suginčių, prie Kašeikių dvaro.
Istorija
1865 m. topografiniame žemėlapyje Kašeikių dvaro palivarkas, XIX a. antrojoje pusėje priklausęs Vainickiui. 1872 m. Dovainišyje gyveno dvarininkas Anupras Čechovičius. XIX a. pab. ar XX a. pr. Dovainiškio žemę nupirko du ūkininkai: Juodka ir Guobys. 1923 m. vienkiemyje buvo 2 ūkiai 13 gyv. Vietos žmonių liudijimu pokario metais senasis Guobys dėl savo pažiūrų partizanų buvo nušautas.
Juozas Barauskas
Juozas Barauskas (g. 1924 m. vasario 9 d. Skrebotiškio k., Pasvalio r.) – choro ir orkestro dirigentas, pedagogas.
Biografija
Nuo 1949 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytojas, nuo 1961 m. vyr. dėtytojas, vėliau e. doc. pareigas, nuo 1991 m. Lietuvos muzikos akademijos Choro dirigavimo katedros docentas. Išugdė apie 50 choro dirigentų, parašė metodinių mokslo darbų ir muzikinių straipsnių.
Daug metų vadovavo mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1958–1963 m. ir 1975–1983 m. Vilniaus kooperacijos technikumo merginų choro (60-70 dalyvių) ir vokalinių ansamblių vadovas. Kolektyvus išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, nemažai koncertavo, chorą parengė 1960, 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms, 1978 m. respublikiniam vyrų ir moterų chorų sąskrydžiui Šiauliuose, Vilniaus miesto dainų šventėms, 1977 surengė susitikimą – koncertą su kompozitoriumi K. Kavecku. Jo choras koncertavo per televiziją, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų. Pedagogas buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jaunakaimis
Jaunakaimis – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Gudžiūnų, priešais Pilionius. Nuo pastarųjų atskirtas Dotnuvėlės upės tvenkiniu. Pro Jaunakaimį teka Srautas (Dotnuvėlės intakas). Šiauriau yra nedidelis Skirpstynės miškas. Šiaurinė kaimo dalis yra Gudžiūnų seniūnijoje.
Gyventojai
thumb|left|250px|Tvenkinio gatvė Jaunakaimyje
Red Dyras (upė)
Red Dyras – upė Kanadoje, Albertoje; Pietų Saskačevano kairysis intakas. Prasideda Uoliniuose kalnuose, Banfo nacionaliniame parke. Teka kalnais ir aukštumomis pradžioje į rytus, nuo Stetlerio pasuka į pietryčius. Prateka Dry Island Buffalo Jump provincinį parką, Midlando provincinį parką, Dinozaurų provincinį parką. Saskačevano pasienyje, ties Impresu įteka į Pietų Saskačevaną. Prie Red Dyro įsikūrę Sandro, Red Dyro, Blakfaldo, Dramhelerio miestai.
Pžechodai (Hainuvkos apskritis)
Pžechodai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 46 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Marienburgo pilis
Marienburgo arba Malborko pilis − XIII a. pastatyta Teutonų ordino pilis dabartinės Lenkijos šiaurėje, Malborke, prie Nogato upės. Plotas virš 20 ha.
Nuo 1309 iki 1454 m. pilis buvo Vokiečių ordino didžiojo magistro rezidencija. Nuo 1457 iki 1772 m. su trumpomis pertraukomis buvo Lenkijos karalystės provincijos Karališkosios Prūsijos sudėtyje, buvo viena iš Lenkijos karalių rezidencijų. Po Lenkijos padalinimų 1772 m. atiteko Prūsijos karalystei. Po Antrojo pasaulinio karo vėl grįžo Lenkijai. Antrojo pasaulinio karo metu pilis stipriai nukentėjo, po karo buvo atstatyta ir restauruota. Šiuo metu pilyje veikia muziejus. Pagal plotą tai yra didžiausia plytinė pilis Europoje.
Marienburgo tvirtovė − viena didžiausių ir geriausiai išlikusių Viduramžių gynybinės ir rezidencinės architektūros pavyzdžių Vidurio ir Rytų Europoje, viena monumentaliausių bei įspūdingiausių plytinės gotikos ansamblių Europoje.
1997 m. Marienburgo pilis įrašyta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Marienburgo pilį 1274 m. įkūrė kryžiuočiai užkariautoje prūsų žemėje Pamedėje. 1276 m. Marienburgui suteiktos miesto teisės.
1309−1457 m. Marienburgo pilis buvo Kryžiuočių ordino didžiojo magistro rezidencija.
1361 m. Marienburgo pilyje buvo kalinamas Lietuvos kunigaikštis Kęstutis (per žygį į Įsruties apylinkes patekęs į nelaisvę).
Liaudies daina
Liaudies daina – liaudies muzikos žanras, kuris būdingas etninei tam tikro krašto kultūrai. Tai yra daina, kuri buvo sukurta etninių grupių aplinkoje, dažniausiai tokios dainos būdavo dainuojamos grupėmis. Daugiausiai liaudies dainų mokėjo piemenėliai, kurie dieną iš dienos ganė gyvulius, paukščius ir turėjo daug laisvo laiko. Jų liaudies dainos dažniausiai buvo raudos. Visos liaudies dainos būdavo pergyvenimo pasekmės, kai vyrai išjodavo į karą, kai tampama našlaitėliu, kai įsimylima, kai sunkiai dirbama. Kiekvienas kraštas turi savo liaudies dainas.
Marienburgo pilis
Istorija
1410 m., tuoj po Žalgirio mūšio, Marienburgo pilį buvo apgulusi LDK ir Lenkijos kariuomenė, tačiau po kelių savaičių apgulties, taip ir nešturmavusi pilies, atsitraukė.
Pilies ansamblis formavosi net šešis šimtmečius (XII a. pabaiga − XVIII a.). Pilies kompleksas statytas palaipsniui: 1275 m. pradėtos Aukštutinės pilies statybos, iki XIII a. vidurio susiformavo Vidurinė pilis, kurią sudaro Didžiųjų magistrų rūmai su 1309 m. išplėstu Priešpiliu, o XIV a. pirmoje pusėje pastatyta Žemutinė pilis. Visos trys pilys sujungtos į vieningą gynybinį kompleksą, tapusį neįveikiama tvirtove. Gynybiniais mūrais buvo apjuostas ir miestas.
Liaudies daina
Lietuvių liaudies dainos
Lietuvių liaudies dainos dar skirstomos pagal regionus į keturias pagrindines šakas:
Marienburgo pilis
Istorija
Po pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. Marienburgo pilis atiteko Prūsijai. Tuomet ji buvo perstatyta ir paversta kareivinėmis bei sandėliu.
Svarbus atstatymo darbų etapas buvo 1882−1921 m., kai jiems vadovavo C. Steinbrechtas. Visi darbai buvo paremti archeologiniais ir architektūriniais tyrimais, o atstatomoje bei restauruojamoje pilyje atkurtos autentiškos gotikinės architektūros formos, atsisakyta puošnių romantizuotų elementų. Pilies atstatymo darbus nutraukė II pasaulinis karas. 1945 m. pilis buvo smarkiai apgriauta. Per visą savo istoriją ji niekuomet nebuvo taip nukentėjusi − sugriauta beveik 80% mūrų. 1947−1950 m. atlikti daliniai konservavimo darbai. Po 1959 m. pilies gaisro ji pradėta iš esmės atstatyti.
Šiuo metu pilyje įkurtas muziejus (1961), veikia parodos, rengiami spektakliai. Malborko pilies muziejus yra vienas moderniausių bei gausiausiai lankomų muziejų Lenkijoje ir visame Vidurio Europos regione, vykdantis įvairiapusę šviečiamąją, kultūrinę veiklą, rengiantis įspūdingus tarptautinius parodų projektus.
Silverijus Šukys
Biografija
Nuo 1993 m. partijos Tėvynės sąjunga narys. 1995–1997 m. ir 1997-2000 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. Klaipėdos miesto savivaldybės meras.
2000 m. Valstybinės akreditavimo sveikatos priežiūros veiklai tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos Medicinos prietaisų inspektavimo skyriaus vedėjas, 2001-2006 m. tarnybos generalinis direktorius.
Fondo „Žemės druska“ steigėjas. Moka rusų, prancūzų kalbas. Žmona Dalia, vaikai Liudas, Domas.
Senegalo herbas
right|220px Senegalo herbas – herbinis skydas padalintas į dvi dalis: kairėje pusėje raudoname fone pavaizduotas geltonas liūtas, dešinėje geltoname fone – baobabas. Ant vainiko, juosiančio herbą, yra parašytas nacionalinis šūkis „Vienas žmogus, viena pagalba, vienas tikėjimas“. Viršutinėje dalyje žalia žvaigždė paimta iš Senegalo vėliavos.
Baobabo medis yra tradicinė susirinkimų vieta, kurioje diskutuojama politiniais ir kitais klausimais.
Herbas įteisintas 1960 m.
Panarėja
Geografija
Sala yra neaktyvus ugnikalnis, jos plotas yra 3,4 km². Aukščiausias salos taškas yra Punta del Corvo (421 m). Netoli Punta di Peppe e Maria kaimo yra karštosios versmės.
Populiarus šią mažytę salą lankančių turistų užsiėmimas yra nardymas akvalangu. Vienas traukos taškų yra plaukiojimas su akvalangu prie sudužusių laivų tarp pakrantės uolų Lisca Bianca ir Bottaro.
Istorija
Senovėje Panarėjos pavadinimas buvo Euonymus. Archeologiniai duomenys rodo, kad maždaug 1200 m. pr. m. e. saloje gyveno Mikėnų kultūros žmonės. Sala buvo apgyvendinta ir senovės Romos laikais. Romos imperijai žlugus sala liko negyvenama dėl piratų antpuolių.
Šiais laikais Panarėja tapo madinga atostogų vieta. 2011 m. sala buvo aprašyta JAV madų žurnale W magazine.
Panarėja ir likusios Lipario salos 2000 m. buvo paskelbtos UNESCO pasaulinio paveldo vieta. Didele dalimi dėl to statybos ir perstatymai saloje griežtai reguliuojami, o bendruomenė išlaiko savo salinį izoliuotumą. Daugelyje gyvenamų vietų galima apsigyventi tik laikinai, o keletas namų, kuriuose galima gyventi ištisus metus, yra labai brangūs.
Pilezija
Pilezija (Pylaisia) – patisinių (Hypnaceae) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – vislioji pilezija (Pylaisia polyantha). Tai ryškiai žalia prie kamienų prisiplojusi samana, turinti truputį riestas šakutes ir palaipsniui nusmailėjusią ilgą viršūnę. Stiebas iki 5 cm ilgio, šliaužiantis, netaisyklingai plunksniškai išsišakojęs į trumpas stačias šakutes. Lapai prasideda ovališkai lancetišku pagrindu ir baigiasi nusmailėjusia viršūne. Sporogono kotelis raudonas, sporinė elipsinė arba cilindrinė su kūginiu dangteliu.
Auga prisiplojusiais arba iškiliais žaliais arba gelsvai žaliais patiesalais ant medžių kamienų, parkuose, alėjose. Visur labai paplitusi rūšis ir dažnai fruktifikuoja.
Trakų senamiestis
Trakų senamiestis – istorinė Trakų miesto dalis, įsikūrusi pusiasalyje tarp Totoriškių ežero ir Bernardinų ežero. Urbanistikos paminklas (169 ha). Garsėja karaimiškąja teritorija, kuri driekiasi aplink Karaimų gatvę nuo šv. Jono Nepomuko koplytstulpio iki Karaimų tilto per Galvės ir Totoriškių ežerų sąsiaurį.
Daug architektūros ir kultūros paminklų: Trakų salos pilis, Trakų kenesa, karaimų entografinė paroda, Trakų pusiasalio pilies liekanos, Trakų dominikonų vienuolynas, Šv. Jono Nepomuko koplytstulpis, Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia, Trakų Švč. Dievo Motinos Gimimo cerkvė. Yra savivaldybės pastatas, rajono centrinė ligoninė ir poliklinika, kultūros rūmai.
1024 m.
1024 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
ISO 3166
ISO 3166 – trijų dalių geografinis kodavimo standartas, koduojantis valstybių ir priklausomų teritorijų pavadinimus.
Stabæk IF
Bekestua „Stabæk“ – Norvegijos futbolo klubas, įkurtas Bekestua miestelyje prie Berumo.
ISO 3166
Oficialus pavadinimas yra Codes for the representation of names of countries and their subdivisions.
Stabæk IF
Istorija
Klubas įkurtas 1912 m. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
Biotronika
Biotronika ( (bios) – gyvybė, gyvenimas + 'elektronika') – tai mokslo kryptis, tirianti biologinių objektų (BO) ir elektroninių objektų (EO) sąveikas, sąsajas.
Sąvoka
Biotronika dar vadinama bioelektronika (BE), tradiciškai reiškiančią biologijai skirtų elektroninių priemonių kūrimą. Pavyzdžiui, „biomedicininė elektronika“ – elektronikos mokslo kryptis, tirianti ir kurianti elektroninius įtaisus, skirtus biomedicinos reikmėms. Biotronikos (BT) pavadinimas dar kol kas plačiai nenaudotas. Todėl jį būtų galima naudoti BO ir EO sąsajai (sąveikai) pažymėti. Tačiau ir BT terminui priskiriama keletas sampratų. Pirmoji samprata bando BT priskirti biologinių objektų spinduliavimą. Tai, matyt, daroma, ieškant analogijos su magnetronu ar klistronu. Tačiau magnetrono pavadinimas parinktas, atsižvelgiant į magnetiniu lauku valdomą elektronų pluoštą, o ne į išspinduliavimą. Graikų kalboje „thronos“ reiškia buvimo vietą. Todėl „biotronas“ tai erdvė (patalpa), kurioje puoselėjamas ir stebimas BO. Kartais „biotronika“ siejama net su radiosteziniais reiškiniais. Tačiau, žinant, kad terminas „biotronika“ yra iš dviejų žodžių: „biologija“ ir „elektronika“ sudarytas sudurtinis žodis, taip reiktų jį ir suvokti. Todėl „biotronika“ – tai BO ir EO sąsaja (sąveika). Būtina pabrėžti, kad šiuo atveju BT apibūdina glaudžią minėtų objektų sąveika, kurios metu vieno iš jų būsenos priklauso nuo kito būsenų, o šių būsenų (jų dinamikos) efektyvumą atspindi integrinis bendro veikimo rezultatas. Todėl, pavyzdžiui, radijo imtuvas ant pievos – dar ne biotronika.
Pasirinkus tokią biotronikos sampratą, susidaro daugybė naujų dviejų mokslų sandūroje iškilusių tyrimų bei valdymo problemų, apimančių gyvūnijos bei augalijos sąveikas su EO. Tokių problemų formulavimui ir skirta ši sritis. Jos tikslas – sutelkti biologijos ir elektronikos specialistus bendram darbui, rengiant tyrėjus, vykdant tyrimus bei diegiant gautus rezultatus.
ICMP
ICMP  – interneto kontrolės žinučių protokolas. ICMP priklauso TCP/IP protokolų šeimai ir priskiriamas OSI tinklo sluoksnio protokolams. Protokolas neturi jokio gavimo patvirtinimo funkcijos, todėl laikomas nepatikimu. Pagrindinė protokolo paskirtis – perduoti klaidos informaciją duomenų siuntėjui. Informacija dažniausiai perduodama tarp prie tinklo prijungto kompiuterio ir tinklinės įrangos, pvz., maršrutizatoriaus. Galimų klaidų pavyzdžiai: nutolusios aptarnavimo stoties prievadas yra nepasiekiamas arba maršrutizatorius nežino, kaip pasiekti gavėjo tinklą. Protokolas taip pat naudojamas atlikti užklausas.
ICMP antraštės sudėtis
ICMP antraštė seka iškart po IP antraštės.
ICMP tipai
ICMP žinutės skirstomos į klaidos pranešimo, užklausos ir atsakymo tipus.
ICMP klaidos pranešimo tipai
3 – Nepasiekiama paskirtis. Paprastai siunčiama maršrutizatoriaus siuntėjui, pranešant, kad siunčiamas duomenų paketas nepasiekė gavėjo dėl priežasties nurodytos ICMP kode.
4 – Šaltinio gesinimas. Maršrutizatorius praneša siuntėjui, kad negalėjo persiusti jo duomenų paketo dėl nepakankamo maršrutizatorius pajėgumo.
5 – Gavėjo peradresavimas. Siunčia maršrutizatorius prie to paties tinklo ar potinklio prijungtam kompiuteriui, jei duomenų paketo gavėjas yra pasiekiamas per kitą maršrutizatorių, prijungtą prie to paties tinklo ar potinklio. Taip maršrutizatorius nurodo artimesnį maršrutą, kaip pasiekti gavėją.
11 – Galiojimo laikas baigėsi. Maršrutizatorius praneša siuntėjui, kad užtruko daugiau laiko nei leistina duomenų paketo perdavimui, todėl paketas nebuvo siunčiamas.
ICMP užklausų ir atsakymų tipai
0 – Atsakas į atsakymo užklausimą. Išsiųsta ICMP žinutė kaip atsakas į 8 tipo žinutę. Naudojamas ping programos.
14 – Atsakymas į laiko užklausimą. Ši ICMP žinutė išsiunčiama kaip atsakas į 13 tipo žinutę. Į atsakymą įtraukiamas 13 tipo žinutės gavimo laikas ir atsakymo išsiuntimo laikas.
Sacharevas
Sacharevas  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Hainuvkos ir apie 54 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
ICMP
ICMP užklausų ir atsakymų tipai
17 – Potinklo kaukės užklausimas. Naudojama nustatyti tiesiogiai prijungto tinklo IP adreso potinklio kaukę.
18 – Atsakymas į potinklo kaukės užklausimą. Atsakymas į 17 tipo žinutę su savo IP adreso potinklio kauke.
Šiaurės Chorasano provincija
Šiaurės Chorasano provincija  – provincija Irano šiaurės rytinėje dalyje. Administracinis centras – Bodžnurdas.
Provincija sudaryta 2004 m. padalinus Chorasano provinciją.
Geografija
Provincija įsikūrusi Chorasano istoriniame regione, Turkmėnistano pasienyje. Yra ežerų, versmių. Svarbiausia upė – Atrekas.
Gyventojai
Dauguma provincijos gyventojų yra persai, taip pat čia gyvena turkmėnai, kurdai ir kt. Kalbama persų, kurdų, turkmėnų, Chorasano tiurkų kalbomis.
Didžiausi miestai: Bodžnurdas, Širvanas, Isfarajenas, Džadžarmas.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 7 šahrestanus:
thumb|left|300px|Džadžarmas