cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edisanas
Senovė ir viduramžiai
XV a. iš regiono pasitraukė tiek Genuja, tiek LDK. Tai iš dalies lėmė Vytauto pralaimėjimas Vorsklos mūšyje 1399 m., susilpninęs Lietuvos pozicijas pietuose. Po Vytauto mirties regioną kurį laiką valdė Švitrigaila, o vėliau didikas iš Podolės Teodoras Bučackis. 1542 m. Osmanų imperija uždarė Bosforą genujiečių pirkliams, kas paralyžiavo šimtą metų trukusią prekybą. Regionas prarado savo buvusią reikšmę. Jame kontrolę perėmė Osmanai, kuriems jis buvo tolima nereikšminga teritorija.
Nogajų ir Osmanų valdymas
XVII a. į regioną migravo nogajų atšaka, įkūrusi čia Jedisano ordą, kuri ir davė pavadinimą Edisanui. Osmanų imperija, tuo metu valdžiusi vakarinę Juodosios jūros pakrantę (Budžaką ir Dobrudžą), inkorporavo ordą į Silistros ejaletą.
XVIII a. regionas vėl atgavo reikšmę. Naujai suklestėjo Ačekalė, kurią osmanai vadino Özi. Greta Chadžibėjaus griuvėsių pradėta statyti Yeni Dünya („Naujasis pasaulis“) tvirtovė. Ozi taip išaugo, kad tapo Silistros ejaleto stipriausiu miestu, todėl padarytas jo sostine. Nors teritoriją kontroliavo turkai, jame gyventojų daugumą sudarė nomadai nogajai, kurie turėjo didelę autonomiją. Kadangi tuo metu dėl regiono su osmanais konkuravo Rusija, nogajai palaikė pastarosios interesus.
Rusijos imperijoje
1792 m. Edisanas perėjo Rusijos imperijai. 1795 m. Osmanų Chadžibėjus pervardintas į Odesą, o Özi tapo Očakovu. Regionas į jungtas į naujai sukurtą Chersono guberniją, priskiriamą Naujajai Rusijai. Siekdama mažinti musulmonišką nogajų, turkų ir totorių populiaciją krašte, per XIX a. Rusija čia įvykdė etninį valymą: musulmonai buvo priverstinai išvyti iš krašto ir masiškai migravo į Turkiją. Be to, jų likučiai buvo iškelti į rezervatus Užuralėje bei Kubanėje.
Praktiškai ištuštėjusiame regione naujai buvo vykdoma kolonizacija: čia buvo skatinama keltis rusų, ukrainiečių, moldavų ir net vokiečių kolonistus. Regioną daugiausiai apgyveno ukrainiečių (mažarusių) tapatybę turintys gyventojai. 1897 m. vykdytame gyventojų surašyme iš 2,7 mln. Chersono gubernijos gyventojų 1,5 laikė save ukrainiečiais. Rusais save laikė apie 0,6 mln. gyventojų. Čia taip pat buvo reikšminga rumunų/moldavų (147 tūkst.) bei vokiečių (123 tūkst.) mažumos. Senųjų regiono gyventojų nogajų čia nebebuvo priskaičiuojama. Tiesa, didžiausiame regiono mieste Odesoje vyravo rusai ir žydai.
Po Spalio revoliucijos 1917 m. įkurta Ukrainos Liaudies Respublika siekė suvienyti visas žemes, kur ukrainiečiai sudarė daugumą, taigi ir Chersono guberniją. Pasipriešindami tam, Odesos bolševikai sukūrė Odesos Tarybų Respubliką, kuri be Edisano kontroliavo ir dalį vakarų Zaporožės bei Besarabiją. Ši sovietinė prorusiška valdžia išsilaikė vos tris mėnesius: kovo mėnesį respubliką užėmė Ukrainos pajėgos, kartu su vokiečių ir austrų armijomis. 1919 m. pabaigoje regioną kontroliavo baltagvardiečiai, o 1920 m. kovą jis galutinai perėjo TSRS.
Ukrainoje
1922 m. visas Edisanas atiteko TSRS viduje suformuotai Ukrainos TSR. Vykdant etninę politiką, 1924 m. tankiai rumunų/moldavų gyvenamoje Padniestrėje suformuota Moldavijos ATSR, į kurią savo teises reiškė ir gretima Rumunijos karalystė. Šiai, remiamai Trečiojo Reicho, pavyko užimti Edisaną per Antrąjį pasaulinį karą ir išlaikyti jį 1941-44 m. Valdant Rumunijai, Edisane buvo masiškai naikinami vietos žydai, sudarę nemažą dalį krašto miestų gyventojų.
1944 m. balandį Edisanas grįžo Ukrainos tarybų valdžiai ir išbuvo joje iki 1991 m., t. y. Ukrainos nepriklausomybės. Tiesa, moldaviškai kalbantis Edisano pakraštys prijungtas prie Moldavijos TSR kaip Padniestrė. Regiono padalinimas tarp Ukrainos ir Moldavijos išlieka iki dabar, po abiejų valstybių nepriklausomybės.
Amitabh Bachchan
Amitabhas Bačanas (g. 1942 m. spalio 11 d.) – Indijos kino aktorius, prodiuseris, viena žymiausių visų laikų Bolivudo asmenybių. Labiausiai pagarsėjo dėl neigiamų vaidmenų, kuriuose vaidindavo rūstų, nuožmų, galingą, nepalenkiamą veikėją. 2013 m. jis suvaidino ir Holivudo filme „Didysis Getsbis“.
Amitabhas Bačanas gimė Alahabade, iškilioje pandžabiečių kilmės Bačanų šeimoje. Tėvas Harivanšas Bačanas – žymus indų poetas, motina Tedži – visuomenės, politinė veikėja. Amitabhas baigė Delio universitetą. 1969 m. pradėjo karjerą Bolivude kaip įgarsintojas (filme Bhuvan Shome), o tais pačiais metais debiutavo filme Saat Hindustani. Kaip aktorius išgarsėjo 1973 m., suvaidinęs veiksmo filme Zajeer. Po to Amitabhas Bačanas tapo daugelio filmų pagrindine garsenybe, o laikotarpis maždaug tarp 1970 ir 1980 m. kartais įvardijamas „Amitabho Bačano era“. 1973 m. vedė aktorę Džają Bačan. 1982 m., filmuodamasis juostoje Coolie, patyrė labai sunkią traumą, pasveiko, bet dėl sutrikusios sveikatos nutraukė karjerą kine ir pasuko į politiką. 1984 m. triuškinančia persvara laimėjo rinkimus į Alahabado tarybą, bet po 3 metų pasitraukė. Vėliau su Samadžvadi partija pateko į Radžja sabhą, tačiau buvo apkaltintas neteisėta agitacija.
1988 m. Bačanas grįžo į Bolivudą. 1995 m. įkūrė savo pramogų verslo kompaniją Amitabh Bachchan Corporation Ltd. Nuo 2000 m. suvaidino kelete didelės sėkmės susilaukusių filmų, tokių kaip Mohabbatein, Kabhi Khushi Kabhie Gham…, Baghban ir kt. Taip pat vedė keletą televizijos laidų (Kaun Banega Crorepati („Kas taps milijonieriumi?“), Bigg Boss). Amitabhas Bačanas taip pat žinomas dėl savo gilaus, baritoniško balso, todėl yra tapęs ne vieno filmo pasakotoju (Shatranj Ke Khilari, Balika Badhu, La Marche de l'empereur, Mahabharat ir kt.).
Filmografija
thumb|200px|Amitabhas Bačanas 2011 m. Amitabhas Bačanas suvaidino >190 filmų. Žymiausi filmai:
Aleksandras Česnavičius
Aleksandras Česnavičius (1930 m. gruodžio 30 d. Pasvalyje – 2006 m. kovo 13 d. Vilniuje) – sovietinis komjaunimo, partinis ir valstybės veikėjas, istorijos mokslų kandidatas.
Biografija
1948–1949 m. LLKJS Pasvalio apskrities komiteto skyriaus vedėjas. 1950–1951 m. LLKJS Priekulės rajono komiteto sekretorius. 1951–1953 m. komjaunimo ir partinis darbuotojas Klaipėdos srityje. 1955 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą, dirbo LKP CK instruktoriumi. 1957–1958 m. LKP Vilniaus miesto Tarybų rajono komiteto II sekretorius. 1958–1960 m. LLKJS Vilniaus miesto komiteto I sekretorius. 1960–1966 m. LLKJS CK I sekretorius. 1961 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1962–1970 m. VLKJS CK narys. 1966–1969 m. VLKJS CK sekretorius, VLKJS CK biuro narys. 1969–1974 m. LKP CK administracinių organų skyriaus vedėjas. 1976 m. Maskvoje baigė Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK. 1976 m. istorijos mokslų kandidatas. 1976–1988 m. LSSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, kuravo kultūrą.
Nuo 1960 m. LKP CK narys, 1960–1962 m. kandidatas į LKP CK biuro narius, 1962–1966 m. LKP CK prezidiumo narys. 1963–1967 m. ir 1971–1990 m. LSSR AT deputatas.
1988 m. dėl ligos pasitraukė iš darbo ir politinėje bei visuomeninėje veikloje nedalyvavo.
Kebnekaisė
Kebnekaisė (SV Kebnekaise) − aukščiausias kalnas Švedijoje, Skandinavijos kalnuose; 75 km į vakarus nuo Kirunos miesto.
Kebnekaisės kalnas aukščiausias ne tik Švedijoje, bet ir visoje Laplandijoje, besidriekiančioje per visą Skandinavijos šiaurę (Norvegiją, Suomiją, Švediją, Rusiją). Tai aukščiausias šiauriau poliarinio rato esantis Europos kalnas. Kalno viršūnė iškilusi tarp populiarių Abisko ir Sareko nacionalinių parkų, tačiau nėra jų teritorijoje. Kebnekaisė yra šalia Karališkojo kelio (Kungsleden) − garsaus pėsčiųjų maršruto, vedančio nuo Abisko iki Hemavano apie 450 km.
Šlaituose sniegynai ir nedideli ledynai. Kalnų tundra, beržų keružių sąžalynai.
Samiai Kebnekaisę dažniausiai vadina Katilo viršūne (Giebmegaisi), tačiau ji gana retai minima jų folklore. Seniau jie tikriausiai nežinojo, kad Kebnekaisė iškyla aukščiau kitų kalnų, todėl neskyrė jai ypatingo dėmesio. Tuo tarpu piečiau esantis ir labiau išraiškingas Akos (Ahkka) kalnas buvo laikomas šventu ir neretai būtent jam atitekdavo Laplandijos karalienės titulas.
Kalno viršūnė turi dvi smailes: pietinę (Sydtoppen) ir šiaurinę (Nordtoppen). Tradiciškai aukščiausia yra laikoma pietinė Kebnekaisės smailė, nors ji už šiaurinę aukštesnė tik dėl daugiau nei 30 m storio ledo, kuris dengia viršūnę visais metų laikais. Šiaurinė smailė siekia 2097 m aukštį, tačiau ledo sluoksnio neturi.
2003 m. mokslininkai atliko matavimus Kebnekaisės viršūnėje ir nustatė, kad kasmet dėl globalinio atšilimo jos aukštis mažėja. Dėl šios priežasties senesniuose žemėlapiuose ir aprašymuose galima surasti didesnį Kebnekaisės aukštį (2111 m, 2114 m, 2117 m ir t. t.). Manoma, kad ateityje šiaurinė smailė pranoks tirpstančią pietinę ir perims aukščiausios vietos statusą.
Vasarą kalno viršūnėje oro temperatūra gali nukristi iki dešimties laipsnių žemiau nulio, slėnyje prie kalnų stoties (Kebnekaise fjallstation), kuri pastatyta 670 m aukštyje, gali būti vos keletas laipsnių šilumos. Tačiau giedromis dienomis saulė sušildo orą prie viršūnės iki dešimties laipsnių šilumos.
Į Kebnekaisės viršūnę pirmąkart įkopta 1883 m.
Jacques Brel
thumb|Žakas Brelis Žakas Brelis (, 1929 m. balandžio 8 d. – 1978 m. spalio 9 d.) – belgų dainininkas, prancūzų šansonjė meistras, aktorius, režisierius.
Biografija
Gimė Briuselyje 1929 metais balandžio 8 dieną prancūziškai kalbančioje flamandų šeimoje. Tėvas buvo kartono fabriko valdytojas. Nuo mokyklos laikų mėgėjiškai vaidino katalikiškajame "France Cordée" teatre. Ten susipažino su Tereza Michilsen (Thérèse Michielsen), kurią 1950 metais vedė. Jiems gimė duktė. Žakas 1952 metais pradėjo kurti dainas, kurias atlikdavo Briuselio kabarete "Juodoji rožė". 1953 m. pasirodė pirmoji Ž. Brelio plokštelė. Ją pastebėjo talentų ieškotojas Žakas Koneti ir Ž. Brelį pakvietė į Paryžių. Tų pačių metų liepos mėnesį gimė antroji dukra. 1954 metais išėjo pirmoji 33 greičio plokštelė, kuri nesulaukė didelio pasisekimo. Paryžiuje Ž. Brelis sutiko Žoržą Paskjere Žožo (Georges Pasquire Jojo), kuris tapo jo artimiausiu draugu. Vėliau susipažino su pianistais: Fransua Robe (François Rauber) ir Žeraru Žonestu (Gérard Jouannest). Ši trijulė vėliau visada buvo kartu: įrašinėjo plokšteles ir grojo koncertuose.
1958 metais Žakas išleido naują plokštelę, kuri laimėjo prestižinę Čarlio Kroso akademijos premiją ir tada prasidėjo jo intensyvus koncertinis maratonas. Tais pačiais metais rugpjūtį jam gimė trečioji duktė.
1966 metais savo šlovės apogėjuje, Žakas Brelis dainininko karjerą baigė atsidavė tik aktorystei ir naujai aistrai – skraidymui. Paskutinis solinis jo koncertas įvyko 1967 m. gegužės 16-ąją Prancūzijoje, nedideliame Rubė (Roubaix) mieste.
Žakas Brelis mirė 1978 m. spalio 9-ąją nuo plaučių vėžio. Palaidotas Hiva Oa saloje, Atuonos gyvenvietės kapinėse.
Tenakuru
Tenakuru  – aukščiausia Burkina Faso viršukalnė. Stūkso aukštumose šalies pietvakariuose, Kaskadų regione, Malio pasienyje (Sikaso regionas). Aukštis – 747 m. Viršūnę žymi akmenų kauburys.
Aleksejus Charuzinas
Aleksejus Charuzinas (, 1864 m. kovo 12 d. Revelis – 1932 m. gegužės 8 d. Maskva) – rusų archeologas, antropologas ir etnografas.
Biografija
Brolis Nikolajus Charuzinas, sesuo Vera Charuzina. 1873–1883 m. mokėsi Revelio gimnazijoje, baigė archeologiją Maskvos universiteto fizikos-matematikos fakultete.
1891–1895 m. Revelio gubernijos ypatingų reikalų inspektorius, 1895–1902 m. leidinio „Временник Эстляндской губернии“ redaktorius, 1902 m. Vilniaus generalgubernatoriaus raštinės viršininkas, 1904–1908 m. Besarabijos gubernatorius, vėliau Dvasinių reikalų departamento direktorius, nuo 1911 m. vidaus reikalų ministro padėjėjas. Po 1917 m. revoliucijos Tverės gubernijoje įkūrė Šatilovo žemės ūkio stotį, 1924 m. grįžo į Maskvą ir dėstė Žemės ūkio technikume. 1927 m. ČK suimtas, bet netrukus paleistas nepateikus kaltinimo. 1931 m. vasario 21 d. vėl suimtas kartu su sūnumi, 1932 m. balandžio 3 d. nuteistas 3 metams, bet netrukus dėl širdies nepakankamumo mirė Butyrkų kalėjimo ligoninėje.
Mokslinė veikla
Tyrė Kaukazo, Krymo ir Rytų Baltijos tautų bei slavų buitį, papročius, kilmę. Veikale „Šiaurės vakarų krašto slavų būstai“, 1907 m. išleistame Vilniuje, pateikė medžiagos apie Lietuvą.
Berenbergas
Berenbergas (Beerenberg) − ugnikalnis Atlanto vandenyne, Jan Majeno saloje, priklausančioje Norvegijai.
Ugnikalnis ilgą laiką buvo laikomas užgesusiu, tačiau 1970 m. išsiveržė. Paskutinis Berenbergo išsiveržimas įvyko 1985 m.
Išvertus iš norvegų kalbos Berenbergas reiškia Lokio kalnas.
Vytautas Milašius
Vytautas Milašius:
Vadybos ir kaštų apskaita
Vadybos ir kaštų apskaita - buhalterinės apskaitos rūšis (kaip, pvz., finansų apskaita); priemonė, skirta aprūpinti įmonės vadovus ir vadybininkus informacija, reikalinga vadybos sprendimams priimti.
Santykis su finansų apskaita
Vadybos ir kaštų apskaitos informacija pritaikyta įmonės vadovams ir vadybininkams, tuo tarpu finansų apskaitos informacija būna skirta akcininkams bei kreditoriams.
Vadybos ir kaštų apskaitos informacija neviešinama ir dažniausiai būna patikimesnė už finansinės apskaitos informaciją.
Vadybos ir kaštų apskaitos informacija orientuota į ateitį, priešingai, nei finansų apskaitos informacijai, kuri orientuota į istorinius duomenis.
Surenkant vadybos ir kaštų apskaitos informacija surenkama atsižvelgiant į vadovų poreikius; tuo tarpu finansinės apskaitos informacija turi nustatytus visuotinius standartus.
Vadybos apskaitos panaudojimas
Vadybos apskaitos informacija naudojama šiose srityse:
Mickūnava
Mickūnava – kaimas Alytaus rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Butrimonių.
Prakartėlė
Prakartėlių muziejus įkurtas 2007 m. prieš Kalėdas Rokiškyje.
Istorija
Viso pasaulio krikščioniškose šalyse populiarios Kalėdų prakartėlės turi savo istoriją. Ankstyvieji III a. krikščionys pradėjo per Kalėdas inscenizuoti tvartelį Betliejaus oloje: Kristaus laikais visoje Palestinoje gyvulius laikė grotose. Taip prasidėjo prakartėlių tradicija. Visose kalbose šis žodis reiškia ėdžias (liet. – prakartas). Ilgus amžius ši tradicija buvo kartojama tik Betliejuje. Pirmąją gyvą prakartėlę Greccio Italijoje 1223 m. įrengė šv. Pranciškus Asyžietis. Pirmą skulptūrinę prakartėlę 1290–1292 m. sukūrė Arnolfo di Cambio Romos Santa Maria Maggiore bazilikoje. Vatikane Kalėdų eglė ir prakartėlė Šv. Petro aikštėje pirmą kartą pastatyta 1982 metais, paprotį įvedė popiežius Jonas Paulius II.
Streptococcaceae
}
Streptococcaceae – Lactobacillales eilės bakterijų šeima.
Tai gramteigiamų bakterijos.
Armoniškiai (Anykščiai)
Armoniškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Džiugų.
Lietuvių kalbos kirčiavimas
Kirčiavimas lietuvių kalboje yra svarbi tarties ypatybė, atliekanti aiškią skiriamąją funkciją. Lietuvių kalbos kirtis yra toninis, kirčiuotą skiemenį išskiriantis ne tik balso intensyvumu, bet ir skiemens tono aukščio kaita – priegaide.
Kirčio vieta
Skirtingą tokių žodžių kaip li̇̀kime - liki̇̀me - likimè, nèši - neši̇̀ tartį lemia prozodiniai elementai. Visais atvejais vienas kuris skiemuo iš kitų išsiskiria savo intensyvumu, ilgumu, balso stiprumu. Tokia skiemens savybė vadinama kirčiu. Skirtumas remiasi nevienodu skiemens pagrindo, kuriuo lietuvių kalboje gali eiti bet koks balsis, dvibalsis ar mišrusis dvigarsis, ištarimu. Tarkime, įrašius žodį „liki̇̀me“ ir dirbtinai specialiomis programomis sukeitus pirmus du balsius, būtų gautas žodis „li̇̀kime“. Vadinasi, fonetinius kirčio požymius lemia tik skiemens pagrindo elementai, kurie kirčiuotame skiemenyje visada ilgesni, energingesni už atitinkamus nekirčiuotus garsus.
Čekijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Čekijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Lietuvių kalbos kirčiavimas
Kirčio vieta
Kirtis lietuvių kalboje yra visiškai laisvas: priešingai negu tokiose kalbose kaip prancūzų, latvių, čekų, lotynų ar arabų, kur vyrauja pastovaus kirčiavimo modeliai (kirčiuotas pirmas, antras nuo galo ar paskutinis skiemuo), lietuvių kalboje gali būti kirčiuotas bet kuris skiemuo: mókytojas, atsiprãšymas, reklamà ir pan. Kaip minėta anksčiau, kirčio vieta žodyje atlieka skiriamąją funkciją, t. y. skirtinga kirčio vieta kartais gali būti vieninteliu skiriamuoju požymiu.
Čekijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
1960–1961 m. čempionatas
Čekijos komandos žaidė Čekoslovakijos pirmenybėse, žr. Čekoslovakijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Lietuvių kalbos kirčiavimas
Kirčio tonai (priegaidės)
Visi lietuvių kalbos kirčiuoti ilgi skiemenys tariami nevienodu intensyvumu: vieni gali būti tariami staigiau, intensyviau, ypač skiemens pradžioje (káltas, mérkti), kitų tarimas lygesnis, pabaigoje balsas gali būti energingesnis (kal̃tas, mer̃kti). Toks nevienodas skiemens (ar jo dalies) pabrėžimas vadinamas priegaide.
Priegaidės atlieka skiriamąją funkciją: jos padeda atskirti žodžius, kurie, niveliavus intonaciją, būtų tariami (ir, beje, rašomi) vienodai (plg. káltas : kal̃tas, mérkti : mer̃kti).
Grūdas
thumb|250px|right|[[Paprastasis kvietys|Paprastojo kviečio grūdai]] thumb|250px|right|[[varputis|Varpučio grūdai]] Grūdas arba grūdvaisis  – miglinių šeimos augalų vienasėklis vaisius, kurio plonas apyvaisis suaugęs su sėklos luobele. Kai kurių augalų (miežio, avižos) grūdai apgaubti žiedažvyniais. Gemalas mažas, vienu šonu prisiglaudęs prie miltingo endospermo. Grūdus platina vėjas arba gyvūnai.
Lietuvių kalbos kirčiavimas
Kirčio tonai (priegaidės)
Lietuvių kalboje su priegaide tariami visi kirčiuoti ilgieji skiemenys (tokie, kurių pagrindą sudaro ilgasis balsis, dvibalsis arba mišrusis dvigarsis). Priegaidė gali būti tvirtapradė arba tvirtagalė. Pačiu bendriausiu atveju tvirtapradė (plg. „tvirta pradžia“) pažymi tono pokytį iš stipraus į silpną tarimą (alternatyvūs pavadinimai krintančioji, stumtinė), tvirtagalė (plg. „tvirtas galas“) – atvirkščiai – pokytį iš silpno į stiprų arba daugmaž vienodą ilgo skiemens ištarimą (dar vadinama kylančiąja, tęstine). Pasak A. Girdenio, įrodyti šių terminų tikslumą visgi būtų sunku, nes tyrimais nustatyta, kad garsą paleidus atbulai priegaidės skiriamos vienodai, todėl, jo nuomone, terminai staiginė ir tęstinė būtų neutralesni. Visgi minėti pavadinimai yra tradiciniai, vartojami ir mokyklinėse gramatikose.
Tvirtapradė priegaidė išsiskiria savo staigumu, balso kritimu. Žemaičių tarmėje, danų ar latvių kalbose pasitaiko jos variantas laužtinė priegaidė. Nuo įprastos ji skiriasi tuo, kad balsas, užuot laipsniškai blėsdamas, lūžta staigiai, skiemens gale sudarydamas pauzės įspūdį.
Tvirtagalė priegaidė gali pasižymėti balso kilimu ir intensyvumo sutelkimu skiemens gale arba net daugmaž lygiu tarimu tiek pradžioje, tiek gale. Jos variantas – kai kuriose lietuvių tarmėse pasitaikanti vidurinė priegaidė, ištariama nuo pradžių iki galo maždaug lygia intonacija.
Ne kiekvieno skiemens priegaidė lietuvių kalboje skiriama vienodai. Dvigarsių ir dvibalsių, kurių pirmasis elementas yra garsas [a] arba [e], priegaidės yra daugiau kiekybinio pobūdžio, todėl šiuo atveju tvirtapradės ir tvirtagalės priegaidės bendrinėje kalboje paprastai nėra painiojamos. Šių skiemenų prozodiją palydi vieno iš dviejų dvigarsių sandų ilgumas / trumpumas. Tarkime, tvirtapradė priegaidė žodyje káulas pasižymi dar ir elemento [a] ištęsimu. Jis neprilygsta ilgojo [äː] kiekybei žodyje vakaras [ˈväːkɐrɐs̪], todėl laikomas pusilgiu. Tvirtagalė priegaidė žodyje laumė [ˈɫ̪ɑʊ̯mʲeː] savo ruožtu šiek tiek pailgina sandą [ʊ̯], kuris taip pat žymimas pusilgiu.
Gradacas
Gradacas  – turistinis miestelis Kroatijoje, Dalmatijos pietuose, Makarska Rivjeros piečiausioje dalyje, tarp Makarskos ir Pločės.
Lietuvių kalbos kirčiavimas
Kirčio tonai (priegaidės)
Trumpieji a, e, pailgėję po kirčiu, tariami tvirtagališkai, pvz., sãvas kẽlias.
Gerokai sudėtingiau skirti priegaides dvigarsiuose, kurių pirmasis elementas yra trumpasis balsis [ɪ] ar [ʊ], o ypač didelių keblumų sukelia ilgųjų balsių ([äː], [æː], [eː], [iː], [oː], [uː]) bei sutaptinių dvibalsių ([iə], [uə]) priegaidės. Pastarieji garsai yra daugmaž vienalyčiai, į du atskirus elementus sunkiai skaidomi, todėl jų priegaidžių skyrimas faktiškai įmanomas tik esant tvirtinamajai intonacijai. Kad nenukentėtų mišriųjų dvigarsių su [i] / [u] priegaidės, gali būti pailgintas pirmasis tvirtapradės priegaidės sandas (plg. gi̇̀nti [ˈɡʲɪ̂ˑnʲtʲɪ] šalį ir giñti [ˈɡʲɪnʲtʲɪ] gyvulius). Tais atvejais, kai skiemens pagrindą sudaro paprastas balsis (plg. košė [ˈkoːʃʲeː] ir košė [ˈkôːʃʲeː]), priegadės gali būti skiriamos tik pagal balso intonaciją.
Žymėjimas
Nei kirtis, nei priegaidės kasdieninėje rašomojoje kalboje nežymimi. Taip daroma tik specialiojoje literatūroje (žodynuose, vadovėliuose, kai kuriuose moksliniuose darbuose ir pan.) arba norint atskirti skirtingas žodžių formas, kurių neteisingas sukirčiavimas iškraipytų prasmę (plg. gražiõs kalbõs ir grãžios kal̃bos).
Žymėjimas rašte
Kaip minėta, kadangi kirčio išskyrimą sudaro ypatingas skiemens pagrindo ištarimas, kirčiuojant tekstą žymimas tik skiemens pagrindas, o ne visas skiemuo. Tokiu atveju užrašoma ir priegaidė. Galimi trys ženklai, pasiskolinti iš graikų kalbos:
Žymėjimas kompiuteryje
Unikodo technologija siūlo tik 33 kirčiuotoms raidėms vaizduoti reikalingus paruoštus simbolius iš 68 reikalingų. Galimi du sprendimai:
Abu šie būdai tinka ne visiems atvejams. Naudojant asmeninio naudojimo srityje esančius simbolius kirčiuotos raidės bus vaizduojamos tiksliai, tačiau kai kurios teksto redagavimo programos šiuos simbolius gali traktuoti kitaip nei teksto raides. Didesnis suderinamumas su teksto redagavimo programomis pasiekiamas naudojant kompozicines sekas, nes nemažai šriftų užtikrina pakankamą kompozicinių sekų atvaizdavimą.
Kirčio ženklai lietuvių kalboje papildomi, kasdien nevartojami, todėl negali paveikti įprastos raidžių rašybos. Juos žymint turi būti išlaikomi visi įprastiniai diakritiniai ženklai (nosinės, brūkšniai), iš jų ir taškai ant i. Pagal unikodo nuostatas bet koks sujungiamasis diakritinis ženklas ant „i“ pašalina nuo jos tašką. Jis grąžinamas, prieš kirčio ženklą įterpiant papildomą kombinacinį tašką viršuje (kodas U+0307).
Kaitomų žodžių kirčiavimas
Lietuvių kalbos vardažodžiuose (linksniais kaitomų kalbos dalių) formos kirčiuojamos nevienodai: kartais jų kirtis yra kamiene, kartais nušoka į galūnę. Apie tai plačiau straipsnyje „Kirčiuotė“.
Kitų kalbų atitikmenys
Latvių kalboje skiriamos trys priegaidės: laužtinė ( ˆ ), tęstinė ( ~ ) ir krintančioji ( ` ). Latvių laužtinė ir tęstinė priegaidės atliepia lietuvių tvirtapradę (tęstinė dažnai sutampa su lietuvių pirmos kirčiuotės, tai yra, pastovaus kirčio žodžiais, laužtinė su trečios kirčiuotės – kilnojamo kirčio žodžiais), o krintančioji – lietuvių tvirtagalę.
Toliau pateikiami keturių kirčiuočių lietuvių kalbos žodžiai ir latviški atitikmenys:
Latvių o žymi garsą uo. Kai kurie kirčiuoti žodžiai čia atvaizduoti be brūkšnelių, žyminčių latvių ilgą balsį: rīts, āzis, lācis. Lietuvių kuopa gali būti ir trečios kirčiuotės, tarp diego kirčiavimo variantų egzistuoja ir IV kirčiuotė.
Serbų-kroatų kalboje yra keturios priegaidės: trumpinė krintančioji (žymima dvigubu graviu ̏  ), trumpinė kylančioji ( ` ), ilginė krintančioji (žymima apverstu lankeliu  ̑  arba cirkumfleksu ˆ ), ir ilginė kylančioji ( ´ ). Kylančiosios šios kalbos priegaidės yra naujesnės. Žodžiai, turintys trumpinę krintančiąją priegaidę, neretai sutampa su lietuvių tvirtapradžiais etimologiniais atitikmenimis, o ilginės krintančiosios žodžiai – su lietuvių tvirtagaliais atitikmenimis.
Tačiau yra nemažai ir pagal minėtus dėsningumus neatitinkančių žodžių. Pvz., lietuvių kalbos linksniuojamų žodžių tvirtagalis pastovus (kamieno, pirmosios kirčiuotės) kirtis atliepia latvių cirkumfleksą, nors jis dažniausiai atitinka lietuvių tvirtagalius kilnojamo kirčio (trečiosios kirčiuotės) žodžius.
Lietuvių tvirtagalis kirtis kartais atitinka latvių tvirtagalį, nors dažniausiai lietuvių tvirtagalę atitinka latvių krintančioji:
Lietuvių tvirtapradė priegaidė, o serbų-kroatų – ilginė krintančioji, nors dažniausiai lietuvių tvirtapradei atliepia trumpinė krintančioji priegaidė:
Erikas I Gerasis
Erikas I Gerasis (gimė – 1056 m.; mirė – 1103 m. liepos 10 d.) – Danijos karalius (valdė 1095–1103 m.).
Biografija
Estridsenų dinastijos. Sveno II Estridseno nesantuokinis sūnus.
Perlejevas
Perlejèvas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 26 km į šiaurės vakarus nuo Semiatyčių ir apie 74 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Valsčiaus centras. Šalia kaimo teka Pelchuvkos upė.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1407 m. įkurta Perlejevo Viešpaties Atsimainymo parapija. XIX a. pabaigoje kaime buvo 24 namai ir 120 gyventojų, iš kurių 56 vyrai ir 64 moterys, kaimas priklausė Bielsko apskričiai.
Prienų seniūnija
Prienų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Prienų rajono savivaldybėje, apimantis Prienų miestą ir aplinkinius kaimus.
Istorija
Senoji Prienų seniūnija minima nuo XVI a. vidurio. Dabartinė įkurta 1995 m. ir apėmė Prienų miestą. 2014 m. seniūnijos buveinė buvo Vytauto g. 35. 2018 m. rugsėjo 1 d. jai perduota dalis panaikintos Ašmintos seniūnijos teritorijos ir dalis Balbieriškio seniūnijos. 2020 m. gegužę seniūnijos administracija perkelta į J. Brundzos g. 12a, kur veikia ir visuomenės sveikatos centras.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 9 seniūnaitijos:
Jonas Stašelis
Jonas Stašelis (slapyvardis Skribliukas, 1884 m. liepos mėn. Karpiškiuose, Šiaulių valsčius – 1938 m. lapkričio 19 d. Minske) – Lietuvos literatas, redaktorius, komunistinio judėjimo veikėjas.
Biografija
1920 m. Charkove redagavo „Darbininkų balsą“. 1921–1929 m. gyveno Maskvoje, dalyvavo Lietuvių proletarinių rašytojų ir poetų sąjungos veikloje. 1934–1937 m. dirbo laikraščio „Raudonasis artojas“ redakcijoje Minske, Vyriausioje literatūros ir leidyklų valdyboje. Parašė apsakymų, apybraižų, atsiminimų.
Nakties paklydėliai
Nakties paklydėliai – 1985 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Melodrama. Filmo trukmė – 78 min. Už Lietuvos ribų filmas buvo demonstruojamas pavadinimu „Nakties šnibždesiai“ („Ночные шепоты“). Filmą pažiūrėjo apie 0,3 mln žiūrovų.
Siužetas
Vestuvių dieną, gruodžio 30 d., jaunasis gauna pranešimą, kad ilgai lauktą automobilį reikia atsiimti Maskvoje ir ne vėliau, nei rytoj. Jaunavedžių pora, palikusi svečius, traukiniu keliauja į Maskvą. Nusipirkę mašiną, žiemos keliais laimingi naktį važiuoja link Vilniaus. Dėl eismo įvykio kelias valandas turi praleisti milicijos kameroje, o paskui, pasibaigus benzinui, šaltyje sėdi automobilyje ir pradeda matyti vienas kito asmenines savybes, kurių nepastebėjo iki vestuvių…
Daubariai
Daubariai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Tirkšlių, prie kelio. Kaime yra du piliakalniai – respublikinės reikšmės paminklai (Daubarių piliakalniai). Piečiau kaimo telkšo Daubarių tvenkinys.
thumb|left|210px|[[Daubarių piliakalniai: arčiau antrasis, toliau – pirmasis (didesnysis)]]
Gyventojai
Iš Daubarių yra kilęs teisininkas, profesorius, socialinių mokslų habilituotas daktaras, politinis ir visuomenės veikėjas Pranciškus Stanislavas Vitkevičius (1926–2013).
Kęstutis Vaitukaitis
Kęstutis Vaitukaitis (g. 1958 m. spalio 29 d. Antanave, Kapsuko rajonas) – Lietuvos ir Elektrėnų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1965–1973 m. mokėsi Antanavo 8-metėje mokykloje, 1973–1976 m. – Pilviškių vidurinėje mokykloje, 1976–1981 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius technologas.
1981–1986 m. Kauno namų statybos kombinato Surenkamų namų detalių gamyklos meistras, technologas, viršininko pavaduotojas. 1986–1988 m. Lietuvos elektrinės Kapitalinės statybos skyriaus meistras, 1988–1990 m. – Kaišiadorių hidroakumuliacinės elektrinės hidrocecho meistras.
1990–1992 m. Trakų rajono savivaldybės statybos valstybinės priežiūros inspektorius, 1992–1993 m. Trakų rajono savivaldybės valdytojo pavaduotojas, 1993–1994 m. – valdytojas. 1995–1996 m. Trakų rajono savivaldybės meras. 1996–2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys. 2000–2007 m. ir 2011–2023 m. Elektrėnų savivaldybės meras. 2007–2011 m. UAB „Trakų akmuo“ projekto vadovas.
1995–1997 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos ir nuo 2000 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1995 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Elektrėnų skyriaus pirmininkas.
Trakų Rotary klubo narys, Elektrėnų Katalikų parapijos pastoracinės Tarybos narys. Laisvalaikiu domisi filatelija. Žmona Zita, dukros Vigilija (g. 1982 m.), Skaistė (g. 1987 m.).
Calyptogena magnifica
Calyptogena magnifica – Veneroida būrio dvigeldžių moliuskų rūšis. Gyvena vandenynų dugne, 2500 m gylyje, prie karštųjų versmių.
Užauga iki 30 cm ilgio ir yra kur kas didesnė už giminingas rūšis. Kiautas porcelianiškai baltas. Virškinimo sistema pakitusi. Minta žiaunose gyvenančių ir sierą oksiduojančių bakterijų tiekiama energija. Dėl sieros oksidacijos nuo moliusko sklinda nemalonus kvapas. Organizmo vidus ryškiai raudonas dėl hemoglobino, kuris greičiausiai palengvina deguonies įsisavinimą.
Mosėdis
Mosėdis – miestelis Skuodo rajono savivaldybėje, prie Bartuvos upės, 11 km į pietus nuo Skuodo ir 11 km į šiaurę nuo Salantų. Šalia kelio. Salantų regioniniame parke. Seniūnijos centras, 4 seniūnaitijos (Kęstučio, Liepų, Muziejaus, Šilalės). Stovi Mosėdžio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1783 m.; su šventoriaus vartais), veikia Mosėdžio gimnazija, paštas (LT-98026), pirminės sveikatos priežiūros centras, vaistinė, lopšelis-darželis, vaikų globos namai, kultūros centras, biblioteka. Mosėdžio vandens malūne prie Bartuvos užtvankos veikia Respublikinis V. Into vardo akmenų muziejus. Miestelio pietinėje dalyje stūkso Mosėdžio piliakalnis, aptikti Mosėdžio pilkapiai.
thumb|left|[[Mosėdžio bažnyčia]] thumb|left|Paminklas žydų bendruomenei atminti
Etimologija
Liaudies etimologija mena ne vieną istoriją, kuri aiškina miestelio vardą:
Istorija
Pirmąkart minimas 1253 m. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo dalybų akte, čia stovėjo Mosėdžio pilis. V–XVI a. apylinkės buvo gyvenamos kuršių. Kuriantis Lietuvos valstybei buvo kuršių Ceklio žemėje. Vėliau po Skuodo ir Durbės mūšių Ceklis liko žemaičių įtakoje, o vietiniai gyventojai kuršiai laikui bėgant sužemaitėjo. Po Žemaitijos krikšto, 1417 m. įkūrus Medininkų vyskupiją, Mosėdis 1421–1842 m. priklausė Žemaičių vyskupams. Nuo XVI a. buvo Mosėdžio dvaras ir Mosėdžio valsčius – vyskupo valdos administracinis vienetas. 1544 m. minimas miestelis, 1554 m. pastatyta pirmoji medinė Mosėdžio bažnyčia, 1783 m. pastatyta mūrinė, 1560 m. įkurta parapija.
Per 1655–1660 m. Šiaurės karą miestas ir apylinkės labai nukentėjo nuo Švedijos kariuomenės. 1702 m. Mosėdis gavo savaitinio turgaus privilegiją. XIX a. buvo Telšių apskrities miestelis, valsčiaus centras. Per lietuvių spaudos draudimą Mosėdžio apylinkių gyventojai kolektyviniu prašymu reikalavo jį panaikinti. 1905 m. gruodžio mėn. gyventojai pašalino rusišką valsčiaus administraciją. 1907 m. ir 1962 m. Mosėdis degė.
thumb|left|Paminklas Mosėdžio apylinkės partizanams
1908 m. surengtas pirmasis lietuviškas vakaras, 1910–1914 m. veikė „Blaivybės“ draugijos skyrius. XX a. trečiame dešimtmetyje veikė „Blaivybės“ ir Krikščioniškojo mokslo draugijos. 1937 m. įkurta biblioteka. Per II pasaulinį karą 1941 m. liepos-rugpjūčio mėn. nacių okupacinės valdžios įsakymu Mosėdžio žydai nužudyti Skuode ir Kretingoje. Po karo Mosėdžio apylinkėse veikė Kardo rinktinės lietuvių partizanai. 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. sovietinė valdžia ištrėmė 15 Mosėdžio gyventojų.
1950–1992 m. buvo Tarybų Lietuvos 40-mečio kolūkio centrinė gyvenvietė. Šis kolūkis gavo LTSR Gintaro prizą už aplinkos tvarkymo priežiūrą.
2002 m. patvirtintas Mosėdžio herbas.
Kultūros paveldas
thumb|left|300px|Miestelis pažymėtas (Mosiadit) XVIII a. žemėlapyje A new map of the Northern States containing the Kingdoms of Sweden, Denmark, and Norway, 1790
Švietimas
1626 m. įsteigta, 1804 m. atkurta parapinė mokykla. 1867 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, kurioje visi dalykai dėstyti rusų kalba. 1919 m. pradėjo veikti lietuviška mokykla, kurioje dėstyta gimtoji kalba, aritmetika, geografija, dainavimas, vėliau ir istorija, dailyraštis, darbeliai, piešimas, tikyba. Mokykloje mokėsi 140 mokinių, daugiausia berniukų.
1933 m. vasaros atostogų metu medinis mokyklos pastatas sudegė ir naujieji mokslo metai prasidėjo privačiose patalpose: Butkaus name Gėlių gatvėje, Skersio name Skuodo gatvėje ir Joselio name Vytauto gatvėje. 1935 m. užbaigta naujos mokyklos statyba. Jos fundatoriumi buvo arkivyskupas Pranciškus Karevičius. 1940 m. prasidėjus sovietinei okupacijai pradinės mokyklos patalpose įsikūrė karinis dalinys, o mokykla parsikėlė į buvusias klebonijos patalpas. Mokykloje buvo 6 skyriai, dirbo 6 mokytojai.
1945 m. Mosėdyje pradėjo darbą per karą netekusi savo pastato Skuodo vidurinė mokykla, ji įsikūrė Naujukų kaime, Zūbienės Skaros namuose. Iš Mosėdžio pradinės mokyklos patalpų iškėlus karo lauko ligoninę, čia iš Naujukų kaimo persikėlė Skuodo vidurinė mokykla. Mosėdžio pradinės mokyklos mokiniai mokėsi šalia esančiame valsčiaus pastate ir buvusioje klebonijoje. Tose patalpose po gaisro, sunaikinusio pradinės mokyklos pastatą, prisiglaudė ir Skuodo vidurinė mokykla. 1948 m. Skuodo vidurinei mokyklai išsikėlus į Skuodą, Mosėdyje liko ne tik pradinės, bet ir 1-4 vidurinės mokyklos klasės. 1947–1954 m. septynmetė, 1954–2006 m. vidurinė mokykla, nuo 2006 m. gimnazija.
Akmenų muziejus
thumb|150px|Paminklas V. Intui Mosėdyje
Mosėdis žymus savo akmenų muziejumi, kuris garsus ne tik Lietuvoje, bet ir užsienyje. 1957 m. jį kaip akmenų kolekciją pradėjo kurti gydytojas Vaclovas Intas (1925–2007). 1979 m. oficialiai atidarytame Unikalių akmenų muziejuje buvo apie 5000 riedulių, suvežtų iš įvairių Lietuvos vietovių. Šiandien sename vandens malūne veikia ekspozicija, pasakojanti apie ledynmečius, riedulių kelionę į Lietuvą. Muziejus yra didelis turistų (tiek lietuvių, tiek ir užsieniečių) traukos centras Žemaitijoje.
Iki 2006 m. tai buvo Respublikinis unikalių akmenų muziejus. Muziejaus projektą kūrė architektai A. ir R. Kiškiai bei geologas Algirdas Gaigalas. Senajame malūne įkurta istorinė ekspozicija, lauke galima pamatyti visas Lietuvoje aptinkamas uolienų atmainas, rieduliai išdėstyti pagal kilmę, grupelėmis sudaro natūralaus riedulyno vaizdą.
Gyventojai
1638 m. buvo 39, 1662 m. – 25, 1713 m. – 15, 1733 m. – 18, 1778 m. – 32, 1804 m. – 29 dūmai.
Kemeras (Turkija)
Kemèras  – kurortinis miestas pietvakarių Turkijoje, prie Viduržemio jūros, 42 km į pietvakarus nuo Antalijos. To paties pavadinimo rajono centras. 19,1 tūkst. gyventojų (2009 m.). Miesto ekonomikos pagrindą sudaro turizmas.
Kemeras yra istoriniame Likijos regione, Tauro kalnų papėdėje. Uolos Kemero pakrantėje keliose vietose siekia jūrą. Žiemos mėnesiais jau 16 val. saulė gali pasislėpti už Tauro kalnų. Nuo miesto centro iki pat jūros yra pėsčiųjų zona, kurioje išsidėsčiusi gausybė krautuvėlių. Smėlėtų pliažų Kemere nėra. Pakrantė yra padengta stamboku žvyru, kai kur akmenuota.
Istorija
Antikoje šioje vietoje buvo Idyros gyvenvietė, kurios centras buvo šiek tiek į pietvakarius nuo dabartinio miesto centro bei šiauriau svarbaus prekybinio miesto Faselio. Netoliese taip pat buvo Olimpas, kuris buvo įkurtas III a. pr. m. e. ir iki romėnų pasirodymo buvo piratų užuovėja. Olimpas buvo sugriautas žemės drebėjimo, likę jo bazilikos ir pirčių liekanos, taip pat gausybė antkapių ir sarkofagų.
Iki XX a. 7-ojo dešimtmečio Kemerą buvo galima pasiekti tik jūra. Nutiesus kelią, nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio pradėtos didelės investicijos į infrastruktūrą, iš dalies finansuotos Pasaulio banko ir skirtos turizmo verslui vystyti.
Klimatas
Kemeras yra Viduržemio jūros klimato zonoje. Nepaisant nuolat šviečiančios saulės, Kemere santykinai vėsu dėl čia esančio ypatingo mikroklimato. Žiemą vandens temperatūra siekia 10-12 °C, vasarą – apie 27 °C. Lietingiausi yra žiemos mėnesiai. Likusiu metų laiku čia laikosi saulėti orai.
Turizmas
Turistus Kemere traukia natūrali gamta; jūra, kalnai ir pušynas jungiasi į harmoningą visumą. Pakrantė nuo Beldibi iki Tekirovos sudaryta iš žmogaus mažai paliestų įvairaus dydžio paplūdimių, daugiausia akmenuotų, o ne smėlėtų. Dėl patogaus susisiekimo, gerų komunikacijų ir kitų paslaugų Kemeras užima didelę dalį Antalijos regiono viešbučių rinkos, pritraukia daug turistų iš užsienio – Vokietijos, Nyderlandų, o pastaruoju metu daugiausia turistų atvyksta iš Rusijos.
Turistai apgyvendinami įvairiausių tipų viešbučiuose – nuo kuklių šeimyninių pensionatų iki prabangių penkių žvaigždučių apartamentų.
Peter Hall
Piteris Holas (1932 m. kovo 19 – 2014 m. liepos 30 d.) – britų miestų planavimo teoretikas. P. Holas buvo vienas produktyviausių ir įtakingiausių XX a. savo srities specialistų.
Svarbiausias Holo išleistas darbas yra „Miestai ir civilizacija“, kuriame jis teigia, kad žmonijos kultūros „aukso amžius“ buvo 5-asis amžius prieš mūsų erą Senovės Graikijoje, dėl to ėmė plisti miestai, kurie Europoje išplito nuo Atėnų iki Londono.
London Records
London Records yra Jungtinėje Karalystėje įsikūrusi įrašų kompanija, iš pradžių platinusi muzikos įrašus Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kanadoje ir Lotynų Amerikoje nuo 1947 iki 1979 metų iki kol tapo nepriklausoma įrašų kompanija.
Istorija
„London Records“ įrašų kompanija buvo įkurta 1947 metais, kaip „Decca Records“ įrašų kompanijos atšaka. Tačiau 1979 metais „London Records“ vadovybė nusprendė tapti privačia įrašų kompanija, ne atskira „Decca Records“ atšaka, nes tais pačiais metais „PolyGram“ įsigijo „Decca Records“.
Filialai ar susijusios įrašų kompanijos
Čia pateikiami „London Records“ filialai ar susijusios įrašų kompanijos, su kuriomis „London“ anksčiau bendradarbiavo.
Ankstesni London Records atlikėjai
Čia pateikiami atlikėjai ar muzikos grupės, kurie anksčiau priklausė „London Records“ įrašų kompanijai.
London 90 atlikėjai
Čia pateikiami atlikėjai ar muzikos grupės, kurie priklauso ar anksčiau priklausė „London Records“ įrašų kompanijai nuo 1990 metų.
Red Hat
Red Hat – viena didžiausių kompanijų, kuriančių laisvąją atvirojo kodo programinę įrangą. Būstinė įsikūrusi Rolyje, Šiaurės Karolinoje, JAV.
Istorija
Kompaniją 1993 m. įkūrė Marc Ewing.
1999 m. „Red Hat“ tapo akcine bendrove. 1999 m. rugpjūčio 11 d. įvykusio NASDAQ biržos pirminio viešojo siūlymo metu už 6 mln. akcijų buvo prašoma po 14 JAV dol. už vnt.; per pirmąsias valandas nuo viešojo siūlymo paskelbimo kaina šoktelėjo beveik trigubai, nepaisant to, kad kompanija pranešė patyrusi nuostolius.
Verslo modelis
Red Hat kuriamos programos (pirmiausia įvairios Linux versijos) platinamos atvirojo kodo licencijos sąlygomis, tačiau Red Hat yra komercinė (pelno siekianti) organizacija. Red Hat užsidirba iš mokymo, specialistų sertifikavimo ir nuotolinio programinės įrangos atnaujinimo.
Red Hat turi mokamą „stabilią“ (galutiniam vartotojui skirtą) Linux versiją (Red Hat Linux) ir nemokamą „eksperimentinį“ (su naujausia sukurta įranga) variantą (Fedora Linux).
Red Hat Linux versijos
Linux platinamuosius paketus Red Hat leidžia nuo 1994 m.
Stabili versija
Firma ima mokestį už fizinį kopijos perdavimą (arba atsisiuntimą iš jų serverio) ir vėliau vykstantį automatinį operacinės sistemos atnaujinimą. Eilinis vartotojas paprastai atsisiunčia tik sukompiliuotą atnaujinimų kodą, tačiau programuotojas panorėjęs gali bet kada atsisiųsti ir visus išeities kodus. Firmos serveris gali teikti administratoriui (jei šis pageidauja) papildomas paslaugas jo instaliuotų sistemų valdyme: vesti apskaitą apie jose įkeltus atnaujinimus, nuotoliniu būdu valdyti sistemą ir taip toliau.
Red Hat Prekinio ženklo panaudojimas
Red Hat programinę įrangą galima kaip norint keisti, platinti bei panorėjus prekiauti jos kopijomis (to reikalauja GPL). Tačiau neoriginalios kopijos gali būti platinamos tik prieš tai pašalinus Red Hat prekinius ženklus (įskaitant šiame straipsnyje parodytą logotipą). Taigi negana turėti diskų kopijavimo įrenginį; reikalingi specialistai, kurie pakeistų (tiesiog nutrynus sistema nebeveikia) visus REDHAT-LOGOS ir ANACONDA-IMAGES pažymėtus paveiksliukus. Taip kompanija apsisaugo nuo pernelyg masiško savo sukurtos įrangos kopijavimo.
Keletas kitų Linux platinančių grupių savo įrangą sukūrė iš Red Hat Linux (pakeitę pavadinimą).
Programinės įrangos patentai
Savo tinklalapyje Red Hat yra pažadėjusi niekada nekelti šiais patentais paremtų pretenzijų laisvajai programinei įrangai, platinamai pagal bet kurią iš pačios Red Hat naudojamų atviro kodo licenzijų.
Grioveliakaplės pelkiažiurkės
Grioveliakaplės pelkiažiurkės (Pelomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kūnas 12,5-21,5 cm ilgio. Uodega 10-18 cm ilgio. Kailis gana šiurkštus. Nugarinė pusė tamsiai geltona, kartais su metališku blizgesiu. Pilvas pilkas ar balsvas. Kai kurioms rūšims nugaroje yra išilginė tamsi juosta. Ausys apaugusios retais plonais rusvais plaukais.
Paplitusios Afrikoje – nuo Mozambiko iki Ugandos, Viktorijos ežero salose. Apsigyvena vandens telkinių pakrantėse, šlapiose vietose. Gerai plaukia ir nardo. Maitinasi įvairiais pakrančių ir pelkių augalais. Urvų nerausia. Vadoje būna 2-3 jaunikliai.
Gentyje yra 5 rūšys:
León Cadogan
Gimė australų, atsikrausčiusių į Paragvajų ir Koronel Ovjedo apylinkėse įsteigusių Naujosios Australijos koloniją, šeimoje. Vėliau ši utopinė kolonija žlugo ir 1904 m. šeima atsikraustė į Viljariką. Leonas Kadoganas lankė šio miesto vokiečių mokyklą. Ją baigęs dirbo maisto pramonės bendrovėse (skerdyklose ir kt.). Savamoksliškai studijavo matematiką, skaitė klasikinę literatūrą. 1919 m. gyveno Buenos Airėse, vėliau dirbo matės rinkėju Kaagvasu departamente ir pradėjo domėtis čiabuviais gvaraniais mbijais.
Leonas Kadoganas tyrė gvaranių dvasinę tradiciją, pats tapo genties nariu, dalyvaudavo ezoterinėse apeigose. Jis pradėjo rašyti mokslinius darbus apie gvaranių religinę savimonę, tapo indėnų teisių gynėju. Prezidentas Felipė Molasas Lopesas paskyrė Kadoganą „indėnų teisių gynėju“, tačiau 1954 m. prie valdžios stojus Alfredui Stresneriui, pasižymėjusiam aršia kova prieš indėnus, Leonas Kadoganas iš Paragvajaus visuomeninės veiklos buvo priverstas trauktis. Jis aprašė prievartą, taikytą prieš indėnus, valdant Stresneriui.
Bibliografija
Leonas Kadoganas paskelbė daug straipsnių, mokslinių darbų apie Paragvajaus indėnus. Svarbiausiu jo darbu laikomas gvaranių mitų sąvadas Ayvú Rapyta („kalbos esmė“).
Kiauneliškis (Utena)
Kiauneliškis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Saldutiškio.
Lietuvos futbolo taurė 2004 m.
Lietuvos futbolo taurė 2004 m. – 16-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo 2004 m. gegužės iki spalio.
Intensyvumas
Intensyvumas fizikoje – suvidurkinto laike energijos srauto matas.
Intensyvumas fizikoje yra išreiškiamas kaip energijos tankio (energijos, tenkančios tūrio vienetui) ir greičio, su kuriuo energija juda, sandauga. Gautas vektorius yra išreiškiamas kaip galia, tenkanti ploto vienetui (W/m²). Šią sąvoką galima apibrėžti įvairiuose fizikos srityse, pvz., hidrodinamikoje vandens tekėjimui išreikšti, bet jis labiau paplito bangų fizikoje – akustikoje, optikoje, elektromagnetizme, kur jis yra proprocingas atitinkamų bangų amplitudžių kvadratui.
Matematinis apibrėžimas
Kuomet taškinis šaltinis trimatėje erdvėje spinduliuoja energiją, neprarandama terpėje, tuomet energijos intensyvumas mažėja atvirkščiai proporcingai atstumo nuo šaltinio kvadratui. Tai yra sąlygojama fizikinių dėsnių bei erdvės geometrijos. Iš fizikinių pozicijų turi galioti energijos tvermės dėsnis. Šio teiginio pasekmė yra ta, kad galia pasiekiantį uždarą paviršių, kurio viduje yra šaltinis, turi būti pastovi, tuo būdu:
kur P yra išspinduliuota galia, I yra intensyvumo funkcija nuo koordinačių, o dA yra uždaro paviršiaus ploto diferencialas. Suintegruokime galią per paviršių, ties kurio intensyvumas I yra pastovus. Tokio paviršiaus formą apsprendžia erdvės ir šaltinio geometrija. Tarkime, kad šaltinis yra izotropinis (tolygiai spinduliuojantis visomis kryptimis), tuomet Euklido erdvėje toks paviršius bus sfera, kurios centre yra nagrinėjamas taškinis šaltinis. Tokiu būdu išreiškiame:
kur I yra intensyvumo vertė sferos paviršiuje, o r yra sferos spindulys. ( yra sferos paviršiaus ploto išraišką). Išreikšdami I, gauname:
Kuomet terpė, kurioje sklinda energija, sugeria, tuomet intensyvumas krenta greičiau, nei numato aukščiau pateikta lygtis.
Bet kuris fizikinis procesas, pernešantis energiją, gali būti susietas su intensyvumo sąvoka. Elektromagnetinei bangai, jei dydis E yra elektrinio lauko kompleksinė amplitudė, tuomet bangos energijos tankis U yra išreiškiamas per o intensyvumo vertė yra gaunama padauginus šią išraišką iš bangos greičio, c/n\;:
Allan Jacobs
Alanas Jacobsas – miestų planuotojas, apipavidalintojas.
Tiria ir skelbia publikacijas apie miestų dizainą. Jo kartu su Donald Appleyard išleistas darbas „Link miestų dizaino manifesto“ ( atspindi jo idėjas apie miestų vystymą.
Agroklimatologija
Agroklimatologija – agrometeorologijos šaka, tirianti žemės ūkiui svarbias klimato sąlygas.
Agroklimatologijos tyrimų duomenys padeda parinkti žemės ūkio augalų auginimo, gyvulių ir paukščių laikymo vietą, nustatyti naujų agrotechninių priemonių efektyvumą, iš dalies apsisaugoti nuo nepalankių meteorologinių reiškinių.
Agroklimatologija naudojasi daugiamečiais agrometeorologiniais ir bendraisiais meteorologiniais stebėjimais. Iš jų duomenų sudaromi agroklimato žinynai, atliekamas agroklimatinis teritorijos rajonavimas, nustatomi bioklimatiniai rodikliai (kiek įvairiems ž. ū. augalams reikia šilumos, drėgmės, šviesos).
Šateikių seniūnija
Šateikių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Plungės rajono savivaldybės vakaruose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 8 seniūnaitijos:
Kentau
Kentau – miestas pietinėje Kazachstane, Turkestano srityje, prie Karatau kalnagūbrio, 40 km nuo Turkestano geležinkelio stoties. Išvystyta metalo gavybos pramonė, yra ekskavatorių gamykla. Apylinkėse kasamos polimetalų rūdos.
Istorija
1955 m. gavo miesto teises.
Solberg SK
Drameno „Solberg“ – Norvegijos futbolo klubas iš Drameno.