cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nelly Furtado diskografija
Furtado pelnė sėkmę su debiutiniu albumu „Whoa, Nelly!“ ir pirmuoju singlu „I'm like a Bird“, kuris laimėjo 2001 m. „Juno Award“ ir 2002 m. „Grammy“ apdovanojimus. Paskui buvo išleisti du tarptautinę sėkmę pelnę singlai: „Turn off the Light“ ir „Shit on the Radio (Remember the Days)“.
Antrasis Nelly albumas „Folklore“ buvo ne toks populiarus, kaip pirmasis tačiau singlai „Powerless (Say What You Want)“, „Try“, ir „Força“ (2004 m. Europos futbolo čempionato daina) buvo komerciškai sėkmingi.
2006 m. Furtado išleido trečiąjį studijinį albumą pavadinimu „Loose“. Tai yra kol kas sėkmingiausias albumas. Iš albumo buvo išleisti hitai, kaip „Promiscuous“, „Maneater“, „Say It Right“ ir „All Good Things (Come to an End)“.
2009 m. Nelly išleido pirmąjį savo albumą ispanų kalba pavadinimu „Mi Plan“.
Singlai
Pastabos:
1„Hey, Man!“ buvo išleistas kaip singlas tik Vokietijoje ir Jungtinėje Karalystėje.
DVD
Loose: The Concert
EP
Sessions@AOL (Nelly Furtado EP)
Liuksemburgo futbolo varžybos 1910–1911 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1910–1911 m.
Zigmantas Sierakauskas
Zigmantas Sierakauskas (,, 1826 m. gegužės 30 d. carinės Rusijos Volynės gubernijoje (dabar Ukrainos Volynės sritis) – 1863 m. birželio 15 d., Vilniuje) – vienas 1863 m. sukilimo vadų.
Biografija
Zigmanto Sierakausko senelis buvo Kosciuškos sukilimo dalyvis, tėvas Ignotas Sierakauskas žuvo 1831 m. sukilime, kai Zigmantui buvo vos penkeri metai.
Baigęs Žytomyro gimnaziją, Zigmantas 1845 m. įstojo į Sankt Peterburgo universitetą, kur studijavo matematiką, o vėliau istoriją, geografiją, statistiką, teisę.
Universitete suartėjo su radikalių pažiūrų studentais, prisijungė prie Aleksandro ir Pranciškaus Dalevskių organizacijos Lietuvos jaunimo sąjunga.
1848 m. po bandymo susisiekti su Galicijoje buriančiu nacionalinę gvardiją lenkų emigrantu generolu Juzefu Bemu Zigmantas Sierakauskas pašalintas iš universiteto, išsiųstas tarnauti į Orenburgą carinėje armijoje eiliniu.
1856 m. Zigmanto Sierakausko tarnyba baigėsi, jam suteiktas karininko laipsnis, jis grįžo į Sankt Peterburgą, kur 1857 m. įstojo į Generalinio štabo akademiją, kurią po poros metų baigė ir gavo štabo kapitono laipsnį.
Gerų manierų, kalbantis prancūziškai, buvo priimtas aukščiausiose elito draugijose, caro rūmuose. Kadangi rusų inteligentija tuomet buvo liberali, tai jis nesivaržydamas propagavo luomų ir baudžiavos panaikinimą, humanistines idėjas. Antrąkart išsiųstas tarnybos reikalais užsienin, lankėsi pas A. Herceną, Dž. Garibaldį, pas Napoleoną III prašė paramos sukilimui, bet gavo miglotus pažadus.
1863 m. sukilimas
Prasidėjus 1863 m. sukilimui, vietos vadovų pakviestas kovą grįžo į Lietuvą ir ėmėsi karo vado pareigų. Lankė stovyklas, organizavo jaunimą, kėlė viltį ir entuziazmą.
Pirmosios kovos prieš caro kariuomenę įvyko balandžio 6 d. ties Raguva.
Balandžio 21 d. įvyko pirmas didesnis Genėtinių mūšis, kurį laimėjo Zigmanto Sierakausko vadovaujami sukilėliai. Tačiau vėliau, balandžio 25–26 d., 3 tūkst. caro kariuomenės pajėgų buvo apsuptas ir sužeistas prie Medeikių.
Gegužės 7–9 d. vyko Biržų kautynės, kuriose suimti sukilėlių vadai, atimta amunicija, sukilėliai Lietuvoje buvo priversti pereiti prie partizaninio karo taktikos.
Birželio 27 d. generalgubernatoriaus Michailo Muravjovo įsakymu pakartas Lukiškių aikštėje, o jo šeima suimta ir ištremta į Samarą. Palaikai paslėpti ant Gedimino kalno, buvusios tvirtovės teritorijos pakraštyje. 2017 m. palaidojimas buvo rastas. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.
Dabartis
2017 m. liepos 26 d. pranešta, kad Gedimino kalne turbūt rasti Zigmanto Sierakausko palaikai. Prie vieno iš vyrų, kuris palaidotas atskirai nuo kitų, ant dešinės rankos rastas auksinis žiedas su įrašu vidinėje pusėje: „Zygmund Apolonija 11 Sierpnia / 30 Lipca 1862 r.“
Šeima
Zigmanto Sierakausko žmona buvo Apolonija Dalevska, Tito, Pranciškaus ir Konstantino sesuo, Dominyko ir Dominykos Narkevičiūtės Dalevskių duktė. Zigmantas ir Apolonija susituokė 1862 m. rugpjūčio 11 d. Kėdainiuose, Šv. Jurgio bažnyčioje.
Kudirkos Naumiesčio Vinco Kudirkos gimnazija
Kudirkos Naumiesčio Vinco Kudirkos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šakių raj., Kudirkos Naumiestyje, Vytauto g. 44, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290821130.
Filialas – Kudirkos Naumiesčio Vinco Kudirkos gimnazijos ikimokyklinio ugdymo skyrius „Linelis“, Vytauto g. 33.
Istorija
miniatiūra|265px|right
Žemaičių vyskupas Jurgis Tiškevičius, 1644 m. perduodamas karmelitų vienuolynui naujai pastatytą koplyčią (pirmąją katalikų šventovę šioje vietoje), nurodė, kad pamokslai būtų sakomi žemaitiškai ir laikoma mokykla. Tikslių žinių apie mokyklos įkūrimą nerasta. Pirmą kartą ji paminėta 1781 m.
Nuo 1875 m. miesto mokykla buvo dviklasė. Mokyklos vedėjais dirbo rašytojas Petras Arminas-Trupinėlis, o nuo 1877 m. – varpininkas, kraštotyrininkas Pranas Užupis. Senojoje miesto mokykloje mokėsi: rašytojas, kunigas Antanas Tatarė, kalbininkas Jonas Jablonskis, rašytojas, pedagogas Pranas Mašiotas, Lietuvos Nepriklausomybės akto signataras, vyskupas Justinas Staugaitis, „Varpo“ redaktorius, profesorius dr. Juozas Bagdonas, profesorius, teisingumo, vidaus reikalų ministras Petras Leonas, teisininkas, literatas Justinas Zubrickas, kanauninkas, spaudos bendradarbis Kazimieras Prapuolenis, kunigas, filosofas Pranas Kuraitis, aktorė Jadvyga Oškinaitė-Sutkuvienė, kiti žymūs žmonės. Mieste veikusią trimetę vargonininkų mokyklą lankė būsimasis kompozitorius Česlovas Sasnauskas ir būsimasis miesto burmistras muzikas Zigmas Skirgaila.
1907 m. buvo įsteigta lietuviška trijų skyrių „Žiburio“ draugijos mokykla. 1917 m. atidaryta keturių skyrių pradžios mokykla. 1919–1928 m. mieste veikė „Žiburio“ draugijos gimnazija, prie kurios 1923 m. buvo įsteigti dvimečiai mokytojų kursai. Direktoriais dirbo Antanas Daniliauskas, kunigas Pijus Dambrauskas, Kostas Barniškis. Gimnazijoje ir mokytojų kursuose mokėsi sociologas, visuomenės veikėjas Pranas Dielininkaitis, Vinco Kudirkos muziejaus Paežeriuose įkūrėjas ir puoselėtojas Stasys Ankevičius, rašytoja Petronėlė Orintaitė-Janutienė, dailininkas Vytautas Kazimieras Jonynas, pedagogas, rašytojas Motiejus Lukšys, kunigas, muzikos profesorius, daktaras Antanas Adomaitis, kiti būsimi kunigai, Lietuvos kariuomenės karininkai, žymūs pedagogai.
1932 m. rugsėjo 4 d. buvo atidaryta nauja moderni Dr. Vinco Kudirkos pradžios mokykla, miesto burmistro Zigmo Skirgailos ir vedėjo Petro Barkausko iniciatyva pastatyta.
Po Antrojo pasaulinio karo, nuo 1945 m. veikė progimnazija, išaugusi į vidurinę mokyklą. Minint daktaro Vinco Kudirkos šimtąsias gimimo metines, mokyklai sugrąžintas Vinco Kudirkos vardas.
Nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. Panovių pagrindinė mokykla tapo gimnazijos skyriumi.
Nuo 1998 m. veikia privatus mokytojų Irenos ir Antano Spranaičių įkurtas sunaikinto Širvintos miestelio muziejus – Širvintos kampelis (Dariaus ir Girėno g. 34).
Pietų Korėjos prezidentas
thumb|215px|Dabartinis [[Pietų Korėja|Pietų Korėjos prezidentas Jun Sokjolas.]] Pietų Korėjos prezidentas – šalies ir vyriausybės vadovas bei vyriausiasis ginkluotųjų pajėgų vadas. Jis renkamas visuotiniuose kas penkerius metus vykstančiuose rinkimuose. Prezidentu gali tapti ne jaunesni nei 40 metų Pietų Korėjos piliečiai. Tas pats asmuo šias pareigas gali užimti vieną kadenciją. Tais atvejais, kai prezidentas negali vykdyti savo galių arba jam pasitraukus iš pareigų nėra išrinktas naujas, ministras pirmininkas perima šalies valdymą.
Prezidentūra iki 2022 m. buvo įsikūrusi Mėlynuosiuose rūmuose (청와대, Čiong vadė), Seule. Nuo 2022 m. perkelta į Seulo šiaurėje esantį Gynybos ministerijai priklausantį pastatą.
Šiuo metu prezidento pareigas eina Jun Sokjolas.
Rinkimai
Prezidentas renkamas visuotiniuose rinkimuose, kuriuos laimi daugiausiai balsų surinkęs kandidatas. Rinkimai skelbiami nuo 70 iki 40 dienų prieš esamos kadencijos pabaigą. Prezidentui mirus arba pasitraukus iš pareigų, nauji rinkimai privalo būti paskelbti per 60 dienų.
Paskutiniai rinkimai vyko 2022 m., kiti numatomi rinkimai vyks 2027 metais.
Funkcijos
Prezidentas turi galią parlamentui siūlyti įstatymų projektus; tvirtinti arba grąžinti svarstymui parlamente priimtus įstatymus; ratifikuoti tarptautines sutartis; skelbti karą, taiką arba nepaprastąją padėtį; skirti ambasadorius; suteikti amnestiją; skirti apdovanojimus; tvirtinti ministerijų vadovus; ir kita.
Vilkovo Novė
Vilkovo Novė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kupjanskas
Kupjanskas – miestas Charkovo srityje, rytų Ukrainoje. Kupjansko rajono administracinis centras. Svarbus srities geležinkelio mazgas.
Geografija
Kupjanskas padalintas į tris dalis: Kupjanską (miesto pagrindinę dalį), Kupjansko Uzlovojų, kuriame esanti stotis skiria Ukrainą nuo Rusijos, ir Kovšorovką.
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis.
Istorija
220px|miniatiūra|dešinėje|Ligoninė po Rusijos apšaudymo 2022 m. Kupjanskas įkurtas 1655 m., kaip Kupjanka arba Kupčinka. 1779 m. buvo suteiktos miesto teisės.
Gyventojai
2022 m. duomenimis, mieste gyveno 26,627.
Subačius (viensėdis)
Subačius – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, vakariniame Senojo Subačiaus miestelio pakraštyje.
Šalčininkų Lietuvos tūkstantmečio gimnazija
Istorija
miniatiūra|250px|left
1997 m. atvėrė duris nauja Šalčininkų vidurinė mokykla. 1991 m. mokyklos projektą pasirašė tuometinis švietimo ministras Darius Kuolys, vardą pasiūlė Lietuvos Respublikos Seimo pirmininkas Vytautas Landsbergis, patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas Algirdas Brazauskas. 1997 m. rugpjūčio 29 d. mokykla buvo įregistruota.
1997–1998 m. mokykloje mokėsi 564 mokiniai, dirbo 75 žmonės, iš jų 34 mokytojai. 2004 m. gruodžio 29 d. pasirašytas LR švietimo ir mokslo ministro įsakymas Nr. 2083 „Dėl Šalčininkų Lietuvos tūkstantmečio vidurinės mokyklos vidurinio ugdymo programos akreditacijos“. 2005 m. gegužės 23 d. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 2020 m. prijungta Butrimonių pagrindinė mokykla.
FK Teplice
Teplicės FK – Čekijos futbolo klubas iš Teplicės.
Istorija
1931 m. Teplicės komanda viešėjo Lietuvoje ir įveikė Spielvereinigung Klaipėda komandą 5:0 bei Kauno rinktinę 2:1.
E22
Europos kelias E22 – kelias, kurio ilgis yra daugiau, nei 5200 km, yra vienas iš ilgiausių Europos kelių tinklo kelių. Kelias prasideda Holihede, Jungtinėje Karalystėje, o baigiasi Išime, Rusijoje.
Gėlininkystė
thumb|250px|Tulpių laukas Nyderlanduose thumb|250px|Tulpių kolekcijos [[VDU Botanikos sodas|VDU botanikos sode Kaune]]
Skiriama lauko ir šiltnamių gėlininkystė. Lietuvoje lauke daugiausia auginamos vietos klimato sąlygas pakeliančios gėlės (pvz., begonijos, bijūnai, flioksai, gvaizdūnės, tulpės, jurginai, kardeliai, našlaitės, ratiliai), šiltnamiuose – gėlės, kurioms lauko sąlygos netinka (pvz., gerberos, gvazdikai, rožės, ciklamenai, žilės).
Daugiausia gėlininkystė plėtojama Nyderlanduose (daugiausia auginama hiacintų, tulpių, kitų svogūninių gėlių), Prancūzijoje (gvazdikų), Italijoje (rožių), JAV (Kalifornija teikia ~75 % pasaulinės gėlių sėklos produkcijos), Lenkijoje, Japonijoje, Indijoje, Vokietijoje, Danijoje.
Istorija
Gėles augino persai, egiptiečiai, graikai, romėnai. Viduramžiais Europoje gėlynai daugiausia įrengiami dvaruose, vienuolynuose. Gėlininkystė labiau paplito XIX amžiuje.
Lietuvoje
Žinių apie gėlininkystę Lietuvoje yra iš XVI a. Daug gėlių XVIII a. pab. – XIX a. pr. buvo auginama miestų ir dvarų želdynuose, vienuolynų parkuose ir soduose. Didelę reikšmę gėlininkystės plėtotei turėjo Gardine (1775 m.) ir Vilniuje (1781 m.) įkurti botanikos sodai. 1923 m. gėlininkystės centru tapo Vytauto Didžiojo universiteto Botanikos sodas Kaune. Nuo 1925 m. aukštesniojoje sodininkystės ir daržininkystės mokykloje (pokaryje tapusioje Kauno Mičiurino tarybiniu ūkiu-technikumu, Aukštoji Freda) buvo dėstoma dekoratyvinė sodininkystė, vėliau Žemės ūkio akademijoje (Dotnuva) buvo dėstomas gėlininkystės kursas. 1930 m. Kaune gėlėms auginti auginti buvo pastatyta 2000 m² šiltnamių. Gėlininkystė ypač buvo plėtojama nuo XX a. 7-o dešimtmečio. Įkurta apželdinimo trestų ir gėlininkystės ūkių, įrengta daug gėlynų miestų parkuose, aikštėse, skveruose, išplėsta šiltnamių statyba. Nuo 1959 m. rengiamos respublikinės gėlių parodos, metų pavyzdinių sodybų konkursai.
Lietuvoje gėles augina miestų želdinimo tarnybos, specializuoti ūkiai, ūkininkai ir gėlininkai mėgėjai. Gėlių ir jų veislių asortimentui gerinti bei naujinti sėklų ir sodmenų įvežama iš užsienio. Introdukuotos gėlės kurį laiką auginamos karantininiame kontrolės punkte (prie Kaišiadorių), paskui parduodamos ūkiams. Pramoniniam auginimui tinkamiausias gėlių veisles atrenka Dekoratyvinių augalų veislių tyrimo punktas (įkurtas 1978 m. prie Vilniaus). Gėlininkystės mokslinis darbas dirbamas botanikos soduose, Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijoje, Sodininkystės ir daržininkystės institute.
Liesionys
Liesionys – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 12 km nuo Butrimonių.
Noriūnai (reikšmės)
Noriūnai yra:
Berzgainių piliakalnis
Berzgainių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis (A1217K) ir gyvenvietė (A1217K2) Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, Berzgainių kaime, prie dviejų bevardžių upelių santakos. Berzgainių landšaftinis istorinis draustinis.
Piliakalnis
thumb|left|Mindaugo pilys Pailgą kalvą juosia upelių slėnis, iš rytų - aukštuma. Šlaitai statūs, apie 20 m aukščio. Aikštelė ovali, orientuota pietvakarių - šiaurės rytų kryptimi, 43 x 25 m dydžio. Jos šiaurės rytų krašte supilti 2 pylimai: pirmasis apie 25 m, antrasis - 110 m ilgio ir 3-3,5 m aukščio. Tarp jų iškastas 3,6 m gylio ir dugne 2 m pločio griovys. Piliakalnis datuojamas I a.-XIII a. Spėjama piliakalnyje stovėjus vienai iš svarbiausių Mindaugo pilių.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1936 m. atliko Petras Tarasenka. Aikštelės vakarinėje dalyje jis ištyrė 10 x 1 m dydžio perkasą. Rado 0,8 m storio kultūrinį sluoksnį, jame - lipdytos grublėtu, lygiu paviršiumi ir žiestos keramikos, molinių verpstukų. 1970 m. tyrė Lietuvos istorijos institutas, nuo piliakalnio į šiaurę ir šiaurės rytus aptikta apie 2 ha senovės gyvenvietės liekanų. Rasta geležies gargažių, gyvulių kaulų, lipdytos ir žiestos keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Dafnis (palydovas)
Dafnis – vienas iš vidinių Saturno palydovų, dar žinomas kaip Saturn XXXV. Po atradimo laikinai buvo vadinamas S/2005 S 1. Dabartinis pavadinimas, skirtas graikų mitologinio dievo Hermio sunaus Dafnio garbei, buvo duotas 2006 metais. Dafnio diametras apie 6-8 kilometrų, jo orbita, nutolusi apie 135 000 km nuo Saturno, yra Kilerio Tarpe.
Pirmą kartą palydovas buvo pastebėtas 2005 m. gegužės 6 d., tiriant vaizdus gautus Cassini kosminiu zondu. Mėnulio egzistavimas buvo teorizuotas po to, kai buvo pastebėta Kilerio Tarpą sudarančių žiedų kraštų netaisyklinga forma. Tokios bangos sukeltos Dafnio traukos jėga.
Dafnio orbitos ekscentricitetas ir posvyris yra artimi nuliui. Palydovas atspindi pusę gautos iš Saulės spinduliuotės.
Dirvoniškiai (Šiaulėnai)
Dirvoniškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Šiaulėnų.
Automagistralė M01 (Ukraina)
Automagistralė M01 – tarptautinis greitkelis Kijevas - sienos kirtimo punktas „Naujieji Jarylovyčiai“ Ukrainoje, sutampanti su europinio tinklo keliu  Sankt Peterburgas-Merzifonas dalimi.
Prasideda Kijeve, kerta Brovarus, Kiptus (Kijevo sritis), Černigovą, Ripkus ir besibaigia pasienio punkte su Baltarusija „Naujieji Jarylovyčiai“ (visi Černigovo srityje).
Taojuanas (Gaosiongas)
Taojuanas, taip pat Taujuanas – vienas iš Gaosiongo rajonų, esantis pietų Taivane. Gyventojų 4 tūkst. (2014 m. duomenys). Tai didžiausias Gaosiongo rajonas. Kraštovaizdis kalnuotas, gyventojų tankis vienas mažiausių Taivane. Teritorijoje įsiterpęs Jušano nacionalinis parkas. Teka Laonongo upė, svarbus Gaosiongo geriamojo vandens šaltinis. Daugiausia gyvena cou ir paivanai, Taivano aborigenų gentys.
Istorija
thumb|left|150px Japonijos kolonijiniu laikotarpiu Taojuanas buvo sujungtas su dabartiniais Namasijos ir Maolino rajonais ir įėjo į Takao prefektūros Kidzano rajono (旗山郡) sudėtį.
Taojuanas (reikšmės)
Taojuanas gali reikši:
Taip pat:
Kevn Mauras
Kevn Mauras – kaimas šiaurės rytų Velse.
Istorija
1848–1960 m. veikė geležinkelio stotis. XIX–XX a. pagrindinė pramonės šaka buvo sutelkta chemijos sektoriuje.
Veganiška žemdirbystė
Veganiška žemdirbystė – žemdirbystės rūšis, kurioje augalai auginami nenaudojant jokių gyvūninės kilmės medžiagų ir stengiantis apskritai padaryti kiek įmanoma mažesnę žalą gyvūnams. Paprastai tokia žemdirbyste besiverčiančiuose ūkiuose nelaikomi gyvūnai, trąšai nenaudojamas mėšlas, kaulų miltai ar kitokie iš gyvūnų gaunami produktai, patys žemdirbiai praktikuoja veganišką gyvenimo būdą. Tuo siekiama nepalaikyti gyvūnų išnaudojimo, praktikoje įgyvendinti gyvūnų teisių idėjas.
Veganiškoje žemdirbystėje žemės derlingumas palaikomas naudojant žaliąsias trašas, augalinį kompostą, mulčiavimą, mineralus, sėjomainą.
Ši žemdirbystė kai kurių ją populiarinančių organizacijų (pavyzdžiui, Anglijos Vegan Organic Network) siejama su ekologinės ir darnios žemdirbystės principais.
Danijos administracinis suskirstymas
thumb|right|300px|Danijos regionai Danija administraciškai skirstoma į 5 regionus (skliausteliuose – adm. centrai):
Iki 2007 metų šalis buvo suskirstyta į 13 amtų (amter) ir 271 komuną, iš kurių trys turi ypatingą statusą (pažymėti kursyvu).
Amtai (administraciniai centrai):
Amter Danmark Dánské okresy 1970–2006 Danmarks amter (1970-2006) Κομητείες της Δανίας (1970-2006) Counties of Denmark Amter du Danemark Provinsjes fan Denemark Contee della Danimarca デンマークの県 덴마크의 주 Provincies van Denemarken Amt i Danmark Danmarks amter Amt de Danemarc Podział administracyjny Danii 1970–2006 Danmarks historiska amt
Liuksemburgo futbolo varžybos 1911–1912 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1911–1912 m.
Viešbutis Adlon
thumb|250px|Šiuolaikinis vaizdas Adlon Kempinski  – garsus prabangus viešbutis Vokietijos sostinės Berlyno centre. Iškilęs istorinio Dorotejenštadt rajono Unter den Linden bulvare, netoli nuo istorinių Brandenburgo vartų.
Dabartinis Kempinskio tinklui priklausantis pastatas eksploatuojamas nuo 1997 m., šiuolaikinis viešbutis tęsia buvusio „Hotel Adlon“, veikusio nuo 1907 m. ir išdegusio 1945 m., geriausias svečių apgyvendinimo tradicijas. Valdo Adlon Holding grupė (dukterinė Kempinski AG įmonė), viešbučio direktorius yra olandas Emile Bootsma. Su 53 mln. eurų apyvarta Adlon Kempinski 2015 m. užėmė trečiąją vietą tarp Vokietijos viešbučių. Įeina į tarptautinį susivienijimą „The Leading Hotels of the World“.
Balys Giedraitis
miniatiūra|Iš kairės: Generolas Gerulaitis, prezidento Smetonos dešinėje krašto apsaugos ministras Balys Giedraitis, kairėje generolas Petras Kubiliūnas miniatiūra|A. Smetona sako kalbą, užnugary stovi krašto apsaugos ministras Balys Giedraitis, ant žirgo sėdi generolas Petras Kubiliūnas Balys Giedraitis (1890 m. sausio 13 d. Ryga – 1941 m. birželio 26 d. Červenės žudynėse, Baltarusija) – Lietuvos valstybės ir karinis veikėjas, pulkininkas.
Viešbutis Adlon
Istorija
thumb|left|250px|Viešbutis [[1926 m.]] XX a. pr. į Europą atkeliavo amerikietiška mada viešuose vietose – prabangiuose viešbučiuose – rengti visuomenei pokylius. Prieš tai Vokietijoje, kaip ir aplinkinėse šalyse, viešbutin atvykusius klientus tik apnakvindindavo, o šventes švęsti buvo įprasta namuose ar sodyboje užmiestyje. Atsižvelgusios į naują tendenciją Europos sostinės suskubo statytis prabangius svečių apgyvendinimo pastatus, kuriuose ne tik buvo nakvojama, bet ir leidžiamas laikas juose įrengtose kavinėse ir skaityklose, rūkomuosiuose salonuose ir žaidimų kortomis kambariuose: tai viešbučiai „Ritz“ Paryžiuje ir Londone, „Astorija“ Sankt Peterburge ir „Imperial“ Vienoje.
Kaizerio Vilhelmo II remiamas kelių restoranų ir kavinių savininkas Lorencas Adlonas 1905 m. miesto centre nusipirko Renderno rūmus su aplinkiniu sklypu. Rūmai buvo nugriauti ir, architektams Karlui Gauzei su Robertu Leibnitcu prižiūrint, prasidėjo naujo viešbučio statyba. Po dvejų metų berlyniečiai jau galėjo gėrėtis pastato klasicistinėmis linijomis su moderno stiliaus elementais. Išorinės sienos slėpė unikalius savo laikmečiui techninius sprendimus: į visus numerius buvo atvesta elektra ir karštas vanduo, apatiniai aukštai išsiskyrė unikaliais interjerais. Kavinė, restoranas, muzikos salionas ir žiemos sodas, kuriame svečiams pasiūlydavo arbatos, veikė visą parą. Įrengtos erdvios konferencijų ir pokylių salės. Beveik visose patalpose išlaikyti neobaroko arba Liudviko XVI stiliai. Baldus gamino žinoma Mainco įmonė Bembé, kurioje užsakovas Lorencas Adlonas kažkada mokėsi staliaus amato.
Stalupėnai
Istorija
1740–1743 m. čia kantoriumi dirbo Kristijonas Donelaitis. Stalupėnuose įvyko pirmoji Jurgio Zauerveino pažintis su vietos lietuvninkais. Nuo 1889 m. čia kunigavo kraštotyrininkas ir kalbininkas Frydrichas Karolis Mažeika. Iš Stalupėnų kilęs lietuvių kilmės vokiečių literatūros tyrinėtojas ir filosofas Klausas Tevelaitis.
Balys Giedraitis
Biografija
1900 m. baigė Rygos Nikolajaus I gimnaziją. 1910–1915 m. dirbo draudimo komisijoje „Rossija“ Rygoje. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1916 m. baigė Maskvos Aleksejaus karo mokyklą.
Stalupėnai
Istorija
thumb|left|250px|Stalupėnai, 1906 m.
Balys Giedraitis
Biografija
1918 m. birželio mėn. grįžo į Lietuvą, dalyvavo organizuojant kariuomenę. Nuo 1919 m. sausio 13 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1919 m. kovo mėn. atskirosios brigados, nuo 1919 m. liepos mėn. 2-osios brigados, nuo 1920 m. vasario mėn. Antrosios pėstininkų divizijos štabo viršininkas. 1919 m. balandžio mėn. – 1920 m. spalio mėn. dalyvavo karo veiksmuose prieš Raudonąją armiją ir Lenkijos kariuomenės dalinius. 1920 m. balandžio – liepos mėn. Maskvoje vykusių taikos derybų su Tarybų Rusija delegacijos narys, 1920 m. spalio – lapkričio mėn. Arbitražo komisijos valstybinei sienai tarp Lietuvos ir Latvijos nustatyti narys.
Viešbutis Adlon
Istorija
1907 m. spalio 23 d., kai naująjį pastatą apžiūrėjo ir išreiškė savo pasigėrėjimą kaizeris su šeimyna, tapo „Adlono viešbučio“ gimtadieniu. Iškart po atidarymo leisti jame laiką tapo itin populiaru – neretai aukštuomenė šulai parduodavo savo žiemojimo rūmus mieste ir kėlėsi gyventi į „Adloną“. Užsienio reikalų ministerija apgyvendindavo savo svečius liukso kategorijos numeriuose, į sumaniai vadovaujamą viešbutį suvažiuodavo berlyniečiai ir save parodyti, ir į kitus pažiūrėti. Restorano virtuvė garsėjo savo patiekalais, tarp kurių išsiskyrė paprastojo jūrų liežuvio filė ir veršienos didkepsnis. thumb|250px|Žurnalistų pokylis, apie [[1930 m.]] Po Pirmojo pasaulinio karo įrašai svečių registracijos knygoje pasikeitė. Kaizerio dvariškiai ir stambioji buržuazija užleido vietą turtingiems amerikiečiams, kurie žinią apie puikųjį viešbutį mielai platino už okeano. 1925–1930 m. „Adlonas“ priėmė beveik du milijonus lankytoju ir tapo viena iš Berlyno įžymybių. Viešbučio klestėjimo pabaiga sutapo su nacionalsocialistų atėjimu į valdžią. Amerikiečių turistų skaičius pamažu seko, išimtis buvo tik 1936 metai, kai mieste vyko Vasaros olimpinės žaidynės. Viešbučio valdytojų šeima vylėsi, kad „Adlone“ vyks SS generolų ir šalies politinės valdžios posėdžiai, bus organizuojami šventiniai renginiai, atnešdami jai nemažą pelną. Visgi Trečiojo Reicho vadovaujantys sluoksniai mieliau rinkdavosi konkurentą – viešbutį „Kaiserhof“ netolimoje Vilhelmštrasėje. Šiuolaikinių istorikų nuomone, „Adlono“ atmosfera naciams, tur būt, buvo per daug konservatyvi ir kartu kosmopolitinė, neatitinkanti tuo metu paplitusią vokiškumo dvasią.
Antrojo pasaulinio karo pradžioje „Adlono“ viešbutis įsigijo nuosavą slėptuvę nuo bombų po gretima Paryžiaus aikšte. Prabangiai įrengta slėptuvė buvo skirta tiek svečiams, tiek ir aptarnaujančiam personalui. Norinčių apsigyventi skaičius išaugo, kai 1943 m. per miesto bombardavimą buvo sugriautas konkurentų „Kaiserhof“. Karo pabaigoje „Adlono“ viešbutyje įsikūrė karinis lazaretas, dar nepasibaigus mūšiams, 1945 m. gegužės 7 d. valdytojas Louis Adlonas savo namuose buvo suimtas ir po poros savaičių mirė. Po Berlyno kapituliacijos 1945 m. gegužės 2 d. viešbučio pastatą užėmė Raudonosios armijos kariai. Kilo gaisras, kurio metu visas pastatas, išskyrus vieną flygelį, išdegė. Aprūkusios išorinės sienos stovėjo iki pat 1952 m., kai jos buvo nugriautos. Išlikusiame šoniniame korpuse, kuriame, iškilus Berlyno sienai, buvo užmūryti visi žiūrintys į Vakarų Berlyną langai, vėl įrengtas viešbutis su restoranu, o nuo 1984 m. jame įsikūrė VDR proftechninio mokymo bendrabutis. thumb|250px|Restorano Felix Club patalpose Po Berlyno sienos griūties, 1995–1997 m. senojoje vietoje pagal architektų biuro Patzschke, Klotz & Partner projektą buvo pastatytas naujas „Adlono“ pastatas. Iškilęs viešbutis ne atkartoja senąjį, bet tęsia jo architektūrines tradicijas. 1997 m. rugpjūčio 23 d., dalyvaujant federaliniam kancleriui Romanui Hercogui, šiuolaikinis „Adlono viešbutis“ buvo iškilmingai atidarytas. Po metų lankytojus pakvietė ir aukštosios virtuvės restoranas Lorenz Adlon, o 2003 m. viešbučio kompleksas buvo išplėstas į nugarinę pusę. Naujose erdvėse atidaryta antroji pokylių salė, spa patalpos, restoranai ir naktinė diskoteka Felix Club. 2004 m. iškilo naujas korpusas, kuriame įruošti papildomi 69 numeriai svečiams. Po visų pirkimų ir statybų dabar viešbučio „Adlon Kempinski“ naudingas plotas siekia 58 700 m² su šalia plytinčiu 8 000 m² sklypu.
Balys Giedraitis
Biografija
1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. Nuo 1924 m. sausio mėn. Apygardos štabo skyriaus viršininkas. 1924 m. rugpjūčio mėn. – 1927 m. karo atašė Čekoslovakijai, 1927 m. gegužės mėn. – 1930 m. Rygoje – karo atašė Latvijai ir Estijai. 1928 m. pulkininkas. 1930 m. kovo – birželio mėn. ėjo Respublikos prezidento sekretoriaus (asmens adjutanto) pareigas. 1930 m. birželio 27 d. – 1934 m. birželio 8 d. XV Juozo Tūbelio Lietuvos Respublikos ministrų kabineto krašto apsaugos ministras, pakeitė Joną Variakojį. Po 1934 m. birželio mėn. voldemarininkų pučo paleistas į atsargą. 1934 m. birželio mėn. – 1935 m. sausio mėn. dirbo prezidentūroje, karinio kabineto viršininkas. 1935 m. sausio mėn. – 1940 m. birželio mėn. Vidaus reikalų ministerijos generalinis sekretorius. 1935–1938 m. Atsargos karininkų sąjungos vicepirmininkas.
SSRS okupavus Lietuvą, 1941 m. lapkričio 5 d. suimtas, kalintas Kauno sunkiųjų darbų kalėjime, bet po 3 savaičių lapkričio 26 d. paleistas. 1941 m. gegužės 7 d. LSSR NKGB vėl suimtas, 1941 m. birželio 21 d. išvežtas į Minską. Sušaudytas Červenės žudynėse.
Viešbutis Adlon
Istorija
Apie „Adlono viešbučio“ istoriją sukurtas vienas meninis, vienas televizijos ir trys dokumentiniai filmai.
Lietuvių vakarai
1917 m. lapkričio 13 d. „Adlono viešbutyje“ buvo surengtas lietuvių ir vokiečių politikų susitikimas. Dalyvavo Lietuvos Tarybos pirmininkas Antanas Smetona, pavaduotojas Steponas Kairys ir generalinis sekretorius Jurgis Šaulys. Vokiečiams atstovavo Reichstago deputatas Eudardas Davidas, kariųjų liberalų partijos FVP pirmininkas Frydrichas Naumanas ir įtakingo mėnraščio „Preußische Jahrbücher“ leidėjas Hansas Delbriukas , taip pat profesoriai Maksas Zeringas  ir Alfredas Veberis. A. Smetona perskaitė pranešimą, kuriame susirinkusiems nušvietė lietuvių siekius: valstybė su etnografinėmis sienomis ir sostine Vilniumi. Šioje kalboje, kurią vokiečių klausytojui adaptavo Lietuvos dvarininkas baronas Frydrichas fon der Ropas, atsisakoma pretenzijų į buvusias nelietuviškas LDK teritorijas ir pabrėžiami būsimi artimi, per tarpvalstybines sutartis pasiekti santykiai su Vokietija. Vakaro dalyviai sudarė branduolį asmenų, po dvejų savaičių Reichstage įkūrusių Vokiečių ir lietuvių bendriją.
Kai 1918 m. kovo 23 d. Vokietijos imperatorius Vilhelmas II nepriklausomą Lietuvą pripažino de jure, jau kovo 24 dieną Lietuvių ir vokiečių bendrija „Adlono viešbutyje“ surengė priėmimą, kurio metu Bendrijos prezidentas Matias Ercbergeris pasveikino lietuvių tautą, įžengusią į valstybingumą. Su atsakomąja kalba kreipėsi Lietuvos Tarybos pirmininkas A. Smetona. Tų pačių metų gruodžio 20–21 dienomis Berlyne buvo pasirašyta sutartis dėl 100 mln. markių paskolos Lietuvai.
Liesiškės
Liesiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Lavoriškių.
Grįžtė (heraldika)
thumb|left|150px|Šalmo grįžtė Grįžtė, bureletė ( 'grįžtė; patinimas') – herbo elementas, iš audeklo susuktas žiediškas žiužis ant šalmo, prilaikantis šalmaskraistę.
Heraldikoje grįžtė paprastai būna dvispalvė, herbo spalvų, jos spalvos paprastai sutampa su šalmaskraistės spalvomis. Šalmų grįžtės būdavo daromos susukant dviejų spalvų audeklo juostas. Spalvos paprastai būdavo pagrindinės herbo spalvos, viena emalė, kita – metalas.
Kryžiuočiai tradiciją nešioti šalmų grįžtes perėmė iš beduinų, kurie grįžtes naudojo galvos skraistėms prilaikyti.
Ašinis skeletas
thumb|240px|right|Žydra spalva nuspalvintas ašinis skeletas Ašinis skeletas – žmogaus skeleto dalis, prie kurios tvirtinasi viršutinės ir apatinės galūnės (sudarančios pridėtinį skeletą). Pagrindinė ašinio skeleto funkcija – apsaugoti gyvybiškai svarbius organus: širdį, smegenis, plaučius ir kt.
Ašinis skeletas žmogaus organizme susideda iš 80 kaulų. Jį sudaro:
Kaskadininkas
Kaskadininkas – žmogus, atliekantis sudėtingus triukus – vienas arba su technika, dažnai pavojingus gyvybei.
Triukai gali būti įvairūs: kovos scenos, akrobatiniai triukai, triukai su žirgais, triukai su automobiliais bei motociklais, kritimas nuo aukštų pastatų, žmogaus degimas.
Kaskadininkais tampa sportininkai (kovos menų atstovai).
スタント
Jiezno Šv. Kryžiaus koplyčia
thumb|Vidaus erdvė, 2015 m.
Kapinės užima 2,05 ha plotą. Jose, į šiaurės rytus nuo koplyčios, yra saugomi kultūros paminklai: Lietuvos karių kapai (tarp jų – Jiezno kautynių dalyvių, u.k. ) ir Sovietų Sąjungos karių palaidojimo vieta (u.k. ).
Vladislovas Sirokomlė savo 1857 m. išleistoje knygoje (kelionėje į Jiezną) mini:
Apie antrąją koplyčią kitų žinių neskelbiama, spėjama jos buvimo vieta – pietinis kapinių pakraštys (į Jiezno bažnyčios pusę).
Istorija
Koplyčios istorija siejama su Jiezno grafystės valdytojais didikais Pacais. Grafo Antano Mykolo Paco (~1715–1774) rūpesčiu, tuo metu miestelio senosios kapinės, buvusios prie bažnyčios (nuo Jiezno ežero pusės), iškeltos už tuometinės gyvenvietės ribų. Naujosios kapinės įkurtos apie 1765 m. Čia koplyčios statybą fundavo A.M. Paco žmona Teresė Radvilaitė-Pacienė (1710–1780), kuri palaidota Jiezno bažnyčios rūsiuose įrengtame Pacų giminės mauzoliejuje.
Tiksli koplyčios pastatymo data nėra žinoma, nes Jiezno parapijos 1782 m. inventoriuose rašoma, kad kapinėse Šv. Kryžiaus koplyčia 1776 m. jau stovėjusi. Tuomet kapines juosė medinė, pušies rąstų tvora. Koplyčios pastatas buvo didelis, nuo pat žemės mūrinis, dengtas gontais, su nedideliu bokšteliu ant stogo virš priekinio frontono, su jame pakabintu varpeliu. Vilniaus vyskupas Ignotas Masalskis leido koplyčioje laikyti mišias Šv. Kryžiaus Atradimo ir Šv. Kryžiaus Išaukštinimo garbei numatytu laiku.
Mūrinėje koplyčioje buvo įrengtas altorius, reikalingi papuošimai, laikytos pamaldos. Po 1794 m. sukilimo, kuomet po jo apie 13 metų nevyko pamaldos Jiezno bažnyčioje, manoma, nukentėjo ir koplyčia. Iki Pirmojo pasaulinio karo kapinių akmeninėje tvoroje įrengtuose originaliuose vartuose su varpine kabojo varpas. Tarpukariu vykdavo retos proginės pamaldos.
Vietos gyventojai atsimena, kad koplyčios rūsyje per karą buvo slepiami ginklai. Vėliau koplyčia buvo apleista, nyko, buvo įlūžusios grindų lentos. Paskutiniais sovietmečio metais buvo remontuota.
Architektūra
Koplyčia turi baroko stiliaus bruožų, stačiakampio plano, su atsikišusiu trisieniu (apside). Dvišlaitis stogas uždengtas šiferio lakštais, virš apsidės – skarda. Ant kraigo įtaisytas didelis kryžius. Vidinė patalpa vienanavė, jos vientisa erdvė nedaloma pertvarinių sienų. Lubos medinės, lygios. Grindys sudėtos iš lentų. Neišlikę bažnytinio interjero detalių ar puošybos, užklotas įėjimas į rūsį. Šoninėse sienose yra po vieną stačiakampį langą, priekiniame fasade – dvi ovalo formos angos. Matyti neprofesionalaus remonto žymės: trūksta langų apvadų, karnizų fragmentų. Kapines juosia lauko akmenų tvora. Pagrindiniai vartai yra kartu ir buvusi 3 tarpsnių varpinė. Varpo, smailės kryžiaus nėra. Išlikęs apie 1,4 m aukščio medinis altoriaus kryžius su Nukryžiuotoju šiuo metu saugomas Jiezno bažnyčios zakristijoje.
Šalčininkų Jano Sniadeckio gimnazija
miniatiūra|265px|right|Nuo stadiono pusės miniatiūra|265px|right|Stadionas
Šalčininkų Jano Sniadeckio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šalčininkų raj. Šalčininkuose, Mokyklos g. 22, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191415758.
Filialai:
Istorija
Pirmoji valstybinė mokykla įkurta 1862 m. 1936 m. Šalčininkų miesto valdžia skyrė 1 ha plotą mokyklos statybai, savo duris ji atidarė 1939 m. spalio mėnesį. Pamokos buvo vedamos lenkų kalba. Po karo mokykla pradėjo dinamiškai veikti. 1950 m. pradžioje mokykla performuota į septynklasę mokyklą, o tais pačias metais birželio 20 d. mokykla buvo reformuota į vidurinę. Mokiniai mokėsi lenkų kalba ir tuo pačiu metu mokėsi lietuvių ir rusų kalbų. Padidėjus jaunimo skaičiui miesto valdžia ryžosi naujos mokyklos statyboms. 1971 m. kovo 6 d. mokiniai įžengė į naują mokyklos pastatą su šviesiomis klasėmis, šiuolaikiniais baldais. Įkurti specializuoti kabinetai: biologijos, fizikos, chemijos. Naujame pastate buvo sporto ir aktų salės, biblioteka, valgykla. Tuo metu dalykai buvo dėstomi lenkų, lietuvių ir rusų kalbomis. 1998 m. mokyklai suteiktas Jano Sniadeckio vardas. 2019 m. prijungta Šalčininkėlių pagrindinė mokykla.
Šv. Marijos parapija (Antigva)
'''Šv. Marijos parapija'''  – administracinė parapija Antigvoje ir Barbudoje, Antigvos salos pietvakariuose.
Parapijoje yra šios gyvenvietės: Bolanzas, Ibenezeris, Bluber Valis, Jorksas, Sifortsas, Sokoltsas, Sidar Holas, Bišopsas, Keidz Bėjus, Klermontas, Glibas, Old Roudas, Orendž Vali Milas, Nju Divišan Džon Hiudžisas ir Džonsons Pointas.
Suchoj Su-34
Su-34 (NATO pavadinimas – Fullback) – Rusijos dvivietis, dviejų variklių naikintuvas–bombonešis. Šis lėktuvas kuriamas siekiant pakeisti pasenusius fronto bombonešius Su-24.
Su-34 pagrindu buvo pasirinktinas naikintuvas Su-27, tačiau keliami tikslai visiškai kitokie. Šio lėktuvo prioritetas ne oro erdvės kontrolė, nors prireikus tą funkciją gali atlikti, o vykdyti atakas prieš antžeminius taikinius. Jo veikimo neriboja nei oro sąlygos nei sutinkamas pasipriešinimas jo kelyje, gali kovoti oro mūšiuose, pritaikytas elektroninei kovai, dėl ko gali apeiti ir oro gynybos sistemas.
Projekto atsiradimo priežastys
thumb|Su-34 MAKS parodoje 2013 m. thumb|Su-34 pakilimo take thumb|Su-34 skrydžio akimirka
Suchoj Su-34 projektavimas buvo pradėtas 1986 m., tikslas buvo sukurti naująjį universalų kovos lėktuvą, kuris turėjo pakeisti nuo XX a. septinto dešimtmečio naudotus fronto bombonešius Su-24. Su-24 turima galimybė keisti kovos metu sparnų konfigūraciją buvo geras sprendimas netikslių bombų laikais, tačiau atsiradus modernesnėms technologijoms, tai tapo labai brangu. Naikintuvais reikėjo lydėti į misiją skrendančius fronto bombonešius. Būtent Su-24 negebėjimas kovoti oro mūšiuose tapo viena priežasčių, kodėl 2015 m. turkų F-16 sugebėjo pamušti vieną šių Rusijos naudojamų lėktuvų.
1986 m. birželio 19 d. pagal Su-27IB modifikaciją buvo sukurtas bandomasis projektas T-10V.
1990 m. balandžio 13 d. T-10 V-1 pirmą kartą pakilo į orą.
1995 m. Su-34 (tada dar vadintas Su-32) debiutavo Prancūzijos aviacijos parodoje, kuri vyko Buržė oro uoste.
2003 m. įvyko pirmieji lėktuvo bandymai, juos atliko Rusijos oro pajėgos. 2004 m. buvo pagaminti 8 lėktuvai dar prieš paleidžiant oficialią gamybos liniją.
Nuo 2006 m. iki 2011 m. Rusijos oro pajėgos antrą kartą testavo lėktuvus, per testus buvo pranešti pastebėti trūkumai. Būtent nuo šio laikotarpio Su-34 pavadinimas tapo oficialius ir vienintelis (anksčiau buvo skirstomi į universalųjį ir laivynui skirtus modelius Su-32MF/Su-32FN).
2014 m. kovo 20 d. lėktuvai buvo oficialiai priimti į Rusijos karinių oro pajėgų sudėtį.
Dizainas
thumb|Su-34
Sparnų bei variklių pakabinimas panašus į Su-30 matytus sprendimus, priekinių lėktuvo sparnelių konfigūracija artima indiškos Su-30MKI versijos naikintuvui, o pagal manevringumo parametrus yra lyginamas su Su-35. Tačiau šis bombonešis turi ir didelių skirtumų, pavyzdžiui pilotų sėdėjimas vienas šalia kito, neatsidengiantis kabinos stiklas, priekinėje lėktuvo važiuoklėje panaudota suporintų ratų sistema vietoje vieno didelio, įprasto kitoms Su-27 modifikacijoms.
Varikliai
Naikintuvas-bombonešis turi du Saturn AL-31 FM1 variklius, tos pačios serijos kaip ir montuojami į visas kitas Su-27 modifikacijas. Šie žemo slėgio su turboventiliatorių apėjimu ir greitėjimo (forsažo) kamera varikliai leidžia orlaiviui pasiekti 1,8 Macho greitį net su pilnu koviniu komplektu dideliame aukštyje. Be kuro pasipildymo ore, orlaivio veikimo nuotolis apie 4000 km. Nurodomas variklio darbo resursas iki kapitalinio remonto 1000 valandų.
Skrydžio charakteristikos
thumb|2015 m. MAKS parodos akimirka, SU-34
Naikintuvo sparnų konstrukcija paremta vadinamojo trijų taškų kėlimo paviršiaus koncepcija, pagal ją, lėktuvui keliamąją galią suteikia ne tik sparnai, bet ir priekyje esantys sparneliai bei uodegoje įmontuotais horizontaliaisiais stabilizatoriais. Tokia sparnų konfigūracija, papildyta variklių traukos vektoriais, padidina orlaivio manevringumą, leidžia lengviau kontroliuoti lėktuvą. Tokie sprendimai leidžia naikintuvui–bombonešiui atlikti labiau mažesniems gaudantiesiems naikintuvams būdingus manevrus, pavyzdžiui Pugačiovo kobrą.
Kabina
thumb|Su-34 simuliatorius, kabinos vaizdas
Su–34 pristatomas kaip pats patogiausias pilotams bombonešis pasaulyje. Erdvioje kabinoje pilotų vietos įtaisytos tandemu, vienas šalia kito, o ne vienas už kito. Taip už krėslų atsiranda erdvės atsistoti pilnu ūgiu. Tarp krėslų esantis tarpas pakankamo dydžio žmogui atsigulti, jei atsiranda poreikis. Lėktuve įrengta nedidelė virtuvė, taip pat nedidelio termoso-konteinerio pavidalo tualetas gamtiniams reikalams atlikti. Kabinoje įtaisytas kondicionierius klimato kontrolei, o oro slėgis iki 10 km aukščio visada palaikomas lyg skristų 2400 m aukštyje, tai leidžia pilotams būti be deguonies kaukių. Pastarosios naudojamos tik avarinėse situacijose arba atliekant kovines užduotis.
Gana neįprastas patekimas į lėktuvą: prie priekinės važiuoklės yra pritaisytos kopėčios, jomis užlipus patenkama į šasi skyrių, po ko pro dar vienas duris pasiekiama pilotų kabina. Naikintuvo–bombonešio vadas sėdi kairėje, šturmanas - dešinėje. Krėslai–katapultos – K–36DM modelio, sveriantys po 122 kg kiekviena, galintys suveikti 0-25 km aukštyje. Katapultoms suveikus, pilotas išsviedžiamas iš lėktuvo 140 km/h greičiu.
Pilotų valdymas suporintas, jie abu turi pilną lėktuvo valdymo galimybę, panašiai kaip civiliniuose oro laineriuose. Kabina šarvuota, 17 mm storio šarvu iš titano, su neperšaunamais stiklais. Konstrukcinis sprendimas pasiskolintas iš Su-25 atakos lėktuvo. Toks šarvavimas sveria 380 kg.
Aviacijos elektronika
Kaip ir pirmtakas Su-27, lėktuvo išorines sistemas valdyti padeda elektroninės, kurios padeda lėktuvą suvaldyti turbulencijos sąlygomis, neleidžia atlikti pavojingų manevrų skrendant per dideliu greičiu (akrobatiniai manevrai leidžiami iki 1380 km/h). Pilotui pasiklydus erdvėje, lėktuvas vienu mygtuko paspaudimu susiorientuoja kur yra žemė ir yra teisingai išlyginamas.
Su-34 įdiegta TERCOM navigacijos galimybė, būdinga sparnuotosioms raketoms valdyti žemame aukštyje, todėl lėktuvas automatiniu režimu gali skristi itin žemame aukštyje, prisitaikydamas prie žemės reljefo pokyčių.
Naujausios kartos Su-34 visą reikalingą informaciją pateikia penkiuose sumontuotuose ekranuose. Tačiau jei iškiltų nesklandumų su elektroninėmis sistemomis, patys pagrindiniai pilotavimo rodmenys būtų pasiekiami paliktuose keliuose analoginiuose prietaisuose. Jais naudojantis būtų galima valdyti lėktuvą net jei skrydžio metu būtų nuspręsta perkrauti borto kompiuterį.
Tikslesnei vietos nustatymo galimybei bei valdomų bombų numetimo tikslumui orlaivyje sumontuotas GLONASS palydovinio ryšio priėmėjas.
Aptinkamumas
thumb|Vaizdas į Su-34 galinę dalį, atsikišusioje uodegoje įmontuotas galinis radaras
Šis lėktuvas nėra priskiriamas sunkiai aptinkamų lėktuvų klasei, tačiau jį konstruojant buvo panaudota sprendimų, kurie padeda apgauti radarus. Pavyzdžiui jis nudažytas radarų signalus sugeriančiais dažais. Anot Suchoj kompanijos, Su-34 atspindžio duomenys geresni nei Su-24, F-111 ar F-15 E. Skrendant žemame aukštyje jo atspindį būtų galima sumaišyti su šiuolaikine sparnuotąja raketa.
Radaras
Naikintuve montuojamas pasyvus radaras „Leninets V-004“ dirbantis X bangų diapazone, jo veikimo nuotolis 200–250 km. 75–100 km atstumu jei į duomenis įtraukiami žemės reljefo pokyčiai. Iki 30 km kai sekami objektai juda, tai daroma su GMTI technologija.
Lėktuvo gale yra įmontuotas įspėjamasis radaras, leidžiantis ne tik užfiksuoti nusitaikymus į lėktuvą, bet ir valdyti R-73s raketas, todėl Su-34 nebūtina atsigręžti į jį persekiojantį naikintuvą, kad galėtu iššauti oras–oras tipo raketą savo gynybai.
Sirija
thumb|Po lėktuvu montuojamos KAB-500S bombos, Sirija 2015 m. lapkričio 3 d. thumb|Naikintuvas kyla naktiniam bombardavimui, Sirija, 2015 m. spalio 22 d.
2015 m. rugsėjį buvo pasiųsti šeši Rusijos oro pajėgų Su-34 į Latakijos oro bazę Sirijoje kovoti prieš Daesh teroristus. Rugsėjo 30 d. Homso regione šie lėktuvai dalyvavo pirmoje savo tikroje kovinėje situacijoje.
Šie lėktuvai aktyviai dalyvauja ir Sirijos pilietiniame kare smūgiuodami grupuotėms, kurios kovoja su Sirijos prezidentu Bašaru al-Asadu ir jam lojaliomis Sirijos kariuomenės pajėgomis. 2015 m. lapkričio 20 d. Sirijoje esančioms pajėgoms padėti buvo atsiųsti dar 8 papildomi SU-34.
Nuo 2015 m. lapkričio 30 d., kada Turkija numušė Rusijos pajėgų Su-24 lėktuvą, Su-34 į misijas skrenda ginkluoti oras–oras tipo raketomis, kad prireikus galėtų stoti į oro mūšius su Turkijos oro pajėgų lėktuvais.
Specifikacijos
right|350px Šaltiniai
Ginkluotė right|350pxSu-34 turi 12 ginkluotės prikabinimo taškų, pakelia 8 tonas amunicijos.
Ajabė
Ajabė  – miestas Kioto prefektūroje, Japonijoje. Čia gyvena apie 37 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1950 m. rugpjūčio 1 d.
left|thumb|150px|Ajabė Kioto prefektūroje
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – japoninis abrikosas, medis – pušis, paukštis – Eophona personata
Dirvoniškis (Pabiržė)
Dirvoniškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Likėnų.
Pagėgių savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Pagėgių savivaldybės taryba Pagėgių savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Veikla
Savivaldybės meru išrinktas Vaclovas Algirdas Mišeikis.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Anglijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Anglijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Loukas Giorkas
Loukas Giorkas (g. 1986 m. spalio 18 d. Larnakoje, Kipre) – Kipro-Graikijos dainininkas ir pirmojo sezono graikų talentų šou „X Factor“ nugalėtojas. 2009 metų rugsėjį jis išleido pirmąjį EP albumą „Mazi“, kuris tapo auksiniu. Giorkas kartu su Stereo Mike atstovavo Graikijai 2011 m. Eurovizijoje Vokietijoje su daina „Watch My Dance“. Konkurse užėmė septintą vietą su 120 taškų.
Marija Teresė
Marija Teresė (1717 m. gegužės 13 d. – 1780 m. lapkričio 29 d.) – Šventosios Romos imperijos imperatorė, Čekijos ir Vengrijos karalienė regentė, Austrijos kunigaikštienė.
Biografija
thumb|left|190px|Marija Teresė vaikystėje thumb|left|190px|Marijos Teresės karūnacija Marija Teresė buvo vyriausia Brunsviko Volfenbiutelio princesės Elžbietos Kristinos ir imperatoriaus Karolio VI duktė. Karolis VI 1713 m. išleido Pragmatinę sankciją, pagal kurią Marija Teresė tapo Habsburgų monarchijos paveldėtoja. Po imperatoriaus Karolio VII, kuris pretendavo ir į Austrijos paveldėjimą, mirties 1745 m., Marija Teresė paveldėjo imperijos sostą ir imperatoriumi buvo karūnuotas jos vyras Pranciškus I. Marija Teresė buvo katalikė ir tikėjimo laisvės priešininkė.
Po Karolio VI mirties Europos valstybės atsisakė pripažinti Pragmatinę sankciją ir 1740 m. prasidėjo Austrijos įpėdinystės karas. Pirmasis pretenzijas į Austrijos paveldėjimą pareiškė Bavarijos kurfiurstas Karolis Albertas. Prūsijos karalius Frydrichas II užėmė Sileziją (Pirmasis Silezijos karas). Nebenorėdamos pripažinti Pragmatinės sankcijos Saksonija, Sardinija, Ispanija ir Prancūzija sudarė sąjungą su Prūsija ir Bavarija ir paskelbė Austrijai karą dėl Austrijos įpėdinystės, kuris baigėsi Acheno taika 1748 m. Pagal šią taiką iš Austrijos atimta Parma, Pjačenca ir dalis Milano hercogystės, tačiau Austrijos priešai turėjo pripažinti Pragmatinę sankciją, o Marijos Teresės vyrą Vokietijos imperatoriumi.
Marija Teresė paveldėjo valstybę, kuri buvo visiškai pakrikusi: atskiras jos dalis jungė silpni federacijos ryšiai ir tik valdovo asmuo. Ekonominė Austrijos būklė buvo apgailėtina. Marija Teresė įvykdė keletą svarbių reformų: vietoje pasenusios feodalinės sistemos įvesta centralizacija, teismai atskirti nuo šalies valdymo, išleisti nauji įstatymų rinkiniai, pagerintas ūkis ir finansai, pasirūpinta valstiečių gyvenimo pagerinimu (lažas sumažintas iki 3 dienų per savaitę), padėtas pagrindas liaudies švietimui. Centralizuodama valstybę Marija Teresė išsaugojo Vengrijos savitumą.