cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Holomorfinė funkcija
right|thumb|Stačiakampė koordinačių sistema (viršuje) po konforminės transformacijos f (apačioje). Holomorfinė funkcija matematikoje apibrėžia tokią kompleksinio argumento funkciją, kuri yra kompleksiškai diferencijuojama kiekviename argumento taške (griežčiau, – kiekvieno taško aplinkoje). Diferencijuojamumas kompleksine prasme iš esmės reiškia, kad tai yra glodi funkcija, be galo daug kartų diferencijuojama ir kad ją galima išskleisti Teiloro eilute bet kuriame taške.
Dažnai kaip sinonimas holomorfinei funkcijai naudojamas terminas analizinė funkcija. Tačiau pastarasis iš tiesų tai yra platesnis terminas, nes analizinė funkcija gali būti ir neapibrėžta kompleksinių skaičių aibėje. Arba jis gali būti naudojamas matricų teorijoje, apibrėžiant Teiloro eilute skleidžiamas funkcijas su matriciniais argumentais.
Holomorfinės funkcijos kartais vadinamos reguliariosiomis funkcijomis arba konforminiais atvaizdžiais (atvaizdžiai, nekeičiantys kampų tarp kreivių šeimų).
Terminą holomorfinė pirmą kartą panaudojo du Koši doktorantai, Briot (1817–1882) ir Bouquet (1819–1895). Tai yra junginys dviejų graikų kalbos žodžių ὅλος (holos) reiškiantis „visas, vientisas“ ir μορφή (morphē) reiškiantis „formą, išvaizdą“.
Apibrėžimas
thumb|Funkcija nėra kompleksiškai diferencijuojama taške z=0, kadangi  vertė priklauso nuo krypties, kuria artėjama prie nulio. Išilgai [[Realusis skaičius|realios ašies išvestinė lygi 1, išilgai menamosios ašies −1. Dar kitomis kryptimis gaunamos vėl kitokios vertės.]] Turime kompleksinės funkcijos f išvestinę taške z0:
Jei ši riba egzistuoja ir yra vienoda, artėjant prie z0 iš bet kurios pusės, sakome, kad f yra kompleksiškai diferencijuojama tame taške. Skirtumas tarp realaus ir kompleksinio argumento funkcijos diferencijavimo yra toks. Jei kompleksinė funkcija f(x + i y) = u(x, y) + i v(x, y) yra holomorfinė, tuomet u ir v turi dalines išvestines x ir y atžvilgiu bei tenkina Koši-Rymano sąlygas:
Arba kita formuluotė – taip vadinamoji Virtingerio (Wirtinger) išvestinė f atžvilgiu kompleksiškai jungtinio z yra lygi nuliui:
Kenya Commercial Bank SC
Kenijos Komercinio Banko sporto klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Kenya Commercial Bank Sports Club, o trumpai Kenya Commercial Bank FC bei KCB SC – profesionali Kenijos futbolo ekipa, įsikūrusi Nairobyje. Namie žaidžia žalios spalvos aprangomis, o svetur gali žaisti baltomis aprangomis. Sporto klubas turi ne tik futbolo komandą, bet ir tinklinio, regbio komandas, užsiimama kitais sportais.
Istorija
2015 m. sezonas buvo nesėkmingas ir po jo ekipa iškrito iš elito diviziono, tačiau po trijų sezonų, praleistų antroje pakopoje, vėl grįžo į Premjer lygą.
Nuo 2018/19 m. sezono rungtyniavo Premjer lygoje. 2020/21 m. užėmė antrą vietą čempionate.
Ioannis Mitropoulos
Joanis Mitropulas (, g. 1847 m. – m. ?) – Graikijos gimnastas, olimpinis čempionas.
Biografija
Atėnuose vykusiose pirmose moderniose 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse graikas dalyvavo gimnastikos varžybose. Pratimų ant kabančių žiedų varžybose graikas tapo pirmuoju olimpiniu čempionu. Kartu su nacionaline Graikijos rinktine pelnė bronzos medalį komandinių lygiagrečių varžybose.
Sužionių ežeras
Sužionių ežeras arba Svirnelis – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, Sužionių gyvenvietėje. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,45 km, plotis iki 0,17 km. Altitudė 156,9 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais. Prateka bevardis upelis (Kirnės dešinysis intakas, Asvejos ežero baseinas).
Vakariniu pakraščiu siekia kelią.
FK Jedinstvo Brčko
FK Jedinstvo Brčko – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Brčko.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m.
EC Vitória
Istorija
2009–2010 m. sezone rungtyniavo Brazilijos A serijoje – Campeonato Brasileiro Série A.
Ternopilio vaivadija
Ternopilio vaivadija  – Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas 1921–1939 m. dabartinės vakarų Ukrainos teritorijoje. Centras – Ternopilis.
Istorija
Apskritis įkurta 1921 m. rugsėjo 1 d. vadovaujantis 1920 m. gruodžio 23 d. įsaku. Po II pasaulinio karo apskrities teritorija atiteko Ukrainos TSR.
Administracinis suskirstymas
Vaivadijai priklausė 17 apskričių.
Verdigrisas
Verdigrisas  – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kanzaso ir Oklahomos žemėse; Arkanzaso upės kairysis intakas. Prasideda dviem ištakomis pietryčių Kanzase, Medisono apylinkėse. Teka pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Arkanzasą ties Maskogiu, apie 2 km aukščiau Niošo žiočių.
thumb|left|200px|Upės baseinas
Didžiausi intakai: Fol Riveris, Elnių upė, Keinis (dešinieji).
Verdigriso slėnyje sudaryti Toronto ir Ulogos (120 km²) tvenkiniai.
Prie upės yra Kofevilio, Katusos miesteliai. Upės pavadinimas ispaniškos kilmės ir reiškia „pilkšvažalė“ (iš verde 'žalia' ir gris 'pilka'). Čerokių kalba upė dar žinoma kaip Vasetonhoė (wasasi equoni nuweyv, ᏩᏌᏏ ᎡᏉᏂ ᏄᏪᏴ).
Redita Dominaitytė
,,Knygos teatro” įkūrėja ir vadovė, TV ir radijo laidų vedėja – idėjų autorė. Režisuoja spektaklius vaikams ir suaugusiems; organizuoja ir veda: skaitymus, kultūrinius renginius, tinklalaides, stovyklas moterims ir vaikams.
Biografija
Aktorė domisi ne tik vaidyba, bet ir meno vadyba, todėl 2003m. įkūrė fotonamus "RedLuk", o 2012 m. įkūrė "Knygos teatrą", kuris inscenizuoja klasikinę lietuvių literatūrą, vykdo įvairius projektus ir edukacines veiklas netradicinėse erdvėse, praturtindamas atmosferą kvapų linijomis. Teatro veikla ne tik padeda geriau įsigilinti į klasika vadinamus kūrinius, bet ir skatina bendruomeniškumą.
Redita Dominaitytė dirbo su įžymiais režisieriais ir darbo patirties įgavo populiariuose Lietuvos teatruose: "Domino" teatras, "Bardai" teatras, "Knygos teatras", "Idioteatras", Kauno Mažasis teatras, Kauno jaunimo kamerinis teatras.
Teatras
„Knygos teatras“
Radijo laidos
„Laisvoji banga“ laidos:
Ventforet Kofu
„Ventforet Kofu“  – Japonijos futbolo klubas iš Kofu miesto, esančio Jamanašio prefektūroje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1965 m. Didelių laimėjimų nepasiekė.
Kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje, bet joje neįsitvirtino.
Nuo 2018 m. žaidė J2 lygoje.
Sezonai: J–League
Šaltiniai:
Sudėtis
''Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 7 d.''
Kirnė
Kirnė – upelis rytų Lietuvoje, Vilniaus rajono šiaurėje. Prasideda raistuose prie Reišeliškių kaimo, 5 km į pietvakarius nuo Sužionių. Teka į šiaurės rytus Sužionių miško šiauriniu pakraščiu. Įteka į Asvejos ežerą ties Žingiais. Priklauso Žeimenos baseinui.
Turi keletą bevardžių intakų (didžiausias – 1 kairysis).
Vaga daug kur tiesinta. Žemupys patenka į Asvejos regioninį parką. Prie Kirnės įsikūrę kaimai: Kalniškės, Rakšonys, Šešelgiškės, Lasūniškės, Kaidonėlių Malūnas, Pakirniai, Pakirniukai, Žingiai.
Upėvardis Kìrnė kildinamas nuo žodžio kirna („krūmuota, šlapia vieta, lūžtvė, vandens išplauta medžio ar krūmo šaknis upės krante“).
Insaras (miestas)
Insaras  – miestas Rusijoje, Mordvijoje, prie Isos upės, 77 km į pietvakarius nuo Saransko; rajono centras. Artimiausia geležinkelio stotis (Kadoškino) yra už 18 km. Keliai į Saranską, Kovylkiną. Maisto, pluošto pramonė. Yra Šv. Olgos moterų vienuolynas (1914 m.), Kristaus Gimimo cerkvė (1812 m.), išlikę XIX a. architektūros elementų.
Istorija
Insaras įkurtas 1647 m. kaip rusų valstybės paribio tvirtovė. 1780 m. tapo miestu ir apskrities centru. Vėliau Insaro reikšmė nunyko, 1926 m. paskelbtas kaimu, bet 1958 m. grąžintas miesto statusas.
Tenderis
Žodis tenderis gali reikšti:
Laivus:
Kita:
1948 m. žiemos olimpinės žaidynės
'''1948 m. žiemos olimpinės žaidynės''' buvo V žiemos olimpinės žaidynės, kurios buvo surengtos Šveicarijos Sankt Morico mieste sausio 30-vasario 8 dienomis. Tai buvo pirmosios žaidynės po Antrojo pasaulinio karo ir jose negalėjo dalyvauti Vokietija ir Japonija.
Miesto rinkimai
Dėl teisės surengti V žiemos olimpines žaidynes rungėsi vos du miestai: Šveicarijos Sankt Moricas ir JAV Leik Plesidas. 1946 m. galiausiai buvo pasirinkta neutrali Šveicarija.
Sporto šakos
Taip pat vyko dviejų parodomųjų sporto šakų varžybos: kareivių patrulių lenktynės ir žiemos penkiakovė.
Dalyvavusios šalys
Žiemos olimpinėse žaidynėse pirmą kartą dalyvavo Čilė, Danija, Libanas, Pietų Korėja ir Islandija.
Nikolaos Andriakopoulos
Nikolaos Andriakopoulos – Graikijos gimnastas, olimpinis čempionas.
Biografija
Atėnuose vykusiose pirmose moderniose 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse graikas dalyvavo gimnastikos varžybose. Kopimo virve varžybose graikas tapo pirmuoju olimpiniu čempionu. Kartu su nacionaline Graikijos rinktine pelnė sidabro medalį komandinių lygiagrečių varžybose.
Šveicarijos futbolo varžybos 1909–1910 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1909–1910 m.
Katie Morgan
Keitė Morgan (, tikrasis vardas – Sarah Lyn Carradine; g. 1980 m. kovo 17 d.) – amerikiečių pornografinių filmų aktorė. Jos vardas „Katie“ yra pagal romano „Vėjo nublokšti“ pagrindinės herojės Skarlet O‘Hara pirmąjį vardą, o „Morgan“ – pagal alkoholinį gėrimą „Captain Morgan‘s Rum“.
Biografija
right |thumb|140px|2005 m. 2000 m. Keitė buvo sulaikyta dėl didelės marihuanos kontrabandos (daugiau kaip 45 kg) iš Meksikos. Norėdama padengti teismo išlaidas, ji nusprendė užsidirbti filmuodamasi pornografijoje. Juostose suaugusiems ji vaidino nuo 2001 iki 2008 m. Tais metais ji atliko vaidmenį komedijoje „Zakas ir Miri kuria porno“, kur susipažino su prodiuseriu James Jackman ir sekančiais metais už jo ištekėjo. 2015 m., po 7 metų pertraukos, ji vėl grįžo į pornografiją.
Keitė pasirodė keliuose dokumentiniuose filmuose („Katie Morgan: A Porn Star Revealed“), taip pat kompanijos HBO seriale „A Real Sex Xtra“, „Entourage“, dalyvavo radijo pokalbių laidose „King Dude“, „The Mike Church Show“. Keletą metų ji buvo viena iš pokalbių šou „The Wanker Show“ ir „Having Sex, With Katie Morgan“ vedėjų radijo stotyje KSEXradio.com.
Ernestas Vasiliauskas
Biografija
1994 m. baigė Joniškio 3-ąją vidurinę mokyklą. 1998 m. baigė istoriją (archeologijos specializacija) Klaipėdos universitete, apgynė istorijos bakalauro darbą „Žiemgaliai VIII–XII a. Prekybiniai ryšiai ir socialinė struktūra“ (vadovas – prof. habil. dr. Vladas Žulkus). 2001 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete apgynė magistro darbą „Žiemgala XII–XIII a.“ (vadovas – doc. dr. Albinas Kuncevičius). 1999–2000 m. studijavo istorijos–archeologijos magistrantūroje Latvijos universitete Rygoje (vadovas – dr. A. Vijups). 2005–2006 m. pagal Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos mainų programą studijavo istorijos, folkloro doktorantūroje Latvijos universitete Rygoje (vadovai – dr. A. Vijups, prof. habil. dr. J. Kursytė, dr. L. Leikuma). 2008 m. Klaipėdos universitete apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Žiemgala XII a. pabaigoje – XVI a. pradžioje. Kultūriniai procesai“.
2000–2001 m. Joniškio istorijos ir kultūros muziejaus muziejininkas, 2001–2005 m. direktorius, 2007–2014 m. Šiaulių universiteto mokslo darbuotojas, lektorius, 2012–2015 m. – Kultūros paveldo departamento Mokslinės archeologijos komisijos ir Ketvirtosios vertinimo tarybos narys. Nuo 2007 m. dirba Šiaulių „Aušros“ muziejuje, nuo 2011 m. – Klaipėdos universiteto vyresnysis mokslo darbuotojas, lektorius, nuo 2013 m. Joniškio kultūros paveldo vertinimo tarybos pirmininkas, nuo 2018 m. – Lietuvos kultūros tarybos Šiaulių apskrities Regioninės kultūros tarybos narys, nuo 2019 m. - išrinktas į Joniškio r. savivaldybės tarybą (pagal Tėvynės sąjungos – Lietuvos Krikščionių demokratų partijos sąrašą).
Lietuvos archeologijos draugijos narys, Draugijos „Žiemgala“ narys,.
Mokslinė veikla
Žiemgalos XII–XIII a. materialinė kultūra, žemės, prekybiniai ryšiai, christianizacija; Šiaurės Vidurio Lietuvos XIV–XVII a. apgyvendinimo ir kultūriniai procesai, ryšiai su Livonija, Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštyste; Šiaulių ir Upytės pavietų miestų, miestelių, dvarų, kaimaviečių raida XVI–XVIII a.; archeologinių tyrimų Šiaurės Vidurio Lietuvoje XIX a. antrojoje pusėje – XX a. pradžioje istorija; Kuršo literatūros ir dailės draugijos (1815–1939 m.) bei Kuršo provincijos muziejaus istorija (1818–1939 m.).
Nuo 1999 m. tyrinėjo įvairius archeologijos paminklus: Žagarės I ir II, Kalnelio piliakalnius ir papėdės gyvenvietes, Jakiškių senovės gyvenvietę, Joniškio, Žagarės, Šiaulių, Telšių, Klaipėdos senamiesčius (senųjų miestų vietas), Žagarės Naujosios ir Senosios dvarų sodybą, Klaipėdos miesto Smeltės kapinių vietą ir kt. Archeologinių lauko tyrimų apibendrinti rezultatai skelbti tęstiniuose leidiniuose „Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje“ (nuo 2000 m.), „Žiemgala“, „Lietuvos archeologija“, „Arheoloģija un etnogrāfija” ir kt. Knygų „Zemgaļi senātnē / Žiemgaliai senovėje“ (2003), „Joniškio krašto dvarai“ (2017), kelių dešimčių tiriamųjų straipsnių lietuvių, latvių, anglų, rusų kalbomis autorius ir bendraautoris, straipsnių ir knygų dalių vertėjas. Žurnalo „Žiemgala“ (nuo 2010 m.) ir tęstinio leidinio „Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje“ (nuo 2013 m.) redaktorių kolegijų narys.
Kita veikla
E. Vasiliauskas aktyviai rūpinasi Žiemgalos krašto archeologinio, mitologinio, architektūrinio paveldo išsaugojimu. 2015–2019 m. subūrė iniciatyvių joniškiečių ir Lietuvos kultūrininkų grupę, kovojusių už Medvilionių, Daunoravos ir kt. dvarų išsaugojimą, rūpinosi jų populiarinimu. Kartu su Latvijos mokslininkais organizavo Daunoravos latvių palikimo fiksavimą.
Europos socialinė chartija
Europos socialinė chartija  – tarptautinė sutartis. Sritis – socialinė teisė. Priėmė Europos Taryba (1961 m.). Įsigaliojo 1965 m. vasario 26 d.
1996 m. šie straipsniai buvo peržiūrėti. Įsigaliojo 1999 m.
Zoo Kericho FC
„Zū“ futbolo klubas arba Keričo „Zū“, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Zoo Kericho Football Club, o trumpai Zoo FC – profesionalus Kenijos futbolo klubas, įsikūręs Keriče. Rungtyniauja žalios ir geltonos spalvos marškinėliais. Įvairiais metais gali skirtis aprangų dizainas, tačiau tradicinės aprangos yra žali arba juodi šortai, žalios arba juodos kojinės, o marškinėliai gali būti žali, su geltonos spalvos žymenimis.
Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. Pirmą kartą į elito divizioną pateko 2017 m. Nuo to laiko žaidė Premjer lygoje.
2020/21 m. buvo pašalintas iš Premjer lygos, o rezultatai anuliuoti.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Gryn stadione, kuris talpina 3 tūkst. žiūrovų. Stadionas yra Keričo mieste.
Sisako–Moslavinos apskritis
Sisako–Moslavinos apskritis  – apskritis pietvakarių Slavonijoje, rytų centrinėje Kroatijoje. Pavadinta pagal Sisako miestą bei Moslavinos regioną. 2011 m. duomenimis, apskrityje gyveno 172 977 gyventojai. Apskritis vakaruose ribojasi su Karlovacu, šiaurėje su Zagrebo apskritimi, šiaurės rytuose su Bjelovaru–Bilogoru, Požega–Slavonija ir rytuose su Brodu–Posavina. Pietuose turi pasienio ruožą su Bosnija ir Hercegovina. Sisako–Moslavinos apskritis skirstoma į šešis miestus ir trylika gyvenviečių. Apskrities miestai: Sisakas, Glina, Hrvatska Kostajnica, Kutina, Novska, Petrinia.
Pramonė
Sisake yra didžiausia metalurgijos gamykla šalyje (išlaikoma Zagrebo universiteto, metalurgijos fakulteto), taip pat yra naftos perdirbimo gamykla.
FK Ljubić Prnjavor
FK Ljubić Prnjavor – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Prniavoro.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1946 m.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo RS Pirmoje lygoje ir liko vienuoliktoje vietoje.
Vobašas
Vobašas  – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, daugiausia Indianos ir Ilinojaus valstijose; Ohajo dešinysis intakas. Prasideda pačiuose Ohajo valstijos vakaruose, Fort Rekoverio apylinkėse. Toliau teka į vakarus, pietvakarius per Indianą, smarkiai vinguriuoja. Vidurupyje pasuka į pietus ir iki pat žiočių sudaro Indianos–Ilinojaus ribą. Įteka į Ohajų Šaunitauno apylinkėse, ties Ilinojaus, Indianos ir Kentukio sienų sandūra.
Didžiausi intakai: Salamonis, Misisineva, Sugar Krikas, Baltoji upė, Patoka (kairieji), Ungurių upė, Tipekanu, Cinoberio upė, Embra, Mažasis Vobašas (dešinieji).
Upės pavadinimas kilo iš majamių-ilinojų žodžio waapaahšiiki ('baltaspindė') ir į anglų kalbą pateko per prancūzus. XVIII a. per upę ėjo svarbus prancūzų prekybinis kelias (dėl to pradžioje Ohajas laikytas Vobašo intaku). XIX a. upė sujungta su Didžiųjų ežerų baseinu per Vobašo ir Erio kanalą (XIX a. pab. apleistas). 1897 m. upė patvenkta Grand Rapidso užtvanka.
Didesni miestai prie Vobašo: Lafajetas, Vest Lafajetas, Tere Hotas (Indiana), Maunt Karmelas (Ilinojus).
Stanislavivo vaivadija
Stanislavivo vaivadija  – Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas 1921–1939 m. dabartinės vakarų Ukrainos teritorijoje. Centras – Stanislavivas (dabartinis Ivano Frankivskas).
Istorija
Apskritis įkurta 1921 m. rugsėjo 1 d. vadovaujantis 1920 m. gruodžio 23 d. įsaku. Po II pasaulinio karo apskrities teritorija atiteko Ukrainos TSR.
Administracinis suskirstymas
Vaivadijai priklausė 12 apskričių.
thumb|center|300px|Vaivadijos suskirstymas [[1938 m.]]
Gintautas Vėlius
Gintautas Vėlius (g. 1971 m. rugpjūčio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos archeologas, pedagogas.
Biografija
Dėsto nuo 1995 m., nuo 2001 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Archeologijos katedros lektorius.
Lietuvos archeologijos draugijos narys.
Mokslinė veikla
Archeologinių tyrimų interesai: baltų gentys vėlyvajame geležies amžiuje. Laidojimo paminklai bei pomirtinio pasaulio suvokimo raida viduramžių Lietuvoje. Krikščionybės bei pagoniškų papročių sąveikos raida baltiškajame regione. Tirti paminklai: Aukuro kalnas, Įgulos kalnas, Lizdeikos kalnas, Mindaugo sostas Kernavėje, Kernavės-Kriveikiškių kapinynas, Karmazinų piliakalnis.
Reichsbankas
Reichsbankas – Vokietijos Reicho centrinis bankas, veikęs nuo 1876 m. iki 1945 m.
Istorija
miniatiūra|238x238px|2 reichsmarkių moneta, vaizduojanti [[Paul von Hindenburg|Paulių fon Hindenburgą.]] Reichsbankas buvo įkurtas 1876 m. sausio 1 d., netrukus po Vokietijos imperijos įkūrimo 1871 m. Tai buvo Prūsijos centrinis bankas, kurį griežtai kontroliavo Reicho vyriausybė. Prieš suvienijimą 1871 m. Vokietijoje veikė 31 centriniai bankai – Notenbanken („banknotų bankai“).
1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, markė smarkiai nuvertėjo. Vokietijos imperijos pralaimėjimas 1918 m., ekonominė našta, kurią sukėlė karo reparacijų mokėjimas sąjungininkams, ir socialiniai neramumai pirmaisiais metais baigėsi 1922–23 m. Vokietijos hiperinfliacija.
Ekonominės reformos, tokios kaip naujos laikinosios valiutos – rentenmarkių – išleidimas ir 1924 m. Daueso planas, stabilizavo Vokietijos pinigų raidą, o kartu ir Veimaro Respublikos ekonomines perspektyvas. Viena svarbiausių reformų, kurias lėmė Daueso planas, buvo Reichsbanko, kaip nuo Reicho vyriausybės nepriklausomos institucijos, įsteigimas. 1924 m. rugpjūčio 30 d. Reichsbankas pradėjo leisti reichsmarkes, kurios buvo Vokietijos valiuta iki 1948 m.
Nacistinė Vokietija
Trečiojo reicho metais nacių užgrobta ir įtvirtinta valdžia labai paveikė Reichsbanką. 1937 m. įstatymu buvo atkurta Reicho vyriausybės kontrolė ir bankas buvo tiesiogiai pavaldus Adolfui Hitleriui. 1939–1945 m. Valteris Funkas buvo paskutinis Reichsbanko prezidentas. 1945 m. gegužės mėn. pralaimėjus nacistinei Vokietijai, kartu su kitomis Reicho ministerijomis ir institucijomis buvo panaikintas ir Reichsbankas.
Iškart po karo sąjungininkų okupacinė valdžia tapo atsakinga už Vokietijos pinigų klausimus. Sąjungininkai ir toliau leido reichsmarkes, o palaipsniui buvo atkurta Vokietijos bankų sistema. 1948 m. Reichsmarkė nustojo egzistuoti, nes Vakaruose buvo įvesta Vokietijos markė, o Rytuose – Rytų Vokietijos markė. Vakarų Vokietijoje pinigų politiką perėmė Vokietijos žemių bankas (Bank deutscher Länder), o vėliau – Vokietijos Bundesbankas (Deutsche Bundesbank). Rytų Vokietijoje šį vaidmenį atliko VDR valstybinis bankas (Staatsbank der DDR).
Strikių piliakalnis
Strikių piliakalnis – piliakalnis Kurše, Saldaus savivaldybės teritorijoje, Zvardės valsčius, Latvija. Pasiekiamas nuo kelio Saldus – Zvejniekai – Strikiai, jo atšaka į Aizkalnius, 1 km nuo buv. Strikių dvaro.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas pelkėtoje vietovėje į vakarus nuo Ciecerės ežero, 15 m aukščio kalvoje. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 2162. Apie 1866 m. baronas Bėras piliakalnio aikštelėje pastatė koplyčią, kurios likę tik pamatai. Piliakalnio slėnis nukentėjo statybų metu. Prie piliakalnio buvo baronų kapinės. Antrojo pasaulinio karo metu piliakalnyje buvo įrengtas bunkeris. Piliakalnis apžėlęs krūmais.
Apie Strikių piliakalnį žinome nemažai pasakojimų ir legendų. Viena jų sako apie kalne nugrimzdusią didžiulę pilį.
Maues Asu
Maues Asu, aukštupyje – Parauaris (Rio Parauari) – upė Brazilijoje, Amazonės valstijoje. Prasideda kaip Parauaris Paros valstijos paribiuose. Teka šiaurėn Amazonijos miškais. Po santakos su Amana vadinama Maues Asu. Žemupyje smarkiai vinguriuoja, šakojasi, patenka į šlapynių ir ežerų labirintą. Įteka iš dešinės į Parana Urariją – Madeiros/Kanumano atšaką, tekančią Amazonėn.
Didžiausi intakai: Parakaris, Amana, Urupadis.
Prie upės žiočių įsikūręs Maueso miestas.
Lietuvos privatinė teisė
Lietuvos privatinė teisė – Lietuvos teisės sritis; nacionalinė privatinė teisė. Kita sritis – Lietuvos viešoji teisė (kartu sudaro Lietuvos teisės sistemą).
Privatinės teisės mokslas
Lietuvoje privatinės teisės mokslą plėtoja:
Valai (Ganos etninė grupė)
Valai, ualai (savivardis – Waala), dar vadinami valiais (waali, waale) – tauta, gyvenanti Vakarų Afrikoje, dabartinės Ganos šiaurės vakaruose. Kalba vali kalba, kuri priklauso Nigerio – Kongo kalbinei šeimai, gurų kalboms. Ji gimininga dagari, mampruli, frafra ir kitoms šiaurinės Ganos kalboms.
Arealas
Valų gyvenamas arealas Ganoje apima teritorijas Aukštutiniame vakarų regione, Va savivaldybės, Rytų Va ir Vakarų Va rajonuose. Salyginės geografinės regiono ribos yra Juodoji Volta (vakaruose) ir Kulpavno upė rytuose. Šiauriniai kaimynai yra dagabai, vakariniai – biriforai. Pietuose ir rytuose jų žemės ribojasi su gurunsių (vaglų, čakalių, pasalų) teritorijomis.
Istorija
Remiantis pasakojamosios literatūros šaltiniais, valų protėviai į dabartines teritorijas migravo iš Mamprugu valstybės rytuose. Naujose žemėse jie susidūrė su vietos gyventojais lobais, kuriuos išstūmė į vakarus arba asimiliavo. Valų etnogenezėje svarbų vaidmenį atliko ir kitos panašios kilmės išeivių gentys dagabai ir biriforai, taip pat mandžių kilmės musulmonų pirkliai bei misionieriai iš šiaurės.
Skirtingai nei jų šiauriniai kaimynai dagabai ar aplinkinės gurunsių gentys, kurios nesukūrė ryškesnių politinių junginių, valai buvo vienintelė etninė grupė šiaurės vakarų Ganoje, kurie sukūrė savo centralizuotą valstybę. Jos politiniu centru tapo naujai pastatytas miestas Va, kuris ir dabar išlieka pagrindinis urbanistinis centras šiaurės vakarų Ganoje.
Valų etninė grupė, nepaisant nuolatinės asimiliacijos, išliko labai heterogeniška. Ją sudarė bent trys atskiros klasės, kurios savotiškai dalijos valdžia valstybėje. Valdančioji klasė, waa nabihi, tiesiogiai kilusi iš Mamprugu karalystės, dar vadino save "baltaisiais vala" (Waala piene), ir iš jos buvo renkami valdovai, tituluojami Waa naa. Islamą išpažįstanti ir platinanti klasė yerihi tarpusavyje bendravo malinkių dialektu, ir iš jų tarpo buvo renkamas religinis lyderis limamas. Valstybės prastuomenė, ne visada priėmusi islamą, buvo traktuojama kaip pagonys, ir vadinami dagaaba (taip pat valai vadino savo šiaurinius kaimynus pagonis). Nepaisant kalbinio ir religinio susiskaldymo, visi valstybės gyventojai pripažino Va miesto valdžią ir tapatinosi su viena tauta.
Tenderis (burlaivis)
thumb|350px|right| Tenderis (, iš 'aptarnauti') – nedidelis jūrinis vienstiebis burlaivis. Anksčiau tenderiai buvo pagalbiniai kariniai burlaiviai, dabar – sportiniai burlaiviai.
Gafelinio tenderio bures sudaro keturkampis grotas (grot-triselis), stakselis, vienas ar keli kliveriai, viršutinė trikampė burė topselis.
Kariniai buriniai tenderiai
Burinių karinių laivynų laikais tenderiais vadino vienstiebius pagalbinius laivus, kurių vandentalpa 50-60 t ir kurie būdavo ginkluoti 10-12 nedidelio kalibro patrankų.
Šiuolaikiniai tenderiai
Šiuolaikiniai tenderiai dažniau turi bermudinio tipo bures: vietoj grot-triselio ir topselio naudojama viena didelė trikampė burė – bermudinis grotas.
Ciecerės piliakalnis
Ciecerės piliakalnis – piliakalnis Latvijoje, Kuržemėje, Saldaus savivaldybės teritorijoje, Bruocėnų valsčiuje, 8 km į pietryčius nuo Bruocėnų, 4 km į rytus nuo Ciecerės ežero. Pasiekiamas nuo Bruocėnų Lielciecerės keliu, už jos link Vytuolių ir Veckalnių.
Katrina Lehis
Katrina Lehis (g. 1994 m. gruodžio 19 d. Hapsalu) – Estijos fechtuotoja, kuri specializuojasi špagos rungtyse. Olimpinė čempionė
Biografija
2015 m. kartu su Estijos nacionaline rinktine pelnė sidabro medalius Europos čempionato komandinėse varžybose. 2018 m. Europos čempionė špagos rungtyje.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse estė pateko į pusfinalį, kuriame pralaimėjo rumunei Ana Maria Popescu. Kovoje dėl bronzos Lehis rezultatu 15-8 nugalėjo Rusijos olimpinio komiteto atstovę Aizanat Murtazaeva ir pelnė bronzos medalį. Moterų komandinėje rungtyje kartu su Estijos nacionaline rinktine pasiekė finalą, kuriame įveikė Pietų Korėjos rinktinę ir iškovojo aukso medalius.
Raukšliadantis delfinas
Raukšliadantis delfinas (Steno bredanensis) – delfininių (Delphinidae) šeimos jūrų žinduolis, sutinkamas viso pasaulio šiltuose ir tropiniuose vandenyse.
Rūšį aprašė prancūzų zoologas Georges Cuvier 1823 m.
Apibūdinimas
miniatiūra|kairėje|Raukšliadantis delfinas Raukšliadantis delfinas yra santykinai didelis delfinas. Suaugę individai būna nuo 2,09 iki 2,83 m ir sveria nuo 90 iki 155 kg. Patinai yra didesni už pateles. Atskiriamieji bruožai yra kūgio formos galva ir liekna nosis. Rūšies atstovų dantys taip pat yra saviti – turi šiurkštų paviršių, kuris yra suformuotas daugelio siaurų netaisyklingos formos keterų.
Lietuvos komercinė teisė
Lietuvos komercinė teisė - Lietuvos privatinės teisės šaka; nacionalinė komercinė teisė.
Teisės šaltiniai
Pagrindiniai šaltiniai:
Anksčiau buvo rengiamas LR komercinis kodeksas, tačiau nebuvo patvirtintas.
Mokslas
Komercinės teisės dėstytojai - prof. Romualdas Stanislovaitis (VVTK), įvairūs MRU, VU ir VDU docentai, asistentai, lektoriai (pvz., adv. Daivis Švirinas, Gintautas Bartkus) ir kt.
Duklia (regionas)
Duklia (juod., ) – istorinis Balkanų regionas Dinarų kalnyne ir Adrijos pajūryje, sudarantis didžiąją dalį Juodkalnijos (išskyrus šiaurinį pakraštį į šiaurę nuo Kotoro įlankos) ir šiaurinį Albanijos pakraštį. Nuo XIV a. regionas dar buvo žinomas kaip Zeta. Albanijai priklausanti jo dalis dabar dar žinoma kaip Senoji Juodkalnija (Стара Црна Гора).
Regiono pavadinimas kilo nuo dar antikiniais laikais didžiausio miesto Doklea (netoli dabartinės Podgoricos). Romėnai jį vadino Docletia, o slavizavus jis virto į Duklia.
Geografija
thumb|left|Užkalnių Duklios župos Duklios geografinis regionas yra dalijamas į dvi dalis. Pagrindinę dalį sudarė derlingos žemumos aplink Skadaro ežerą. Tai – Zetos ir Bjelopavličių lygumos, per kurias teka pagrindinės upės Morača ir Zeta. Čia koncentravosi ypač didelis gyventojų tankumas. Ši teritorija, dar vadinama „Užkalnių Duklia“ dalijosi į 6 tradicines žemes (župas): Lusca, Podlugiae, Gorsca, Cupelnich, Obliquus, Cermeniza.
Nuo Adrijos jūros Užkalnių Duklia buvo atskirta nedidelės kalnų grandinės. Siauras pajūrio ruožas buvo vadinamas „Pajūrio Duklia“. Čia buvo tradicinės župos Cuceva, Prapratna (tarp Baro ir Ulcinio), Gripuli.
Taip pat Duklia apėmė dalį Dinarų kalnyno į šiaurės vakarus nuo lygumų, kur siekėsi su Hercegovina (riba su ja ėjo ties Kotoro įlanka). Jai kartais priskiriamos ir kalnuotos teritorijos šiaurėje ir šiaurės rytuose (Podgorija), kurios skyrė nuo kito istorinio regiono – Raškos.
Istorija
Antikiniais laikais šis regionas buvo apgyvendintas ilyrų genčių, daugiausia docletae, kurie irgi gavo pavadinimą nuo regiono. Dar IV a. pr. m. e. čia susikūrė Ardiajų karalystė. II a. pr. m. e. jis buvo įjungtas į Romos imperijos Dalmatijos provinciją, nuo IV a. buvo valdomas kaip Praevalitana provincija. Jos teritorijos ir davė prielaidas susiformuoti atskiram kultūriniam regionui. VI–VII a. čia apsigyveno slavai, serbų protėviai. VII a. pradžios Bizantijos šaltiniuose Duklia minima kaip vienas iš 6 serbų regionų (kiti buvo Raška, Zahumlje, Travunija, Paganija ir Bosnija). thumb|left|150px|4 Duklios kunigaikštystės dalys XI a. vid. Ankstyvuoju laikotarpiu regionas buvo politiškai ir kultūriškai priklausomas nuo Raškos, tačiau po to, kai Rašką nusiaubė ir užvaldė Bulgarija bei Bizantija, serbų politinis ir kultūrinis centras persikėlė būtent į Duklią. Čia susikūrė Duklios valstybė, kur į valdžią atėjo Petrovičių, vėliau Vojislavljevičių dinastijos. Nuo 971 m. jos valdovai titulavosi kunigaikščiais (knez), o nuo 1077 m. – karaliais. thumb|Zetos kunigaikštystė Jau ankstyvieji Vojislavljevičiai įsigalėjo ir kitose serbų pajūrio kunigaikštystėse: Travunijoje ir Zahumljoje, kaip ir kalnuotose teritorijose šiaurėje (Podgorijoje). XI a. II pusė buvo didžiausias Duklios klestėjimo laikotarpis, kuomet ji suvienijo kitas serbų žemes: prisijungė Rašką ir Bosniją.
Pradedant XII a. Duklia silpo, o Raška vėl tapo galinga. Nuo tada iki pat XIV a. Duklia tapo Raškos (Serbijos) dalimi. XIV a. viduryje šiai pradėjus byrėti, Duklioje susikūrė Zetos kunigaikštystė, valdoma vietinių didikų dinastijų.
XV a. pabaigoje Balkanus nukariavo Osmanų imperija. Kadangi XVII–XVIII a. imperijoje vyko krikščionių persekiojimai, iš pietų į regioną migravo albanai, kurie apgyvendino teritorijas į pietus nuo Skadaro ežero. Tuo metu regiono šiaurės vakarinę dalį valdė Juodkalnijos vladikos.
Nuo XV a. regionui prigijo Juodkalnijos pavadinimas.
Mauesas
Mauesas  – miestas Brazilijoje, Amazonės valstijoje, 135 km į pietvakarius nuo Parintinso, prie Maues Asu upės santakos su Parana Urarija. Yra uostas, oro uostas. Verčiamasi daugiausia gvaraninių paulinijų auginimu.
Savivaldybės plotas – 39 988 km², gyventojų skaičius – 66 159 (2021 m.). Kitos didesnės gyvenvietės: Kurusa, Santa Marija, Bon Žezusas, San Bonifasijas.
Istorija
Portugalai Maueso žemupyje, tada apgyvendintame mundurukų, ėmė kurtis nuo 1795 m., po 3 metų įkurta Lusėjos gyvenvietė. 1892 m. sudaryta Maueso savivaldybė.
thumb|left|240px|Maueso savivaldybė Amazonės valstijoje
Ukrainos centrinė taryba
Ukrainos centrinė taryba, dar vadinama Centrinė Rada – Ukrainos Liaudies Respublikos taryba, vienijanti Ukrainos karių, darbininkų ir valstiečių deputatus bei keletą politinių, visuomeninių, kultūrinių ir profesinių organizacijų narių. Po Ukrainos nacionalinio kongreso (1917 m. balandžio 19–21 d.) taryba tapo tarpukario revoliuciniu parlamentu, veikusiu iki Ukrainos ir Sovietų Sąjungos karo. Skirtingai nuo daugelio Rusijos Respublikos tarybų (sovietų), šios tarybos bolševizavimas visiškai nepavyko, todėl Rusijos bolševikų partijos nariai Ukrainoje persikėlė į Charkovą.
Nuo pat pradžių taryba vadovavo Ukrainos tautiniam judėjimui ir vedė šalį nuo autonomijos iki visiško suvereniteto. Per trumpą 1917–1918 m. gyvavimo laikotarpį Centrinė Rada, kuriai vadovavo ukrainiečių istorikas ir etnologas Michailas Hruševskis, tapo pagrindine Ukrainos Liaudies Respublikos valdymo institucija ir sukūrė parlamentinės demokratijos ir nacionalinės nepriklausomybės precedentus, kurie tapo nepriklausomos Ukrainos tapatybės pagrindu po Sovietų Sąjungos iširimo.
Sovietmečiu oficialioji ideologija centrinę tarybą apibūdino kaip kontrrevoliucinę buržuazijos ir smulkiaburžuazinių nacionalistinių partijų tarybą.
Platkajų piliakalnis
Platkajų piliakalnis  – piliakalnis Kuršo, Saldaus savivaldybės teritorijoje, Rubos valsčius, Latvija. Pasiekiamas nuo kelio Ežerė – Ruba – Vadakstė, Rengėje nuo Mažeikių–Rygos geležinkelio pervažos pasukus pietvakarių kryptimi iki Vadaksties.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Vadaksties dešiniajame krante, prie jo intako Burbulio, 11 m aukščio kalvoje. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 2169.
Kristijonas Bartoševičius
Kristijonas Bartoševičius (g. 1987 m. rugpjūčio 23 d.)  – Lietuvos politikas, pedagogas, aktorius.
Biografija
2006 m. baigė Vilniaus J. Basanavičiaus vidurinę mokyklą, 2006–2010 m. studijavo ISM Vadybos ir ekonomikos universitete, kur įgijo ekonomikos bakalauro laipsnį, 2017–2018 m. Lietuvos edukologijos universitete įgijo pedagogo kvalifikaciją.
VšĮ Vilniaus džiazo klube dirbo mokytoju (2011–2020 m.), dirbo ekonomikos mokytoju Kauno Jono Jablonskio gimnazijoje (2019–2020 m.), mokė ekonomikos KTU gimnazijoje (2018–2020 m.), Kauno Veršvų gimnazijoje ekonomikos mokytoju (2018–2019 m.). Dirbo Lietuvos chorų sąjungoje, vienas Lietuvos dainų šventės organizatorių (2014 m.). 2012–2020 m. – berniukų ir jaunuolių choras „Ąžuoliukas“, direktorius. 2015–2020 m. dirbo Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungoje radijo laidos vedėju.
2010–2020 m. vaidino televizijos laidoje „Dviračio žinios“ (fiktyvios firmos „Mėslita“ direktorius), vaidino filmuose „Vilko dantų karoliai“ (rež. Algimantas Puipa, 1997 m.). , „Gautas iškvietimas“ (2016 m.), „12 kėdžių“ (2016 m.). 2011–2016 m. organizavo kasmetines Verslaus jaunimo stovyklas.
Gabrėlų tvenkinys
Gabrėlų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, 16 km į rytus nuo Kavarsko. Sudarytas užtvenkus Nevėžos upę (Virintos intakas) 12,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,55 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 113 m. Krantai aukšti, šlaitai plačiai apaugę mišku. Į šiaurę įsikūręs Gabrėlų kaimas (be nuolatinių gyventojų), į pietus – Užunvėžių kaimas.
Kristijonas Bartoševičius
Biografija
Mama Judita tarptaut. džiazo muzikos festivalio „Vilnius Mama Jazz“ vadovė.
Įtarimai
2023 m. sausio 20 d. generalinė prokurorė Nida Grunskienė susitikime su Seimo pirmininke Viktorija Čmilyte-Nielsen aptarė klausimą dėl neeilinės Seimo sesijos ir pateikė nuasmenintus kaltinimus apie vieną iš Seimo narių. Tos pačios dienos vakare K. Bartoševičius, būdamas komandiruotėje Čilėje, Vyriausiajai rinkimų komisijai išsiuntė prašymą dėl Seimo mandato atsisakymo.
2023 m. sausio 23 d. viešai paskelbė apie savo sprendimą trauktis iš Seimo nario pareigų dėl asmeninių priežasčių. Po kelių valandų generalinė prokurorė Nida Grunskienė kreipėsi į Seimo pirmininkę Viktoriją Čmilytę-Nielsen dėl K. Bartoševičiaus neliečiamybės panaikinimo ir paskelbė jam kaltinimus bei pradėjo ikiteisminį tyrimą dėl nepilnamečių ir mažamečių seksualinio prievartavimo ir jaunesnio negu šešiolikos metų asmens tvirkinimo. Sausio 24 d. Vyriausiosios rinkimų komisijos vienbalsiu sprendimu, neteko parlamentaro mandato. 2023 m. kovo 10 d. vietoje K. Bartoševičiaus Seimo nariu tapo buvęs krašto apsaugos viceministras Vilius Semeška (TS-LKD).
2023 m. vasario 1 d. paskelbta, kad K. Bartoševičiui pareikšti oficialūs įtarimai. Nukentėjusiais pripažinti 4 asmenys, nusikalstamų veikų padarymo metu buvę mažamečiais arba nepilnamečiais. Tą pačią dieną įvyko K. Bartoševičius apklausa.
Didžioji Sijų upė
Didžioji Sijų upė arba Didžioji Siu upė  – upė Jungtinių Amerikos Valstijų vidurinėje dalyje, Pietų Dakotos ir Ajovos valstijose; Misūrio kairysis intakas. Prasideda Prerijų plynaukštėje (Coteau des Prairies) Robertso apygardoje (Pietų Dakotos šiaurės rytai). Teka pietuosna per Pietų Dakotą, o žemupyje sudaro Pietų Dakotos ir Ajovos valstijų ribą. Įteka į Misūrį ties Su Sičiu.
thumb|left|200px|Upės baseinas
Didžiausias intakas – Uolų upė (kairysis).
Žemupio vaga slenkstėta, ties Su Folsu yra žymi slenksčių juosta, vadinama „Sijų kriokliais“. Įrengta potvynių valdymo sistema.
Pagrindiniai miestai prie upės: Votertaunas, Su Folsas (Pietų Dakota), Su Sitis (Ajova). Upė pavadinta jos baseine gyvenančių indėnų sijų (lakotų) vardu. Senasis upės pavadinimas – Tčankasndata (Tchankasndata).
FK Sloboda Novi Grad
FK Sloboda Novi Grad – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Novi Grado.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1910 m.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo RS Pirmoje lygoje ir liko penktoje vietoje.
Šveicarijos futbolo varžybos 1908–1909 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1908–1909 m.
Ilona Vaškevičiūtė
Biografija
1971 m. baigė Kauno Adomo Mickevičiaus vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, apgynė diplominį darbą „Sargėnų kapinynas“ (vad. Adolfas Tautavičius), įgijo istoriko, istorijos ir visuomenės dėstytojo specialybę. 1993 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Pietinių žiemgalių dvasinė kultūra ir materialinė būtis V–XII amžiuje“.
1974–1994 m. ir nuo 1997 m. Lietuvos istorijos instituto mokslo darbuotoja. 1994–1997 m. Pilių tyrimų centro vyr. archeologė. Nuo 1996 m. ir Vilniaus pedagoginio universiteto Baltų proistorės katedros lektorė, nuo 2006 m. – docentė.
Žurnalo „Žiemgala“ redakcinės kolegijos narė. Lietuvos archeologijos draugijos narė.
Mokslinė veikla
Archeologinių tyrimų interesai: baltų genčių etninė istorija, laidojimo papročiai. Tyrinėti objektai: Lieporių kapinynas, Tuskulėnų masinių žudynių kapavietė (vad. Vytautas Urbanavičius), Vabalninko senkapis (Biržų rajonas), Linkuvos senkapis, Peleniškių spėjamo kapinyno vieta, (Pakruojo rajonas), Pušaloto senkapis, Kyburių senkapis, (Pasvalio rajonas), Pavirvytės kapinynas, Skėrių senkapis (Butikių) (Mažeikių rajonas), Raudondvario gyvenvietė (Kauno rajonas) Kriukų-Dvareliškių kapinynas, Kurmaičių-Linksmėnų kapinynas, (Joniškio rajonas), Kelmės dvarvietė, Rietavo senojo miesto vieta.
Lietuvos darbo teisė
Istorija
1973 m. sausio 1 d. Lietuvos TSR DĮK įsigaliojo.
Lietuvoje po Nepriklausomybės atkūrimo LTSR darbo įstatymų kodeksas buvo recepuotas. Greta LR DĮK galiojo taip pat naujai priimti atskiri LR darbo įstatymai. Naujai susiklosčiusius rinkos ekonomikos santykius darbo srityje reikėjo teisiškai sureguliuoti liberaliau, lanksčiau, aiškiau ir išsamiau. Lietuvai siekiant narystės Europos Sąjungoje, buvo būtina reformuoti darbo santykių sritį pagal prisiimtus įsipareigojimus.
Darbo įstatymų kodeksas neteko galios tik 2003 m. sausio 1 d., kai įsigaliojo Lietuvos Respublikos darbo kodeksas, priimtas 2002 m. birželio 4 d. Pažymėtina, kad iki naujojo LR DK priėmimo daugelis Rytų bei Vidurio Europos valstybių kaip Vengrija, Lenkija ir kitos savo darbo teisę buvo jau reformavusios.
Darbo teisės mokslas
Veikia:
Yokohama FC
„Yokohama“ – Japonijos futbolo klubas iš Jokohamos miesto, esančio Kanagavos prefektūroje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1999 m. Dideliais laimėjimais negali pasigirti.
Kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje (2007 m.), bet joje neįsitvirtino.
Nuo 2008 m. žaidė J2 lygoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Sudėtis
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 7 d.
Distria Krasniqi
Biografija
2013 m. Kasniqi laimėjo bronzą Europos jaunimo čempionate. 2015 m. tapo pasaulio jaunimo čempione. 2016 m. Europos iki 23 metų amžiaus čempionato nugalėtoja.
2018 m. pelnytas pirmasis Europos čempionatų medalis – sidabras svorio kategorijoje iki 52 kg. 2019 m. pelnė bronzą pasaulio čempionate. 2021 m. pirmą kartą tapo Europos čempione.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Kosovo atstovė pateko į finalą, kuriame nugalėjo japonę Funa Tonaki ir pelnė savo pirmąjį olimpinį aukso medalį.
Algirdas Žalnierius
Algirdas Žalnierius (g. 1948 m. vasario 28 d. Kaune) – Lietuvos archeologas.
Biografija
1965 m. baigė Kauno Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1971 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgydamas istoriko bei istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojo specialybę.
Pagal paskyrimą nuo 1971 m. rugpjūčio iki 1972 m. gegužės mėn. dirbo Kauno Valstybiniame archyve grupės vadovu. Nuo 1972 m. Paminklų konservavimo instituto Kauno skyriaus archeologas, nuo 1978 m. archeologų grupės vadovas.
Lietuvos archeologijos draugijos narys.
Mokslinė veikla
Archeologinių tyrinėjimų interesai: Viduramžių archeologija, mūrinių pilių istorinė raida Lietuvoje. Tyrinėti objektai: Kauno pilis, Kauno rotušės aikštė, Kauno arkikatedra, Vytauto bažnyčia, Muziejaus, Vilniaus, Pilies, Santakos, Daugirdo gatvės; Kauno rajonas – Lentainių senovės gyvenvietė, Raudondvario senovės gyvenvietė; Kaišiadorių rajonas – Paparčių vienuolynas, Kruonio piliavietė; Kėdainių rajonas – Aristavėlės dvaras, Kėdainių Vokiečių gt.; Šakių rajonas – Žemosios Panemunės dvaras; Švenčionių rajonas – akmens amžiaus Balevičių gyvenvietė, Vaickūnų I kapinės ir kt. archeologinės vietos; Jurbarko rajonas – Panemunės pilis; Trakų rajonas – Trakų salos pilis, Senuosiuose Trakuose buvęs Bernardinų vienuolynas ir kiti archeologiniai objektai.
Ukrainos direktorija
miniatiūra|312x312px|1920 m. [[Ukrainos Liaudies Respublika|ULR vyriausybė. Simonas Petliūra sėdi apatinėje eilėje antras iš kairės.]] Direktorija – Ukrainos Liaudies Respublikos laikinasis revoliucinis valstybinis komitetas, iš pradžių suformuotas 1918 m. lapkričio 13–14 d., sukilus prieš Pavlo Skoropadskio autoritarinį režimą. Pavlo Skoropadskio nuvertimo metu jis buvo pavadintas Valstybės reikalų vykdomąja taryba.
Po nesėkmingų bandymų surinkti komiteto narius 1920 m. lapkričio 10 d. komitetas buvo paleistas. 1920 m. lapkričio 12 d. vykdomoji taryba buvo pertvarkyta į vieno asmens vyriausybę.
Normatyviniai aktai
Iš pradžių Direktorija grąžino visas valstiečių ir darbininkų teises, kurios buvo nustatytos Centrinės Rados priimtais įstatymais:
"Ukrainos Liaudies Respublikos Direktorija skelbia, kad iki visiško žemės reformos išsprendimo visos smulkios valstiečių valdos ir visos darbininkų valdos paliekamos naudotis ankstesniems savininkams, o likusios žemės perduodamos valstiečiams, turintiems mažai žemės arba jos neturintiems, pirmenybę teikiant tiems, kurie prisijungė prie respublikos pajėgų kovoje su buvusiu etmonu. Aukščiausią pavaldumą žemės atžvilgiu vykdo Ukrainos Liaudies Respublikos direktorija. Šis teiginys taip pat susijęs su vienuolynų, bažnyčių ir valdžios žemės valdomis. Reformai įvesti buvo suorganizuotas Liaudies žemės komitetas..."Direktorija panaikino visus buvusios Ukrainos valstybės vyriausybės kodeksus, susijusius su darbuotojų politika. Buvo atkurta aštuonių valandų darbo dienos trukmė, bendradarbiavimo susitarimų praktika, koalicijų ir aktyvistų streikų teisės ir įvairūs kiti norminiai aktai.
Laisvės atėmimas
thumb|[[Lukiškių kalėjimas - laisvės atėmimo vieta Lietuvoje]] Laisvės atėmimas - asmens laisvės apribojimas, atliekamas valstybės. Skiriama kaip bausmė (žr. baudžiamoji teisė). Reglamentuoja baudžiamasis įstatymas (skyrimą), bausmių vykdymo teisė (atlikimą). Laisvės atėmimo vietos - kalėjimas ir kitos įstaigos.
Lietuvoje laisvės atėmimo bausmę vykdančios pataisos įstaigos yra šių rūšių:
Emprisonnement en droit français
Gelgaudiškio dvaro parko pirmasis ąžuolas
Gelgaudiškio dvaro parko pirmasis ąžuolas – valstybės saugomas ąžuolas, augantis Šakių rajono savivaldybėje, Gelgaudiškio dvaro parke, Panemunių regioniniame parke. Ąžuolas stūkso šalia Gelgaudiškio dvaro sodybos rūmų. Pasiekiamas iš kiemo pusės, prie pat rūmų šiaurinio kampo nuo Nemuno pusės. Prie medžio pastatyta informacinė lentelė, sutvarkyta jo aplinka. 2023 m. duomenimis, ąžuolas nepažymėtas dvaro parko informaciniuose stenduose ir rodyklėse. Storiausias iš dvaro parko ąžuolų. miniatiūra|160px|left|Ąžuolas auga šlaite Aplinkos ministro paskelbtas valstybės saugomu gamtos paveldo objektu 2005 m. gegužės 23 d. įsakymu Nr. D1-255.
Šarūnas Čėsna
Šarūnas Čėsna (g. 1982 m. liepos 28 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos ir Kaišiadorių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Gelgaudiškio dvaro parko pirmasis ąžuolas
Ąžuolas auga stačiame, medžiais apaugusio šlaito viršutinėje dalyje. Vertinamas kaip sveikas, yra nedidelė drevė šiaurės pusėje. 8 m aukštyje kamienas šakojasi. Turi sausų lūžusių šakų. Viršuje laja sveika.
Pagrindinės charakteristikos (duomenų šaltinis 2017-09-20):
Šarūnas Čėsna
Biografija
1999 m. baigė Kaišiadorių Vaclovo Giržado vidurinę mokyklą. 2002 m. – Kauno aukštesniąją technikos mokyklą. 2005 m. baigęs Kauno technikos kolegiją, įgijo autotransporto inžinieriaus specialybę. 2006–2015 m. dirbo salono vadovu E. Kieliaus įmonėje („Omnitel“ partneris). 2015–2020 m. buvo UAB „Telesita“ („Telia“ partneris) direktorius.
2015–2019, 2019–2023 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės narys. Nuo 2023 m. – savivaldybės meras.
Rusijos lietuvių seimas Petrograde
Rusijos lietuvių seimas Petrograde arba Visos Rusijos lietuvių seimas – Rusijos lietuvių atstovų suvažiavimas, įvykęs 1917 m. birželio 9-16 d. (senuoju stiliumi – gegužės 27 – birželio 3 d.) Petrograde, sušauktas Visos Rusijos lietuvių politinio organo, Lietuvių Tautos Tarybos iniciatyva ir turėjęs lemiamos įtakos diferencijuojantis lietuvių politinėms nuostatoms nepriklausomos Lietuvos valstybės kūrimo atžvilgiu.
Politinės sąlygos
Vokiečiams pradėjus artintis prie Lietuvos sostinės Vilniaus ir užėmus didžiausią Lietuvos krašto dalį, Lietuvos Centrinis Komitetas turėjo pasidalyti pusiau, viena jo dalis – Stasys Šilingas, Petras Leonas, Juozas Balčikonis, kun. Konstantinas Olšauskas, Juozas Kubilius, kooptuoti nariai Antanas Tumėnas ir Tomas Naruševičius bei komiteto pirmininkas Martynas Yčas išvažiavo į Rusiją sykiu su tremtiniais, o antroji dalis su vicepirmininku Antanu Smetona priešaky liko Vilniuje. Komitetui susirinkus Petrograde ir įsikūrus Baskovo skersgatvyje Nr. 9, buvo imta skubiai organizuoti išsisklaidžiusią po visą Rusiją tremtinių minią.
Komiteto tikslas buvo teikti dvasinės ir medžiaginės pagalbos visiems jos reikalingiems lietuviams, palaikyti ir stiprinti pabėgėlių ryšius su Lietuva ir Lietuvos kultūra; palaikyti savo tautiečiuose gyvą troškimą grįžti į tėvynę; atgaivinti lietuvių kolonijas Rusijoje, sužadinus užsnūdusią tautinę sąmonę tiems, kurie ilgus metus gyveno svetimų tautų tarpe ir įskiepyti jiems noro grįžti į laisvą tėvynę. Centrinis Komitetas greitu laiku tiek išplėtė savo veiklą, kad, galima sakyti, nebuvo nė vieno lietuvių pabėgėlių punkto, kurio nebūtų pasiekusi rūpestinga Komiteto ranka.