cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apskaitos istorija
Apskaita vergovinėje santvarkoje
Didelį vaidmenį senovės Graikijos apskaitai turėjo šventyklos ir bankai. Kai kurių šventyklų ir gerai įrengtų bankų apskaitos duomenys buvo skelbiami viešai. Apskaitos duomenims skelbti buvo naudojamos medinės ar marmurinės lentelės, ant kurių buvo rašoma įrėžiant ar užrašant dažais. Apskaitos duomenis kontroliavo specialūs asmenys – evzinai ir logistrai. Senovės Romoje buvo išvystyti registrai. Romos imperijoje buhalterinės apskaitos knygos buvo naudojamos tiek provincijose, tiek imperatoriaus rūmuose, turėjusiuose savo apskaitos skyrių. Jame dirbę kasininkai ir sąskaitininkai buvo vadinami logografais. Romėnų pirkliai turėjo įrengtus kambarius, kuriuose buvo vedamos namų ūkio pajamų – išlaidų knygos.
Romos imperijoje buvo siekiama nustatyti ūkinės veiklos rezultatus. Tai buvo daroma inventorizuojant turimą turtą. Romėnai turėjo dvi inventorines knygas: brevarium (brevarium imperi) ir libellum. Pirmoje knygoje buvo apskaitomas valstybei priklausantis turtas: miškai, bankai, armija ir kt., o antroje – privatiems asmenims priklausantis turtas. Renkamų mokesčių apskaitai buvo statomi specialūs namai – pajamų vilos.
Iš Romos imperijos laikų yra išlikę apskaitos terminai, pvz., aria – kasa, ratio – sąskaita, liber – knyga, nomen facere – įrašyti straipsnį arba skolą į knygą ir kt. Senovės Graikijoje ir Romos imperijoje buvo naudojamos matų ir svorių sistemos, sukurti pirmi skaičiavimo prietaisai, romėniškoji numeracija. Apskaitoje pradėta nurodyti, kas ir kokias išlaidas padarė. Senovės Graikija ir Romos imperija turėjo didelės įtakos apskaitos raidai kitose senovės valstybėse.
Apskaita feodalizmo epochoje
Žlugus Romos imperijai, žlugo ir vergovė bei klestėję amatai. Savo ruožtu suprastėjo ir išsivysčiusi apskaita. Maždaug apie XI–XV a. nuo žemės ūkio atsiskyrė amatai, pradėjo plėtotis miestai, prekyba, amatai ir pinigų sistema. Tuomet atsigavo apskaita bei buvo pradėtas naudoti dvejybinis įrašas.
Svarbų įnašą į apskaitą įnešė krikščioniškoji bažnyčia, užsiiminėjusi ūkine veikla, bankininkyste, prekyba. Daugelyje knygų buvo chronologiškai registruojamos operacijos. Pagrindinis apskaitos objektas buvo skolos. Atidavus skolą įrašas būdavo išbraukiamas, bet tai buvo labai nepatogu, ypač jei skola buvo atiduodama dalimis, todėl buvo pradėta chronologiškai registruoti ir skolos atidavimą. Paprastai įrašai būdavo rašomi juodraštyje – atminčiai. Iš čia atsirado atmintinės knyga arba memorialias (lot. „memoria“ – atmintis). Būdavo naudojamos įrašų formulės, pvz., „cia dato“ – „jis davė mums“, „diabire“ – „jis privalo turėti“ ir pan. Asmenims, su kuriais buvo dažnai vykdomos ūkinės operacijos, knygose buvo skiriami atskiri puslapiai.
Feodalizmo laikotarpiu pradėta naudoti arabiškoji skaičių sistema; knygų spausdinimo išradimas skatino apskaitą. Sparčiai tobulėjo apskaitos knygos ir jose daromų įrašų technika. Ypač plačiai buvo naudojamos įvairios knygos Italijoje. Pajamas pradėta rašyti vienuose knygos puslapiuose, išlaidas kituose. Apskaitos knygos skyrėsi pagal įrišimo būdą ir spalvą. Pvz., buvo žinomos Juodoji knyga, Baltasis pirmasis sąsiuvinis, Geltonoji antroji knyga ir t. t.
Feodalizmo epochoje atsirado dvejybinis įrašas. Akivaizdžiausias dvejybinio įrašo pavyzdys aptiktas Genujoje 1340 m. komunos apskaitos knygose. Debeto sumos buvo nurodomos taip: kairėje lapo pusėje buvo rašomi žodžiai: „jis mums skolingas“ (debenti nobis), toliau buvo rašoma „taip pat“ (item). Kredito sumos buvo rašomos dešinėje pusėje: „mes gavome“ (recepimus). Taigi kiekvienas įrašas buvo koresponduojančių sąskaitų debeto ir kredito dalyse.
Pirmą kartą užsiminta apie dvejybinį įrašą Luko Pačiolio 1494 m. Venecijoje išleistoje knygoje „Suma de aritmetica, geometria, proportion et proportionalita“ (Aritmetikos, geometrijos, mokymo apie proporcijas ir santykius visuma). Jos vienuoliktame skyriuje „Traktatas apie sąskaitas ir įrašus“ aprašyti bendri apskaitos vedimo principai, kurie neprarado aktualumo ir šiais laikais.
Kai kurie autoriai apskaitos pradininku laiko italų mokslininką B. Kotruli. Jis 1458 m. parašė knygą „Apie prekybą ir sumanų pirklį“, tačiau jo knyga buvo išleista tik 1573 m. Vokietijoje. XVI a. pabaigoje pradėtos steigti ypatingos mokyklos apskaitai studijuoti: (Dancinge 1570 m., Niurnberge 1583 m., Hamburge 1594 m.). Pirmieji šių mokyklų mokytojai Gesenas ir Gamerfilderis parašė vadovėlius. Prancūzas Ž. Savari pirmas įrodė būtinumą naudoti pagalbines knygas, atskirti sintetinę ir analitinę apskaitą.
Apskaitos raida kapitalistinėje santvarkoje
Kapitalistinėje santvarkoje toliau vystėsi ir sudėtingėjo gamyba, didėjo konkurencija, kūrėsi stambios įmonės, todėl dar labiau sustiprėjo apskaitos svarba.
Svarbiausias kapitalizmo epochos apskaitos bruožas – jos detalizavimas, įvairių techninių priemonių naudojimas apskaitos operatyvumui didinti. Susikūrė tvirta sintetinės ir analitinės apskaitos sistema. Ją pirmą kartą teoriškai pagrindė italų mokslininkas D. Čerboni.
Gamybos išlaidų buhalterinės apskaitos pagrindai pirmą kartą buvo išdėstyti XIX a. antroje pusėje prancūzų mokslininko A. Giblo. Jis pirmasis pasiūlė savikainos skaičiavimo metodiką.
Rusų mokslininkas N. Lunskis pirmasis išsamiai apibūdino balanso aktyvą ir pasyvą. Jis nurodė, kad aktyvas visada turi būti lygus pasyvui.
L. Pačiolio pasiūlyta apskaitos forma pradėta vadinti Senąja italų forma. Remiantis prancūzo Ž. Savari ir italo F. Garatti idėjomis sukurta Naujoji italų apskaitos forma.
1797 m. E. Degaržė (tėvas) sukūrė amerikietiškąją buhalterinės apskaitos formą. Jos pagrindinis privalumas yra tas, kad visos operacijos sintetinėje apskaitoje atvaizduojamos vienoje Didžiojoje Knygoje (žurnale). Ji buvo patogi ūkiams, naudojusiems nedaug sąskaitų. Vokietis F. Gelvig 1774 m. Didžiąją knygą padalino į du žurnalus. Prancūzo Ž. Diumaršė sukurtoje sistemoje vietoje vieno ar dviejų buvo naudojama daugybė žurnalų.
Pijus Petrukaitis
Pijus Petrukaitis (1917 m. vasario 24 d. Jurbarke – 1958 m. rugsėjo 22 d. Kaune) – Lietuvos poetas.
Biografija
Prasidėjus sovietinei okupacijai, 1940 m. liepos-rugpjūčio mėn. Lietuvos liaudies kariuomenės politinis vadovas, 1941 m. gegužės-birželio mėn. Vilniaus radijo stoties viršininkas. Nuo 1942 m. 16-osios lietuviškosios divizijos būrio vadas, divizijos ryšių viršininko padėjėjas. Nuo 1947 m. dirbo Jurbarke, Raseiniuose, Šiauliuose, Panevėžyje. 1953 m. spalio 1 d. – 1955 m. liepos 16 d. Panevėžio miesto DŽDT Vykdomojo komiteto pirmininkas, vėliau šias pareigas užėmė žmona Genovaitė Petrukaitienė (nuo 1955 m. rugsėjo 21 d. iki 1959 m. kovo mėn.).
Pirmieji kūriniai paskelbti prieškario kairiojoje spaudoje. Karo meto eilėraščiuose kėlė daugiausia sovietinio patriotizmo, kareiviškos kasdienybės motyvus. Periodikoje skelbti eilėraščiai surinkti po mirties išleistoje knygoje „Tranšėjų vingiuose“ (1966 m.).
Namčungbo
Namčungbo ( – „Pietų Centrinis krantas“) – regionas vidurio pietų Vietname. Jį sudaro Danango savivaldybė ir septynios provincijos. Kartais dvi pietinės provincijos (Nintuanio provincija ir Bintuanio provincija) priskiriamos Dongnambo regionui.
Namčungbo visada buvo vartai į Taingujeno regioną. Šis regionas labai kalnuotas, tad infrastruktūros plėtra sudėtinga, bet turistus vilioja tokios vietos kaip Fatietas, Niačangas ir Danangas. Turistus taip pat vilioja Čampos kultūrinis palikimas, jos architektūra ir muziejai. Namčungbo yra mažiau išsivystęs nei Dongnambo ir Hongha delta, bet turi tokius pramonės centrus kaip Danangas ir Niačangas.
Titania
Titania – vidutinio ankstyvumo juodųjų serbentų veislė.
Krūmai labai augūs, truputį išsiskleidę. Uogos stambios (1,1 g), saldžiarūgštės. Uogose yra 100 mg/proc. vitamino C. Vaisinės kekės vidutinio ilgumo. Iš krūmo vidutiniškai priskinama po 2–3 kg uogų. Sąlyginai atspari miltligei, deguliams, vidutiniškai – šviesmargiai. Lietuvos sortimente nuo 2000 m.
Eimučiai
Eimučiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, prie kelio Kairiai–Degučiai, 3 km į pietus nuo Degučių. Veikia žemės ūkio bendrovė „Eimučiai“, susikūrusi Žadžiūnų kolūkio padalinio pagrindu, priklausanti UAB „Agrovaldymo grupė“. Kaimas tiesioginiu autobusų maršrutu susietas su Šiauliais.
thumb|400px|left|Eimučių panorama nuo kelio [[Degučiai (Pakruojis)|Degučiai–Kairiai]]
1955 m. Formulės 1 sezonas
1955 m. Formulės 1 sezonas buvo 6-tas FIA Formulės 1 pasaulio čempionatas. Jis prasidėjo sausio 16 d. ir baigėsi rugsėjo 11 d.
Sezono apžvalga
Ir šį sezoną dominavo Mercedes GP su Juan Manuel Fangio, kuris laimėjo keturias lenktynes. Dar vieną pergalę ekipai pridėjo argentiniečio komandos draugas Stirling Mossas. Vienintelę pergalę sezone šventė Scuderia Ferrari ekipa. Monako GP nugalėjo jos narys Maurice Trintignant. Tose lenktynėse lyderiavo net keturi pilotai. Iš pradžių pirmas buvo J. M. Fangio, jam pasitraukus dėl gedimo - S. Mossas. Ta pati problema privertė pasitraukti ir jį, tad į pirmą vietą pakilo Alberto Ascari su Lancia ekipa. Tačiau jis atsitrenkė į barjerus, tad pergalė atiteko M. Trintignant. Birželio 11 d. įvyko tragiškos 24 val. Le Mano lenktynės, kurių metu žuvo lenktynininkas Pierre Levegh ir daugiau nei 80 žiūrovų (iki šiol pagal žuvusiųjų skaičių šis įvykis laikomas pačiu tragiškiausiu automobilių sporto istorijoje). Dėl šios priežasties buvo atšaukti Prancūzijos, Vokietijos, Ispanijos ir Šveicarijos GP.
Tiamis
Renesanso mokslininkai manė, kad nuo Tiamio upės kilo Anglijos upės Temzės pavadinimas, kurį ten pernešę iš Epyro atkeliavę keltai.
Wrecking Ball
Wrecking Ball – septynioliktasis studijinis amerikiečių roko atlikėjo Bruce Springsteen albumas, išleistas 2012 m. kovo 5 d. Albumas susilaukė daugiausiai teigiamų kritkų įvertinimų, o žurnalas „Rolling Stone“ jį net išrinko geriausiu 2012 m. albumu. „Wrecking Ball“ debiutavo pirmoje vietoje šešiolikoje šalių, įskaitant JAV ir Jungtinę Karalystę. 2012 m. duomenimis, visame pasaulyje parduota virš 1,5 milijono albumo kopijų.
Apostilė
Apostilė – konsulinė pažyma, kuria oficialiai patvirtinamas parašo tikrumas, dokumentą pasirašiusiojo asmens pareigos ir, kai reikia, dokumente esančio antspaudo arba ženklo tapatumas, atitinkanti pridedamą prie 1961 m. spalio 5 d. Hagos konvencijos dėl užsienio valstybėse išduotų dokumentų legalizavimo panaikinimo esantį pavyzdį.
Pažymoje esantys parašas, antspaudas ir ženklas netvirtinami. Apostilės tekstas gali būti išdėstytas oficialia ją išduodančios valstybinės institucijos kalba. Be to, antraštės gali būti pateiktos ir antra kalba. Pavadinimas APOSTILLE (Convention de La Haye du 5 octobre 1961) turi būti rašomas prancūzų kalba.
Apostilė yra patvirtinimo patvirtinimas. Apostile galima tvirtinti tiek originalą, tiek ir prieš tai notaro patvirtintą originalo kopiją. Dokumentai su apostile galioja visose valstybėse, prisijungusiose prie 1961 m. spalio 5 d. Hagos konvencijos dėl užsienio valstybėse išduotų dokumentų legalizavimo panaikinimo. Sutarties šalys, ratifikavusios konvenciją, privalo turėti registrą arba kartoteką, kurioje daromi įrašai apie išduotas pažymas, nurodant pažymos eilės numerį ir išdavimo datą; dokumentą pasirašiusio asmens pavardę ir pareigas, o nepasirašytuose dokumentuose - antspaudą arba ženklą uždėjusią valstybinę instituciją. Bet kurio suinteresuotojo asmens prašymu valstybinė institucija, kuri išdavė pažymą, privalo patvirtinti, ar pažymoje esantys įrašai atitinka registro arba kartotekos duomenis.
Apostilę išduoda šalies (federacinėje valstybėje - federacijos subjekto) institucija (žemės, kantono kanceliarija), valstybės pareigūnas (pvz., konsulinis pareigūnas), tarnautojas, taip pat privatus asmuo (pvz.,notaras). Už apostilės išdavimą imama rinkliava. Pažyma išduodama pasirašiusiojo arba kiekvieno asmens, kuriam priklauso dokumentas, prašymu. Lietuvoje - Užsienio reikalų ministerija (Konsulinis departamentas), LR URM pavaldžios diplomatinės atstovybės bei konsulinės įstaigos.
Jesenicės
Jesenicės – miestas šiaurės Slovėnijoje, Krajinos regione, pasienyje su Austrija; savivaldybės centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta plieno pramonė („Acroni“ gamykla), metalurgija. Veikia Aukštutinės Savos muziejus.
UEFA taurių taurė 1969–1970 m.
UEFA taurių taurė 1969-1970 m. – dešimtasis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1969 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą.
KF Laçi
Liačio KF – Albanijos futbolo klubas iš Liačio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1960 m., kai buvo įkurtas Industriali Laç.
Barania
Barania  – medė Vengrijos pietuose, Kroatijos pasienyje. Įeina į Pietų Uždunojės regioną. Administracinis centras – Pėčas.
Geografija
Medė yra kalnuotame ir miškingame regione; čia iškilę žemi Mečeko, Vilanio, Baranios kalnai. Aukščiausia vieta – Zengės kalnas (682 m). Terminės versmės, akmens anglių telkiniai. Medės ribomis teka Dunojaus, Dravos upės.
thumb|left|240px|Kalvoti kraštovaizdžiai
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Nakrošiškiai
Nakrošiškiai – kaimas centrinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 11 km į pietvakarius nuo Ubiškės.
Vakarų slavai
thumb|230px|Šalys kur gyvena Vakarų slavai (pažymėta šviesiai žalia spalva)Vakarų slavai – slavų tautos. Dabartiniams vakarų slavams priskiriami lenkai, čekai, sileziečiai, slovakai, sorbai, kašubai ir polabai.
Istorija
Maždaug V a. slavai plėtėsi į vakarus link Oderio-Vyslos ir į dabartinę Vokietiją iki Elbės bei Zalės. Vėliausiai iki V a. pabaigos slavai apsigyveno Viduriniame Dunojaus baseine (dabartinė Slovakija, Vengrija, taip pat dabartinė Pietų Moravija). Viskas vyko gerokai komplikuočiau, pvz., dabartinė Slovakija greičiausiai buvo apgyvendinama keliomis bangomis tiek iš šiaurės, tiek iš pietų. Antroje VI a. pusėje langobardams traukiantis nuo Dunojaus, slavai plito į Panoniją, Noriką ir Karintiją iki pat dabartinės Aukštutinės Austrijos, Štirijos, Karintijos ir Krainos, net iki Tirolio.
Teiloro eilutė
Teiloro eilutė – 1712 m. B. Teiloro aprašyta formulė, pagal kurią polinomu galima aproksimuoti bet kurią tolydžią, realaus ar kompleksinio skaičiaus a aplinkoje be galo diferencijuojamą funkciją.
Vakarų slavai
Istorija
Pietiniai vakarų slavai apie 623 m. sukūrė Samo valstybę, kaip atsaką į avarų įsiveržimą į Panoniją. Prieš VIII a. pabaigą buvo susikūrusi Moravijos kunigaikštystė ir Nitros kunigaikštystė dabartinės Slovakijoje teritorijoje, joms susivienijus 833 m. susikūrė Didžioji Moravijos Kunigaikštystė, kuri greitai plėtėsi, tačiau X a. pirmoje pusėje buvo sužlugdyta iš Azijos kilusių vengrų (madjarų) klajoklių genčių. Centrinės Didžiosios Moravijos gyventojai slavų tekstuose vadinami slovieni (t. y., 'slavai') arba „moravų tautos“. Žodžiu slovieni vadinti ir slavai, gyvenę dabartinėje Vengrijoje, Slovėnijoje ir Slavonijoje – iš to kilę dabartiniai etnonimai slovakai ir slovėnai.
Teiloro eilutė
Formulė:
Vakarų slavai
Istorija
Į vakarus nuo Didžiosios Moravijos gyveno dabartinių čekų protėviai, daugiausia atskirose gentyse. XI a. didžiausia iš šių genčių čekus suvienijo į vieną tautą.
Teiloro eilutė
Čia n! yra n faktorialas, o f^{(n)}(a) žymi n - tąją funkcijos f išvestinę taške a.
Vakarų slavai
Istorija
XI a. čekai užkariavo vakarinę buvusios Didžiosio Moravijos centro dalį (dabartinė Moravija). Jos gyventojai moravai apie XIX a. buvo sučekinti. Iš rytinės šios teritorijos dalies (dabartinė Slovakija), valdant vengrams X-XV a., susiformavo dabartiniai slovakai.
Teiloro eilutė
Bendruoju atveju, Teiloro eilutės nebūtinai konverguoja į funkcijos reikšmę tame taške.
Pavyzdžiui:
Kvadratinė šaknis:
Trigonometrinės funkcijos (x čia reiškiamas radianais):
Atvirkštinės trigonometrinės funkcijos:
Wzór Taylora
Léo Taxil
Leo Taksilis (Léo Taxil, tikrasis vardas Antuan Gabriel Pages – Antuanas Gabrielis Pažesas, 1854 m. kovo 21 d. – 1907 m. kovo 31 d.) – prancūzų žurnalistas ir rašytojas.
Leonas Taksilis buvo ateistas. Vaikystės ir jaunystės metais jis mokėsi jėzuitų kolegijoje, tačiau vietoj religinės veiklos pasirinko kovotojo prieš religiją kelią.
Nuo 1879 m. per penkerius metus jis išleido apie dvidešimt antireliginių kūrinių – aštrių satyrinių pamfletų: „Popiežiaus Pijaus IX meilės nuotykiai“, „Jėzuito sūnus“, „Bordžijos šeima“, „Nuodytojas Leonas XIII ir penki milijonai kanauninkų“, „Šventieji pornografijos mėgėjai“ ir daug kitų. 1882 m. Taksilis rašo „Biblijos linksmybes“, o 1884 m. pasirodo jo „Jėzaus gyvenimas“ („Evangelijos linksmybės“).
Taip pat išgarsėjo apie dvylika metų vaidinęs uolų krikščionį, kovojęs su įvairius žmones tariamai apsėdusiu velniu. Šioje veikloje susilaukė didelės bažnyčios ir paties popiežiaus paramos. Paaiškėjus, kad jis tik apsimetinėjo, o žmonės kuriems padėjo – apskritai išgalvoti, popiežiaus autoritetui ir ypač neklystamumui buvo suduotas didelis smūgis.
Valdemaras Manomaitis
Valdemaras Manomaitis (1912 m. rugsėjo 30 d. Šiauliuose – 2000 m. rugsėjo 21 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas keramikas.
Biografija
1937 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokytojas Liudvikas Strolis, 1939 m. lankė Jono Mikėno skulptūros studiją Kaune. 1941–1943 m. dirbo Kauno „Dailės“ kooperatyvo „Keramikos ateljė“, 1946–1982 m. Kauno „Dailės“ kombinate, iki 1962 m. meno vadovas, 1971–1982 m. keramikos mažojo tiražo gamybos vadovas.
2015 m. Kaune, ant Parodos gatvėje esančio 7 numeriu pažymėto namo atidengta atminimo lenta.
Kūryba
miniatiūra|200px|right|Atminimo lenta Kaune Sukūrė animalistinių skulptūrėlių („Ožkų šeimyna“, 1939 m.; „Kumeliukai žaidžia“, 1950 m.; „Avinas“, 1970 m.), dekoratyvinių lėkščių („Lietuvaitė“, „Žuvys“, abi 1975 m.; „Liepsnelės“, 1977 m.), indų („Kraitelė svečiams“, 1963 m.; „Kavos servizas“, 1971 m.), nutapė peizažų. Devintame dešimtmetyje kūrė keraminę plastiką, daugiausia spiralės formos dekoratyvines vazas („Dviguba spiralė“, 1981 m.; „Spiralės plastika“, 1982 m.; „Spiralė“, 1989 m.).
Kūrybai būdingos apibendrintos formos, klasikinės proporcijos, puošyba poglazūriniais ir antglazūriniais piešiniais, dažniausiai figūrinėmis kompozicijomis, faunos ir floros motyvais. Ryški secesijos įtaka – asimetriškų formų, raiškių siluetų ąsotėliai, paukščių siluetus primenančios vazos.
Latvijos rajonai
thumb|350px|Latvijos administracinis suskirstymas
Latvija nuo 1968 m. sausio 1 d. iki 2009 m. liepos 1 d. buvo skirstoma į 26 rajonus (skliausteliuose nurodomi centrai) ir 7 miestus:
Silkroad Online
Silkroad Online, SRO  – maginės fantastikos nemokamas daugelio žaidėjų internetinis žaidimas vaidmenimis (MMORPG), korėjiečių kompanijos Joymax kūrinys, išleistas 2006 m. vasario 23 d. 2007 m. pasirodė versija Silkroad Online Legend I: Europe.
Veiksmas
Veiksmas vystosi istoriniame Šilko kelyje, apjungiančiame Europos, Kinijos ir islamo kultūras. Šio žanro žaidimui išskirtinumą teikia trišalis konfliktas tarp skirtingos veiklos atstovų – vagių, medžiotojų ir prekiautojų. Šios trys profesijos susijusios su karavanų pervežimu. Žaidėjai gali pasirinkti labiausiai patinkančią profesiją.
Apžvalga
Žaidimo veikėjai atstovauja europiečių ir mongoloidų rasėms, didelį kiekį personažų klasių. Žaidimo žemėlapis apjungia Azijos dalį, Centrinę Europą, Konstantinopolį. Silkroad pasaulio žemėlapis palyginti nedidelis, bet jo išvaizda įspūdinga: dykumos, žaliuojančios pievos, ledynai, paplūdimys pilnas krabų, urvas su daug kambarių ir kt. Didelė nesikartojančios išvaizdos būtybių įvairovė: skraidantys, bėgiojantys, plaukiojantys. Išskirtiniai žaidėjų įgūdžiai, daugelis ginklų su savo atskirais efektais žaidimą daro įdomesniu, siekiant išmėginti vis kitokią jų grupę. Žaidimą lydintys garsai įspūdingi, bet su daugeliu tų pačių pasikartojančių elementų, šūksnių. Siužete, be eilinio būtybių žudymo kaip ir daugelyje kitų MMORPG, yra ir įdomesnės Silkroad dalys, pvz., galima medžioti retai pasirodančius, sunkiai įveikiamias unique butybes, kurias nužudęs žmogus yra paskelbiamas visame serveryje.
Šiam nemokamam žaidimui būdingas aukštas internautų sukčiavimo lygis, nelegalių programų naudojimas. Yra kuriamos specialios programos, kurios pačios žudo butybes, keldamos žaidėjo lygį. Tai viena iš priežasčių, dėl ko serveriai tampa perpildyti, o paprastiems žaidėjams keblu į juos patekti. Vienas iš būdų – įsigyti mokamą „Premium“ bilietą, kuris leidžia prisijungti iš pirmo karto.
Yoshihiko Noda
Jošihiko Noda (, g. 1957 m. gegužės 20 d.) – Japonijos politikas, buvęs šalies ministras pirmininkas (2011–2012 m.), finansų ministras (2010–2011 m.), Atstovų rūmų narys (nuo 1993 m.), Demokratų partijos prezidentas (2010–2011 m.)
Politinė veikla
2005 m. Noda kritikavo tuomečio Japonijos premjero Junichiro Koizumi pareiškimą, kuriame A klasės karo nusikaltėlius pavadino „karo nusikaltėliais“, tačiau pagyrė jo apsilankymą Jasukunio šventykloje, skirtoje Japonų kariams, kovojusiems antrajame pasauliniame kare. Per Japonijos kapituliacijos metines 2011 m. rugpūčio 15 d. Noda pareiškė, kad Sąjungininkų nuteisti A klasės karo nusikaltėliai, jo požiūriu, teisiškai nebuvo karo nusikaltėliai, tokiu pareiškimu supykdydamas nuo Japonijos imperijos nukentėjusias kaimynines šalis.
Tapęs ministru pirmininku Noda palaikė branduolinės energijos atsisakymo siekius, Japonijos dalyvavimą Partnerystės abipus Ramiojo vandenyno (, TPP) derybose, PVM didinimą nuo 5 iki 10 %.
Vakarų Galicija
Vakarų Galicija arba Naujoji Galicija – Habsburgų monarchijos provincija egzistavusi 1795–1809 metais. Centras – Liublinas, nuo 1797 m. Krokuva. Ribojosi šiaurėje su Prūsijos karalystės Naująja Rytų Prūsija, vakaruose su Pietų Prūsija, pietuose su Galicijos ir Lodomerijos karalyste ir rytuose su Rusijos imperija.
Istorija
Įkurta 1795 m. iš užimtų žemių per trečiąjį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą. 1803 m. prijungta prie Galicijos ir Lodomerijos karalystės, bet išlaikė dalį savarankiškumo. Austrai prarado šį regioną po 1809 m. įvykusio Penktosios kolonos karo, kai 1809 m. balandžio 15 d. austrai užpuolė Varšuvos kunigaikštystę pradedami Varšuvos kunigaikštystės-Austrijos karą. 1809 m. balandžio 19 d. austrai pralaimėjo Rašino mūšį. Austrai pasitraukė iš Varšuvos kunigaikštystės po Vagramo mūšio. Po Šionbruno taikos sutarties regionas buvo prijungtas prie Varšuvos kunigaikštystės.
1795-1803 m. Buvo suskirstyta į 12 cirkulų:
1803-1809 m. buvo suskirstyta į 6 cirkulus:
Kultūrinis šokas
thumb|265px|Susidūrimas su šautuvus ir žirgus naudojančiais konkistadorais actekus taip pribloškė, kad jie palaikė ateivius išpranašautais dievais, atvyksiančiais iš rytų thumb|450px|Pagal modelį žmonės iš pradžių turės (1) medaus mėnesio periodą, o paskui (2) pereinamąjį laikotarpį, tai yra, kultūros šoką. Bet vėliau žmonės pradės adaptuotis (3) (punktyrinė linija rodo, kad kai kurie žmonės nekenčia naujos kultūros). Ir (4) nurodo kai kuriuos žmones, kurie grįžta į savo vietą prisitaikyti prie senovės kultūros. Kultūrinis šokas – terminas, apibūdinantis nerimą, nuostabos (vidinės dezorientacijos, sumišimo ir t. t.) jausmą, kylantį susidūrus su visiškai skirtinga kultūrine ar socialine aplinka arba gyvenimo būdu.
Terminą įvedė antropologas Kalvero Obergas 1954 metais. „Šoko“ terminas yra gana klaidinantis, nes kalbama ne apie trumpalaikį įvykį, o ilgą ir iš keleto psichologinių reakcijų susidedantį procesą:
Šis procesas apibūdinamas kaip W arba U formos kreivė. Pats Kalvero Obergas išskyrė keturis reakcijos susidūrus su neįprastomis sąlygomis etapus:
Krašto apsaugos savanorių pajėgų Dariaus ir Girėno apygardos 2-oji rinktinė
thumb|right|Rinktinės vėliava
Sudėtis
right|miniatiūra|KASP 2R pratybos|alt=|694x694px Rinktinę sudaro: štabas, 10 kuopų: 9 pėstininkų kuopos, Štabo ir aprūpinimo kuopa.
Kuopavietės išdėstytos Kaune, Jonavoje, Kėdainiuose, Raseiniuose, Šakiuose, Kaišiadoryse.
Vadovybė
Rinktinės vadas plk. ltn. Vaidas Vasiliauskas
Štabo viršininkas mjr. Marius Steponavičius
Rinktinės vyriausias puskarininkis srž. mjr. Artūras Miklušis
Tarptautinės operacijos
miniatiūra|right|KASP kariai PAG, Afganistanas|alt=|300x300px Rinktinės kariai dalyvavo tarptautinėse misijose:
Pokario istorija
1947 metų gruodžio mėnesį iš 6 atskirų partizanų grupių Biržų krašte sukurta Dariaus ir Girėno apygarda, vadovaujama Petro Tupėno-Ąžuolo, g. 1911 m. Braškių kaime. Apygardos štabo nariais buvo štabo viršininkas Juozas Kučinskas, buvęs Lietuvos kariuomenės karininkas, štabo propagandos ir agitacijos skyriaus viršininkas, laikraščio „Bočių keliais“ redaktorius Baltrėnas-Anupras, štabo karinio parengimo skyriaus viršininkas J.Rastauskas. Apygarda egzistavo labai neilgai, o joje veikę partizanai netrukus prisijungė prie Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio Vyčio apygardos tėvūnijos teisėmis.
Rinktinės istorija
1990 m. lapkričio 23 dieną Kaune buvo perlaidoti iš Giedraičių mūšio lauko į Kauną atgabenti žuvusio nežinomo kario savanorio palaikai. Pirmieji Kauno savanoriai prisiekė Lietuvos Respublikai, buvo pašventinta rinktinės vėliava.
1991 m. sausio 17 d. Lietuvos Respublikos Savanoriškosios krašto apsaugos įstatymas atvertė naują rinktinės kūrimosi puslapį ir pirmasis Kauno rinktinės vadas Vitalijus Straleckas 1991 m. vasario 27 d. išleido pirmąjį įsakymą, kuriuo buvo paskirti Kauno kuopų vadai. Šio įsakymo paskelbimo data nuo 2009 metų sausio yra laikoma rinktinės įkūrimo diena.
1999 m. sausio 15 d. Krašto apsaugos ministro įsakymu Nr. 64 Kauno apskrities teritorinės gynybos rinktinei suteikiamas Dariaus ir Girėno apygardos 2-oji rinktinės vardas.
Algimantas Briaunys
Algimantas Briaunys (g. 1964 m. lapkričio 3 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs vartininko pozicijoje.
Trenerio karjera
2018 m. vadovavo FK Atlantas, tačiau klubas turėjo finansinių problemų ir iki sezono pabaigos neišdirbęs Briaunys pasitraukė iš klubo.
2019 m. antroje pusėje, nuo liepos mėn., dirbo FK Palanga vyr. trenerio Viačeslavo Geraščenkos asistentu. Pasitraukus iš posto gudų specialistui, rugsėjo 16 d. buvo paskirtas vyr. treneriu ir stojo už komandos vairo.
Egzema
miniatiūra|Egzema ant rankų Egzema – paviršinis lėtinis, kartais ūminis alerginis, niežtintis odos uždegimas su polimorfiniu bėrimu (mazgeliai, vezikulos, šlapiavimas, šašai, pleiskanos). Atsiranda veikiant išoriniams ir vidiniams dirgikliams, esant sutrikusiai organizmo imuninei sistemai. Egzema yra dažna odos liga. Gydoma antihistaminiais preparatais, antibiotikais, gliukokortikoidais, imunizacija, emolientais.
Profesinė egzema
Profesinė egzema išsivysto, kai organizmą įjautrina įvairūs cheminiai junginiai, su kuriais susiduria tam tikrų profesijų žmonės. Dažniausiai profesine egzema serga statybininkai, dažytojai, chemijos, gumos, dažų, lakų, keramikos, tekstilės, poligrafijos pramonės, medicinos darbuotojai. Dažniau serga moterys, nes profesinė egzema susijusi su rankų darbu, buitiniais dirgikliais (skalbimas, valymas, maisto gamyba). Organizmo jautrumas gali susiformuoti per įvairų laiką, trumpiausiai per 8–32 valandas. Dažniausiai pažeidžiama veido, plaštakų, dilbių ir blauzdų oda. Ūmiose formose atsiranda paraudimas, pūslelės, šlapiavimas, šašai, pleiskanavimas. Lėtinė forma pasireiškia sustorėjusia ir sausa oda. Gydoma vengiant dirgiklių, antihistaminiais vaistais, gliukokortikoidais, emolientais. Persirgę profesine egzema asmenys turi dirbti kitą darbą.
Atopinis dermatitas
Atopinis dermatitas (tikroji egzema) yra sunkiausia ir ilgiausiai trunkanti egzemos forma, sukelianti stiprius odos bėrimus bet kurioje kūno vietoje. Gali sukelti įvairūs maisto alergenai: pienas, kiaušiniai, kviečiai, žuvis, citrusiniai vaisiai, kai kurie audiniai, žiedadulkės, dulkės, sporos, kosmetika, medikamentai ir kt. Liga dažnai paveldima. Pagrindiniai simptomai yra intensyvus niežėjimas, smulkūs mazgeliai ant odos. Niežėjimas pasireiškia priepuoliais, oda stipriai nukasoma ir būklė blogėja, ligonius dažnai kankina nemiga. Gydoma išsiaiškinus alergenus, jei to padaryti nepavyksta skiriamas simptominis gydymas. Ligoniams skiriami antihistaminiai vaistai, gliukokortikoidai, emolientai, rekomenduojama racionali dieta, kurortinis gydymas, patalpų drėkinimas, įvairių ekstraktų vonios. Sergantiems atopiniu dermatitu svarbu griežtai laikytis gydytojo nurodymų, nes liga linkusi recidyvuoti.
Linamarka
Linamarka – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Staškūniškio.
Kočevė
Kočevė – miestas pietų Slovėnijoje, netoli sienos su Kroatija; savivaldybės centras. Geležinkelio stotis.
Istorija
Žinoma nuo XIV a. pabaigos kaip germanų gyvenvietė.
Alkilhalidai
miniatiūra|Vienas iš alkilhalidų – tetrafluoretanas verda kambario temperatūroje Alkilhalidai dar žinomi kaip halogenalkanai – organiniai junginiai, sudaryti iš alkano su vienu ar daugiau vandenilio atomų, pakeistų į halogeno atomus. Dauguma tokių junginių turi neigiamų efektų aplinkai, ardo ozono sluoksnį, todėl pastaruoju metu tokių junginių gamybą stengiamasi mažinti, juos pakeisti kitais junginiais.
Polimeriniai halogeninti dariniai
Chlorintus ar fluorintus alkenus galima polimerizuoti ir taip gauti daug naudingų plastikų, tokių kaip PVC, PTFE.
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
'''1973 m. Petropolio tarpzoninis šachmatų turnyras''' – tai pasaulio čempionato ciklo (1973–1975) atrankinės šachmatų varžybos. Po FIDE kongresų Vankuveryje (1971) ir Skopjėje (1972) tarpzoninių turnyrų dalyvių skaičius buvo padidintas iki 36; nutarta rengti du atskirus turnyrus. Antras devintojo ciklo tarpzoninis vyrų turnyras vyko Petropolyje (Brazilija) 1973 liepos 22 – rugpjūčio 18 d.
Alkilhalidai
Istorija
Anglies tetracloridas ilgą laiką buvo ir dar tebėra naudojamas gesintuvams užpildyti.
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
Turnyras
Pirmą kartą vyko du tarpzoniniai turnyrai. Kiekviename jų dalyvavo 18 šachmatininkų iš 12 šalių. Trys geriausiai pasirodę dalyviai iš kievieno turnyro patenka į 1974 m. Kandidatų mačus.
Alkilhalidai
Istorija
Nuo 1928 metų halogeninti dariniai pradėti naudoti šaldytuvuose ir pakeitė nuodingą amoniaką ir sieros dioksidą. Dabar tokio panaudojimo atsisakoma.
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
Dalyvių atranka
Turnyre dalyvavo 18 žaidėjų.
Alkilhalidai
Iš alkanų
Alkanai reguoja su halogenais, sudarydami halogenalkanus. Tai grandininė, radikalinė reakcija, vykstanti trimis stadijomis:
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
Dalyvių atranka
Iš 1971 m. Kandidatų mačų - J. Geleris.
Alkilhalidai
Iš alkanų
Tai nėra efektyvus kelias, kadangi paprastai galima tokia eiga:
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
Dalyvių atranka
Už aukštus sportinius pasiekimus pakviesti V. Hortas, P. Keresas, L. Polugajevskis, L. Portišas, V. Smyslovas, L. Šteinas ir pasaulio jaunimo čempionas –  V. Hugas (1971). Mirus L. Šteinui, vietoj jo žaidė D. Bronšteinas (pagal atsarginių sąrašą).
Alkilhalidai
Iš alkanų
taip gaunamas mišinys.
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
Dalyvių atranka
Dešimt geriausiai pasirodžiusių šachmatininkų buvo atrinkti iš dešimties 9-ojo ciklo zoninių turnyrų:
🇧🇷 Henrikė Mekingas, Vladimiras Savonas,  Borislavas Ivkovas,  Ljubomiras Ljubojevičius, 🇺🇸 Samuelis Reševskis, 🇦🇷 Oskaras Pano, 🇷🇴 Florinas Georgiu, 🇨🇦 Peteris Biyiasas,  Tan Lian Anas, 🇮🇱 Šimonas Kaganas.
Alkilhalidai
Iš alkenų, prisijungiant HBr ar HCl
Alkenai reguoja su HCl ir HBr ir juos prisijungia. Prisijungimas vyksta pagal Makornikovo taisyklę. Susidaro halogenalkanų mišinys. Vienas produktas vyrauja.
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
Rezultatai
Nugalėjo H. Mekingas – 12 taškų: jis iš karto pateko į 1974 m. Kandidatų mačus. 2-4 vietas dalijosi J. Geleris, L. Polugajevskis ir L. Portišas – po 11½ taškų. Po papildomo mačo-turnyro Portorože į Kandidatų mačus pateko L. Portišas ir L. Polugajevskis.
Lentelė
Pasaulio šachmatų čempionato Tarpzoninis turnyras, Petropolis 1973 liepos 22 – rugpjūčio 18 d.
Alkilhalidai
Iš alkoholių
2) Pirminių ir antrinių alkoholių reakcija su SOCl2. Taip -OH grupę pakeičia chloras.
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
Lentelė
Nuo 1973 m. pasaulio čempionato cikle pradėti rengti 2 (vėliau ir 3) tarpzoniniai turnyrai. Iš kiekvieno turnyro patekdavo (1973 m. -trys) geriausiai pasirodę šachmatininkai į Kandidatų mačus
Alkilhalidai
Iš alkoholių
3) Reakcija su HX (X = halogenas). Taip -OH grup3 pakeičia halogenas. Su tretiniais alkoholiais tokia reakcija vyksta geriausiai.
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
Lentelė
Pastaba. Žalsva spalva pažymėti žaidėjai pateko į 1974 m. Kandidatų mačus
H.Mekingas iškart pateko į Kandidatų mačus. Kiti trys dalyviai, pasidaliję 2-4 vietas, dėl likusių dviejų vietų į 1974 m. Kandidatų mačus žaidė papildomą turnyrą: kiekvienas su kiekvienu po 4 partijas.
Alkilhalidai
Savybės
1) Grinjaro reagentų susidarymas:
2) Gilmano reagentų susidarymas:
1973 m. Petropolio Tarpzoninis turnyras
Lentelė
Papildomas turnyras dėl dviejų vietų į 1974 m. Kandidatų mačus, Portorožas 1973 m. rugsėjis 6-22 d.
Į 1974 m. Kandidatų mačus pateko Lajošas Portišas ir Levas Polugajevskis.
Alkilhalidai
Savybės
4) Organometalinių junginių kopuliavimo reakcija:
5)Pavertimas alkanais:
Minesota
Minesota  – 32-oji JAV valstija (nuo 1858 m. gegužės 11 d.). Sostinė – Sent Polas, didžiausias miestas – Mineapolis. Valstijos plotas – 225,1 tūkst. km².
Valstija įkurta 1858 m. iš rytinės Minesotos Teritorijos dalies ir nedidelės Vinskonsino teritorijos dalies. Du trečdaliai valstijos gyventojų gyvena vadinamajame „Twin Cities“ – Mineapolio ir Sent Polo aglomeracijoje, čia įsikūrusios ir stambesnių įmonių centrinės būstinės. Likusią valstijos dalį sudaro vakarinės dalies prerijos, šiais laikais naudojamos intensyviai žemdirbystei; miškinga pietryčių zona, praktiškai iškirsta ir naudojama žemdirbystei; mažiau apgyvendinta šiaurinė dalis, kurioje vystoma kalnakasyba, miškininkystė ir turizmas. Didžioji dalis gyventojų yra kilę iš Šiaurės Europos (ypač norvegų ir švedų) ir vokiečių imigrantų, tačiau per pastaruosius dešimtmečius etninė įvairovė išaugo valstijai pasipildžius naujais imigrantais iš Afrikos, Azijos ir Lotynų Amerikos.
Geografija
Minesota yra šiauriausia JAV valstija po Aliaskos. Jos dalis, vadinama „Northwest Angle“ yra vienintelė pagrindinės JAV dalies vieta, esanti šiauriau 49 laipsnių platumos. Valstijos šiaurės rytų dalis siekia Aukštutinio ežero krantus.
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Ekonomika
Minesotos valstija yra viena iš didžiausių geležies rūdos gavėjų šalyje. Granito, smėlio, žvyro gamyba valstijoje taip pat yra viena iš pirmųjų šalyje. Kviečiai, anksčiau buvę pagrindinis Minesotos žemės ūkio kultūra, dabar yra lenkiami tokių kultūrų kaip kukurūzai, sojų pupelės, galvijai.
5-ame dešimtmetyje gamyba pralenkė žemės ūkį, kaip pagrindinė pelno nešėja. Pagrindiniai pramonės produktai valstijoje yra įvairūs įrengimai, elektronikos, popieriaus, stiklo, molio, akmens produktai, chemikalai.
Prie Minesotos pramonės klestėjimo prisideda upės, kurios yra gerai išvystytos netoli pramonės centrų.
thumb|left|240px|[[Aukštutinis ežeras|Aukštutinio ežero krantas]] thumb|left|240px|Mineapolis thumb|left|240px|Mineapolis
Java
Terminas Java gali reikšti:
Gražina Remeikaitė
Gražina Konstancija Remeikaitė (1934 m. lapkričio 25 d. Josvainiuose, Kėdainių apskrityje – 2020 m. liepos 23 d. Vilniuje ) – lietuvių teatro ir kino dailininkė.
Biografija
1942–1946 m. mokėsi Josvainių pradinėje mokykloje, 1946–1950 m. – Kėdainių 2-oje mergaičių gimnazijoje. Dailės mokėsi 1950–1954 m. Kauno vidurinėje dailės mokykloje, 1955–1961 m. Vilniaus dailės institute.
1961–1962 m. buvo Valstybinio dailės muziejaus dailininkė. 1962–1974 m. dirbo dailininke-modeliuotoja Vilniaus modelių namuose, 1974–1992 m. – kostiumų dailininkė Lietuvos kino studijoje.
1978 m. įstojo į Lietuvos dailininkų sąjungą, scenografų sekciją. Nuo 1989 m. – Lietuvos kinematografininkų sąjungos, o nuo 2000-ųjų – Lietuvos teatro sąjungos narė.
Palaidota Karveliškių kapinėse.
Kūryba
Sukūrė kostiumus daugiau nei 30-čiai kino filmų ir teatro spektaklių.
Teatre:
Filmografija:
2011 m. apdovanota Lietuvos kultūros ir meno premija.
Satavahanų dinastija
Satavahavanų dinastija (Telugų kalba: శాతవాహనులు, Marathi: सातवाहन) – viena iš Andhros valstybės senovės Indijoje dinastijų, valdžiusi 230 m. pr. m. e. – 220 m., kuriai valdant Andhros valstybė kontroliavo visą centrinę Indiją (dab. Andhra Pradešas ir Maharaštra), sukurdama didelę Satavahanų imperiją.
Ši imperija iškilo po Maurjų imperijos žlugimo. Ji buvo pagrindinė politinė jėga tuometinėje Indijoje, išstūmusi užkariautojus iš Centrinės Azijos.
Kitos valstybės, egzistavusios Pietų Azijoje Satavahanų laikais buvo įvairios dinastijos, valdžiusios iš Gandharos šiaurės vakaruose ir Magadhos valstybė šiaurės rytuose.
Istorija
Satavahanos – pirmoji žinoma Andhros valstybės dinastija. Jos valdymo pradžioje Andhra kontroliavo sritis Indijos pietuose tarp Krišnos ir Godavario upių. Jos gyventojai buvo dabartinių telugų protėviai.
Nusilpus Maurjų imperijai apie 230 m. pr. m. e., naujosios dinastijos valdovas Simuka tapo nepriklausomas ir užkariavo milžiniškas sritis, Andhros valdžiai pajungdamas visą vidurio Indiją. Jo įpėdiniai užkariavimus tęsė. Satakarni gerokai apkarpė Šungų dinastijos Magadhą šiaurėje, užkariavo Kalingą, mirus šios valdovui Kharavelai. Tuo metu dinastijos sostine tapo Pratišthanapura (dab. Maharaštros valstijoje).
75-35 m. pr. m. e. buvo laikinas valstybės nusilpimas, kuomet dėl klajoklių indo-skitų antpuolių imperija laikinai neteko vakarinių sričių. Sustiprėjus šiaurėje Kanvų dinastijos Magadhai, Satavahanai tapo jos vasalais. thumb|left|Sančio stūpos vartai – Satavahanų meno šedevras Tačiau 30 m. pr. m. e. nužudžius paskutinįjį Kanvų valdovą, satavahanai užvaldė Magadhą. I a. jie aktyviai kovojo su didžiausiais savo priešais – indo-skitais, kurių viena grupė, įsikūrusi Gudžarate, sukūrė Vakarų satrapų valstybę.
Gautamiputra Satakarni (78-106) sumušė vakarų satrapus, vėl sugražindamas buvusią satavahanų galybę. Jo pergalė 78 m. naudojama maratų ir telugų tautų, skaičiuojant istorinius metus, kaip nuliniai eros metai.
Vėlesnių valdovų laikais buvo nuolat kovojama su vakarų satrapais, ir čia lydėjo permaininga sėkmė.
Po paskutiniojo didžiojo valdovo mirties 199 m. imperija ėmė pastebimai silpti ir byrėti. Jos teritorijose nebeatsikūrė nauja dinastija, o prasidėjo Indijos Tamsiųjų amžių laikotarpis, kuomet visa Vidurio ir pietų Indija buvo valdoma smulkių vietinių dinastijų.
Svarbiausios Satavahanos imperijos paveldėtojos buvo:
Kultūros pasiekimai
Savo kilme satavahanų dinastija buvo dravidiška, t. y. ne indoarijiška. Pirmieji valdovai tikriausiai šnekėjo dravidų kalba, kuri buvo dabartinės telugų kalbos pirmtakė.
Tačiau auganti imperija buvo labai stipriai hinduizuota, perimti šiaurės Indijos papročiai, kalba ir tradicijos. Dėl to imperijoje susiformavo indoeuropietiško Maharashtri prakrito kalba, kur tapo valstybine kalba. Ja buvo rašoma ir literatūra. Vėliau ši kalba tapo šiuolaikinės Marathi kalbos pagrindu.
Šios dinastijos valdymas pažymėtas budizmo suklestėjimu ir įspūdinga budistine architektūra. Vienas ryškiausių pavyzdžių yra Sančio stūpa, pastatyta I a. pr. m. e.
Bėkėšas
Bėkėšas  – medė Vengrijos pietryčiuose, Rumunijos pasienyje. Įeina į Pietų Alfeldo regioną. Administracinis centras – Bėkėščaba.
Geografija
Medė yra plokščioje Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Yra gamtinių dujų telkinių. Per Bėkėšo medę teka Kerešo upė.
thumb|left|240px|Ūkis netoli Kerešo upės
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Kočmierai
Kočmierai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 33 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Aukštutinis Eivonas
Aukštutinis Eivonas  – upė Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje; Severno kairysis intakas. Prasideda Naseby vietovėje Nortamptonšyre. Teka į pietvakarius per Lesterširą, Northamptonširą, Vorikširą, Vusterširą ir Gloučesterširą. Įteka į Severeną Tiviksberyje.
Gečiai
Gečiai – kaimas centrinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 12 km į pietvakarius nuo Ubiškės.
Arbūzas
Arbūzas (Citrullus) – moliūginių (Cucurbitaceae) šeimos augalų gentis. Rusiškas pavadinimas kilo iš persų kalbos žodžio charbiuza, reiškiančio melioną arba didelį agurką.
Morfologija
Vienmetis augalas 2-3 ir daugiau metrų ilgio šlaužiančiu, išsišakojusiu stiebu. Vaisius – labai didelė, rutuliška uoga, lygiu paviršiumi. Vaisiaus žievė 0,5-1,5 cm storio, minkštimas rožinis arba raudonas, labai sultingas, saldus. Kai kurių rūšių minkštimas baltas arba balsvai geltonas.
Paplitimas
Arbuzų gentis savaime paplitusi visoje Afrikoje, išskyrus Kongo lietaus miškų regioną, savaiminė Pietvakarių Europos pakraščiuose palei Viduržemio jūrą, Artimuosiuose Rytuose, Turkmėnijoje, Afganistane ir Pietų Azijoje.
Žydai ir arabai augino arbūzus dar 1500 m. pr. m. e. Vakarų Europoje jis atsirado tik XI-XII a. kryžiuočių riterių dėka.
Auginamas pietiniuose šalies rajonuose, nors dabar yra įvairių arbūzų veislių, pritaikytų auginti šaltesnių Azijos regionų klimate, pietiniuose ir pietrytiniuose Europos dalies regionuose.
Rūšys
thumb|260px|right|[[Mauritanija|Mauritanijos Adraro vilajo dykumyniame regione augantys kartieji arbūzai (Citrullus colocynthis)]] Arbūzų gentyje yra išskiriamos 7 rūšys:
Irena Mikšytė
Irena Mikšytė-Beriozovienė (1927 m. lapkričio 21 d. Kaune – 2017 m. lapkričio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikologė, publicistė, žurnalistė, redaktorė, poetė, dainų tekstų autorė.
Biografija
Skambinti fortepijonu vaikystėje mokė motina, 1939 m. Šiauliuose – Stasys Vainiūnas, Vilniaus muzikos mokykloje – Elvyra Palevičiūtė-Čibirienė. 1940–1945 m. mokėsi Vilniaus II-oje mergaičių gimnazijoje. Studijavo chemiją Vilniaus universitete. 1948–1953 m. studijavo LSSR konservatorijos Jakovo Ginzburgo fortepijono klasėje.
1948–1955 m. dirbo fortepijono mokytoja Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje. 1953–1974 m. Lietuvos radijo muzikos laidų redaktorė, 1957–1967 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto muzikos laidų redakcijos vyr. redaktorė; 1964–1974 m. rengė ir vedė muzikos laidą „Tonika“. 1967–1985 m. žurnalo „Kultūros barai“, 1986–1987 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ muzikos skyrių redaktorė, parašė daug aktualių straipsnių ir apybraižų, paskelbė atskirų Lietuvos rajonų bei miestų muzikinio gyvenimo ir jo istorijos apžvalgų. 1989–1991 m. SSRS AT deputato, kompozitoriaus Vytauto Laurušo padėjėja. 1993–2002 m. Lietuvos našlaičių globos komiteto Čikagoje bendradarbė.
Parašė daug muzikinės publicistikos (slapyvardis Irma Juraitė), libretą Vitolio Baumilo operai „Paskenduolė“ (1957 m.), scenarijus televizijos dokumentiniams muzikos filmams, tekstų dainoms, kurias sukūrė Eduardas Balsys, Benjaminas Gorbulskis, Vytautas Laurušas, Vygandas Telksnys. Į lietuvių kalbą išvertė daug Edvardo Grygo, Franco Šuberto, Roberto Šumano ir kitų kompozitorių dainų, romansų, arijų tekstų.
Palaidota Antakalnio kapinėse.
Sviestinė arbata
thumb|250px|right|Tibeto vienuolis gamina sviestinę arbatą. Sviestinė arbata, arba po cha  – gėrimas, gaminamas iš arbatmedžio lapų, jako pieno sviesto ir druskos. Populiariausias Tibete, Butane ir pietvakarių Kinijoje.
Istorija
Pagal turimus istorinius duomenis, ši arbata Tibete pradėta naudoti dar prieš X a. Maždaug nuo XIII a. ji jau buvo išplitusi visame Tibete. Kraštą pradėjus valdyti Dalai Lamoms, sviestinė arbata tapo valdžios monopoliu. Šiais laikais ją gaminti ir pardavinėti jau oficialiai leidžiama visiems, tačiau pagrindinė prekiautoja vis dar yra vyriausybė.
Paruošimas
Tradiciškai arbata ruošiama verdant arbatmedžio lapus maždaug pusę dienos, kol vanduo tampa tamsiai rudas. Tuomet jis nukošiamas ir supilamas į cilindrus su šviežiu jako sviestu bei druska, sukratomas. Gautas tiršto aliejaus konsistencijos skystis patiekiamas mediniuose dubenėliuose, arbatos puodeliuose arba stiklinėse.
Yra įvairių šio paruošimo būdo variacijų. Kartais naudojama ir šiek tiek sodos.
Naudojimas
Sviestinė arbata yra labai paplitusi Tibete. Tradiciškai ji yra geriama kiekvieną rytą prieš darbą, ja vaišinami svečiai ir pan., taip pat ji geriama kaip kasdieninis gėrimas. Paplitusi ir tarp klajoklių. Ji yra labai kaloringa, suteikia energijos, sviesto riebalai saugo lūpas nuo sudžiūvimo.
Pagal paprotį arbata geriama retais dideliais gurkšniais, ir po kiekvieno gurkšnio šeimininkas svečiams vėl pripildo puodelį. Taip svečiai arbatos niekada neišgeria iki dugno, indas nuolat būna pilnas. Priimta, kad iki dugno svečias arbatą išgeria tik prieš išeidamas.
Taip pat sviestinė arbata naudojama kaip padažas kartu su tibetietišku valgiu – tsampa.
Šiuo metu pardavinėjamas ir arbatos koncentratas. Jis atskiedžiamas vandeniu ir sumaišomas su sviestu bei druska prieš pat vartojimą specialioje medinėje maišyklėje.
Voyageur
Voyageur – septintasis studijinis muzikinio projekto Enigma albumas, išleistas 2003 m. Albumo sudėtyje – 3 singlai: Voyageur, Boum-Boum ir Following the Sun.
Voyageur gerokai skiriasi nuo ankstesnių Enigmos albumų: visiškai nebeliko tradicinio įžanginio rago garso, sjakuchati fleitų, bažnytinių giesmių, kitų „enigmatiškų“ garsų. Daugelyje kūrinių gausu elektroninių, klubinės muzikos ritmų, vokalinės dalys gerokai artimesnės pop muzikai.
Georgas Barkanas
Georgas Barkanas (, g. 1927 m. gruodžio 17 m. Ryga) – latvių dailininkas tekstilininkas, tapytojas, architektas.
Biografija
1948 m. baigė Latvijos dailės akademiją, 1951 m. – Latvijos universiteto Architektūros fakultetą.
1952–1960 m. dirbo architektu projektavimo institutuose. 1961–1986 m. dėstė Rygos vidurinėje taikomosios dailės mokykloje. Nuo 1956 m. Latvijos dailininkų sąjungos, nuo 1966 m. Latvijos architektų sąjungos narys.
Kūryba
Nuo XX a. septintojo dešimtmečio kūrė figūrinius gobelenus, kuriems būdinga architektoniška, dekoratyvi vaizdo struktūra, ryški ritmika, subtilios artimų tonų spalvos („Žvejai“ 1967 m., „Liaudies daina“ 1971 m.). Sukūrė architektūrinių projektų, panašaus stiliaus batikų, tapybos kompozicijų.