cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marsala (vynas)
Pradžioje Marsalos vynas būdavo stiprinamas alkoholiu, kad geriau išsilaikytų pervežant okeaniniais laivais, dabar jis spirituojamas dėl paklausos užsienio rinkose.
Gamsutlis
Istorija
Manoma, kad Gamsutliui – apie 2000 metų. Išlikusi tradicinė plaušplyčių architektūra, senovinių religinių artefaktų (rasta krikščioniškų kryžių su persiškais užrašais, ant pastatų – arabiškų užrašų, ant medinių durų – Dovydo žvaigždė).
Marsala (vynas)
Marsala gaminama iš baltauogių itališkų Grillo, Inzolia ir Catarratto vynuogių.
Istorija
Viena iš patikimiausių versijų, kaip Marsalos regione ėmė gaminti spirituotą vieną, yra susijusi su anglų prekybininku Džonu Vudhausu (John Woodhouse). 1773 m. Vudhausas išlipo Marsalos uoste ir „atrado“ vietinį vyną, kuris buvo brandinamas medinėse statinaitėse, o skonis buvo panašus į spirituotus ispaniškus ir portugališkus vynus, kurie tada buvo populiarūs Anglijoje. Vudhausas suprato, kad in perpetuum metodika didina alkoholio kiekį vyne, bet kartu išsaugo vyno skonį ilgų pervežimų jūra metu. Vudhausas nutarė, kad spirituotas Marsalos vynas turėtų išpopuliarėti Anglijoje. Marsalą iš tikrųjų puikiai pirko Anglijoje, todėl Vudhausas grįžo į Siciliją ir 1796 m. pradėjo masinę marsalos gamybą.
Gamsutlis
Istorija
XIX a. Gamsutlis buvo nemažas aūlas, čia gyveno virš 200 gyventojų. XX a. veikė parduotuvės, medicinos, akušerių punktai, iki kaimo buvo galima privažiuoti automobiliais. Visgi, 7–8 dešimtmečiais gyventojų pradėjo sparčiai mažėti, jie išsikėlė į lengviau pasiekiamas vietas. 2015 m. mirė paskutinis Gamsutlio gyventojas.
Marsala (vynas)
Istorija
XIX a. antroje pusėje Florio kartu su kitais vynuogynais nusipirko Vudhauso kompaniją ir suvienijo Marsalos vyno pramonę. Florio ir Pellegrino iki šiol yra pagrindiniai Marsalos gamintojai.
Gamsutlis
Istorija
Dabar Gamsutlis – populiarus turistinis objektas, dar vadinamas „Rusijos Maču Pikču“.
Marsala (vynas)
Apdovanojimai
Marsalos vynas buvo pirmas vynas Italijoje (1969 m.), gavęs Denominazione di Origine Controllata (kitaip DOC) statusą.
Gamyba
Spirituota marsala buvo ir dabar yra gaminama naudojant metodiką, kuri vadinasi in perpetuum ir yra panaši į solera metodiką, kurią naudoja chereso gamyboje Cherese (Ispanija). .
Marsala, gaminama eksportui.
Vartojimas
Marsala tradiciškai patiekiama:
Marsala naudojama maišytiems alkoholiniams gėrimams gaminti, taip pat įeina į kai kurių konditerinių gaminių sudėtį (pvz., Tiramisu).
Rūšys
Marsalos klasifikuojamos pagal jų spalvą, saldumą ir brandinimo trukmę:
Sluika
Sluika – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Šudzialovo, apie 14 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 37 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Patagonia Run
Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 145 km, o vertikalaus sukilimo suma – 8 km. Be šių varžybų vyksta ir kitos bėgikų lenktynės tuo pačiu metu Patagonijoje, tačiau pastarasis renginys sulaukia daugiausiai susidomėjimo.
Abramas Kikoinas
Biografija
Gimė 1914 m. vasario 23 d. Žagarėje, Isako Kikoino ir Bunės Majofis šeimoje, brolis taip pat mokslininkas Isakas Kikoinas. 1930 m. rugsėjį baigė Pskovo mokyklą ir įstojo mokytis į Leningrado fizikos-matematikos institutą. 1931 m. perėjo mokytis į Leningrado politechnikos universitetą. 1936 m. baigęs mokslus išsiųstas į Charkovą, kur dirbo fizikos instituto laboratorijoje. 1941 m. prieš naciams užimant Charkovą išsiųstas į Almatą, kur prisidėjo prie karinių gamyklų statybų bei dirbo karininkų instruktoriumi. 1943–1945 m. dirbo viename iš TSRS atominio ginklo kūrimo programos filialų Sverdlovske, tuo pačiu metu dėstė Uralo industrijos institute. 1946–1952 m. buvo fizikos katedros vadovu, universitete dėstė iki 1986 metų. 1946–1970 m. dirbo metalų fizikos institute, kur nuo 1957 m. gegužės iki 1970 m. buvo radiacijos laboratorijos vadovu. Parašė ir išleido molekulinės fizikos vadovėlius skirtus universiteto studentams bei parengė fizikos vadovėlius 8, 9, 10 klasių moksleiviams, kurie buvo leidžiami nuo 1965 m. iki 2007 metų. Parašė apie 70 mokslinių straipsnių į Uralo universiteto žurnalą Kvant. Išėjęs į pensiją 1989 m. įsitraukė į Jekaterinburgo žydų bendruomenės Atikva veiklą. Už nuopelnus mokslui apdovanotas įvairiais valstybiniais apdovanojimais. Mirė 1999 m. rugsėjo 22 d. Jekaterinburge. Sūnus Konstantinas taip pat fizikas.
Aušra Gudeliūnaitė
Aušra Gudeliūnaitė (g. 1963 m. rugsėjo 5 d. Naujalaukyje, Trakų raj.) – Lietuvos irkluotoja, dalyvavusi 1988 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Seule (Pietų Korėja), kur SSRS rinktinės sudėtyje su aštuonviete 2000 m distancijoje parodė laiką 6:22.35 ir užėmė 4-tą vietą (tarp 16 įgulų).
Sporto pasiekimai
Trakų internatinės sporto mokyklos auklėtinė. SSRS sporto meistrė (1982). Treneriai Adomas Baublys (1978–1989), Jonas Čižauskas (1989–1991). SSRS jaunimo irklavimo 5 kartus čempionė (1979–1982, su Lietuvos aštuonviete, 1981, su Lietuvos paviene keturviete su vairininku). Pasaulio jaunimo čempionatuose laimėjo 2 kartus sidabro medalį (1979, Maskva ir 1980, Vilenbrukas, Belgija, su SSRS aštuonviete).
Daugkartinė Lietuvos čempionė (su aštuonviete, paviene keturviete su vairininku, su porine keturviete su vairininku), 3 kartus SSRS (1987, su SSRS aštuonviete ir 1987, 1988, su SSRS paviene keturviete su vairininku) moterų čempionė. Pabaltijo šalių irklavimo mačų laimėtoja (1982–1990).
Pasaulio moterų čempionato (1987, Kopenhaga, su SSRS paviene keturviete su vairininku) ir XXIV olimpinių žaidynių (1988, Seulas, su SSRS aštuonviete) 4 vietos laimėtoja.
Aprijus
Aprijus (Hofra, valdė 589−570 m. pr. m. e.) – ketvirtasis 26-osios (Saiso ar Saito) dinastijos Senovės Egipto valdovas.
Aprijus buvo faraono Psamtiko II sūnus. Jis vykdė pasipriešinimo chaldėjų Babilonijai politiką Artimuosiuose Rytuose. 589 m. pr. m. e. jo kariuomenė nesėkmingai bandė palaužti babiloniečių Jeruzalės apsiaustį (žydai faraoną vadino Hofros vardu). Po Jeruzalės žlugimo daugelis žydų pasitraukė į Egiptą. 582 m. pr. m. e. Nabuchodonosaro II kariuomenė įsiveržė į Egiptą, bet be didelės sėkmės. 574−571 m. pr. m. e. Aprijus vykdė sėkmingas kampanijas prieš Tyrą, Sidoną ir Kiprą. Jos tikriausiai atitraukė babiloniečių resursus ir dėmesį nuo tiesioginio Egipto užpuolimo. 571−570 m. pr. m. e. faraonas netikėtai vykdė kampaniją prieš Kirėnės graikų miestą Kirenaikoje. Tikriausiai jis prisibijojo miesto valdų plėtimosi ir grėsmės vakarinėms Egipto sienoms. Kampanija užsibaigė visišku pralaimėjimu ir sukilimu Egipto kariuomenėje, daugiausiai vykdytu egiptiečių, kurie patyrė didelių nuostolių ir nebuvo patenkinti samdiniams suteikiamomis privilegijomis. Maištininkai, vadovaujami Amasio II, nugalėjo Aprijų ir šis buvo priverstas bėgti. Tikėtina, kad jis bėgo į Babiloniją pas Nabuchodonosarą II. 567 m. pr. m. e. babiloniečiai surengė įsiveržimą į Egiptą su tikslu grąžinti Aprijui sostą, bet pralaimėjo. Aprijus žuvo ir Amasis pagerbė jį palaidodamas Saiso Neitės šventyklos kapinėse. Apie faraono vidaus politiką žinoma labai mažai, jis tikriausiai prisilaikė tradicijų, kas matyti iš Memfio stelos įrašų, ir pastatė rūmus Memfyje.
Novaros mūšis (1849)
Novaros mūšis – vienas iš mūšių tarp Austrijos imperijos ir Sardinijos karalystės per Pirmąjį Italijos nepriklausomybės karą, vykusį Italijos susivienijimo laikotarpiu. Visą 1849 m. kovo 22 d. dieną trukęs ir kovo 23 d. auštant pasibaigęs mūšis baigėsi sunkiu Sardinijos kariuomenės pralaimėjimu ir atsitraukimu.
Apžvalga
1848 m. Austrijos ir Sardinijos sudarytos nelengvos paliaubos truko mažiau nei septynis mėnesius, kol 1849 m. kovo 12 d. Sardinijos karalius Karolis Albertas paliaubas pasmerkė. Austrijos kariuomenė perėmė karinę iniciatyvą Lombardijoje. Vadovaujama feldmaršalo Jozefo Radeckio fon Radeco, ji užėmė tvirtovės miestą Mortarą.
Pasekmės
Austrijos generolas baronas Julijus fon Hainau sutramdė Brešą, esančią už 87 kilometrų į šiaurės vakarus nuo Milano, o Karolis Albertas atsisakė sosto ir atidavė jį sūnui Viktorui Emanueliui, kuris vėliau tapo pirmuoju suvienytos Italijos karaliumi. Frydrichas Engelsas rašė, „kad po šio pralaimėjimo Turine tikimasi revoliucijos ir respublikos paskelbimo, kyla iš to, kad tam bando užkirsti kelią Karolio Alberto abdikacija vyresniojo sūnaus naudai“. Sardinijos respublika nebuvo sukurta, nors vasario mėn. jau buvo paskelbta Romos respublika, taip pat egzistavo San Marko respublika. Karolis Albertas buvo ištremtas į Porto miestą Portugalijoje ir netrukus mirė.
Rugpjūčio 9 d. buvo pasirašyta taikos sutartis. Sardinija buvo priversta sumokėti Austrijai 65 mln. frankų kompensaciją.
Kasmet rengiamos mūšio rekonstrukcijos. Austrijos fregata „Novara“, 1857–1859 m. vykusi į mokslinę ekspediciją aplink pasaulį, buvo pavadinta šios Austrijos pergalės vardu.
Gudžiūnų herbas
Gudžiūnų herbas – vienas iš Gudžiūnų miestelio ir seniūnijos (Kėdainių rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Viršutinė herbo dalis raudona, apatinė – sidabrinė. Viršutinėje dalyje pavaizduoti du sukryžiuoti kardai, apatinėje – jaučio galva.
Istorija
2014 m. balandžio 29 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-1793.
Didysis garnys
Didysis garnys arba garnys milžinas (Ardea goliath) – garninių (Ardeidae) šeimos paukštis. Stambiausias garninis paukštis.
Išvaizda
Labai stambus garninis paukštis. Kūno ilgis – 120–150 cm, atstumas tarp sparnugalių – 200 cm, sveria 4,3 – 4,5 kg. Patinas stambesnis už patelę.
Galva raudonai kaštoninė. Kuodas ilgas, kaštoninės spalvos. Snapas storas, stambus. Rainelė geltona. Plika oda tarp snapo ir akių žaliai geltona. Veido šonai, nugarinė kaklo dalis, šviesiai kaštoninė. Smakras ir gerklė balti, išmarginti juodais dryžiais. Nugara melsvai pilka. Sparnų išorė melsvai pilka, sparno priekyje kaštoninė dėmė (matoma paukščiui stovint). Nugarą dengia puošnios, pilkos plunksnos. Krūtinės viršų dengia baltos, puošnios, ilgos plunksnos. Krūtinė ir kūno apačia yra kaštoninės spalvos. Vidinė sparnų pusė yra rusva. Kojos ilgos, juodos.
Paplitimas
Paplitęs Užsachario Afrikoje, negausios populiacijos aptinkamos Azijos pietvakariuose ir pietuose.
Biologija
Biotopas – šlapynės, ežerai, pelkės, raistai ir estuarijos.
Ne veisimosi periodu laikosi pavieniai. Daug laiko praleidžia stovėdami vandenyje ir laukdami grobio. Baikštus. Pajutęs grėsmę paskrenda į šalį.
Pagrindinę maisto raciono dalį sudaro 15 – 50 cm ilgio žuvys. Taip pat minta varlėmis, driežais, gyvatėmis, graužikais, krabais, krevetėmis ir maita.
Veisimosi periodas sutamapa su liūčių laikotarpio pradžia. Kolonijų lizdavietės salose, arba vandens apsuptuose žolės sąžalynuose. Pavienių porų lizdavietės upių, ežerų pakrantėse ar nedidelėse salelėse. Lizdą krauna iš medžių šakų, nendrių stiebų. Lizdas 1 – 1,5 m diametro. Dėtyje 3 – 4 šviesiai žydri kiaušiniai. Kiaušinis sveria 92 – 117 g. Inkubacija – 24 – 30 dienos. Jauniklius maitina atrytu maistu, du kartus per dieną. 5 savaičių jaunikliai palieka lizdą.
Nelasvėje gyvena 22,9 metus, laisvėje – 15.
Oksija
Oksija  – Graikijai priklausanti Jonijos jūros sala.
Geografija
Oksija yra didžiausia sala pietinėje Echinadų salų grupėje, priklausančioje Jonijos saloms. Sala yra prie Achelojo upės žiočių. Oksijos salos ilgis – 5 km, plotis – apie 2 km. Saloje yra aukščiausias taškas visose Echinadų salose – 421 m. 2011 m. duomenimis saloje nebuvo nuolatinių gyventojų.
Istorija
Šalia salos 1571 m. įvyko Lepanto mūšis.
2011 m. tuometinis Vilniaus meras Artūras Zuokas konferencijoje „Versli Lietuva“ pristatė savo idėją Lietuvai įsigyti Oksijos salą ir įkurti joje lietuvių kurortą – Dausuvą. Vėliau idėja nebebuvo vystoma.
2012 m. balandį salą nusipirko Kataro karališkoji šeima.
Regeniškės
Regeniškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Sužionių.
Sosnovikas
Sosnovikas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Šudzialovo, apie 21 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 34 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Tubuajo salos
thumb|240px|Tubuajo salų žemėlapis thumb|150px|Pietinių salų vėliava
Buivydiškių VI tvenkinys
Buivydiškių VI tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, į šiaurę nuo Buivydiškių gyvenvietės. Sudarytas užtvenkus Sudervės upelį (Neries intakas) 8,8 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,61 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 158 m. Krantai vietomis aukštoki, apaugę krūmynais ir medžiais. Šalia įsikūrę Gineitiškių, Antežerių, Pašilaičių gyvenvietės. Į rytus yra Vilniaus miesto Pašilaičių mikrorajonas.
Tubuajo salos
Tubuajo salos arba Pietinės salos (, tub. Tuha’a Pae, Tupua’i) – salynas Okeanijoje, rytų Polinezijoje, priklauso Prancūzijos Polinezijai (vienas iš 4 šią valdą sudarančių salynų). Salyną sudaro dvi salų telkmės: Tubuajo salos (5) ir Baso salos (2). Plotas – 148 km². Aukštis iki 435 m (Raivavaės saloje).
Salyną sudaro šios salos:
2017 m. Tubuajo salose gyveno 6965 gyventojai. Vietos gyventojai – tubuajai. Auginamos kokospalmės, bananai, iš Europos užvežtos daržovės (agurkai, pomidorai ir kt.), vejamas pandano pluoštas. Pagrindinė gyvenvietė ir salyno administracinis centras – Mataura (Tubuajo s.).
Valdemaras Mačiulskis
Valdemaras Mačiulskis (g. 1966 m. liepos 19 d. Vilniuje) – Lietuvos olimpietis, irkluotojas (vairininkas), irklavimo treneris. Akademinio irklavimo rinktinės narys 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Trakų internatinės sporto mokyklos (1984), Klaipėdos irklavimo sporto mokyklos, Sportininkų rengimo centro (1992–1995) auklėtinis. Lietuvos nacionalinei rinktinei atstovavo 1992–1995 m. Treniravosi pas Liudviką Milešką (1995–2005). Klaipėdos sporto centro treneris (1999–2010). 2007 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją.
Daugkartinis Lietuvos irklavimo čempionas. Pabaltijo keturvietės su vairininku irklavimo čempionas (1991, Trakai). SSRS čempionato vyrų aštuonvietės irklavimo varžybų bronzos medalininkas (1989).
Pasaulio čempionatų dalyvis: dvivietės su vairininku varžybose 2 artus užėmė 6 vietą (1993, Roudnice, Čekija, 1994, Indianapolis, JAV), neolimpinių rungčių keturvietės su vairininku varžybose – 13 vietą (1996, Stratklaidas, Didžioji Britanija).
Dalyvaudamas XXV olimpinėse žaidynėse (1992 m. Barselona, Ispanija), irklavimo varžybose užėmė 9 vietą (pavienė dvivietė su vairininku, 2000 m, tarp 16 įgulų).
Serie C
Serie C (taip pat vadinama Lega Pro) – trečia pagal pajėgumą Italijos futbolo lyga. Nuo 2014 m. (sujungus Lega Pro Prima Divisione ir Lega Pro Seconda Divisione lygas) ją sudaro trys grupės po 20 komandų. 4 geriausios komandos iš šios lygos perkeliamos į Serie B čempionatą, o devynios blogiausiai pasirodžiusios – pažeminamos į Serie D lygą.
2017 m. gegužės 25 d. lyga grįžo prie originalaus pavadinimo Serie C.
Siekiant palaikyti jaunus Italijos žaidėjus, Serie C komandoms privaloma savo sudėtyje turėti 16 vyresnių nei 23 metų amžiaus žaidėjus, taip pat dvi vietos skiriamos daug metų klube žaidžiantiems žaidėjams. Klubų žaidėjams iki 23 metų amžiaus ribojimų nėra.
Justitia
Justitia ( – Justicija, teisingumo deivė) – specializuota teisinės literatūros leidykla Lietuvoje (savo veiklą pradėjo 1989 m.); dalykinis teisės mokslo bei praktikos žurnalas. Leidiniai – mokslo ir praktikos darbai, skirti esamiems ir būsimiems teisininkams. Auditorija – teisėjai, advokatai, valstybės tarnautojai ir pareigūnai, įmonių teisininkai, teisės studentai. Pagrindiniai leidiniai yra vadovėliai, monografijos, mokomosios priemonės, LR kodeksų komentarai ir teisės periodika (teisės mokslo ir praktikos žurnalas „Justitia“, žurnalas „Arbitražas. Teorija ir praktika). Jais, pasak leidyklos, siekiama „atverti kelius į teisės mokslo ir praktikos pasaulio pažinimą“, kurti Lietuvos teisės doktriną.
Išleisti tokie Kodeksų komentarai kaip:
Leidyklos direktorius Remigijus Jokubauskas (Lietuvos leidėjų asociacijos prezidentas nuo 2012 m.).
Buveinės adresas: Tilto g. 17/Radvilų g. 4, LT-01101, Vilnius.
Autoriai
Leidinių autoriai ir bendraautoriai – žymūs Lietuvos teisės mokslininkai ir praktikai:
Žurnalas „Justitia“
1989 m. Lietuvos teisininkų draugija (LTD) įsteigė ir pradėjo leisti laikraštį „Justitia“.
1996 m. vietoj laikraščio pradėtas leisti to paties pavadinimo žurnalas. Jame publikuojami straipsniai aktualiomis civilinės teisės, civilinio proceso, konstitucinės teisės, Europos Sąjungos teisės ir kitomis temomis; pateikiama Lietuvos teismų, Europos Teisingumo Teismo ir Europos žmogaus Teisių Teismo praktika. Leidžia leidykla „Justitia“.
Nuo 2003 m. teisės mokslo ir praktikos žurnalas „Justitia“ leistas kartu su priedu „Teisės žinios“, kuriame buvo apžvelgiamos teisinio gyvenimo aktualijos ir įvykiai. Leidžiamas 4 kartus per metus. Leidinį rėmė Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondas.
Redaktorių kolegijos nariai – Valentinas Mikelėnas (pirmininkas), Vytautas Nekrošius, Vytautas Mizaras, Tomas Davulis, Gintaras Goda, Danutė Jočienė, Egidijus Vidmantas Kurapka, Stasys Šedbaras, E. Šileikis, Gintaras Švedas, V. Valančius; iki 2007 m. spalio 23 d. – advokatas Algimantas Dziegoraitis (1939–2007).
Laikraščio „Justitia“ leidėjas ir vyriausiasis redaktorius buvo teisininkas Arvydas Jokubauskas (1991 m. lapkričio–1992 m. gegužės mėn. jį pavadavo Arūnas Valinskas ), žurnalo „Justitia“ leidėjas – Remigijus Jokubauskas, atsakingaisiais redaktoriais dirbo teisininkai Darius Sauliūnas, Eglė Samuchovaitė. Žurnalo priedas „Teisės žinios“ leistas nuo 2003 iki 2007 m. (vyr. redaktorius Remigijus Jokubauskas, redaktoriai Jonas Sakalauskas, Vilma Gečaitė).
Ultra-Trail Cape Town
Ultra-Trail Cape Town – viena iš Pasaulio bekelės ultramaratonų taurės trasų, vingiuojanti per Stalo kalno nacionalinio parko takelius, vieną iš UNESCO pasaulio paveldo vietovę. Trasa taip pat driekiasi Pietų Afrikos Respublikos didžiausio miesto, Keiptauno gatvėmis.
Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 100 km, o vertikalaus sukilimo suma – 4,25 km. Be šių varžybų vyksta ir kitos bėgikų lenktynės tuo pačiu metu šioje vietovėje, tačiau pastarasis renginys sulaukia daugiausiai susidomėjimo.
Dekaniškių tvenkinys
Dekaniškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 7,5 km į šiaurę nuo Lavoriškių, Dekaniškių kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (T-3 upelio intako bevardžio upelio intakas, Vilnios baseinas) 1,2 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,18 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 194,3 m. Krantai žemi. Aplinkui plyti pievos, dirbami laukai. Priešsroviui už 0,1 km telkšo mažesnis (0,33 ha) tvenkinys.
Ežiai
G. Fischer, 1814
Ežiai (Erinaceinae) – ežinių šeimai priklausantis dygliuotas žinduolis. Priskaičiuojama septyniolika ežių rūšių penkiose gentyse, randamų visoje Europoje, Azijoje ir Afrikoje bei Naujojoje Zelandijoje (pastarojoje šie buvo introdukuoti). Australijoje ir Amerikose ežių nėra, nors Šiaurės Amerikoje anksčiau gyveno dabar išnykę Amphechinus genčiai priklausę ežiai.
Ežius sieja tolimi giminystės ryšiai su kirstukiniais (Soricidae šeima). Manoma, kad ežiai išvaizda mažai pasikeitė per pastaruosius 15 mln. metų ir yra tarp seniausių žinduolių rūšių. Jų šeriams tvirtumo ir aštrumo suteikia keratinas. Jungiamoji grandis tarp kirstukinių ir ežių galėtų būti gimnūros. Kaip ir daugelis pirmųjų žinduolių, ežiai yra prisitaikę prie naktinio gyvenimo būdo. Kiti gyvūnai, turintys analogišką apsaugą (dyglius) yra dygliatriušiai ir echidniniai.
Žiemos miego metu ežio kūno temperatūra gali nukristi iki 2 °C. Pabudus iš žiemos miego temperatūra vėl pakyla iki įprastos 30-35 °C.
Lietuvoje sutinkamos dvi rūšys – Erinaceus roumanicus (dažnas) ir Erinaceus europaeus (retesnis, labiau paplitęs Latvijoje).
Gyvūno pavadinimas lietuvių kalboje yra indoeuropiečių kilmės ir mažai pakitęs –.
Ežių gentys
Penkios Erinaceinae pošeimio gentys priskiriamos ežiams:
ŽFK Ateks
„Ateks“ – Ukrainos futbolo klubas iš Kijivo.
Istorija
Klubas įkurtas 2002 m., kitados rungtyniavo Ukrainos aukščiausioje moterų lygoje.
2020–2021 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje ir užėmė antrą vietą. Po sezono buvo perkelti į aukščiausią lygą.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje ir užėmė dvyliktą vietą. 2023 m. gegužės 27 d. namų rungtynėse prieš ŽFK Vorskla patyrė triuškinantį pralaimėjimą rekordiniu skirtumu 0:23.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. rugsėjo 3 d.
Jurjung ajy tojonas
Jurjung ajy tojonas ( – 'baltasis sutverėjas viešpats') – jakutų mitologijoje tai – aukščiausia dievybė, aukštutinio pasaulio, ajy dievybių ir visatos valdovas. Tai gerbiamas senolis, apsivilkęs brangiais kailiais, skleidžiančiais karštį ir šviesą. Jurjung ajy tojono įvaizdžiu įasmeninama saulė. Viliujaus jakutai mano Jurjung ajy tojoną gyvenus pačiame aukščiausiame danguje, kur švietė dvi baltos saulės. Jurjung ajy tojonas jas išjudinęs sutvėrė trečią ir pakabino tarp dangaus ir žemės, kad ta šviestų jakutams.
Jurjung ajy tojono žmona vadinama Kun Kubėj chotun („saulėtoji geradarė šeimininkė“).
Suchų Hrudas
Suchų Hrudas – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Reibiai
Reibiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lupikų.
Juetu
thumb|200px|XVIII a. kinų imperatoriaus rūbo detalė, vaizduojanti Juetu
Juetu ( – 'mėnulio kiškis'), arba dar Jutu ( – 'nefritinis kiškis'), Lintu ('stebuklingas kiškis') – senovės kinų mitologinis kiškis, gyvenantis Mėnulyje po ten augančiu rudu medžiu ir nuolatos piestoje grūdantis nemirtingumo gėrimą.
Juetu rašytiniuose šaltiniuose minimas tik nuo III a., tačiau XX a. 7-ajame dešimtmetyje rasta kapavietė Maduvajuje, datuojama Vakarų Han laikotarpiu (206 m. pr. m. e. – 8 m. m. e.), kur rasta vėliava, vaizduojanti Mėnulio pjautuvą ir kiškį, stovintį ant galinių kojų ir grūdantį piestą. Taigi, manoma, kad Juetu įvaizdis yra senas.
Stare Tžcianas
Stare Tžcianas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Šudzialovo, apie 16 km į pietus nuo Sokulkos ir 33 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra 145 m aukštyje virš jūros lygio.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
GAZ-21
GAZ-21 „Volga“ (ГАЗ-21 «Волга») – tarybinių vidurinės klasės lengvųjų automobilių serija, 1956–1970 m. gaminta Gorkio automobilių gamykloje (GAZ). Iš viso pagaminta 639 478 vienetų šių automobilių.
Šis automobilis kurtas daugiausia remiantis ankstesniu GAZ gaminiu – M-20 „Pobeda“, tačiau nuo pastarojo ženkliai skyrėsi. Nors GAZ-21 kūrimas prasidėjo dar 1951 m., serijinė gamyba pradėta 1956 m. Pradžioje „Volga“ gaminta ir su automatine greičių dėže, bet greitai šios modifikacijos atsisakyta. Pirmos laidos GAZ-21 išsiskyrė gulsčiomis radiatoriaus grotelėmis, ant variklio dangčio turėjo elnio skulptūrėlę, bet vėliau ji saugumo ir taupumo sumetimais pašalinta. Antra serija pradėta gaminti nuo 1958 m. – šios „Volgos“ grotelės buvo statmenos, atnaujintas prietaisų skydelis. Nuo 1962 m. gaminta trečioji GAZ-21 serija, kuri pasižymi tankesniu grotelių tinklu, ištisu bamperiu, nebeliko nei elnio, nei vėliau jį pakeitusio „lašo“ ant variklio gaubto, sumažėjo chromuotų detalių.
Išleista daug įvairių tarnybinėms reikmėms, eksportui pritaikytų modifikacijų, automobilių su dyzeliniu varikliu, su universalo kėbulu, pagerintos komplektacijos modelių.
Standartinės modifikacijos automobilis buvo 4810–4830 mm ilgio, 1800 mm pločio, 1610 mm aukščio, 2700 mm ratų bazės, 1450–1875 kg masės. Automobilį varė benzininis, 4 cilindrų, 2,5 l darbinio tūrio, 70–75 AG variklis ZMZ-21. Automobilis išvystydavo iki 130 km/h greitį.
GAZ-21 „Volga“ buvo laikomas prestižiniu tarybiniu automobiliu. Tai buvo prabangiausias paprastam gyventojui įperkamas automobilis. Šiuo automobiliu važinėdavo tarybinė nomenklatūra – jis būdavo skiriamas kolūkių pirmininkams, gamyklų vadovams, partiniams veikėjams, kosmonautams, kitiems „ypatingai nusipelniusiems tarybinei liaudžiai“. Be to, „Volga“ tapo pagrindiniu tarnybiniu automobiliu – ji būdavo skiriama taksi, milicijai, greitajai medicininei pagalbai, dujų avarinei tarnybai, oro uostams, KGB ir kt. Automobilis eksportuotas į daugelį šalių Vakarų, Pietų Europoje, Artimuosiuose Rytuose. Dabar GAZ-21 „Volga“ yra populiarus automobilių kolekcionierių objektas.
2021 m. pasaulio jaunimo ledo ritulio čempionatas
2021 m. pasaulio jaunimo ledo ritulio čempionatas – 45-asis IIHF pasaulio jaunimo čempionatas, kuris vyko Edmontone, Kanadoje, nuo 2020 m. gruodžio 25 d. Iki 2021 m. sausio 5 d. Šis turnyras buvo trečiasis Edmontono istorijoje. Iš pradžių rungtynės buvo planuojamos ir Red Dyre, tačiau dėl koronaviruso pandemijos turnyras vyko tik Edmontone, be žiūrovų. Klasėje nebus iškritimų ar pažeminimų į žemesnį divizioną.
Teisėjai
IIHF paskyrė 14 vyriausiųjų ir 12 teisėjų, kurie aptarnaus pasaulio čempionato varžybas.
Grupių etapas
Žalia spalva pažymėtos komandos patekusios į atkrintamąsias, raudona – nepatekusios į atkrintamąsias.
Reitingas ir statistika
Pasaulio ledo ritulio čempionas tarp U20 komandų 2021 🇺🇸 JAV (5-titulas)
Jum Kaašas
thumb|160px|Jum Kaašą vaizduojąs hieroglifas
Jum Kaašas ( – 'miškų valdovas') arba dar Jum Viila – majų mitologijos veikėjas – jaunas kukurūzų dievas. Genetiškai patenka į „storojo dievo“ mitologemą. Įsivaizduojamas kaip vaikas ar paauglys su galva, pereinančia į burbuolę, arba banguotais, sušiauštais plaukais, primenančiais kukurūzo lapus. Jo kultas buvo neįprastai paplitęs.
Tiesa, dabar manoma, kad Jum Kaašas buvęs laukinės gamtos, džiunglių dievu ir jo sąsajos su kukurūzais buvę nežymios.
Rygos susisiekimas
Rygos susisiekimas  – valstybės įmonė, prižiūrinti Rygos ir aplinkinių rajonų viešojo transporto ir automobilių statymo vietų infrastruktūrą. Įmonei priklauso miesto autobusai, troleibusai, autobusiukai ir tramvajai.
Sabateinas
Sabateinas  – dykuma šiaurės Jemene, Arabijos dykumos dalis. Tęsiasi nuo Al Charo iki Rub el Halio krašto. Paviršius gana žemas, plokščias.
Rygos susisiekimas
2017 m. įmonėje dirbo 4 100 darbuotojų. 2015 m. kompanija aptarnavo 146,8 milijonus keleivių.
Rygos susisiekimo įmonė buvo įkurta 2003 m. vasario 20 d. Po poros metų prie įmonės buvo prijungti ir kiti keleivių vežėjai, tad kompanija tapo didžiausia šių paslaugų tiekėja Rygoje. Visos transporto priemonės dažomos mėlynos ir baltos spalvų deriniu.
Istorija
left|thumb|250px|[[Škoda 15 T tramvajus Rygoje.]] Pirmieji troleibusai Rygoje buvo pradėti naudoti 1947 m. Iš pradžių buvo naudojami tik Tarybų Sąjungoje gamintais produktais, tačiau vėliau buvo įsigyti troleibusai iš Škoda. 1975 m. iki tol troleibusuose važinėjusius konduktorius pakeitė paprasti bilietų žymėjimo aparatai. 1997 m. į Rygos troleibusus vėl buvo sugrąžinti konduktoriai, o 2007 m. juos pakeitė naujos kartos automatiniai bilietų žymėjimo aparatai.
Tramvajai yra pati seniausia transporto priemonė Rygoje. Dar 1882 m. atsirado pirmieji arklių traukiami tramvajai. 1900 m. buvo sutarta mieste įrengti elektrinių tramvajų linijas, o tai buvo padaryta jau po metų.
1924 m. mieste pradėjo veikti pirmosios autobusų linijos.
II pasaulinis karas visiškai sugriovė miesto transporto sistemą ir ji po truputį buvo atstatyta.
Nuo 2010 m. mieste naudojami elektriniai žemagrindžiai Škoda 15 T tramvajai.
Nuo 2015 m. vieno važiavimo kaina žmogui siekia 1,15 euro (2 eurus perkant iš vairuotojo). Autobusų bilietų kainos skiriasi priklausomai nuo maršruto.
Bhuta kola
300px|miniatiūra|dešinėje|Bhuta kola Bhuta kola (Bhūta kōla, kur bhūta 'antgamtinė dvasia' + kola 'ceremonija') – senovinis dvasių garbinimo ritualas, paplitęs tulų kalba kalbančiose bendruomenėse Tulu Nadu regione. Labai panašus į theyjamą (theyyam), garbinimo ritualą, įprastą Šiaurės Malabaro malajalių bendruomenėse.
Bhūta kōla atliekama dvasioms nuraminti bei siekiant išprašyti jų pagalbos. , kartu tai dvasių garbinimo ritualas. Šis ritualas yra likutis senovinių ritualų, kuriais siekta antgamtinių būtybių palaiminimo ir kokie buvo atliekami „Indo slėnyje ir kitose senovinėse civilizacijose, kai būdavo kreipiamasi į motiną deivę prašant vaisingumo ir klestėjimo“
Barbara Stanwyck
Biografija
B. Stenvik užaugo našlaičių namuose Brukline. Būdama 13-os pradėjo pati užsidirbti pragyvenimui, 15-os tapo modeliu ir viena iš Brodvėjaus spektakliuose „Zigfeldo beprotybės“ („Ziegfeld Follies“) šokančių merginų.
1927 m. debiutavo nebyliajame kine. Per savo kino karjerą ji vaidino 100-e filmų. Keturis kartus nominuota „Oskarui“. Dažnai vaidindavo vesternuose ir nuaro filmuose.
B. Stenvik geriausiai sekėsi atlikti lemtingų moterų ir nusikaltėlių vaidmenis. Jos personažas Filis Ditrichson iš filmo „Dviguba kompensacija“ („Double Indemnity“, 1944) Amerikos kino instituto sąraše „100 herojų ir piktadarių“ užima 8-ą vietą (2003), 98-ą vietą žurnalo „Premiere Magazine“ „100-o geriausių visų laikų vaidmenų sąraše“ (2006) ir 58-ą vietą tarp „100-o geriausių visų laikų filmų personažų“.
Dažnai bendradarbiavo su režisieriais S. B. Demilu, F. Langu ir F. Kapra.
1986 m. baigusi aktorės karjerą atsidėjo labdarai.
B. Stenvik buvo ištekėjusi du kartus, savo vaikų neturėjo, 1932 m. įsivaikino 10-ies mėnesių berniuką. Ji mirė 1990 m. nuo širdies nepakankamumo.
Reibiniškis
Reibiniškis – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, netoli Lygumų.
Jumala
Jumala – finougrų mitologijoje naudojamas dievybės, antgamtinės būtybės pavadinimas. Jumala visų pirma naudotas kaip dangaus dvasios vardas, bet daugiskaita pavadintas galėjo apimti ir dvasių pulkus. Įvedus krikščionybę, Baltijos finų tautose Jumala sutapatintas su krikščionių Dievu.
Baglama
thumb|250px|Turkiška baglama
Baglama arba sazas (tačiau pastarasis terminas platesnis)  – styginis muzikinis instrumentas iš Viduriniųjų Rytų. Taip pat įvairios variacijos naudojamos Balkanuose, Graikijoje, Vidurinėje Azijoje. Baglama yra pats populiariausias tradicinis styginis instrumentas Turkijoje.
Instrumento korpusas gaminamas iš šilkmedžio, jo gamyba itin sudėtinga, kadangi medis turi veikti kaip rezonatorius (odinė membrana nenaudojama). Grifas gaminamas iš vyšnios medienos, o atitvara – iš riešutmedžio. Stygų skaičius būna įvairus: dideliuose instrumentuose 8-11, vidutiniuose 8-9, mažuose 4-7.
Su baglama susiję daugelis Viduriniųjų Rytų ir Balkanų muzikos instrumentų: buzukis, ūdas, tambūras, dombra, čiftelija, dutaras ir kt.
Pagirių herbas
Pagirių herbas – vienas iš Pagirių miestelio (Kėdainių rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Auksiniame lauke raudona varpinė, abipus jos po žalią obels šakelę su raudonais žiedais. Varpinę siūlė beveik visi idėjų konkurse dalyvavę pagiriečiai.
1911 m. Pagiriuose pastatyta varpinė, išlikusi per miestelį ne kartą nusiaubusius karus, atspindi drąsias pagiriečių savanorių ir partizanų kovas už laisvę. Varpinės pavaizdavimui herbe pritarė ir Lietuvos heraldikos komisija, atsižvelgdama į tai, kad išties tai svarbus istorinis, kultūrinis paveldas ir kartu vietos žmones vienijantis simbolis.
Craigslist
Craigslist – amerikiečių klasifikuotų skelbimų svetainė. Tai sėkmingas tinklalapis, 2019 m. turėjęs daugiau lankytojų nei Netflix, pelnantis apie milijardą dolerių per metus ir prižiūrimas vos penkiasdešimties darbuotojų.
Craigas Newmarkas įkūrė svetainę 1995 m.
1996 m. ji išpopuliarėjo JAV, į kitus JAV ir Kanados miestus ji pradėjo plėstis 2000 m., o dabar apima 70 šalių.
2008 m. kovo mėn. ispanų, prancūzų, italų, vokiečių ir portugalų kalbos tapo pirmosiomis „Craigslist“ palaikomomis ne anglų kalbomis.
Reibkalnis
Reibkalnis – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lupikų.
Marjinka
Marjinka  – miestas Ukrainos pietryčiuose, Donecko srities Pokrovsko rajone. Iki Marjinkos rajono panaikinimo 2020 m. buvo jo centras ir rajono reikšmės miestas. Marjinka yra Donecko aglomeracijos dalis. Įsikūrusi netoli Krasnohorivkos geležinkelio stoties, prie Osykovos upės, kuri yra Vovčios upės intakas (Dniepro baseinas). Marjinka rytuose ribojasi su Donecko miesto Petrovskio rajonu.
Miesto pradžia
Kazokai ir valstiečiai iš Černigovo, Poltavos ir Charkovo gubernijų čia apsigyveno nuo 1844 m. 1859 m. čia gyveno 1316 žmonių (buvo 220 namų ūkių). 1874 m. Marjinka tapo Mariupolio apskrities valsčiaus centru. Marjinkos gyventojai dirbo Trudovskio ir Voznesenskio rūdos kasyklose. 1869 m. atidaryta parapinė mokykla, 1896 m. – vienklasė žemesnioji mokykla su trejų metų mokymo laikotarpiu. Pirmojo pasaulinio karo išvakarėse kaime buvo 524 namų ūkiai.
1918–1919 m. Marjinką kontroliavo Austrijos-Vokietijos, Baltagvardiečių ir Raudonosios armijos.
TSRS laikotarpis
1920 m. balandžio 16 d. Marjinka tapo Donecko gubernijos Juzovskio rajono dalimi. 1922 m. įkurta pirmoji žemės ūkio komuna „Pobeda“. 1928 m. į kaimą perkelta Pirjatyno pedagoginė mokykla. 1932 m. įkurta mašinų-traktorių stotis. 1938 m. Marjinka gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. Iki 1941 m. buvo baigta elektrifikacija ir radiofikacija, veikė dvi vidurinės mokyklos, klubas, biblioteka.
Po Vokietijos–TSRS karo buvo pastatyta nemažai pramonės įmonių. 1951 m. pradėjo veikti Marjinkos duonos kepykla, 1953 m. atidarytas naujas akmens anglies telkinių rajonas „Pietų Donbasas“, 1959 m. pastatyta padangų remonto gamykla. 1963 m. rekonstruotas Marjinkos pieno kombinatas, pastatytas vandens rezervuaras. 1977 m. kovo 28 d. miesteliui suteiktos miesto teisės.
DLR ir Ukrainos karinis konfliktas
2014 m. liepą ir rugpjūtį Marjinka atsidūrė prie fronto linijos tarp Donecko Liaudies Respublikos ir Ukrainos karinių pajėgų. Buvo pakartotinai apšaudoma, žuvo dešimtys žmonių.
2015 m. birželio pradžioje Marijnkos ir Krasnohorivkos apylinkėse kelias valandas vyko intensyvūs mūšiai, kurių metu buvo naudojama sunkioji ginkluotė. BBC žurnalistas apskaičiavo, kad šis susirėmimas buvo didžiausias nuo antrojo Minsko susitarimo pasirašymo 2015 m. vasario mėn.
Rusijos ir Ukrainos karinis konfliktas
Rusijai įsiveržus į Ukrainą, netoli Marjinkos įvyko įnirtingi Donecko Liaudies Respublikos karinių pajėgų ir Ukrainos ginkluotųjų pajėgų 54-osios mechanizuotosios brigados bataliono susirėmimai. 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą metu, vykstant koviniams veiksmams, miestas buvo visiškai sunaikintas Rusijos pajėgų.
Pramonė
Iki Rusijos ir Ukrainos kovinių veiksmų mieste veikė padangų remonto gamykla (pastatyta 1959 m.), maisto pramonės įmonės (Marjinkos pieno produktų gamybos įmonė „Laktis“ – apie 50 pavadinimų aukštos kokybės, ekologiškai švarių produktų moderniose pakuotėse), kepykla, Marjinkos maisto produktų gamykla – čia gamintos kruopos, miltai, augalinis aliejus, chalva ir kita. Anksčiau veikė Ševčenkos vardo kolūkis „Pobeda“. Daugiau kaip 40 proc. dirbančiųjų dirbo pramonėje.
Omar Naber
Omar Naber (g. 1981 m. liepos 7 d. Liublianoje) – Slovėnijos dainininkas ir dainų autorius.
Biografija
Gimė ir augo Liublianoje. Jo motina – slovėnė, muzikos mokytoja, tėvas – jordanietis, stomatologas.
Universitete studijavo stomatologiją, netgi kurį laiką dirbo šioje srityje, kai nusprendė jog vis dėlto tai nėra tikrasis jo pašaukimas. Savo muzikinį kelią Omar pradėjo 2004 metais dalyvaudamas muzikiniame realybės šou „Bitka talentov“. Neturėjęs sau lygių varžovų, jis nuskynė pergalę bei iškovojo teisę pasirodyti sekančiais metais vykusioje atrankoje į „Euroviziją“.
2005 m. laimėjo „Eurovizijos“ atranką „EMA 2005“ su daina „Stop“. Dalyvavimas atlikėjui tarptautiniame konkurse šįkart nebuvo sėkmingas – pusfinalyje jis liko 12-tas. Vėliau jis dalyvavo nacionalinėse atrankose: 2009, 2011 ir 2014 metais Slovėnijoje, o 2016 metais Šveicarijoje. Arčiausiai pergalės jis buvo 2009 metais į Maskvoje vykusį konkursą, kai atrankoje liko antras. 2017 m. su daina „On My Way“ dar kartą nugalėjo nacionalinę atranką „EMA 2017“, ir tapo šalies atstovu į 2017 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą Kijeve.
Atlikėjas yra išleidęs tris studijinius albumus, kuriems pats sukūrė muziką bei parašė žodžius.
Orestėja
„Orestėja“ – senovės graikų dramaturgo Aischilo trijų dalių tragedija, pasakojanti apie Mikėnų karaliaus Atrėjo šeimos prakeiksmą. Kūrinys parašytas 458 m. pr. m. e. Tais pačiais metais suvaidintas per dievo Dioniso šventę Atėnuose, kur pelnė pirmą vietą.
„Oristėją“ sudaro „Agamemnonas“ (pasakojimas apie Trojos karo didvyrio Agamemnono nužudymą), „Vyno aukotojai“ (dar vadinamas „Choeforomis“ – jame pasakojama apie tai, kaip Agamemnono sūnus Orestas, padedamas sesers Elektros, nužudė savo tėvo žudikus – motiną Klitaimnestrą ir jos meilužį Aigistą. Gelbėdamasis nuo kerštingų erinijų, Orestas pateko į dievų Apolono ir Atėnės globą) ir „Eiminidės“ (persekiojamas keršto deivių erinijų, Orestas nuvyko į teismą Atėnuose. Ten Apolono ir Atėnės pastangomis buvo išteisintas). Tai vienintelė išlikusi senovės graikų dramaturginė trilogija, kurioje iš esmės metaforiškai vaizduojamas nuoseklus Argo perėjimas nuo monarchinio valdymo iki Atėnų demokratinio.
„Oristėja“ kartais klaidingai laikoma tetralogija, nes turėjusi ketvirtą dalį, kuri neišliko – pasakojimą apie Protėją. Manoma, kad Aischilo pabaigai sukurta satyrinė pjesė paremta Homero Odisėjos ketvirtąja knyga, kurioje pasakojama, kaip Agamemnono brolis Menelajas, grįždamas iš Trojos namo, užsuka pas Protėją, norėdamas sužinoti savo ateitį. Mokslininkai ir antikos tyrinėtojai mano, jog pastarasis pasakojimas buvo šalutinė trilogijos dalis, kuria galbūt norėta parodyti žmonijos pergalės prieš gamtą negalimumą.
Siužetas
Grįžusį iš Trojos karo Agamemnoną nužudo jo žmona Klitaimnestra, įsimylėjusi Aigistą, su kuriuo nori valdyti šalį. Klitaimnestros ir Agamemnono sūnus Orestas atkeršija už tėvo mirtį – nužudo Aigistą ir motiną Klitaimnestrą. Apolonas ir Atėnė išgelbsti Orestą nuo keršto deivių erinijų persekiojimo, bet ne visos erinijos jį palieka ramybėje. Apolonas liepia jam keliauti į Tauridę ir atgabenti iš ten deivės Artemidės statulėlę. Su bičiuliu Piladu Orestas laimingai pasiekia Tauridę. Bet čia juos užpuola piemenys ir surištus nuveda pas karalių, kuris nusprendžia juos paaukoti Artemidei. Šventyklos žynė, turėjusi juos nužudyti – Oresto sesuo Ifigenija, kurią graikai pačią aukojo Artemidei. Brolis ir sesuo, vienas kitą pagaliau atpažinę, nusprendžia bėgti iš Tauridės, bet pakilusi audra juodu išmeta į krantą. Būtų jie abu žuvę, jei ne deivė Atėnė Paladė. Ji liepia taurų karaliui išleisti Ifigeniją ir Orestą su visais palydovais į Graikiją. Grįžęs Orestas nužudo karaliaus sostą užgrobusį Aigisto sūnų Aletą, o ištikimam bičiuliui Piladui atiduoda į žmonas savo seserį Elektrą. Ifigenija tampa deivės Artemidės žyne naujoje šventovėje netoli Atėnų.
Une belle équipe
Gražuolės iš SPAC  – 2020 metų prancūziška komedija. Pažodžiui galima filmo pavadinimą versti „Graži komanda“.
Siužetas
Pasakojama apie Clourriers kaimą ir legendinį SPAC klubą, garbingą jo istoriją. Klubas šventė 90 metų sukaktį ir ta proga susirinko visa miestelio futbolo bendruomenė. Neva, 1974 m. šis klubas tapo regioninės lygos Šiaurės Prancūzijoje nugalėtojais, o 1984 m. pateko į Prancūzijos futbolo taurės penktąjį etapą.
Ekipa dabartiniais laikais rungtyniavo žemiausioje lygoje, nebesugebėjo surinkti komandos, pusę sezono žaidė dešimtyje. Maža to, likus trejetui rungtynių iki sezono pabaigos visus futbolininkus diskvalifikavo, nes įsivėlė į muštynes su varžovais. Kadangi neatsirado vyrų norinčių atstovauti klubui, į treniruotę susirinko jų žmonos, dukros, anūkės. Likusias rungtynes sužaidė moterys, merginos, o jų vyrai ėmėsi namų ūkio darbų, rūpinosi vaikais, ėjo į parduotuves. Vėliau prie ekipos prisijungė buvusi kandidatė į Prancūzijos rinktinę. Tiesa, mergina lygtinai paleista iš kalėjimo. Tokia mergaitiškas sudėtimi klubas vylėsi užbaigti sezoną, arba grėsė išnykimas iš futbolo žemėlapio. Ekipos treneriu dirbo Marko, kitados vedęs SPAC klubą į pergales.
Gulbinas (Ringuva)
Gulbinas – upelis Lietuvoje, Šiaulių rajone; Ringuvos dešinysis intakas (Ventos baseinas). Išteka iš Šilelio miško prie Lygudų. Teka į pietvakarius laukais, toliau – Gulbino mišku. Įteka Ringuvon 15,5 km nuo jos žiočių, netoli Minkštakių.
Visa vaga ištiesinta. Prie Gulbino įsikūrę Apušėliai, Pakarniai, Jauneliai.
Upėvardis vedamas iš žodžio gulbinas ('gulbių patinas').
EMS-Podillja
„EMS-Podillja“ – Ukrainos futbolo klubas iš Vinicos. Namų rungtynes žaidžia Vinicos mieste, Vaikų ir Jaunimo rūmų stadione.
Istorija
2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje ir užėmė dešimtą vietą.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. rugsėjo 3 d.
Suchiničė
Suchiničė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Šudzialovo, apie 12 km į rytus nuo Sokulkos ir 44 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Dreifo greitis
Dreifo greitis fizikoje – vidutinis greitis, kurį dėl elektrinio lauko medžiagoje pasiekia įelektrintos dalelės, pavyzdžiui, elektronai. Apskritai laidininko elektronas atsitiktinai sklinda Fermi greičiu, todėl vidutinis greitis bus lygus nuliui. Pritaikius elektrinį lauką, šis atsitiktinis judėjimas prideda nedidelį grynąjį srautą viena kryptimi; tai yra dreifas.
Dreifo greitis yra proporcingas srovei. Rezistyvioje medžiagoje jis taip pat yra proporcingas išorinio elektrinio lauko dydžiui. Taigi Omo dėsnį galima paaiškinti dreifo greičiu. Elementariausia elementari išraiška yra:
Čia
u
yra dreifo greitis,
μ
yra medžiagos elektronų mobilumas, o
E
– elektrinis laukas.
Guostė
Guostė gali reikšti:
Sukovičė
Sukovičė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės rytus nuo Šudzialovo, apie 17 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 42 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Einius Petkus
Einius Petkus (g. 1970 m. gegužės 29 d. Vilniuje) – Lietuvos olimpietis, irkluotojas, sporto vadybininkas.
Buvo akademinio irklavimo rinktinės narys 1992 m. (Barselona, dvivietės su vairininku varžybose buvo devintas) ir 1996 m. (Atlanta, dvivietės be vairininko – dešimtas) vasaros olimpinėse žaidynėse.
Irklavo pavienes dvivietę ir keturvietę su vairininku ir be vairininko, aštuonvietę valtis. Daugkartinis Lietuvos irklavimo čempionas. Baltijos šalių irklavimo čempionas: keturvietės su vairininku (1991) ir dvivietės be vairininko 500 m ir 2000 m (1998).
1997 m. Pasaulio taurės varžybų 2 etapo Miunchene ir 3 etapo Liucernoje nugalėtojas, Pasaulio taurės laimėtojas.
Tarptautinių regatų Griunau (Vokietija, 1993), Liucernoje (1993, 1997), Kopenhagoje (Danija, 1995), Manheime (Vokietija, 1993, 1995), Esene (Belgija, 1995) ir Duisburge (Vokietija, 1993) 1 vietos laimėtojas.
Nuo 2005 m. dirbo Lietuvos olimpiniame sporto centre. Lietuvos irklavimo federacijos vyr. treneris (2005–2009).
ŽFK Veres
Istorija
Klubas įkurtas 2021 m., 2021–2022 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje ir buvo antroje vietoje.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje ir užėmė aštuntą vietą.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. rugsėjo 3 d.
Giampiero Ventura
Džiampiero Ventura (g. 1948 m. sausio 14 d.) – Italijos futbolo treneris, nuo 2016 m. vadovaujantis šalies rinktinei.
G. Ventura užaugo visą futbolininko karjerą praleidęs Sampdoria klubo jaunimo sistemoje. Visą karjerą jis žaidė Serie D lygoje, išskyrus 1970–1971 m. sezoną, kai buvo perėjęs į Serie C.
Nuo 1976 iki 1997 m. G. Ventura treniravo įvairias žemesnių lygų Italijos komandas. 1998 m. treneris pirmą kartą su komanda (Cagliari) perėjo į Serie A lygą. Daugiausiai metų italas treniravo Torino ekipą – nuo 2011 iki 2016 m.
2016 m. birželio 7 d. G. Ventura pasirašė dvejų metų sutartį su Italijos futbolo federacija dėl nacionalinės rinktinės treniravimo. Pasibaigus XV Europos futbolo čempionatui jis pakeitė Antonio Conte.
Treniravimo statistika
Nuo 2004 iki 2016 m.
Rusijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Rusijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Finalo rungtynės
Maskvos „Lokomotiv“ finale tik po pratęsimo palaužė varžovus ir iškovojo šalies futbolo taurę. -
Žilakrūmis
Žilakrūmis (Elaeagnus) – žilakrūminių (Elaeagnaceae) šeimos augalų gentis, kurią sudaro 50-70 įvairių krūmų ir nedidelių medžių rūšys. Dauguma rūšių kilusios iš vidutinių platumų ir subtropinės Azijos, yra augančių Australijoje, Šiaurės Amerikoje, Filipinuose. Dabar įvairios rūšys introdukuotos visame pasaulyje.
Guopys
Guopys (Guopis) – upelis Lietuvoje, Radviliškio ir Panevėžio rajonuose; Šuojos dešinysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda laukuose prie Sibičių kaimo. Teka laukais į rytus, pietryčius. Įteka Šuojon 1,5 km nuo jos žiočių, 1 km į pietus nuo Liberiškio.
Žilakrūmis
Žilakrūmiai auginami parkuose, plentų apsauginiuose želdiniuose, prie geležinkelių.
Guopys
Intakas – Škurlėnas (dešinysis).
Žilakrūmis
Rūšys
Lietuvoje auginamos 3 rūšys:
Reiskiai
Reiskiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Kulių. Telkšo Reiskių ežeras.
Ščensnovičė
Ščensnovičė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Šudzialovo, apie 15 km į šiaurės rytus nuo Sokulkos ir 44 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Landon Donovan
Landonas Donovanas (g. 1982 m. kovo 4 d.) – futbolininkas, JAV rinktinės ir Los Angeles "Galaxy" klubo puolėjas.