cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hikaru Nakamura
Greitieji šachmatai
Būdamas puikus žaidėjas, standartiniais šachmatais, gerai žaidžia ir greitaisiais šachmatais: 2020 m. rugpjūčio mėn. jo FIDE žaibo reitingas buvo aukščiausias pasaulyje (2900), o greitaisiais šachmatais (2836) – ketvirtas.
2012 m. intelektualiųjų sporto šakų žaidynių Pekine: greitųjų, žaibo ir nežiūrint į lentą šachmatų varžybose H. Nakamura laimėjo tris sidabro medalius.
2013 m. Hikaru Nakamura laimėjo 5-ųjų Londono klasikinių šachmatų super greitųjų šachmatų varžybas.
2014 m. birželio 19-20 Dubajaus pasaulio žaibo šachmatų čempionate, surinkęs 16 tšk. iš 20, tašku mažiau už nugalėtoją M. Karlseną, užėmė 3-ią vietą.
Nakamura trejus metus iš eilės laimėjo Zurich Chess Challenge šachmatų varžybas. 2015 m. kartu su V. Anandu buvo surinkę po 9 tšk., bet laimėjęs teisėjų paskirtą Armagedono žaibo partiją, užima pirmąją vietą. . Sėkmė jį lydėjo ir 2016 m.
Ir 2017 m. buvo pirmas, tašku aplenkęs Janą Nepomniaščį ir pusantro – Višvanataną Anandą.
2018 m. Sankt Peteburge vykusiame pasaulio greitųjų šachmatų čempionate laimėjo 3-ią vietą (10,5 tšk. iš 15).
2019 m. Maskvoje vykusiame pasaulio žaibo čempionate  buvo antras (16,5 tšk. iš 21), o pasaulio greitųjų čempionate  antrus metus iš eilės užėmė 3-ią vietą (10,5 tšk. iš 15).
H. Nakamura yra vienas iš geriausių pasaulyje, žaidžiant kulkos žaibo partijas, kuriose visai partijai galvojimui skiriama tik viena minutė. 2019 m. balandžio mėn. jis laimėjo „Chess.com Bullet“ čempionatą turėjusią stiprią dalyvių sudėtį: Vašje-Legravą, Aleksandrą Griščiuką, Levoną Aronianą, Alirezą Firouzją, Sergejų Karjakiną, Olaxandarą Bortnyką ir Franciską Perez Ponsą.
Andrew Lang
Gimė Selkirko miestelyje pietų Škotijoje. Mokėsi Edinburgo akademijoje, Šv. Andriaus universitete bei Baliolo koledže (Oksfordas). Domėjosi folkloru, mitologija, religija. Rinko etnografinę medžiagą Škotijoje, domėjosi ir rinko įvairių pasaulio tautų pasakas, mitus, sakmes. Buvo antropologo Edvardo Teiloro pasekėjas. Parašė keletą veikalų religijų tematika (svarbiausi: Myth, Ritual and Religion, Custom and Myth, Making of Religion, Social Origins).
Langas teigė, kad mitai yra koncentruotos ankstyvesnės patirties įspaudai (racionalūs ir iracionalūs). Neigė Miulerio taikytą filologinę prieigą ir pabrėžė psichologinę mitų kilmę. Langas teigė, kad religijos kilmė yra nepaaiškinamas slėpinys, o sensus numinos yra religijos pradas. Endriu Langas iškėlė „primityviojo monoteizmo“ idėją – jo teigimu, pirmykštės gentys turi supratimą apie vieną aukščiausią būtybę, visatos kūrėją. Religines praktikas laikė neatsiejamomis nuo regėjimų, sapnų, ekstrasensorikos. Nors tokie Lango teiginiai tuomečiame pozityvistinio evoliucionizmo kontekste nepritapo, jais vėliau ženkliai pasirėmė religijos fenomenologijos kūrėjai.
Portugalijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Portugalijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Finalo rungtynės
--
Zaastraveča
Zaastravečà – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 30 km į pietryčius nuo Klecko. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir du palivarkai, Slucko apskrities Zaastravečos valsčiaus centras.
Kasperas Liubomirskis
Kunigaikštis Kasperas Liubomirskis (, 1724 m. gegužės 9 d., Polonoje − 1780 m. birželio 6 d., Zviagelis) − Stambus Lenkijos magnatas, kunigaikštis, Rusijos armijos generolas-poručikas, Chmelnicko seniūnas, pasiuntinys į seimus.
Biografija
Anos Elžbietos Kaler-Kaming (Culler-Cuming; 1685−1776) ir Airijos arklininko Džono Kraisto sūnus. Tapusi našle Ana Kraist ištekėjo už Krokuvos vaivados ir Spišo seniūno, kunigaikščio Jono Teodoro Liubomirskio (1683−1745). Neturėdamas tiesioginių paveldėtojų kunigaikštis Liubomirskis įsūnijos vaikus žmonos nuo pirmos santuokos.
Mokėsi Varšuvos kolegiume Collegium Nobilium. Po įtėvio mirties paveldėjo plačias dvaro žemes, tame tarpe Lancutą, Ujazduvą, Zviagelį ir Polonę. Gavo valdyti Chmelnicko seniūniją.
Rusijos armijos sudėtyje kunigaikštis Kasperas Liubomirskis dalyvavo Septynerių metų kare su Prūsija (1756−1763).
Nuo sausio 1757 metų 1 dienos generolas-poručikas.
1758 metais vadovavo Rytų Prūsijos korpusui.
Nuo 1759 metų rugpjūtį išsiskyrė Kunesdorfo mūšyje.
Nuo 1762 - pėstininkų pulko vadas.
1763 metais pardavė Lietuvos stalininkui ir busimam Lenkijos karalui Stanislovui Augustui Poniatovskiui savo dvaro žemes Ujezduve, netoli Varšuvos. 1764 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Voluinės vaivadijos į elekcinį seimą. 1766 metų rudenį buvo vėl išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Kijevo vaivadijos. Buvo apdovanotas Švento Stanislovo ordinu. 1777 metais tapo žymios masonų ložės nariu.
1767 metais kunigaikštis Kasperas Liubomirskis buvo išrinktas pasintiniu į Repnino seimą nuo Čersko žemės, kur įėjo į seimo delegacijos sudėtį, priverstos spaudžiant Rusijos pasiuntinio, kunigaikščio Nikolajaus Repnino sutikti su visais Rusijos imperijos reikalavimais.
1768 metais Baro konfederacijos išvakarėse Kasperas Liubomirskis pranešė Rusijos pasiuntiniui Nikolajui Repninui apie konfederatų pasiruošimus Bare. 1769 metais konfederatų buvo paimtas į nelaisvė Žešuvo pilyje ir buvo priverstas užmokėti išpirką už savo išlaisvinimą. Vėliau vadovaujant Rusijos armijos kariams dalyvavo mūšiuose su Baro konfederatais.
Šeima ir vaikai
Vaikai:
Naminė patarška
Naminė patarška arba perlinė višta, pentarda (Numida meleagris domestica) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, patarškinių (Numididae) šeimos domestikuotas šalmuotojų patarškų (Numida meleagris) rūšies naminis paukštis.
Šis paukštis turintis ilgą domestikacijos istoriją yra giminingas medžiojamiesiems fazanams, laukiniams kalakutams, pilkosioms kurapkoms ir kitiems vištiniams paukščiams (Galliformes), turintis ilgą domestikacijos istoriją.
Domestikacijos plitimo istorija
Senovėje šie vištiniai paukščiai iš Afrikos buvo atvežti į Senovės Graikiją, kur jos kaip naminiai paukščiai minimos jau V a. pr. m. e. ir Senovės Romą.
JAV naminių paukščių augintojai ir mėgėjai ją vertina dėl to, kad šie paukščiai aktyviai minta ikosodinėmis erkėmis (Ixodidae), kurios gausiai aptinkamos JAV pievose keldamos grėsmę žmonėms, nes perneša pavojingas ligas, tarp jų - encefalitą.
Kiaušinių dėjimas
Pasaulyje sutinkama daugiau kaip 20 naminių patarškų veislių. Suaugusi naminė patarška sveria apie 2 kg, padeda nuo 80 iki 100 kiaušinių. Kiaušinis sveria 42–46 g, pasižymi ypač kietu lukštu. Kiaušiniai tinkami maistui, nesugenda labai ilgą laiką – net iki pusės metų. Kai kurios perlinių vištų veislės (pavyzdžiui, Zagorsko baltakrūtinės) gali padėti net iki 200 kiaušinių per metus, todėl laikomos dedeklėmis.
Kiaušinius stengiasi padėti slapta, aukštoje žolėje ant žemės. Padeda apie 15–18 kiaušinių ir tik tada ima perėti. Peri 28–30 dienų. Jaunikliai auga gana lėtai, todėl auginti šiuos paukščius mėsai nenaudinga. Tai labiau dekoratyvinis, sodybą puošiantis paukštis. Paukščiai ypač gyvybingi – neužsibūna vienoje vietoje, nuolat ko nors ieško. Draugiški tarpusavyje, bet nepakenčia kitų rūšių paukščių, todėl patartina auginti su stambesniais gyvūnais. Gerai skraido, todėl tenka pakirpti sparnus, uždengti tinklu voljerą. Mėgsta naktis praleisti aukštesnėse, sunkiau prieinamose vietose ant medžių ar stogų.
Naminės patarškos dažnai auginamos ekologiniuose ūkiuose, nes lesa įvairius vabzdžius kenkėjus, kurių vengia kiti paukščiai, pavyzdžiui, kolorado vabalus. Patarškų racionas nesiskiria nuo kitų naminių paukščių - naminių vištų ar medžiojamųjų fazanų. Labai atsparios ligoms.
Lietuvoje
Lietuvos ūkiuose, sodybose sutinkamos kelių tipų perlinės vištos: tamsios slapukės ir baltosios, kurios būna baltos, žydros, šviesiai pilkos, pilkosios baltakrūtinės ir kitokios. Lietuvoje vyrauja pilkosios perlinės vištos – slapukės (61 proc.).
Slapukės. Šių patarškų liemuo ilgas, horizontalus, ovalios formos, galva neapsiplunksnavusi su mėsine atauga, žydrai balta, šiek tiek pailgėjusi. Auselės (pabarzdė) suapvalėjusios, raudonos spalvos, snapas pailgėjęs, tamsiai rožinis, kaklas vidutinio ilgumo, išlenktas, viršutinėje dalyje silpnai apsiplunksnavęs. Nugara nuolaidi uodegos pusėn, sparnai gerai išsivystę, suapvalėję; uodega trumpa, nuleista žemyn, kojos tamsiai pilkos. Kaklo plunksnos žydrai lelijinės spalvos, plasnojamosios plunksnos yra skersai dryžuotos. Visame paukščių kūne ant tamsiai pilko fono gausu baltų apvalių dėmelių.
Suaugę patinai ir patelės sveria apie 1,5–1,7 kg, patelės per metus sudeda apie 120 kiaušinių, kurių lukštas labai tvirtas, rausvai rudos spalvos. Perlinės vištos lytinę brandą pasiekia 6–8 mėn. amžiaus. Paukščiai gana gyvybingi.
Baltosios. Šių patarškų eksterjeras išsiskiria pailgėjusiu liemeniu ir gilia krūtine. Jų plunksnos yra baltos spalvos, oda šviesi. Šio tipo vištos yra geresnio dėslumo, didesnio svorio ir labiau prisitaikiusios prie aplinkos sąlygų, palyginti su slapukėmis.
Transpekosas
thumb|right|250px|[[Gairuviniai|Gairuvas Fouquieria splendens Transpekoso dykumoje]] Transpekosas  – Teksaso teritorijos dalis į vakarus nuo Pekoso upės, taip ją 1887 m. išskyrė geologas Robertas Hilas (Robert T. Hill). Transpekosas yra Čihuahua dykumos dalis, kuri yra labiausia kalnuota ir labiausiai dykuminė valstijos dalis. thumb|left|200px|Transpekosas Teksase
Transpekoso plotas – 76 587 km², aukštis virš jūros lygio – 300 m.
Transpekosas yra sinonimas terminui 'Tolimasis Vakarų Teksasas'.
Transpekosas yra suskirstytas į devynias dideles, bet retai apgyvendintas grafystes. Jis žinomas savo vaizdingais dykumų kraštovaizdžiais. Žinomiausios vietovės – Big Bendo nacionalinis parkas ir Gvadalupės kalnai.
Arasa
Arasa  – upė šiaurės vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje; Negro kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Kurupiros kalnagūbryje (610 m aukštyje) netoli Venesuelos sienos, Indėnų janomamių teritorijoje. Teka daugiausia pietryčių kryptimi Amazonijos miškais. Žemupyje smarkiai vinguriuoja. Netoli žiočių susilieja su Deminio upe, kuri kartais nurodoma kaip Negro intakas, o Arasa – jos intakas. Įteka į Negrą į šiaurę nuo Barseloso, priešais Kujunio žiotis.
Didžiausi intakai: Kuruduris (dešinysis), Itu, Kueirasas, Mararis, Deminis (kairieji).
Upės baseine gyvena indėnai janomamai, surarai ir pakidai.
Urugvajaus vyrų rankinio rinktinė
Urugvajaus vyrų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Urugvajui tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Urugvajaus rankinio federacija.
Rally Žemaitija
thumb|right|200px|Žemaitijos ralio emblema „Rally Žemaitija“, „Žemaitijos ralis“ – Lietuvos automobilių ralio čempionato etapas, rengiamas Kelmės rajone. Varžybos vyksta kasmet be pertraukų nuo 2014 m. Ralį organizuoja Kelmės ASK.
Istorija
Žemaitijos ralis vyko dar sovietmečiu. Po nepriklausomybės atgavimo, pirmą kartą ralis buvo suorganizuotas 2003 m. Ralio bazė būdavo Šiauliuose arba Rietave, o nuo 2016 m. - Kelmėje.
2014 m. Žemaitijos ralis buvo ir Baltarusijos ralio čempionato 2-asis etapas
2016 m. Žemaitijos ralis buvo ir Latvijos ralio čempionato 4-asis etapas
2021 ir 2022 m. Žemaitijos ralis buvo ir Lenkijos ralio čempionato (RSMP) etapas.
2023 m. Žemaitijos ralis buvo ir Baltijos jūros ralio čempionato etapas.
Atėnų Peristeri
Atėnų „Persiteri“, oficialiai Gymnastikos Syllogos Peristeriou K.A.E.  – Graikijos krepšinio klubas iš Atėnų vakarinio priemiesčio Peristerijo. Įkurtas 1971 m. kaip Persiterijo sporto klubo dalis.
Smouk Kryko dykuma
Smouk Kryko dykuma  – dykuma šiaurės vakarų Nevadoje (JAV). Į šiaurę nuo Piramidės ežero, į vakarus nuo Foks Reindžo kalnų, į rytus nuo Smouk Kryko kalnų.
Atėnų Peristeri
Istorija
Pirmą kartą į aukščiausią Graikijos lygą iškopė 1989–1990 m. sezone. Nuo 1992 iki 2000 m. rungtyniavo Koračo taurės turnyre. 2000–2001 m. „Persiteri“ komandoje žaidė žymus amerikiečių krepšininkas Alfonsas Fordas. Su jo pagalba komanda pasiekė antrą vietą Graikijos lygoje bei iškopė į Eurolygą. Ten sužaidė du sezonus (2000–2001 ir 2001–2002 m.). Vėliau rungtyniavo Europos Iššūkio taurėje. 2003–2004 m. sezone susidūrė su finansiniais sunkumais ir iškrito į trečiąją Graikijos lygą. 2007–2008 m. pakilo į antrąją lygą, o 2019 m. sugrįžo į elitinę šalies lygą.
Smouk Kryko dykuma
Pietinėje dykumos dalyje yra Piramidės ežero indėnų rezervacija, rytiniu šios dykumos pakraščiu eina geležinkelio linija. Šiaurės rytų dalyje, tarp Foks Reindžo ir Grenit Reindžo kalnų, Smouk Kryko dykuma pereina į Blek Roko dykumos plają.
Atėnų Peristeri
Treneriai
Žymesni treneriai:
Žauaperis
Žauaperis  – upė šiaurės vakarų Brazilijoje, Roraimos ir Amazonės valstijose; Negro kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Akaros kalnagūbryje (900 m aukštyje). Teka į pietvakarius retai gyvenamomis Roraimos vietomis, toliau į pietus Branko žemupio gamtos draustinio bei indėnų vaimirių–atroarių teritorijos ribomis. Žemupyje teka Roraimos ir Amazonės valstijų riba. Įteka į Negrą ~30 km Branko žiočių, priešais Uninio žiotis. Žemupio slėnyje gausu senvagių, ežerų, protakų.
Didžiausias intakas: Alalau (kairysis).
Europiečiai Žauperio baseiną pasiekė XVIII a.
Sabalunkos
Gyventojai
Sabalunkose, savo vienkiemyje kurį laiką buvo apsigyvenusi tapytoja Eglė Velaniškytė.
Mikalojus Visgirda
thumb|Herbas „Odrowąż“ Mikalojus Visgirda (m. 1622 m. kovo 13 d.) – Lietuvos tribunolo maršalka (1618 metais), Upytės pakamaris (1611-1622 metais).
Dunaičycai
Istorija
XIX a. buvo dvaras Slucko apskrityje.
Heart of Stone
„Heart of Stone“ – 20-asis amerikiečių dainininkės ir aktorės Cher studijinis albumas, išleistas įrašų kompanijos „Geffen Records“ 1989 m. birželio 19 d. 1990 m. liepos 5 d. RIAA pripažino jį 2 kartus platininiu. Po albumo išleidimo buvo surengtas turas „Heart of Stone Tour“.
Albumo informacija
„Heart of Stone“ buvo išleistas 1989 metais. Tai antrasis Cher albumas išleistas įrašų kompanijos „Geffen Records“. Kaip ir jos ankstesniam albumui „Cher“, Peter Asher, Jon Bon Jovi, Diane Warren, Guy Roche ir Desmond Child dalyvavo rašant ir/ar prodiusuojant dainas. Bonnie Tyler ir Michael Bolton buvo pritariantieji vokalai dainai „Emotional Fire“. Albumas buvo įrašytas 1988 metų pabaigoje ir 1989 metų pradžioje, trečiaisiais Cher draugystės su Rob Camilletti metais, kuriam ji dedikavo albumą. Daugelio fanų jis laikomas vienu geriausių Cher albumų.
Albumas tapo vienu perkamiausių visų laikų Cher albumu, kurio kopijų visame pasaulyje buvo parduota daugiau nei 4,5 mln. Jis pasiekė 10-ąją vietą JAV, 7-ąją Jungtinėje Karalystėje ir 1-ąją Australijoje. „Heart of Stone“ tapo pirmuoju įrašų kompanijos „Geffen“ tarptautiniu albumu, pasiekusiu 1-ąją vietą.
Albumas iš pradžių buvo išleistas su iliustracijomis, bet vėliau perleistas su įprastesnėmis studijinėmis nuotraukomis.
Cher įrašė dvi dainas „Don’t Come Cryin' to Me“ ir „Some Guys“, bet jos nebuvo įtrauktos į albumą. Dainos „Don’t Come Cryin' to Me“ remiksas buvo įdėtas į „Geffen“ kompiliacinį albumą „If I Could Turn Back Time: Cher’s Greatest Hits“.
NATO valstybės narės
thumb|270px|NATO valstybės narės thumb|270px|NATO plėtra thumb|230px|{{legend|#2F66CD|Valstybės narės}}{{legend|#6699fe|Valstybės stojimo procese}}{{legend|#9a009a|Valstybės, siekiančios narystės}}{{legend|#cd3030|[[KSSO}}]] Šiaurės Atlanto sutarties organizaciją (NATO), tarptautinį karinį aljansą, sudaro 31 Europos ir Šiaurės Amerikos valstybė. NATO įkurta pagal Šiaurės Atlanto sutartį, pasirašytą 1949 m. balandžio 4 d. Vašingtone. Sutarties 5 straipsnis numato, kad vienos iš valstybių narių ginkluotas užpuolimas būtų laikomas jų visų užpuolimu, ir todėl kiekviena iš jų turėtų padėti užpultai valstybei, prireikus pasitelkdamos ginkluotąsias pajėgas. Sutarties 6 straipsnis apriboja 5 straipsnio taikymo sritį: teritorijos Europoje ar Šiaurės Amerikoje, Prancūzijos Alžyras, visa Turkijos teritorija, salos į šiaurę nuo Vėžio atogrąžos. Išpuolis prieš Havajus, Puerto Riką, Prancūzijos Gvianą, Seutą ar Melilją nesukeltų atsako pagal 5 straipsnį.
Iš 31 NATO narės 29 yra Europoje, 2 – Šiaurės Amerikoje. 1994–1997 m. buvo sukurti platesni regioninio bendradarbiavimo forumai tarp NATO ir jos kaimynių: Partnerystė taikos labui, Viduržemio dialogo iniciatyva ir Euroatlantinės partnerystės taryba.
Visos narės turi ginkluotąsias pajėgas, išskyrus Islandiją, kuri neturi reguliariosios kariuomenės (tačiau joje yra pakrančių apsauga ir nedidelis civilių specialistų padalinys NATO operacijoms). Trys NATO narės yra branduolinės valstybės: Prancūzija, Jungtinė Karalystė ir JAV. NATO įsteigė 12 valstybių. Trys valstybės prisijungė 1952–1955 m., dar viena – 1982 m. Po Šaltojo karo prie NATO prisijungė dar 15 valstybių.
NATO šiuo metu pripažįsta Bosniją ir Hercegoviną, Sakartvelą, Švediją ir Ukrainą narystės siekiančiomis valstybėmis.
Valstybės steigėjos ir plėtra
NATO įkurta 1949 m. balandžio 4 d., pasirašius Šiaurės Atlanto sutartį. 12 Aljanso steigėjų: Belgija, Kanada, Danija, Prancūzija, Islandija, Italija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Norvegija, Portugalija, Jungtinė Karalystė ir JAV.
Šiuo metu Aljansą sudaro 31 valstybė. Šaltojo karo metais, be 12 šalių steigėjų, prisijungė keturios naujos narės: Graikija ir Turkija (1952), Vakarų Vokietija (1955) ir Ispanija (1982). 1990 m., susivienijus Vokietijai, buvusios Rytų Vokietijos teritorija tapo NATO dalimi. Pasibaigus Šaltajam karui, NATO išsiplėtė: prie jos prisijungė Čekija, Vengrija ir Lenkija (1999), Bulgarija, Estija, Latvija, Lietuva, Rumunija, Slovakija ir Slovėnija (2004), Albanija ir Kroatija (2009), Juodkalnija (2017), Šiaurės Makedonija (2020) ir Suomija (2023). Visos po 1990 m. į NATO įstojusios valstybės priklausė Varšuvos sutarties organizacijai (VSO), arba buvusiai Jugoslavijai (išskyrus Suomiją). Nė viena valstybė neišstojo iš NATO nuo jos įkūrimo.
Dabartinis NATO valstybių užimamas plotas siekia 27 131 087 km2.
Narystės siekiai
Keturios valstybės yra oficialiai informavusios NATO apie savo narystės siekius: Bosnija ir Hercegovina, Sakartvelas, Švedija ir Ukraina.
Valstybių narių sąrašas
Dabartinės NATO valstybės narės:
Karinės išlaidos
JAV išlaidos gynybai yra daugiau nei dvigubai didesnės nei visų kitų NATO narių kartu paėmus.
Domantas Razauskas
Domantas Razauskas (g. 1983 m. kovo 24 d. Vilnius) – Lietuvos dainų autorius ir atlikėjas, poetas, gitaristas, kompozitorius, radijo laidų vedėjas, nuo 2018 m. atlikėjų asociacijos AGATA Tarybos pirmininkas.
Ankstyvoji biografija
Domantas gimė 1983 m. kovo 24 d. Vilniuje, vaikystėje mokėsi Antakalnio 22-oje, o baigė Viršuliškių vidurinę (buvusią 45-ą) mokyklą.
Vaikystėje ir paauglystėje mokėsi piešti pas dailininkę Vegą Vaičiūnaitę, lankė teatro studiją Lietuvos vaikų ir jaunimo centre. Paragintas literatūrologo doc. Regimanto Tamošaičio, 2001 m. įstojo į Vilniaus universitetą, Lietuvių filologijos specialybę. 2005 metais D. Razauskas atsisakė gintis diplominį darbą ir studijas metė.
2002–2004 m., studijų metu, D. Razauskas Filologijos fakultete gaivino senas tradicijas turintį renginį „Filologijos ruduo“. 2004 m. jis, kartu su bičiuliu Luku Miknevičiumi, suorganizavo jubiliejinį, 25-ąjį „Filologijos rudenį“, kuriame dalyvavo žymiausi Lietuvos literatūros veikėjai.
Nuo 2002 m. D. Razauskas savo kūrybą publikuoja meninės periodikos leidiniuose „Literatūra ir menas“, „Metai“, „Naujoji Romuva“, „Šiaurės Atėnai“ ir kt. Leidinyje „Literatūra ir Menas“, taip pat internetiniame dienraštyje „Bernardinai.lt“ D. Razauskas yra publikavęs kritinių ir apžvalginių straipsnių šiuolaikinės muzikos tematika, parengęs daugiau nei 100 LRT radijo laidų muzikinėmis temomis.
Kaip atlikėjas viešai koncertuoja nuo 2002 metų. Diskografijoje - 5 autoriniai albumai, bendri kūrybiniai projektai su Lietuvos muzikantais, aktoriais, eilėraščių knyga, knyga dzenbudizmo tematika.
Waves of Visual Decay
Waves of Visual Decay – antrasis Norvegijos metalo muzikos grupės Communic studijinis albumas.
Domantas Razauskas
Ankstyvoji biografija
2008 m. už muzikinę poetinę veiklą apdovanotas pirmuoju Vytauto Kernagio prizu – tarptautinio festivalio „Tai – aš“ metu jam buvo įteikta Vytauto Kernagio vardo gitara.
Darbas spaudoje
2001 m. D. Razauskas radijo stotyje „Laisvoji banga“ rengė ir vedė savaitines laidas vaikams „Paukštukės Pokštai“, Lietuvos televizijoje vedė laidą jaunimui „Plius ir Minus“.
2008 m. nekomercinėje radijo stotyje „Start FM“ D. Razauskas rengė ir vedė savaitinių laidų ciklą „Kitas laikas“; laidų metu pristatydavo nekomercinę įvairių pasaulio šalių muziką.
2007 m. D. Razauskas, kartu su Andriumi Kulikausku parašė taip ir nepaviešintą roko operą Vilniaus miestui „Herkulis“.
2004–2008 m. D. Razauskas dirbo įvairiuose spaudos leidiniuose – vertė užsienio spaudos medžiagas iš anglų, rusų, vokiečių kalbų, taip pat rengė medžiagas užsienio politikos, kultūros temomis, darė ir rengė interviu su Lietuvoje besilankančiais atlikėjais ir rašytojais iš užsienio (H. Wassmo, J.Ševčiuku, B. Grebenščikovu, „Tiger Lillies“, „Simple Minds“ ir kt.)
Nuo 2011 metų kiekvieną mėnesį rašė naujausių kokybiškos užsienio ir Lietuvos muzikos albumų recenzijas „Vilniaus dienos“ priedui „370“.
Nuo 2014 metų pradžios iki 2018 metų vasaros kiekvieną savaitę rašė muzikos apžvalgas dienraščiui „Bernardinai.lt“.
Nuo 2016 metų D.Razauskas ruošia ir veda LRT radijo laidą „Pakartot“, skirtą Lietuvos muzikos vyksmui.
Projektai su R.Audiejaičiu, E.Sirvydyte, S.Petreikiu
Vienas ir su įvairiais muzikantais Domantas Razauskas aktyviai koncertuoja jau 15 metų. D.Razauskas savo kūryboje jungia roko muzikos, bliuzo, džiazo, reggae, eksperimentinės muzikos ir kitus muzikinius žanrus.
Nuo 2002 m. grojo su aklu fleitininku ir vokalistu Remigijumi Audiejaičiu. Iki 2007 m. duetas surengė apie šimtą koncertų visoje Lietuvoje. Nuo 2005 m. prie dueto buvo prisijungusi smuikininkė ir vokalistė Eglė Sirvydytė. 2007 m. R. Audiejaičiui tragiškai žuvus gaisre, grupė iširo, taip ir nespėjusi įrašyti savo pirmojo albumo. 2013 metais pasirodė "Regėta Lietuva" - gyvas Domanto ir Remigijaus koncertų rinkinys, kartu su knyga, skirta R.Audiejaičio atminimui.
Nuo 2007 m. prie Domanto prisijungė multiinstrumentalistas Saulius Petreikis. Nuo 2008 m. pradžios – akordeonistas ir klavišininkas Audrius Pazniokas.
Per 3 metus su šiais muzikantais D.Razauskas surengė apie 50 koncertų visoje Lietuvoje, taip pat koncertavo Vokietijoje (Berlyne), Didžiojoje Britanijoje (Londone), 2008 metų žiemą trio koncertavo Norvegijoje (Osle). 2011 metų pavasarį įvyko Domanto Razausko turas Airijoje (Dublin, Corke, Monaghan, Castlebar). 2011 metų gegužę Domantas su grupe koncertavo Sankt Peterburgo „Dvartsovskaya“ aikštėje, miesto gimtadienio šventėje, kartu su Andrejum Makarevičium („Mašyna Vremeni“) ir legendiniu trimito virtuozu Arturo Sandovaliu.
Lietuvoje D.Razauskas, S.Petreikis ir A.Pazniokas koncertavo visuose didžiausiuose Lietuvos miestuose (Vilnius, Kaunas, Klaipėda, Šiauliai, Panevėžys), keliose dešimtyse mažesnių miestelių (Joniškis, Anykščiai, Alytus, Utena, Kybartai, Gargždai ir kt). Rengė koncertus-susitikimus mokyklose.
Razauskas, Stankevičius, Bialobžeskis
2007 metais D.Razauskas dalyvavo įrašant ir išleidžiant Lietuvos partizanų dainų kompaktinę plokštelę „Už Laisvę, Tėvynę ir Tave“ (idėjos autorius Marius Jančius). Plokštelėje groja ir dainuoja 2 partizanų dainas. D.Razauskas grojo ir dainavo 3 plokštelės pristatymo koncertuose.
2009 m. kartu su poetu Rimvydu Stankevičiumi ir aktoriumi Andriumi Bialobžeskiu įrašė ir išleido kompaktinę plokštelę „Valhala“. Šiam, „poetinėmis apeigomis“ pavadintam kūriniui, D. Razauskas parašė ir įrašė muziką. Nuo 2009 m. rudens su programa „Valhala“ D. Razauskas, R. Stankevičius ir A. Bialobžeskis įvairiuose Lietuvos miestuose surengė 5 gyvus muzikos ir poezijos vakarus.
Nuo 2009 m. vasaros D. Razauskas važinėja po Lietuvą kaip poezijos skaitovas, kartu su aktoriais Rimantu Bagdzevičiumi ir A. Bialobžeskiu.
Nuo 2007 m. Domantas yra Vilniaus miesto, taip pat Respublikinio moksleivių dainuojamosios poezijos konkurso komisijos narys.
Domantas Razauskas yra parašęs apie 200 dainų, 50 eilėraščių. Visų dainų tekstai - autoriniai (išskyrus "Budėjimas" - tekstas Vytauto Stankaus).
Albumai, koncertai, visuomeninė veikla
miniatiūra
2003 metais D.Razauskas įrašė savo pirmąjį dainų albumą „9 Aitvarai“. Albumas įrašytas „Skylės“ įrašų studijoje, padedant Rokui Radzevičiui.
2010 metais D.Razauskas, kartu su S.Petreikiu ir A.Paznioku įrašė antrąjį savo dainų albumą „Lietaus Kambarys“, kuris viešumoje pasirodė 2011 metų sausio 20 dieną. Albumas dienos šviesą išvydo kartu su pirma D.Razausko eilių knyga „Takas į Tylą“. Abu šiuos kūrinius išleido leidykla „Baltos Lankos“.
2011 metais, pasikeitus grupės sudėčiai, kartu pradeda groti bosininkas Paulius Rukas ir smuikininkas Simas Butavičius. Vėliau prisijungia trombonininkas Pranas Dapšauskas, būgnininkas Marius Leiburas, akordeonistas Nerijus Bakula.
Uninis
Uninis  – upė šiaurės vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje; Negro dešinysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda keliomis ištakomis (Pretu, Agva Pretu) netoli Žapūros upės. Teka į šiaurės rytus, rytus, smarkiai vinguriuoja, sudaro gausybę meandrų, senvagių. Prateka Žau nacionalinio parko pakraščiu. Įteka į Negrą priešais Žauaperio žiotis.
Domantas Razauskas
Albumai, koncertai, visuomeninė veikla
2012-2013 metais D.Razauskas vienas ir su grupe surengia keliasdešimt koncertų Lietuvoje, taip pat Danijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Liuksemburge.
Uninis
Didžiausi intakai: Papagajas, Pauninis, Solimonezinjas.
Domantas Razauskas
Albumai, koncertai, visuomeninė veikla
2012 metų vasarą su D.Razauskas su grupe pirmą kartą Lietuvos istorijoje surengė 7 dienų nemokamą autorinių dainų koncertinį turą po Lietuvos kaimus ir mažus miestelius, kuriuose paprastai nevyksta koncertai. Per 7 kelionės dienas buvo surengti 24 koncertai.
Uninis
Spalio–lapkričio mėnesiais nusekusi, vandeningiausia birželį–liepą.
Domantas Razauskas
Albumai, koncertai, visuomeninė veikla
2013 metų pradžioje leidykla „Dominicus Lituanus“ išleido Domanto išverstą ir sudarytą rinkinį „Dzeno istorijos“, pristatytą 2013 metų Vilniaus knygų mugėje. Rinkiniui vertėjas ir sudarytojas taip pat parašė įvadą, plačiai pristatantį viešąją nuomonę apie budizmą ir demaskuojantį populiarius mitus.
2014 metų gegužės mėnesį atlikėjas antrą kartą koncertavo Vasario 16-osios gimnazijoje Vokietijoje, festivaliui „Poezijos pavasaris“ padedant, surengė koncertą Paryžiuje.
2014 metais D.Razauskas atnaujino koncertinę veiklą kartu su ilgamečiu scenos partneriu multiinstrumentalistu Sauliumi Petreikiu. Pora atidarė „Dainų šventę 2014“, kartu su kitais pripažintais atlikėjais koncertuodami Vilniaus Katedros aikštėje. Pora taip pat pradėjo naujo albumo įrašus.
Nuo 2014 metų Domantas Razauskas veda tarptautinį džiazo festivalį „Vilnius Jazz“.
Nuo 2015 metų gegužės mėnesį D.Razauskas vietos bendruomenių kvietimu pristatė savo kūrybą Jungtinėse Amerikos Valstijose (Čikagoje ir Los Andžele), vėliau vyko autoriniai koncertai Šveicarijoje ir Austrijoje.
2015 metų spalio mėnesį Domantas Razauskas, Saulius Petreikis ir Kostas Smoriginas Šv. Kotrynos bažnyčioje pristatė bendrą programą „Solo. Ir drauge...“. Kartu šis trio surengė 4 koncertus Vilniuje, Kaune ir Panevėžyje.
2016 metais Domantas Razauskas ir Saulius Petreikis įrašė ketvirtąjį autorinį albumą „Tarp juodų ir baltų debesų“. miniatiūra
Nuo 2016 metų Domantas Razauskas bendradarbiauja su Atlikėjų asociacija AGATA, rengdamas didžiausią Baltijos šalyse muzikos mugę „Muzikos salė“ Tarptautinės Vilniaus knygų mugės metu.
2017 metais D.Razauskas subūrė roko grupę VOS VOS (kartu su Mariumi Leiburu, Pauliumi Ruku ir Jonu Krivicku). 2018 metais pasirodė penktasis autorinis albumas „Vos Vos“.
2018 metais Domantas Razauskas visuotiniame narių susirinkime išrinktas į Atlikėjų asociacijos AGATA Tarybą. Vėliau slaptu balsavimu išrinktas AGATA Tarybos pirmininku ketverių metų kadencijai. Šiose visuomeninėse pareigose D.Razauskas pakeitė ilgametį asociacijos Tarybos pirmininką aktorių Rimantą Bagdzevičių.
Žau
Didžiausias intakas: Karabinanis (dešinysis).
Sabelkai
Sabelkai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Leliūnų.
Portugalijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Finalo rungtynės
-
Lučnikai
Lučnikai – agromiestelis pietų Baltarusijoje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Slucko.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Slucko apskrities Slucko valsčiuje.
Šv. Mykolo misija
thumb|250px|Šv. Mykolo misijos liekanos
'''Šv. Mykolo misija'''  – jėzuitų misija Brazilijoje, Pietų Rio Grandės šiaurės vakaruose, Rytų Misioneso regione, prie San Migel das Misoinso miestelio. Tai viena iš daugelio XVIII a. gyvavusių jėzuitų gvaranių redukcijų Paranos baseine. Jose buvo kuriamos krikščionių bendruomenės, tuo pačiu indėnai saugoti nuo portugalų vergvaldžių bandeirantų.
San Migelis vaizduojamas 1986 m. filme Misija.
Algirdas Vrubliauskas
Algirdas Vrubliauskas:
Markas Tulijus Ciceronas Jaunesnysis
Markas Tulijus Ciceronas Jaunesnysis (, 65 m. pr. m. e. – po 23 m. pr. m. e.) – romėnų karvedys ir politikas, 30 m. pr. m. e. ėjęs Romos konsulo pareigas. Jis buvo Marko Tulijaus Cicerono, kuris, kaip iškilus oratorius ir konsulinis senatorius, I a. pr. m. e. buvo vienas svarbiausių Romos Respublikos veikėjų, ir jo pirmosios žmonos Terencijos sūnus. Ciceronas Jaunesnysis turėjo vyresniąją seserį Tuliją, gimusią 79 m. pr. m. e. ir mirusią 45 m. pr. m. e.
Ciceronas Jaunesnysis buvo minimas daugelyje tėvo laiškų. 49 m. pr. m. e., prasidėjus Cezario pilietiniam karui, jis, kaip ir jo tėvas, stojo Pompėjaus pusėn. 48 m. pr. m. e., po Pompėjaus pralaimėjimo Julijui Cezariui Farsalo mūšyje, Cezaris suteikė Ciceronui Jaunesniajam malonę. 44 m. pr. m. e. jis prisijungė prie Marko Junijaus Bruto, vadovavo kavalerijai, dalyvavo Filipų mūšyje, vėliau rado prieglobstį Sicilijoje pas Sekstą Pompėjų Didįjį. 39 m. pr. m. e. jis grįžo į Romą ir tapo Oktaviano Augusto šalininku. Būdamas konsulu sufektu, jis tapo Oktaviano Augusto kolega ir rėmė jį prieš Marką Antonijų. Vėliau valdė Sirijos ir Azijos provincijas. Nieko nežinoma apie Cicerono Jaunesniojo mirties laiką ar jo šeimą.
Biografija
49 m. pr. m. e. Ciceronas Jaunesnysis su tėvu išplaukė iš Gaetos į Duresį ir vėliau prisijungė prie Pompėjaus kariuomenės. Ciceronas Jaunesnysis ten vadovavo kavalerijos daliniui. Tačiau Cicerono Jaunesniojo kariniai nuopelnai neteko reikšmės po Pompėjaus pralaimėjimo prie Farsalo (48 m. pr. m. e.). Ciceronas Jaunesnysis buvo priverstas kreiptis į Cezario malonę. Tiek Ciceronas Jaunesnysis, tiek jo tėvas ilgą laiką praleido Brundisijoje: jiems nebuvo leista grįžti į Romą ir nieko nebuvo pasakyta apie jų tolesnį likimą. Yra žinoma, kad 47 m. pr. m. e. gegužės mėn. Ciceronas vyresnysis norėjo pasiųsti savo sūnų pas Gajų Julijų su prašymu galutinai išsiaiškinti, tačiau sumanymas nebuvo įgyvendintas, nes Cezaris ilgą laiką buvo Aleksandrijoje. Tų pačių metų rudenį Ciceronui Jaunesniajam pagaliau buvo suteikta visiška malonė ir jis grįžo į sostinę.
45 m. pr. m. e. tėvas išsiuntė Ciceroną Jaunesnįjį į Atėnus mokytis filosofijos. Būdamas Atėnuose jis parašė laišką Tironui, Cicerono šeimos vergui, o vėliau išlaisvintam žmogui, kuriame pasakojo, kad su draugu Gorgijumi mokėsi deklamavimo graikų kalba, bet tėvo paliepimu turėjo draugo paskaitų atsisakyti. Tuomet Ciceroną Jaunesnįjį graikiškai deklamuoti mokė Kasijus, o lotyniškai – Brutas – du pagrindiniai Julijaus Cezario nužudymo sąmokslininkai, kurie, įvykdę savo sumanymą, Graikijoje bandė gauti paramą karui prieš Antrąjį triumviratą. Brutas gyrė Ciceroną Jaunesnįjį ir žavėjosi juo dėl jo kilnios dvasios ir tironijos smerkimo. Gyvendamas Atėnuose Brutas pavedė Ciceronui Jaunesniajam vadovauti sukilėliams ir pasinaudojo jo paslaugomis keliose sėkmingose veiklose.
Po to, kai 43 m. pr. m. e. Marko Antonijaus įsakymu buvo nužudytas jo tėvas, Ciceronas Jaunesnysis prisijungė prie Kasijaus ir Bruto vadovaujamos išvaduotųjų armijos. Brutas pasamdė Ciceroną, kad šis padėtų suvaldyti Graikiją. Po pralaimėjimo Filipų mūšyje 42 m. pr. m. e. Oktavianas Augustas atleido Ciceronui ir jie kartu dirbo prie būsimos kovos su Marku Antonijumi.
31 m. pr. m. e. Ciceronas Jaunesnysis dalyvavo Akcijaus mūšyje, kuriame Oktavianas Augustas nugalėjo Marką Antonijų, kuris vėliau nusižudė.
30 m. pr. m. e. Ciceronas Jaunesnysis tapo vienu iš konsulų sufektų ir paskelbė senatui apie Marko Antonijaus mirtį. Ciceronas Jaunesnysis taip pat panaikino Marko Antonijaus garbę ir liepė pašalinti visas jo statulas, taip pat įsakė, kad nė vienas šeimos narys daugiau niekada nebeturėtų Marko vardo. „Taip Dangus patikėjo Cicerono šeimai paskutinius Antonijaus nubaudimo veiksmus“, – rašė Plutarchas.
Po buvimo konsulu sufektu, Ciceronas Jaunesnysis buvo paskirtas imperatoriškosios Sirijos provincijos valdytoju su legato, t. y., Oktaviano imperijos nešėjo, įgaliojimais. Ciceronas šias pareigas ėjo 27-25 m. pr. m. e., iškart po Sirijos padalijimo į senato ir imperatoriaus provincijas. Vėliau (galbūt 23 m. pr. m. e.) jis buvo paskirtas Azijos prokonsulu.
Kada Ciceronas Jaunesnysis mirė, nežinoma. Išlikusiuose šaltiniuose taip pat nėra jokių duomenų apie Cicerono Jaunesniojo šeimą: lieka neaišku, ar jis buvo paskutinis iš Ciceronų, ar vis dėlto turėjo vaikų.
Askoldas
Askoldas (žuvo 882 m.) buvo vienas iš dviejų greičiausiai legendinių variagų bajorų (antrasis buvo Diras), kuriems rusų metraščiuose priskiriamas Kijevo užkariavimas bei Kijevo kunigaikštystės įkūrimas, tuo pat metu kai variagai Riurikaičiai įkūrė Naugardo kunigaikštystę.
Būtųjų laikų kronika
Pasak Būtųjų laikų kronikos Riurikas išsiuntė Askoldą ir Dirą į Konstantinopolį. Keliaudami Dniepru jie pamatę ant kalno esančią gyvevietę ir paklausę kam ji priklausanti. Jiems buvo pasakyta, kad tai Kijevas, o jį pastatė trys broliai Kijus, Ščekas ir Chorivas. Iš jų kilo miesto gyventojai, kurie dabar mokantys duoklę chazarams. Askoldas ir Diras įsikūrė mieste, surinko varangų draugiją ir ėmė valdyti miestą bei rytų polianų žemes.
Askoldas 860 m. pirmą kartą užpuolė Bizantijos sostinę Konstantinopolį, bizantiečių buvo atverstas į krikščionybę ir pakrikštytas Mikalojaus vardu. Pagal rusų metraščių tradiciją 882 m. prie Kijevo atvykęs Olegas išviliojo iš miesto Askoldą ir Dirą neva ateiti jį pasveikinti, apkaltino juos neteisėtai valdant miestą ir nužudė. Po to Olegas paskelbė Kijevą savo valstybės sostine. Taip įvykęs Kijevo ir Naugardo kunigaikštysčių susijungimas laikomas Kijevo Rusios valstybės pradžia. VAsilijus Tatiščevas, Borisas Rybakovas ir kai kurie kiti rusų ir ukrainiečių istorikai 882 m. įvykius Kijeve interpretavo kaip pogonių varangų reakciją į Askoldo krikštą. Tatiščevas Askoldą net vadino "pirmuoju Rusios kankiniu".
Al Masudis
Vienintelis ne rusų šaltinis galbūt minintis Askoldo bendravaldį Dirą yra arabų istorikas Al Masudis. Pasak jo, „karalius al-Diras [Dayr] buvo pirmasis sakalibų [slavų] karalius“. Nors kai kurie mokslininkai spekuliavo, kad "al-Dir" buvo to paties laikotarpio slavų valdovas, tačiau ši versija yra ginčytina ir tiek pat tikėtina, kad "al-Dir" ir Diras buvo tas pats asmuo.
Kiti faktai ir versijos
Gali būti, kad senąja rytų slavų kalba buvo užrašyta "askold Dir", o ne "Askold i Dir" kaip minima Būtųjų laikų kronikoje. Čekų slavofilas istorikas Karelas Jaromiras Erbenas manė esant tikėtina, kad Askoldas ir Diras buvęs vienas ir tas pats asmuo, Askoldo vardas kilęs nuo senovės skandinavų óskyldr ‚svetimasis‘, o Dir buvęs tikrasis skandinaviškas šios slavams svetimo valdovo vardas. Taigi pirmasis Kijevo valdovas slavų ir varangų buvo vadinamas "óskyldr Dyri" - svetimšalis Diras. Kijevo Rusios varangai vėliau užmiršę óskyldr reikšmę ir Nestoras jau rašė apie du Kijevo valdovus - Askoldą ir Dirą.
Rusios atpuolis prieš Konstantinopolį 860 m. graikams buvo netikėtas, "žaibas iš dangaus" kaip išsireiškė patriarchas Fotijus šia proga parašytoje garsioje kalboje. Nors slavų kronikos šis antpuolis siejamas su Askoldu ir Diru, tačiau sąsaja nėra vienareikšmiška. Nors Fotijus tvirtino, kad nusiuntė vyskupą į Rusios žemę, kuri buvo pakrikštyta ir tapo draugiška Rytų Romos imperijai, daugelis istorikų atmeta versiją, kad Askoldas buvo atverstas į krikščionybę.
Askoldo kapas pasak legendos yra ant Uhorska kalvos, kur Olga vėliau pastačiusi dvi cerkves skirtas Šv.Mikalojui ir Šv. Irenai. Šiandien šioje vietoje ant stataus Dniepro kranto yra istorinis parkas, vadinamas Askoldo kapu.
Teraina
thumb|220px|Salos palydovinė nuotrauka
Teraina arba Vašingtono sala (Washington Island) – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, Linijinių salų šiaurėje, priklauso Kiribačio valstybei. Plotas – 14,2 km².
Salos ilgis šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi 6,8 km, plotis iki 2,5 km. Nuo kitų koralinių salų ir atolų Teraina skiriasi tuo, kad joje yra gėlavandenis ežeras (Vašingtono ežeras). Jis yra buvusios lagūnos liekana. Ežeras seklus (1–2 m, nors vietomis iki ~10 m), maitinamas tik kritulių. Po liūčių vakarinėje pusėje susidaro pelkės ir šlapynės. Pelkėje susidaręs durpynas. Dėl savo išskirtinių gamtinių sąlygų Teraina yra svarbi ekologinė buveinė – čia apsistoja daug migruojančių, jūrinių paukščių. Be to, saloje sutinkama ir retų rūšių – endeminė Kiritimačio nendrinukė, Rimataros loriketa ir kt. Paplūdimiuose peri jūriniai vėžliai. Didžiumą salos dengia tankūs kokospalmių, pandanų miškai.
2010 m. Terainoje gyveno 1690 gyventojų. Saloje yra 9 kaimai, iš kurių didžiausias – Tangkorė (410 gyv.). Gyventojų sudėtis mišri (kiribačiai, taitiečiai, tuvaliečiai). Verčiamasi daugiausia kopros ruošimu, taip pat žvejyba, vėžlių kiaušinių rinkimu. Yra lėktuvų tupimo takas, prieplauka, švyturys, radijo antena. Viduje susisiekimas vyksta keliais arba valtimis per ežero ir šlapynių kanalus.
Kai 1798 m. Terainą pasiekė pirmasis vakarietis – amerikietis Edmundas Faningas – sala buvo negyvenama. Jūrininkas salą pavadino JAV prezidento Džordžo Vašingtono garbei. 1856 m. pagal Guano salų aktą į Terainą pretenzijas pareiškė JAV, bet pasirodė, kad sala pernelyg drėgna guanui kasti. 1889 m. salą prisijungė britai (1916 m. ji tapo Gilberto ir Eliso kolonijos dalimi). Nuo XIX a. pab. salon gabenti darbininkai į kokosų plantacijas iš Gilberto salų, Taičio, Manihikio. Po 1979 m., kai Teraina tapo Kiribačio dalimi, čia dar atkelta naujakurių iš Gilberto salų.
Benevento Calcio
Benevento Calcio Italijos futbolo klubas iš Benevento, Kampanijos provincijos.
Istorija
Associazione Calcio Benevento įkurtas 1929 m. Atkurtas 2005 m.
2016–2017 m. sezone Serie B užėmė 5 vietą. Dalyvavo atkrintamosiose varžybose dėl patekimo į Serie A ir pateko į aukščiausią divizioną.
Nuo 2018–2019 m. sezono rungtyniavo Serie B (II pakopa) ir užėmė trečią vietą, o 2019–2020 m. tapo Serie B nugalėtojais.
2020–2021 m. sezone rungtyniavo Serie A, liko aštuonioliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2021–2022 m. sezono rungtyniavo Serie B (II pakopa) ir užėmė septintą vietą.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Serie B, tarp dvidešimties dalyvių liko paskutinėje vietoje ir po sezono perkelti į žemesnį divizioną.
Portugalijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Sabencai
Sabencai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Šaulių I.
Elson Hooi
Elsonas Hojus (; g. 1991 m. spalio 1 d.) – Kiurasao futbolininkas, rungtyniaujantis dešiniojo krašto pozicijoje. ADO Den Haag klubo ir Kiurasao vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2015 m.
Tarptautiniai
Kiurasao
Semežava
Istorija
XIX a. buvo miestelis Slucko apskrities Kijavičų valsčiuje.
Taptė
Taptė arba Taptis – upė vidurio Indijoje, viena ilgiausių Indostano pusiasalyje. Prasideda Satpuros kalnuose, Madhja Pradešo valstijos pietuose. Teka giliu slėniu Dekano plokščiakalnio šiaurės vakarine dalimi. Prateka Maharaštros ir Gudžarato valstijomis. Įteka į Arabijos jūros Kambėjaus įlanką netoli Surato miesto.
Didžiausi intakai: Purna, Girna, Panzara, Vaghuras, Boris, Aneras.
Upės režimas musoninis, vasarą didžiausias debitas siekia 40 000 m³/s. Vanduo naudojamas drėkinimui, 50 km žemupio ruožas laivuojamas. Svarbiausi miestai prie Taptės yra: Betulas, Burhanpuras, Bhusavalas, Suratas.
Genadijus Burbulis
Genadijus Eduardovičius Burbulis (1945 m. rugpjūčio 4 d. – 2022 m. birželio 19 d.) – politinis Rusijos veikėjas, buvęs Rusijos valstybės sekretorius, buvusio prezidento Boriso Jelcino bendražygis.
Biografija
G. Burbulio senelis Kazimieras Burbulis (Antano) buvo lietuvis, atvykęs į Rusiją 1915 m. Tėvas – Eduardas Burbulis – karo lakūnas, motina – Valentina Belonogova.
Uralo valstybiniame universitete G. Burbulis baigė (1973 m.) filosofijos mokslus, dėstė keliose aukštojo mokslo įstaigose Sverdlovske, dabartiniame Jekaterinburge. Nuo 1971 m. TSRS komunistų partijos narys.
Prasidėjus pertvarkos (Perestroika) laikotarpiui pasuko į politiką ir 1989 m. tapo B. Jelcino bendražygiu.
1991–1992 metais G. Burbulis ėjo Rusijos TFSR valstybės sekretoriaus pareigas, buvo vienas pagrindinių Belovežo sutarties, įforminusios Sovietų Sąjungos panaikinimą, autorių ir signatarų. 1992 metų pabaigoje jis pasitraukė iš valstybės sekretoriaus posto ir pagrindinio B. Jelcino patarėjo pozicijos. Vėliau du kartus buvo išrinktas į Rusijos Dūmą.
2009 metais G. Burbulis įkūrė politinės filosofijos mokyklą ir buvo Jaunimo forumo, siekiančio modernizuoti Rusiją, „Mano Rusija“ vadovas.
2022 m. birželio 19 d., sulaukęs 77 metų, staiga mirė Baku, kur dalyvavo IX Pasauliniame Baku forume.
Borisas Pistorius
thumb|300px Borisas Pistoriusas (g. 1960 m. kovo 14 d . Osnabriuke ) – Vokietijos politikas ir teisininkas, Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) aktyvistas, Žemutinės Saksonijos vidaus reikalų ministras Stephano Weilo vyriausybėje, Landtago narys. Nuo 2023 m. Olafo Scholzo vyriausybės gynybos ministras.
Gyvenimo aprašymas
Gimė politikų Ursulos Raabe Pistorius﻿ ir Liudviko Pistorius šeimoje. Jo močiutė buvo kilusi iš Vroclavo. Ursula 1978-1990 m. buvo Žemutinės Saksonijos Landtago narė. Borisas baigė Ernsto Morico-Arndto gimnaziją, Miunsterio ir Osnabriuko universitetuose studijavo politikos mokslus, kurį laiką mokėsi Vakarų katalikiškajame universitete.
1996-2013 m. buvo Osnabriuko miesto tarybos narys, 1999-2002 m. ėjo antrojo burmistro pareigas (šios pareigos atitinka pirmojo pavaduotojo pareigas). Po 2013 m. rinkimų Žemutinėje Saksonijoje Pistorius tapo regiono vidaus reikalų ministru ir lygiagrečiai posėdžiavo Bundesrate.
Derybose dėl ketvirtosios koalicinės kanclerės Angelos Merkel vyriausybės formavimo po 2017 m. federalinių rinkimų Pistorius priklausė vidaus ir teisės klausimų darbo grupei, kuriai vadovavo Thomas de Maiziere, Stefanas Meyeris ir Heiko Maasas. Per 2019 m. SPD vadovybės rinkimus jis kartu su Petra Kepping kandidatavo į partijos pirmininko postą.
Išlaikė brandos egzaminą Ernst-Moritz-Arndt gimnazijoje Osnabriuke (1978), vėliau studijavo prekybininku. 1981–1987 m. studijavo teisę Osnabriuko universitete ir Vestfalijos Vilhelmo universitete Miunsteryje. Tuo tarpu studijavo ir Anžė Vakarų katalikiškajame universitete. 1987 ir 1990 metais išlaikė pirmojo ir antrojo laipsnio valstybinius teisės egzaminus, o 1990 metais pradėjo vykdyti teisininko praktiką.
1976 metais įstojo į BPD. Buvo asmeninis Gerhardo Glogovskio - Žemutinės Saksonijos vidaus reikalų ministro - patarėjas (1991-1995 m.) ir jo biuro vadovo pavaduotojas (1995-1996 m.). Nuo 1997 m. vadovavo įvairiems Vėzerio-Emso apygardos administracijos skyriams. 1996–2013 m. jis buvo Osnabriuko miesto tarybos narys. 1999–2002 metais buvo šio miesto mero pavaduotojas. 2006 metais jis išrinko šio miestelio meru, gavęs 55,5% paramą ir nugalėjęs savo konkurentą Wolfgangą Griesertą. Šias pareigas jis ėjo iki 2013 m. Jis taip pat buvo Miunsterio/Osnabriuko oro uosto operatoriaus stebėtojų tarybos narys. Paskirtas į SPD verslo forumo patariamąją tarybą ir Robert-Enke-Stiftung fondo kuratorių tarybą.
2013 m. vasario 19 d., netrukus po tų metų nacionalinių rinkimų, jis buvo paskirtas Stephano Weilo vadovaujamos Žemutinės Saksonijos vyriausybės vidaus reikalų ir sporto ministru. Šią funkciją jis išlaikė ir vėlesniuose savo kabinetuose, paskirtuose 2017 ir 2022 m. . 2017 metų rinkimuose pirmą kartą buvo išrinktas į Landtagą, o 2022 metais sėkmingai kandidatavo ir buvo perrinktas. Jis tapo vienu iš Žemutinės Saksonijos atstovų Bundesrate. Jis įstojo į NATO Parlamentinę Asamblėją kaip pakaitinis narys.
2019 metais kartu su Petra Köpping kandidatavo į partijos pirmininko postą. Pirmajame balsavimo ture abu užėmė 5 vietą, surinkę 14,6% balsų.
Privatus gyvenimas
Jis turi dvi dukteris iš santuokos su Sabine Pistorius, kuri mirė 2015 m. Vėliau jo gyvenimo draugė buvo žurnalistė Doris Schröder-Köpf. 2019 metais Silesian Landsmanship jam buvo suteiktas Schlesierschild apdovanojimas.