cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaipėdos Kristaus Karaliaus bažnyčia
Istorija
Klaipėdoje 1258 m. pastatytos 2 bažnyčios: katedros ir parapinė Šv. Jono. Jos ne kartą buvo žemaičių sudegintos. Kuršo vyskupas Edmundas 1291 m. leido Klaipėdos gyventojams laidotis katedros kapinėse, nes prie Šv. Jono bažnyčios kapinėms vietos nebuvo. 1525 m. bažnyčios atiteko evangelikams liuteronams. 1945-1988 m. Klaipėdos Kristaus Karaliaus bažnyčia buvo vienintelė katalikų bažnyčia uostamiestyje.
Normantėlių tvenkinys
Normantėlių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 13 km į vakarus nuo Joniškio. Sudarytas užtvenkus Lankos upę (Kivės intakas, Vilkijos upės baseinas) 12,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,05 km, plotis – iki 0,17 km. Yra 0,18 ha miškinga sala. Altitudė 65,9 m. Krantai žemi, daug kur apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pietinėje pakrantėje stūkso Beržynės miškas ir įsikūręs Normantėlių kaimas, veikia kaimo turizmo sodyba. Į šiaurę yra Normančių kaimas.
Jakų piliakalnis
Jakų piliakalnis, Mozūriškės, Sudmantai, Piltinė, Mozūrai (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1561, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų laikinosios apskaitos sąraše Nr. 317) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Lelių kaimo, Sendvario seniūnija. Pasiekiamas iš autostrados pasukus į kairę šiaurės kryptimi link Lelių, po to už kanalo dešinėje pasukus į dešinę rytų kryptimi, 300 m palei kanalą, vėl į kairę šiaurės kryptimi, per laukus 200 m – vos žymus pakilimas.
Normantėlių tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1981 metais.
Klaipėdos Kristaus Karaliaus bažnyčia
Architektūra
Katalikų bažnyčia pastatyta 1784 m., vėlesnė – 1863 m. (kunigo Švarco rūpesčiu). 1944 m. bažnyčia sugriauta. 1945 m. įrengta mūriniuose buvusiuose baptistų maldos namuose. 2001 m. bažnyčia restauruota, vidus papuoštas Kretingos pranciškonų tapytomis ikonomis.
Jakų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1993 m. atlikusi Rasa Banytė (Mažosios Lietuvos istorijos muziejus) įvairiose piliakalnio vietose iškasė 8 šurfus - iš viso 19,25 m². Po pylimu rastas iki 10 cm storio kultūrinis sluoksnis, aptikta stulpaviečių, paskirų degėsių, akmenų, molio tinko fragmentų, lipdytos keramikos šukių. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Gerduvėnų piliakalnis
Gerduvėnų piliakalnis su gyvenviete, Pilalė (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A429KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR480) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Gerduvėnų kaimo, Vėžaičių seniūnija. Pasiekiamas iš autostrados Vilnius – Klaipėda ties Vėžaičiais pasukus link Lapių, pavažiavus 1,3 km, nusileidus į Minijos slėnį, prieš Gerdaujės upelį pasukus į dešinę rytų kryptimi, 400 m iki miško krašto, yra kiek kairiau priekyje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Minijos ir Gerdaujės kairiajame krante esančiame aukštumos krašte. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 95x70 m dydžio. Aikštelės pietrytinio krašto, kur turėjęs būti pylimas, 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 0,3 m gylio griovį, už kurio supiltas 0,2 m aukščio, 10 m pločio pylimas, už jo iškastas antras 5 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Už šio griovio įrengtas priešpilis. Jo aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 27x13 m dydžio. Jos pietrytiniame krašte supiltas 1 m aukščio, 9 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,2 m šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,3 m gylio griovį. Priešpilio pylimas žemėdamas juosia piliakalnį pietvakarių šlaituose, 2-­10 m žemiau aikštelės, virsdamas 5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 35 m aukščio.
Klaipėdos Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia
'''Klaipėdos Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Klaipėdoje, Baltikalnėje.
Gerduvėnų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis labai apardytas arimų, dabar apaugęs lapuočiais.
Klaipėdos Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia
Istorija
150px|thumb|left|Bažnyčios bokšto, nugriauto 1961 m., liekanos buvo suverstos Baikaliuke
Gerduvėnų piliakalnis
Piliakalnis
Vakarinėje papėdėje 1,1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Klaipėdos Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia
Istorija
Jau 1938 m. pradėtos rinkti aukos naujos bažnyčios statybai. Pagal inžinieriaus architekto Juozo Baltrėno projektą už tikinčiųjų paaukotus pinigus 1957–1960 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, viena retų bažnyčių, kurias leista statyti sovietmečiu.
Gerduvėnų piliakalnis
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.
Klaipėdos Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia
Istorija
1961 m. areštuoti bažnyčios statybos organizatoriai: klebonas Liudvikas Povilonis (1910–1990; vėliau arkivyskupas), vikaras Bronislovas Burneikis (1923–1991) ir dar 5 asmenys. Nuteisti kunigai iškalėjo po 4 metus. Bažnyčios pastatą valdžia nusavino. 1963 m. joje įkurtas LTSR filharmonijos filialas. Nugriautas bokštas, išardyti altoriai, įrengta filharmonija. Dailininkas Antanas Kmieliauskas, 1960 m. nutapęs freską Didžiajam altoriui, buvo išmestas iš Dailininkų sąjungos (1989 m. A. Kmieliauskas sukūrė naują freską).
Naujovė
Naujovė gali reikšti:
Klaipėdos Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia
Istorija
1988 m. bažnyčia grąžinta tikintiesiems, paskirtas klebonu ir dekanu monsinjoras B. Burneikis suremontavo bažnyčią ir kleboniją (1988 m. lapkričio 25 d. laikytos pirmos Šv. Mišios). 1989 m. atstatytas bokštas, lietuvių meistrų Darbėnuose nulietas 3 tonų varpas. JAV lietuviai pranciškonai dovanojo vargonus.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, trinavė. Bokštas 75 m aukščio su apžvalgos aikštele. Šventoriuje palaidotas bažnyčios statytojas monsinjoras B. Burneikis. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Udaipuras
Udaipuras  – miestas vakarų Indijoje, Radžasthane, 250 km į šiaurės vakarus nuo Alahabado, Aravalės kalnų, skiriančių nuo Taro dykumos, pietinėse pašlaitėse. Udaipuras dar vadinamas „ežerų miestu“, nes jį supa 5 ežerai – Fateh Sagara, Pičhola, Svarūp Sagara, Dūdh Talajus ir Rangsagara. Yra oro uostas, geležinkelio stotis, plentų mazgas. Žemės ūkio žaliavų perdirbimas, audinių, žiestuvų gamyba. Vystomas turizmas.
Udaipuras garsėja savo paveldu ir vaizdingais kraštovaizdžiais. Yra XVI a. vid. Pičholos ežero pakrantėje pastatyti karališkieji rūmai, XVIII a. vidury Pičholos pastatyti Ežero rūmai, XIX a. ant uolos pastatyti Musonų rūmai, XVI–XVII a. Džago (karaliaus Džagatsingho I) šventykla, IX a. džainų šventykla (skirta tirthankarai Rišabhadevui), XVII a. Džagadišo (Džaganathos) šventykla, karaliaus Pratapo centras, keletas fontanų, kitų šventyklų, zoologijos sodas.
Religinė gyventojų sudėtis: hinduistai – 72,9 %, musulmonai – 15,67 %, džainai – 9,86 %, sikhai – 0,8 %. Plačiausiai vartojamos kalbos – hindi ir mevarų kalba.
Istorija
Udaipurą 1559 m. įkūrė karalius (maharana) Udaisinghas II. Miestas tapo Mevaro karalystės sostine, svarbiu kultūriniu ir prekybiniu centru. Sostinė įkurta strategiškai svarbioje vietoje, kalnų ir ežerų apsuptyje, o 1567 m. apjuosta gynybine siena. XIX a. Udaipuras buvo britams pavaldžios kunigaikštystės sostine.
Narbono Galija
Narbono Galija – Senovės Romos provincija dabartinės Prancūzijos pietryčiuose tarp Alpių, Sevenų kalnų ir Viduržemio jūros. Iš pradžių žinoma kaip Transalpinė Galija.
Istorija
Romėnai sritį nukariavo apie 125 m. pr. m. e. Dabartinis Narbono miestas 118 m. pr. m. e. tapo Romos kolonija, apylinkėse apsigyveno daug romėnų pirklių ir karo veteranų, kuriems už tarnybą buvo suteiktos žemės valdos. Iš pradžių provincija vadinta Transalpine Galija, kartais tiesiog Provincija – iš to kilo dabartinis regiono pavadinimas Provansas. Aukščiausia provincijos valdžia buvo senato skiriamas prokonsulas.
Dėl saulėto palankaus klimato pradėti auginti vynmedžiai, alyvmedžiai, todėl į kraštą kėlėsi daug imigrantų iš Romos. Ilgainiui provincija visiškai romanizuota, ir kitaip, negu kitos Galijos provincijos, pasižymėjo aukštesne kultūra. Iš Narbono Galijos kilęs istorikas Tacitas.
Po Diokletiano reformų III a. pabaigoje Narbono Galija buvo suskaidyta į dvi dalis: Pirmąją Norbono Galiją ir Antrąją Norbono Galiją. Jos priklausė didesnei Vjieno diecezijai. Abu administraciniai vienetai nustojo egzistuoti V a., kuomet čia savo karalystę įkūrė Vestgotai.
Klovainių Švč. Trejybės bažnyčia
'''Klovainių Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Klovainių miestelyje, 7 km į pietryčius nuo Pakruojo, Daugyvenės (Mūšos dešiniojo intako) dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų.
Istorija
Klovainių (Krivaičių) dvaro savininkas Jeronimas Valavičius 1621 m. pastatė medinę bažnyčią. Jai 1624 m. dovanotas Beržinių kaimas, vėliau pakeistas į Laipuškių kaimą, turėjo jurisdiką miestelyje. 1625 m. įsteigta parapija, 1627 m. – parapinė mokykla. 1635 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Jurgis Tiškevičius. Klovainiuose nuolat gyveno 3 kunigai. 1690 m. įsteigta altarija. Nuo 1768 m. veikė Šv. Onos draugija, 1792 m. įsteigta Švč. Mergelės Marijos Paguodos draugija, 1908 m. – „Saulės“ draugijos mokykla. Kanauninko Domininko Staševskio rūpesčiu 1825 m. pastatyta parapinė mokykla.
1853–1854 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją klebonas Pranas Urbonavičius XX a. pradžioje išdažė, paauksavo altorius. 1916 m. vokiečiai išsivežė 2 varpus, 1925 m. įsigyti nauji. Klebonas Zenonas Karečka (1890–1952) per 10 m. bažnyčią perdengė, išdažė, įdėjo naujas grindis, suremontavo altorius, vargonus. Jis 1945 m. gruodžio 18 d. suimtas ir 1,5 m. kalintas Komijoje.
1993 m. šventoriuje pastatytas paminklas tremtiniams. 2000 m. vyskupas Eugenijus Bartulis pašventino naująją kleboniją.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė. Ji su siauresne presbiterija, trisiene apside. Sienos išorėje apkaltos lentomis vertikaliai, sutvirtintos stulpeliais. Langai su pusės apskritimo arka. Stačiakampis bokštas iškištas, keturių mažėjančių į viršų tarpsnių su smailiu stogeliu. Bokšto viršūnėje ir ant galinio stogo kraigo įtaisyti kaltiniai kryžiai, signatūrinis varpelis. Pagrindinės durys į bažnyčią yra dvivėrės, apkaltos lentelėmis „eglute“. Jų frontonas pusės apskritimo su lapais, vazomis.
Šventoriaus tvora akmenų mūro. Vartai trijų dalių, stulpiniai su raudonų plytų apvadais. Šventoriuje palaidotas Klovainių klebonas Jonas Lapinskas (1904–1985). Iš šiaurės prie šventoriaus glaudžiasi klebonija (buvusi špitolė). Rytinę pusę saugo nedidelis parkelis su seniausiu rajone Klovainių storuoju ąžuolu.
Vargonai
Vargonus 1884 m. įrengė meistras Juozapas Radavičius (1857–1911). Instrumentas vieno manualo su pedalais, vienuolikos registrų. Vargonų prospektas neobarokinis, nesudėtingos kompozicijos: trys plokščiu priekiu bokšteliai su langeliais pusapskrite arka ir du laukeliai. Raiškūs akanto lapų ir vazų drožiniai vietoje frontonų, lapelių ornamentai prie karnizų.
2011 m. šventovėje pristatyti ir pašventinti nauji iš Olandijos „JOHANNUS“ firmos gauti vargonai „ECCLESIA D35“.
Augustinas Rotundas
Augustinas Rotundas (lenk. Augustyn Rotundus-Mieleski, lotyn. Augustinus Rotundus Mieliesius) 1520 m. Wieluń, Lenkijoje – 1582 m. kovo 20 d. Vilniuje, palaidotas Šv. Jonų bažnyčioje) – Renesanso humanistas, katalikas, eruditas, laikytinas pirmuoju profesionaliu Lietuvos istoriku. Už savo darbus ir nuopelnus valstybei 1568 m. gavo nobilitaciją (bajorystę).
Apartamentai 0
Apartamentai 0 – 1998 m. sukurtas trileris, nominuotas Sundance kino festivalyje.
Augustinas Rotundas
Biografija
Augustinas Rotundas Mieleskis gimė, manoma, Lenkijoje Krokuvoje apie 1520 m. miestiečių šeimoje. Augustino Rotundo kilmė ir tautybė nėra tiksliai nustatyta, tačiau viena iš galimų kilmės įrodymų yra jo imatrikuliacija Vitenbergo universitete 1538 m., kur lotyniškai sakoma, kad jis kilęs a Velun („Augustinus Rotundus a Velun“). Be to, imatrikuliacijoje pažymėta, kad jis lenkas (polonus). Pradžioje mokėsi Vielunės kolegijoje, apie 1534 m. pradėjo mokslus vyskupo Jano Lubranskio įsteigtoje kolegijoje Poznanėje. Nuo 1539 m. mokėsi liuteroniškame Vittenbergo universitete. Vėliau išvyko į Krokuvą. Šiuo savo gyvenimo etapu Krokuvoje garsėjo ir kaip puikus poetas.
Apartamentai 0
„Rotten Tomatoes“ interneto svetainėje filmas vertinamas 74 % teigiamų atsiliepimų.
Augustinas Rotundas
Biografija
1544 m. Rotundas tampa Žygimanto Senojo kanceliarijos raštininku.
Nuo 1544 iki 1546 m. pavasario buvo Italijoje, kur, kaip galima manyti, padėjo studijuoti keliems lenkų didikų vaikams. Klausė paskaitų Paduvoje ir Bolonijoje, Feraroje gavo teisių (ir bažnytinės, ir civilinės) daktaro laipsnį.
Grįžęs į Lenkiją tęsė Žygimanto Senojo darbą kanceliarijoje, o po jo mirties 1549 m. tapo naujojo valdovo Žygimanto Augusto sekretoriumi.
Toliau būtų galima kalbėti apie kelis didžiausius Rotundo gyvenimo etapus.
Rotundas – katalikybės gynėjas
Dar gyvendamas Krokuvoje, aktyviai reiškėsi jos visuomeniniame gyvenime, karštai gynė katalikybę, piktinosi tolerancija kitatikiams. Rotundas reikalavo erezijas gydyti „ne pleistrais ar minkštinimais“, bet „skrodimu ir išdeginimu“. Ypač didelė pasipiktinimą Rotundui kėlė katalikų kunigai, perėję į protestantus – jis net nesisveikindavo su tais, kurie buvo perėję į protestantizmą.
Lenkijos vicekancleriui Maciejowskiui Rotundas turi būti dėkingas už pirmąją tarnybą – Wartos kleboniją, kurią gavo dar būdamas jaunas klierikas su žemaisiais šventimais. Vėliau, nuo 1558 m., jis gavo valdyti Stakliškių seniūniją. Tačiau Rotundas dvasininko karjeros nesiekė dėl, manoma, pažinties su būsimąja žmona Zofija, Krokuvoje tuo metu žinomo rūmų chirurgo Montano dukterimi. Antrą kartą, jau gyvenimo pabaigoje, Rotundas vedė Vilniaus vyskupo Valerijono Protasevičiaus seserį. Toks susigiminiavimas buvo labai garbingas, bet santuoka truko neilgai.
Rotundas Lietuvoje - visuomenės veikėjas
XVI a. viduryje Žygimantas Augustas, perėmęs valdžią LDK ir įsikūręs Vilniuje po Barboros Radvilaitės mirties 1551 m., susidūrė su Lenkijos ir Lietuvos unijos problema. Reikėjo suvienodinti daug abiejų valstybių įstatymų, dėl to į savo dvarą valdovas sušaukė nemažai teisininkų - tikriausiai tai ir lėmė Rotundo iškvietimą į Lietuvą. Bet iš pradžių jis kartu su miesto valdžia sudarinėjo teismo proceso taisykles pagal Magdeburgo teisę. 1552 m. Žygimantas Augustas Rotundą paskyrė Vilniaus vaitu – valdovo atstovu miestiečių teismuose.
Rotundas dažnai lydėdavo valdovą į seimus Lenkijoje. Su šiais Rotundo dalyvavimais siejami 1565 m. išėję lenkų kalba parašyti publicistiniai dialogai „Lenko pasiklabėjimas su Lietuviu“.
Taip pat Rotundas dirbo komisijoje, kuri parengė Antrąjį Lietuvos Statutą. Iš pradžių buvo siūloma Antrojo Statuto tekstą surašyti dviem skiltimis – krašto kanceliarine (rusų) ir lotynų kalbomis. Lotyniškąją redakciją buvo pavesta Rotundui, tačiau buvo nuspręsta šios dalies atsisakyti. Vis dėlto lotyniškai parengtą Antrąjį Statutą jis įteikė valdovui Steponui Batorui.
Vilniuje Rotundas rūpinosi ir unijos reikalais. 1569 m. dalyvavo Liublino seime, kuriame buvo svarstomas ne tik unijos sudarymo, bet ir Antrojo Statuto klausimas – siekta jį priartinti prie lenkiškų įstatymų. 1588 m. buvo išleistas Trečiasis Lietuvos Statutas, kurio rengėjų komisijoje vėl buvo įtrauktas Rotundas.
Rotundas – pirmasis profesionalus istorikas
Rotundas suprato, kad jo Renesansinei tėvynei reikia istorijos.
Rotundas savo „Lietuvos kroniką, arbą istoriją“ pradėjo rašyti galbūt tada, kai 1555 m. lotynų kalba išėjo Kriomerio „Lenkijos kronika“ (kuria Radvila Juodasis ir kiti Lietuvos ponai piktinosi, kadangi ji padėjo lenkams siekti LDK inkorporavimo). Parašytą dalį Rotundas 1560 m. išsiuntė Radvilui Juodajam. Rašė tikriausiai iki Žygimanto Augusto mirties, paskui vėl pasinėrė į kovą už katalikybę, taigi veikalas taip ir liko nebaigtas. Po 1570 m. surinktą medžiagą perleido Motiejui Stryjkovskiui, kurį globojo, kai tas rašė pirmąją spausdintą Lietuvos istoriją „Kroniką“.
Aukštos pareigos ir įvairios atsakingos valstybinės užduotys liudija Rotundo veiklos pripažinimą. Dėl to jam buvo įteikta nobilitacija (bajorystė), patvirtinta 1568 m. Gardino seime, ir jis buvo priimtas į herbą „Rolą“. Nuo to laiko vartojo dvigubą pavardę – Rotundus Mieleski.
Išgyvenęs Lietuvoje daugiau kaip trisdešimt metų, Rotundas mirė 1582 m. Vilniuje. Palaidotas Šv. Jonų bažnyčioje.
Pirmoji diena
Tiek Ožechovskis, tiek Rotundas buvo uolūs katalikai, tačiau jų laisvės sampratos gerokai skiriasi. Jeigu Ožechovskis apie laisvę kalba tik statuso lygmeniu (karalystės), tai Rotundas čia mini Dievą ir Dievo valią (minimas Lietuvos Krikštas, kuriuo ir yra įgaunama laisvė). Ožechovskis „Penktainyje“ lietuvius laiko vergais būtent dėl sosto (kunigaikščio) paveldimumo; esą lietuviai ne renka valdovą, o tik paveldi, ir šiuo klausimu lenkai yra viršesni. Kalbant apie laisvę ir nelaisvę, karalystę ir kunigaikštystę, Lietuvis labai taikliai prabyla apie Lenkijos kunigaikštį Mešką, „kurio valdoma Lenkija apsikrikštijo ir, būdama, kunigaikštyste, amžiams gavo laisvę“. Kaip laisvos valstybės sąlyga iškeliama įstatymo svarba („kur nėra įstatymų, kur žmogus, o ne įstatymai įsakinėja, ten tarsi belua [žvėris] karaliautų“).
Penrhiwceiber Rangers FC
Penrhiwceiber Rangers FC – Velso futbolo klubas iš Penrivseiberio.
Augustinas Rotundas
Pirmoji diena
Išsiaiškinti Ožechovskio įžeidimus yra svarbus uždavinys abiem pusėms, norint ne tik santaikos, bet ir tiesos.
Penrhiwceiber Rangers FC
Istorija
Klubas įkurtas 1961 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Buvo iškopę į Antros pakopos pirmenybes, bet jose neįsitvirtino.
Sezonai
Šaltinis:
Augustinas Rotundas
Pirmoji diena
Galima būtų išskirti svarbiausius aspektus, išryškėjančius „Pasikalbėjime“:
Antroji diena
Lietuvis siūlo pasikalbėti apie tai, kuri valstybė laisvesnė: ar turinti paveldimą valdovą, ar renkamą?
Remdamasis N. Makiaveliu įrodo, kad valdovas, paveldėjęs valdžią valstybėje, kurioje yra gimęs, yra tinkamesnis ir naudingesnis, negu iš kitur atvykęs. Valstybei tinkamiausias ir naudingiausias tas valdovas, kuris pasižymi meile valstybei ir pavaldiniams. Žmogus iš prigimties labiau myli savą, negu svetimą, jei prigimtis nesugedus. Taip pat ir valdovas tuos pavaldinius labiau myli, tarp kurių pats yra gimęs.
Kalbant apie kunigaikščių dorybingumą, garbingumą, daromas ekskursas į seniausią Lietuvos istoriją. Remdamasis kai kuriais Vidurinio sąvado ir galbūt Plačiojo sąvado teiginiais, lenkų ir vokiečių kronikomis, savo paties samprotavimais, Lietuvis pabrėžia labai svarbius valstybei atributus: romėnišką lietuvių tautos ir Lietuvos vardo kilmę, iš romėnų paveldėtą Kentauro herbą, narsumą simbolizuojantį valstybės herbą Vytį, taip pat atpasakoja valdovų ir didikų generacijų istoriją iki Gedimino, akivaizdžiai ryškinamos Lietuvos politinės tendencijos.
Lietuvis galų gale pareiškia, kad džiaugtųsi, jei Lietuva ir Lenkija būtų unum, bet ar gali būti vienovė iš skirtybių?
Lietuvos Statutas
Kaip teisininkas, Rotundas redagavo trečiąjį (1588 m.) Lietuvos Statutą, o antrąjį (1566 m.) Lietuvos Statutą jis išvertė į lotynų kalbą (1576 m.).
Vertimo pradžioje A. Rotundas įdėjo ir savo paties parašytą tekstą Epitome principum Lituaniae („Trumpas Lietuvos kunigaikščių aprašymas“), kuriame trumpai išdėstė lietuvių kilmės iš romėnų legendą. Romėnai esą atvykę į Lietuvos kraštą, valdant Neronui, vadovaujami Publijaus Libono, kuris „neteisingai iškraipius jo vardą, istorijoje imtas vadinti Palemonu“. Toks vardo pasirinkimas, matyt, nėra atsitiktinis: iš Libono kildinama Livonija, o tai savo ruožtu leido teisėtai priskirti Livonijos žemę LDK.
Rotundas konspektyviai išdėsto Lietuvos didžiųjų kunigaikščių genealogiją nuo legendinio Libono iki neseniai išrinkto karaliaus Stepono Batoro, kurio „išmintis, teisingumas ir narsa tokia didelė, kad greitai jo valdoma Valstybė taps laiminga ir saugi“.
Prakalboje laikomasi pažiūros, kad lotynų kalba yra teiktinesnė už rusų kalbą. Rotundas norėtų, kad lotynų kalba ne tik būtų vartojama mokyklose, teismuose, bet kad ir privačiame gyvenime ji užimtų žymesnę vietą. Jis pasisako prieš lietuvius, kurie niekina savo lotyniškos kilmės kalbą ir šneka bei rašo lenkiškai.
Laiškas Steponui Batorui
A. Rotundas tarp kitų Stepono Batoro dorybių iškelia jo troškimą pažinti savo valstybės įstatymus. Laiško autoriui tai buvo labai svarbu. Rotundas tikisi, kad valdovas perskaitys ir lietuviškus įstatymus - Antrąjį Lietuvos Statutą, kurį iš rusėnų kalbos perdirbęs į lotynų. Jis aiškina Steponui Batorui, kad Statutas surašytas rusėnų raidėmis ir kalba, bet rusėnai daugiažodžiauja ir pripainioja, o juk Ciceronas mokė, kad būtinas glaustumas ir kalbėjimas sentencijomis, taip pat Dievas Mozei davė Dešimt Įsakymų, sutalpintų į dvi lenteles.
Lotynų kalbos tobulumas, jos pranašumas prieš rusėnų kalbą leidžia Rotundui kelti svarbiausią laiško problemą - būtina Lietuvos valstybei grąžinti lotynų kalbą, nes lietuviai savo kilme yra lotynai, kilę iš Italijos. Šios Rotundo mintys sutampa su Mykolo Lietuvio teiginiais, pareikštais jo lotyniškame traktate „Apie totorių, lietuvių ir maskvėnų papročius“ (De moribus Tatarorum, Lituanorum et Moschorum).
Tabalis (Lazdijų r.)
Tabalis – ežerėlis Lietuvoje, Lazdijų rajone, 5,5 km į pietus nuo Seirijų miestelio, 0,8 km į pietus nuo Seirijo ežero. Ežero ilgis iš šiaurės į pietryčius – 0,15 km, plotis – iki 0,065 km. Altitudė 118,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę krūmynais ir medžiais, rytuose pelkėti. Aplinkui plyti pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Seiros upės baseinui.
Augustinas Rotundas
Laiškas Steponui Batorui
Rotundo laiške Steponui Batorui rašoma, kad lotynų kalbą Lietuvoje dera vartoti visur: įstatymuose, privilegijose, ediktuose, teismuose, sutartyse ir kasdieniame bendravime. Pasak jo, ir pirmieji raštai, įvedantys krikščionybę Lietuvoje Jogailos ir Vytauto laikais, taip pat buvo rašomi lotyniškai - senųjų protėvių kalba.
Tabalis (Lazdijų r.)
Ežerėlis gausiai užžėlęs vandens augalija, baigiantis užakti.
Augustinas Rotundas
Laiškas Steponui Batorui
A. Rotundas kovojo už lotynų kalbos „atstatymą“ Lietuvoje. Toks noras pakeisti oficialią rusėnų kalbą Lietuvos valstybėje lotynų kalba buvo būdingas dalies humanistų lietuviškos orientacijos srovei. Pamatą tam, rašo Rotundas, padėjo Vilniaus vyskupas Valerijonas Protasevičius, pakvietęs į Lietuvą jėzuitus ir įsteigęs Vilniaus jėzuitų kolegiją.
Rotundas siekia, kad ir rusėnai sugrįžtų prie meilės lotynų kalbai, nes kilmingiausieji iš rusėnų yra tos pačios romėniškos kilmės kaip ir lietuviai. Čia A. Rotundas turi galvoje daugiausia Algirdaičių kilmės stačiatikišką rusėnų diduomenę. Laiško autorius norėtų „atlietuvinti“ kilmingus rusėnus. Taip jis aprėpia visą LDK diduomenę ir bajoriją, kreipdamas ją etnopolitinės tautos linkme. Kaip žinome, istoriniai procesai buvo sudėtingi, dalis rusėnų diduomenės, integruodamasi į Lietuvos politinį gyvenimą, pereidavo iš stačiatikybės į protestantizmą ir katalikybę. Lotynų ir kitas kalbas išmokdavo jaunystėje studijuodami, bet tai buvo kas kita negu pageidavo Rotundas: jie nesiekė „grąžinti“ Lietuvai tariamai protėvių kalbos.
Laiške jis primena Steponui Batorui, kad neseniai Lenkijos kanceliarijoje įvesta praktika rašyti lenkų kalba, atsisakyti lotynų. Vilnietis pripažįsta, kad gimtosios kalbos vartojimą negalima vadinti yda. Bet negalima nesmerkti lietuvių, niekinančių savo gimtąją, protėvių vartotą lotynų kalbą.
Georgijus Dekanidzė
Georgijus Dekanidzė (1937 m. kovo 20 d. Tbilisyje  – 2010 m. sausio 15 d. Vilniuje)  – garsus nusikalstamo pasaulio atstovas.
Biografija
Boriso Dekanidzės tėvas. Po Antrojo pasaulinio karo apsigyveno Lietuvoje. Kriminalinę veiklą pradėjo kaip kišenvagis. Reikalų su Lietuvos teisėsauga turėjo nuo 1985 metų. Vienas pagrindinių „Vilniaus brigados“ įkūrėjų. 1993–1995 metais dėjo didžiules pastangas, maldaudamas kreipėsi į lietuvių tautą, kad jo sūnus Borisas Dekanidzė nebūtų sušaudytas. Įvykdžius sūnui mirties bausmę, retai pasirodydavo viešumoje.
Tarnaukos ežeras
Tarnaukos ežeras - ežeras Lietuvoje, Lazdijų rajone, 7,5 km į pietvakarius nuo Lazdijų, pasienyje su Lenkija. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,31 km, plotis - iki 0,16 km. Altitudė 139,2 m. Krantai aukštoki. Aplinkui plyti retais krūmais ir medžiais apaugusios pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno mažųjų intakų baseinui.
Krasnas
Krasnas  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Smolensko srityje, 67 km nuo Smolensko; rajono centras.
Jeremy
Jeremy – amerikiečių alternatyvaus roko grupės „Pearl Jam“ daina. Dainai muziką parašė grupės bosistas Jeff Ament, o žodžius – vokalistas Eddie Vedder. Daina buvo išleista kaip trečiasis albumo „Ten“ singlas. Kartu buvo pridėtos dainos „Footsteps“ ir „Yellow Ledbetter“. Singlas pasiekė penktąją vietą „Billboard“ „Mainstream Rock“ ir „Modern Rock“ topuose.
Vedder dainą parašė perskaitęs straipsnį laikraštyje apie tai, kaip vienoje JAV mokykloje prieš visą klasę nusišovė mokinys. Tai pavaizduota ir vaizdo klipe, kuris buvo dažnai rodomas per MTV.
Krasnas
Istorija
1165 m. pirmą kartą paminėtas Ipatijaus kronikoje (kaip Красен). Nuo XIII a. čia virė kovos dėl įtakos tarp LDK ir mongolų–totorių. thumb|left|220px|Mūšis dėl Krasno (1812 m.) XIV a. LDK užvaldė aplinkines teritorijas. Prasidėjus karams su Maskvos valstybe, o vėliau, kai Lietuva neteko Smolensko ir Smolensko žemių, ši teritorija tapo pasienio teritorija. 1776–1925 m. turėjo miesto statusą.
1812 m. Napoleono žygio į Rusiją metu čia vyko mūšiai tarp prancūzų mašalo Joachimo Murato ir rusų pajėgų.
Lituanicon
thumb|Lituanicon logotipas 2020 m. Lituanicon – seniausias Lietuvos fantastų suvažiavimas arba konventas, kasmet sutraukiantis beveik tūkstantį dalyvių iš Lietuvos ir užsienio. Konferencija yra nekomercinė, organizuojama savanorystės pagrindu ir yra skirta populiarinti fantastikos žanrą Lietuvoje, supažindinti auditoriją su literatūros, kino, kompiuterinių žaidimų, populiariosios kultūros naujienomis ir fantastinėmis bei futuristinėmis idėjomis. Pirmasis Lituanicon įvyko 1990 m. Kaune.
Istorija
Pirmasis Lituanicon įvyko jau Nepriklausomoje Lietuvoje 1990 m. birželio 29–liepos 1 d. Sovietinės valdžios nebevaržoma Lietuvos fantastų bendruomenė siekė renginiu kuo plačiau pristatyti pasaulio fantastikos žanro naujoves, pasidalinti populiariosios kultūros atradimais. Pirmasis Lituanicon įvyko Kauno profsąjungų kultūros rūmuose, jį organizavo fantastikos mėgėjų klubai „Feniksas“ ir „Dorado“.
Pirmieji keturi Lituanicon vyko Kaune, o 1994 m. pirmą kartą persikėlė į Vilnių, kur prisijungė prie pirmojo Baltijos regiono šalių fantastikos mėgėjų konvento Baltcon I. Vėlesniais metais renginys vykdavo tai Kaune, tai Vilniuje, išskyrus 2007 m., kai konventas suorganizuotas Šiauliuose.
1996 m. Lituanicon VII buvo organizuojamas kartu su Baltcon III ir vienu didžiausių mokslinės fantastikos suvažiavimų Europoje Eurocon XXIV.
1998 m. Lituanicon IX vyko kartu su Baltcon V.
2008 m. Lituanicon XIX vyko kartu su Baltcon XIV.
Lituanicon indėlis į Lietuvos kultūrą
Vienas iš Lituanicon suvažiavimų tikslų yra populiarinti fantastikos žanrą įvairiose kūrybinėse medijose, taip pat paskatinti Lietuvos autorius kurti bei pristatyti savo kūrybą. Dėl to vienas iš suvažiavimų akcentų yra fantastikos rašytojų apdovanojimai. Dalis apdovanotų autorių vėliau sėkmingai vystė rašytojų karjerą.
2001 m. geriausiu 2000 m. lietuvių autoriaus fantastiniu apsakymu pripažintas rašytojo Justino Žilinsko apsakymas „Auridium”.
2003 m. už geriausią 2002 m. lietuvių fantastinį apsakymą „Lemingo metai“ apdovanotas Gintautas K. Ivanickas.
2007 m. geriausiu metų lietuvio autoriaus fantastiniu apsakymu tapo Justino Žilinsko „Gugis”, vėliau tapęs knygomis vaikams.
Juozas Gučius
Juozas Gučius (1903 m. vasario 25 d. Zirnajuose, Zarasų apskrityje (Rusijos imperija) – 1978 m. vasario 22 d. Adelaidėje, Australija) – Kauno radiofono teatro režisierius, Adelaidės lietuvių mėgėjiško teatro organizatorius ir vadovas.
Biografija
Gimė ir augo valstietiškoje penkių asmenų šeimoje. Mokėsi Zarasų progimnazijoje, vėliau pervažiavo į Kauną. Dirbo Finansų ministerijoje, vakarais baigė Suaugusiųjų ginaziją ir A. Sutkaus Vaidybos mokyklą. Dalyvavo Tautos teatro ir Vilkolakio spektakliuose. 1929 m. buvo tarp baigusiųjų Valstybinės dramos studijos I–ąją laidą. 1930 m. pradėjo dirbti Valstybiniame radiofone administratoriumi, vėliau – direktoriaus pavaduotoju ir radijo vaidinimų režisieriumi. 1936 m. paskirtas Kauno radiofono vyriausiuoju režisieriumi. Pritaikė radijui ir pastatė Vaižganto, Vinco Krėvės-Mickevičiaus, Jono Biliūno, Balio Sruogos, Vydūno, Vinco Pietario, Viljamo Šekspyro, Hernriko Ibseno, Moriso Meterlinko bei kitų autorių veikalus.
1951 m. kartu su žmona – soliste, dainavimo pedagoge ir muzikos meno kritike Antanina Binkevičiūte-Gučiene – išvyko gyventi į Australiją. Adelaidėje organizavo išeivių Teatrą-Studiją. Per septynis jo vadovavimo metus dienos šviesą išvydo 15 dramos kūrinių (daugiausia lietuvių autorių), gastroliuota įvairiuose šalies miestuose. J.Gučius aktyviai dalyvaudavo tautiečių renginiuose, rašė straipsnius į lietuvišką spaudą. Rankraščiuose paliko pluoštą novelių, apsakymų ir feljetonų.
Maciuičių piliakalnis
Maciuičių piliakalnis, Pilalė (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1707, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR481) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Maciuičių kaimo, Vėžaičių seniūnija. Pasiekiamas plentu Gargždai – Vėžaičiai pervažiavus Miniją ir už jos pasukus į dešinę pietų kryptimi link Lyverių vedančiu plentu, juo pavažiavus apie 500 m, yra kairėje, rytuose nuo plento.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Minijos kairiajame krante, slėnio pakraštyje esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 47x16 m dydžio, 1 m žemesne vakarine dalimi. Šlaitai vidutinio statumo, 2-­6 m aukščio.
Piliakalnį apardė jame buvę kapai, pietvakarinis šlaitas nukastas tiesiant Gargždų­-Lyverių plentą, stabilizuotas 1994 m. Apaugęs retais lapuočiais, pietvakarinėje dalyje stovi betoninis kryžius.
Leonora (filmas)
Leonora – 1975 m. sukurtas siaubo filmas.
Turinys
Viduramžiai. Pasiturinčio bajoro Ričardo pirmoji žmona Leonora mirė prieš 10 metų ir nors šis vėliau vėl vedė, niekada nesusitaikė su netektimi. Kartą jį aplankęs senolis pareiškia, kad mirtis nėra visagalė ir kad šią galima nugalėti, jeigu to labai trokšti. Netrukus pas Ričardą sugrįžta Leonora, visiškai nepasikeitusi per tuos metus. Jis įsako visiems elgtis su ja lyg nieko nebūtų nutikę ir pats priima ją į savo namus. Ričardas nužudo savo antrąją žmoną Kateriną, su kuria jau turi susilaukęs vaikų ir vėl apsigyvena su Leonora.
Netrukus apylinkėse pradeda dingti vaikai ir įsibaiminę valstiečiai dėl to pradeda kaltinti atgijusią moterį. Neapsikentę Ričardas išsirengia ieškoti anksčiau sutikto senolio, kuris nurodo, kad viskas baigsis, jeigu Ričardas nužudys žmoną...
Denysas Šmyhalis
Denysas Anatolijovičius Šmyhalis (g. 1975 m.) – Ukrainos verslininkas ir politikas, nuo 2020 m. kovo 4 dienos einantis premjero pareigas.
Kaip šalies premjerui Šmyhaliui tenka atsakomybė dėl COVID-19 pandemijos valdymo Ukrainoje. Prieš tapdamas premjeru, Šmyhalis ėjo Ivano Frankivsko srities gubernatoriaus pareigas.
Biografija
1997 m. Lvovo politechnikos institutą, yra apsigynęs ekonomikos mokslo kandidato titulą (2003). Nuo 1997 m. iki 2005 m. Šmyhalis dirbo įvairiose kompanijose buhalteriu. Vėliau, iki 2009 m., Šmyhalis ėjo kelių įmonių vadovo pareigas – metus kompanijoje pavadinimu LA DIS, 2006–2008 m. investavimo kompanijoje Comfort-Invest, o 2008–2009 m. – ROSANINVEST LLC kompanijos generaliniu direktoriumi.
Tarp 2009 m. ir 2013 m. Šmyhalis ėjo įvairias vadovaujamas pareigas Ukrainos Lvovo srityje, tarp jų – Lvovo srities administracijos ekonomikos departamento vadovo (2009–2011 m.). Čia susipažino ir dirbo kartu su Olehu Nemčinovu, kuris 2020 m. tapo Šmyhalio ministrų kabineto ministru. 2012 m. Šmyhalis ėjo ekonomikos ir pramonės politikos departamento vadovo pareigas, o 2013 m. buvo ekonominio vystymosi, investicijų, prekybos ir pramonės departamento vadovas.
Yra vedęs, su žmona Kateryna turi dvi dukteris. Kateryna yra buvusi Lvovo „Kamianecki kepyklos“ ir vietinės dviračių nuomos bendrovės NextBike bendrasavininkė.
Rukuižių tvenkinys
left|120px
Rukuižių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Žagarės, Žagarės regioninio parko teritorijoje. Sudarytas užtvenkus Švėtelės upę (Vilkijos intakas) 15,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-vakarų kryptimi – 0,56 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 50,8 m. Krantai žemi, apaugę medžiais. Pietvakarinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Rytinėje pakrantėje stūkso Rukuižių miškas. Į vakarus yra Rukuižių kaimas.
Tvenkinys įrengtas 1970 metais.
Tepikas
Tepikas  – miestas vakarų Meksikoje, 225 km į šiaurės vakarus nuo Gvadalacharos, prie Mololoa upės. Najarito valstijos sostinė. 419,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Keliai į Gvadalacharą, Masatlaną, Puerto Valjartą. Yra vietinių skrydžių Amado Nervo oro uostas.
Tepikas yra žemdirbystės rajono (auginamos cukranendrės, medvilnė, tabakas) centras. Medvilnės, maisto, odos pramonė. Yra Najarito autonominis universitetas, pedagoginis, technologijų ir kiti universitetai. Senamiesčiui būdinga XIX a. pab. – XX a. pr. architektūra, yra katedra.
Stanislovas Glebavičius
Biografija
Lietuvos bajorų Glebavičių giminės atstovas, herbo „Leliva" savininkas. Smolensko ir Dorogobušo vaivados Glebo Vėžaičio ir Miloknos Anos Račkaitės sūnus.
Aktyvus LDK interesų gynėjas ginčuose su Maskvos kunigaikštyste dėl rusų žemių. Paeiliui tarnavo trims didiesiems kunigaikščiams: Kazimierui IV, Aleksandrui Jogailaičiui ir Zigmantui. Naudojosi ypatingu Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro Jogailaičio pasitikėjimu, buvo pastovus jo tarybos narys.
Žymus diplomatas, penkis kartus dalyvavo pasiuntinybėse pas Maskvos didįjį kunigaikštį 1492, 1499, 1503, 1504 ir 1511 metais, tame tarpe, vieną kartą nuo Zigmanto I. Stanislovui Glebavičiui priskiria svarbų vaidmenį Lietuvos-Rusijos kare 1487–1494 metais ir sėkmingame klausimo sprendime dėl vedybų tarp Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro Jogailaičio ir Elenos Ivanovnos, Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano III ir Sofijos Paleolog (1494) dukters.
Kurį tai laiką buvo ginče su Aleksandru Jogailaičiu, tačiau 1505 metais perėjo iš opozicijos pas jo šalininkus, už ką Aleksandras apdovanojo jį naujais dvarais ir kitomis dovanomis. Stanislovas Glebavičius dalyvavo kovose su Maskvos kariais netoli Pskovo, Rusijos-Lietuvos 1507–1508 metų karo eigos metu, vadovaujant Polocko bajorų įgulai ir penkiems tūkstančiams samdomų karių iš Čekijos ir Vokietijos.
Šeima
Buvo vedęs Sofiją Karčiauskaitę, su kuria turėjo keturis ar penkis vaikus:
Étoile du Congo
Brazavilio „Étoile du Congo“, o trumpai Étoile du Congo – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje šalies lygoje. Klubas įsikūręs Brazavilyje.
Istorija
Kitados vadinosi Club Scolaire Brazzavillois (1926-1930), o vėliau pakito klubo pavadinomas.
Nuo 1963 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 2005 m. buvo antroje pakopoje.
Nuo 2006 m. vėl žaidė aukščiausiame divizione.
Daugkartiniai šalies čempionai. Atstovavo Kongo valstybei Afrikos taurių turnyruose.
Pasiekimai
Šalies čempionais tapo 11 kartų. Šešis kartus iškovojo šalies futbolo taurę ir kartą – Supertaurę.
Futbolo taurė
Narbonas
thumb|Narbono vaizdas iš kosmoso
Narbonas  – miestas Prancūzijos pietuose, į pietus nuo Bezjero, Langedokas-Rusijonas, Odo departamento ir komunos centras. 52 400 gyventojų (2009 m.).
Geografija
Miestas įsikūręs Langedoko žemumoje, į šiaurę nuo lagūninio Sižeano ežero, apie 13 km nuo Viduržemio jūros Liono įlankos. Pietų kanalo šaka Robino kanalas miestą jungia su Odo upe ir Viduržemio jūros Port-la-Nuvelio uostu. Per Narboną eina geležinkelis ir automagistralė Lionas-Barselona (Ispanija).
Istorija
Narbonas Antikos laikais buvo pirmoji Galijoje 118 m. pr. m. e. įkurta romėnų kolonija Marso Narbona, per kurią ėjo kelias į Ispaniją. Vėliau miestas tapo romėnų įkurtos Provincijos, kurį laiką vadintos Narbono Galija, vėliau – Narbono Galijos dalies Septimanijos centru. Nuo IV a. iki 1801 m. arkivyskupijos centras. 413 m. Narboną užėmė vestgotai, V a. – frankai, 719–759 m. buvo užkariavę saracėnai, juos išvijo Pipinas Trumpasis. Iki XIV a., kol Odo upė buvo tinkama laivybai, Narbonas buvo vienas didžiausių Prancūzijos uostų. Miesto pietinę dalį valdė Tulūzos grafai, šiaurinę – arkivyskupai. 1507 m. miestą prisijungė Prancūzijos karalius.
XVIII a. iškasus kanalus, jungiančius su Pietų Prancūzijos kanalų sistema, prasidėjo naujas miesto plėtros etapas, jis tapo vyno prekybos centru. Robino kanalas 1996 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Architektūra
Išliko romėnų architektūros paminklų:
Sakraliniai pastatai:
XX a. pastatyta moderniosios architektūros šiuolaikinių konstrukcijų pastatų, pav. Teatro rūmai, pastatyti 1994 m.
Ekonomika
Narbone išplėtota siuvimo, maisto produktų gamybos (vynas, aliejus, spiritas), chemijos (mineralinės trąšos), žemės ūkio mašinų gamybos pramonė, kubilų gamybos amatai, vyno prekyba. Apylinkėse auginami vynmedžiai. Netoli Narbono, Malvėsi vietovėje yra urano sodrinimo įmonė.
Teizininkų ežeras
left|120px
Teizininkų ežeras – ežeras Lietuvoje, Lazdijų rajone, 5 km į šiaurę nuo Šventežerio miestelio, 0,2 km į šiaurę nuo Teizų ežero. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,57 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 162 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia įsikūręs Teizininkų kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso bevardžio upelio, įtekančio į Dusios ežerą, baseinui.
Oceans
Oceans – amerikiečių alternatyvaus roko grupės „Pearl Jam“ daina. Žodžius dainai parašė grupės vokalistas Eddie Vedder, o muziką – gitaristas Stone Gossard ir bosistas Jeff Ament. Daina buvo išleistas kaip ketvirtasis singlas iš albumo „Ten“. Dainai taip pat buvo sukurtas vaizdo klipas.
Valda Bičkutė
(g. 1980 m. spalio 25 d.) – Lietuvos aktorė.
Komjaunimo tiesa
thumb|Komjaunimo tiesa, 1965 m. thumb|Komjaunimo tiesa, 1969 m.
Komjaunimo tiesa – LLKJS CK dienraštis, leistas 1940–1941 m. ir 1944–1989 m.
Istorija
Leistas vietoj iki tol nelegalaus komunistinio laikraščio „Komjaunuolis“, publikuoto Kaune 1937–1938 m. Pirmasis numeris pasirodė 1940 m. liepos 4 d., tačiau veikla nutraukta 1941 m. birželio mėn. Tuo laikotarpiu laikraštis spausdintas Kaune.
Tiražas: 1985 m. – 250 000 egz.
1990 m. „Komjaunimo tiesą“ pakeitė „Lietuvos rytas“.
Denis Mukwege
miniatiūra|250px|right|D. Mukvegė Panzi ligoninėje Kongo DR, 2013 m.
Denisas Mukengerė Mukvegė (Denis Mukengere Mukwege, g. 1955 m. kovo 1 d. Kostermanvilyje, Belgijos Konge) – Kongo DR gydytojas ginekologas, sekmininkų pastorius, žmogaus teisių aktyvistas.
D. Mukvegė dirba savo įkurtoje Panzi ligoninėje, 0,87 mln. gyventojų turinčiame Bukavu mieste, specializuojasi gydyti ginkluotų sukilėlių išprievartautas moteris. Jis teikė pagalbą tūkstančiams moterų, patyrusioms prievartą per Antrąjį Kongo karą (1998–2003), kai kurioms jų teikdamas ne vienkartinę pagalbą, atlikdamas iki 10 operacijų per 17 val. trukmės darbo dienas. 2018 m. apdovanotas Nobelio taikos premija (su Nadia Murad iš Irako).
Biografija
1983 m. baigęs Burundžio universitetą, dirbo pediatru Lemeros kaimo ligoninėje netoli Bukavu. Toliau studijavo ginekologiją ir akušeriją Anžė universitete, Prancūzijoje, kur 1989 m. baigė medicinos rezidentūrą. Jo išsilavinimą daugiausia finansavo Švedijos sekmininkų misija. 2015 m. rugsėjo 24 d. Briuselio laisvajame universitete (Université libre de Bruxelles) apsigynė daktaro disertaciją apie traumines fistules Kongo DR rytinėje dalyje.
Veikla
Po Pirmojo Kongo karo (1996–1997) grįžo į Bukavu. Čia buvo daugybė moterų prievartos atvejų, todėl 1999 m. su švedų humanitarinių ir sekmininkų fondų pagalba įsteigė Panzi ligoninę. Nuo pat įkūrimo Panzi ligoninė gydė per 82 000 pacienčių, turinčių sudėtingas ginekologines ligas ir patirtas traumas, kurių apie 60 procentų sukėlė seksualinis smurtas. Dauguma to laiko ligonių atvyko iš konfliktų zonų. Pasak D. Mukvegės, dažnai jo pacientės atvykdavo į ligoninę nuogos, smarkiai sužalotos. Pastebėjęs, kad genitalijų žalojimas buvo naudojamas kaip karo ginklas tarpusavyje konfliktuojant įvairioms ginkluotoms grupuotėms, gydytojas atsidavė rekonstrukcinei chirurgijai, kad padėtų seksualinio smurto aukoms. Vokietijos medicinos misijų institutas (DIFAEM) rėmė D. Mukvegės darbą lėšomis ir vaistais.
2012 m. spalio 24 d. buvo pasikėsinta nužudyti gydytoją jo namuose, žuvo asmens sargybinis. Po šio įvykio jis pasitraukė į Europą, o palikta Panzi ligoninė patyrė „kasdienį naikinantį poveikį“. 2013 m. sausio 14 d. D. Mukvegė grįžo į Bukavu, kur žmonių buvo šiltai sutiktas aerouoste už 25 km nuo miesto, ypatingai jo pacientų, rinkusių pinigus už parduotus vaisius ir daržoves jo grįžimo kelionei.
Pastoriaus veikla
13 metų amžiaus D. Mukvegė nusprendė sekti savo tėvo pėdomis ir tapti sekmininkų pastoriumi, kurio veikla jam atrodė kaip persikūnijimo patyrimas. Vėliau jis sakė: „''Aš pradėjau kalbėti maldomis. Mano visa esybė buvo užpildyta šiluma ir įsitikinimu, kad aš ne vienas. Patirtis buvo tokia didžiulė, kad žinojau, kad iki šiol mano gyvenimas buvo amžinai pakeistas''.“ Dirbdamas gydytoju, jis taip pat skyrė laiko tarnauti sekmininkų bažnyčioje Bukavu, turinčioje apie 700 narių. D. Mukvegė savo tikėjimą Jėzumi Kristumi ne kartą pavadino kaip pagrindinę motyvaciją savo darbui Panzi.
Panzi ligoninę valdo Kongo sekmininkų judėjimas CEPAC ir jį nuolat remia Švedijos sekmininkų judėjimas. 2015 m. D. Mukvegė buvo pakviestas kalbėti į „Nyhemsveckan“, kasmetinę sekmininkų konferenciją Švedijoje. Tada jis pasakė:
Mindaugas (vardas)
Mindaugas – dvikamienis baltiškos kilmės vardas sudarytas iš šaknies Min ir Daug siejamos su liet. žodžiais minti, galvoti, manyti; mintis, mąstymas bei daug. 1990–2013 m. laikotarpiu suteikti 5606 vardai.
Kijevo televizijos bokštas
Kijevo televizijos bokštas – radijo ir televizijos bokštas Ukrainos sostinėje Kijeve. Bokšto aukštis yra 385 metrai ir tai yra aukščiausias statinys visoje šalyje. Šis bokštas buvo aukščiausias, laisvai stovintis metalinis statinys pasaulyje iki 2012 m., kai jį aplenkė Tokyo Sky Tree bokštas Tokijuje.
Televizijos bokštas buvo statomas nuo 1968 iki 1973 m., o statybos kainavo apie 12 milijonų dolerių.
TV bokšto konstrukcija išskirtinė, nes jo konstrukcijoje nėra jokių varžtų – visos metalinės detalės yra suvirintos. Tai yra pirmasis tik virinimu pastatytas bokštas pasaulyje.
2022 m. kovo 1 d., 2022 m. Rusijos įsiveržimo į Ukrainą metu, į bokštą pataikė rusų pajėgų paleista raketa. Pagal Ukrainos pateiktą informaciją, šio išpuolio metu žuvo 5 žmonės. Manoma, kad rusų pajėgos siekė sutrikdyti radijo ir televizijos transliacijas. Jos buvo nutrauktos, tačiau pats bokštas išliko.
Ambelių valsčius
Ambelių valsčius – valsčius pietryčių Latvijoje, Latgaloje, Daugpilio savivaldybės šiaurės rytų dalyje, į šiaurės rytus nuo Daugpilio. Centras – Ambeliai.
Geografija
Ambelių valsčius šiaurės rytuose siejasi su Agluonos savivaldybės Agluonos ir Škeltovos valsčiais, rytuose – su Kraslavos savivaldybės Izvaltos valsčiumi, pietuose – su Daugpilio savivaldybės Bikerniekų, vakaruose – su Viškių valsčiumi.
Didžiausios gyvenvietės: Ambeliai, Augškalnė, Jaunaiskrūgas, Jurgeliškiai, Glinaruča, Guta, Kalno Škapariai, Kondavnikai, Laukų Laperiai, Didžioji Baranauska, Didieji Kuseniai, Myžusata, Pytreišiai, Putaniai, Sveteniai, Senieji Stupeliškiai.
Upės: Balta, Dubna, Linksna, Mažoji Mūša, Parčuška, Tartakas.
Vandens telkiniai: Šekšinaitis, Belinskų ežeras, Viškių ežeras.
„Lietuvos ryto“ redakcijos sprogdinimas
„Lietuvos ryto“ redakcijos sprogdinimas – nenustatytų asmenų 1995 m. lapkričio 16 d. įvykdytas išpuolis, kurio metu susprogdintas statomas „Lietuvos ryto“ redakcijos priestatas Vilniuje, Gedimino pr. 12A.
AFC Porth
AFC Porth – Velso futbolo klubas iš Porto kaimelio Rondos slėnyje.
Istorija
Klubas įkurtas 1950 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Iškopė į Antros pakopos pirmenybes, bet prarado vietą.
1996 m. pasikeitė pavadinimą ir tapo AFC Rhondda. 2004 vėl tapo AFC Porth.
Sezonai
Šaltinis:
„Lietuvos ryto“ redakcijos sprogdinimas
Priešistorė
1995 m. „Lietuvos rytas“ atliko ir išspausdino eilę žurnalistinių tyrimų apie kriminalinių grupuočių veiklą Lietuvoje. Išleistas Arvydo Lekavičiaus tyrimas „Kauno nusikalstamas pasaulis: įtakos sferų dalybos pažymėtos krauju“, kuriame atskleisti nusikaltėlių ryšiai su sovietinės armijos kariškiais. Su išpuoliu galimai susijęs ir laikraščio redakcijos Kauno skyriaus automobilio dingimas, nors vėliau automobilis neaiškiomis aplinkybėmis vėl atsirado. Redakcijos darbuotojos Bronės Vainauskienės teigimu, prieš sprogdinimą redakcija sulaukė grasinimo susprogdinti.
Ambelių valsčius
Ekonomika
Valsčiuje yra dvi privačios parduotuvės.
Gyventojai
2008 m. valsčiuje buvo 731 gyventojas, iš jų latviai 58,7%, rusai 32,7%, lenkai 1,3%, baltarusiai 1,8%, kitų tautybių 5,4%.
„Lietuvos ryto“ redakcijos sprogdinimas
Tyrimas
Po sprogimo redakcijos patalpos buvo užplombuotos. Tyrimą apsunkino tai, kad sprogimo išvakarėse dėl remonto buvo nusuktos gretimo Vilniaus banko stebėjimo kameros, įprastai apimančios plotą, kuriame ir buvo padėtas sprogstamasis įtaisas. Kitą dieną po sprogdinimo policijai buvo pranešta apie kitą sprogmenį, tačiau paieškos redakcijoje nieko panašaus nerado. B. Vainauskienės teigimu paieškos metu buvo paimti jos asmeniniai užrašai bei telefonų knygelė.
Išpuolio organizuotojai ir motyvai neišaiškinti. Pasak ilgamečio Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos vyresniojo komisaro Aleksejaus Pogorelskio, tikėtina, jog sprogdinimą užsakė žurnalistiniais tyrimais nepatenkinti asmenys, o sprogdinimai tuo metu buvo dažnai pasitaikanti nusikalstamų grupuočių santykių aiškinimosi priemonė. B. Vainauskienė sprogdinimą lygina su kitais neištirtais to laikotarpio nusikaltimais – Kryžkalnio memorialo sprogdinimu, Bražuolės diversija bei Juro Abromavičiaus žmogžudyste – bei teigia mananti, jog šie įvykiai susiję tarpusavyje.