cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalniečiai
Architektūra
1983 m. Kalniečių gyvenamojo rajono kūrėjams paskirta TSRS Ministrų Tarybos premija už geriausią projektą ir jo įgyvendinimą.
Manukodija trimitininkė
Manukodija trimitininkė (Manucodia keraudrenii) – žvirblinių (Passeriformes) būrio rojaus paukščių (Paradisaeidae) šeimos paukštis.
Kūnas iki 31 cm ilgio. Galva su ragus primenančiu plunksnų kuokštų kuodu. Plunksnų danga žvilganti, juosva, mėlyna, žalia ir rausva. Akių rainelė raudona, snapas, kojos ir burna juosvos spalvos. Patelė panaši į patiną, bet mažesnė ir blankesnių spalvų.
Paplitusi Australijos šiaurės rytinėje dalyje, Naujoje Gvinėjoje ir kaimyninėse salose. Gyvena lygumų drėgnuose miškuose. Minta vaisiais ir nariuotakojais. Patinas monogamas.
Rūšis taip pavadinta dėl stipraus ir skambaus trimitą primenančio balso.
Įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.
Kalniečiai (reikšmės)
Kalniečiais vadinama:
Avatar: The Last Airbender (žaidimas)
Avatar: The Last Airbender (Europoje – Avatar: The Legend of Aang, pagal Europoje rodomą TV serialą) – kompiuterinis žaidimas, sukurtas pagal to paties pavadinimo TV serialą. Išleistas Game Boy Advance, GameCube, Nintendo DS, PlayStation 2, PlayStation Portable, Wii, Windows ir Xbox platformoms.
Vėliau žaidimas sulaukė dviejų tęsinių – „Avatar: The Last Airbender – The Burning Earth“ ir „Avatar: The Last Airbender – Into the Inferno“.
Žaidimo eiga
„Avatar: The Last Airbender“ žaidime galima valdyti vieną iš keturių veikėjų – Aang, Katara, Haru arba Sokka. Kiekvienas veikėjas turi specialų ginklą ir pasižymi skirtingais kovos būdus, pagal kuriuos juos galima atskirti; po kiekvieno priešininko įveikimo, veikėjas gauna naujų galių. Taip pat žaidime gausu daiktų, kurie padeda žaidėjams kovose (šarvai, kerai, išgijimo gėrimai). Žaidime galima surinkti tam tikrus daiktus ir nunešus meistrui, norint gauti unikalių daiktų.
Garifūnų kalba
Garifūnų kalba – aravakų kalbų šeimai priskiriama kalba, vartojama afrikiečių ir aravakų/karibų palikuonių garifūnų. Paplitusi Belize, Hondūre, Gvatemaloje, Nikaragvoje (vad. Moskitų krante). Kalbančiųjų skaičius ~100-300 tūkst. žmonių.
Garifūnų kalba pasižymi išskirtine savybe, kad moterų ir vyrų vartojamas žodynas skiriasi. Yra dalis žodžių, kuriuos vyrai vadina vienaip, moterys kitaip. Moteriškas žodynas daugiausia aravakų kilmės, vyriškas – karibų. 2009 m. Garifūnų kalba įtraukta į UNESCO žodinio ir nematerialaus paveldo vertybių sąrašą.
Abėcėlę sudaro 6 balsės (a, e, i, o, ü, u) ir 16 priebalsių (b, ch, d, f, g, h, k, l, m, n, p, r, s, t, w, y).
Daiktavardžiai turi vyrišką ir moterišką giminę. Daugiskaitos sudarymas nereguliarus, jai sudaryti naudojamas priesagos. Priesagomis taip pat nurodomas objekto ryšis. Veiksmažodžiai kaitomi laikais, nuosakomis, asmenimis.
Puelas (upė)
Puelas  – upė Patagonijoje; Argentinoje ir Čilėje. Išteka iš Puelo ežero Argentinoje, teka į šiaurės vakarus Čilės Los Lagoso regionu. Prateka visą eilę ežerų: Las Rokaso, Totoralio, Verdės, Asulio. Įteka į Relonkavi estuariją.
Didžiausias intakas – Mansas.
Vytautas Aleksandras Butkus
Vytautas Aleksandras Butkus (g. 1930 m. vasario 28 d. Brazgiai, Žemaitkiemio valsčius, Vilkmergės apskr. - 2020 m. balandžio 21 d. Vilnius) – Lietuvos botanikas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1955 m. baigė Vilniaus universitetą. 1960 m. biologijos mokslų kandidatas.
1959–1994 m. dirbo Botanikos institute. Introdukavo Lietuvoje stambiauogę spanguolę ir sodinę šilauogę, tiria bruknių, spanguolių, vaivorų auginimo galimybes.
Jasiukaitis
Jasiukaitis:
Škotijos futbolo varžybos 1904–1905 m.
Škotijos futbolo varžybos 1904–1905 m.
Auksinės rungtynės
---
Jaučiaganis
thumb|Jaučiaganio žvaigždynas
Jaučiaganis (Bootes, Boo) – 13-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio ryškus žvaigždynas. Mūsų platumoje matomas beveik ištisus metus, kadangi yra arti šiaurinio dangaus poliaus. Randamas pratęsiant Didžiųjų Grįžulo Ratų „ieną“ nuo „vežimo“, kol pataikoma į labai ryškią žvaigždę – Arktūrą. Kitas lietuviškas pavadinimas – Sėjikas.
Mitai
Arktūras lietuviškai reiškia 'lokio varovas' (kartu su Skalikais vejantis lokę (Didieji Grįžulo Ratai atitinka lokę).
Kita versija sieja Jaučiaganį su Filomeliu, Demetros ir Jasono sūnumi.
Parsvėtas
Parsvėtas – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 1 km į šiaurę nuo Dūkšto, į vakarus nuo plento ir Vilniaus–Daugpilio geležinkelio. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 2,23 km, plotis iki 0,71 km. Altitudė 155,1 m. Krantai daugiausia statūs, o rytinis – ardomas. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurėje įteka upelis iš Parsvėtaičio ežero, o pietryčiuose išteka upelis link Dysnų ežero intako Parsvytės.
Prie Parsvėto įsikūrę Dūkštelių, Dvarykščiaus, Piliakalnio, Ažukarklinės kaimai, Dūkšto miesto šiaurinis pakraštys. Šiaurvakarinėje pakrantėje yra buvusio Dūkšto dvaro sodyba, Dūkštelių I piliakalnis.
2014 ir 2017 metais atliktuose ežero ichtiologiniuose ištyrimuose nustatyta, kad ežero žuvų būklė prasta, ypač plėšriųjų žuvų, tik seliavų būklė gera.
Ežerėvardis Parsvė́tas laikomas šaknies pars- vediniu ir siejamas su žodžiais pro-perša, pra-paršas („neužšalusi vieta lede, miško erčia“).
Šaltiniai
thumb|left|250px|Parsvėtas nuo Dūkšto pusės
Valakampių apylinkė
Valakampių apylinkė (arba Valakumpių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto šiaurės rytuose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Vilniaus mieste. 1949 m. priklausė Lenino rajonui. Panaikinta 1956 m. rugpjūčio 11 d.
Mažasis Liūtas
miniatiūra|Mažojo Liūto žvaigždynas
2015 m. Brazilijos Grand Prix
'''2015 m. Brazilijos Grand Prix''' – priešpaskutinės 2015 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko lapkričio 13-15 dienomis Interlagos trasoje. Tai buvo 44-tos Brazilijos lenktynės Formulės 1 istorijoje.
Lenktynes laimėjo iš pirmos pozicijos startavęs vokietis N. Rosberg. Tai buvo 5 jo pergalė sezone.
Kvalifikacija
Pastabos:
Lenktynės
Pastabos:
Andrius Kulikauskas (1964)
Andrius Kulikauskas (g. 1964 m. gruodžio 17 d. Santa Monikoje, Kalifornijoje, JAV) – lietuvių rašytojas, poetas, visuomenės veikėjas, intelektualas, pedagogas ir menininkas.
Biografija
Gimė Amerikos lietuvių išeivių šeimoje. 1982–1986 m. Čikagos universitete studijavo matematiką ir fiziką. 1986–1993 m. toliau su pertrauka tęsė matematikos studijas Kalifornijos universitete. Per pertrauką 1988–1989 m. atvyko į Lietuvą ir ėmėsi nepriklausomų filosofijos studijų Vilniaus universitete. 1993 m. Kalifornijos universitete įgijo matematikos daktaro laipsnį. 2008–2009 m. Amerikos universitete Bosnijoje ir Hercegovinoje dėstė algebrą.
Filosofijos studijų Lietuvoje metu 1988–1989 m. kartu su Loreta Grikavičiūte buvo įkūręs roko grupę „Naujas kraujas“, Vilniaus universitete platino savo senelio Broniaus Kviklio enciklopedinį leidinį „Mūsų Lietuva“, Laisvės lygos leidinius, bendradarbiavo „Sąjūdžio žiniose“. 1998 metais įsteigė „Minčių sodą“ – nepriklausomą šviesuolius telkiančią „laboratoriją“. Šio projekto tikslas – suburti visuomeniškai aktyvius žmones ir organizuoti visuomenei naudingą veiklą.
Nuo 2004 m. kuria dainas ir rašo eiles, piešia, dalyvauja kūrybiniame Liūtaširdžių judėjime. Lietuvoje yra suorganizavęs savo kūrybos (piešinių, fotografijų) parodas „Užupio galerijoje“.
2016–2018 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete dėstė filosofiją, etiką ir žodinę kūrybą. Skaitė 30 mokslinių pranešimų iš savo filosofijos, tris iš jų – Pasaulio filosofijos kongrese, vykusiame Pekine, Kinijoje.
Be lietuvių moka anglų, ispanų, kinų kalbas. Taip pat moka kelias programavimo kalbas: PHP, MySQL, Perl, Python, Visual Basic, Access, XML, HTML.
Norvegai
Norvegai – Europos tauta, kalbanti skandinavų kalbų grupei priklausančia norvegų kalba. Iš viso apie 10 mln. Šiuo metu apie 4,6 mln. norvegų gyvena Norvegijoje. Daugiau nei 100 000 Norvegijos piliečių nuolat gyvena užsienyje, daugiausia JAV, Didžiojoje Britanijoje ir kitose Skandinavijos šalyse. Tikinčiųjų dauguma – evangelikai liuteronai.
Emigracija
Pirmoji emigracijos banga buvo į Atlanto salas ir Normandiją vikingų laikais. Antroji – XVII–XVIII a., kai daug norvegų emigravo į Nyderlandus, ypač Amsterdamą. Trečiosios metu daug išvyko į Šiaurės Ameriką. Manoma, kad emigravo 10 % gyventojų, kai Norvegijoje tuo metu gyveno 800 000 žmonių.
Ištuštėjo daugybė pietinės Norvegijos slėnių. Norvegai išvyko su olandų pirklių laivais, kurie į Norvegiją atvykdavo medienos, kailių, silkės ir džiovintos menkės. Jaunos moterys įsidarbindavo Amsterdame tarnaitėmis, o jauni vyrai – jūreiviais. Didžioji dalis olandų komercinio laivyno jūreivių sudarė norvegai ir danai. Jie vadinosi olandiškais vardais, tad jų pėdsakų šiuolaikiniuose Nyderlanduose neliko. Vienas iš pavyzdžių yra admirolas Kruys. Jį Amsterdame nusamdė Petras I plėtoti Rusijos laivyną, bet jis buvo kilęs iš Stavangerio Norvegijoje (Kruys reiškia „kryžius“, tad Rusijos jūrinėje vėliavoje yra mėlynas kryžius baltame fone).
Kaulų maišas (mini serialas)
Kaulų maišas ( arba Stephen King’s Bag of Bones) – dviejų dalių JAV siaubo žanro televizijos mini serialas, adaptuotas iš Stephen King romano tokiu pačiu pavadinimu. Serialą režisavo Mick Garris, scenarijaus autorius buvo Matt Venne, serialo premjera įvyko per A&E Network kanalą 2011 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Andrius Kulikauskas (1951)
Andrius Kulikauskas (g. 1951 m. liepos 30 d. Linkuvoje, Pakruojo raj.) – lietuvių kompozitorius, muzikantas, aranžuotojas.
Biografija
Dar mažas su tėvais persikraustė į Plungę. Baigęs Plungės muzikos mokyklą, tuomet šešiolikmetis vaikinas išvažiavo į Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatoriją, tačiau jos nebaigė. Dirbo Plungės kultūros namų estradiniame ansamblyje, vėliau jam vadovavo.
Nuo 1973 m. populiaraus estradinio ansamblio „Vilniaus aidai“ muzikantas ir vadovas. Vėliau su Vytautu Kernagiu įkūrė „Dainos teatrą“, 1985–1990 m. jo muzikinis vadovas. Nuo 2001 m. „Keistuolių teatro“ muzikinis vadovas, dalyvauja spektakliuose, koncertuoja su violončelių kvintetu „Quincelli“.
Kuria muziką filmams ir spektakliams, akompanuoja ir aranžuoja dainas autorinių dainų atlikėjams, tokiems kaip Aktorių trio, Adios.
Tūzo ežeras
Tūzo ežeras − nenutekamas ežeras Turkijoje, Anatolijos plokščiakalnyje, 150 km į pietryčius nuo Ankaros. Tai antrasis pagal dydį Turkijos ežeras.
Ežeras ištįsęs 80 km į ilgį ir 50 km į plotį. Jis yra 905 m virš jūros lygio.
Tūzo ežeras yra labai druskingas (iki 340 ‰). Vasarą ežeras išdžiūsta, susidaro 0,2–2,0 m storio druskos pluta.
Rytinėje ežero pakrantėje gaunama druska.
Mikoyan-Gurevich MiG-31
MiG-31 (rus. МиГ-31) – pirmasis Tarybų Sąjungos ketvirtos kartos perėmimo naikintuvas, pakeitęs MiG-25, skirtas sulaikyti ar sunaikinti oro pažeidėjus, taikinius skrendančius įvairiame aukštyje, XXI a. pradžioje pradėtas naudoti kaip "oras-žemė" tipo raketų platforma.
Gali būti naudojamas įvairiu paros metu, bet kokiomis meteorologinėmis sąlygomis.
Istorija
MiG-31 pradėtas kurti 1968 m., kaip atsakas tuomet skraidžiusiems F-14 Tomcat, F-15 Eagle (JAV), Panavia Tornado (naikintuvų šeima, Jungtinės Karalystės, Vokietijos ir Italijos bendras projektas).
Naujausių elektronikos pasiekimų dėka buvo numatyta praplėsti tokio tipo naikintuvo technines galimybes. Kaip bazė buvo panaudota MiG-25 komponavimo schema, tačiau nutarta pritaikyti dviem lakūnams: pilotui ir šturmanui operatoriui. 1975 m. rugsėjo 16 d. pirmą kartą pakilo į orą, o gaminti serijiniu būdu pradėtas 1977 m. tuometiniame Gorkio mieste (dabar Nižnij Novgorodas, ). TSRS KOP pradėjo tarnauti 1980 m., pakeisdamas techniškai ir technologiškai pasenusius Su-15 ir Tu-128.
Iki 1995 m. pabaigos buvo pagaminta apie 500 MiG-31 naikintuvų.
2017 m. keletas šių lėktuvų buvo pritaikyti naudoti kaip hipergarsinių raketų "Kinzhal" paleidimo platformos (modifikacija MiG-31K). Praktiškai išbandyti Sirijos pilietinio karo metu 2021 m., taip pat naudoti ir 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą metu, pradedant 2022 m. kovo 18 d.
Šalys naudotojos
thumb|MiG-31 [[Maskva|Maskvos aviacijos parodoje (1999 m.)]]
Radiolokacinė įranga
MiG-31 aprūpintas 1,1 m diametro radaru Zaslon, kuris patalpintas naikintuvo „nosyje“. Vienu metu šis radaras gali sekti iki 10 taikinių ir vienu metu raketomis atakuoti 4 taikinius. Jo veikimo nuotolis iki 200 km. Vėlesni modeliai MiG-31BS, MiG-31D, MiG-31M turi naujesnį radarą Zaslon-M, kurio aprėpimo spindulys padidėjo iki 400 km. Su šiuo radaru galima atakuoti 6 taikinius vienu metu.
Ginkluotė
thumb|Vympel R-33 raketos. Prie sparnų pilonų tvirtinamos oras-oras tipo raketos (atsižvelgiant į užduotį):
Kai kurie modeliai gali būti apginkluojami Ch-31 (AS-17 'Krypton) ar Ch-58 (AS-11 'Kilter'), Ch-47M2 (Kinzhal).
Charakteristikos
400px|right
Kasldosonas
Kasldosonas – gyvenvietė vidurio Šiaurės Airijoje, prie Mojolos upės. Išvystyta tekstilės ir aprangos pramonė, yra pramoninis parkas, neveikianti geležinkelio stotis.
Gursčiai
Gursčiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Šešuolių.
Etimologija
Kaimo pavadinimas atsirado nuo žmogaus, kažkada čia gyvenusio, pavardės Gurstis.
Pagerviai
Pagerviai – kaimas rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietus nuo Kruopių, prie Gervės upokšnio. Eina kelias.
Urugvajaus departamentai
thumb|450px|Urugvajaus administracinis suskirstymas Urugvajus yra suskirstytas į 19 departamentų (skliausteliuose − administracinis centras):
Ford Escort
250px|thumb|right|Ford Escort skirtas Šiaurės Amerikos rinkai Ford Escort buvo kompaktinės klasės automobilis, kurį Ford Motor Company gamino tarp 1967 ir 2003 m. Iš tikrųjų Escort buvo europietiškas automobilis, tačiau buvo gaminama ir kiek kitokia automobilio versija, skirta Šiaurės Amerikos rinkai.
Escort vardas pirmą kartą buvo panaudotas Jungtinėje Karalystėje gaminamam Ford Squire modeliui tarp 1955–1959 m.
Daugiau informacijos rasite čia:
Форд Ескорт Ford Escort Ford Escort Ford Escort Ford Escort Ford Escort Ford Escort Ford Escort Ford Escort フォード・エスコート Ford Escort Ford Escort Ford Escort Ford Escort Ford Escort
Bokeliai
Bokeliai arba Frunzenskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Фрунзенское) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės kaimas prie Ilmės upės.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Pirmą kartą paminėtas 1719 m. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Astraviškių valsčiaus kaimas. Priklausė Muldžių parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Frunzenskojės apylinkės (Фрунзенский cовет) centras.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Apylinkė
Frunzenskojės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Drakula (orchidėja)
Drakula (Dracula) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso epifitiniai augalai. Auga stambių medžių kamienų apatinėje dalyje, iki 3 m aukštyje. Dirvožemyje augti negali. Nepakenčia tiesioginių saulės spindulių, jautriai reaguoja į drėgmės stygių. Apdulkina vabzdžiai, šikšnosparniai, peliniai graužikai.
Natūraliai auga Centrinės Amerikoje ir Andų šiaurės vakarinėje dalyje, Ekvadore.
Rūšys
Gentyje yra 118 rūšių: ir kt.
Zvaniškės
Zvaniškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Magučių.
UEFA čempionų taurė 1990–1991 m.
Ketvirtfinalis
Pirmą kartą į Čempionų taurės pusfinalį pateko rusų klubas (Maskvos „Spartak“).
Petras Gintalas (1945)
Petras Gintalas (g. 1945 m. balandžio 23 d. Telšiuose) – Lietuvos skulptorius, medalininkas.
Kūryba
Sukūrė apie 100 medalių („Žemaitė“ 1986 m., „Kristijonas Donelaitis“, „Paulius Galaunė“, abu 1989 m., „Jonas Basanavičius“ 1993 m.), proginių monetų projektų („Lilehameris-1994“, 1993 m., „Pasaulio lietuvių dainų šventė“, „M. K. Čiurlioniui – 120“, abu 1994 m., „Baltijos keliui-10“, „Kęstutis – Didysis Lietuvos kunigaikštis“, abu 1998 m.), plakečių (ciklas „Telšių mitai“ 1985 m.), kompozicijų iš metalo (viešbutyje „Draugystė“ Vilniuje, su R. Mizgiriu, 1976 m., „Knyga“, Centriniame knygyne Klaipėdoje 1983 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Žemaičių muziejus Alka, K. Donelaičio memorialinis muziejus, Britų muziejus.
Padegesiai
Padegesiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Biržų, prie kelio Šlepščiai – Juostaviečiai.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Svirkų ežeras
Svirkų ežeras – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 3 km į pietus nuo Didžiasalio, 5 km į pietryčius nuo Tverečiaus. Ištįsęs iš šiaurės į pietus 2,94 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 128 m. Gylis siekia 3,9 m. Kranto linija vingiuota, krantai žemi, pelkėti (ypač supelkėję šiaurinis ir pietinis galai). Iš rytų prieina raistinis Adutiškio miškas. Šiaurinėje ir vakarinėje pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Ežere yra salelė (plotas 0,1 ha).
Svirkų ežeru iš pietų į šiaurę prateka Birvėtos intakas Kamoja. Ežero pratakumas 6067 %.
Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Svirkų kaimas. Nuo jo, matyt, ežeras ir gavo vardą. Šiaurinėje pakrantėje yra Kurtiškės kaimas.
Jugoslavijos futbolo sistema
Jugoslavijos futbolo sistema gyvavo iki 1991 metų. Po to sistema išsiskaidė:
Klubai dalyvaudavo šiuose turnyruose:
Selena Gomez
Selena Marie Gomes (Selena Marie Gomez; gimė 1992 m. liepos 22 d.) – amerikiečių aktorė, popmuzikos atlikėja. Išpopuliarėjo įgarsindama Alex Russo, Emmy apdovanojimą gavusiame Disney kanalo seriale „Vaverlio burtininkai“ (Wizards of Waverly Place). Vėliau pradėjo vaidinti pati. Pirmieji jos debiutai buvo: „Another Cinderella Story“, „Wizards of Waverly Place: The Movie“ , „Princess Protection Program“ ir „Ramona and Beezus“.
Selenos muzikinė karjera prasidėjo kiek vėliau. Po sudalyvavimo „Disney Channel“ TV kanalo „The Wizards of Waverly Place“ serijų garso takelio albume, Selena įkūrė popmuzikos grupę „Selena Gomez & The Scene“, kuri yra išleidusi tris muzikinius albumus. Po pasirašyto kontrakto su „Hollywood Records“ ji kūrė garso takelius tokiems filmams kaip: „Tinker Bell“, „Another Cinderella Story“ , „Wizards of Waverly Place“ ir „Shake It Up“.
2008 metais Selena Gomez buvo nuominuota UNICEF „Geros Valios Ambasadore“, o 2009 metais pasiekė tarptautinio populiarumo popmuzikos scenoje daina „Naturally“.
Rojus
thumb|300px|Rojus Rojus – pomirtinė palaimos vieta įvairiose religijose.
Pagal Bibliją, išrinkti krikščionys rojuje praleis savo amžinąjį gyvenimą. Rojumi taip pat vadinama Naujoji Dangaus Jeruzalė (joje, kaip tikima, bus Dievo sostas), ir Edeno sodas, kuriame iki nuopuolio gyvenę bibliniai Adomas ir Ieva.
Bulgarijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
Kaivanas
Kaivanas – miestas Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Jis yra 14 km į šiaurės rytus nuo Neapolio.
Savivaldybę sudaro dvi dalys : Kasola Valencano ir Paskarola, kurioje yra dešimta pagal dydį Italijoje pramoninė zona ir trečia Pietų Italijoje. Kasoloje taip pat yra romėniško teatro liekanos.
Žabynė
Žabynė – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Krinčino.
Spaigiai
Spaigiai – kaimas rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Kruopių, prie Gervės upelio ir kelio.
Luís Figo
Luišas Figu (g. 1972 m. lapkričio 4 d.) – baigęs karjerą portugalų futbolininkas, žaidęs Portugalijos rinktinėje atakuojančio saugo pozicijoje.
2009 m. gegužės 17 d. paskelbė, kad po 2008–2009 m. sezono baigs profesionalo karjerą.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1991 m. spalio 12 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur atliko tris rezultatyvius perdavimus. 2006 m. liepos 6 d. Figo pranešė, kad jis kartu su Pauleta baigia karjerą nacionalinėje rinktinėje.
Pasiekimai
2000 metais išrinktas geriausiu Europos metų žaidėju, 2001 metais – geriausiu pasaulio metų žaidėju.
Laimėjimai profesionaliuose klubuose bei nacionalinėse komandose:
Markučių apylinkė
Markučių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto pietryčiuose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Vilniaus mieste. 1949 m. priklausė Lenino rajonui. Panaikinta 1956 m. rugpjūčio 11 d.
Novi Skazdubas
Novi Skazdubas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Dumblys
Dumblys tai:
Julius Aleksa
Julius Aleksa (1855 m. Kumetiškiai, Kalvarijos apskritis – 1891 m. lapkričio 22 d. Aleksotas, dab. Kauno dalis) – Lietuvos publicistas, gydytojas, varpininkas.
Biografija
Baigęs Marijampolės gimnaziją 1879 m. įstojo į Varšuvos universiteto Medicinos fakultetą, 1883 m. už ryšius su socialdemokratais ir Proletariato organizacija metams pašalintas, universitetą baigė 1885 m.
Dirbo gydytoju Jonavoje, Naumiestyje (dab. Kudirkos Naumiestis) ir Aleksote. Dalyvavo tautiniame lietuvių sąjūdyje. 1890–1891 m. rašė laikraščiams „Varpas“ ir „Vienybė lietuvninkų“. 1891 m. kalintas Varšuvoje.
Rinko lietuvių liaudies dainas ir jų melodijas. Sudarė lietuvių – lotynų kalbų botanikos žodyną (rankraštis dingo).
Ukmergės kapinių koplyčia
Ukmergės Vaižganto kapų koplyčia (Vaižganto koplyčia) yra Ukmergės miesto katalikų kapinėse, vadinamose Vaižganto kapinėmis, įsikūrusiomis prie Vaižganto gatvės. Pradėta statyti 1870 m., baigta XIX a. pabaigoje. Parapijai nepriklauso, religinės apeigos nevykdomos.
Vaižganto koplyčia išsiskiria tuo, jog tai nebuvo didikų ar turtingųjų laidojimo vieta – ji pastatyta vietos parapijiečių, bažnyčios ir tuometinio klebono Henriko Balevičiaus iniciatyva ir buvo skirta mirusiųjų šarvojimui. Nei pastato viduje, nei išorėje nėra jokių įrašų, žyminčių statybos metus, bet atsižvelgus į tai, jog statinys yra senųjų kapinių centre, įvertinus aplinkinių antkapinių paminklų užrašus, paminklotvarkininkai koplyčią datuoja XIX a. pab. - XX a. pr. statiniu. miniatiūra|200px|left|Istoristinis altorius (trūksta kolonėlių iš kairės) miniatiūra|250px|right|Galinė dalis
Ilgai koplyčia nebuvo prižiūrima, joje pro kiauras angas patekdavo pašaliniai asmenys. Kurį laiką joje savo inventorių pasidėdavo kapinių duobkasiai. Kai kapinėmis ėmė rūpintis Ukmergės miesto seniūnija, duobkasiai nebeįleidžiami. Kapinių prižiūrėtojų žinioje esantis statinys minimaliai aptvarkytas: sutvarkytas vidus, nuo šiukšlių iškuoptas ir užkaltas rūsys, nuvalytos fasadinės sienos nuo nepadorių užrašų ir piešinių, lentomis ir plėvele užsandarintos langų angos. Kosmetinį remontą 2010 m. atliko se­niū­ni­jo­je pa­gal vie­šų­jų dar­bų pro­gra­mą dir­ban­tys as­me­nys.
Koplyčia turi sakralinę ir architektūrinę vertę, yra neblogos būklės. 1998 m. pabaigoje įrašyta į rajono kultūros paveldo vietos registrą. Į LR Kultūros vertybių registrą įtraukta 2008 m. (unik. kodas ).
Istorija
Dėl leidimo Ukmergės parapijinėse kapinėse statyti koplyčią 1865 m. į Kauno gubernijos valdžią kreipėsi vyskupas Motiejus Valančius, esą be koplyčios nėra vietos mirusiųjų kūnams šarvoti, dėl ko parapijiečiai, kęsdami didelį nepatogumą, jau paruošė medžiagas jos statybai. 1866 m. pradžioje Ukmergės bažnyčios parapijiečiai iš generolo adjutanto fon Kaufmano gavo leidimą kapinėse statyti medinę koplyčią, paruošė akmenis, kalkes, rąstus. Tų pačių metų gegužę Ukmergės parapijinės bažnyčios klebonas kunigas Henrikas Balevičius dar kartą kreipėsi į Kauno gubernatoriaus kanceliariją, prašydamas leisti vietoje medinės pastatyti mūrinę koplyčią, nes kai kurie iš parapijiečių paaukojo naujajam statiniui plytų.
Architektūra
Koplyčia kompaktinio tūrio, stačiakampio plano, vienanavė, su rūsiu. Stogo forma – dvišlaitė, stogo dangos medžiaga – raudono molio čerpės. Sienos raudonų plytų, tinkuotos kalkiniu skiediniu, yra skliautiniai švieslangiai. Fasadų architektūrinis sprendimas – istorizmo su vyraujančia neoklasicistine stilistika fasadų visumos sprendinys. Viduje įrengtas istorizmo stilistikos medinis altorius su mensa ir retabulu.
Keturių paktas
Keturių paktas, kitaip Keturšalis susitarimas buvo 1933 m. birželio 7 d. inicijuota tarptautinė sutartis, kurią 1933 m. liepos 15 d. Venecijos rūmuose, Romoje, pasirašė Jungtinė Karalystė, Prancūzija, Hitlerinė Vokietija ir Italija. Pakto neratifikavo Prancūzijos parlamentas.
Keturių pakto tikslai
Keturių paktą, kaip priemonę užtikrinti tarptautinį saugumą, 1933 m. kovo 19 d. pasiūlė sudaryti Benito Musolinis. Pagal šį planą mažosios valstybės turėtų mažesnę įtaką didžiųjų valstybių vykdomai politikai. Keturios didžiosios valstybės galiausiai pasirašė sušvelnintą premjero Musolinio pasiūlyto Keturių pakto versiją. Vienas iš Musolinio tikslų siūlant šią sutartį buvo pasiekti suartėjimą su Prancūzija.
Gradientas
thumb|Rodyklės rodo spalva nurodyto skaliarinio lauko gradientą (tamsesnė spalva žymi didesnes reikšmes) Gradientas – diferencialinis operatorius, skaliarinį lauką atvaizduojantis į vektorinį lauką taip, kad kiekvienas vektorinio lauko vektorius būtų nukreiptas skaliarinio lauko reikšmių didėjimo kryptimi, o jo modulis būtų lygus kryptinei išvestinei šiame taške.
Skaliarinio lauko gradientas žymimas  (čia \nabla yra nabla operatorius arba Hamiltono operatorius) arba. Gradiento komponentės yra skaliarinio lauko dalinės išvestinės pagal atitinkamas koordinates, t. y., skaliarinio lauko, turinčio n dimensijų, gradientas yra
Tai, kad gradientas rodo greičiausio funkcijos didėjimo kryptį, naudojama optimizavime, pavyzdžiui, gradientinio nusileidimo metode.
Svarstyklės (žvaigždynas)
thumb|Svarstyklių žvaigždynas
Senovės graikai įžiūrėjo teisingumo deivės Astrajos atributą – svarstykles.
Mitai
Pagal egiptiečių mitologiją svarstyklėmis dievai sverdavę mirusiųjų širdis ir pagal svorį nuspręsdavo, į kurią mirusiųjų karalystę (šviesos ar tamsos) juos pasiųsti.
Zodiako ženklas
24px|left
7-asis Zodiako žvaigždynas.
Šiaulių apskritis
Šiaulių apskritis – 1995–2010 m. viena iš dešimties Lietuvos apskričių, valstybinio lygmens administracinis teritorinis vienetas šalies šiaurinėje dalyje. Centras – Šiauliai. Apskritis šiaurėje ribojasi su Latvijos teritorija, vakaruose su Telšių apskritimi, pietvakariuose su Tauragės apskritimi, pietuose su Kauno apskritimi ir rytuose su Panevėžio apskritimi.
Istorija
Šiaulių apskritis, skirtingais laikais dar žinoma kaip Šiaulių reparticija, Šiaulių žemė ar Šiaulių ujezdas, kaip atskiras administracinis vienetas 1775–1950 m. egzistavo dabartinėje vidurio Lietuvoje, su centru Šiauliuose. Jos priklausomybė ir teritorija daug kartų keitėsi.
1994 m. Lietuvos Respublikos Seimas priėmė teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymą, pagal kurį Lietuvos Respublikos teritorija skirstoma į apskritis ir savivaldybes. Apskrities savivalda nebuvo atkurta. Apskrities viršininko administracija tapo valstybės valdžios dalimi.
2004 m. patvirtintas Šiaulių apskrities herbas ir vėliava. 2010 m. liepos 1 d. panaikinta apskrities administracija, jos funkcijos perduotos savivaldybėms ir ministerijoms, o pati apskritis liko kaip teritorinis vienetas.
Suskirstymas
Šiaulių apskrities teritorijoje yra 7 savivaldybės:
Miestai
Apskrityje yra 14 miestų, iš kurių didžiausi:
Žilmas
Žilmas – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 2 km į pietryčius nuo Rimšės, netoli Baltarusijos sienos. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 2,57 km, plotis iki 0,84 km. Altitudė 143,6 m. Didžiausias gylis siekia 29 m. Kranto linija, kurios ilgis 7,5 km, labai vingiuota. Krantai neaukšti, vietomis pelkėti, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pietvakariuose ir pietryčiuose pakrantės miškingos, kitur – plyti pievos, dirbami laukai. Dugnas duobėtas, padengtas moliu.
Į Žilmą iš Rūžo ežero įteka Rūžo upelis (Vilnokų upė), taip pat įteka bevardis upelis, o šiaurėje protaka jungiasi su Žilmaičio ežeru; rytuose į Apvardų ežerą išteka Žilma. Pratakumas 266 %.
Prie Žilmo įsikūrę Nagėnų ir Vilkuočių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Vakarine pakrante eina kelias.
Ežerėvardis Žìlmas gali būti kildinamas nuo žodžio „žilas“, arba gretinamas su („pusaklis, neišraiškus, žabalas“).
Fogo sala
thumb|240px|Fogo sala Fogo sala  – vulkaninė sala Žaliojo Kyšulio respublikoje, Pavėjinių salų grupėje, tarp Bravos ir Santjago salų. Plotas 476 km². Didžiąją salos dalį užima veikiantis Fogo ugnikalnis (2829 m, aukščiausias salyne). Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu (kavos auginimas, vyno gamyba). Pagrindinis miestas – San Felipė.
Fogo saloje yra 2 savivaldybės:
Salą 1460 m. atrado António Noli. Fogo sala apgyvendinta XV a. pab. 1680 m. salą nusiaubė galingas Fogo išsiveržimas.
Garbanotakuodė manukodija
Garbanotakuodė manukodija (Manucodia comrii) – žvirblinių (Passeriformes) būrio rojaus paukščių (Paradisaeidae) šeimos paukštis.
Kūnas iki 43 cm ilgio. Plunksnų danga žvilganti, juodos, raudonos ir žalios spalvos. Akių rainelė raudona. Krūtinė ir kaklas su gelsvai žalios spalvos susigarbanavusiomis plunksnomis. Galvos plunksnos garbanotos, uodegos susuktos. Abi lytys panašios, tik patelė mažesnė.
Naujosios Gvinėjos endeminė rūšis. Minta vaisiais.
Įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.
Luis Váez de Torres
thumb|Luis Váez de Torres kelionės žemėlapis Luisas Vaesas de Toresas (Luis Váez de Torres; g. ~1565 m. – m. po 1607 m.) – Ispanijos keliautojas, pirmasis atradęs sąsiaurį, skiriantį Australiją nuo Naujosios Gvinėjos.
Nėra žinoma nei tiksli keliautojo gimimo data nei vieta. Nors Toresas dažnai įvardijamas kaip portugalų keliautojas, nėra jokių tai patvirtinančių duomenų, visai tikėtina, kad jis buvo galisas. Tapo jūrininku, pateko į Pietų Ameriką. Rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1606 m., kaip vienas iš Pedro Fernandeso de Kiroso ekspedicijos laivo kapitonų.
Toresas, valdydamas laivą San Pedro 1605 m. gruodžio 21 d. išvyko iš Kaljao uosto. Ekspedicijos tikslas buvo atrasti Terra Australis. 1606 m. gegužę keliautojai pasiekė Vanuatu salyną. Ten Kirosas atsiskyrė nuo kitų laivų ir vėliau grįžo į Meksiką. Luisas Vaesas de Toresas tuo tarpu tęsė kelionę į vakarus. Jis pasuko ekspediciją link Manilos, bet stiprūs priešiniai vėjai ją nubloškė šalia Naujosios Gvinėjos. Keliautojai praplaukė Luiziadų salyną, ten ne kartą konfliktavo su vietiniais gyventojais, paėmė keletą belaisvių. Toliau jie pasiekė pačią Naująją Gvinėją, plaukė Papua įlankos pakrante. Toresas praplaukė sąsiauriu, kuris dabar pavadintas jo vardu, tačiau nėra žinoma, matė jis Australiją ar ne. Kelionės užrašuose tik paminėta, kad „toliau pietuose taip pat yra salų“. Keliautojas apiplaukė visą Naujosios Gvinėjos pietinę pakrantę, ją paskelbė Ispanijos Karūnos valda, toliau pro Seramą, Misolį 1607 m. sausį pasiekė Prieskonių salas (Ternatę). Gegužės 22 d. Luisas Vaesas de Toresas atplaukė į Manilą. Iš ten jis norėjo plaukti į Ispaniją, bet Filipinų valdytojas to neleido. Po to, apie Toresą daugiau nieko nėra žinoma.
Bialoviežos rūmai
thumb|right|250px|Rūmų vaizdas Bialoviežos rūmai – rūmai pastatyti 1894 m. Belovežo girioje, Bialoviežos kaime, Rusijos imperijos caro Aleksandro III įsakymu.
Istorija
Apie 1426 m. netoli kaimo, šalia Lutovnios upelio buvo pastatyti mediniai rūmai, kuriuose medžioklės metu apsistodavo karaliaus Jogaila, vėliau ir karaliai Žygimantas Augustas ir Steponas Batoras. Rūmai buvo nudažyti balta spalva ir tapo būsimo kaimo ir girios pavadinimo pretekstu, nes išvertus iš lenkų kalbos Białowieża reiškia Baltas bokštas. Vėliau rūmai priklausė Vazų dinastijai. XVIII a. buvo pastatyti nauji rūmai, kuriuose 1752 m. buvo apsistojęs karalius Augustas III. Apie 1831 m. rūmai buvo nugriauti. 1889 m. Rusijos imperijos caro Aleksandro III įsakymu buvo pradėti statyti nauji rūmai, kurių architektas buvo Mikalojus de Rochefortas. Rūmų statyba kainavo 542,000 rublių. Rūmų viduje buvo iškaltos medinės apdailos. Ant sienų kabėjo įvairių medžioklės tematikos paveikslų. Rūmų rūsyje buvo įrengta vyno saugykla. 1895 m. įkurtas rūmų parkas angliškuoju stiliumi, architektas Walerian Kronenberg. Parke iškasti du tvenkiniai su salomis. 1897 m. šalia rūmų nutiesta geležinkelio linija ir pastatyta Białowieża Pałac geležinkelio stotis. Per I pasaulinį karą į Rusijos imperiją buvo išvežtas beveik visas rūmų turtas. 1930 m. rūmuose buvo apsistojęs Lenkijos prezidentas Ignacy Mościcki. II pasaulinio karo metu, medžioklės metu, rūmuose buvo apsistoję Hermann Göring ir Heinrich Himmler. 1958 m. Lenkijos komunistų valdžia nusprendė nugriauti rūmus, kurie 1961 m. buvo nugriauti. Vėliau šioje vietoje buvo įkurtas Belovežo girios nacionalinio parko administracijos pastatas. Pastate veikia muziejus, restoranas ir viešbutis.
Pragaras
thumb|200px|Pragaro kančios, vaizduojamos Herado Landsbergiečio rankraštyje Hortus deliciarum Pragaras – kančios ir skausmo vieta, į kurią po mirties turinčios patekti nusidėjėlių sielos. Figūruoja daugelyje tikėjimų.
Literatūroje ir mene pragaras neretai vaizduojamas su dervos katilais ir kitokiais kankinimo atributais.
Apreiškimo Jonui knygoje paminėtas ežeras degantis ugnimi ir siera, tačiau jo nederėtų painioti su vieta, į kurią, krikščionių manymu, po mirties patenka nusidėjėliai. Teologiniu požiūriu, pragaras ir Abraomo prieglobstis yra laikinos vietos, kur numirusieji laukia paskutinio teismo. Po jo, teisieji gyvens Naujojoje Žemėje, nusidėjėliai – ugnies ežere. Pragare, pasak legendų, gyvena raudoni, raguoti velniai. Vietoje jų pėdų – ožkos kanopos, rankose jie nešasi šakes. Jų vadovas, vadas – ypač didelis velnias, Liuciferis.
Islame pragaras (džahanamas) suprantamas kaip fizinės bausmės vieta, kur pasmerktųjų laukia nepakeliamos kūniškos kančios. Džahanamas įsivaizduojamas kaip degančios dervos duobė.
Nepainiotinas su mirusiųjų buveine, vadinama pragarais.
Žodžio kilmė
Žodis „pragaras“ kilęs nuo žodžio pra-gerti („sugerti, įsiurbti“; plg. „praraja“ kilusi nuo žodžio praryti). Taip pat vartotas slaviškos kilmės žodis pekla (<, < slavų prokalbės *pьkъlъ 'derva').
Jonas Pranas Aleksa
Jonas Pranas Aleksa (1879 m. gruodžio 25 d. Kumetiškiai, Kalvarijos apskritis – 1955 m. balandžio 22 d. Svetlozelionoje, Tomsko sritis) – Lietuvos valstybės ir visuomenės veikėjas, agronomas, sociologas, ekonomistas.
Biografija
Broliai Konradas Aleksa ir Zigmontas Antanas Aleksa – „Angarietis“. 1891–1900 mokėsi Marijampolės gimnazijoje. 1900–1907 m. Maskvos universitete studijavo gamtos mokslus, agronomiją, sociologiją, 1914–1915 m. Varšuvos aukštojoje Žemės ūkio mokykloje – agronomiją ir zootechniką. 1929 m. Žemės ūkio akademijos garbės daktaras.
Studijų metais buvo nelegalios Maskvos lietuvių studentų draugijos narys. Už anticarinę veiklą 1902 m. kalėjo Maskvoje, Varšuvoje, Kališe. 1918 m. birželio mėn. grįžo į Lietuvą. Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos skyriaus vedėjas, vėliau Žemės ūkio departamento direktorius. 1920 m. birželio mėn. – 1923 m. birželio mėn. Žemės ūkio ir valstybės turtų ministras. 1924–1927 m. bendrovės „Lietūkis“ tarybos pirmininkas. 1925–1927 m. redagavo žurnalą „Žemės ūkis“, 1936 m. – savaitraštį „Ūkininkų žodis“. Žemės ūkio rūmų steigimo iniciatorius, 1926–1927 m. pirmininkas. 1926–1927 m. Trečiojo Seimo atstovas. 1926 m. gruodžio mėn. – 1935 m. rugsėjo mėn. žemės ūkio ministras. Ūkininkų partijos veikėjas, 1925–1927 m. 1928–1936 m. organizacijos „Ūkininkų vienybė“ pirmininkas. 1925–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete, 1940 m. Vilniaus universitete dėstė žemės ūkio ekonomiką.
TSRS okupavus Lietuvą NKVD suimtas, 1940–1941 m. kalintas Marijampolėje, Kaune. Birželio sukilimo išlaisvintas nuo 1941 m. rugpjūčio mėn. dėstė Vilniaus universitete, 1942 m. profesorius. 1942 m. lapkričio 11 d. su K. Griniumi ir M. Krupavičiumi pasirašė ir įteikė Memorandumą vokiečių generaliniam komisarui Kaune, kuriame protestavo prieš Lietuvos kolonizavimą, Lietuvos piliečių (t. p. ir žydų, rusų, lenkų) žudymą. 1942 m. gestapo suimtas ir ištremtas į Vokietiją, gyveno gestapo prižiūrimas. 1945 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Žemės ūkio institute, nuo 1945 m. profesorius. 1946 m. iš darbo pasitraukė, palaikė ryšius su pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui organizacija – Lietuvių tautine taryba. 1948 m. ištremtas į Sibirą, kur ir mirė. Palaikai 1990 m. pargabenti į Lietuvą, palaidoti Palangos kapinėse.
Mokslinė veikla
Pirmasis žemės ūkį pradėjo tirti kompleksiškai plėtros teorijos požiūriu, propagavo žemės ūkio kooperaciją, buvo vienas vadinamosios ūkininkiškosios ideologijos kūrėjų Lietuvoje.
Alan García
Biografija
Baigė Nacionalinę Chose Marija Egoreno kolegiją, Katalikų universiteto bakalauro studijas, o 1977 m. Limos San Marko nacionalinio universiteto teisės fakultetą, studijavo politologiją ir sociologiją Paryžiaus ir Madrido universitetuose, konstitucinės teisės daktaras.
1977 m. paskirtas Peru Amerikos liaudies revoliucinės (apristų) partijos (APRA) nacionaliniu sekretoriumi. Nuo 1980 m. parlamento narys, APRA ideologinės komisijos pirmininkas. 1985–1990 Peru prezidentas, tačiau jam valdant šalyje prasidėjo hiperinfliacija, suaktyvėjo Sandera Luminosa partizanų judėjimas. 1990–1992 m. senatorius. Rinkimus laimėjus Albertui Fuchimoriui, 1992 m. – 2000 m. gyveno emigracijoje Majamyje, dirbo žmogaus teisių organizacijose. 2001 m. prezidento rinkimuose gavo 48 % balsų, bet pralaimėjo A. Toledui. 2001 m. išrinktas APRA pirmininku. Nuo 2003 m. SI Garbės pirmininkas.
2006 m. antrą kartą išrinktas Peru prezidentu.
Mariana Seligmann
Ji gerai žinomas iš serialų: „Chiquititas“, „Rebelde Way“ ir „Floricienta“. Taip pat ji nusifilmavo ir dviejuose filmuose su savo kolege iš Rebelde Way Victoria Maurette: „Dying God“ ir „Left for Dead“.
Karjera
Profesionalią karjerą Mariana pradėjo seriale „Chiquititas“. Šiame seriale jos vaidmuo nebuvo pagrindinis, bet įsimintinas.
2004 m. gavo Claros vaidmenį dar viename Cris Morenos projekte „Florisienta“. Šiame projekte vaidino taip pat Camila Bordonaba, Benjamin Rojas, Felipe Colombo, Angeles Balbiani, Diego Garcia, Diego Mesaglio ir kai kurie kiti kolegos iš "Rebelde way" 2007 m. ji filmavosi dviejuose siaubo filmuose: filme „Dying God“ ji vaidino Camila (filmas pasirodė 2008 m.), po kurio, filme „Left for Dead“ ji gavo Michelle Black vaidmenį. Abiejuose filmuose, išleistuose anglų k., ji vaidino kartu su Victoria Maurette. „Dying God“ buvo filmuojamas Prancūzijoje, o „Left for Dead“ – JAV ir Argentinoje.
Andrius Karka
Andrius Karka (g. 1948 m. sausio 27 d. Panevėžyje) – Lietuvos pedagogas, kino aktorius.
Senelis – choro dirigentas, pedagogas Mykolas Karka, tėvai – aktoriai Gediminas Karka ir Eugenija Šulgaitė, dvynė sesuo – keramikė Kristina Karkaitė-Mazūrienė.
Jaunystėje filmavosi kino filmuose. Baigęs Lietuvos valstybinę konservatoriją kartu su žmona Eugenija dirba mokytojais Kretingos meno mokykloje.
1941 m. birželio sukilimas
Pasirengimas
thumb|left|1940 m. Lietuvos įgaliotųjų ministrų konferencija [[Roma|Romoje, kuri padėjo pagrindus priešinimuisi sovietams ]] Lietuvių aktyvistų fronto pagrindiniai židiniai veikė Berlyne, Kaune ir Vilniuje.
LAF Berlyne iš 20 komisijų svarbiausioms vadovavo voldemarininkai (Klemensas Brunius – organizacijos, Stasys Puodžius – ryšių su kraštu, Jonas Dženkaitis – saugumo), tautininkai, vairininkai (Tomas Bronius Dirmeikis – politikos, Bronys Raila – propagandos), filosofas Antanas Maceina vadovavo ideologijos komisijai.
1941 m. sausio 25 d. LAF vadas Kazys Škirpa Berlyne įteikė Vokietijos Vyriausiosios kariuomenės vadovybei (OKW) bendros veiklos planą. Jisai drauge su OKW Abvero centriniu departamentu išdirbo vykdomąją instrukciją, kurią paskui LAF vykdė.
Antanas Maceina buvo pagrindinis LAF programos autorius. Bronys Raila buvo pagrindinis atsišaukimų autorius. Anot jo, kai kurių atsišaukimų projektus rašė Antanas Maceina, Antanas Valiukėnas ir Kazys Škirpa.
Sovietinė NKVD ir NKGB savo ruožtu iki 1941 m. birželio 20 d. užverbavo 7746 agentus ir informatorius. Jie okupuotoje Lietuvoje (be Vilniaus) sekė 1234 Lietuvos karininkus, šaulius, policininkus ir kitus žmones įtartus rengiant ginkluotą sukilimą. Iš jų suėmė 284, tarp jų Osvaldą Žadvydą Mažeikiuose, pogrindžio leidinio Laisvoji Lietuva steigėją Juozą Šarauską Kaune ir Stasį Kaupą. Agentai iš informatorių rinkdavo kompromituojančią medžiagą, kurios pagrindu įtraukdavo sekamuosius į numatytų tremtinių sąrašą, kaip antai, ''...nuo 1926 m. iki 1930 metų tarnavo eiliniu policininku, nuo 1930 ik 1940 metų – vyresniuoju policininku. Nusiteikęs antisovietiškai, tarp artimųjų draugų veda fašistinę agitaciją, pareikšdamas, kad „Vokietijoje yra Smetonos lietuviška vyriausybė ir „draugus“ greitai iš Lietuvos išvys“. Nuosavybės ir Lietuvos nepriklausomybės šalininkas.''
1941 m. iki gegužės 15 d. NKGB darbuotojai Lietuvoje (be Vilniaus) surankiojo 583 atsišaukimus ir suėmė 67 susijusius lietuvius, daugiausia gimnazistus. Atsišaukimų dauguma surinkta vasario 14–16 dienomis. Vilniuje taip pat suimti 55 žmonės.
Sukilimas
Sukilimas prasidėjo pirmąją karo dieną ir vyko savaitę – birželio 22–28 d. Sukilėliai sudarė Lietuvos Laikinąją vyriausybę.
1941 m. birželio 23 d. rytą per Kauno radiją sukilėlių vadas Leonas Prapuolenis paskelbė apie Nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimą ir Lietuvos laikinosios Vyriausybės sudarymą (kartu buvo paskelbta ir vyriausybės sudėtis). Pirmame sukilėlių laikraščio „Į laisvę“ numeryje išspausdinta per radiją skelbta nepriklausomybės atkūrimo deklaracija:"Susidariusi laikinoji vėl naujai atgimstančios Lietuvos Vyriausybė skelbia atstatanti Laisvą ir Nepriklausomą Lietuvos Valstybę. Prieš viso pasaulio tyrąją sąžinę jaunoji Lietuvos valstybė entuziastingai pasižada prisidėti prie Europos organizavimo naujais pagrindais. Žiauraus bolševizmo teroro iškankinta Lietuvių Tauta ryžtasi kurti savo ateitį tautinės vienybės ir socialinio teisingumo pagrindais."Kovos su besitraukiančiais Raudonosios armijos daliniais ir komunistų aktyvistais vyko ne tik Kaune, bet ir Vilniuje bei visoje Lietuvoje. Lietuvoje, vienintelėje iš sovietų okupuotų kraštų, prasidėjus Vokietijos–Sovietų Sąjungos karui kilo ginkluotas sukilimas. Sukilimą organizavo Lietuvių aktyvistų frontas (LAF).
Mikalojus V
Mikalojus V (, tikroji pavardė Tommaso Parentucelli, 1397 m. lapkričio 15 d. Sarzana prie La Specios – 1455 m. kovo 24 d. Roma) – 208-asis Romos katalikų bažnyčios popiežius (1447 m.)
Biografija
1420 m. baigė teologijos studijas Bolonijoje, įšventintas kunigu. Buvo popiežiaus legatas Vokietijoje, 1444 m. Bolonijos vyskupas, 1446 m. kardinolas. 1448 m. su Vokietijos karaliumi Frydrichu III sudarė Vienos konkordatą, kuriuo sunormino bažnytinių beneficijų skyrimą (galiojo iki 1803 m.), kartu Frydrichas III atsisakė Vokietijos bažnyčios nepriklausomybės, o popiežius jam pažadėjo paramą ir 1452 m. vainikavo Šv. Romos imperatoriumi. 1449 m. A privertė atsistatydinti antipopiežių Feliksą V. Bažnyčios schizmos pabaigai pažymėti paskelbė jubiliejinius 1450 metus. Bažnytinės reformos reikalais siuntė į Vokietiją legatą Mikalojų Kuzietį, į Austriją ir Moraviją – Šv. Joną Kapestraną.
Buvo pirmasis Renesanso popiežius, humanistas, menų, mokslo, literatūros globėjas, bibliofilas, Vatikano bibliotekos įkūrėjas, daugelio Romos bažnyčių, rūmų, tiltų, akvedukų, miesto fortifikacijos įrenginių atstatymo iniciatorius.
Naujoji Zelandija
Naujoji Zelandija  – salų valstybė Ramiajame vandenyne. Naujoji Zelandija yra apie 2000 km į pietryčius nuo Australijos.
Istorija
Naujosios Zelandijos salas nuo XI – XIV a. apgyvendino polineziečių gentys. Labiausiai įsitvirtino maoriai ir Morioriai (Čatamo salose). Maoriai įsikūrė Šiaurės ir Pietų salų pakrantėse. Jie vertėsi medžiokle, maisto rinkimu. Gyveno bendruomenėmis, kurioms vadovavo genčių vadai.
1642 m. Naująją Zelandiją pasiekė pirmasis europietis – Abelis Tasmanas. 1769 m. salų pakrantes tyrinėjo anglų jūrininkas Džeimsas Kukas. Jis Naująją Zelandiją paskelbė Anglijos valda, tačiau Anglija tik po 75 metų pradėjo salų kolonizaciją. XVIII a. pab. – XIX a. pr. britai pradėjo steigti kolonijas pakrantėse, vykdyti krikščioniškas misijas. Tačiau maoriai intensyviai priešinosi kolonizacijai (Muškietų karas). 1840 m. sudaryta Vaitangos taikos sutartis, kuri skelbė, kad N. Zelandija tampa JK kolonija, bet maoriai išsaugo savo žemes. Tačiau kolonizatoriai nepaisė vietinių gyventojų interesų ir toliau vykdė sparčią kolonizaciją, užgrobdami vis naujas žemes. Dėl to iki pat XX a. pr. vyko kovos tarp maorių ir kolonistų (Žemių karas). Iki 1841 m. Naujoji Zelandija priklausė Naujojo Pietų Velso kolonijai, vėliau tapo savarankiška, su sostine Oklende. 1852 m. įkurtas Naujosios Zelandijos parlamentas. 1860 m. atradus aukso, prasidėjo didelė imigracija. Tačiau aukso atsargoms išsekus, daugelis ėmė verstis žemės ūkiu. 1893 m. Naujoji Zelandija tapo pirmąja pasaulio valstybe, suteikusia moterims rinkimų teisę. 1907 m. šalis tapo nepriklausoma Tautų Sandraugos nare. Zelandija aktyviai rėmė JK Būrų kare, I ir II pasauliniuose karuose, Sueco krizės metu.
XX a. vid. šalis susidūrė su socialinėmis problemomis: žemių netekę ir nuskurdę maoriai ėmė keltis gyventi į miestus. Čia jie susidūrė su diskriminacija, rasizmu, ir eurocentristiniu požiūriu. Taip pat dalis gyventojų protestavo prieš valstybės dalyvavimą JAV ir JK vykdomoje imperialistinėje politikoje, gamtos niokojimą, socialines problemas. Tik XX a. pab. pavyko išspręsti maorių integraciją, ekologines ir socialines problemas.
Politinė sistema
Naujosios Zelandijos politinė sistema – konstitucinė monarchija su parlamentine demokratija. Šalies formalus valdovas – karalius Karolis III, valdantis per atstovą – generalgubernatorių.
Parlamentas vienerių rūmų, 120 narių. Ministrus skiria parlamentas. Rinkimai rengiami kas treji metai.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|N. Zelandijos žemėlapis
Naujojoje Zelandijoje pirmojo lygmens administraciniai vienetai vadinami regionais, nors jų statusas bei oficialūs pavadinimai gali skirtis. Regionų sąrašas:
Geografija
thumb|right|N. Zelandija iš kosmoso