cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilius Grytė
Biografija
Būdamas evangelikų reformatų Bažnyčios kuratorius, 1920 m. išrinktas Kolegijos prezidentu ir jai vadovavo vieną kadenciją – 3 metus. 1923-1924 m. paaštrėjus tarpreliginiams santykiams, ypač suaktyvėjo krikščionių demokratų reakcija. Daugelis iš jų į Biržų gimnaziją žiūrėjo, kaip į reformatų lizdą, į kurį stengėsi infiltruoti savo žmones. Direktorių V. Grytę, nors ir kompetentingą ir visais atžvilgiais tinkamą, Švietimo ministerija 1924 m. rugpjūčio mėn. perkėlė į Rokiškio gimnaziją toms pačioms direktoriaus pareigoms. Čia jis dirbo iki 1934 m. rugpjūčio 1 d., kada buvo išleistas pensijon. Sugrįžęs į tėvų ūkį Klausučiuose gyveno iki 1940 m. rugsėjo 1 d., kai buvo pakviestais užimti Pasvalio vidurinės mokyklos direktoriaus vietą. Po metų perkeltas į Biržų vidurinę mokyklą ir iki 1944 m. rugsėjo ėjo mokytojo pareigas, po to vėl paskirtas šios mokyklos direktoriumi. Šias pareigas ėjo iki 1951 m. kai buvo paskirtas Biržų muziejaus direktoriumi.
Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas
XVI Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas (2007 m. spalio 18–21 d.)
Šešioliktasis tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas vyko Klaipėdos universiteto Menų fakulteto koncertų salėje 2007 m. spalio 18–21 d. Dalyvauti konkurse pareiškė norą 24 kolektyvai: 2 – vaikų, 6 – jaunimo, 3 – moterų, 1 – vyrų, 10 – mišrių chorų ir 2 vokaliniai ansambliai iš Latvijos, Lietuvos, Lenkijos, Baltarusijos, Ganos, Ukrainos, Estijos, Vengrijos, Danijos. Konkurso meno vadovas ir direktorius, Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras“ tarybos pirmininkas doc. Algirdas Šumskis.
Vilius Grytė
Biografija
1953 m. gruodžio 8 d. grįžtant iš darbo muziejuje ties Biržų gimnazija ištiko infarktas. Sesuo Adelė šeimos namus užrašė Petrauskams.
Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas
XVI Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas (2007 m. spalio 18–21 d.)
Tenka apgailestauti, kad dėl įvairių priežasčių į konkursą neatvyko net 4 chorai. Dalyvauti vertinimo komisijos darbe pakviesti garbūs chorinio dainavimo specialistai, tarp jų – Tarptautinės chorinės muzikos federacijos generalinis sekretorius J. C. Wilkens (Belgija) – konkurso vertinimo komisijos pirmininkas.
Vertinimo komisijoje dirbo 6 asmenys: J. C. Wilkens (Belgija) – pirmininkas, prof. Vytautas Miškinis (Lietuva), Hirvo Survo (Estija), Maris Sirmais (Latvija), doc. Roberas Varnas (Lietuva), Aurelija Žvinklytė (Lietuva) – sekretorė.
Laureatais tapo: mišrių chorų grupėje – Latvijos kultūros akademijos jaunimo mišrus choras „Sola“ (vad. K. Adamsons, Latvija); lygių balsų chorų grupėje – Latvijos kultūros akademijos jaunimo mišraus choro „Sola“ merginų grupė (vad. K. Adamsons, Latvija); mokyklinių chorų grupėje – Vecumniekio merginų choras „Via Stella“ (vad. L. Batna, Č. Batna, Latvija); vaikų chorų grupėje I vieta neskirta; vokalinių ansamblių grupėje – Ogrės merginų vokalinis ansamblis „Anima Solla“ (vad. Marite Pūrina, Latvija). Jie apdovanoti I laipsnio diplomais ir piniginėmis 300 eurų premijomis.
DIDŽIOJO GINTARO prizas ir 1 000 eurų premija įteikta Ogrės merginų vokaliniam ansambliui „Anima Solla“ (vad. Marite Pūrina, Latvija); MAŽOJO GINTARO prizo ir 700 eurų premijos laimėtoju tapo Vecumniekio merginų choras „Via Stella“ (vad. L. Batna, Č. Batna, Latvija).
Specialieji prizai įteikti: Lietuvos liaudies kultūros centro prizas už geriausią savo šalies kompozitorių kūrinių atlikimą skirtas Ogrės merginų vokaliniam ansambliui „Anima Solla“ (vad. Marite Pūrina, Latvija); Lietuvos muzikos mokytojų asociacijos prizas už sėkmingą debiutą XVI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse skirtas Kretingos meno mokyklos chorui „Saulainė“ (vad. V. Andriuškevičienė, E. Karkienė, Lietuva); Klaipėdos miesto savivaldybės Švietimo skyriaus prizas už vertingiausią konkursinę programą vaikų chorų kategorijoje skirtas Vilniaus chorinio dainavimo mokyklos „Liepaitės“ merginų chorui (vad. Jolita Vaitkevičienė, Lietuva); Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras“ prizas už geriausią Jeronimo Kačinsko kūrinio „Terra tremuit“ atlikimą skirtas Latvijos kultūros akademijos jaunimo mišriam chorui „Sola“ (vad. K. Adamsons, Latvija); Lietuvos chorų sąjungos prizas už vertingiausią konkursinę programą A, B ir E kategorijose skirtas Ogrės merginų vokaliniam ansambliui „Anima Solla“ (vad. Marite Pūrina, Latvija). Klaipėdos S. Šimkaus konservatorijos prizas už geriausią Stasio Šimkaus kūrinių atlikimą neskirtas.
Papildomi prizai skirti: Lietuvos chorų sąjungos prizas už originalų Veljo Tormis dainos „Meremehe laul“ atlikimą – Talino universiteto vyrų chorui (vad. J. Rent, Indrek Vijard, Estija); Lietuvos chorų sąjungos prizas už gruzinų autoriaus J. Kecakmadze kūrinio „Lašaris graze“ atlikimą – Latvijos kultūros akademijos jaunimo mišriam chorui „Sola“ (vad. K. Adamsons, Latvija); Lietuvos chorų sąjungos prizas už Vytauto Miškinio kūrinio „Ta, kurios ilgiesi tu“ meninę interpretaciją – Molėtų mišriam vokaliniam ansambliui „A Cappella“ (vad. Violeta Zutkuvienė, Lietuva).
XVII Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas (2009 m. spalio 15–18 d.)
Septynioliktasis tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas vyko Klaipėdos universiteto Menų fakulteto koncertų salėje 2009 m. spalio 15–18 d. Dalyvauti konkurse pareiškė norą 15 kolektyvų: 2 – vaikų, 3 – jaunimo, 2 – moterų, 5 – mišrių chorų ir 3 vokaliniai ansambliai iš Latvijos, Lietuvos, Rusijos, Švedijos. Konkurso meno vadovas ir direktorius, Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras“ tarybos pirmininkas doc. Algirdas Šumskis.
Dalyvauti vertinimo komisijos darbe pakviesti garbūs chorinio dainavimo specialistai, tarp jų – Tarptautinės chorinės muzikos federacijos (International Federation for Choral Music, Choral Festival Network) prezidentas G. A. Rabus (Vokietija) – konkurso vertinimo komisijos pirmininkas.
Vertinimo komisijoje dirbo 6 asmenys: G. A. Rabus (Vokietija) – pirmininkas, prof. Vytautas Miškinis (Lietuva), Hirvo Surva (Estija), doc. Romans Vanags (Latvija), Alfonsas Vildžiūnas (Lietuva), Aurelija Žvinklytė (Lietuva) – sekretorė.
Laureatais tapo: mišrių chorų grupėje – Vilkaviškio vyskupijos krikščioniškosios kultūros centro Česlovo Sasnausko choras (vad. Mindaugas Radzevičius, Lietuva); lygių balsų ir jaunimo chorų kategorijose nebuvo paskirtos pirmosios vietos; vaikų chorų grupėje I vieta skirta Klaipėdos Vydūno vidurinės mokyklos vaikų chorui (vad. Arvydas Girdzijauskas, Lietuva); vokalinių ansamblių grupėje – vokaliniam ansambliui „Balsai“ (vad. Egidijus Kaveckas, Lietuva). Jie apdovanoti I laipsnio diplomais ir piniginėmis 300 eurų premijomis.
DIDŽIOJO GINTARO prizas ir 1 000 eurų premija įteikta vokaliniam ansambliui „Balsai“ (vad. Egidijus Kaveckas, Lietuva); MAŽOJO GINTARO prizo ir 700 eurų premijos laimėtoju tapo Klaipėdos Vydūno vidurinės mokyklos vaikų choras (vad. Arvydas Girdzijauskas, Lietuva).
Specialieji prizai įteikti: Lietuvos liaudies kultūros centro prizas už savo šalies autoriaus kūrinio geriausią atlikimą skirtas Klaipėdos Vydūno vidurinės mokyklos vaikų chorui (vad. Arvydas Girdzijauskas, Lietuva); Lietuvos muzikos mokytojų asociacijos prizas už vertingiausią konkursinę programą – akademiniam chorui „Podlipki“ (vad. I. Jakovleva, Rusijos Federacija); Klaipėdos miesto savivaldybės Švietimo skyriaus prizas už vertingiausią konkursinę programą – Molėtų mišriam vokaliniam ansambliui „A Cappella“ (vad. Violeta Zutkuvienė, Lietuva); Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras“ prizas už Juozo Naujalio „Tristis est anima mea“ geriausią atlikimą – Vilkaviškio vyskupijos krikščioniškosios kultūros centro Česlovo Sasnausko chorui (vad. Mindaugas Radzevičius, Lietuva); Lietuvos chorų sąjungos prizas už lietuvių šiuolaikinės muzikos atlikimą – vokaliniam ansambliui „Balsai“ (vad. Egidijus Kaveckas, Lietuva); Klaipėdos S. Šimkaus konservatorijos prizas už Stasio Šimkaus kūrinių geriausią atlikimą – Vilniaus jėzuitų gimnazijos jaunimo mišriam chorui (vad. Leonidas Abaris, Lietuva); Klaipėdos miesto savivaldybės Švietimo skyriaus prizas už vertingiausią konkursinę programą – Molėtų mišriam vokaliniam ansambliui „A Cappella“ (vad. Violeta Zutkuvienė, Lietuva).
XVIII Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas (2011 m. lapkričio 25–27 d.)
Aštuonoliktasis tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas, vyko Klaipėdos koncertų salėje 2011 m. lapkričio 25–27 d. ir buvo skirtas muziko kompozitoriaus ir dailininko
Mikalojaus Konstantino Čiurlionio 100-osios mirties metinėms. Dalyvauti konkurse pareiškė norą 15 kolektyvų: 2 – vaikų, 2 – jaunimo, 2 – moterų, 1 – vyrų, 7 – mišrių chorų iš Latvijos, Estijos ir Lietuvos. Konkurso meno vadovas ir direktorius, Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras“ tarybos pirmininkas doc. Algirdas Šumskis.
Dalyvauti vertinimo komisijos darbe pakviesti garbūs chorinio dainavimo specialistai, tarp jų – Tarptautinės chorinės muzikos federacijos (IFCM) meno vadovas ir direktorius Gábor Hollerung (Vengrija) – konkurso vertinimo komisijos pirmininkas.
Vertinimo komisijoje dirbo 6 asmenys: Gábor Hollerung (Vengrija) – pirmininkas, prof. Vytautas Miškinis (Lietuva), E. Üleoja (Estija), Aira Birzina (Latvija), doc. Zita Kariniauskienė (Lietuva), Aurelija Žvinklytė (Lietuva) – sekretorė.
DIDŽIOJO GINTARO prizas ir 1 500 eurų premija įteikta Latvijos universiteto mišrus choras „Juventos“ (vad. J. Petrovskis, Ryga, Latvija). MAŽOJO GINTARO prizo ir 1000 eurų premijos komisija niekam neskyrė.
Specialieji prizai įteikti: Lietuvos liaudies kultūros centro prizas už savo šalies autoriaus kūrinio geriausią atlikimą skirtas „Swedbank“ mišrus choras (vad. A. Ancāns, Ryga, Latvija); Klaipėdos miesto savivaldybės prizas už vertingiausią konkursinę programą – Latvijos universiteto mišrus choras „Juventos“ (vad. J. Petrovskis, Ryga, Latvija); Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras“ prizas už M. K. Čiurlionio „Kyrie“ geriausią atlikimą – „Swedbank“ mišrus choras (vad. A. Ancāns, Ryga, Latvija); Lietuvos chorų sąjungos prizas už vertingiausią konkurso programą – Latvijos universiteto mišrus choras „Juventos“ (vad. J. Petrovskis, Ryga, Latvija); Klaipėdos S. Šimkaus konservatorijos prizas už įtikinamiausią šiuolaikinio kūrinio atlikimą – Kauno mišrus choras „Kamertonas“ (vad. Kęstutis Jakeliūnas, Lietuva)..
XIX Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas (2013 m. lapkričio 22–24 d.)
Devynioliktasis tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas vyko Klaipėdos koncertų salėje 2013 m. lapkričio 22–24 d. Dalyvauti konkurse pareiškė norą 10 kolektyvų: 1 – vaikų, 1 – jaunimo, 2 – moterų,  6 – mišrių chorų iš Latvijos, Estijos ir Lietuvos. Konkurso meno vadovas ir direktorius, Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras“ tarybos pirmininkas doc. Algirdas Šumskis.
Vertinimo komisijoje dirbo 6 asmenys: Ralf Eisenbeiß (Vokietija)  – pirmininkas, prof. Vytautas Miškinis (Lietuva), dr. Andrea Angelini (Italija), Aira Birzina (Latvija), Tomas Ambrozaitis (Lietuva), M. Dragašiūtė (Lietuva) – sekretorė.
Laureatais tapo: mišrių chorų kategorijoje I vieta skirta Vilniaus mokytojų namų mišrus choras „Bel Canto“ (vadovas Artūras Dambrauskas, Lietuva); lygių balsų kategorijoje I vieta neskirta; jaunimo chorų kategorijoje I vieta neskirta; vaikų chorų grupėje I vieta neskirta.
DIDŽIOJO GINTARO prizas ir 1 500 eurų premija iškovojo Liepojos mišrus choras „Laiks” (vadovė Ilze Balode, Latvija). MAŽOJO GINTARO prizo ir 1 000 eurų premijos komisija niekam neskyrė.
Specialieji prizai įteikti: Lietuvos liaudies kultūros centro prizas už savo šalies autoriaus kūrinio geriausią atlikimą skirtas Liepojos mišrus choras „Laiks” (vadovė Ilze Balode, Latvija); Klaipėdos miesto savivaldybės prizas už geriausią šiuolaikinio autoriaus kūrinio atlikimą – Vilniaus mokytojų namų mišrus choras „Bel Canto“ (vadovas Artūras Dambrauskas, Lietuva); Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras“ prizas už Vaclovo Augustino „Jerusalem, surge“ geriausią atlikimą – Vilniaus mokytojų namų mišrus choras „Bel Canto“ (vadovas Artūras Dambrauskas, Lietuva); Lietuvos chorų sąjungos prizas už vertingiausią konkurso programą – Liepojos Tautinio meno ir kultūros centro jaunimo mišrus choras „Intis“ (vadovė Ilze Valce, Latvija).
XX Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas (2016 m. gegužės 13–15 d.)
Dvidešimtasis tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas vyko Klaipėdos koncertų salėje 2016 m. gegužės 13–15 d. Dalyvauti konkurse pareiškė norą 17 kolektyvų.
XXI Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas (2018 m. gegužės 10–13 d.)
Dvidešimtpirmasis tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas vyko Klaipėdos koncertų salėje 2018 m. gegužės 10–13 d. Dalyvauti konkurse pareiškė norą 14 kolektyvų ir 2 kolektyvai svečioi teisėmis iš Ganos, Latvijos, Rusijos ir Lietuvos.
Didysis Lokių ežeras
Ežeras yra svarbus Makenzio upės šaltinis, kurio vandenys pasiekia ją per Didžiąją Lokio upę.
Ežero vanduo išteka Didžiosios Lokės Upe ( į Makenzio upę. Prie ežero yra Delinė, Fort Franklinas, Port Radis. Laivyba, žvejyba.
Sahtú Dene gentis pasivadino pagal šį ežerą.
Ontologija
Ontologija (Graikiškai ων „būtis“, λόγος „žodis“ ar „kalba“) – filosofijos skyrius, svarbiausia metafizikos šaka. Nagrinėjama būtis ir egzistencija, taip pat pagrindinės kategorijos, bandant išsiaiškinti, kokios ir kokių tipų esybės egzistuoja. Pagrindinis ontologijos klausimas – „Kas egzistuoja?“
Ontologija turi didelę įtaką realybės koncepcijai, kadangi stengiasi kuo bendriau aprašyti viską, kas egzistuoja, neapsiribojant pavienių mokslų išvadomis ir, galbūt, peržengiant jas.
Kai kurie filosofai, priklausantys Platono tradicijai, tvirtina, kad visi daiktavardžiai nurodo į kokias nors esybes (taigi esybių yra tiek kiek daiktavardžių). Kiti filosofai teigia, kad kai kurie (ar net visi) daiktavardžiai nėra esybių pavadinimai. Jų vartosena tėra tam tikras būdas nurodyti į objektų arba įvykių rinkinius. Šių filosofų požiūriu daiktavardis protas nurodo ne į kokią vieną esybę, bet į rinkinį asmens patirtų psichinių įvykių; visuomenė nurodo į žmonių su tam tikromis bendromis savybėmis rinkinį; geometrija nurodo savitą intelektualinės veiklos rūšį.
Kiekviena ontologija turi atsakyti į klausimą, kurie žodžiai nurodo į esybes, o kurie – ne, kodėl taip yra ir kokios kategorijos iš to susidaro. Kai bandoma šį procesą pritaikyti tokiems daiktavardžiams kaip elektronai, energija, sutartis, laimė, laikas, tiesa, priežastingumas ir dievas, ontologija tampa itin svarbi visoms filosofijos šakoms.
Istorija
Ontologijos klausimai – seniausia europinės filosofijos tema, kilusi iš ikisokratikų filosofijos (Parmenidas). Didžiausias įnašas čia priklauso Platonui ir Aristoteliui.
Viduramžių filosofijoje pagrindinę vietą užėmusi ontologinė problema – universalijų (žodžius atitinkančių abstrakčių objektų) egzistavimas.
Wildflower
Wildflower – penktasis studijinis JAV dainininkės Sheryl Crow albumas, pasiekęs Billboard 200 sąrašo 2-ąją vietą. Viso jo parduota daugiau kaip 949 tūkstančiai egzempliorių. Albumas buvo nominuotas Grammy už Geriausią Pop Vokalą, o pati Crow – už Geriausią Moters Pop Vokalą dainoje „Good is Good“. Albume esančioje dainos „Always on Your Side“ versijoje skamba tik Sheryl balsas, tuo tarpu singlu išleistoje versijoje ji kūrinį atlieka kartu su britų dainininku Stingu. 2007 metais jų duetas buvo nominuotas Grammy apdovanojimui.
Ontologija
Istorija
Šiuolaikinę filosofiją ypač domina ontologiniai sąmonės klausimai.
Nuorodos
Ontologija filosofijoje
Andrius Kadaras
Andrius Kadaras (1831 m. lapkričio 24 d. Kadarų vienkiemyje, Panevėžio apskritis, Kauno gubernija, Nemunėlio Radviliškio parapija, arba Rigmantiškiuose – 1902 m. birželio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas.
Biografija
Tėvai buvo laisvi ūkininkai, susipratę lietuviai. Pradžios mokslą ir auklėjimą Andrius gavo namie. Po to mokėsi Kėdainių mokykloje. 1824 m. kai Kėdainių gimnazija rusų valdžios įsakymu buvo uždaryta, Kadaro tėvai sūnų nuvežė į vienintelę tuo laiku tebeveikiančią reformatų gimnaziją Slucke, Minsko gubernija. Gimnaziją baigė 1855 m. jau būdamas 23 metų. Tais pačiais metais įstojo į Dorpato universiteto Teologijos fakultetą. Po ketverių metų gavo akademinį titulą „Evangelikų teologijos kandidatas“. 1860 m. sausio mėn. Papilyje Kadaras buvo įšventintas diakonu, tų pačių metų liepos mėn. Sinodo Biržuose metu – kunigu. Kunigas A. Kadaras buvo pirmasis lietuvis reformatų kunigas, kuris tarnavo generalinio superintendanto pareigose. Jis buvo vienas iš iniciatorių, kad Vilniaus parapijoje pamaldos būtų laikomos lietuvių kalba.
1875 m. įšventintas Žemaitijos distrikto konsinjoru (vicesuperintendantu), 1885 m. išrinktas Evangelikų Reformatų kolegijos nariu. 1888 m. mirus superintendantui Konstantinui Močiulskiui, tapo Žemaitijos distrikto superintendantu, o 1893 m., vietoje mirusio generalinio superintendanto Juozapo Glovackio, visos Evangelikų Reformatų Bažnyčios (Unitas Lithuaniae) generaliniu superintendantu. 1886 m. apdovanotas aukso kryžiumi.
Visą tarnystės laiką kun. A. Kadaras buvo mylimas parapijiečių – Papilio reformatų, Lietuvos patriotas, sąžiningas, mėgstantis sakyti tiesą į akis. Iki mirties jį globojo ir slaugė žmona Ona, generalinio superintendanto Stepono Lipinskio duktė. Jie užaugino sūnus Bronislovą, Steponą, dukterį Mariją-Emą.
Motorčuna
Motorčuna  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Lenos kairysis intakas. Prasideda Vidurio Sibiro plokščiakalnio šiaurės rytiniame pakraštyje. Teka į rytus, toliau į pietryčius labai pelkėta Vidurio Jakutijos lyguma. Sudaro daugybę meandrų. Įteka į Leną 606 km nuo jos žiočių.
Didžiausi intakai – Biuger Jurjachas, Kuogas Ulujbutas (kairieji).
Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės pabaigos (žiemą peršąla iki dugno). Iki birželio būna patvinusi, o liepą ir rugpjūtį būdingi poplūdžiai.
Babrai (Šventežeris)
Babrai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Šventežerio, prie Babrų ežero. Pro kaimą eina kelias Šventežeris–Prapuntai, atšaka į Janėnus. Kaimo turizmo sodyba „Akmens dvaras“. Yra Lietuvos partizanų kautynių ir žūties vieta (1952 m. kautynėse žuvo 3 Dainavos apygardos Šarūno rinktinės Mindaugo tėvūnijos partizanai).
thumb|left|260px|Kalvoti Babrų kraštovaizdžiai thumb|left|260px|Babrų šiaurinės dalies vaizdas
Etimologija
Vietovardis greičiausiai kilęs iš asmenvardžio Bãbras (plg. Babráitis, Babráuskas) < babras 'bebras'.
Zalcburgas (žemė)
Zalcburgas  – Austrijos žemė. Sostinė – Zalcburgo miestas. Plotas – 7154 km²; 562 tūkst. gyventojų (2022 m.).
Augustinka
Augustinka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Nužeco Stacjos valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Nužec Stacjos, apie 20 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 74 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Pranas Piaulokas
Pranas Piaulokas (1945 m. birželio 2 d. Pyktiškėje prie Endriejavo – 2008 m. gegužės 12 d. Vilnius) – Lietuvos kino ir teatro aktorius.
Biografija
Baigė Endriejavo vidurinę mokyklą. 1969 m. baigęs Lietuvos valstybinę konservatoriją, atvyko dirbti į Šiaulių dramos teatrą.
1993–1994 m. Šiaulių dramos teatro meno vadovas, o 1995–2006 m. – literatūrinės dalies vedėjas, ilgametis Teatro meno tarybos narys, ne kartą rinktas tarybos pirmininku.
Teatro scenoje sukūrė apie šimtą ryškių, įspūdingų vaidmenų. Dalyvavo miesto šventėse, Šiaulių universiteto, bibliotekų ir kitų kultūros įstaigų renginiuose.
Įtaigiu, meistriškai ištartu žodžiu aktorius ugdė žmonių dvasingumą, kultūros, erudicijos, intelekto lygmenį.
Šiaulių dramos teatre
1969 m. 1970 m. 1971 m. 1972 m. 1973 m. 1974 m. 1975 m. 1976 m. 1977 m. 1978 m. 1979 m. 1980 m. 1981 m. 1982 m. 1983 m. 1984 m. 1985 m. 1986 m. 1987 m. 1988 m. 1989 m. 1990 m. 1991 m. 1992 m. 1993 m. 1994 m. 1995 m. 1996 m. 1997 m. 1998 m. 1999 m. 2000 m. 2001 m. 2002 m. 2003 m. 2004 m. 2005 m. 2006 m. 2007 m.
Bela II Aklasis
Bela II Aklasis (,, 1108 m. – 1141 m. vasario 13 d.) – 1131-1141 m. Vengrijos karalius.
Biografija
Kilęs iš Arpadų dinastijos. Tėvas Vengrijos karaliaus Gezos I sūnus, Kroatijos karalius Almašis. Motina Kijevo kunigaikščio Sviatopolko II duktė Predslava.
Šeima
Žmona Helena Raška (po 1109 m. – 1146 m.). Jiems gimė:
Valdymas
1112 m. dėdės karaliaus Kalmano įsakymu apakintas, bet 1131 m. įveikė pretendentą į sostą Borisą. Apie 1133 m. užėmė dalį Dalmatijos su Splitu, 1137 m. pajungė Bosniją. Mirė padauginęs alkoholio.
Trakų rajono savivaldybė
Trakų rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietrytinėje dalyje. Administracinis centras – Trakai.
Geografija
Šiaurės rytine rajono riba teka Neris, pietrytine – Merkys, iš rajono išteka Strėva, Verknė. Telkšo 197 Trakų rajono ežerai (didžiausi – Vilkokšnio, Galvės, Skaisčio, Akmenos), 7 tvenkiniai (didžiausias – Aukštadvario). Didžiausi miškai – Rūdiškių, Kazokiškių-Kaugonių, Ropėjos. Rajone yra Dūkštų landšaftinio draustinio dalis, Verknės ichtiologinis draustinis.
Šiaurinė rajono dalis yra Neries žemupio plynaukštėje. Neries pakrantėje yra žemiausia rajono vieta – 55 m. Rytuose plyti Dainavos lyguma, pietinę dalį – Dzūkų aukštuma, kurios aukščiausia vieta yra Prienų rajono paribyje (Gedanonių kalnas). Rajono miškingumas 41,3 %, būdingi pušynai, yra mišriųjų miškų, eglynų.
Vidurinė sausio mėnesio temperatūra yra -5,6 °C, liepos mėnesio +17,5 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 664 mm.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Trakų apskrities 32 apylinkių bei Trakų ir Lentvario miestų. 1950–1953 m. rajonas priklausė Vilniaus sričiai. 1959 m. prijungtos panaikinto Daugų rajono 2 apylinkės ir Eišiškių rajono 1 apylinkė. 1962 m. prijungta dalis Vievio rajono ir Prienų rajono 2 apylinkės, o 5 Trakų rajono apylinkės perduotos Kaišiadorių rajonui. 1973 m. kai kurios apylinkės sujungtos, 2 panaikintos. 1972, 1974, 1977 ir 1984 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos, 1986 m. 2 apylinkės sujungtos.
2009 m. kovo 26 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. S1-98 įsteigtos 47 seniūnaitijos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
thumb|left|Trakų savivaldybės administracija
Seniūnijos
Savivaldybė suskirstyta į 8 seniūnijas (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Rukšniai (Jurbarkas)
Rukšniai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Jurbarko. Plačiai išsidėstęs kaimas, šiauriau Račintakio, siekia Mituvos kairįjį krantą. Kaime yra didelis ūkis ir valymo įrenginiai.
Vidiškių seniūnija (Ignalina)
Vidiškių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Ignalinos rajono savivaldybės viduryje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Vustos regionas
Vustos regionas – regionas Omano centrinėje dalyje, prie Arabijos jūros ir Saudo Arabijos sienos. Administracinis centras – Haima. Regionas padalintas į 4 vilajatus.
Tim Cahill
Timotis Džoelis Keihilas (g. 1979 m. gruodžio 6 d.) – iš Samoa kilęs Australijos futbolininkas, Australijos rinktinės klubo saugas. Jam priklauso greičiausio įvarčio JAV MLS lygos rezultatas, pasiektas 2013 m. spalio 20 d. rungtynėse su Houston Dynamo – 7 rungtynių sekundė. Jis žinomas dėl savo tikslių smūgių galva.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m. kovo 30 d. Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur pirmosiose rungtynėse į aikštę išbėgo tik antrame kėlinyje, o rungtynių pabaigoje į Japonijos vartus įmušė 2 įvarčius, tapdamas pirmuoju Australijos futbolininku, įmušusiu įvartį pasaulio čempionato finaliniame etape. Tose rungtynėse jis taip pat buvo išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju. Su 50 įvarčių per 108 rungtynes nacionalinėje komandoje jis yra rezultatyviausias futbolininkas Australijos rinktinės istorijoje.
Keihilas yra vienintelis australas, rungtyniavęs 4 pasaulio futbolo čempionatuose.
Rausvarudė stirnabudė
Aprašymas
Vaisiakūniai vidutinio dydžio, retai didesni. Kepurėlė 4–8 cm, retai 10 cm skersmens, netaisyklingai įdubusios tauriabudės formos, rausvai ruda, oranžiškai ruda, išblunkanti iki geltonos, gelsvos spalvos. Lakšteliai balsvi, gelsvi, siauri, tankūs, nuaugtiniai. Kotas 2–5×1–1,5 cm, dažniausiai ekscentrinis, kepurėlės spalvos, stipriai suaugęs su substratu, todėl neraunama, o pjaunama. Trama rusva, nemalonaus medienos kvapo, nekarti. Sporos 4×5 μm.
Babrauka
Babrauka – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Dusmenų.
Rausvarudė stirnabudė
Aprašymas
Būdingi požymiai: vaisiakūniai, primenantys oranžiškai rudas tauriabudes, kepurėlės įdubusios, auga grupėmis.
Valgoma, menkavertė. Dažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 125 psl.
Molinis tūris
Medžiagos molinis tūris nusako medžiagos tūrio ir kiekio santykį. Paprasčiausia molinį tūrį skaičiuoti atominę ar molinę masę dalinant iš tankio. SI sistemoje molinis tūris skaičiuojamas kubiniais metrais moliui (m³mol-1).
Idealioms dujoms standartinis molinis tūris – tai tūris, kurį užima vienas medžiagos molis dujinėje būsenoje, esant standartinei 273,15 K temperatūrai ir 1 atmosferos slėgiui. Šis dydis yra lygus 0,022414 m³mol-1 arba 22,42 L/mol.
Žodžių daryba
thumb|500px|right|Žodžių darybos struktūra
Žodžių daryba – kalbotyros šaka, kurios objektą sudaro turimų ir naujų žodžių darymo morfologiniai būdai ir priemonės.
Gaunamas rezultatas, arba darinys, – žodžių darybos priemonėmis sudarytas žodis. Darybinio skaidymo pagalba apsprendžiami dariniai, jų sudėtinės dalys, kilmė. Žodžių darybos mokslas apima visumą procesų ir taisyklių, kuriomis iš vienų kalboje vartojamų žodžių morfologinėmis priemonėmis yra padaromi kiti žodžiai.
Darybos pagrindai
Pagrindinės žodžių darybos rūšys grindžiamos:
199 m.
199 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Daugiametė saulutė
Daugiametė saulutė (Bellis perennis) – astrinių (Asteraceae) šeimos, saulučių (Parennis) genties augalas.
Daugiametis, 5-15 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, kartais šiek tiek šakotas. Lapai skroteliniai, lygiakraščiai arba karbuoti, susiaurėję į platų sparnuotą lapkotį, plaukuoti, kartais pliki. Stiebas belapis, plaukuotas arba plikas, su vienu graižu viršūnėje (kartais iš vienos skrotelės išauga keli stiebai). Graižai apgaubti dvieile skraiste. Skraistlapiai pailgi, dukart trumpesni už liežuviškus žiedus. Liežuviški žiedai įvairių spalvų: balti, rožiniai, rausvi, iki 1 cm ilgio, vamzdiški graižo viduryje, geltoni. Vaisius – mažas lukštavaisis; kraštinių žiedų vaisiai plaukuoti, vidurinių pliki.
Žydėti pradeda balandžio mėn. ir žydi iki vėlyvo rudens. Auga darželiuose, kapinėse, pievose, paežerėse, paupiuose. Kai kurie botanikai mano, kad pievose, pakelėse paplitusi daugiametė saulutė yra sulaukėjusi, kitų nuomone, ši rūšis įsikuria natūraliose bendrijose, todėl Pietryčių Lietuvoje ją reiktų laikyti savaimine, tuo labiau, kad šiaurinė šios rūšies paplitimo riba eina pro Kaliningrado sritį ir šiaurinius Lenkijos rajonus.
Vaistams vartojama antžeminė dalis, nupjauta augalams žydint. Žaliavoje yra saponinų, gleivių, eterinio aliejaus, rauginių, mineralinių ir karčiųjų medžiagų.
Labai mėgstamas dekoratyvinis augalas. Išvesta daug kultūrinių veislių dideliais graižais, kai kurių formų graižuose vamzdiški žiedai virtę liežuviškais arba liežuviški – spalvotais vamzdiškais.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 56 psl.
Panonija
''Šis straipsnis yra apie Romos imperijos provinciją. Apie istorinį ir geografinį to paties pavadinimo regioną žiūrėkite straipsnį Panonijos lyguma''
Panonija – Romos imperijos provincija, didžiaja dalimi buvusi dabartinės vakarų Vengrijos, Burgenlando, šiaurės Serbijos (Voivodinos) ir tarp Dravos bei Savos esančioje Slovėnijos ir Kroatijos teritorijoje.
Iki 20 m. vadinta Žemutine Ilyrija (Illyricum Inferior).
Raida
Įkuriant provinciją regiono etninė sudėtis buvo labai mišri. Čia gyveno keltai (bojai), ilyrai, dakai. Teritorija Romėnų užkariauta apie 6-9 m. e. m., ir iš pradžių buvo traktuojama kaip Ilyriko provincijos dalis. Tačiau Ilyrikui pernelyg išaugus, apie 20 m. buvo nuspręsta ją padalinti į dvi dalis. Pietinis Ilyrikas tapo Dalmatija, o šiaurinis – Panonija. Naujai įkurtos provincijos sostinė buvo Karnuntumas. 107 m. Panonijos provincija padalinta į Aukštutinę Panoniją ir Žemutinę Panoniją (. thumb|left|Romos provincijos Panonijoje IV a. Diokletianas III a. vykdydamas administracinę reformą sumažino Panonijos teritoriją, dalį jos (dabartinę Slovėniją) prijungdamas prie Noriko. Likusi Panonija buvo padalinta į 4 dalis. Buvo išskirtos Pirmoji Panonija (su sostine Savarijoje); Valerijaus Panonija (su sostine Sopianoje); Savijaus Panonija (su sostine Siscijoje); Antroji Panonija (su sostine Sirmiume). Visos šios Panonijos buvo priskirtos didesnei Panonijos diecezijai.
Panonija buvo viena geriausiai įtvirtintų Romos provincijų, kurios rytinė ir šiaurinė riba sutapo su Dunojaus upe. Čia nuolat buvo stiprūs legionai. Provincijai grasino gentys iš už Dunojaus – kvadai, kotiniai, jazygai.
433 m. Teodosijus atidavė provinciją hunams. Po to provincijos teritoriją kontroliavo ostgotai (456–71), langobardai (530–68), avarai (560s–800), slavai (800–900), galiauiai madjarai (nuo 900/901).
Siesartis (Ukmergė)
Siesartis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, prie Siesarties žemupio, šalia kelių ir  sankirtos. Kaimas yra Siesarties kraštovaizdžio draustinyje, Vaisgėliškio miške.
Istorija
XIX a. buvo Siesarties kaimas ir vandens malūnas, priklausęs Valdislavui Hopenui bei Išorams priklausęs palivarkas.
Charitės
Graikų mitologijoje charitės arba gracijos – geranoriškos, malonios ir linksmos deivės. Jos buvo gracijos ir grožio deivės lydinčios Afroditę. Charitės buvo menų, grožio, žavesio, gamtos ir vaisingumo deivės. Jos labai mylėjo grožį, dovanodavo žmonėms talentą menuose, artimos mūzoms. Jos buvo siejamos su požeminiu pasauliu ir Eleusino misterijomis.
Charitės yra dažniausiai laikomos Dzeuso ir okeanidės Eurinomės dukterimis, bet kartais minima, kad jos buvo Helijo ir Eglės, arba Dioniso ir Afroditės dukterys. Tradiciškai charitės yra trys: Aglaja, Eufrosinė, Talija. Bet kai kur ir pagal Pauzaniją minimos penkios charitės: Aukso, Charidė (Charis), Hegemonė, Faena, Pasitėja.
Pagal Homerą Aglaja buvo Hefaisto žmona, o Pasitėja buvusi miego dievo Hipno mylimoji.
Archeologinis tyrimas
Archeologinis tyrimas – tiesioginis archeologinio paveldo tyrimas archeologinėje vietoje, panaudojant specialias metodikas, kasinėjant vietovės kultūrinį sluoksnį ir ieškant archeologinių radinių, taip pat archeologiniu paveldu laikytinų įvairių statinių, konstrukcijų, pastatų kompleksų, žmogaus veiklos paveiktų vietų, kilnojamųjų objektų, kitų rūšių paminklų kartu su jų aplinka žemėje ir po vandeniu tyrimas bei šių darbų aprašymas, radinių inventorizavimas, konservavimas ir tvarkymas, mokslinių apibendrinimų bei išvadų pateikimas ir tyrimo duomenų paskelbimas. Archeologinius tyrimus reglamentuoja 1992 m. sausio 16 d. Europos Tarybos priimta Europos archeologinio paveldo apsaugos konvencija
Istorija
Iki XX a. vidurio Europoje vyravo archeologijos objektų paieška, nuo XX a. devinto dešimtmečio pradėtas ištisinis teritorijų žvalgymas. Per tyrimų archeologines ekspedicijas (jų prototipai XVII a. pabaigos – XVIII a. pradžios buvo mėgėjų kasinėjimai) tiriami surasti, esami ar spėjami archeologiniai objektai, jų grupės. Archeologinių paminklų ar jų grupės mokslinius tyrinėjimus atlieka specialiųjų įstaigų (mokslo tyrimų institutų, universitetų, muziejų ir kt.) archeologai. Archeologiniai tyrimai pradedami gavus leidimą (atviras lapas). Jie atliekami per žvalgomąsias ir tyrimų archeologines ekspedicijas.
Archeologiniai žvalgymai
Archeologiniai žvalgymai arba archeologinė priežiūra – tai pigiausias, tačiau mažiausiai mokslinės informacijos suteikiantis archeologinių tyrimų būdas, kuomet archeologiniai kasinėjimai iš esmės nevyksta, o archeologai stebi statybininkų vykdomus žemės kasimo darbus, fiksuoja stratigrafinius sluoksnius tranšėjų atkarpose, surenka dažniausiai jau iškastus archeologinius radinius, t. y. nebe pirminėse radavietėse. Žvalgymai vykdomi:
Žvalgoma dažniausiai mechanizuotų kasimo darbų metu, todėl yra pavojus, kad ekskavatoriaus kaušas sunaikins vertingą archeologijos objektą. Žvalgymų metu aptikus vertingų archeologijos objektų, statybos darbai yra stabdomi – atliekami išsamūs kasinėjimai arba keičiamas statybos darbų projektas pasirenkant paveldui nekenksmingas technologijas arba koreguojant kasimo darbų vietą ar gylį.
Žvalgomieji tyrimai
Archeologiniai žvalgomieji tyrimai (kasinėjimai, geofiziniai tyrimai, gręžiniai) vykdomi:
Žvalgomųjų kasinėjimų metu archeologai kasa nedidelio ploto (dydis 2 x 2 m) šurfus arba perkasas. Taikomųjų tyrimų atveju šurfuose aptikus moksliniu požiūriu vertingą kultūrinį sluoksnį arba statinių liekanas archeologai informuoja Kultūros paveldo departamentą. Žemės kasimo darbus, kurie gali pakenkti naujai atrastoms vertingosioms kultūros paveldo objekto savybėms, leidžiama vykdyti tik atlikus išsamius archeologinius kasinėjimus.
Archeologiniai kasinėjimai
Tai pagrindinis archeologijos mokslo metodas. Šie tyrimai vykdomi tik ten, kur tvirtai žinoma, kad bus rastas moksliniu požiūriu vertingas kultūrinis sluoksnis arba archeologinės struktūros. Išsamių kasinėjimų trukmė ir kaina skirtingose archeologinėse vietovėse gali skirtis, nes priklauso nuo grunto savybių, radinių ir struktūrų gausos, pasirinkto fiksavimo būdo, atliekamų (ar neatliekamų) įvairių gamtamokslinių tyrimų, konservavimo ar restauravimo darbų. Fundamentaliųjų mokslinių tyrimų metu, vykdant išsamius archeologinius kasinėjimus paprastai kartu darbuojasi įvairių mokslo sričių atstovai, o tyrimų rezultatai publikuojami mokslinėje spaudoje. Taikomųjų tyrimų atveju archeologai to daryti nėra įpareigoti, tačiau turėtų stengtis atlikti lauko darbus ir apdoroti gautą informaciją ir radinius taip, kad vėliau, atsiradus lėšų ir moksliniam interesui, šią medžiagą galėtų pasiekti, analizuoti ir publikuoti ne tik jie patys, tačiau ir kiti mokslininkai.
Pagrindiniai archeologinių tyrimų principai – visur, kiek tai įmanoma, taikomi nedestruktyvūs tyrimų metodai; archeologinio paveldo elementai neatidengiami ir nepaliekami atidengti kasinėjimų metu ar po jų, neužtikrinus visų priemonių tinkamai jų apsaugai, konservavimui ir tvarkymui; kasinėjimus ar kitą destruktyvią veiklą turi atlikti tik kvalifikuoti, specialiai parengti ir įgalioti asmenys; archeologiniams radiniams, jei jie buvo perkelti iš radavietės, turi būti parinktos tinkamos saugyklos.
Lietuvoje
Lietuvos archeologinių tyrimų centrai: Lietuvos istorijos institutas, 1991 m. Vilniuje įkurtas Lietuvos pilių tyrimų skyrius (nuo 1993 m. Pilių tyrimų centras „Lietuvos pilys“), Vilniaus universiteto Archeologijos ir Vilniaus pedagoginio universiteto Baltų proistorės katedros. Archeologinius paminklus taip pat tiria Klaipėdos universitetas Paminklų restauravimo instituto archeologų grupės (daugiausia senamiesčius ir pilių teritorijas) ir Kultūros paveldo centras. Jis su Lietuvos istorijos institutu sistemingai žvalgo ir registruoja archeologinius paminklus, nustato jų teritoriją ir kasinėja. Tą darbą atlieka ir dalis Lietuvos muziejų: Lietuvos nacionalinis muziejus (Vilnius), Žemaičių muziejus Alka (Telšiai), Šiaulių Aušros muziejus, Vytauto Didžiojo karo muziejus (Kaunas) bei Mažosios Lietuvos istorijos muziejus (Klaipėda) kuriuose sukaupta ir daugiausia archeologinių rinkinių. Nuo 1997 m. veikia Mokslinė archeologijos komisija. Lietuvos archeologai tyrimų rezultatus skelbia mokslinėje periodinėje spaudoje, apibendrinamojo pobūdžio darbuose, leidžia archeologinius veikalus, nuo 1932 m. skelbia Lietuvos ir tarptautinėse archeologų konferencijose.
Gajatri mantra
thumb|200px|Personifikuota Gajatri
Gajatri mantra  – viena populiariausių hinduizmo mantrų. Jos šaltinis – 3 Rigvedos mandalos himnas (RV 3.62.10), priskiriamas rišiui Bhirgu. Mantra vadinama gajatri, nes parašyta vediniu gajatri metru (3 pados, kurių kiekvieną sudaro po 8 skiemenis). Šia mantra invokuojamas saulės dievas Savitaras.
Gajatri mantra plačiai sutinkama vedose, minima Manusmriti, Harivamsos, Bhagavadgytos tekstuose. Šiuolaikiniame brahmanizme mantra naudojama saulės pasveikinimo ir saulėlydžio rituale. Tikima, kad Saulė yra išminties, gerovės šaltinis. Ši mantra svarbi ir upanajanos (brahmano įšventimo) rituale.
Mantros tekstas: {| धियो॒ यो नः॑ प्रचो॒दया॑त् ॥
Gajatri mantrą pagal originalų Rigvedos tekstą sudaro ne 8, o 7 skiemenys. Todėl recituojant žodis váreṇyaṃ dažnai keičiamas į váreṇiyaṃ.
Mantros galimas vertimas: ''Om Žemė, Oras, Saulė ''Tą Savitaro dievo ''Puikiausią spindesį kad suvoktume! Kuris mūsų svajas paragina
Erikas Adamsonas
Erikas Adamsonas (, 1907 m. birželio 22 d. Ryga – 1946 m. vasario 28 d. Ryga) – vienas talentingiausių XX a. latvių rašytojų, anksti miręs nuo tuberkuliozės.
Kūryba
Pirmąją savo komediją išspausdino dar 1924 m. daugelį kūrinių pasirašinėjo slapyvardžiu Ēriks Rīga. Poezijos rinkiniuose „Sidabras ugnyje“ (Sudrabs ugunī 1932 m.), „Herbai“ (Ģerboņi 1937 m.), „Saulės laikrodis“ (Saules pulkstenis, 1941 m.), „Sapnų pypkė“ (Sapņu pīpe, išspausdintas Stokholme po autoriaus mirties 1951 m.) pabrėžiamas būties vitališkasis pradas, amžinojo grožio ilgesys, latvių romanso jausmingumas jungiamas su minties ir formos griežtumu, ryški anglų klasikinės poezijos įtaka.
Romane „Ieškantis savo kelio“ (Sava ceļa gājējs 1943–1944 m.) vaizduojamas jaunuolio dvasinis brendimas. Be to, parašė pjesių, apsakymų, pasakų. Mokėdamas rusų, vokiečių, anglų, prancūzų kalbas vertė Šarlio Bodlero, Bairono, Henriko Ibseno, Oskaro Vaildo, Radjardo Kiplingo, Alfredo Tenisono ir kitų užsienio autorių kūrybą.
Didysis Vergų ežeras
Jo pietuose įsikūręs Vud Bafalo nacionalinis parkas yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Ežeras XVIII a. viduryje pavadintas pagal vietos indėnų genties Slavey, gyvenusios ežero pietinėje pakrantėje, vardą, kuris klaidingai buvo išverstas į anglų kalbos žodį slave (vergas).
1789 m. šį ežerą tyrė garsus škotų keliautojas Aleksanderis Makenzis. Didysis Vergų ežeras laivuojamas. Pagrindiniai pakrančių miestai – Jelounaifas, Fort Rezoliušinas.
thumb|left|250px|Ežero žemėlapis
Elpis
Elpis – vilties personifikacija graikų mitologijoje. Manoma, kad ji buvusi Niktės, nakties personifikacijos, dukra ir Femės, paskalų deivės, motina. Elpis buvo vaizduojama kaip jauna moteris, dažniausiai rankose nešanti gėles ar kornukopiją. Jos romėniškas atitikmuo buvo deivė Spes.
Šaknis (reikšmės)
Šaknis – ši sąvoka gali reikšti:
Panašūs:
Daukšiagirės dvaras
Daukšiagirės dvaras – dvaras, esantis Daukšiagirės kaime (Prienų rajonas).
Istorija
XIX a. dvaras priklausė M. ir S. Frenkeliams.
Nuo 1925 metų dvarą valdė J.K.Sasnauskas.
1928 m. nuosavybė perėjo Jonui Norkaičiui, kuris karo metu pasitraukė į Vokietiją.
Karčiupio miško ąžuolas
thumb|right|220px|Karčiupio ąžuolas iš tolo Karčiupio miško ąžuolas – Kaišiadorių rajono savivaldybės gamtos paveldo objektas, esantis Karčiupio miške, apie 1 km į šiaurės rytus nuo Grabučiškių. Pasiekiamas nuo lauko keliuko, vedančio šalia aukštos įtampos elektros linijos, už 300 m.
Karčiupio ąžuolas iš kitų ąžuolų išsiskiria labai tiesiu kamienu, ženkliai išplatėjančiu prie pagrindo. Pastebimas iš tolo. Aplink medį veši buvusios kirtavietės krūmynai. Atskiru ženklu ar kelio rodykle vietoje nepažymėtas. Tame pačiame 329 kvartalo 25-ajame sklype medį supa dar keletas įspūdingų matmenų ąžuolų.
Duomenys
thumb|left |180px|Ąžuolo kamienas
Diablo III
Diablo III – veiksmo vaidmenų (RPG) kompiuterinis žaidimas, sukurtas ir 2012 m. gegužės 15 d. išleistas bendrovės „Blizzard Entertainment“; trečioji „Diablo“ serijos dalis.
2015 m. rugpjūčio duomenimis žaidimas išplatintas 30 mln. kopijų tiražu.
Apžvalga
Žaidimas toliau pasakos tamsios fantastikos pilno pasaulio, Sanctuary, istoriją. Prieš 20 metų šį pasaulį išgelbėjo keli bevardžiai herojai. Tie kariai, kurie išgyveno Degančiųjų Pragarų puolimą, arba išprotėjo, arba dingo, todėl atėjo laikas naujajai kartai ginti Sanctuary nuo blogio.
Žaidėjai galės pamatyti žinomas vietas, tokias kaip Tristramas. Vieninteliai seni patvirtinti veikėjai yra Archangelas Tyrael ir Deckard’as Cain’as, kuris dalyvavo visų „Diablo“ žaidimų įvykiuose. Oficialiame žaidimo puslapyje yra Cain’o dienoraštis, kuriame žaidėjai-naujokai gali sužinoti kas vyko senesniuose žaidimuose. Viena iš naujų veikėjų – mergina Leah, kuri yra Deckard’o Cain’o dukterėčia. Taip pat 2011 m. BlizzCon renginyje atskleista, jog „Diablo III“ įvykiuose dalyvaus ir Azmodan bei Belial – du likę gyvi blogiai iš pragaro, puolantys Sanctuary pro Arreat kraterį.
Klasės
thumb|250px|Penkios „Diablo III“ klasės. Iš kairės į dešinę: burtininkas, raganius, demonų medžiotoja, barbaras bei vienuolis
„Diablo III“ žaidime galima pasirinkti kovotojo lytį, ko nebuvo galima padaryti pirmosiose dviejose dalyse.
Vietovės
Veiksmas vyks Sanctuary pasaulyje, bet bus daug ir įvairių vietovių, kurias bus galima aplankyti.
Lietuvių žurnalistų sąjunga
Lietuvių žurnalistų sąjunga  – lietuvių išeivijos žurnalistų organizacija, 1946–1949 m. veikusi Vokietijoje, nuo 1953 m. veikianti JAV. Centrinė būstinė nuo 1953 m. – Niujorkas, nuo 1971 m. – Čikaga.
Istorija
Įkurta iš TSRS okupuotos Lietuvos pasitraukusių Lietuvos žurnalistų sąjungos narių ir kitų spaudos darbuotojų suvažiavime, vykusiame 1946 m. gegužės 11-12 d. Hanau pabėgelių stovykloje kaip šios organizacijos veiklos užsienyje tesėja. 1949 m. Londone, 1951 m. Niujorke buvo įsteigti sąjungos skyriai. Lietuvių žurnalistų sąjungos vadovybei išsiskirsčius po įvairias šalis jos veikla Vokietijoje 1949 m. buvo nutraukta, 1953 m. atgaivinta Niujorke, buvo sudaryta reorganizacinė komisija, kuri 1953 m. užregistravo 161 LŽS narį ir išrinko Valdybą (pirmininkas – Vincas Rastenis). Niujorke įkurtas LŽS skyrius (pirmininkas – Tomas Žiūraitis). Įvairiu laiku veikė Čikagos, Detroito, Klyvlendo, Los Andželo, Toronto, Hamiltono (Kanada), Sidnėjaus skyriai, buvo daugiau kaip 300 narių.
Veikla
Vienija užsienio lietuvių žiniasklaidos darbuotojus, naujosios emigracijos žurnalistus, rengia jaunųjų žurnalistų kursus; jiems skatinti 1972 m. įsteigė P. Daudžvardžio premiją. 1969–1971 m. leido biuletenį „Pranešėjas“ (išėjo 6 nr.), 1972–1993 m. žurnalą „Lietuvis žurnalistas“ (išėjo 17 nr.), nuo 1998 m. leidžia biuletenį „Mūsų pasaulyje“, kurio redaktorė – Vaiva Ragauskaitė. 1974 m. išleido kolektyvinį leidinį – žurnalistikos vadovą „Žurnalistika“.
Grabenščizna (ežeras)
Grabenščiznos ežeras – ežeras, Sūduvos aukštumoje, Vakarų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Bakalariavos valsčiuje. Kranto linijos ilgis – 1,64 km.
Ežeras yra ledyninės kilmės.
Aukštutinės Burgundijos karalystė
Aukštutinės Burgundijos karalystė − istorinė karalystė, viena iš Karolingų Frankų imperijos dalių, egzistavusi iki 933 m. Jos teritorijos užėmė dab. vakarų Šveicariją, Prancūzijos Franš-Kontės regioną bei gretimas sritis Prancūzijoje ir Italijoje. Kitaip dar vadinama Transžuranine Burgundija ar tiesiog Transžuranija, dėl to, kad buvo į šiaurę nuo Žuros kalnų.
Raida
thumb|left|Trys Burgundijos. Aukštutinė Burgundija pažymėta žalsvai. Prielaidos karalystės atsiradimui susiklostė, kuomet 855 m. Lotaras padalino Vidurio Frankų karalystę į tris dalis, atiduodamas jas savo trims sūnums. Šiauriausią jos dalį, į šiaurę nuo Alpių gavo sūnus Lotaras II (taip suformuota Lotaringijos karalystė), o vidurinę − Karlas Provansietis. Po pastarojo mirties 863 m. Lotaras gavo šiaurines brolio teritorijas, kurios ir tapo būsimosios Aukštutinės Burgundijos pagrindu − čia įkurta Transžuranijos markgrafystė.
869 m. mirus pačiam Lotarui, jo karalystė laikinai buvo panaikinta ir padalinta 870 m., ir pietinėje jos dalyje įsitvirtino rytų frankų Karolis Storasis (valdęs ir Švabiją). Šiam atkūrus Frankų imperijos politinę vienybę ir mirus 888 m., vietos didikai išrinko Tranžuranijos markgrafą Rudolfą iš Velfų giminės. Jis siekė atkurti visos Lotaro II Lotaringijos vienybę, tačiau nepavyko. Vietoj to jis užmezgė gerus santykius su kitomis Burgundijomis − piečiau buvusia Žemutine Burgundija ir vakariau buvusia Burgundijos kunigaikštystė (kuri sudarė dalį Vakarų Frankų karalystės). Po jo mirties 912 m. jo našlė ištekėjo už Žemutinės Burgundijos karaliaus Hugo Arliečio.
Paskutinė tvirtovė (2013 m. filmas)
Paskutinė tvirtovė  – 2013 m. JAV sukurtas nuotykių filmas, kuriame pagrindinį vaidmenį po ilgos pertraukos sukūrė Arnoldas Švarcnegeris.
Turinys
Rėjus Ovensas – mažo JAV ir Meksikos pasienio miestelio Somertono šerifas, kur jis persikėlė dirbti po to, kai Los Andžele policijos operacijos metu buvo sužeistas, o 7 jo kolegos žuvo.