cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ateitis (žurnalas)
Istorija
1997 m. Ateitininkų federacijos (AF) centras persikelia iš Čikagos į Lietuvą. Taigi 9-taisiais Nepriklausomybės metais atsiranda pagrindas atgimti Lietuvoje ir žurnalui „Ateitis“. Nuo 2001 m. birželio mėn. atgaivinti žurnalo leidimą sutiko Emilija Pundziūtė. Ji subūrė jaunų žmonių kolektyvą. Nuo 2002 m. spalio mėn. žurnalo „Ateitis“ redaktorės pareigos buvo perduotos Ievai Elzbutaitei.
Šiuo metu žurnalo vyriausiasis redaktorius yra Vytautas Raškauskas. Per metus išleidžiama dešimt numerių.
Žurnalo struktūra ir ideologija
Žurnalas skelbiasi atliekąs misiją, siekiančią ugdyti dorą, intelektualų, kūrybiškai mąstantį žmogų (jaunimą), puoselėjantį krikščioniškąsias vertybes.
Ona Kolobovaitė
Ona Kolobovaitė (tikras vardas Ana Kolobovaitė; g. 1985 m. vasario 25 d. Zarasuose) – Lietuvos dainininkė (sopranas).
Biografija
Gimė Zarasuose, gyveno ir mokėsi Visagine. Baigė Visagino „Verdenės“ mokyklą, Česlovo Sasnausko muzikos mokykloje (mokytojos Vilija Ginaitienė ir Vita Pimpienė) – vokalinį dainavimą. Nuo 2004 m. iki 2010 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijavo vokalą (klasės vadovė doc. Sigutė Stonytė).
Dalyvauja daugelyje projektų, dainuoja įvairių stilių muziką. 2008 m. vaidino Ievą LNK seriale „Nekviesta meilė“. 2009 m. rugsėjo – gruodžio mėn. dalyvavo LRT muzikiniame projekte „Triumfo arka 2009“ ir nugalėjusi laimėjo 18 000 Lt.
2010 m. kartu su šokėju Andrium Butkum dalyvavo TV3 šokių projekte „Šok su manimi 2“ (užėmė 6–ą vietą), o 2011 m. su tuo pačiu partneriu – LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 5“ (pasiekė finalą, kuriame užėmė 4–ą vietą).
Vaidmenys
Taip pat dainavo G. Gelgoto muzikinėje misterijoje „Musicality of Life“, koncerte „Pink Floyd – The Wall“ ir kt.
Diskografija
2010 m. išleistame CD/DVD „Triumfo arka. Auksiniai balsai II“ – O. Kolobovaitės atlikti kūriniai: Rinaldo arija „Lascia Chiʼio Pianga“ iš G. F. Händel operos „Rinaldo“, „All That Jazz“ iš J. Kander ir F. Ebb miuziklo „Čikaga“, Monikos ir Rolando duetas „Kregždutės, kregždutės“ iš G. Kuprevičiaus miuziklo „Ugnies medžioklė su varovais“ (kartu su Egidijum Bavikinu) bei Kalafo arija „Nessun Dorma“ iš G. Puccini operos „Turandot“ (kartu su Joana Gedmintaite ir Asmik Grigorian).
Vidiškių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia
'''Vidiškių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vidiškių kaime, 4 km į šiaurės rytus nuo Ignalinos.
Istorija
1902–1906 m. pastatyta dabartinė bažnyčia (pastatydino dvarininkas Jonas Kaminskis). Ją 1906 m. konsekravo vyskupas Eduardas Ropas. 1921 m. įkurta parapija.
1880–1883 m. filialistu buvęs Silvestras Gimžauskas (1845–1897) aprūpino parapijiečius anksčiau legaliai leistomis lietuviškomis maldaknygėmis. Lenkijos okupacijos metais parapijiečiai ir klebonai kentėjo nuo Vidiškių Vidiškių dvaro dvarininko Dorochovo savivalės (1934 m. jis nugriovė kleboniją) ir administracijos (1927 m. klebonas Vincas Bobinas kalintas už lietuvišką veiklą). Vilniaus kurija parapijiečių neužstojo, dažnai keitė kunigus. Nuo 1933 m. klebonavęs Zigmas Zeidys suremontavo ir apdengė bažnyčią.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano, vienabokštė, su žemesne penkiasiene apside, bokšteliais. Šventoriaus tvora metalinė, su mūriniais stulpais.
Birutė Kasperavičienė (1941)
thumb|Trys nykštukai, [[1976 m.]] thumb|Pelikanai, [[1977 m.]] Birutė Kasperavičienė (1941 m. gegužės 10 d. Nevieriuose, Kamajų valsčius – 2016 m. vasario 20 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkė, skulptorė, pedagogė.
Biografija
Nuo 1966 m. dirbo Šiaulių 6-ojoje vidurinėje mokykloje, 1978–1991 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, nuo 1991 m. Šiaulių dailės mokyklos skulptūros mokytoja ekspertė.
Nuo 1974 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė, Šiaulių moterų dailininkių draugijos narė.
Kūryba
Sukūrė skulptūrines kompozicijas: „Poilsis“ (1973 m.), „Trys nykštukai“ (1976 m.), „Senis su anūkais“ (1977 m.), „Pelikanai“ (1977 m.), „Medicina“ (1984 m.) „Angelas“ (1991 m.) ir kt.
Venclovas Agripa
Venclovas Agripa (g. apie 1525 m. – m. 1597 m.) – vienas iš grožinės literatūros Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje pradininkų. Lietuvos didžiosios kunigaikštystės sekretoriaus Venclovo Mikalojaičio (Mykolo Lietuvio) sūnus.
Kūryba
Parašė 1553 m. Vitenberge išleistą Oratio funebris de illustrissimi principis et domini, domini Iohannis Radzivili Oliciae et Nesvisii ducis, vita et morte („Gedulinga kalba apie šviesiausiojo didiko ir pono Jono Radvilos, Olykos ir Nesvyžiaus kunigaikščio, gyvenimą ir mirtį“), į lenkų k. išvertė 1588 Vilniuje pasirodžiusį J. Brenco pamokslų rinkinį Ewanielia od Jana swiętego Apostoła y Ewanielisty napisana („Šventojo Jono, Apaštalo ir Evangelininko, parašytoji Evangelija“). Spėjama Agripą esant kai kurių XVI a. II pusėje Vilniuje išėjusių anoniminių kūrinių autoriumi.
Reikšmingiausias Venclovo Agripos veikalas – Gedulinga kalba, kurioje vaizduojamas idealus žmogus – Radvila, iškeliamas jo dievobaimingumas ir patriotizmas, išsilavinimas ir dorybingumas, pabrėžiama mokslų ir menų svarba žmogui ugdyti, aukštinama LDK galybė ir istorija, papasakota savita lietuvių kilmės iš romėnų legenda. Gedulinga kalba laikytina pirmuoju išspausdintu lietuvio parašytu grožinės literatūros kūriniu. Joje pastebimos sąsajos su Mikalojaus Daukšos „Postilės“ (1599 m.) mintimis: „Juk jis gimė garsiausioje lietuvių tautoje, apie kurią kai kurie žmonės šiuose kraštuose, netoli nuo savo gimtųjų lizdų nukeliavę, turi kitokią nuomonę, tačiau aš galiu tvirtinti, kad ši tauta ir klimato švelnumu, ir žemės derlingumu, ir būtinų gėrybių gausumu, ir žmonių papročiais, talentais, dorybėmis nenusileidžia jokiai Europos tautai” (vertė R. Dambrauskaitė).
Nyderlandų šventės
Nyderlandų šventės:
Mindaugas Mizgaitis
Mindaugas Mizgaitis (g. 1979 m. spalio 14 d. Kaune) – Lietuvos imtynininkas (svorio kategorija iki 120 kg) Pekino olimpinių žaidynių sidabro medalio laimėtojas. Mizgaitis tapo pirmu Lietuvos imtynių istorijoje olimpiados prizininku.
Biografija
Dalyvavo 2004 m. Atėnų olimpinėse žaidynėse, tačiau nepavyko įveikti kvalifikacijos.
2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine Mizgaitis laimėjo bronzos medalį. 2016 m. lapkritį pertikrinus senuosius dopingo testus buvo diskvalifikuotas rusas Khasanas Baroevas, o jo sidabro medalis perleistas M. Mizgaičiui.
Čekų Silezija
Čekų Silezija  – istorinis Čekijos regionas, dalis didesnio istorinio Silezijos regiono. Dabar Čekų Silezija nėra atskiras administracinis vienetas, tačiau yra vienas iš trijų istorinių Čekijos regionų (kiti du – Bohemija ir Moravija).
Čekų Silezija yra Čekijos šiaurės rytuose, daugiausia Moravijos-Silezijos krašte, dalis jos yra šiaurinėje Olomouco krašto dalyje. Čekų Silezijos teritorija beveik visiškai sutampa su buvusios Aukštutinės ir Žemutinės Silezijos hercogijos (iki 1918 m. dar vadintos Austrijos Silezija) žemėmis. 1938–1945 m. šis kraštas dar vadintas Sudeten Silesia ('Sudetų Silezija'), užuominą į Sudetų kraštą.
Geografija
Sudetų kalnuose esanti Čekų Silezija ribojasi su: Ostrava yra maždaug geografiniame regiono centre. Kiti du svarbūs šio istorinio regiono miestai yra Opava ir Česky Tešynas. Pastarasis miestas istoriškai buvo dabartinio Lenkijos miesto Cešyno dalis.
Į rytus nuo regiono yra Karpatai. Didžiausios upės – Odra, Opava ir Olsa , sudaranti natūralią sieną su Lenkija.
Istorija
Pirmosios germanų gyvenvietės regione atsirado II amžiuje. Vėliau germanai pasitraukė į vakarus, o krašte apsigyveno slavai.
Dabartinė Čekų Silezija kilo iš nedidelės Silezijos dalies, kuri liko pavaldi Bohemijos karūnai ir Habsburgams po 1742 m. Pirmojo Silezijos karo. Tuomet didžioji Silezijos dalis atiteko Prūsijos karalystei. Tada Austrijos Silezija buvo pertvarkyta į Aukštutinės ir Žemutinės Silezijos hercogiją. Sostinė buvo Opava. 1900 m. hercogijos plotas buvo 5140 km², joje gyveno 670000 gyventojų.
1918 m. buvusi hercogija tapo dalimi naujai sukurtos Čekoslovakijos valstybės, išskyrus Cešyno Sileziją, kuri 1920 m. buvo padalinta tarp Čekoslovakijos ir Lenkijos. Čekoslovakija gavo vakarinę dalį. Pagal 1920 m. Versalio sutartį Hlučyno kraštas, anksčiau buvusi Prūsijos Silezijos dalis, irgi tapo Čekoslovakijos teritorija.
Pagal 1938 m. Miuncheno sutartį didžioji Čekų Silezijos dalis tapo reichsgau Sudetenlando dalimi, o Lenkija okupavo Užolsės sritį  – žemes vakariniame Olsos krante. Metais vėliau visa tai kartu su Lenkija atiteko Vokietijai.
Čekų Silezijoje iki 1945 m. daugiausia gyveno vokiškai kalbantys žmonės, išskyrus Cešyno, Ostravo ir Hlučyno apylinkes. Po Antrojo pasaulinio karo Čekų Silezija ir Hlučyno kraštas grįžo Čekoslovakijai, o etniniai vokiečiai buvo išstumti. Siena su Lenkija vėl grįžo ant Olsos, ji buvo įtvirtinta 1958 m. sutartimi.
Tauragės profesinio rengimo centras
Tauragės profesinio rengimo centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Tauragėje, Aerodromo g. 7, vykdanti vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190807286.
Istorija
1964 m. Tauragėje įkurtas elektromechaninis technikumas. Ši mokykla teikė galimybę baigusiems 8 klases įsigyti specialųjį vidurinį išsilavinimą.
Uerdingo linija
Uerdingo linija ( germanistikoje - vadinamoji Ik-/Ich, Ek-/Ech - kalbinė linija. Į šiaurę nuo Uerdingo linijos sakoma, pavyzdžiui, "ek gonn noar hüss", o į pietus vokiečių aukštaičių „ich" bei šnekamojoje k. "esch" arba "isch" - sudėtinė dialekto dalis, ten sakoma "esch jon noo huus" (aš einu namo).
Tauragės profesinio rengimo centras
Istorija
1990 m. politechnikumas pertvarkytas į Tauragės žemės ūkio ir technikos mokyklą, kuri perkelta į naujai pastatytą kompleksą Aerodromo gatvėje. Nuo mokyklos įkūrimo dienos (1964 m. rugpjūčio 15 d.) iki 2000 m. rugsėjo 1-osios mokyklai vadovavo direktorius Stanislovas Kušleika.
2000 metais žemės ūkio ir technikos mokykla reorganizuota į Tauragės profesinio rengimo centrą. Spalio 15-ąją centro direktoriumi paskirtas Stasys Lapė.
Danutė Mikšytė
Danutė Mikšytė (g. 1931 m. birželio 27 d. Širvintose) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistė, redaktorė.
Biografija
Sesuo dainininkė Aldona Mikšytė. 1954 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1954–1957 m. mokytojavo Pasvalio vidurinėje mokykloje. Nuo 1957 m. Lietuvos radijo muzikos redakcijoje rengė muzikines laidas kaimui, mėgėjų koncertus, muzikines apybraižas apie atlikėjus. 1964–1991 m. Lietuvos televizijos muzikos redakcijoje rengė laidą „Šiokiadieniai ir šventės“. „Telefilme“ sukūrė scenarijus muzikiniams filmams „Dainuoja liepaitės“ ir „Jojau aš per girią“ apie „Armonikos“ ansamblį. Padėjo kurti videofilmus.
Lietuvos kalnų dviračių maratono taurė
Lietuvos kalnų dviračių maratono taurė (arba MTB maratonų taurė)) – kalnų dviračių sporto, kroso maratono varžybos, kurios susideda iš 5-ių etapų. Varžybos rengiamos Vilniuje bei 4-iose Lietuvos kurortinėse teritorijose nuo gegužės iki rugsėjo mėn. Tai didžiausios tokio pobūdžio rungtynės Lietuvoje.
Varžybos
Tiksli kiekvieno maratono etapo distancija paskelbiama ne vėliau kaip prieš 2 savaites iki konkrečios varžybų datos. Pavyzdžiui, 2011 m. bendras visų penkių etapų trasų ilgis sudarė 304 km, o įkalnių aukščių suma siekė 2,622 km.
Julius Danusevičius
Julius Danusevičius (g. 1931 m. balandžio 12 d. Paežeriuose, Raudėnų valsčius) – Lietuvos miškininkas, miško genetikas ir selekcininkas.
Biografija
1951 m.N.Vilnios girininko pavaduotojas. 1952–1953 m. Pabradės girininkas. 1954–1955 m. Nemenčinės miškų ūkio vyr. miškininkas.
1956–1958 m. Nemenčinės miškų ūkio direktorius. Nuo 1959 m. sausio 1 d. iki 1971 m. (naujai įsteigto) Jonavos miškų ūkio direktorius.
1966 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1972–1995 m. Miškų instituto Miško želdinimo laboratorijos vedėjas. 1974 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. Nuo 1987 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1986 m. LŽŪU) dėstytojas, nuo 1992 m. docentas.
Mokslinio darbo kryptis – miško medžių genetika, selekcija ir miško sėklininkystė. Dviejų išradimų autorius. Tyrė spygliuočius, rūšių sąveiką, jų genetiką ir selekciją.
Parketžvynės menkės
Parketžvynės menkės (Muraenolepididae) – menkiažuvių (Gadiformes) šeima, kurioje 1 gentis ir 4 rūšys. Paplitusios pietų pusrutulyje. Dydis – 30-42 cm.
Regar-TadAZ Tursunzoda
„Regar-TadAZ“ futbolo klubas – Tadžikijos futbolo klubas iš Tursunzadės. Žaidžia elito divizione.
Istorija
Įkurtas 1975 m. tuo metu vadintas Metalurg. Rungtyniavo aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Islandijos futbolo varžybos 2010 m.
Islandijos futbolo varžybos 2010 m.
Ląstelė
thumb|right|330px|Eukariotų ląstelės pjūvis Ląstelė ( – „nedidelė patalpa“) – gyvų organizmų struktūrinis vienetas, gebantis savarankiškai egzistuoti, vystytis ir daugintis. Manoma, kad suaugusio žmogaus kūną sudaro apie 100 trln. ląstelių, skirstomų į 220 tipų.
Ląstelės atradimo istorija
Ląstelės atradimui didelės reikšmės turėjo mikroskopo išradimas. 1665 m. R. Hukas pirmasis pro mikroskopą pastebėjo, kad jo stebimas objektas (svogūno lukšto odelė, samanos lapelis) sudarytas iš atskirų beveik vienodo dydžio plytelių, narvelių ar akelių, kurias pavadino ląstelėmis. Deja, mikroskopai buvo netobuli, todėl buvo galima pastebėti tik ląstelės sienelę. Vėliau pastebėta, kad gyvų ląstelių turinį užpildo tam tikras darinys, kurį pavadino protoplastu. Gyvoji medžiaga, iš kurios sudarytas protoplastas, vadinama protoplazma. Pati protoplazma – tai vandeningas gelis, sudarytas iš vandens (60-70 proc.), mineralinių medžiagų (1 proc.) ir organinių junginių: baltymų, lipidų, angliavandenių, nukleorūgščių. Iš pavienių ląstelių formuojasi patvarūs ląstelių telkiniai, kurie vadinami audiniais.
Mary Roos
Mary Roos (tikrasis vardas Rosemarie Schwab; g. 1949 m. sausio 9 d. Bingene prie Reino) – Vokietijos šlagerio dainininkė. Ji buvo ištekėjusi už Werner Böhm, su kuriuo susilaukė sūnaus Julian (g. 1986 m.). Jos sesuo yra populiari Vokietijos šlagerio dainininkė Tina York.
Ląstelė
Ląstelės dalys
Pagal principinę ląstelės struktūrą skiriami prokariotai ir eukariotai. Eukariotinės ląstelės yra sudėtingesnės, jų branduolys nuo likusios ląstelės dalies atskirtas dviguba membrana, tuo tarpu prokariotų (pvz., bakterijų) ląstelėse genomas nuo likusios ląstelės dalies neatskirtas.
Mary Roos
Biografija
Būdama 9-ių metų, įrašė pirmąją dainą „Ja die Dicken sind ja so gemütlich“. Atlikėja dalyvavo įvairiuose konkursuose, 1970 metais išleido sėkmės sulaukusį singlą „Arizona Man“, kurį prodiusavo Michael Holm. Tai buvo pirmasis hitas, kai buvo naudojamas sintezatorius. Tais pačiais metais atlikėja dalyvavo Vokietijos „Eurovizijos“ atrankoje su daina „Bei jedem Kuß“, tačiau užėmė 2 vietą, nusileisdama tik nugalėtojai Katja Ebstein.
1970-ųjų pradžioje Roos vedė nuosavą TV šou. Tuo pačiu metu ji pradėjo karjerą Prancūzijoje, kur ji atliko pagrindinį vaidmenį miuzikle „Un enfant dans la ville“.
1972 metais atlikėja laimėjo Vokietijos nacionalinę atranką su daina „Nur die Liebe läßt uns leben“. 1972 m. „Eurovizijoje“ šis kūrinys užėmė trečią vietą. 1984 metais dar kartą buvo išrinkta atstovauti savo šaliai, bet tąkart jai ne taip sekėsi. Dainininkė iki šiol nepasitraukė iš muzikinio pasaulio.
Ląstelė
Eukariotų ląstelių struktūra
Organelės:
(2) ląstelės branduolys
(3) ribosoma
(4) vezikulė
(5) šiurkštusis endoplazminis tinklas (ER)
(6) Goldžio aparatas
(8) lygusis endoplazminis tinklas
(9) mitochondrija
(10) vakuolė
(11) citoplazma
(13) centriolė]]
Ląstelėje aptinkami cheminiai elementai
Ląstelėje aptinkama didelė dalis cheminių elementų, randamų negyvojoje gamtoje. Didžiąją kiekvieno organizmo kūno masės dalį (apie 98 %) sudaro ir į organinių junginių sudėtį įeina anglis, vandenilis, azotas, deguonis, fosforas, siera. Angliavandenius sudaro anglis, vandenilis ir deguonis, lipidus - anglis, vandenilis, deguonis, kai kuriuos fosforas ir azotas, baltymus - anglis, vandenilis, azotas, deguonis, siera, o nukleorūgštis ir ATP - anglis, vandenilis, azotas, deguonis ir fosforas.
Organizmams reikalingi ir įvairūs metalai, svarbesni iš jų yra:
Smukučių apylinkė
Smukučių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Vjosė
Vjosė, Aosas  – upė Graikijoje ir pietų Albanijoje. Prasideda Graikijoje, Epyre, Pindo kalnuose netoli Vovusos kaimo. Teka į šiaurės vakarus 80 km per Graikiją, toliau – Albanijos teritorija. Aukštupyje sudaro kanjoną. Teka daugiausia kalnuotomis vietovėmis. Įteka į Adrijos jūrą 25 km į šiaurės vakarus nuo Vliorės.
Didžiausi intakai – Drinosas, Šušicė (kairieji). Vjosės aukštupys įeina į Vikos-Aoso nacionalinį parką. Ties Konica (Graikijoje) per upę nutiestas senovinis arkinis tiltas. Prie Vjosės įsikūrę miestai: Konica (Graikija), Piormetas, Kiolcyrė, Tepelnė, Memaliajus, Selenicė, Novoselė (Albanija).
Senovėje upė tekėjo labiau į šiaurę, per dabartinį Pojaną ir Fierį, tačiau dėl žemės drebėjimo IV a. upė pakeitė vagą. Prie senosios upės vagos buvo įsikūręs senovės graikų miestas Apolonija.
Svirbūčių apylinkė
Svirbūčių apylinkė (arba Svirbučių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kuršėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kuršėnų rajonui. 1954 m. prijungta Pažižmėlių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Svirbūčių apylinkė prijungta prie Kuršėnų apylinkės ir Raudėnų apylinkės.
Mineralas
thumb|Įvairių rūšių mineralai|250px thumb|[[Dykumų rožė – gipso ir smėlio darinys|250px]] Mineralas – natūrali geologinių procesų metu susiformavusi cheminė medžiaga ar junginys, pasižymintis individualiomis savybėmis. Mineralas turi kristalinę struktūrą bei specifinę cheminę sudėtį. Mineralus tiria mineralogija.
Dažniausiai sutinkami mineralai yra kvarcas ir lauko špatas. Iš viso suskaičiuojama virš 4000 mineralų.
Mineralų formos gamtoje
Gamtoje randami pavieniai (monokristalai), dėsningai suaugę (dvynukai), ir apytikriai taisyklingai bei netaisyklingai suaugę (monomineraliniai ir polimineraliniai agregatai) mineralų kristalai. Gali suaugti įvairių mineralų arba vieno mineralo skirtingų polimorfinių atmainų, įvairių singonijų kristalai. Tai epitaksinis suaugimas, pvz., ortoklazo ir kvarco suaugimas. Mineralų netaisyklingos formos grūdelių arba kristalų sankaupa vadinama agregatu. Vieni agregatai būna monomineraliniai (vieno mineralo kristalų sankaupa), kiti – polimineraliniai (skirtingų mineralų suaugimas). Dažniausiai pasitaikantieji polimineraliniai agregatai yra uolienos. Lapelių, pluoštelių, žvynelių formos agregatus sudaro piroliuzitas, limonitas, masyvius (slaptai kristalinius) – opalas, chalcedonas, limonitas ir kiti mineralai.
Mineralų fizikinės savybės
Be šių pagrindinių blizgesių dar išskiriami:
Mineralų klasifikacija
Mineralai gali būti klasifikuojami pagal jų cheminę sudėtį, o tiksliau pagal anijonus.
Silikatų klasė
Silkatais vadinami mineralai, kurių cheminėje sudėtyje yra silicio ir deguonies. Šiai grupei priskiriami kvarcas, olivinas, piroksenai, amfibolai, granatai, feldšpatai ir žėručiai.
Karbonatų klasė
Karbonatais vadinami mineralai, kurių anijonas yra (CO3)2-. Tai kalcitas, aragonitas (abudu kalcio karbonatai), dolomitas (kalcio magnio karbonatas), sideritas (geležies karbonatas). Didžioji dalis karbonatų susidaro jūrose iš organizmų. Taip pat karbonatai randami evaporitinėse uolienose. Prie karbonatų priskiriami retesni mineralai – nitratai ir boratai.
Sulfatų klasė
Visi sulfatai turi sulfato joną SO42-. Sulfatai dažnai pasitaiko evaporitinėse uolienose, kurios nusėda pamažu garuojant didelės mineralizacijos vandeniui. Taip pat šie mineralai randami hidroterminėse plyšių sistemose, šalia sulfidinių mineralų. Kitas sulfatų susidarymo būdas – sulfidinių mineralų oksidacija. Sulfatiniai mineralai yra anhidritas (kalcio sulfatas), celestinas (stroncio sulfatas), baritas (bario sulfatas), gipsas (hidratuotas kalcio sulfatas). Sulfatų klasei taip pat priskiriami chromatai, molibdatai, selenatai, sulfitai ir teluritai.
Halogenidų klasė
Halogenidų tai dažniausiai evaporitiniai mineralai: fluoritas (kalcio fluoridas), halitas (natrio chloridas), silvinas (kalio chloridas), amonio druska (amonio chloridas). Halogenidų kalsei priklauso kiti mineralai, kurių anijonai yra fluoridas, chloridas, jodidas.
Oksidų klasė
Oksidai – ypatingai svarbi mineralų klasė. Daugelis rūdų – oksidai. Dažniausiai pasitaikantys oksidai yra hematitas ir magnetitas (geležies oksidai), chromitas (chromo oksidas), špinelis (magnio aliuminio oksidas), rutilas (titano oksidas) ir žinoma ledas (vandenilio oksidas).
Sulfidų klasė
Daugelis sulfidų klasės mineralų naudojami kaip metalų rūda. Dažniausiai pasitaikantys sulfidai yra piritas (geležies sulfidas), chalkopiritas (vario geležies sulfidas), galenitas (švino sulfidas), sfaleritas (cinko sulfidas). Šiai klasei taip pat priklauso selenidai, teluridai, arsenidai.
Fosfatų klasė
Fosfatų grupei priklauso mineralai kurių anijonas yra AO4 formos. A gali būti fosforas, stibis, arsenas ar vanadis. Labiausiai paplitęs fosfatas yra apatitas.
Grynuolių klasė
Pati mažiausia mineralų klasė. Jai priklauso mineralai sudaryti iš vieno elemento. Tai auksas, sidabras, varis, platina, geležis, bismutas, grafitas, deimantas, siera. Grynuolių klasei priskiriami ir labai reti fosfidų, silicidų, nitridų ir karbidų mineralai, kurie natūraliai randami tik kai kuriuose meteorituose.
Tadžikijos demografija
Šis straipsnis aprašo Tadžikijos demografiją.
Tadžikijoje gyvena 7 mln. žmonių (2004 m. liepos duomenimis, 7 011 556). Didžiausia etninė grupė – tadžikai, nors šalyje gyvena nemažai uzbekų ir nedidelė rusų bendruomenė, kuri dėl emigracijos nuolat mažėja. Badachšane gyvenantys pamyriai laikomi tadžikais. Oficiali Tadžikistano kalba yra tadžikų, tačiau verslo ir valstybiniame sektoriuose dažnai vartojama rusų kalba. Nors dabar tadžikai ir uzbekai laikomi atskiromis etninėmis grupėmis remiantis jų skirtingomis kalbomis, šis požiūris atsirado tik XIX a., kai Vidurinę Aziją užkariavo Rusijos imperija. Nepaisant skurdo, 98 % Tadžikijos gyventojų moka skaityti ir rašyti. Didžioji gyventojų dalis yra musulmonai sunitai, nors šiitų skaičius taip pat nemažas. Bucharos žydai gyveno Tadžikijoje nuo II a. pr. m. e., tačiau šiuo metu jų likę tik keletas. Šalyje taip pat gyvena nedidelė jagnobių etninė grupė.
Pilietinio pasipriešinimo diena
Lietuvoje gegužės 14-oji minima kaip Pilietinio pasipriešinimo diena.
1972 m. gegužės 14 d. Romas Kalanta nusižudė protestuodamas prieš tarybinę - socialistinę santvarką. Kauno muzikinio tetro sodelyje apsipylęs benzinu ir, sušukęs „Laisvę Lietuvai!“, susidegino. Jau kitą dieną kilo jaunimo neramumai, R. Kalantos laidotuvių dieną peraugę į spontaniškas eitynes Laisvės alėja.
LKP ir KGB pareigūnai R. Kalantą palaidojo slapta. Apie tai sužinoję žmonės pradėjo rengti demonstracijas, kurių metu buvo skanduojami įvairūs politiniai šūkiai. Neramumai nuslopinti tik gegužės 19 d., daugiau kaip 400 demonstrantų buvo suimti. Romas Kalanta išliko pilietinio pasipriešinimo okupacinei santvarkai simboliu.
Žalpė
Žalpė – upelis Tauragės rajone, Mažonų seniūnijoje, dešinysis Šunijos intakas, teka į pietus nuo Vaitimėnų, pietų kryptimi Palulinės mišku.
Manoma, kad upėvardis susidarė iš *žal-upė, t. y., „žalia upė“.
Hans Henning Atrott
Hansas Heningas Atrotas (g. 1944 m. sausio 12 d. Klaipėdoje) – filosofas, sociologas.
Biografija
Gimė 1944 m. sausio 12 d. Klaipėdoje, pastoriaus šeimoje. Miuncheno universitete studijavo filosofiją ir sociologiją. 1969-1971 m. buvo Vokietijos studentų kilusių iš Rytų Prūsijos organizacijos pirmininkas. Įkūrė savanoriškos eutanazijos organizaciją ir yra visuomeninės organizacijos World Federation of Right to Die Societies narys. Aktyvus religijos kritikas ir eutanazijos propaguotojas.
Balstogės Beit Šmuelo sinagoga
Balstogės Beit Šmuelo sinagoga  – sinagoga, esanti Balstogės mieste ''ul. Branickiego 3'' gatvėje. Mūrinė sinagoga buvo pastatyta 1902 metais. Sinagoga buvo pavadinta rabino Beit Šmuelo garbei. Per karą sinagoga buvo sudegusi. Po karo sinagogoje buvo įkurtas kino teatras, o vėliau sporto salė.
Žuvivaisa
thumbnail|250px|Žuvivaisa netoli [[trebnje|Mirna, Slovėnija]] thumbnail|250px| thumbnail|250px|Specialūs veisimo dubenys Žuvivaisa - žuvininkystės (žemės ūkio šakos) sritis, apimanti žuvų veisimą vandens telkiniuose (tvenkiniuose, kūdrose). Žuvivaisa yra klasikinė vad. akvakultūros dalis. Lietuvoje žuvivaisa užsiima bei prižiūri Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos respublikos žemės ūkio ministerijos.
Pakalniškių senosios kapinės
Kapinės
Įrengtos 0,5–0,7 m aukščio pakilumoje. Netaisyklingos trapecijos plano, apjuostos griovio ir žemių pylimo, kurio ilgis šiaurėje ir vakaruose – po 40 m, pietuose – 35 m, rytuose – 45 m. Kapinės neveikiančios, apaugusios senais ąžuolais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato. Pietvakarinėje dalyje stovi senas, aukštas kryžius. Kapinėse priversta iš laukų surinktų akmenų.
Teritorijos plotas – 0,16 ha, perimetras – 160 m.
Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Pakalniškių kaimo gyventojai. Vadinamos Maro, Marų kapeliais. Kapinėse nuo seno stovėjo keli aukšti, ąžuoliniai kryžiai.
Pasakojama, kad jose senais laikais buvę palaidoti 2 vyskupai ir 3 kunigai. XIX a. - XX a. pradžioje laidoti savižudžiai ir nekrikštyti mirę kūdikiai, o 1941 m. – apylinkėje žuvęs raudonarmietis. XX a. antroje pusėje gyventojai kapinių teritorijoje pradėjo krauti iš dirbamų laukų surinktus akmenis. 1976 m. kapines žvalgė Ignas Jablonskis.
Saugotinas kultūros paveldo objektas, 1972–1976 m. buvęs vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV1173).
Kai susilieja upės
Kai susilieja upės – 1958 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas pagal baltarusių rašytojo Piatrusio Broukos romaną. Gamybinė apysaka apie tarpkolūkinės „Tautų draugystės“ hidroelektrinės statybą prie Drūkšių ežero. Filmo trukmė – 86 min. Lietuvoje išlikę tik šio filmo fragmentai.
Pogenfulis
Pogenfulis arba Mendelejevas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Komsomolskas
Komsomolskas ( < Комсомол 'komjaunimas') gali reikšti:
Vokiečių aukštaičių tarmė
thumb|Reklamos kampanijos šūkis [[Baden-Württemberg|Badeno-Viurtembergo žemėje („Mes mokame viską, išskyrus bendrinę vokiečių kalbą“)]]
Vokiečių aukštaičių tarmė (kalba) (, iš 'aukštas' +  'vokiečių k.') – vakarų germanų kalboms priklausanti tarmė. Šios tarmės pagrindu sudaryta bendrinė vokiečių kalba. Vokiškas žodis Hochdeutsch gali reikšti tarmes arba bendrinę vokiečių kalbą.
Kalbama į pietus nuo Šiaurės Vokietijos žemumos. Šiauriau vartojamos vokiečių žemaičių tarmės taip pat priklauso vakarų germanų kalboms, tačiau nuo bendrinės kalbos jos skiriasi labiau.
Fernandas Magelanas
thumb|250px|Fernandas Magelanasthumb|200px|Frenando Magelano parašas
Fernandas Magelanas (port. Fernão de Magalhães, ; 1480 pavasaris – 1521 m. balandžio 27 d.) – portugalų jūrų keliautojas, atradėjas, tarnavęs Ispanijos karalystei. F. Magelanas pirmasis iš Europos vakarų kryptimi pasiekė Aziją, pirmasis perplaukė Ramųjį vandenyną. Jo pradėta ekspedicija pirmoji apiplaukė pasaulį, nors pats jis šios kelionės metu žuvo dabartiniuose Filipinuose.
Jaunystė
Magelanas gimė šiaurės Portugalijoje, Sabrozoje (netoli Vila Realo), nusigyvenusio kilmingojo šeimoje. Jo tėvas buvo miesto burmistras Pedro Rui de Magelanas, motina – Alda de Meskuita. Magelanas turėjo brolį Diegą de Suzą ir seserį Izabelę.
Magelano tėvai mirė, kai jam buvo 10 metų. Po dvejų metų jis tapo karaliaus Jono II ir karalienės Eleonoros pažu Lisabonos dvare, kur jo brolis Diegas atvažiavo dar po dvejų metų. Čia kartu su pusbroliu Fransisku Seranu Magelanas tęsė geografijos ir istorijos mokslus. Manoma, kad jo mokytoju galėjo būti Martinas Behaimas. 1496 m. Magelanas tapo ginklanešiu.
Sulaukęs 20-ies metų, Magelanas pirmą kartą išplaukė į jūrą. 1505 m. jis išplaukė į Indiją. Ekspedicijos tikslas buvo įvesti ten Portugalijos vicekaraliaus Fransisko de Almeidos valdžią ir pakeliui įkurti karines ir jūrų bazes.
Kita kelionė buvo į vakarų Indiją. Čia Magelanas dalyvavo žygiuose į Molukus. 1510 m. Magelanas tapo kapitonu, tačiau po slaptos kelionės į rytus be leidimo, prarado valdžią ir grįžo į Portugaliją.
1511 m. Magelanas buvo išsiųstas į Maroką, kur 1513 m. rugpjūčio 28 d. dalyvavo mūšyje prie Azamoro ir buvo rimtai sužeistas Maroko tvirtovės apgulties metu. Magelanas taip pat buvo apkaltintas prekyba su Mauritanijos musulmonais. Ten taip pat įvyko konfliktas su portugalų admirolu Fransisku de Almeida, kad be leidimo paliko armiją. F. Almeida nusiuntė skundą į Portugalijos dvarą. Keli kaltinimai buvo panaikinti, tačiau Magelanas vis tiek užsitraukė karaliaus Manuelio I nemalonę. Karalius atsisakė padidinti pajamas. Manuelis I taip pat pranešė, kad Magelanas nuo 1514 m. gegužės 15 d. daugiau nebetarnaus karaliui. Magelanas formaliai atsisakė pilietybės ir išvyko į Ispaniją siūlydamas savo paslaugas vienam dvarui.
Kelionė
Kelionę 1519 m. rugsėjo 20 d. pradėjo 265 žmonių įgula, bet atgal į Ispaniją 1522 m. rugsėjo 6 d. sugrįžo tik 18 jūreivių. Po Magelano žūties kapitonu tapo Chuanas Elkanas.
Kelionės prielaidos
350px|thumb|right|Magelano ekspedicijos aplink pasaulį trasa
Pagal 1494 m. pasirašytą stipriausių XV amžiaus jūrinių valstybių – Ispanijos ir Portugalijos – sutartį, Ispanija turėjo teisę į visas žemes, esančias į vakarus nuo dienovidinio, einančio maždaug 45° vakarų ilgumos, o Portugalija – į rytus nuo šio dienovidinio. Kadangi šio dienovidinio padėtis, esanti priešingoje Žemės pusėje, prie Azijos rytinių krantų, kur driekiasi Molukų salos (tuomet vadintos Prieskonių salomis), buvo neaiški, Ispanija surengė Magelano ekspediciją, tačiau jos kelias negalėjo eiti per Portugalijos vandenis. Būdamas įsitikinęs, kad Žemė yra rutulio formos, Magelanas nutarė pasiekti Molukų salas vakarų keliu. frame|left|Magelano išplaukimo vieta 1519 m. rugpjūčio 10 d. flotilė iš penkių laivų, vadovaujama Magelano, paliko Seviliją ir išplaukė iš Gvadalkivyro upės, į pietus nuo San Lukar de Baramedos, kurioje praleido penkias savaites. Ispanų valdžia su nepasitikėjimu žiūrėjo į portugalų kilmės admirolą ir mažai trūko, kad sustabdytų kelionę. 1519 m. rugsėjo 20 d. Magelanas išplaukė iš San Lukar de Baramedos su 270 įgulos nariais.
Išbandymai
Portugalų karalius Emanuelis, sužinojęs apie Magelano išplaukimą, nurodė laivyno vienetams jį pagauti, bet Magelanas paspruko nuo portugalų. Išplaukęs iš San Lukar de Baramedos ir trumpai apsistojęs Kanarų salose, jis atplaukė į Žaliojo kyšulio salas, iš kurių išplaukė link Šventojo Augustino kyšulio Brazilijoje. Lapkričio 20 d. įgula kirto pusiaują ir gruodžio 6 d. pasiekė Brazilijos krantus.
Brazilija priklausė Portugalijai, todėl Magelanas ją aplenkė ir gruodžio 13 d. išmetė inkarą netoli dabartinio Rio de Žaneiro, kur buvo geras oras, o vietiniai gyventojai buvo taikiai nusiteikę. Flotilė papildė atsargas, bet dėl įvairių priežasčių išplaukė pavėluotai. Toliau plaukė pro Pietų Amerikos krantus, sustojo 1520 m. sausio 10 d. La Platoje, kurią manė esant sąsiauriu. Kol ekspedicija ieškojo kelio į Ramųjį vandenyną, prasidėjo žiema.
thumb|300px|Magelano sąsiauris sename žemėlapyje Rugpjūčio 24 d. kelionė buvo atnaujinta. 1520 m. spalio 21 d. 52° pietų platumoje, laivynas pasiekė Mergelių kyšulį ir patvirtino, kad praėjimas surastas, nes vandenys buvo sūrūs ir gilūs. Keturi laivai pradėjo plaukti per 372 mylių praėjimą, kurį Magelanas pavadino Estreito de Todos los Santos (Visų Šventųjų sąsiauris), nes flotilė išplaukė Visų šventųjų dieną – lapkričio 1 d. Dabar šis sąsiauris vadinamas Magelano sąsiauriu.
Magelanas pavedė „San Antonio“ ir „Koncepcion“ laivams vykdyti sąsiaurio tyrimus, bet pirmasis laivas dezertyravo ir grįžo į Ispaniją. Lapkričio 28 d. likę trys laivai išplaukė į Ramiojo vandenyno pietus. Magelanas tuos vandenis pavadino Mar Pacifico („Ramioji jūra“), nes tuo metu buvo ramūs vandenys.
Magelano mirtis
Kelionė per Ramųjį vandenyną buvo sunki – kelias pasirodė daug ilgesnis, nei tikėtasi, ekspedicija nerasdavo salų, kuriose galėtų papildyti maisto atsargas. Dėl bado ir ligų įgula pradėjo sparčiai mažėti.
1521 m. vasario 13 d. įgula kirto pusiaują, o kovo 6 d. pasiekė Marianus, o kovo 16 d. – Homonhonmo salą Filipinų archipelage. Iki to laiko buvo likę tik 150 įgulos narių. Magelanas galėjo susikalbėti su vietiniais, nes jo malajų kalbos vertėjas suprato vietinių kalbą. Balandžio 7 d. įgula pasiekė Sebu salą. Norėdamas padaryti įspūdį Sebu maharadžai, Magelanas pasišovė nugalėti nuolatinį Sebu priešininką, Makatano karalių Lapu Lapu. balandžio 27 d. Magelanas išsirengė į baudžiamąjį žygį Maktano saloje, bet vos išsilaipinęs buvo nukautas.
Antonijus Pigafeta, turtingas turistas, kuris sumokėjo, kad galėtų dalyvauti ekspedicijoje ir vienintelis išliko gyvas, rašė apie Magelano mirtį:
Pasaulio apiplaukimas
Magelanas buvo nurodęs, kad malajų kalbos vertėjas atgautų laisvę. Vertėjas, vardu Enriku (Hendriku) Malkoje, 1511 m. buvo pagrobtas Sumatros verslininkų iš savo gimtosios salos. Jis tapo pirmuoju žmogumi, kuris apiplaukė žemę. Enriką siejo sutartis su Magelanu ir jis buvo šalimais kovose Afrikoje, per konfliktą su portugalu dvaru ir tada, kai buvo organizuojama ekspedicija. Bet po atsitikimo Maktane ir mirus kapitonui Magelanui, likę kapitonai atsisakė suteikti laisvę Enrikui. Jis nutraukė sutartį ir pabėgo.
Trys likusieji laivai nuplaukė į vakarus į Palavaną, kurį paliko 1521 m. birželio 12 d. ir pasuko į Brunėjų Borneo saloje. Įgula apsistojo 35 dienoms prie Brunėjaus. Pigafeta aprašė radžos dvaro puošnumą (auksas, perlai kiaušinio dydžio ir t. t.). Dar Brunėjus galėjo pasigirti 62 daliniais, dresiruotais drambliais ir ginkluote, 5 kartus didesne, nei turėjo Magelano laivai. Brunėjuje buvo gydoma šaknimis, kurios buvo brangesnės už auksą grįžus į Ispaniją. Pigafeta atsiminė matęs kai kuriuos dirbinius dvare, kurių nebuvo galima lengvai įsigyti Europoje, – pavyzdžiui, porcelianą ir akinius.
2005 m. Europos krepšinio čempionatas
thumb|Europos vyrų krepšinio čempionato 2005 emblema XXXIV Europos krepšinio čempionatas – 2005 m. rugsėjo 16–25 d. Serbijoje ir Juodkalnijoje vykęs Europos vyrų krepšinio čempionatas. FIBA Europa organizuoja Europos vyrų krepšinio čempionatą nelyginiais metais. Nuo 1961 m. čempionate dalyvauja 16 rinktinių. Tai trečiasis čempionatas, įvykęs Belgrade (ankstesni 1961 m. ir 1975 m.). Čempionatas vyko keturiuose miestuose: Vršace (A grupės rungtynės vyko „Millenium Hall“), Podgoricoje (B grupės rungtynės vyko „Morača Sports Center“), Belgrade (C grupės rungtynės vyko „Pionir Hall“, o atkrintamosios varžybos ir finalas Belgrado arenoje), Novi Sade (D grupės rungtynės vyko „Spens Sports Center“).
Fernandas Magelanas
Pasaulio apiplaukimas
1521 m. lapkričio 8 d. pasiekus Molukų salas (dar vadintas Prieskonių salomis), įgulą paliko 115 dalyviai. Jiems pavyko sudaryti sutartį su Tidoro sultonu, kuris buvo Ternatės sultono varžovas ir Portugalijos sąjungininkas. „Konsepsjon“ įgula buvo evakuota, o prieskonių krovinys perneštas į „Viktoriją“ ir „Trinidadą“, bet pastarasis laivas buvo užgrobtas portugalų, kai plaukė per Indijos vandenyną. „Viktorija“ išplaukė namo 1521 m. gruodžio 21 d. ir 1522 m. kovo 22 d., vadovaujama Chuano Sebastiano Elkano, apsuko Gerosios Vilties kyšulį. Maistui buvo likę tik ryžių. 20 įgulos narių mirė iš bado, kol Elkanas pasiekė Žaliojo Iškyšulio salas, priklaususias Portugalijai. Į sausumą buvo išsiųsti 13 įgulos narių, nes kapitonas bijojo prarasti 26 tonas prieskonių (gvazdikėlių ir cinamono).
2005 m. Europos krepšinio čempionatas
Čempionato dalyvės
thumb|360px|Pagrindinė čempionato arena Belgrade
Fernandas Magelanas
Grįžimas
1522 m. rugsėjo 6 d. po trejų metų išvykos Chuanas Sebastianas Elkanas ir likusieji įgulos nariai grįžo į Ispaniją.
Ch. S. Elkanas iš karaliaus Karolio V gavo didelę (500 dukatų per metus) pensiją. Karalius paprašė savo žmonos brolio Jono III paleisti iš arešto Žaliojo iškyšulio salose 13 likusius įgulos narius. Elkano pavaduotojas Migelis de Rodas iš karaliaus gavo 50 tūkstančių maravedų pensiją per metus (du kartus didesnę negu karininkas), tačiau po trejų metų guodėsi, kad į rankas negavo nieko. Pagrindinis investuotojas į Magelano kelionę buvo Kristobalis de Haras, nepaisant žmogiškųjų ir laivų nuostolių, tapo turtuoliu, nes buvo atvežta apie 25–26 tonas gvazdikėlių prieskonių, kurie buvo parduoti už milžinišką 7 888 634 maravedų kainą.
2005 m. Europos krepšinio čempionatas
A Grupė
Vršacas (Millenium Hall)
Fernandas Magelanas
Grįžimas
thumb|350px|Rekonstruotas laivas „Viktorija“
2005 m. Europos krepšinio čempionatas
B Grupė
Podgorica (Morača Sports Center)
Fernandas Magelanas
Grįžimas
Tik 4 iš 55 pirmų „Trinidado“ įgulos narių 1525 metais grįžo į Ispaniją.
2005 m. Europos krepšinio čempionatas
C Grupė
Belgradas (Pionir Hall)
Fernandas Magelanas
Atradimai ir pastebėjimai
Magelano ekspedicija pirmoji apiplaukė žemę, pirmoji perplaukė Pietų Amerikos sąsiaurį, jungiantį Pietų Ameriką su Ramiuoju vandenynu. Įgulos nariai buvo pirmieji europiečiai, kurie pamatė iki šiol nematytų dalykų:
2005 m. Europos krepšinio čempionatas
D Grupė
Novi Sadas (Spens Sports Center)
Fernandas Magelanas
Atradimai ir pastebėjimai
Buvo patvirtinta, kad Žemė tikrai apvali (o tuo pačiu patvirtinta, kad ji yra tais laikais neįsivaizduojamo dydžio). Taip pat įgula labai nustebo, kai nepriskaičiavo vienos dienos. Per visą kelionę buvo nuosekliai skaičiuojamas laikas ir vieta. Magelanas į kelionę paėmė keliasdešimt pusvalandinių klepsidrų. Grįžtant atgal įgula turėjo sustoti prie Afrikos, Žaliojo iškyšulio įlankoje. Ten pat, liepos 9 d., trečiadienį, įgula sužinojo, kad dabar ketvirtadienis (kita kalendoriaus diena). Įgula galėjo padaryti mirtiną nuodėmę, jei nebūtų laikiusis pasninko penktadieniais, mišių sekmadieniais ir t. t. Priežastis buvo išsiaiškinta tik sugrįžus į Seviliją. Kelionė į Vakarus, ten, kur leidžiasi saulė, pridėjo vieną dieną.
2005 m. Europos krepšinio čempionatas
Užimtos vietos
Rinktinės, čempionate užėmusios 1–6 vietas, laimėjo kelialapius į 2006 m. pasaulio vyrų krepšinio čempionatą.
Pranas Markauskas
Biografija
1920 m. pradėjo lankyti Lyduokių pradžios mokyklą, o vėliau mokėsi Ukmergės gimnazijoje, pas vietos vargonininką išmoko vargonuoti. 1932 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą (nuo 1933 m. konservatorija), kur vargonuoti jj mokė Juozas Naujalis, harmonijos – Juozas Gruodis, skambinti fortepijonu – Balys Dvarionas, diriguoti – Nikodemas Martinonis, solfedžio – Jonas Bendorius ir Aleksandras Kačanauskas.
Dar mokėsi ir komercinėje gimnazijoje, dainavo Nikodemo Martinonio vadovaujamame chore (atlikdavo tenoro solo partijas), dainavo Miko Petrausko operos „Birutė“ spektaklyje. Mokydamasis konservatorijoje, iš „Saulės“, „Aušros“ gimnazijų ir prekybos mokyklos moksleivių suorganizavo mišrųjį chorą, taip pat miesto mėgėjų chorą, su kuriais nemažai koncertavo.
Nuo 1936 m. rudens – Prienų „Žiburio“ gimnazijos muzikos mokytojas ir mišriojo choro vadovas – važinėjo į Kauną ir tęsė muzikos studijas. 1939 m. apsigyveno Grinkiškyje (Radviliškio raj.), kur gimnazijoje dėstė muziką, vadovavo mišriajam chorui. Suorganizavo visuomenės mėgėjų chorą, taip pat chorą ir Vosiliškyje. Vokiečių okupacijos metais dirbo pradinių klasių mokytoju. Antrą kartą atėjus sovietams, 1944 m. paskirtas Grinkiškio gimnazijos direktoriumi, palaikė ryšius su partizanais ir keletą mėnesių buvo kalinamas. Vėliau išvyko į Vosiliškį ir buvo pradžios mokyklos vedėjas.
Nuo 1946 m. rudens – Trakų mokytojų seminarijos muzikos dėstytojas ir mišriojo choro vadovas. 1948 m. paskirtas Vievio valsčiaus švietimo skyriaus vedėju, nuo 1950 m. – Vabalninko gimnazijos muzikos mokytojas ir mišriojo choro vadovas – parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei. 1950 m. rudenį sugrįžo į Trakus, kur vėl dėstė muziką mokytojų seminarijoje, vadovavo mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir solistams, rengė koncertus, 1953 m. Trakuose suorganizavo dainų šventę ir buvo jos vyr. dirigentas. Seminarijos chorą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei ir 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui Vilniuje.
Nuo 1957 m. rudens dirbo Žaslių vidurinėje mokykloje; ten subūrė net tris chorus, orkestrėlį ir skudučių ansamblį; vadovavo Žaslių kultūros namų ir Zubiškių kaimo chorams. Kolūkio choras 1959 m. respublikiniame konkurse laimėjo trečiąją vietą ir gavo teisę koncertuoti Valstybinės filharmonijos salėje.
1961–1969 m. mokytojavo Daugų vidurinėje mokykloje, vadovavo net keturiems vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, vokaliniams ansambliams ir pučiamųjų orkestrui. 1964 m. Dauguose suorganizavo dainų šventę, o 1969 m. II respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje parengė du vaikų chorus.
1969–1973 m. muziką ir dainavimą dėstė Ukmergės vidurinėje mokykloje, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, pučiamųjų orkestrui, kaimo kapelai, vokaliniams ansambliams, dainų ir šokių liaudies ansambliui. Kolektyvai nemažai koncertavo savo rajone, 1972 m. dalyvavo Ukmergės kultūros dienų baigiamajame koncerte Vilniuje. Chorai ir kiti kolektyvai meno mėgėjų apžiūrose pelnė pirmųjų vietų, dalyvavo rajono ir respublikinėse dainų šventėse.
1973–1975 m. mokytojavo Taujėnų vidurinėje mokykloje, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams. Be vaikų chorų, kiekvienoje mokykloje P. Markauskas ugdė ir mišriuosius moksleivių chorus. Dirigavo Trakų rajono, Alytaus rajono ir Ukmergės rajono dainų šventėse.
Bentski laikraštis
Bentski laikraštis – pramoginis laikraštis, ėjęs 1993 m. Vilniuje.
Istorija
Redaktoriai Ramūnas Strumskis, Gintaras Ruplėnas.
Badachšano provincija
Badachšano provincija  – provincija Afganistano šiaurės rytinėje dalyje. Turi sieną su Tadžikistanu, Pakistanu ir Kinija. Administracinis centras – Faizabadas. Gyventojų skaičius – 1 072 785 (2021 m.).
Geografija
Provincijai priklauso strategiškai svarbus Vachano koridorius, nusidriekiantis nuo pagrindinės šalies dalies per sunkiai pasiekiamus Baltistano šiaurinius pakraščius. Paviršius labai kalnuotas – driekiasi Hindukušo ir Pamyro kalnai, Karakorumo priekalnės. Tarp kalnų driekiasi slėniai, kuriuose vyrauja krūmynai, stepės, pusdykumės. Upės priklauso daugiausia Amudarjos baseinui; svarbiausios – Piandžas (su Pamyru), tekantis pasienyje su Tadžikistanu, ir Kokča. Pamyre telkšo Zorkulio ežeras.
Gyventojai
Krašte būdinga didelė etninė įvairovė: gyvena tadžikai (daugiausia kalbantys dari), uzbekai, puštūnai, kiek mažiau hazarų, kirgizų, beludžų, rusų, kizilbašų. Yra vietinių pamyriečių (šugnanų, mundžanų, iškašimių, vachanų). Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai, tarp pamyriečių daugiausia izmailitai.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Badachšano rajonai
Provincija padalinta į 29 rajonus.
Svarbiausios gyvenvietės:
Veisiejų regioninis parkas
Veisiejų regioninis parkas – regioninis parkas pietvakarių Lietuvoje. Plotas 12200 ha, miškai užima 51 proc. teritorijos. Parko direkcija Veisiejuose. Įsteigtas siekiant išsaugoti Veisiejų ežeryno miškingą kraštovaizdį, jo gamtinę ekosistemą ir kultūros paveldo vertybes.
Gamtos vertybės
Vos ne visą parko teritoriją užima Šlavantų-Veisiejų-Kapčiamiesčio ežerynas. Didžiausi ežerai – Ančia, Snaigynas, Šlavantas, Verniejis. Dauguma ežerų pratakūs, turintys sudėtingą kranto liniją, raižytą dugną, vingiuoti kaip upės. Unikalus gamtos kampelis yra tarp Šlavantėlio ir Liūnelio ežerų. Tokios retųjų rūšių ir bendrijų įvairovės nedideliame plote niekur kitur Lietuvoje nėra. Natūralūs upeliai – svarbios ūdrų gyvenamosios ir migracijų vietos.
Spygliuočiai ir mišrūs miškai užima apie pusę parko teritorijos, kuri išraižyta ežerų guolių ir daugybės upelių slėnių. Parke yra ypač vertingos kalkingos žemapelkės. Miškai užima 51,64 % parko teritorijos. Vyrauja pušynai, dar auga paprastieji skroblai, mažalapės liepos, ąžuolai. Iš retų ir saugomų augalų rūšių auga miltinės meškauogės, šakotieji šiaudeniai, didžiosios kelerijos, baltažiedžiai vaireniai, lanksčiosios šluotsmilgės, žalsvieji naktinžiedžiai, dėmėtosios bei raudonosios gegūnės.
Kultūros paveldas
thumb|230px|Veisiejų bažnyčia Parko teritorijoje yra trys piliakalniai: mišku apaugęs Mėčiūnų piliakalnis, lengviausiai pasiekiamas Ančios ežeru; Šlavantų piliakalnis, su jo šlaituose augančių skroblynu bei labai retų augalų – vaistinių kietagrūdžių augaviete; Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas – vietinių žmonių vadinamas „Okopka“. Veisiejai – tai vienas iš nedaugelio miestų, įsikūrusių ežero pusiasalyje. Čia galima aplankyti Veisiejų bažnyčią, paminklus kompozitoriui Juozui Neimontui, esperanto kalbos kūrėjui Liudvikui Zamenhofui. Vakarinį miesto pakraštį juosia parkas, pasodintas prie Ančios ežero XVIII a.
Laisvalaikis ir pramogos
Tarpusavyje protakomis susijungiantys Veisiejų ežerai tinkami vandens kelionėms baidarėmis ir valtimis (galima keliauti 30 km maršrutu devyniais ežerais, pradedant Snaigynu ir baigiant Ančios ežeru; ilgesnių žygių mėgėjai gali tęsti kelionę Baltąja Ančia ir Nemunu iki Druskininkų, įveikdami 109 km atstumą). Tarp sausumos lankytinų objektų yra Vainežerio dvaro parkas, gynybiniais įtvirtinimai.
Yra buriavimui tinkamų ežerų. Žirgus pasijodinėti nuomoja žemės ūkio mokykla.
Parke švenčiamos Jurginės, Joninės.
Alovės apylinkė
Alovės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alovės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Daugų rajonui. 1954 m. prijungtos Pavartėnų apylinkė, Kudariškių apylinkė ir dalis Rokančių apylinkės. 1963 m. dalis apylinkės perduota Meškučių apylinkei ir prijungta Dušnionių apylinkė. 1986 m. prijungta Domantonių apylinkė.
Draudimo bendrovė
Draudimo bendrovės – finansinės įstaigos, kurios sukaupia lėšas, parduodamos draudimo sutartis (polisus) ir vėliau šias lėšas naudoja investicijoms į vertybinius popierius, nekilnojamą turtą, bet tiesiogiai paskolų beveik neteikia.