cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paulius Normantas
Biografija
2017 m. vasario 27 d. viena urna su dalimi kremuotų P. Normanto palaikų iškilmingai palaidota Vengrijoje, Nyredhazos miesto kapinėse, o kovo 14 d. antra urna palaidota Papilės kapinėse Žemaitijoje.
Alytaus kolegija
miniatiūra|265px|right|Pagrindiniai rūmai miniatiūra|265px|right|Informacijos ir ryšių fakultetas
Tobolskas
Tobolskas – miestas Rusijoje, Vakarų Sibire, Tiumenės srityje, prie Tobolo ir Irtyšiaus upių santakos. Rajono centras. 113,8 tūkst. gyventojų (2005 m.). Upių uostas. Naftos chemijos, žuvies pramonė. Socialinė edukacinė akademija. Yra kremlius, Šv. Sofijos soboras, paminklas Jermakui. Apylinkėse gausu kurganų.
Alytaus kolegija
Alytaus kolegija – neuniversitetinė valstybinė aukštoji mokykla Alytuje. Rengia informatikos, inžinerijos, sveikatos, technologijų mokslų, verslo ir viešosios vadybos specialistus.
Fakultetai
Alytaus kolegijoje yra 2 fakultetai:
Tobolskas
Istorija
Miestas įkurtas 1587 m. Jermako vadovaujamų kazokų, vietoje totorių miesto Kašlyko. XVI–XIX a. Tobolskas buvo Sibiro sostine. Po Spalio revoliucijos miesto reikšmė sumenko.
Žymūs žmonės
Tobolske gimė žymus rusų chemikas Dmitrijus Mendelejevas bei dailininkas Vasilijus Perovas.
Alytaus kolegija
Fakultetai
Dirba 59 dėstytojai, mokosi iki 850 studentų.
Istorija
Įkurta 2000 m. vietoj Alytaus aukštesniosios verslo mokyklos (1960-1972 m. mechanikos technikumas, 1972-1990 m. politechnikumas, 1990-1996 m. aukštesnioji technikos mokykla, 1996-2000 aukštesnioji verslo mokykla). Pirmąjį Alytaus kolegijos logotipą sukūrė Vidmantas Gvazdauskas.
FK Alytaus kolegija
Alytaus kolegijai AAFF pirmenybėse atstovauja kolegijos studentų futbolo klubas.
Tirana
Tirana  – miestas Albanijos centrinėje dalyje, prie Išmo upės; šalies sostinė ir didžiausias pagal gyventojų skaičių miestas. 2021 m. duomenimis, tarp skaitlingiausių Europos žemyno miestų yra 80-oje vietoje. 2020 m. sausio 1 d. Tiranos prefektūroje gyveno 906 166 žmonių.
Galvų medžiotojai
Galvų medžiotojai – žmonės, praktikuojantys ritualinį užmuštų savo aukų galvų nukirtimą ir kolekcionavimą. Ši praktika ikikolonizaciniu laikotarpiu buvo paplitusi tarp džiunglėse gyvenančių pirmykščių genčių (Pietryčių Azijoje, Amazonijoje, Melanezijoje, Kinijoje, Nigerijoje, Hindukuše), taip pat senųjų Europos keltų ir skitų genčių.
Galvų medžiojimas visų pirma atlieka ritualinę funkciją, struktūrizuoja ir sutvirtina hierarchinius santykius tarp genčių ir individų. Teigiama, kad galvų medžiotojai tikėję, jog žmogaus galvoje slypi jo siela, todėl ją nukirtus ir pasiėmus su savimi galima tas sielos galias perimti. Kitos galvų medžioklės priežastys gali būti ritualinis nužudymas, galvų naudojimas šamanistiniams tikslams, religiniams ritualams, kaip prestižo, narsos simbolis, karo trofėjus, kanibalistiniams tikslams.
Galvų medžiojimas pasaulyje
Galvų medžiojimas buvo itin išplitęs Pietryčių Azijoje ir Melanezijoje. Tokia praktika užsiiminėjo ilongotai, ibanai, dajakai, beravanai, vanai, mapurodai, marindanimai, va. Čia ši praktika visų pirma buvo ritualinė, o ne kaip karo aktas. Nukirstos galvos simbolizuodavo jas nukirtusiojo narsą.
Tirana
Tirana pagrindinis verslo, pramonės ir kultūros centras. Iš miesto nutiestas geležinkelis link Adrijos jūros – į uostamiestį Duresį. Pagrindinės pramonės šakos: tekstilės, metalo, avalynės, žemės ūkio mašinų, maisto.
Galvų medžiotojai
Galvų medžiojimas pasaulyje
Daugumoje genčių galvų medžiojimo praktika išnyko tik XX a. antroje pusėje. Tuo tarpu Borneo gyvenančios kai kurios dajakų gentys toliau tęsia šią tradiciją, ypač kariaudamos su maduriečiais. Naujoje Gvinėjoje taip pat, manoma, ši praktika nėra išnykusi.
Amazonijoje taip pat gyvena genčių, kurios medžioja galvas. Iš jų garsiausi šuarai, kurie nukirstas galvas džiovindavo. Dabar jie turistams pardavinėja tokių galvų replikas.
Tirana
Mieste yra Tiranos universitetas (įkurtas 1957 m.), žemės ūkio institutas (1951 m.), mokslų akademija (1972 m.), valstybinė biblioteka (1922 m.). Dažniausiai lankomos vietos: Albanijos nacionalinis kultūros muziejus; gamtos mokslų muziejus, nacionalinis istorijos muziejus, arcehologijos muziejus, meno galerija; Etehem Bey mečetė (pastatyta XIX a. pradžioje), esanti Skanderbego aikštėje.
Galvų medžiotojai
Galvų medžiojimas pasaulyje
Naujosios Zelandijos maoriai iš nukirstų galvų gamindavo mokomokai – galvas išvalydavo, virdavo, džiovindavo ir vėliau naudodavo ceremonijose.
Tirana
Etimologija
Manoma, kad 1614 m. Suleimanas Paša įkūrė miestą ir persų sostinės Teherano garbei pavadino Tehranu. Tačiau dar 1572 m. Venecijos dokumentuose minima vietovė Tirana. Dabartiniai etimologai vietovės vardą sieja su tirėnais – taip lotyniškai buvo vadinami etruskai.
Galvų medžiotojai
Galvų medžiojimas pasaulyje
Kinijoje pavasario ir rudens laikotarpiu bei Kariaujančių šalių laikotarpiu činų kariai praktikavo galvų medžiojimą. Kadangi jiems už tarnybą nebuvo mokama, surinktos priešų galvos būdavo kaip atlygis. Činai šias galvas nešdavosi į mūšį, taip įbaugindami priešus.
Beveik visos Taivano aborigenų gentys išskyrus tao užsiiminėjo šia praktika. Kinų kolonizatoriai buvo dažnos jų aukos. Galvų medžiojimas Taivane baigėsi po japonų invazijos.
Tirana
Istorija
Miestas įkurtas XVII a. pradžioje (1614 m.), valdant Osmanų imperijai. 1920 m. tapo Albanijos sostine, Antrojo pasaulinio karo metu (1939–1944 m.) buvo okupuota Ašies valstybių.
Tiranos meras Edis Rama 2000-2011 m. vykdė kampaniją, kurios metu Tiranoje buvo griaunami nelegaliai pastatyti pastatai. Buldozeriai taip pat griovė pastatus, kad būtų galima praplatinti gatves. Rama taip pat liepė nudažyti namų fasadus ryškiomis spalvomis, bet namų interjeras nebuvo tvarkomas. Mero kritikai teigė, kad pakeitimai buvo kosmetiniai, nebuvo imtasi rimtų problemų: geriamo vandens ir elektros trūkumo.
Galvų medžiotojai
Galvų medžiojimas pasaulyje
Senovės Europoje keltai medžiodavo galvas dėl religinių, ritualinių tikslų. Romėnai ir graikai rašė, jog jie kabina galvas ant namų sienų ar apjuosia aplink arklių kaklus. Tokia praktika išliko iki jų pakrikštijimo. Galvas Europoje medžiojo ir germanų gentys, iberai.
Pavieniai galvų kaip karo trofėjų kolekcionavimo atvejai buvo žinomi II pasaulinio ir Vietnamo karo metais, kuomet amerikiečių kariai kolekcionavo japonų galvas.
Tirana
Istorija
2007 m. birželį Tiranoje apsilankė JAV prezidentas Džordžas Bušas, tapęs pirmuoju Amerikos prezidentu apsilankiusiu Albanijoje.
2019 m. rugsėjį Tiraną nusiaubė 5,6 balų stiprumo žemės drebėjimas, kurio epicentras buvo netoli Duresio. Lapkritį vėl smogė 6,4 balų stiprumo žemės drebėjimas, bet šįkart buvo padaryta santykinai mažesnė žala. Tą patį mėnesį Tirana buvo paskelbta Europos Jaunimo sostine 2022 m.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Tirana yra pradėjusi partnerystės ryšius (skliausteliuose nurodyti metai):
thumb|center|1000px|Skanderbego aikštė
Ika (upė)
Ika  – upė pietvakarių Peru, Ikos departamente. Prasideda keletu ištakų Andų kalnuose. Aukštupyje teka į vakarus kalnais, vėliau pasuka į pietus ir kerta dykumą sudarydama Ikos slėnį. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Montegradės vietove.
Ikos upė sudaro ~55 km ilgio ir 2–8 km pločio Ikos slėnį, kuriame intensyviai verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste, drėkinimui naudojamas upės vanduo. Ikos baseinas papildomas Pampos upės, priklausančios Atlanto vandenyno baseinui, vandenimis. Tam Anduose įrengtas tvenkinių, dambų, kanalų kompleksas, vadinamas Čoklokočios sistema (Sistema Choclococha). Upės vandens režimas labai nepastovus: dalį metų žemiau Ikos vaga būna sausa, tačiau pasitaiko smarkių poplūdžių, pvz., 1998 m. Tada po smarkių liūčių ir jų sukeltų nuošliaužų Ikos debitas pakilo iki 600 m³/s ir nuniokojo upės slėnį.
Prie Ikos upės įsikūręs Ikos miestas.
Teisės praktika
Teisės praktika - teisinės tikrovės sritis, apimanti teisės realizavimą bei teisės taikymą.
Teismų praktika
Teismų praktika - svarbi nacionalinės teisės praktikos dalis. JAV vyraujanti doktrina - teisinis realizmas - remiasi tuo, jog teisė tikrovėje yra tai, kaip ją taiko bei aiškina teismai. Lietuvoje teismų vaidmuo yra palyginti menkesnis (dėl ne tokio teismo precendento sureikšminimo kaip yra angloamerikiečių teisėje).
Pamela Prati
Biografija
1980 m. Pamelos nuotrauka buvo panaudota populiaraus atlikėjo Adriano Celentano albumo „Un po' artista un po' no“ viršeliui ir tais pačiais metais ji sulaukė kvietimo vaidinti komedijoje „Alkana žmona ir karštas meilužis“. 1982 m. Pamelos nuotraukos atsidūrė kompanijos „Iveco“ išleistame kalendoriuje, o 1983 m. – ir žurnale „Penthouse“.
1983 m. ji dalyvavo net 3 grožio konkursuose: „Mora più bella d'Italia“, „Miss Sardinia“ ir „Miss Universe“. Sulaukusi dėmesio bei naujų vaidmenų kine, Pamela ėmėsi mokytis dikcijos, šokio bei dainavimo. Dėka savo išvaizdos, ji tapo dažna viešnia televizijoje, kur įvairiuose TV šou dirbo asistente arba vedėja, bei „Bagaglino Company“ organizuojamų varjetė pasirodymų vienu pagrindiniu veidu.
1992 m. Prati 2 metus filmavosi TV šou „La sai l'ultima?“, o 2008 m. dalyvavo realybės šou „L'Isola dei Famosi 6“.
1996 m. ji išleido muzikos labumą „Il tango delle 11“, o vėliau, 1999 m. ir 2007 m. – po vieną singlą.
Lomių Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Lomių Kristaus Atsimainymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Tauragės rajono savivaldybėje, Lomių kaime (Mažonų sen), 11 km į pietvakarius nuo Skaudvilės, prie kelio, Šunijos (Jūros kairiojo intako) kairiajame krante. Liaudies architektūros formų.
miniatiūra|220px|left|Interjeras: nuleistos puošybinės juostos naudojant traukimo troselį
Istorija
Lomių dvare 1766 m. pastatyta medinė koplyčia. Pirmoji koplyčia pastatyta vien kirviu, sutvirtinta medinėmis vinimis. Statybą finansavo kaimyninio Janavo dvaro savininkai Šabliauskai. 1830 m. Lomių medinė koplyčia buvo remontuota. 1850 m. šio krašto katalikai koplyčią padidino, išplėtė. Seniausias bažnyčios archyvo dokumentas rastas lotynų kalba, ant jo juodu rašalu įspaustas antspaudas su 1895 m. data.
Lomių koplyčia rūpinosi Batakių parapijos kunigai, buvo šios parapijos filija. Batakių šv. Onos bažnyčios vizitacijų knygoje išlikęs Tauragės dekano 1926 m. spalio 16 d. įrašas apie lomiškių pastangas įkurti parapiją. 1934 m. į Lomius paskirtas pirmasis kunigas Jonas Eičas ėmėsi koplyčios perstatymo darbų, pastatė kleboniją, praplėtė ir aptvėrė kapines, įsigijo liturginių reikmenų. Už surinktus pinigus Tilžėje buvo nuliedintas aštuonių centnerių varpas ir parvežtas į Lomius. Varpo šventinimo proga jam suteiktas šv. Antano vardas. Po kunigo paskyrimo prabėgus keleriems metams, Lomiuose pirmą kartą apsilankęs vyskupas. Susirinkusios minios žmonių pamatė iki tol neregėtą stebuklą – mašiną, kurioje sėdėjo Telšių vyskupas Justinas Staugaitis.
Kunigui Juozui Šukiui Lomiuose teko patirti 1940-ųjų sovietinę okupaciją, karo baisumus. Lomių bažnyčia, kokia stovi šiandien, J. Šukio iniciatyva bei parapijiečių pastangomis buvo išplėsta, padidinta. Langai buvo papuošti kukliais vitražais, įsigyta fisharmonija. Klebonas kun. Vladas Radveikis Lomių parapijoje ganytojo darbą atliko 1964-1974 m. Jis tuomet rado bendrą kalbą su tuomečio Lomių tarybinio ūkio valdžia, ir į bažnyčią buvo įvesta elektra. Jei kaimo žmogus už vieną kilovatvalandę mokėjo 2 kapeikas, bažnyčiai ji kainavo 20 kapeikų. Kun. V. Radveikis suremontavo bažnyčios išorę ir vidų, sutvarkė prakiurusį stogą. Pirmą kartą šio kunigo rūpesčiu prieš šv. Kalėdas bažnyčioje pradėta rengti prakartėlė.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais. Joje įrengti 4 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame stovi medinė varpinė.
Mongolijos Altajus
Mongolijos Altajus – Altajaus kalnų sistemos dalis šiaurės vakarų Mongolijoje (nedidelė dalis Kinijoje). Driekiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius ~1000 km. Aukštis iki 4362 m (Munch Chairchan Ulos k.). Sudarytas iš kristalinių uolienų, granito. Viršūnės daugiausia plokščios, pačiose aukštikalnėse vyrauja alpinis reljefas. Atskiri ledynai karose. Vyrauja stepės, pievakariniuse šlaituose – miškų ir pievų plotai.
Dubrovački trubaduri
220px|miniatiūra|Dubrovački trubaduri 1968 m.
Čiupakabra
Istorija
Pirmoji istorija apie cipi chupacabra 1992 m. išspausdinta Puerto Riko laikraščiuose El Vocero ir El Nuevo Dia. Buvo pranešta apie daug žuvusių įvairių gyvūnų: arklių, naminių paukščių, ožkų. Sutvėrimas apkaltintas ir 1970 m. gyvulių žudymu Mokos mieste. Tuomet buvo manoma, kad tai satanistų darbas, tačiau visoje saloje pradėjus plisti gyvulių žudymui, jie priskirti čiupakabrai. Visi žuvę gyvuliai ant kaklo turėjo 2 žaizdeles.
Po Puerto Riko pranešimų, netrukus prasidėjo pranešimai apie panašius reiškinius Meksikoje, Dominikos Respublikoje, Argentinoje, Bolivijoje, Čilėje, Kolumbijoje, Hondūre, Salvadore, Panamoje, Brazilijoje, JAV. Čiupakabros mitas labai išpopuliarėjo visoje Lotynų Amerikoje. Pradėti kurti filmai, rašytos knygos apie sutvėrimą. Čiupakabra tapo dažnu marškinėlių, reklamų motyvu. Daugelyje vietų čiupakabros mitas sukėlė masinę isteriją ir baimę, juolab, kad gyvulių suluošinimas yra realus reiškinys (kitose pasaulio vietose apipintas įvairiais kitais mitais, pvz., NSO reiškiniais). Nacionalinės Geografijos kanalas atliko keletą tyrimų. Buvo prieita išvados, kad tai gali būti žmonių ar kitų gyvūnų padarytos traumos, o žaizdelės – vabzdžių įgėlimai.
Amazonijos miškų indėnai nuo seno tiki mitiniu žmogumi-moskitu, kuris taip pat čiulpia gyvūnų kraują. Kai kas mano, kad žmogus - moskitas ir čiupakabra yra tas pats.
Stebėjimai
2005 m. Izaokas Espinosa išleido apie 6 mln. dolerių, siekdamas sugauti čiupakabrą. Jis su komanda 8 mėnesius gyveno Pietų Amerikos džiunglėse. Jie pasitelkė naujausią tyrimų ir stebėjimų aparatūrą. Tyrimų metu kelis kartus buvo gan artimas kontaktas su gyvūnu, tačiau jo užfiksuoti ir identifikuoti nepavyko. Keletas epizodų užfiksuota video juostoje, taip pat surinkti kiti pavyzdžiai nusiųsti tirti Teksaso universitetui. Šio universiteto kriptozoologijos profesorius Hugo Mata teigia, kad rasti odos ir plaukų pavyzdžiai nėra nei vieno iš žinomų gyvūnų.
2004 m. liepą reindžeris iš Teksaso nušovė beplaukį, šunį primenantį padarą, kuris kėsinosi į jo galvijus. Vėliau buvo nustatyta, kad tai šuninių šeimos gyvūnas, veikiausiai kojotas.
2002 m. pirmojoje pusėje Argentinos Santa Fė ir Rio Negro provincijose rasti suluošinti gyvuliai. Manoma, kad tai satanistų arba čiupakabros darbas. Netrukus Nacionalinė Maisto Sveikatingumo ir Kokybės agentūra paskelbė, kad gyvulius sužalojo lapės ir Oxymycterus genties pelės.
Aiškinimai
Kadangi čiupakabrų apibūdinimai labai įvairuoja, todėl yra daug įvairių aiškinimų.
Besnik Hasi
Besnikas Hasi (Besnik Hasi; g. 1971 m. gruodžio 25 d.) – Albanijos futbolininkas. Buvęs Albanijos nacionalinės rinktinės saugas.
Karjera
Kitados rungtyniavo įvairiuose Balkanų šalių klubuose, Vokietijoje, Belgijoje.
Su KRC Genk ir RSC Anderlecht klubais laimėjo Belgijos lygą.
Baigęs futbolininko karejerą ėmėsi trenerio darbo. Iš pradžių dirbo Anderlecht klubo sistemoje, o vėliau užsienyje, grįžęs į Belgiją Cercle Brugge KSV komandos trenerio asistentu.
Rinktinės
Nuo 1999 m. atstovavo nacionalinei Albanijos rinktinei.
Pranab Mukherjee
Pranabas Kumaras Mukherdži (, 1935 m. gruodžio 11 d. – 2020 m. rugpjūčio 31 d.) – 13-asis Indijos prezidentas, užėmęs šias pareigas 2012–2017 m. Iki tapimo prezidentu P. Mukherjee nuo 2009 m. vadovavo finansų ministerijai bei buvo šalies kongreso partijų patarėjas.
Nuo 1982 iki 1984 m. politikas buvo finansų ministru, vėliau vadovavo dar keturioms ministerijoms – du kartus užsienio reikalų (1995–1996 ir 2006–2009 m. laikotarpiais), gynybos ministru (2004–2006) bei antrą kartą finansų ministru (2009–2012).
Prezidento poste P. Mukherjee pakeitė penkerius metus šaliai vadovavusią Pratibha Patil. 2012 m. rinkimuose būsimas prezidentas nugalėjo savo vienintelį konkurentą Purno Agitok Sangma, gavęs 713 763 balsus (prieš 315 987 balsus).
Eulofija
Eulofija (Eulophia) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kurią 1821 m. aprašė Džonas Lindlis (John Lindley). Daugumos rūšių lūpos kraštai su skiautėmis.
Auga dirvožemyje, nors yra epifitų ir litofitų. Augalai natūraliai paplitę Afrikos, Indijos, Azijos ir Amerikos tropiniuose ir subtropiniuose ūksminguose miškuose ar atviruose krūmynuose, tačiau daugiausia sutinkami Afrikoje.
Rūšys
Gentyje yra apie 210 rūšių: ir kt.
Mačiuika
Mačiuika − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mačiuikienė (ištekėjusi moteris) ir Mačiuikaitė (mergautinė pavardė).
Akropolis
thumb|right|250px|Lindo akropolis
Akropolis ( 'miestas ant kalvos') – miesto dalis su įtvirtinimais, iškilusi ant aukštesnės kalvos. Kadangi gynybiniais sumetimais akropoliai paprastai buvo įrengiami ant aukštesnių kalvų, šios citadelės dažnai tapdavo Senovės Graikijos miestų, išsidėsčiusių kalvos papėdėje, branduoliu. Nors pats žinomiausias yra Atėnų akropolis, jų būta ir kituose Graikijos miestuose: Arge, Tėbuose, Korinte.
Atėnų akropolis
Atėnų akropolis yra geriausiai žinoma tvirtovė ant 156 m aukščio kalvos, paprastai vadinama tiesiog Akropoliu. Čia žmonės apsigyveno jau neolito viduryje. Tai susiję su ypatinga vietos geografine padėtimi: plynaukštėje buvo nesunku gintis nuo priešų, be to, nuo Akropolio buvo gerai matomas Viduržemio jūros uostas.
Ilgainiui Atėnams išsiplėtus į lygumą, esančią šalia plynaukštės ir VI a. pr. m. e. pastačius Atėnės šventyklą, Akropolis tapo reikšminga Atėnų miesto tvirtove ir kulto vieta. 490 m. pr. m. e. ant Atėnų akropolio buvo pradėtas statyti akmeninis senasis Partenonas, siekiant pažymėti pergalę Maratono mūšyje. 480 m. pr. m. e. persų karalius Kserksas nusiaubė Atėnus ir sudegino senuosius medinius Akropolio statinius.
1854 m. paskelbtas archeologiniu paminklu, tačiau tik 1975 m. prasidėjo statinių rekonstrukcija. Nuo tada atstatomi visi Akropolio pastatai. Trūkstamos dalys atkuriamos iš marmuro ir įtvirtinamos nerūdijančio plieno smaigais. Pastatai atstatinėjami labai kruopščiai ardant kiekvieną pastatą ir jį iš naujo sudedant restauruotomis arba naujomis dalimis. Tai brangiai kainuojančios pastangos atstatyti svarbiausius Europoje istorinius paminklus.
Kaedis
Kaedis  – miestas pietų Mauritanijoje, Senegalo pasienyje, Senegalo upės pakrantėje, prie jo intako Gorgolo žiočių. Gorgolo vilajos centras. Keliai į Bogę, Kifą. Mieste gyvena maurai, fulbiai, soninkai. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Veikia ligoninė, pasižyminti inovatyvia architektūra.
Nusikaltimas vardan meilės
Nusikaltimas vardan meilės – 1974 m. Italijoje sukurta drama, demonstruota Kanų kino festivalyje.
Turinys
Iš Sicilijos atvykusi Karmela dirba fabrike, kuriame susitinka ir įsimyli vaikiną vardu Nulo. Judviejų draugystei ir meilei, suvaržytai aplinkinių nuomonės ir papročių, tenka įveikti daugybę kliūčių, kad jie galėtų būti kartu. Vietiniai nemėgsta atvykėlių iš pietų ir vadina juos tinginiais, atimančiais kitų darbo vietas. Karmela pereina į cechą prie krosnių, kur rizikuoja savo silpna sveikata, kad tik uždirbtų daugiau pinigų. Nulo komunistas ir nori susituokti municipalitete, o Karmela, bijanti savo giminių ir brolio – bažnyčioje. Jiedu pykstasi ir vėl taikosi, nes negali vienas be kito. Galiausiai Karmela dingsta, o kuomet Nulo pavyksta ją rasti, randa ją mirtinai sergančią. Jis pasiima ją į savo namus, kad galėtų kartu praleisti paskutines dienas...
Dembnikai (reikšmės)
Dembnikais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Dainos
Dainos – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Šiaulių. Pietrytinė kaimo dalis prijungta prie Šiaulių miesto. Kaimo pietiniu pakraščiu praeina senasis pašto traktas Ryga–Tilžė.
Geografija
Vakaruose ribojasi su Daušiškiais, šiaurėje su Paitaičiais, vakaruose su Dainais, pietuose su Gytariais ir Pailiais.
Istorija
1975 m. kaime buvo apie 250 gyventojų, tačiau statant Šiaulių miesto gyvenamuosius kvartalus, didžioji kaimo dalis buvo nugriauta, jo vietoje iškilo Dainų gyvenamasis rajonas.
Vilhelmas Chadzevičius
Vilhelmas Chadzevičius (1932 m. birželio 25 d. Strūnaityje, Švenčionių apskritis – 2016 m. spalio 31 d.) – Lietuvos žurnalistas.
Biografija
Nuo 1958 m. laikraščio „Milicijos darbuotojas“ sekretorius, 1963–1970 m. šio laikraščio (nuo 1965 m. pavadinto „Liaudies sargyboje“) vyriausiasis redaktorius. 1970–1983 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1983–1985 m. „Vakarinės naujienos“, 1985–1992 m. žurnalo „Kultūros barai“ redaktorius. 1991–1994 m. leidybos direktorius. Nuo 1997 m. savaitraščio „Voruta“ atsakingasis sekretorius. Daugiausia rašė nusikalstamumo, jaunimo švietimo, užimtumo, kultūros, redakcijos darbo organizavimo klausimais.
1970–1983 m. LLKJS CK biuro narys.
Taricha
Taricha  – miestas pietų Bolivijoje, 1854 m aukštyje, Nuevo Gvadalkviro upelio slėnyje. Tarichos departamento centras. 170,9 tūkst. gyventojų (2006 m.). Maisto (vyno, pieno, vaisių), keramikos, tekstilės pramonė. Yra katedra, kolonijinio laikotarpio pastatų.
Istorija
Dabartinio miesto apylinkės nuo seno buvo apgyvendintos vietinių indėnų (čurumatų, tomatų). Konkistadorai miestą įkūrė 1574 m. ir pavadino Villa de San Bernardo de la Frontera de Tarixa. Kolonijiniu laikotarpiu buvo žemdirbystės ir vynininkystės centras. 1817 m. prie Tarichos įvyko Tablada de Tolomosos mūšis tarp nepriklausomybės kovotojų ir rojalistų. 1826 m. Taricha inkorporuota į Boliviją (iki tol priklausė Argentinai).
thumb|left|200px|Paminklas Fransiskui de Uriondui Tarichoje
Andižanas
Kelių tiesimo, medvilnės fabrikų įrangos, siurblių, irigacinių žemės ūkio mašinų, krautuvų gamyba. Elektrotechnikos, hidrolizės, siuvimo, trikotažo, avalynės, baldų, maisto (alaus, vaisių ir daržovių konservų) pramonė. Andižano apylinkėse išgaunama nafta ir gamtinės dujos. Veikia pedagoginis, kalbų, medicinos, medvilnininkystės institutai, teatrai (lėlių, muzikinis, dramos), muziejus.
Istorija
Miestas pradėjo kurtis IX a., tada vadintas Andukanu. Tai buvo svarbus Šilko kelio punktas pusiaukelėje tarp Kašgaro ir Chodžento. XV a. Andižanas tapo Ferganos istorinės srities centru. 1902 m. sugriautas žemės drebėjimo, vėliau atstatytas. Po TSRS žlugimo miestas smarkiai nuskurdo, suvešėjo islamo fundamentalizmas.
Baltaskruostė žuvėdra
Baltaskruostė žuvėdra (Chlidonias hybridus) – žuvėdrinių (Sternidae) šeimos juodos spalvos paukštis su šviesesniais sparnais ir uodega. Gerklė, skruostai, pauodegys ir sparnų apatinė pusė balti. Snapas ir kojos raudoni. Poilsio apdaru suaugusieji ir jaunikliai panašūs į juodąją žuvėdrą, bet pagurklis be dėmių, sparnų apačia balta.
Lietuvoje labai reta rūšis. Mėgsta gausiai apaugusius vandenis.
Manga
Etimologija
Japoniškas žodis manga pažodžiui išvertus reiškia 'keisti paveikslėliai'. Įprastai vartoti pradėta XVIII amžiuje, pradėjus publikuoti Santō Kyōden iliustruotą knygą Shiji no yukikai (1798 m.) ir XIX amžiaus pradžioje pradėjus publikuoti Aikawa Minwa Manga hyakujo (1814 m.). Pirmą kartą, norint pabrėžti išskirtinai komiksus, o ne „paveikslėlių knygas“, žodis manga pavartotas Rakuten Kitazawa (1876–1955 m.).
Istorija
Istoriškai mangos ištakas galima atrasti dar VI–VII a. budistų vienuolių kurtose paveikslėlių istorijose popieriaus ritiniuose.
Šiuo metu Japonijoje manga labai populiari ir leidžiama milijoniniais tiražais. Pvz., „One Piece“ mangos 37 tomas buvo išleistas 2 230 000 kopijų tiražu.
Bruožai
thumb|180px|Mangos skaitymo pavyzdys
Nuo vakarietiškų komiksų, japoniški manga komiksai skiriasi savitais bruožais, iš kurių lengvai galima atskirti japonišką mangą.
Žanrai
Manga turi daugybę žanrų. Ypač paplitęs mangos skirstymas pagal auditoriją:
Gali būti skirstoma ir pagal anime būdingą žanrų sistemą.
Atsiradimas
Žodis manga atsirado XIX a. su „Hokusai Manga“.
Manga Lietuvoje
Pirmą kartą mangą Lietuvoje išleido „Obuolio“ leidykla 2007 m., bendradarbiaudama su vienu iš manga lyderiu „Tokyopop“.
Šiuo metu Lietuvoje leidžiamos mangos:
Jenkai
Jenkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės rytus nuo Sokolų, apie 25 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 25 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Iki XVII a. kaimas priklausė Radviloms. 1919-1954 m. kaimas buvo Kovalevščiznos valsčiaus centras. 1921 m. kaime buvo 70 namų ir 494 gyventojai, iš kurių 236 vyrai ir 258 moterys, 493 lenkai ir 1 gudas.
Tesla Roadster
Tesla Roadster – pilnai elektra varomas 2 vietų sportinis automobilis, kurį nuo 2008 iki 2012 m. gamino „Tesla Motors“.
Automobilis vienu įkrovimu gali nuvažiuoti 393 kilometrų atstumą, bei įsibėgėti nuo 0 iki 97 km/h per 3,9 sekundės laiko tarpą. Tesla Roadster yra pirmasis masinės gamybos automobilis, naudojantis ličio jonų baterijas bei yra pirmasis elektromobilis, galintis nuvažiuoti didesnį kaip 320 km (200 mylių) atstumą vienu įkrovimu. Bazinio modelio kaina siekia 109 000 JAV dolerių.
200px|thumb|left|Automobilio interjeras
2009 metų liepą pirkėjams buvo pristatyti pirmieji padidinto galingumo Roadster Sport modeliai. Sportinė versija įsibėgėja nuo 0 iki 97 km/h per 3,7 sekundes bei ketvirtį mylios (~400 m.) įveikia per 12,643 sekundžių.
Pirmą kartą automobilis publikai buvo pristatytas 2006 metų liepos 19 dieną, Santa Monikoje, Kalifornijoje. Pristatime dalyvavo tik 350 pakvietimus gavusių žmonių.
2018 m. vasario 6 d. asmeninis Elon Musk raudonas Roadster automobilis buvo panaudotas kaip bandomasis krovinys Falcon Heavy raketos paleidime ir buvo iškeltas į orbitą aplink Saulę.
2020 m. turėtų pasirodyti naujoji modelio versija Tesla Roadster (2020).
Johanas Gotlybas Kroicfeldas
Johanas Gotlybas Kroicfeldas (, 1745 m. balandžio 19 d. Karaliaučius – 1784 m. sausio 18 d. ten pat) – Mažosios Lietuvos tautosakininkas, liaudies dainų rinkėjas ir skelbėjas, profesorius.
Biografija
1762-1767 m. studijavo Karaliaučiaus universitete. 1768-1776 m. mokytojas Karaliaučiuje, 1777-1784 m. Karaliaučiaus universiteto profesorius, miesto pilies bibliotekininkas.
1775 m. sudarė rankraštį „Mūzų almanachas“ (Musenalmanach), jame pateikė lietuvių liaudies dainų. 1775 m. parengė almanachą „Prūsų puokštė“ (Preussische Blumenlese), jam parašė įvadą „Prūsijos poezijos istorija“. Almanache pateikė 4 lietuvių liaudies dainas. Dainą „Per beržynėlį, per pušynėlį“ išvertė į vokiečių kalbą (Durchs Birkenwäldchen, durchs Fichtenwäldchen). Ji J. G. Herderio rinkinyje „Tautų balsai dainose“ (Stimmen der Völker) pavadinta „Die kranke Braut“ (Serganti sužadėtinė). Šiame rinkinyje paskelbtos dar 6 jo užrašytos dainos.
Žurnale „Preussische Tempe“ 1780 m. paskelbė vestuvinės gaubtuvių dainos „Parvedimo daina“ variantą, kurį savo rinkiniuose paskelbė Liudvikas Rėza, Simonas Daukantas, Antanas Juška ir kiti. Šiame žurnale taip pat įdėjo jaunosios graudinimo dainos „Pirmvakario daina“ variantą, 1781 m. paskebė straipsnį apie prūsų poeziją.
Ayọ
Joy Olasunmibo Ogunmakin (g. 1980 m. rugsėjo 14 d.) – Nigerijos – Vokietijos dainų kūrėja ir atlikėja. Šiuo metu gyvena Paryžiuje. Pasirinko sceninį pseudonimą Ayo, mat šis žodis (jorubietiškai) reiškia džiaugsmą. Pirmasis Ayo albumas pelnė didelį pasisekimą Prancūzijoje ir Lenkijoje, tapo platininis.
thumb|right|150px|[[Berlynas 2007]] Ayo gimė netoli Kelno (Vokietijoje), turi dviejų tautybių tėvus: tėvas kilęs iš Nigerijos, motina – iš Rumunijos.
San Marinas (miestas)
San Marino miestas – San Marino valstybės sostinė bei viena iš savivaldybių. Išsidėstęs Apeninų pusiasalyje, netoli Adrijos jūros, ant Titano kalvos. Įžymybės: vyriausybės rūmai (Palazzo dei Capitani), rotušė (Palazzo Pubblico), trys sargybos bokštai (Guaita, Cesta, Montale). Dukart per metus – kovą ir spalį – mieste vyksta kariniai paradai šalies vadovų (regentų) išrinkimo proga.
Guaita tvirtovės papėdėje yra Borgo Madžorės miestukas, kurį su sostine jungia 1,5 km ilgio funikulierius. Mieste yra kapucinų bažnyčia, šv. Pranciškaus katedra (San Marino vyskupijos bažnyčia), kongreso rūmai ir įdomybių muziejus.
San Marine gerai išvystytas turizmas, kasmet čia apsilanko daugiau kaip 3 mln. turistų. Čia gausu parduotuvėlių, prekiaujančių įvairiais suvenyrais.
Geležinkelis buvo pastatytas dar prieš Antrajį pasaulinį karą, B. Musolinio laikais (ruožas Riminis-San Marinas). Išlikę ir seni geležinkelio stotelių pastatai. Artimiausiam susisiekimui yra autobusai, taip pat ir iki Riminio.
Ekonomika
San Marino ekonomika anksčiau buvo uždara, o pagrindindinis pajamų šaltinis buvo akmenskaldystė. Dabar yra daugiau ekonomikos rūšių turizmo, prekybos, pašto ženklų pardavimo ir iš dalie žemės ūkio, kuris pastaruoju metu nusmuko, dėka.
Turizmas
250px|thumb|left|Vaizdas nuo miesto kalno
IU
iu gali reikšti:
San Marinas (miestas)
Turizmas
Per metus miestą aplanko apie 3 mln. turistų, Sam Marinas tapo svarbiu turizmo centru. Iš turistų 85 % yra italai. Be to, mieste yra daugiau nei tūkstantis parduotuvių, kur daugybė įvairiausių prekių.
Turizmo objektai
San Marinas gali pasiūlyti ne tik kvapą gniaužiančias panoramas, bet ir keletą įdomių turizmo objektų:
Abstinencijos sindromas
Nuo alkoholio, kofeino, nikotino, cukraus, druskos ar kitų silpnesnį poveikį turinčių medžiagų priklausomam asmeniui jis prasideda po 12−72 val. nuo vartojimo nutraukimo, trunka 5−30 dienų: skauda galvą, džiūsta burna, dreba rankos. Dingsta apetitas bei nuotaika, gali kankinti nerimas, būdingas padidėjęs prakaitavimas, tampa sunku užmigti. Suvartojus bent mažą kiekį medžiagos, šie reiškiniai sumažėja arba visai išnyksta. Iš pradžių savijauta pagerėja suvartojus mažą kiekį, vėliau reikia vis didesnio. Dėl to išsivysto periodinis ar nuolatinis alkoholizmas.
Nuo stipresnių narkotinių medžiagų priklausomam asmeniui abstinencijos sindromas prasideda po 3−12 val., gydant trunka 2−24 savaites, negydant ar gydant su pertrūkiais − iki keletos metų. Asmuo tampa dirglus, gali sutrikti širdies ritmas ar atsirasti skausmų širdies srityje, kartais pakyla temperatūra. Vėliau apima nerimas ar net mirties baimė.
Kiti būdingi abstinencijos sindromo simptomai − galvos skausmas, svaigulys, šokinėjantis kraujospūdis, dingęs apetitas, atsiradęs pykinimas, vėmimas, sutrikęs tuštinimasis, gausus prakaitavimas, tekančios seilės, kankinanti nemiga, košmarai, drebulys, nevaldomas sausas kosulys, raumenų bei sąnarių skausmas. Kartais individas tampa agresyvus, žalojasi ar net mėgina nusižudyti. Esant sunkiai abstinencijai sutrinka sąmonė, atsiranda traukuliai, haliucinacijos. Pagal simptomus galima nustatyti, kokia narkotinė medžiaga buvo vartojama.
Įtariant abstinencijos sindromą, rekomenduojama kuo skubiau padėti kenčiančiam asmeniui kreiptis į gydytoją narkologą. Gydymas vykdomas narkologinėje ligoninėje vaistais bei įtaiga.
Aleksander Zawadzki
Aleksandras Zavadskis (, 1899 m. gruodžio 20 d. Bendzine – 1964 m. rugpjūčio 7 d. Varšuvoje) – Lenkijos politinis ir valstybės veikėjas, 1952–1964 m. buvęs LLR Valstybės tarybos pirmininkas.
Biografija
Pogrindiniame komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1922 m., keletą kartų už tai buvo areštuotas ir kalėjime praleido 11 metų.
Okupavus Lenkiją, gyveno Tarybų Sąjungoje, Antrojo pasaulinio karo metais čia organizavo „Lenkų patriotų sąjungą“ bei Lenkijos liaudies kariuomenę. 1944 m. paskirtas visiškai Stalino kontroliuojamo Lenkų komunistų centrinio biuro TSRS vadovu. 1944–1945 m. buvo Lenkijos partizaninio judėjimo štabo viršininkas bei kariuomenės vado pavaduotojas politiniam darbui.
1949–1952 m. buvo LLR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, 1949–1950 m. – kartu ir Lenkijos profesinių sąjungų centrinės tarybos pirmininkas.
1952 m. lapkričio 20 d. išrinktas LLR Valstybės tarybos pirmininku (Valstybės taryba atliko kolektyvinio šalies prezidento funkcijas), 1956 m. – ir Visos Lenkijos nacionalinės vienybės fronto pirmininku. Šias pareigas užėmė iki mirties 1964 m.
Vilkdalginiai
Vilkdalginiai (Iridaceae) – lelijainių (Liliopsida) klasės lelijažiedžių (Liliidae) poklasio augalų šeima.
Daugiamečiai žoliniai augalai su šliaužiančiais arba gumbiškais šakniastiebiais, rečiau su svogūnais. Lapai kalavijiški, statūs. Žiedynas varpos arba šluotelės pavidalo. Vaisius – tribriaunė dėžutė. Sėklos rutuliškos.
Šeimoje yra apie 60 genčių ir daugiau kaip 1000 rūšių, paplitusių daugiausia tropikuose ir subtropikuose.
Lietuvoje savaime auga 4 rūšys, priklausančios 2 gentims. Labai daug rūšių yra dekoratyvinių, auginamų darželiuose (krokai, kardeliai).
Sistematika
'''Pošeimis. Crocoideae:''' '''Pošeimia. Iridoideae:''' '''Pošeimis. Isophysidoideae:''' '''Pošeimis. Ixioideae:''' '''Pošeimis. Nivenioideae:'''
Mačiulaitis
Mačiulaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kazys Binkis
Kazys Binkis (1893 m. lapkričio 16 d. Gudelių sodžiuje, Papilio valsčius, Biržų apskritis, Rusijos imperija – 1942 m. balandžio 27 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – lietuvių poetas, rašytojas, žurnalistas, dramaturgas. Slapyvardžiai: K. Alijošius, K. Papilietis, Kazys, Kazys Roviejietis, Nedarbininkas, Neklaipėdietis, Nelatvis, Nepartyvis, Ras Desta, Riza Chanas.
Biografija
thumb|260px|Paminklinis akmuo Kazio Binkio gimtosios sodybos vietoje, Gudelių kaime 1906 m. baigė 4 klases Biržų keturklasėje mokykloje, 1910 m. įstojo į Varanavo žemės ūkio mokyklą prie Švenčionių, tačiau, negavęs stipendijos, apsigyveno Vilniuje, kur 1915 m. baigė Lietuvių komiteto mokytojų kursus. 1920–1923 m. (su pertraukomis) studijavo literatūrą ir filosofiją Berlyno universitete.
1915–1918 m. mokytojavo Papilyje. 1918–1919 m. dalyvavo organizuojant savivaldybes Biržų apskrityje, Biržų savivaldybės tarybos pirmininkas, nuo Lietuvos socialdemokratų partijos išrinktas apskrities tarybos pirmininku. 1919 m. Vilniuje pradėjo leisti žurnalą „Liepsna“. Vilnių užėmus lenkams, Kaune dirbo spaudos biure. 1919 m. Kaune kartu su kitais įsteigė bendrovę ir pradėjo leisti bei redaguoti literatūros, meno ir kultūros žurnalą „Veja“, ėjusį iki 1920 m.
1920 m. tarnavo savanoriu dragūnų Geležinio Vilko pulke, vėliau su kitais kultūros veikėjais važinėjo po pafrontę su koncertais. Nuo 1922 m. dalyvavo tik literatūrinėje veikloje. 1927–1928 m. redagavo iliustruotą dvisavaitinį žurnalą „Mūsų dienos“. 1933 m. Kaune, padedant kitiems žurnalistams, suorganizavo Žurnalistikos kursus namie neetatiniams spaudos bendradarbiams rengti ir išleido jiems skirtų brošiūrų („Didžioji spauda“, „Redakcijos organizacija“, su H. Blazu).
1921 m. vedė Pranę Adamonytę, iš Noriūnų dvaro, Kupiškio raj. ir 1922 m. susilaukė dukters Eleonoros Binkytės, 1923 m. gimė sūnus Gerardas Binkis. 1927 m. 29-erių metų Pranė Binkienė mirė nuo plaučių uždegimo. 1929 m. Kazys Binkis vedė Sofiją Kudrevičiūtę-Nacevičienę bei įsidukrino jos dukras iš pirmosios santuokos Irutę ir Lilę Nacevičiūtes. Bendrų vaikų Sofija ir Kazys nesusilaukė.
Buvo Lietuvos rašytojų draugijos narys, kelerius metus – ir jos valdybos narys. 1934–1938 m. prisidėjo leidžiant laikraštį „Literatūros naujienos“. Aktyviai bendradarbiavo savaitraštyje „Mūsų rytojus“, kuriame paskelbė daug kaimo žmonėms skirtų eilėraščių, poemų, eiliuotų feljetonų.
Kūryba
Nuo 1909 m. publikavo prozą ir eiles leidiniuose „Viltis“, „Vaivorykštė“, „Lietuvos žinios“, almanache „Pirmasis baras“.
Kazys Binkis – avangardistinės „Keturių vėjų“ grupės iniciatorius ir vadovas. 1922 m. išleido „Keturių vėjų pranašą“, 1924 m. kartu su kitais bendraminčiais (J. Petrėnu, S. Šemeriu, J. Tysliava ir kt.) įkūrė žurnalą „Keturi vėjai“. Alijošiaus slapyvardžiu paskelbė satyrinių ir humoristinių eiliuotų pasakojimų ir feljetonų.
Sudarė lietuvių poezijos antologijas „Sniegams tirpstant“ (1913 m.), „Vainikai“ (1921 m.), „Mūsų žemė“ (1928 m.), „Antrieji vainikai“ (1936 m.). Išvertė A. Puškino, I. Krylovo, M. Gorkio kūrinių.
Literatūra
Vincas Kuzmickas, Kazys Binkis: gyvenimo ir kūrybos apybraiža, Kaunas, 1977 m., 1986 m.
Adolfas Juršėnas, Kazys Binkis. Gyvenimo ir kūrybos bruožai, Kazys Binkis Raštai I, Vilnius 1999, XLIII-LXXV
Tarptautinis teismas
Tarptautinis teismas – viršnacionalinė jurisdikcinė institucija, vykdanti teisingumą tarptautinės teisės subjektų atžvilgiu. Gali būti universalios jurisdikcijos (Tarptautinis Teisingumo Teismas), specializuoti (Tarptautinis Jūrų Teisės Tribunolas). Regioniniai teismai – Europos Teisingumo Teismas, Europos Žmogaus Teisių Teismas ir kiti.
Čatamas (reikšmės)
Čatamas gali reikšti:
Mačiulienė
Mačiulienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Mačiulytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Mačiulis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Selibabis
Selibabis  – miestas pietų Mauritanijoje, netoli Senegalo ir Malio sienų. Gidimakos vilajos centras. Keliai į Kaedį, Bakelį. Mieste gyvena daugiausia juodaodžiai (soninkai, fulbiai). Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Veikia ligoninė.
Space Needle
Space Needle – bokštas, stovintis Sietle, Vašingtone, esantis vienas žinomiausių JAV šiaurės vakarų regiono simbolių. Bokštas buvo pastatytas 1962 metų pasaulinei parodai, per kurią jį aplankė 2,3 milijonai žmonių. Kosmoso adata yra 184 metrų aukščio bei 42 metrų pločio (plačiausioje vietoje), 160 metrų aukštyje įsikūrusi apžvalgos aikštelė, 152 metrų aukštyje dirba SkyCity restoranas ir dovanų parduotuvėlė. Statinys buvo kuriamas taip, kad atlaikytų stiprias audras bei žemės drebėjimus.
250px|thumb|left|Kosmoso adata naktį
Kauno stačiatikių dekanatas
miniatiūra|[[Kauno Apreiškimo Švč. Dievo Motinai katedra - pagrindinė Kauno stačiatikių dekanato bažnyčia.]] Kauno stačiatikių dekanatas – vienas iš penkių Vilniaus ir Lietuvos stačiatikių arkivyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Kaune, dekanas Nikolajus Murašovas. Dekanatas įkurtas 2014 m. panaikinus Kauno-Klaipėdos stačiatikių dekanatą.
Parapijos
Dekanate yra 6 parapijos:
Pasaulinė tualeto organizacija
Pasaulinė tualeto diena
Tai diena, kurią skatinama sutvarkyti apleistus lauko tualetus, įrengti naujus. Šią dieną nustatė Tarptautinė tualetų organizacija ir parinko lapkričio 19-osios datą.
Steigėjas Džekas Simas tikisi, jog ši diena kels ne tik šypseną, bet ir padės apvalyti aplinką, sustabdyti infekcijų plitimą.
Baltasparnė žuvėdra
Lietuvoje reta rūšis. Mėgsta labai apaugusius, negilius vandens telkinius.
Rodopsinas
200px|thumb|right|Rodopsino molekulė Rodopsinas – pigmentas randamas tinklainėje.
Minženinas (reikšmės)
Minženinu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Rodopsinas
Rodopsinas susiformuoja, kai proteinas opsinas chemiškai susijungia su specializuota vitamino A forma. Rodopsinas randamas stiebeliuose ir kūgeliuose. Kai šviesa pasiekia rodopsino molekulę, ji keičia formą, pasikeičia receptorių membranų pralaidumas jonams, susiformuoja nervinis impulsas, kurio signalą smegenys suvokia kaip šviesą ir spalvą. Galiausiai, vitaminas A atsiskiria nuo opsino. Vitaminas A gali iš naujo susijungti su opsinu tamsoje.
אופסין
Stefa Nosevičiūtė
Stefa Nosevičiūtė-Čepaitienė (g. 1926 m. vasario 2 d. Šiauliuose – 2001 m. birželio 7 d. Vilniuje) – lietuvių aktorė, režisierė, teatro pedagogė, Lietuvos muzikos akademijos (MA) profesorė.
Biografija
Stefa Nosevičiūtė buvo ištekėjusi; vyras – Jonas Čepaitis, aktorius.
Kūryba
Vaidmenys teatre: Ona (J. Baltušio „Gieda gaideliai"), Tatjana (F. Dostojevskio „Stepančikovo dvaras ir jo gyventojai"), Antanina (A. Kuternickio „Fėjos Dražė variacijos"), Gasiulienė (P. Treinio „Ančiuko kryžius") ir kt.
Režisūriniai darbai – per 30 poezijos spektaklių. Pastatė spektaklius vaikams: A. Liobytės „Kupriukas muzikantas", „Meškos trobelė", K. Kubilinsko „Vėjo botagėlis", „Molio Motiejukas" ir kt.
Klaipėdos stačiatikių dekanatas
miniatiūra|[[Klaipėdos visų Rusijos Šventųjų cerkvė - pagrindinė Klaipėdos stačiatikių dekanato bažnyčia.]] Klaipėdos stačiatikių dekanatas – vienas iš penkių Vilniaus ir Lietuvos stačiatikių arkivyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Klaipėdoje, dekanas Vladimiras Artomonovas. Dekanatas įkurtas 2014 m. panaikinus Kauno-Klaipėdos stačiatikių dekanatą.
Parapijos
Dekanate yra 10 parapijų:
Alfonsas Janulis
Alfonsas Janulis (1909 m. spalio 1 d. Altenburge, Liepojos rajonas, Latvija – 2008 m. birželio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.
Josip Stritar
thumb|Josip Stritar
Alfonsas Janulis
Biografija
Brolis Petras Janulis. 1930–1940 m. mokytojavo Kaune. 1932 m. baigė Kauno meno mokyklą, 1945 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą. 1944–1951 m. dėstė Kauno universitete, nuo 1947 m. Tapybos ir skulptūros katedros vedėjas, 1946–1948 m. ir Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. 1950–1971 m. Kauno politechnikos instituto Grafinių darbų ir piešimo katedros vedėjas. Nuo 1971 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto Dailės katedros vedėjas. Nuo 1973 m. profesorius.
Josip Stritar
Josipas Stritaras (slovėn. Josip Stritar; 1836 m. kovo 6 d. Podsmreka prie Didžiosios Laškos ‒ 1923 m. sausio 25 d. Rogaška Slatina) – slovėnų rašytojas, poetas ir kritikas. Jo kūrybą priskiriame laikotarpiui tarp romantizmo ir realizmo.
Alfonsas Janulis
Biografija
Nuo 1939 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, nuo 1961 m. LSSR dailininkų sąjungos narys.
Josip Stritar
Biografija
Vaikystę praleido Podsmrekos kaime. Mokėsi Liublianoje, kur 1847 metais pradėjo lankyti gimnaziją. Mokslai jam sekėsi puikiai, dėl to nuo antros iki septintos klasės buvo Aloizijeviščo auklėtinis. Po septynių klasių metė kunigų seminariją, ne suvokė, jog neturi pašaukimo tapti kunigu. Liublianoje susidraugavo su Levstiku. Baigęs gimnaziją atvyko į Vieną ir pradėjo studijuoti klasikinę filologiją, pragyvenimui užsidirbdavo mokydamas vaikus iš turtingų šeimų. Per atostogas apkeliavo visą Europą ir įgijo daug literatūrinių žinių. Po studijų baigimo šešiolika metų dirbo profesoriumi Vienos universitete, vėliau iš šių pareigų pasitraukė ir gyveno savo name Vienos priemiestyje. Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje prarado visus savo indėlius banke ir atsidūrė tikrai sunkioje padėtyje. Laimei, slovėnų vyriausybė už nuopelnus jam paskyrė namą Rogaškoje Slatinoje, kur jis ir mirė. Palaidortas Liublianoje.
Alfonsas Janulis
Kūryba
Sukūrė reljefų („Eglė žalčių karalienė“, 1938 m.), reljefinių portretų (Antanas Žmuidzinavičius, 1970 m.; Tadas Ivanauskas, Vincas Vitkauskas, abu 1972 m.), statulų („Iešmininkas“, 1948 m.; „Priešų tankai nepraeis“, 1965 m.), biustų (Kazimieras Baršauskas, 1969 m.; „Medicinos darbuotoja“, 1985 m.), dekoratyvinių skulptūrų. Kūriniai kameriški, dekoratyvūs, pabrėžtas linijų ritmas, stilizacija. Nuo 1938 m. dalyvavo parodose, individuali paroda surengta 1969 m. Kaune.
Josip Stritar
Stritaro kultūrinė veikla
Stritaras buvo poetas, rašytojas ir slovėnų švietėjas. Dirbo su visomis literatūros rūšimis ir formomis. Kūrė poetiką, prozą, dramatiką, eseistiką, satyras ir literatūrą jaunimui. Pirmasis poezijos rinkinys „Pesmi“ 1969 metais išleistas Boriso Mirano pseudonimu. Sekdamas vokiečių poetu Frydrichu Rukerto parašė 50 „Vienos sonetų“. Kiti žymūs jo darbai: romanai „Zorinas“, „Gospod Mirodolski“, apsakymai „Rosana“ ir „Sodnikovi“. Stritaras viešumoje kaip poetas pasirodė labai anksti: pirmąjį savo tekstą parašė 1849 metais. Pirmieji Stritaro dramatikos bandymai glaudžiai susiję su poezija. Poezijos rinkiniuose „Mladiki „ ir „Pesmih“ paskelbė tragediją „Orest“. Jo misija ir pašaukimas buvo literatūros kritika. Stritaro prozos kūriniai idėjiniu ir stilistiniu požiūriu labai originalūs ir savotiški. 1986 metais kartu su Levstiku ir Jurčičiumi pakartotiniu leidimu išleido Prešerno „Poezije“ ir kaip įvadą šiam leidiniui parašė reikšmingą polemiką apie Prešerną, tuo slovėnams atskleisdamas Prešerno didybę.
Kūryba
• Klasje – naujas prešerno „Poezij“ leidimas • Kritična pisma • Dunajski soneti • Zorin • Gospod Mirodolski • Sodnikovi • Dunajska pisma
Ankstyvasis kūrybos laikotarpis
Poezijos rinkinyje „Pesme“, kurį galime priskirti ankstyvajam kūrybos laikotarpiui, pamokomaisiais įvadais, originaliomis idėjomis atskleidžia XIX amžiaus Dolenskos valstiečių vaiko gyvenimo realybę, jo svarbiausias akimirkas. Siekė atskleisti vaiko santykį su tėvais, naminiais gyvūnais ir mokykla. Mahorjevo spaustuvėje išleido keturias knygas: „Pod lipo“ ‒ knyga savo forma yra tartum jungiamoji grandis, jungianti prozą ir poeziją. Labai intensyviai, netgi per daug griežtai pabrėžė auklėjimo, mokslo, darbo mokykloje svarbą, kuri nepripažysta jokio žaidimo ar atsipalaidavimo. Yra nemažai vietų, kur, nors autorius ir juokauja, jaučiama gilesnė prasmė, kuri išreiškiama daugiausiaii ką nors nutylint, o ne pasitelkiant humorą. „Jagode“ ‒ rinkinį rašė mąstydamas apie valstietijos jaunuomenę, tačiau apie to meto valstiečių gyvenimą žinojo nedaug ir daugelį šeimos, darbų, švenčiu, karo motyvų pavaizdavo netiksliai, per daug persunktų kasdienybės. Geriausiai jam pavyko parašyti pasakojimą apie Janko Bože, nes jį parašė liaudies pasakos pagrindu apie neapkenčiamą, tačiau sėkmės lydimą neturtėlį ar jauniausią kvailelį brolį. Taip pat palietė valstiečio jaunuolio gyvenimą, valstietiškus darbus, amatus ir šeimyninius santykius. „Zimski večeri“ – šio rinkinio pavadinimas rodo, jog jis skirtas „subrendusiam“ jaunumui. Sumanė jį kaip auklėjamųjų posakių rinkinį „Drobnice“ ir eilėraščius „Leto“, pasakojančius apie įvairiausius gamtos reiškinius ir valstiečių šeimas. „Lešniki“ ‒ šiuo kūriniu Stritaras įžengė į trečiąjį savo kūrybos laikotarpį. Knyga taip pat skirta „subrendusiam“ jaunimui. Rinkinį parašė pirmojo rinkinio pagrindu, tačiau pasakojimai apie Pavlą ir Blagą dušą yra kur kas kūrybiškesni. Tačiau, nors ir labai uoliai stengėsi kurti savitu stiliumi, bet dauguma šio rinkinio posakojimų tik kopijuoja kitų autorių pasakojimus.
Kovalevščizna
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 30 namų ir 198 gyventojai. 1919-1954 m. kaimo pavadinimu vadintas Kovalevščiznos valsčius. 1921 m. kaime buvo 44 namai ir 279 gyventojai, iš kurių 137 vyrai ir 142 moterys.
Angrenas
Svarbus rusvųjų anglių gavybos centras. Taip pat kasamas auksas, išgaunamos gamtinės dujos. Veikia dvi šiluminės jėgainės. Statybinių medžiagų, keramikos, chemijos (gumos, azoto trąšų), popieriaus (kartono taros), maisto pramonė. Veikia pedagoginis institutas, istorijos ir kraštotyros muziejai.
Istorija
Miestas įkurtas 1946 m. sujungus kalnakasių gyvenvietes. Po TSRS žlugimo miestas nuskurdo, didelė dalis čia gyvenusių rusų emigravo.
Dovas Zaunius
Dovas Zaunius:
Nikita
Nikita – rusiškas vyrų vardas, graikiškos kilmės. Originali graikiška forma – 'nugalėtojas'.
2010 m. pirmą ketvirtį Maskvoje vardas Nikita įėjo į dešimtuką populiariausių naujagimių vardų. .
Mažybinės formos
Nikitka (Никитка), Nika (Ника), Nikicha (Никиха), Nikiša (Никиша), Nikusia (Никуся), Nikuša (Никуша), Nikenia (Никеня), Kenia (Кеня), Nikeša (Никеша), Keša (Кеша), Kita (Кита)
Pavardės
Iš vardo Nikita kilę daug rusiškų ir ukrainietiškų pavardžių: Nikitinas (Ники́тин), Nikitenka (Ники́тенко), Nikitiukas (Никитюк)