cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FK Kajsar Ķyzylorda (moterys)
Istorija
2021 m. iš šešių dalyvių liko paskutinėje vietoje.
Lietuvos ir Nikaragvos santykiai
Lietuvos ir Nikaragvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Nikaragvos.
Tarpukariu tarp šalių užmegzti diplomatiniai santykiai, tačiau konsulatų įsteigta nebuvo.
Nikaragva Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 3 d., diplomatiniai santykiai atkurti 1994 m. kovo 23 d.
FK Kajsar Ķyzylorda (moterys)
Istorija
2022 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Liko šeštoje vietoje.
Lietuvos ir Nikaragvos santykiai
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno du Nikaragvos piliečiai.
FK Kajsar Ķyzylorda (moterys)
Pasiekimai
Kazachstano moterų futbolo lyga:
Lietuvos ir Nikaragvos santykiai
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės. Nikaragva yra Lietuvai akreditavusi ambasadorių (reziduoja Suomijoje). Managvoje veikia Lietuvos garbės konsulatas.
Santykiai iki 1991 m.
Lietuva ir Nikaragva tarpukariu buvo užmezgusios diplomatinius santykius, tačiau konsulatų įsteigta nebuvo.
Suchoj
Įmonės valdymas
2014 m. įmonės akcijos buvo pasiskirsčiusios taip:
Lietuvos ir Nikaragvos santykiai
Santykiai iki 1991 m.
Lietuvą okupavus SSRS, Kazimieras Graužinis Nikaragvos Vyriausybei per įgaliotąjį ministrą Buenos Airėse pasiuntė protesto notą. Yra duomenų, kad SSRS okupacijos metais Nikaragva palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis. Vėliau politiką pakeitė ir pripažino sovietų įvykdytą Baltijos šalių, tarp jų ir Lietuvos, aneksiją (tikėtina, po sandinistų atėjimo į valdžią).
Santykiai po 1991 m.
Nikaragva Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 3 d., o diplomatiniai santykiai atkurti 1994 m. kovo 23 d.
2004 m. gegužės 27-29 dienomis Meksikos mieste Gvadalacharoje vykstančiame Europos Sąjungos, Lotynų Amerikos ir Karibų jūros valstybių bei vyriausybių vadovų susitikime Lietuvą atstovaujantis Lietuvos užsienio reikalų ministerijos sekretorius Šarūnas Adomavičius susitiko su Nikaragvos užsienio reikalų ministru Normanu Kaldera, su kuriuo aptarė bevizio vykimo į šią šalį galimybę Lietuvos piliečiams (Nikaragvos piliečiams vizos panaikintos Lietuvai įstojus į ES). Tai kol kas aukščiausio lygio pareigūnų dvišalis susitikimas.
2011 m. Nikaragva akreditavo pirmąjį ambasadorių Lietuvai, tačiau politiniai santykiai tarp šalių išlieka minimalūs.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Nuo 2022 m. „Panevėžio“ klube rungtyniauja Ariagneris Smitas, Nikaragvos rinktinės žaidėjas (nuomos pagrindais). Yra šiek tiek Lietuvos aukštosiose mokyklose besimokančių studentų iš Nikaragvos.
2003 m. sausio 30 d. Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje buvo eksponuojama trijų lietuvių ir lenko Didžiojo tūkstantmečio taikos žygio (“The Great Millennium Peace Ride”) dviračiais aplink pasaulį fotografijų paroda “Taikos spalvos: Amerika, Afrika, Europa, Azija” su nuotraukomis iš Nikaragvos.
2016 m. Nikaragvoje apsilankė lietuvių kelionių žurnalistai Martynas Starkus ir Vytaras Radzevičius ir įspūdžius nufilmavo „Starkaus ir Radzevičiaus kelionės“ dokumentikos vienuoliktajame sezone pavadinimu „Karibų ratai“.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Nikaragvos siekė 1,06 mln. eurų.
Prekybos balanse dominuoja importas iš Nikaragvos į Lietuvą.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas yra nepilnas
Pasiuntiniai Nikaragvai
Lietuva ambasadoriaus Nikaragvai akreditavusi nėra.
Pošeliai
Pošeliai (arba Pašeliai) – kaimas Varanavo rajone (Gardino sritis, Baltarusija), 10 km į šiaurės rytus nuo Varanavo, pasienyje su Lietuva.
Istorija
XIX a. kaimas buvo seniūnijos centras Sedliškės valsčiuje.
Aleksoto valsčius
Aleksoto valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Aleksotas.
Istorija
Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Marijampolės apskričiai. 1870 m. rugpjūčio 28 d. prie valsčiaus buvo prijungtas Zapyškis, netekęs miesto teisių. Valsčiaus teritorija XX a. tarpukariu atiteko Kauno miestui.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
FK Kajsar Ķyzylorda (moterys)
Pasiekimai
Kazachstano moterų futbolo taurė:
Imatongo kalnai
thumb|250px|Reljefinis kalnų žemėlapis
Imatongo kalnai – kalnų masyvas Pietų Sudane ir Ugandoje, 190 km į pietryčius nuo Džubos. Šiauriniai šlaitai virš aplinkinių lygumų iškyla ~1000 m, pietiniai – ~600 m. Aukščiausia vieta – Kinjetis (3187 m). Šis kalnas iškilęs pietrytinėje masyvo dalyje, vadinamoje Lomariti kalnais; juose yra ir daugiau viršūnių, viršijančių 3000 m aukštį. Imatongo kalnai išraižyti gilių slėnių, kuriuos sudarė kalnus kertančios upės. Dauguma iš kalnų ištekančių upių per Sobatą ir Ačvą priklauso Baltojo Nilo baseinui.
Kalnuose per metus iškrenta ~1500 mm kritulių. Papėdėje plyti lapus metančių medžių miškai, krūmynai, savanos. 1000–2900 m aukštyje auga podokarpų, krotonmedžių, liženių, albicijų miškai. Aukščiau veši bambukynai, šermukšlių sąžalynai, o viršūnėse plyti kalnų pievos ir uolynai.
Europiečiai Imatongo kalnus ištyrinėjo tik 1922–1940 m.
Otar Korkia
Otaras Korkija (,, 1923 m. gegužės 10 d.– 2005 m. kovo 15 d.) – buvęs Gruzijos krepšininkas ir treneris, rungtyniavęs Tbilisio „Dinamo“ klube ir TSRS rinktinėje. O. Korkija yra laikomas vienu geriausiu Gruzijos krepšininku ir buvo įtrauktas į FIBA 50 visų laikų geriausių krepšininkų sąrašą.
Karjera
Rungtyniaudamas Tbilisio „Dinamo“ ekipoje, O. Korkija tris kartus tapo TSRS krepšinio lygos čempionu (1950, 1953 ir 1954 m.), bei laimėjo TSRS krepšinio taurę 1949 ir 1950 m.
Baigęs krepšininko karjerą, O. Korkija tapo Tbilisio „Dinamo“ ekipos treneris. 1962 m. jo vedama gruzinų komanda tapo Eurolygos čempionais.
Šalies rinktinė
O. Korkija buvo TSRS vyrų krepšinio rinktinės kapitonas. Kartu su komanda jis tris kartus tapo Europos čempionu (1947, 1951 ir 1953 m.), bei vieną kartą iškovojo Europos čempionato bronzos medalį (1955 m.). O. Korkija 1952 m. Helsinkyje pasipuošė olimpiniu sidabro medaliu.
Armėnija (Romos provincija)
Armėnija buvo trumpalaikė Romos provincija. Ji apėmė dabartinės Armėnijos teritoriją, o taip pat dalį Turkijos, Irako, Gruzijos, Azerbaidžano. Provincija kontroliavo didžiąją dalį Senovės Armėnijos regiono.
Raida
Nuo IV a. pr. m. e šiose žemėse egzistavo Armėnijos karalystė valdoma Artašesidų dinastijos. Tačiau šiai karalystei nusilpus, 66 m. pr. m. e. romėnai ją pavertė savo kliente ir sutiprino joje įtaką. Nuo I a. vidurio dėl kontrolės Armėnijoje Romos imperija pastoviai kovojo su Partų imperija. Galiausiai partams pavyko įtvirtinti Armėnijoje sau giminingą valdovų Aršakidų liniją, tačiau valdovai turėjo būti tvirtinami Romos imperijos.
114 m. imperatorius Trajanas sustiprino Romos imperiją, įvedė savo armijas į Armėniją, užėmė sostinę Artašatą ir nuvertė partų kilmės valdovą Partamosirį, inkorporuodamas Armėniją į imperiją kaip provinciją.
Jau po kelerių metų, 118 m. Trajanui mirus, jo įpėdinis Adrianas nusprendė neišlaikyti šios provincijos, ir ją panaikino, atkurdamas Armėnijos karalystę kaip Romos klientę. Ši situacija tęsėsi iki karalystės padalinimo 363 m.
Gajanos ir Lietuvos santykiai
Gajanos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Gajanos ir Lietuvos.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2012 m. sausio 25 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės. 2022 m. pradžioje Lietuvoje Gajanos piliečių negyveno.
Gajana yra akreditavusi vyriausiąją komisiją Lietuvai (vyriausiasis komisaras reziduoja Jungtinėje Karalystėje). Lietuva nėra Gajanai akreditavusi ambasadoriaus, tačiau yra akreditavusi ambasadorių Lotynų Amerikos ir Karibų valstybių bendrijai, kurios sekretoriato būstinė yra Gajanoje ir kurios narė yra Gajana.
Santykių istorija
Diplomatiniai santykiai tarp valstybių užmegzti 2012 m. sausio 25 d. Lietuvos ir Gajanos nuolatiniams atstovams Jungtinėse Tautose ambasadoriams Daliui Čekuoliui ir Džordžui Talbotui savo vyriausybių vardu Niujorke (JAV) pasirašius bendrą komunikatą, kuriuo užmezgami Lietuvos ir Gajanos diplomatiniai santykiai. Gajana tapo 159 valstybe, su kuria Lietuva užmezgė diplomatinius santykius.
2018 m. gegužės 23 dieną Lietuvos nuolatinė atstovė Jungtinėse Tautose ambasadorė Audra Plepytė viešėjo Gajanos sostinėje Džordžtaune, kur įteikė skiriamuosius raštus Karibų bendrijos Generaliniam Sekretoriui Irvinui Larokui.
Susitikimas tarp Lietuvos ir Gajanos ministrų įvyko 2018 m. liepos mėn. Briuselyje, abiejų šalių atstovams dalyvaujant 2-ajame Europos Sąjungos, Lotynų Amerikos ir Karibų valstybių bendruomenės šalių užsienio reikalų ministrų susitikime. Jo metu Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius susitiko su Gajanos viceprezidentu ir užsienio reikalų ministru Karlu B. Grynidžu, aptarė aktualius dvišalių santykių klausimus.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Gajanos siekė 323,8 tūkst. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Gajaną.
Gajanos komisarai Lietuvai
Nėra duomenų.
Lietuvos pasiuntiniai Gajanai
Lietuva ambasadoriaus Gajanai akreditavusi nėra.
Line Røddik Hansen
Line Riodik Hansen (Line Røddik Hansen, g. 1988 m. sausio 31 d.) – buvusi Danijos futbolininkė, gynėja.
Karjera
Futbolą žaisti pradėjo Danijoje. Atstovavo BK Skjold ir Ballerup-Skovlunde Fodbold jaunimo ekipoms. Nuo 2007 m. priklausė Brøndby IF, o 2010 m. perėjo į Tyresö FF. 2014–2015 m. rungtynavo FC Rosengård (Švedija).
2016–2018 m. atstovavo „Barselonos“ klubui. 2019–2020 m. rungtyniavo Ajax (Nyderlandai).
2019–2020 m. sezone atstovavo Nordsjælland klubui (Danija).
2020 m. gruodį paskelbė apie karjeros pabaigą.
Rinktinės
2006–2017 m. rungtyniavo Danijos nacionaliėje rinktiėje.
Švelnioji vilnūnė
Augimo sąlygos
Gerai auga miško laukymėse ir jaunuose atžalynuose. Augimą ir žydėjimą riboja miško skliauto vystymasis. Miško augmenijoje ji visada yra reliktas, tačiau išgyvena pievose ir atvirose vietovėse, susidariusiose po miškų kirtimo, nepaisant to, kad mėgsta pavėsį. Auga daugiausia drėgnuose, gerai nusausintuose rūgščiuose, paprastai lengvos ir vidutinės struktūros dirvožemiuose, turinčiuose daug organinių medžiagų. Augalui netinka šarminiai ir kalkingi dirvožemiai. Dažnai auga su papartūnais.
Šiuo augalu minta kai kurios drugių rūšys, pvz., juodbuožiai storgalviai.
Botaninis aprašymas
Daugiametis žolinis šakniastiebinis augalas iki 50 cm aukščio. Šakniastiebiai išsidėstę dirvožemyje maždaug 5 cm gylyje, kartais jie yra gilesni. Šakniastiebių augimas vyksta nuo gegužės iki lapkričio, o intensyviausias jis yra nuo birželio vidurio iki liepos vidurio. Ant šakniastiebio yra daug miegančių pumpurų, kurie neišsivysto tol, kol šakniastiebis nėra pažeidžiamas. Kai jis yra pažeistas, šių pumpurų dėka augalas žemėje išleidžia naujus ūglius. Arčiausiai žemės esanti stiebo dalis yra rudai raudona. Belapiai stiebai turi 4-7 bamblius su gausiais plaukeliais. Lapų makštys gaubia stiebą iš priešingos pusės, yra lygios arba vos nuleistos. Lapų pagrindo ligulos (liežuvėliai) yra plėvelinės, dantytais kraštais, neryškiai nusmailėjusios, 1-5 mm ilgio. Lapalakščiai yra smaili, siekia 4-20 cm ilgio ir iki 12 mm pločio. Jie plokšti, pilkai žalios spalvos, šiek tiek nuleisti. Balkšvos, šviesiai pilkos arba purpurinės spalvos žiedai sudaro siauros kiaušiniškos formos varpas, iš pradžių labai tankias, bet nokimo metu tampančias puresnėmis. Varpos susitelkia į šluotelės pavidalo žiedyną. Pailgos arba elipsės formos varpučių ilgis siekia 4–6 mm. Apatiniai žiedai yra dvilyčiai, viršutiniai – vyriškieji.
Hibridai ir atmainos
Nuo pūkuotosios vilnūnės (Holcus lanatus) švelnioji vilnūnė skiriasi šakniastiebiais ir žemesniais tarpubambliais. Didžiojoje Britanijoje aptinkama pentaploidinė švelniosios vilnūnės atmaina; ji yra sterili, bet dauginasi vegetatyviškai. Varietetas H. mollis var. variegatus turi baltai žalius lapus ir kartais yra auginamas kaip kultūrinis augalas.
Vyriškasis sterilus hibridas su pūkuotąja vilnūne turi 2n = 21 chromosomą. Pagal morfologinius požymius hibridai yra panašūs į pūkuotąją vilnūnę.
Aleksandras Lileikis
Biografija
Mokėsi Vaiguvos pradinėje mokykloje, Kražių gimnazijoje, Kauno karo mokykloje. Studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete. Studijų metais dirbo Kauno policijos valdybos raštinėje. 1937–1939 m. dirbo Lietuvos saugumo policijos Marijampolės apygardos viršininko pavaduotoju, 1939 m. perkeltas dirbti į Vilniaus apygardą.
Sovietams užėmus Lietuvą pasitraukė į Vokietiją. Jisai dirbo "Karl Brand" firmoje Landveire, taip pat gestape (?). 1940 m. spalio mėnesį kartu su Ričardu Šveiceriu užverbavo Juozą Ilčiuką dirbti vokiečių žvalgybai. 1941 m. kovo mėn. gale Karaliaučiuje lankė vachmistro Šmidto dviejų savaičių žvalgybos kursus, kuriuose buvo mokomas organizuoti lietuvių grupes Lietuvoje kurios, karui prasidėjus, stotų vokiečių pusėn, kovotų prieš sovietus, šaudytų komunistus, kliudytų raudonarmiečiams ir naikintų visus žydus.
1941 m. rugpjūčio mėn. – 1944 m. saugumo policijos Vilniaus apygardos viršininkas. Jo pavaduotoju dirbo Kazimieras Gimžauskas. Lietuvos saugumo policijos Vilniaus apygardos pareigūnai tiesiogiai nedalyvaudavo žydų žudynėse ir neturėjo teisės juos žudyti. Paprastai jų suimtus ir ištardytus žydus perduodavo vokiečių saugumo policijai ir SD arba  ypatingajam būriui, kas reiškė jų pasmerkimą myriop, nes pagal nacių planus visi žydai turėjo būti fiziškai sunaikinti.
Aleksandras Lileikis pasirašydavo įsakymus siųsti žydus į Panerius juos nužudyti. 1941 m. rugpjūčio 22 d. datuojamas pirmas toks Aleksandro Lileikio nurodymas Lukiškių kalėjimo viršininkui 52 jo žinioje esančius žydus perduoti Ypatingajam būriui. Dokumentiškai įrodyta, kad su dauguma šiame sąraše esančių žydų buvo „pasielgta pagal įsakymą“, kitaip tariant, jie buvo nužudyti.
Po karo gyveno pabėgėlių stovykloje Vokietijoje. CŽV su juo užmezgė ryšį siekdama gauti informacijos apie Sovietų sąjungą ir lietuvių pogrindinę veiklą. 1955 m. persikėlė į JAV. 1976 m. gavo JAV pilietybę. 1983 metais JAV Teisingumo departamento Specialiųjų tyrimų skyrius pradėjo tyrimą dėl Lileikio veiklos Vilniuje vokiečių okupacijos metais, bet ją sustabė, nes negalėjo gauti dokumentų iš Sovietinės Lietuvos archyvų. Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo Specialiųjų tyrimų skyriaus darbuotojai atnaujino tyrimą ir rado reikiamus dokumentus su Lileikio parašais Lietuvos ypatingajame archyve. 1994 m. Vyzentalio centro iniciatyva pradėtas svarstyti jo pilietybės atėmimo klausimas, nes JAV Teisingumo departamento Specialiųjų tyrimų skyrius apkaltino Aleksandrą Lileikį žydų persekiojimu, jam vadovaujant Vilniaus apygardos saugumo policijai. 1996 m. atimta JAV pilietybė. Teisėjas Richard Stearns nusprendė, "Neginčyti faktai rodo, kad kaip Vilniaus saugumo viršininkas, Lileikis liepė areštuoti žmones už tokius nusikaltimus, kaip kad 'įtarimas buvimu žydu', 'pabėgimas iš geto' ir 'slėpimas' šešerių metų vaiko." Aleksandras Lileikis taip pasielgė su Gita Kaplan ir jos šešerių metų dukra Fruma, pabėgusias iš geto, kurias kaime saugojo du gelbėtojai, kol jų neišaiškino.
1996 m birželio 17 d. jis išvyko iš JAV ir apsigyveno pas giminaičius Vilniuje. Ji buvo apkaltintas žydų genocidu ir teisiamas. 2000 m. rugsėjo 26 d. Lileikis mirė, po to, kai buvo pripažintas dėl ligų nebegalinčiu dalyvauti savo teismo procese. Palaidotas Vaiguvos kapinėse.
Stine Larsen
Štinė Larsen (Stine Larsen, g. 1996 m. sausio 24 d.) – Danijos futbolininkė, puolėja.
Karjera
Futbolą žaisti pradėjo Danijoje. Nuo 12 m. amžiaus atstovavo Brøndby IF jaunimo ekipoms, o nuo 2013 m. rungtyniavo pagrindinėje komandoje.
2019–2020 m. sezone atstovavo FC Fleury 91 (Prancūzija). 2020 m. liepos 30 d. pasirašė sutartį su Aston Villa. Rungtyniavo FA Women's Super League. Debiutantės aukščiausioje lygoje užėmė dešimtą vietą,
Nuo 2021 m. atstovavo „Häcken“ klubui (Švedija).
Rinktinės
Nuo 2015 m. rungtyniavo nacionalinėje rinktinėje.
Martin Ponsiluoma
Martinas Ponsiluoma (SV Martin Ponsiluoma, g. 1995 m. rugsėjo 8 d. Estešunde, Švedijoje) – švedų biatlonininkas, olimpinis vicečempionas masinio starto lenktynėse, pasaulio čempionas sprinte.
Sportininko tėvas Jyrki Ponsiluoma – Suomijoje gimęs slidininkas, atstovavęs Švedijos rinktinei slidinėjimo kroso varžybose 1992 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.
Karjera
Biatlonu užsiima nuo 2006 m. Švedijos rinktinėje nuo 2014 m. Iki 2017 m. dalyvavo jaunių ir jaunimo čempionatuose, IBU taurėje. 2017 m. Oberhofe debiutavo pasaulio taurės varžybose, sprinte užėmė 86 vietą. 2017–2018 m. sezone Oberhofe iškovojo savo pirmąją pasaulio taurės pergalę ir medalį – auksą estafetėje. 2018 m. debiutavo Pjongčano olimpinėse žaidynėse, buvo 38 vietoje asmeninėse 20 km varžybose. 2018–2019 m. sezone iškovojo savo pirmąjį pasaulio taurės medalį asmeninėse rungtyse – buvo trečias sprinte Nove Meste. 2019 m. debiutavo pasaulio čempionate Estešunde, o 2021 m. pasaulio čempionate Pokljukoje tapo čempionu sprinte.
Asmeninis gyvenimas
Nevedęs, gyvena Estešunde kartu su Švedijos biatlonininke Hana Eberg.
Pasiekimai
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.
Pasaulio taurė
*nuo 2022–2023 sezono pasikeitė taškų skaičiavimo sistema
Jėgerio ataskaita
Jėgerio ataskaita – Karlo Jėgerio, 3/A operatyvinio būrio (EK 3), A operatyvinės grupės naikinimo būrio vado 1941 m. gruodžio 1 d. parengta ataskaita. Šis dokumentas yra vienas tiksliausių išlikusių kronikų, aprašančių individualaus operatyvinio būrio veiklą.
Asteriksas ir Obeliksas: misija Kleopatra
Asteriksas ir Obeliksas: misija Kleopatra  – 2002 m. prancūzų filmas, paremtas komiksų knyga Asteriksas ir Kleopatra (Astérix et Cléopatre), kurios autoriai René Goscinny ir Albert Uderzo. Tuo metu tai buvo brangiausias prancūzų filmams. Tai yra jau antra pilnametražė vaidybinio filmo ekranizacija, pirmoji Asteriksas ir Obeliksas prieš Cezarį (1999 m.). Filmą režisavo Alain Chabat, pagrindinius vaidmenis atliko Gérard Depardieu, Christian Clavier ir Monica Bellucci. Prancūzijoje į filmo seansus buvo parduota 14 557 020 bilietų. Šio siužetas nenutolęs nuo originalios komiksų knygos Asteriksas ir Kleopatra.
Siužetas
Egipto karalienė Kleopatra (Monica Bellucci) susiginčija su Romos imperatoriumi Julijumi Cezariu (Alain Chabat) teigdama, kad jos tauta vis dar didi, net jei faraonų laikai seniai praėję. Ji pasižada per tris mėnesius pastatyti Cezariui naujus rūmus. Kadangi visi jos architektai yra užimti kitais darbais ar yra per daug konservatyvūs, ši abejotina garbė atitenka architektui Numerobisui (Jamel Debbouze).
Jėgerio ataskaita
Šešių puslapių ataskaita buvo parengta penkiomis kopijomis, iš kurių išliko tik viena. Šiuo metu ji saugoma Lietuvos centriniame valstybės archyve, Vilniuje.
Asteriksas ir Obeliksas: misija Kleopatra
Siužetas
Numerobisas turi pastatyti rūmus ir tada bus apipiltas auksu, bet jei nepastatys – bus sušertas krokodilams. Jis prašo seno draugo druido Panoramikso (Claude Rich) iš Galijos pagalbos. Druidas moka išvirti stebuklingą gėrimą, kurį išgėręs žmogus tampa nepaprastai stiprus. Paskirti seno druido saugotojais ir pagalbininkais, Asteriksas (Christian Clavier) ir Obeliksas (Gérard Depardieu) lydi jį kelionėje į Egiptą.
Masivesi Dakuwaqa
Masivesi Dakuwaqa (g. 1994 m. vasario 14 d.) – Fidžio regbininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
Nuo 2015 m. atstovauja Tokatoka Westfield Dragons komandai. Tais pačiais metais pakviestas į Fidžio nacionalinę rinktinę.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Fidžio nacionaline regbio-7 komanda pasiekė finalą, kuriame rezultatu 43-7 nugalėjo Jungtinę Karalystę ir tapo olimpiniais čempionais. Tai pirmasis Fidžio olimpinis medalis.
Rokėnų kapinynas
Rokėnų kapinynas (Senovės karių kapai) – senovinė laidojimo vieta, rasta rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, vakariniame Rokėnų kaimo pakraštyje, ~100 m į vakarus nuo kapinaičių. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.
Kapinyne rasta (prieš II pasaulinį karą) žmonių kaulų ir įvairių IV–V a. radinių: antkaklės aukštais kūginiais galais, žalvariniai žiediniai antsmilkiniai su siaurėjančiais, į sraiginę įviją susuktais galais, žalvarinė pasaginė segė, apskriti kiauraraščiai kabučiai su lietiniais spurgeliais. Be to, 1966 m. rastas XVII a. antros pusės kapas bei 4 sidabriniai šilingai (3 – Gustavo II Adolfo, 1 – Zigmanto Vazos).
1966 m. Rokėnų kapinyną tyrė Istorijos instituto archeologai, vadovaujami Mykolo Michelberto. Dalis radinių saugoma Kauno istorijos muziejuje.
Luka Dončić
Luka Dončičius (g. 1999 m. vasario 28 d. Liublianoje, Slovėnijoje) – Slovėnijos krepšininkas, rungtyniaujantis NBA lygoje, Dalaso „Mavericks“ komandoje, ir Slovėnijos vyrų krepšinio rinktinėje.
Su rinktine 2017 m. tapo Europos čempionu. Būdamas 16 metų debiutavo Madrido „Real“ komandoje, tapdamas jauniausiu visų laikų komandos žaidėju pagrindinėje sudėtyje. Su „Real“ 3 kartus tapo ACB lygos čempionu, 2018 m. tapo šios lygos MVP, 2018 m. tapo Eurolygos čempionu, naudingiausiu reguliariojo sezono bei finalinio ketverto žaidėju. Buvo išrinktas į Eurolygos dešimtmečio komandą. 2018 m. NBA naujokų biržoje pašauktas 3 šaukimu Atlantos „Hawks“ ir iškeistas į Dalaso „Mavericks“. Tapo 2019 m. NBA lygos metų naujoku. Išrinktas į geriausių 2019–2020 m. NBA sezono žaidėjų penketuką.
Vaikystė
Gimė 1999 m. vasario 28 d. Liublianoje, Slovėnijoje. Tėvas – krepšinio treneris bei buvęs krepšininkas Saša Dončić. Krepšinį žaisti pradėjo būdamas septynerių. Visuomet žaisdavo prieš keleriais metais vyresnius žaidėjus, su kuriais galėjo konkuruoti dėl savo aukšto krepšinio intelekto. Vaikystėje mėgstamiausias Dončičiaus žaidėjas buvo Vassilis Spanoulis. Jo garbei vėliau žaidėjas pasirinko vilkėti 7 numeriu pažymėtus marškinėlius. Iš NBA krepšininkų mėgstamiausias buvo LeBronas Jamesas.
Krepšininko karjeros pradžia
Dončičius karjerą pradėjo žaisdamas Liublianos „Union Olimpija“ jaunimo komandoje. 2012 m. balandį laimėjo naudingiausio žaidėjo apdovanojimą U-13 „Lido di Roma“ turnyre, finale pelnydamas 54 taškus, sugriebdamas 11 kamuolių ir atlikdamas 10 rezultatyvių perdavimų.
2012 m. rugsėjį, būdamas 13 metų, pasirašė 5 metų trukmės kontraktą su Madrido „Real“. Į Madridą gyventi išvyko vienas, be šeimos, turėjo išmokti ispanų kalbą. Po gero pasirodymo „Real“ U-16 komandoje, žaidė klubo U-18 komandoje. 2014–2015 m. sezone žaidė už klubo rezervinę komandą, kurioje buvo vienas iš lyderių. Laimėjo 2015 m. Eurolygos jaunimo turnyrą, tapdamas jo MVP finale įveikus Belgrado „Crvena Zvezda“ komandą. miniatiūra|Luka Dončičius, 2014 m.
Žaidimas ACB ir Eurolygoje
2015 m. balandžio 30 d. tapo jauniausiu visų laikų „Real“ žaidėju, debiutavusiu ACB lygoje. Šiame sezone iš viso sužaidė 5 rungtynes, rinkdamas 1,6 taškų ir 1,2 atkovotų kamuolių vidurkį.
2015–2016 m. sezone tapo reguliariu žaidėju pagrindinėje „Real“ sudėtyje. Priešsezoninėse rungtynėse, būdamas vos 16 metų amžiaus, žaidė prieš NBA lygoje rungtyniaujančią Bostono „Celtics“ komandą. ACB lygoje šiame sezone rinko vidutiniškai po 4,5 taškus, 2,6 atkovotus kamuolius ir 1,7 rezultatyvius perdavimus, Eurolygoje – 3,5 taškus, 2,3 atkovotus kamuolius ir 2 rezultatyvius perdavimus.
2016–2017 m. sezone ACB lygoje sužaidė 42 rungtynes, per kurias vidutiniškai pelnydavo po 7,5 taško, sugriebdavo po 4,4 kamuolio ir atlikdavo po 3 rezultatyvius perdavimus. Eurolygoje tame pačiame sezone vidutiniškai įmesdavo po 7,8 taško, atkovodavo po 4,5 kamuolio ir atlikdavo po 4,2 rezultatyvaus perdavimo. Taip pat laimėjo Eurolygos kylančios žvaigždės apdovanojimą bei tapo geriausiu ACB lygos jaunu žaidėju.
2017–2018 m. tapo vienu iš svarbiausių žaidėjų tuometinėje „Real“ sudėtyje. Laimėjo geriausio mėnesio žaidėjo apdovanojimą 2017 m. spalį, tapdamas jauniausiu visų laikų jį laimėjusiu Eurolygos žaidėju. Tokį patį titulą Dončičius gavo ir ACB lygoje 2017 m. gruodžio mėnesį. Šiame sezone slovėnas atvedė Madrido klubą į triumfą Eurolygos finaliniame ketverte. Krepšininkas ne tik tapo Eurolygos čempionu, tačiau laimėjo ir Eurolygos finalinio ketverto naudingiausio žaidėjo apdovanojimą. Stipriausioje Europos lygoje taip pat laimėjo kylančios žvaigždės bei naudingiausio žaidėjo apdovanojimą, tapdamas jauniausiu žaidėju, gavusiu šį apdovanojimą, sezone rinkdamas vidutiniškai po 16 taškų, 4,9 atkovoto kamuolio ir 4,3 rezultatyvaus perdavimo. ACB lygoje šį sezoną taip pat tapo čempionu, geriausiu jaunuoju ir naudingiausiu sezono žaidėju.
NBA karjera
2018 m. balandį Luka Dončičius pateikė paraišką dalyvauti 2018 m. NBA naujokų biržoje. Joje 3 šaukimu buvo pašauktas Atlantos „Hawks“ komandos, tačiau iškart buvo iškeistas į Dalaso „Mavericks“ už Trae Young'ą ir būsimą pirmojo rato šaukimą. Dėl ilgo sezono Europoje nežaidė 2018 m. NBA vasaros lygoje.
Galingai debiutavęs NBA, tapo lapkričio mėnesio geriausiu naujoku Vakarų konferencijoje. Tokio pripažinimo Dončičius per debiutinį sezoną sulaukė iš viso 5 kartus. Dalyvavo 2019 m. NBA kylančių žvaigždžių rungtynėse. Taip pat vos nebuvo išrinktas į Visų žvaigždžių rungtynes, žiūrovų balsavime visoje lygoje nusileidęs tik LeBronui Jamesui. Šiame sezone laimėjo metų naujoko titulą, tapdamas tik antru europiečiu po Pau Gasolio, gavusiu šį apdovanojimą. Taip pat buvo išrinktas į geriausių NBA naujokų penketą. Sezone vidutiniškai rinko po 21,2 taško, atkovojo po 7,8 kamuolio ir atliko po 6 rezultatyvius perdavimus.
Dončičius buvo paskelbtas geriausiu 2019 m. lapkričio mėnesio Vakarų konferencijos žaidėju, tapdamas jauniausiu visų laikų žaidėju gavusiu tokį pripažinimą. „Sports Illustrated“ krepšininką paskelbė didžiausiu 2019 m. sporto atradimu. Šiame sezone jis buvo pirmąkart išrinktas dalyvauti NBA „Visų žvaigždių“ rungtynėse, tapdamas jauniausiu europiečiu žaidėju, žaidusiu šiose rungtynėse startiniame penkete. 2020 m. žaidėjas pirmą kartą dalyvavo NBA atkrintamosiose varžybose. Ten po atkaklios kovos jo atstovaujama „Mavericks“ 4 – 2 nusileido Los Andželo „Clippers“. Dončičius serijoje demonstravo įspūdingą sportinę formą, vidutiniškai rinkdamas po 31 tašką, 9,8 atkovotus kamuolius ir 8,7 rezultatyvaus perdavimo.
2020–2021 m. atkrintamosiose Dončičiaus „Mavericks“ vėl susitiko su Los Andžėlo „Clippers“. Nors iš pradžių „Mavericks“ pirmavo 2-0, galiausiai pasikartojo praeitų metų scenarijus – „Clippers“ vėl tapo serijos nugalėtojais. Krepšininkas vėl buvo įspūdingas – 7 rungtynių serijoje rinko 35,7 taškus, 7,9 atkovotus kamuolius ir 10,3 rezultatyvius perdavimus.
Karjera nacionalinėje rinktinėje
Nors buvo įkalbinėjamas atstovauti Ispanijai, nusprendė atstovauti Slovėnijos vyrų krepšinio rinktinei 2017 m. Europos vyrų krepšinio čempionate, kuriame tapo Europos čempionu. Taip pat buvo išrinktas į geriausių čempionato žaidėjų penketą. Turnyre fiksavo 14,3 taško, 8,1 atkovoto kamuolio bei 3,6 rezultatyvaus perdavimo vidurkius.
2020 m. Tokijo olimpinių žaidynių atrankos turnyre Kaune Dončičius su Slovėnijos rinktine atrankos finale įveikė Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę ir pirmą kartą Slovėnijos istorijoje atvedė šalį į olimpinį krepšinio turnyrą. Finale jis surinko 31 tašką, 11 atkovotų kamuolių ir 13 rezultatyvių perdavimų. Olimpiniame turnyre debiutavo surinkdamas 48 taškus pergalėje prieš Argentiną. Tai – antras pagal dydį surinktų taškų skaičius olimpinių žaidynių krepšinio istorijoje. Nors Slovėnijos rinktinė nukeliavo iki pusfinalio, pralaimėjo ir jame (prieš Prancūziją), ir sekančiose rungtynėse dėl trečios vietos (prieš Australiją), likdama be medalių. Dončičius buvo išrinktas į simbolinį geriausių turnyro žaidėjų penketuką.
2022 m. Europos krepšinio čempionato susitikime su Prancūzija L. Dončičius pelnė 47 taškus (9/12 dvit., 6/11 trit., 11/12 baud.) ir pasiekė antrą geriausią rezultatą pagal pelnytus taškus Europos čempionate (po Edžio Teranso, 63 taškai 1957 m.).
Lara Dickenmann
Karjera
Futbolą žaisti pradėjo Šveicarijoje. Studijavo JAV. Po studijų rungtyniavo Amerkoje.
Vėlesniais metais grįžo į Šveicariją. Rungtyniavo Prancūcijoje ir Vokietijoje.
Rinktinės
Kitados atstovavo Šveicarijos jaunimo rinktinėms.
2002–2018 m. buvo kviečiama į nacionalinę rinktinę.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Pirmas etapas
Legenda:
Stipriųjų grupė
Silpnųjų grupė
Pereinamosios rungtynės
-
Dergview nugalėjo varžovus bendru rezultatu 4-1 ir išsaugojo vietą pirmenybėse. -
2017–2018 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Taranto tarmė
Taranto tarmė (savivardis dialètte tarandíne, ) – italų kalbos tarmė. Paplitusi Pietų Italijoje, šiaurinėje ir centrinėje Apulijos dalyje, o labiausiai paplitusi Taranto mieste. Šia tarme kalba ir iš Taranto kilę italų imigrantai.
Istorija
Graikų kolonistai įkūrė Taranto miestą ir padarė didelę įtaką tiek žodynui, tiek morfosintaksei, todėl čia ilgam išliko labai savita tartis. Tarmėje aptinkama nemažai graikiškos kilmės žodžių.
Bizantijos ir lombardų laikotarpiais Taranto tarmėje pradėta dvibalsinti: trumpasis o pasikeitė į ue, o trumpasis e – į ie; be to, žodynas dar labiau praturtintas naujais žodžiais.
1071 m. normanai užkariavo Taranto miestą ir jo apylinkes. Svetimšaliai paveikė ir tarmę.
Iki 1400 m. poveikį darė ir angevinai, todėl dialektas buvo paveiktas prancūzų bei galų–italų kalbų.
1502 m. miestas atiteko Aragono karalystės valdovams ir buvo veikiamas katalonų kalbos.
Taranto miestas nuo seno buvo siejamas su Neapolio karalyste ir jos gyventojais, kurie kalbėjo neapoliečių kalba, kuri paaiškintų kai kuriuos žodžius, bendrus su neapolietiška tarme.
Pavyzdžiai
Taranto tarmės versija ir, palyginimui, italų kalbos variantas. <div style="float:left; width:40%; padding:1px; border: 1px solid blue; margin-left:15px; margin-right:15px;margin-bottom:15px; text-align:center; font-size: small"> ' U ' Mbierne de Dande (Claudio De Cuia)
' Mmienze ô camíne nuèstre de ' sta víte
ij ' me scè ' cchiève jndr ' a ' nu vòsch ' uscúre
ca ' a drètta vije addáne havè ' sparíte.
de ' stu vosche sarvagge e ' a strada stòrte
ca jndr ' o penzière me crèsce ' a pavúre.
Ma è tand ' amáre ch ' è pêsce d ' a morte;
ma pe ' ccundáre ' u bbéne ca truvéve,
hagghia parlà ' de quèdda mala sòrte.
Ije mo ' nò ssacce accum ' è ca m ' acchiève,
tand ' assunnáte stáve a qquèdda vanne
ca ' a vije veràce te scè ' ' bbandunéve.
Doppe ch ' havè ' ' rreváte tremelànne
già ' ngocchie a lle fenéte de ' sta chiàne,
ch ' angòre ô côre dè ' mattáne e affanne,
vedíve ' u cièle tutte a mmane-a-mmane
ca s ' ammandáve d ' a luce d ' u sole
ca ' nzignalèsce ' a strate a ogne crestiáne… <div style="float:right; width:40%; padding:1px; border: 1px solid blue; margin-left:15px; margin-right:15px;margin-bottom:15px; text-align:center; font-size: small"> Inferno – Canto I (Dante Alighieri)
Nel mezzo del cammin di nostra vita
mi ritrovai per una selva oscura,
ché la diritta via era smarrita.
Ahi quanto a dir qual era è cosa dura
esta selva selvaggia e aspra e forte
che nel pensier rinova la paura!
Tant ' è amara che poco è più morte;
dirò de l ' altre cose ch ' i ' v ' ho scorte.
Io non so ben ridir com ' i ' v ' intrai,
tant ' era pien di sonno a quel punto
che la verace via abbandonai.
Ma poi ch ' i ' fui al piè d ' un colle giunto,
là dove terminava quella valle
che m ' avea di paura il cor compunto,
guardai in alto e vidi le sue spalle
vestite già de ' raggi del pianeta
che mena dritto altrui per ogne calle…
<div style="float:left; width:40%; padding:1px; border: 1px solid blue; margin-left:15px; margin-right:15px;margin-bottom:15px; text-align:center; font-size: small"> ' U ' càndeche de le crijatúre de San Frangísche (Enrico Vetrò)
Altísseme, 'Neputènde, Signóre bbuéne,
Túje so' le làude, 'a glorie e ll’anóre e ogne bbenedizzióne.
A Tté súle, Altísseme, Te tòcchene,
e nnisciún’óme éte dègne de Te menduváre.
Lavudáte sije, Signóre mije, appríss’a ttutte le crijatúre Tóve,
ca jé llúče d’u ggiúrne, e nn’allumenìsce a nnúje cu jidde.
E jìdd’é' bbèlle e allucèsce cu sblennóre granne,
de Téje, Altísseme, annùče 'u valóre.
Lavudáte sije, Signóre mije, pe' ssòrem’a lúne e lle stèdde:
'ngíele l’hé crijáte lucénde, sobraffíne e vvalènde, e bbèdde.
Lavudáte sije, Signóre mije, pe' ffráteme 'u víende,
e ppe' ll’àrie, le nùvele, 'u chiaríme e ogne ttìjembe,
ca cu chìdde a lle crijatúre Tóve le fáče refiatà.
ca jé ùtele asséje, terragnóle, prizziósa e cchiáre.
Lavudáte sije, Signóre mije, pe' ffráteme 'u fuéche,
ca cu jìdde allumenìsce 'a nòtte:
Lavudáte sije, Signóre mije, p’a sóra nòstra màtra tèrre,
ca ne mandéne e nn’ènghie 'a vèndre,
e ccàcce numúnne de frùtte e ppúre fiúre d’ogne cculóre e ll’èrve.
Lavudáte sije, Signóre mije, pe' cchidde ca perdònene p’amóre Túve
E ssuppòrtene malatíje e ttrìbbule.
Vijáte a cchìdde ca l’honna ssuppurtà cu rrassignazzióne,
ca da Téje, Altísseme, honn’essere 'ngurunáte.
Lavudáte sije, Signóre mije, p’a sóra nostra morta d’u cuèrpe
ca da jèdde nisciún’ome ca refiáte po' scambáre:
uàje a cchìdde c’honna murè jind’a' le puccáte murtále;
vijáte a cchìdde ca jedde à dda truvà jind’a' Vulundà' Ttója Sandísseme,
ca a llóre 'a secònna mòrte no 'nge l’à ddà ffa' mále.
Lavudáte e bbenedecíte 'u Signóre mij' e dečíteLe gràzzie
E sservíteLe cu grànna devuzzióne. <div style="float:right; width:40%; padding:1px; border: 1px solid blue; margin-left:15px; margin-right:15px;margin-bottom:15px; text-align:center; font-size: small"> Canticle of the Sun (Francis of Assisi)
Tue so' le laude, la gloria e l’honore et onne benedictione.
Ad Te solo, Altissimo, se konfano,
et nullu homo ène dignu te mentovare.
spetialmente messor lo frate Sole,
lo qual è iorno, et allumeni noi per lui.
de Te, Altissimo, porta significatione.
Laudato si', mi Signore, per sora Luna e le stelle:
in celu l'ài formate clarite et pretiose et belle.
Laudato si', mi' Signore, per frate Vento
et per aere et nubilo et sereno et onne tempo,
per lo quale, a le Tue creature dài sustentamento.
Laudato si', mi' Signore, per sor Aqua,
la quale è multo utile et humile et pretiosa et casta.
Laudato si', mi Signore, per frate Focu,
per lo quale ennallumini la nocte:
ed ello è bello et iocundo et robustoso et forte.
Laudato si', mi' Signore, per sora nostra matre Terra,
la quale ne sustenta et governa,
et produce diversi fructi con coloriti flori et herba.
Aleksandras Rodūnonis
Aleksandras Rodūnonis (Raduinionis, Radunianis; g. ~1526 m. Rodūnioje (?) – m. 1583 m. Kaukėnuose) – liuteronų kunigas, vienas lietuviškos raštijos pradininkų.
Taranto tarmė
Pavyzdžiai
Laudato si', mi Signore, per quelli che perdonano per lo Tuo amore
Aleksandras Rodūnonis
Spėjama, kad gimė Rodūnioje, Gudijoje. Po 1545 m. atvykęs į Mažąją Lietuvą ir studijavęs Karaliaučiaus universitete. 1549 m. tapo Kaukėnų lietuvių parapijos kunigu.
Taranto tarmė
Pavyzdžiai
et sostengono infirmitate et tribulatione.
Aleksandras Rodūnonis
Martyno Mažvydo giesmyne „Giesmės Krikščioniškos“ (1570 m.) pateiktas Aleksandro Rodūnonio krikščioniškos 54 eilučių giesmės Giesmė apie večerę paskutinę pono Jėzaus Kristaus vertimas.
Taranto tarmė
Pavyzdžiai
Beati quelli ke 'l sosterranno in pace,
ka da Te, Altissimo, sirano incoronati.
Laudato si' mi Signore, per sora nostra Morte corporale,
guai a quelli ke morrano ne le peccata mortali;
beati quelli ke trovarà ne le Tue sanctissime voluntati,
ka la morte secunda no 'l farrà male.
Laudate et benedicete mi Signore et rengratiate
e serviateli cum grande humilitate..
Serbentai (Šalčininkai)
Serbentai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Pabarės, 1,5 km į šiaurę nuo Navakonių, pamiškėje, prie Dunojėlio upelio.
Istorija
XIX a. Serbentai (tada – Požečkovščizna) pab. buvo Šafranovičių valdas Lydos apskrities Eišiškių valsčiuje.
Gyventojai
thumb|left|290px|Kaimo senosios kapinės
Serbentiškis
Serbentiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Obelių.
Namibijos istorija
Namibijos istorija - Namibijos teritorijoje gyvenusių tautų ir egzistavusių valstybių istorija nuo seniausių laikų iki dabarties.
Ikikolonijinis laikotarpis
thumb|200px|Priešistoriniai [[koisanai|koisanų piešiniai uolose]]
Seniausiais šalies gyventojais laikomi koisanai, kurių tiesioginiai palikuonys yra bušmėnai, damarai, namai ir kt. Tūkstančius metų juos iš pietų ir rytų savo migracijų metu stūmė bantai. Dėl santykių su bantais dalis koisanų perėmė gyvulininkystę. Taip išsiskyrė dvi svarbiausios jų kultūrinės grupės: medžiotojai rinkėjai sanai ir gyvulių augintojai khoikhoi.
Bantų migracijų laikais šiaurėje apsigyveno žemdirbiai ovambai ir kavangai, kurie nesikėsino į sausringas koisanų teritorijas. Tačiau XVII a. atėję nomadai hererai iš pradžių apsistojo dabartinės Namibijos šiaurės vakarų teritorijose, o vėliau pradėjo migracijas į krašto gilumą, kariaudami su vietiniais koisanais.
Pirmieji europiečiai ištyrę regioną buvo Portugalijos keliautojai 1485 m. išsilaipinęs Diogo Cão ir 1486 m. Bartolomeu Dias. Tačiau, skirtingai nei į kai kurias kitas Afrikos vietas, atradusios šalies (šiuo atveju Portugalijos) pretenzijos į regioną nebuvo reiškiamos. Didelė dalis Namibijos pakrantės dėl savo nesvetingumo buvo pavadinta Pragaro krantu (vėliau pervardinta Griaučių krantu).
Namibija europiečių nebuvo tyrinėjama iki XIX a., tačiau XIX a. jos istoriją ėmė veikti įvykiai, vykę piečiau, t. y. dabartinės PAR teritorijoje. Ten susiformavus afrikanų tautai, vietiniai koisanai maišėsi su baltaisiais ir formavosi naujos mišrios spalvotųjų grupės. Tarp jų buvo oorlamai ir basteriai. Dėl britų užkariavimo, oorlamai migravo į dabartinės Namibijos teritoriją, kur susidūrė su hotentotais namais, o vėliau hererais. Jie įkūrė Vindhuko miestą. 1870 m. basteriai namų žemėse įkūrė Rehobotho respubliką.
Vokietijos Pietvakarių Afrika
thumb|200px|Hendrikas Vitbojus XIX a. į Namibijos pakrantes atvyko pirmieji pirkliai ir kolonistai, dauguma iš Vokietijos ir Švedijos. 1884 m. visa Namibija (išskyrus Volvį Bėjų, kuris buvo Britų imperijos kolonija) tapo Vokietijos imperijos kolonija, vadinamąja Vokietijos Pietvakarių Afrika (Deutsch-Südwestafrika). 1890 m. prie būsimosios Namibijos prijungtas Kaprivio ruožas, kuris leido Vokietijai priėjimą prie Zambezės ir kartu prie kitų savo kolonijų Rytų Afrikoje. Naujos kolonijos įkūrimas paskatino sparčią vokiečių imigraciją. Juos daugiausia masino krašto gamtiniai turtai, ypač deimantai.
Iš karto, kai tik Vokietija ėmė reikšti interesus regione, prasidėjo susidūrimai tarp kolonistų ir vietos gyventojų, pirmiausia hererų ir nama. Pastariesiems vadovavo lyderis Hendrikas Vitbojus. 1894 m. jis buvo priverstas pasirašyti protekcionizmo sutartį su Vokietija. Tačiau tai nestabilizavo situacijos, ir 1904 m. hererams užpuolus atokias fermas ir išžudžius pusšimtį kolonistų, kilo Hererų ir nama karai. left|thumb|200px|Vokietijos Pietvakarių Afrikos suvenyrai [[Svakopmundas|Svakopmunde]] Karų metu hererams vadovavo Samuel Maharero, o nama - Hendrikas Vitbojus. Sukilimas buvo numalšintas 1904 m. rugpjūtį, vadovaujant Lothar von Trotha, kai hererai buvo nugalėti Vaterbergo mūšyje. Kaip to pasekmę nuo 1904 m. iki 1907 m. kolonijinė vokiečių valdžia vykdė hererų ir namų genocidą, kurio metu buvo išžudyta 10 000 namų (pusė populiacijos) ir apytiksliai 65 000 hererų (apie 80 % visos populiacijos). Didelė dalis hererų buvo išstumti į atšiaurias Kalahario dykumos teritorijas, kur mirė iš troškulio ir bado. Tik nedidelei jų daliai pavyko migruoti į Britanijos kontroliuojamas teritorijas, kur jie gavo prieglobstį.
PAR kontrolė
thumb|200px|Namibijos bantustanai
1946 m. panaikinus Tautų Lygą bei sukūrus Jungtines Tautas, Pietų Afrika atsisakė senąjį mandatą pakeisti nauju JT Globojamų teritorijų susitarimu bei sumažino tarptautinį teritorijos administracijos kontroliavimą. Nors Pietų Afrikos vyriausybė ir norėjo 'Pietvakarių Afriką' įtraukti į šalies teritoriją, oficialiai to niekada nepadarė ir ją administravo kaip de facto 'penktąją provinciją' su baltųjų mažumos atstovavimu baltųjų Pietų Afrikos parlamente. PAR pavyzdžiu čia buvo įsteigti Bantustanai.
Stiprėjanti apartheido politika, sparti dekolonizacija Afrikoje, PAR kritika skatino ir Namibijos dekolonizaciją XX a. VII dešimtmetyje. PAR nesuteikiant nepriklausomybės, 1966 m. SWAPO, Namibijos liaudies išlaisvinimo armija, bei partizaninės grupuotės pradėjo Namibijos nepriklausomybės karą. Tačiau remiantis JT duomenimis, Pietų Afrika iki pat 1988 m. nesusilpnino krašto kontrolės.
Nepriklausomybė
thumb|180px|Sam Nudžoma, pirmasis Namibijos prezidentas Pereinamasis laikotarpis nepriklausomybės link prasidėjo 1989 m., o nepriklausomybė galutinai atgauta tik 1990 m. kovo 21 d. 1994 m. PAR panaikinus apartheidą, Namibija iš pastarosios atgavo svarbiausią šalies uostą Volvį Bėjų.
Pirmuoju šalies prezidentu išrinktas Sam Nudžoma iš SWAPO, kuri lieka pagrindine šalies partija. Tas pats prezidentas buvo perrinktas 1994 ir 1998 m., paskutiniajam perrinkimui buvo reikalingas Konstitucijos pataisymas. 2005 m. buvo išrinktas antrasis šalies prezidentas (irgi SWAPO atstovas) - Hifikepunye Pohamba.
Valstybingumą išsikovojusi šalis susidūrė su keletu svarbių problemų. Viena jų buvo žemės reforma, siekianti perdalinti žemes: kolonijinėje Namibijoje 75 proc. žemės kaupėsi maždaug 20 proc. gyventojų rankose. Tačiau šalyje nebuvo imtasi tokių drastiškų priemonių kaip Zimbabvėje, ir reforma vyko lėtai, bet nuosekliai.
Radiškio tiltas
Radiškio tiltas stūkso apie 56 km atstumu nuo Šventosios žiočių. Artimiausas tiltas aukštupyje Šventąją kerta Kavarsko hidroelektrinės prieigose (Anykščių raj.), žemupyje – magistralėje   prie Ukmergės.
Apisai Domolailai
Apisai Domolailai (g. 1989 m. balandžio 16 d.) – Fidžio regbininkas, olimpinis čempionas.
Radiškio tiltas
Istorija
Po Pirmojo pasaulinio karo sugriovimų, 1920 m. vasarą pastatytas laikinas tiltas per Šventąją. Ukmergės kelių rajono darbuotojams dėl jo teko patirti nemažai rūpesčių. Ant Ukmergės – Utenos plento stovėjęs tiltas 1919 m. buvo sudegintas karo veiksmų metu. Tiltui atstatyti paskirtas Krašto apsaugos ministerijos inžinierius Bazarevskis. Jis visiškai nemokėjo lietuviškai ir negalėjo susikalbėti su darbininkais, todėl į jo vietą buvo atsiųstas inžinierius Rygeris. Susisiekimo ministras V. Čarneckis, turėdamas omenyje šį atvejį, konstatavo, jog „dabar dėl žmonių trūkumo atsieina daugelyje atvejų atsižvelgti į žmonių darbo žinojimą, o ne į jų kalbą, su tuo ypač prisieina skaitytis technikos srityje, kur lietuvių specialistų trūksta“.
Apisai Domolailai
Biografija
2012 m. pakviestas į Fidžio nacionalinę rinktinę.
Radiškio tiltas
Istorija
1919 m. rugsėjo mėnesį jau stovėjo greitosiomis pastatytas laikinas tiltas. Jis buvo be turėklų, reikiamų užtvarų ant senojo sudegusio tilto liekanų, įspėjamųjų ženklų, todėl jau netrukus, lapkričio mėnesį, vos neįvyko nelaimė. Patamsyje ant sugriauto tilto užvažiavo ir vos nenukrito į upę Santarvės (Antantės) karinės misijos automobilis, kuriame buvo vienas iš misijos vadovų papulkininkis Talentas.
Radiškio gelžbetoninis tiltas per Šventąją iškilo 1923 m. pagal inžinieriaus Prano Markūno projektą. Tai buvo pirmasis nepriklausomoje Lietuvoje savo jėgomis pastatytas naujas tiltas – 95 m ilgio, 12 m aukščio ir 7 m pločio. Kitais duomenimis, 1923 m. pastatytas Radiškių tiltas buvo 97,90 m ilgio, 8 m aukščio, 7 m pločio.
2009 m. AB „Panevėžio keliai” platino magistralinio kelio ruožą bei rekonstravo tiltą ir šalia esantį kelių viaduką.
Konstrukcija
Tiltas gelžbetoninis, sijinis, keturių angų. Perdanga sumontuota iš surenkamųjų elementų (tėjinio skerspjūvio sijų), remiasi į rygeliais sujungtas apvalaus skerspjūvio kolonas. Važiuojamoji dalis dviejų eismo juostų, su plačiais kelkraščiais. Yra siauri šalitilčiai pėstiesiems.