cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antanas Makačinas
Biografija
Grįžęs į Lietuvą, 1946–1950 m. buvo Panevėžio Marijonų bažnyčios vargonininkas, 2-osios vidurinės mokyklos ir Mokytojų seminarijos muzikos mokytojas. 1951–1954 m. – Respublikinių mokytojų namų meno vadovas ir mišriojo choro dirigentas Vilniuje. Į chorą subūręs apie 80 sostinės pedagogų, juos išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, koncertavo Vilniuje, Kaune, Minske, Leningrade, Taline, Rygoje. Mokytojavo Vilniaus vidurinėse mokyklose ir vadovavo moksleivių chorams. Sūnus Teisutis Makačinas – žinomas kompozitorius, Lietuvos muzikos akademijos profesorius.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Šruti
Šruti ( – 'išgirsta') – šventųjų tekstų rinkinys, sudarantis hinduizmo kanoną, vienas iš trijų dharmos šaltinių. Į šruti patenka labai skirtingi tekstai – nuo ankstyvųjų vedizmo himnų iki vėlyvųjų Upanišadų filosofinių apmąstymų. Šruti atskiriami nuo kitų svarbių moralės įstatymų Smriti (smṛti), kuriuose yra konkretūs, žmonių nustatyti nurodymai. Šruti laikomi visiškai dieviškos kilmės tekstais, kurie dievų buvo perduoti pirmiesiems rišiams.
Šruti kanonas
Šruti kanoną sudaro:
Veliuonos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Interjeras
'''Veliuonos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia''' – katalikų bažnyčia Veliuonos miestelyje, Nemuno dešiniajame krante, prie Vilkijos-Jurbarko kelio.
Bažnyčia renesansinė, turi gotikos bruožų. Valstybės saugomas architektūrinis ir sakralinis paminklas (unik. kodas ). Priešais bažnyčią stovi Vytauto paminklas, parapijos kapinėse – Zaleskių koplyčia.
Parapija garsėja Žolinės atlaidais.
Istorija
Parapiją Veliuonoje 1421 m. įsteigė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. Jai dovanoti Rūsteikonys. Bažnyčiai 1554 m. dovanoti Girdžių, Gudelių ir Pavidaujo, 1616 m. – Kavolių, Papiškių, 1665 m. – Klangių kaimai. 1579 m. minima parapinė mokykla (veikė ir XVII a.). Apie 1592–1597 m. Veliuonoje nebuvo kunigo. Tada iš bažnyčios buvo atimta beneficinė žemė. 1616 m. padidinta bažnyčia ir parapija.
1636–1644 m. Albrechtas Stanislovas Radvila pastatė naują mūrinę bažnyčią (konsekravo vyskupas Jurgis Tiškevičius 1644 m.). 1686 m. K. Chšenavičius jai skyrė 10 000 auksinų. 1703 m. minima naujai įsteigta parapinė mokykla (su pertraukomis veikė iki 1863 m.).
1814 m. kapinėse Zaleskiai pastatė mūrinę koplyčią. 1815–1831 m. Veliuonoje klebonavo Kiprijonas Nezabitauskis-Zabitis (1779-1837), lietuvių poetas, vertėjas. Už 1831 m. sukilimo rėmimą perduotas karo lauko teismui. 1832 m. jis pabėgo iš Lietuvos. Teismo kaltinti ir Veliuonos vikarai J. Lidžius bei V. Rimdeika išteisinti.
1841 m. Veliuonoje gyveno 3 kunigai, parapijai priklausė 50 valakų žemės. Vyskupui Motiejui Valančiui apie 1860 m. pavyko parapijoje įgyvendinti beveik visišką blaivybę. 1864–1870 m. parapijos vikaras buvo Antanas Juška-Juškevičius. Jis čia surinko daug liaudies dainų ir dalį jų 1870 m. išspausdino knygoje „Svotbinė rėdą veliuoniečių lietuvių“. 1885 m. suburtas bažnytinis choras. Jam 30 metų vadovavo vargonininkas Jonas Kumetis.
1887 m. pristatytas priebažnytis, užmūrytos šoninės durys. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia apgadinta. Klebonas Z. Polonskis ją suremontavo. Pristatyta medinė bokšto dalis. 1937 m. įrengta parapijos salė.
2014–2016 m. vyko bažnyčios remontas. Jo metu restauruoti pamatai ir fasadai, išsaugant autentiškus jų konstruktyvus ir stilistiką. Atkurtos bažnyčios lauko durys, restauruotas fasadų plytų mūras ir tinko apdaila. Perdažyti fasadai. Restauruota Švč. Mergelės Marijos skulptūrėlė pagrindinio fasado nišoje ir kryžius rytiniame fasade. Sutvarkytos bažnyčios šventoriaus takų dangos ir pagrindiniai šventoriaus vartai. Bažnyčios viduje įrengta sanuojančio tinko („sugeriančio“ druskas) sistema.
Architektūra
Bažnyčia renesansinė, turi gotikos bruožų, mūrinė, stačiakampio plano, halinė. Jos apsidė pusapskritė, zakristija dviaukštė, bokštas kvadratinis. Vidus 3 navų, skliautuotas, įrengti 7 altoriai. Šventoriaus tvora mūrinė. Šventoriuje palaidotas klebonas Pranciškus Matulaitis (1920-1992).
Yra Petro Kalpoko paveikslų, nutapytų 1920-1921 m., dailininko M. E. Andriolio "Šv. Juozapo" paveikslas, kurį jis tapė 1864 m. pabėgęs iš kalėjimo (pasodintas už dalyvavimą 1863 m. sukilime. Vertingiausias meno kūrinys - XVI a. I ketv. sukurta medinė gotikinė Švč. Marijos su Kūdikiu skulptūra, dar vadinama "Veliuonos madona", šiuo metu eksponuojama Nacionaliniame M.K.Čiurlionio dailės muziejuje Kaune. Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus Kaune 1909 m. pagaminti vargonai.
Eliotas Smitas
thumb|right|Eliotas Smitas koncerte, 1997 m. Steven Paul Smith (1969 m. rugpjūčio 6 d. – 2003 m. spalio 21 d., geriau žinomas kaip Elliott Smith) – amerikiečių dainų autorius ir atlikėjas.
Pagrindinis instrumentas buvo gitara, tačiau jis puikiai grojo pianinu, klarnetu, bosine gitara, lūpine armonikėle bei būgnais. Smito vokalinis stilius buvo labai charakteringas, pasižymintis švelni, nostalgišku skambėjimu ir daugelio takelių jungimu vokalinės harmonijos kūrimui.
Jis gimė vidurio vakaruose, užaugo Teksase, o didžiąją dalį gyvenimo praleido Portlende, Oregone. Keletą metų pagrojęs roko grupėje Heatmisers, 1994 m. Eliotas Smitas pradėjo solinę karjerą albumais studijose „Cavity Search“ ir „Kill Rock Stars“. 1997 m. pasirašė kontraktą su didele leidybine firma „DreamWorks Records“, kurioje įrašė du albumus. Smitas įgavo visuotinį pripažinimą, kai jo daina „Miss Misery“, parašyta filmui „Gerasis Vilas Hantingas“, 1998 m. buvo nominuota Oskarui kaip geriausia originali daina.
Dainininkas daugelį metų kovojo su depresija, priklausomybe nuo alkoholio bei narkotikų, šios temos dažnai atsirasdavo jo dainų tekstuose. Eliotas Smitas mirė 2003 m., būdamas 34 metų amžiaus, nuo dviejų, tikriausiai jo paties padarytų žaizdų krūtinėje. Iki šiol nėra tvirtų savižudybės įrodymų. 2004 m. „ANTI-records“ išleido albumą „From a Basement on the Hill“, kuriam Eliotas Smitas dainas kūrė nuo 2000 m.
Mokslinės informacijos institutas
Mokslinės informacijos institutas, MII (, sntr. ISI) yra privati įstaiga, teikiant mokamas paslaugas, susijusias su citavimo indeksais, mokslinių publikacijų vertinimais bei tokios informacijos paieška. Paslaugos teikiamos dažniausiai mokslininkams, bibliotekoms, leidykloms.
Institutas buvo įsteigtas 1960 m. Filadelfijoje, JAV.
1992 Thomson Scientific tapo instituto savininku.
MII administruoja duomenų bazę, kurioje fiksuojami straipsniai iš tūkstančių mokslinių žurnalų kartu su cituojama literatūra. Įtrauktiems į duomenų banką žurnalams taikomi griežti reikalavimai.
Visų žurnalų sąrašas (Masterlist) yra viešai prieinamas – jame ieškoti informacijos galima pagal kokią nors sritį.
Pažymėtina, kad MII (sudaromas, pvz., ISI) sąrašas, nors ir yra plačiausiai žinomo citavimo sąrašas, tačiau nėra vienintelis, pagal kurį galima būtų spręsti apie mokslo publikacijų lygį.
Paslaugos
MII teikiamos paslaugos yra šios:
MII ir Lietuva
Lietuvoje MII laikomas vienu pagrindinių kriterijų, vertinant šalies mokslininkų ir įstaigų veiklą, jos lygį. Priklausomai nuo užimamų pareigų yra nustatyti reikalavimai per tam tikrą laiką publikuoti tam tikrą skaičių straipsnių mokslo žurnaluose, įtrauktuose į MII sąrašą.
Anksčiau netgi įstaigos ar projektų finansavimas galėjo priklausyti nuo tokių MII straipsnių skaičiaus. Nuo 2006 m. humanitarinių ir socialinių mokslų mokslininkų veiklos rezultatams vertinti netaikomas MII.
Iš Lietuvoje leidžiamų mokslinių leidinių jau 2004 m. į MII sąrašą pateko žurnalas Baltic Astronomy.
Jonas Juodišius (1892)
Jonas Juodišius (1892 m. birželio 18 d. Ropyduose, Barzdų valsčius, Šakių apskritis – 1950 m. gruodžio 18 d. Abezėje, Komija) – Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas.
Biografija
1913 m. baigęs Vilkaviškio gimnaziją, studijavo matematiką Peterburgo universitetete. 1916 m. gegužės 25 d. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę ir paskirtas į 2-ąjį parengiamąjį batalioną Caricyne. 1916 m. gruodžio 8 d. baigė pėstininkų karo mokyklą Odesoje. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, 1917 m. birželio mėn. paskirtas 289-ojo atsargos pėstininkų pulko 4 kuopos jaunesniuoju karininku.
1918 m. grįžo į Lietuvą, dėstė matematiką Šakių gimnazijoje. Nuo 1919 m. sausio 26 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. balandžio mėn. – 1920 m. sausio mėn. dalyvavo kovose su bolševikais. 1922 m. spalio mėn. baigė Aukštesniuosius karininkų kursus (II laida). 1922–1925 m. baterijos vadas, pulko vado padėjėjas (pavaduotojas), ėjo pulko vado pareigas.
1925–1929 m. studijavo Belgijos karo akademijoje (École de guerre) Briuselyje. 1929 m. pulkininkas leitenantas. 1930–1934 m. Kauno karo mokyklos inspektorius, dėstė karo istoriją ir taktiką. 1934 m. pulkininkas, 1934–1939 m. Ketvirtojo artilerijos pulko vadas. 1939 m. birželio mėn. brigados generolas. 1939–1940 m. Kauno karo mokyklos viršininkas.
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 29 d. atleistas iš Karo mokyklos viršininko pareigų ir paskirtas Vilniaus pėstininkų karo mokyklos etatiniu lektoriumi. Nuo 1940 m. rugsėjo 2 d. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 179-osios divizijos artilerijos viršininkas, 1941 m. generolas majoras. 1941 m. birželio 10 d. išsiųstas į artileristų kursus Maskvoje, vėliau Gorkyje, ten 1941 m. birželio 28 d. naktį suimtas kartu su 15 Estijos bei 13 Latvijos karininkų ir išvežtas į Lamos lagerį Norilske, Krasnojarsko krašte.
1942 m. rugsėjo 5 d. SSRS Ypatingojo pasitarimo prie NKVD nuteistas 10 metų kalėti. 1942–1943 m. žiemą gulėjo Norilsko lagerių centrinėje ligoninėje, kur gydėsi Lamos lageryje sulaužytą koją. Po to liko invalidu. 1944 m. liepos mėn. perkeltas į Potmos lagerį (Mordovija). 1946 m. perkeltas į Abezės lagerį Komijoje. 1950 m. gruodžio 18 d. žuvo lageryje Abezėje.
Sūnūs: smuikininkas Paulius Juodišius, restauratorius Jonas Juodišius. 1991 m. sūnūs tėvo garbei Abezėje pastatė paminklą.
Albacete Balompié
Albasetės „Balompié“ – Ispanijos futbolo klubas iš Albasetės.
Istorija
1991 m. pirmą kartą pateko į elito divizioną. Jame išsilaikė penkis sezonus.
2003 m. grįžo į elitą. Tą kartą išsilaikė du sezonus.
2020–2021 m. Segunda División buvo užimta 22 vieta iš 22 dalyvių ir ekipa iškrito į naujai sukurtą trečios pakopos lygą Primera División RFEF.
Brizas
thumb|250px|A: jūros brizas (dieną), B: sausumos brizas (naktį)
Brizas ( – silpnas vėjas, angl. breeze, vok. Seewind) – vėjas, du kartus per parą keičiantis kryptį ir pučiantis jūrų, didžiųjų ežerų, tvenkinių, didelių upių pakrantėse. Dieną sausuma įšyla labiau ir greičiau negu vandens telkinys ir virš jos susidaro žemesnis slėgis. Todėl jūros (dar kitaip vadinamas dienos) brizas pučia nuo vandens telkinio į sušilusį krantą. Naktį vyksta priešingas procesas, kuomet vėjas pradeda pūsti nuo kranto link vandens telkinio, tai vadinama sausumos brizu.
Brizo susidarymas
Brizinė cirkuliacija susiformuoja, kai įsivyrauja temperatūriniai kontrastai tarp sausumos ir jūros. Dėl Saulės spinduliuotės poveikio, mažesne albedo reikšme pasižymintis paviršius įšyla stipriau. Labiau išauga ir virš jo esančio oro temperatūra. Įšilęs oras kyla į viršų tol, kol pasiekia pastoviai statifikuotą atmosferos sluoksnį. Ten jis diverguoja ir pradeda judėti vėsesnio oro link, nes šiltame ore padidėjus atstumui tarp izobarinių paviršių formuojasi vėsesnio oro link nukreiptas horizontalus barinis gradientas. Kylant orui į viršų prie pat žemės paviršiaus susidaro žemesnio slėgio sritis, o orui leidžiantis, virš vėsesnio paviršiaus susidaro aukštesnio slėgio sritis. Taigi prie pat žemės oras pradeda judėti šiltesnio paviršiaus link, kur jis šyla ir pradeda kilti į viršų. Tokiu būdu susidaro uždara terminė cirkuliacija, kurios stiprumas ir kartu vėjo greitis priklauso nuo paviršių terminio kontrasto. Kitaip sakant: Diena vanduo šaltas, o sausuma šilta, o naktį sausuma šalta, o vanduo šiltas.
Palankiausios sąlygos brizinei cirkuliacijai formuotis susidaro saulėtomis, giedromis dienomis. Kuomet vyrauja silpnas geostrofinis vėjas bei anticikloninė cirkuliacija. Taip pat didelės įtakos turi prie kranto priartėjančios šaltosios jūros srovės.
thumb|right|441px|Jūros brizo fronto susiformavimo schema.
Jūros brizo frontas
Jūros brizo fronto konvergencija, susidaranti jūrinio oro priekinėje dalyje, įvyksta kai tankesnis jūrinis oras išstumia šiltą orą, buvusį virš sausumos. Kylantis šiltas oras gali lemti debesų ruožo susidarymą palei frontinę ribą, kuri gali inicijuoti popietės audrą. Kuomet tankesnis oras (esantis virš šaltesnio vandens) skverbiasi gilyn į sausumą, jis gravitacijos dėka yra stumiamas žemyn. O mažiau tankų orą, esantį virš sausumos, stumia į viršų. Tuomet ši ryški riba, susidariusi dėl didelių skirtumų tarp oro temperatūros virš sausumos ir vandens, vadinama jūros brizo frontu. Šio fronto vystymosi principai yra panašūs į šaltojo fronto. Todėl kartais gali būti painiojami.
Jūros brizo frontas lemia temperatūros kritimą bei vėjo krypties pasikeitimą. Jis atneša vėsų orą į sausumą, sumažindamas temperatūrą 5–20 ºC ir pakeldamas santykinį drėgnumą. Frontas yra šilumos srauto atsakas.
Jūros brizo storis yra mažiausias ties frontu, čia jis gali siekti mažiau nei 500 m storį. Taip pat teigiama, kad fronto aukštis yra atvirkščiai proporcingas priešiniam vėjui.
Liubomiras Laucevičius (1905)
Liubomiras Laucevičius (1905 m. sausio 12 d. Švobiškis, Joniškėlio valsčius – 1993 m. birželio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Brizas
Sausumos brizas
Sausumos brizas, arba kitaip vadinamas nakties brizas, susiformuoja dėl nakties metu susidariusių temperatūros skirtumų tarp sausumos ir vandens. Kadangi sausuma atvėsta greičiau negu jūros vanduo (dėl savitosios šiluminės talpos), susidaro negilus mezo-masto slėgio gradientas, kuomet aukštesnis slėgis esti virš sausumos nei virš jūros. Paprastai sausumos brizas yra silpnesnis nei jūros brizas, tiek savo greičiu, tiek išsivystymo aukščiu.
Liubomiras Laucevičius (1905)
Biografija
1933 m. baigęs Vienos universitetą iki 1945 m. dirbo Kazlų Rūdoje. 1945–1987 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1951–1984 m. Hospitalinės terapijos, 1984–1987 m. terapijos katedros vedėjas, nuo 1963 m. medicinos mokslų daktaras, 1965 m. profesorius. 1964–1971 m. dar ir Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto direktorius.
Brizas
Brizinė cirkuliacija Lietuvoje
Brizai Lietuvos pakrantėje paprastai susidaro balandžio – rugpjūčio mėnesiais, kai temperatūros skirtumas tarp jau spėjusio įkaisti žemyno ir dar vėsios jūros esti didžiausias.
Liubomiras Laucevičius (1905)
Biografija
Tyrė raumenų ligas, kepenų cirozę, skausmo patogenezę, hipertoninę ligą.
Brizas
Brizinė cirkuliacija Lietuvoje
Dažniausiai vyraujančios vėjo kryptys prieš pradedant pūsti jūros brizui būna RPR, PR, R ir ŠR. Jūros brizo metu daugiausiai vyrauja VŠV, ŠV, VPV, ŠŠV kryptys. Vidutinis vėjo greitis 3–5 m/s, o stipriausiai pasireiškia popiečio valandomis, kuomet kontrastas tarp jūros ir sausumos esti didžiausias. Pereinamuoju laiku, kai brizinė cirkuliacija keičia savo kryptį, vėjas gali nurimti iki 1 m/s arba štilio. Sausumos brizas dažniausiai prasideda tarp saulėlydžio ir 6 val. po jo. Nakties brizo metu vėjas paprastai būna silpnesnis nei 4 m/s, PR, RPR bei R krypties.
Liubomiras Laucevičius (1905)
Biografija
Sūnus gydytojas Aleksandras Laucevičius.
Įvertinimas
1969 m. LSSR valstybinė premija
Latveliškiai
Latveliškiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kriukų.
Islandijos futbolo varžybos 2003 m.
Islandijos futbolo varžybos 2003 m.
Ąžuolynė (Tauragė)
Ąžuolynė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Tauragės. Kaimas yra prie Trumpės ir Trumpikės upelių santakos.
Guntino II senosios kapinės
Guntino (Kuinelių) II senosios kapinės, vadinamos Marų kapeliais – neveikiančios kapinės šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Guntino kaime (Skuodo seniūnija), 0,97 km į šiaurės vakarus nuo tilto per Guntino upelį kelyje Skuodas–Mažeikiai.
Kapinės
Neveikiančios, įrengtos kaimo žemių pietinėje dalyje, laukuose tarp pagrindinio kaimo kelio ir Guntino upelio. Ovalo plano, 45 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 41 m pločio.
Teritorijos plotas – 0,16 ha.
0,7 km į pietvakarius yra Guntino (Kuinelių) senosios kapinės.
Istorija
Veikė XVII–XIX a., laidoti Kuinelių (Guntino) kaimo gyventojai. Vadinamos Marų kapeliais. Kapinėse stovėjo keli aukšti kryžiai.
1976 m. žvalgė Ignas Jablonskis.
Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Latveliškiai (reikšmės)
Latveliškiais vadinami kaimai:
Kongming žibintas
Tradiciniai žibintai gaminami iš bambuko karkaso, aptraukto ryžių popieriumi. Varpo formos apačioje montuojama žvakė (ar pan.), kuri degdama kaitina viduje esantį orą.
Pirmas tokį žibintą panaudojo senovės Kinijos kariuomenės strategas Zhuge Liang.
Pasak sinologo ir istoriko brito Joseph Needham, kinai su tokio pobūdžio aparatais eksperimentavo dar III a. pr. m. e.
Kongming žibintai leidžiami Kinijoje rudens vidurio ir žibintų švenčių metu.
Dėl savo švytėjimo, greito ir ilgo skrydžio dažnai klaidingai palaikomas NSO.
Bažnyčios žinios
Bažnyčios žinios – Lietuvos Katalikų Bažnyčios Informacijos centro leidinys, einantis nuo 1996 m. sausio 16 d. Vilniuje.
Istorija
Steigėja Lietuvos vyskupų konferencija. Leidžiamas 2 kartus per mėnesį. Tiražas 1300 egz.
Vyr. redaktorius G. Žukas.
Vilkėnas I
Vilkėnas I (arba tiesiog Vilkėnas) – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Švėkšnos centro; teka upeliai Švėkšnalė ir jos intakas Vilkė. Eina kelias. Yra Vilkėno tvenkinys ir miškelis vadinamas žvėrynu. Ribojasi su Vilkėno, Vilkėno II, Šiaulių, Nikėlų, Kalkiškės, Pavilnučio kaimais ir Švėkšnos miesteliu.
Kaime yra Švėkšnos sanatorinė mokykla, keli mokyklos dirbančiųjų gyvenamieji daugiabučiai namai, Vilkėno dvaro rūmai (pastatydinti 1880–1887 m. grafų Pliaterių), Vilkėno parkas (10 ha), Švėkšnos parapijos kapinės, Vilkės ir Švėkšnalės santaka, vandens malūnas, kuris pritaikytas restoranui ir viešbučiui, pirtis, senosios Švėkšnos kapinės, paminklinė kapinių koplyčia.
Istorija
1695 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje minimas Vilkėno dvaras. 1820 m. padalijus Švėkšnos dvaro valdą, įkurtas savarankiškas Vilkėno dvaras. 1843 m. grafo P. Pliaterio iniciatyva užtvenkta Švėkšnalė, pastatytas vandens malūnas. 1848 m kapinėse palaidotas rašytojas Simonas Stanevičius. 1850 m. kapinėse pastatyta dabartinė koplyčia. 1879 m. kapinės aptvertos mūro siena ir pastatyti akmeniniai vartai. 1891 m. potvynio vandeniui pralaužus užtvanką, restauruotas malūnas.
1936 m. malūne pastatytas dyzelinis motoras, kuris buvo naudojamas pritrūkus vandens. 1946 m. dvare buvo įsteigti Švėkšnos vaikų namai. 1958 m. buvęs dvaro arklidės pastatas rekonstruotas ir pritaikytas mokyklai. 1959 m. Švėkšnos vaikų namai perorganizuoti į Švėkšnos internatinę mokyklą. 1964 m. malūnas nustojo veikti. 1967 m. Švėkšnos mokykla-internatas buvo perorganizuotas į Švėkšnos sanatorinę mokyklą-internatą, pastatytas keturaukštis vaikų gyvenamasis pastatas.
1974 m. malūne įrengtas kambarys, kuriame filmuota filmo „Atpildo diena“ (režisieriai – Stasys Motiejūnas, Algimantas Puipa) epizodai. 1978 m. malūną nupirko Klaipėdos mėsos kombinatas, paruoštas rekonstrukcijos projektas. 1979 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. 1984 m. kapinėse pastatytas paminklas (autorius Vytautas Majoras) rašytojui Simonui Stanevičiui. 1988 m. suremontuota kapinių koplyčia.
1993 m. rūmai ir parkas grąžinti Platerių paveldėtojai Platerienei Laimei Felicijai. 1995 m. po malūno kapitalinio remonto jame įrengtas viešbutis ir restoranas. 1996 m. Švėkšnos sanatorinės mokyklos internatas pervadintas Švėkšnos sanitorine internatine mokykla. 1997 m. Vilkėno I kaime buvo 34 ūkiai, 198 gyventojai (kartu su sanatorinės intarnatinės mokyklos mokiniais). 2005 m. pakeistas Švėkšnos sanitorinės internatinės mokyklos pavadinimas į Švėkšnos sanatorinę mokyklą. 2006 m. Švėkšnos sanatorinės mokyklos steigėjo funkcijas iš Švietimo ir mokslo ministerijos perduotos Klaipėdos apskrities viršininkui.
Sent Vinsentas ir Grenadinai
Sent Vinsentas ir Grenadinai – salų valstybė Karibų jūroje.
Istorija
Pirmieji salų gyventojai buvo indėnai karibai. Europiečiai Sent Vinsento apylinkėse plaukiojo nuo 1498 m. (Kristupas Kolumbas), bet dėl nuožmaus karibų priešinimosi, salų nekolonizavo. Tik 1719 m. prancūzai pradėjo Sent Vinsento kolonizaciją. Tačiau anksčiau čia atsikraustė juodaodžiai, kurie čia pateko sudužus laivui ar pabėgę iš vergijos Barbadose. Jie susimaišė su vietiniais gyventojais ir sudarė garifūnų etninę grupę.
XVIII a. prancūzai saloje augino tabaką, kavą, cukranendres, indigažoles, medvilnę. Dirbti plantacijose įvežti vergai iš Afrikos. Pagal 1763 m. Paryžiaus sutartį, Sent Vinsentas atiteko britams. Jų kolonizacijai vietiniai gyventojai intensyviai priešinosi. 1779 m. salą užėmė prancūzai, bet 1783 m. ji vėl grąžinta britams. 1783–1796 m. Žozefo Šatojė vedami ir prancūzų palaikomi garifūnai rengė sukilimus prieš kolonizatorius iš Anglijos, bet galiausiai neramumai numalšinti. Apie 5000 garifūnų iš Sent Vinsento ištremta į Roataną (dab. Hondūras). Vėliau iš ten jie paplito po beveik visą Centrinės Amerikos Karibų pakrantę.
1838 m. galutinai panaikinus vergiją, kolonija patyrė nuosmukį, žlugo cukraus verslas. XIX a. į salą kėlėsi imigrantai iš Indijos, Madeiros. 1902 m. Sufriero ugnikalnio išsiveržimas pražudė ~2000 žmonių.
1833 m. Sent Vinsento ir Grenadinų kolonija įjungta į Britų Priešvėjines salas. 1958 m. ši britų valda bandė jungtis į Vest Indijos federaciją. Tačiau šis projektas žlugo, ir 1962 m. vėl tapo atskira britų valda. 1969 m. valdai suteiktas asocijuotos šalies statusas, o 1979 m. šalis pasiekė nepriklausomybę po Milton Cato organizuoto referendumo. Šalis išliko Britų Sandraugos nare. 2009 m. organizuotas referendumas dėl šalies tapimo respublika, tačiau gyventojų dauguma pasisakė už pavaldumo Britanijos monarchui išlaikymą.
Politinė sistema
Sent Vinsentas ir Grenadinai yra parlamentinė demokratija. Valstybės vadovas – karalius Karolis III, kuriam atstovauja generalgubernatorius, turintis simbolinę galią. Vykdomoji valdžia priklauso ministrui pirmininkui ir kabinetui. Įstatymų leidžiamąją valdžią sudaro 21 vietą turintis parlamentas, kurio 15 narių renkami visuotiniuose rinkimuose, o likusieji šeši paskiriami generalgubernatoriaus pagal ministro pirmininko ir opozicinės partijos rekomendacijas. Parlamento kadencija trunka penkerius metus. Valdžia šalyje centralizuota; nėra vietinių savivaldos institucijų.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|180px|Šalies žemėlapis Šalis suskirstyta į 6 parapijas iš kurių 5 yra Sent Vinsente, o šeštoji apima Grenadinus.
Geografija
Sent Vinsentas ir Grenadinai yra Karibų jūros salyne, tarp Sent Lusijos šiaurėje (skiria Sent Vinsento sąsiauris), Grenados pietuose ir Barbadoso rytuose. Sent Vinsentą ir Grenadinus sudaro viena pagrindinė sala, Sent Vinsentas, ir šiaurinė 600 salų ir salelių, vadinamų Grenadinais, dalis. Didžiausios šaliai priklausančios Grenadinų salos yra Bekija, Junionas, Kanuanas, Miustikas, Mero.
Sent Vinsento sala užima 89 % valstybės ploto, joje gyvena 95 % piliečių. Sala kalnuota, lygumų nedaug, virš šiaurinio salos trečdalio kyla veikiantis Sufriero ugnikalnis, XX a. išsiveržęs ne vieną kartą. Vidurinė ir pietinė salos dalys staigiai leidžiasi į jūrą, o rytinėje pusėje virš juodo smėlio paplūdimių kyla stačios uolos. Ilgiausia upė – Koloneris. Dauguma Grenadinų salų ne tokios kalnuotos, jas supa koralų rifai. Keletas Grenadinų salų, kaip antai Miustikas ir Bekija, tapo prabangiais kurortais turtingiesiems užsieniečiams.
Klimatas
Klimatas tropinis, pasatinis, drėgnas. Vidutinės mėnesio oro temperatūros svyruoja nedaug, tarp 25 ir 28 °C; dienomis pakyla iki 28-30 °C ar daugiau, naktimis atvėsta iki 22-24 °C. Per metus iškrenta nuo 1200 mm kritulių pietuose, iki 3700 mm centriniuose Sent Vinsento rajonuose. Sausesnis periodas trunka nuo sausio iki gegužės. Salas dažnai nusiaubia uraganai.
Gamta
Salose aptinkama virš 1300 augalų, 111 paukščių, 16 roplių, 15 žinduolių ir 4 varliagyvių rūšys. Aplinkiniuose vandenyse gyvena virš 500 rūšių žuvys. 2010 m. duomenimis miškai salose dengia apie 68 % viso ploto. Didesnė jų dalis – tropinės džiunglės, bet taip pat yra ir nedideli mangrovių bei kitų tipų miškų plotai.
Ekonomika
Importuojami maisto produktai, chemikalai, trąšos, degalai. Pagrindiniai šalies mainų partneriai yra JAV, Barbadosas, Didžioji Britanija, Sent Lucija, Trinidadas ir Tobagas, Antigva ir Barbuda, Grenada.
Demografija
thumb|240px|Žvejai [[Bekija|Bekijos saloje]]
2009 m. šalyje gyveno 104,5 tūkst. gyventojų – absoliuti dauguma Sent Vinsente. Tankiausiai apgyvendintos salos pakrantės (ypač pietinės, pietvakarinės). 66 % Sent Vinsento ir Grenadinų gyventojų yra juodaodžiai, 19 % – mišrios kilmės (garifūnai, mulatai), 6 % – indai, 4 % – europiečiai (daugiausia portugalai, britai), 2 % – indėnai (karibai), 3 % – kiti (kinai, sirai ir kt.).
Šalyje kalbama angliškai (dažniau – Sent Vinsento kreoline kalba), prancūzų „patua“ tarme.
Dauguma tikinčiųjų yra krikščionys (anglikonai – 47 %, metodistai – 28 %, Septintosios dienos adventistai ir kiti protestantai – 6 %). Taip pat nemažai hinduistų (13 %), musulmonų (7 %).
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai: Laikas ir orai:
Utenos rajono apylinkės teismas
Utenos rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Šiaurės Lietuvoje. 7 teisėjai. Teritorija – Utenos rajonas. Antros instancijos teismas – Panevėžio apygardos teismas. Teisme yra Hipotekos skyrius.
Adresas: J. Basanavičiaus g. 65, Utena, LT-28240.
Servečius (Vilija)
Servečius  – upė Baltarusijoje, Vitebsko ir Minsko srityse; Vilijos dešinysis intakas. Išteka iš Servečiaus ežero, teka į pietvakarius, įteka į Vileikos tvenkinio rytinį galą.
1,8 km atkarpoje kanalizuota. Plotis aukštupyje 2–5 m, vidurupyje ir žemupyje 15–25 m, vietomis iki 40 m.
Bumbuliukai
Bumbuliukai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pakražančio.
Bolivijos ginkluotosios pajėgos
miniatiūra|dešinėje|200px|Didžiausią dalį (21 vnt.) Bolivijos karinių oro pajėgų sudaro mokomieji Beechcraft T-34 Mentor lėktuvai Bolivijos karinės pajėgos yra sudarytos iš trijų dalių - armijos, vandens ir oro pajėgų. Savanorines krašto apsaugos pajėgas sudaro gyventojai nuo 18 metų, tačiau Bolivijos vyriausybės įsakymu, pritrūkus karių, į pajėgas gali būti priimti asmenys jau nuo 14 m. Paskaičiuota, kad Bolivijos pajėgas 20 % sudaro kariai nuo 14 iki 16 m., kiti 20 % - tarp 16 ir 18 m. kariai. Privaloma karinė tarnyba šalies kariuomenėje trunka 12 mėnesių. Nuolatinių karių šalyje yra apie 31 500. Šalies vyriausybė kasmet krašto apsaugai išleidžia 130 milijonų dolerių.
Arioniniai
Arioniniai (Arionidae) – pilvakojų moliuskų (Gastropoda) klasės šeima, kuriai priklauso šliužai, kurių kriauklė redukuota iki kalcitinių grūdelių. Jų kūnas suplotas. Kvėpavimo anga yra mantijos skydo priekyje. Skydo paviršius gruoblėtas. Užpakalinė jo dalis be kylio. Jauni individai turi mažo kylio žymes. Kiauto yra tik liekanos, sudarytos iš daugybės apvaliai pailgų kalcitinių grūdelių.
Lietuvoje aptinkama viena arionų (Arion) gentis ir šios rūšys:
Paleoproterozojus
Paleoproterozojus - pirmoji proterozojaus eono era trukusi prieš 2,5 ir 1,6 mlrd. metų. Šiuo laikotarpiu kontinentai stabililizavosi. Išsivystė bakterijų tipas - melsvabakterės, naudojančios biocheminį fotosintezes procesą energijai ir deguoniui gaminti. Paleoproterozojus padalintas į keturis periodus:
Šeduvos aerodromas
Šeduvos aerodromas – Šiaulių aeroklubui priklausantis aerodromas, esantis Radviliškio rajone, už 3 km į pietryčius nuo Šeduvos miesto centro, šalia Raudondvario kaimo, 1 km į pietus nuo kelio.
Techniniai duomenys
Aerodromo klasė – 1A, aukštis virš jūros lygio 92 m. Gruntinio kilimo ir tūpimo tako matmenys 900 m x 80 m, kilimo ir tūpimo tako magnetiniai kursai 066°×246°. Maksimali leistina aerodrome naudojamo orlaivio masė – 5700 kg.
Skrydžiai vykdomi lėktuvais:
Pitkerno salos
Pitkerno salos – salų grupė, esanti Ramiojo vandenyno pietuose bei priklausanti Jungtinės Karalystės užjūrio teritorijoms. Tai vienintelė Britų užjūrio teritorija Ramiajame vandenyne. Vakaruose ribojasi su Prancūzijos Polinezija.
Pitkernas yra viena atokiausių vietų pasaulyje – salynas yra maždaug pusiaukelėje tarp Naujosios Zelandijos ir Peru. Pagrindinė Pitkerno sala yra 2170 km į pietryčius nuo Taičio, 5310 km nuo Oklando (Naujosios Zelandijos), 6600 km nuo Panamos.
Istorija
Manoma, kad patys pirmieji Pitkerno salų gyventojai buvo polineziečiai, kurie buvo įsikūrę Hendersono bei Pitkerno salose. Archeologai mano, kad polineziečiai salose gyveno iki pat XV a.
1606 m. portugalų keliautojas Pedras Fernandesas de Kirosas atrado Diusi ir Hendersono salas ir pavadino jas „Įsikūnijimo“ bei „Jono Krikštytojo“ salomis.
1767 m. britų sargybos laivo įgula aptiko Pitkerno salą, kuri buvo pavadinta 15-mečio įgulos nario Roberto Pitkerno, kuris pirmasis pastebėjo salą, garbei.
thumb|230px|left|Bažnyčia Adamstaune
1790 m. devyni maištininkai iš laivo „Bounty“ bei grupelė Taičio salos gyventojų atplaukė į salą, padegė savo laivą ir įsikūrė Pitkerno saloje. Naujieji salos gyventojai vertėsi žemdirbyste bei žvejyba. Jų bendruomenės lyderiu tuo metu buvo Džonas Adamsas, kurio garbei vėliau buvo pavadinta šalies sostinė – Adamstaunas. Kiti maištininkai greitai žuvo arba buvo nužudyti.
1838 m. Pitkerno salos tapo Britų kolonija. Apie 1850 m. salos gyventojų skaičius buvo toks didelis, jog gyventojams ėmė trūkti vietos. Salos gyventojai kreipėsi į britus, kurie pasiūlė persikelti į Norfolko salą. 1856 m. visa, beveik 200 žmonių bendruomenė leidosi į ilgą, penkias savaites trukusią kelionę į Norfolką. Praėjus 8 mėnesiams nuo atvykimo į Norfolką, 18 žmonių nusprendė grįžti atgal į Pitkerną; po 5 metų dar 27 žmonės padarė tą patį.
thumb|230px|left|„Bounty“ įlanka, Pitkerno sala
Geografija
Salyną sudaro 4, gana toli viena nuo kitos išsidėsčiusios salos, iš kurių pati didžiausia – Hendersono sala (31 km²) yra negyvenama (paskelbta rezervatu ir įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą). Vienintelė apgyvendinta sala – Pitkernas, yra vulkaninės kilmės, o jos plotas vos 4,6 km². Likusios dvi – nedideli atolai (Oeno bei Diusi). Salose nėra uosto ar lėktuvų pakilimo tako.
Pitkerno sala yra vulkaninės kilmės, susidariusi ties Pitkerno magmos židiniu. Salos ilgis – 3,2 km, plotis – 1,6 km. Krantai labai skardingi, vienintelė vieta išsilaipinimui yra Baunti įlanka. Paviršius kalnuotas, uolingas, aukštis siekia iki 347 m (Pavalos slėnio gūbrys). Būdingos pievos, krūmynai, dauguma miško iškirsta.
Klimatas tropinis, drėgnas ir šiltas. Spalio–balandžio laikotarpiu temperatūros laikosi tarp 25–35 °C, gegužės–rugpjūčio laikotarpiu – tarp 17–25 °C. Vasarą oro drėgnumas pasiekia 95 %. Lietingasis laikotarpis trunka nuo lapkričio iki kovo. Pasitaiko taifūnų.
Pitkerno salose yra endeminių augalų rūšių, peri jūriniai paukščiai. Pitkerno saloje apgyvendintas Galapagų vėžlys.
thumb|left|230px|Pitkerno sala
Gyventojai
Gyventojų skaičius – 48 (mažiausią pasaulyje gyventojų skaičių turinti šalis), visi jie yra maištą sukėlusių „Bounty“ laivo jūreivių bei Taičio salos aborigenų palikuonys. Nuo 1937 m., kai gyventojų skaičius buvo pasiekęs 233 žmones, salos gyventojų mažėja, daugiausiai – dėl emigracijos į Naująją Zelandiją ir kitas šalis. Pitkerno salų gyventojai XIX a. yra apgyvendinę Norfolko salą.
Pitkerno gyventojai yra maišytos britų–taitiečių kilmės. 2005 m. saloje apsigyveno britų pora. Salos gyventojai bendrauja kreoliška pitkerniečių kalba, kuri susidarė iš anglų ir polineziečių kalbų. Vėliau kartu su Pitkerno emigrantais ši kalba paplito ir Norfolko saloje. Visi Pitkerno gyventojai yra Septintosios dienos adventistai. Adamstaune yra 1954 m. pastatyta bažnyčia. Tiesa, dabar aktyviais bažnyčios nariais tėra keletas žmonių.
Saloje yra 1 mokykla, kurioje 2000 m. buvo 7 vaikai. Joje buvo sukurta knyga pitkerniečių kalba Mi Bas Side orn Pitcairn.
Ekonomika
Ekonomika primityvi. Daugiausia kultivuojamas žemės ūkis, auginami citrusiniai vaisiai, cukranendrės, melionai, bananai, dioskorėjos ir ankštiniai, išgaunamas medus. Elektros energija gaunama iš dyzelinių ir dujinių generatorių. Pagrindinis pajamų šaltinis – salų pašto ženklų pardavimas filatelistams. Nuo 1967 m. salose funkcionuojanti valiuta – Naujosios Zelandijos doleris. Nuo 1988 m. kalamos Pitkerno salų dolerio monetos faktiškai pardavinėjamos kaip kolekcinės.
Ryšiai ir transportas
Pitkerne televizija ir internetas naudojamas palydovų dėka. Tarpusavyje gyventojai bendrauja racijomis.
Pitkerno saloje nėra jokio tako lėktuvams tūpti, taip pat nėra jokios vietos, tinkamos prišvartuoti laivus. Vienintelė priemonė, kuria reguliariai gabenami kroviniai ir keliauja žmonės yra laivas MV Claymore 2. Privačias keliones iš Mangarevos (Prancūzijos Polinezija) vykdo SV Xplore. Jam priartėjus prie salos, vietiniai gyventojai valtimis nugabena žmones ir krovinius į krantą. Dėl aukštų bangų kartais toks išlaipinimas yra labai pavojingas. Saloje yra 6,4 km ilgio kelias, einantis nuo Baunti įlankos iki Adamstauno. Salos gyventojai keliauja pėsčiomis arba keturračiais.
Kultūra
Pitkerne kasmet švenčiama Baunti diena (sausio 23 d.), kai simboliškai sudeginant laivo „Baunti“ kopiją, pažymimas maištininkų įvykdytas laivo sudeginimas.
Session Initiation Protocol
Session Initiation Protocol (SIP) – signalizavimo protokolas, plačiai naudojamas kontroliuojant multimedijos ryšio seansus, pavyzdžiui, balso ir vaizdo skambučius per IP (Interneto protokolas). Kiti galimi taikymo pavyzdžiai - vaizdo konferencijos, transluojamos multimedijos platinimo, momentinių pranešimų, prisijungimo informacijos ir internetinių žaidimų. Protokolas gali būti naudojamas kurti, keisti ir nutraukti dviejų dalyvių (Unicast) ar konferencinių (multicast) sesijų sudaryta iš vieno arba kelių medijos srautų. Keičiant sesija gali keistis adresai ar šliuzai, kviečiama daugiau dalyvių, pridedama ar išbraukiama medijos srautų ir t. t.
Dažnai naudojama IP telefonijoje (VOIP).
Viktorija Daniliauskaitė
Viktorija Daniliauskaitė (g. 1951 m. balandžio 23 d. Jakutske) – Lietuvos grafikė.
Biografija
Tėvas Antanas Daniliauskas, motina Julija Daniliauskienė. 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1983 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Kūryba
Sukūrė piešinių, miniatiūrų, ekslibrisų (linoraižiniai), ciklai: „Kelionė“ (1983 m.), „Keliaujančių ežerų krašte“ (1986 m.), „Žemė“ (1987 m.), „Baltai“ (1992 m.), „Požeminių upių tėkmė“ (1995 m.), „Akių kalbėjimas“ (2001 m.), „Langai“ (2002 m.).
Kūriniai metaforiški, santūriai dekoruoti, lakoniškų suabstraktintų raiškos priemonių, juose vyrauja religiniai, lietuvių mitologijos, tautodailės motyvai.
Eldrine
„Eldrine“ (stilizuotai – ƎLDRINE, taip pat žinoma kaip ir Eldraini) – Gruzijos roko grupė, kuri atstovavo Gruzijai 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „One More Day“.
Eurovizijos dainų konkursas 2011
„Eldrine“ atstovavo Gruzijai 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Diuseldorfe, Vokietijoje. Grupė dalyvavo pirmajame pusfinalyje, užėmė 6-ąją vietą, finale jie užėmė 9-ą vietą su 110 taškų, gaudami maksimalų 12 taškų iš Lietuvos, Ukrainos ir Baltarusijos.
Balandžiai (Tauragė)
Balandžiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Baltrušaičių.
Halifaksas
Halifaksas (pranc., ) – miestas Kanadoje, Naujosios Škotijos provincijos centras. 266,0 tūkst. gyventojų (2007). Išsidėstęs Halifax Harbour salelėje (Atlanto vandenynas), uolėtose vietose. Tai pagrindinis provincijos verslo ir pramonės centras. Neužšąlantis jūrų uostas (vienas labiausiai apkrautų Kanados uostų; eksportuojama žuvis, mediena, žemės ūkio gaminiai), svarbus geležinkelio mazgas. 32 km į šiaurės rytus nuo miesto yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta liejimo, naftos, laivybos, automobilių, maisto, aprangos, baldų, dažų pramonė.
Būdamas didžiausiu Kanados rytinės pakrantės miestu, Halifaksas yra ir svarbus kultūros centras. Čia yra 5 universitetai, Naujosios Škotijos muziejus. Stovi Šv. Pauliaus katedra (nuo 1750 m.), senoji olandų bažnyčia (nuo 1756 m.), vyriausybės rūmai (1800–1805 m.), provincijos rūmai (baigti statyti 1818 m.) ir kt. Karingą praeitį mena Halifakso tvirtovė, pastatyta 1828–1850 m. ant ankstesnių įtvirtinimų (dabartiniame nacionaliniame istorijos parke).
Istorija
Pirmasis europietis, aplankęs vietovę, 1605 m. buvo Samuel de Champlain. XVIII a. buvo prancūzų žvejybos taškas. Anglai ėmė apsigyventi tik XVIII a. viduryje, kai Edward Cornwallis įkūrė tvirtovę kaip atsparą prancūzams ir ją pavadino Halifakso II grafo (George Montagu Dunk) garbei. Tai buvo britų armijos ir jūrų laivyno bazė, viena tvirčiausių ne Europoje. 1906 m. miestas atiteko Kanadai. 1917 m. mieste įvyko didžiulis karinių atsargų sprogimas, nusinešęs beveik 2000 žmonių gyvybių ir stipriai apgadinęs šiaurinę miesto dalį. Pasaulinių karų metu Halifakse buvo didžiausia ir svarbiausia Kanados karinė jūrų bazė.
Pelaičiai
Pelaičiai – kaimas centrinėje Rietavo savivaldybės dalyje, 3 km į pietus nuo Rietavo, dešiniajame Jūros upės krante, prie. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.
Istorija
Kaimas pirmą kartą minimas 1554 m.
Gyventojai
thumb|left|250px|Pelaičiai
Laumenė
Laumenė (Doronicum) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Lietuvoje darželiuose auginama rytinė laumenė (Doronicum orientale).
thumb|left|210px|Rytinės laumenės žiedas
Prienų rajono apylinkės teismas
miniatiūra|250px|right|Teismo pastatas
Prienų rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas. 3 teisėjai. Teritorija – Prienų rajonas. Antros instancijos teismas – Kauno apygardos teismas.
Adresas: J. Brundzos g. 12, LT-59127 Prienai.
Islandijos futbolo varžybos 2004 m.
Islandijos futbolo varžybos 2004 m.
Kenichi Shinoda
Kenichi Shinoda (篠田 建市), taip pat žinomas kaip Shinobu Tsukasa (司 忍 ). Gimęs sausio 25, 1942. Dabartinis didžiausios jakudza grupuotės Yamaguchi-gumi, kuri laikoma apskritai didžiausia pasaulyje nusikaltelių grupuote, vadas. Jis yra šeštasis šios jakudzos vadas (kumicho), vadovavimą apie 40 000 narių savo gretose skaičiuojančiai grupuotei perėmęs 2005 metais. Jis yra atsakingas už sėkmingą Yamaguchi – gumi klano plėtrą ir skverbimąsi į visą Japoniją, įskaitant iki šiol grupuotės įtakos išvengusio Tokijo ir rytinės šalies dalies. Kenichi Shinoda garsėja kaip pasaulietiškas jakudzos vadovas, nevengiantis pasimėgauti visuomenės dėmesiu.
Kenichi Shinoda buvo paleistas iš kalėjimo balandžio 9, 2011, atlikęs šešerių metų bausmę už šaunamųjų ginklų laikymą.
Skaičiuojama, kad Yamaguchi – gumi, kurią XX amžiaus pradžioje įkūrė Harukichi Yamaguchi, šiuo metu vienija 750 jakudzos klanų, tai yra kone pusę visų jakudzos organizacijų.
Velykių šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia
Parapijoje veikia Marijonavos koplyčia.
Istorija
Velykių dvaro savininkas Vincentas Juozapavičius 1838–1839 m. kapinėse, ant savo tėvo kapo, pastatė mūrinę koplyčią. Nuo 1846 m. Velykiuose buvo nuolatinis kunigas. 1849 m. remontuotas koplyčios vidus. 1859 m. Juozapas Juozapavičius pastatė kleboniją, paskyrė dešimtinę žemės. 1869 m. pastatyta nauja klebonija. Valdžia 1902 m. leido padidinti bažnyčią.
1909–1910 m. kunigų Petro Lebiodos ir Prano Tiškevičiaus rūpesčiu pagal Antano Naruckio projektą bažnyčia pailginta, iš abiejų pusių pristatytos koplyčios, fasado bokštas. Kunigo F. Eremino iniciatyva 1926 m. įsteigta parapija (iki tol buvo Panevėžio parapijos filija). 1928 m. kunigo F. Liolio rūpesčiu įdėtos naujos grindys. 1930 m. stogas apdengtas skarda.
1931 m. nutinkuotas bokštas, išdažytas vidus, vyskupas Kazimieras Paltarokas bažnyčią konsekravo. Klebono Broniaus Strumilos rūpesčiu 1938 m. pastatyta nauja klebonija, iš senosios klebonijos medžiagos – prieglauda, 1946 m. – suremontuota kapinių koplyčia. Klebonas Boleslovas Beinaravičius 1950 m. rugsėjo 29 d. suimtas, 1951 m. sausio 29 d. nukankintas Vilniaus Lukiškių kalėjime.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, kryžminio plano (30 × 21,4 m), vienabokštė, baltu bokšteliu virš presbiterijos. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Sinė
Sinė (sererų kalba: Siin, pr. Sine) – Afrikos valstybė, XVI–XIX a. egzistavusi dab. vakarų Senegalo teritorijoje, sukurta sererų tautos. Jos sostinė nežinoma. Valdovai tituluoti bur.
Istorija
thumb|200px|left|Sererų Salumo ir Sinės valstybės [[Džolofas|Džolofo konfederacijoje (pažymėtos žaliai)]]
Sererai į šias vietas atkeliavo XI a iš Senegalo upės slėnio, tuometinės Tekrūro valstybės.
Iki XVI a. Sinė buvo viena sudėtinių dalių Džolofo konfederacijoje. Vėliau ji iškovojo nepriklausomybę.
Sinės istorija tampriai susijusi su gretimo Salumo istorija. Ilgą laiką Sinė buvo užkariauta Salumo, ir tik tam tikrais laikotarpiais jai pavykdavo išsilaisvinti.
Valstybė buvo užkariauta prancūzų XIX a. VI dešimtmetyje.
Pavelas Zubovas
Futbolo treniruotes pradėjo lankyti šešerių metų. Nuo keturiolikos treniravosi Maskvos „Spartak“ futbolo mokykloje. Buvo kviečiamas į 1988 m. gimusių Rusijos futbolo rinktinę. 2005 m. pradėjo žaisti „Spartak“ dublerių komandoje. 2006 m. buvo paskolintas Maskvos „Sportakademklub“ komandai, žaidžiančiai Rusijos antroje lygoje. 2007 m. pasirašė kontraktą su Sankt Peterburgo „Zenit“, tačiau atstovavo tik komandos dublerius. 2007 m. spalį patyrė traumą ir praleido visą 2008 m sezoną. 2009 m. žaidė už antrą „Zenito“ komandą Sankt Peterburgo „Smena-Zenit“. 2010 m. pasirašė metų kontraktą su Rusijos pirmos lygos Omsko „Irtyš“ klubu. 2011 m. pradžioje tapo Vilniaus „Žalgirio“ futbolininku. Transferų lango metu abipusiu susitarimu kontraktas su žaidėju buvo nutrauktas ir futbolininkas grįžo į Omsko „Irtyš“ klubą.
Rumunijos futbolo sistema
Rumunijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Bundalai
Bundalai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, prie Minijos upės, 13 km į vakarus nuo Saugų.
Griunendalis
Griunendalis (Groenendael) - belgų aviganių veislė. Pavadintas pagal vietovę Chateau de Groenendael, kur gyveno jų dviejų skirtingų tipų protėviai. Jie taip pat buvo terviurenų protėviai. Veislės paskirtis - bandšunis, sargšunis.
Tinka įvairioms šunų sporto rungtims, ypač vikrumo ir kamuoliuko gaudymo varžyboms.
Mažeikių rajono apylinkės teismas
Mažeikių rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Šiaurės Lietuvoje. 5 teisėjai. Teritorija – Mažeikių rajonas (65 547 gyv.). Apeliacinės instancijos teismas – Šiaulių apygardos teismas.
Adresas: Urvikių g. 18, Mažeikiai, LT-89213.
Ledai
Valgomieji ledai – iš pieno produktų (pieno, grietinės, grietinėlės) pagamintas ir sušaldytas saldus desertas. Ledais vadinami ir šaldytų sulčių desertai.
Istorija
Yra kelios legendos apie ledų atsiradimą. Pagal vieną iš jų, Markas Polas pamatė ledus kelionėje po Kiniją ir receptą parsivežė į Italiją, vėliau receptas pervežtas į Prancūziją K. Mediči vestuvėms (1533). Tačiau nėra jokių legendą patvirtinančių įrodymų. Manoma, kad tai galėjo sukurti ledų gamintojai XIX amžiuje. Labai tikėtina, kad ledai iš tiesų atrasti Kinijoje, bet nežinoma kada jie atsirado Vakarų pasaulyje.
Yra žinoma, kad įvairūs šaldyti gaminiai vartoti labai seniai. Pvz., Neronas (37-68 m.) įsakė iš kalnų atvežti ledo ir sumaišyti jį su vaisiais. Taip pat žinoma, kad Šang provincijos (Kinija) imperatorius Tangas (618–907) žinojo ledo ir pieno maišymo metodą. Tikėtina, kad žmonės, gyvenę ten, kur būna sniego, labai seniai maišė sniegą su medumi ar kitais natūraliais saldikliais.
Šiuolaikiniai vakarietiški ledai tikriausiai pradėti gaminti XVII amžiaus pradžioje JAV, kur idėją iš Prancūzijos atvežė Bendžaminas Franklinas, pirmą ledų gaminimo įmonę nusipirko Džordžas Vašingtonas, o išpopuliarino Tomas Džefersonas, įtraukęs receptą į savo receptų knygą.
Gaminimas
Ledai gaminami iš pieno produktų sumaišant juos su saldikliais ir įvairiais priedais. Šaldant masė maišoma, kad susidarantys ledų kristalai būtų kuo mažesni. Šiais laikais tai daroma specialiomis mašinomis, kurios ir šaldo, ir maišo ledų masę. Tradiciškai ledai atšaldomi dedant indą į ledo ir druskos mišinį, kur druska verčia ledą keisti formą (tirpti), tokiu būdu pašalinama daug šiluminės energijos iš šaldomų ledų.
Meteorologija
thumb|Debesų danga
Meteorologija – vienas iš mokslų, tiriančių Žemės atmosferą ir joje vykstančius procesus.
Daugiausia dėmesio meteorologija skiria žemutinių atmosferos sluoksnių dinamikai bei su tuo susijusiai orų kaitai. Meteorologijos tyrimų objektu taip pat yra klimatas tam tikroje ribotoje erdvėje, pvz., miesto klimatas, nežemiškosios atmosferos, taip pat praeities atmosfera (paleoklimatologija). Daug dėmesio skiriama tiksliems duomenims iš atmosferos stebėjimų surinkti, kad remiantis šiais duomenimis būtų galima pagerinti meteorologinių procesų supratimą.
Viena iš pagrindinių meteorologijos mokslo žinių taikymo sričių yra orų prognozė.
Istorija
Atmosferos stebėjimai mokslinį pagrindą įgavo XVII a., kai buvo išrasti barometras ir termometras. 1648 m. Blezas Paskalis (Prancūzija) pastebėjo, kad kuo aukščiau, tuo mažesnis oro slėgis. 1686 m. Edmundas Halis (Anglija) sukūrė pasatų ir musonų teoriją. 1729 m. Saulės radiacijos susilpnėjimo atmosferoje dėsnį atrado ir paskelbė P. Bugeras (Prancūzija). 1721 m. D. Britanijoje pradėti sistemingi meteorologiniai stebėjimai. 1753 m. Michailas Lomonosovas (Rusija) sukūrė atmosferos elektros reiškinių teoriją, suformulavo meteorologijos uždavinius ir tyrimo metodus. 1873 m. įsteigta Tarptautinė meteorologijos organizacija.