cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suražo valsčius
Suražo valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Suražas. Ribojasi su Juchnoveco, Lapų, Posventnės, Turosnės ir Vyškų valsčiais.
Istorija
1919–1923 m. veikė Suražo miesto valsčius, bet apylinkėse valsčius neįkurtas. Dabartinis Suražo valsčius, apimantis jau ne tik patį Suražą, bet ir jo apylinkes, įkurtas 1973 m.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 76,6 km², iš kurių: Valsčius sudaro 2,57 % Balstogės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 2390,74 zlotai.
Kubos revoliucija
thumbKubos revoliucija – 1959 m. sausio 1 d. Liepos 26-osios judėjimo, vadovaujamo Fidelio Kastro įvykdytas perversmas, nuverčiant diktatorių Fulgencio Batista. Po revoliucijos Kuba pasuko marksistinio socializmo keliu.
Revoliucijos ištakos prasidėjo 1953 m. kai apie 100 menkai ginkluotų partizanų atakavo Monkados kareivines. Dauguma partizanų žuvo, o Fidelis bei Raulis Kastrai buvo sučiupti. Nors jie buvo nuteisti 15 m. kalėjimui, vėliau per politinių kalinių amnestiją išlaisvinti. Vėliau Kastrai išvyko į Meksiką, kur sutiko Če Gevarą ir ėmė ruoštis naujam puolimui.
Ledynas
Su ledynais susijusios šios reljefo formos: galinės, šoninės, vidinės morenos, U formos slėniai, ozai, keimai, drumlinai ir kt.
Ledynų tipai
thumb|Jostedalo ledynas Norvegijoje Ledynai gali būti dviejų pagrindinių tipų: Per ledynmečius susiformuodavo dideli ledynų plotai, kartais uždengdami visą Žemės paviršių.
Ledynų formavimasis
Ledynai formuojasi palaipsniui. Pirmiausiai pasninga, vėliau nugulęs sniegas dėl savo svorio virsta granuliuotu sniegu, kuris dar labiau suslėgtas virsta firnu. Firnas ilgiau paveiktas naujais sniego sluoksniais virsta ledyno ledu. Dėl tokio formavimosi eiliškumo, lede išlieka oro tarpų. Dėl šių oro intarpų ledyno ledas įgauna melsvą atspalvį. Jei iškrenta pakankamas sniego kiekis, ledynas pradeda slinkti, pakeliui užgriebdamas po ledu esantį gruntą.
Ledynų judėjimas
Pagal JTO 2008 m. kovo 16 d. ataskaitą, ledynai tirpsta greičiau nei per praėjusius 5000 metų. Vidutinis tirpimo greitis 1980–1999 m. laikotarpyje buvęs apie 0,3 m per metus, iki 2006 m. pabaigos beveik dvigubai padidėjo. Skaičiuojant dešimtmečiais, daug ledynų gali visiškai pranykti.
Rimvydas Griauzdė
Rimvydas Griauzdė (1967 m. rugpjūčio 25 d. Namišiuose, Pasvalio rajone – 2022 m. birželio 16 d. Anykščiuose ) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1984 m. baigė Pasvalio vaikų muzikos mokyklą, 1985 m. ir Pasvalio vidurinę mokyklą. Dar būdamas moksleivis pradėjo vargonininkauti Pasvalio raj. Kyburių bažnyčioje. 1985–1987 m. mokėsi Aviacijos mokymo centre Ukrainoje, kur įgijo malūnsparnio piloto specialybę. Grįžęs į Lietuvą, vargonininkavo Rokiškio rajono Kriaunų ir Obelių parapijose, nuo 1989 m. vargonininkas ir chorų vadovas Anykščiuose. 1989–1992 m. mokėsi Lietuvos muzikos akademijos Vargonų katedros surengtuose vargonininkų – chorvedžių kursuose, vargonuoti mokė Balys Vaitkus ir Renata Marcinkutė, diriguoti Petras Vaičekonis. 2006 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, mokytojas.
Anykščių Šv. Mato bažnyčioje, be jau veikusių didžiojo ir vyrų choro, suorganizavo kamerinį mišrųjį chorą, kurį išmokė daug giesmių ir dainų, parengė nemažą A. Baranausko giesmių programą, kurią įrašė į kasetę. Choras gieda Lietuvos bažnyčiose, dalyvauja koncertuose, koncertavo Lenkijoje ir Austrijoje, parengtas 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Taip pat vadovavo Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos Anykščių bataliono vokaliniam vyrų ansambliui, kuris rengė koncertus, dainavo Lenkijoje, Utenos apskrities „Sidabrinių balsų“ konkurse pelnė antrąją vietą.
Buvo Anykščių kultūros centro vyrų ansamblio vadovas, Politinių kalinių ir tremtinių choro vadovas.
Žmona Romualda, vaikai Paulina, Gabrielė.
Bielskiškiai
Bielskiškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kražių.
1329 m.
1329 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Aš esu visur
Aš esu visur – mėnesinis žurnalas, leistas 1935 m. gegužės – rugsėjo mėn. Kaune.
Istorija
Spausdino iš pasaulio periodikos į lietuvių kalbą išverstus žymių publicistų, rašytojų ir mokslininkų straipsnius politikos, meno, mokslo ir kitais klausimais. Spausdintas G. Lano spaustuvėje Kaune. Išėjo 5 numeriai.
Redaktorius ir leidėjas Petras Velička.
Kirsnos apylinkė
Kirsnos apylinkė (iki 1954 m. Naujosios Kirsnos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Usnarščizna
Usnarščizna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietus nuo Narevo, apie 12 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 40 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Geležinis komisaras
Geležinis komisaras – 1978 m. Italijoje sukurtas trileris.
Turinys
Sekmadienį į policijos komisariatą įsiveržia ginkluotas vaikinas ir paima kelis pareigūnus įkaitais, reikalaudamas susitikimo su komisaru Marianiu. Pastarasis prieš kurį laiką suėmė jo tėvą, šis kalėjimo kameroje nusižudė ir dabar sūnus trokšta keršto. Kol nieko neįtariantis komisaras tiria kitą bylą, įkaitais tampa ir jo žmona su sūnumi, atėję šio aplankyti. Pasiėmęs sūnų, vyras pasišalina, palikdamas komisarui galvosūkį, kur šis gali jį rasti. Prisiminęs šio areštuotą tėvą, komisaras vyksta į tą pačią vietą, kur įvykdė ankstesnį suėmimą ir spėja išgelbėti savo sūnų...
Jagėlava
Jagėlava – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 17 km nuo Kulvos.
Sabalas
Sabalas (Martes zibellina) – kiauninių šeimos plėšrus žinduolis. Kailinis žvėris.
Kūnas iki 56 cm, uodega – iki 20 cm ilgio. Aktyviausias ryte ir vakare. Laikosi kedrynuose, kalnų upių aukštupiuose. Tai tipiškas Sibiro taigos gyventojas. Vikrus ir gana stiprus gyvūnas. Patinas sveria apie 1100–1800 g, o patelė – 900–1500 g. Gali šuoliuoti. Kojos statomos poromis, pėdų įspaudai yra 5x7 cm dydžio. Šuolio ilgis apie 30-70 cm. Taip pat gerai laipioja medžiuose. Turi gerą klausą ir uoslę, bet regėjimas silpnas. Balsas šiek tiek panašus į katės miaukimą. Lengvai vaikšto ir puriu sniegu.
Paplitęs Šiaurės Azijoje nuo Uralo kalnų iki Mongolijos ir Hokaido (Japonija).
thumb|left|210px|Sabalas
Stasys Ušinskas
Stasys Ušinskas (1905 m. liepos 20 d. Pakruojyje – 1974 m. birželio 14 d. Kaune, palaidotas Romainių kapinėse) – Lietuvos dailininkas, vitražistas, scenografas, pedagogas, lėlininkas.
Biografija
thumb|Atminimo lenta ant namo S.Daukanto g. Kaune Gimė akmenskaldžio šeimoje. 1909–1918 m. gyveno emigracijoje JAV. Baigė Šiaulių gimnaziją. 1925–1929 m. Kauno meno mokykloje studijavo tapybą. Po 1929 m. mokinių streiko pašalintas iš mokyklos. Netrukus, paskatintas Justino Vienožinskio ir Juozo Mikėno, išvyko studijuoti į Paryžių.
1929–1931 m. mokėsi Paryžiaus aukštojoje taikomojo ir dekoratyvinio meno mokykloje (École Supérieure des Arts et Métiers). 1930–1931 m. lankė Moderno akademiją (Académie de l’Art Moderne). Viena iš dėstytojų buvo žymi dailininkė Aleksandra Ekster. Diplominiam darbui pasirinko dekoracijų ir kostiumų projektą Sofoklio tragedijai „Karalius Edipas“ bei Šekspyro dramai „Otelas“.
1931 m. grįžęs į Lietuvą surengė pirmąją personalinę parodą Kaune ir Šiauliuose. Valstybės teatro režisierius Andrius Oleka-Žilinskas susidomėjo S. Ušinsko scenografija ir pakvietė jį dirbti į teatrą. Nuo 1932 m. apipavidalino spektaklius dramos, operos ir baleto teatruose. 1934–1940 m. Kauno meno mokykloje dėstė monumentaliąją tapybą (vitražą ir scenografiją), nuo 1935 m. vadovavo dekoratyvinės tapybos studijai.
1940–1954 m. vadovavo (su pertraukomis) monumentaliosios ir dekoratyvinės tapybos katedrai Kauno valstybiniame taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute ir Lietuvos SSR dailės institute Vilniuje. 1946 m. suteiktas profesoriaus vardas. 1955–1970 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1970 m. – Vilniaus inžinerinio statybos instituto profesorius. 1972 m. apdovanotas LSSR valstybine premija.
Kūryba
Apipavidalino Valstybės teatro spektaklius, Kaune įsteigė vitražų dirbtuvę, bandė naujas technologijas, sukūrė įsimintinų istorinių, tautinės tematikos vitražų, monumentalių pano ir molbertinės tapybos kūrinių. thumb|left|Kostiumų projektas [[Balys Sruoga|Balio Sruogos spektakliui Milžino paunksmė Valstybės teatre, 1934 m.]] 1936 m. įkūrė pirmą Lietuvoje profesionalų lėlių teatrą, o 1938 m. – pirmąjį garsinį lėlių filmą Lietuvoje „Storulio sapnas“. 1937 m. pasaulinėje Paryžiaus parodoje už scenografijos eskizus ir lėles apdovanotas aukso medaliu ir diplomu. Pusei metų išvykęs į JAV, 1937 m. Niujorke surengė personalinę parodą, porai spektaklių Brodvėjaus teatre sukūrė dekoracijas bei kostiumus, lėles, plafoną „Muzika“.
Karo ir pokario laikotarpiu dirbo monumentaliosios dailės, ypač vitražo ir meninio stiklo srityje. Nuo 1950 m. pradėjo mokslinius-techninius eksperimentus su vitražais, sudarė žemos temperatūros vitražo gamybos sistemą, Lietuvoje pirmasis pradėjo kurti veidrodinius ir blokinius vitražus. Jo vitražai puošė Prekybos, pramonės ir amatų rūmus (K. Donelaičio 8). Antrojo pasaulinio karo metais – Šančių, Mažąją Kristaus prisikėlimo ir kitas Lietuvos bažnyčias, vėliau – visuomeninius pastatus Maskvoje, Ukrainoje, Armėnijoje.
Nuo 1968 m. iki mirties 1974 m. turėjo keramikos ir meninio stiklo dirbtuves Kaune, Baritonų g. 6.
Įamžinimas
thumb|right|Atminimo lenta prie namo Baritonų g. 6, Kaune
Vengrijos futbolo varžybos 1962–1963 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1962–1963 m.
Balachtašas
Balachtašas  – miško kirtėjų gyvenvietė Taštypo rajone, Chakasija, Rusija.
Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Balachtašą ištremta apie 280 tremtinių iš Lietuvos. Jie kirto ir plukdė mišką. Pirmaisiais metais daug mirė nuo bado ir ligų. 1957–1959 m. tremtiniams grįžus į Lietuvą Balachtašas sunyko. Balachtašo kapinėse buvo palaidoti 35 lietuviai, tebestovi apie 10 kryžių. 9 tremtinių palaikai 1989 m. parvežti į Lietuvą. 1990 m. į Balachtašą iš Lietuvos buvo nuvykusi moksleivių ekspedicija.
Dušan Ivković
Dušanas Ivkovičius (, 1943 m. spalio 29 d. – 2021 m. rugsėjo 16 d. ) – Serbijos krepšinio treneris.
Dušano Ivkovičiaus vedamos komandos beveik visada laimėdavo turnyrus kuriuose dalyvaudavo. Skaudžiausia nesėkmė trenerį ištiko 2005 metais, kai jo vadovaujama Maskvos CSKA komanda patyrė fiasko Eurolygos Finalo Ketverto turnyre, kuriame šeimininkai rusai teužėmė ketvirtąją, paskutinę vietą, nors tikėjosi nesunkios pergalės. Po šios nesėkmės treneris atsistatydino ir tapo kitos Maskvos komandos, „Dinamo“, treneriu, su šia komanda serbas laimėjo Uleb taurę.
Pagenaičiai
Pagenaičiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Žukų.
Mrozova Vola
Mrozova Vola  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Stočeko, apie 23 km į šiaurės vakarus nuo Vengruvo ir apie 72 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bijautonys
Bijautonys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Rumšiškių. Stūkso Bijautonių piliakalnis.
1330 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Čakačakarė
thumb|220px|Salos žemėlapis
Čakačakarė  – negyvenama sala Karibų jūroje, Bokaso salų grupėje, Bokas del Dragono sąsiauryje tarp Trinidado salos ir Venesuelos krantų. Priklauso Trinidadui ir Tobagui. Plotas – 3,6 km². Sala apaugusi tropiniais miškais ir sąžalynais.
Salą 1498 m. rugpjūčio 12 d. atrado Kristupas Kolumbas ir pavadino El Caracol („sraigė“). Vėliau čia buvo medvilnės plantacija, banginių medžioklės stotis, raupsuotųjų kolonija ir moterų vienuolynas. Nuo 1984 m. sala nebegyvenama, yra švyturys ir vienuolyno liekanos. Čakačakarė lankoma turistų.
Palnosų apylinkė
Palnosų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viekšnių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. 1954 m. prijungta Padvarėlių apylinkė ir dalis Pakalupės apylinkės, o dalis Palnosų apylinkės prijungta prie Viekšnių apylinkės. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. Palnosų apylinkė prijungta prie Akmenės apylinkės.
Londonas (Jonava)
Londonas – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, prie tarptautinės magistralės.
Etimologija
Manoma, kad pavadinimas turi perkeltinę vietovardžio reikšmę, kurią sugalvojo vietos dvarininkai, keliaudami po Europos šalis.
Nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras
Nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras - aukščiausias diplomatinis rangas tarpukario Lietuvoje.
Istorija
Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos ambasadorių rango diplomatinius santykius palaikė tik imperinės valstybės. Po karo visos valstybės palaipsniui perėjo prie aukštesnio - ambasadorių rango - diplomatinių santykių.
Šventasis Sostas turi savitą specifinį pasiuntinio pavadinimą - internuncijus. Nuncijus atitinka ambasadoriaus rangą.
Lietuva
1939 m. Lietuva buvo paskyrusi pasiuntinius Vokietijoje, TSRS, Latvijoje, Estijoje, Švedijoje, Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Prancūzijoje, Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Šveicarijoje, JAV, Argentinoje, taip pat prie Šventojo Sosto - Romoje, ir Tautų Sąjungos - Ženevoje.
Kaune 1939 m. rezidavo Vokietijos, TSRS, Latvijos, Estijos, Lenkijos, Prancūzijos, Didžiosios Britanijos, JAV, Italijos, Šventojo Sosto (nuncijus) ir Čekoslovakijos pasiuntiniai.
Honda (Kolumbija)
Honda  – miestas Kolumbijoje, Tolimos departamente, 229 m aukštyje, prie Magdalenos upės. 27 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1539 m. Francisco Nuñez Pedroso. 1850–1910 m. buvo svarbiausias Kolumbijos upių uostas.
Gyvulininkystė, žvejyba, turizmas. Honda dažnai vadinama „Tiltų miestu“ (La Ciudad de los Puentes), kadangi mieste ir jo apylinkėse yra net 25 tiltai virš Magdalenos, Gualí, Guarinó ir Quebrada Seca upių.
Šiauliai (Anykščiai)
Šiauliai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, šiaurinėje ir vakarinėje Rubikių ežero pakrantėje, prie geležinkelio Panevėžys–Švenčionėliai.
Ilgauodegė ūdra
Ilgauodegė ūdra (Lontra longicaudis) – ūdrų (Lutrinae) rūšis, paplitusi Centrinės ir Pietų Amerikos tropikų upėse (nuo vidurio Meksikos iki šiaurės Argentinos).
Panaši į kitas amerikines ūdras (kanadinę ir upinę). Kūnas 90–150 cm ilgio (apie trečdalį sudaro uodega), sveria 5–15 kg. Patinėliai ketvirtadaliu didesni už pateles. Kailis tamsiai rudas, papilvė, pagurklis šviesesni.
Šiauliai (Anykščiai)
Istorija
XIX a. pabaigoje pro kaimą nutiestas siaurukas. Sovietmečiu veikė Anykščių statybinių medžiagų gamykla (nuo 1940 m.), buitinio aptarnavimo dirbtuvės, parduotuvė, ryšių skyrius, medicinos punktas, pradinė mokykla (nuo 1949 m.), vaikų darželis (nuo 1961 m.).
1971 m. kovo 12 d. Šiaulių kaimas prijungtas prie Rubikių.
Ilgauodegė ūdra
Maitinasi daugiausia žuvimis ir vėžiagyviais, kartais moliuskais, smulkiais žinduoliais. Neretai puola žvejybinius tinklus.
Vietiniai pavadinimai:
Hamameliniai
Hamameliniai (Hamamelidaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso vasaržaliai arba visžaliai medžiai bei krūmai. Jų lapai pražanginiai, paprasti arba skiautėti. Žiedai sukrauti galvelės, varpos ar kekės pavidalo žiedynuose. Vaisius – dėžutė, kuri atsidaro dviem sąvaromis.
Šeimoje yra apie 27 gentys ir apie 80-90 rūšių, paplitusių subtropikuose ir vidutinio klimato kraštuose.
Pagrobėjų sindikatas
Pagrobėjų sindikatas – 1975 m. Italijoje sukurtas kriminalinis veiksmo filmas.
Kino ekranuose pasirodęs 1975 m. rugpjūčio 27 d., filmas iš viso tais metais surinko 908 268 910 Italijos liros pajamų.
Siužetas
Prie mokyklos vidury dienos pagrobiamas turtingo verslininko Filipinio sūnus bei su juo buvęs paprasto mechaniko Kolelos sūnus. Pagrobėjai pareikalauja milžiniškos išpirkos, kurios Filipinis nenori mokėti, nes tai reikštų jo bankrotą. Laikas bėga ir pagrobėjai, netekę kantrybės, nužudo Kolelos sūnų, kad įrodytų savo ketinimų rimtumą. Išsigandęs Filipinis iš karto sumoka visą reikalaujamą sumą, tuo tarpu Kolela, nesitikėdamas sulaukti policijos pagalbos, nusprendžia imti vykdyti teisingumą pats. Pasekęs pinigus mėginančius paimti nusikaltėlius, Kolela leidžiasi jiems iš paskos. Palaipsniui jis pasiekia įtakingus pagrobimo užsakovus Milane, iš kurių pareikalauja pusės Filipinio sumokėtos sumos. Jie sutinka susitikti ir tai proga Kolelai atsikratyti visais organizatoriais vienu metu...
Vengrijos futbolo varžybos 1963 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1963 m.
Mesjė 87
thumb|230px|M87 galaktika Mesjė 87 (M87, NGC 4486) – elipsinė galaktika, esanti Mergelės žvaigždyne. Galaktika nuo Žemės nutolusi apie 54 milijonus šviesmečių, jos regimasis ryškis – 9,6.
Šioje galaktikoje esama keleto trilijonų žvaigždžių, apie 15 000 kamuolinių spiečių, o jos centre glūdi juodoji bedugnė (Paukščių Take žvaigždžių ir jų spiečių esama gerokai mažiau – keletas šimtų milijardų žvaigždžių ir apie 150 kamuolinių spiečių). Mesjė 87 priklauso kaimyniniam Mergelės galaktikų spiečiui, į kurį iš viso įeina apytikriai 2000 galaktikų. Mesjė 87 yra šio spiečiaus centre. Manoma, kad kai kuriuos kamuolinius spiečius galaktika galėjo perimti iš gretimų nykštukinių galaktikų (jose tokių spiečių neaptikta).
Galaktikos centre glūdinti juodoji bedugnė yra pirmoji nufotografuota. Jos nuotrauka 2019 m. balandžio 10 d. padaryta Įvykių horizonto teleskopo tinklu. Šios juodosios bedugnės masė yra apie 7 milijardus kartų didesnė už Saulės masę.
Šią galaktiką 1781 m. aptiko Charles Messier.
Superbus
Superbus – Prancūzijos power pop, pop rock grupė susiformavusi 1999 m.
Grupę sudaro Jennifer Ayache vokalistė/dainų kūrėja, Patrice Focone gitara/pritariamasis vokalas, Michel Giovannetti gitara, François Even bosinė gitara, Gregory Abitbol būgnai.
Zermelo-Frenkelio aibių teorija
Aksiomos
Zermelo-Frenkelio aibių teorijos aksiomos yra šios:
Ekstensionalumo aksioma teigia, kad aibės yra lygios, kai jos turi tuos pačius elementus:
Tuščios aibės aksioma teigia, kad egzistuoja tuščia aibė, kuriai niekas nepriklauso:
Tuščia aibė toliau žymima \emptyset.
Aibė, kurioje yra elementai x ir y toliau žymima \{x, y\}.
Visų galimų poaibių aibės aksioma teigia, kad egzistuoja aibė, kurioje yra visi duotos aibės poaibiai:
Aibė, kurioje yra visi aibės x poaibiai toliau žymima \wp(x), o tai, kad x yra y poaibis –.
Sąjungos aksioma teigia, kad kiekvienai aibei egzistuoja aibė, kuri yra pradinės aibės elementų sąjunga:
Aibės x elementų sąjunga toliau žymima \cup x.
Pakeitimo aksiomų schema teigia, kad galima aibės elementams pritaikyti funkciją, ir gauti aibę, kurios elementai bus grąžinti tos funkcijos:
Pagrindo aksioma teigia, kad kiekvienoje netuščioje aibėje yra elementas, kuriame nėra jokio šios aibės elemento:
Pasirinkimo aksioma teigia, kad jei turime aibę netuščių ir nesikertančių aibių, galime suformuoti aibę, kurioje būtų po vieną elementą iš jų.
Helmutas Šabasevičius
Helmutas Šabasevičius (g. 1964 m. spalio 3 d. Ežerėlyje, Kauno rajone) – lietuvių menotyrininkas, šokio istorikas ir kritikas.
Biografija
1982–1989 m. studijavo dailės istoriją Lietuvos valstybiname dailės institute. Nuo 1989 m. dirbo Istorijos institute, vėliau – Kultūros ir meno institute. Nuo 1989 m. buvo žurnalo „Krantai“ redaktorius, nuo 1995 m. iki dabar yra jo vyriausiasis redaktorius. 1993 m. apgynė humanitarinių mokslų srities menotyros krypties daktaro disertaciją. Nuo 2002 m. – Kultūros, filosofijos ir meno instituto (dabar – Lietuvos kultūros tyrimų instituto) vyresnysis mokslo darbuotojas. Nuo 1993 m. dėsto Vilniaus dailės, nuo 2008 m. – Lietuvos muzikos ir teatro akademijose, nuo 2008 m. – docentas. Nuo 1995 m. meno kultūros žurnalo „Krantai“ vyriausiasis redaktorius. Tarptautinės dailės kritikų asociacijos (AICA) ir Lietuvos dailės istorikų draugijos narys.
Moksliniai interesai: Lietuvos baleto istorija, Lietuvos scenografijos istorija, dailės ir teatro ryšiai.
Speisaidas
Speisaidas  – miestelis Trinidade ir Tobage, Tobago salos šiaurės rytuose, 26 km nuo Skarboro, prie Tirelo įlankos. Priešais Speisaidą yra Mažojo Tobago sala. Turizmas (apylinkėse driekiasi koraliniai rifai).
Mažasis Tobagas
thumb|250px|Vaizdas iš Mažojo Tobago link Tobago ir Sent Žileso salelės
Mažasis Tobagas  – nedidelė salelė Karibų salyne, prie šiaurės rytinio Tobago salos galo (Trinidadas ir Tobagas), 2,4 km nuo Speisaido. Paviršius kalvotas, aukštis siekia 137 m.
Sala negyvenama, apaugusi sausaisiais tropiniais miškais. Ji yra svarbi retų paukščių buveinė. Čia sutinkami raudonsnapiai fajetonai (Phaethon aethereus), atogrąžinės audronašos (Puffinus lherminieri), baltapilviai padūkėliai (Sula leucogaster), rudieji nodžiai (Anous stolidus), tamsiosios žuvėdros (Onychoprion fuscatus), rudasparnės žuvėdros (Onychoprion anaethetus), baltauodegiai fajetonai (Phaethon lepturus). Aplinkiniuose sekliuose vandenyse driekiasi koralų rifai.
1909 m. William Ingram Mažajame Tobage įveisė didžiuosius rojaus paukščius (Paradisaea apoda), kuriuos siekė apsaugoti nuo medžioklės Naujojoje Gvinėjoje. Buvo atvežti 45 jaunikliai. Šie paukščiai saloje gyveno bent iki 1958 m., tačiau po 1963 m. salą nusiaubusio uragano „Flora“, jų nebeliko.
Tuputiškių geomorfologinis draustinis
left|150px
Tuputiškių geomorfologinis draustinis – 106,65 ha plotą Vilniuje, Žemajame Pavilnyje, užimantis geomorfologinis draustinis. Įsteigtas LR Vyriausybės 1998 m. gruodžio 10 d. nutarimu Nr. 1416. Priklauso Pavilnių regioniniam parkui.
Gamtos vertybės
Draustinyje siekiama išsaugoti būdingą šlaitinę raguvų sistemą.
Draustinio teritorijoje yra krūmais apaugančių pievų, kuriose vyrauja erškėtinių augalų vingiorykštynų bendrijos. Draustinyje saugoma daugiametė blizgė (Lunaria rediviva), bastutinių (Brassicaceae) šeimos daugiametis, žolinis augalas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Jo radavietės žinomos vos keliuose rajonuose. Blizgės populiacija draustinyje aptinkama netoli Pūčkorių kilpos lapuočiais apaugusiame stačiame šlaite.
Teritorijoje yra Pavilnio kapinės, Tuputiškių serpantinas.
Bijeikiai (Joniškis)
Bijeikiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Skaistgirio.
Mstislavlio vaivada
thumb|Mstislavlio vaivadijos herbas thumb|Mstislavlio vaivadija XVII a. (pažymėta raudonai) thumb|Mstislavlio vaivadija Abiejų Tautų Respublikos žemėlapyje Mstislavlio vaivada – aukščiausias Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Mstislavlio vaivadijos ir vienas iš Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnų. Mstislavlio vaivadiją 1566 m. įsteigė Žygimantas Augustas.
Įgaliojimai
Mstislavlio vaivadą skirdavo karalius, jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.
Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Mstislavlio vaivada turėjo trisdešimt pirmą pagal rangą pasauliečių poziciją.
Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas 1772 m. nuo vaivadijos atskyrė didžiąją dalį žemių, kurios tapo Rusijos imperijos Mogiliovo gubernija. Tačiau į Lietuvą pasitraukę vaivadijos pareigūnai toliau vykdė savo funkcijas, nors po Antrojo padalijimo 1792 m. – tik nominaliai.
Mesjė 88
1781 m. ją atrado Čarlzas Mesjė.
Savybės
1999 m. galaktikoje buvo aptikta supernova.
Nove Lipkai
Nove Lipkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 78 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Užežerės apylinkė
Užežerės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sedos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Paežerės apylinkės, dalis Kulšėnų apylinkės ir dalis Ketūnų apylinkės, 1962 m. – didžioji dalis Kalnijų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. performuota į Sedos apylinkę.
1331 m.
1331 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Masutatsu Oyama
thumb|250px|Masutatsu Oyama
Masutatsu Oyama (sutrumpintai Mas Oyama, 1923 m. liepos 27 – 1994 m. balandžio 26 d.) – karatė meistras, sukūręs pilno kontakto karate stiliaus pakraipą Kyokushinkai.
Jaunystė
Oyama gimė 1923 m. liepos 27 d. viename mažame pietų Korėjos kaimelyje Gimdže, dabartinėjė Pietų Korėjos teritorijoje, Japonijos okupacijos laikais. Jaunas Oyama buvo nusiųstas į Mandžūriją, kur gyveno su savo seserimi. Būdamas devynerių metų, su ūkyje dirbančio korėjiečio Yi pagalba, pradėjo treniruotis Kempo stilių Shaku – riki. Būdamas 12 metų Oyama grįžo į Korėją ir toliau treniravosi korėjietišką kovos meną Taiken.
1938 m. būdamas 15 metų Oyama iškeliavo į Japoniją tikėdamasis tapti karinio lėktuvo pilotu. Būdamas vienas Tokijuje, jis jautėsi kaip ten nepageidaujamas korėjietis ir gailėjosi savo apsisprendimo. Laimingo atsitiktinumo dėka Oyama susipažino su korėjietiškos kilmės šeima, kuri jį ir priglaudė. Tuo metu buvo įprasta, kad korėjiečiai imigrantai pasivadindavo japoniškais vardais, nes taip juos lengviau priimdavo japoniška visuomenė. Savo globėjo garbei pasivadino vardu Oyama. Globėjo šeima turėjo dar du sūnus – Shigeru ir Yasuhiko, kurie vėliau tapo pirmaisiais Oyamos mokiniais ir žinomais Kyokushinkai-kan dalyviais.
Karate
Būdamas 18 metų Oyama buvo Nidan (2 Dan), o kai būdamas 20 metų įstojo į imperatoriškąją Japonijos armiją, buvo Yondan (4 Dan). Nepaisant to, jis ir toliau rimtai treniravosi dziudo.
Japonijos kapituliacija Antrame pasauliniame kare užbaigė Oyamos karinę karjerą. Naujai priimtos gimtinės pralaimėto karo našta pasidarė Oyamai tiesiog nepakenčiama.
Našta vedė prie problemų ir Oyamai atrodė, kad vis mėtosi iš vienos pusės į kitą. Palaužtos dvasios Oyama įstojo į nusikaltėlių sindikatą. Dėl nusikalstamų ryšių Oyama turėjo 6 mėnesius praleisti kalėjime.
Kai jis pradėjo treniruotis su So, ir toliau rimtai tęsė Dziudo treniruotes ir per 4 metus pasiekė Yondan (4 Dan).
Kalnų treniruotės
Po treniruočių Oyama mėgdavo aplankyti šokių pristatymus, kur jis atsipalaiduodavo. Per vieną pristatymą jis išgelbėjo vienai moteriai, prie kurios priekabiavo vienas lankytojas. Ginčo metu vyras puolė Oyamą su peiliu rankoje, šis blokavo smūgį ir sudavė priešininkui stiprų smūgį į galvą, nuo kurio jis vietoje mirė. Nors teisme liudininkų parodymais Oyama ir buvo išteisintas dėl būtinosios ginties, šis įvykis taip jį sukrėtė, kad jis net norėjo visam laikui mesti kovos menų treniruotes. Kai Oyama sužinojo kad žmogus, kurį jis nužudė, paliko žmoną ir vaikus vienus ūkyje netoli Tokijo, nusprendė jiems padėti dirbti ir išbuvo ten kelis mėnesius. Jis nepaliko šeimos, kol neįsitikino kad našlė neturi finansinių sunkumų ir kad jo nelaiko kaltu dėl vyro žūties.
Šis įvykis tapo lemiamu tašku jo gyvenime. So Nei Chu patarė Oyamai atsiskirti, treniruoti kūną ir dvasią ir duoti karate šansą kontroliuoti jo gyvenimą.
Petras Velička
Biografija
Mokėsi Veliuonos pradinėje mokykloje, Vilkijos progimnazijoje, Belvederio pienininkystės ir Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. 1946 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą, kartu lankė ir teisės paskaitas. 1949–1951 m. studijavo filosofiją.
Masutatsu Oyama
Kalnų treniruotės
1948 m. būdamas 23 metų Oyama susipažino su Eiji Yoshikawa, kuris parašė romaną „Miyamoto Musashi“. Ši knyga, kaip ir samurajų bušido kodeksas, padarė jam labai didelį įspūdį. Tais pačiais metais Oyama ir jo mokinys Yashiro pasitraukė į Minobu kalnus pasiėmę tik knygas ir reikalingiausius maisto paruošimo įrankius. Minobu kalnas buvo ta pati vieta, kur samurajus Miyamoto Musashi gavo inspiraciją savo dvigubo kardo sistemai Nito-Ryu. Oyamai tai buvo idealiausia vieta treniruotėms ir inspiracijai. Po šešių mėnesių Yashiro paliko savo mokytoją, bet So Nei Chu dėka jis treniravosi vienatvėje toliau ir pasiryžo tapti stipriausiu karate kovotoju visoje Japonijoje.
Petras Velička
Biografija
Jaunystėje bendravo su Baliu Buraču, mokėsi iš jo. Fotografijos mokėsi pas Steponą Kolupailą. 1935 m. Kaune leido mėnesinį žurnalą „Aš esu visur“. Dirbo Teisės institute. 1948–1984 m. leidyklos „Vaga“ verstinių ir originalių knygų redaktorius, grožinės literatūros vertėjas. Iš rusų ir kitų kalbų išvertė apie 20 knygų.
Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys.
Masutatsu Oyama
Kalnų treniruotės
Po 14 mėnesių jo remėjas informavo, kad jis negali daugiau jo paremti, ir taip Oyama grįžo sustiprintu kūnu ir dvasia atgal į civilizaciją ir po mėnesio laimėjo pirmąjį Japonijos kovos menų čempionatą po antrojo pasaulinio karo.
Oyama buvo nepatenkintas, kad nepabaigė savo užsibrėžtų 3 metų vienatvės treniruočių ir vis dar jautė, kad kažko jo kovos stiliuje dar trūksta ir kad jis dar nepasiekė savo optimalaus potencialo.
Oyama grįžo dar vieneriems metams į kalnus atgal, tam kad treniruotųsi fanatiškai be pauzės 12 valandų per parą. Jis medituodavo po lediniais kriokliais, šokinėjo daugybę kartų per akmenis ir naudojo medžius ir akmenis kaip Makiwara savo rankoms, kojoms ir pėdoms. Kilnodamas didelius akmenis stiprino savo raumenis. Be to mažiausiai šimtą kartų per dieną kartodavo Kata ir darydavo Kihon pratimus nuo šimto iki tūkstančio kartų repeticijų, taip ieškodamas žmogaus ištvermės ribos. Kiekvieną dieną vykdavo ir senųju klasikinių kovų menų, bei Zen ir filosofijos studijos.
Po 18 mėnesių jis grįžo į civilizaciją pilnas pasitikėjimo ir savitvardos ir pradejo demonstruoti pasauliui savo jėgą ir sugebėjimus.
Dievo ranka
Tuo laiku kalnuose Oyama pradėjo įsivaizduot, kad gali tik plikom rankom nugalėti jautį. Garbė, kurią jis tuo nusipelnytų, galėtų jam padėti suinteresuoti daugiau žmonių Karate ir įtikinti juo karate keliu. Oyama nusprendė visas savo karate žinias panaudoti gyvybės ir mirties kovoje prieš laukinį jautį.
Garsas apie Oyamą pasklido greitai. Visoje šalyje buvo pranešinėjama apie jo izoliuotas kalnų treniruotes bei pergalę All Japan Tournament.
Po savo sugrįžimo į Japoniją Oyama suorganizavo kovą prieš jautį. Per visą savo karjerą jis kovojo su 47 jaučiais, keturis iš jų jis užmušė vienu smūgiu, daugeliui nukirto ragus shuto smūgiu. 1957 m. Meksikoje Oyama buvo taip sunkiai sužeistas vieno jaučio, kad turėjo šešis mėnesius gulėti ligoninėje. Nepaisant šio įvykio Oyama kovojo po to ir toliau su jaučiais ir visus juos nugalėjo. Dėl gyvūnų apsaugos skundų jis nutraukė šias gyvybės ir mirties kovas ir pradėjo naują savo karate svajonės etapą.
Oyamos Dojo
Savo pirmąjį Dojo Oyama atidarė 1953 m. po atviru dangumi Meijiro kvartale, Tokijuje. Jo treniruočių asistentas buvo Kenji Masushima. Daugelis Oyamos pirmųjų moksleivių prieš tai mokėsi kitus karate stilius ir ėjo pas Oyama dėl sunkių treniruočių. Kumite treniruotės buvo pilno kontakto (Jissen), tam kad moksleiviai išmoktų, kokios technikos turėjo poveikį, o kokios ne. Todėl buvo išbandytos, perimtos arba išmestos įvairiausios technikos. Oyama priėmė tik tokias technikas, kurias jis laikė geriausiomis ir kurios pasiteisindavo kaip efektyviausios, ir taip sukūrė pagrindą savąjąm Karate. Dėl treniruočių intensyvumo ir sunkumo atkrisdavo daug moksleivių. Nepaisant to per sekančius 3 metus Oyama galėjo sukurti stipria pradžią savo stiliui.
Kyokushinkai
1956 m. Oyama atidarė savo pirmajį oficialų Dojo viename neištaigingame pastate už Rikkyo universiteto Ikebukuro kvartale, tik pora šimtų metrų nutolusiame nuo dabartinės Honbu vietos. Masushima liko ir toliau mokytoju kartu su Masabi Ishibashi, Kenji Kato, Ken Minamoto ir Eiji Yasuda.
Tais pačiais metais Oyama išrinko savo karate stiliui vardą Kyokushin. Jis davė šį vardą dėl patarlės: „Po tūkstančio dienų treniruočių esi tik pradinukas, po dešimt tūkstančių – meistras“. Ši patarlė jam reiškė „ultimatyvią arba paskutinę tiesą“, kas japoniškai reiškia Kyoku-shin. Dėlto jis nusprendė, kad jo organizacija turi būti žinoma kaip Kyokushinkai. Net ir dėl labai sunkių treniruočių narių skaičius per metus priaugo iki 700 moksleivių.
Per sekančius dešimt metų Oyama statė savo organizaciją ir pradėjo savo karate misiją po pasaulį. Jis tikėjo labai stipriai, kad jo karate ideologija kartu su stipria zen – budizmo įtaka pareikalaus pasaulio taikos, todėl keliavo aplink pasaulį kaip misionierius, kad platinti savo karate mokslą. Kur ir kada jis būdavo iškviestas į kovą, visada priimdavo iššūkį ir taip niekada ir nebuvo nugalėtas.
Oyama žinojo, kad jam vienam neįmanoma pasiekti visus pasaulio kampelius ir jis realizavo, kad reikia daugiau nei kovos ar pasirodymai, tam kad karate taptų akceptuojamas visame pasaulyje. Oyama sugebėjo įtikinti savo geriausius mokinius jam padėti ir pasiuntė juos į skirtingas šalis. Šie mokiniai tikėjo Oyama ir jo karate taip stipriai, kad jie sutiko palikti savo gimtą šalį Japoniją ir apsistoti svetimoje šalyje, kad atidaryti karate mokyklą ir mokyti Kyokushin.
Kyokushin Kaikan
Pirmas oficialus Oyamos Dojo, kuris buvo atidarytas 1956 m., buvo naudojamas kartu su baleto studija. Tuo metu vyriausioji Oyama duktė studijavo baletą. Po vienos pamokos mokytojas jos paklausė ar galėtų susitikti su jos tėvu. Kai Oyama atvyko į susitikimą, baleto mokytojas jam papasakojo, kad Yakuza daro jam problemų. Mokytojas paaiškino, kad jis labai džiaugtųsi jei toks garsus karate kovotojas kaip Oyama kartu ir jo studija naudotų savoms treniruotėms. Oyama pritarė šiam pasiūlymui ir taip buvo įkurtas pirmasis Dojo.
Dojo įkūrimo laikas buvo sunkus Oyamai ir jo šeimai. Jie privalėjo persikraustyti, o menkų pajamų iš karate vos užteko išmaitinti šeimai. Bet vistiek Oyama buvo tvirtai nuprendęs išauginti stiprius savo karate mokinius.
Oyama turėjo nedelsiant realizuoti savo planą, nes nors jis ir turėjo pakankamai daug medžiagos savo knygai, buvo vis dėlto sunku rasti leidėją, kuris apsiimtų išleisti knygą. Po daugelio leidėjų atsisakymų Oyama ir jo žmona galvojo, kad jų graži svajonė apie nuosavą būstą pasmerkta neišsipildyti. Praradęs beveik visas viltis Oyama kreipėsi į užjūrio leidėjus, kaip jam buvo patarta. Leidybos direktorius patvirtino knygos leidimą ir pirmasis knygos „What is Karate“ leidinys turėjo milžinišką pasisekimą. Knygos pasisekimas davė Oyamai ir jo žmonai galimybę nusipirki išsvajotam sklypui Ikebukuro.
Pagal Tadashi Nakamura pirmas Oyamos Dojo buvo gana skurdus. Treniruotasi buvo ant paprastų medinių grindų, be to nebuvo nei dušų ar persirengimo kambarių. Persirengėta buvo tiesiog už ant vielos pakabintų užuolaidų, prieš tai kaip merginos ateidavo į baleto pamokas. Po vienos vakaro treniruotės vienas mokinių pastebėjo, kad būtų patogiau turėti ir dušą. Iki to laiko Oyama net ir negalvojo pastatyti savo nuosavą Dojo, bet kai jis prie savo žmonos paminėjo šį mokinio pastebėjimą, viskas buvo nuspręsta. Jų naujasis namas, kuris vis dar buvo planuojamas, turėjo palaukti. Chiyako rėmė vyro idėją pastatyti nuosavą Dojo ir taip buvo padėtas kertinis pamatų akmuo naujam Honbu.
Kyokushin Kaikan statybos buvo didysis Oyamos ir viso Kyokushinkai projektas. Nors Oyamos mokiniai ir padėjo kuo tik galėdami, statybos ėjo labai iš lėto, nes vis dar trūkdavo piniginių pajamų.
1964 m. buvo oficialiai atidarytas Oyamos Honbu, kuris stovi Ikebukuro kvartale Tokijuje. Daugiaaukštis pastatas susideda iš dviejų Dojo, priėmimo kambario, gyvenamojo apartamento, Mas Oyamos biuro, bendradarbių kambarių ir parsirengimo kambarėlių su sandėliais.
Daugiau nei 30 metų iki pat Oyamos mirties buvo visi organizacijos reikalai tvarkomi iš šio Honbu. Daugelis pasaulinio garso karate kovotojų ir žinomų karate instruktorių sunkiai treniravosi Kaikan pastate kartu su Sosai Oyama. Oyama padarė savo Kyokushinkai viena iš pačių didžiausių karate organizacijų, kuri turi daugiau nei 50 milijonų narių daugiau nei 100 pasaulio šalių. Jis nepavargdamas keliavo po pasaulį, tam kad platinti Kyokushin ir tam kad pats instruktuotų treniruočių stovyklose ar entuziastingus moksleivius.
Oyama yra daugelio knygų autorius, kurios šiandien tik arba labai sunkiai gaunamos, arba kainuoja didelius pinigus. Buvo sukurta daugelis įvairių filmų apie Oyamos gyvenimą, jo treniruotes ir kovas. Japonijoje buvo netgi leidžiami komiksai apie jį ir jis buvo žinomas kaip pats stipriausias tų laikų karate kovotojas. Per dvi dienas jis kovojo prieš 300 savo geriausių mokinių ir juos visus nugalėjo. Šis rekordas yra iki šių dienų nesumštas ir tik labai mažai žmonių išbandė iš to išsivysčiusią ultimatyvią Kyokushin užduotį, vadinamą Hyakunin, t. y. šimto kovotojų kovą.
Pačiam Sosai ir jo žmonai Honbu buvo visas jų gyvenimas ir pasišventimas, kuris Honbu padarė vienu iš visų laikų pačių garsiausių Karate Dojo.
Oyamos palikimas
Iki pat savo mirties 1994 m. balandžio 26 d. Oyama mokino savajame Dojo Kyokushin technikos ir filosofijos. Mirdamas jis paliko didelį palikimą, pačią didžiausią pasaulyje karate organizaciją ir dar daugiau, didžiai gerbiamą karate, jos inspiruojamąją filosofiją ir stiprų atsiminimą apie vieną didžiausių Budo meistrų, kokį tik šis pasaulis matė. Oyamos mirtis privedė iki politinių ir kultūrinių pokyčių Kyokushin pasaulyje, kuris be charizmatiškai stipraus ir visų gerbiamo Sosai suskilo į atskiras grupes.
Kai Sosai Oyama mirė, šalių atstovams buvo pranešta, kad paskutinė Oyamos valia visa IKO (International Kyokushinkai Organisation) valdžia turi atitekti Shihan Shokei Matsui ir daugelis akceptavo šį sprendimą. Po kelių mėnesių išaiškėjo, kad testamentas buvo pasirašytas tik liudininkų, o ne paties Oyamos. Didžiausia problema buvo ta, kad liudininkai ir buvo testamente paminėtos personos. Tai privedė iki to, kad buvo labai stipriai suabejota tikrąja velionio valia. Shihan Zukio Nishida ir Oyamos žmona kreipėsi į teismą ir po ilgo svarstymo teismas nusprendė, kad testamentas nėra teisiškai pagrįstas. IKO skilimas buvo neišvengiamas, Shihanų nuomonių skirtumas buvo per didelis ir per daug kaltinimų kaitino visą situaciją. Sekantys procesai, kaltinimai ir atsiskyrimai sekė vienas po kito.
Po Oyamos mirties susidarė trys didžiosios grupės ir kelios mažesnės. Kai kurie Shihanai buvo jau nuo IKO atsiskyrę dar būnant Oyamai gyvam ir plėtė savo nuosavas organizacijas bei tobulino savo Karate stilius.
Kyokushin šeima išsiskyrė ir deja dalinai susipyko, bet tiek karate, tiek filosofija, kuriuos ištobulino Sosai Oyama išliks dar ilgai ir rodys kelią daugeliui pasaulio karate kovotojų.
Juljanava (Jonava)
Juljanava – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Žeimių, šalia Barsukynės miško ir Savydos upelio. Ties Juljanava nuo plento atsišakoja vieškelis.
Buksmediniai
Buksmediniai (Buxaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso visada žaliuojantieji medžiai arba krūmai. Lapai priešiniai arba pražanginiai, paprasti, lygiais kraštais. Žiedai sutelkti galvutės arba varpos pavidalo žiedynuose, kurie būna ūglių pažastyse arba viršūnėse. Vaisius – dėžutė arba kaulavaisis.
Šeimoje yra 5 gentys, 70 rūšių. Lietuvoje auga buksmedžio (Buxus) gentis ir viena jos rūšis – paprastasis buksmedis (Buxus sempervirens).
Bijotai (reikšmės)
Bijotais vadinami kaimai:
Tobolas
Tobolas  – upė Rusijoje ir Kazachstane; kairysis Irtyšiaus intakas. Prasideda Uralo kalnuose. Tobolas teka pro Jekaterinburgo, Kustanajaus, Kurgano ir Tiumenės sritis.
Didžiausi intakai: Ajatas, Ubaganas, Isetė, Tura, Tavda.
Tobolas teka pro šiuos didžiuosius miestus:
Rodmanshefenas
Rodmanshefenas arba Kalinovka (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Калиновка) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 105 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Turosnės valsčius
Turosnės valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Turosnė. Ribojasi su Choroščiaus, Juchnoveco, Lapų ir Suražo valsčiais.
Istorija
Įkurtas XX a. 2-ojoje pusėje, iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 140,03 km², iš kurių: Valsčius sudaro 4,7 % Balstogės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1424,7 zlotai.
Tautinė sudėtis
2002 m. gyveno 5 126 žmonės:
Saponinai
thumb|250px|[[Solaninas - bulvinių šeimos augaluose randamas toksiškas saponinas]] Saponinai – organinių junginių klasė, natūralūs augalų antriniai metabolitai. Tai amfipatiniai glikozidai, kurių vandeniniai tirpalai putoja. Taigi saponinai yra paviršiaus aktyviosios medžiagos.
Saponinai būdingi daugeliui augalų. Pvz., putoklio šaknys turi daug saponinų ir seniau buvo vartojamos kaip muilas. Taip pat saponinai išskirti iš kai kurių jūros organizmų.
Saponinai pasižymi karčiu skoniu, dažnai ir toksiškumu, todėl jų paskirtis augaluose – atbaidyti augalėdžius.
Medicinoje naudojami kaip adjuvantai gaminant vakcinas. Dažnai naudojami liaudies medicinoje, bet naudingumas ir galimas kenksmingumas nėra pakankamai ištirti.
Vengrijos futbolo varžybos 1964 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1964 m.
1917 m. kanonų teisės kodeksas
180px|thumb|right|[[Nesuderinamų kanonų harmonija – moderniojo Kanonų teisės kodekso ištakos. 1140 m.]] 1917 m. Kanonų teisės kodeksas – modernus bažnytinės (kanonų) teisės sąvadas, 1983 m. Kanonų teisės kodekso (dabar galiojančio Romos katalikų bažnyčios teisės sąvado) pirmtakas. Sudarytas iš 5 knygų. Kanonų teisės kodeksas, kurį parengti kanonistui Pietro Gasparri pavedė Pijus X, o teisinę galią suteikė Benediktas XV (1917 m.).
Kodeksas laikytas Romos centralizmo – Popiežiaus galių didėjimo ir plėtimo – ženklu. Teisės istorijos kontekste – teisės sistematizacija, kodifikuotas teisės aktas, pakeitęs Viduramžių Kanonų teisės sąvadą Corpus iuris canonici.
Mesjė 89
thumb|230px|Mesjė 89 nuotrauka, daryta [[Hablo kosminis teleskopas|Hablo kosminiu teleskopu]]
Mesjė 89 (dar žymima NGC 4552 ) – elipsinė galaktika, esanti Mergelės žvaigždyne. Galaktika nuo Žemės nutolusi už maždaug 50 milijonų šviesmečių, jos regimasis ryškis – 9,8.
Tai viena iš aštuonių Mergelės galaktikų spiečiui priklausančių galaktikų, kurias 1781 m. atrado prancūzų astronomas Charles Messier (į savo katalogą įtraukė 1781 m. kovo 18 d.). Ši elipsinė galaktika yra beveik apskritos formos.
Mesjė 89 galaktikoje esama maždaug 100 milijardų žvaigždžių ir daugiau nei 2000 kamuolinių spiečių. Tai pirmoji atrasta galaktika, kurią gaubia plačiai nusidriekęs apvalkalas; Mesjė 89 galaktiką supanti šviesi sritis yra didesnė, nei kitų elipsinių galaktikų (apvalkalas nuo galaktikos nusidriekęs daugiau nei 150 000 šviesmečių). Veikiausiai taip yra dėl to, kad šioje galaktikoje esama daug žvaigždžių ir kamuolinių spiečių. Mesjė 89 centre glūdi supermasyvi juodoji bedugnė. Paskaičiuota, kad jos masė maždaug milijardą kartų didesnė nei Saulės.
Pro 8 colių ar didesnius teleskopus ši galaktika atrodo kaip blyškus šviesos kamuolys. Teigiama, kad palankiausias metas ją stebėti yra gegužės mėnesį.
Islandijos regionai
Islandija yra suskirstyta į 8 regionus. Tai iš esmės yra padaryta dėl statistinių sumetimų. Rajonai taip pat liudija apie teisinį pasidalijimą. Regionų pašto indeksai yra skirtingi. Iki 2003 m. apskritys buvo naudojamos rinkimams į Islandijos parlamentą. Pagrindinis rajonas visgi yra aplink Reikjaviką, o kas už jo paprastai vadinama provincija.
thumb|300px|Regionų žemėlapis
Andra Gabalytė
Andra Gabalytė (anksčiau Daina Staugaitienė) (g. 1980 m. rugpjūčio 8 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkė.
2022 m. balandžio 5 d. Lietuvos antidopingo agentūra (LAA) nušalino A. Gabalytę nuo dalyvavimo sporto varžybose. 2022 m. balandžio 26 d. LAA patvirtino, kad A. Gabalytė įtariama dopingo (meldoniumo) vartojimu. 2022 m. rugsėjo 28 d. LAA skyrė A. Gabalytei bausmę, 4 metų diskvalifikaciją (iki 2026 m. balandžio 5 d.) sportinei veiklai. Bausmė apima tiek dalyvavimą kaip sportininkei, tiek ir treniravimą.
Gubkinas
Istorija
Gubkino miesto tipo gyvenvietė įkurta 1939 m., pradėjus geležies rūdos gavybą Kursko magnetinės anomalijos srityje. Pavadinta anomaliją tyrusio geologo Ivano Gubkino garbei. 1955 m. tapo miestu. 1967 m. atidarytas Lebedino kalnakasybos kombinatas.
1332 m.
1332 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Haimoritas
Haimorìtas  – prienosinio ančio (žandinio, arba Haimoro ančio) glevinės uždegimas; vienas iš sinusitų. Pavadintas pagal šį antį aprašiusį anglų anatomą Natenjelį Haimorą (1613–1685 m.).
Skarboras (Tobagas)
Skarboras  – miestas Trinidade ir Tobage, didžiausias Tobago saloje. Yra salos pietvakariuose, prie Roklio įlankos. Turi prieplauką, kelius į kitas salos vietas, XVIII a. karaliaus Jurgio III fortą (dabar muziejus), Tobago asamblėją. Išvystytas turizmas. Skarboras pasiekiamas keltu iš Port of Speino bei lėktuvais (už 12 km yra Arthur Napoleon Raymond Robinson tarptautinis oro uostas).
Paryžius (Jonava)
Paryžius – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, prie magistralės, kairiajame Neries krante. Netoli išlikę Varpių akmens amžiaus stovyklos pėdsakai. Yra priešgaisrinis miško stebėjimo bokštas, vietinių gyventojų vadinamas „Eifelio bokštu“.