cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilhelmas Čepinskis
Muzikinė veikla
1984 m. septynerių metų debiutavo Kauno filharmonijoje. 1987 m. pirmąkart griežė su Lietuvos nacionaliniu simfoniniu orkestru. Tarptautinio J. Kociano jaunųjų smuikininkų konkurso (Čekija, 1988 m.), SSRS smuikininkų konkurso (1989 m.), New Names fondo (SSRS, 1989 m.), tarptautinio Balio Dvarionio smuikininkų konkurso (1989 m.) laureatas. 1991 m. Lietuvai suteikiant narystę grojo Jungtinėse Tautose.
Solinius koncertus bei koncertus su orkestru grojo visoje Europoje, Dominikos respublikoje, JAV. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose Meranofeste, Ankaroje, Vestfolde, Pažaislyje ir kt. Grojo Tilles Center (Niujorkas, 1996 m.), Carnegie Hall (Niujorkas, 1997 m.), Concertgebouw (Amsterdamas, 1999 m.), Maskvos konservatorijos Didžiojoje salėje (2000 m.).
Čuhujivas
Istorija
Mieste gimė garsus XIX a. tapytojas Ilja Repinas.
Tarybų Sąjungos laikais buvo svarbus karinio rengimo centras. Buvo įkurta Sovietų karinių oro pajėgų akademija bei Raudonosios armijos artilerijos mokykla. Dabar įsikūrusios Ukrainos karinės oro pajėgos. Čuhujivo kariniame oro uoste gali leistis sunkieji transporto lėktuvai. Čia taip pat yra dislokuoti Ukrainos karinių pajėgų tankų daliniai.
Gyventojai
Čuhujivas yra vienintelis srities miestas, kurio gyventojų skaičius per pirmuosius 10 metų nuo Sovietų Sąjungos sužlugimo nesumažėjo, tačiau nuo 2002 m. gyventojų skaičius nuolat mažėja. 80 % gyventojų yra rusai.
Vilhelmas Čepinskis
Muzikinė veikla
Įrašė CD: „Sibelius“, koncertas smuikui ir orkestrui d-mol (1995 m.), „Paganini“, koncertas smuikui ir orkestrui, Nr. 2, h-moll (1996 m.), „Sarasate, Karmen fantazija“ (1996 m.), „Shostakovich“, koncertas smuikui bei orkestrui, Nr. 1 a-moll (1997 m.) ir kt.
Pagrobimas 3
Pagrobimas 3 (, stilizuotai TAK3N, ) – prancūzų 2015 m. veiksmo trileris. Pagrindiniame vaidmenyje – Liam Neeson. Filmą režisavo Olivier Megaton, prodiusavo Luc Besson. Filme pasakojama apie buvusį CŽV agentą, kuris neteisingai įtariamas savo žmonos nužudymu ir turi surasti tikruosius žmogžudystės kaltininkus.
Istorija
Filmą sukūrė prodiuserio ir scenaristo Luc Besson kompanija „EuropaCorp“, kartu su „Canal+“, „M6 Films“ ir „Cine+“. Tai yra filmų „Pagrobimas“ ir „Pagrobimas 2“ tęsinys. Pagrindinius filmo vaidmenis atliko aktoriai Liam Neeson, Maggie Grace, Famke Janssen ir Forest Whitaker. Filmo premjera įvyko 2014 m. gruodžio 16 d. Berlyne. Teatrinis filmo pristatymas įvyko 2015 m. sausio mėnesį (JAV − sausio 9 d.). Filmas buvo komerciškai sėkmingas. Jo biudžetas siekė 48 mln. JAV dolerių, pasaulio kino teatruose jis surinko per 267 mln. JAV dolerių pajamų po apie mėnesio rodymo. Filmas daugiausiai kritikų buvo įvertintas neigiamai. Pagal metacritic.com suvestinę kritikų įvertinimo vidurkis − 26 balai iš 100. Pasak filmo kūrėjų, tai yra paskutinė trilogijos apie buvusio CŽV agento Brajano Milso nuotykius dalis.
Siužetas
Los Andželas. CŽV agentas Brajanas Milsas (akt. Liam Neeson) gyvena rūpindamasis dukterimi Kim (akt. Maggie Grace) ir su juo išsiskyrusia žmona Lenora (akt. Famke Janssen). Jo žmona nelabai sutaria su savo antruoju vyru Stiuartu (akt. Dougray Scott). Vieną vakarą Stiuartas užeina pas Milsą į namus ir paprašo nesusitikinėti su Lenora. Kitą dieną grįždamas namo Milsas gauna žinutę iš buvusios žmonos, kad ji užeis į jo namus su prašymu nupirkti ta proga kepinių. Brajanas užsuka į parduotuvę ir grįžęs į savo namus randa žmoną nužudytą. Tuo metu įsiveržia policininkai, kurie bando suimti Brajaną. Brajanas nuo jų išsivaduoja ir pabėga. Jam tenka slapstytis nuo detektyvo Frenko (akt. Forest Whitaker) ir policijos, apsaugoti nėščią dukrą Kim nuo galimo pasikėsinimo ir kartu surasti tikrąjį buvusios žmonos žudiką.
Margininkai (Kėdainiai)
Margininkai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurėje, rytiniame Vikaičių kaimo pakraštyje, prie Devynduonių–Gudžiūnų kelio. Pro kaimą teka Nykis (Liaudės intakas), yra nedidelis tvenkinys.
Kur skraido tik ereliai
Kur skraido tik ereliai – 1968 m. sukurtas karinis filmas pagal rašytojo Alistairo Macleano to paties pavadinimo romaną ir scenarijų.
Turinys
1943-44 m. žiemą, nukritus lėktuvui, į vokiečių nelaisvę patenka JAV armijos generolas Džordžas Karnabis. Kadangi generolas yra vienas iš planuojamo antrojo fronto organizatorių, jam išlaisvinti siunčiama bendra amerikiečių ir britų karių ekspedicija, vadovaujama majoro Smito. Jie turi patekti į sunkiai prieinamoje aukštumoje įrengtą vokiečių slaptavietę, kurioje laikomas generolas ir kurioje yra infiltruota britų agentė Merė Elison, apie kurią žino tik Smitas. Pavojingos operacijos metu paaiškėja, kad generolas, kurį jie turi išvaduoti, yra apsimetėlis, o jo išlaisvinimo operacija skirta tam, kad būtų išaiškintas dvigubas agentas, esantis Sąjungininkų vadovybėje...
Primera División (Kosta Rika)
Kosta Rikos Primera División, dar žinoma kaip Liga FPD, Fútbol de Primera División – aukščiausias šalies futbolo divizionas, kuruojamas UNAFUT (Union de Clubes de Primera División). UNAFUT yra susijungusi su Kosta Rikos futbolo federacija FEDEFUTBAL.
Komandos
2022–2023 m. sezono komandos:
Istorija
„Liga Deportiva Alajuelense“, „Club Sport Cartaginés“, „Club Sport Herediano“, „Club Sport la Libertad“, „Gimnástica Española y Gimnástica Limonense“ 1921 m. įkūrė Kosta Rikos futbolo federaciją. Tais pačiais metais įkurta Primera División. 1999 m. federacija įkūrė UNAFUT.
Nugalėtojai
Šios komandos yra laimėjusios lygą:
Kėdainių Nevėžis
Kėdainių „Nevėžis“:
Baltoji rožė (filmas)
Baltoji rožė – 1982 m. Vakarų Vokietijoje sukurta ir tikrais faktais paremta karinė drama apie 1942-43 m. Miuncheno universitete veikusią studentų pasipriešinimo grupę. Šiai vadovavę brolis ir sesuo Šoliai bei kiti nariai buvo išaiškinti ir nubausti mirties bausme.
Leliušiai
Leliušiai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Rumšiškių.
Mirties įrodymas
Mirties įrodymas – 2007 m. režisieriaus Quentin Tarantino sukurtas eksploatacinis filmas, viena iš bendro jo darbo su Robert Rodriguez „Grindhouse“ dalių. Šiame filme Tarantino pirmą kartą buvo ir juostos operatoriumi, o vėliau pripažino, kad tai blogiausias jo sukurtas filmas. Taip pat tai vienintelis jo sukurtas filmas, kuriame veiksmas vyksta chronologiškai nuosekliai. Filmo originalus pavadinimas „Death Proof“ reiškia pagrindinio herojaus Kaskadininko Maiko „mirčiai atsparų“ automobilį.
Leliušiai (reikšmės)
Leliušiais vadinami kaimai:
Mirties įrodymas
Juosta buvo demonstruota 60-ame Kanų kino festivalyje.
Bevardė žvaigždė
„Bevardė žvaigždė“ – ketvirtasis (ir paskutinis studijinis) grupės Junior albumas, išleistas 1999 m. (CD, MC).
Mirties įrodymas
Turinys
Filmą sudaro dvi dalys, kurias jungia vienas bendras veikėjas – Kaskadininkas Maikas.
Bevardė žvaigždė
Albumo detalės
Albumo dizainas – A.Urbelis & Barikada
Fotografas – Modestas Ežerskis Įrašyta studijoje „Cactus Pro“, Klaipėdoje.
Mirties įrodymas
Turinys
Pirmoji veiksmo dalis vyksta Ostine, Teksaso valstijoje. Trys draugės: Arlena, Šona ir „Džiunglių Džiulija“ važiuoja švęsti pastarosios gimtadienio. Merginos sustoja pakelės užeigoje, kurioje pamato paslaptingą vyrą su randu, darkančiu visą veidą. Barmenas jį pažįsta kaip „Kaskadininką Maiką“, vyras visą vakarą geria nealkoholinius kokteilius ir kalbasi su mergina vardu Pem, su kuria ką tik susipažino, tačiau tuo pačiu metu akies kraštu seka tris merginas. Po kurio laiko jis prieina prie įkaušusių merginų ir, pasakęs per radiją išgirstą slaptažodį, išsireikalauja vienos jų erotinio šokio (pats šokis nerodomas, titruose pažymint, kad dingusi dalis juostos). Po šokio kompanijos išsikiria: merginos sėda į savo mašiną, o Maikas sutinka pavėžėti Pem savo juodu „Švevrolė“, perdarytu specialiai kaskadiniams triukams atlikti. Pem įsitaiso atskirtoje nuo vairuotojo kabinoje, tačiau jau pirmoje sankryžoje Maikas pareiškia, kad jo mašinoje yra apsaugota (angl. Death Proof) tik vairuotojo vieta ir avarijos metu tik joje įmanoma išgyventi. Išsigandusi Pem prašo ją išleisti, tačiau Maikas pradeda pavojingai vairuoti, o galiausiai staigiai stabdo, mergina trenkiasi galva ir jai lūžta sprandas. Nekreipdamas į ją dėmesio, Maikas atsisuka ir pradeda vytis tris merginas. Aplenkęs jas kitu keliu, Maikas įsibėgėja ir dideliu greičiu trenkiasi į jas priešpriešiais. Po avarijos, rodomos įvairiais rakursais, veiksmas persikelia į ligoninę, kur du policininkai, tėvas ir sūnus (iš tiesų šį vaidmenį sukūrė tėvas ir sūnus Parksai), ligoninėje kalbasi apie avariją, kurioje išgyveno tik Maikas. Vyresnysis įtaria, kad tai buvo ne nelaimingas atsitikimas, o suplanuota žmogžudystė, tačiau neturi įrodymų ir nenori tirti šios bylos. left|thumb|170px|Kadras iš filmo Antroji veiksmo dalis vyksta Libano mietelyje Tenesio valstijoje, po 14 mėnesių. Keturios draugės: dvi aktorės (Abernatė, Ly) ir dvi kaskadininkės (Zoja, Kim) nusprendžia kartu praleisti laisvą nuo filmavimų dieną. Zoja nori įgyvendinti savo svajonę: pakartoti filme matytą triuką, kuomet aktorė važiavo ant dideliu greičiu lekiančio balto 1970-ųjų „Dodžo“ variklio gaubto. Kaip tik toks automobilis yra parduodamas ir merginos paprašo šeimininko prieš perkant (ko jos neketina daryti) jį išbandyti. Ly lieka su šeimininku kaip užstatas, Kim sėda už vairo, Abernatė šalia, o Zoja, išlipusi pro langą, atsigula ant variklio gaubto, laikydamasi už dviejų kelnių diržų, pritvirtintų prie priekinių durelių. Mašinai lekiant dideliu greičiu, staiga pasirodo „Kaskadininkas Maikas“ su juodu „Dodžu“ ir pradeda taranuoti merginų mašiną, ant kurios gaubto mėgina išsilaikyti Zoja. Permaininga Kim ir Maiko dvikova baigiasi tuo, jog šis nulekia nuo kelio, o Zoja – nuo mašinos į krūmus. Automobiliai sustoja nemažu atstumu vienas nuo kito ir išlipęs Maikas ima laidyti įžeidžiančias replikas, į ką Kim atsako pistoleto šūviais. Sužeistas į ranką Maikas šoka į mašiną ir bėga. Zoja pasirodo besanti sveika ir dabar merginos pradeda jį persekioti, kol paskutinėje filmo scenoje, ištraukę jį iš mašinos, mirtinai sumuša...
Pagrindiniai aktoriai
Tarantino pagrindiniam maniako vaidmeniui kvietė John Travolta, Willem Dafoe, John Malkovich, Mickey Rourke, Bruce Willis ir Sylvester Stallone, tačiau nei vienas jų negalėjo dėl užimtumų kituose filmuose. apie Kurto Russello pasirinkimą interviu režisierius sakė: „- Mano kartos žmonėms jis tikras herojus... bet dabar daugybė žmonių nežino, ką Kurtas Russellas sugeba. Kai aš atsiverčiu laikraštį ir skaitau, kad „Kurtas Russelas vaidina „Dreamer“ arba „Kurtas Russellas vaidina „Miracle“(filmų pavadinimai), aš nemenkinu šių filmų, bet klausiu savęs: „- Kada Kurtas Russellas vėl vaidins kietą vyruką?“
Aktorius ir režisierius Eli Rith savo vaidmeniui specialiai atvyko iš Europos, kur filmavo siaubo filmą „Hostelis II“. Jo scenos filmavimas truko vieną dieną.
Sydney Tamiia Poitier yra lietuvių kilmės aktorės Joanna Shimkus duktė.
Rose McGowan, Quentin Tarantino ir Zoë Bell vaidina abiejuose pilnametražiuose „Grindhouse“ filmuose „Teroro planeta“ ir „Mirties įrodymas“. Profesionaliai kaskadininkei Bell, iki tol atlikusiai triukus kituose Tarantino filmuose arba kūrusiai tik epizodinius vaidmenis, tai pirmas didelis vaidmuo kine.
Ragys
Dažnas Baltijos jūroje.
Mykolas Tiškevičius Logoiskis II
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Henrikas Jurgis Tiškevičius Logoiskis. Motina Eufrozina Šolaiska. Broliai Stanislovas Tiškevičius Logoiskis, Henrikas Tiškevičius Logoiskis II, Mikalojus Tiškevičius Logoiskis II, Vincentas Tiškevičius Logoiskis
Šeima
1844 m. vedė, žmona Joana Tiškevičiūtė, Benedikto Tiškevičiaus duktė, su ja vaikų neturėjo. 1852 m. vedė žmonos seserį Mariją Tiškevičiūtę, su ja gimė sūnus Benediktas Henrikas Tiškevičius.
Maltos ordino komandoras.
Valdas Trakys
Žaidėjo karjera
2010 m. pasirašė 1,5 m. sutartį su Graikijos antrojo futbolo diviziono Panserraïkós GS klubu, kurią nutraukė abipusiu susitarimu.
2010 rugsėjo mėnesį perėjo į Škotijos Premier lygos komandą Edinburgo „Hibernian“.
2011 m. pasirašė kontraktą su Graikijos antros lygos klubu Anagennisi Epanomi FC.
Trenerio karjera
2020 m. įgijo UEFA PRO trenerio licenciją. ---FK Atlantas--- Nuo 2014 iki 2017 m. Ėjo Sporto direktoriaus pareigas.
FK Palanga
Nuo 2015 m. vadovavo Palangos ekipai. 2017 m. su palangiškiais tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir pateko į A lyga.
2018 m. LFF taikė išimtį ir leido jam vadovauti komandai, nors neturėjo tinkamos licencijos.
FK Minija
2019 m. sausio mėn. pradėjo eiti vyr. trenerio pareigas FK Minija (2017) Kretinga. 2020 m. rugpjūčio 1 d. pranešta, kad Trakys paliko klubą.
Lietuvos U-19 rinktinė
2019 m. vasario mėn. pradėjo eiti ir Lietuvos jaunimo U-19 rinktinės trenerio pareigas.
FK Riteriai
2021 m. balandžio mėn. prie Sergejaus Gurenkos, Vaido Sabaliausko, Mindaugo Malinausko, Raimondo Vilėniškio bei Leonardo Iparraguirre komandos prisijungė Valdas Trakys. Tuo metu klubas taikė tokį modelį, kad trenerių štabo vadovu buvo S.Gurenka (tarsi be vyr. trenerio), bet A lygoje komandai sekėsi prastai ir su baltarusiu buvo atsisveikinta.
Valdas Trakys nuo 2021 m. birželio 9 d. FK Riteriai laikinasis vyr. treneris.
2021 m. rugpjūčio 2 d. klube vyr. treneriu pradėjo dirbti potrugalas Miguel Moreira.
1968 m. vasaros olimpinės žaidynės
thumb|right|200px|Šiose olimpinėse žaidynėse dalyvavusios šalys '''1968 m. vasaros olimpinės žaidynės''' vyko 1968 m. spalio 12-27 dienomis Meksikos sostinėje Meksike. Šios olimpinės žaidynės tapo pirmosiomis žaidynėmis besivystančiose šalyje ir pirmos ispanų kalba kalbančioje šalyje. Iki 2016 m. tai buvo vienintelės olimpinės žaidynės Lotynų Amerikoje. Šias žaidynes boikotavo Šiaurės Korėja. Ji pageidavo dalyvauti ne šiuo, o Korėjos Liaudies Demokratinės Respublikos pavadinimu, tačiau tarptautinis olimpinis komitetas nesutiko.
Atidarymo ir uždarymo ceremonijos vyko Olimpiniame stadione, įsikūrusiame universitetiniame miestelyje „Ciudad Universitaria“.
Demonstracinės sporto šakos
Šiose olimpinėse žaidynėse buvo atsisakyta rengti dziudo rungtis. Tai buvo paskutinis kartas, kai ši sporto šaka nebuvo įtraukta į žaidynių programą.
Medalių lentelė
Čia pateikiamas geriausių šalių pagal medalių skaičius 10-tukas ir šeimininkės rezultatai.
Literatūra
Mindaugas Barysas. Olimpiada su sombrero. – Vilnius: Mintis, 1970. – 124 p.
Albertas II
thumb|left|120px|Karaliaus Alberto II monograma.
Albertas II (,, g. 1934 m. birželio 6 d., Briuselyje, Belgijoje) – Belgijos karalius, (1993 m. rugpjūčio 9 d. – 2013 m. liepos 21 d.)
Biografija
Yra jaunesnysis Belgijos karaliaus Leopoldo III (1901-1983) ir Švedijos princesės Astridos (1905-1935) sūnus. Jo krikštatėviais buvo Liuksemburgo princas Feliksas ir senelė iš tėvo pusės Belgijos karalienė Elizabeta.
Mokėsi Šveicarijos privačioje mokykloje Le Rosey institute. 1993 m. rugpjūčio 9 d., būdamas 59 metų, tapo Belgijos karaliumi pakeitęs savo vyresnįjį brolį Balduiną I. Iki tol buvo tituluojamas Liežo princu.
520 m. pr. m. e.
'''520 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Juozas Žilevičius
Juozas Žilevičius (1891 m. kovo 28 d. Jėrubaičių k., Plungės valsč., Telšių apskr. – 1985 m. rugpjūčio 5 d. Baltimorėje, JAV) – vargonininkas, kompozitorius, pedagogas, choro dirigentas, muzikologas, kultūros veikėjas, pirmosios lietuviškos simfonijos autorius.
Biografija
Pradžios mokyklą lankė Tveruose, o 1905 m. eksternu baigė Palangos progimnaziją. Pas Varšuvos muzikos instituto auklėtinį Plungės vargonininką N. Sasnauską išmokęs vargonuoti, 1908–1914 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Varniuose, Viekšniuose, Plungėje ir Tirkšliuose. 1910–1912 m. vasaromis važinėjo į Varšuvą pas M. Surzyriskį mokytis vargonuoti.
Kilus Pirmajam pasauliniam karui, pasitraukė į Peterburgą. Kompozitoriaus Česlovo Sasnausko skatinamas 1915 m. įstojo į Sankt Peterburgo konservatoriją, kur vargonavimą studijavo pas J. Handschiną, kompoziciją pas V. Calafatti, J. Vytuolą (Vitols), A. Glazunovą, M. Steinbergą ir A. Žitomirskį, o estetiką ir muzikos istoriją pas Karatiginą. 1918 m. eksternu baigė gimnaziją, lankė Peterburgo Archiologijos ir Meno istorijos institutą. Studijuodamas iki 1918 m. dėstė muziką ir vadovavo chorui Šv. Kotrynos gimnazijoje.
1920 m. grįžo į Lietuvą ir, apsigyvenęs Kaune, iškart įsijungė į tuometinį kultūrinį ir muzikinį gyvenimą. Dirbo Lietuvių meno kūrėjų draugijos muzikos sekcijoje, rūpinosi Operos vaidyklos ir Valstybės teatro steigimu, dėstė A. Sutkaus vaidybos studijoje ir vargonininkų kursuose, buvo Valstybės teatro antrasis dirigentas, muzikos sufleris, administratorius ir reikalų vedėjas. 1922–1924 m. kaip Lietuvos švietimo ministerijos Meno skyriaus viršininkas parengė muzikos programas vidurinėms mokykloms, vadovavo muzikos mokytojų vasaros kursams, daug prisidėjo prie 1924 m. 1-osios visos Lietuvos dainų šventės surengimo Kaune. 1923 m. buvo išvykęs į Latvijos dainų šventę susipažinti su dainų švenčių rengimo organizaciniais klausimais. Kauno karo muziejuje ir miesto sode suorganizavo 32 simfoninės muzikos koncertus.
1924–1929 m. gyveno ir dirbo Klaipėdoje. Muzikos mokykloje – konservatorijoje dėstė teorines disciplinas, buvo studentų bendrabučio vedėjas, direktoriaus pavaduotojas, 1927–1928 m. – direktorius, vadovavo moksleivių chorams, atgaivino simfoninį orkestrą ir suplanavo jo veiklą (dirigentas J. Gaubas). 1927 m. 1-osios Klaipėdos krašto dainų šventės šv. Mišiose giedojo konservatorijos vyrų choras – dirigavo J. Žilevičius, vargonavo Juozas Gaubas.
1929 m. Lietuvos švietimo ministerija J. Žilevičių komandiravo į JAV rinkti folklorinę medžiagą ir kitus įvairius muzikos eksponatus. Įsikūręs Elizabethe, NJ, iki 1961 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje, aktyviai dalyvavo Amerikos lietuvių kultūros gyvenime. Parapijos chorą padidino iki 65 dalyvių, išmokė jį sudėtingų kūrinių ir nemažai koncertavo, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.
Daug prisidėjo prie Amerikos lietuvių dainų švenčių organizavimo. 1930 m. Carnegie Hall Niujorke surengtoje dainų šventėje dalyvavo 500 dalyvių jungtinis choras, į kurį susibūrė Amerikos rytinio pakraščio lietuviai (šventė buvo skirta Vytauto Didžiojo 500 mirties metinėms pažymėti).
1961 m. apsigyveno Čikagoje, buvo išrinktas tų metų 2-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės rengimo komiteto garbės pirmininku ir 1964 m. Niujorko Pasaulinės parodos Lietuvių dienos repertuaro komisijos nariu.
Nuo 1932 m. ALRK Vargonininkų sąjungos garbės narys, 1933 m. jo rūpesčiu įkurta Amerikos lietuvių chorų sąjunga. J. Žilevičius prisidėjo prie žurnalo „Muzikos žinios“ įkūrimo, daug metų buvo redkolegijos narys ir daugelio straipsnių autorius. Surinkęs daug lietuvių muzikinio folkloro ir medžiagos iš lietuvių muzikinės kultūros istorijos (šis darbas 1920 m. pradėtas Lietuvoje), Čikagoje įkūrė Lietuvių muzikologijos archyvą.
Už didelius nuopelnus lietuvių muzikinei kultūrai J. Žilevičius 1935 m. apdovanotas Gedimino III laipsnio ordinu.
Kūryba
Sudarinėjo ir skelbė lietuvių muzikų vardyną, daug straipsnių parašė Bostone išleistoje „Lietuvių enciklopedijoje“ – buvo redkolegijos narys ir muzikos skyriaus redaktorius, rašė žurnaluose ir laikraščiuose. Parašė monografiją „Česlovas Sasnauskas“ (1936 m.), sudarė Č. Sasnausko vokalinių kūrinių rinkinį „Lietuviška muzika“ (1950 m.), lietuvių liaudies ir originalių dainų rinkinį „Lietuviais esame mes gimę“ (1964 m.), parašė studiją „Mažosios Lietuvos liaudies muzikos bruožai“ (1958 m.), knygą „Lietuvis vargonininkas išeivijoje“ (1971 m.) bei kitokių darbų.
J. Žilevičius sukūrė apie 400 įvairių kūrinių, kurių didžioji dalis išleista kaip autoriniai darbai, kiti – bendruose leidiniuose. Tai harmonizuotos lietuvių liaudies dainos, originalios solo ir choro dainos, kantatos, operetės, mišios, mišparai ir giesmės, simfoninė ir kamerinė muzika. Paminėtinos dainos chorams: „Anoj pusėj ežero“, „Vilnius“, „Pabuskim iš miego“, „Šviesi naktis mėnesiena“, „Čia kraštas liūdnas“, „Jau pavasaris“, „Gaudžia, gaudžia“, „Laisvės daina“, „Oi, kad išauštų“, „Pasakyk, mergele“, „Švento Jono vakarėlį“, „Pupos“, „Vaikščiojau„ ir kt. Stambus vokalinis kūrinys – „Vytauto Didžiojo kantata“ (1933 m.). Operetės „Lietuvaitė“, „Artistai“, „Slaptasis himnas“, „Švento Juozapo Mišios“, „Missa De Dominica“. Jo dainos „Anoj pusėj ežero“, „Laisvės daina“, „Pasakyk, mergele“, „Oi, kad išauštų“ daug kartų skambėjo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse, jas dainuoja ir Lietuvos chorai.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Achetas
Achet – vienas iš trijų metų laikų Senovės Egipto kalendoriuje, kurio pavadinimas reiškė „Potvynis“. Tai buvo pirmasis metų laikas, ir jį sudarė 4 mėnesiai.
Istorija
Kalendorinis acheto sezonas nesutapo su gamtiniu achetu, kadangi kalendoriniai metai buvo šiek tiek trumpesni nei gamtiniai (t. y. Sirijaus metai). Sezonas ilgainiui išpuldavo vis anksčiau, lyginant su Nilo potvyniais ir Sirijaus patekėjimu (t. y. Nilo potvyniai prasidėdavo vis vėliau kalendoriuje, kas 4 metus vėluodami viena diena). 1321 m. pr. m. e., praėjus vienam Sotiniam ciklui (t. y. 1460 m.), achetas vėl sugrįžo į pirminę padėtį Nilo patvynių atžvilgiu, o vėliau vėl ėmė atsilikti.
22 m. pr. m. e. įvykdžius kalendoriaus reformą ir įvedus Koptų kalendorių, kalendorinio acheto pradžia buvo fiksuota Julijaus kalendoriaus atžvilgiu (t. y. rugpjūčio 29 d., arba rugsėjo 11 d Grigaliaus kalendoriuje), ir achetas trunka iki gruodžio 26 d. (sausio 8 d.).
Mėnesiai
Achetą sudaro 4 mėnesiai, kurie dažnai numeruojami sezone. Kadangi 1291 m. pr. m. e. faraonas Amenofis I įvykdė kalendoriaus reformą, paskelbdamas Techi (Džehuti) pirmuoju metų mėnesiu (anksčiau juo buvo Vepet-Renpet), acheto mėnesiai iki reformos ir po jos yra nevienodi.
Aleksas Baltrūnas
Aleksas Baltrūnas (1925 m. vasario 9 d. Kupiškis – 2001 m. balandžio 15 d. Vilnius) – lietuvių rašytojas.
Biografija
Dirbo periodinių leidinių redakcijose, Lietuvos radijuje. 1965–1972 m. žurnalo „Kultūros barai“ redaktorius.
Sūnūs: geologas Valentinas Baltrūnas ir chemikas Gintaras Baltrūnas.
Kalvelių Aušros gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazija 2016 m.
Vilniaus rajono Kalvelių „Aušros“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kalveliuose (Vilniaus raj.), Margių g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191824413.
Istorija
1939–1940 m. Kalveliuose veikė lietuviškos klasės. 1967 m. Kalvelių vidurinėje mokykloje (dėstyta lenkų bei rusų kalbomis) vėl įsteigtos 1-4 lietuviškos klasės, kuriose mokėsi 10 mokinių (mokytoja A. Piščakienė). 1971 m. šios klasės panaikintos. 1987 m. į lietuviškas klases atėjo 7 pradinukai (mokytoja R. Skripkienė).
1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, lietuviška pradinė mokykla išaugo į pagrindinę. 1993 m. lietuviškos klasės atskirtos nuo Kalvelių vidurinės mokyklos rusų bei lenkų klasių ir perkeltos į vaikų darželio antrojo aukšto patalpas: įsteigta Kalvelių pagrindinė mokykla (lietuvių mokomąja kalba), kurioje mokėsi 39 1-7 klasių mokiniai ir dirbo 6 mokytojai: A. Piščakienė, R. Skripkienė, N. Janušauskienė, J. Pašutienė, R. Dikaitė ir A. Kazlionkaitė. Mokyklos direktore paskirta Albina Piščakienė. 1997 m. liepos 30 d. Vilniaus rajono savivaldybės Tarybos sprendimu Nr. 26 Kalvelių pagrindinė mokykla reorganizuota į vidurinę. Ji pavadinta Kalvelių 2-ąja vidurine mokykla. 1996 m. pradėtas spręsti naujos mokyklos statybos klausimas. Vilniaus rajono savivaldybės Valdyba 1997 m. liepos 7 d. sprendimu Nr. 193 pritarė detalaus plano projektui, vidurinės mokyklos statybai. Mokykla buvo statoma 1997–2005 m. 2001 m. atidarytas naujas pradinių klasių korpusas, 2003 m. – II korpusas, 2005 m. – III korpusas. 2012 m. mokykla reorganizuota į Kalvelių „Aušros“ gimnaziją.
Rėvos piliakalnis
Rėvos piliakalnis su gyvenviete, Ponarska gura, Santaka – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 24171; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1224) Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, Buivydžių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Nemenčinė – Punžonys pasukus į Šventininkus, iš jų vakarų galo pavažiavus į šiaurę lauko keliuku 1,2 km – yra 100 m į dešinę šiaurės rytų kryptimi, jau nusileidus į Neries slėnį, 800 m į šiaurę nuo pamiškėje esančios sodybos, Santakos miško 31 kvartalo šiaurės vakarų dalyje, 50 m į šiaurės rytus nuo konglomerato atodangos. Piliakalnis sunkiai surandamas, nes miške yra daug stačiašlaičių aukštumos kyšulių.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Neries kairiojo kranto aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 110 m ilgio, 10-25 m pločio, iki 3 m aukščio iškilusiu nelygiu viršumi, į šiaurę žemėjanti per 8 m. Ji šonuose apjuosta 3 m pločio, 0,3 m gylio grioviu, už kurio supiltas 0,4 m aukščio, 5 m pločio pylimas. 3-4 m žemiau aikštelės kraštų iškastas antras 3 m pločio, 0,5 m gylio griovys ir supiltas antras 0,3 m aukščio, 2 m pločio pylimas 4 m aukščio išoriniu šlaitu. Įtvirtinimai stipriausi aikštelės pietiniame krašte, kur supiltas 1,5 m aukščio, 18 m pločio pylimas. Už jo iškastas 5 m pločio, 1 m gylio griovys, supiltas antras 1 m aukščio, 4,5 m pločio pylimas, iškastas antras 4 m pločio, iki 1 m gylio griovys. Pylimuose matyti pavienių akmenų. Šlaitai iki 57 m aukščio, statūs, tik iš šiaurės rytų – rytų pusių nuolaidesni.
Piliakalnis apardytas duobių ir ankstesnių arimų, apaugęs mišriu mišku.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 68000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1 192 000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
XIV amžius pr. m. e.
Keturioliktasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 1400 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1301 m. pr. m. e. gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis pr. m. e.
Amžiai: XV amžius pr. m. e. – XIV amžius pr. m. e. – XIII amžius pr. m. e.
Purušartha
Purušartha (sanskritu: पुरुषार्थ, puruṣārtha) filosofinė hinduizmo sąvoka reiškianti tikslą ar žmogaus egzistencijos siekį. O purušartha savo ruožtu dar skaidoma į keturis tikslus, kurie apima tam tikrus žmogaus gyvenimo aspektus.
Tikslai
Purušarthos („žmogaus naudos“) samprata deklaruoja keturis žmogaus gyvenimo tikslus: artha, kama, dharma, mokša. Arthos sąvoka reiškia naudą plačiausia šio žodžio prasme: turtą, gerbūvį, aktyvią veiklą, valdymą, vadybą, – svarbu tik siekiant šių tikslų nedaryti žalos kitiems. Kama yra malonumas: muzika, poezija, fizinė meilė. Verta atkreipti dėmesį į tai, kad kamos pripažinimimas kaip legitimaus religiniu požiūriu tikslo, įtraukia seksą į kultūros sferą; Indijos civilizacija yra vienintelė didžioji civilizacija, kurioje meilės menas ir technika nagrinėjami specialiuose traktatuose (žinomiausias -Vatsyayanos Kama-sutra sukurta apytikriai II a. pr. m. e. – IV a.), o erotinės skulptūros puošia šventoves (Khadžuraho ir kt. Indijoje bei Nepale).
Dharmos sąvoka purušarthos rėmuose paprastai patikslinama kaip varnašrama dharma ir reiškia pirmiausia pareigas, priderančias individui kaip kastos (varna) nariui ir priklausomai nuo gyvenimo stadijos (ašrama). Kaip kastos narys brahmanas privalo mokytis ir mokyti kitus, gali skaityti ir aiškinti vedas, karys-kšatrijas negali atsisakyti kautis (ši idėja vystoma Bhagavadgytoje), šudras turi sąžiningai atlikti ritualiniu požiūriu nešvarius darbus, negali skaityti Vedų, ir t. t. Prisilaikydamas savo kastos dharmos, individas didina savo gerų darbų sumą, gerina savo karmą, ir atvirkščiai – kastos normų nesilaikymas yra didžiausias nusižengimas, už kurį galimas ir greitas atpildas dar šiame gyvenime – individo pašalinimas iš kastos (o kartu ir iš bendruomenės) pančajato (kastos tarybos) sprendimu.
Ašramų principo laikymasis ne toks kategoriškas, ašrama-dharma yra daugiau idealus gyvenimo modelis. Pirma, jis rekomenduojamas tik trijų aukštųjų varnų nariams (brahmanams, kšatrijams, vaišjams). Antra, privalomos tik dvi pirmosios iš keturių stadijų:
Paskutinės dvi stadijos siejamos su ketvirtuoju egzistenciniu tikslu – mokša, išsilaisvinimu iš samsaros, amžino įsikūnijimų srauto. Hinduistų supratimu aukščiausia transcendentine realybė, amžinas ir visaapimantis principas, Visatos ir visko egzistavimo pagrindas ir tikslas, visko pradžia ir pabaiga – Brahmanas. Brahmanas, panašiai kaip kinų dao, yra visur. Brahmaną tikintieji gali sutapatinti su aukščiausiuoju dievu (Višnumi, Šiva). Gyvuose padaruose brahmano dalelytė yra atmanas, tačiau dėl karmos poveikio individualus atmanas susietas su samsara.
Murder, Inc.
Murder, Inc. (Žudikai, incorporated) – Bruklino samdomų žudikų grupė, dėl sėkmingos veiklos Džo Adonio pasamdyta nuolatiniam darbui Sindikatui. Pavadinimą davė spauda.
Apie 1930-uosius Sindikatas galutinai perėmė Murders, Inc. kontrolę. Laimingasis Lučiano paskyrė Albertą Anastaziją vykdančiuoju vadu, o Luizą Lepkę – bosu. Tuo metu žudikų organizacija turėjo daugiau nei 200 profesionalių narių.
1940 metais Haris Rudolfas, grupuotės narys, buvo apkaltintas žmogžudyste ir uždarytas į Raikerso salos kalėjimą, tačiau nusprendė kalbėti. Remdamasi jo informacija, policija areštavo Eibą Relį, Martiną Goldšteiną, Dukey Maffatore ir patį Sindikato narį bei Murders, Inc. bosą Luizą „Buhalterį“ Lepkę. Relis ir Maffatore irgi tapo policijos informatoriais, kaip ir vėliau areštuotas Tanenbaumas.
Eibui Reliui buvo pažadėta neliečiamybė. Jis išdavė daug Murder, Inc. narių, tarp kitų – Abandandą, Majonę, Štrausą, taip pat nupasakojo daug savo paties atliktų žmogžudysčių. Už Reilio galvą Sindikatas paskyrė 100 tūkstančių dolerių atlyginimą.
1941 metų lapkričio 12 dieną buvo planuojama Eibo Relio ir Alberto Anastazijos akistata, tačiau kelios valandos prieš ją Relis, Rikers Island viešbučio „Half-Moon“ kambaryje saugomas šešių policijos detektyvų, iškrito pro langą ir užsimušė. Tikslios mirties aplinkybės neatskleistos iki dabar, yra kelios versijos. Galbūt jis bandė pabėgti, tačiau tai menkai tikėtina, nes tapus informatoriumi jam būtinai reikėjo policijos pagalbos, o turint neliečiamybę nebuvo reikalo bėgti. Sklido gandai, jog Frankas Kostelo papirko detektyvus, kad Relis nesulauktų akistatos.
Luizas Lepkė buvo apkaltintas keturiomis žmogžudystėmis ir nuteistas mirti elektros kėdėje. Ypač prie to prisidėjo Alberto Tanenbaumo parodymai. Lepkė bandė derėtis siūlydamas policijai informaciją apie aukštų valstybės pareigūnų kriminalinę veiklą, tačiau Thomas E. Dewey nesutiko. 1944 metų kovo 4 dieną Luizas Lepkė mirė elektros kėdėje.
Po jo mirties Murder, Inc. pradėjo byrėti, daug narių buvo areštuoti ir taip pat nuteisti mirti elektros kėdėje. Galutinai organizacija išnyko apie 1950-uosius.
Žinomi nariai
sąrašas nepilnas
Žinomos aukos
sąrašas nepilnas
Nuorodos
CrimeLibrary.com
Gerhard Berger
thumb|right|200px|Gerhardas Bergeris Gerhardas Bergeris (Gerhard Berger, 1959 m. rugpjūčio 27 d.) – austrų lenktynininkas, keturiolika sezonų lenktyniavęs Formulėje 1.
Karjera
Formulėje 1 Bergeris debiutavo 1984 m. atstovaudamas ATS komandai, 1985 m. perėjo į Arrows ir vairuodamas šios ekipos automobilį pelnė pirmuosius savo taškus. 1986 m. atstovavo Benetton komandai ir Meksikos etape iškovojo pirmąją savo bei komandos pergalę. 1987 m. Bergeris perėjo į Ferrari, kur per trejus metus pelnė dar keturias pergales ir užėmė trečiąją vietą 1988 m. čempionate.
Nuo 1990 m. iki 1992 m. austras vairavo McLaren automobilį, per tą laiką iškovojo 3 pergales ir iš viso 18 kartų lipo ant prizininkų pakylos. 1993 m. lenktynininkas grįžo į Ferrari ir 1994 m. iškovojo pergalę Vokietijos Grand Prix bei antrą kartą karjeroje užėmė trečią vietą čempionate. 1996 m. Bergeris grįžo į Benetton, su kuria laimėjo 1997 m. Vokietijos Grand Prix. Tai buvo paskutinė tiek Bergerio, tiek Benetton komandos pergalė Formulėje 1. Po 1997 m. sezono austras baigė lenktynininko karjerą.
Iš viso per karjerą Bergeris laimėjo 10 lenktynių etapų, 48 kartus lipo ant prizininkų pakylos, 12 kartų laimėjo kvalifikacines varžybas, 21 kartą greičiausiai nuvažiavo vieną ratą lenktynėse ir surinko 385 taškus.
Linas Šiukšta
Linas Šiukšta (g. 1963 m. Alytuje) – teisininkas, teisėjas.
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus m. 9-ąją vidurinę mokyklą, 1986 m. – Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1986 m. liepos Vilniaus m. 3-ojo policijos komisariato VRM tardymo valdybos tardytojas, nuo 1989 m. gruodžio iki 1994 m. gruodžio Vilniaus miesto 1-ojo apylinkės teismo, nuo 1995 m. iki 1995 m. gegužės Vilniaus apygardos teismo, nuo 1995 m. birželio Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas.
Moka lietuvių, rusų kalbas.
Severouralskas
Severouralskas – Rusijos miestas Sverdlovsko srityje, rajono administracinis centras, įsikūręs prie Vagrano upės, už 440 km į šiaurę nuo srities centro Jekaterinburgo. Artimiausia geležinkelio stotis už 8 km – Boksitai.
Spalio 29
Spalio 29 yra 302-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 303-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 63 dienos.
Severouralskas
Geografija
Miestas pastatytas šiaurės Uralo kalnų rytinėje dalyje, plačiame slėnyje prie Obės baseinui priklausančių Vagrano ir Kolongo upių santakos. Apylinkėse dominuoja besidriekiančios kalvos, apaugusios spygliuočių mišku.
Istorija
thumb|left|100px|Miesto herbas iki 2003 m.
Spalio 29
Vardadieniai
Gelgaudas – Tolvydė – Violeta – Narcizas
Severouralskas
Istorija
Miestas skaičiuoja savo istoriją nuo 1758 m., čia radus geležies bei vario rūdų telkinius ir įkūrus Petropavlovskio gyvenvietę. Vietiniai gyventojai taip pat užsiiminėjo aukso plovimu. 1908 m. čia buvo 624 gyventojai. 1931 m. rasti boksitų telkiniai. Naujoms statyboms kaip darbo jėga 1933 m. čia buvo perkelta iš daugelio TSRS vietų represuotų asmenų. 1944 m. Petropavlovskis pavadintas Severouralsku, prie jo prijungta eilė kaimyninių gyvenviečių, suteiktos miesto teisės.
Pramonė
Severouralskas - vienas iš stambiausių Rusijos boksitų pramonės centrų. 2006 m. jo šachtose iškasta 200 mln. t rūdos. Nors naudingųjų iškasenų telkiniai tėra išnaudoti 40 %, tačiau padidėjusios gavybos išlaidos dėl boksitų sunkėjančio prieinamumo mažina jų rentabilumą. Apylinkių boksitų rūdų sudėtyje esama iki 60 % aliuminio oksidų. Miesto pagrindinė įmonė – Šiaurės Uralo boksitų kasykla (Северо-Уральский Бокситовый Рудник, СУБР), kurią kontroliuoja RUSAL.
Miesto apylinkėse taip pat plėtojama geležies rūdos ir klinčių kasimo ir perdirbimo, statybinių medžiagų, miško pramonė.
Naughty Dog
Naughty Dog – JAV kompiuterinių žaidimų studija, įsikūrusi Santa Monikoje. Pagarsėjusi komerciškai sėkmingomis „Crash Bandicoot“ ir „Uncharted“ žaidimų serijomis.
Istorija
„Naughty Dog“ pradžia laikoma 1986 m. 16-mečių Gavin ir Jason Rubin įsteigta įmonė „JAM software“ Bostone. Pirmuoju žaidimu buvo „Ski Crazed“, skirtas „Apple“ kompiuteriams. Po to studija pasirašė bendradarbiavimo kontraktą su „Electronic Arts“ ir persivadino į „Naughty Dog“. Sekantis žaidimas buvo „Keep the Thief“ asmeniniams kompiuteriams ir 1992 m. išleistas „Rings of Power“ Sega Genesis platformai. 1994 m. „Naughty Dog“ pasirašė kontraktą su „Universal Interactive Studios“ ir išleido „Way of the Warrior“ 3DO platformai. „Naughty Dog“ persikėlė į Los Andželą ir 1996 m. sukūrė pirmąjį žaidimą „Sony Playstation“ platformai − ypač didelės komercinės sėkmės sulaukusį „Crash Bandicoot“. Po to „Naughty Dog“ kūrė žaidimus vien „Sony Playstation“ žaidimų kompiuteriams.
2001 m. studiją įsigijo „Sony Computer Entertainment“ ir „Naugty Dog“ tapo „Sony“ priklausančių pasaulinio studijų tinklo dalimi. Tais pačiais metais išleistas „Jak and Daxter: The Precursor Legacy“ žaidimas „Playstation 2“ konsolei, kuris tapo naujos sėkmingos frančizės pradžia. 2007 m. studija pradėjo naują frančizę „Playstation 3“ konsolei su žaidimu „Uncharted: Drake's Fortune“. 2014 m. duomenimis studijos žaidimai parduoti daugiau nei 50 mln. kopijų tiražu. Žaidimai „Uncharted 2: Among Thieves“ ir „The Last of Us“ sulaukė aukšto kritikų įvertinimo, minimi tarp geriausių visų laikų žaidimų.
Kita vidurnakčio pusė
Kita vidurnakčio pusė – 1977 m. sukurtas ir Oskarui už geriausius kostiumus nominuotas filmas pagal to paties pavadinimo Sidney Sheldon romaną.
Turinys
Antrojo pasaulinio karo metu Prancūzijoje jauna mergina Noelė Peidž įsimyli kanadietį lakūną Larį Duglasą. Jų romanas nutrūksta, kai Laris turi grįžti į gimtinę, tačiau jis pažada grįžti ir vesti Noelę. Netrukus ši supranta esanti nėščia, tačiau mylimasis pas ją taip ir negrįžta.
Keršydama meilužiui, Noelė pasidaro abortą ir pradeda naudotis vyrais tam, kad pasiektų savo tikslus. Tapusi žinoma aktore, ji suvilioja vieną turtingiausių pasaulio vyrų, graiką Konstantiną Demerį, nors iš tiesų jo nemyli.
Tuo metu Laris veda paprasta merginą Kateriną, su kuria susipažįsta JAV. Karui pasibaigus, jis dirba įvairiose aviacijos kompanijose. Noelė nusamdo privatų detektyvą, kuris nuolat seka Larį ir visomis priemonėmis stengiasi, kad šis netektų bet kokio darbo, į kurį yra priimamas. Galiausiai jis atvyksta į Graikiją, kur įsidarbina privataus lėktuvo pilotu, nors iš tiesų jį nusamdo Noelė. Po kurio laiko jis sužino tiesą ir tarp buvusių meilužių atsinaujina romanas. Matydami, kad jų santykiams gali pakenkti Lario žmona, jiedu pradeda planuoti Katerinos žmogžudystę. Nusikaltimas nepavyksta ir Laris su Noele suimami bei apkaltinami ketinimu nužudyti. Sužinojęs apie žmonos neištikimybę, į procesą įsikiša Noelės vyras, kurio poveikiu teisėjai nuteisia meilužius mirti...
Sarah Brightman
Sarah Brightman (g. 1960 m. rugpjūčio 14 d. Jungtinėje Karalystėje) – Jungtinės Karalystės dainininkė (sopranas), šokėja ir aktorė.
Yra atlikusi dainų su Gregorian, Andrea Bocelli, Jose Caruso ir kt.
Biografija
Sarah Brightman gimė Didžiojoje Britanijoje. Būdama trejų metų ji pradejo lankyti baleto pamokas. Pirmasis pasirodymas įvyko Pikadilio teatre Londone, kur ji atliko karalienės Viktorijos vaidmenį. Būdama 18 metų Sarah pirmą kartą susituokė. Jos vyru tapo Andrew Graham Stewart. 1984 m. kovo 22 d. Sarah’os vyru tapo žymus kompozitorius Andrew Lloyd Webber. Ji suvaidino pagrindinį vaidmenį jo parašytame miuzikle „Operos fantomas“ (1986). 1990 m. santuoka buvo nutraukta. Pora vaikų neturėjo.
1996 m. Sarah Brightman dainavo duetu dainą „Time To Say Goodbye“ su Andrea Bocelli, kuri 12 savaičių išbuvo populiariausių dainų sarašo aukščiausiose vietose. Visi jos įrašai yra laimėję 150 platininių ir auksinių diskų titulų 34 šalyse.
Netikra valstybė
miniatiūra|[[Sylandas – pseudovalstybė jūros forte, prie Jungtinės Karalystės krantų]] Netikra valstybė, dar vadinama mikronacija – organizacija, laikanti save nacija arba suverenia valstybe, dažniausiai turinčia savo atributiką, tokią kaip vėliavą, herbą, himną, kartais net pašto ženklus ar pasus bei titulus, tačiau nėra oficialiai pripažinta pasaulio vyriausybių ar didelių tarptautinių organizacijų. Neretai netikrų valstybių titulus nusiperka žmonės, norintys apsimesti kilmingais. Netikrų valstybių pasai buvo naudojami nusikaltimuose ir aferose, pvz., Versačio nužudyme. Seniausios žinomos mikronacijos buvo sukurtos XIX amžiaus pradžioje. Mikronacijos ypač suklestėjo atsiradus internetui, kuris smarkiai palengvino galimybę skleisti informaciją apie šias „šalis“.
Skirstymas
Mikronacijos, pagal savo įsteigimo aplinkybes, gali būti suskirstytos į penkias grupes:
Šiukšta
Šiukšta − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Karilionas
Kariljònas  – specifinis atvirame lauke skambantis muzikos instrumentas, kurį sudaro chromatiškai suderintų varpų komplektas.
Šiukšta
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šiukštienė (ištekėjusi moteris) ir Šiukštaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Karilionas
Pirmąjį kariljoną sukūrė broliai Pieter ir Francois Hemony 1652 m. Olandijoje. Kariljono varpai tvirtinami prie eilėmis išdėstytų sijų, varpų skaičius svyruoja nuo 23 iki 80. Kariljonai dažniausiai būna su klaviatūra ir pedalais, skirtais skambinti gyvam muzikantui, bet pasitaiko ir papildomos įrangos – specialus besisukantis mechaninis būgnas, kuriame įmontuoti tam tikrais tarpais išdėstyti kuoliukai. Sukantis būgnui, jie užkabina varpų svertus, ir kariljonas skambina automatiškai. Kariljonai įrengiami specialiai tam pastatytuose bokštuose arba aukštuose istoriniuose pastatuose (pvz., bažnyčiose). Kariljono gimtinė – Nyderlandai, Belgija, Šiaurės Prancūzija.
Groti kariljonu mokoma specialiose mokyklose Belgijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Prancūzijoje, JAV vasaros kursų metu. Kariljonu skambinama labai įvairi muzika – nuo paprastų liaudies dainų iki sudėtingų klasikinių, šiuolaikinių, virtuozinių kūrinių, džiazo muzikos. Pastaruoju metu kariljonas dažnai derinamas su kitų instrumentų muzika – vienu metu groja ir simfoninis orkestras, dainuoja chorai, solistai. Visas repertuaras sudarytas iš specialių aranžuočių ir originalių kūrinių varpams. Tokių koncertų buvo ir Lietuvoje.
Viso pasaulio kariljonierius vienija Pasaulinė kariljonų federacija (PKF), kurios narė yra ir Lietuvos kariljonierių gildija (nariai Kęstutis Kačinskas, Giedrius Kuprevičius, Julius Vilnonis, Stanislovas Žilevičius, garbės nariai a.a. Hans Mollerup iš Danijos ir Grzegorz Szychlinski iš Lenkijos). PKF kasmet rengia kongresus, leidžia kompaktines plokšteles, žurnalus ir biuletenius.
Šiuo metu visuose pasaulio žemynuose yra virš 600 kariljonų, daugiausia – gimtinėje Nyderlanduose (virš 200).
thumb|200px|right
Kariljonai Lietuvoje
Lietuvoje veikia keletas kariljonų – Kaune, Klaipėdoje, Vilniuje, Gelgaudiškyje ir kt.
Kauno kariljonas
Kauno 35 varpų kariljonas (diapazonas nuo as1 iki as4), nulietas Belgijoje 1935 m., „Michiels jr. Tornau“ liejykloje (Turnė), generolo Vlado Nagevičiaus ir kompozitoriaus Juozo Tallat-Kelpšos rūpesčiu. 1937 m. varpai įkelti į Vytauto Didžiojo karo muziejaus bokštą (architektūrinio ansamblio autorius Vladimiras Dubeneckis).
Leliušiai (Kelmė)
Leliušiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Pašilėnų.
Karilionas
Kauno kariljonas
2005–2006 m. Giedriaus Kuprevičiaus iniciatyva ir rėmėjų dėka Kauno kariljonas iš esmės restauruotas: Nyderlanduose, Astene esančioje varpų liejykloje „Royal Eijsbouts“ iš naujo suderinti 35 senieji varpai į Lietuvą sugrįžo kartu su 14 naujų varpų ir nauja klaviatūra. Visi darbai baigti 2006 m. balandžio mėnesį. Įnauguraciniame koncerte dalyvavo ir didžiojo naujo varpo "Kaunas" fundatoriai Lietuvos Prezidentas Valdas Adamkus su ponia Alma. Šiuo metu Kauno karilionas turi 49 varpus.
Vilniaus kariljonas
Kariljonas Vilniuje įrengtas brolių dominikonų rūpesčiu Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios bokšte, prie Lukiškių aikštės. Vilniaus kariljonas didesnis už Kauno ir Klaipėdos – turi 61 varpą. Mažiausio varpo svoris – 8 kg, didžiausio – 3360 kg.
Kiti kariljonai
Sovietiniais metais norėta įrengti kariljoną Vilniaus katedros varpinėje, kuomet iš įvairių uždarytų bažnyčių kultūriniams tikslams buvo suvežta daugiau kaip trisdešimt varpų. Bandant jų skambėjimą suderinti, varpai buvo gręžiami ir frezuojami. Sumanymas nepavyko, ir keliolika senų bažnytinių varpų buvo negrįžtamai sugadinti.
2015 m. buvusiame dvaro vandens bokšte įrengtas Gelgaudiškio karilionas (Šakių raj.).
Dviguba žmogžudystė
Siužetas
Komisaras Bruno Baltazaras dėl nusižengimo darbe perkeltas į policijos archyvą. Kartą jis pietauja mieste ir prasideda audra, žmonės slepiasi nuo lietaus ir griaustinio. Jai pasibaigus, vietiniame dvare randami du kūnai – kunigaikščio Del‘Orso ir elektriko – jie abu žuvo nuo žaibo. Elektriko, kuris mirė montuodamas ant stogo anteną, giminaitė, jauna maištininkė Tereza, reikalauja, kad būtų pradėtas tyrimas, nes toje vietoje buvo net 8 žaibolaidžiai. Kadangi niekas nenori imtis tyrimo, komisarui Bruno atsiveria puiki galimybė išgelbėti savo karjerą. Jis išsiaiškina, kad grafas prieš mirtį apsidraudė didele pinigų suma, kurią paveldėjo šio jauna žmona, o elektrikas iš jo prieš mirtį gavo didelę pinigų sumą. Aiškėja senos kunigaikščio šeimos paslaptys – Tereza pasirodo besanti jo nesantuokinė duktė, o tuo pačiu pretenduoja į palikimą. Tapusi taikiniu, ji išprovokuoja tikrąjį nusikaltėlį mėginti įvykdyti dar vieną žmogžudystę...
Dalis Antanas Baltrūnas
Dalis Antanas Baltrūnas (g. 1944 m. gegužės 8 d. Utena) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1961 m. baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969–1972 m. Maskvos cheminės fizikos instituto aspirantas. 1973 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato disertaciją.
Nuo 1969 m. Fizikos instituto jaunesn. mokslinis bendradarbis, nuo 1977 m. vyresn. mokslinis bendradarbis, Fizikos instituto branduolinių ir optikos radioaktyvumo tyrimų laboratorijos vedėjo pavaduotojas. 2000 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras. Paskelbė per 40 straipsnių, dalyvavo per 50 konferencijų darbe, stažavosi JAV, Švedijoje, Vengrijoje.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai: kai kurių puslaidininkinių stibio ir telūro junginių tyrimas gama rezonanso metodu, Mosbauerio spektroskopijos taikymas alavo chalkogenidų mikrostruktūrai tirti, feroelektrinių kristalų temperatūriniai tyrimai. Išrado Mosbauerio šaltinį, skirtą telūro junginiams tirti.
521 m. pr. m. e.
'''521 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Tarvizijus
Tarvizijus  – miestas Udinės provincijoje, šiaurrytinėje Friulio-Venecijos Džulijos dalyje (Italija). Išsidėstęs Val Canale slėnyje Pietinėse Klintinėse Alpėse, ties Italijos siena su Austrija ir Slovėnija (t. y., taške, kur susisiekia lotynų, germanų ir slavų Europos). thumb|left|Tarvizijaus vaizdas 1915 m.
Istorija
Miestas stovi ant senovinio prekybinio maršruto per Alpes į Veneciją. Tarvizijaus šaknys siekia dar Romos imperijos laikus.
1007 m. šv. Romos imperatorius Henrikas II perdavė naujai įkurtai Bambergo vyskupijai Karintijos markai priklausiusią Val Canale dalį iki Pontebos. Šis kraštas buvo laikomas svarbiu, nes netoliese buvo rūdos kasyklos ir geležies lydyklos, ypač prie Fusine (Weißenfels/Bela Peč) kaimo.
Tarvizijus buvo pietinis Bambergo kunigaikštinės vyskupijos eksklavas iki 1758 m., kai vyskupas jį pardavė šv. Romos imperatorei Marijai Teresei. Iki 1918 m. buvo Karintijos hercogijos dalis.
1909 m. Tarvizijus gavo miesto teises.
Vaizdai
Žymiausias Tarvizijaus pastatas yra parapijos šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia, pastatyta XV a.