cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jekabas Lautenbachas
Biografija
1881–1882 m. pirmojo latvių literatūrinio žurnalo „Pagalms“ redaktorius, 1886–1888 m. žurnalo „Rota“ atsakingasis redaktorius. Kiti slapyvardžiai: Jakobus, Jūsminis, Montanus, Sabilnieks.
Kūryba
Sukūrė romantinės poezijos, epų, dramų, apsakymų. Parašė lietuvių ir latvių literatūros istorijai, latvių mitologijai ir lietuvių bei latvių tautosakai skirtų veikalų. Tautosakiniai darbai lyginamieji. Lietuvių liaudies dainas lygino su latvių dainomis, smulkiosios tautosakos kūrinius – ir su Europos daugelio tautų kūriniais. Surinko ir suklasifikavo daug lietuvių ir latvių tautosakos kūrinių – apie 500 dainų, apie 6000 patarlių bei priežodžių, kelis šimtus keiksmų, sveikinimų ir linkėjimų. Dalis jų yra mitologinio pobūdžio. Remdamasis mitine tautosaka siekė nustatyti baltų dievų ir mitologinių būtybių svarbiausias funkcijas, krikščioniškosios pasaulėžiūros įtaką. Priklausė romantikų mokyklai, dažniausiai nekritiškai vertino šaltinius.
Kentaurai
Kilmės teorijos
Viena iš kentaurų kilmės teorijų teigia, kad jie atsirado kaip pirmoji jojimo nežinančios kultūros, pvz., Mino kultūros Egėjo jūros baseine, reakcija į klajoklius, kurie jodinėjo žirgais. Pasak šios teorijos, raiteliai turėjo atrodyti pusiau žmonėmis-pusiau arkliais. Arkliai buvo prijaukinti ir jodinėti pradėta pirmiausia Centrinės Azijos stepėse, greičiausiai dabartinio Kazachstano teritorijoje.
Iš įvairių klasikinės Graikijos autorių, kurie minėjo kentaurus, Pindaras buvo pirmasis, kuris juos aprašė kaip neabejotinai dvigubos prigimties monstrus. Ankstyvesni autoriai (Homeras ir kt.) vartoja tik tokius apibūdinimus, pagal kuriuos kentaurai galėjo būti paprasti raiti žmonės.
„Lietuviški“ kentaurai
Lenkijos ir Lietuvos heraldikoje aptinkamas kentaurų variantas hipocentaurai, kurie kiek skiriasi savo sandara.
1899 m.
1899 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Čekijos futbolo varžybos 1941–1942 m.
Čekijos futbolo varžybos 1941–1942 m.
Purvėnai
Purvėnais vadinami kaimai:
Andrej Kirilenko
Andrejus Genadijevičius Kirilenko (Андрей Геннадьевич Кириленко, g. 1981 m. vasario 18 d. Iževske) – buvęs Rusijos krepšininkas. Turi pravardę AK-47 (vardo inicialai ir marškinėlių numeris).
2011 m. spalio 4 d. pasirašė trejų metų sutartį su Rusijos Maskvos „CSKA“ klubu, su galimybe išvykti pasibaigus NBA lokautui, tačiau šia galimybe nepasinaudojo.
2012 m. liepos 27 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Minnesotos „Timberwolves“ klubu.
thumb|left|250px|Su Rusijos prezidentu
Miodusi Inochai
Miodusi Inochai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Perlejevo valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 25 namai ir 108 gyventojai, iš kurių 1 stačiatikis ir 9 žydai.
Malkėstaitis
Ežeras termokarstinės kilmės. Krantai žemi, kai kur pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Kranto linijos ilgis 1,7 km. Pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Per ežerą iš vakarų į rytus teka Malkėstos upelis į Malkėstą. Malkėstaitis priklauso Šventosios baseinui. Ežero pratakumas 30 %. XX a. antroje pusėje iškasus kanalą tarp Malkėstaičio ir Malkėsto ežerų, Malkėstaičio vandens lygis pažemėjo. 2007 m. pakartotinių matavimų duomenimis, Malkėstaičio morfometriniai parametrai yra pakitę.
Plotas 15,7 ha. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 640 m, didžiausias plotis 350 m. Paviršiaus altitudė 149 m. Didžiausias gylis 57 m – antras pagal gylį Lietuvos ežeras, po Tauragno, vidutinis gylis 13,8 m. Baseino plotas 2,5 km².
Prie ežero įsikūrę Rudilių, Malkėsto, Andrioniškio, Aiterados kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio malkas, malka („vienu ypu išgeriamas skysto kiekis, gurkšnis, maukas“), o toliau siejamas su galima pirmine reikšme „šlapia vieta, pelkė, klanas, valka“ (plg. tomis reikšmėmis, , sen. sl. *molka).
Ilona Leimanė
Ilona Leimanė (, 1905 m. spalio 5 d. Ryga – 1989 m. gruodžio 21 d. Paryžius) – latvių rašytoja.
Biografija
Mokėsi V. Maldonio gimnazijoje ir Rygos miesto 3-ojoje gimnazijoje. Nuo 1928 m. studijavo Latvijos universiteto Liaudies ūkio ir teisės mokslų fakultete. 1931 m. dirbo laikraštyje „Latvis“, 1931–1932 m. – žurnale „Mūsu Īpašums“. Nuo 1944 gyveno Freiburge, rengė latvių, lietuvių ir estų literatūrines popietes. Nuo 1950 m. gyveno Paryžiuje.
Kęstaičiai
Kęstaičiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Telšių, prie kelio į Platelius. Šiauriau kaimo telkšo Kurmio ežeras, rytų pusėje – Luknis. Miške išlikusios senosios kapinaitės.
miniatiūra|240px|left|Meniška rodyklė į Kęstaičus
Istorija
Se­no­vė­je čia buvo Kęstaičių dva­ras, ku­ris 1586 m. pri­klau­sė Kęs­ta­vi­čiams, iš kur ir ki­lo pa­va­di­ni­mas Kęs­tai­čiai. XVII a. pastatyta Kęstaičių Šv. Roko bažnyčia. 1808 m. bažnyčia sudegė, 1820 m. pastatyta nauja.
1886 m. čia pralietas kraujas norint išsaugoti Kęstaičių bažnyčią, kurią uždaryti ir išardyti vertė Rusijos vietinė administracija. Žemaičiai, įsitvirtinę bažnyčioje, išsilaikė kelis mėnesius, kol nepakvietė kelis garnizonus kazokų. Prie bažnyčios veikė sergančių dvasininkų prieglauda, turėjo savo ūkį. Viską uždarė. Aptinkami tik buvusių pastatų pamatų akmenys.
Vytautas Černius
Vytautas Černius (g. 1926 m. balandžio 26 d. Mažeikiuose) – Lietuvos edukologas, psichologas, filosofijos daktaras. Amerikos psichologų asociacijos narys.
Biografija
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau išvyko į JAV. 1946–1948 m. studijavo gamtos mokslus Pabaltijo universitete Pineberge, netoli Hamburgo, 1948–1951 m. – Miunsterio, nuo 1951 m. – biologiją Bostono universitete, 1955–1966 m. – edukologiją ir psichologiją Čikagos universitete. 1966 m. filosofijos daktaras.
1957–1959 m. dėstė Čikagos universiteto laboratorinėje mokykloje, 1959–1962 m. jos vedėjas. 1962–1966 m. Torntono mokyklų asociacijos psichologas. 1966–1967 m. Indianos universiteto laboratorinės mokyklos direktorius ir psichologas. 1967–1978 m. dėstė Templio universitete (Pensilvanijos valstija), 1981–1983 m. Psichologinių edukacijos procesų katedros vedėjas, 1983–1986 m. Pedagoginio koledžo prie Templio universiteto Tarptautinio švietimo centro direktorius, nuo 1978 m. profesorius.
1991 m. Vytauto Didžiojo universitete įsteigė Pedagogikos centrą, 1995–1997 m. jo direktorius, nuo 1997 m. VDU Švietimo studijų centro vedėjas. 1989–1996 m. VDU Atkuriamojo senato, nuo 1996 m. senato narys.
Ariškė
Ariškė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žarėnų.
Marinatas
thumb|right|300px|Žuvis marinate Marinatas − konservuojantis tirpalas su acto rūgštimi, prieskoniais ir kitais priedais. Kitaip tariant tai prieskoniais pagardintas mišinys, kuriame prieš kepant mirkoma šviežia mėsa, paukštiena, žuvis ar jūros gėrybės. Pamarinuoti produktai suminkštėja ir įgauna aromato.
Pagal acto rūgšties kiekį marinatas būna nerūgštus (0,2−0,6 %) ir labai rūgštus (1−3 %).
Acto rūgštis (kai pH<4) sulaiko puvimo bakterijų, mielių ir kitų mikroorganizmų augimą, bet jei jos koncentracija yra <1,2 %, neapsaugo nuo pelėsių, acto rūgšties bakterijų ir kitų aerobinių mikroorganizmų; šiuo atveju marinuoti produktai dar pasterizuojami.
Daržovių marinate, be acto rūgšties, dar yra 5−7 % cukraus, 6−7 % valgomosios druskos, 1,4−3,5 % prieskonių (krapų, salierų, petražolių, krienų, česnakų, juodųjų serbentų ir lauro lapų, raudonųjų ir karčiųjų pipirų), vaisių marinate 20−25 % cukraus, 0,6 % prieskonių (gvazdikėlių, cinamono, kvapiųjų pipirų).
Kęstučiai
Kęstučiai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Onuškio.
Alsėdžių seniūnija
Alsėdžių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Plungės rajono savivaldybės šiaurės rytuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Cekulis
Cekulis ( iš caeculto - „blogai matyti“) – romėnų mitologijoje Prenestos miesto įkūrėjas. Kažkokios mergaitės ir namų židinio dvasios arba Vulkano sūnus. Kai motina pametė jį prie Jupiterio šventyklos, pro šalį ėjusios moterys pasiėmė ir pavadino Cekuliu, nes jis turėjo mažas, dūmų išgraužtas akutes. Užaugęs Cekulis subūrė plėšikų gaują ir su jais įkūrė Prenestos miestą. Kartą į šventę jis pasikvietė kaimynų gentis ir mėgino įkalbėti, kad persikraustytų gyventi pas jį, nes esąs Vulkano sūnus. Norėdamas tai įrodyti, dievas apjuosė susirinkusiuosius ugnies ratu. Šio reiškinio įbauginti kaimynai pasidavė Cekulio valdžiai.
Piktagalio apylinkė
Piktagalio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Austrijos kultūra
Austrijos kultūra labai įtakinga savo praeities ir dabartiniams kaimynams: Italijai, Lenkijai, Vokietijai, Vengrijai ir Bohemijai.
Muzika
thumb|upright|[[Franz Joseph Haydn|Jozefas Haidnas, Tomo Hardžio portretas, 1791 m.]] thumb|upright|[[Johanas Štrausas Jaunesnysis]] thumb|upright|[[Wolfgang Amadeus Mozart|Mocartas, Barbaros Kraft (1764–1825 m.) portretas]] Viena, Austrijos sostinė, ilgą laiką buvo svarbus muzikos naujovių centras. XVIII ir XIX a. kompozitorius į miestą pritraukė didikų globa, todėl Viena tapo viena iš Europos klasikinės muzikos sostinių. Mieste gyveno Volfgangas Amadėjus Mocartas, Liudvikas van Bethovenas, Johanas Štrausas Jaunesnysis ir kiti. Baroko laikotarpiu Austrijos muzikai įtaką darė čekų ir vengrų liaudies muzikos motyvai. Vienos, kaip kultūros centro, statusas pradėjo kilti XVI a. pradžioje.
Klasikinė muzika
XVIII a. Europoje vyravo klasikinė muzika, o Vienos miestas buvo ypač svarbi muzikos naujovių vieta. Tuo laikotarpiu iškilo trys kompozitoriai: Liudvikas van Bethovenas sukūrė simfoninius modelius, Volfgangas Amadėjus Mocartas – melodijos ir formos pusiausvyrą, o Jozefas Haidnas – styginių kvartetą ir sonatą.
Šilutės seniūnija
Šilutės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šilutės rajono savivaldybės vakaruose.
Austrijos kultūra
Pirmoji Vienos mokykla
Pirmoji Vienos mokykla – taip dažniausiai vadinami trys XVIII a. pabaigos–XIX a. pradžios Vienos kompozitoriai kūrę Vakarų klasikinę muziką: Jozefas Haidnas, Volfgangas Amadėjus Mocartas ir Liudvikas van Bethovenas. Kartais į sąrašą įtraukiamas ir Francas Šubertas.
Terminą „Vienos mokykla“ 1834 m. pirmasis pavartojo austrų muzikologas Rafaelis Georgas Kizeveteris. Vokiškai kalbančiose šalyse yra vartojamas terminas Wiener Klassik.
Šie kompozitoriai kartais susidurdavo vienas su kitu: J. Haidnas ir V. A. Mocartas net kartais buvo kamerinės muzikos partneriai. L. van Bethovenas kurį laiką mokėsi iš J. Haidno, tikriausiai girdėjo grojant V. A. Mocartą ir kelis kartus buvo susitikęs su F. Šubertu. Tačiau jie nesudarė mokyklos sąmoningo bendradarbiavimo prasme, kaip tai būdinga XX a. mokykloms, tokioms kaip Antroji Vienos mokykla arba „Les Six“.
Šilutės seniūnija
Kultūra ir švietimas
Švietimo įstaigos: 2 gimnazijos, vidurinė, 6 pagrindinės, dvi pradinės, vaikų meno, dailės, sporto, jaunimo, žemės ūkio ir statybos, turizmo ir buitinių paslaugų mokyklos, 7 vaikų lopšeliai-darželiai, pedagogų švietimo ir suaugusiųjų mokymo centrai, švietimo forumas.
Kultūros įstaigos – F. Bajoraičio viešoji biblioteka ir 3 jos filialai, kabelinė televizija, teatras, kraštotyros, H. Zudermano, Macikų koncentracijos, Šilutės MSV istorijos muziejai, kultūros ir pramogų centras.
Austrijos kultūra
Antroji Vienos mokykla
Antroji Vienos mokykla – kompozitorių grupė, kurią sudarė Arnoldas Šionbergas ir jo mokiniai, ypač Albanas Bergas ir Antonas Vėbernas. Iš pradžių jų muzikai buvo būdinga vėlyvojo romantizmo išplėtota tonacija, o vėliau – visiškai chromatinis ekspresionizmas be tvirto tonacijos centro, dažnai vadinamas atonalumu. Vėliau jie sukūrė serijinę dodekafoniją, kuri, anot Teodoro Adorno, buvo „tikra žinutė butelyje“, skirta nežinomai ir neaiškiai ateičiai.
Vienos filharmonijos orkestras
thumb|Auksinė salė, iš kurios transliuojamas Vienos naujametinis koncertas thumb|Perpildyta salė stebi [[Simon Rattle|Saimono Retlo diriguojamo Vienos filharmonijos orkestro pasirodymo Nacionalinėje koncertų salėje transliaciją po atviru dangumi.]] 1870 m. sausio 6 d. atidaryta Vienos „Musikverein“ koncertų salė laikoma viena iš trijų geriausių koncertų salių pasaulyje. Nuo 1939 m. garsusis Vienos filharmonijos naujametinis koncertas transliuojamas iš Vienos auksinės salės ir pasiekė milijardą žiūrovų 44 šalyse. Vienos filharmonijos orkestro, kuris nuolat laikomas vienu geriausių orkestrų pasaulyje, nariai atrenkami iš Vienos operos orkestro.
Šilutės seniūnija
Kultūra ir švietimas
Religinės bendruomenės – Romos katalikų, evangelikų liuteronų, baptistų, Naujoji apaštalų bažnyčia, Laisvųjų krikščionių.
Jaunimo organizacijos – evangelikų liuteronų bažnyčios jaunimo grupė, jaunimo saviraiškos centras, šokių klubas „Žvaigždūnė“, „Heide jaunimas“, skautų tuntas, „Apskritasis stalas“, jaunimo neformalaus ugdymo ir etnokultūros centras, „Forumas“, sportinių šokių klubas „Lūgnė“, sporto klubas „Atėnė“.
Austrijos kultūra
Vienos opera
thumb|Vienos opera
Šilutės seniūnija
Ūkis
Asmens sveikatos priežiūros įstaigos – VšĮ Šilutės ligoninė, UAB Šilutės šeimos gydytojų centras, medicinos centras „Puriena“, UAB Šilutės psichikos sveikatos ir psichoterapijos centras, VšĮ Šilutės PSPC (poliklinika, slaugos ir palaikymo gydymo skyrius, greitoji pagalba, 5 med. punktai), UAB „Sveikatos darna“.
Austrijos kultūra
Vienos opera
Jame taip pat vyksta Vienos operos pokylis – renginys, kuris vyksta ketvirtadienį prieš Pelenų dieną. Pirmą kartą operos pokylis buvo surengtas 1936 m. ir jame apsilankė iki 12 000 lankytojų. 180 porų oficialiai atidaro pokylį, o nuskambėjus „Alles Walzer“, paremtą Johano Štrauso Jaunesniojo tradicija, šokių aikštelė atveriama visiems.
Šilutės seniūnija
Ūkis
Yra paštas, 7 bankai, 6 draudimo įmonės, priešgaisrinė gelbėjimo tarnyba, aviacijos eskadrilė, miškų urėdija, keliolika barų, kavinių ir parduotuvių, viešbutis ir kt.
Mazovijos Vysokio Senoji sinagoga
Mazovijos Vysokio Senoji sinagoga - sinagoga stovėjusi Mazovijos Vysokio mieste buvusioje ''ul. Zarzecznej (Krzywej) gatvėje, dabartinėje ul. Żwirki ir Wigury'' gatvėje.
Šilutės seniūnija
Ūkis
Yra stambių įmonių: AB „Šilutės baldai“, AB „Hidraulinės pavaros“, AB „Stumbras“ filialas, UAB „SY Wiring Technologies Lietuva“ filialas, UAB „Šilutės durpės”, UAB „Grabupėliai”, SP UAB „Šilutės veislininkystė”.
Mazovijos Vysokio Senoji sinagoga
Istorija
Sinagoga buvo pastatyta 1722 metais. Medinė sinagoga buvo kvadrato formos. Dėl prastos pastato būklės sinagoga buvo nugriauta 1871 metais.
Austrijos kultūra
Vienos berniukų choras
thumb|Wiener Sängerknaben (Vienos berniukų choras) per koncertą Vienos „Musikverein“ koncertų salėje
Arliškės
Arliškėmis vadinami kaimai:
Austrijos kultūra
Vienos berniukų choras
Vienos berniukų choras yra vienas žinomiausių pasaulyje berniukų chorų. Choras, kuris garsėja itin aukštu vokalo lygiu, bendradarbiavo su tokiais muzikantais kaip Volfgangas Amadėjus Mocartas, Antonijus Kaldara, Antonijus Saljeris ir Antonas Brukneris.
Choras buvo įsteigtas 1498 m. birželio 30 d. Maksimilijono I Habsburgo laišku. Augarteno rūmai yra choro berniukų repeticijų vieta ir internatas.
Šramelmuzika
Populiariausia šiuolaikinės austrų liaudies muzikos forma yra Vienos šramelmuzika, grojama akordeonu ir dviguba gitara. Tarp šiuolaikinių atlikėjų yra Rolandas Novirtas, Karlas Hodina ir Edi Raiseris.
Jodliavimas
Jodliavimas yra gerklinio dainavimo rūšis, atsiradusi Alpėse. Austrijoje jis buvo vadinamas juchazn ir pasižymėjo neleksiniais skiemenimis bei šūksniais, kuriais buvo bendraujama per kalnus.
Austrų liaudies šokiai
Austrijos liaudies šokiai dažniausiai siejami su šuplatleriu, lendleriu, polka arba valsu. Tačiau yra ir kitų šokių, pavyzdžiui, cvifacharis, kontrdancas ir šprachinzeldancas.
Lendleris
Lendleris yra nežinomos kilmės liaudies šokis. Ilgą laiką jis buvo atpažįstamas kaip liaudies daina, kuri buvo žinoma keliais pavadinimais, vėliau ji tapo žinoma kaip Landl ob der Enns ir ilgainiui buvo sutrumpinta iki ländler. Šokis išpopuliarėjo apie 1720 m. Jis reikalavo artimo kontakto tarp priešingos lyties atstovų, todėl kai kurie bažnyčios autoritetai jį smerkė kaip geidulingą. Iš pradžių lendlerio šokėjai šoko Vienoje, o vėliau keliavo į tokias tolimas vietas kaip Ukraina. Iš lendlerio ilgainiui išsivystė valsas.
Austropopsas
thumb|„Austrija3“ – iš kairės: Georgas Danceris, Rainhardas Fendrichas, Volfgangas Ambrosas. 2001 m. ir 2002 m. DJ Ötzi buvo apdovanotas Austrijos muzikos apdovanojimu „Amadeus“ kaip tarptautiniu mastu sėkmingiausias Austrijos atlikėjas. 2002 m. grupė „Bauchklang“ gavo „Amadeus“ apdovanojimą popmuzikos ir roko nacionalinės grupės kategorijoje. Falco, Rainhardas Fendrichas, Andrė Heleris, Georgas Danceris ir Kristina Štiurmer gavo „Amadeus“ apdovanojimus popmuzikos ir roko atlikėjų kategorijoje.
„Austria3“ buvo trijų Austrijos dainininkų ir dainų autorių Volfgango Ambroso, Georgo Dancerio ir Rainhardo Fendricho grupė, koncertavusi 1997–2006 m.
Maždaug nuo 2010 m. išpopuliarėjo „Naujoji austrų banga“. Prie jos prisideda grupės Nino Aus Wien, Bilderbuch, Wanda, Kreisky, Voodoo Jürgens, Schmieds Puls. Maždaug nuo 2015 m. pradėjo augti Austrijos „Cloud repo“ scena. Jai atstovauja reperiai Crack Ignaz ir Yung Hurn.
Naujoji Alpių banga
Šis pankroko žanras, kurio pavadinimas gali būti sutrumpintas iki Alpunk, atsirado Vokietijos, Šveicarijos ir Austrijos Alpių regionuose. „Alpunk“ sujungia chaotiškus, energingus pankroko muzikos ritmus su akordeonu grojama liaudies muzika, kuria garsėja šis regionas.
Kita muzika
Džo Zavinulas – austrų džiazo ir jazz fusion klavišininkas ir kompozitorius. Pirmą kartą jis išgarsėjo kartu su saksofonininku Kenonbolu Ederliu, vėliau grojo su Mailsu Deivisu. Jis pirmasis pradėjo naudoti elektrinį pianiną ir sintezatorių, bei dvidešimt aštuonis kartus buvo pripažintas geriausiu elektrinių klavišinių instrumentų atlikėju.
Šilutės seniūnija
Ūkis
Verslas: žemės ūkio produkcijos gamyba, medžio apdirbimas, baldų, mėsos produktų ir durpių kraiko gamyba, dekoratyvinių augalų dauginimas ir pardavimas, turizmas, paslaugų sfera.
Austrijos kultūra
Kita muzika
Weather Report – 1970–1986 m. veikusi amerikiečių jazz fusion grupė. Grupę 1970 m. įkūrė Dž. Zavinulas, amerikiečių saksofonininkas Veinas Šorteris, čekų bosistas Miroslavas Vitošas, amerikiečių būgnininkas ir vokalistas Alfonsas Muzonas bei amerikiečių perkusininkai Donas Aliasas ir Barbara Burton. Iš pradžių grupei kartu vadovavo Dž. Zavinulas ir V. Šorteris, tačiau vėliau, septintajame dešimtmetyje, Dž. Zavinulas tapo vieninteliu grupės muzikiniu lyderiu. Įvairiu grupės gyvavimo laikotarpiu jos nariais taip pat buvo Džako Pastoriusas, Alfonsas Džonsonas, Viktoras Beilis, Česteris Tompsonas, Piteris Erskinas, Airto Moreira ir Aleksas Akuna.
Šilutės seniūnija
Istorija
Šilutės seniūnijos teritorijoje gyventa jau nuo I a. X-XIII a. ji buvo viena iš pagrindinių Lamatos žemės centrų. Per ją ėjo sausumos kelias iš Lamatos šiaurės į skalvių žemes. XIII a. minima Verdainės gyvenvietė, kurią, kaip ir kitas šių apylinkių gyvenvietes, kryžiuočiai sunaikino.
Austrijos kultūra
Klaidingi įsitikinimai
Miuziklas „Muzikos garsai“ ir pagal jį sukurtas filmas suvaidino svarbų vaidmenį formuojant anglakalbio pasaulio požiūrį į Austriją muzikos srityje. Verta paminėti, kad kai kurios „Muzikos garsų“ aranžuotės sukurtos labiau dėl meno, o ne siekiant pateikti realų Austrijos muzikos kultūros vaizdą. Pavyzdžiui, vyrauja nuomonė, kad daina „Edelweiss“ iš tikrųjų yra Austrijos himnas, tačiau taip nėra. Be to, filme šokamas lendleris nėra tradicinis lendleris.
Literatūra
Austrų literatūrą galima suskirstyti į dvi pagrindines dalis: laikotarpį iki XX a. vidurio ir vėlesnį laikotarpį po to, kai Austrijos–Vengrijos ir Vokietijos imperijos nebeegzistavo. Austrija iš didelės Europos galybės tapo maža šalimi. Be to, yra nemažai literatūros, kurią kai kas laiko austriška, tačiau ji parašyta ne vokiečių kalba.
Šilutės seniūnija
Istorija
Kryžiuočių ordino laikais (XIV a. – 1525 m.) per Šilutės seniūnijos teritoriją ėjo kelias iš Tilžės į Klaipėdą. 1511 m. įkurta smuklė, kuri davė pagrindą Šilokarčemos gyvenvietės atsiradimui. XVI a. pradžioje atsikūrė Verdainė, 1540 m. joje gyveno 27 šeimos. 1566 m. pastatyta Verdainės evangelikų liuteronų bažnyčia. 1588 m. įsteigta Verdainės parapinė mokykla su biblioteka. 1540 m. įkurta Žibų gyvenvietė, kurioje gyveno amatininkai. Nuo XVI a. antros pusės Šilokarčema ėmė garsėti savaitiniu turgumi, į kurį suvažiuodavo žvejai, žemdirbiai, amatininkai, pirkliai ne tik iš gretimų apylinkių, bet iš Žemaitijos, Kuršių Nerijos, Rusnės ir kt.
XVII a. įkurti dvarai Barzdūnuose, Macikuose, Verdainėje ir kitur. XVII a. Šilokarčemoje ir Verdainėje apsigyveno nuo religinio persekiojimų pabėgę škotai. Verdainėje įsteigta karčema. 1684 m. Rusnės kunigas Mykolas Gaidys Verdainės pakraštyje įrengė sodybą, kuri davė pagrindą Gaidelių kaimo atsiradimui. 1525–1701 m. Šilutės seniūnijos teritorija priklausė Prūsijos kunigaikštystei, karo metu 1628–1635 m. ją valdė švedai. 1701–1871 m. priklausė Prūsijos karalystei.
Austrijos kultūra
Architektūra
thumb|Zalcburgo senamiestis alt=|thumb|[[Lincas, dalis pagrindinės aikštės]] Austrija žymi savo pilimis, rūmais ir kapinėmis. Populiariausios Austrijos pilys yra Hohenzalcburgo, Hohenverfeno, Lichtenšteino ir Artsteteno. Daugelis Austrijos pilių buvo pastatytos Habsburgų viešpatavimo laikais.
1996 m. Zalcburgo istorinis centras buvo įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą, kuriame teigiama, kad „Zalcburgui pavyko išsaugoti nepaprastai turtingą urbanistinę struktūrą, susiformavusią nuo viduramžių iki XIX a., kai Zalcburgas buvo miestas–valstybė, valdomas kunigaikščio–archivyskupo“.
Šilutės seniūnija
Istorija
Šilokarčemoje 1718 m. atidaryta pašto stotis, 1721 m. įsteigtas valstybinis dvaras, 1722 m. – valsčiaus centras, 1736 m. – gėrimų krautuvė, Laučiuose 1739 m. įsteigta pradžios mokykla. 1784 m. Šilutės apylinkėse buvo 14 kalvių. XVIII a. Verdainėje veikė vandens ir kurį laiką vėjo malūnai, įkurti Armalėnų, Cintjoniškių ir kiti dvarai.
Austrijos kultūra
Architektūra
Po trejų metų po Zalcburgo sekė Graco istorinis centras, nes „senamiestyje darniai dera nuo viduramžių vienas kitą keitę architektūros stiliai ir meno kryptys bei kaimyninių regionų kultūrinė įtaka“.
Šilutės seniūnija
Istorija
XVIII a. Šilutės apylinkėse buvo įvairių amatininkų: batsiuvių, siuvėjų, kalvių, odininkų, kailiadirbių, skrybėlininkų, kepėjų, mėsininkų, daržininkų, tekintojų, puodžių, kubilių, stiklių, dailidžių, stalių, dažytojų, mūrininkų, akmenskaldžių, tabako gamintojų, malūnininkų, aludarių, degtindarių, valtininkų. Amatininkais dažniausiai būdavo vokiečiai.
Austrijos kultūra
Architektūra
2001 m. Vienos istorinis centras pagaliau buvo įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą su pastaba, kad „Vienos istoriniame centre gausu architektūrinių ansamblių, įskaitant barokines pilis ir sodus, taip pat XIX a. pabaigos Ring gatvę su didingais pastatais, paminklais ir parkais“.
Šilutės seniūnija
Istorija
1818 m. Šilokarčemai tapus apskrities centru, joje ir jos apylinkėse pagyvėjo gyvenimas. XIX a. Šilokarčemoje buvo atidaryta vaistinė (1816 m.), ligoninė (1837 m.), baptistų namai 1837 m.), teismas (1839 m.), sūrių gamykla (1842 m.), kalėjimas (1848 m.), knygynas (1858 m.), spaustuvė (1861 m.), telegrafas (1862 m.).
Austrijos kultūra
Architektūra
Nors daugelis kitų Austrijos miestų, pavyzdžiui, Lincas ar Insbrukas, nėra įtraukti į Pasaulio paveldo sąrašą, jų istoriniai centrai yra gerai išsilaikę.
Pirmasis Jono laiškas
Pirmasis Jono laiškas – viena iš Naujojo Testamento knygų.
Kaip manoma, šis laiškas parašytas, kad atremtų ankstyvas gnosticizmo apraiškas, skleistas buvusių Bažnyčios narių. Jie atskyrė dvasią (gėrį) ir materiją (blogį). Šis požiūris neigė žmogišką Jėzaus prigimtį, kuri turėjusi būti arba „apsimestinė“, arba tik laikina. Gnostikų manymu, Kristus, būdamas dvasia, negalėjęs mirti. Savo laiške apaštalas Jonas parodo, kad tokios idėjos atmeta krikščionių mokymo esmę.
Turinys
Pirmajame Jono laiške kalbama apie vaikščiojimą šviesoje ir artimo meilę, tiesą ir melą, tikėjimą, kad Jėzus Kristus, Dievo Sūnus, iš tiesų gyveno. Taip pat rašoma apie tikėjimo pergalę, laiško pabaigoje pateikti baigiamieji pamokymai.
Austrijos kultūra
Katedros
thumb|[[Naujoji Linco katedra]] Austrijoje gausu Romos katalikų bažnyčių. Viena seniausių Austrijos katedrų yra Vienos Minoritenkirchė. Ji buvo pastatyta 1224 m. gotikiniu stiliumi. Viena aukščiausių pasaulio katedrų – 136 metrų aukščio Šv. Stepono katedra – yra Vienos arkivyskupo būstinė. Šv. Stepono katedra yra 107 metrų ilgio ir 34 metrų pločio. Ilgą laiką Linco Šv. Martyno bažnyčia buvo seniausia išlikusi bažnyčia Austrijoje (pirmą kartą paminėta 799 m.). Remiantis naujausiais tyrimais, dabartinis bažnyčios pastatas yra X ar XI a. (romanikos stiliaus). Naujoji Linco katedra yra didžiausia (130 metrų ilgio ir 5170 kvadratinių metrų ploto) katedra Austrijoje.
Rūmai
thumb|[[Šenbruno rūmai]] Du garsiausi Austrijos rūmai yra Belvederio ir Šenbruno rūmai. Baroko stiliaus Belvederio rūmus 1714–1723 m. pastatė Eugenijus Savojietis, o dabar juose yra įsikūrusi Austrijos Belvederio galerija. Šenbruno rūmus 1696 m. imperatoriui Leopoldui I suprojektavo austrų architektas Johanas Bernhardas Fišeris fon Erlachas. Austrijos imperatorienė Marija Teresė liepė rūmus perstatyti rokoko stiliumi. 1996 m. jie buvo įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Kapinės
Austrija taip pat žinoma dėl savo kapinių. Vienoje yra penkiasdešimt skirtingų kapinių, iš kurių garsiausios – Vienos centrinės kapinės. Habsburgai yra palaidoti imperatoriškoje kriptoje.
Zemeringo geležinkelis
Zemeringo geležinkelis – garsus inžinerinis projektas, pastatytas 1848–1854 m., ir buvo pirmasis Europos kalnų geležinkelis, nutiestas standartinio pločio vėže. Vis dar veikiantis geležinkelis dabar priklauso Austrijos pietų geležinkeliui. 1998 m. jis buvo įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą.
Vaizduojamasis menas
thumb|upright|Vienos secesija
Dunojaus mokykla
Dunojaus mokykla – XVI a. pirmajame trečdalyje Bavarijoje ir Austrijoje susibūręs dailininkų ratas. Jie buvo vieni pirmųjų tapytojų, reguliariai naudojusių grynąją peizažo tapybą, o jų figūros dažnai būna labai ekspresyvios ar net ekspresionistinės. Daugelis jų taip pat buvo novatoriški spaustuvininkai, dažniausiai kūrę ofortą.
Vienos secesija
Vienos secesija buvo apie 1900 m. vykusio įvairaus judėjimo, kuris dabar apibrėžiamas bendru terminu „modernas“, dalis.
Vienos fantastinio realizmo mokykla
Vienos fantastinio realizmo mokykla – 1946 m. Vienoje įkurta menininkų grupė, kurios nariai buvo Ernstas Fuksas, Helmutas Lerbas, Arikas Braueris, Volfgangas Huteris ir Antonas Lemdenas. Vyresnieji grupės nariai buvo Rudolfas Hausneris, Kurtas Regšekas ir Fritzas Janška, kurie 1949 m. emigravo į JAV. Nuo 1965 m. grupė sėkmingai rengė tarptautinio pripažinimo sulaukusias parodas visame pasaulyje.
Vienos akcionizmas
Vienos akcionizmas buvo trumpalaikis meno judėjimas, gyvavęs septintajame ir aštuntajame dešimtmetyje. Pagrindiniai jo dalyviai buvo Giunteris Brusas, Otas Miulis, Hermanas Ničas ir Rudolfas Švarckogleris. Šiuo metu judėjimui taip pat priklauso Ani Brus, Haincas Cibulka ir Valeri Eksport. Daugelis akcionistų savo meninę veiklą tęsė savarankiškai.
Komiksai
Vienos karikatūristas Ladislausas Kmochas nupiešė Tobiasą Zaicherlį, kuris gali būti laikomas pirmuoju kontinentinės Europos dienraščių komikso veikėju. Komiksas pasirodė Austrijos bulvariniame laikraštyje „Das Kleine Blatt“ (1930–1940 m.) ir buvo labai populiarus.
Ars Electronica
thumb|„Prix Ars Electronica 2012“, „Ars Electronica“ centras „Prix Ars Electronica” yra pagrindinis apdovanojimas elektroninio ir interaktyvaus meno, kompiuterinės animacijos, skaitmeninės kultūros ir muzikos srityse. Nuo 1987 m. šį apdovanojimą skiria „Ars Electronica“ – vienas svarbiausių pasaulio meno ir technologijų centrų, įkurtas 1979 m. Lince.
Šilutės seniūnija
Istorija
Žibuose pastatyta katalikų bažnyčia (1850 m.), Žalgiriuose įkurta bežemių kolonija (1870 m.). Pradžios mokyklos įsteigtos Gaideliuose (1821 m.), Grabupiuose (1821 m.), Žibuose (1844 m. – mergaičių, 1864 m. – aukštesnioji berniukų), Metirkviečiuose (1858 m.), Vileikiuose (1873 m.), Didšiliuose (1876 m.), Žalgiriuose (dvi – 1878 ir 1886 m.) ir kitur.
XX a. 1-ojoje pusėje Armalėnuose buvo plytinė (molį atsiveždavo siauruoju geležinkeliu iš karjero, esančio už 700 m). Verdainėje pastatytas dujų fabrikas (1907 m., veikė iki 1939 m.), kuriame buvo perdirbama akmens anglis į degiasias dujas, kurios buvo naudojamos Šilokarčemoje gatvių, butų apšvietimui ir kitiems buitiniams reikalams.
1910 m. prie Šilokarčemos gyvenvietės prijungiami Žibai, Cintjoniškiai, Verdainė. 1912 m. nutiestas siaurukas Šilutė-Kulėšai (1945 m. išardytas). 1918–1921 m. Šilutės seniūnijos taryba išleido savo 25, 50, 75 pfenigių ir 1 markės vertės banknotus, kurie buvo naudojami Šilutės apskrityje iki 1922 m. vasario 21 d. 1918 m. Šilokarčemoje įsteigta gimnazija (vokiška). XX a. pradžioje Šilutės seniūnijos teritorija iš esmės buvo lietuviška, nors kai kurie kaimai buvo suvokietėję: 1905 m. Kirlikuose gyveno tik 44 proc., Barzdūnuose – 37 proc., Liaučiuose – 32 proc. lietuvių.
1920–1923 m. Prancūzijos valdymo metu, Šilokarčemoje būrėsi lietuvininkai, siekę Klaipėdos kraštą prijungti prie Didžiosios Lietuvos. 1922 m. pabaigoje Šilokarčemoje įsteigta Vyriausiojo Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto skyrius, vėliau į Šilokarčemą persikėlė ir Gelbėjimo komiteto nariai, kurie 1923 m. sausio 9 d. paskelbė manifestą, kad Klaipėdos Direktorija ir kiti administraciniai organai paleidžiami, o visą valdžią perima nauja Direktorija. 1923 m. sausio 10 d. vakare sukilėliai užėmė Šilokarčemą. 1923 m. sausio 19 d. joje įvyko Vyriausio Mažosios Lietuvos gelbėjimo Komiteto skyrių, Klaipėdos krašto lietuvių kultūros ir ekonomikos organizacijų suvažiavimas (120 žm.), kuris priėmė deklaraciją dėl Klaipėdos krašto prisijungimo prie Lietuvos autonomijos teisėmis.
1923 m. naujoji Klaipėdos krašto administracija pakeitė Šilokarčemos gyvenvietės pavadinimą į Šilutę. Iki 1939 m. veikė daug svarbių įstaigų, nutiesta naujų gatvių, kelių, kūrėsi vietinė pramonė (saldainių, šepečių, limonado, muilo ir kt. fabrikėliai). 1927 m. įsteigta lietuvių gimnazija. Pastatyta elektrinė (1924 m.), evangelikų liuteronų bažnyčia (1926 m., arch. K. Gutknecht), vokiečių (1930 m.), lietuvių (1938 m.) gimnazijų ir kt. pastatai. 1936 m. įsteigta spirito varykla. 1938 m. Šilutėje buvo 17 pramonės įmonių, kuriose dirbo 295 darbininkai.
Po Antrojo pasaulinio karo iš esmės pasikeitė Šilutės seniūnijos teritorijos gyventojų sudėtis. Prieš karą gyvenę vokiečiai ir dalis lietuvininkų, artėjant frontui, pasitraukė į Vakarus, o dalis likusių buvo ištremti. Tuščiuose namuose apsigyveno atvykėliai iš įvairių Lietuvos vietovių ir Sovietų Sąjungos. Šilutės mieste iš 4500 (1939 m.) gyventojų liko tik 7 (1944 m. spalio vid.), o 1959 m. jau gyveno 8969 gyv. 1955 m. VFR pasirašius su Sovietų Sąjunga sutartį dėl buvusių Vokietijos piliečių išvykimo į VFR, ja pasinaudojo daugelis Šilutės seniūnijos teritorijoje gyvenusių gyventojų.
1944–1950 m. Šilutė vėl tapo apskrities centru, o nuo 1950 m. – rajono centru. Mieste buvo atstatoma ir kuriama pramonė, steigiamos mokyklos, atidaromos ligoninės, kultūrinės ir administracinės įstaigos. Kaimiškoje seniūnijos dalyje įsteigta Jonaičių apylinkė, keletas kolūkių, kurių pagrindu vėliau įkurti Jonaičių tarybinis ūkis ir Šilutės tarybinis ūkis-technikumas.
Macikuose įsteigta karo belaisvių stovykla (1944–1946 m.), vėliau vietoj jos – Sovietų Vidaus reikalų ministerijos Pataisos darbų stovyklų skyriaus Šilutės stovykla (1946–1955 m.). Ūkių centrinėse gyvenvietėse (Laučiuose, Pagryniuose) įsteigtos pagrindinės mokyklos, felčerių-akušerių punktai, ryšių skyriai, kultūros namai, bibliotekos, maisto parduotuvės.
Pagryniuose veikė žemės ūkio technikumas. 1990 m. Jonaičių t. ū. ir Šilutės t. ū. technikumas turėjo atitinkamai 3352 ir 6653 ha žemės, – 1192 ir 2379 galvijus, – 1375 ir 1886 kiaules; augino 540 ir 700 ha javų, 70 ir 150 bulvių; ūkiuose dirbo 258 ir 440 darbuotojų. 1992 m. jų pagrindu susikūrė po 11 ž. ū. bendrovių, kurios po kelerių metų iširo.
1995 m. balandį įsteigta Šilutės miesto seniūnija, į kurią įėjo tik Šilutės miestas. 1997 m. prie jos prijungta Jonaičių seniūnija su 26 kaimais.
Paveldas
Istoriniai paminklai: Šilutėje – senasis paštas (1905 m.), dujų fabrikas (1907 m.), gaisrinė (1911 m.), teismas ir kalėjimas (1848 m.), tiltas per Šyšą (1910 m.), H. Šojaus dvaro kompleksas (1818 m.), senoji turgaus aikštė su pastatais, uostas, geležinkelio stotis ir tiltas (1875 m.), Šilutės pirmosios gimnazijos pastatas (1924 m.), evangelikų liuteronų bažnyčia (1926 m., arch. Kurt Gutknecht), Sovietų karių kapinės (1944 m.) ir kt., Jonaičių mokyklos statinių kompleksas (1862 m.), Macikų dvaras (XIX a.), Macikų koncentracijos vieta ir kapai, Prezidento K. Griniaus tiltas per užliejamas pievas (1926 m.), Žalgirių pelkininkų kaimo liekanos, evangelikų liuteronų senosios kapinės (virš 40), Pagrynių k. stačiatikių kapinės ir kt.
Archeologiniai paminklai: Armalėnų (I-II a.), Barzdūnų (II–III ir IX-XIII a.), Grabupių (X-XIII a.), Macikų kapinynas (II-IV a. ir XII-XIII a.), Mažių (III-IV a. ir IX-XIII a.), Rubokų (V-VIII a.), Šilmeižių (VIII–XIII) ir Vėžaičių (V-XIII a.) kapinynai, Mažių, Šilmeižių senovės gyvenvietės.
Žymūs žmonės
Gaideliuose gimė sportininkė, olimpinė vicečempionė Laimutė Baikauskaitė, Didšiliuose – dailininkė Eva Kubos, tech. m. daktaras Vaclovas Algirdas Mišeikis, Jonaičiuose – M. Lietuvos kultūros veikėjas, filosofas Vilhelmas Storasta-Vydūnas, gydytojas Bronius Stanslovaitis, Kalininkuose – redaktorius, vertėjas Rudolfas Andrius Cipelis, Laučiuose – kunigas Mikas Klumbys, humanitarinių m. daktarė Dainora Pociūtė-Abukevičienė, Macikuose – vokiečių rašytojas Hermanas Zudermanas, projektuotojas, Amerikos lietuvių bendruomenės veikėjas Vytautas Kamantas, Pagryniuose – poetė Aldona Ramunė Palekaitė, Šilutėje – matematikas, habil. dr. Vidmantas Kastytis Bentkus, poetas, režisierius Marijus Budraitis, chemikas, profesorius Eugenijus Butkus, medicinos mokslų daktaras Žilvinas Endzinas, rašytojas Alfonsas Jocys, žurnalistas, humanitarinių m. daktaras Virgilijus Juodakis, architektas Mindaugas Kubaitis, prozininkė Astrida Petraitytė, dainininkas Arvydas Sauspreikšaitis, olimpinis čempionas Remigijus Valiulis, daugkartinis šalies ir Europos čempionas, pasaulio ir olimpinių žaidynių prizininkas krepšininkas Mindaugas Timinskas, Lietuvos ir Europos rankų lenkimo čempionas, treneris Aleksandras Pancerovas ir kt.
Šilutės seniūnijos teritorijoje gyveno ar tebegyena dvarininkas Hugo Šojus, Šilutės Garbės piliečiai visuomenininkas Jurgis Plonaitis ir kraštotyrininkas Jonas Jonaitis, M. Lietuvos literatūros, raštijos ir knygos veikėjas Karlas Vilhelmas Sekuna ir jo sūnūs spaustuvininkai Otas, Artūras ir Oskaras, knygininkai Marija ir Adolfas Štaliai, statybininkas inžinierius Algirdas Balčytis, japoninių magnolijų dauginimo pradininkas Liudvikas Juraška, F. Bajoraičio bibliotekos direktorė Dalia Užpelkienė ir tos pačios bibliotekos bibliotekininkė, visuomenininkė Laima Dumšienė, sportininkai ir treneriai Bronislava Bartušienė, Bronius Mačernis, Liudas Čičirka, Marijus Jazbutis, Stasys Oželis, Vincas Murauskas, Steponas Kairys, Robertas Koncaitis, Česlovas Normantas, žurnalistai Kostas Jucius, Antanas Lauraitis, Stasys Mėlinauskas, Stasė Milevičienė, Orestas Lidžius, Stasė Skutulienė, mokytojai Romualda Dobranskienė, Irena Arlauskienė, Tomas Balčytis, Tatjana Balvočienė, Kristina Blankaitė, Bronislovas Bučius, Kazys Bumblauskas, Jonas Jatautas, Danutė Misiukonienė, kultūros darbuotojai Paulina Pocienė, Regina Puodžiuvienė ir kt.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 8 seniūnaitijos:
Austrijos kultūra
Kinas
Nebyliojo kino epochoje Austrija buvo viena iš pirmaujančių filmų gamintojų. Daugelis austrų režisierių, aktorių, rašytojų ir operatorių taip pat dirbo Berlyne. Garsiausias iš jų buvo Fricas Langas, filmo „Metropolis“ režisierius. 1938 m. Vokietijai aneksavus Austriją, daug austrų režisierių, tarp jų Erichas fon Štroheimas, Otas Premingeris, Bilis Vailderis, Hedi Lamar, Mia Mei, Richardas Osvaldas ir Džozefas fon Šternbergas, emigravo į Jungtines Amerikos Valstijas. Nuo 1950-ųjų iki 1970-ųjų Francas Antelis buvo vienas populiariausių komedijų režisierių. Nuo 1970-ųjų iki 1990-ųjų iškilo nauji jaunieji režisieriai, tarp jų Akselis Kortis, Michaelis Hanekė, Ulrichas Zaidlis, Michaelis Glavogeris, Barbara Albert ir Giotsas Spilmanas.
Rūdninkų apylinkė
Rūdninkų apylinkė (arba Rudninkų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Austrijos kultūra
Vienos tarptautinis kino festivalis
Vienos tarptautinis kino festivalis arba Vienalė – kino festivalis, rengiamas nuo 1960 m. ir kiekvieną spalį vykstantis Vienoje. Vidutiniškai jame apsilanko apie 75 000 lankytojų. Tradicinės kino salės yra Gartenbaukino, Urania, Metro–Kino, Filmmuseum ir Stadtkino. Festivalio pabaigoje laimėtojui įteikiamas Vienos kino apdovanojimas.
Rūdninkų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jašiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šalčininkų rajonui. 1977 m. balandžio 4 d. prijungta prie Jašiūnų apylinkės.
Austrijos kultūra
Diagonalės kino festivalis
„Diagonalė“ – kino festivalis, vykstantis kiekvienų metų kovo mėnesį Grace. Tradiciniai kino teatrai yra Annenhof Kino, Schubertkino, KIZ RoyalKino ir Filmzentrum im Rechbauerkino. Festivalio pabaigoje ekspertų žiuri skiria filmams Austrijos kino apdovanojimus.
Austrų ekonomikos mokykla
Pagrindinės srovės ekonomistai mano, kad jų nepritarimas matematiniam modeliavimui, ekonometrijai ir makroekonominei analizei nepriklauso pagrindinei ekonomikai arba yra „heterodoksiškas“. Aštuntajame dešimtmetyje austrų ekonomikos mokykla vėl sulaukė susidomėjimo po to, kai jos nariai pasidalijo 1974 m. Nobelio ekonomikos premiją.
Vienos menotyros mokykla
Vienos menotyros mokykla Vienos universitete plėtojo fundamentalius menotyros metodus. Vienos menotyros „mokyklos“ sąvoką 1910 m. pirmą kartą pavartojo čekų meno kritikas ir kolekcininkas Vincencas Kramaržas. Mokyklai būdingas bruožas buvo bandymas menotyrą grįsti „moksliniu“ pagrindu.
Vienos ratas
Vienos loginio empirizmo ratas buvo elitinių filosofų ir mokslininkų grupė, kuri 1924–1936 m. reguliariai susitikinėjo Vienos universitete. Pagrindinės diskusijų temos buvo gamtos ir socialinių mokslų, logikos ir matematikos pamatinės diskusijos; empirizmo modernizavimas šiuolaikine logika; empirinio prasmės kriterijaus paieškos; metafizikos kritika ir mokslų suvienijimas mokslui. 1936 m. buvusiam studentui Johanui Nelbiokui nužudžius rato vadovą Moricą Šliką, Vienos rato veikla nutrūko.
Psichoanalizė ir Z. Froidas
Zigmundas Froidas buvo austrų neurologas, psichoanalizės – klinikinio patologijų vertinimo ir gydymo metodo, kurį taikant pacientas ir psichoanalitikas bendrauja tarpusavyje, – įkūrėjas. Z. Froidas iš naujo apibrėžė seksualumą, įtraukdamas į jį infantilumą, todėl jis suformulavo Edipo kompleksą kaip pagrindinį psichoanalitinės teorijos principą. 1938 m. Froidas paliko Austriją, kad išvengtų nacių persekiojimo, ir mirė Jungtinėje Karalystėje 1939 m.
Persikėlimas į Alpes
thumb|Sezoninis persikėlimas į ganyklas Alpių ganyklos sudaro ketvirtadalį Austrijos žemės ūkio paskirties žemės, kuriose ganosi apie 500 000 galvijų, o juos prižiūri 70 000 ūkininkų.
Galvijų auginimas, susijęs su sezoniniu persikėlimu tarp slėnių ir aukštumų ganyklų, suformavo didelę dalį Alpių kraštovaizdžio, nes be jo dauguma žemesnių nei 2000 m aukščio vietovių būtų miškai.
Ikikrikščioniškos Alpių tradicijos
thumb|Krampusas prie [[Dobjakas|Dobjako]] Kai kurie pagoniški papročiai išliko tik atokiuose slėniuose, neprieinamuose Romos Katalikų Bažnyčios įtakai, kiti papročiai per amžius buvo aktyviai asimiliuojami. Vienas iš pavyzdžių – Perchta, pietų germanų pagonybės Alpių šalyse deivė, kurios vardas reiškia Švytinti. Perchta pavasarį pasitinka per Fastnachto šventę.
Austriacizmas
Austrijos moksleiviai mokomi skaityti ir rašyti bendrine vokiečių kalba, kuri Austrijoje yra verslo ir vyriausybinė kalba. Austriacizmas, kuriuo kalbama namuose, yra viena iš daugelio regioninių aukštutinių vokiečių tarmių.
Nors stiprios įvairių tarmių formos paprastai nesuprantamos kitiems gimtakalbiams, pavyzdžiui, vokiečiams ar šveicarams, tačiau tarp Austrijos ir Bavarijos (Vokietija) tarmių beveik nėra bendravimo barjero. Centrinės austrobavarų tarmės yra labiau suprantamos bendrinės vokiečių kalbos vartotojams nei Tirolio pietinės austrobavarų tarmės. Vienos vokiečių tarmė – austrobavarų tarmė, kuria kalbama Vienoje. Dažniausiai ji vartojama Vokietijoje parodijuojant tipišką Austrijos gyventoją. Štirijos sostinės Graco gyventojai kalba dar viena tarme, kuri nėra labai štiriška ir yra lengviau suprantama žmonėms iš kitų Austrijos dalių nei kitos Štirijos tarmės, pvz., vakarų Štirijos. Kalbant apie Vakarų Austriją, Forarlbergo žemėje ir nedidelėje Šiaurės Tirolio dalyje vartojama tarmė lingvistiniu ir kultūriniu požiūriu turi daugiau bendro su vokiškai kalbančia Šveicarija ir pietvakarių Vokietijos Badeno-Viurtembergo arba Švabijos žemėmis, nes yra alemanų tarmė, kaip ir Šveicarijos vokiečių ar švabų tarmės.
Oficialios mažumų kalbos ir jų įtaka
thumb|right|200px|Dvikalbis vokiečių ir vengrų kalbų ženklas Obervarte, [[Burgenlandas|Burgenlande.]] Dėl istorinio kultūrinio paveldo, kurį ji turėjo kaip daugiatautė valstybė (Habsburgų monarchija, Austrijos imperija, vėliau Austrija-Vengrija), šiuolaikinė Austrija nėra vienalytė vokiškai kalbanti valstybė. Jos teritorijoje gyvena, nors ir nedidelės, autochtoninės mažumos, kalbančios skirtingomis gimtosiomis kalbomis: vengrų kalba yra plačiausiai paplitusi iš visų pripažintų mažumų kalbų, kuriomis kalbama Austrijoje (daugiausia Burgenlande, kur ji yra valstybinė kalba, ir Vienoje; ja kalba apie 40 000 žmonių (0,5 % Austrijos gyventojų)). Slovėnų kalba (24 000 kalbančiųjų) turi tokį patį statusą Karintijoje ir Štirijoje. Tas pats pasakytina ir apie Burgenlando kroatų tarmę (19 000 kalbančiųjų), Burgenlande vartojamą kroatų kalbos atmainą. Be to, čekų (18 000 kalbančiųjų), slovakų (10 000 kalbančiųjų) ir romų (6 000 kalbančiųjų) kalbos yra pripažįstamos mažumų teisių apsaugos pagrindu.
Maistas
thumb|Zalcburgietiškas suflė Austrijos virtuvė, kuri dažnai neteisingai lyginama su Vienos virtuve, yra kilusi nuo Austrijos-Vengrijos imperijos virtuvės. Austrijos virtuvėje gausu skolinių iš vengriškos, čekiškos, žydiškos ir itališkos virtuvių. Guliašas yra vienas iš pavyzdžių. Austrijos virtuvė pasaulyje žinoma dėl savo sausainių ir saldainių. Pastaruoju metu taip pat susiformavo nauja regioninė virtuvė, kurios pagrindą sudaro regioniniai produktai ir kurioje naudojami modernūs ir nesudėtingi gaminimo būdai.
Kiekviena Austrijos žemė turi tam tikrų ypatumų: Žemutinėje Austrijoje auginamos aguonos, Štirijoje – moliūgai, Burgenlande gaminama polenta, Karintijoje daugybėje ežerų auginama žuvis, Aukštutinėje Austrijoje labai svarbūs virtiniai, Zalcburge garsėja zalcburgietiškas suflė, Tirolyje – tirolietiški lašiniai, o Forarlbergui įtaką daro artimos kaimynės Šveicarija ir Švabijos regionas Vokietijoje, todėl sūris čia labai svarbus, o švabiška špėclė yra tradicinis šios žemės patiekalas.
Vienos virtuvė
thumb|Vienos šnicelis Viena jau daugiau nei tūkstantį metų yra Austrijos sostinė. Jis tapo tautos kultūros centru ir sukūrė savo regioninę virtuvę, todėl Vienos virtuvė pasižymi išskirtiniu bruožu – tai vienintelė maisto gaminimo rūšis, pavadinta miesto vardu.
Dėl Našmarkto turguje parduodamų ingredientų įvairovės galima manyti, kad maisto gaminimo kultūra yra labai įvairi. Iš tiesų tipiška Vienos virtuvė – tai patiekalai, kuriuose daug mėsos. Vienos virtuvei būdingi Vienos šniceliai (džiūvėsiuose apvoliota ir kepta veršiena), tafelšpicas (virta jautiena), beušelis (ragu su veršienos plaučiais ir širdimi), rūkyta mėsa su raugintais kopūstais ir koldūnais.
Saldūs Vienos virtuvės patiekalai: obuolių štrudelis, pieno-grietinėlės štrudelis, imperatoriški blyneliai (smulkinti blyneliai su vaisių kompotu) ir Zacherio tortas (dviejų sluoksnių šokoladinis tortas su abrikosų džemu viduryje). Šiuos ir daugelį kitų desertų galima rasti daugelyje Vienos konditerijų, kur jie paprastai valgomi su kava po pietų.
Liptaueris kaip užtepėlė arba slyvų džemas taip pat kaip užtepėlė arba virtinių pagrindas taip pat yra gana populiarūs.
Vienos kavinė
thumb|Vienos kavinė „[[Café Central“]] Kavinių kultūra Vakaruose prasidėjo Austrijoje ir tebėra jos kultūros dalis. Didelę šių kavinių reputaciją XIX a. pabaigoje pelnė tokie rašytojai kaip Peteris Altenbergas, Karlas Krausas, Hermanas Brochas ir Frydrichas Torbergas, nusprendę naudotis jomis kaip darbo ir bendravimo vietomis. Kalbama, kad garsus austrų rašytojas Peteris Altenbergas savo asmeniniu adresu nurodė „Wien 1, Café Central“, nes kavinėje „Café Central“ praleisdavo daug laiko. To meto menininkai, mąstytojai ir politiniai radikalai, pavyzdžiui, Arturas Šnicleris, Stefanas Cveigas, Egonas Šylė, Gustavas Klimtas, Adolfas Losas, Teodoras Herclis ir net Levas Trockis, buvo nuolatiniai kavinių lankytojai.
Austriškas vynas
Austrija turi senas vyndarystės tradicijas ir gamina tiek baltą, tiek raudoną vyną. Cagersdorfo vietovėje, Burgenlande vynas urnose buvo laikomas dar 700 m. pr. m. e.
Austrijoje yra daugiau kaip 51 000 hektarų vynuogynų, beveik visi jie yra šalies rytuose arba pietryčiuose. Daugelio iš maždaug 20 000 mažų vyno gamybos ūkių finansai pagrįsti tiesiogine mažmenine vyno prekyba. Pagal 1784 m. priimtą vadinamąjį Maria Theresianische Buschenschankverordnung įstatymą vyndarys gali pardavinėti savo vyną savo namuose be jokios specialios licencijos.
Grüner Veltliner yra dominuojanti Austrijoje auginamų vynuogių veislė, o iš šios vynuogės gaminamas sausas baltasis vynas sulaukė tarptautinio pripažinimo.
Austriškas alus
Austrijoje galima rasti daugybę skirtingų alaus rūšių. Vienas iš labiausiai paplitusių alaus prekės ženklų Austrijoje yra „Stiegl“, įkurtas 1492 m.
Sportas
thumb|right|Austriją garsina [[Ispanijos jojimo mokykla Vienoje|Vienos Ispanijos jojimo mokykloje auginami lipizanerių veislės žirgai.]] thumbnail|Lipizaneris Austrijoje paplitusios šios sporto šakos: futbolas, slidinėjimas ir ledo ritulys. Kadangi Austrija išsidėsčiusi Alpių kalnuose, tai puiki vieta slidinėti. Austrija pirmauja pasaulio kalnų slidinėjimo taurės varžybose (nuolat iškovoja daugiausiai taškų iš visų šalių) ir yra stipri daugelio kitų žiemos sporto šakų, pavyzdžiui, šuolių su slidėmis, lyderė. 2022 m. Austrijos vyrų ledo ritulio rinktinė pasaulio reitinge užima 15 vietą.