cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tokelau
Geografija
thumb|330px|Fakaofo atolas Tokelau sudaro trys salelės pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje, maždaug pusiaukelėje tarp Naujosios Zelandijos ir Havajų. Salos yra Ramiojo vandenyno taifūnų juostoje, todėl uraganai yra ne kartą nusiaubę salas ir jose esančius pastatus. Bažnyčia, susirinkimo namas ir mokykla yra pagrindinės vietos, kur bėgama cunamio atveju. Tokelau atolai kyšo virš vandens vos 5 metrus, todėl pagal pesimistinę 1989 m. prognozę, dėl globalaus atšilimo salos bus visiškai apsemtos XXI amžiuje.
Visos trys salelės yra koraliniai atolai, esantys maždaug tarp 8° ir 10° pietų platumos bei 171° ir 173° vakarų ilgumos: Bendras salelių plotas – 10,8 km². Dar viena – Sveinso (Swains) salelė – geografiškai irgi priklauso Tokelau, tačiau politiškai jis priskirta Amerikos Samoa teritorijai nuo 1925 m.
Ekonomika
Tokelau yra labai neturtinga šalis, kurios metinės pajamos siekia 0,5 mln., o išlaidos – net 2,8 mln. JAV dolerių. Šį skirtumą padengia Naujoji Zelandija ir kita parama iš užsienio. Eksportas sudaro apie 0,1 mln. JAV dolerių (pašto ženklai, kopra, rankdarbiai), importas – 0,3 mln. (maistas, statybinės medžiagos ir degalai). Pagrindinė prekyba vyksta su Naująja Zelandija.
Akulovas (Ragainė)
Akulovas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 5 km į vakarus nuo Nemano centro; nuo 2008 m. birželio 30 d. Nemano miesto gyvenvietės kaimas.
Tokelau
Ekonomika
Vietinė pramonė: kopros gamyba, medžio apdirbimas, pašto ženklai, monetos, žvejyba (ypač gausu tuno). Žemės ūkis: auginami kokoso riešutai, kopra, duonmedžiai, bananai ir papajos, auginamos kiaulės, ožkos ir naminiai paukščiai. thumb|right|250px|Gyvenvietė Fakaofo atole
Gyventojai
Tokelau trijuose kaimuose gyvena apie 1400 polineziečių (2004 liepa). Kalbama Tokelau bei anglų kalbomis. Salų izoliacija ir išteklių stygius labai riboja ekonominę plėtrą, o žemės ūkis yra tik kaip pragyvenimo šaltinis. Išteklių stoka ir gana nemažas gyventojų tankumas sąlygoja emigraciją į Naująją Zelandiją, todėl gyventojų mažėja maždaug po 0,9 proc. per metus.
Akulovas (Ragainė)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas skalviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) gyvenvietė, 1946–2008 m. Rakitino apylinkės gyvenvietė.
Tokelau
Gyventojai
Atafu salos gyventojai priklauso Samoa kongregacinei krikščionių bažnyčiai, Nukunonu – Romos katalikai, o Fakaofe gyvena abiejų tikybų sekėjai (kongregatų 70 proc., katalikų 28 proc., kitų 2 proc.).
Kultūra
Salelės gyvena gana nepriklausomai viena nuo kitos, tačiau palaiko glaudžius socialinius ir kultūrinius ryšius. Jose yra nusistovėjusios vadovavimo tradicijos ir klanų struktūra, santuokos yra skatinamos tarp skirtingų salų. Fakaofo atolas kiek labiau dominuoja nei kiti. Europiečiai XIX amžiuje atvežė naujų maisto produktų, drabužių ir kt. Apie 1850 m. salose įdiegta krikščionybė (katalikų ir protestantų).
Ryšiai
Tokelau turi atskirą šalies kodą internete (.tk), domenų vardai yra išduodami nemokamai. Nuo 2003 m. Fakaofo saloje yra didelio greičio internetas, ši paslauga teikiama nemokamai, kadangi ją finansuoja Tokelau fondas.
Salose nėra automobilių, televizijos, kalėjimų, jūrų uostų ir oro uostų. Išvykti iš salų galima tik kas antrą savaitę laivu, ir kelionė trunka tris dienas.
Rudaminos Viešpaties Atsivertimo cerkvė
Rudaminos Viešpaties Atsimainymo cerkvė stovi Rudaminoje, Vilniaus rajone.
Istorija
Pirmoji stačiatikių šventykla Rudaminoje įrengta 1866 metais buvusioje Švč. Mergelės Marijos katalikų bažnyčioje ir pavadinta Viešpaties Atsivertimo cerkve. 1874–1876 m. ji išardyta, jos vietoje pastatyta nauja dabartinė akmeninė cerkvė, o iš senosios šventyklos pastatyta medinė kapinių Rudaminos Šv. Nikolajaus Stebukladario koplyčia.
I pasaulinio karo metu cerkvė išvogta. XX a. tarpukariu ji prirašyta Vilniaus Skaisčiausios Dievo motinos cerkvei. 1944 m. per karą cerkvė apgriauta, vėliau nebebuvo atstatyta. Pastato griuvėsiai išlikę iki šių dienų.
Ag m/42
Ag m/42, kitaip AG42, AG-42 ar Ljungman (SV Automatgevär m/42) – švediškas savitaisis šautuvas, nuo 1942 m. iki 7-ojo dešimtmečio naudotas Švedijos armijos.
Šautuvą 1941 m. sukonstravo Erikas Eklundas iš kompanijos AB C. J. Ljungmans Verkstäder (Malmė, Švedija). Juos gaminti 1942 m. ėmė kompanija Carl Gustafs Stads Gevärsfaktori (Eskilstuna, Švedija). Švedijos armijai buvo pagaminta apie 30 000 Ag m/42. Tačiau šis šautuvas nebuvo pagrindinis Švedijos armijos šautuvas, juo buvo 6,5 mm pertaisomas šautuvas Mauser m/96.
Po kurio laiko buvo aptikti kai kurie šautuvo trūkumai (pvz., dujų vamzdelio rūdijimas), todėl 1953–1956 Švedijos armijos šautuvai Ag m/42 buvo modernizuoti ir pavadinti Ag m/42B. Modernizaciniai pakeitimai:
Šautuvus Ag m/42B tik 7-ajame dešimtmetyje pakeitė Ak 4.
Švediškas šautuvas Ag m/42B tapo pagrindu 7,92 mm Egipto šautuvui Hakim. Švedija pardavė Egiptui Ag m/42B gamybos įrangą. Po kurio laiko Egiptas Hakimą perdirbo 7,62×39 mm R šoviniui, naujas ginklas buvo pavadintas Rašid ( ar Rasheed)
Konstrukcija
Ag m/42 naudoja 6,5×55 mm šovinius, kurie dedami į 10 šovinių išimamą dėtuvę. Paprastai šį šautuvą užtaisydavo ne įstatydami naują dėtuvę, o įstumdami šovinius iš 5 šovinių apkabos.
Siručio namas
Siručio namas (arba Maironio namas, dabar Maironio lietuvių literatūros muziejus) – pastatas Kaune, Rotušės a. 13., Rotušės aikštės pietvakarių kampe. Pagrindinis fasadas atgręžtas į rytus, pagal gatvės posūkį išlenktas, iš vakarų pusės yra erdvus sodas. Šiuo metu veikia Maironio lietuvių literatūros muziejus.
Tai XVIII a. vėlyvojo baroko paminklas. Siručio namas – retas Lietuvos baroko epochos turtingo miestiečio gyvenamo namo pavyzdys. 2003 m. spalio 9 d. pastatas paskelbtas kultūros paminklu. 2007 m. birželio 19 d. Lietuvos Vyriausybės nutarimu įrašytas į Valstybinės reikšmės istorijos, archeologijos ir kultūros objektų sąrašą.
Istorija
Rūmai dabartinį pavidalą įgavo baroko epochoje. XV–XVII a. jų vietoje prie aikštės buvo trys sklypai, kuriuose stovėjo du mūriniai namai ir sandėlis (gotikinio mūro fragmentų, paslėptų po tinku, išliko iki šių dienų).
XVIII a. pirmojoje pusėje pietinis sklypas priklausė Kristinai Vundramienei, vidurinis – Oginskiams, o šiaurinis, manoma, vienuoliams kamalduliams. 1742 m. šioje vietoje puošnius, vėlyvojo baroko stiliaus, dviaukščius rūmus su įvažiavimu centre bei mansardiniu stogu pasistatė Kauno teismo seniūnas, vėliau Vitebsko kaštelionas Simonas Sirutis, tada valdęs vieną iš šių sklypų. Kai buvęs ATR karalius Stanislovas Leščinskis pasitraukė į Prancūziją, jį lydėjo ir S. Sirutis. Prancūzijoje Lietuvos didikas uoliai atstovavo buvusio monarcho interesams, tad šis paskyrė didiką savo šambelionu ir sekretoriumi. 1736 m. S. Sirutis tapo buvusio karaliaus dvaro Lotaringijoje valdytoju. 1738 m. S. Sirutis grįžo į Lietuvą, kur po kurio laiko tapo Kauno seniūnu bei kartu su kitais dvarininkais kontroliavo Kauno seimelio veiklą. 1750 m. paskirtas LDK kalavijininku. 1761 m. ATR karaliaus Augusto III apdovanotas Baltojo erelio ordinu. S. Sirutis palaikė itin glaudžius santykius su Lietuvos didžiuoju kancleriu Mykolu Fridrichu Čartoriskiu, kuris jį labai vertino ir pavedė netgi vadovauti teismams Kauno rotušėje.
Valdant S. Siručiui, rūmai pasižymėjo itin puošniu interjeru. Antrojo aukšto kambarių sienos buvo apmuštos šilko audiniais, kambarius puošė prabangūs baldai, veidrodžiai, laikrodžiai, dailės kūriniai. Pirmojo aukšto patalpos naudotos pagalbinėms reikmėms. Išlikę gotikiniai XV–XVI a. rūsiai yra vieni seniausių Kaune. Sklype dar stovėjo oficina, arklidė, vežiminė, svirnas.
1779 m. namas ir ūkiniai trobesiai atiteko Starodubo teismo seniūnui Juozapui Chrapovickiui. Kiek vėliau Chrapovickių iniciatyva namas rekonstruotas: užmūrytas įvažiavimas, pristatytas klasicistinis prieangis, pagal Rotušės pavyzdį įrengtas balkonas, iš dalies pakeistas fasadas. Po 1812 m. name kurį laiką buvo ligoninė. 1847 m. kieme pastatytas medinis namas. Per 1863 m. sukilimą veikė karo lauko teismas, rūsiai paversti kalėjimu. Čia buvo kalinamas sukilimo organizatorius ir vadas Antanas Mackevičius. 1903 m. įsikūrė Kauno tvirtovės štabas, kareivinės, pastato viduje įrengtos arklidės.
1910 m. namą įsigijo poetas Jonas Mačiulis-Maironis, per metus juos rekonstravo, kiek pakeitė pirmojo aukšto langus, frontono dekorą, jame įrašė „1910. Maironis“. Poetas gyveno aštuoniuose šio namo antro aukšto kambariuose. Didžiąją svetainę dekoravo dailininkas Tadas Daugirdas. Butas apstatytas vertingais, iš Peterburgo parvežtais baldais, nugriauti menkaverčiai kiemo trobesiai, užveistas sodas. Pirmame aukšte veikė knygų leidykla „Sakalas“, žurnalo „Garnys“ redakcija, Katalikių moterų draugija, dailiųjų amatų mokykla, pirmoji Kaune viešoji lietuviška biblioteka ir skaitykla, kitos kultūrinės organizacijos. 1919–1924 m. gyveno kompozitorius ir dirigentas Juozas Tallat-Kelpša. 1922 m. Maironis rūmus su visa žemės valda dovanojo Kauno kunigų seminarijai.
Muziejus
thumb|200px|S. Nėries muziejus Palemone thumb|200px|Balio Sruogos muziejus thumb|200px|Vaižganto memorialinis butas-muziejus
1936 m. birželio 28 d. įkurtas literatūros muziejus. Iki 1941 m. Maironio muziejus, 1941–1955 m. Maironio literatūros muziejus, 1955–1965 m. Kauno literatūros muziejus, 1965–1989 m. LSSR literatūros muziejus.
Maironio bute įrengti ir atidaryti trys memorialiniai kambariai. 1940 m. pastatas nacionalizuotas, jame įrengti butai, vaikų darželis, tačiau buvusiame Maironio bute nuolat veikė muziejus. 1940–1944 m. muziejaus vedėju dirbo poetas Bernardas Brazdžionis. Jo iniciatyva pradėta kaupti ir kitų rašytojų archyvinė medžiaga.
Fondai
Iš pradžių Maironio bute buvo įrengti 3 memorialiniai kambariai, o vadovaujant Bernardui Brazdžioniui pradėtas kaupti ir kitų rašytojų kūrybinis palikimas: Juozo Tumo-Vaižganto, Vinco Krėvės, Balio Sruogos, Ievos Simonaitytės, Aldonos Liobytės, Stasio Santvaro ir kitų rašytojų, „Sakalo“ leidyklos, senosios spaudos, senųjų knygų kolekcijos. Po 1989 m. fondai gausiai papildyti išeivijos rašytojų eksponatais ir tremtinių rašytojų archyvais.
Muziejaus ekspozicijos svarbiausia dalis yra Maironio memorialinis butas (8 kambariai), įrengtas 1977 m., papildytas 1987 ir 1992 m. Muziejuje saugoma 300 000 eksponatų – lietuvių rašytojų rankraščiai, fotografijos, laiškai, dokumentai, knygos, spauda, asmeninės bibliotekos ir daiktai. Veikia monografiniu ir apžvalginiu principu įrengta apžvalginė lietuvių literatūros ekspozicija (nuo tautosakos ir senųjų raštų iki 1940 m.). Vėlesnio laikotarpio, taip pat tremtinių ir išeivių literatūra eksponuojama parodose.
Muziejuje vyksta rašytojų minėjimai, literatūros vakarai, naujų knygų pristatymai, konferencijos ir kita. Nuo 2004 m. leidžiamas skaitmeninis muziejaus žurnalas „Literatūrinė Lietuva“.
2002 m. išleisti du muziejui skirti pašto ženklai (dail. Gediminas Pempė).
Leidyba
Muziejus parengė ir išleido archyvinių dokumentų rinkinius:
Kuzurovas
Kuzurovas  – gyvenvietė apie 50 km į vakarus nuo Belyj Jaro, prie Ketės ir Kuzurovos santakos, Aukštutinės Ketės rajonas, Tomsko sritis, Rusija.
Istorija
Gyvenvietę apie 1930 m. įkūrė iš Altajaus krašto ištremti rusai ūkininkai.
Lietuviai
1951 m. spalio mėn. į Kuzurovą iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 300 žmonių. Dauguma jų išvežti į Kurolino ir kitų miško kirtėjų gyvenvietes, Kuzurove paliktos 24 šeimos, 109 žmonės, 84 iš jų – vaikai. Kuzurove likę tremtiniai dirbo prieplaukoje, prižiūrėjo arklius, ruošė pašarą. Į Lietuvą pradėjo grįžti 1957 m.
Kuzurove mirė 13 lietuvių tremtinių. Jų atminimui apie 1954 m. Kuzurovo kapinėse pastatytas medinis kryžius. 1990 m. jį restauravo iš Kauno atvykusios buvusių tremtinių ekspedicijos dalyviai; 8 tremtinių palaikus jie parvežė į Lietuvą.
Chanka
thumb|right|230px|Chankos regionas, [[Ajakučas|Ajakučo apylinkės]] Chanka (, aimar. janq'u, „baltas“) – vienas iš 8 Peru gamtinių regionų. Tai Andų aukštikalnių, viršijančių 4800 m aukštį sritis.
Kalnų viršūnes dengia amžini sniegynai, šlaituose – skurdi, šalčiui atspari augalija. Būdingas šiam regionui augalas – Azorella yareta. Aukštikalnės beveik negyvenamos žmonių. Pasak indėnų, tai mirusiųjų sielų ir kondorų karalystė.
Izraelio futbolo varžybos 1979–1980 m.
Izraelio futbolo varžybos 1979–1980 m.
Lakštučiai
Lakštučiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, prie kelio, 7 km į pietus nuo Vilkaviškio, 9 km į šiaurę nuo Bartninkų. Pro kaimą teka Šeimenos intakas Vembrė. Seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-70053), 1954 m. įkurta biblioteka, Bartninkų mokyklos skyrius. Veikia Lakštučių kaimo bendruomenė.
Apeliacinis skundas
Apeliacinis skundas – teisinė priemonė (apeliacija); skundas, prašymas dėl neįsiteisėjusio teismo sprendimo ar nutarimo.
Administracinis procesas
Apygardos administracinio teismo sprendimai, priimti išnagrinėjus administracines ginčo bylas, per 14 dienų nuo sprendimo paskelbimo gali būti skundžiami Lietuvos vyriausiajam administraciniam teismui.
Apeliaciniai skundai gali būti paduodami per apygardos administracinį teismą arba tiesiogiai Lietuvos vyriausiajam administraciniam teismui (Žygimantų g. 2, Vilnius).
Dėl teismo nutarties, priimtos dėl kokio nors procesinio veiksmo (dėl skundo priėmimo, termino neatnaujinimo, reikalavimo užtikrinimo priemonių taikymo ir kt.), proceso šalys gali paduoti atskirąjį skundą Lietuvos vyriausiajam administraciniam teismui per apygardos administracinį teismą per 7 dienas nuo nutarties paskelbimo, o jei skundžiama nutartis priimta šalims nedalyvaujant – per 7 dienas nuo nutarties nuorašo įteikimo dienos.
Jei asmuo praleido terminą apeliaciniam ar atskirajam skundui paduoti, jis gali prašyti apeliacinio teismo praleistą terminą atnaujinti. Prašyme, kuris turi būti pridedamas prie apeliacinio ar atskirojo skundo, jis turi nurodyti termino praleidimo priežastis ir pridėti tas priežastis patvirtinančius įrodymus (pvz., dokumentus, patvirtinančius, kad asmuo sirgo, buvo išvykęs ar pan.).
Butkūnai (Kupiškis)
Butkūnai – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Aukštupėnų.
Vagonas
thumb|right|200px|Keleiviniai vagonai Vagonas – geležinkelių transporto priemonė, kurių jungtis sudaro traukinį. Vagonus dažniausiai traukia vienas ar keli lokomotyvai, o kartais būna savaeigių vagonų. Vagonai dalinami į keleivinius ir krovininius.
Kiti vagonai
thumb|right|200px|Krovininiai vagonai Krovininiai vagonai būna labai įvairių tipų, pritaikomi pagal atskirą krovinio tipą.
Be paminėtų skirstymų, egzistuoja ir kareiviniai vagonai, kurie skirti išskirtinai tik karių reikmėms – nuo pačių kareivių vagonų iki skirtingų ginklų, amunicijos ir transporto priemonių vagonų.
Karšuliniai
Karšuliniai (Dipsacaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) šeima, kuriai priklauso įvairiametės žolės, kartais puskrūmiai. Lapai priešiniai, dažnai suaugę pamatais, ištisiniai arba suskaldyti. Žiedynas galvutės pavidalo. Vaisius – lukštavaisis.
Šeimoje 11 genčių, apie 350 rūšių, paplitusių Eurazijoje, Rytų bei Pietų Afrikoje. Lietuvoje auga šių genčių augalai:
Lietuvos raudonosios knygos rūšys
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos šios rūšys:
thumb|left|210px|[[Balandinė žvaigždūnės žiedai]]
Savickis
Savickis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Savickienė (ištekėjusi moteris) ir Savickytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Blizgioji eglė
Blizgioji eglė (Picea torano) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitęs Japonijoje (Honšiū, Šikoku, Kiūšiū salose).
Aukštis 40 m, kamieno skersmuo 1,5 m.
Paleckis
Paleckis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Paleckienė (ištekėjusi moteris) ir Paleckytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ato Boldon
Ato Jabari Boldon (g. 1973 m. gruodžio 30 d. Port of Speine) – Trinidado ir Tobago lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto rungtyse. Nacionalinis rekordininkas. Pirmasis ir kol kas vienintelis šalies pasaulio čempionas.
Biografija
Profesionalią karjerą sportininkas pradėjo 1991 m. 1992 m. sprinteris atstovavo savo šaliai olimpinėse žaidynėse. Abiejuose 100 m ir 200 m sprinto bėgimo rungtyse sportininkas neįveikė pirmo etapo. Tais pačiais metais sportininkas iškovojo du aukso medalius pasaulio jaunimo čempionate. Po metų sportininkas debiutavo 1993 m. pasaulio čempionate, kuriame medalių iškovoti sportininkui ir vėl nepavyko. Po dvejų metų Boldon vėl įveikė pasaulinį normatyvą. Šįkart 100 m bėgimo finale lengvaatletis distanciją įveikė per 10,03 s ir pelnė bronzos medalį. Nuo to laiko sportininkas tapo vienu pajėgiausiu to meto planetos sprinterių. 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Boldon iškovojo du bronzos medalius ir tapo aštuntuoju olimpiniu medalininku savo šalies istorijoje. Po metų lengvaatletis pasaulio čempionate iškovojo aukso medalį 200 m bėgime ir tapo pirmuoju savo šalies pasaulio čempionu. 1998 m. Boldon tapo Sandraugos žaidynių čempionu. 2000 m. Sidnėjaus olimpiadoje sprinteris pelnė dar du medalius. Po metų sportininkas iškovojo bronzą 2001 m. pasaulio čempionate. 2004 m. olimpinių žaidynių metu sportininkui nepavyko įveikti pirmo etapo todėl Boldon pasitraukė iš profesionalios lengvosios atletikos.
San Carlo alle Quattro Fontane
thumb|right|200px| Šv. Karolio prie keturių fontanų bažnyčios fasadas '''Šv. Karolio prie keturių fontanų bažnyčia'''  – Romos bažnyčia, kuri pastatyta 1638−1641 m. laikotarpyje pagal Frančesko Borominio projektą. Tai pirmasis Borominio savarankiškas kūrinys, kuris jį išgarsino, ir vienas garsiausių Europos baroko architektūros statinių.
Istorija
Dėl labai nepatogios ir ankštos vietos bažnyčia yra labai neįprasto išplanavimo, kuriame galima atpažinti graikišką kryžių su ovalo formomis. Bažnyčios kupolas yra ovalo formos, kurio vidinės pusės dekoras paremtas ankstyvųjų krikščionių bažnyčiose naudotais dekoraciniais elementais. Bažnyčios kompozicinėje struktūroje dominuoja trikampio forma, kas galbūt yra aliuzija į Šv. Trejybę. Bažnyčios pavadinimas yra susijęs su jos pastatymo vieta, kuri yra prie gatvių susikirtimo, kuriame pastatyti keturi fontanai. Prie bažnyčios yra mažas vienuolyno kluatras.
Darbo balsas (Kaunas)
Darbo balsas – savaitinis visuomenės, ūkio ir politikos darbo žmonių laikraštis, pasirodęs 1929 m. Kaune.
Istorija
Leido Lietuvos socialdemokratų partija. Pirmasis numeris išėjo 1929 m. birželio 27 d. vietoje „Socialdemokrato“. Išėjo 25 numeriai, paskutinis – 1929 m. gruodžio 12 d.
Laikraščio leidėjai – Steponas Kairys, Vaclovas Bielskis, Liuda Purėnienė.
Redaktorius – Alfonsas Gučas, praktiškai redaguodavo Adomas Dagys ir Jonas Dagys.
Velfas
Velfas (Welf; Hwelf; Welf I; ~778 m. – 825 m. rugsėjo 3 d.) – pirmasis Altdorfo grafas, seniausias žinomas senųjų Velfų giminės atstovas. Pagal kitus duomenis Argengau grafas, Altdorfo ir Ravensburgo senjoras.
Biografija
Tiksliai gimimo data nėra žinoma, pagal vienus šaltinius jis gimė 776 m., pagal kitus – 778 m. Pagal giminės legendą giminės šaknys veda prie Edekono, kuris Atilos laikais (apie 450 m.) buvo hunų ar skitų vadas, Odoakro tėvas.
Velfo valdos buvo Bavarijoje ir Švabijoje.
Velfo žmona buvo Hedviga (Hedwig). Jie turėjo šiuos vaikus:
819 m. jo dukra Judita ištekėjo už imperatoriaus Liudviko I Pamaldžiojo. Tai leido iškilti Velfų giminei. Vėliau dar viena jo dukra Ema ištekėjo už imperatoriaus Liudviko sūnaus iš pirmosios santuokos Liudviko II, buvusio Bavarijos, vėliau – Rytų Frankijos karaliumi.
Leidimas
Leidimas - dokumentas, suteikiantis teisę vykdyti tam tikrą (pvz., profesinę) veiklą, operacijas; licencija.
Administracinė teisė
Leidimas - administracinis aktas, kuriuo konkrečiu atskiru atveju yra panaikinamas draudimas. Pagal rūšis jis gali būti kontrolinis (pvz., statybos leidimas) arba išimtinis.
Užsieniečių teisė
Pvz., Leidimas nuolat gyventi, Leidimas dirbti.
Bozoninė stygų teorija
Bozoninė stygų teorija – pirminė stygų teorijos versija, atsiradusi XX a. 7-ame dešimtmetyje. Nors teorija pasižymėjo patraukliomis savybėmis, tačiau turėjo porą neigiamų bruožų. Visų pirma, teorija teigia tik bozonų egzistavimą, o šiuo metu žinoma, jog dauguma elementariųjų dalelių yra fermionai. Antra, ji numato dalelių su menama mase, vadinamų tachionais, egzistavimą ir jų gebėjimą judėti greičiau už šviesą. Tokių dalelių egzistavimas (jos iki šiol nebuvo užfiksuotos) iš esmės konfliktuotų su visa iki šiol žinoma fizika.
26 erdvėlaikio dimensijų (25 erdvės dimensijos ir viena laiko) bozoninė stygų teorija išsprendžia konforminės anomalijos sukeliamus nesuderinamumus.
Popiežius Eugenijus
Yra keturi popiežiai, vardu Eugenijus:
Konstitucinis skundas
Konstitucinio skundo institutas įtvirtina kompromisą tarp individualaus ir viešojo intereso, kai kitomis panašaus pobūdžio priemonėmis tokio rezultato pasiekti neįmanoma – gindamas individualų interesą, jis kartu saugo ir viešąjį interesą bei padeda išvengti socialinių konfliktų arba iki galo juos sureguliuoti. Tokiu būdu visuomenė yra integruojama konstitucijoje įtvirtintų vertybių atžvilgiu. Tačiau tik tada, kai valstybės konstitucinės priežiūros institucija yra pajėgi užtikrinti asmens teisės į konstitucinį skundą realizavimą.
Prielaidos
Šiuo metu žmogaus teisės yra tapusios ne tik pagrindiniu Vakarų demokratijos saviraidos, bet ir demokratinių šalių vidaus bei užsienio politikos principu. Visų šalių politinių santvarkų demokratiškumo „lygis“ nustatomas pagal žmogaus teisių apimtį ir jų įgyvendinimo lygį. Daugelyje Europos Sąjungos valstybių narių (pvz.: Austrijoje, Belgijoje, Čekijoje, Estijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Vengrijoje, Vokietijoje), kuriose veikia konstituciniai teismai ar jiems prilygintos institucijos, asmenys turi teisę dėl savo pagrindinių (konstitucinių) teisių ir laisvių pažeidimų kreiptis į šiuos teismus tiesiogiai. Senas demokratijos tradicijas turinčiose ir teisinės valstybės principus gerbiančiose valstybėse pripažįstama tokia asmens pažeistų teisių gynimo teisė, galimybė ir būtinybė. Pavyzdžiui, Vokietijos Konstitucinis Teismas yra pabrėžęs, kad „piliečių skundai yra svarbi teisės priemonė, nes patenkinus skundą jo poveikis gerokai pranoksta jo svarbą atskiram asmeniui“.
Teisinėje valstybėje visiems užtikrinamos galimybės savo teises ginti teisme tiek nuo kitų asmenų, neteisėtų valstybės institucijų ar pareigūnų veiksmų, tiek ir nuo valstybės valdžios institucijų - teisėkūros subjektų priimtų teisės aktų, prieštaraujančių Konstitucijai ir įstatymams. Asmeniui turi būti garantuojama teisė turėti nepriklausomą ir nešališką ginčo arbitrą, kuris pagal Konstituciją ir įstatymus iš esmės išspręstų teisės klausimą; šią teisę turi kiekvienas asmuo; asmeniui jo pažeistų teisių gynyba teisme garantuojama nepaisant jo teisinio statuso; asmenų pažeistos konstitucinės teisės ir laisvės bei teisėti interesai teisme turi būti ginami, nepaisant, ar jie yra tiesiogiai įtvirtinti Konstitucijoje, ar ne; asmens teisės turi būti ginamos ne formaliai, o realiai ir veiksmingai. Asmens teisių ir laisvių teisminio gynimo garantija - procesinio pobūdžio garantija, esminis asmens teisių ir laisvių konstitucinio instituto elementas, būtina teisingumo įgyvendinimo sąlyga, neatskiriamas konstitucinio teisinės valstybės principo turinio elementas.
Teisė į skundą
Nuomonės dėl teisės į konstitucinį skundą teisėtyroje yra prieštaringos: vieni autoriai (Favoreu, 2001; Пферсманн, 2003) teigia, jog teisines sistemas, nepropaguojančias konstitucinio skundo, galima laikyti efektyvesnėmis nei tas, kuriose šis utopinio pobūdžio institutas egzistuoja.
Kiti (Banaszak, 2000; Luchterhandt, 2002), priešingai, laikosi pozicijos, kad konstitucinis skundas – tai ne tik pagrindinių asmens teisių ir laisvių apsaugos nuo valstybinės valdžios savivalės garantija, bet ir svari demokratijos vystymo ir užtikrinimo priemonė.
Lietuvos Respublikos Konstitucijos 30 straipsnyje yra įtvirtinta asmens, kurio konstitucinės teisės ir laisvės pažeidžiamos, teisė kreiptis į teismą. Teisė kreiptis į teismą yra absoliuti (Konstitucinio Teismo 2000 m. birželio 30 d. nutarimas). Šios teisės negalima apriboti ar paneigti. Pagal Konstituciją asmeniui turi būti užtikrinta teisė apginti savo pažeistas konstitucines teises ir laisves ne tik bendrosios ir specializuotos kompetencijos teismuose, bet ir Konstituciniame Teisme. Ši teisė yra ypatinga konstitucinių teisių ir laisvių apsaugos nuo viešosios valdžios neteisėtų sprendimų priemonė. Taigi individualaus konstitucinio skundo atsiradimas yra nulemtas Lietuvos konstitucinės sistemos. Laikantis tokios koncepcijos, Lietuvos teisinėje sistemoje būtina konstituciniu lygiu įtvirtinti individualaus konstitucinio skundo institutą ir tuo užtikrinti ypatingą šio institutą apsaugą.
Projektas
Lietuvoje yra sukurtas individualaus konstitucinio skundo instituto įtvirtinimo modelis.
Koncepciją rengė Seimo valdybos sprendimu sudaryta darbo grupė (darbo grupės vadovas – Teisės ir teisėtvarkos komiteto pirmininkas Julius Sabatauskas). Koncepcijai buvo pritarta darbo grupės 2007 m. gegužės 30 d. posėdyje. Koncepcija parengta vykdant Seimo valdybos 2006 m. kovo 1 d. sprendimą Nr. 753 „Dėl darbo grupės individualaus konstitucinio skundo instituto įtvirtinimo koncepcijai ir su tuo susijusių teisės aktų pataisoms parengti sudarymo“.
Pasekmės
Manoma, kad turėtų sumažėti kreipimųsi į Europos žmogaus teisių teismą.
Atsiradus naujam kreipimosi į Konstitucinį Teismą subjektui, padaugėtų bylų skaičius Konstituciniame Teisme, pasikeistų bylų nagrinėjimo procesas, teisėjų ir teismo aparato darbo krūvis ir kt.
Konstitucinio Teismo pertvarkai ir jo funkcijų įgyvendinimui prireiks papildomų valstybės biudžeto asignavimų.
Modelis Lietuvoje (koncepcija)
Skundą surašo advokatas. Jeigu pareiškėjas yra fizinis asmuo, turintis aukštąjį universitetinį teisinį išsilavinimą, surašyti skundą turi teisę jis pats.
Skundų pirminę atranką galėtų atlikti Konstitucinio Teismo teisėjas, teisėjų kolegija. Skundo priėmimo nagrinėti šiame teisme klausimą pagal teisėjo, teisėjų kolegijos teikimą ar rekomendacijas pagal bendrą taisyklę galėtų spręsti Konstitucinis Teismas.
Konstitucinio Teismo sprendimo (teisinė forma – nutarimas), išnagrinėjus individualų konstitucinį skundą, teisinės pasekmės - asmens teisė kreiptis dėl pažeistos teisės gynimo toje valstybės institucijoje, kurioje, vadovaujantis Konstitucijai ar įstatymui prieštaraujančiu įstatymu ar kitu Seimo aktu (ar jo dalimi), Respublikos Prezidento ar Vyriausybės aktu (ar jo dalimi), buvo priimtas sprendimas, pažeidžiantis asmens konstitucines teises ir laisves.
Įtvirtinant individualaus konstitucinio skundo institutą, būtina Lietuvos teisės sistemos reforma. Ją galima būtų atlikti dviem etapais.
I etapu (Seimo 2010 m. pavasario sesijoje) įgyvendinant teisines priemones priimti įstatymus dėl Konstitucijos 106 ir 107 straipsnių pakeitimo ir juose įtvirtinti:
Pelikanai
Pelikanai (Pelecanus) – irklakojinių (Pelecaniformes) paukščių būrio monotipinės pelikaninių (Pelecanidae) šeimos paukščių gentis.
Apibūdinimas
Pelikanų genties rūšys stambios. Jų sparnai dideli ir platūs. Snapas plokščias ir ilgas. Kojos trumpos. Gerai skraido, gali sklandyti.
Paplitę atogrąžų, subtropikų ir vidutinių platumų klimato juostoje.
Rūšys
Gentyje 8 rūšys :
Pelikanai Lietuvoje
Į Lietuvą retkarčiais užklysta iš pietinių kraštų dvi, neperinčios šalyje rūšys  :
Luna 9
„Luna 9“ – SSRS kosminis zondas, skirtas Mėnulio ir kosminės erdvės tyrimams. 1966 m. sausio 31 d. nešančioji raketa „Molnija-M“ į skrydžio trajektoriją link Mėnulio išvedė zondą „Luna 9“. Iš pradžių kosminis aparatas išvesta į orbitą aplink Žemę, o po to startavo link Mėnulio. 1966 m. vasario 3 d. aparatas „Luna 9“ pirmą kartą istorijoje nusileido ant Mėnulio paviršiaus Audrų vandenyne, į vakarus nuo Reinerio ir Marijaus kraterių (koordinatės 64 laipsniai 22 minutės vakarų ilgumos ir 7 laipsniai 8 minutės šiaurės platumos). Su zondu įvyko 7 ryšio seansai, užtrukę iš viso daugiau nei 8 valandas. Seansų metu kosminis aparatas perdavinėjo panoraminį Mėnulio vaizdą šalia nusileidimo vietos. Po nusileidimo kosminio aparato svoris buvo apie 100 kg.
Iki „Luna 9“ zondo buvo daugiau nei dešimt bandymų nusileisti Mėnulio paviršiuje pagal programą E-6.
Langas į kiemą
Langas į kiemą – JAV 1954 m. detektyvinis trileris, režisuotas Alfredo Hitchcocko. Filme pagrindinius vaidmenis sukūrė James Stewart ir Grace Kelly.
„Langas į kiemą“ vertinamas vienu geriausių Alfredo Hitchcocko filmų ir vienu geriausių visų laikų filmų. Filme pasakojama apie vienišą fotografą, kuris susilaužęs koją stebi pro langą kiemo kaimynus. Vienas kaimynų pradeda elgtis labai įtartinai, fotografas įtaria žmogžudystę.
Istorija
Filmas sukurtas Cornell Woolrich novelės „Tai turėtų būti žmogžudystė“ („It Had to Be Murder“) motyvais. Filmo premjera įvyko 1954 m. rugpjūčio 1 d. „Langas į kiemą“ susilaukė komercinės sėkmės. Filmo biudžetas buvo apie 1 mln. JAV dolerių, o pasaulio kino teatruose jis surinko apie 36,7 mln JAV dolerių pajamų.
Filmas susilaukė labai palankaus kritikų įvertinimo. Nors filmo scenos atrodo tarsi filmuotos realioje miesto aplinkoje, tačiau filmavimas iš tikro vyko „Paramount Pictures“ studijose, o pagrindinio veikėjo fotografo Džefrio kambarys buvo pirmajame aukšte.
Veikėjai
ir kiti.
Siužetas
Fotografas L.B. Džefris susilaužė koja ir turi leisti laiką kėdėje. Jo butas yra viename didmiesčio kvartalų ir langas atsiveria į daugiabučių namų kiemą. Iš neturėjimo ką veikti Džefris stebi aplinkinius kaimynus, jų barnius ir kasdienius užsiėmimus. Tarp jo kaimynų: šokėja, kompozitorius, pagyvenusi pora, kurios vyras slaugo sergančią žmoną, įsimylėjusi jauna porelė, vieniša pagyvenusi moteris. Džefriui paskambinus žurnalo, kuriame dirba, redaktoriui, paaiškėja, kad jam dar liko savaitė gipse.
Po pokalbio su redaktoriumi Džefrį aplanko draudimo kompanijos samdoma slaugytoja Stela, kuri atlieka Džefrio priežiūrą. Jie kalbasi kasdieniškais dalykais. Stela Džefrį perspėja, kad kaimynų stebėjimas gali reikšti bėdą. Į tai Džefris atsako, kad jis ir laukia „bėdos“. Po to jie kalba apie Džefrį lankančią Lizą Kerol Femon. Seselė Stela pataria Džefriui ją imti ir vesti, Džefris bando išsisukinėti teisindamasis charakterių ir gyvenimo būdo nesuderinamumu.
Vakare Džefrį aplanko Liza. Ji suorganizuoja vakarienę ir demonstruoja Džefriui savo suknelę. Džefris visai nėra tikras, kad ji galėtų būti jo žmona. Tačiau jį susitikimo metu nemažiau traukia žvilgtelėti pro langą. Jis kartu su Liza pradeda aptarinėti, kas vyksta kieme. Lizai išėjus ir kvartalui sumigus Džefris išgirsta dūžtančio stiklo garsą ir moters šūksmą. Prasideda liūtis. Džefris apie 2 valandą nakties pastebi, kad gretimo namo gyventojas, slaugantis savo sergančią žmoną, palieka namus su dideliu lagaminu. thumb|right|280px| Filmo kadras: fotografas Džefris (akt. [[James Stewart) ir Liza (akt. Grace Kelly)]] Kitą rytą Džefris su Stela pastebi, kad šis kaimynas (pavarde Torvaldis) įtariai žiūri pro langą, o jo žmonos nebėra. Kaimynų šuniukas rausiasi ties gėlių lysve, prie kurios Torvaldis anksčiau dirbo. Džefriui kyla įtarimai, jis pasiima binoklį ir pradeda dar atidžiau stebėti kaimynus. Fotografas bando sudominti tuo Lizą ir Stelą, paskambina pažįstamam detektyvui. Gal įvyko žmogžudystė ...
Kazlų Rūdos valsčius
Kazlų Rūdos valsčius (kurį laiką Antanavo valsčius,, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Kazlų Rūda (kurį laiką – Antanavas ir Čysta Būda).
Istorija
Įkurtas XIX a. kaip Antanavo valsčius. 1870 m. gegužės 31 d. iš dalies valsčiaus kaimų buvo sukurtas naujas Pilviškių valsčius. 1918 m. valčius pervadintas į Kazlų Rūdos valsčių, bet 1919 m. vėl pervadintas Antanavo valsčiumi. Vėliau Kazlų Rūdos valsčius minimas nuo 1931 ar 1933 m.
1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Šunskų valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kazlų Rūdos rajonui (11 apylinkių).
Gyvenvietės
1923 m. surašymo metu jame buvo šios gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 4921 žmogus:
Izraelio futbolo varžybos 1980–1981 m.
Izraelio futbolo varžybos 1980–1981 m.
Uolinė eglė
Uolinė eglė (Picea neoveitchii) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitęs Kinijoje.
Augalas retas, nykstantis.
Valerijoniniai
Valerijoniniai (Valerianaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso vienmečiai arba daugiamečiai žoliniai augalai. Žiedai sukrauti skėtiškose kekėse. Vaisius – lukštavaisis, dažnai turi skristuką.
Šeimoje yra apie 13 genčių ir 360 rūšių. Lietuvoje auga 2 genčių augalai:
Abdyš-Ata Kant
FK Abdyš-Ata – Kirgizijos futbolo klubas iš Kanto.
Istorija
Ištakos siekia 1992 m. Nuo 2000 m. žinomas dabartiniu pavadinimu.
Žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Sudėtis (2021)
Atnaujintos sudėtys pateikiamos KFF puslapyje.
Adamavos plokščiakalnis
thumb|250px|Savanų peizažas Adamavos plynaukštėje Adamavos plokščiakalnis – plokščiakalnis Vakarų Afrikoje, besitęsiantis nuo pietryčių Nigerijos (Adamavos valstija), per šiaurės centrinį Kamerūną (Adamavos ir Šiaurės provincijas), iki pietinio Čado ir šiaurinės Centrinės Afrikos Respublikos.
Plokščiakalnis buvo pavadintas pagal XVIII a. pabaigoje-XIX a. čia egzistavusį fulanių musulmonų Adamavos emyratą, kuris taip pavadintas jos įkūrėjo Modibo Adamo garbei.
Gamta
Vidutinis plokščiakalnio aukštis yra apie 1000 metrų (3300 pėdų), bet tarpuose gali siekti ir apie 2650 metrų (8700 pėdų). Adamavos plokščiakalnyje yra daugelio upių ištakos, įskaitant Benuė upę.
Tai yra svarbus boksito telkinys.
Augalija daugiausia yra savana ir retai gyvenama. Galvijų auginimas yra pagrindinė ekonomikos šaka šiame regione.
Adamavos emyratas
Adamavos emyratas (fulb. Adamava laamu) – istorinė fulbių valstybė Vakarų Afrikoje, Adamavos regione (dabartinės Nigerijos, Kamerūno, Čado teritorijose).
Adamavos plokščiakalnis
Gamta
Dalis plokščiakalnio, kuri yra Nigerijoje, labiau žinoma kaip Gotelio kalnai.
Adamavos emyratas
Istorija
Emyratas susiformavo pačioje XIX a. pradžioje, įtakotas Hausalande vykusių fulbių džihado procesų. Musulmonai gyvulių augintojai fulbiai, jau seniau gyvenę regione, paėmė valdžią. 1809 m. vienas iš fulbių džihado vadų, – Modibo Adamo, – įsitvirtino plynaukštėje. Jo garbei valstybė pavadinta Adamava. Ji buvo valdoma iš Jolos miesto, o jos valdovai tituluoti baban-lamido. Formaliai ji buvo laikoma ryčiausia Sokoto sultonato dalimi, imperijos „laukiniais rytais“, nors iš tiesų buvo nepriklausoma valstybė.
Calcio Padova
Calcio Padova – Italijos futbolo klubas iš Paduvos.
Adamavos emyratas
Istorija
Tarp 1810-30 m. vyko emyrato ekspansija į pietus, kurios metu pavergtos palyginus gerai organizuotos vietinių tautų (kirdi) grupės – gbajai, mbumai, duru. Tokiu būdu emyratas išsiplėtė visoje Adamavos plynaukštėje, tapdamas didele ir svarbia valstybe. Jos ekonomikos pagrindas buvo vergų prekyba.
Valdymas
Kadangi fulbių užkariavimai Adamavos regione vyko nevieningai ir necentralizuotai, atskiri karo vadai kūrė smulkias valstybėles, – lamidatus. Šie lamidatai formaliai pripažino Adamavos emyro, valdančio Joloje, valdžią, bet iš esmės jautėsi nepriklausomi savo teritorijose ir neretai kovojo tarpusavyje. 1850 emyratą sudarė apie 40 tokių lamidatų.
Šiauriniai lamidatai Jola, Garua, Marua, Mindifas, Bindiras ir kt. buvo labai smulkūs. Jie išaugo į svarbius prekybinius centrus, tačiau jiems nuolat grasino atsigavusios kirdi tautos, kurios kėlė nuolatinius neramumus ir trukdė prekybai. Tai pamažėle vedė į šių lamidatų nestabilumą ir nusilpimą.
Pietiniai lamidatai, tuo tarpu, buvo stiprūs ir dideli: Ngaunderė, Buba Ndžida, Banjo, Tibatis. Juose fulbiai buvo mažuma, tačiau sėkmingai išnaudojo vietinę gentinę kirdžių diduomenę, tuokdamiesi su ja, ir skatindami priimti savus papročius, kalbą bei religiją. Ilgainiui daug vietinių kultūriškai tapo fulbiais. Čia nesireiškė įtampa tarp kirdi ir fulbių. Pietiniai lamidatai turėjo galimybes stiprėti ir plėstis tolyn į pietus. Jų pagrindinis ekonomikos šaltinis buvo vergų prekyba.
thumb|500px|center|Fulbių imperijos. Adamavos emyratas yra ryčiausia imperija, žymima rudu apskritimu
Butniūnai (Vabalninkas)
Butniūnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Vabalninko.
Go
Go  – Kinijoje sukurtas stalo žaidimas dviem žaidėjams.
Taisyklės
Esama įvairių go taisyklių variantų, bet pagrindinės taisyklės beveik nesiskiria.
Go lenta yra stačiakampė (beveik kvadratinė). Joje lygiagrečiai kraštams sužymimos linijos, į kurių susikirtimus žaidimo metu žaidėjai deda akmenis. Dažniausiai naudojama 19x19 dydžio lenta (19 linijų lygiagrečių vienam kraštui ir 19 linijų, lygiagrečių kitam), turinti 361 susikirtimą, bet neretai naudojamos ir 9x9 ar 13x13 dydžio lentos.
Ležė
Ležė – ( arba Lezhë,, , Lissòs) miestas šiaurės vakarų Albanijoje, prie Adrijos; apygardos centras. Išlikusi pilis, yra katalikų diecezija. Yra Šv. Mykolo katedra.
Go
Taisyklės
Žaidėjai paeiliui deda į linijų susikirtimus jiems priskirtos spalvos akmenis – vienas juodus, kitas baltus. Partiją pradeda juodieji. Galima ėjimą perduoti priešininkui – pasuoti. Partija baigiama, kai nė vienas iš žaidėjų nebegali pagerinti savo padėties. Paprastai tokia padėtis nustatoma, kai abu žaidėjai pasuoja. Partija taip pat baigiama vienam iš žaidėjų pasidavus.
Jei partija pasibaigė abiem žaidėjams supasavus, nugalėtoju laikomas žaidėjas, kurio akmenys apsupo daugiau linijų susikirtimų – teritorijos. Naudojant įvairias go taisykles teritorija skaičiuojama skirtingai.
Keli gretimi tos pačios spalvos akmenys (gretimi akmenys liečiasi vertikaliai ar horizontaliai) sudaro grupę. Akmeniui ar grupei gretimi tušti linijų susikirtimai vadinami laisvėmis. Akmuo ar grupė, kuri neturi laisvių, laikoma nukirsta ir nuimama nuo lentos. Išimtis sudaroma naujai padėtiems akmenims, kurie patys kerta kitus akmenis.
Akmenys ar grupės, kurios gali būti nukirstos priešininko, nepriklausomai nuo pasipriešinimo, laikomos negyvomis ir teritorijos skaičiavimo metu traktuojamos, lyg būtų nukirstos.
Siekiant išvengti pozicijos pasikartojimo taikoma ko ( – amžinybė) taisyklė. Pagal ją negalima iškart nukirsti akmens, tik ką nukirtusio kitą akmenį, grąžinant ankstesnę poziciją. Tiksli šios taisyklės formuluotė priklauso nuo naudojamo taisyklių varianto.
Go rangai
Go žaidėjai pagal pajėgumą skirstomi į rangus. Skiriami mokinių arba kyu ir meistrų arba dan  rangai. Mažesnis kyu rango arba didesnis dan rango numeris nurodo didesnį žaidėjo pajėgumą. Atskiri dan rangai taikomi profesionaliems go žaidėjams.
Siekiant sulyginti skirtingo pajėgumo žaidėjų galimybes laimėti, silpnesnis žaidėjas (žaidžiantis juodaisiais) dažnai pradeda partiją su papildomais akmenimis. Jų skaičius nustatomas pagal rangų skirtumą.
Istorija
Manoma, kad go buvo sukurtas maždaug 2000 m. pr. m. e. Kinijoje. Apie 700 m. go pradėta žaisti Japonijoje.
Presidente Frankas
Presidente Frankas  – miestas rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, 7 km piečiau Siudad del Estės. Miestas įsikūręs prie Mondajaus ir Paranos upių, Triple Frontera regione, 184 m aukštyje. 68,2 tūkst. gyventojų (2008 m.). Medienos apdirbimas ir eksportas, maisto (pieno, aliejaus) pramonė. Sojų auginimas. Svarbus upių uostas. Presidente Frankas – svarbus turistinis punktas. Šalia miesto yra Mondajaus kriokliai, Tres Fronteras valstybių sankirta, Moisés Bertoni gamtos muziejus, įspūdingi apylinkių peizažai.
Istorija
Miestas įkurtas 1929 m. kaip medienos ir matės eksporto uostas. Pavadintas Paragvajaus prezidento Manuel Franco garbei. 1979 m. tapo pirmo lygio savivaldybe.
Sportas
Mieste įsikūręs Cerro Porteño Presidente Franco futbolo klubas.
Nagurskiai
thumb|Archeologiniai kasinėjimai Kurtuvėnų dvare Nagurskiai – XVI a. – XIX a. lenkų kilmės Žemaitijos bajorų, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinių ir visuomenės veikėjų giminė.
Kairė (politikoje)
Kairiosios pažiūros – partijos ar politiko orientaciją ir planus nusakantis terminas. Paprastai kairieji atstovauja liberalizmui, socializmui, gamtos apsaugai (žaliesiems), anarchizmui, komunizmui, socialdemokratijai ir progresyvizmui. Klasifikavimas į kairę ir dešinę politikoje nėra tikslus ir neretai prieštaringas, nes ypač liberalai labiau gina veiklaus verslininko, bent jau smulkaus, interesus, teigia, jog valstybei nedera daug kištis, kas nuo komunizmo idėjų gana toli. Taip skirstoma, nes konservatoriai laisves vertina daugiau tik ekonominei sričiai savo valstybėje – liberalai mano, jog ir asmeninėje, socialinėje srityse geriau mažiau taisyklių ir apribojimų. Vėlgi liberalai ne visada mano, jog minimalios pajamos, valstybės remiamas išsilavinimas – būtinai blogai. Minimalias pajamas rėmė ir Lietuvos „atsakingo liberalizmo“ šalininkai.
Nagurskiai
Giminė
XVII a. Nagurskiai susigiminiavo su žemaičių bajorais Križinovais, Mantaučiais, Masiais, Mažrimais, Gorskiais, Gotautais, Kurais. XVIII a. pradžioje Nagurskiai ėmė sparčiai kilti.
Giminės pradininkas – Žemaitijos bajoro Jokūbo sūnus Martynas, pirmą kartą paminėtas 1594 m. Vedęs žemaitę bajoraitę Barborą Laucevičiūtę, įsikūrė Džiuginėnų dvare prie Telšių. Turėjo 4 vaikus: Šiame straipsnyje nurodytas neteisingas Nagurskių herbas. Ištikrųjų Žemaitijos Nagurskiai naudojo Pobug ir Rudnica herbų sudėtinę, originalią atmainą. Jį galima pamatyti ant Nagurskių namo sienos Vilniuje.
Kairė (politikoje)
Laikoma, kad kairieji tradiciškai oponuoja dešiniesiems. Kairės ir dešinės kaip politinių terminų opozicija atsirado Prancūzijos Generaliniuose luomuose Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu, kadangi ten, iš parlamento pirmininko pozicijų žiūrint, dešinėje sėdėdavo konservatyvūs deputatai, o kairėje – liberalai ir socialistai.
Gali būti, jog pažiūrų spektras iš tiesų yra uždaro žiedo pavidalo. Daugelis pripažįsta, jog tarp Stalino ir Hitlerio yra kažkas bendro, ir tuo pat metu mano, jog Stalinas priklauso kraštiniams kairiesiems, o Hitleris – kraštiniams dešiniesiems.
Spektras
Raidės paryškintos yra kairiosios pažiūros.
Trijų kūnų problema
Trijų kūnų problema turi dvi skirtingas reikšmes fizikoje ir klasikinėje mechanikoje:
Istoriškai, trijų kūnų problema nagrinėjo Mėnulio, Žemės ir Saulės judėjimą.
Virginijus Mičiulis
Virginijus Mičiulis (g. 1961 m. sausio 1 d. Naujuosiuose Vanguose, Prienų rajonas) – Lietuvos radijo žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1979 m. baigė Prienų vidurinę mokyklą, 1984 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1984–1991 m. dirbo Lietuvos radijo Vaikų ir jaunimo redakcijoje redaktorius, 1991–1992 m. Informacijos redakcijos vyriausias redaktorius. 1992–1997 m. Lietuvos radijo direktorius. Nuo 1997 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos atstovas spaudai, 2000 m. radijo stoties „Žinių radijas“ steigėjas, vėliau laikraščio „Lietuvos rytas“, „TV antenos“ korespondentas, „Lietuvos rytas“ redaktoriaus pavaduotojas, „TV antenos“ redaktorius.
Antanas Maziliauskas
Antanas Maziliauskas (g. 1954 m. gegužės 26 d. Paaluonyje, Kėdainių rajone) – inžinierius-hidrotechnikas, profesorius, Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos kancleris.
Biografija
1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgydamas inžinieriaus-hidrotechniko profesiją. Po studijų pasiliko dirbti Akademijoje. Iki 1984 m. dirbo moksliniu bendradarbiu, asistentu, vyr. dėstytoju. 1985–1988 m. dirbo užsienyje – Alžyro Hidrotechnikos aukštosios nacionalinės mokyklos dėstytoju ir katedros vedėju. 1988–2004 m. – Lietuvos žemės ūkio universiteto Vandens ūkio ir žemėtvarkos fakulteto (VŪŽF) Vandentvarkos katedros docentu (iki 2003 m.) ir profesoriumi (nuo 2003 m.) nepagrindinėje darbovietėje. 1997–1998 m. LR žemės ūkio ministerijoje ėjo Melioracijos ir aplinkos apsaugos skyriaus vedėjo pareigas, 1998–2001 m. dirbo Žemės ūkio plėtros ir maisto departamento direktoriumi. 2001–2004 m. – Lietuvos žemės ūkio universiteto Vandens ūkio ir žemėtvarkos fakulteto dekanas. 2004 m. Universiteto prorektorius, 2004–2005 m. Vandentvarkos katedros profesorius. 2005–2010 m. toliau dirbo minėtos katedros profesoriumi ir vadovavo UAB „Projektų gama“. Nuo 2010 m. – Vandentvarkos katedros profesorius. 2011 m. kovą tapo tuometinio Lietuvos žemės ūkio universiteto 14-uoju rektoriumi, pakeitęs ankstesnį universiteto vadovą Romualdą Deltuvą. Nuo 2019 m. sausio 1 d. Aleksandro Stulginskio universitetui (buvęs Lietuvos žemės ūkio universitetas) tapus VDU Žemės ūkio akademija - akademijos kancleris.
Nuo 1989 m. – Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjungos tarybos narys. Nuo 2002 m. – Valstybinio mokslo ir studijų fondo ekspertas.
Tarptautiniai projektai
A. Maziliauskas turi strategijų rengimo ir planavimo, derybų bei tarptautinių organizacijų, tokių kaip Pasaulio bankas bei Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija, ekspertinę patirtį įvairiose pasaulio valstybėse. Po Nepriklausomybės atgavimo pradėjo dalyvauti projektuose, konsultacinėse misijose Afrikoje, Pietų Amerikoje, Azijoje. Nuo 1993 m. – Lietuvos atstovas Tarptautinėje drėkinimo ir drenažo komisijoje (ICID) ir Europos regioninėje darbo grupėje. Nuo 1993 m. – Jungtinių Tautų FAO ekspertas žemės ūkio ir vandentvarkos klausimams.
Buniškių piliakalnis
Buniškių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Buniškių, Lazdijų seniūnija. Pasiekiamas keliu Lazdijai – Galiniai už Buniškių pervažiavus Lindės kanalą ir pasukus į dešinę šiaurėn 500 m - didesnę kelio dalį reikia eiti laukais – tai apaugęs kalnelis už aukštos įtampos elektros linijos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 18x9 m dydžio. Šiaurės rytų, pietryčių ir pietvakarių šlaituose, 1-­1,5 m žemiau aikštelės yra 2-­2,5 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 11 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų bei duobių, apaugęs pušimis.
Šiaurinėje ir šiaurės vakarų pašlaitėse, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 32 200 m².
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Adamava (reikšmės)
Adamava: