cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Borisas Pugo
Borisas Pugo (,, 1937 m. vasario 19 d. Kalinine – 1991 m. rugpjūčio 22 d. Maskvoje) – sovietinis ir partinis veikėjas, Latvijos komunistų partijos vadovas, SSRS Vidaus reikalų ministras (1990–1991 m.), kandidatas į SSKP CK Politinio biuro narius, GKČP narys.
Biografija
Gimė latvių komunisto-pogrindininko, revoliucionieriaus, latvių raudonojo šaulio šeimoje. Rusiškai kalbėjo geriau, nei latviškai.
1960 m. baigė Rygos politechnikos institutą, dirbo inžinieriumi Rygos elektros mašinų gamykloje. 1961–1968 m. komjaunimo funkcionierius: gamyklos komjaunimo komiteto sekretorius, Rygos Proletarų rajono komiteto antrasis ir pirmasis sekretorius, VLKJS CK sektoriaus vedėjas. 1969–1970 m. Latvijos komjaunimo CK pirmasis sekretorius, 1970–1974 m. VLKJS CK sekretorius.
Nuo 1974 m. partinis funkcionierius: SSKP Rygos miesto komiteto skyriaus vedėjas, SSKP CK inspektorius. 1974–1975 m. Latvijos KP CK organizacinio-partinio darbo skyriaus vedėjas. 1975–1976 m. Rygos miesto komiteto pirmasis sekretorius.
1976 m. pradėjo dirbti KGB struktūrose, nuo 1977 m. KGB padalinio Latvijoje pirmininko pirmasis pavaduotojas, nuo 1980 m. pirmininkas. Turėjo generolo pulkininko karinį laipsnį. 1984–1988 m. Latvijos KP CK pirmasis sekretorius.
1988 m. pervestas į Maskvą, dirbo SSKP CK partinės kontrolės komiteto pirmininku. Buvo septintuoju istorijoje latviu – Politinio biuro nariu. Buvo laikomas vienu artimiausiu Michailo Gorbačiovo bendražygių. 1990 m. gruodžio 11 d. paskirtas SSRS Vidaus reikalų ministru. Rugpjūčio pučo metu – GKČP narys. Pučui žlugus, nelaukdamas suėmimo savo namuose nušovė žmoną ir nusišovė pats.
Verdingas
Verdingas  – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietų Anglijoje, Vakarų Sasekse, prie Lamanšo sąsiaurio. Įsikūręs Pietų žemakalniuose, 16 km į vakarus nuo Braitono. Yra anglikonų Šv. Pauliaus bažnyčia (įk. 1812 m.), Kristaus bažnyčia (1843 m.), Šv. Andriaus bažnyčia (1882 m.), katalikų Šv. Angelų Marijos bažnyčia (1864 m.), neogotikinė Goringo pilis (1798 m.). Yra geležinkelio stotis. Verčiamasi turizmu, paslaugomis.
The Lottery Winners
The Lottery Winners – britų indie pop grupė, susikūrusi 2008 m. Debiutinį savo albumą „The Art of Communication“ išleido 2011 m. 2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi penkis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Anxiety Replacement Therapy“, išleistas 2023 m. balandį.
Verdingas
Istorija
Maždaug prieš 8000 metų ties Verdingu buvo seniausia Britanijoje titnago kasykla. Bronzos amžiuje įrengtas piliakalnis. Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1086 m. kaip Weoroingas (iš sen. angl. k. „vertingi, vertingieji, kilnieji“). Iki XVIII a. tai buvo mažas žvejų kaimas, bet vėliau tapo didikų, rašytojų pamėgta poilsiaviete.
The Lottery Winners
Grupės nariai
Dabartiniai nariai
Ilarionas Vasilčikovas
Ilarionas Vasilčikovas (1881 m. balandžio 15 d. Sankt Peterburge – 1969 m. birželio 3 d. Baden Badene) – rusų kunigaikštis, visuomenės ir politikos veikėjas, Kauno gubernijos atstovas IV šaukimo Rusijos imperijos Valstybės Dūmoje.
The Lottery Winners
Grupės nariai
Buvę nariai
Ilarionas Vasilčikovas
Biografija
Vaikystėje, nuo keturių iki dešimties metų gyveno Piatigorske, kuriame buvo dislokuotas dragūnų pulkas, o jo vadu buvo tėvas S. Vasilčikovas. 1891 m. tėvui gavus naują paskyrimą, šeima persikraustė į Carskoje Selo, kur stovėjo leibgvardijos husarų pulkas. 1899 m. čia I. Vasilčikovas aukso medaliu baigė Nikolajaus gimnaziją. 1903 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto juridinį fakultetą. Atlikus karinę tarnybą dragūnų pulke, buvo suteiktas karininko laipsnis. 1906 m. pradėjo dirbti Teisingumo ministerijoje. 1908 m. dalyvavo revizijoje Turkestano krašte.
Po to persikėlė į Vasilčikovų giminei priklausiusį Jurbarko dvarą. 1909 m. išrinktas Kauno gubernijos dvarininkijos lyderiu (предводитель дворянства). 1912 m. tapo Valstybės Dūmos deputatu nuo Kauno gubernijos rusų rinkėjų. Priklausė Centro frakcijai, dirbo biudžeto komisijoje, buvo žemės ūkio komisijos pirmininku.
Pirmojo pasaulinio karo metais, 1914–1915 m., buvo išvykęs į frontą. Atnaujinus Dūmai darbą, 1915 m. pabaigoje grįžo į Petrogradą. Per 1917 m. Vasario revoliuciją buvo išrinktas į Dūmos Ypatingąjį laikinąjį komitetą, sukurtą atstatyti visuomeninei tvarkai sostinėje. Paskirtas pastoviu nariu į Rusijos Raudonojo Kryžiaus vyriausiąją valdybą.
1917 m. rugsėjį paskirtas Dūmos atstovu prie Rusijos stačiatikių bažnyčios.
1919 m. pavasarį kunigaikštis su šeima paliko Petrogradą ir per Krymą, Stambulą, Maltą persikėlė į Europą. Gyveno Berlyne, po to Paryžiuje. Užsiėmė aktyvia visuomenine veikla: priklausė Rusų parlamento komitetui Berlyne, Rusų pabėgėlių pagalbos tarptautiniam komitetui Paryžiuje, dalyvavo Rusijos ūkio atstatymo suvažiavime Miunchene (1921 m.), užsienio rusų suvažiavime Paryžiuje (1926 m.). Dalyvavo Teologijos instituto atidaryme Paryžiuje (1925 m.), Rusijos prekybos, pramonės ir finansų sąjungos darbe (1926 m.).
1932 m. persikėlė į Lietuvą, kur Vasilčikovai buvo išsaugoję kai kurias žemės valdas. Kartu su žmona ir jaunesniuoju sūnumi Georgijumi apsistojo Kaune, kur dirbo ūkyje ir užsiėmė visuomenine veikla. Kunigaikštienė Lidija su sūnumi Georgijumi išvyko iš Kauno, likus pusmečiui iki Lietuvos prijungimo prie SSRS. Pats kunigaikštis Ilarionas bėgo į Vokietiją tik 1940 m. birželį.
Cimoška
Cimoška – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Januvo, apie 15 km į vakarus nuo Sokulkos ir 35 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Verdau
Istorija
Vietovė, seniau vadinta Werde, Werda, Wertha, Werdowe buvo miškingas kraštas, dėl kurio kovojo lužitėnai ir germanai. Miesto teises gavo 1298 m. Nuo XIV a. Verdau tapo svarbiu drabužių gamybos centru, o XIX a. suklestėjo tekstilės pramonė.
Šaltiniai
thumb|left|720px|Senamiesčio reginys
Eliezeris Gordonas
Eliezeris Gordonas (1841 arba 1840 m. – 1910 m. Londone) – rabinas, Telšių ješivos vadovas.
Mangrovinis baublys
miniatiūra|Mangrovinio baublio paplitimas Mangrovinis baublys (Ixobrychus flavicollis) – garninių (Ardeidae) šeimos paukštis.
Eliezeris Gordonas
Biografija
Eliezeris Gordonas mokėsi Kaune pas Izraelį Salanterį. Daug laiko skyrė Toros tyrinėjimams. Nuo 1874 m. buvo rabinas Kelmėje, vadovavo jos ješivai, po to Slabodkoje (Vilijampolėje), dar vėliau Telšių vyriausiasis rabinas (juo buvo iki mirties). 1884–1885 m. tapo Telšių ješivos vadovu. Jam vadovaujant, ješiva išgyveno pakilimą, joje iš dalies modernizuotas mokymosi procesas (studentai turėjo mokėti už išlaikymą, atsižvelgiant į žinių lygį ir padarytą pažangą, suskirstyti į penkias klases). Eliezeris Gordonas ir Simonas Škopas – vad. „Telšių“ mokymosi sistemos pradininkai. Šią sistemą paskui įdiegė nemaža dalis litvakų kilmės rabinų vadovaujamų Amerikos ješivų.
Mangrovinis baublys
Sistematika
Yra trys porūšiai:
Gundytojos (filmas)
Gundytojos – 1973 m. sukurta drama pagal Ercole Patti novelę „Graziella“. Pagrindinės herojės dukters vaidmuo filme iš pradžių buvo numatytas aktorei Ornella Muti, tačiau vėliau prodiuseriai ir režisierius nusprendė, kad ši pernelyg patraukli ir atidavė jį Jenny Tamburi.
Eliezeris Gordonas
Biografija
Telšių ješivai Eliezeris Gordonas vadovavo iki mirties. Mirė 1910 m. netikėtai susirgęs per vizitą Londone, kur rūpinosi aukomis ješivai atstatyti po tais metais kilusio gaisro.
Gundytojos (filmas)
Turinys
Po daugelio metų Džiuzepė sugrįžta į Kataniją, kur vėl atsinaujina jo ryšys su buvusia meiluže Katerina. Pastaroji turi 15-metę dukterį Gracielą, kuri taip pat susidomi grįžusiu motinos draugu. Po kurio laiko tarp merginos ir Džiuzepės taip pat užsimezga intymus ryšys, apie kurį netrunka sužinoti ir motina...
Mangrovinis baublys
Paplitimas
Paplitęs Australijoje, Bangladeše, Brunėjuje, Kambodžoje, Kinijoje, Indijoje, Indonezijoje, Japonijoje, Laose, Malaizijoje, Maldyvuose, Mianmare, Nepale, Pakistane, Papua Naujojoje Gvinėjoje, Filipinuose, Singapūre, Saliamono salose, Šri Lankoje, Taivane, Tailande, Rytų Timore, Vietname. Populiacijoje 63 000 – 320 000 suaugusių individų.
Išvaizda
Stambiausias mažųjų baublių genties paukštis. Kūno ilgis 54 – 66 cm, atstumas tarp sparnugalių 73,5 – 80 cm, sveria 208 – 420 g. Kūnas tamsiai pilkos arba juodos spalvos. Gerklė išmarginta tamsiai geltonais dryžiais. Galvos šonuose, žemyn einančios, geltonos juostos. Patelės viršutinė kūno pusė yra blyškesnė, o apatinėje kūno dalyje daugiau geltonos spalvos. Kaklas ilgas. Snapas ilgas, juodas.
Biologija
Biotopas – užliejamos upių pakrantės, užžėlę upeliai, brūzgynai, švendrais ar papirusais apaugusios balos, salos ežeruose. Migracijos susijusios su vandens lygio pokyčiais.
Minta žiogais, varlėmis, vandeniniais vabzdžiais, smulkia žuvimis, krabais, vorais ir sraigėmis. Grobio ieško pavieniai arba poromis. Medžioja naktį arba apsiniaukusią dieną.
Liga Desportiva de Maputo
Liga Desportiva de Maputo arba žinomas kaip LD Maputo bei LDMM – profesionalus Mozambiko futbolo klubas, įsikūręs Maputu. Klubo spalvinė gama – žalia ir balta.
Namų rungtynes žaidžia „LDMM“ stadione, esančiame Maputu priemiestyje Matoloje, talpinančiame 5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1990 m. lapkričio 8 d. Tuo metu vadinosi Liga Desportiva Muçulmana de Maputo.
2014 m. liepos 19 m. pakito klubo pavadinimas. Nuo to laiko žinomi kaip Liga Desportiva de Maputo.
2020 m. Mozambike futbolo čempionatas nevyko dėl pandemijos.
Kulčikai
Kulčikai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Barzdų.
Stumbrai ir bizonai
Stumbrai ir bizonai (Bison) žinduolių šeimai, priklausantys dvi išlikusios ir keturios išnykusios rūšys. Iš išlikusių rūšių skaitlingesni yra bizonai. Tiek bizonai, tiek stumbrai buvo beveik išnaikinti XIX–XX a.
Bizonai
XIX a. pradžioje Šiaurės Amerikos prerijose buvo apie 60 mln bizonų. Nutiesus geležinkelį, bizonus dėl kailių ir mėsos imta masiškai naikinti. XIX a. pabaigoje bizonų beliko apie 800, daugiausia rezervatuose. Tik paskelbus griežtą apsaugą, buvo išgelbėti nuo visiško išnykimo. Šiuo metu Šiaurės Amerikoje yra apie 500 000 bizonų. Tačiau tik 30 000 jų gyvena rezervatuose, ir tik 15 000 jų laisvai ganosi tyruose.
Stumbrai
Iki XVI a. stumbrai buvo plačiai paplitę visoje Europoje. Žemdirbystės plėtra, spartus žmonių gausėjimas ir suaktyvėjusi medžioklė išstūmė juos į mažai tinkamus gyventi, nuošalius miškus ir stumbrai pradėjo sparčiai nykti. XX a. stumbrai jau buvo išnaikinti Europos miškuose, tačiau vėliau sėkmingai grąžinti į laukinę gamtą. 1919 m. Lenkijoje, Belovežo girioje buvo nušauta paskutinė laisvėje gyvenusi stumbrė. Tačiau 54 grynakraujai stumbrai buvo išsaugoti aptvaruose. 1952 metais Lenkijoje iš Belovežo girioje esančių aptvarų į laisvę paleisti 2 stumbrai užauginti nelaisvėje. Šiuo metu pasaulyje gyvena apie 3 500 stumbrų, Lietuvoje apie 55. Didesnioji jų dalis yra laisvėje ir jau tapo visai laukiniais žvėrimis.
Ypatumai
Evoliucijos eigoje stepių stumbrą Europoje pakeitė šiuolaikinis stumbras, Šiaurės Amerikoje (įskaitant ir kitas išnykusias rūšis) – amerikinis bizonas, kurie turi kelias bendras morfologines charakteristikas ir gali daugintis sulaukdami vaisingų palikuonių. Genetiniai tyrimai rodo šių dviejų rūšių bendrumą, tačiau dėl skirtingos morfotipologijos ir skirtingų paplitimo vietų stumbrai ir bizonai laikomi atskiromis rūšimis.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2013–2014 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2013–2014 m.
Finalo rungtynės
-
13-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
Prizininkai
Čempionate nugalėjo Algimantas Kaminskas iš Pasvalio, surinkęs  10,5 taško iš 14-kos galimų. Michailas Škulėpa (Vilnius)  surinko pustaškiu mažiau bei pelnė sidabro, o Algimantas Arulis Marijampolė (9,5 tšk.)  – bronzos medalį.
Dambruvka (Januvo valsčius)
Dambruvka – maža gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į rytus nuo Januvo, apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 40 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Mėlyni džinsai (filmas)
Mėlyni džinsai – 1975 m. Italijoje sukurta drama.
Gomalis
Didžiausi intakai – Kundaras, Žobas (dešinieji).
Žemiau santakos su Žobu įrengtas didelis tvenkinys.
Pakėkštupiai
Pakėkštupiai – buvęs viensėdis Šakių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Paluobių.
Gomalis
Gomalio upė siejama su „Rigvedoje“ minima Gomati ( – „karvingoji“) upe.
Kontinent (grupė)
Kontinent buvo Liuksemburgo muzikos grupė.
1992 m. su atlikėja Marion Welter atstovavo savo šaliai „Eurovizijoje“ su liuksemburgiečių kalbos daina „Sou fräi“ („Laisva“). Pažymėtina tai, kad konkursinė daina yra vienas iš dviejų kūrinių, „Eurovizijoje“ skambėjęs liuksemburgiečių kalba (pirmą kartą 1960 m.). 10 taškų sulaukę tik iš Maltos komisijos, dalyviai tarp 23 dalyvavusių šalių tais metais konkurse užėmė 21 vietą. Aplenkta buvo tik Švedija ir Suomija.
Verkoras
Verkoras  – kalnų masyvas vakarų Alpėse, Prancūzijoje, Izero ir Dromo departamentuose. Stūkso į vakarus nuo Dofinės Alpių, nuo kurių atskirtas Drako bei Izero upių. Šiaurėje ribojasi su Šartro kalnais, o vakaruose leidžiasi į Ronos slėnį. Aukštis iki 2341 m (Gran Veimono k.).
Masyvas sudarytas iš klinties. Būdingi karstiniai kraštovaizdžiai. Verkore yra 1148 m gylio karstinis Beržė urvas.
Įsteigtas Verkoro gamtinis-regioninis parkas. Čia išlikę vieni didžiausių Prancūzijos miškų.
Triksteris
thumb|245px|Jaunasis [[Krišna, vagiantis sviestą. Vagiliavimas, rajumas, gašlumas, žaismingumas yra būdingi triksterio bruožai]]
Triksteris (< „apgavikas, sukčius, pokštininkas“) – mitologinis, folklorinis, literatūrinis archetipas. Tai dievas, žmogus, gyvūnas ar kokia kita būtybė, pasižyminti kultūrinių normų laužymu, apgavyste, suktybe, nenormatyviniu elgesiu. Paprastai triksterio elgesys kyla ne iš jo piktumo, blogos prigimties, bet iš žaismingumo, karnavališkumo.
Mituose triksteris veikia kaip juokdarys, fokusininkas, sukčius, kartais – beprotis. Triksteris gali būti vaizduojamas kaip kultūrinio herojaus brolis dvynys. Mituose jis sąmoningai kenkia broliui arba nesėkmingai jį mėgdžioja ir taip sukuria negatyviais laikomus pasaulio objektus (kalnus, piktžoles, įvairius kenkėjus gyvūnus ir pan.). Pvz., lietuvių etiologinėse sakmėse Dievas iš žemės grumsto sukuria paukštį, o Velnias, slapčia mėgdžiodamas Dievą, iš grumsto sukuria rupūžę. Išsiskiriančios triksterio savybės – rajumas ir gašlumas (Šiaurės Amerikoje rajusis triksteris – Varnas, geidulingasis – Audinė). Jo paveikslas yra komiškas, bet drauge triksteriui gali būti suteikti ir šiurpą keliančio demono bruožai. Kadangi triksteris kuria ir (arba) įgyja naujus pasaulio objektus, jis atlieka kultūrinio herojaus funkcijas. Yra mitų, kuriuose kultūrinis herojus dvilypis – įkūnija ir pozityviojo kūrėjo, ir triksterio savybes. Triksteris, siekdamas pasotinti savo rajumą arba geidulius, dažnai pažeidžia griežčiausius tabu (kraujomaišą, rituališkai nešvaraus maisto, išmatų valgymą ir pan.), parodijuoja šamaniškus ritualus, karo apeigas, profanuoja šventybę, sukelia nesantaiką tarp žmonių, mėgaujasi žudynėmis.
Triskterio savybės, pvz., būdingos graikų dievui Hermiui, kuris nusakomas kaip sukčius, vagių globėjas, lengvabūdis, tačiau tuo pačiu teikia žiniją, tarpininkauja tarp dievų ir žmonių pasaulio. Triksterio savybėmis pasižymi indų Krišna – vaikystėje išryškėja jo rajumas (suvalgo daugybę sviesto), vėliau – geidulingumas (vilioja gopes), be to, nuolat krečia pokštus, nuvertina žmogaus gyvybės, egoistinės savasties reikšmę (dar plg. lyla kaip kosminis žaismas). Algonkinų mitologijoje triskteris yra vėžlys, Kalifornijos indėnų – kojotas, taigos indėnų – Varnas, ašančių – voras Anansis, daugelio bantų – kiškis, skandinavų – Lokis, polineziečių – Maui ir kt. Triksterio motyvas labai dažnas pasakose, anekdotuose, tautosakoje, pvz., prancūzų sukčius lapinas (Renaras), olandų – Tylis Ulenšpygelis, ispanų – Figaro, slavų ir lietuvių – Jonas Kvailelis („trečias brolis“), Vid. Azijos tautų – Chodža Nasredinas ir kt. Šis motyvas atėjęs ir į šiuolaikinį folklorą – prie triksterių priskiriamas anekdotų Petriukas, internetinis trolis. Triksteriai yra dažni literatūros, kino, teatro kūrinių herojai (pvz., Karlsonas, Pepė Ilgakojinė, Heklberis Finas, Šveikas, Baronas Miunhauzenas, Ostapas Benderis). Triksterį atitinka cirko klounas.
Triksterio personažas aiškinamas kaip universalaus komizmo simbolis. Pasak tyrinėtojų, pasakojimai apie triksterį leidžia bendruomenei „teisėtai“ pažeisti socialinę tvarką, atsipalaiduoti nuo jos kuriamos įtampos. Michailas Bachtinas triksterio personažą sieja su karnavaline kultūra, kuri iki pat Renesanso vaidino ypač svarbų visuomeninį vaidmenį. Antikinės mitologijos tyrinėtojas Karolis Kerenis triksterio personažą laiko esant archajišką, jį kildina iš vėlyvosios archajikos, kuomet iškilo grubių linksmybių poreikis. Karlas Gustavas Jungas triksterio archetipą aiškina kaip „aš“ žvilgsnį į archajinę kolektyvinę pasąmonę; tai nediferencijuotos, vos nuo gyvūnų pasaulio atsiskyrusios sąmonės atspindys. Klodas Levi Strosas triksterio figūrą laiko mediatoriumi tarp priešybių.
Rytų Renelas
Rytų Renelas  – rytinė gyvenamos Renelo salos dalis Saliamono Salose. Renelas yra aukščiausiai virš jūros lygio iškilęs koralinis atolas pasaulyje.
Rytų Renelas nuo 1998 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Paveldo objektas užima 37 000 ha salos plotą bei gretimą 3 jūrmylių akvatoriją. Gyvena apie 1200 polineziečių kilmės žmonių, įsikūrusių 4 kaimuose, besiverčiančių medžiokle, žvejyba ir daržininkyste. Teritorijai būdingi dažni ciklonai ir pakilęs vandens lygis bei druskingumas dėl klimato kaitos.
Gamtinės vertybės
Pagrindinis Rytų Renelo gamtinis objektas čia yra telkšantis izoliuotas Te Ngano ežeras, anksčiau buvęs šio atolo lagūna. Te Ngano ežeras yra didžiausias Okeanijos vidinis vandens telkinys, užimantis 15 000 ha plotą. Jame vanduo sūrokas, yra daugybė klintinių uolėtų salelių. Kitoje, didesnėje sausumos dalyje vyrauja vientisas tankus, žmogaus nepaliestas, apie 20 m aukščio miškas. Ežeras ir supantis miškas pasižymi biologinių rūšių įvairove, yra endeminių rūšių, tarp jų atitinkamai 4 rūšys ir 9 porūšiai vandens ir sausumos paukščių, 1 šikšnosparnis, 7 sausumos sraigės, 1 jūrinė gyvatė, taip pat 10 endeminių augalų.
Galerija
<Gallery> East Rennell-112635.jpg East Rennell-112637.jpg East Rennell-112639.jpg East Rennell-112641.jpg East Rennell-112647.jpg </Gallery>
Steponas Ruseckis
Steponas Ruseckis (? – 1671 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Minsko kaštelionas (1663–1671).
Biografija
Kilo iš Ruseckių giminės, herbo „Rawich“ savininkas. Buvo Lydos stalininkas, 1663 metais paskirtas Minsko kaštelionu „po Stefano Kodzežausko, nes jis tapo Smolensko kaštelionu“.
Šeima
Buvo vedęs Aną Tryznaitę ir turėjo nuo jos dukterį, kuri tapo benediktine ir trys sūnus: Aleksandrą, Stanislovą ir Benediktą. Stanislovas buvo elektoriumi 1674 metais nuo Bresto vaivadijos.
Mirė Steponas Ruseckis 1671 metais.
Pašiliškiai
Pašiliškiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Gardamo.
Savalkai
Savalkai (arba Suvalkai) – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Degutinės.
Anxiety Replacement Therapy
Anxiety Replacement Therapy – penktasis britų indie pop grupės „The Lottery Winners“ studijinis albumas, išleistas 2023 m. balandžio 28 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas ne tik pirmuoju grupės įrašu, pasiekusiu reitingo viršūnę, bet ir pirmuoju, patekusiu į dešimtuką.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2014–2015 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2014–2015 m.
Finalo rungtynės
--
Serbentynė
Serbentynė – buvęs viensėdis Šakių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Paluobių.
Kaltinėnų sinagoga
Kaltinėnų sinagoga – buvusi žydų sinagoga, stovinti Kaltinėnų miestelyje, Šilalės rajone. Medinės sinagogos pastatas išlikęs, nenaudojamas. Vieta pažymėta informaciniu stendu.
Istorija
Kaltinėnuose žydai pradėjo kurtis gana vėlai – XIX a. viduryje, Rusijos imperijos valdymo laikotarpiu. Dabartinė medinė sinagoga pastatyta 1938 m. Ji buvo ir paskutinė čia statyta sinagoga jau artėjant II pasauliniam karui. Ji nuniokota karo metu. Sovietmečiu pastate veikė ūkio reikmenų sandėlis. Nuo 1990-ųjų pastatas apleistas, nenaudojamas.
Architektūra
Pastatas iš anksto projektuotas ir kaip sinagoga, ir kaip rabino gyvenamoji erdvė. Simboliškai rabino gyvenamieji kambariai buvo numatyti kiek žemesniame priestate prie aukštesnės maldos namų dalies. Vėlyva pastato architektūra atspindi ir modernėjantį religinį gyvenimą – nors išliko moterims maldininkėms skirtas balkonas, tačiau jis neturėjo atskiro įėjimo, visiems žydų bendruomenės nariams įėjimas buvo vienas.
Snekas
Istorija
1492 m. pradėta kasti griovį ir statyti sieną aplink miestą. Tais laikais Snekas buvo vienintelis siena aptvertas miestas Fryzijoje.
Iki 2011 m. miestas buvo savarankiška savivaldybė.
Incomáti de Xinavane
Grupo Desportivo Incomati de Xinavane arba žinomas kaip GD Incomati de Xinavane bei Incomati de Xinavane – profesionalus Mozambiko futbolo klubas, įsikūręs Šinavanėje. Klubo spalvinė gama – žalia ir balta.
Namų rungtynes žaidžia „Šinavanės“ stadione, talpinančiame 2,5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1957 m. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje, tačiau titulų nėra iškovoję.
2020 m. Mozambike futbolo čempionatas nevyko dėl pandemijos.
Indijos anglų kalba
Indijos anglų kalba  – anglų kalbos regioninė atmaina Indijoje, taip pat plačiai vartojama indų diasporos visame pasaulyje. Anglų kalba yra valstybinė Indijos Respublikos kalba, oficiali teisinė šalies kalba, kartu su hindi oficiali vyriausybės kalba ir plačiai šalyje paplitusi lingua franca. Skirtingai nuo kitų dviejų didžiausių anglų kalbos atmainų, britų anglų kalbos ir amerikiečių anglų kalbos, Indijos anglų kalba kaip taisyklė nėra gimtoji ja kalbančių žmonių kalba, o švietimo įstaigose išmokta antroji kalba. Kaip antrąją kalbą anglų kalba vartoja ~83 mln. indų.
Anglų kalbos statusas Indijoje
Pagal 1950 m. priimtą Indijos konstituciją anglų kalbos kaip oficialios kalbos statuso išlaikymas turi būti persvarstomas kas 15 metų. Pagal 1963 m. Oficialių kalbų aktą anglų kalbos kaip oficialios kalbos statusas buvo pratęstas neribotam laikui. 1947 m. šaliai paskelbus nepriklausomybę pagrindine alternatyva anglų kalbai kaip visos šalies oficialiai kalbai buvo hindi kalba, o tai sukėlė dravidų ir kitomis kalbomis kalbančiųjų Indijos gyventojų (ypač tamilų, marathų) pasipriešinimą, todėl anglų kalba palikta kaip bendrinė, neutrali šalies kalba. Anglų kalba išlieka prestižine ir ja laisvai kalba tik priveligijuotoji gyventojų mažuma. Skirtingomis kalbomis kalbantys Indijos gyventojai šalies šiaurėje tarpusavyje kalba hindi arba anglų kalba, o pietuose dažniausiai anglų kalba.
Tarp kalbančiųjų Indijos anglų kalba yra didelių skirtumų. Išsilavinusieji gyventojai, kurie anglų kalbos mokėsi iki mokyklos baigimo, kalba standartine Indijos anglų kalba. Šiai grupei priklauso žurnalistai, aukštesnieji valdininkai bei akademiniai sluoksniai. Šalia šios kalbos egzistuoja ir tarp gidų ir kelnerių paplitę nestandartiniai Indijos anglų kalbos variantai. Be to, Indijos yra ir keletas pidžin kalbų, kuriomis kalbantys anglų kalbą išmoko ne formaliame mokyklos kontekste ir kalbą naudoja susikalbėjimui tarp skirtingų kalbų atstovų. Šie pidžinai gerokai nutolsta nuo Indijos anglų kalbos ir pasižymi anglų ir kitų vietinių indų kalbų kalbinių struktūrų mišiniu. Tokio pidžino pavyzdžiu galėtų būti "Butler English".
Istorija
Anglų kalba Indijoje pasirodė XVII a., kai pirmieji britų Rytų Indijos kompanijos padaliniai ėmė steigtis Hindustane. Jau XIX a. pirmoje pusėje, britams įsigalėjus šalyje, persų kaip aukštąją, valstybinę kalbą ėmė keisti anglų. Ypač prie anglų kalbos diegimo Indijoje prisidėjo britų politikas Tomas Makolis. XIX a. vid. anglų kalba dalykai pradėti dėstyti visuose švietimo lygmenyse – nuo pradinių iki aukštųjų mokyklų. Pradžioje anglų kalbą perėmė aukštieji visuomenės sluoksniai (valstybės tarnautojai, maharadžos, intelektualai, kariuomenė, kai kurie brahmanai), vėliau palaipsniui anglų kalba ėmė smelktis į kitus visuomenės sluoksnius ir daugelis bet kokį išsilavinimą gavusių, raštingų indų pramoko angliškai.
Anglų kalbai plintant Indijoje susidarė ištisa plejada hibridinių, žargoninių kalbų – hingliš (hindi + anglų), tangliš (tamilų + anglų), tengliš (telugų + anglų) ir pan. Šios hibridinės kalbos ypač paplito miestuose, tarp jaunimo, jas dar išpopuliarino „Bolivudas“, internetas. Šiems žargonams būdinga gimtosios kalbos gramatika ir sintaksė, tačiau gausiai vartojamas angliškas žodynas, frazeologizmai, ištisi angliški sakiniai. Net ir nežargoninės Indijos kalbų šnekamosios atmainos persunktos anglišku žodynu (technologiniai, su anglų kalba patekę tarptautiniai žodžiai).
Indijos anglų kalba, palyginus su dabartine britų anglų kalba, išlaikė daug senosios XVIII–XIX a. leksikos, sintaksės, frazeologijos, plačiai naudojami dūriniai, priesaginė daryba.
Fonologija
Indijos anglų kalbos tarimą paveikė vietinės indų kalbos - hindi, bengalų ir tamilų. Be regioninių skirtumų yra bendrų Indijos anglų kalbos fonologijai būdingų bruožų:
Igigi
Igigi – aiškiai neapibrėžta greičiausiai tarpusavyje giminiškų dievybių grupė akadų mitologijoje. Igigi minimi dvikalbiuose šumerų-akadų tekstuose (iš Vidurinės Babilonijos karalystės laikotarpio), kur šumerų kalba šios grupės dievybės įvardijamos dnun-gal-e-ne („didieji viešpačiai“). Teigiama, kad tai greičiausiai esąs naujadaras, sudarytas priešpriešinant dangaus dievybes Igigi su Anunaki, kurie laikomi požemio pasaulio ar žemiškaisiais dievais. Igigi kilmė ar funkcijos iš mitologinių tekstų nėra iki galo aiškios, Igigi ir Anunaki neretai yra ne tik priešpriešinami, bet ir tapatinami.
Pirmosios žinios apie Igigi siekia Senosios Babilonijos karalystės laikotarpį. Igigi minimi tik literatūriniuose tekstuose. Požymių, rodančių egzistavus šių dievybių kultą, nėra. Kai kada žodis Igigi sutinkamas ir kaip asmenvardžių dėmuo. Pradedant Vidurinės Babilonijos karalystės laikotarpiu, žodžiu Igigi bendrai buvo įvardijami dangaus dievai, o žodžiu Anunaki – požemio pasaulio dievai. Viename įraše minima 300 dangiškųjų Igigi. Kai kada „didžiaisias dievais Igigi“ buvo įvardijamos septynios dievybės – Anu, Enlilis, Ea, Sinas, Šamašas, Mardukas ir Ištarė. Kita vertus, šie dievai gali būti įvardijami ir kaip Anunaki.
Hays
Hays – didžiausia Jungtinės Karalystės įdarbinimo agentūra, kurios akcijomis prekiaujama Londono vertybinių popierių biržoje, FTSE 250 Index.
„Hays“ yra specializuota įdarbinimo įmonė, skirianti vienodą dėmesį tiek laikinajam, tiek nuolatiniam įdarbinimui. Kompanija operuoja 33-jose šalyse Europos, Pietų bei Šiaurės Amerikos ir Azijos regionuose.
2009 m. Jungtinės Karalystės Sąžiningos prekybos tarnyba (angl. Office of Fair Trading) nubaudė „Hays“ 30,4 mln. svarų bauda (vėliau sumažinta iki 5,9 mln.) už dalyvavimą kainų nustatyme, kartu su dar penkiomis personalo atrankos įmonėmis.
Marion Welter
Marion Welter (g. 1965 m.) – Liuksemburgo dainininkė.
Penkiolikos ji tapo grupės „Quo vadis“ nare. Vėliau mokėsi vietinės muzikos akademijoje.
1992 m. su grupe „Kontinent“ atstovavo savo šaliai „Eurovizijoje“ su liuksemburgiečių kalbos daina „Sou fräi“ („Laisva“). Pažymėtina tai, kad konkursinė daina yra vienas iš dviejų kūrinių, „Eurovizijoje“ skambėjęs liuksemburgiečių kalba (pirmą kartą 1960 m.). 10 taškų sulaukę tik iš Maltos komisijos, dalyviai tarp 23 dalyvavusių šalių tais metais konkurse užėmė 21 vietą. Aplenkta buvo tik Švedija ir Suomija.
Gabrilevščizna
Gabrilevščizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
II Visos Rusijos Tarybų suvažiavimas
thumb|250px II Visos Rusijos Tarybų suvažiavimas – aukščiausiasis Tarybų Rusijos valstybinės valdžios organas, išrinktas po Spalio perversmo ir vykęs 1917 m. spalio 25 (lapkričio 7) d. – spalio 27 (lapkričio 9 d.).
Istorija
II Visos Rusijos Tarybų suvažiavime dalyvavo 649 deputatai: 390 bolševikų, 160 eserų, 70 menševikų ir 27 kitų partijų atstovų. Dėl Spalio perversmo nemažai eserų ir menševikų iš suvažiavimo protestuodami pasitraukė.
Suvažiavimo metu buvo priimti šie nutarimai:
Taip pat buvo panaikinta Laikinoji vyriausybė ir vietoj jos įkurta Liaudies komisarų taryba.
Franckova Buda
Franckova Buda – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Januvo, apie 23 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 41 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Juozas Sabalis
Juozas Sabalis (1860 m. – ?) – lietuvių valstietis, politikas, I šaukimo Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas, Kauno gubernijos atstovas, išrinktas Ukmergės apskrityje.
Biografija
Juozas Sabalis buvo valstietis, Romos katalikų tikėjimo. Gyveno Aluotų valsčiuje. Mokėsi Liepojos gimnazijoje, kurioje išlaikė vaistininko padėjėjo egzaminus. Trejus metus mokėsi dvasinėje kunigų seminarijoje, bet kurso nebaigė. Nuo 1901 m. buvo valsčiaus teismo pirmininkas. Priklausė Lietuvos socialdemokratų partijai.
Tolesnis J. Sabalio likimas, jo mirties data nežinomi.
Britų anglų kalba
Britų anglų kalba (, en-GB ) – bendrinė anglų kalba, kuria kalbama ir rašoma Jungtinėje Karalystėje, taip pat turinti didelę regioninių daialektų ir tarsenos įvairovę.
Regioniniai ypatumai
Britų anglų kalboje egzistuoja daug kalbos variantų. Pavyzdžiui, būdvardis „wee“ beveik išimtinai naudojamas Škotijoje ir Airijoje, kartais ir Jorkšyre, tuo tarpu kitur vyrauja žodis „little“ (mažas). Nepaisant to, Jungtinėje Karalystėje rašytinė anglų kalba ganėtinai vienoda, ir ją galima apibūdinti kaip britų anglų kalba. Tačiau šnekamosios anglų kalbos formos skiriasi žymiai daugiau nei daugelyje kitų pasaulio kraštų, kuriuose šnekama angliškai, todėl šnekamajai kalbai sunkiau pritaikyti vienodą britų anglų kalbos sampratą.
Daugelis Britanijos žmonių kalba su regioniniu akcentu. Tačiau apie 2 % britų naudoja norminę tarseną (received pronunciation), dar vadinamą „karalienės anglų kalba“, „Oksfordo anglų kalba“ ir „BBC anglų kalba“. Šis akcentas yra kilęs iš Midlandso ir pietų regiono tarmių mišinio, vartoto Londone ankstyvajame moderniajame laikotarpyje. Jis dažnai naudojamas kaip anglų kalbos modelis jos besimokantiems užsieniečiams.
Anglų kalba Jungtinėje Karalystėje, kaip ir kitose šalyse, kur ji vartojama, yra reglamentuojama susitarimais, o ne oficialių įstaigų, tokių kaip, pavyzdžiui, „Académie française“ ar „Real Academia Española“. Įvairūs žodynai (Oksfordo anglų kalbos žodynas, Longmano šiuolaikinės anglų kalbos žodynas, Čembersų žodynas, Kolinzo anglų kalbos žodynas) registruoja kalbos naudojimąsi, o ne bando nurodyti.
Britų ir amerikiečių variantai
Skirtingai nuo amerikiečių anglų kalbos, terminas britų anglų kalba kartais taikomas plačiąja prasme kaip sinonimas įvairių anglų kalbos atmainų, vartojamų kai kuriose Tautų Sandraugos valstybėse narėse.
Britų anglų kalbai būdingi fonologiniai bruožai, kurie daugiausiai siejami su raidės R tarimu, taip pat su sprogstamuoju T garsu ir kai kuriais šiai tarmei būdingais dvibalsiais.
Britai ir amerikiečiai naudoja kai kuriuos skirtingus terminus, pavyzdžiui, atitinkamai: „biscuits“ ir „cookies“ (sausainiai), „lift“ ir „elevator“ (liftas), „flat“ ir „apartment“ (butas), „lorry“ ir „truck“ (sunkvežimis). Britų anglų kalboje tai, kas tariama kaip „z“, rašoma kaip „s“, o amerikiečiai dažnai išlaiko „z“ rašybą: „apologise“ ir „apologize“. Panašiai yra su „o“ garso rašyba, kuris atitinkamai rašomas „ou“ ir „o“: „colour“ ir „color“. Amerikiečiai linkę rečiau rašyti dvigubas raides: „travelling“ ir „traveling“.
Oficialiuose susitikimuose, jei juose nėra amerikiečių, pirmenybė teikiama britų anglų kalbai. Europos Sąjungos teisės aktai rašomi britiška anglų kalba, kas skatina vartoti būtent šį kalbos variantą Europoje. Lietuvos universitetuose ir mokyklose mokomasi britiškojo kalbos varianto.
Kmitiškė
Kmitiškė – buvęs viensėdis Šakių rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Paežerėlių.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2015–2016 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2015–2016 m.
Finalo rungtynės
--
Stečkino automatinis pistoletas
Stečkino automatinis pistoletas, APS (, автоматический пистолет Стечкина) – tarybinis automatinis 9 mm pistoletas, sukonstruotas Igorio Stečkino.
Jokūbas Šydloveckis
Jokūbas Šydloveckis (g. apieo 1453 m., m. 1509 m.) – Krokuvos burgrafas 1493–1501, karaliaus rūmininkas nuo 1496, Karūnos dvaro paiždininkas 1497, Karūnos didysis iždininkas 1501–1506, Sandomiro kaštelionas ir seniūnas, Sochačevo ir Lenčicos seniūnas.
1493–1509 metais vietoj medinės bažnyčios Šydlove pastatė mūrinę Šv. Žygimanto bažnyčią, taip pat Cmeliovo pilį.
Noreikai (Šakiai)
Noreikai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Joginiškių.
Paširvinčiai
Paširvinčiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Gelvonų.
Romučių piliakalnis
Romučių piliakalnis su gyvenviete, Papalskių piliakalnis, Gojelis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A671KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1003) – piliakalnis Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Papalskių kaimo, Kuršėnų kaimiškoji seniūnija. Pasiekiamas iš plento (115) Kuršėnai – Papilė Romučiuose pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, už 900 m pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi ir paėjus 150 m palauke – yra už Srauto upelio.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Ventos dešiniajame krante, santakoje su Upiuku. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 35x20 m dydžio. Jos šiaurės vakarų krašte supiltas 25 m ilgio, 2,5 m aukščio, 24 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 11 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Pietiniame šlaite, 3,6 m žemiau aikštelės yra 13 m ilgio, 10 m pločio terasa. 2 m žemiau jos iškastas 3 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,2 m aukščio, 8 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 6-10 m aukščio.
Piliakalnis apardytas jame XIX a. – XX a. pradžioje buvusių kapinių (ant pylimo tebestovi kryžiai ir mūrinė koplytėlė), pietinis šlaitas - keliuko. Aikštelė dirvonuoja, šiaurinė dalis apaugusi gyvatvorėmis, šlaitai apaugę lapuočiais, krūmų pomiškis iškirstas.
Šiaurės vakarų ir pietryčių papėdėse, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2002 m., kurioje rastas 10 cm storio XI a. – XIII a. kultūrinis sluoksnis su žiesta keramika ir gyvulių kaulais.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1972 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Dajai
Teritorija, pavadinimai ir įvairovė
thumb|right|210px|Dehong prefektūra, Junanio provincija. thumb|left|210px|Sišuangbannos dai autonominė prefektūra, Junanio provincija. Dajų pavadinimas kilęs iš jų savivardžio tai, reiškiančio „laisvę“, kuriuo save vadina daug giminingų etninių grupių Pietryčių Azijoje Tailande, Laose ir Mianmare. Tarp jų yra šanai, lao, tajai.
Kinijos dajus sudaro kelios skirtingos etninės grupės:
Istorija
Dajų etninė grupė yra kilusi iš Baiyue etninės grupės, kuri buvo plačiai paplitusi pietinėje ir pietrytinėje Kinijos dalyje. Būta istorinių dokumentų parašytų kinų kalba III a. pr. m. e., kurie mini Baiyue („baltųjų vietų“) etninę grupę. 109 m. pr. m. e., Hanų dinastija įkūrė Jižou prefektūrą, po to ir Jongčango prefektūrą, kurios valdė dajų žemes.
Prieš ir po XII a. įkurtos vietos valstybiniai dariniai: Tai Neua įkūrė Mengmao karalystę, kurios sostine tapo Ruili, o Tai Lue įkūrė Dzinglingo auksinės salės karalystę, kurios sostinė Dzinghongas. Juan dinastijos (1271–1368 m.) valdymo laikotarpiu dajų valstybingumas buvo panaikintas, vėliau karalystės vėl atsikūrė ir inkorporuotos į Kiniją per XV–XIX a. XX a., Kinijos Respublikos periodu buvo įsteigtos apskritys ir administraciniai vienetai, tačiau vadovo pareigų pavadinimas buvo išsaugotas.
Kalba ir raštas
thumb|left|150px|Daile (Tai Lu) raštas, lyginant su kitomis giminingomis rašto sistemomis
Dajai kalba keliomis giminingomis kalbomis, kurios priklauso tajų-kadajų kalbų šeimos džuangų-dongų grupės džuangų-dajų atšakai. Dajų raštas ypatingas tuo, jog tai ne kinų rašmenys, bet savita rašto sistema, kurios pagrindas yra indiškų rašmenų įtakota fonetinė rašto sistema (abugida), naudojama Pietryčių Azijoje.
Tarp skirtingų Kinijoje gyvenančių dajų grupių išskiriamos net penkios skirtingos šios sistemos atšakos. Labiausiai paplitusios yra Daile ir Daina rašto sistemos, kurios dar kitaip atitinkamai vadinamos Sišuangbanna ir Dehong rašto sistemomis. Kitos sistemos yra Tai Pong (Dǎibēng) (naudojamas Dehonge ir piečiau), Tai Dam ir šanų rašmenys. Susikūrus Kinijos Liaudies Respublikai, naujas dajų raštas buvo sukurtas senojo pagrindu, kuris užrašomas abėcėlės pagalba bei plačiai vartojamas švietimo sistemoje, spaudoje bei televizijoje.
Tradicinė apranga
thumb|Dajų moters tradicinis rūbas
Moterų apranga
Tradiciškai, dajų moterys vilkėdavo trumpas sukneles siauromis rankovėmis arba sarongus, kurie pabrėždavo smulkias, tačiau grakščias kūno formas bei perteikdavo unikalų moteriškumą ir elegantiškumą. Dajų moterų apranga, ypatingai Sišuangbannos regione, turtinga savo stilių įvairove. Apatiniai rūbai paprastai būna šviesių spalvų, pavyzdžiui, balti, šviesiai žali, žydri arba rožiniai. Ant viršaus dėvimi žemo liemens, siaurarankoviai marškiniai brangakmeniais puoštomis apykaklėmis, sagstomi priekyje nuo viršaus iki apačios einančia sagų eile arba dešinėje rūbo pusėje. Sijonas arba sarongas taip pat būna prigludęs prie kūno ir yra gana ilgas, kartais net siekiantis žemę. Dajų moterys ant juosmens dažnai ryši šilko juostas, o ilgus gražius plaukus surenka į grakštų kuodą, kurį viršugalvyje sutvirtina puošniomis šukelėmis. Jaunesnės dajų merginos plaukus puošia gėlėmis, o vyresnės moterys paprastai nėšioja bambukines skrybeles. Asmeninę moters papuošalų kolekciją sudaro sidabriniai auskarai, kaklo papuošalai, juostos rišamos per liemenį, apyrankės bei brangakmenių vainikėliai, kuriais puošiami į kuodą surišti plaukai. Kai kurios dajų moterys nešioja papuošalus pagamintus iš nefrito, agato bei spalvoto stiklo.
Mityba
thumb|right|200px|Keptos didžiosios skruzdėlės. Pagrindinis dajų maisto produktas yra ryžiai. Dehong regione gyvenantys dajai labiau mėgsta laisvesnio grūdo ryžių rūšis, kurios verdančios nesulimpa (panašūs į ilgagrūdžius ryžius Europoje ir Amerikoje). Sišuangbannos regione, priešingai, dajai linkę rinktis glitnesnių, lipnesnių ryžių rūšis panašias į tas, kurias europiečiai ir amerikiečiai naudoja gamindami pudingus.
Dajai mėgsta kiaulieną, jautieną, antieną, vištieną ir žuvį, tačiau retai valgo avieną. Kai kuriuose regionuose taip pat populiari šuniena. Bendrai galima teigti, jog dajų virtuvėje vyrauja sūrūs ir/arba aštrūs patiekalai. Žinomiausių patiekalų sąraše yra kepta vištiena bei marinuota žuvis, taip pat marinuoti bambuko ūgliai, marinuotos pupelės bei marinuota mėsa, todėl nestebina ir dajų meilė raugintiems kopūstams. Dajai mėgsta ne tik žuvį, bet ir kitas jūros gerybes, pvz., krevetes, krabus, kiaukutinius vėžiagyvius. Šalia sūrių ir aštrių patiekalų, dajai mėgaujasi maistu, kurio skonis yra šiek tiek rūgštus, pvz., rūgštus moliūgas ir rūgštūs bambuko ūgliai. Šie daržovių patiekalai dajams įprasti taip, kaip mums obuolių pyragas.
Kadangi dajai gyvena karštuose ir drėgnuose regionuose, kuriuose apstu didelių vabzdžių, jų valgiaraštyje daug šio gausaus proteinų šaltinio. Taigi, patiekalai ir užkandžiai gaminami iš vabzdžių sudaro didelę dajų dietos dalį ir praturtina ją ypatingais skoniais. Dajai valgo ne tik cikadas, bambukų kirminus ar daugybę voragyvių rūšių, bet ir dar egzotiškesnį maistą, pvz., laukinius vėžlius ar didžiųjų skruzdėlių kiaušinėlius. Kiti dajams būdingi valgiai yra, pavyzdžiui, saulėje džiovinta kiauliena, taip pat saulėje džiovintas ungurys bei sūdyti kiaušiniai. Ši tauta mėgsta dalinai fermentuotą, dažniausiai naminės gamybos vyną. Nors regionas (Junanis) garsėja arbata, dajai labiau mėgsta tas arbatos rūšis, kurių lapeliai dideli ir ne itin kvapnūs.
Prei Vengas
Prei Vengas  – miestas pietryčių Kambodžoje, Mekongo žemupio šlapynėse, į rytus nuo Pnompenio. Provincijos centras. Plentas į Kampong Čamą.
Dajai
Architektūra
thumb|left|200px|Bambukas. Dajų statyba, išskyrus šventyklų architektūrą, kurios normas diktavo Budizmo standartai, tai liaudies arba kitaip sakant žmonių architektūra, prie kurios neprisidėję jokie profesionalūs architektai.
Prei Vengas
Verčiamasi žemės ūkiu, maisto pramone. Mieste yra keletas kolonijinių laikų pastatų.
Dajai
Architektūra
Labiausiai paplitusi statybinė medžiaga yra bambukas, o pats tipiško dajų namo statybos stilius vadinamas „Gan Lan“. Namų kolonos, sijos, ilginiai, gegnės ir sienos yra bambukinės, taip pat kaip ir vartai vedantys į namus. Žolė arba šiaudai, kurie sudaro dajų namo stogą, yra surinkti į kuokštus ar ryšulius ir sutvirtinti gana lanksčiomis bambukų šakelėmis. Kai kuriuose regionuose stogai būna padaromi iš bambuko kamienų perpjautų perpus ir sutvirtintų taip, jog gaunama vientisa stogo danga. Akivaizdu, jog tos namo dalys, kurios turi būti pačios tvirčiausios, kad atlaikytų didžiausią apkrovą, statomos iš patvariausių bambuko velenų, o plonesnis bambukas naudojamas sienoms, stogui bei pagrindinės grindų struktūros padengimui viršutiniu sluoksniu (jei tam tikslui nenaudojama mediena).
Tradicinis dajų namas yra dviejų aukštų, daugmaž kvadrato formos. Viršutiniame aukšte gyvena šeima, o žemutinis, kuris gali būti tik dalinai sutvirtintas sienomis, tačiau paprastai būna suskirstytas į daugiau negu vieną patalpą, atlieka sandėlio ar gyvulių pastogės funkciją. Gyvenamojoje namo dalyje, išskyrus miegojimui skirtas patalpas, yra taip pat darbo kambarys, valgomasis bei svetainė, kurioje priimami svečiai. Paprastai būna ir terasa, kurioje skalbiami drabužiai bei laikomos vandens atsargos. Gyvenamoji erdvė viršutinėje namo dalyje naudinga tuo, jog taip lengviau išvengti pavojaus gyvybei bei turtui potvynių metu, o kadangi patalpos yra aukštai virš žemės, čia nesikaupia drėgmė, grindys nesutraukia šalčio, taip pat čia nepatenka daugelis vabzdžių, ypač uodų.
Dajų kultūrinis identitetas
Dajų kultūra vadinama Bai Yue kultūra arba tiesiog Bai Ye tam, kad atskirti ją nuo senosios antropologinės Bai liaudies kultūros. Dajai turi savo kalendorių, rašto sistemą, naudojamą saulės ir mėnulio užtemimų prognozavimui bei istorinius dokumentus, kurie apima literatūros darbus poezija ir pasakėčiomis pradedant, o senovinėmis istorijomis ir legendomis baigiant.
Bei Ye kultūra
Bai Ye kultūra yra bendrinis terminas, kuriuo apibūdinama dajų socialinė bei kultūrinė istorija. Bai Ye kultūrinis palikimas ir tradicijos apima net ir originalius raštus išraižytus ant pattra medžių lapų (tropinis medis įprastas dajų gyvenamiems regionams), dajų raštus perkeltus į medvilnės popierių bei „dainų“ (arba „giesmių“) knygas, taip pat tradicijas perduodamasiš kartos į kartą, kurios kiekvieną dajų žmogų padaro gyvu tradicijų nešiotoju. Bei Ye kultūra išgarsėjo ypatingai dėl raštų išraižytų ant minėtų pattra medžio lapų.
Nors dajai gyvena keliose skirtingose valstybėse, kurios kai kuriais atvejais viena nuo kitos ženkliai nutolusios, Kinijos dajai, Laoso lao, Myanmaro šanai bei Tailando tajai turi bendras etnines šaknis ir juos visus vienija ta pati Pietryčių Azijai būdinga Bai Ye kultūra.
Kultūra ir papročiai
Dajai ypatingi savo šokiais, tarp kurių patys žinomiausi yra Povo, Liūto bei Būgno šokiai. Svarbiausias muzikinis instrumentas naudojamas dajų šokiuose yra taip vadinamas dramblio pėdos būgnas, kurį mušti gali bet kokio amžiaus žmonės, nuo mažo vaiko iki senolio.
Būgnas paprastai būna ilgas, pagamintas iš išskobto rąsto, aptraukto pitono oda. Šiuo metu tam naudojama avies oda, nes kitokiu atveju pitonai greitai atsirastų nykstančių gyvūnų sąraše. Būgnas dažomas įvairiomis spalvomis, pagražinamas povo, dajų kultūroje laimę nešančio paukščio (iš čia ir kilo šokio pavadinimas), plunksnomis. Didžiulis kaspinas pritvirtintas prie būgno atlieka diržo funkciją tam, kad šokėjas galėtų tą būgną nešioti atlikdamas šokį. Šokėjas, persimetęs būgną per kairįjį petį, muša jį daugiausia dešiniąja ranka, o kairiąja ranka prilaiko būgną, kad šis tvirtai laikytųsi šokio metu.
Kalbant apie paties būgno kilmę, legenda byloja, jog senais laikais dajų žemes dažnai apsemdavo potvyniai. Žmonės sužinojo, jog viskas kaltas piktas drakonas. Vienas narsus dajų jaunuolis, palaikomas kaimo gyventojų, sugebėjo nužudyti siaubūną, o ta proga surengtoms iškilmėms pagamintas specialus būgnas buvo aptrauktas būtent nukauto drakono oda.
Povo šokis
Povo šokis yra pats žinomiausias dajų etninės grupės tradicinis šokis. Pasak legendos, prieš daugiau negu tūkstantį metų, Džaomali Jiešu (kin. Zhaomali Jieshu), dajų vadas, išmoko šokti šį šokį, mėgdžiodamas grakščius povo judesius. Vėliau gyvenančios kartos neužmiršo šios tradicijos, šokis vystėsi, keitėsi, kol pagaliau tapo dabartiniu povo šokiu.
Dajai „Šventąjį Paukštį“ povą laiko laimės ir palankumo simboliu, todėl povas dažnai minimas liaudies legendose. Povo šokis yra būtina kiekvienos dajų šventės dalis. Šokio tvarka yra griežta ir pastovi. Iš pradžių, povas palieka lizdą ir besižvalgydamas aplinkui, atlieka lengvus šokio judesius. Po to, geria vandenį ir ieško maisto, kol pabaigoje maudosi fontane, krato nuo kūno vandens lašus, skleidžia nuostabias plunksmas ir pakelia sparnus skrydžiui.
Povo šokį galite išvysti, paspaudę šią nuorodą: http://www.youtube.com/watch?v=xDxkw3FGlUw&feature=related
Grakštūs ir elegantiški šokio judesiai bei pozos jungia dajų išmintį ir jų meninį skonį. Povo šokis buvo pripažintas kaip aukščiausio kultūrinio identiteto lygis tarp visų tautinių mažumų šokių. 2006 m. Būtent dajų povo šokis buvo įtrauktas į nematerialaus kultūros paveldo sąrašą.