cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Danijos Estija
Istorija
1332 m. mirus Danijos karaliui Kristofui II, karalystėje prasidėjo neramumai, kurie reiškėsi ir Estijoje, kur kovojo kelios politinės jėgos. Tuo pat metu krašto gilumoje sukilo estai (Estų sukilimas (1343)), ir tuo pasinaudojęs Livonijos ordinas užėmė teritorijas. 1346 m. Danija pardavė ordinui Estiją už 19 tūkst. Kelno markių. Oficialiai valdžios perdavimas įvyko lapkričio 1 d.
Kyviškės
Kyviškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo kelio, 15 km į rytus nuo Vilniaus. Seniūnaitijos centras.
Danijos Estija
Valdymas
Kunigaikštystę oficialiai valdė Estijos kunigaikštis, kurio nuo 1269 m. buvo tituluojami Danijos karaliai. Realią valdžią teritorijoje nuo 1240 m. turėjo Danijos skiriami vicekaraliai (. Jų sąrašas yra:
Kyviškės
Geografija
Per Kyviškes teka Vilnios intakas Kyvė, telkšo Kyviškių tvenkinys, eina geležinkelis Vilnius–Minskas. Netoliese yra Kyviškių geležinkelio stoties gyvenvietė.
Istorija
Kyviškės istorijos šaltiniuose pirmą kartą paminėtos 1798 m. 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė. 1964 m. įkurta Kyviškių pagrindinė mokykla yra Dobromislėje. Į rytus nuo kaimo yra sportinės aviacijos Kyviškių aerodromas, kuriame bazuojasi KASP Aviacijos rinktinės Vilniaus Dariaus ir Girėno aviacijos eskadrilė. Yra medicinos punktas. left|180px|thumb|Viadukas Šiaurinėje Kyviškių pusėje, geležinkelio Vilnius–Kena atkarpoje Kyviškės–Mickūnai, 15,838 km yra geležinkelio viadukas, įrengtas 1879 m., nuo 2003 m. saugomas kaip kultūros paveldo objektas (unikalus kodas ). Ilgis išilgai viaduko – 8,20 m, plotis 2,65 m, aukštis 1,90 m.
Vitkaičiai
Vitkaičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Tauragės, dešiniajame Jūros krante. Kaimo pašonėje yra Jūros upės atodanga.
Istorija
1571 m. Tauragės dvaro inventoriuje minima nemaža Dapkiškių kaimo dalis, kurią valdė M. Vitkaitis. Nuo šios pavardės kilo kaimo vietovardis. 1653 m. Vitkaičiai minimi kaip atskiras kaimas.
Ylavos apskritis
Ylavos apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje, Aistmarių pakrantėje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Prūsų Ylava.
Istorija
Apskrities teritorijoje būta daug gamtos paminklų, baltų dievų kultui skirtų šventųjų ąžuolų, liepų. Vien Toravos apylinkėse iki 1945 m. buvo 417 senų liepų. Gausu aukų, arba velnio, akmenų.
1818 m. apskrities plotas buvo 1200 km², 1939 m. 1228 km². Apskrityje buvo 3 miestai: Prūsų Ylava, Kroicburgas ir Landsbergas, 10 valsčių, 111 seniūnijų.
1945 m. diduma apskrities teritorijos atiteko TSRS, joje sudarytas Kaliningrado srities Bagrationovsko rajonas, pietinis pakraštys atiteko Lenkijai.
Gyventojai
Gyventojų surašymo duomenimis, 1871 m. apskrityje gyveno 50 269 žmonės. Įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:
Lietuviai
Iki XVI a. apskrities teritorijoje gyventojų daugumą sudarė prūsai notangai, kuriems bažnyčiose pamokslai būdavo verčiami į gimtąją kalbą. Vėliau daugėjo kolonistų vokiečių. Nuo XVI a. apskrityje, daugiausia jos šiaurėje, apsigyveno lietuvininkai nadruviai, dalis notangų virto lietuvininkais, jiems pamaldos, pvz., Almenhausene, Miuhlhausene, Toravoje laikytos lietuvių kalba. XVI a.- XVIII a. pradžioje dalis prūsų sulietuvėjo, vėliau dauguma vietos gyventojų suvokietėjo. Vokiečiai daugiausia įsikūrė apskrities vakaruose, lenkai – pietuose.
Ambatas
San Chuan de Ambatas (arba tiesiog Ambatas) – miestas centriniame Ekvadore. Miestas įsikūręs prie Ambato upės, netoli aktyvaus Tungurahvos ugnikalnio, 2577 m aukštyje virš jūros lygio. Tungurahvos provincijos centras. Svarbus žemdirbystės ir prekybos maisto produktais centras. Maisto, tekstilės pramonė. Vyksta kasmtinė vaisių ir gėlių fiesta.
Puskrūmis
thumb|250px|right|[[Paprastoji avietė]] Puskrūmis – augalas, kurio apatinė ūglių dalis yra daugiametė ir sumedėjusi, o viršutinė augalo dalis žolinė. Dažnai pasitaiko ne aukštesni kaip 80 cm aukščio ir kur kas rečiau siekia 150–200 cm aukštį. Puskrūmiams yra priskiriamas paprastasis čiobrelis, paprastoji avietė, žalioji rūta ir kitos augalų rūšys.
Mori
Mori − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Echidna
Echidna gali reikšti:
Hu Dzintao
Hu Dzintao (kinų k.: 胡錦濤; pinyin: Hú Jǐntāo; g. 1942 m. gruodžio 21 d. Jiangyan, Dziangsu prov.) – buvęs Kinijos Liaudies Respublikos prezidentas, Kinijos komunistų partijos generalinis sekretorius. Šalies vadovu tapo 2003 m. kovo 15 d. pakeitęs Dziang Zeminį. Pareigas ėjo iki 2013 m. kovo 14 d.
Blaind Riveris
Blaind Riveris  – gyvenvietė pietų Kanadoje, Ontarijuje, prie Hurono ežero (Šiaurinio kanalo), prie Blaind Riverio („aklosios upės“) ir Misisagio žiočių. Praeina Transkanados plentas ir geležinkelis, yra prieplauka.
Hu Dzintao
Jaunystėje Dzintao buvo talentingas studentas, gabus muzikai. Buvo Jaunųjų komunistų partijos narys. 1964 m. studijuodamas Pekino Cinghua universitete įstojo į komunistų partiją prieš pat Kultūrinės revoliucijos pradžią. Universitete įgijo hidraulikos inžinieriaus specialybę. 1965 m. dirbo hidroelektrinės statyboje Gansu provincijoje. 1969–1974 m. dirbo hidroinžinerijos biure. Netrukus tapo svarbiu asmeniu Gansu provincijoje. Jo talentas paliko didelį įspūdį svarbiam komunistų partijos nariui Song Pingui. Todėl 1980 m. Hu tapo Gansu Konstrukcijos ministru. Netrukus pradėjo mokytis Centrinėje partijos mokykloje. Dzintao pastebėtas daugelio svarbių to meto partijos asmenų. 2003 m. tapo šalies prezidentu.
Hu 1988 m. buvo paskirtas Tibeto vadovu, kur buvo atsakingas už griežtus politinius veiksmus 1989 m. pr. Įtariama, kad yra susijęs su netikėta Pančen Lamos mirtimi tais metais. Hu padėtis Tibete patraukė Centrinės Pekino Vyriausybės dėmesį ir šis netrukus buvo paaukštintas.
Blaind Riveris
Svarbus urano rūdos gavybos centras. Uranas kasamas nuo 1955 m., XX a. antroje pusėje buvo 270 tūkst. tonų žaliavų (0,12 % koncentracijos). Kasybą vykdo bendrovė „Cameco“. Svarbiausi telkiniai – Agniu Leikas, Eliot Leikas. Taip pat verčiamasi miškų kirtimu, žvejyba, turizmu.
Istorija
Blaind Riveris susikūrė XIX a. kaip kailių prekybos centras prie svarbaus kelio. Vėliau suklestėjo medienos pramonė, taip pat pradėtas kasti varis. Tačiau po gaisro 1948 m. medienos pramonė žlugo. Nuo XX a. vid. tapo urano gavybos centru.
Mikalavas (Ignalina)
Mikalavas – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Naujojo Daugėliškio, prie kelio. Stovi sentikių cerkvė. Pro kaimą teka Virėkštos upelis, piečiau telkšo Mikalavo ežeras. Atsišakoja keliai į Senąjį Daugėliškį, Bernotus.
Mikalavo kapinės yra gretimame Pajurgiškės kaime.
miniatiūra|240px|left|Gatvė Mikalave miniatiūra|240px|left|Mikalavas iš šiaurės vakarų, nuo kapinių
Istorija
XIX a. pradžioje kaime jau buvo sentikių bendruomenė. XX a. pabaigoje jų parapijoje buvo apie 100 tikinčiųjų.
Akliai (reikšmės)
Žodis akliai reiškia:
1993 m. Groningeno atrankinis turnyras (PŠA)
Atrankos turnyras (PŠA) – tai Profesionalių šachmatų asociacijos organizuotos šachmatų varžybos, kuriose atrinkti 7 šachmatininkai į 1994/95 m. Kandidatų mačus (PŠA). Turnyras vyko, Groningene (Nyderlandai) 1993 gruodžio mėn. Turnyre nedalyvavo eilė vedančiųjų pasaulio žaidėjų, tarp jų – FIDE pasaulio čempionas Anatolijus Karpovas.
Turnyras
Turnyre buvo naudojama šveicariškoji sistema. 54 dalyviai 11-ką ratų kovojo dėl 7-ių kelialapių į 1994/95 m. Kandidatų mačus (ŠPA).
Rezultatai
Pirmąsias dvi vietas užėmė M. Adamsas ir V. Anandas – po 7½ taško. 3-7 vietas pasidalijo: G. Kamskis, V. Kramnikas, S. Tiviakovas, B. Gulko ir O. Romanišinas – po 7 taškus. Minėti šachmatininkai pateko į 1994/95 m. Kandidatų mačus (PŠA).
Lentelė
Pastaba. Žalsva spalva pažymėti dalyviai pateko į 1994/95 m. Kandidatų mačus (PŠA).
Mats Hummels
Macas Julianas Humelsas (g. 1988 m. gruodžio 16 d. Bergiš Gladbache) – Vokietijos futbolininkas, gynėjas. Bundeslygos Borussia Dortmund ir Vokietijos rinktinės žaidėjas.
Karjera
Karjerą pradėjo Bayern München jaunimo akademijoje. 2008 m. sausį buvo paskolintas Dortmundo BVB klubui. 2009 m. vasario mėn. pasirašė € 4 milijonų sutartį su Borussia klubu. Nuo 2010 m. žaidžia nacionalinėje rinktinėje, už kurią yra sužaidęs daugiau nei 30 kartų, įskaitant UEFA Euro 2012 m. čempionatą bei 2014 m. FIFA pasaulio futbolo čempionatą.
Tarptautinė karjera
Humelsas buvo pakviestas atstovauti Vokietijos iki 21 m. futbolo rinktinę 2009 m. UEFA iki 21 m. čempionate, kuriame žaidė nedaug. Finale prieš Anglijos vienmečius žaidė iki 83-ios min. Rungtynes rezultatu 4–0 laimėjo vokiečiai.
Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2010 m. gegužės 13 d. Achene, draugiškose rungtynėse prieš Maltos rinktinę. 46-ą min. pakeitė Serdar Tasci. New Tivoli stadione, šeimininkai rungtynes laimėjo 3–0.
Humelsas žaidė pirmose UEFA Euro 2012 m. čempionato rungtynėse prieš Portugaliją. Padėjo rinktinei iškovoti minimalią 1–0 pergalę.
2014 m. FIFA pasaulio futbolo čempionate, birželio 16 d. įmušė antrąjį įvartį, 4–0 rungtynėse prieš Portugalijos rinktinę. Ketvirtfinalyje žaidžiant prieš Prancūziją įmušė vienintelį bei lemiamą įvartį
Nekilnojamojo turto fondas
Nekilnojamojo turto fondai – alternatyva tiesioginėms investicijoms į nekilnojamąjį turtą. Šių fondų valdytojai gali investuoti į nekilnojamojo turto objektus ir į hipotekos obligacijas. Nekilnojamojo turto fondų paskirtis yra tokia pati kaip kad ir investicinių fondų – suteikti smulkiesiems investuotojams priėjimą prie plataus pasirinkimo vertybinių popierių, pasinaudoti kompetetingų fondų valdytojų patirtimi ir investicinio portfelio diversifikacijos teikiama nauda.
Tifonas
Tifonas graikų mitologijoje – Gajos ir Tartaro sūnus, monstras, šimtagalvė baidyklė. Tifonas įvardijamas kaip didžiausias Olimpo dievų priešas. Kai Echidna kartu su Tifonu užpuolė Olimpo kalną, Dzeusas juos nugalėjo. Tifonas Dzeuso buvo įkalintas žemės gelmėse po Etnos kalnu arba Tartare. Audros, ugnikalnių išsiveržimai ir žemės drebėjimai esą supančioto Tifono judesių rezultatas.
Vaikai
Tifono ir Echidnos palikuonys:
Kitose religijose
Vėlesniuose laikuose helenistiniai rašytojai Tifoną identifikuoja su egiptiečių Setu, krikščionybės mokslininkai – su archangelu Sandalfonu.
Pašto kodas
Pašto kodas – raidžių ir skaičių grupė, suteikiama pašto adresui ar gretimų adresų grupei, palengvinanti pašto siuntų paskirstymą.
Kiti pavadinimai
SSRS buvo vadinami „pašto indeksas“. Kai kuriose šalyse angliškai vadinama „postal code“, „post code“, „postcode“, „ZIP code (Zone Improvement Plan)“.
Istorija
Pirmąją pašto kodų sistemą įdiegė Vokietija 1941 m. 1959 m. jos pavyzdžiu pasekė Jungtinė Karalystė, 1963 m. JAV.
Lietuvoje pašto kodai pradėti taikyti 1967 m., kai juos įvedė SSRS. Ši sistema nedavė naudos, kol nebuvo automatizuotas pašto siuntų skirstymas. SSRS vadinami pašto indeksai buvo sudaryti iš 6 skaitmenų ir buvo suteikiami pašto skyriams bei kai kurioms įmonėms. Kodo struktūra buvo XXXYYY, kur XXX – miesto kodas, YYY – pašto skyrius. YYY vietoje „000“ reiškė to miesto centrinį paštą. Didžiausiems miestams buvo suteikta po kelis XXX kodus. Vilniaus centrinis paštas: 232000, Kauno centrinis paštas: 233000. Lietuvai atgavus nepriklausomybę buvo atmesti pirmieji du skaitmenys paliekant keturženklius kodus. Rusijoje išliko senieji SSRS kodai.
2005 m. vasario mėn. 117 valstybių, Tarptautinės pašto sąjungos narių, sutarė įvesti vieningą pašto kodų sistemą, pagal kurią savo kodą turi ne tik valstybė, miestas ir jo rajonas, kaip anksčiau, bet ir gatvė, ir net konkretus namas.
Stambieji pašto klientai, kaip teismai, ministerijos, didžiosios įmonės, turi atskirą pašto kodą.
Šiuolaikinis tarptautinis pašto kodas
Pašto kodas susideda iš valstybės dviejų raidžių prefikso pagal ISO 3166-1 ir skaitmeninio indekso, reiškiančio mažesnius rūšiavimo lygmenis.
Šiuolaikiniai Lietuvos pašto kodai
thumb|250px|Lietuvos pašto kodai 2010 m. Yra keturios pašto kodų grupės:
Pašto kodas susideda iš Lietuvos kodo LT ir nuo jo brūkšneliu atskirtų penkių skaitmenų.
Užsieniečių registracijos centras
miniatiūra|250px|Iki rekonstrukcijų (2016)
Užsieniečių registracijos centras – nelegaliai Lietuvos sieną kirtusių imigrantų apgyvendinimo vieta.
Istorija
1997 m. centras įkurtas Pabradėje, prie kelio, Pasienio policijos departamento prie VRM Greito reagavimo bataliono dislokacijos vietoje. kaip Užsieniečių registracijos centras prie VRM. Vėliau buvo pavaldus Policijos departamentui prie VRM. 2000 m. centras tapo pavaldus Pasienio policijos departamentui prie VRM. 2016 m. centras prijungtas prie VSAT.
2017–2019 m. centro pastatai rekonstruoti. 2021 m. atlikta papildoma rekonstrukcija.
Morkeliūnas
Morkeliūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Morkeliūnienė (ištekėjusi moteris) ir Morkeliūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kūtymai
Kūtymai  – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Jucaičių, prie rajoninio kelio, kairiajame Ilgočio krante. Šilalės Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurinės mokyklos Kūtymų pradinio ugdymo skyrius ir Kūtymų biblioteka yra Jucaičiuose.
Istorija
Kaime apie 1980 m. dar buvo išlikusi XIX a. sodyba.
Vesprėmas (medė)
Vesprėmas  – medė Vengrijos vakaruose. Įeina į Vidurio Uždunojės regioną. Administracinis centras – Vesprėmas.
Geografija
Vesprėmo medėje iškilusi Bakonio aukštuma. Pietinė teritorijos riba driekiasi Balatono ežero krantu. Vakariniu pakraščiu teka Marcalo upė.
thumb|left|240px|Balatono pakrantė
Translokacija
Translokacija (genetikoje) vadinama struktūrinių chromosomos anomalijų (mutacijų) grupė, kuomet dėl chromosomoje įvykusių dvigrandžių DNR trūkių, chromosomų segmentai pasikeičia vietomis (iš vienos homologinės arba nehomologinės chromosomos segmentas persikelia į kitą chromosomą, šiems apsikeičiant vietomis).
Klasifikacija
thumb|4 ir 20 chromosomų atkarpų translokacija.
Žymėjimas
Tarptautinė Žmogaus citogenetikos nomenklatūra (ISCN) numato sutartinį translokacijų tarp chromosomų žymėjimą. Bendra žymėjimo schema: t(A;B)(p1;q2) reiškia, kad žymima translokacija tarp chromosomos A ir chromosomos B. Informacija antruose skliaustuose (jei nurodyta), reiškia tikslią translokacijoje dalyvavusių segmentų vietą - numerį, o p nurodo trumpąjį chromosomos petį, q - ilgąjį.
Klinikinė svarba
Translokacijos gali būti perduodamos iš kartos į kartą. Joms įvykus gali būti pažeisti chromosomų trūkio vietose esantys svarbūs genai ir pasireikšti fizinės ar psichinės raidos anomalijos. Nesubalansuoti chromosominiai persitvarkymai yra pagrindinė protinio atsilikimo, pasikartojančių persileidimų, įvairių raidos anomalijų priežastis. Translokacijų nustatymas yra svarbus šeimose, norinčioms susilaukti palikuonių. Bent vienam sutuoktiniui nustačius translokaciją, šeimai genetinio konsultavimo metu pateikiama galimų persileidimų ir galimų raidos anomalijų rizika, šeimai pageidaujant gali būti atliekama prenatalinė diagnostika.
Dauguma tranlokacijų lemia 5-10 % tikimybę, kad gims vaikas sergantis chromosomine patologija. Taip pat gali būti ir <1 % arba >20 % rizika.
TSV Alemannia Aachen
Acheno „Alemannia“ – Vokietijos futbolo klubas iš Acheno.
Miasas (upė)
Miasas  – upė Rusijoje; Isetės (Irtyšiaus baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Baškortostane, Pietų Uralo kalnuose, Nuralo kalnagūbryje. Pradžioje teka į šiaurę Uralo kalnų rytine pašlaite, vėliau pasuka į rytus ir teka Čeliabinsko sritimi. Kurgano srityje patenka į Vakarų Sibiro lygumą. Įteka į Isetę netoli Julduso gyvenvietės.
Didžiausi intakai: Altjanas, Didysis Kialimas, Biškulis, Ziunzelga. Aukštupyje ant Miaso įrengta keletas užtvankų. Prie upės įsikūrę Miaso ir Čeliabinsko miestai.
Šaltiniai
thumb|left|400px|Miasas Čeliabinske
Vališkiai (Tauragė)
Vališkiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Tauragės, kairiajame Šešuvies krante.
Sanremo ralis
Sanremo ralis  – automobilių ralio varžybos vykstančios Sanreme, Italijoje. Šis ralis nuo 1973 iki 2003 metų, išskyrus 1995 m., buvo įtrauktas į FIA Pasaulio ralio čempionato kelendorių. Dabar šis ralis patenka į Tarpžemyninio ralio iššūkį (IRC) ir Italijos ralio čempionatą.
Istorija
thumb|1978 m. Sanremo ralio laimėtojo [[Markku Alén|Marku Aleno Lancia Stratos HF.]] Pirmasis Rallye Internazionale di Sanremo buvo surengtas 1928 m. Ralio pavadinime prancūziškas žodis „rallye“, itališkai rašomas „rally“, buvo paimtas iš Monte Karlo ralio (Rallye Automobile Monte Carlo) pavadinimo. Po kito sėkmės susilaukusio ralio 1929 m., varžybos buvo perleistos naujiems organizatoriams, kurie nusprendė surengti lenktynes Sanremo miesto gatvėmis. Pirmosios Circuito Automobilistico Sanremo lenktynės buvo surentos 1937 m., kurias laimėjo Achile Varzi. Sanremo ralis atgijo tik 1961 m., nauju pavadinimu Rallye dei Fiori (Gėlių ralis) ir kasmet rengiamas iki šių dienų.
Nuo 1970 iki 1972 m. Sanremo ralis pateko į Tarptautinio gamintojų čempionato (IMC) sudėtį. Nuo 1973 iki 2003 metų ralis buvo vienu iš Pasaulio ralio čempionato etapų, išskyrus 1995 m., kai varžybos buvo tik FIA Pasaulio gamintojų čempionato dalimi. 1986 m. ralis tapo diskusijų centru, po to kai stiuardai, trečios dienos pabaigoje, diskvalifikavo Peugeot komandą, už tai, kad buvo naudojami neleistini slenksčių aptakai. Pergalė atiteko Lancia komandai. Peugeot naudojo tą pačią konfigūraciją ir ankstesniuose raliuose, kuriuose patikrą praeidavo be problemų. Peugeot apeliavo nutarimą, bet organizatoriai vistik neleido baigti varžybų. FIA vėliau patvirtino, kad pašalinimas buvo neteisėtas ir kad Peugeot automobiliai atitiko techninius reikalavimus. Buvo nuspręsta anuliuoti visus varžybų rezultatus.
Sanremo trasa yra mišrios dagos (žvyras ir asfaltas), bet nuo 1997 m. trasų danga yra vien tik asfaltinė. Po to kai ralis buvo pašalintas iš Pasaulio ralio čempionato kalendoriaus, jis tapo Italijos ralio čempionato dalimi. Nuo 2006 m. jis taip pat patenka į Tarpžemyninio ralio iššūkio sudėtį.
Kroatijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Kroatijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Iškirptė
thumb|right|200px|Iškirptė
Iškirptė – tikslingai sukurta moters drabužio, skirto uždengti kūnui aukščiau juosmens, anga nugaros (décolletage) arba priekinėje (décolleté) kūno pusėje. Dažniausiai būna suknelėje, bet gali būti ir palaidinėje, net megztinyje. Kasdienybėje, profesinėje aplinkoje dėvima viršutinė apranga su didele iškirpte gali būti laikoma nepriderančiu elgesiu.
Iškirptė, apnuoginanti moters kūno vietas, kurios paprastai būna uždengtos (viršutinė krūtinės dalis, tarpumentis, nugara, strėnos ar bamba), neretai turi sensasinį arba provokacinį pobūdį, gali turėti gundymo motyvų, pabrėžia moters seksualumą, erotiškumą. Priklausomai nuo iškirptės dydžio ir vietos, moteris gali pabrėžti tam tikras savo kūno vietas, siekti atkreipti į save dėmesį. Galima pastebėti, kad juo labiau moteris apsinuogina, tuo labiau ji linkusi pabrėžti savo seksualumą. Šį įspūdį dar labiau sustiprina pusiau permatomi drabužiai, taip pat glaudžiai prie kūno priglundantys drabužiai (pro kuriuos net gali kyšoti krūtų speneliai).
Apsakymas
Nacionalinėse literatūrose apsakymas vadinamas savais terminais (vokiškai – die Kurzgeschichte, angliškai – short story, prancūziškai – récit, rusiškai – rasskaz, lenkiškai – opowiadanie), bet dažniausiai tapatinamas su novele.
Sąvoką apsakymas mini Konstantinas Sirvydas pirmajame lietuvių kalbos žodyne (XVII a. pr.) greta apysakos bet kokiam sakytiniam pasakojimui įvardinti.
Lietuvių literatūroje apsakymą, kaip žanro užuomazgą, galima atrasti XIX a. vidurio didaktinėje prozoje (Antanas Tatarė, Motiejus Valančius), Lauryno Ivinskio kalendoriuose, Simono Daukanto istoriniuose veikaluose (prozos intarpų pavidalu).
Akstiną apsakymui išpopuliarėti davė nacionalinio judėjimo banga ir periodinės spaudos išplitimas, o žanrinės kategorijos prasmę jis ėmė įgyti XIX–XX a. sandūroje, kai savo kūrinius paskelbė Antanas Kriščiukaitis-Aišbė, Vincas Pietaris, Žemaitė, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Lazdynų Pelėda ir kt.
Pirmųjų lietuvių literatūros teorijų autoriai apsakymą apibūdina kaip „pasakojamąjį veikalą mažo tūrio“, atspindintį vieną epizodą iš veikėjo gyvenimo (Kazys Bizauskas, 1922) arba pripažįsta tik novelę (Juozas Ambrazevičius, 1930).
Apsakymas būdingas jaunoms literatūroms, susijusioms su agrarine krašto sankloda, kur nepaprastus atsitikimus nurungia rami kasdieniškos buities slinktis ir žemdirbio, paklūstančio gamtos kalendoriui, uždaras būties ciklas (Vinco Krėvės „Šiaudinėj pastogėj“). Pagrindinis kasdienybės įvykis šeimoje – vestuvės – lėtai veda į numanomą atomazgą (moters nusivylimą) Žemaitės cikle Laimė nutekėjimo.
Personažo išgyvenimu pagrįsto apsakymo tradiciją pradėjo Jonas Biliūnas, Šatrijos Ragana, Ignas Šeinius, Ona Pleirytė-Puidienė (pasakojimo ritmas neskubus, prisodrintas intymių pastebėjimų, niuansuotų emocijų).
Dinamiškumo stoka, silpnai išrutuliota fabula ir aprašomojo informacinio elemento perteklius skiria apsakymą nuo kompaktiškos novelės (takoskyra tarp jų išryškėja XX a. 4-ajame dešimtmetyje, pasirodžius Juozo Grušo, Petro Cvirkos, Antano Vaičiulaičio novelių rinkiniams).
Lietuvių apsakymui būdinga autorinė pasakojimo laisvė (eskiziškumas, lyrinis pradas, išplėstas aprašymas, etnografinės ir buities detalės, veikėjo būsenų detalizavimas), todėl jo sąranga padrikesnė už novelės, o kompozicijos ekstensyvumas artina jį prie apysakos (Žemaitės „Petras Kurmelis“, Antano Vienuolio „Paskenduolė“, Ramūno Klimo „Kiečius, mėnulio šviesa ir portveinas už rublį dvi“).
Tikroviškumo iliuzija bei natūralūs daiktų ir reiškinių pavidalai – realistinės prigimties apsakymo bruožai tipiškiausi lietuvių mažajai epikai (Marius Katiliškis, Kazys Barėnas, Algirdas Pocius, Romualdas Kašauskas, Rimantas Šavelis). Apsakymas lyg kopijuoja tikrovišką gyvenimo fragmentą, kruopščiai atkuria materijos faktūrą, brėžia žmogaus likimo tarpsnį, panaudoja kalbos įvairialypiškumą. Autentiška žemaitiškos šnekos polifonija skamba Eugenijaus Ignatavičiaus „Chrizantemų autobuse“, kuriame tarsi visa Lietuva traukia į kapines aplankyti beprasmiškai mirusių nuo sovietmečio „progreso“. Jurgis Kunčinas laisvai manipuliuoja bohemos ir visuomenės atskalūnų slengo ištekliais. Žanrui būdingą epikos branduolį šiandien mėginama praturtinti efektinga simbolika, įvairesniais pasakojimo būdais. Stalino barbarybės metafora – nukirsta tremtinio rankos plaštaka – plaukia taigos upe kaip beviltiškumo signalas (Ričardo Gavelio „Berankis“). Atsiranda naujas pasakojimo energijos šaltinis – herojaus sąmonės įtampa, kuri sutraukia laikus ir įvykius į sūkuriuojantį verpetą (Sauliaus Šaltenio „Lich!“).
Lietuvių prozai modernėjant, mažėja pasakojimo anarchijos ir disproporcijų. Konstruktyvumas, psichologizmas arba sąlygiški, fantastiniai vaizdai artina apsakymą prie novelės formos.
Naujosios Vilnios šv. Kazimiero bažnyčia
'''Naujosios Vilnios šv. Kazimiero bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vilniaus rytinėje dalyje, Naujojoje Vilnioje. Mišios vyksta lenkų ir lietuvių kalbomis.
Istorija
thumb|left|Bendras vaizdas
Rokantiškėse (manoma, kad Vilnios kairiajame krante, prie pilies) iki 1542 m. pastatyta bažnyčia. 1588 m. jai paskirti 9 kaimai. 1621 m. bažnyčios valdos paimtos, liturginiai reikmenys perduoti Vilniaus Antakalnio bažnyčiai.
left|thumb|Tolumoje Naujosios Vilnios šv. Kazimiero bažnyčia, vaizdas iš Pergalės gatvės nuo kalno
1903 m. į Naujosios Vilnios psichoneurologinės ligoninės koplyčią paskirtas kunigas. Į čia vykstančias pamaldas galėjo ateiti apylinkių gyventojai. Vilniaus generalgubernatorius 1906 m. leido statyti bažnyčią ir laikinai laikyti pamaldas klebonijoje. Inžinierius A. Filipovičius-Dubovikas suprojektavo mūrinę bažnyčią. 1909 m. projektas koreguotas – atsisakyta dalies išorės puošybos.
1908–1911 m. pastatyta dabartinė bažnyčia (statybą prižiūrėjo technikas Severinas Govaltas, o nuo 1909 m. – inžinierius Kazimieras Dobošinskas). Po Antrojo pasaulinio karo klebonas Kazimieras Valeikis bažnyčią suremontavo.
Architektūra
thumb|200 px|left| Trėmimų aukoms skirtas kryžius
Bažnyčia istoristinė, kryžminio plano, vienabokštė, su trisiene apside. Vidus trijų navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Akloji
Akloji – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Rudaminos.
Sebastián Coates
Sebastianas Koatesas Nionas (g. 1990 m. spalio 7 d.) – Urugvajaus futbolininkas, nacionalinės rinktinės gynėjas.
Nacional
Būdamas 11 metų, Coates pradėjo žaisti Club Nacional. Žaidė visuose amžiaus grupėse, kaip kapitonas. Aštuoniolikos metų, 2009 m. pasirašė sutartį su pagrindine komandą. Debiutavo prieš Bella Vista. El País laikraščio buvo pripažintas varžybų žaidėju.
Liverpool
2011 m. rugpjūčio 30 d. buvo paskelbta, kad Coates tapo Liverulio klubo žaidėju, ir kad vilkės 16 numerį, kuris prieš tai priklausė Sotirios Kyrgiakos persikėlusiam į Wolfsburg klubą.
Klube debiutavo rugsėjo 18 d. prieš Tottenham Hotspur, pakeitus traumuota Daniel Agger. Startinėje sudėtyje debiutavo rugsėjo 21 d. Brighton & Hove Albion lygos taurėje, kurias Liverpulio klubas laimėjo 2-1. Pirmą įvartį pelnė lapkričio 22 d. rezervinėje komandoje prieš Sunderland.
Tarptautinė karjera
Rinktinėje debiutavo 2011 m. Copa América prieš Čilę. Turnyre laimėjo geriausio jaunojo žaidėjo titulą.
Laborai
Laborai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 8 km nuo Linkuvos.
Filip Vujanović
Filip Vujanović (g. 1954 m. rugsėjo 1 d., Belgrade) – Jugoslavijos politikas, nuo 2003 m. einantis Juodkalnijos Prezidento pareigas.
Ansis Cyrulis
Ansis Cyrulis (, 1883 m. vasario 25 d. Majuoriai, Jūrmala – 1942 m. rugsėjo 15 d. Ryga) – latvių moderno ir art deco tapytojas, grafikas, taikomosios dailės kūrėjas, Latvijos vėliavos autorius.
Biografija
Dailės mokėsi 1903–1906 m. privačiai Rygoje, 1906–1907 m. A. Štiglico techninio piešimo mokykloje Sankt Peterburge, 1908–1914 m., su pertraukomis – Juliano akademijoje ir Dailės mokykloje Paryžiuje.
Kūryba
Ankstyvuosiuose kūriniuose ryški vokiečių dailės įtaka, vėliau plėtojo latvių tautodailės tradiciją, transformuotą pagal moderno ir art deco stilistiką. Nutapė freskų (Technikos mokykloje ir Prekybos banke Jūrmaloje, abu 1922 m.), paveikslų („Daina“ 1927 m., „Vestuvės“ 1930 m., „Trys Laimos“ 1936 m.). Sukūrė grafikos kompozicijų (darbininkų A. Kronvaldo, E. Veidenbaumo, J. Asaro portretai, antras dešimtmetis), vitražų („Amatininkystė“, „Prekyba“ 1937 m., Baltijos šalių paviljonui Paryžiaus pasaulinėje parodoje), rištinių kilimų, gobelenų („Latvė“ 1937 m.), porceliano dirbinių, baldų projektų. Kūriniai dekoratyvios kompozicijos, stilizuotų kampuotų linijų, ornamentuoti tautodailės motyvais. Nuo 1905 m. dalyvavo parodose.
Rytis Tilvytis
Rytis Tilvytis (g. 1933 m. lapkričio 3 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, satyrikas.
Biografija
1952 m. baigė Vilniaus A. Vienuolio berniukų gimnaziją. 1957 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.
Nuo 1956 m. žurnalo „Šluota“ literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1990 m. – vyriausias redaktorius. Humoro ir satyros kūrinius spausdino žurnale, vėliau laikraštyje „Šluota“, kituose šalies periodiniuose leidiniuose, knygose, rinkiniuose.
Bordžijų giminė
Bordžijos garsėjo kaip korumpuoti politikai ir dosnūs menų rėmėjai. Šiais laikais giminė labiausiai žinoma dėl savo korumpuoto ir žiauraus valdymo. Ypatingai Aleksandro VI laikais, jie buvo kaltinami daugybe nusikaltimų, įskaitant vagystėmis, politinių oponentų žmogžudystėmis (ypač nuodijimais), prievartavimais, orgijų organizavimais, incestu, simonija, santuokine neištikimybe ir kitais. Kovodami dėl galios ir įtakos, Bordžijos tapo kitų įtakingų to laikmečio šeimų priešais, visų pirma Medičių ir Sforcų. Tikėtina, kad dauguma jiems priskirtų nusikaltimų tebuvo priešų skleista propaganda.
Mėlynųjų kalnų nacionalinis parkas
Mėlynųjų kalnų nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija pietryčių Australijoje, Naujajame Pietų Velse, 80 km į vakarus nuo Sidnėjaus, apima dalį Mėlynųjų kalnų (Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio dalis). Užima 2689 km² plotą, įsteigtas 1959 m.
Zala (medė)
Zala  – medė Vengrijos pietvakariuose, Kroatijos ir Slovėnijos pasienyje. Įeina į Vakarų Uždunojės regioną. Administracinis centras – Zalaegersegas.
Mėlynųjų kalnų nacionalinis parkas
Parke saugomas smiltaininis plokščiakalnis, iškylantis iki 1215 m (Verongo k.), bei gilūs vaizdingi kanjonai, kuriuos sudaro Groso, Volangambės, Kokso, Volondilio, Nepeano upės. Yra krioklių (Ventvorto, Braidal Veilo), stūkso žymios Trijų Seserų uolos. Žydrųjų kalnų nacionaliniame parke plyti tropiniai miškai, kuriuose gyvena ančiasnapiai, echidnos, kengūros, dingai, koalos, tropiniai paukščiai.
Zala (medė)
Geografija
Vyrauja kalvotas reljefas. Rytuose siekia Balatono ežero pakraštį. Pagrindinės upės – Mura ir Zala.
thumb|left|240px|Gočėjaus etnografinis kaimas
Mėlynųjų kalnų nacionalinis parkas
Mėlynųjų kalnų nacionalinis parkas kartu su keletu aplinkinių parkų nuo 2000 m. yra UNESCO pasaulio paveldo objektas.
Paraná Clube
Paraná Clube – Brazilijos futbolo klubas, 1989 metais įkurtas Kuritiboje.
Lubnas (Liublino vaivadija)
Lubnas  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablono valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Jablono, apie 15 km į šiaurės rytus nuo Parčevo ir apie 62 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Katišiai
Katišiai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, netoli Trakų. Šalia telkšo Katišiaus ežeras.
Svecis
Svecis  – miestas šiaurės Lenkijoje. Nuo 1999 m. priklauso Kujavijos Pamario vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Bydgoščiaus vaivadijoje. Svecio apskrities administracinis centras. 26 574 gyventojai (2011 m. duomenys).
Įsikūręs prie Vyslos, netoli Vdos upės žiočių. Nutolęs 40 km į šiaurės rytus nuo Bydgoščiaus, 105 km į pietus nuo Gdansko ir 190 km į pietvakarius nuo Karaliaučiaus.
Sietlo SuperSonics
Sietlo „SuperSonics“ – buvusi NBA Vakarų konferencijos, Šiaurės vakarų pogrupio krepšinio komanda iš Vašingtono, Sietlo.
Istorija
1966 m. grupelė investuotojų įtikino NBA vadovybę įkurti komandą Sietlo mieste.
Persikėlimas į Oklahoma Sitį
Morkus (reikšmės)
Morkus − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Morkienė (ištekėjusi moteris) ir Morkutė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Stegozaurai
Stegozaurai (Stegosauridae) – paukščiadubeniams dinozaurams priklausantys ropliai. Tai buvo augalėdžiai dinozaurai, turėję mažą galvą, didelį kūną, sunkią uodegą su ilgais, aštriais dygliais. Didžioji dalis stegozaurų gyveno juros laikotarpiu.
Plokščių paskirtis
Svarbiausi šių dinozaurų požymiai – didelių trikampių plokščių eilės ant nugaros. Kiekvienos rūšies individų plokščių ir dyglių išsidėstymas buvo skirtingas. Dėl jų paskirties esama skirtingų nuomonių. Populiariausioji teigia, kad jos padėdavo reguliuoti kūno temperatūrą. Plokštes galėjo dengti oda su gausiomis kraujagyslėmis. Stegozaurui pasisukus į saulę, plokštėmis pratekantis kraujas sušildavo. Gyvūnui nusisukus nuo saulės, plokštės atvėsdavo ir kūnas taip pat.
Kita, mažiau paplitusi nuomonė teigia, kad kaulinės plokštės buvo naudojamos atpažinti į save panašius dinozaurus ir privilioti partnerius.
Rūšys
Šeimai priklausančios gentys yra 5:
Miasas
Miasas reiškia šiuos objektus Rusijoje:
Tuvalu transportas
Dažniausiai Tuvalu salos keliai yra mažų atstumų. Fanafutis turi 19,5 km koralų paveiktų kelių, kuriais važiuoja keliolika salos mašinų.
Tuvalu jūrų transportas
Fanafutis ir Nukufetau yra vieninteliai jūrų uostai, kurie naudojami krovininiams laivams, kurie priima koprą. Visos salos yra aptarnaujamos vienintelio kelto.
Laičiai (Ukmergė)
Laičiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Ukmergės. Seniūnaitijos centras. Yra Senamiesčio mokyklos pagrindinio ugdymo skyrius, biblioteka.
Tuvalu transportas
Oro transportas
Tuvalu turi vieną oro uostą su žolės ruožu.
Aklušė
Aklušė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Laičių. Yra sentikių kapinės.
Istorija
1765 m. Balninkų seniūnijos kaimas, 8 ūkiai.
Kobrynas
Kòbrynas (arba Kòbrinas,, ) – miestas pietvakarių Baltarusijoje, 52 km į šiaurės rytus nuo Bresto, prie Muchaveco upės ir Bugo-Dniepro kanalo. Rajono centras, svarbus transporto mazgas. Keliai į Brestą, Gomelį, Maloritą, Babruiską.
Istorija
thumb|left|Turgaus aikštė 1900 m.
Kobrynas yra vienas seniausių Baltarusijos miestų, rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1287 m. Iki XIII a. priklausė Volynės Vladimiro kunigaikštystei. Nuo XIV a. pirmos pusės priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIV a. čia pastatyta medinė pilis. Žinoma, kad bent nuo 1366 m. miestą valdė Lietuvos didysis kunigaikštis Algirdas, jam mirus sūnus Teodoras, po jo šio sūnus Romanas. 1404 m. Romanas iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto gavo privilegiją valdyti Kobryną ir gretimas žemes, ši privilegija laikoma Kobryno kunigaikštystės, gyvavusios iki 1519 m. įkūrimo data, o Romanas – kunigaikščių Kobrinskių giminės pradininku. Kobrynas buvo šios kunigaikštystės, nuo 1519 m. valstybinės Kobryno seniūnijos, 1520–1566 m. Kobryno apskrities (pavieto) centras. Nuo 1532 m. Kobryno seniūnija dažnai buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos valdovų žmonų (Bonos Sforcos, Onos Jogailaitės, Konstancijos Austrės) valda. Iš Kobryno seniūnijos 1588 m. įkurta Kobryno ekonomija, gyvavusi iki 1795 m., (nuo XVIII a. pradžios Brastos-Kobryno ekonomija), Kobrynas – jos centras, vėliau – vienas centrų.
thumb|left|Muchaveco upė carinės Rusijos laikais
1589 m. Kobrynui suteiktos Magdeburgo teisės ir herbas, XVII a. viduryje turėjo apie 500 pastatų. Miestą per XVII a. vidurio karus nuniokojo Rusijos kariuomenė, jis smuko ir 1766 m. prarado savivaldą. 1791–1940 m. Kobryno apskrities centras. 1794 m. jį užėmė Rusijos imperijos kariuomenės junginys, kuriam vadovavo Aleksandras Suvorovas, jį Rusijos imperijos valdžia vėliau apdovanojo didžiuliu buvusios ekonomijos padaliniu – Kobryno raktu. 1795 m. Kobrynui suteiktos miesto teisės. Per 1812 m. Prancūzijos-Rusijos karą 1812 m. liepos mėn. tarp Prancūzijos Didžiosios armijos Saksų korpuso rinktinės ir Rusijos 3-osios armijos junginių įvyko Kobryno mūšis – pirmasis per tą karą sėkmingas rusams. XIX a. ketvirtame dešimtmetyje dėl Dniepro-Bugo kanalo rekonstrukcijos ir kitų darbų Kobryno plėtra ėmė spartėti. 1882 m. pro Kobryną nutiesta Polesės geležinkelio linija. XIX a. miestas buvo Gardino gubernijos Kobryno apskrities centras. 1897 m. mieste veikė apie 30 smulkių įmonių su 157 darbininkais.
1921–1939 m. Kobrynas priklausė Lenkijai, nuo 1939 m. – Baltarusijos TSR. 1933 m. spalio 1 d. dalis miestui perduota dalis Kobryno valsčiaus teritorijos. Per nacių okupaciją prie Kobryno nužudyta apie 6900 žmonių, daugiausia žydų.
Morkūnienė
Morkūnienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Morkūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Katkai (Panevėžys)
Katkai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skaistgirių.
Laringitas
Laringitas ( 'gerklos') – aštrus gerklų gleivinės, kurioje yra balso stygos, uždegimas. Būna ūminis ir lėtinis. Laringito priežastys gali būti įvairios - virusai ar bakterijos, įvairūs alergenai, balso stygų nuovargis, jų pertempimas, rūkymas. Pagrindiniai simptomai yra viršutinių kvėpavimo takų infekcijos požymiai – karščiavimas, kosulys, sloga. būdingi balso sutrikimai arba lojantis balsas. Taip pat gali būti rijimo sutrikimų, kvėpavimo sutrikimų, skausminga ryklė, jos paraudimas, bendras nuovargis ir silpnumas. Balso sutrikimas paprastai trunka 7 – 10 dienų.
Pietų Afrikos smiltpelės
Pietų Afrikos smiltpelės (Gerbillurus) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis.
Paplitusios Pietų Afrikos dykumose ir pusdykumėse. Gentyje yra 4 rūšys:
Laringitas
Kartais būna sunkūs priepuoliai: ligonis naktį ilgai kosti, dūsta, veidas pamėlynuoja.
Irano Azerbaidžanas
Irano Azerbaidžanas (,, Āzarbāijān-e Irān), dar vadinamas Pietiniu Azerbaidžanu – istorinis regionas dabartinio Irano šiaurės vakarų dalyje, esantis į pietus nuo Arakso upės. Už jos, šiaurėje, yra geografiškai ir istoriškai daug sudėtingesnis šiaurės, arba Kaukazo, Azerbaidžanas. Rytuose regioną supo Gilanas, vakaruose – Kurdistanas.
Gamta
Visas Irano Azerbaidžanas, skirtingai nuo šiaurinio, pasižymi kalnuotu klimatu. Rytuose nuo Kaspijos jūros jį atskiria Talyšo kalnai. Vakaruose yra didžiulis Urmijos ežeras. Regionas garsėja gamtos grožiu.
Istorija
I tūkst. pr. m. e. pradžioje susiformavo pirmoji regione valstybė – Mana, kuri VIII a. pr. m. e. kovojo su gretima Asirijos imperija ir Urartija. Nuo VII a. pr. m. e. Medijos imperija nukariavo Maną, ir regionas tapo Medijos dalimi. Vėliau jį valdė Achemenidai, Aleksandras Makedonietis, Seleukidai. Kaip atskiras regionas Pietinis Azerbaidžanas formavosi jau paskutiniaisiais amžiais pr. m. e., kuomet čia klestėjo helenistinė Atropatena. Būtent nuo jos pavadinimo iki VII a. išsikristalizavo pavadinimas „Azerbaidžanas“. Jį vėliau pritaikė ir į šiaurę nuo Arakso esančiam regionui apibūdinti, o ten XX a. susikūrė Azerbaidžano valstybė.
VII a. regionas pateko į Kalifato sudėtį, čia pradėtas platinti Islamas. IX a. prasidėjus Irano tarpuvaldžiui, Kalifatas suiro, ir visą Azerbaidžaną užvaldė emyrai Sadžidai. Vėliau juos pakeitė Salaridai, Ravadidai.
XI a. regionas užkariautas Seldžiukų. Jų sultonatui suirus, įsitvirtino vietinė Azerbaidžano dinastija Eldegizidai, suvieniję visą Azerbaidžano regioną ir laikinai kontroliavę ir teritorijas į rytus nuo Pietinio Azerbaidžano. Jų valstybę XIII a. sunaikino Mongolų imperija, čia įkūrusi Ilchanatą. Šiam yrant, regione XIV a. trumpai valdė Čobanidai, tačiau vėliau įsigalėjo Timūridai.
Nuo XV a. vidurio azerbaidžaniečiai vaidino lemiamą vaidmenį Persijos istorijoje. 1447 m., po timūrido Šachrucho mirties, iš Azerbaidžano kilę tiurkai, vadovaujami Džahan Šacho, sukūrė trumpalaikę Kara Kojunlu federaciją, kuri valdė taip pat Armėniją, Kurdistaną. 1466 m. Kara Kojunlu pajėgos susidūrė su kitomis tiurkų pajėgomis Ak Kojunlu vakaruose. Šie sunaikino Kara Kojunlu ir sukūrė dar didesnę imperiją, užvaldydami ir Vakarų Iraną.
XV–XVI a. sandūroje regione iškilo nauja jėga: sufijai, kurie siekė skleisti savo tikėjimą. Jie paėmė valdžią Ak Kojunlu valstybėje ir labai greitai ėmė plėsti teritorijas, suvienydami visą Didįjį Iraną. Jų didžiausi priešai buvo Osmanų imperija vakaruose ir Uzbekų chanatas rytuose. Tai buvo Safavidų imperija, viešpatavusi iki XVIII a.
Per XI–XVI a. vyko krašto tiurkizacija. Iki tol vietos gyventojai kalbėjo iranėnų kalboms priklausančiu pehlevi dialektu, susiformavusiu Sasanidų laikotarpyje. Nuo seldžiukų laikų naujai atsikėlę tiurkai ėmė naudotis gausiomis krašte ganyklomis, ir jų vis gausėjo, nors miestuose dauguma gyventojų iki XVII a. dar kalbėjo šia kalba. Tačiau kraštas galutinai tiurkizuotas.
XVIII a. visame Azerbaidžano regione susiformavo daug smulkių chanatų, sukoncentruotų aplink didžiausius miestus. Irano teritorijoje buvo Chojaus chanatas, Tebrizo chanatas, Ardebilio chanatas ir kt.
XIX a. pradžioje vykstant Rusijos-Persijos karui, istorinis Azerbaidžanas padalintas į dvi dalis, ir visas Pietinis Azerbaidžanas atsidūrė Irano valdžioje. Nuo tada jis ir vadinamas Irano Azerbaidžanu (šiaurinė Azerbaidžano dalis, kur susikūrė Azerbaidžano valstybė, pavadinta Kaukazo Azerbaidžanu). Rusija neatsisakė pretenzijų kontroliuoti visą istorinį Azerbaidžaną, dėl to įsiveržė į jį 1909, 1912–1914, 1915–1918, 1920–1921 ir 1941 metais, konkuruodama su Turkija, kuri regioną kontroliavo 1914–1915 ir 1918–1919 m.
Kultūra
XX a. regionas yra integruotas į Irano gyvenimą, nepaisant tam tikrų azerbaidžaniečių nacionalistinių judėjimų. Iš regiono kilę daug svarbių Irano politinių ir kultūros veikėjų, įskaitant Ali Chamenei, dab. šalies vadovą.
Moroza
Moroza − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Morozienė (ištekėjusi moteris) ir Morozaitė (mergautinė pavardė).
Miasas (miestas)
Miasas – miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, 96 km į pietvakarius nuo Čeliabinsko, prie Miaso upės, Ilmenio kalnų papėdėje.
Metalurgijos, mineralų ir metalo apdirbimo, maisto, medienos, farmacijos, baldų, statybinių medžiagų pramonė. Netoliese išgaunamas auksas. Šalia stūksančiuose Ilmenio kalnuose įsteigtas mineralogijos draustinis, kuriame randama įvairių brangakmenių.
Istorija
Miasas įkurtas 1773 m. ir vystėsi kaip mineralinių iškasenų gavybos ir apdirbimo centras. 1926 m. suteiktas miesto statusas.
Planema
Planema – stambios planetos dydžio kūnas, susiformavęs ne kaip planeta (iš protoplanetinio disko), o kaip žvaigždė.
Žodis „planema“ yra santrumpų sandūra (planetos masė). Ši sąvoka apima įvairių dydžių objektus, nors dauguma planemų, kurios sukasi aplink žvaigždes paprastai vadinamos planetomis (arba nykštukinėmis planetomis). Šį terminą Tarptautinei astronomų sąjungai 2003 metais pirmą kartą pasiūlė Kalifornijos Berklio universiteto profesorius Gibor Basri. Sąvoka dar nėra plačiai vartojama astronomų tarpe.
Planemos gali turėti savo proplanetinius diskus, iš kurių formuojasi jų palydovai. Manoma, jog tokį diską turėjo ir Jupiteris ir taip susiformavo jo palydovų sistema (Žemės ir Marso palydovai greičiausiai atsirado kitaip). Šiuo metu stebimų planemų masė yra nuo 5 iki 15 Jupiterio masių. Plamemos nuo planetų skiriasi ne dydžiu, o atsiradimo būdu (atsiranda kaip žvaigždės) bei tuo, jog jos nesisuka apie jokią kitą žvaigždę, skrieja pačios sau. Panašiai kaip ir rudosios nykštukės, jaunos planemos gali kurį laiką šviesti, eikvodamos gravitacinio traukimosi energiją.
Nuorodos
Planet
Pašenkai
Pašenkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablono valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į šiaurės rytus nuo Parčevo ir apie 66 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Muchavecas
Muchaveco slėnio plotis vidurupyje 400–500 m, žemupyje 1,5–2 km. Salpa susidariusi iš abiejų pusių, žema, daug kur supelkėjusi. Vaga kanalizuota. Krantai žemi, 0,5–2 m aukščio. Patvinsta kovo mėnesį. Prie Muchaveco įsikūrę Kobryno, Žabinkos ir Bresto miestai.
Laičiai (Skapiškis)
Laičiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Skapiškio, netoli Skapgirio. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, kultūros centras. Pro kaimą praeina kelias.
Neolitas
thumb|220px|Neolito trobelės vidaus rekonstrukcija ([[Čatal Hiujukas)]] thumb|220px|Vidurinio neolito kultūros Europoje (apie 4500 m. pr. m. e.)
Neolitas (graikiškai νέος – naujas, λίθος – akmuo) – naujasis akmens amžius – paskutinė akmens amžiaus dalis. Jis pakeitė tūkstantmečius trukusias senojo akmens amžiaus – paleolito ir viduriniojo – mezolito epochas. Išskirtiniai neolito bruožai buvo keramikos, žemdirbystės ir gyvulininkystės atsiradimas, naujoviškas akmens įrankių apdorojimas (šlifavimas).
Terminas
Kadangi kai kurios Amerikos ir Okeanijos kultūros vystėsi pagal kitus principus, neolitas nėra chronologinis visos žmonijos raidos periodas, o apibūdina vienų ar kitų tautų kultūrinius ypatumus ir tik Senajame pasaulyje. Naujajame pasaulyje neolitą atitinka archajinis laikotarpis.
Po neolito Europoje ir Azijoje prasidėjo chalkolito ir bronzos amžius. Didelėje Afrikos dalyje jis perėjo tiesiogiai į geležies amžių.
Plitimas
Iki neolito pradžios išnyko visos kitos žmonių rūšys, egzistavusios paleolite. Tokiu būdu įsitvirtino vienintelė žmogaus rūšis – kromanjonietis (Homo sapiens sapiens), susiformavo atskiros rasės. Žmogus paplito visose klimato juostose nuo šiaurinės Eurazijos iki pietinės Afrikos.
Neolito pradžia laikomas perėjimas nuo pasisavinamojo ūkio (medžiotojai ir rinkėjai) prie žemdirbystės ir (arba) gyvulininkystės. Istorinės permainos pereinant į neolitą, vadinamos neolito revoliucija (perėjimas nuo pasisavinamojo prie gamybinio ūkio).
Ne visos kultūros perėmė neolito pasiekimus vienu metu. Artimuosiuose Rytuose neolito pradžia laikoma 9500 m. pr. m. e.
Skirtingose gamtinėse sąlygose neolitas reiškėsi skirtingais bruožais. Artimuosiuose Rytuose iš pradžių susiformuodavo sėslios bendruomenės, kurios išvystydavo žemdirbystę, tada pradėdavo gaminti keramiką. Taigi, ikikeraminės neolito kultūros Artimuosiuose Rytuose dar neturėjo molinių indų. Priešingai, Japonijos Dziomono kultūra labai anksti įsisavino keramikos technologiją, bet tik vėliau perėjo prie gamybinio ūkio ir žemdirbystės. Tokias kultūras, kurios turėjo atskirus neolito bruožus (paprastai tik keramiką), tačiau ilgai išlaikė savo ūkio pagrindu rinkimą ir medžioklę, vadinamos subneolitinėmis. Dar kitur (pvz., Eurazijos stepėje) neolitas įtakojo nomadiškų gyvulių augintojų bendruomenių susiformavimą, o atšiauriomis gamtinėmis sąlygomis (pvz., Sibire) – tik medžioklės ir žvejybos įrankių patobulinimą.
Neolitinės kultūros Europoje
Neolito technologijos ir greičiausiai migrantai iš Artimųjų Rytų į Europą plito keliomis bangomis – per Balkanų pusiasalį ir vėliau jūra Viduržemio jūros pakrantėmis iš rytų į vakarus.
Bruožai
Neolito radiniai: kirvukai, rėžtukai, šlifavimo įrankiai. Neolite akmeniniai įrankiai buvo šlifuojami, gręžiami, vystėsi audimas. Miškų zonos neolito kultūrose žvejyba tapo viena iš pagrindinių ūkio dalių. Aktyvi žvejyba leido kaupti tam tikras maisto atsargas, o tai derinant su medžiokle tapo įmanoma vienoje vietoje praleisti visus metus. Perėjimas prie sėsliojo gyvenimo būdo galėjo paveikti ir keramikos atsiradimą. Tuo metu atsirado ir pirmieji miestai, juose gyveno iki 7000 gyventojų (seniausias neolito miestas yra Hasilara, 8000 m. pr. m. e.). Viena žymiausių šio laikotarpio gyvenviečių buvo Jerichonas, pastatytas vienos iš pirmųjų neolitinių kultūrų, išsivysčiusių tiesiogiai iš ankstesnės vietinės mezolito Natufijos kultūros. Kai kurie miestai buvo gerai įtvirtinti, o tai rodo egzistavus organizuotus karus. Ėmė atsirasti profesionalūs kariai. Vyko socialinių sluoksnių formavimasis, darbo pasidalinimas. Galima sakyti, kad neolito epochoje pradėjo formuotis senovės civilizacijos.
Neolito ūkis ir buitis
Neolito gyvenvietės buvo netoli vietų, kurios užtikrino pragyvenimą, t. y. netoli upių, kuriose žvejota ir medžioti paukščiai, netoli laukų, kur augintos kultūros, jei gentys jau vertėsi žemdirbyste. Pagrindine akmens rūšimi išliko titnagas. Augant gyventojų skaičiui ir vystantis ūkiui daugėjo ir darbo įrankių. Paprasčiausias titnago gavybos būdas buvo jo rinkimas nuo paviršiaus, dažniausiai upių slėniuose. Tobulesnis, tačiau darbui imlesnis būdas buvo titnago gavyba iš šachtų. Taip atsirado kalnakasybos pradmenys.