cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steigiamasis Seimas
Seimo veikla
1920 m. liepos 12 d. sudaryta taikos sutartis su Tarybų Rusija. Lietuva daugumos pasaulio valstybių buvo pripažinta nepriklausoma de jure. Po dviejų savaičių Seimas šią sutartį ratifikavo. Vykstant Nepriklausomybės kovoms su bolševikais ir lenkais nuo 1920 m. spalio iki 1921 m. vasario mėnesio Steigiamasis Seimas buvo išsiskirstęs. Lenkijos legionams puolant Lietuvą, dalis Seimo narių gynė valstybę. Tuo metu veikė vadinamasis Mažasis seimas, kurį sudarė Pirmininkas ir šeši Steigiamojo Seimo nariai.
1921 m. kovo 29 d. Seimas patvirtino naujus Lietuvos viešosios ir kriminalinės milicijos etatus, kurie įsigaliojo nuo gegužės 1 d. Buvo ženkliai padidintas kriminalinės milicijos etatinių vienetų skaičius.
1921 m. rugsėjo 23 d. Lietuva buvo priimta į Tautų Sąjungą, o po savaitės prisijungė prie tarptautinės Konvencijos dėl kovos prieš prekybą moterimis ir vaikais.
1922 m. Seimas priėmė Visuotinio Lietuvos gyventojų surašymo įstatymą.
1922 m. vasario 15 d. buvo priimtas žemės reformos įstatymą. Žemė skirstyta ją dirbantiems ūkininkams. Žeme aprūpinti mažažemiai ir bežemiai.
1922 m. vasario 16 d. įsteigtas Lietuvos universitetas. Po mėnesio V. Čepinskio iniciatyva patvirtintas jo statutas.
1922 m. rugsėjo 9 d. priimtas valiutos įstatymas, kurio pagrindu 1922 m. spalio 1 d. įvesta Lietuvos valiuta – litas.
Steigiamasis Seimas dirbo 29 mėnesius, turėjo 257 plenarinius posėdžius ir 963 komisijų posėdžius, priėmė per 300 įstatymų. Svarbiausias jo darbas – 1922 m. rugpjūčio 1 d. priimta pirmoji nuolatinė Lietuvos Respublikos Konstitucija, kuri užbaigė iki tol buvusių laikinųjų konstitucijų ciklą:
Steigiamojo Seimo reikšmė
Seimas įtvirtino vakarietiškos demokratijos principus, kurių pagrindą sudarė tikėjimo, sąžinės, žodžio laisvė, tautų ir lyčių lygybė pagal įstatymą, asmens neliečiamumas. Su Steigiamojo seimo darbu baigėsi Lietuvos tautinio atgimimo laikotarpis, Valstybės atkūrimas ir buvo pakloti nepriklausomos valstybės teisiniai pagrindai. Be pagrindinių įstatymų (nuolatinės Konstitucijos, žemės reformos, lito įvedimo ir universiteto įkūrimo) buvo sureguliuotos ir kitos gyvenimo sritys. Šalyje įvesta metrinė matų sistema, Vidurio Europos laikas, pradėta vykdomosios valdžios kontrolė ir veikla tarptautinėje arenoje. Per Steigiamojo Seimo laikotarpį Lietuvą de jure  pripažino 16 valstybių.
Seimo nariai
miniatiūra|right|Atminimo lenta Kaune, Gimnazjos g. 3
Vadi ed Dahabo–el Kuviro regionas
Regionui vadovauja Mahometas Salechas Tamekas (Mohamed Saleh Tamek).
Regionui priklauso:
Geografija
Vadi ed Dahabo–el Kuviro regionas yra ginčytinoje Vakarų Sacharos teritorijoje.
Talamankos Kordiljera
Talamankos Kordiljera  – Kordiljerų kalnų sistemai priklausantis kalnagūbris, besidriekiantis Kosta Rikos ir Panamos teritorijomis. Tai aukščiausia kalnų grandinė abiejose šalyse, jos aukščiausios viršukalnės yra Čiripo (3820 m), Kamukas (3554 m), Sera de la Muertė (3451 m), Baru (3475 m).
Talamankos Kordiljeros šlaitus dengia drėgnieji atogrąžų miškai (dėl didelės drėgmės daug kur susidarę rūko miškai). Virš 3000 m aukščio miškus keičia krūmynai, o virš 3400 m aukščio – aukštikalnių pievos paramai. Kalnai pasižymi didele biologine įvairove, gausu endeminių rūšių. Čia gyvena stambūs žinduoliai, kurie didžiojoje savo arealo dalyje yra nykstantys (jaguarai, pumos, Centrinės Amerikos tapyrai ir kt.).
Kalnų gamta saugoma Čiripo nacionaliniame bei La Amistado tarptautiniame parkuose.
Guajasas
Guajasas  – upė vakarų Ekvadore, Guajaso provincijoje. Susidaro susiliejus Babahojo ir Daulės upėms, prasidedančioms vakarų Anduose. Šios upės susilieja ties šiaurės rytiniu Gvajakilio miesto pakraščiu. Tuoj už santakos upėje yra didelė Santajaus sala. Guajasas plačia, vingiuota vaga teka į pietus. Prieš įtekėdamas į Ramiojo vandenyno Gvajakilio įlanką sudaro deltą. Priešais upės žiotis susidariusi Punos sala.
Guajaso baseinas yra didžiausias Pietų Amerikoje į vakarus nuo Andų. Prie Guajaso įsikūręs Gvajakilio miestas ir jo priemiesčiai (Duranas ir kt.).
Oralas
Oralas (arba Uralskas) – miestas šiaurės vakarų Kazachijoje, prie Uralo upės. Geležinkelio stotis. Išvystyta mašinų, metalo, maisto, lengvoji pramonė. Yra dvi aukštosios mokyklos, teatras, kraštotyros muziejus.
Istorija
Įkurtas 1584 m., 1613 m. atkeltas į dabartinę vietą. Iki 1775 m. vadinosi Яицкий городок.
Želvos (Molėtai)
Želvos – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietvakarius nuo Suginčių, prie Želvų ežero (nuo jo ir kaimo pavadinimas).
Istorija
Kaimo lietuviška vardo lytis užrašyta Molėtų krikšto įrašų knygoje Nr. 1 (12 p.) de Zełvu (1685 m.). 1705 metais kaime būta kalvinų (Stanislovas Atlavinis, tarnaujantis ponui Slavinskiui), bet jų vaikai krikštyti katalikų bažnyčioje. 1782 m. ir vėliau priklausė Suginčių dvarui. 1882 m. Želvų kaime buvo 261 dešimtinės žemės, kurią nuomavo 4 ūkininkai. XIX a. pabaigoje 35 ha Želvų kaimo žemės nusipirko Aidiečių ūkininkai.
Jean Michel Jarre
thumb|250px|right|Jean Michel Jarre Žanas Mišelis Žaras (Jean Michel André Jarre, gimęs Lione 1948 m. rugpjūčio 24 d.) – prancūzų elektroninės muzikos kompozitorius.
Vaikystė ir paauglystė
Ž. M. Žaras gimė Moriso Žaro (Maurice Jarre) ir Fransetės Pežo (Francette Pejot) muzikų šeimoje. Jau nuo pat mažų dienų jam didelę įtaką padarė jo senelis, irgi muzikantas ir meistras, kuris Prancūzijos radijui sukūrė pirmąją garsų maišymo konsolę. 5 metų amžiaus Žaras pradeda mokytis groti pianinu. Visą vaikystę ir paauglystę jis mokosi muzikos šalia įprastų pamokų, įstoja į Paryžiaus konservatoriją. Ten įgyja tvirtų žinių apie klasikinę muziką ir instrumentus, domisi savo laikmečio muzika, mokosi groti elektrine gitara, dalyvauja kelių septinto dešimtmečio roko ir džiazo grupių veikloje (laimi pirmą vietą Paryžiaus gatvių festivalyje), suvaidina filme, kuriame atlieka dainą.
Karjeros pradžia
Jau 1969 m. sukuria pirmuosius elektroakustinės muzikos kūrinius, skirtus Reimso kultūros rūmams: Happiness is a sad song, vėliau Erosmachine ir La Cage. Pastarasis kelių egzempliorių tiražu išleidžiamas 1971 m. po to, kai dėl nesutarimų jis palieka Muzikinių tyrimų grupę.
Tais pačiais metais kaip minėtos grupės dalyvis, įgyjęs šiokį tokį kompozitoriaus vardą, sukuria AOR – ekperimentinį kūrinį baletui, kuris tuo pačiu pavadinimu atliekamas Paryžiaus Operoje (Opéra de Paris). Taip Žaras tampa jauniausiu Paryžiaus Operos kompozitoriumi.
Ž. M. Žaras ima kurti nepriklausomai. 1972 m. susipažįsta su Franciu Dreifusu (Francis Dreyfus), ir jo kuklus repertuaras pasipildo kino garso takeliais bei keletu dainų. Parašo garso takelį filmui Les Granges brûlées („Sudegę kluonai“), tuo pat metu išleidžia antrąjį eksperimentinį albumą Deserted Palace. 1974 m. susipažįsta su Mišeliu Gaisu (Michel Geiss), kuris tampa artimu draugu ir padeda jo tolesnėje karjeroje.
Karjera
1976 m. išleidžia Oxygène – pirmąjį teminį albumą, trunkantį apie 40 minučių ir padalintą į 6 dalis. Priešingai nei tokios grupės kaip vokiečių Kraftwerk, pasižyminčios šaltu ir itin techniniu stiliumi, Žaras to laikmečio analoginiais sintezatoriais sukuria melodingą kelionę. Išleistas lapkričio mėn., albumas tampa tarptautiniu įvykiu. Visame pasaulyje pagrindinė albumo tema užkopia į klausomiausių kūrinių sąrašų viršus. Žaras ta proga apdovanojamas Charles Cros akademijos plokštelės aukščiausia premija. 1977 m. amerikiečių žurnalas People jį paskelbia metų žmogumi. Polydor įsigyja teisę platinti jo kūrinius visame pasaulyje.
1978 m. lapkritį pasirodo albumas Equinoxe, susilaukęs panašaus pasisekimo kaip ir pirmasis. Tais pačiais metais Žaras ima bendradarbiauti su Mišeliu Gaisu.
1979 m. Žaras pasižymi kaip ypatingas renginių organizatorius: liepos 14 d. Konkordo aikštėje Paryžiuje jis surengia nemokamą koncertą, į kurį susirenka apie milijonas (neskaičiuojant Eurovizijos tinklo žiūrovų, kurie taip pat galėjo stebėti renginį). Už šį įvykį jis įtraukiamas į Gineso rekordų knygą, nors tai nebuvo jo paskutinis toks megaspektaklis su šviesos efektais, lazeriais, pirotechnika ir pan. SACEM (Valstybinė autorių, kompozitorių ir muzikos leidėjų asociacija) už prancūzų kultūros sklaidą pasaulyje suteikia jam aukso medalį.
Smalininkų Lidijos Meškaitytės pagrindinė mokykla
miniatiūra|265px|right|Mokykla 2017 m.
Jurbarko rajono Smalininkų Lidijos Meškaitytės pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Jurbarko raj., Smalininkuose, Stoties g. 7, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190918087. Steigėjas Jurbarko rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Smalininkuose parapijinė mokykla jau buvo XIX a. viduryje. Joje veikė 4 skyriai, buvo salė, mokytojų kambarys. Mokykloje buvo kalbama ir mokoma vokiečių kalba, siekiant suvokietinti lietuvinin­kus. 1872-1876 m., susikūrus Vokietijos impe­rijai, lietuvių kalba iš šio krašto mokyklų buvo visiškai išstumta, mokytojais galėjo dirbti tik vokiečių tautybės žmonės. Tai truko iki 1923 m., kai Klaipėdos kraštas atiteko Lietuvai. Smali­ninkų mokykla tapo lietuviška, 1930 m. mokykloje mokėsi apie 50 mokinių, dirbo du mokytojai. Vėliau mokinių skaičius didėjo, atvyko dirbti ir kitų mokytojų. Antrojo pasaulinio karo išvakarėse, 1938 m mokykloje buvo 6 skyriai, mokėsi 154 mokiniai. Mokyklos vedėju tuo metu dirbo F. Prekeris. 1939 m. fašistinei Vokietijai okupavus Klaipėdos kraštą, buvo atgaivinta vokiškoji mokykla, kurio­je mokiniai daugiau mezgė vokiečių kareiviams pirštines, kojines, rinko vaistažoles, negu mokėsi.
1949 m. Smalininkų pradinė mokykla perorganizuota į septynmetę mokyklą, o 1953 m. į vidurinę. Tuo metu mokykloje veikė 14 klasių, mokėsi 409 mokiniai. Buvo glaudžiai bendradar­biaujama su kolūkiais, mokiniai talkindavo įvairiuose darbuose. Už tai kolūkių vadovai organizuodavo mokinių ekskursijas, nupirkdavo mokymosi priemonių. Nuo 1958 m. įvesta uniforma.
1962 m. mokykla vėl reorganizuota į aštuonmetę, o 1966 m. - vėl į vidurinę. 1979 m. į Smalininkų mokyklą iš Jurbarko 1-osios vidurines mokyklos atkeltos trys pagalbinės klasės, kuriose mokėsi protiškai atsilikę vaikai. Šios trys neįgalių mokinių klasės davė pradžią dabartinei Smalininkų specialiajai internatinei mokyklai.
Iki 1983 m. mokyklai priklausė net 7 pastatai. Buvo klasių sistema ir mokytojams tekdavo bėgioti iš klasės į klasę, iš vieno pastato į kitą, kad pravestų pamoką. Tai buvo viena iš priežasčių pradėti naujo mokyklos pastato statybas. Naujos mokyklos reikiamybę puikiai suprato tuometinis direktorius M. Mališauskas. 1983 m. vasarą baigtas statyti naujas 440 vietų mokyklos pastatas. Bendroje talkoje noriai dirbo ir mokyklos moksleiviai, jie montavo baldus, valė langus, tvarkė teritoriją.
Mokyklai suteiktas liaudies dailininkės Lidijos Meškaitytės (1927–1993 m.) vardas.
Disociacijos konstanta
Disociacijos konstanta – pusiausvyros konstanta, kuri rodo didesnio objekto suskilimą, Disociaciją į smulkesnius objektus. Disociacijos konstanta paprastai žymima Kd. Druskų atveju disociacijos konstantą galima vadinti jonizacijos konstanta.
Bendru pavidalu
kur kompleksas skyla į x A ir y B, disociacijos konstanta tada užrašoma
kur [A], [B], ir [AxBy] yra koncentracijos A, B, ir junginio AxBy.
Vandens disociacijos konstanta
Kadangi dažnai naudojama, vandens disociacijos konstanta dažnai išreiškiama kaip Kv
Vandens koncentracija čia nesvarbi. Kv vertė kinta priklausomai nuo temperatūros ir į tai reikia atsižvelgti, jei norima tiksliai įvertinti pH.
Šalis
Šalis – geografinė teritorija, paprastai aiškiomis ribomis, kuriai būdinga tam tikra kultūra (dažniausiai etniniu pagrindu), ir dažnai tam tikra savivalda, gyventojų suvokiamas vieningumas. Šalis gali turėti visišką ar dalinį suverenitetą, bet nebūtinai. Šalimis neretai vadinamos ir kažkada buvusios savarankiškos valstybės, vėliau praradusios valstybingumą, bet išlaikiusios tam tikrą kultūrinį, etninį vientisumą.
Paprastai šalis suvokiama kaip valstybė, bet šios sąvokos nėra tapačios. Valstybė yra tam tikra geografinės teritorijos politinė valdymo sistema, politinė organizacija. Tuo tarpu šalis yra daugiau geografinė, kultūrinė sąvoka. Sąvoka šalis nėra griežtai apibrėžta, ji nėra oficiali.
Valstybės ir šalies skirtumus aiškina šie pavyzdžiai:
Šalių variantai:
Nulinė plokštė
thumb|200px|Nulinė plokštė su surinkta schema thumb|200px|Skylių ir takelių išdėstymo pavyzdys Nulinė plokštė (, stripboard) – bandomųjų schemų montavimo būdas, tam naudojant bendros paskirties spausdintas schemas. Lietuviškas pavadinimas buvo naudojamas Vilniaus Universiteto fizikų.
Modeliavimui skirta plokštė paprastai turi kas 0,1 colio (2,54 mm) išgręžtų skylių tinklelį. Šis atstumas lygus atstumui tarp daugelio mikroschemų išvadų bei kai kurių jungčių kontaktų, todėl tokius elementus galima montuoti tiesiai ant plokštės. Skylės sujungtos nesudėtingu spausdintų takelių raštu, kurio dalys panaudojamos norimai schemai sudaryti. Tam trukdantys takeliai nesunkiai nutraukiami panaudojant 5 mm gražtą, specialų rankinį įrankį ar tiesiog peilį. Be pavyzdyje parodyto varianto su ištisiniais takeliais, būna plokščių kur takelis kas trys skylės nutrūksta ar netgi variantų kur visos skylės izoliuotos tarpusavyje  ir turi tik aplinkinį metalo žiedelį detalės išvadui prilituoti.
Detalių išvadai perveriami per skyles ir prilituojami kitoje pusėje (perteklinė išvadų viela vėliau nukerpama). Jei reikia naudoti paviršiniam montavimui skirtas detales, naudojamos plokštės su tokioms detalėms skirtais liežuvėliais. Saugant mikroschemas nuo litavimo metu neišvengiamo karščio, jos įstatomos į iš anksto prilituotus lizdus. Laidai paprastai arba irgi prakišami ir prilituojami kitoje pusėje, arba (ypač jei jie per stori) iš pradžių lituojami prie vėliau į plokštę įlituojamų metalinių strypelių. Jei nenaudojamos mikroschemos, kai kada taikoma „stambesnė“ versija, kur skylės išdėstytos kas 0,15 colio (3,81 mm) ir yra didesnio skersmens.
Turint patyrimo, taip galima surinkti labai patikimą ir ilgaamžę konstrukciją, tinkamą, pavyzdžiui, judantiems modeliams. Tačiau darbo beveik neįmanoma automatizuoti, todėl serijinei gamybai šis montavimo metodas netinka. Skirtingai nuo bandomosios lentos, montuotojas čia turi būti labiau patyręs, nes reikia lituoklio karščiu nesugadinti ne tik detalių, bet ir pačios plokštės takelių. Bendra taisyklė yra lituoti ne ilgiau trijų sekundžių (jei nespėta – prieš vėl bandant leisti ataušti). Dėl karšto lituoklio ir aštrių įrankių šis metodas mažiau tinkamas vaikams mokyti.
Nors mėgėjų praktikoje įprasta nebereikalingas schemas ardyti ir daugumą dalių mėginti naudoti pakartotinai, tai pavyksta daug sunkiau nei dirbant su bandomąja lenta.
Pelės
Pelės (Murinae) – tai Senojo Pasaulio pelių ir žiurkių pošeimis, turintis bent 519 rūšių. Šis pošeimis didesnis už visas kitas žinduolių šeimas, išskyrus žiurkėninius, ir visus būrius, išskyrus šikšnosparnius ir likusius graužikus.
Albinuvas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Albinuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Hendrick Vroom
Hendrikas Vromas (, Hendrik Cornelisz. Vroom, apie 1562 ar 1563 m., Harlemas, Nyderlandai – 1640 m. vasario 2 d.(?), Harlemas) – XVII a. pr. Nyderlandų tapytojas, vienas pirmųjų marinistų Europos dailėje.
Biografija
Hendrikas Kornelisonas Vromas gimė apie 1562 ar 1563 m. Harleme. Jo tėvas Kornelis Vromas buvo skulptorius ir keramikas. Iš pradžių Hendrikas dirbo Delfto keramikos puošėju, po to daug keliavo. Lankėsi Ispanijoje, Italijoje, Prancūzijoje, Lenkijoje. Italijoje jis sutiko olandų peizažų tapytoją Paul Bril, gavo užsakymų iš kardinolo Ferdinando de Medičio. Grįžęs į Harlemą Hendrikas Vromas specializavosi jūrinių peizažų žanre. Laikomas šios srities inovatoriumi ir natūralistinio olandų jūrinio peizažo žanro pradininku. 1592−1596 m. jis kūrė dizainus gobelenams, kuriuos užsakė Anglijos admirolas lordas Hovardas Efingemas paminėti Anglijos laivyno pergalei prieš Ispanijos armadą (gobelenai pražuvo 1834 m. gaisro metu). Hendrikas Vromas buvo susilaukęs plataus pripažinimo, jo mokiniu, tikėtina, buvo Janas Porcelis. Hendrikas Vromas mirė 1640 m. Harleme. Palaidotas vasario 2 d. Jo sūnus Kornelis Vromas Jaunesnysis tapo žymiu peizažistu. Kitas sūnus Frederikas taip pat buvo tapytoju.
Sokbaro kalnas
Sokbaras – aukščiausia Benino viršukalnė, kurios aukštis 658 m. Ji yra ties Benino ir Togo siena.
Mechikanosas
Mechikanosas  – miestas centriniame Salvadore, San Salvadoro departamente. 181,9 tūkst. gyventojų (2006 m.). Maisto, baldų, tekstilės, chemijos pramonė. Yra du institutai, keletas bažnyčių. Svarbus transporto mazgas.
Nukulaelaė
thumb|200px|Atolo palydovinė nuotrauka
Nukulaelaė – atolas Ramiajame vandenyne, Tuvalu salyno pietryčiuose. Išsidriekęs šiaurės–pietų kryptimi, sausuma sudaro 1,8 km². Atolo žiedas susideda iš 19 salelių:
Vienintelė gyvenama salelė yra Fangaua, esanti Nukulaelaės žiedo šiaurės vakaruose. Jos ilgis 1,5 km, plotis 20-500 m. Atole 2002 m. gyveno 393 žmonės.
Salos pavadinimas reiškia „smėlio sala“. Pasakojama, kad ją radęs Valoa iš Vaitupu, čia pasodinęs kelis medžius ir apsigyvenęs su šeima. Tumuiloto salelėje buvo malae šventvietė. 1821 m. atolą pasiekė jūrininkas George Barrett ir jį pavadino Mičelo grupe (Mitchell’s Group). 1861 m. įvesta krikščionybė. 1862–1863 m. daug salos gyventojų buvo išvežta darbui į Peru kasyklas. Iki 1983 m. į salą pretenzijas reiškė JAV.
Bardiškiai (Raseiniai)
Bardiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 2 km į rytus nuo Žaiginio. Šiuo metu priklauso Šiluvos seniūnijai.
Mufulira
Mufulira  – miestas Zambijoje, Vario Juostos provincijoje, 16 km nuo Kongo DR sienos. Keliai į Kitvę, Ndolą, Kasamą. Yra geležinkelio atšaka.
Greta miesto yra Mufuliros vario telkinys, eksploatuojamas nuo 1933 m. Rūdos koncentracija – 3,08 %. 2007 m. buvo išgauta 300 tūkst. tonų rūdos.
Mufulira yra šalies futbolo sostinė. Čia rungtyniauja vienas sėkmingiausių šalies klubų „Mufulira Wanderers“. Mufuliroje gimė Zambijos futbolo žvaigždė Kalusha Bwalya, žymus Velso futbolininkas Robert Earnshaw bei šalies prezidentas Levy Mwanawasa.
Dalė Dzemydienė
Dalė Švanytė-Dzemydienė (g. 1957 m. gegužės 4 d. Kaune) – Lietuvos inžinierė matematikė, programuotoja, fizinių mokslų daktarė.
Biografija
1980 m. su pagyrimu baigė Kauno politechnikos instituto Skaičiavimo mašinų fakulteto Taikomosios matematikos specialybę. 1995 m. apgynė matematikos ir informatikos mokslų daktaro disertaciją, 2004 m. apgynė socialinių mokslų vadybos ir administravimo habilitacinę procedūrą. 1996 m. stažavosi Talino technologijos universitete (Estija).
1980–1985 m. Lietuvos mokslų akademijos Matematikos ir kibernetikos instituto (nuo 1990 m. Matematikos ir informatikos institutas) Valdymo sistemų skyriaus jaunesnioji mokslo darbuotoja, 1985–1995 m. mokslo darbuotoja, nuo 1996 m. Programų sistemų inžinerijos skyriaus vyresnioji mokslo darbuotoja.
Nuo 1985 m. Lietuvos kompiuterininkų sąjungos (LIKS), nuo 2002 m. Lietuvos operacijų tyrimo draugijos, Europos Dirbtinio intelekto koordinacinio komiteto ECCAI narė.
Sutuoktinis Gintautas Dzemyda, vaikai Ignas (g. 1983 m.), Giedrė (g. 1987 m.).
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: informacinių sistemų projektavimas ir kūrimas, dirbtinio intelekto metodai, žinių sistemų inžinerija, darnaus vystymosi procesų tyrimai. Dalyvavo 1984 m. mokslinio tyrimo programose „Taršos objektų ekologinės būklės įvertinimo sistema“, 1996–1997 m. „Lietuvos multimodalinio transporto sistemos plėtros tyrimai ir strategija“. Daugiau kaip 90 mokslinių straipsnių autorė.
Bokas del Toro salynas
Bokas del Toro salynas  – salų grupė Karibų jūroje, prie šiaurės vakarinių Panamos krantų. Priklauso Panamai, Bokas del Toro provincijai. Atskiria Čiriki lagūną ir Almirantės įlanką nuo Karibų jūros. Plotas – 399 km². Salos žemos, plokščios, labai raižytomis krantų linijomis. Tarp salų daugybė (>200) mažų salelių, uolų, seklumų (52).
Svarbiausios salos:
Salyne gyvena 9916 gyventojų (2000 m.), Kolono saloje įsikūrusi provincijos sostinė Bokas del Toras. Salos pasiekiamos valtimis, vandens taksi, o Kolono saloje yra tarptautinis oro uostas. Dalis salyno patenka į Isla Bastimentos nacionalinį jūrinį parką.
Kazachstano moterų rankinio rinktinė
Kazachstano moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Kazachstanui tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Kazachstano rankinio federacija.
Šuiči Gonda
Šuičis Gonda (, g. 1989 m. kovo 3 d.) – japonų futbolininkas, vartininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2010 m., su ja dalyvavo 2014, 2022 m. pasaulio futbolo čempionatuose, 2011 m. laimėjo Azijos taurę.
Ben Spies
Ben Spies (g. 1984 m. liepos 11 d.) – profesionalus motociklininkas iš JAV. Nuo 2002 iki 2008 m. jis dalyvavo įvairiuose JAV motociklų čempionatuose, kuriuose laimėjo 5 čempionų titulus.
2009 m. amerikietis debiutavo Superbike čempionate ir pirmais metais tapo čempionu.
2008 m. Spiesas dalyvavo trejose Moto GP lenktynėse, kitais metais – dar vieneriose. Po pergalingo Superbike čempionato 2009 m. spalio mėnesį amerikietis pasirašė sutartį 2010 m. sezonui su Moto GP Yamaha komanda.
Pasaulis (reikšmės)
Pasaulis gali reikšti:
5150: Home 4 tha Sick
5150: Home 4 tha Sick – 1992 m. Eazy E EP albumas. Albumas buvo išleistas 1992 m. gruodžio 10 d. įrašų studijų „Ruthless Records“ ir „Priority Records“. Šis albumas yra jo pirmas albumas po grupės N.W.A. išsiskyrimo. „5150: Home 4 tha Sick“ pateko į atitinkamai 70 vietą Billboard 200 ir į 15 vietą Top R&B/Hip-Hop Albums topuose.
„Only If You Want It“ buvo išleista kaip singlas, kartu su muzikiniu klipu. „Neighborhood Sniper“ daina buvo išleista taip pat kartu su muzikiniu klipu.
RIAA EP albumą pripažino auksiniu 1993 m. vasario 9 d.
Sindromas
Sindromas - medicinoje ir psichologijoje naudojamas terminas, reiškiantis grupę tam tikrų kartu pasireiškiančių klinikinių požymių, kuriuos paciente pastebi gydytojas bei pats pacientas (simptomai), ir kurių fiziologinė priežastis (liga, sutrikimas) dar nėra nustatyta arba nežinoma. Kartais terminas „sindromas“ prigyja kaip ligos, sutrikimo pavadinimas, arba naudojamas, kai atitinkamų požymių visumą gali sukelti ne vienas, o keli skirtingi sutrikimai ar ligos. Daug sindromų pavadinta gydytojų, susiejusių požymius į grupes, vardais. Pavadinimai taip pat gali sietis su požymiais, numanomomis priežastimis, geografinėmis vietovėmis, istorija, poezija.
Žodis kilęs iš graikų kalbos ir reiškia „bėgti kartu“.
NK Bačka 01
Suboticos „Bačka“ – Serbijos futbolo klubas iš Suboticos.
Istorija
Seniausias Serbijos futbolo klubas, kuris įkurtas 1901 m. 1925 m. čempionate buvo trečioje vietoje. Tai aukščiausias klubo pasiekimas per visą veiklos istoriją. Nuo 2006 m., kai galtutinai subyrėjo Jugoslavija, rungtyniavo Serbijos čempionatuose.
Apranga
thumb|FK Bačka 1901 - [[AIK Bačka Topola, Subotica (1970s)]]
Sport Somor
Sport Somor – buvęs Jugoslavijos futbolo klubas, žaidęs šalies lygose XX a. tarpukariu.
Kolono sala
miniatiūra|Kolono sala iš paukščio skrydžio Kolono sala ( – „Kolumbo sala“) – sala šiaurės vakarų Panamoje, didžiausia ir nutolusi toliausiai į šiaurę Bokas de Toro salyne. Plotas – 61 km². Salą iš pietų skalauja Almirantės įlanka. Vakaruose Boka del Drago sąsiauriu atskirta nuo žemyno, rytuose Bokas del Toro kanalu atskirta nuo Bastimentoso salos.
Kolono salos pietryčiuose įsikūręs Bokas del Toro miestas. Greta jo yra tarptautinis oro uostas. Sala taip pat pasiekiama keltais, vandens taksi. Svarbus Panamos turistinis objektas.
Luanšija
Luanšija  – miestas Zambijoje, Vario Juostos provincijoje, 42 km į pietryčius nuo Kitvės. Yra geležinkelio atšaka. Vario gavybos ir lydymo centras.
Istorija
Miestas įkurtas XX a. pradžioje apylinkėse atsitiktinai atradus vario ir vėliau pradėjus jo gavybą (bendrovė „Roan Antelope Copper Mines Ltd“).
XX a. pabaigoje gavybos mastai gerokai krito.
Mucijai
Mucijai – garsi senovės Romos plebėjų giminė.
Eduardas Kurskis
Eduardas Kurskis (g. 1976 m. spalio 17 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, rungtyniavęs vartininko pozicijoje.
Po keleto sėkmingo sezonų FBK Kaunas klube, 2007 m. pradžioje Kurskis buvo paskolintas Škotijos klubui „Hearts“. Tačiau jame vartininkas pasižymėjo itin prastu žaidimu: varžybose prieš „Rangers“ rungtynių pabaigoje pametė kamuolį, kuris įkrito į vartus ir buvo pergalingas „Rangers“ klubui. Kitose varžybose prieš „Inverness“ klubą Kurskis prasižengė baudos aikštelėje, dėl to buvo paskirtas baudinys, o vartininkas gavo geltoną kortelę. Vėliau Kurskis susistumdė su vienu iš prešininkų, gavo raudoną kortelę, o jį vartuose pakeitęs gynėjas praleido lemiamą įvartį. Tų pačių metų rugpjūtį grįžo į Kauną. Po tokio nesėkmingo sezono žaidėjas tęsė savo karjerą Baltarusijoje.
Gelsvasis šakniagrybis
Gelsvasis šakniagrybis (Rhizopogon luteolus) – šakniagrybinių (Rhizopogonaceae) šeimos grybų rūšis.
Vaisiakūnis pailgas, maždaug graikiško riešuto dydžio. Iš žemės matosi tik viršutinė grybo dalis. Viršutinis sluoksnis rudai gelsvas, kai jaunas rausvai rudas, kai pasensta – patamsėja. Apatinė vaisiakūnio dalis apsivijusi plonais rudais hifais. Visas vaisiakūnio paviršius išvagotas smulkiu netaisyklingu piešiniu. Sporos beveik bespalvės, pailgai elipsiškos ir lygiu paviršiumi.
Mikalojus Lukinas
Mikalojus Lukinas (1906 m. gegužės 12 d. Panevėžyje – 1987 m. lapkričio 29 d. ten pat) – Lietuvos miškininkas, biomedicinos mokslų daktaras. Lietuvos ąžuolynų puoselėtojas.
Biografija
1931 m. baigė Žemės ūkio akademijos miškininkystės skyrių. 1956 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1931–1935 m. Jūrės miškų urėdijos Papilvio girininkas, 1935–1937 m. Varėnos miškų urėdo pavaduotojas, 1937–1939 m. Dzūkų miškų urėdo pavaduotojas, Alytaus aukštesniosios miškų mokyklos dėstytojas. 1939–1941 m. Biržų miškų urėdijos technikas.
1944–1950 m. Vilniaus miškų technikumo direktorius, 1945–1948 m. dar ir Vilniaus universiteto Miškų ūkio fakulteto dėstytojas. 1950–1980 m. dirbo Lietuvos miškų institute; 1961–1970 m. šio instituto direktorius. 1950–1961 m. dar ir Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio ekonomikos ir organizacijos katedros vedėjas; nuo 1958 m. docentas.
Mokslinė veikla
Mokslinio tyrimo sritys – Lietuvos ąžuolynų atkūrimas, jų auginimas, biogeocenozių klasifikacija, miškininkystės istorijos tyrimas, miškingumo kaita Upytės apskrityje. Paskelbė mokslinių straipsnių.
Alfredas Didysis
Alfredas Didysis (, apie 849 m. – 899 m. spalio 26 d.) buvo Vesekso (Wessex), pietinės anglosaksų karalystės, karalius 871–899 m.
Alfredas minimas kaip didis kovotojas prieš danų vikingus ir vienintelis iš anglų karalių buvo pramintas Didžiuoju. Jis buvo pirmasis iš Vesekso karalių, pasivadinęs anglosaksų karaliumi. Jo gyvenimo detales yra aprašęs vienuolis iš Šv. Davido (St. David’s) vienuolyno aseras. Alfredas buvo apsišvietęs žmogus, skatinęs švietimą, pagerinęs karalystės teisinę sistemą ir karinę struktūrą.
Vaikystė
Alfredas gimė Vanatingo (dabar Vantendžas, Oksfordšyras) karaliaus dvare. Jis buvo jauniausias Esekso karaliaus Etelvulfo ir jo pirmos žmonos Osburgos sūnus, Etelbaldo, Etelberto ir Etelredo I brolis.
Vaikystėje buvo silpnos sveikatos, bet nesutramdomo charakterio. Nuo mažų metų grūdino save karinėmis pratybomis ir medžiokle, stengėsi neatsilikti nuo vyresnių brolių ir suaugusių karių. Nuo vaikystės jis kovėsi pirmose eilėse. Dvidešimtais gyvenimo metais, iki karūnos gavimo, jis buvo laikomas patyrusiu ir drąsiu kariu.
Pirmieji valdymo metai
thumb|left|150px|Alfredo Didžiojo Anglija 886 metais Alfredas tapo Vesekso karaliumi po savo vyriausio brolio Etelberto I mirties. Jis buvo mokyčiausias žmogus tarp visų savo tautiečių: dvariško auklėjimo dėka Alfredas mokėjo senovės kalbas ir buvo skaitęs senovės rašytojų veikalus. Dar vaikas būdamas jis tėvui įsakius 853 m. nuvažiavo į Romą. Pagal legendą Romos popiežius Leonas IV patepė jį kaip būsimą Vesekso karalių. Kita nuomonė, kad Alfredui buvo suteiktas konsulo titulas. Anksčiau užkariavęs visuomenės pasitikėjimą savo drąsa, Alfredas, tapęs karaliumi, greitai prarado populiarumą. Jis mažai gerbė vitenagemoto (anglosaksų liaudies sueiga) žinias ir patirtį, nes siekė neribotos valdžios, apie kurią skaitė romėnų veikaluose; jis prigalvodavo naujovių, kurių nemėgo seniūnai. Karaliaus išdidumas, amžininkų liudijimų, buvo toks didelis, kad jis „nesiteikdavo priimti prašytojus ir išklausyti jų skundus, laikė juos nieku“. Tame saksai matė pasikėsinimą į jų senovines teises ir laisves.
Pralaimėjimas danams
Palaipsnis karaliaus ir jo tautos nutolimas privedė prie kelių pralaimėjimų, kuriuos anglosaksai patyrė nuo danų, kuriems Alfredas turėjo sumokėti duoklę. Sudarytos paliaubos laikinai apsaugojo Kentą ir Veseksą nuo danų įsiveržimo, bet likusi Anglija liko be pagalbos ir buvo užkariauta vikingų.
Danai užgrobė ir nusiaubė Londoną 871 metais. 874 metais vikingai užpuolė Mersiją ir greitai sutriuškino jos kariuomenę. Mersijos karalius Bugredas pabėgo į Frankų karalystę, o į sostą sėdo danų statytinis Keolvulfas II. Po to dalis danų pajudėjo į šiaurę prie Taino upės, bet ten jau beveik nebuvo ką plėšti. Gutrumas, išrinktas danų Rytų Anglijos karaliumi, grįžo su didele dalimi karių, kad duotų poilsio kariam ir surinktų pastiprinimą. Tuo pačiu metu vikingai pradėjo kurtis užgrobtose žemėse, statytis gyvenvietes ir dirbti žemę. Pagal anglosaksonišką kroniką: „…jie užsiėmė arimu ir savo gyvenimo aprūpinimu“. 876 metais Jorko karalius Halfadanas išdalino savo kariams žemes Nortumbrijoje.
Laivyno statyba
Anglosaksoniška kronika praneša, kad sumušęs danų karaliaus Ubos laivyną, Alfredas užgrobė stebuklingą vėliavą, pasiūtą kažkada karaliaus Rangaro dukterų, su dievo Odino varno, šaukiančio karius pergalingam žygiui, atvaizdu. Alfredas tęsė savo laivyno statybą ir pasiekė tokios sėkmės, kad vikingai nustojo puldinėti jo karalystės krantus. Netgi jo sūnaus, Edvardo I Vyresniojo, valdymo metu Vesekso laivynas dominavo Lamanše. Paminklas Alfredui Didžiajam Vinčestery|thumb
Šeima
868 Alfredas vedė Elsvitę.
Vaikai nuo tų vedybų:
Stakių pagrindinė mokykla
Istorija
Stakių apylinkėje pirmosios Pamituvio ir Pasnietalio mokyklos įsteigtos apie 1910-1915 m. 1923 m. Pamituvio ir Pasnietalio mokyklos perkeltos į Anupro Sutkaičio namą. 1930 m. valdžia paskyrė žemės plotą naujos mokyklos statybai. 1934 m. pastatyta nauja mokykla, visas Stakių kultūrinis gyvenimas persikėlė į mokyklą. 1949 m. ji tapo septynmetė, 1962 m. aštuonmetė, 1986 m. nepilna vidurinė mokykla, 1988 m. devynmetė mokykla. 1995 m. pagrindinės klasės persikėlė į buvusias darželio patalpas. Nuo 1999 m. Stakių pagrindinė – dešimtmetė mokykla.
2007 m. Stakių pagrindinė mokykla tapo Šimkaičių pagrindinės mokyklos skyriumi. 2009 m. mokykloje formuotos tik pradinės klasės, 2010 m. skyrius uždarytas.
Nuorodos
Mokyklos svetainė
Stanislavas Kosioras
Stanislavas Kosioras (,, ; 1889 m. lapkričio 18 d. Sedlece – 1939 m. spalio 26 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs VKP(b) CK Politinio biuro narys. Vienas stalininių represijų organizatorių, vėliau pats tapęs jų auka.
Biografija
Lenkas. Baigė gamyklinę pradinę mokyklą. Anksti įsijungė į bolševikinį judėjimą – partijos nariu tapo 1907 m., dirbo pogrindyje Charkove, Kijeve, Donecke, Poltavoje, nuo 1915 m. – Maskvoje. Buvo keturis kartus suimtas, 1915 m. ištremtas 3 metams į Irkutską, kur išbuvo iki Vasario revoliucijos.
1917 m. tapo Petrogrado karinio-revoliucinio komiteto komisaru, 1918 m. – Ukrainos finansų liaudies komisaru. 1919–1920 m. – Ukrainos komunistų (bolševikų) partijos CK sekretorius. Nuo 1922 m. – RKP(b) Sibiro biuro sekretorius, 1926–1928 m. – VKP(b) CK sekretorius. 1928 m. grįžo į Ukrainą, iki 1938 m. buvo Ukrainos komunistų partijos CK generalinis sekretorius. Nuo 1924 m. – VKP(b) CK narys, nuo 1930 m. – Politinio biuro narys.
1938 m. sausio mėn. atšauktas į Maskvą, paskirtas TSRS liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotoju ir Tarybinės kontrolės komisijos pirmininku, tačiau jau gegužės 3 d. pašalintas iš visų postų ir suimtas, apkaltinus priklausymu „Lenkijos karinei organizacijai“. TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinė kolegija S. Kosiorą 1939 m. vasario 26 d. nuteisė sušaudyti, nuosprendis tą pačią dieną įvykdytas. 1956 m. reabilituotas, grąžintas į TSKP narius.
Veiklos vertinimas
Laikomas vienu artimiausiu J. Stalino šalininkų, Ukrainoje vadovavo kolektyvizacijai, nusinešusiai milijonus žmonių gyvybių. Aktyviai dalyvavo organizuojant masines represijas Ukrainoje 1935–1938 m.
Vienas iš holodomoro Ukrainoje (1932–1933 m.) kaltininkų. 2010 m. sausio 13 d. Kijevo apeliacinis teismas pripažino S. Kosiorą kaltu dėl genocido.
Vidmantas Jažauskas
Vidmantas Jažauskas (g. 1961 m. lapkričio 30 d. Biržuose) – dailininkas, tapytojas, knygų iliustratorius, poetas, Lietuvos ir Biržų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1979–1981 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, 1991 m. baigė Vilniaus dailės institutą. Biržų muzikos mokyklos Dailės skyriaus mokytojas, Biržų „Saulės“ gimnazijos mokytojas, Biržų Vlado Jakubėno muzikos mokyklos mokytojas, direktorės pavaduotojas Dailės skyriui.
Paviršinis montavimas
thumb|230px|Paviršinio montavimo technika (rezistoriai be vielinių išvadų) Paviršinis montavimas – maždaug nuo 1960 metų pradėtas naudoti serijinių elektronikos prietaisų montavimo būdas. Taip montuojant naudojamos specialiai tam skirtos detalės, vietoje vielinių išvadų turinčios tik prie takelių priglaudžiamas ir prilituojamas kontaktines plokšteles. Skylės gręžiamos tik kur reikia sujungti priešingose pusėse esančius takelius. Šį metodą praktikoje pirmoji panaudojo IBM, taip sumontuodama Saturn V raketą valdantį kompiuterį. Paviršinio montavimo mašinos|thumb|230px
Tokią gamybą lengva automatizuoti, pasiekiamas didelis elementų tankis. Šiuo būdu gaminamose schemose įprasta elementus išdėstyti abiejose plokštės pusėse („klasikinėse“ spausdintose schemose to buvo vengiama). Pačios detalės ir atstumai tarp takelių neretai būna mažesni nei montuojant kitais būdais. Tačiau taip montuoti bandomuosius prietaisus rankiniu būdu yra gana sunku (nors įmanoma, ir tuo prireikus užsiimama). Sudėtinga ir bandomojoje įrangoje panaudoti šiam montavimui skirtas detales. Jei elementai sugenda, juos rankomis sunku pakeisti (paprastai keičiama visa plokštė, nors yra specialūs įrankiai detelėms keisti ir rankomis).
Masiškai gaminant, visos kontaktinės aikštelės dengiamos lydmetalio miltelių turinčia litavimo pasta. Paskui automatinės mašinos reikiamose vietose išdėsto detales. Galop visa plokštė pamažu įkaitinama tiek jog pastoje esantys milteliai išsilydo, prilituodami komponentus. Ataušinus plokštė patikrinama, esant reikalui žmogus ištaiso pastebėtus defektus.
Šimkaičių Jono Žemaičio pagrindinė mokykla
miniatiūra|265px|right|2017 m.
Jurbarko rajono Šimkaičių Jono Žemaičio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šimkaičiuose (Jurbarko raj.), Liepų g. 7, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190919189. Steigėjas Jurbarko rajono savivaldybės taryba. Buvęs filialas – Jurbarko r. Šimkaičių pagrindinės mokyklos Paulių skyrius.
Istorija
Nuo 2008 m. Šimkaičių Jono Žemaičio pagrindinė mokykla
Pakniškės
Pakniškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2,5 km į vakarus nuo Užtiltės, šalia Žiego ežero. Seniūnaitijos centras.
Seduliniai
Seduliniai (Cornaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) šeima, kuriai priklauso medžiai arba krūmai. Lapai priešiniai, rečiau pražanginiai. Žiedai smulkūs, susitelkę šluotelės, skėtiškos kekės ir kt. žiedynuose. Vaisius – kaulavaisis, rečiau uoga.
Usulutanas
Usulutanas  – miestas Salvadoro rytinėje dalyje, į pietvakarius nuo San Salvadoro, netoli Usulutano ugnikalnio. Departamento centras. 71,6 tūkst. gyventojų (2006 m.). Svarbus žemdirbystės regiono centras.
Seduliniai
Pasaulyje auga apie 15 genčių ir 100 rūšių. Dauguma rūšių auginama kaip dekoratyviniai augalai. Lietuvoje auga viena sedulos (Cornus) gentis, kurioje viena savaiminė ir 3 auginamos rūšys:
Usulutanas
Istorija
Miestas smarkiai nukentėjo nuo uragano Mičo 1998 m. ir nuo žemės drebėjimo 2001 m.
Pakniškės
Istorija
Už dalyvavimą 1863 m. sukilime į Samaros guberniją carinė valdžia ištrėmė Justiną Dalibagą su žmona Viktorija, vaikais Emilija ir Vincu, bei Justino tėvą Mykolą.
Kaimas sovietmečiu buvo Pakniškių apylinkės centras.
Cornelis Vroom
Kornelis Vromas (, Cornelis Hendricksz Vroom, 1590 ar 1591 m., – 1661 m. rugsėjo 16 d.(?), Harlemas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, peizažistas.
Biografija
Kornelis Hendriksonas Vromas gimė 1590 ar 1591 m. Harleme arba Gdanske, į kurį panašiu metu tėvai keliavo. Kartais Kormelis Vromas vadinamas „jaunesniuoju“, kad atskirti nuo bendravardžio menininko senelio. Jo tėvas Hendrikas Vromas buvo tapytojas marinistas. Motina Joosje Cornelisdr Gans. Jis dar turėjo du brolius ir seserį. Brolis Frederikas tapo tapytoju. Kornelis Vromas sekė tėvo pėdomis − jo pirmasis žinomas, 1615 m. datuotas paveikslas vaizdavo jūrinę sceną. Nuo apie 1620 m. Kornelis pradėjo tapyti vien tradicinius peizažus. Šie peizažai turėjo itališkų motyvų, kuriuos įtakojo to meto graviūros, ypač Jano van de Veldės. Jį taip pat veikė Esajas van de Veldė ir Willem Buytewech. Gali būti, kad kažkuriuo metu jaunystėje Kornelis pats pabuvojo Italijoje, nors tai mažai tikėtina. Kornelis kartu su broliu Frederiku buvo Harlemo Šv. Luko tapytojų gildijos nariais. Tiksli jo įstojimo data nežinoma. Kornelis Vromas savo laiku buvo vertinamas geriausiu Harlemo peizažistu, jam esą retkarčias prilygdavo tik Pieter de Molijn. Kornelis Vromas mirė 1661 m. Palaidotas rugsėjo 16 d. Harlemo Grote Kerk bažnyčioje. Jis nebuvo vedęs, bet turėjo nesantuokinį sūnų Jakobą, kuris tapo tapytoju.
Vokietijos Demokratinė Respublika
Rytų Vokietija, oficialiai Vokietijos Demokratinė Respublika (VDR, , DDR) – komunistinė valstybė, gyvavusi Vidurio Europoje 1949–1990 m. Susikūrė 1949 m. spalio 7 d. iš Sovietų Sąjungos kontroliuoto okupacinio sektoriaus. VDR įkūrimas – atsakas į tų pačių metų gegužės 23 d. trijose Vakarų valstybių okupacinėse zonose įkurtą Vokietijos Federacinę Respubliką (Vakarų Vokietiją). VDR sostine paskelbtas Rytų Berlynas.
Adomas Chmara
Adomas Mykolas Stanislovas Chmara (1720 m. gruodžio 20 d. – 1805 m. birželio 9 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Minsko medžioklis (1748 m.) ir taurininkas (1756 m.), mažojo antspaudo sekretorius (1752–1760 m.), Minsko kaštelionas (1779–1784 m.), paskutinis Minsko vaivada (1784–1793) m., Nuolatinės tarybos narys nuo 1783 metų, Šv. Stanislovo ir Baltojo erelio ordinų kavalierius.
Vokietijos Demokratinė Respublika
Istorija
thumb|left|Okupaciniai sektoriai Vokietijoje (1945-1949)
Nacistinei Vokietijai pralaimėjus Antrajame pasauliniame kare, sąjungininkai pasidalijo jos teritoriją į vadinamuosius okupacinius sektorius. Tokiu būdu Vokietija buvo padalyta į keturis okupacinius sektorius, priklausiusius Tarybų Sąjungai, Didžiajai Britanijai ir JAV. Sektorių gavo ir Prancūzija, nes Šarlio de Golio vadovaujami partizanai aktyviai priešinosi naciams. Dėl to Vinstonas Čerčilis išrūpino Prancūzijai galimybę dalyvauti sprendžiant pokario Europos reikalus. Tokiu pat principu buvo padalyta ir sostinė Berlynas.
5 dešimtmečio pabaigoje, pradėjus blogėti Vakarų ir Rytų santykiams, bei prasidėjus migracijai iš Tarybų Sąjungos sektoriaus į vakariečių vadovaujamus sektorius, susikirto Stalino bei Maršalo su Čerčiliu planai dėl Vokietijos ateities. Stalinas siūlė suvienyti Vokietiją, bet panaikinti jos armiją ir uždrausti jungtis prie bet kokio bloko (Versalio taikos scenarijus), tuo tarpu Čerčilis ir Maršalas norėjo stiprios kariškai bei ekonomiškai Vokietijos, kad ji taptų atsvara komunistinei santvarkai Europoje.
Adomas Chmara
Biografija
1748 m. Adomas Chmara gavo Minsko medžioklio pareigybę, 1752 m. tapo mažos spaudos sekretoriumi, 1756 m. – Minsko pataurininkiu. 1760 metais Adomas Chmara tapo viceprokuroru, o 1765 m. – Lietuvos prokuroru.
Vokietijos Demokratinė Respublika
Istorija
thumb|right|VDR nuspalvinta raudonai. Mėlynai – VFR, žaliai – Vakarų Berlynas. thumb|right|Keltų linija tarp Klaipėdos ir Mukrano [[TSRS pašto ženkle]]
Adomas Chmara
Biografija
1761–1782 m. ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimus, 1785 m. buvo renkamas LDK tribunolo maršalka. 1764 m. tapo LDK generalinės konfederacijos nariu. 1779 metais Adomas Chmara gavo Minsko kašteliono pareigybę.
Vokietijos Demokratinė Respublika
Istorija
1949 m. kovą Vakarų sąjungininkai priėjo susitarimą sujungti visus savo okupacinius sektorius ir įsteigti jų vietoje valstybę su federaline valdžia – Vokietijos Federacinę Respubliką. Tarybų Sąjunga užginčijo šį sprendimą ir savo sektoriaus vietoje įsteigė komunistinę Vokietijos Demokratinę Respubliką. Jos vadovu paskirtas Vieningosios Socialistų Partijos (komunistų) vadovas Otto Grodenvolas.
Adomas Chmara
Biografija
Buvo vedęs Marianą Vainą-Oranskytę, santuokoje su ja vaikų neturėjo.
Adomas Chmara buvo palaidotas savo pastatytoje bažnyčioje, Dubrovo kaime.
Vokietijos Demokratinė Respublika
Istorija
XX a. 9 – ojo dešimtmečio pabaigoje VDR santykiai su Vakarų Vokietija ir vakarų Berlynu ėmė švelnėti, 1989 m. atvertos abiejų valstybių sienos. Prasidėjo demokratinės reformos, 1990 m. leisti pirmi laisvi rinkimai, kuriuos komunistai pralaimėjo.
1989 m. griuvo Berlyno siena, o Rytų ir Vakarų Vokietijos atstovai pradėjo derybas dėl susijungimo (2+4). 1990 m. spalio 3 d. VDR įstojo į VFR, o kartu ir į Europos Ekonominę bendriją, ir tą padarė pirmoji iš buvusio komunistinio bloko valstybių. 1990 m. spalio 3 d. VDR nustojo egzistuoti kaip valstybė.
Nors Vokietija ir vėl buvo suvienyta, o vakarinė dalis daug investavo į rytinės dalies ekonomiką ir paskatino jos augimą, Rytams buvo sunkiau perorientuoti ekonomiką, prasidėjo privatizacija, dalis įmonių bankrutavo ir išaugo nedarbas. Vis dėlto, laikui bėgant šios bėdos ėmė mažėti, ir ekonominis lygis pradėjo susilyginti. Berlynas irgi buvo suvienytas bei tapo vieningos Vokietijos sostine.
Politinės organizacijos
thumb|right|VVSP emblema
Vadovaujančioji VDR partija buvo Vokietijos Vieningoji Socialistų Partija (Sozialistische Einheitspartei Deutschlands). Ji susikūrė 1949 m. iš Vokietijos Komunistų Partijos ir Vokietijos socialdemokratų Partijos. Pagal Potsdamo sutartį, Vokietijoje turėjo būti demokratinė valdymo santvarka, taigi sovietai techniškai paliko partijas legalias, bet vyriausybėje jos svarbesnio balso neturėjo, taigi, praktiškai valdė vieni komunistai, tik jų partijos nariai tapdavo valstybės vadovais. Kartu su kitomis partijomis VVSP (SDE) buvo „Nacionalinio Demokratiškos Vokietijos fronto“ narė.
Kitos politinės partijos buvo prisijungusios prie Fronto, ir, nors dalyvaudavo rinkimuose į Volkskamerą (VDR Aukščiausiąją Tarybą), bet daugumos niekada nesudarydavo, nes rinkimus tradiciškai „laimėdavo“ VVSP. Šias partijas VVSP griežtai kontroliuodavo ir stebėdavo.
Legalios buvo šios partijos:
Dar veikė tokios masinės organizacijos, kaip Vokiečių Gimnastikos ir Sporto Asociacija bei Vokiečių – Sovietų Draugystės Asociacija.
Slaptosios tarnybos
Aktyviai veikė ir didelį efektyvumą turėjo slaptoji tarnyba Stasi, kurios darbas buvo sekti gyventojus ir visuomenines organizacijas, ypač Katalikų ir Protestantų bažnyčias, kurių vyriausybė šiaip griežtai nekontroliavo, nes jos buvo politiškai neaktyvios.
Administracinis suskirstymas
1952 m. VVSP Politbiuras priėmė sprendimą, kuriuo suskirstė Vokietijos Demokratinę Respubliką į penkias žemes, o jos, savo ruožtu, į apygardas.
Pabaisko seniūnija
Pabaisko seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Ukmergės rajono savivaldybės pietuose, į pietvakarius nuo Ukmergės.
Geografija
Seniūnija išsidėsčiusi gražiose apylinkėse, kur nemažai gamtos ir kultūros paminklų. Čia 1435 m. įvyko Pabaisko mūšis, yra bažnyčia, pastatyta šiam mūšiui atminti. Telkšo Žirnajų ežeras, prateka Šventoji. Pabaisko seniūnijoje nemažai gamtos ir kultūros paminklų: akmuo Mokas, Šaltupio akmuo, Žuvintės šaltinis, Padubrės šaltinis, Sukinių ir Žirnajų piliakalniai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Vaitupu
thumb|200px|Atolo palydovinė nuotrauka
Vaitupu – atolas Ramiajame vandenyne, Tuvalu salyno centrinėje dalyje, į šiaurę nuo Nukufetau. Tai didžiausias sausumos plotu šalies atolas, užimantis 5,6 km². Atolas nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius, jį sudaro daugiausia viena didelė Vaitupu sala su nedidele lagūna viduryje. Aplink šią salą yra kelios labai smulkios salelės – Luasamotu, Mosana (dvi), Motutanifa, Temotu, Te Motu Olepa, Tofia. Saloje yra pelkių, mangrovių sąžalynų, auginama pulaka.
Salos pavadinimas reiškia „vandens fontanas“. Kas apgyvendino salą nežinia, pasak legendų, XVI–XVII a. Vaitupu pasiekė samojiečiai. 1825 m. salą pasiekė banginių medžiotojas Obed Starbuck ir ją pavadino Treisės sala (Tracy Island).
Galvakrūtinė
Iš viršaus galvakrūtinę dengia chitininis nugaros skydas (karapaksas), kurio užpakaliniame krašte yra nedidelė medialinė duobutė (fovea media), nuo jos nusitęsia negilios vagutės. Pirma šių vagučių pora atskiria galvą nuo krūtinės. Galvos dalyje yra akys ir cheliceros.
Akys
thumb|right|Voro akys Akys (ocelli) – paprastos. Lietuvoje gyvenančių vorų jų būna 6 (Dysderidae), bet didesnė dalis turi 8. Akys užima priekinę galvos dalį, kuri vadinama akių sritimi, ir išsidėsto 2-3 eilėmis ar sudaro vieną kompaktišką grupę (pvz., Pholcidae). Akių dydis ir išsidėstymas labai svarbus vorų šeimų nustatymui. Skiriamos priekinės, vidurinės ir užpakalinės akys. Jei priekinėje ir užpakalinėje eilėje yra po keturias, tai kraštinės akys vadinamos šoninėmis (lateralinėmis), o likusios – vidurinėmis arba medialinėmis. Vidurinę eilę paprastai sudaro 2 akys. Šokliavorių (Salticidae) priekinės eilės akys iki 10 kartų didesnės už užpakalines medialines, o plėšriavorių (Lycosidae) – mažesnės. Daugumos vorų priekinės medialinės akys tamsios, o likusios šviesesnės.
Skydelis
Priekinėje galvos dalyje tarp akių ir galvos yra skydelis (clypeus), kuris daugumos vorų vertikalus, kai kurių rūšių – horizontalus. Skydelis atskiria akis nuo chelicerų.