cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos žydai
Mityba
Litvakai iš kitų žydų etnosų išsiskyrė ne tik skirtingais religinių mokyklų požiūriais, kalbos tartimi, bet ir virtuve. Jie daug kulinarinės tradicijos perėmė iš vietinės Rytų Europos virtuvės, kurią praturtino Kašruto filosofija. Tarp litvakų ir lietuvių virtuvių egzistuoja labai daug simbiotinių panašumų, ir jos nuolat skolinosi viena iš kitos. Galitzianer buvo žinomi dėl labai saldžių patiekalų, o litvakai pasižymėjo pikantiškesniais patiekalais, išryškinančiais saldžiarūgščius skonius.
Kadangi žydai buvo įsijungę į platesnius diasporinius tinklus Eurpoje, per juos į Lietuvą atkeliavo naujos kulinarinės tradicijos. Pavyzdžiui, XIX a. bulvių vartojimo tradicija Lietuvą pasiekė per litvakus, kurie šį produktą perėmė iš Vokietijos aškenazių žydų. Litvakai sukūrė tokius patiekalus, kaip kugelis, cepelinai, bulviniai blynai (latkės). Juos perėmę lietuviai adaptavo, pradėdami naudoti šiems patiekalams kiaulieną ir spirgus. Panašiai litvakai perėmė vietinius Rytų Europos patiekalus, kuriuos išplatino pasaulyje. To pavyzdys yra plikyti riestainiai, LDK žinomi nuo XIV a. Jų kepimą iš vietos gyventojų perėmę žydai ištobulino technologijas, rūšis, taip sukurdami beigelius. XX a. litvakų diaspora išplatino beigelius visame pasaulyje. Kiti svarbūs litvakų patiekalai yra įdaryta žuvis, kapota silkė, foršmakas, pynutė (challah), ir kt.
Organizacijos
Lietuvoje periodiškai vyksta Pasaulio litvakų kongresas.
Litvakų išeivija
Litvakų yra Izraelyje, JAV,  Pietų Afrikos Respublikoje,  Australijoje,  Naujojoje Zelandijoje ir kitose šalyse.
Universal Music Latin Entertainment
Universal Music Latin Entertainment (UMLE) yra Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija, kuri priklauso „Universal Music Group“. Ši kompanija sukurta po „Univision Music Group“ įsigijimo ir sujungimo „Universal“ geriausius Lotynų Amerikos atlikėjus. „UMLE“ priklauso kelios įrašų kompanijos, tokios kaip „Fonovisa“ ir „Disa Records“.
„Univision Records“ (2001–2008)
2001 m. susikūrusi kompanija „Univision Records“ jau turėjo garsių atlikėjų, tokių kaip Pilar Montenegro, Anaís, Jennifer Peña, Graciela Beltrán, Iman, Los Forasteros, Daniel René ir Pepe Aguilar. 2008 m. „Univision Music Group“ buvo įsigyta „UMG“ kompanijos.
„Fonovisa Records“
2002 m., dar „Univision Music Group“ laikais, buvo nupirkta kompanija „Fonovisa“, didžiausia Meksikos įrašų kompanija. Ši kompanija nuo 1984 m. išgarsino daug meksikiečių atlikėjų, kaip, pvz.: Marco Antonio Solís, La Banda el Recodo, Conjunto Primavera, Los Temerarios ir Los Tigres del Norte.
„Disa Records“
„Disa Records“, antroji pagal dydį Meksikos įrašų kompanija, priklauso Chávez šeimai Monterėjuje. Tačiau 2001 m. „Univision“ nusipirko 50 % „Disa“ akcijų iš Chávez. 2006 m. „Univision“ įsigijo likusius 50 % procentų ir kompanija atiteko „Univision Music Group“. Kompanijos žymesni atlikėjai yra Palomo, Los Angeles Azules, Grupo Bryndis, Liberación, El Poder del Norte ir Meksikos aktorė bei atlikėja Aracely Arámbula.
„Machete Music“
„Machete Music“ daugiausiai atlikėjų turi iš Puerto Riko, taip pat kitų Pietų Amerikos reggaeton stiliaus muzikantų, kaip antai AKWID, Wisin y Yandel, Ivy Queen, Don Omar, Molotov ir t. t.
„Universal Music Latino/Universal Music Mexico“
„Universal Music Latino“ kompanijai priklauso grupė Belanova, atlikėjai Luis Fonsi, Enrique Iglesias, Juanes, Olga Tañón, Gloria Trevi, David Bisbal, Paulina Rubio ir Dulce Maria. Kanadietė atlikėja Nelly Furtado prisijungė prie šios kompanijos, kad išleistų albumą ispanų kalba pavadinimu „Mi Plan“.
Opobo
Kartu Opobas yra istorinė valstybė, klestėjusi aplink šį miestą.
Istorija
Nuo XVII a. teritorija, kurioje vėliau įsikurs miestas, buvo vadinama Ikot Abasi, ir ją kontroliavo Kalabaro karalystė.
Opobo valstybės ir miesto įkūrimas yra susijęs su įvykiais Nigerio deltoje. Vakaruose esančio Bonės miesto dinastijos ststovas Džiubo Džiubogha 1870 m. atvyko į būsimojo Opobo vietą ir įkūrė ten miestą, kurį pavadino įžymaus istorinio Bonės valdovo vardu. Jo tikslas buvo monopolizuoti palmių aliejaus prekybą.
Džiubo Džiubogha (vakariečių vadinamas karalius Džiadžia) siekė, kad šis uostas taptu svarbiausiu ir vieninteliu prekybos tašku, pardavinėjančiu prekes europiečiams iš Anango, Eketo ir Ibibijo. Tai sukėlė nepasitenkinimą šių valstybių tarpe ir galiausiai vedė į karą. 1887 m. Džiubo, padedant anangams, buvo britų deportuotas į Vakarų Indiją. Nuo tada Obopas vėl buvo kontroliuojamas Kalabaro karalystės.
Kalabaro karalystę prijungus prie Britų Nigerijos, Opobo valstybė atsidūrė jos valdžioje. 1970 m. jos teritorija buvo padalinta į dvi dalis. Salos teritorija atiteko Upių valstijai, o žemyninė teritorija – Kroso upės (vėliau Akva Ibomo) valstijai.
Halvilio ežeras
Halvilio ežeras  – ežeras šiaurės Šveicarijoje, Argau kantone, į pietrytčius nuo Arau. Telkšo 449 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 8,4 km, plotis iki 1,5 km. Giliausia vieta siekia 48 m. Prateka Abacho upė (Arės intakas).
Prie Halvilio ežero esantys miesteliai: Bainvilis prie Zi, Maisteršvandenas, Zengenas.
Padvariai (Molėtai)
Istorija
1662 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje.
Imperatoriaus Karolio V baudžiamasis teisynas
thumb|200px|Karolinos titulinis puslapis. Imprintas: [[Frankfurtas prie Maino, J. Schmidt. Verlegung Sigmund Feyrabends, 1577 m.]]
Imperatoriaus Karolio V baudžiamasis teisynas (, Keyser Karls des fünfften peinlich gerichts ordnung) žinomas kaip Constitutio Criminalis Carolina (CCC), Karolina – 1532 m. Karlo V teisynas, istorinis baudžiamosios ir baudžiamojo proceso teisės šaltinis.
Istorija
Constitutio Criminalis Carolina sutrumpintai yra vadinama tiesiog Karolina (Carolina). CCC laikomas pirmuoju Vokietijos baudžiamosios teisės sąvadu (kodeksu), kuriame moderniai (pagal to meto teisės technikos lygį) buvo sistemintos baudžiamosios ir baudžiamojo proceso normos. Remiantis teisynu buvo vykdomas inkvizicinis teismo procesas (raganų medžioklė). Teisyne įtvirtintos kai kurios itin šiuolaikiškos nuostatos. Pvz., privalomas teismo proceso fiksavimas raštu (posėdžio protokolavimo institutas).
Karolio V baudžiamasis teisynas buvo sukurtas remiantis iš dalies ir 1507 m. Johann Freiherr von Schwarzenberg sudaryto Bambergo teisyno Bambergensis (kartu ir „kalavijo teisės“, Blutgerichtsbarkeit) nuostatomis, Bambergo baudžiamuoju sąvadu.
Pilnas baudžiamojo teisyno pavadinimas, titulinis puslapis - Visų šviesiausiojo galingiausio [visus] įveikiančio šventosios Romos Imperijos Kaizerio Karolio penktojo baudžiamoji teisena, skaityta, sukurta ir priimta Reichstaguose Augsburge ir Regensburge, trisdešimtais, trisdešimt antraisiais metais (sen. ).
Nusikaltimai pagal teisyną
Sunkūs nusikaltimai pagal CCC buvo:
79 m. pr. m. e.
'''79 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Daniūnai (Ignalina)
Daniūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Naujojo Daugėliškio.
FK Borac Čačak
Čačako „Borac“ – Serbijos futbolo klubas iš Čačako.
Kazachstano futbolo varžybos 2005 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2005 m.
Pryšmančių II kapinynas
Pryšmančių II kapinynas, vadinamas Milžinkapiu, Švedkapiais (valstybės saugomas nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paminklas: unikalus kodas –, senas registro kodas – A456P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR537) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pryšmančiuose (Kretingos seniūnija), kelio dešinėje pusėje, Tenžės dešiniajame krante.
Kapinynas
Įrengtas aukštumos pakraštyje, kurį iš rytų juosia Tenžės slėnis, o iš šiaurės – slėnio griova. Teritorija dirvonuoja, pakraščiai apaugę medžiais ir krūmais. Ties viduriu stovi gelžbetoninis aukštos įtampos orinės elektros linijos stulpas, o vakarinėje dalyje – seno pavyzdžio archeologijos paminklo anotacinis ženklas. Pietiniu pakraščiu praeina keliukas į gretimą sodybą.
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR537), 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A456), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A456P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu, kuriam 2012 m. suteiktas nacionalinio reikšmingumo lygmuo.
Teritorija – 1,79 ha.
0,12 km į pietryčius yra Pryšmančių III kapinynas, 1,1 km į pietus – Pryšmančių I kapinynas.
Tyrimai
Tyrinėjo: 1868 m. – Konstantinas Grevingkas (Dorpato universitetas), 1909, 1912, 1921 m. – Vladas Nagevičius, 1958 m. – Ona Navickaitė (LII ir Kretingos muziejus), 1984 ir 1986 m. – Regina Volkaitė-Kulikauskienė (LII), 1985 m. – Valdemaras Šimėnas (LII). 1990 m. – Regina Kulikauskienė ir Kęstutis Jankauskas.
Žvalgė: 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 ir 2011 m. – Kultūros paveldo centras.
Lebedžiai (Lentvaris)
Lebedžiai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kariotiškių.
Pryšmančių II kapinynas
Tyrimai
Griautiniai kapai išsidėstę eilėmis iš vakarų į rytus. Duobės iškastos tvarkingai, netoli viena kitos, pailgos šiaurės – pietų, rečiau – vakarų – rytų kryptimi, suapvalintais galais. Mirusieji guldyti galva į pietus arba vakarus. Vienur kartu su suaugusiais laidoti vaikai ir paaugliai, o kita dalis vaikų laidota atskirai, pietrytinėje kapinyno dalyje. Rasta per 15000 įkapių. Beveik visiems mirusiems į kapą virš galvos buvę dedami geriamieji ragai su žalvariniais apkalais. Vyrai ir berniukai laidoti su ietimis, o kai kuriems vyrams į kapą dėjo dar kovos kirvį, rečiau – kalaviją. Mirusieji buvę sujuosti odiniais diržais, kaustytais žalvarinėmis skardelėmis, puoštais žalvarinių įvijų kutais. Tiek vyrų, tiek moterų kapuose rasta nemažai papuošalų. Drabužiai buvę susegami lankinėmis, pasaginėmis, žiedinėmis ir plokštinėmis segėmis, trikampiais, kryžiniais, rateliniais ir plokšteliniais smeigtukais, rankos puoštos įvijiniais žiedais, įvijinėmis, juostinėmis apyrankėmis bei apyrankėmis gyvuliniais galais. Kaklus dažniausiai puošė antkaklės su kabliuku ir kilpele galuose, vytinės antkaklės su kilpiniais užkeistais galais, stiklo, emalės ir gintaro karolių apvaros. Kai kuriuose kapuose ant mirusiojo krūtinės arba juosmens rastos papildomos įkapės, dažniausiai sudėtos į medžio tošies dėžutes.
Pradėjus mirusiuosius deginti, laidojimui buvo kasamos apskritimo ar ovalo plano duobės, į kurias suberdavo degintinius kaulus, laužavietės liekanas, apdegusias ir apsilydžiusias įkapes, o jeigu jas dėdavo į kapą nedegintas – tai dažniausiai sulaužydavo.
Kapinynas – būdingas kuršių laidojimo paminklas.
Radinius saugo Kretingos, Vytauto Didžiojo karo ir Lietuvos nacionaliniame muziejai, Valstybės Ermitažas Sankt Peterburge, Tartu universitetas.
Farerų futbolo taurė
Farerų futbolo taurė – pagrindinis Farerų taurės turnyras. Vyksta nuo 1955 metų.
1098 m.
1098 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
1748 m.
1748 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Paprastasis strepetys
Paprastasis strepetys, strepetys (Leuciscus leuciscus) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (Cyprinidae) šeimai. Vidutinio dydžio pailga žuvis.
Savybės
Nugara apvali, tamsiai pilka. Šonai pilkšvai mėlyni arba gelsvi, pilvas sidabriškas. Nugarinis ir uodeginis pelekai pilki, o kiti gelsvi arba oranžiniai. Nugarinis prasideda šiek tiek į priekį nuo pilvinių pelekų pamatų vidurio. Analinio viršūnė dažniausiai įlinkusi. Uodeginis pelekas ilgas. Šoninėje linijoje – žvynai. Burna pusiau apatinė, jos viršūnė viename lygyje su akies apatiniu kraštu. Rykliadančiai lygūs, jų dažniausiai būna 2,5-5,2.
Strepečiai baikštūs, vikrūs, plauko būriais, retai pavieniui. Sunkiai sugaunami, nes greit pasitraukia iš įtartinos vietos. Auga lėtai, ypač nuo trečiųjų – ketvirtųjų gyvenimo metų. Dažniausiai esti 20–25 cm ilgio ir 50–150 g svorio, retai – apie 30 cm ilgio ir 300–400 g svorio. Subręsta 3 metų (apie 12 cm ilgio). Neršia balandžio mėn. Vislumas – 1,6-15 tūkst. ikrelių.
Minta vėžiagyviais, vabzdžiais ir jų lervomis, kirmėlėmis, augaliniu maistu, kitų žuvų ikrais ir mailiumi.
Gyvena upėse ir upeliuose, mėgsta švarų, tekantį vandenį, smėlėtą arba molingą dugną. Pasitaiko pratekančiuose ežeruose.
Ūkinė reikšmė nedidelė. Pradedamas meškerioti pavasarį, geriausiai kimba nuo rugpjūčio mėn. Sėkmingiausiai gaudomas palaidyne. Masalas – kaip kuojai. Dažnai užkimba ir ant muselinės, žvejojant kiršlius ir upėtakius.
Echo (savaitraštis)
Echo – Lietuvos darbininkų savaitraštis, ėjęs 1906 m. liepos 7 d. – gruodžio 5 d. Vilniuje lenkų kalba.
Istorija
Leido Lietuvos socialdemokratų partija. Leidėjais pasirašydavo Morta Dybovskaitė, Jonas Jaks-Tyris. Spausdino spaustuvė „Romuva“. Išėjo 18 numerių.
Spausdino žinias iš įvairių Lietuvos vietovių, rašė apie darbininkų gyvenimą, streikus, informavo apie socialdemokratų veiklą Lietuvoje ir kitose šalyse.
Redagavo M. Domaševičienė, B. Simonovičius, V. Stojkovas. Faktiškai redagavo Mykolas Biržiška ir Steponas Kairys.
Kavendišo eksperimentas
Kavendišo eksperimentas – pirmasis eksperimentas, kuris padėjo nustatyti tikslią gravitacinę konstantą. Eksperimentą atliko 1797–98 m. britų mokslininkas Henris Kavendišas.
Kavendišo sukonstruotas aparatas buvo sukamoji svyruoklė, sudaryta iš šešių pėdų (1,8 m) medinių lazdelių, kurios buvo atidėtos nuo vielos ir sferos, pritvirtintos prie galo. thumb|left|250px|Vertikalus Kavendišo instrumento pjūvis.
Antanas Stankevičius
Antanas Stankevičius (1892 m. vasario? Margiškės palivarke, Pabaisko parapijoje, Ukmergės apskr. – 1945 m. liepos 2 d. Rome, NY – JAV), orkestro ir choro dirigentas, vargonininkas.
Biografija
Muzikos mokėsi Panevėžyje pas J. Birmantą ir pas kariuomenės pučiamųjų orkestro dirigentą Jekaterinoslavle (Ukraina) – orkestre grojo kornetu. 1913 m. atvyko į JAV pas brolius Miką ir Ipolitą, gavo vargonininko vietą Angelų Karalienės parapijoje Brooklyne, NY. Vėliau vargonininkavo Šv. Mykolo parapijoje Bayonne, NJ, Šv. Vincento parapijoje Girardville, PA, Šv. Juozapo parapijoje Scrantone, PA, Apreiškimo parapijoje Brooklyne, NY, Coronoje, NY, ir kitose kitataučių parapijose. Kai gyveno Scrantone, lankė liturginės muzikos kursus Marywoodo kolegijoje (dėst. prof. N. M. Montoni). Gyvendamas netoli New Yorko, tris vasaras lankė Popiežiaus Pijaus X liturginės muzikos mokyklą Niujorke, NY. Buvo ne tik geras vargonininkas ir chorvedys, bet ir pučiamųjų instrumentų žinovas. Scrantone subūrė pučiamųjų orkestrą – lyg savotišką muzikos mokyklą. Joje buvo mokoma groti visais muzikos instrumentais. Orkestras ir chorai organizavo koncertus, propagavo chorališkąjį giedojimą ir dalyvavo tautiniuose renginiuose, jie suvaidino svarbų vaidmenį lietuvių kultūros gyvenime.
Nuo 1925 m. A. Stankevičius buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, taip pat Scrantono vyskupijos provincijos šios sąjungos narys.
Rygos Stradinio universitetas
miniatiūra|Rygos Stradinio universitetas Rygos Stradinio universitetas (, str. RSU) – valstybinis universitetas Latvijos sostinėje Rygoje. Pavadintas chirurgo prof. Paulo Stradinio (1896–1958) vardu.
Yra 8 fakultetai, 16 000 studentų (231 doktorantas, 2006 m.), 1 200 mokslo darbuotojų.
Yra 8-12 semestrų medicinos ir stomatologijos studijų programos anglų kalba.
Palaiko ryšius su Otto-Friedrich-Universität Bamberg, Universität Trier, Berlyno Charité (Vokietija) ir Katholieke Universiteit Leuven (Nyderlandai).
Vilbėnas
Vilbėnas – upė Lietuvoje, Kelmės rajone; kairysis Kražantės intakas (Dubysos baseinas). Prasideda 7 km į šiaurės vakarus nuo Kelmės, Akmenių apylinkėse. Teka daugiausia į rytus, žemupyje – į šiaurės rytus. Įteka į Kražantę 13,8 km nuo jos žiočių, šalia Paverpenio.
Intakai: Šlapikė, Verpelis (kairieji).
Žemupio vaga vingiuota. Kelmėje įrengtas 10 ha Kelmės miesto tvenkinys. Prie Vilbėno įsikūrę Gaštynai, Graužai, Pavilbėnis, Užmiestis, Kelmė.
Oxycheilinus
Oxycheilinus – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Didysis kakadu
Didysis kakadu (, sin. Lophocroa leadbeateri,, ) – kakadu (Cacatuidae) šeimos papūga.
Kalninė eglė
Kalninė eglė  – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. 200px|thumb|left|Kalninės eglės [[Kankorėžis|kankorėžiai]] 200px|thumb|left|Kalninė eglė
Apibūdinimas
Aukštis apie 25-45 m, retai iki 60 m, o aukščiausia kalninė eglė išmatuota 67,7 m aukščio. Kamieno skersmuo iki 1,2 m, retai iki 2 m, o didžiausias išmatuotas skersmuo 2,2 m. Medžio laja siaurai kūginė. Spygliai 15-30 mm ilgio, melsvai žali. Kankorėžiai cilindriški, nusvirę, 4-8 cm ilgio, 1,5-3 cm pločio. Išlaiko iki -39.9°C šaltį.
Porūšiai
Išskiriami du porūšiai:
Amžius
Pagal skersinį kamieno pjūvį, žinomas seniausias individas yra išgyvenęs 911 metų.
Paplitimas
Paplitusi Šiaurės Amerikos vakaruose, nuo Britų Kolumbijos ir Albertos šiaurėje. Pietuose arealas siekia Kaliforniją, Arizoną ir Naująją Meksiką. Yra keli uždari arealai šiaurinėje Meksikoje. Auga 900-3450 m aukštyje.
Panaudojimas
Kalninė eglė yra svarbi kaip medienos, poperiaus pramonės žaliava.
Padvariai (Šilalė)
Padvariai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Bijotų kaimo šiaurvakariniame pakraštyje, dešiniajame Pelos krante. Kaime yra Vyšniakalnio kalva, ant jos 1990 m. pasodinta keliasdešimt ąžuolų.
Čiokana
Pavadinimo kilmė
Viena versija teigia, kad pavadinimas kilęs iš antroponimo Ciocanu. Analogiški tokios kilmės Moldavijos toponimai būtų Căpriana (iš Căprian), Bălceana (iš Bălceanu) ir kt.
Kita versija teigia, kad Kišiniovo rajono pavadinimas kilęs iš toponimo Valea Ciocana ar Valea Ciocanelor 'šlaitas ar slėnis, apsodintas kukurūzais' (iš 'kopūsto galva; kukurūzo stiebas; plaktukas').
Rusiškas Ciocana pavadinimo atitikmuo Чеканы primena 'įrankis metalo kalinėjimui; kovos plaktukas čekanas'
Istorija
Čiokana išauga vietoj buvusių Ciocana Nouă (Naujoji Čiokana) ir Ciocana Veche (Senoji Čiokana) gyvenviečių, kurios buvo Čiokanos dvaro teritorijoje. Dvaras pirmą kartą paminėtas 1757 m. lapkričio 23 d.
Būsimo sektoriaus teritorija į Kišiniovo miesto ribas įtraukta tik 1959 m. Iki tol ji buvo pavaldi Visterničenio kaimo administracijai.
Čiokana XX a. 7–8 dešimtmečiais buvo rimtai perstatyta. Kišiniovo ribos pasislinko į rytus, buvo pastatyti nauji mikrorajonai (Otovaska ir kt.). Buvo statyti 9 ir 16 aukštų namai, kultūrinės, visuomeninės ir transporto paskirties pastatai. Rajone įkurta nemažai svarbių pramonės įmonių. Buvo nutiestos pagrindinės gatvės.
Dabar Čiokana yra svarbus pramoninis miesto rajonas. Jame yra statybinių medžiagų gamykla, kartono fabrikas, veidrodžių fabrikas, buitinės chemijos gamykla, šiluminė elektrinė ir kitos įmonės.
Čiokana dabar
Čiokana yra palygintus švarus ir gyvenimui patogus Kišiniovo sektorius. Jame statoma daug naujų gyvenamųjų namų, kartu tobulinama ir sektoriaus infrastruktūra. Problema išlieka nenupirkti butai naujuosiuose namuose, ko priežastis yra mažas vidutinis gyventojų atlyginimas.
Čiokanoje veikia daug prekybos ir verslo centrų. Vienu populiariausių sektoriaus prekybos centrų lieka 2007 m. gruodžio 1 d. atsidaręs centras „Green Hills“. Čiokanoje yra ir pats didžiausias Kišiniovo prekybos centras „Megapolis Mall“, pastatytas buvusios skaičiavimo mašinų gamyklos teritorijoje.
Administracinis suskirstymas ir administracija
Čiokanos sudėtyje yra:
Čiokanos pretūra yra Mirčos čel Betryn gatvėje, name Nr. 4/3 . Pretorė – Sinilga Școlnic.
80 m. pr. m. e.
'''80 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šilininkai (Zalesjė)
Šilininkai (, nuo 1914 m. Schilleningken, nuo 1938 m. liepos 16 d. Gut Hegehof, nuo 1946 m. ) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, dab. Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 13 km į vakarus nuo Ragainės, 4 km į pietvakarius nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės teritorija.
Daniūnai (Joniškėlis)
Daniūnai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Grūžių.
80 m. pr. m. e.
Gimtadieniai
Nedatuota
Šilininkai (Zalesjė)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) valstybinis dvaras, nuo 1927 m. kovo 15 d. sujungtas su Noistreito valstybiniu dvaru, nuo 1928 m. rugsėjo 30 d. su Blauzdais, Baumgartais (Baumgarten), Valdhofo palivarku (Waldhof) ir Pauperiškėmis (Pauperischken). 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės teritorija.
Antanas Marcinkevičius
Antanas Marcinkevičius (1934 m. lapkričio 15 d. Kauno rajone – 1995 m. gruodžio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, publicistas.
Biografija
Pagrindinė kūrybos tema – kaimas, jo problemos, žmonių darbas ir jų likimai. Mėgstamiausi žanrai – apybraiža, straipsnis, faktinis feljetonas. Parašė scenarijų dokumentiniams filmams. Išvertė M. Zoščenkos apysaką „Žydroji knyga“. Nuo 1958 m. buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Alenia Aeronautica
Alenia Aeronautica – Italijos aviacijos inžinerijos kompanija, Finmeccanica padalinys. Kompanija gamina karinius transportinius lėktuvus, civilinių lėktuvų komponentus (pvz., Boeing ir Airbus).
Alenia yra kompanija partnerė Eurofighter ir Panavia Tornado konsorciumuose.
Alenija padaliniai:
Alenia Aeronautica pagrindinė veikla yra:
Alenia Aeronavali veikla – karinių ir civilinių orlaivių kapitalinis remontas, techninis aptarnavimas, modifikavimas.
Alenia Aeronautica bendradarbiauja su daug didžiųjų aviacijos ir kosmoso technikos korporacijų – Boeing, Lockheed Martin, Airbus, EADS, Dassault ir BAE Systems.
Istorija
1969 m. susijungė Italijos lėktuvų gamintojai Fiat ir Aerfer ir sudarė Aeritalia. 1990 m. Aeritalia susijungė su Selenia iš Finmeccanica grupės ir sudarė Alenia.
Pentagonas pasirinko Alenijos C-27J kaip naująjį karinį transporto lėktuvą. 2007 m. birželio 13 d. pasirašytas 2,04 milijardo JAV dolerių vertės kontraktas 78 C-27J lėktuvams pirkti, personalui treniruoti bei techninei įrangai tiekti.
Ornas (departamentas)
Ornas (pranc. L’Orne) – Prancūzijos departamentas šalies šiaurės vakaruose, Žemutinės Normandijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Alensonas (Alençon).
Departamente 3 apskritys, 40 kantonų, 41 municipalinis susivienijimas ir 505 komunos. Plotas – 6103 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais.
Geografija
thumb|right|250px|Orno keliai Orno departamentas ribojasi su Ero ir Luaros, Sarto, Majeno, Manšo bei Kalvadoso departamentais.
Klimatas
Klimatas okeaninis, su didele Atlanto įtaka.
Ekonomika
Žemės ūkis – pagrindinė ekonomikos šaka. Auginama daug žirgų. Gaminamas sūris kamemberas, kriaušių sidras puarė, kalvadosas, aperityvas pomo (Le pommeau de Normandie) ir kiti gastronomijos bei kulinarijos gaminiai.
Turizmas
Krašto pasididžiavimas – pilys:
Svarbiausios bažnyčios:
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Danielis Gulė ir Alenas Lamberas, Atstovų rūmuose – 3 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 40 narių, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Rugpjūčio 16
Rugpjūčio 16 yra 228-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 229-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 137 dienos.
Vardadieniai
Rokas – Steponas – Butvydas – Alvita – Jokimas
Įvykiai
(kol kas nėra)
Kampidanas
Kampidanas (Campidano) - siaura žema lyguma Sardinijos (Italija) pietvakarių dalyje, maždaug 100 km pločio, besidriekianti tarp Kaljario ir Oristano. Lyguma yra apie 32 km pločio ir apie 110 km ilgio - nuo Oristano įlankos (Golfo di Oristano) į salos centrą. Kampidanas atskiria nedidelio ploto pietvakarines aukštumas Iglesiente nuo didesnių Rytinių aukštumų, kurios apima visą rytinę salos dalį.
Lyguma yra žemdirbystės zona, kadangi užtvenkus didžiąsias Sardinijos upes pakanka vandens irigacijai. Tipiški lygumoje auginami augalai yra kviečiai ir kiti javai, artišokas, alyvmedžiai, migdolai, vynuogės, daržovės ir vaisiai. Iki 1946 m. regionas buvo maliarinė pelkė, bet sausinimo darbai ir pakitusi žemėnauda pavojingą kraštą pavertė apgyvendintu ir derlingu.
Pagrindiniai miestai yra provincijos sostinė Oristanas (Oristano) ir Teralba (Terralba).
Pirmasis pūnų karas
thumb|250px|Kartaginos valdos karo pradžioje
Pirmasis pūnų karas – karinis konfliktas, vykęs 264–241 m. pr. m. e. Didžiąja dalimi tai buvo jūrinis konfliktas dėl įtakos Sicilijoje, buvusioje viduryje tarp Romos ir Kartaginos. Kartaginiečiai užėmė Mesinos miestą. Tai sukėlė nerimą romėnams, nes Mesina buvo arti Italijos graikų miestų, kurie buvo patekę romėnų globon. Romos senatas nenorėjo stoti atviron kovon su Kartagina, tačiau liaudis reikalavo įsikišti. Taip prasidėjo Pirmasis pūnų karas, kurį po 23 metų kovos Roma laimėjo. Kitus du Pūnų karus Kartagina taip pat pralaimėjo, o 146 m. pr. m. e. miestas buvo sugriautas. Po Numidijos užkariavimo (46 m. pr. m. e.) Tunisas tapo Romos imperijos dalimi.
Karo eiga
Pirmojo pūnų karo pradžioje Roma neturėjo laivyno, jį per du mėnesius sudarė iš kvadriremų ir triremų. Pirmą pergalę prieš kartaginiečių laivyną Roma pasiekė 260 m. pr. m. e. Milų mūšyje netoli Milų miesto ir Liparų salų Tirėnų jūroje. Savo nepatyrimą jūrų mūšiuose romėnai kompensavo nauju išradimu: išsilaipinimo tilteliu – kai tik kartaginiečių laivas priartėdavo, tiltelis būdavo išmetamas, įsikabindavo į denį ir į laivą isiverždavo legionieriai. 256 m. pr. m. e. Roma laimėjo Eknomo mūšį. Tai buvo vienas iš didžiausių jūrų mūšių pasaulio istorijoje. Pasak istorikų, jame dalyvavo 290000 jūrininkų ir kareivių, 680 laivų iš kurių 54 buvo nuskandinti, 64 užgrobti Romos. Po mūšio romėnai surengė žygį į Afriką. Žygis baigėsi katastrofa, o laivynas pasiųstas evakuoti kariuomenės buvo užkluptas audros. Iki 249 m. pr. m. e. Roma pastatė naują laivyną ir suplanavo atakuoti Lilibėjų – vieną iš paskutinių Kartaginos tvirtovių Sicilijoje. Tačiau Kartaginos laivynas juos užklupo netikėtai, mažiau nei 30 romėnų laivų paspruko. Tai buvo paskutinis Romos pralaimėjimas šiame kare. 241 m. pr. m. e. Romos pergalė prie Egatų salų užkirto Sicilijoje esančios Kartaginos karuomenės aprūpinimo kelią ir ji turėjo užleisti salos kontrolę Romai.
Echo Litwy
Echo Litwy – lietuvių dienraštis, ėjęs 1919 m. gruodžio 12 – 1920 m. spalio 12 d. Vilniuje lenkų kalba.
Pirmasis pūnų karas
Pasekmės
Po 23 metus trukusio karo Roma laimėjo ir jos laivynas tapo galingiausiu visoje Viduržemio jūroje. Per karą abi pusės prarado daug pinigų ir žmonių. Korsika, Sardinija ir Afrika išliko Kartaginai, bet ji turėjo sumokėti didelę kontribuciją. Romos pergalei turėjo įtakos jos užsispyrimas. Be to, Romos respublikos sugebėjimas pritraukti privačių investicijų statyti laivams ir samdyti įguloms, buvo vienas iš reikšmingiausių pergalės faktorių, kai kartaginiečių kilmingieji nebuvo linkę rizikuoti savo turtu valstybės labui.
Aukos
Pagal nelabai patikimus istorinius šaltinius:
Echo Litwy
Istorija
Redagavo Mykolas Biržiška, S. Dlugoborskis.
Pirmasis pūnų karas
Pasekmės
Nors tikslus skaičius nežinomas, aukų buvo daug abejose pusėse. Polibijus teigė, kad tuo metu tas karas buvo pats žalingiausias aukų atžvilgiu per visą karo istoriją, įskaitant ir Aleksandro Didžiojo mūšius. Analizuodamas III a. pr. m. e. surašymus Adrian Goldsworthy pastebėjo, kad per karą Roma neteko 50 tūkst piliečių be pagalbinių karių ir asmenų neturinčių piliečių teisių.
Taikos sąlygos
Taikos sąlygos buvo nepalankios Kartaginai. Abi pusės susitarė, kad:
Lebedžiai (Trakai)
Lebedžiai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Babriškių.
Antanas Stanišauskas
Antanas Stanišauskas (1893 m. sausio 17 d. Rudaminos k., Rumšiškių apylinkėje, Kaišiadorių r. – 1971 m. balandžio 10 d. Bridgeporte, CT-JAV) – vargonininkas ir chorvedys.
Dankšiai
Dankšiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Naudvario.
Antanas Stanišauskas
Biografija
Pradinį mokslą gavo Lietuvoje. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą atvyko į JAV – Hammondą, IN. Čia tada buvo mažai lietuvių, todėl muzikos teko mokytis pas lenkų pedagogus. Pramokęs vargonuoti, buvo pakviestas vargonininkauti į Šv. Antano lietuvių parapiją Kewance, IL. Bet netrukus persikėlė į Čikagą, IL, kur susipažino su muzikais lietuviais ir pradėjo studijuoti A. Pociaus įkurtoje L. van Beethoveno konservatorijoje. Kartu vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Chicago Heights, IL. 1917–1920 m. American Conservatory of Music pas prof. F. van Duseną studijavo vargonavimą. 1920 m. išvyko vargonininkauti į Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapiją Westville, IL. Čia dar lankė Olivet universiteto muzikos skyrių – studijavo kompoziciją, fortepijoną, orkestruotę pas prof. S. B. Burkholderį (iki 1922). Baigęs studijas, dirbo vargonininku Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Lawrence, MA. Važinėjo į Bostoną, MA, mokytis Naujosios Anglijos konservatorijoje fortepijono pas prof. Kenedį ir kompozicijos pas W. Chadwicka. Paskui išvyko vargonininkauti į Aušros Vartų lietuvių parapiją Niujorke, NY. Dirbdamas lankė kursus Institute of Musical Art. Organizavo Vyčių chorus, sudarė didelį chorą iš Petersono, NJ, ir New Yorko chorų, koncertavo Niujorke ir Elizabethe, NJ. 1923 m. buvo atvykęs į Lietuvą, pas J. Naujalį mokėsi muzikos. Grįždamas į JAV, buvo apsistojęs Paryžiuje ir Belgijoje. 1925 m. pakviestas vargonininkauti į Švč. Trejybės lietuvių parapiją Newarke, NJ. Čia dirbo ir apie ketverius metus lankė muzikos kursus ir Popiežiaus Pijaus X Liturgijos kursus, trejus metus mokėsi The Diocesan Institute of Sacred Music. Taip pat studijavo bažnytinės muzikos polifonijos istoriją ir grigališkąjį giedojimą pas prof. N. M. Montani, W. Watersa, J. Dunną, J. Murphį bei vargonavimą pas prof. H. Corey. Vadovavo Šv. Cecilijos chorui (38 moterys ir 22 vyrai) Newarke ir kartu rengė koncertus su bažnyčios choru.
A. Stanišauskas statė operas ir kantatas (J. Čižausko „Vilniaus senelis“), suorganizavo daug bažnytinės ir pasaulietinės muzikos koncertų, dalyvavo tarptautiniuose renginiuose ir dainų šventėse. Visur populiarino lietuvių kompozitorių dainas. 1936 m. Lindene, NY, subūrė lietuvių „Birutės" chorą. Taip pat yra vadovavęs berniukų ir mergaičių chorams. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Kazimiero parapijoje Nashua, NH, o apie 1938-uosius tą darbą tęsė Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Bridgeporte. Čia jo chore giedojo 25 moterys ir 17 vyrų. Buvo įkūręs savo muzikos studiją.
Nuo 1917 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai (buvo šios sąjungos New Yorko – New Jersio provincijos narys), nuo 1933 m. kelis kartus rinktas Centro valdybos nariu, iždininku ir 1934 m. vicepirmininku. Buvo The Diocesan Institute of Sacred Music of St. Gregory of America narys. Parašė solo ir choro dainų: „Atsisveikinimas su tėviške“, „Ant kalno malūnėlis“, „Mano jaunime" ir kt.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazachstano futbolo varžybos 2006 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2006 m.
Inkos
Inkos (Incaspiza) – tanagrinių (Thraupidae) šeimos paukščių gentis.
Šiai genčiai priklauso šios rūšys:
81 m. pr. m. e.
'''81 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
1751 m.
1751 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Kabulas (upė)
Upė vasarą patvinsta. Vanduo intensyviai naudojamas drėkinimui, aprūpina Kabulo, Džalalabado ir kt. oazes. Afganistane ant upės įrengta Naglu hidroelektrinė. Upė vasarą laivuojama 120 km nuo žiočių ruože. Prie Kabulo upės įsikūrę miestai: Kabulas, Čaharbagas, Džalalabadas, Novšera.
2TV
„2TV“ – lietuviškas skaitmeninis pramoginis televizijos kanalas, pradėtas transliuoti 2007 m. lapkričio 19 d. Nuo 2007 m. lapkričio iki 2020 m. kovo 30 dienos vadinosi „Liuks!“.
2020 m. balandžio mėn. duomenimis, „2TV“ kasdien vidutiniškai įsijungdavo apie 208 000 žiūrovų.
Kanalas orientuojasi į muziką mėgstančią auditoriją.
Transliuotojas – UAB „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“.
Andrejus Amalrikas
Andrejus Amalrikas (, 1938 m. gegužės 12 d. Maskva – m. 1980 m. lapkričio 12 d.) buvo rusų rašytojas ir disidentas.
Vakaruose išgarsėjo kaip esė "Ar išgyvens Sovietų Sąjunga iki 1984-ųjų? " autorius.
Jaunystė
Amalrikas gimė 1938 m. gegužės 12 d. Maskvoje, didžiųjų Stalino „valymų“ metu.
Andrejaus tėvas kariavo Antrajame pasauliniame kare, tačiau neilgai trukus už negatyvų požiūrį į Stalino politiką buvo suimtas ir kalinamas, bet neilgai, tuojau jis vėl galėjo prisijungti prie Raudonosios armijos. 1944-aisiais Andrejaus Amalriko tėvas buvo sužeistas Staliningrado mūšyje ir toliau kariauti nebegalėjo.
Nors už paskaitų nelankymą Andrejus buvo išmestas iš vidurinės mokyklos metai iki baigimo, bet pavyko gauti leidimą studijuoti Maskvos universiteto Istorijos fakultete.
1963-iaisiais supykdė universiteto vadovybę kursiniu darbu, kuriame rašė, kad skandinavų kariai ir graikai devintame amžiuje turėjo daug didesnės įtakos Kijevo Rusios formavimuisi nei slavai. Už tai išmestas iš universiteto.
Buvo menininkų avangardistų paveikslų kolekcionierius, tokiu būdu susipažindamas su daug užsienio diplomatų ir žurnalistų.
Pirmasis įkalinimas
1965 05 14 suimtas už „antivisuomeninį gyvenimo būdą“. Buvo nuteistas trejiems metas tremties Tomsko rajone, Sibire.
Mirus tėvui, jam buvo leista trumpam grįžti į Maskvą, kur jis ne tik pagerbė tėvo atminimą, bet ir įtikino totorę dailininkę Gyuzel Makudinova tekėti už jo ir vykti kartu į tremtį. 1966 05 14 byla buvo peržiūrėta, nutarimas atšauktas ir šeima grįžo į Maskvą. Grįžęs Andrejus Amalrikas savo tremties metus aprašė knygoje „Nepageidaujama kelionė į Sibirą“.
Septintajame dešimtmetyje Andrejus Amalrikas rašė pjeses absurdo teatrui. Šešių pjesių rinkinys, tarp kurių: „Mano teta gyvena Volokolamske“, „Keturiolika negražiosios Meri En meilužių“, „Pasaka apie baltą veršelį“ 1970-aisiais išleista Amsterdame. Pjesė „Rytai – Vakarai“ buvo pastatyta Amsterdamo teatre „Globus“.
Disidentinė veikla
Grįžęs iš kalėjimo, dirbo neetatiniu naujienų agentūros „Naujienos/Žinios“ darbuotoju. Pastoviai palaikė ryšius su užsienio žurnalistais. Jis bandė organizuoti užsienio žurnalistų konferenciją, kurioje dalyvautų ir nuteistųjų giminaičiai. Tačiau pirmą bandymą surengti panašią konferenciją sužlugdė KGB.
Jį ypatingai domino užsienio žurnalistų padėtis SSRS, priežastys, trukdžiusios jiems iki galo išpildyti savo užduotis. Apie tai parašė veikalą „Užsienio žurnalistai Maskvoje“.
Padėjo Pavlui Litvinovui rengti veikalą „Keturių procesas“ (medžiagos apie J. Galanskovo, A. Ginzburgo, A. Dobrovolskio ir V. Laškovos bylą rinkinys), po pastarojo arešto pats pabaigė darbą ir perdavė veikalą užsienio žurnalistui. Buvo vienas iš atsakingų už Sacharovo veikalo „Pamąstymai apie progresą, taikų sugyvenimą ir intelektualinę laisvę“ platinimą.
Echo robotnicze
Echo robotnicze  – darbininkams skirtas laikraštis, ėjęs 1919 m. sausio 2 d. – vasario 25 d. Vilniuje lenkų kalba.
Andrejus Amalrikas
Disidentinė veikla
Su žmona protestavo prie Didžiosios Britanijos pasiuntinybės dėl pastarosios įsiveržimo į Nigerijos pilietinį karą. 1968-ųjų pabaigoje buvo atleistas iš naujienų agentūros ir įsidarbino paštininku.
Echo robotnicze
Istorija
Leido iki 17 numerio Lietuvos socialdemokratų partija, vėliau Lietuvos komunistų partija. Išleisti 38 numeriai.
Andrejus Amalrikas
Disidentinė veikla
Parašė „Atvirą laišką Anatolijui KuznecovuiAnatoly_Kuznetsov“ – atsišaukimą į garsaus rusų rašytojo viešą pareiškimą, kad SSRS visiškai neegzistuoja laisvė. Anot Amalriko, kad be išorinės laisvės egzistuoja dar ir vidinė laisvė, ir nors valdžia daug ką gali daryti su žmogumi, ji negali atimti jo moralinių vertybių.
Echo robotnicze
Istorija
Redagavo Aleksandras Birinčikas, nuo Nr. 4 – redkolegija. Faktiškasis redaktorius Andrius Domaševičius.
Andrejus Amalrikas
Ar išgyvens Sovietų Sąjunga iki 1984-ųjų?
Siūlė įkurti „Sovietinį demokratinį judėjimą“  ir kūrė atsišaukimų tekstus. Tų pačių metų vasarą pradėjo rašyti esė „Ar išgyvens Sovietų Sąjunga iki 1984-ųjų“. Savo esė jis prognozuoja netolimą SSRS ateitį. Jis abejoja, kas bus įmanoma po SSRS griuvimo sukurti demokratinę santvarką, ir netiki, kad išvis egzistuoja kažkokia liberalių, demokratinių pažiūrų opozicija tuometinei valdžiai.
Esė metų pabaigoje buvo išleista pirmiausia Amsterdame, versta į daugelį pasaulio kalbų. Dėl šios esė autorius tapo žinomas kone visame pasaulyje. Veikalas sulaukė atgarsio užsienio spaudoje, savilaida polemizavo su kūriniu, diskutavo.
Esė rašyta, kad karinis konfliktas su Kinija yra neišvengiamas, kad SSRS apie 1984-uosius turėtų subyrėti.
Esė Andrejus Amalrikas rašė:
„Turiu pabrėžti, kad mano esė nėra pagrįsta moksliniais tyrinėjimais, tik pastebėjimais. Žiūrint akademiškai, tai gali pasirodyti tik tušti pliauškalai. Bet SSRS studijuojančiam jaunimui iš Vakarų, diskusija turėtų būti tokia įdomi, kaip kad ichtiologui būtų įdomu, jei žuvis staiga pradėtų kalbėti“.
Vakarų reakcija
SSRS griūties spėjimas buvo atmestas daugelio Vakarų tyrinėtojų ir specialistų. Esė nepadarė didelės įtakos sovietologijos mokslui.
Vakaruose esė vertinta labiau kaip literatūrinis kūrinys, o ne kaip rimtas politinis sprendimas.Andrei_Amalrik
Antrasis įkalinimas
1968–1970 metais buvo kelis kartus suimtas, jo namuose buvo daromos kratos. 1970 05 21 suimtas ir ištremtas į Sverdlovską, kur vyko tardymai ir teismas. Jis buvo kaltinamas savo kūrinių autoryste, platinimu ir interviu dalinimu. Levas Ubožko, vietinis inžinierius, buvo kaltinamas Amalriko kūrinių platinimu. Kaltu Amalrikas neprisipažino ir nesutiko dalyvauti paskutiniame teismo posėdyje.
Štai kokie buvo paskutiniai Andrejaus Amalriko žodžiai 1970-ųjų metų teisme :
„Jeigu viduramžių kovą su eretiškomis idėjomis galima dalinai buvo pateisinti religiniu fanatizmu, tai, kas vyksta dabar galima pateisinti tik režimo bailumu, kuris įžvelgia pavojų platinime įvairių idėjų, svetimų aukšto rango biurokratams. <…>
Ypatingai siaubas dėl mano knygose išsakytų idėjų, dėl tų faktų, kuriuos pateikiu savo knygose, verčia šituos žmones sodinti mane ant kaltinamųjų suolo kaip kriminalinį nusikaltėlį. Šitas siaubas atveda iki to, kad mane net bijo teisti Maskvoje ir atveža čia, tikintis, kad čia mano teismas pritrauks mažiau dėmesio. <…> Mano knygos netaps blogesnės vien dėl to, kokiais rinktiniais epitetais jos čia buvo apdovanotos. Mano pažiūros netaps mažiau teisingos, net jeigu būsiu pasodintas į kalėjimą keleriems metams. Priešingai, tai gali suteikti mano įsitikinimams dar daugiau svorio (jėgos)“.
Teismas nuteisė Amalriką trejiems metams lagerio. Bausmę atliko Novosibirske ir Magadane.
Andrejus Aršavinas
Andrejus Aršavinas (g. 1981 m. gegužės 29 d.) – futbolininkas, Rusijos rinktinės saugas.
2012 m. vasario 24 d. iki sezono pabaigos buvo paskolintas Sankt Peterburgo „Zenit“.
žaidė nuo 2002 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Europos futbolo čempionate. 2016 m. vasario 1 d. nutraukė sutartį su FK Kubanʹ Krasnodar klubu.
Andrejus Amalrikas
Paskutiniai gyvenimo metai
1975 grįžo į Maskvą. Jam primygtinai buvo siūloma su žmona pasidaryti vizas ir vykti į Izraelį. Jie to daryti nenorėjo, taigi rudenį buvo suimti ir apkaltinti, kad pažeidžia SSRS paso taisykles – neturi leidimo gyventi Maskvoje. KGB iškėlė ultimatumą jam – arba emigruoti, arba sėsti į kalėjimą. Jis su žmona gavo vizas į Nyderlandus. Ten jis dirbo Utrechto universitete, vėliau persikėlė dirbti dėstytoju į JAV. Vėliau nusipirko vilą Prancūzijoje, netoli Šveicarijos pasienio, kur ir rašė knygą „Disidento užrašai“ (išleista po jo mirties 1982-aisiais).
Karolis Podčašinskis
Biografija
thumb|Evangelikų reformatų bažnyčia Vilniuje thumb|Tuskulėnų dvaras thumb|Jašiūnų dvaro rūmai thumb|Jeronimo Stroinovskio paminklas [[Jonų bažnyčia|Jonų bažnyčioje]]
Andrejus Amalrikas
Paskutiniai gyvenimo metai
Aktyviai užsiėmė visuomenine ir politine veikla, savo straipsnius spausdino žurnaluose „Kontinentas“, „Laivas“, „Sintaksis“.
Žuvo autokatastrofoje prie Gvadalacharos miesto pakeliui į Madride vykusią Helsinkio grupės konferenciją. Jis nukrypo nuo kelio ir rėžėsi į artėjantį sunkvežimį. Madrido policija pranešė, kad jis žuvo nuo metalo gabalo, įstrigusio jam į gerklę. Kartu keliavusi žmona ir dar du disidentai Vladimiras Borisovas ir Viktoras Feinbergas atsipirko tik įbrėžimais.
Šaltiniai
1. [http://solzhenicyn.ru/modules/pages/Am_Andrej_Alekseevich.html ЗУБАРЕВ Д.И.; ir КУЗОВКИН Г.В. Amalrikas Andrejus Aleksėjevičius ]
2. Amalrik Andrej. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Vilnius, 2001, t. 1, pslp. 415.
3. Andrei Amalrik. Wikipedija anglų kalba
4. [http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9C01E4DF103BF932A25754C0A964948260 AUSTIN, Anthony. „Kalinio gyvenimas“ (Knygos „Disidento užrašai“ apžvalga). New York Times, 1982]
Pizos arkivyskupija
thumb|right|250px|Pizos arkivyskupijos katedra Pizos arkivyskupija  – metropolinė katalikų arkivyskupija Italijoje, kurios centras – Pizos mieste. Vyskupija įsteigta IV a., o 1092 m. balandžio 21 d. popiežiaus Urbono II valia tapo arkivyskupija.
Arkivyskupijos katedra (Duomo) yra Piazza dei Miracoli aikštėje. Dabartinis arkivyskupijos plotas yra 847 km², jos teritorijoje gyvena 305 270 katalikų.
Padvariai (Dūkštos)
Padvariai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 11 km nuo Dūkštų, 3 km į pietus nuo Kernavės, Neries dešiniajame krante. Šalia telkšo užpelkėjęs ežerėlis Padvarinis.
Pizos arkivyskupija
Nuo 1986 m. Pizos arkivyskupas yra Alessandro Plotti.
Padvariai (Dūkštos)
Istorija
Konstantinas Tiškevičius Padvariuose kasinėjo ir rado XVI a. reformatų koplyčios liekanų. Vėliau Koplyčios kalną nuplovė Neries vandenys. Buvusios koplyčios apylinkėse rastas kultūrinis sluoksnis, plytų liekanos.
Kaimas priklausęs Kernavėlės dvarui. Tarpukariu Padvariai buvo toliausiai į vakarus nutolusi Lenkijos valda prie Neries, čia ėjo demarkacinė riba.
Pizos arkivyskupija
Nuo XI a. pabaigos iki XIII a. pradžios Pizos arkivyskupija buvo keturių Sardinijos judikatų sinjoras.
Obscured by Clouds
„Obscured by Clouds“ – septintas grupės Pink Floyd progresyvaus roko albumas, išleistas 1972 m. birželio 3 d. Albumas pasiekė 6 vietą angliškame dainų dešimtuke ir 46 vietą JAV.
Kilmė
Albumas išleistas kaip muzika B. Šrioderio (Barbet Schroeder) filmui „La Vallée“. Albumas įrašytas mažiau kaip per dvi savaites Prancūzijoje „Chateau d’Herouville“ pilies studijoje netoli Paryžiaus. Albume esantys kūriniai skiriasi nuo kino filme panaudotų trumpų kūrinių ištraukų. Video kasetę galima buvo įsigyti tik Prancūzijoje, nes filmas prancūzų kalba. Tai nelabai mėgėjams žinomas Pink Floyd grupės darbas, bet vienas iš labiausiai būgnininko Niko Meisono mėgstamų albumų. 1986 m. albumas išleistas CD, o skaitmeniniu formatu – 1996 m.
Ilgoji lūpažuvė
Ilgoji lūpažuvė (Cheilio inermis) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvis.
Kūnas iki 50 cm ilgio. Paplitusi Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Edward Morley
Eduardas Viljamsas Morlis (1838 m. sausio 29 d. – 1923 m. vasario 24) – JAV mokslininkas, garsus dėl Maikelsono-Morlio eksperimento.
Biografija
Morlis gimė Naujajame Džersyje Anos Klarisos Tryt ir pastoriaus Sardiso Briusterio Morlio  šeimoje. Abu tėvai buvo vieni iš ankstyvųjų kolonistų ir grynos britų kilmės. Morlis užaugo Vest Hartforde, Konektikute. Vaikystėje daug sirgo ir iki devyniolikos metų buvo mokomas tėvo namuose.
Maskvos Šeremetjevo tarptautinis oro uostas
Šeremetjevo A. S. Puškino tarptautinis oro uostas - vienas iš penkių tarptautinių Maskvos civilinių oro uostų. Įsikūręs Maskvos srities Chimkų rajone. Atstumas nuo miesto centro- 30 km į šiaurės vakarus, nuo žiedinės automagistralės Leningrado plentu iki pirmojo terminalo- 13 km, iki antrojo - 9 km.
Šeremetjevo – Rusijos nacionalinės aviakompanijos Aeroflot bazinis oro uostas. Oro uostą eksploatuoja akcinė bendrovė (ОАО МАШ), kurios visos akcijos priklauso valstybei.
IATA kodas- SVO.
Istorija
Šeremetjevo įkūrimo iniciatoriumi laikomas N. Chruščiovas, kuris lankydamasis su valstybiniu vizitu Didžiojoje Britanijoje buvo nustebintas Hitrou mastais ir grįžęs nurodė pastatyti tokį patį oro uostą Maskvoje, vietoje karinio aerodromo. 1959 m. rugpjūčio 12 d. naujame oro uoste su keleiviais nusileido pirmasis Tu-104 iš Leningrado.
1960 m. liepos 1 d. iš Vnukovo perkėlus padalinį, Šeremetjevo tapo tarptautiniu oro uostu (pirmasis skrydis buvo į Berlyną. Iš Šeremetjevo Aeroflot lėktuvais Tu-104, Il-14 bei Il-18 skraidino į 23 užsienio valstybes.
thumb|right|200px|Šeremetjevo-1 keleivių terminalas
1960 m. pastatytas ir originalios išvaizdos keleivinis terminalas (liaudyje vadintas „taurele“), ilgam tapęs oro uosto simboliu. 1970 m. aptarnavęs virš 1 mln keleivių, Šeremetjevo tapo stambiausiu TSRS oro uostu. 1980 m. Maskvos olimpiados dalyviams ir svečiams aptarnauti buvo pastatytas terminalas Šeremetjevo-2.
1985 m. Šeremetjevo aptarnavo 3,5 mln. keleivių, 172 maršrutais į 97 pasaulio šalis. Šiuo metu virš 70-ties aviakompanijų per metus skraidina 12 mln. keleivių (apie 20 proc. visų Rusijos srautų).
Padidėjus saugumo reikalavimams oro uostas nepajėgus aptarnauti tokio keleivių skaičiaus, todėl pradėta dar dviejų terminalų statyba. Dar viena didelė problema – nepatogus susisiekimas su Maskvos centru (pradėta geležinkelio atšakos statyba iš dviejų Maskvos geležinkelio stočių).