cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muhamed Bešić
Klubinė karjera
2012 m. Bešičius persikėlė į Vengriją, kur pasirašė sutartį su „Ferencvárosi TC“ klubu. Per dvejus metus, praleistus komandoje, futbolininkas įsitvirtino ne tik pagrindinėje sudėtyje, bet ir buvo pradėtas kviesti į nacionalinę rinktinę.
2014 m. liepą, po sėkmingo pasirodymo Pasaulio čempionate, Bešičius už 4 mln. svarų sterlingų persikėlė į Angliją, kur tapo „Everton FC“ komandos nariu. Jo debiutas Premier League susiklostė itin nesėkmingai: rungtynėse su „Chelsea FC“, pasirodęs po keitimo 89 minutę, jis pirmu lietimo prarado kamuolį, kurį perėmę varžovai pelnė paskutinį rungtynių įvartį („Evertonas“ pralaimėjo 3 – 6).
Tarptautinė karjera
Savo šalies U–21 rinktinėje Bešičius debiutavo 2010 m. rudenį rungtynėse su Italija ir šioje komandoje sužaidė 10 rungtynių bei pelnė 2 įvarčius.
Tų pačių metų lapkritį jis buvo pakviestas ir į pagrindinę šalies rinktinę. Debiutuodamas rungtynėse su Slovakija jis tapo jauniausiu futbolininku, atstovavusiu Bosnijos ir Hercegovinos komandai. XX pasaulio futbolo čempionate Bešičius žaidė visose 3 rinktinės rungtynėse, tačiau komanda savo grupėje užėmė 3 vietą ir į kitą etapą nepateko.
Naujasodis (Lazdijai)
Naujasodis – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Gegutės.
Dumblas
thumb|Sudžiūvęs dumblas Dumblas – smulkios, minkštos nuosėdos vandens baseinų dugne ir žemės paviršiuje; dirvožemio ir dirvodarinių uolienų granuliometrinis elementas.
Ypatybės
Pagal 1990 m. FAO ir UNESCO klasifikaciją dirvožemio dumblo dalelių skersmuo <0,002 mm, pagal N. Kačinskio klasifikacija – 0,0001-0,001 mm. Susidaro dėl uolienų, jose esančių mineralų dūlėjimo ir dirvodaros procesų.
Dumble yra pirminių ir antrinių molio mineralų – beidelito, montmorilonito, kaolinito; aleurito. Jų santykis ir sudėtis įvairios kilmės dirvožemiuose skiriasi. Taip pat yra daug geležies ir aliuminio oksidų, kalcio, magnio, kalio, natrio, fosforo, humuso ir mikroelementų, tai augalų maisto medžiagos dirvožemyje.
Dumblas suklijuoja dirvožemio daleles į struktūrinius agregatus – formuoja dirvožemio struktūra. Be to, jos kartu su organinėmis medžiagomis lemia dirvožemio sorbuojamąją gebą ir sorbcijos talpą, kuri labai svarbi dirvožemio ir trąšų tarpusavio sąveikai. Tvenkinių ir ežerų dumblas naudojamas dirvožemiui (ypač smėlio ir priesmėlio) tręšti; išdžiovintas turi iki 40 % kalcio karbonato, 0,4 % azoto, 0,05 % fosforo oksido.
Lietuviai
Lietuviai – Europos tauta. Šiuo metu lietuviais save pasaulyje laiko apie 4,2 mln. žmonių. Maždaug milijonas lietuvių diasporos daugiausiai gyvena Jungtinėse Valstijose, Jungtinėje Karalystėje, Brazilijoje, Rusijoje bei Kanadoje. Tautos gimtoji kalba – lietuvių, kuri kartu su latvių yra vienintelės išlikusios gyvos baltų kalbos. Pagal 2021 m. duomenis, 84,6% Lietuvos gyventojų laiko save lietuviais, 6,5% – lenkais, 5% – rusais, 1% – baltarusiais, o 1,1% save priskiria kitoms etninėms grupėms. Kaimynystėje lietuvių autochtonų iki šiol išliko kitapus dabartinės Lietuvos valstybinės sienos atsidūrusiose senojo lietuvių etninio arealo dalyse, t. y. šiaurės vakarų Baltarusijoje (apie Apsą, Gervėčius, Pelesą ir kitur), pietryčių Latvijoje, daugiausia tarp Latvijos–Lietuvos valstybinės sienos bei Dauguvos upės, ir šiaurės rytų Lenkijoje – aplink Punską ir Seinus, taip pat Seinų bei Suvalkų miestuose. Dabartinėje Kaliningrado srityje gyvena apie 9 769 lietuvių.
Dauguma lietuvių yra Romos katalikai, tuo tarpu iki Antrojo pasaulinio karo Rytų Prūsijai priklausiusioje Mažojoje Lietuvoje gyvenę lietuvninkai buvo evangelikai liuteronai.
Antropologinis ir genetinis tipas
Tiek fizinės antropologijos, tiek archeogenetikos požiūriu lietuviai pasižymi savybėmis, labiausiai būdingomis Vidurio ir Šiaurės Rytų Europos tautoms.
Archeogenetikos metodais nustatyta, kad po paskutiniojo ledynmečio žmonės į šių dienų Lietuvos teritoriją atėjo iš dviejų pusių: pirmoji ir antroji migracinės bangos dab. Lietuvos Respublikos bei gretimų šalių teritoriją prieš ~13-10 tūkst. metų pasiekė iš pietų ir pietvakarių, o trečioji prieš ~7-6 tūkst. metų tą pačią teritoriją užliejo iš šiaurės rytų. Vad. IX haplotipo (haploidinio genotipo), arba IX genetinio žmonių tipo atstovai (paleolitinių Svidrų ir Pabaltijo Madleno archeologinių kultūrų nešėjai), kurie laikytini ~95 % dab. lietuvių moterų genetiniais protėviais, į Lietuvą turėjo ateiti iš Šiaurės Balkanų−Karpatų regiono bei Vakarų Europos, t. y. su pirmosiomis poledynmečio žmonių migracijos į Rytų Pabaltijį bangomis. Lietuvių vyrų populiacijoje ~45 % Y chromosomos DNR sekų priklauso R1a haplogrupei ir kartu iš minėto Šiaurės Balkanų−Karpatų regiono kildinamam IX haplotipui, o ~37 % – „protoeuropidinei“ N3 haplogrupei bei VIII haplotipui ; žinant, kad N3 haplogrupė ypač dažna Uralo kalbų šeimos populiacijose, nesunku numanyti, jog nemažos dalies lietuvių vyrų genetiniai protėviai į dabartinę Lietuvos teritoriją atklydo ar įsiveržė iš šiaurės rytų (galimas daiktas, iš Šiaurės ir Vidurio Uralo vakarinių prieškalnių regiono).
Kalba, raštas ir literatūra
Beveik visi Lietuvoje gyvenantys lietuviai ir didelė dalis lietuvių diasporos atstovų kalba lietuvių kalba, kalbininkų laikoma archajiškiausia iš visų gyvųjų indoeuropiečių kalbų. Rašant lietuvių k. nuo XIV a. pab. ar (pasak Z. Zinkevičiaus) XIII a. vidurio naudojamasi (išskyrus 1864-1904 m. laikotarpį) iš lenkų perimtu lotyniško pavyzdžio raidynu (prielaidos, jog lietuviai dar iki 1387 m. Lietuvos krikšto galėję naudotis savitu lietuvišku raidynu, šiuo metu nėra nei patvirtintos, nei galutinai atmestos).
Religija
thumb|left|160px|Baltiškas kryžius. Jame susilieja krikščioniškas kryžiaus ir pagoniškas Saulės simboliai
Lietuviai – viena ilgiausiai ikikrikščioniškąjį tikėjimą išlaikiusių Europos tautų. Lietuvos gyventojų masinis krikštas prasidėjo 1387 m. Iki tol čia klestėjo senoji lietuvių religija. Net ir po krikšto ilgus amžius (iki pat XVIII a.) gyvavo sinkretinis tikėjimas, jungęs katalikybės ir protėvių religijos elementus. Tai ryškiai atsispindi tautodailėje, folklore.
Apie 77 % lietuvių save laiko Romos katalikais, apie 9 % – ateistais. Likusieji išpažįsta įv. protestantizmo atmainas (Lietuvoje lietuviai protestantai susitelkę apie Biržus, Kėdainius ir Tauragę), vad. netradicines ir kt. religijas.
Etnogenezė
Etninės kilmės atžvilgiu lietuviai sietini su V–VI a. Brūkšniuotosios keramikos kultūros nešėjų etnoso pagrindu susiformavusia lietuvių (senlietuvių) gentimi (tiksliau, didžiąja gentimi, kurią visu jos egzistavimo laikotarpiu (V–XII a.) sudarė 2 subetneosai, t. y. protoaukštaičiai, arba rytiniai senlietuviai ir vad. pražemaičių genties pagrindu susiformavę vakariniai senlietuviai) ir – mažesniu mastu – su kai kuriomis kitomis lietuvių iš dalies asimiliuotomis baltų gentimis, ypač jotvingiais, (rytiniais) latgaliais, sėliais, žemgaliais, kuršiais.
XI–XII a. (galutinai − XII ir XIII a. sąvartoje) lietuvių (didžioji) gentis (pasak istorikų marksistų − „lietuvių genčių sąjunga“) transformavosi į lietuvių tautą (arba − anot istorikų marksistų terminologijos − į „lietuvių tautybę“ ).
Lietuvių tautos raida iki XIX amžiaus II pusės
thumb|200px|LDK teritorija [[Vytautas|Vytauto valdymo laikais]]
XIII a. pr. Kalavijuočių ordino, o to paties amžiaus priešpaskutiniame dešimtmetyje – ir Vokiečių ordino prūsiškosios šakos katalikybės plėtros dingstimi pradėtas kone visos katalikiškosios Europos karas su pagoniškąja Lietuva truko iki XV a. pr. Būtent šis karas lėmė palyginti vėlyvą lietuvių kristianizaciją ir tokį pat vėlyvą lietuvių sukurtos valstybės, t. y. LDK įsijungimą į Vakarų Europos civilizacinę erdvę.
Albinas Rimka
Albinas Rimka (1886 m. vasario 16 d. Skerpievių kaime, Lankeliškių valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1944 m. vasario 27 d. Vilniuje. Palaidotas Rasų kapinėse.) – ekonomistas, statistikas, publicistas, Lietuvos spaudos, politinis ir visuomenės veikėjas.
Lietuviai
Lietuvių tautos raida iki XIX amžiaus II pusės
XIII–XIV a. Vokiečių ordino valdomose šiaurinėse senprūsių žemėse bei Skalvoje (t. y. būsimoje Mažosios Lietuvos teritorijoje), o XV–XVI a. – ir Didžiojoje Lietuvoje buvo įvykdytas daugumos valstiečių įbaudžiavinimas. Mažojoje Lietuvoje ir Suvalkijoje baudžiavinė žemės ūkio sankloda išliko iki XIX a. pr.; likusioje etninės Lietuvos dalyje ji žlugo apie to paties amžiaus vidurį, o galutinai Didžiojoje Lietuvoje baudžiava buvo panaikinta 1861 m.
XV–XVI a. Didžiosios Lietuvos lietuvių visuomenė galutinai virto europinio tipo luomine visuomene.
Albinas Rimka
Biografija
Baigė Lankeliškių pradžios mokyklą. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą buvo išvykęs į Olandiją, Vokietiją, Frankfurte prie Maino studijavo ekonomiką. 1921–1923 m. studijavo Frankfurto prie Maino visuomenės ir prekybos mokslų akademijoje pas žymų vokiečių statistiką Georgą Majerį.
Lietuviai
Lietuvių tautos raida iki XIX amžiaus II pusės
Nuo XIX a. pr. lietuvių siekis atkurti „lenkišką“ Abiejų Tautų Respubliką, lietuvių jaunimo bajoriškąją dalį apėmusi „lenkavimo“ mada ir objektyvus lietuvių kalbos silpnumas sąlygojo vad. „istorinės genetinės“ lietuviškumo sampratos įsitvirtinimą daugelio etninės Lietuvos didikų ir bajorų sąmonėje, – nuo to laiko vis daugiau lietuvių bajorų, dvasininkų, inteligentų ir miestiečių (o nuo XIX a. 7-8 dešimtmečio – ir miestelėnų bei valstiečių) viešai vartojo vien lenkų kalbą. Kaip tik tuo metu (XIX a. I pusėje) tarp Lietuvos bajorų išpopuliarėjo dvilypę tautinę jų savimonę aiškinantis lotyniškas posakis „gente lituanus, natione polonus“ („tautybe – lietuvis, pilietybe – lenkas“; apie XIX a. pab., kai galutinai išryškėjo lietuviakalbių dominuojamos Lietuvos valstybės sukūrimo siekiančių lietuvių atotrūkis nuo vad. krajovcų, kažkuris lietuvių tautinio sąjūdžio dalyvis tuomet anachronistiniu tapusiam posakiui „gente lituanus, natione polonus“ suteikė naują reikšmę – „kilme – lietuvis, tautybe – lenkas“).
Albinas Rimka
Biografija
1908–1911 m. laikraščio „Lietuvos ūkininkas“ redakcijos darbuotojas. 1911 m. emigravo į JAV, ten iki 1917 m. redagavo laikraščius „Jaunoji Lietuva“, „Ateitis“. Po Spalio revoliucijos gyveno Voroneže (Rusija). 1918 m. grįžo į Lietuvą, žemės ūkio reformos komisijos narys. 1919 m. – dienraščio „Lietuva“ redaktorius, vėliau Spaudos ir propagandos biuro direktorius, Žemės ūkio ministerijos Statistikos skyriaus viršininkas. 1920 m. žurnalo „Varpas“ redaktorius.
Lietuviai
Lietuvių tautos raida iki XIX amžiaus II pusės
XIX a. I pusėje ir viduryje nemažą lietuvių bajorijos dalį ir nedidelę lietuvių valstiečių dalį buvo apėmęs vad. Žemaitiškasis sąjūdis; į jį įsitraukė daugiausia iš tuometinės Vakarų Žemaitijos kilę bajorai, kurie savo kultūrinio pobūdžio veikla siekė paskatinti lietuviakalbių lietuvių kultūrinį atgimimą, taip pat parengti lietuvių tautą Rusijos imperijoje sparčiai bręstančioms socialinėms ekonominėms reformoms ir galimam politiniam Lietuvos išsivadavimui. „Žemaitiškasis“ lietuvių sąjūdis nutrūko po bajoriškojo 1863–1864 m. sukilimo, daugeliui sąjūdžio aktyvistų žuvus mūšio lauke ar po sukilimo nuslopinimo atsidūrus Sibiro tremtyje.
Albinas Rimka
Biografija
Lietuvos demokratų partijos, Lietuvos socialistų liaudininkų, Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų, Lietuvos valstiečių sąjungos ir Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, daugelio partijos dokumentų rengėjas.
Lietuviai
Lietuvių moderniosios tautos (lietuvių nacijos) susiformavimas
thumb|200px|Kai kurie žymūs lietuviai
Albinas Rimka
Biografija
1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. gegužės 25 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos bloką. Vienas Žemės reformos rengėjų. Išvykdamas studijuoti Seimo nario mandato atsisakė. 1923 m. Pirmojo Seimo atstovas.
Lietuviai
Lietuvių moderniosios tautos (lietuvių nacijos) susiformavimas
Prielaidos susidaryti moderniajai (konsoliduotai viešo lietuvių k. vartojimo pagrindu) lietuvių tautai buvo atsiradusios dar XVIII a. 10-ojo dešimtmečio I pusėje, t. y. pačioje LDK egzistavimo pabaigoje (XVIII a. pab. beprasidedantį lietuvių nacijos formavimąsi ilgam laikui sustabdė Rusijos imperijos 1793, 1795 ir 1815 m. įvykdyta visos Didžiosios Lietuvos aneksija), tačiau negrįžtamas lietuvių nacijos formavimosi procesas prasidėjo iš esmės tik XIX a. paskutiniaisiais dešimtmečiais, vykstant lietuvių tautiniam sąjūdžiui.
Nors beveik visi „lenkuojantys“ ir net visai lietuvių kalbą pamiršę Didžiosios Lietuvos lietuviai bent iki XIX a. pab. save laikė neatskiriama lietuvių tautos dalimi, po 1883 m. kilusio į „lingvistinės“ lietuvybės gaivinimą orientuoto lietuvių tautinio sąjūdžio dalyviai „motinų kalbos“ (taip savo gimtąją lietuvių k. XIX a. I pusėje mėgo vadinti dvikalbiai lietuvių bajorai) išsižadėjusių lietuvių jau nebuvo linkę laikyti savo tautiečiais.
Albinas Rimka
Biografija
1923–1926 m. dirbo akademinį darbą, Lietuvos universiteto statistikos, ekonominės politikos ir visuomeninės ūkio istorijos docentas. 1926 m. birželio 15 d. – gruodžio 17 d. Mykolo Sleževičiaus XIII Ministrų kabinete – finansų ministras. 1927–1928 m. Centrinio statistikos biuro direktorius. 1928–1939 m. Lietuvos banko Statistikos ir ekonomikos skyriaus vedėjas. Kartu redagavo žurnalus 1924 m. – „Lietuvos ūkis“, 1935–1940 m. – „Ekonomika“, bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos žinios“, „Tautos ūkis“ ir kt.
Lietuviai
Lietuvių moderniosios tautos (lietuvių nacijos) susiformavimas
Lietuvių nacijos formavimosi procesą ypač skatino lietuviškos spaudos lotyniškais rašmenimis draudimas (1864–1904 m.), daugybei lietuvių tapęs akstinu pradėti neginkluotą „kultūrinę rezistenciją“. Minėtu draudimu carinė administracija tikėjosi kultūriškai bei politiškai atitolinti lietuvius nuo lenkų, tačiau 1863–1864 m. Lietuvoje pradėtas „lenkiškųjų pradų“ naikinimas ne tik nepateisino M. Muravjovo ir kitų Lietuvos rusifikatorių lūkesčių, bet netgi atvirkščiai – pakurstė dar didesnį lietuvių palinkimą į Lietuvoje po 1863-1864 m. sukilimo pradžios kurį laiką draustą lenkų kalbą ir taip paskatino daugelio Rytų bei Vidurio Lietuvos šlėktų, miestiečių, miestelėnų ir valstiečių lenkėjimą, kuris buvo daug masiškesnis ir intensyvesnis už XIX a. I pusėje ir viduryje vykusią etninių lietuvių politinę kultūrinę polonizaciją.
Nuo XIX a. pab. natūralų lietuvių tautos gausėjimą ženkliai lėtino ne tik sparti Pietryčių Lietuvos lietuvių polonizacija, bet ir apie 1868 m. prasidėjusi masinė Didžiosios Lietuvos lietuvių ekonominė emigracija į JAV ir kt. Vakarų šalis, − vien 1868–1914 m. iš Rusijos imperijos į Vakarų šalis pasitraukė iki 350 tūkst. etninių lietuvių.
Albinas Rimka
Biografija
1930 m. Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, 1939 m. – ekonomikos daktaras. Nuo 1940 m. – Vilniaus universiteto profesorius, 1940–1941 m. Ekonomikos fakulteto dekanas. 1941 m. išrinktas Lietuvos mokslų akademijos tikruoju nariu.
Lietuviai
Lietuvių moderniosios tautos (lietuvių nacijos) susiformavimas
Galutinai lietuvių modernioji tauta susiformavo tik 1918–1940 m. gyvavusioje Lietuvos Respublikoje.
Lietuviai XX amžiuje (iki 1990 metų)
XX a. pradžioje lietuvių visuomeninį gyvenimą teigiamai stimuliavo staigus lietuviškos periodikos išaugimas po lietuviškos spaudos atgavimo (1904 m.) ir ypač 1905–1906 m. įvykiai Lietuvoje (Didžiojo Vilniaus Seimo susirinkimas ir šio Seimo dalyvių sukeltas vad. „lietuvmetis“), kurių metu Rusijos imperijos lietuviams pavyko išsikovoti gana platų „kultūrinį suverenitetą“.
Amerikos ežeras
Amerikos ežeras (ankstesnis pavadinimas Ertenis ) – nebeegzistuojantis nedidelis ežerėlis vakarų Lietuvoje, Plungės rajono šiaurėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Platelių. Įeina į Žemaitijos nacionalinį parką. Ežero forma apvali. Pietinis krantas aukštas, kiti žemi ir pelkėti. Įteka upelis.
Albinas Rimka
Biografija
Lietuvos ekonomistų draugijos narys, nuo 1939 m. pirmininkas. 1931 m. gavęs honorarą už vieną iš savo knygų, pasistatė sodybą Vingytės kaime prie Rokų, kurioje vasarodavo. Čia lankydavosi rašytojai Balys Sruoga, Kazys Boruta su šeimomis, kunigas Mykolas Krupavičius, ekonomistai Vladas Jurgutis, Juozas Pajaujis-Javis ir kiti intelektualai, vykdavo šachmatų turnyrai. Parašė keliolika veikalų ekonomikos ir politikos klausimais.
Lietuviai
Lietuviai XX amžiuje (iki 1990 metų)
Lietuvių etnopolitinės identifikacijos procesą ženkliai paspartino kelių XX a. pradžioje susikūrusių lietuviškų kultūrinių draugijų veikla; Lietuvių mokslo draugijos veikla 1907–1915 m. padėjo pagrindus daugumai moderniojo lietuvių mokslo humanitarinių disciplinų, o Lietuvių dailės draugijos egzistavimas 1907–1915 m. buvo lemiamas veiksnys susiformuojant moderniajai lietuvių dailei.
Po lietuviškos spaudos atgavimo Didžiosios Lietuvos lietuvių visuomeninio gyvenimo centru labai greitai tapo Vilnius (po 1863 m. sukilimo nuslopinimo lietuvių visuomeninė veikla šiame mieste atsinaujino tik apie 1897 m.), kuriame tada būrėsi daug įvairių lietuviškų kultūrinių kuopelių, veikė dauguma Rusijos imperijos lietuvių tuo metu leistų periodinių leidinių redakcijų (plg., prieš pat Pirmąjį pasaulinį karą Kaune spausdinti 7, o Vilniuje – 12 lietuviškų laikraščių bei žurnalų), buvo kuriami pirmieji lietuviški knygynai ir knygų leidyklos.
1918–1920 m. daugiausia lietuvių inteligentų ir valstiečių pastangomis įvykdytas Lietuvos valstybės atkūrimas, sudarydamas prielaidas galutinai susiformuoti lietuvių nacijai, kartu sudarė prielaidas lietuvių nacionalinei kultūrai galutinai išsiveržti iš bizantiškosios „civilizacinės erdvės“ poveikio lauko ir iš esmės integruotis į pažangesnę Vakarų Europos kultūrą.
Aptariamu laikotarpiu sparčiai besiformuojančiai lietuvių nacijai nepavyko išvengti ir kai kurių lemtingų netekčių bei pralaimėjimų. XX a. I pusėje ir viduryje lietuvių tautą ypač skaudžiai palietė Pirmasis pasaulinis karas, Rytų, Pietryčių ir Pietų Lietuvos želigovskinė okupacija (1919–1939 m., − dėl šios okupacijos iki 0,5 mln. anksčiau ganėtinai paviršutiniškai apslavėjusių lietuvių galutinai virto lenkais), vad. antroji lietuvių ekonominės emigracijos banga (1920–1940 m. iš Lietuvos Respublikos daugiausia į JAV, Braziliją, Argentiną ir Urugvajų emigravo iki 100 tūkst. lietuvių), Antrasis pasaulinis karas (jam baigiantis hitlerininkai iš Mažosios Lietuvos deportavo beveik visą vad. lietuvininkų etnokultūrinę grupę, o iš Didžiosios Lietuvos į Vakarus pasitraukė iki 60 tūkst. lietuvių tautybės politinių pabėgėlių), sovietų okupacinės valdžios 1941 ir 1945–1953 m. vykdyti lietuvių trėmimai į Sibirą bei Rusijos europinės dalies šiaurinius regionus ir 1944-1953 m. Lietuvos partizaninis karas (jo metu per abiejų kariaujančiųjų pusių akcijas žuvo ne mažiau kaip 35 tūkst. lietuvių).
Lietuviai XX amžiaus pabaigoje ir XXI amžiaus pradžioje
1991–2006 m. Lietuvoje gyvenančių lietuvių skaičius dėl gausios jų ekonominės emigracijos į Airiją, Didžiąją Britaniją, Ispaniją, Vokietiją ir kt. Vakarų šalis sumažėjo nuo ~3 100 000 iki ~2 900 000 žmonių (1991–2006 m. iš Lietuvos Respublikos išvyko per 400 000 jos gyventojų − įskaitant ~200 000 etninių lietuvių).
Lietuvos gyventojų ekonominė emigracija ir ženklus gimstamumo Lietuvoje sumažėjimas po 1990 m., o iš dalies ir nepatenkinamas Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos sistemos funkcionavimas baigiantis XX a. sukėlė demografinę krizę, kurios poveikis įvairioms Lietuvos visuomenės gyvenimo sritims ypač išryškėjo pradedant 2004 m., kai Lietuvos Respublika buvo priimta į Europos Sąjungą.
Dzežgai
Dzežgai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novogrudo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Novogrudo, apie 15 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 88 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Dalija Salomėja Gaidamonienė
Dalija Salomėja Šiurkutė-Gaidamonienė (g. 1938 m. gegužės 2 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja pulmonologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1961 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1967 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute apgynė disertaciją „Suaugusių pirminės tuberkuliozės klinikinės eigos ypatumai šiuolaikinio antibakterinio gydymo laikotarpiu“, medicinos mokslų kandidatė. 1982 m. Maskvos centriniame tuberkuliozės mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Kvėpavimo organų sarkoidozės diagnostika ir gydymas tuberkuliozės endemijos sumažėjimo sąlygomis“, medicinos mokslų daktarė.
Nuo 1966 m. dirba Respublikinėje tuberkuliozės ir infekcinių ligų ligoninėje (iki 2003 m. veikė kitais pavadinimais), nuo 1974 m. klinikinio skyriaus vedėja, nuo 1989 m. direktorė. Nuo 1990 m. profesorė. Medicinos diagnostikos centro gydytoja.
Mokslinė veikla
1970 m. pirmoji Lietuvoje pradėjo tirti sarkoidozės epidemiologiją, pritaikė kepenų punkciją sarkoidozei diagnozuoti. Mokslinio darbo sritis – plaučių ligų, ypač intersticinių (difuzinių), tuberkuliozės diagnostika ir gydymas. Parengė (su kitais) Nacionalinę tuberkuliozės profilaktikos ir kontrolės programą.
Pagiriai (Čekiškė)
Pagiriai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Liučiūnų. Pro kaimą teka dešinysis Nevėžio intakas Striūna bei jos intakas Voveris. Praeina vieškelis, atsišakoja keliai į Miškalaukį, Bernoriškius. Yra kapinės.
Istorija
Iki 2004 m. veikė pradinė mokykla.
Strakonicės
Strakonicės  – miestas Pietų Čekijos krašte, Čekijoje. Volinkos ir Otavos upių santakoje. Strakonicių rajono administracinis centras. 22 922 gyventojai (2014 m. duomenys).
Tobago rifai
thumb|250px|Tobago rifų vaizdas
Tobago rifai  – kelių negyvenamų salelių grupė Grenadinų salyne, į rytus nuo Mero salos (Sent Vinsentas ir Grenadinai). Salos ir jas supanti lagūna sudaro Tobago rifų jūrinį parką (plotas – 5,7 km²).
Rifą sudaro 5 salelės: Mažoji Ramo (Petit Rameau), Mažoji Bato (Petit Bateau), Baradolis (Baradol), Mažasis Tobakas (Petit Tobac) ir Džeimsbis (Jamesby). Salos koralinės kilmės, žemos, apaugusios krūmokšniais. Aplink jas driekiasi mažai žmogaus paliesti koralų rifai.
Tobago rifai yra populiarus šalies turistinis objektas.
A Thousand Suns
A Thousand Suns – ketvirtasis studijinis amerikiečių roko grupės „Linkin Park“ albumas, išleistas 2010 m. rugsėjo 8 d. Anot grupės, „A Thousand Suns“ yra koncepcinis albumas, pasakojantis apie įvairias žmonių baimes, pavyzdžiui, branduolinį karą. Albume grupė nutolo nuo sau įprasto skambesio ir eksperimentavo su naujais garsais bei instrumentais. Singlas „The Catalyst“ pasiekė pirmąsias vietą JAV ir Jungtinės Karalystės roko singlų reitinguose, „Waiting for the End“ – pirmąją vietą alternatyvios muzikos singlų reitingę bei antrąją roko reitinge, o "Iridescent " – pirmąją vietą Jungtinės Karalystės roko reitinge. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje vietoje „Billboard 200“ reitinge, per pirmąją savaitę pardavus 241 tūkstantį kopijų. Tai buvo ketvirtasis grupės įrašas, pasiekęs šią viršūnę. 2014 m. gruodžio mėnesio duomenimis, pasaulyje parduota per tris milijonus albumo kopijų.
Joneliškės (Rokiškis)
Joneliškės – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Jūžintų.
Gudgaliai
Gudgaliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vaškų.
Indianos Pacers
Istorija
1967 m. šeši investuotojai nusipirko vietą American Basketball Association (ABA) lygoje. Indianos „Pacers“ buvo viena iš keturių komandų kurios 1967 m. susijungė į NBA lygą.
Šlovės muziejaus nariai
Reggie Miller
Įamžinti marškinėliai
Indiana Pacers klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:
Feliksas Ivanauskas
Feliksas Ivanauskas (g. 1945 m. liepos 24 d. Jūrave, Pastovių rajonas, Vitebsko sritis) – Lietuvos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1969 m. baigė Maskvos universitetą. 1974 m. gegužės 8 d. Maskvos universitete apgynė fizikos – matematikos mokslų kandidato disertaciją „Skirtuminės banginių sistemų Gryno funkcijos tyrimas“, o 1992 m. vasario 11 d. fizikos – matematikos mokslų daktaro disertaciją „Netiesinių Šredingerio lygčių skaitinių sprendimo metodų konvergavimas ir stabilumas“.
Nuo 1972 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1978–1980 m. Matematikos fakulteto prodekanas, 1980–1983 m. Matematinės įrangos katedros vedėjas, 1983–1988 m. Diferencialinių lygčių ir skaičiavimo matematikos katedros vedėjas, 1998–2008 m. Matematikos ir informatikos fakulteto dekanas, nuo 1999 m. Kompiuterijos katedros vedėjas. Nuo 1992 m. profesorius. 1997–2000 m. Kauno technologijos universiteto Fundamentaliųjų mokslų fakulteto Taikomosios matematikos katedros profesorius.
2007–2011 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 2011 m. – tikrasis narys.
Mokslinė veikla
Svarbiausios tyrimų sritys: skaitinė analizė, diferencialinės lygtys, taip pat netiesinė optika, biojutiklių kompiuterinis modeliavimas, elektrochemija, paukščių migracija. Paskelbė per 200 mokslinių darbų.
Monte Realio aviacijos bazė
Monte Realio aviacijos bazė, kitaip 5-oji aviacijos bazė – Portugalijos oro pajėgų aviacijos bazė, esanti Monte Realyje (Leirijos apygarda, Portugalija).
Istorija
thumb|left|250px|Naikintuvas F-16 ant postamento kaip paminklas Monte Realyjio aviacijos bazėje. 1958 m. buvo suformuotas 51-oji eskadrilė – pirmoji iš dviejų F-86 Sabre naikintuvų eskadrilių, sudariusių 501-ąją operatyvinę grupę. 501-oji operatyvinė grupė buvo antroji naikintuvų grupė Portugalijos oro pajėgose. Ji buvo suformuota 2-ojoje aviacijos bazėje, o paskui perkeltą į 5-ąją bazę Mont Realyje, kai ši buvo pabaigta. Operatyvinės grupės pilotai sudarė dvi eskadriles – 51-ąją Falcões („Sakalai“) ir 52-ąją Galos („Gaidžiai“). Abi eskadrilės kartu turėjo beveik 50 naikintuvų 50 F-86F.
1959 m. spalio 4 d. Portugalijos prezidentas admirolas Américo Tomás oficialiai atidarė 5-ąją oro bazę. Bazės paskirtis buvo garantuoti joje besibazuojančių oro pajėgų dalinių kovinę parengtį. Joje bazavosi kelios eskadrilės, ginkluotos naikintuvais F-86 Sabre, Fiat G.91, T-33 Shooting Star, T-38 Talon ir A-7 Corsair II.
1981 m. gruodžio 24 d. į 5-ąją aviabazę atvyko pirmi 9 šturmo lėktuvai A-7P Corsair II. Vėliau jų skaičius padidėjo iki 20, šiomis mašinomis buvo apginkluota 301-oji šturmo eskadrilė, kuri perėmė 51-osios eskadrilės Falcões tradicijas.
1984 m. birželio 28 d. NATO formaliai pripažino Monte Realio aerodromą NATO infrastruktūros dalimi, kurią numatyta aprūpinti 2 šturmo eskadrilėmis ir vėliau viena perėmimo naikintuvų eskadrile.
Per 25-ąsias Monte Realio aviacijos bazės atidarymo metines 1984 m. spalio 4 d. buvo oficialiai sudaryta 304-oji šturmo eskadrilė, tapusi antrąja eskadrile su A-7P lėktuvais. Ši eskadrilė perėmė 93-iosios eskadrilės Magníficos („Didingieji“), išformuotos 1973 m. Luandos aviacijos bazėje (9-oji aviacijos bazė), tradicijas, simbolius ir istoriją.
2005 m. spalio 25 d. 301-oji eskadrilė buvo perkelta iš 11-osios aviacijos bazės (Beža) į 5-ąją aviacijos bazę. 301-oji eskadrilė gavo pirmąjį Portugalijos oro pajėgų F-16AM. 301-oji eskadrilė perėmė Jaguares („Jaguarai“) simbolius ir tradicijas.
Daliniai
Monte Realio aviacijos bazėje įsikūrusi 51-oji operatyvinė grupė (GO51), kurią sudaro:
Abi eskadrilės skraido F-16 Fighting Falcon naikintuvais.
Palmių sala
Palmių sala  – maža sala Grenadinų salyne, 1,5 km į rytus nuo Juniono (Sent Vinsentas ir Grenadinai). Plotas – 0,55 km². Sala 1,2 km ilgio, 0,54 km pločio. Sala privati (priklauso John Caldwell), paversta kurortine zona.
Sala seniau vadinosi Slyvų sala (Prune Island), buvo pelkėta, apaugusi mišku ir negyvenama. Salos šeimininkai joje pasodino daug kokospalmių, įrengė viešbutį, vilas, golfo aikštyną ir pavadino Palmių sala.
Auksaviršė ūmėdė
Auksaviršė ūmėdė (Russula aurea) – ūmėdinių šeimos grybas.
Kepurėlė 5-7 cm skersmens, iškili, senų vaisiakūnių netaisyklinga, horizontali, kartais įdubusi, aukso geltonumo, švelniai raudona, vidurys tamsesnis, kartais dėmėta, kraštai lygūs arba vagoti, paviršius blizgantis arba matinis, kartais šiurkštus. Lakšteliai balti, senų grybų gelsvi, tamsesniais pakraščiais, trapūs, platūs, stori, pagrindais suaugę. Kotas 3-7 cm ilgio, 1-2,5 cm storio, jaunų vaisiakūnių plikas, vidus purus, baltas, vėliau geltonas. Trama stangri, balta, švelnaus arba truputį deginančio skonio. Sporos tinkliškai karpuotos, jų masė geltona. Auga liepos – rugsėjo mėn. lapuočių ir spygliuočių miškuose. Randama visur, bet negausiai. Geras, valgomas grybas, trečios kategorijos.
Grondai (Lomžos apskritis)
Grondai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novogrudo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Novogrudo, apie 14 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 87 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Senovės Graikijos architektūra
Senovės Graikijos architektūrai turėjo įtakos Mažosios Azijos tautų architektūra. Graikų kultūra išsiskiria humanizmu, realiu idealizuotos formos vaizdavimu. Jos kultūros klestėjimas apima tūkstantį metų, kuris skirstomas į keturias dalis:
Homerinis laikotarpis
Šiuo laikotarpiu dorėnai persikrausto iš šiaures Mikėnų kalnų ir perima dalį graikų pasaulėvaizdžio, mitologiją ir megeroną (būstą – šventyklą), ir iš jo išvysto naujus šventyklų tipus.
Archajinis laikotarpis
Šventovės statomos daugiausia tik Akropolyje.
Šventovių tipai:
Kiekvienam dievui reikėjo parinkti tam tikrą orderį, taip pat dar ir išreikšti jo išskirtinumą ir asmenines savybes, todėl atsirado modulis. Modulis suteikia orderiui arba grakštumo, arba sunkumo.
Dorėninis orderis
Dorėninio orderio kolonos stiebas neturi bazės, kaneliūros aštrios. Kapitelis sudarytas iš abako ir echinos. Ant kolonų dedamas konstruktyvi sija – architravas. Virš jo frizas, kuris buvo puoštas triglifais (išlikę iš tų laikų, kai kolonos dar buvo medinės, jie neleisdavo vandeniui teketi per koloną) ir metopomis. Po triglifais yra šeši trikampio formos gutai, vaizduojantys vandens lašus. Virš frizo yra karnizas, jis turi symą (įlenkimą, kuris neleidžia lietaus vandeniui bėgti per sieną). Frizas, karnizas ir architravas sudaro antablementą. Ant antablemento yra medinė konstrukcija, o ant jos stogas dengtas čerpėmis. Šis orderis buvo sukurtas per Homerinį laikotarpį.
Jonėninis orderis
Jis yra kitokio modulio, stovi ant stilobato, turi „spyruokliuojančią“ bazę ir kaneliūrą su takeliais. Jonėninės kolonos stiebo entazė daug mažesnė, o kapitelis su voliutomis. Architravas turi padalinimus. Frizas puoštas ištisa reljefų juosta. Karnizas su syma. Voliutos iš pradžių buvo tik iš fasadinės pusės. Rytų kraštuose reljefinė juosta yra ir prie bazės. Šis orderis buvo sukurtas per Klasikinį laikotarpį.
Korintinis orderis
Jo kolonos stiebas yra aukščiausias iš visų orderių, bazė lengvesnė. Stiebo kaneliūros su takeliais, o entazė nežymi. Kapitelis iš stilizuoto akanto lapų krepšelio. Architravas siauresnis, sudalintas į tris dalis. Frizas taip pat siauresnis su reljefine juosta. Karnizo apačioje yra dantukai. Tai puošniausias orderis. Šis orderis buvo sukurtas per Helenizmo epochą.
Pagal šiuos orderius pastatai charakterizuojami į moteriškus ir vyriškus. Kartais orderiai derinami tarpusavyje (pvz., Apolono šventykla turi visus tris orderius) Dorėninis orderis labiausiai išplitęs Peloponese, Italijoje, Sicilijoje. Jonėninis – Mažojoje Azijoje, Artimuosiuose Rytuose.
Klasikinis laikotarpis
Šis laikotarpis toliau skirstomas į:
Ankstyvoji klasika
Prasideda karo laiku. Šis laikotarpis – tai ieškojimai, kaip panaudoti mitologiją ir skulptūrines formas. Atėnės šventykla Egino saloje turi šešių kolonų peripterį, vyrišką (dorėninį) orderį, kolonos gan grakščios.
Dzeuso šventykloje naudojamas aukso pjūvis, išsprendžiamos ilgio, pločio proporcijos, atsiranda šešių kolonų peripterio pastatas, platinama centrinė nava (ten penkiolikos metrų Dzeuso statula), skirtingas rytinio ir vakarinio frontonų apipavidalinimas. Vakariniame fasade vaizduojamas Apolonas, stebintis graikų kovą su kentaurais, rytiniame – Pilopso ir Anomajo imtynės, nuo kurių prasidėjo Olimpinės žaidynės.
Graikų vėlyvoji klasika
Prasideda krizės laikotarpiu. Tuo metu išauga Sparta, Periklį nušalina nuo vadovavimo. Kyla Peloponeso karas, aplinka tampa nestabili. Graikų architektus domina visuomeninės paskirties pastatai (gimnazijos, sporto mokyklos, teatrai, bibliotekos ir t. t.) Teatrai kilo iš Dioniso švenčių. Teatrai statomi ant puslankiu išsidėsčiusių kalvų. Teatrą sudaro teatronas (žiūrovų vietos, išdėliotos puslankiu), archesa (teatro centre) ir skena (jau vėliau pastatyta aktoriams persirengti su trimis durimis, uždaranti visą teatro erdvę). Statomi memorialiniai paminklai: mauzolos, mauzoliejai – monumentalūs antkapiniai pastatai. Pirmasis mauzoliejus buvo pastatytas Mauzolai, tai Halikrato mauzoliejus.
Helenistinis laikotarpis
Paspartėjus ekonominei raidai, dėl atsiradusių naujų kolonijų, į kurias buvo eksportuojamos graikų prekės, prekybinių kelių sankirtose kuriasi nauji miestai. Juose diegiama hipodaminė sistema. Į miestą ateinantys keliai grįsti, kvartalai sutvarkyti tiksliai. Miesto centrą sudaro agora – turgaus aikštė apjuosta kolonomis su stojomis (stoginėmis). Statomos bibliotekos ir kiti visuomeniniai pastatai, sudarantys miesto centrą. Dėl geografinės padėties ir naudingųjų iškasenų skirtumų keičiasi medžiagos, iš kurių statomi orderiniai pastatai. Ypatingai išplinta perestiliniai kiemai. Architektūroje pritaikomi moksliniai pasiekimai. Milito bulefterijus – turi Rytam būdingą altorių, teatroną, susirinkimų salę, primena antiprostilinio tipo šventovę. Aleksandrija pertvarkoma pagal hipodaminę sistemą. Atsiranda parko teritorijos. Faroso bokštas – švyturys, egiptietiško dydžio, nors naudojama orderinė sistema.
Jonavos Janinos Miščiukaitės meno mokykla
miniatiūra|right|265px|Mokyklos skverelyje (iš kairės) pastatytas paminklas [[Bronislovas Lubys|Bronislovui Lubiui]]
Keptaras
thumb|250px|right|Keptaras Ukrainos [[pašto ženklas|pašto ženkle]] Keptaras  – ukrainiečių nacionalinis vyriškas ir moteriškas drabužis, iš kailio siūta liemenė. Keptarai buvo populiarūs huculų (Karpatų ir Priekarpatės ukrainiečių etninės grupės) drabužis.
Keptarai būna įvairaus ilgio, įvairiai puošti, tai priklauso nuo vietovės, kur buvo siūtas.
Jonavos Janinos Miščiukaitės meno mokykla
Jonavos Janinos Miščiukaitės meno mokykla – dieninė, papildomo (meninio) ugdymo mokykla Jonavos mieste, teikianti formaliojo (pradinio ir pagrindinio) ir neformaliojo (ankstyvojo ir mėgėjų) švietimo paslaugas Jonavos rajono vaikams ir suaugusiems. Mokykla įsikūrusi miesto centre (adresas - Žeimių g. 6).
Istorija
1965 m. Jonavoje buvo įsteigta Muzikos mokykla. Ilgiau nei dešimtmetį ji glaudėsi Jonavos baldų kombinato klube.
1976 m. Muzikos mokykla persikėlė į naujas patalpas Jonavos 2-ojoje vidurinėje mokykloje (dabartinėse „Santarvės" vidurinėje ir "Neries" pagrindinėje mokyklose).
1982 m. atidarytas naujas - Dailės - skyrius.
1990 m. Muzikos mokykla persikėlė į miesto centrą, buvusias Pionierių namų patalpas (anksčiau čia veikė Jonavos vidurinė mokykla).
Nepriklausomybės metais mokykla toliau intensyviai plėtėsi. 1992 m. atidarytas Choreografijos, 1993 m. - Teatro skyrius.
1994 m. mokyklai suteiktas Meno mokyklos statusas. Iki tol mokyklą baigė 1121 ugdytinis.
2009 m. balandžio mėn. 30d. mokyklai suteiktas Jonavoje gimusios estrados dainininkės Janinos Miščiukaitės (1948-2008) vardas.
Struktūra
Mokykloje mokoma muzikos, teatro, dailės, bei choreografijos. Veikia šie skyriai: Teatro (įkūrėjas, ligšiolinis vedėjas - mokytojas ekspertas Jonas Andriulevičius), Dailės (vedėja Jolita Nenortienė), Choreografijos (vedėja Živilė Antanavičienė); muzikos mokoma Akordeono instrumento, Fortepijono instrumento, Pučiamųjų instrumentų, Tautinių instrumentų, Styginių instrumentų ir Muzikos teorijos skyriuose.
Atributika
Jonavos meno mokykla turi savo atributiką: emblemą, himną, vėliavą. Emblemoje pavaizduotas medis, kurio lapų vainiko, sudaryto iš 4 „ratilais" išdėstytų linijų, centre pavaizduoti 4 čiulbantys paukščiukai (simbolizuojantys stipriausią ugdymo mokykloje - Muzikos - sritį). Mokyklos himnas vadinasi „Meno mūzų pilis“ (prasidedantis žodžiais Laiko paukštė paliečia sparnais…); žodžių ir muzikos autorė - Virginija Verikienė (Styginių instrumentų skyriaus smuiko mokytoja). Mokyklai yra įteiktas ŠMM atminimo vimpelas  „Kultūros mokykla“.
Vadovybė
Meno mokyklos direktoriai:
Miškalaukis
Miškalaukis – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Pagirių.
Taksistė
Taksistė – 1977 m. Italijoje sukurta komedija apie jauną moterį, paveldėjusią tėvo taksi verslą ir nuolat įsiveliančią į netikėtas situacijas.
Kinų liaudies revoliucijos muziejus
thumb|300px|right|Kinų liaudies revoliucijos muziejus, 2007 m. thumb|300px|right|Pagrindinė muziejaus parodų salė su [[Dongfeng|DF-1 raketa centre]] Kinų liaudies revoliucijos muziejus (中国人民革命军事博物馆) – karinis muziejus Pekine, Kinijoje. Jame eksponuojama karinė įranga, naudota Liaudies Išlaisvinimo Armijos, įskaitant ir šiuolaikines karines technologijas.
Muziejų sudaro dešimt salių. Pagrindinėje – Ginklų salėje – eksponuojami šaltieji ginklai, šautuvai, artilerija, tankai, šarvuotieji transporteriai, priešlėktuviniai ginklai, reaktyviniai naikintuvai, raketos, raketsvaidžiai, kruizinės raketos. Taip pat yra ir užsienietiškos ginkluotės parodos, tame tarpe: septintajame – aštuntajame dešimtmetyje iš Tarybų Sąjungos pirkti ar gauti dovanų tankai, Kinijos pilietinio karo metu užgrobta JAV karinė technika, Korėjos karo metu užgrobta Jungtinių Tautų ginkluotė, Antrojo Kinijos – Japonijos karo metu užgrobta japonų ginkluotė.
Kitose salėse su nedidelėmis išimtimis daugiausiai eksponuojami istoriniai artefaktai, filmai, skulptūros, žemėlapiai, paveikslai, plastikinės istorinių lyderių, mokslininkų ir karvedžių skulptūros ir panašiai.
Muziejaus lankymas yra nemokamas.
Korėjos nacionalinis muziejus
thumb|300px|right|Korėjos nacionalinis muziejus Korėjos nacionalinis muziejus – didžiausias Pietų Korėjos istorijos ir meno muziejus bei kultūros centras. Įkurtas 1945 m., jis užsiima įvairiais tyrimais bei švietimo programomis archeologijos, istorijos ir meno srityse. Ekspozicijos nuolat pildomos, egzistuoja nuolatinės ir keičiamos parodos.
Istorija
thumb|275px|Pagrindinis pastatas ir jį supanti teritorija. Muziejaus istorija siekia 1908 metus, kada Seule esančiuose Čangjong rūmuose buvo įsteigtas valstybinis muziejus. Po japonų okupacijos, 1915 m. Japonijos valdžia muziejų reorganizavo ir perkėlė į Kjongbok rūmus. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, muziejus vėl buvo pertvarkytas, jam suteiktas dabartinis pavadinimas. Korėjos karo metu muziejaus eksponatus buvo pasiruošta pervežti piečiau, kad apsaugoti nuo Šiaurės Korėjos, tačiau pastaroji užėmusi Seulą perėmė kolekciją ir planavo jos išgabenimą į šiaurę. Pietų Korėjos pajėgos suspėjo atkovoti sostinę ir kolekciją išgabeno į Busaną. Po karo eksponatai buvo sugrąžinti į Seulą.
Nacionalinis muziejus kurį laiką neturėjo jam tinkamos vietos. 1972 m. buvo išplėstos ekspozicijų salės Kjonbok rūmuose, o 1986 m. muziejus perkeltas į Kapitolijaus pastatą, likusi nuo japonų okupacijos laikų. Šis vėliau buvo nugriautas, todėl muziejus vėl turėjo sugrįžti į Kjonbok rūmus. Galiausiai, 2005 m. buvo pabaigtos naujo muziejaus statybos buvusios karinės bazės vietoje. Šiame pastate muziejus yra iki šiol.
Pastatas
thumb|275px|Pastato vidus. Pagal ekspozicijų užimamą plotą, Korėjos nacionalinis muziejus yra šeštas pasaulyje (137 201 m²). Pastatas suprojektuotas ir pastatytas taip, kad atlaikytų galimus žemės drebėjimus iki 6 balų stiprumo pagal Richterio skalę. Siekiant apsisaugoti nuo gaisro, naudotos tik ugniai atsparios statybinės medžiagos. Jis taip pat turi natūralaus apšvietimo sistemą, specialią oro kondicionavimo sistemą, specialias švietimui ir paskaitoms skirtas patalpas, atskirą muziejų vaikams, didelius plotus lauko parodoms, parduotuves, restoranus, kavines.
Išplanavimas
Muziejaus nuolatinės ekspozicijos išsidėstę per tris aukštus.
Kolekcija
Muziejuje galima pamatyti objektų iš visų Korėjos istorinių laikotarpių, pradedant akmens amžiaus radiniais ir baigiant menu iš Džiosono dinastijos, žlugusios 1910 m. Kolekcijoje yra 67 objektai, įtraukti į Nacionalinių vertybių sąrašą, ir 114 objektai iš Vertybių sąrašo. Gausi budistinio ir konfucianistinio meno pavyzdžių kolekcija. Siekiant pateikti platesnį kontekstą, suformuota atskira ekspozicija, skirta Pietryčių ir Centrinės Azijos šalių, Kinijos, Japonijos menui.
Gžimalai (Lomžos apskritis)
Gžimalai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novogrudo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Naujasodis (Pasvalys)
Naujasodis – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Daujėnų.
Jonas Jarutis
Biografija
1981 m. baigė Viekšnių vidurinę mokyklą, 1985 m. – Šiaulių pedagoginį institutą, įgijo pradinių klasių mokytojo specialybę. 1990 m. baigė Kauno kūno kultūros institutą, įgijo trenerio, sveikatingumo kūno kultūros ir turizmo dėstytojo, organizatoriaus specialybę.
1985–1990 m. Kupiškio rajono Skapiškio vidurinės mokyklos mokytojas.
1990–1995 m. Skapiškio apylinkės viršaitis.
1995–2003 m. verslininkas, UAB „Varinis varpas“ direktorius, J. Jaručio firmos savininkas.
Politinė veikla
2003–2016 m. Kupiškio rajono savivaldybės Tarybos narys, 2003–2007 m. – mero pavaduotojas, 2007–2015 m. – meras.
Nuo 2016 m. Seimo narys, 2017 m. gruodžio 15 d. – 2020 m. lapkričio 13 d. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos frakcijos seniūno pavaduotojas.
Visuomeninė veikla
1989 m. dalyvavo ekspedicijoje į Igarkos lietuvių tremties vietas pargabenti į Lietuvą tremtinių palaikų.
Nuo 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys.
Šeima
Išsiskyręs, vaikai Andrė, Justinas.
Jurgiškiai (Rokiškis)
Jurgiškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietryčius nuo Jūžintų, šalia Jūžinto ežero.
Chevrolet Kodiak
Chevrolet Kodiak ir GMC Topkick yra komerciniai General Motors sunkvežimiai. Kodiak ir Topkick daugiausiai naudojami kaip krovininiai sunkvežimiai, vilkikai ir šiukšlių mašinos. Sunkvežimių didžiausi kokurentai yra Ford Super Duty ir International CXT.
ALF
ALF gali reikšti:
Gramatika
Gramatika – filologijos dalis, tirianti žodžių sandarą ir rašybą, taip pat stambesnius kalbinius vienetus (kalbos dalis, sakinio dalis).
Žodžio kilmė
Žodis gramatika kilęs iš senovės graikų γραμματικὴ τέχνη (grammatikḕ téchnē), kas reiškia „raidžių menas“ (γράμμα, grámma reiškia „raidė“, o pastarasis žodis kilęs iš γράφειν, gráphein, kas reiškia „piešti, rašyti“).
Istorija
Pirmoji susisteminta gramatika, sanskrito gramatika, išleista dar geležies amžiaus Indijoje metu. Pirmąsias gramatikas sudarė Jaska (VI a. pr. m. e.), Paninis (VI - V a. pr. m. e. ). Gramatikas komentavo Pingala (apie 200 m. pr. m. e.), Katjajana ir Patandžiali (II a. pr. m. e.). Skaičiuojama, kad Tolkāppiyam, seniausia tamilų gramatika, buvo parašyta V a. Babiloniečiai taip pat buvo ėmęsi bandymų kalbai aprašyti.
Kaip disciplina gramatika Europoje atsirado helenistiniu laikotarpiu nuo III a. pr. m. e., o prie jos dėstymo ir populiarinimo ypač prisidėjo graikų poetas ir gramatikas Rianas ir Aristarchas iš Samotrakijos. Pirmas žinomas gramatikos vadovėlis vadinasi Gramatikos menas (Τέχνη Γραμματική), jį parašęs senovės graikų mokslininkas Dionizijus Trakietis (maždaug 170–90 m. pr. m. e.), Aristarcho iš Samotrakijos mokinys, Rodo saloje įkūręs mokyklą. Dionizijaus Trakiečio gramatika išliko pagrindiniu gramatikos vadovėliu graikų mokiniams iki pat XII a. Leisdami lotynišką gramatiką romėnai rėmėsi Dionizijaus Trakiečio gramatikos formatu; šis formatas išlieka pagrindu įvairiuose gramatikos vadovėliuose ir šiandien. Šiuo modeliu remdamiesi lotynišką gramatiką sudarė Orbilijus Pupilius, Remijus Palemonas, Markas Valerijus Probus, Verijus Flakus ir Emilijus Asperas.
Pirmoji airių kalbos gramatika išleista VII a. (Auraicept na n-Éces). Panašiu metu Abu al-Asvado al-Du'alio išleista pirmoji arabų kalbos gramatika. Tuo tarpu pirmieji hebrajų kalbos gramatikos traktatai išleisti XI–XII a.
Viduramžių Europoje gramatikos buvo mokoma kaip vienos iš septynių laisvųjų menų, tam įtakos galėjo padaryti Vėlyvosios Antikos tradicija ir jos atstovas Priscijonas. Šnekamosios kalbos gramatikos mokyme laipsniškai imta paisyti vėlyvaisiais viduramžiais XII a., kuomet buvo išleistas gramatikos traktatas apie senovės skandinavų kalbos fonetiką. Vis dėlto toks gramatikos mokymas paplito tik Renesanso ir Baroko laikotarpiais. 1492 m. išleista pirmoji ispanų kalbos, 1525 m. Venecijoje – pirmoji italų kalbos, 1644 m. – latvių kalbos, 1653 m. Karaliaučiuje – pirmoji lietuvių kalbos gramatika.
Skaičiuojant nuo XVIII a. antrosios pusės gramatiką imta suvokti kaip moderniosios kalbotyros sudedamąją dalį. Nuo 1833 m. pradėjo populiarėti lyginamoji kalbotyra.
Richterio sindromas
Richterio sindromas – lėtinės limfoleukemijos (LLL) transformacija į agresyvią limfomą. Ligos transformacijos dažnis yra iki 10 % sergančiųjų lėtine limfoleukemija. Dažniausiai transformacija įvyksta į difuzinę didelių B ląstelių limfomą, tačiau aprašyti ir LLL virtimo Hodžkino limfoma ar Burkitt limfoma atvejai. Liga dažniausiai prasideda periferiniuose limfmazgiuose, kaulų čiulpai pažeidžiami vėliau.
Simptomai
Lėtinė limfoleukemija paprastai nesukelia pacientui išreikštų simptomų, tačiau transformacijos atveju stebimas ligonio būklės pablogėjimas. Dažniausiai pasireiškia B simptomai, neaiškios kilmės karščiavimas, pilvo skausmai, staiga pradeda didėti iki tol buvę normalūs ar tik neženkliai padidėję limfiniai mazgai, hepatomegalija ir splenomegalija.
Patogenezė
Išskiriami 2 transformacijos variantai. Pirmuoju atveju (apie 80% ligonių) lėtinės limfoleukemijos ląstelių klone kaupiasi mutacijos (dažniausiai nustatomos NOTCH, p53, myc), kurios pasiekus tam tikrą lygį yra atsakingos už transformaciją. Kita, mažesnė ligonių grupė turi pirminę difuzinę didelių B ląstelių limfomą, kuri išsivysto kaip antra, visiškai nuo lėtinės limfoleukemijos nepriklausoma liga. Šiuo metu turimais tyrimais šių dviejų ligonių grupių atskirti neįmanoma, nors ligonių prognozė ženkliai skiriasi.
Morfologija
Nustatoma imunoblastinė arba centroblastinė limfoma, ją reikia atskirti nuo pirminės ūminės mielogeninės leukemijos, kuri irgi gali pasitaikyti kaip antra liga.