cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keisti dalykai
Filmavimas
Pirmi trys sezonai filmuoti Džordžijos valstijoje, Džeksono miestelyje ir jo apylinkėse JAV. Dalis ketvirtojo sezono filmuota Vilniuje, Lukiškių kalėjime ir aplink jį.
Ona Batlle
Ona Batle Paskual (Ona Batlle Pascual, g. 1999 m. birželio 10 d., Ispanija) – Ispanijos futbolininkė, gynėja.
Karjera
Futbolą žaisti pradėjo Ispanijoje. Atstovavo „Barselonos“ klubo jaunimo ekipoms.
2017–2018 m. sezone rungtyniavo Madrid CFF. 2018 m. perėjo į Levante.
Nuo 2020 m. atstovavo „Manchester United“ klubui.
Vilniaus Wolves
Vilniaus „Wolves“ – vyrų krepšinio klubas iš Vilniaus, žaidžiantis Lietuvos krepšinio lygoje.
Ona Batlle
Rinktinės
Kitados atstovavo Katalonijos ir Ispanijos jaunimo rinktinėms.
Vilniaus Wolves
Istorija
2021 m. įsteigta „Basketball Holding Company“. 2022 m. vasarą bendrovė nusipirko VšĮ „Dzūkijos sportas“ , kontroliavusią Alytaus „Dzūkijos“ klubą. Klubas pervadintas į „BC Wolves“. Debiutinį sezoną varžėsi Alytuje, bet 2023 m. vasarą persikėlė į Vilnių.
2022 m. vasarą paskelbti norai rungtynes žaisti Londone. 2023 m. kovą idėja surengti LKL rungtynes Londone žlugo, leidimo tam nedavė Didžiosios Britanijos krepšinio federacija.
Ona Batlle
Rinktinės
2019 m. pakviesta į Ispanijos nacionalinę rinktinę.
Mighty Barrolle
Mighty Barrolle Sports Association, o trumpai Mighty Barrolle – profesionalus Liberijos futbolo klubas, rungtyniavęs aukščiausioje šalies lygoje.
Istorija
Nuo 2017 m. rungtyniavo Antrame divizione (antra pakopa).
Nuo 2019–2020 m. sezono žaidė aukščiausioje lygoje. Dėl pandemijos grėsmių čempionatas buvo nutrauktas. Tuo metu ekipa buvo pirmoje vietoje.
2022–2023 m. sezono rungtyniavo Pirmame divizione (aukščiausioje lygoje).
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
Lvovo kronika
Panašiai vadinamas kitas XVI a. surašytas metraštis, pavadintas rusų Švietimo amžiaus menininko Nikolajaus Lvovo garbei.
Lvovo kronikos tekstą surado XIX a. pabaigoje Galicijos istorikas etnografas Denisas Zubrickis. Kronikos rankraštis buvo saugomas Lvovo Stavropigijos instituto archyve. Metraščio tekstą pirmą kartą išspausdino 1839 m. Maskvoje rusų istorikas Michailas Pogodinas „Rusijos istorijos rinkinyje“, vėliau – Lvove 1870-aisiais metais.
Turinys
Kronikoje pateikiami vertingi duomenys apie užsienio politiką ir ekonominę padėtį pietinėse Rusios žemėse. Didelis dėmesys skirtas Krymo totorių antpuoliams, katalikų dvasininkijos ir šlėktų skleidžiamai unijos politikai, kazokų sukilimams 1630-aisiais metais, Bogdano Chmelnickio vadovaujamam 1648–1654 m. sukilimui. Metraštyje aprašyti ir įvykiai, kurie nėra paminėti kituose istorijos šaltiniuose.
Jonkersas
Jonkersas  – miestas JAV, Niujorko valstijos pietryčiuose. Įsikūręs ant rytinio Hadsono upės kranto. Jonkersas ribojasi su Niujorko Bronkso rajonu ir yra nutolęs 3 km atstumu į šiaurę nuo Manhatano.
Mašinų gamyba, poligrafijos, chemijos, elektronikos, siuvimo pramonė.
Veikia Saros Lorens koledžas (įkurtas 1926 m.), Šv. Juozapo seminarija ir koledžas (1896 m.). Yra F. Filipso dvaro rūmai (XVII–XVIII a.; dabar muziejus). Hudsono upės (ant vandens, įkurtas 1919 m.), policijos (1978 m.) muziejai., viešoji biblioteka (1893 m.).
Istorija
1639 m. žemes šioje vietovėje iš indėnų nusipirko Olandijos Vakarų Indijos kompanija. Pirmasis europietis, 1646 m. įsikūręs šioje vietovėje, buvo Adriaen van der Donck. Kitus du šimtmečius Jonkersas buvo nedidelis miestelis, kurio ekonomika buvo pagrįsta žemės ūkiu ir pramonine veikla uosto rajone. Vėliau imta plėtoti pramonę.
1849 m. Jonkersas geležinkelio linija buvo sujungtas su Niujorku. 1853 m. Elisha Otis išrado pirmąjį saugos liftą ir įsteigęs kompaniją „Otis Elevator Company“, ant Hadsono upės krantų atidarė pirmąją pasaulyje liftų gamyklą. Vėliau radosi ir kitos pramonės šakos, atidarytas kilimų fabrikas.
1872 m. Jonkersui suteiktas miesto statusas. Apie 1906 m. Leo Baekeland išrado pirmąjį sintetinį plastiką – bakelitą. XX a. pirmoje pusėje veikė automobilių gamykla, didžiausias šalyje kepurių gamintojas. Antrojo pasaulinio karo metais gaminta karinė technika, šarvai ir kitokia įranga (palapinės, antklodės).
Po karo Jonkerso pramonė smuko. Ilgainiui daugelis gamyklų buvo priverstos užsidaryti. Apie 1983 m. Jonkersas tapo priemiestinio tipo gyvenviete.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Jonkersas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Keip Koralas
Keip Koralas  – miestas JAV, Floridos valstijos vakaruose. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 154 tūkst. žmonių. Keip Koralas yra didžiulis pusiasalis. Pietuose ir rytuose jis ribojasi su Kalusahači upe, vakaruose su Matlača Paso upe. Į vakarus nuo Matlača Paso vagos išsidėsčiusi Pušų sala.
Keip Koralas turi apie 650 km kanalų, kurių dauguma yra laivuojami ir turi susisiekimą su Meksikos įlanka. Keip Koralo kanalų sistema yra tokia plati, kad paveikė vietos ekologiją ir potvynius.
Istorija
Keip Koralas įkurtas 1958 m. 1970 m. suteiktas miesto statusas.
Šaltenių apylinkė
Šaltenių apylinkė sovietmečiu buvo:
Felipe Brisola
Felipė Brizola (Felipe Bezerra Brisola; g. 1990 m. birželio 6 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, saugas.
Žaidė Lietuvoje. Atstovavo „Riterių“ futbolo klubui.
Karjera
Rungtyniavo gimtinėje: penkerius metus atstovavo Brazilijos klubams.
Persikėlė į Bulgarijos Plovdivo „Botev“ klubą. Dvejus metus žaidė Bulgarijos aukščiausioje lygoje.
Atstovavo „Riga“ klubui trejus su puse metų, per kuriuos sužaidė 102 rungtynes, pelnė 18 įvarčių ir atliko 11 rezultatyvių perdavimų.
FK Riteriai
2022 m. kovo 18 d. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių“ nariu.
2022 m. kovo 20 d. riterių gretose oficialiai debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Žalgirio“ klubą.
2022 m. balandžio 1 d. pelnė įvartį A lygos rungtynėse prieš FK Jonava. Riteriai nugalėjo varžovus rezultatus 5:0.
2022 m. birželio 18 d. rungtynėse prieš FA Šiauliai	(15-asis turas) žaidėjas susidūrė su varžovu. Atlikti tyrimai parodė, kad F. Brisolai plyšo kryžminiai raiščiai. Komandos lyderis ir kapitonas likusią sezono dalį dėl traumos praleido.
2023 m. liepos 18 d. tapo žinoma, kad su žaidėju nutraukta sutartis.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Kvanokaša
Ši dvasia įsivaizduota esanti nedidelė, ūgiu nepranokstanti dvejų ar trejų metų vaiko. Kvanokašos buveinė – kažkur toli esantis urvas po didelėmis uolomis.
Tikėta, kad Kvanokaša veikianti piktavališkai: pagrobianti sergančius vaikus ir nusigabenanti į savo buveinę. Čia vaikų laukiantys įvairūs išbandymai: trys senos dvasios pasiūlančios vaikams užnuodytą peilį ir du pluoštelius žolelių (vienas iš jų nuodingas). Nuo to, ką vaikas gaunąs, priklausąs jo likimas: vaikas, kuriam atitenkąs užnuodytas peilis, tapsiąs blogu žmogumi, vaikas, gaunąs nuodingų žolelių pluoštelį, niekuomet negalėsiąs išgydyti kitų žmonių ar kaip nors kitaip jiems padėti. Geriausias likimas to vaiko, kuriam atitenkąs nenuodingų žolelių pluoštelis: suaugęs toks vaikas tampąs didžiu gydytoju ir įtakingu bendruomenės nariu, tačiau iki tol pasinaudoti savo galia negalįs. Kvanokaša ir trys senos dvasios mokančios šiuos vaikus gydymo būdų, kaip naudoti žoleles ir gydomąsias priemones.
Rojus dabar (filmas)
Rojus dabar – 2005 m. sukurtas filmas apie du palestiniečius, besirengiančius teroristiniam išpuoliui Izraelyje. Juosta laimėjo Auksinį gaublį ir buvo nominuota Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje.
Turinys
Saidas ir Khaledas, du palestiniečiai draugai, gyvenantys Vakarų Krante, tampa savanoriais įvykdyti teroristinį išpuolį Tel Avive. Operacija numatyta kitą dieną: jiedu apsimetę į vestuves vykstančiais svečiais turi susisprogdinti padarydami kiek galima daugiau žalos žydų kariams. Vis tik jau pirmoji operacijos dalis nepavyksta: perėję sieną jie susiduria su Izraelio pasieniečiais ir išsiskiria. Saidas iš karto grįžta atgal, tuo tarpu Khaledas lieka anoje pusėje. Išpuolis atidedamas ir Saidas, leidžia laiką su Suha: išsilavinusia ir nemažai keliavusia mergina, kurios tėvas palestiniečių laikomas didvyriu. Ši tvirtina, kad terorizmas neišspręs jų problemų ir skatina atsisakyti išpuolių, tačiau ar jos balsas bus išgirstas?
Damac FC
Damako futbolo klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip „Damac Football Club“– Saudo Arabijos futbolo klubas iš Chamis Mušaito.
Namų rungtynes žaidžia Asiro provincijos sostinėje Abhoje, Princo Sultano bin Abdulo Azizo stadione, kuris talpina 25 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas, žinomas kaip Damac Football Club įkurtas 1972 m.
2018/19 m. Pirmame divizione užėmė antrą vietą ir pateko į elito divizioną.
2019/20 m. debiutavo profesionalioje futbolo lygoje ir elito divizione užėmė dešimtą vietą.
Kosmačo fortas
Kosmačo fortas buvo piečiausia Austrijos-Vengrijos imperijos tvirtovė, sauganti piečiausia sienos dalį tarp imperijos ir Juodkalnijos. Ji yra prie Brajičių kaimo, kalvos viršūnėje šalia kelio tarp Budvos pakrantėje ir tuometinės Juodkalnijos sostinės Cetinės. Pastatyta XIX a. penktajame dešimtmetyje, tvirtovė buvo užpulta per 1869 m. sukilimą, iki pat imperijos žlugimo 1918 m. čia buvo dislokuota Austrijos kariuomenės įgula. Po to tvirtovė atiteko naujai susikūrusiai Jugoslavijos valstybei, o Antrojo pasaulinio karo metu buvo užimta Italijos kariuomenės. Pastatas šiuo metu yra apleistas ir apgriuvęs.
Istorija
Iki 1918 m. Austrijos-Vengrijos imperija kontroliavo siaurą pakrantės ruožą nuo Kotoro (tuomet žinomo kaip Cattaro) iki Petrovaco. Nuo Budvos, kuri yra daugmaž šito ruožo viduryje, kelias per kalnus kyla link senosios Juodkalnijos sostinės Cetinės. Teritorija turėjo didelę strateginę reikšmę, nes čia susiėjo Austrijos-Vengrijos, Juodkalnijos ir Osmanų imperijos sienos.
Aprašymas
Fortas yra ant Kosmačo kalno, šalia Brajičių kaimo, šalia Budvo-Cetinės kelio, maždaug 800 m virš jūros lygio aukštyje. Pastatytas iš vietinių akmens skaldyklų tiekiamo kalkakmenio. Fortas orientuotas daugmaž šiaurės-pietų kryptimi ir yra simetriškas, du jo sparnai su pusapvalės formos centrine dalimi jungiasi maždaug 20 laipsnių kampu. Kiekvieno sparno gale yra pusapvalis pratęsimas rytų kryptimi, stačiu sparnui kampu. Tokia forto forma leido jo gynėjams matyti aštuoniomis kryptimis. Centrinis pusapvalis bokštas orientuotas į vakarus, jūros link. Nors pagrindinės laiptinės likučiai dar matomi, tačiau pakopų visai nebėra ir pasiekti antrą aukštą neįmanoma, nors jame ir nėra nieko ant ko būtų galima stovėti, nes grindų ten nebėra.
Šiuo metu fortas yra apgriuvęs. Anksčiau jis buvo trijų aukštų, bet viršutinis aukštas praktiškai visai sugriuvęs, nėra ir stogo. Vidinės sienos, grindys ir centriniai laiptai taip pat yra sugriuvę.
Forto vidus yra nuklotas dideliu kiekiu nugriuvusio mūro, dėl to pirminio pirmojo aukšto išvaizdos irgi praktiškai nesimato. Neįmanoma suprasti, kaip atrodė vidinis forto planas.
Vudu aistra
Vudu aistra – 1977 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas erotinis trileris, jo paties filmo „Košmarai gimsta naktį“ mažiau vykęs perdirbinys.
Turinys
Siuzana, britų diplomato žmona, atvyksta pas jį į Haitį, kur jis gyvena su seserimi Olga. Netrukus Siuzana supranta, kad Olga visai ne sesuo, o meilužė, be to, palaikanti intymius santykius ir su jų namų šeimininke. Negana to, naktimis ją pradeda kankinti košmarai, susiję su saloje paplitusiu vudu kultu...
Šiaurės Vakarų teritorija
Šiaurės Vakarų teritorija – istorinė organizuota inkorporuota Jungtinių Amerikos Valstijų teritorija. Įkurta 1787 m. ir gyvavo iki Ohajo valstijos pripažinimo.
Istorija
1787 m. liepos 13 d. pasibaigus JAV nepriklausomybės karui Konfederacijos kongresas pasirašė Šiaurės Vakarų teritorijų įsaką, kurio pagrindu buvo įkurta pirmoji JAV organizuota inkorporuota teritorija – Šiaurės Vakarų teritorija. Į naująjį darinį įtrauktos žemės nuo Apalačų kalnų, tarp Britų Šiaurės Amerikos ir Didiųjų ežerų šiaurėje, bei Ohajo upės pietuose. Misisipės upė suformavo teritorijos vakarines sienas, o rytuose ribojosi su Pensilvanija.
1789 m. rugpjūčio 7 d. teritorija buvo pripažinta Jungtinių Valstijų Kongreso. 1800 m. gegužės 7 d. nuo Šiaurės Vakarų teritorijos atsiskyrė naujai įkurta Indianos teritorija.
1803 m. kovo 1 d. iš Šiaurės Vakarų teritorijos žemių suformuota ir pripažinta Ohajo valstija, o lygi tol gyvavęs Šiaurės Vakarų teritorijos politinis darinys panaikintas.
1800 m. teritorijos populiacija siekė 45360 gyventojų.
Maltos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Maltos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Pirmasis etapas
Pastaba.
Finalo rungtynės
--
Supertaurės rungtynės
-
Bugailiškių apylinkė
Bugailiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Adomynės apylinkės.
Gudaičiai (Rietavas)
Gudaičiai – buvęs kaimas Rietavo savivaldybėje, 7 km nuo Medingėnų.
Emily Goodson
Emili Gūdson (Emily Goodson g. 1999 m. birželio 3 d.) – amerikiečių futbolininkė, gynėja. Atstovavo Šiaulių „Gintros“ klubui.
FC Gintra
2022 m. vasarą persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui.
Čempionių lygos turnyre sužaidė dvejas rungtynes. 2022 m. rugpjūčio 18 d. prieš KuPS rungtyniavo visas rungtynes. Suomės nugalėjo rezultatu 2:0.
2022 m. rugpjūčio 21 d. žaidė rungtynėse dėl trečios vietos prieš lenkes. Pasirodė startinėje sudėtyje ir rungtyniavo iki finalio švilpuko. Lodzės ekipa palaužė šiaulietes minimaliu rezultatu 1:0.
2022 m. rugpjūčio 28 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš MFK Banga. Amerikietė pelnė įvartį ir rezltatas tapo 3:0. Šiaulietės šiose rungtynėse išvykoje rezultatu 5:0 palaužė varžoves.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rečkos (reikšmės)
Rečkomis vadinamos Baltarusijos gyvenvietės:
Punkiškių apylinkė
Punkiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Adomynės apylinkės ir Viluinių apylinkės.
Jono Biliūno gimtoji sodyba-muziejus
thumb|240px|J. Biliūno gimtasis namas thumb|240px|Sodyba, apjuosta žiogrine tvora Jono Biliūno gimtoji sodyba-muziejus – sodyba Anykščių rajone, Niūronių kaime, kurioje gyveno rašytojas Jonas Biliūnas. Sodyba yra kultūros paveldo objektas, A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialinio muziejaus padalinys. Yra Anykščių regioninio parko teritorijoje. Adresas – K. Trajecko g. 5.
Jonas Biliūnas šioje sodyboje gimė 1879 m. ir čia gyveno iki 1891 m., vėliau grįždavo atostogauti.
Sodybos gyvenamasis namas (gryčia) statytas 1879 m., 1905–1906 m. perstatytas. 1932 m. dalis namo iškelta į vienkiemį, vietoj jos pristatyta nauja pietinė dalis. 1954 m. namas restauruotas pagal architekto Simono Ramunio, 1979 m. – pagal Vytauto Gabriūno projektą. Namas medinis, stačiakampio plano, stogas nendrinis, pusvalminis, pamatas su akmenų mūro cokoliu.
Taip pat sodyboje yra rūsys, tvartas, šulinys. Sodyba apjuosta žiogrine tvora, auga vaismedžiai, seni lapuočiai medžiai. Kieme 1989 m. pavasarį atstatytas kryžius (autorius – medžio drožėjas Liudas Tarabilda). Sodybą ir jos prieigas puošia tautodailės drožiniai rašytojo kūrinių temomis: stogastulpis su rašytojo skulptūrine figūra (autorius – medžio drožėjas Stasys Karanauskas, 1976 m.), stogastulpis „Juozapota“ (autorė – medžio drožėja Aleksandra Domarkienė, 1976 m.) ir kt. Seniau sodyboje būta pirties, klaimo, klėties, bet po II pasaulinio karo šie statiniai nugriauti.
Daglaukis
Daglaukis – buvęs kaimas Rietavo savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Giliogirio.
Rečkos
Rečkos – agromiestelis rytų Baltarusijoje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Mogiliavo.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Mogiliavo apskrities Taupečycų valsčiuje.
Oleksandras Hrekovas
Oleksandras Petrovičius Hrekovas (, – ) – Ukrainos Liaudies Respublikos, Rusijos imperijos generolas, karo profesorius ir viena iškiliausių Ukrainos istorijos asmenybių. Jis geriau žinomas kaip Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos kariuomenės vyriausiasis vadas per Lenkijos–Ukrainos karą.
Ankstyvasis gyvenimas
Hrekovas gimė netoli Hluchivo, Černigovo gubernijoje. Tėvui primygtinai reikalaujant, 1897 m. Hrekovas baigė Maskvos universiteto teisės studijas. Vėliau, netikėtai įstojęs į Maskvos karo mokyklą, 1899 m. ją baigė, o 1905 m. baigė Nikolajaus generalinio štabo akademiją (kartu su kitu ukrainiečių generolu Volodymyru Sinkleriu).
Karjera Rusijos kariuomenėje
Nuo 1905 m. Hrekovas tarnavo leibgvardijos Jėgerių pulke. Nuo 1908 m. dėstė politinę ir karo istoriją karo akademijoje. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą iš pradžių (1907 m.) tarnavo 3-iojoje grenadierių divizijoje Maskvoje, o vėliau (1908 m.) buvo perkeltas į Sankt Peterburgą, į 1-ąją gvardijos diviziją. Ten Hrekovas gavo pirmąjį apdovanojimą – III laipsnio Šventojo Stanislovo ordiną ir buvo paaukštintas į kapitoną. Kartu su karine tarnyba būsimasis generolas skaitė paskaitas pėstininkų mokykloje. 1910 m. viena iš jo pareigų buvo atidžiai saugoti Nikolajaus II karališkąją šeimą. 1911 m. jam buvo suteiktas pulkininko leitenanto laipsnis ir įteiktas antrasis apdovanojimas. 1912 m. Hrekovas apgynė disertaciją apie karo meno istoriją ir tapo mokslų kandidatu. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje jis buvo paskirtas 74-osios pėstininkų divizijos, dislokuotos užnugaryje, štabo viršininku. Ten Hrekovas susitiko su kitu būsimu Ukrainos generolu Mykolu Junakivu. Pateikęs prašymą pasiųsti jį į frontą, Hrekovas buvo paskirtas 1-osios gvardijos divizijos štabo viršininku. 1915 m. jam buvo suteiktas pulkininko laipsnis. 1917 m. balandį jis pasižymėjo kovose prie Ternopilio ir buvo apdovanotas dar vienu apdovanojimu. Tais pačiais metais Hrekovui buvo suteiktas generolo laipsnis.
Karjera Ukrainos kariuomenėje
1917 m. gruodį jis perėjo tarnauti į Ukrainą, kur jo pirmoji užduotis buvo 2-oji Serdiuko divizija, kuri tik pradėjo formuotis ir kurią tuo metu sudarė nedidelis karininkų korpusas. Vienas pirmųjų žymesnių Hrekovo pavaldinių Ukrainos liaudies armijos pusėje buvo pulkininkas Petro Bolbočanas. Tuo pačiu metu Hrekovas buvo paskirtas Kijevo karinės apygardos viršininku ir iš dalies dalyvavo formuojant Jevheno Konovalecio vadovaujamą Sičo šaulių Haličo-Bukovinos batalioną. Šis padalinys tapo pagrindiniu Ukrainos centrinės tarybos ir Michailo Hruševskio rėmėju. Po Kijevo žlugimo 1918 m. pradžioje Hrekovas pasitraukė iš Ukrainos liaudies armijos. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. iki 1919 m. sausio mėn. jis buvo paskirtas Ukrainos direktorijos vardu vesti derybas su Odesą okupavusiomis prancūzų pajėgomis. Po konflikto su Simonu Petliūra ir kairiaisiais Ukrainos politikais jis buvo priverstas atsistatydinti iš pareigų ir 1919 m. gegužės 16 d. perėmė vadovavimą Ukrainos Galicijos kariuomenei, kurią jam pasiūlė Jevhenas Petruškevičius.
Galicijos kariuomenė, susidūrusi su geriau ginkluota Mėlynąją armija, buvo išstumta iš Lvovo iki pat Zbručės upės. Hrekovo buvimas ten įelektrino kariuomenės karius, kurie per karą su lenkais buvo atsidūrę ties pralaimėjimo riba. Daugelis to karo veteranų prisimena, kad Hrekovo vadovavimo laikotarpis buvo svarbiausias jų karinėje patirtyje. Hrekovo vadovaujama Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos kariuomenė birželio 9 d.–liepos 5 d. patyrė didžiausią sėkmę, kai lenkai buvo nustumti daugiau kaip 200 km atgal. Tačiau netrukus lenkų pajėgoms pavyko atgauti pusę užimtos teritorijos ir stabilizuoti fronto liniją. Dėl to Hrekovas tapo gana populiarus tarp Rytų Galicijos ukrainiečių. Po konflikto su Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos vadovybe Hrekovas su šeima 1919 m. liepą išvyko į Rumuniją. kairėje|miniatiūra|264x264px|Oleksandras Hrekovas po [[NKVD arešto 1948 m.]]
Vėžionių apylinkė (Kupiškis)
Vėžionių apylinkė (arba Vežionių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aukštupėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aukštupėnų apylinkės.
Vežiminė
miniatiūra|Vežiminė [[Zyplių dvaras|Zyplių dvare (Šakių raj.)]] Vežiminė – pastatas vežimams, rogėms ir karietoms laikyti, statomas šalia arklidės.
Lietuvoje bajorų dvaro ūkyje buvo statoma vežiminė atskirai nuo arklidės, arba jungėsi bendra siena su arklide. Taip pat šalia buvo statoma klėtelė arklidžių daiktams sudėti, kai kada atskiras arklininko namelis. Mažiau pasiturintys bajorai vieną ar kelias transporto priemones laikydavo arklidėje, klėtyje ar daržinėje.
Vežiminės pastatas buvo medinis, su plačiais vartais, be pamatų arba ant kampuose padėtų akmenų. Stogas dažniausiai būdavo gegninės konstrukcijos, dvišlaitis, rečiau keturšlaitis ar laužtiniais galais, dengtas šiaudais, malksnomis, tošimis, kartais dar ir plona velėna. Vežiminės dažniausiai būdavo vienaaukštės.
Al-Ain FC (Saudo Arabija)
al-Bahahos „al-Aino futbolo klubas“, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip „Al-Ain Football Club“– Saudo Arabijos futbolo klubas iš Al Bahahos.
Istorija
Klubas, žinomas kaip Al-Ain Football Club įkurtas 1978 m. 2018/19 m. sezone žaidė Pirmame divizione.
2020/21 m. sezone debiutavo profesionalioje futbolo lygoje.
Sekso terapija (TV serialas)
„Sekso terapija“  – britų komedijos serialas, sukurtas JK internetinės televizijos Netflix. Serialas kuriamas pagal originalų Laurie Nunn scenarijų.
2021 m. rugsėjo 17 d., išleistas trečiasis serialo sezonas
Serialo turinys
Tai britų komedinė drama apie paauglių gyvenimą, santykius su artimaisiais, mokyklą ir pirmas seksualines patirtis. Pagrindinio serialo veikėjo mama dirba seksologe, o nedaug žinantis apie lytinį gyvenimą šešiolikmetis Otis Milburn, siekdamas užmegzti artimesnį ryšį su savo mokyklos simpatija Maeve Wiley ir ją sužavėti, tampa savo mokyklos mokinių seksologu ir konsultuoja paauglius jiems iškilusiais klausimais ir padeda išvengti problemų.
Seriale paliečiama ir Otis Milburn vaikystės trauma, dėl kurios jis vengia mylėtis, bet nori tai išbandyti. Serialo seksualinis turinys yra platus: žiūrovai mato ir vyrų, ir moterų nuogumą, įskaitant ir lytinius organus, veikėjai lytiškai santykiauja ir atvirai kalba apie orgazmus, kūno skysčius, seksualines praktikas ir patirtis, pozicijas, kūno dalis ir t. t. Serialas apima ir tolerancijos temą. Jame aiškiai pavaizduojami orientacijų skirtumai, taip pat ir aseksualumas. Parodomas skirtumas tarp suaugusio žmogaus suvokimo – 50-metį pasiekusios motinos požiūrio bei paauglio drovėjimosi vis dar apie tai kalbėti ir tai pažinti. Seriale vaizduojamos kartais ir absurdiškos situacijos (pavyzdžiui paauglio bandymas naudoti viagrą), tačiau serialo kūrėjai mano, jog tokios situacijos yra realios ir labai dažnai pasitaikančios tarp bręsti pradedančių paauglių, kurie dar tik pradeda pažinti save, savo ir kito žmogaus kūną. .
Filmavimas
Serialas filmuotas britiškoje mokykloje, britiškoje aplinkoje su britų paauglių komanda, tačiau vis tiek, žiūrint serialą jaučiasi amerikietiška atmosfera. Kultūriniu požiūriu, atmosfera yra nespecifinė, su daugeliu elementų iš JAV patirties: „Letterman“ stiliaus striukės ir uniformų nebuvimas, amerikietiškos plaukimo komandos, simboliniai amerikietiški mokyklos šokiai, filmo „Pusryčių klubas“ stiliaus mokyklos spintelės, mokiniai, žaidžiantys amerikietišką futbolą ir kt. Todėl, tikėtina, kad šis britų ir amerikiečių mišinys yra bent iš dalies sukurtas tam, kad serialas taptų labiau tarptautinis. Serialas filmuotas Jungtinėje Karalystėje Wye Valley miestelyje, Velse. O Moordaleo vidurinės mokyklos scenos filmuotos Pietų Velso universitete.
Rečkos (Vetka)
Rečkos – buvęs kaimas pietryčių Baltarusijoje, 19 km į šiaurę nuo Vetkos.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Rahačovo apskrities Rečkų valsčiaus centras. Vėliau valsčius priklausė Gomelio apskričiai.
Antanas Algimantas Česnauskis
Antanas Algimantas Česnauskis (1936 m. balandžio 25 d. Lietuvoje – 2008 m. kovo 31 d. Panevėžyje)  – Lietuvos šachmatininkas, Lietuvos šachmatų čempionas (1969) m., 11 kartų žaidė Lietuvos šachmatų čempionato finaliniuose turnyruose ir 5 kartus buvo jų prizininku, šachmatų meistras (1965), Lietuvos šachmatų rinktinės narys (1962–1972), šachmatų treneris.
Lietuvos čempionatai
1955 m. balandžio 14 – gegužės 3 d. Vilniuje vykusiose „Nemuno“ draugijos (rajonų ir kaimo sportininkų) pirmenybėse 19-metis plungiškis A. A. Česnauskis užėmė pirmąją vietą ir pateko į 1955 m. Lietuvos šachmatų čempionatą, kuriame užėmė 12 vietą.
1956 m. išvykęs mokytis į Vilnių dalyvavo ir Lietuvos šachmatų čempionatuose: 1959 m. – 8 v. 1960 m. – 10 v., 1961 m. –4 v., 1962 m. – 2 vieta. Be to, 1961 m., surinkęs 8 taškus, laimėjo šveicariškąja sistema Vilniuje vykusį Lietuvos masinį šachmatų turnyrą (8 tšk.).
1962 m. grįžęs į Plungę, 3 kartus tapo Lietuvos šachmatų čempionatų prizininku: 1964 m., kai iškovojo bronzą, 1966 m. – sidabrą, 1969 m. – auksą.
Nemuno sporto draugijos čempionatai
Be 1955 m., „Nemuno“ sporto draugijos šachmatų pirmenybėse jis dar tris kartus tapo jos čempionu (1972, 1974 ir 1979 m.), bei kartą (1956 m.) užėmė antrąją vietą.
SSRS asmeniniuose šachmatų čempionatuose
1961 m. Naugarde žaidė SSRS asmeninio šachmatų čempionato pusfinalyje, kur surinkęs 8 taškus iš 16 galimų, pasidalijo 6-8 vietomis.
Lietuvos komandiniai čempionatai
Keturis kartus žaidė Vilniaus rinktinėje Lietuvos komandinėse varžybose 1957, 1958, 1960 m. bei 1961 m. , su kuria pelnė 3 aukso ir vieną sidabro medalį (1960 m.).
SSRS komandinės varžybos
A. A. Česnauskis apie 10 metų (nuo 1962 m iki 1972 m.) būdavo kviečiamas į Lietuvos rinktinės sudėtį, kuri dalyvaudavo SSRS spartakiadose ir komandiniuose čempionatuose. 1962 m. žaidė už rinktinę prie 3-ios lentos, 1963 m. – prie 6-tos, 1967 m. prie 3-ios, 1969 m. – prie 1-os lentos. ir 1972 m. prie 3-ios.
Kuležiškė
Kuležiškė – buvęs kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Keturakių.
Antanas Algimantas Česnauskis
Šachmatų treneris
Gyvendamas Panevėžyje treniravo jaunuosius šachmatininkus, buvo Panevėžio šachmatų klubo direktoriumi. 2003 m. Panevėžio savivaldybė už jo auklėtinių pasiekimus apdovanojo jį medaliu „Už nuopelnus Panevėžio sportui“.
Maksimilijanas Osolinskis
Maksimilijanas Osolinskis (1588–1655) – ATR valstybinis veikėjas, Sandomiro vėliavininkas (1624), Sandomiro pakamaris (1633), Karūnos dvaro paiždininkas (1636–1648), Čersko kaštelionas (1648), Becko ir Malborko seniūnas.
Arturas Loleitas
Biografija
1886 m. baigęs Oriolo gimnaziją, įstojo į Maskvos universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą, kuriame 1891 m. baigė taikomosios mechanikos specialybės kursą.
1892-1914 m. dirbo J. A. Guko akcinėje bendrovėje, gaminančioje betonines ir kitas statybines konstrukcijas, kur nuo inžinieriaus-konstrukcijų skaičiuotojo iškilo iki valdybos direktoriaus. Jis sukūrė pirmąją didelio tarpatramio gelžbetonio konstrukciją, įrengtą virš Bogorodsko-Gluchovo manufaktūros audimo cecho pastato (1907 m.), pirmąjį Rusijoje gelžbetoninį elevatorių Maskvos alaus darykloje „Triochprudny“ (1909 m.). Buvo Rusijos technikos draugijos ir Maskvos architektūros draugijos narys.
Maksimilijanas Osolinskis
Biografija
Lenkijos magnatų Osolinskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Sanoko seniūno Jono Zbignevo Osolinskio (1555–1623) sūnus nuo pirmos santuokos su Jadvyga Senenska. Broliai – Sandomiro vaivada Kristupas (1587–1645) ir Karūnos didysis kancleris Jurgis (1595–1650).
Arturas Loleitas
Biografija
Be išradimų ir architektūros bei statybos praktikos, jis užsiėmė dėstymu aukštosiose mokyklose. Nuo 1916 m. skaitė statybinės mechanikos ir gelžbetoninių konstrukcijų kursą Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokyklos architektūros skyriuje, dėstė Maskvos aukštesniojoje technikos mokykloje (nuo 1923 m. profesorius), Maskvos statybos kolegijoje, Karo inžinerijos akademijos Gelžbetoninių konstrukcijų katedroje (nuo 1932 m. profesorius). Priklausė Nikolajaus Ladovskio įkurtai racionalistų asociacijai ASNOVA, taip pat buvo konstruktyvistinio žurnalo „Šiuolaikinė architektūra“ redakcinės kolegijos narys.
Maksimilijanas Osolinskis
Biografija
Kartu su jaunesniuoju broliu Jurgiu mokėsi jėzuitų kolegiume, Liubline, 1596 metais, po to keliavo po Vakarų Europą, aplankydamas Italiją ir Nyderlandus. Grįžęs į tėvynę 1607 metais tapo Plocko vyskupo Martyno ŠiŠkovskio rūmininku, po to tapo karaliaus rūmininku.
1618 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Sandomiro vaivadijos. 1621 metais dalyvavo turkų-totorių armijos sutriuškinime Chotyno mūšyje, kur vadovavo nuosavam husarų būriui.
Arturas Loleitas
Biografija
Sovietmečiu dirbo vyriausiuoju inžinieriumi, statant Filių darbininkų gyvenvietę, projektavo Žemės ūkio ir amatų bei pramonės parodos paviljonus. 1923 m. buvo Architektų racionalistų sąjungos (ASNOVA) pirmininkas. 1927 m. užėmė įkurto Valstybinio statinių instituto direktoriaus pavaduotojo mokslui pareigas. 1931 m. sukūrė ardančiųjų apkrovų metodą gelžbetonio konstrukcijų stiprumui skaičiuoti. 1927-1932 m. dirbo Valstybinio metalurgijos gamyklų projektavimo instituto (Gipromez) technikos tarybos statybos skyriuje. 1930-ųjų pradžioje buvo statinių projektavimo techninių sąlygų ir visasąjunginių normatyvų rengimo komisijos narys.
Maksimilijanas Osolinskis
Biografija
1626–1629 metais kartu su vyresniuoju broliu Kristupu Maksimilianas dalyvavo karinėje kampanijoje prieš švedus Prūsijoje. 1633–1634 metais dalyvavo Lenkijos karaliaus Vladislovo Vazos Smolensko kampanijoje. 1633 metais nuo vyresnio brolio Kristupo gavo Sandomiro pakamario pareigybę. 1636 metais po Jurgio Osolinskio buvo paskirtas Karūnos dvaro paiždininkiu.
Jam priklausė Stopniko, Becko ir Malborko seniūnijos. Po savo tėvo mirties 1623 metais gavo valdyti Cepeliuvo ir Meleco valdas, po savo jaunesnio brolio Jurgio mirties 1650 metais paveldėjo kai kurias jo valdas.
Arturas Loleitas
Biografija
Palaidotas Maskvoje, Vvedenskio kapinėse.
Ryšiai su Lietuva
XIX a. antroje pusėje A. Loleito motina ir seserys buvo palaidotos Kudirkos Naumiesčio stačiatikių kapinėse. Jose išlikusi inžinieriaus funduota Penkių Maskvos šventųjų kapinių koplyčia, statyta 1930-aisais.
Maksimilijanas Osolinskis
Biografija
Maksimilianui Osolinskiui priklausė Osolino, Klimontuvo, Kozluvo, Zgursko, Meleco ir Sadovices valdos.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. 1611 metais vedė Eleną Kazanovską (m. prieš 1636), nuo santuokos su kuria turėjo vaikų:
Apie 1643 metais vedė antrą kartą Kateriną Glebicką (m. 1683/1684), nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus ir tris dukteris:
Nord Pool
Nord Pool Spot – elektros energijos pardavimų birža Šiaurės Europos regione. Didžiausia tokio tipo organizacija Europoje. „Nord Pool Spot“ tapo pirmąja tarptautine elektros energijos pardavimų birža pasaulyje. Lietuvai atstovauja įmonė „Litgrid“. Iš viso dalyvauja devynios šalys: Lietuva, Norvegija, Danija, Suomija, Švedija, Estija, Latvija, Jungtinė Karalystė ir Vokietija.
Narkotizuojanti disfunkcija
Narkotizuojanti disfunkcija – teorija, jog masinei žiniasklaidai suteikus didžiulį kiekį tam tikros informacijos, žmonės jai tampa apatiški. Ši sąvoka pirmą kartą panaudota 1957 metais amerikiečių sociologų Paulo Lazarsfeldo ir Roberto Mertono straipsnyje „Masinė komunikacija, populiarus pomėgis ir organizuotas socialinis veiksmas“. Šiame straipsnyje autoriai sako: "„<...> masinė žiniasklaida dvidešimto amžiaus amerikiečiui padeda atsiriboti nuo pasaulio. Dėl to, didžioji dalis žiniasklaidos sukelia tik paviršutinišką susirūpinimą visuomenės problemomis, ir šis paviršutiniškumas dažnai sukelia masinę apatiją.""Susidūrimas su tokiais informacijos kiekiais dažniau narkotizuoja, o ne suteikia jėgų imtis veiksmų. Laikas, skiriamas skaitymui ir klausymui, didėja ir laikas, skiriamas organizuotam veiksmui, mažėja. Individas skaito pasakojimus apie problemas ir gali net kalbėti apie alternatyvius jų sprendimo būdus, tačiau tai neužmezga ryšio su realiais socialiniais veiksmais. Šis pilietis gali džiaugtis savo didingu susidomėjimu visuomenės problemomis, tačiau jis nepastebi to, jog atsiribojo nuo sprendimų ir veiklos.“"Anot autorių, individai, susidūrę su infomacija ir pranešimais apie įvairias problemas, turi nemažai žinių ir gali laisvai diskutuoti apie jas ir tiki, kad taip padeda jas spręsti. Žmonės nesuvokia, jog tiesiog domėdamiesi arba dalyvaudami diskusijose, jie niekuo neprisideda prie tikro problemos sprendimo.
Istorija
Tyrimai, skirti žiniasklaidos efekto suvokimui, dvidešimtajame amžiuje turėjo tris pagrindinius tarpsnius. Nuo 1920-ųjų iki 1940-ųjų, tyrėjai manė, jog žiniasklaida daro stiprų poveikį savo auditorijai. Šį tarpsnį geriausiai apibūdina Poodinės adatos modelis arba Kulkos teorija. Ši teorija buvo skirta išaiškinti, kaip Antrojo pasaulinio karo propaganda keitė žmonių elgesį – nuo vyrų įtikinimo prisijungti prie kariuomenės, iki namų šeimininkių maisto ruošimo manierų.
Nuo 1940-ųjų iki 1960-ųjų tyrėjų akiratyje buvo Minimalaus efekto teorija, kuri atsirado tiriant amerikiečių balsavimo įpročius. Ši teorija teigė, jog politikų kampanijos rinkėjų veiksmams nedarė žymios įtakos, nes jie gana gerai žinojo, kokios yra kandidatų pozicijos tam tikrais klausimais, todėl rinkėjai turėjo iš anksto nusistatytą nuomonę. Būtent čia ir atsiranda narkotizuojančios disfunkcijos sąvoka, nes auditorija apatiškai reagavo į rinkimų kampanijas.
AS Rejiche
AS Rejiche, o pilnu pavadinimu Avenir sportif de Rejiche – profesionalus Tuniso futbolo klubas, įsikūręs Režiše.
Narkotizuojanti disfunkcija
Istorija
Nuo pat 1960-ųjų iki dabar tyrėjai dirbo su daug įvairių teorijų, tačiau jas visas vienija manymas, jog žiniasklaida gali turėti tiek stiprų, tiek silpną poveikį auditorijai, kuris priklauso nuo įvairių aplinkybių.
AS Rejiche
Namų rungtynes žaidžia Režišo miesto stadione, kuris talpina 3 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1980 m. 2019–2020 m. antros pakopos pirmenybėse B grupėje užėmė pirmą vietą ir pateko į aukščiausią lygą.
Nuo 2020–2021 m. rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.
Kuosėnų apylinkė
Kuosėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kupiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aukštupėnų apylinkės, Puožo apylinkės ir Vėželių apylinkės.
Molavėnų ąžuolas
Molavėnų ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Molavėnų kaime, Raseinių rajone. Priklauso Raseinių miškų urėdijos Viduklės girininkijos (4 kv.) teritorijai (Nemakščių sen.). Paskelbtas valstybės saugomu 1960 m.
Ąžuolas įleidęs šaknis šalia Molavėnų II piliakalnio. Lengvai pasiekiamas pagal nuorodas, įrengtas už 6 km nuo objekto, kelyje ties Viduklės geležinkelio stoties gyvenviete arba už 2 km kelyje.
Ąžuolas nudžiūvęs maždaug apie 2005-uosius metus. Mažesnės šakos nubyrėję, kamieno žievė nusilupusi, tačiau pats medis dar tvirtai stovi įsikibęs šaknimis į žemę. Mediena labai pamažu yra ir trūnija.
Henry David Thoreau
Henris Deividas Toro (Henry David Thoreau; 1817 m. liepos 12 d. – 1862 m. gegužės 6 d.) – amerikiečių rašytojas, poetas, natūralistas, industrinės plėtros ir globalizacijos kritikas, istorikas, filosofas transcendentalistas. H. D. Thoreau rašytinis palikimas yra gausus ir įvairialypis, tačiau pasaulinę šlovę jam pelnė du svarbiausi kūriniai: „Voldenas, arba gyvenimas miške“ (Walden, or Life in the Woods) ir „Apie pilietinio nepaklusnumo pareigą“ (On the Duty of Civil Disobedience).
H. D. Toro knygos, straipsniai, poezija sudaro daugiau nei 20 tomų. Jo ilgalaikis indėlis buvo jo tyrinėjimai gamtos istorijoje ir filosofijoje. H. D. Toro numatė metodus šiuolaikiniam ekologijos mokslui ir gamtosaugos istorijai.
Visą gyvenimą jis buvo abolicionistas, skaitė paskaitas, kuriose kritikavo Pabėgusių vergų įstatymą. H. D. Toro filosofija apie pilietinį nepaklusnumą padarė įtaką tokioms asmenybėms kaip Levas Tolstojus, Mahatma Gandhi ir Martinas Liuteris Kingas.
H. D. Toro yra kartais minimas kaip individualus anarchistas, taip pat anarchistų įkvėpėjas. Nors jo knygoje „Apie pilietinio nepaklusnumo pareigą“ reikalaujama patobulinti, o ne panaikinti valdžią, šis patobulinimas remiasi anarchizmo idėjomis: „Geriausia ta valdžia, kuri mažiausiai valdo“.
H. D. Toro taip pat žinomas dėl savo vengimo mokėti mokesčius.
Biografija
thumb|260px|Voldeno tvenkinys
H. D. Toro gimė 1817 m. liepos 12 d. Konkorde, Masačusetse valstijoje. 1833–1837 m. H. D. Toro studijavo Harvardo universitete. Jis lankė retorikos, klasikos, filosofijos, matematikos ir mokslo kursus. Sakoma, kad jis atsisakęs mokėti penkių dolerių mokestį už universiteto baigimo diplomą.
Po universiteto baigimo H. D. Toro grįžo į Konkordą, kur susipažino su amerikietiškojo transcendentalizmo atstovu, poetu Ralphu Waldo Emersonu. R. Emersonas globėjiškai patardavo jaunajam H. D. Toro, supažindino su vietiniais mąstytojais ir intelektualais ir nuolat skatino H. D. Toro rašyti esė bei poemas žurnalui „The Dial“. Pirmoji rašytojo esė „Aulus Persius Flaccus“ žurnale buvo publikuota 1840 m.
1841 m. H. D. Toro persikėlė į R. Emersono namus. Čia 1841–1844 m. jis dirbo vaikų mokytoju, redaktoriaus asistentu ir sodininku. Vėliau H. D. Toro grįžo į Konkordą ir dirbo jo šeimos pieštukų fabrike. Jis atrado būdą, kaip pagaminti geresnius pieštukus iš grafito, naudojant molį kaip rišamąją medžiagą.
1845 m. liepos 4 d., JAV Nepriklausomybės dieną, H. D. Toro persikėlė gyventi į mažą, paties pastatytą namelį prie Voldeno tvenkinio, kad įgyvendintų „paprasto gyvenimo“ eksperimentą. Prie Voldeno rašytojas gyveno dvejus metus, o eksperimento patirtį perkėlė į kūrinį „Voldenas, arba gyvenimas miške“.
1846 m. liepos mėn. H. D. Toro buvo paragintas sumokėti šešerių metų mokesčius. Jis atsisakė tai padaryti dėl pasipriešinimo Amerikos–Meksikos karui ir vergijai. Dėl to naktį praleido kalėjime. Kitą dieną H. D. Toro prieš savo valią buvo paleistas, jo tetai sumokėjus mokesčius. Ši patirtis padarė jam didelę įtaką.
Rūbeliai
Rūbeliai – buvęs kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Keturakių.
Henry David Thoreau
Biografija
1847 m. rugsėjo 6 d. H. D. Toro paliko Voldeno tvenkinį. Po to kelerius metus dirbo, kad apmokėtų skolas ir nuolatos redagavo „Voldeno“ rankraštį. 1854 m. „Voldenas, arba gyvenimas miške“ buvo išleistas. „Voldene“ smulkiai nupasakojami dveji metai, du mėnesiai ir dvi dienos, kurias H. D. Toro praleido prie tvenkinio. Iš pradžių „Voldenas“ nesusilaukė didelio susidomėjimo, bet dabar jis kritikų vertinamas kaip Amerikos klasikos kūrinys, kuriame išaukštinamas gamtos paprastumas, harmonija ir grožis.
1848 m. liepos ir rugpjūčio mėnesiais H. D. Toro skaitė paskaitas, kuriose aiškino, kodėl vengia mokėti mokesčius. Šios paskaitos vėliau perkeltos į jo esė „Apie pilietinio nepaklusnumo pareigą“, kuri pirmą kartą buvo išspausdinta 1849 m.
H. D. Toro pirmą kartą susirgo tuberkulioze 1835 m. ir retkarčiais kentėdavo nuo jos visą likusį gyvenimą. 1859 m. per naktinę ekskursiją rašytojas susirgo bronchitu. Per trejus metus jo sveikata sparčiai blogėjo, kol jis dėl ligos negalėjo pakilti iš lovos. Paskutinius gyvenimo metus H. D. Toro praleido redaguodamas nepublikuotus darbus.
H. D. Toro mirė 1862 m. gegužės 6 d., būdamas 44 metų. Jo atminimui pagerbti sukurta tarptautinė organizacija – „Thoreau visuomenė“.
Įsitikinimai
Didžiausią savo gyvenimo dalį rašytojas praleido tyrinėdamas laukinę Amerikos gamtą, buvo įsitikinęs, kad ji yra ne tik naudingų žaliavų šaltinis, bet gyva ir vientisa sistema. H. D. Thoreau laikėsi nuomonės, kad, stebėdamas gamtą, žmogus gali jautriau įsiklausyti į savo sąžinės balsą ir giliau suvokti esmines dvasines tiesas.
H. D. Toro buvo už gamtos išteklių ir laukinės gamtos išsaugojimą. Jis taip pat buvo vienas pirmųjų Čarlzo Darvino evoliucijos teorijos rėmėjų. H. D. Toro nebuvo griežtas vegetaras, bet teikė pirmenybę vegetariškai dietai ir manė, kad vegetarizmas yra vienas iš savęs tobulinimo būdų.
H. D. Thoreau buvo iš prigimties linkęs į individualizmą, tačiau jis niekada nenusišalindavo nuo tuometinių socialinių problemų ir aktyviai kovojo prieš vergiją. Filosofas yra asmeniškai padėjęs keletui pabėgusių vergų pasiekti Kanadą, kur jie, pagal ten galiojusius įstatymus, iš karto tapdavo laisvi.
Įtaka
H. D. Toro veikalai padarė didelę įtaką daugeliui visuomenės veikėjų. Politiniai lyderiai ir reformatoriai Mahatma Gandhi, Džonas F. Kenedis, pilietinių teisių aktyvistas Martinas Liuteris Kingas, rusų autorius Levas Tolstojus sakė buvę stipriai paveikti H. D. Toro veikalų, ypatingai H. D. Toro esė „Apie pilietinio nepaklusnumo pareigą“.
Taip pat H. D. Toro idėjos padarė įtaką tokiems kūrėjams ir autoriams kaip Edward Abbey, Willa Cather, Marcel Proust, William Butler Yeats, Sinclair Lewis, Ernest Hemingway, E. B. White, Frank Lloyd Wright ir natūralistams John Burroughs, John Muir, E. O. Wilson, Edwin Way Teale, Joseph Wood Krutch, B. F. Skinner, David Brower ir Loren Eiseley.
Anarchistė ir feministė Ema Goldman taip pat vertino H. D. Toro idėjas ir vadino jį „geriausiu Amerikos anarchistu“.
Kūriniai
thumb|180px|Titulinis lapas Walden pirmo leidinio. Thoreau sesutė Sofija nupaišė jį puošiantį piešinį.
Taupečycai
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Mogiliavo apskrities Taupečycų valsčiaus centras.
Račiupėnų apylinkė
Račiupėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kupiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aukštupėnų apylinkės ir Noriūnų apylinkės.
Porveniras
Porveniras  – miestas pačiuose Čilės pietuose, Magelano ir Čilės Antarktidos regione, Ugnies Žemės salos šiaurės vakaruose. Tai Ugnies Žemės provincijos centras ir toliausiai į pietus nutolusi Čilės gyvenvietė, turinti miesto statusą. Porveniras įsikūręs Magelano sąsiaurio pakrantėje, priešais Punta Arenasą. Yra uostas, keliai į aplinkines gyvenvietes. Verčiamasi aukso kasyba, toliau Sero Sombrere išgaunama nafta, vystomas turizmas, žvejyba, avininkystė. Porvenire yra svarbi Čilės karinė bazė ir sustiprinto saugumo kalėjimas. Veikia Šv. Pranciškaus bažnyčia.
Istorija
Povernirą (ispaniškai „pasiektinas“) 1883 m. įkūrė aukso ieškotojai iš Čilojės ir Kroatijos.
Laoso provincijos
thumb|400px|right|
* prefektūra
** specialioji admininstracinė zona, panaikinta 2006 m.
Ugnies Žemės provincija (Čilė)
Ugnies Žemės provincija  – Čilės provincija, įeinanti į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną. Apima Čilei priklausančią vakarinę Ugnies Žemės salos dalį (išskyrus Darvino Kordlijerą pietuose). Administracinis centras – Porveniras.
Geografija
Paviršius kalnuotas, išraižytas įlankų. Gausu miškų. Priklauso dalis Fagnano ežero, teka Asopardo upė.
Provincijoje yra Jendegajos nacionalinis parkas.
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 3 komunos:
Zac Brown Band
Zac Brown Band – amerikiečių kantri grupė iš Atlantos, susikūrusi 2002 m. Grupės lyderis yra vokalistas ir gitaristas Zac Brown. 2023 m. duomenimis, metu grupė yra iš viso išleidusi septynis studijinius, du koncertinius ir vieną geriausiųjų dainų albumą, taip pat du EP. Naujausiasis grupės albumas, „The Comeback“, išleistas 2021 m. spalį.
Grupės nariai
Dabartiniai nariai
Buvę nariai
Rusiškas kryžius
thumb|right|250px|Rusiškas kryžius – Rusijos gyventojų gimstamumo ir mirtingumo santykis. Rusiškas kryžius – terminas, apibūdinantis demografinės statistikos skalę, kurią pradėjo naudoti Rusija ir kitos buvusios Varšuvos pakto šalys. Ši skalė rodo šalies gyventojų gimstamumo ir mirtingumo santykio kaitą. Rusijoje 1988 m. gimstamumas pradėjo mažėti, o mirtingumas didėti. 1992 m. skalės tiesės susikryžiavo.
Būtent šios statistikos susikryžiavimas ir vadinamas rusiškuoju kryžiumi.
Rusiškas kryžius būdingas ne tik Rusijai, tačiau ir buvusioms Tarybų Sąjungos šalims, kaip Estija, Latvija, Lietuva, Baltarusija, Bulgarija, Rumunija, Serbija ir Ukraina.
Mokslininkai šios statistikos priežastimis įvardijo didelį alkoholio suvartojimą šiose šalyse ir atsivėrusias alkoholio rinkas. Taip pat tam įtakos turėjo ypač mažas vaisingumas apie 2000 m., kuomet šeimos turėjo vos vieną vaiką. XX a. septintame dešimtmetyje buvo dramatiškai sumažėjęs gimstamumas, o tai lėmė, kad vėliau buvo mažiau moterų, galinčių gimdyti.
Jan Friedrich Niszkowski
Janas Frydrichas Niškovskis (, 1774 m. kovo 18 d. Vilnius – 1816 m. rugsėjo 3 d. Vilnius) – Vilniaus universiteto teorinės chirurgijos profesorius.
Biografija
thumb|left|200px|1819 m. J.F. Niškovskio ofortas, [[Joseph Saunders|Džozefo Saunderso pagal Joną Rustemą]] thumb|right|270px|Jano Frydricho Niškovskio koplyčia-mauzoliejus. Kalinausko g., Vilniuje
Janas Frydrichas Niškovskis gimė 1774 m. kovo 18 d. Vilniuje. Baigė Vilniaus universitete medicinos studijas.
Buvo Jokūbo Briotės geriausias mokinys. Kartu su mokytoju įkūrė Chirurgijos katedrą, iš pradžių turėjusią 6 lovas. Niškovskis atlikdavo operacijas kartu su Jokūbu Briote. Nuo 1797 m. tapo chirurgijos profesoriaus padėjėju, nuo 1799 m. apsigynęs mokslų disertaciją – adjunktu.
1802-1806 m. tobulinosi Berlyne, Paryžiuje, Romoje. Iš savo stažuočių laikotarpio universitetui pateikė išsamų raportą apie pamatytas ligonines.
Grįžęs į Vilnių universitete skaitė teorinės chirurgijos paskaitas, kaulų ligas, desmurgiją. Pirmasis Lietuvoje ir Lenkijoje ėmė šalinti akmenis iš šlapimo takų. Nuo 1810 m. vadovavo Chirurgijos klinikai. Pasenus Jokūbui Briotei, jį pakeitė. Buvo teorinės chirurgijos profesorius.
Janas Frydrichas Niškovskis buvo Vilniaus medicinos draugijos vicepirmininkas, 1815 m. ėjo pirmininko pareigas, ketverius metus dirbo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto sekretoriumi. Vilniaus medicinos draugijos žinyne išspausdino straipsnius: „Apie polypus, išaugančius išeinamojoje žarnoje” bei „Apie pilvo vandenę”. Dar vieną straipsnį „Apie chirurgijos ir medicinos ryšį” išspausdino savaitraštyje „Dziennik Wileński”. Buvo Paryžiaus medicinos akademijos narys.