cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UEFA Intertoto taurė 1997 m.
10 grupė
Galutinė lentelė:
11 grupė
Galutinė lentelė:
12 grupė
Galutinė lentelė:
Geniakalnis
Geniakalnis – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 2 km į rytus nuo Saldutiškio.
Gabriela Gunčíková
Gabriela Gunčíková (g. 1993 m. birželio 27 d. Kromeržyže) – Čekijos dainininkė.
Čartajevo valsčius
Čartajevo valsčius  – nuo 1952 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Čartajevo kaimas.
Gabriela Gunčíková
2016 m. kovą Čekijos transliuotojo išrinkta šalies atstove 2016 m. „Eurovizijoje“ su daina „I Stand“.
Krijobaliai
Krijobaliai – kaimas šiaurės vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Smalnyčėnų.
Etimologija
Vietovardis kildinamas iš žodžių kri̇̀jas („rėčio ar kretilo šonai; kubilo šonai“) ir balà.
Gabrovas
Vadinamas humoro sostine. Čia įsikūręs vienintelis Europoje satyros ir humoro muziejus, nuolat rengiami juoko festivaliai.
Šilinė (Leliūnai)
Šilinė – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pakalnių, prie pietvakarinių Utenos pakraščių ir Utenėlės upelio. Plečiasi nausėdijos.
Gorkis
Gorkis gali reikšti:
Marakana (rajonas)
thumb|right|300px Marakana ( brazilų portugalų: Maracanã [maɾakɐˈnɐ̃], tupių-gvaranių kalbomis reiškia žalias paukštis) – viduriniosios klasės rajonas šiaurinėje Rio de Žaneiro dalyje. Šiame rajone įsikūręs Marakanos stadionas.
Pagal 2000 m. surašymą, rajone gyveno 27 319 žmonių.
Rajonas turi gilias sporto tradicijas. Be Marakanos stadiono, rajone yra derbio klubas, įkurtas 1885 m. André Gustavo Paulo de Frontin. Taip pat Marakanoje yra dviračių takas Espaço Mané Garrincha, pavadintas futbolininko Garrincha garbei. Takas tęsiasi 1700 m ir apsupa Marakanos stadioną.
Knock Me Down
Knock Me Down – grupės „Red Hot Chili Peppers“ daina iš jų ketvirtojo albumo „Mother's Milk“. Daina 1989 m. rugpjūčio 22 d. buvo išleista kaip antrasis albumą reklamuojantis singlas. Dainai buvo sukurtas ir vaizdo klipas. Kartu single buvo pridėta daina „Millionaires Against Hunger“, kuri buvo įrašyta 1985 m. ir turėjo pasirodyti albume „Freaky Styley“.
Marakana (rajonas)
Vienas žymiausių valstybės universitetų Universidade do Estado do Rio de Janeiro taip pat įsikūręs Marakanoje.
Tarybinė tėvynė (Šalčininkai)
Tarybinė tėvynė – Šalčininkų rajono laikraštis, leistas nuo 1958 m. gegužės 15 d. iki 1962 m. balandžio 27 d. Šalčininkuose.
Marakana (rajonas)
Marakana yra viena iš keturių „Olimpinių zonų“ 2016 m. olimpinėse žaidynėse.
Tarybų darbas
Tarybų darbas – LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo ir LTSR Ministrų Tarybos mėnesinis leidinys (žurnalas), ėjęs 1957–1989 m. Vilniuje.
Knock Me Down
Ši daina buvo viena pirmųjų grupės dainų, kurioje daugiau dėmesio skiriama melodijai bei skambesiui. Taip pat visą dainą kartu su vokalistu Anthony Kiedis atlieka ir gitaristas John Frusciante, kurio vokalas skamba netgi garsiau.
Anthony Kiedis, parašęs dainai žodžius, aiškino, jog ši daina apie tai, koks jausmas yra būti priklausomu nuo narkotikų, taip pat, jog ši daina skirta 1988 m. mirusiam buvusiam grupės gitaristui Hillel Slovak atminti.
Nors daina buvo ir išleista kaip singlas, ji nebuvo atlikta gyvai nuo 1990 m.
Talkša
Talkša (arba Bitinėlis, Talša) – ežeras šiaurės Lietuvoje, Šiaulių mieste. Per ežerą iš pietų į šiaurę prateka Mūšos intakas Kulpė, įteka Rūdė.
thumb|200px|left|Talšos ežerą puošia „[[Geležinė lapė“]]
Geografija
thumb|240px|[[1800 m. Šiaulių plane Talšos ežero dar nėra. Pažymėta tik Rūdė su užtvankos tvenkinuku ties Šaulių piliakalniu (dab. Šiaulių kapinės) bei pelkėje sutekančios Kulpė ir dab. bevardis upeliukas]] thumb|240px|[[1849 m. Šiaulių plane Talšos ežeras vadinamas Šiaulių ežeru]]
Ežeras tvyro 1 km nuo miesto centro, tarp Šaulių kalnelio (dab. Šiaulių kapinės) vakariniame krante ir Lepšių kalvos rytiniame krante. Altitudė 103,1 m. Ežero plotas – 60,9 ha, ilgis iš pietų į šiaurę – 2,03 km, didžiausias plotis – 0,53 km. Šiaurinėje dalyje Talkšos ežeras per nendrėmis apaugusiu 150 m ilgio ir 5 m pločio Kulpės kanalu susisiekė su 20 ha ploto Ginkūnų ežeru. Po atliktų ežerų valymo darbų ežerai tarpusavyje jungiasi 160 m pločio protaka. Beveik visose ežero pakrantėse veša tankūs augalų sąžalynai. Vakarinėje ežero pakrantėje veikia Irklavimo bazė, rytinėje pakrantėje įkurtas Talšos parkas. Aplink ežerą įrengta poilsio erdvė.
Etimologija
Ežeras nuo seno buvo vadinamas Bitinėlio, vėliau Talšos (kur „l“ tariama minkštai) vardu nuo žodžio telžti. Analogijos: Telšiai, Tilžė, Tilžė (upė) ir t. t.
Istorija
Maždaug iki 1780 m. Bitinėlio pelkė, dabartinis Ginkūnų ežeras ir dabar jau užžėlęs Vinkšnos ežeras sudarė vieną masyvą, kurį vandenimis maitino iš aukštapelkinio Rėkyvos ežero (altitudė 129,8 m.) ištekanti Kulpė ir iš Verdulių pelkių plūstanti Rūdė. Šiaulių ekonomiją 1768 m. pradėjus valdyti A. Tyzenhauzui, Kulpė už Vinkšnos ežero buvo užtvenkta, pastatytas vandens malūnas ir manufaktūra. Ant ežero kranto pastatyta Gubernijos alaus darykla ir Gubernijos dvaro pastatai. Vėliau ties Ginkūnais užtvenkta Kulpė suformavo dabartinius Ginkūnų ir Talšos ežerus. Vinkšnos ežeras nuo masyvo atskirtas 1836–1858 m. nutiesus plentą Ryga-Tilžė. 1871 m. pastatytas Liepojos-Romnų geležinkelis perkirto natūralias Kulpės ir Rūdės vagas. XIX a. pirmoje pusėje Kulpė buvo užtvenkta, prie jos 1879 m. pastatytas Ch. Frenkelio odų fabrikas, o 1916 m. nutiesus geležinkelio liniją Tilžė-Ryga, Kulpės vaga buvo kanalizuota ir nutrūko Vinkšnos ežero maitinimas vandeniu. Jis spėriai užako.
Dar 1976–1977 m. Talšos ežeras gamtos įvairove prilygo rezervato statusą turinčiam Žuvinto ežerui. Rytinėje pakrantėje galima rasti retų augalų, o šiaurinėje vis dar peri trys į Raudonąją knygą įrašyti paukščiai. Tai šaukštasnapė antis, didysis baublys ir mažasis kiras. Talšos bei Ginkūnų ežeruose tuomet buvo stebėtos 44 paukščių rūšys iš jų per 30 paukščių rūšių perėjo. Tais laikais buvo siūloma įsteigti Ginkūnų ornitologinį draustinį, kuris būtų saugojęs pelkėtas apyežeres su retais paukščiais. Deja, plečiantis miestui, nusausinus pelkes, siūlomas draustinis iš visų pusių tapo suspaustas miesto gniaužtų.
Rekonstrukcija
2002 m. ežeras pradėtas valyti. Darbai ypač paspartėjo 2006 m. gavus paramą iš Europos Sąjungos fondų. Vandentvarkos specialistai pasiūlė iki 300 metrų praplatinti Kulpės upelį tarp Talšos ir Ginkūnų ežerų, kad Šiauliai galėtų tapti bene vienintele vieta Lietuvoje, kur galima būtų rengti tarptautinio lygio irklavimo varžybas. Ežeras žemsiurbe valomas nuo dumblo, kuris kaupiamas šiaurinėje pakrantėje prie kelio A12 Ryga – Tilžė.
Talšos ekologinis takas
thumb|250px|Senoliai vaikšto Salduvės parku nuo piliakalnio link Talšos ežero Einant nuo Auksinio berniuko skulptūros link ežero prasideda Talšos ekologinis takas. Jis eina palei ežerą, per Žuvininkų kaimą, baigiasi prie Salduvės kalno. Take rytinėje Talšos ežero pakrantėje 2003 m. „Aukuro“ klubo iniciatyva įrengtos 23 stotelės – mediniai informaciniai stendai, stulpai, suoliukai, bokštelis paukščiams stebėti, tiltelis per upelį ir kiti įrenginiai. Tako ilgis – apie 5 km, Botanikos instituto specialistai sudarė ekologinio tako schemą. Joje pažymėjo visas stoteles, kiekvienai stotelei parengė informacinę medžiagą apie Talšos ežero pakrančių augmeniją, gyvūniją, kraštovaizdžių įvairovę bei šios vietovės istoriją. Taip pat parengtas ir išleistas lankstukas „Talšos ekologinis takas“. Daugelis stulpų vandalų nuolat nuniokojami.
Keliaujant taku aplankomas Žuvininkų kaimas – Šiaulių miesto lopšys.
Tarybinė tėvynė (Šalčininkai)
Istorija
LKP Šalčininkų rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos organas, ėjęs du kartus per savaitę. Tiražas: 1958 m. – 500 egz., 1962 m. – 650 egz. Ėjo nuo 1954 m. rugpjūčio 19 d. rusų kalba „Sovetskaja rodina“, ir nuo 1951 m. vasario 18 m. lenkų kalba „Ojczyzna radziecka“. Spausdino Šalčininkų spaustuvė. Tiražas lenkų kalba 1958 m. – 1000 egz., 1962 m. – 1500 egz.; rusų kalba 1958 m. – 850 egz., 1962 m. – 1780 egz.
Sujungus Eišiškių ir Šalčininkų rajonus nuo 1963 m. kovo 2 d. leistas laikraštis „Lenino priesakai“.
Šešuoliai (reikšmės)
Šešuoliai yra:
Algama
Algama  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Gonamo dešinysis intakas (Aldano baseinas). Prasideda Stano kalnagūbryje, Amūro srities pasienyje. Teka į šiaurės rytus Aldano kalnynu. Įteka į Gonamą netoli jo žiočių.
Didžiausi intakai – Tuksanis, Idiumas (dešinieji). Upės mityba pagrįsta lietaus ir sniego tirpsmo vandenimis. Algama užšąla spalio pabaigoje, atitirpsta gegužę.
Šilinė
Šiline vadinama:
Ukmergės miesto seniūnija
Ukmergės miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Ukmergės rajono savivaldybėje, apimantis Ukmergės miestą.
Tarybinis žodis
Tarybinis žodis – Veisiejų rajono laikraštis, ėjęs nuo 1951 m. sausio 1 d. iki 1959 m. gruodžio 5 d. Veisiejuose.
Istorija
LKP Veisiejų rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos organas, leistas du kartus per savaitę. 1951 m. ėjo kartą per savaitę. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1959 m. – 2600 egz.
Ukmergės miesto seniūnija
Istorija
LDK laikais Ukmergės seniūnija apėmė ne tik miestą, bet ir apylinkes. XX a. tarpukariu Ukmergės miestas turėjo teises, prilygstančias apskričiai.
Tarybinis žodis
Istorija
Laikraštis uždarytas 1959 m. gruodžio 7 d. panaikinus Veisiejų rajoną. Jo teritorija perduota Lazdijų rajonui, teritorijoje platintas „Raudonasis artojas“.
Ukmergės miesto seniūnija
Seniūnai
LDK laikų seniūnai:
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigta 13 seniūnaitijų:
Gudvaliai (Darkiemio apskritis)
thumb|200px|Gudvalių žirgyno ženklas iki [[Pirmasis pasaulinis karas|Pirmojo pasaulinio karo]]
Tarybų darbas
Istorija
Nuo 1959 m. gegužės mėn. iki 1970 m. rugsėjo mėn. nebuvo leidžiamas. Tiražas 1970 m. – 7100 egz., 1981 m. – 24 800 egz., 1989 m. – 17 800 egz.
Gudvaliai (Darkiemio apskritis)
Gudvaliai arba Lvovskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities kaimas, nuo 1723 m. Gudvalių valsčiaus centras. Priklausė Darkiemio parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Lvovskojės apylinkės (Львовский cовет) centras.
Apylinkė
Lvovskojės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Tarybų darbas
Istorija
Rašė apie respublikinių ir vietinių tarybų, jų vykdomųjų komitetų bei visuomeninių organizacijų veiklą.
Ūniškės
Ūniškės – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 2 km į rytus nuo Saldutiškio.
Audronė Galvonaitė
Audronė Galvonaitė (g. 1949 m. rugsėjo 21 d. Anykščiuose) – Lietuvos geografė, meteorologė, fizinių mokslų daktarė, meteorologijos mokslo populiarintoja.
Brolis – Vytautas Galvonas, politikas, aviatorius.
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972–1973 m. buvo Mickūnų (Anykščių raj.) aštuonmetės mokyklos geografijos mokytoja.
1973–1977 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos institute, 1977–1992 m. Fizikos institute. Nuo 1992 m. Lietuvos hidrometeorologijos tarnybos Klimatologijos ir metodikų skyriaus viršininkė.
Mokslinė veikla
Nuo 1993 m. fizinių mokslų daktarė – Vilniaus universitete apsigynė disertaciją „Meteorologinių faktorių įtaka atmosferos užterštumui Lietuvoje“. Mokslinių interesų sritis – sinoptinė meteorologija. Ji nagrinėja sinoptinę-klimatologinę atmosferos procesų lietingaisiais laikotarpiais tipizaciją, inversijų ir izotermijų poveikį priežeminiam terminiam laukui, atmosferos ozoną. Tiria klimatą formuojančius veiksnius, analizuoja klimato ypatumus ir kaitą, populiarina per radiją, televiziją, spaudą meteorologines žinias. Dalyvauja tarptautinėse programose klimato kaitos klausimais, tarptautinėse konferencijose. Paskelbė mokslinių darbų iš meteorologijos ir klimatologijos. Nuo 2003 m. Lietuvos atstovė ryšiams su Pasauline meteorologijos organizacija.
Jasiūnai
Jasiūnais vadinami kaimai:
Gonamas
Gonamas  – upė Rusijoje, pietų Jakutijoje; Učuro (Aldano baseinas) kairysis intakas. Prasideda Stano kalnagūbrio šiauriniuose šlaituose, teka į šiaurės rytus Aldano kalnynu.
Turi 101 intaką, ilgesnį negu 10 km; didžiausi – Sutamas, Algama (dešinieji). Baseine yra ~9400 upių ir 1800 ežerų. Upė užšąla spalio pabaigoje, atitirpsta gegužę.
Gonamas pirmą kartą minimas 1643 m. kuomet ekspedicija, vadovaujama Vasilijaus Pojarkovo keliavo Gonamo, Učiuro, Aldano krantais iki Amūro.
Telemako Borba
Telemako Borba  – miestas pietinėje Brazilijoje, Paranos valstijoje, 249 km į vakarus nuo Kuritibos.
Lemio ežeras
Lemio ežeras (t. p. Šiltasis ež.;, ) – 2–4 km pločio sąsiauris, jungiantis Peipaus ir Pskovo ežerus Estijos ir Rusijos pasienyje, priklausantis Peipaus-Pskovo ežero kompleksui. Plotas – 236 km² arba 7 % nuo bendro ploto. Jame yra giliausia šių ežerų komplekse įduba – 15,3 m gylio.
Jonas Siminkevičius
Jonas Siminkevičius (g. 1936 m. liepos 25 d. Ažionyse, Anykščių rajonas) – Lietuvos ir Mažeikių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1990–1995 m. Mažeikių rajono valdytojas. 1995–2003 m. uždarosios akcinė bendrovės „Sikasta“ direktorius, patarėjas. 2003–2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės mero pavaduotojas visuomeniniais pagrindais.
1995–1997 m. ir 2000–2015 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.
Idiumas
Idiumas  – upė Rusijoje, Chabarovsko krašte ir Jakutijoje; Algamos (Aldano baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Stano kalnagūbryje, Tokino Stanovnike, teka šiaurės kryptimi.
Didžiausi intakai: Mulamas, Chodurkanas (kairieji), Diosas (dešinysis). Idiumo baseine yra ~100 ežerų. Upė užšąla spalio gale arba lapkričio pradžioje, atitirpsta gegužės pirmoje pusėje.
Taste the Pain
Kadangi daina buvo įrašyta dar prieš būgnininkui Chad Smith ateinant į grupę, įraše groja Philip „Fish“ Fisher. Taip pat grupės bosistas Flea groja trimitu.
Nors daina buvo populiarus singlas, grupė ją retai grodavo gyvai ir ji apskritai nebuvo grota nuo „Mother’s Milk“ turo.
Šliaužiančioji vaisgina
Šliaužiančioji vaisgina (Ajuga reptans) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos, vaisginų (Ajuga) genties augalas. Paplitęs Europoje.
Daugiametis, 10-30 cm aukščio žolinis augalas su ilgomis, šliaužiančiomis lapuotomis palaipomis. Stiebas keturbriaunis, stačias, jo pamatinėje dalyje išauga didelių, ilgakočių, tamsiai žalių lapų skrotelė. Stiebiniai lapai ovališki, trumpakočiai arba bekočiai, į viršūnę mažėjantys ir pereinantys į pažiedes. Apatinės pažiedės žalios, viršutinės dažniausiai violetinės. Žiedai mėlyni, susitelkę į menturius, sudarančius varpišką žiedyną. Taurelė penkiadantė, plaukuota, vainikėlis mėlynas, dvilūpis. Viršutinė lūpa trumpa, dviskiautė, apatinė triskiautė, vidurinė skiautė didelė. Vainikėlio vamzdelis iš vidinės pusės su plaukelių žiedu. Žiedai kvapūs, medingi. Vaisiai – maži, šviesiai rudi, tinkliškai raukšlėti riešutėliai, kuriuos platina skruzdėlės.
Žydi gegužės – birželio mėn. Auga drėgnose pievose, lapuočių ir mišriuose miškuose, pamiškėse, miško aikštelėse, miškinguose šlaituose. Dažna visoje Lietuvoje, šiek tiek retesnė pietinėje dalyje.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 98 psl.
thumb|left|230px|
Stasys Jackūnas
Stasys Jackūnas (g. 1952 m. gegužės 8 d. Ukmergėje) – Lietuvos ir Ukmergės rajono partinis bei politinis veikėjas.
Biografija
1971 m. baigė Ukmergės vidurinę mokyklą-internatą. 1971–1973 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1974–1978 m. LLKJS Širvintų rajono komiteto instruktorius. 1978–1982 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje. 1982–1985 m. LKP Ukmergės rajono komiteto instruktorius, nuo 1985 m. sekretorius. Nuo 1989 m. sovietų KGB rezervo karininkas, kapitonas.
Nuo 2001 m. LSDP Ukmergės rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2003 m., 2007 m., 2011 m. ir nuo 2019 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.
Pietų Amerikos istorija
Priešistorė ir ankstyvoji istorija
Manoma, kad Pietų Amerika pirmiausia buvo apgyvendinta žmonių atvykusių į Ameriką per Beringo sąsiaurio vietoje buvusią sausumą. Per ilgą laiko tarpą žmonės pasklido po visą žemyną. Nors dauguma archeologų seniausia žmonių kultūra Amerikoje laiko Clovis kultūrą paplitusią prieš 13 000 metų, kai kurie tyrinėtojai tuo abejoja. Taip Tom Dillehay radinius iš Čilės kapinyno Monte Verde datuoja mažiausiai 14 000 metų. Jis spėja, kad į Pietų Ameriką pirmieji gyventojai galėjo patekti jūrų keliu. Tai galėjo vykti iš Sibiro per Ramiojo vandenyno šiaurinę dalį į šiaurės Ameriką arba per Polineziją į Pietų Ameriką. Kai kuriose teorijose minima ir europiečių persikėlimo į Ameriką galimybė. Šios teorijos nėra įrodytos. Gali būti, kad kontinento apgyvendinimas vyko keliomis bangomis.
Pietų Amerikoje pirmieji patikrinti gyventojų pėdsakai atsiranda maždaug 8000 m. pr. m. e. Tuo laikotarpiu datuojami akmeniniai įrankiai. Iš panašaus laikotarpio yra ir olų tapyba šalia Ajakučo miesto Peru bei Laurikočios olos šalia Maranjono ištakų. Pupų ir lamų auginimas datuojamas 4000 m. pr. m. e.
Prieškolumbinė era
Prieškolumbiniu laikotarpiu Pietų Amerikoje galima išskirti Andų regioną vakarinėje žemyno dalyje, kaip atskirą kultūrinį regioną, turėjusį savo istoriją. Visa likusi Pietų Amerikos dalis gyveno ikiistorinėmis sąlygomis.
Andų regiono istorija
Andų regione formavosi įvairios kultūros ir civilizacijos. Muiskai Kolumbijoje, kečujai Peru ir aimarai Bolivijoje buvo trys pagrindinės sėslios indėnų grupės Pietų Amerikoje. Andų regionas yra skirstomas į 6 kultūrinius regionus, kuriems būdingos skirtingos istorinės sąlygos.
Tolimoji šiaurė (Kolumbija)
Nuo 4 tūkst. pr. m. e. Kolumbijoje randami San Agustino kultūros kapinynai. Šios kultūros šaknys siekia 7 tūkstantmetį pr. m. e. Aktyviai prekiauta su pakrantės ir Amazonės regionais.
kolumbijoje 4-2 tūkst. pr. m. e. egzistavo Ereros kultūra Bogotos aukštikalnėse ir Kalimos (Calima) kultūra vakarinėje Andų pusėje.
Kalbinės čibčų bendruomenės buvo gausiausios, labiausiai teritoriškai paplitusios ir labaiusiai socioekonomiškai išsivysčiusios iš visų Kolumbijos kultūrų prieš ispanus. III amžiuje čibčai sukūrė savo civilizaciją Andų šiaurėje. Vienu metu čibčams priklausė ir dabartinė Panama ir rytinės Kolumbijos Sieros aukštikalnės. Jų apgyvendintos teritorijos buvo Santandero (Pietų ir Šiaurės), Bojakos ir Kundinamarkos departamentai. Tai dabar yra turtingiausias Kolumbijos regionas, kuriame buvo įkurtos pirmosios fermos ir pirmoji pramonė, jame gimė ir nepriklausomybės judėjimas. Čibčai užėmė labaiusiai apgyvendintą zoną tarp Meksikos ir Inkų imperijos. Tarp čibčų kalba kalbančių genčių buvo Muiskai, Guanes, Laches ir Chitareros.
Šiaurė (Ekvadoras)
Seniausia Pietų Amerikos keramika randama Ekvadore. Ji priskiriama Valdivijos kultūrai ir datuojama 4 tūkst. pr. m. e. Ši seniausia Amerikos kultūra jau turėjo miestus, kultus, apeigas ir aukojimus, tuo pačiu metu, kai kitoje pasaulio pusėje vystėsi šumerų kultūra.
Ekvadoro pakrantėje apie 1600 m. pr. m. e. susikūrė Mačaliljos kultūra.
Vėlesnė Čoreros kultūra apie 1200-500 m. pr. m. e. gamino žmogaus ir gyvūnų pavidalo keramiką. Jų namai buvo grupuojami apie didelę aikštę. Nuolatinius prekybinius ryšius palaikė su Čavino kultūra pietuose.
Centras (Peru)
1996 m. atrastas Karalio miestas, kuris yra seniausias žinomas miestas Amerikos žemyne. Laiptuotoji piramidė 2001 m. buvo datuotos 2627 m. pr. m. e. Rasti namai mažiausiai 3000 žmonių, amfiteatrai ir šventyklos. dirbtinė drėkinimo sistema palaikė dykumų apsuptos žemės derlingumą. Kiti radiniai rodo, kad gyventojai prekiavo su pakrantės ir Amazonės regionais.
Apie 900 m. pr. m. e., pagal kai kuriuose archeologinius radinius ir vertinimus, prekybos kelius sukūrė ir žemės ūkį išvystė rašto neturėjusi Čavino kultūra. Šios kultūros archeologiniai paminklai rasti dabartinėje Peru, Čavino vietovėje 3177 m aukštyje. Čavino civilizacija klestėjo tarp 800 m. pr. m. e. ir 300 m. e. m. Iki šiol išlikę šios kultūros griuvėsiai šiaurės Peru yra gausiai turistų lankomi objektai. Panašiu laikotarpiu gyvavo Parakaso kultūra Peru sostinės Limos apylinkėse. Iki šiol neaišku ar čia buvusi atskira kultūra, ar dėl sauso, konservuojančio oro čia buvo gabenami mirusieji.
Nuo I a. šiaurėje egzistavo Močikos kultūra, kuri gyvavo šiaurinėje Peru pakrantėje, prieš 2000-1500 metų. Ramiojo vandenyno pakrantės dykuminėje zonoje šios kultūros žmonės kūrė sudėtingas drėkinimo sistemas. Močės palikimas mus pasiekia per neseniai atrastus sudėtingus kapus. Močė buvo geri amatininkai, prekiavę su tolimomis tautomis, pvz., majais. Beveik viskas ką mes žinome apie Moche yra iš jų keramikos su kasdienio gyvenimo piešiniais. Iš jų mes žinome, kad jie praktikavo žmonių aukas, kraujo gėrimo ritualus ir, kad jų religijoje buvo nereproduktyvių seksualinių praktikų (pvz., felacija). Šalia aukso ir sidabro buvo apdirbamas ir varis. Močikai turėjo keletą kunigaikštysčių, jų kultūra išnyko VII-ame amžiuje greičiausiai dėl su El Ninjo susijusių klimato pasikeitimų.
Tarp 300 m. pr. m. e. ir 600 m. e. m. gyvavo Naskos kultūra, kuri sukūrė paslaptingas linijas pakrantės lygumose ir mokėjo kasti drėkinimo kanalus. Ši kultūra žinoma pagal Naskos miestą, maždaug 500 km į pietus nuo Limos.
Po to, tarp 1000 ir 1470 m. išsivystė Čimu kultūra su sostine Čančanu Truchilijo (Trujillo) miesto apylinkėse, Peru. Jų sugebėjimai gaminti meniškus dirbinius nebuvo tokie tobuli kaip močikų. Didesnį dėmesį jie skyrė masinei kasdieninio naudojimo daiktų gamybai.
Rytiniame Andų pakraštyje tarp 800 ir 1600 m. gyveno Čačapojo gentys. Apie juos žinoma labai nedaug. Šios karingos tautos atstovai buvo aukšti, šviesios odos ir plaukų. Jų kultūros likučiai yra visiškai netipiški Pietų Amerikos Andų tautoms. XVI a. jie išmirė nuo atvežtų ligų.
Centro pietūs (Peru ir Bolivija)
Aplink Titikakos ežerą nuo I tūkstanmečio pr. m. e. iki I tūkstanmečio m. e. vystėsi Tiahuanako kultūra. Ar iš tikro buvo Tiahuanako imperija nėra aišku, tačiau šios kultūros pėdsakų galima rasti Peru, Bolivijoje ir Čilės šiaurėje. Su šia kultūra turėjo būti glaudžiai susijusi Vario kultūra (Wari), kuri egzistavo aplink Ajakučo miestą Centro regione.
Inkai
Inkų civilizacija su centru Kuske kilo Centro regione ir dominavo visame Andų regione tarp 1200 ir 1532 m. Kečujų kalba vadinta Tawantin suyu arba „keturių regionų žemė“, inkų civilizacija buvo gerai išsivysčiusi ir savita. Inkų valdžioje buvo apie 100 kalbinių ir etninių bendrijų, 9-14 mln. žmonių apgyvendinta teritorija sujungta 25 000 km inkų kelių sistema. Miestai buvo statomi iš akmens, keliais lygmenimis kalnuotose vietovėse. Žemės ūkis buvo vystomas terasose. Inkų civilizacijos lygį rodo sėkmingų smegenų operacijų pavyzdžiai. Inkų civilizacija buvo sužlugdyta ispanų užkariavimo.
Likusioji Pietų Amerika
Visa teritorija, buvusi į rytus nuo Andų regiono, neišvystė civilizacijos ar aukštos kultūros iki ispanų atvykimo. Čia gyveno vietinės indėnų gentys, dėl skirtingų gamtinių sąlygų išvystę gana skirtingą gyvenimo būdą ir kultūrą.
Karibų jūros regionas
Tarp 1000 ir 500 m. pr. m. e. aravakai migravo palei Orinoką, kol apsigyveno šios upės deltoje. Keramikos jie nežinojo, tačiau naudojosi kanojomis ir gyveno iš žvejybos, medžioklės ir kukurūzų, pupų, saldžiųjų bulvių ir manijoko auginimo. Taip pat buvo žinomi Žemės riešutai, pipirai, ananasai, tabakas ir medvilnė. Po ispanų pasirodymo per vieną šimtmetį jie stipriai nukentėjo nuo atvykėlių atvežtų užkrečiamųjų ligų.
Amazonija
Tarp 5 ir 7 milijonų žmonių gyveno Amazonės regione, kurį galima skirstyti į sąlyginai tankiai apgyvendintas pakrantės gyvenvietes ir pusiauklajoklius vidinių sričių gyventojus. Jų pragyvenimas priklausė nuo sudėtingo lydyminės žemdirbystės, miško ekosistemos keitimo, medžioklės ir rinkimo komplekso.
Kolonijinis laikotarpis
thumb|250px|Pietų Amerikos valstybės nuo 1700 m.
Užkariavimas
Jau 1494 m. Tordesiljo sutartimi popiežius Aleksandras VI padalino Pietų Ameriką tarp Ispanijos ir Portugalijos. Rytinė dalis, t. y. didžioji dabartinės Brazilijos dalis buvo pažadėta Portugalijai. Panama ir likusi žemyno dalis turėjo atitekti Ispanijai. ispanai užkariavimą vykdė iš Centrinės Amerikos ir Karibų jūros regiono, skatinami legendinės aukso šalies Eldorado paieškų. Apie portugalų dalies istoriją ir apgyvendinimą žr. Brazilijos istorijoje.
Pirmosios ispanų užkariautojų gyvenvietės jau apie 1520 m. atsirado dabartinėje Venesueloje, Kolumbijoje ir Argentinoje. Francisco Pizarro paskelbė Pietų Amerikos Ramiojo vandenyno pakrantę Ispanijos karalystės valda ir ieškodamas turtų per Panamą patraukė į pietus. 1526 m. jis pasiekė Ekvadorą ir Peru. 1532-1533 m. jam pavyko išnaudoti tarpusavio kovas tarp inkų Huáscar ir Atahualpa ir pavergti milžinišką Inkų imperiją. Prie to prisidėjo ir jo kariuomenės atsineštos ligos, kurios vietiniams gyventojams turėjo katastrofišką poveikį. Užkariaujant Peru neapsieita ir be didelių žudynių.
Apie tai kaip turi būti elgiamasi su indėnais kilo net ideologinis ginčas tarp Bartolomé de Las Casas, laikyto indėnų gynėju ir Juán Ginés de Sepúlveda, kuris indėnus laikė nepilnaverčiais žmonėmis. Dėl šio ginčo 1542 m. buvo išleisti „Naujieji įstatymai“, kurie iš dalies gynė indėnus, tačiau daugeliu atvejų buvo neveiksmingi ir vėliau dalinai atšaukti. Vėlesnės ispanijos karūnos pastangos sukurti indėnus ginančius įstatymus dėl kolonijinių visuomenių nenoro juos įgyvendinti ir orientacijos į pelningumą ir išnaudojimą. Liūdnos šlovės susilaukė Potosi sidabro kasyklos, kuriose kolonializmo laikais gausybė indėnų dirbo nepakeliamomis sąlygomis ir daugiau nei milijonas mirė. Indėnai buvo laikomi žemiausia ir silpniausia kolonijinės kastų visuomenės dalimi, jų kultūra buvo naikinama religijos ir civilizacijos vardu. Ypatingai žiauriai indėnai persekioti tose teritorijose, kurias europiečiai užkariavo XIX a., pvz., užkariaujant Patagoniją. Čia buvo tikslingai naikinamos ištisos gentys, todėl šie veiksmai gali būti vadinami sąmoningu genocidu.
Valdymas
thumb|[[1575 m. žemėlapis]]
Maždaug iki 1500 m. vyriausiuoju Naujojo pasaulio valdytoju buvo Kristupas Kolumbas. Tik stabilizavusis milžiniškai imperijai ir įkūrus Naujosios Ispanijos vicekaralystę (Meksika ir Venesuela) bei Peru vicekaralystę (Panama ir Ispanijos Pietų Amerikos dalis) 1543 m. žemyne atsirado du karaliaus atstovai. Peru vicekaralius dėl sidabro pajamų iš Potosi kasyklų laikytas viršesniu. Imperija buvo padalinta į provincijas, kurios turėjo savo gubernatorius, atlikusius administracines ir teismines funkcijas.
Europoje užjūrio teritorijoms valdyti buvo sukurtos atskiros institucijos. Jos ruošė įstatymus ir atliko politines užduotis. Tuo metu svarbiausiame naujųjų territorijų teisę apibrėžiančiame dokumente Cedulario Indiano buvo apie 3 500 įstatymų.
Svarbia kolonizacijos priemone buvo miestų kūrimas. Miestai taip pat tarnavo ir kaip teritorinių pretenzijų įtvirtinimas, tiek indėnų, tiek kitų Europos šalių atžvilgiu. Kiekvienas naujo miesto kūrimas buvo tiksliai kontroliuojamas. Miestai buvo valdomi miesto tarybos, į kurią įėjo du miesto teisėjai ir tarybos nariai. Be to Ispanijos karalius skyrė tiesiogiai jam pavaldų asmenį, kurio užduotis buvo palaikyti tvarką ir karaliaus autoritetą.
1717 m. Ekvadoras, Kolumbija ir Venesuela buvo atskirtos nuo Peru vicekaralystės ir sudarė naują Naujosios Granados vicekaralystę. Tokiu pačiu principu 1776 m. Bolivija, Čilė, Argentina ir Paragvajus sudarė La Platos vicekaralystę.
Gyventojų kaita
Inkų griežtai organizuota infrastruktūra leido ispanams per trumpą laiką užvaldyti milžinišką imperiją ir performuoti santykius pagal savo interesus. Mažesnės kultūros, kurios rėmėsi gimininiais ryšiai, pvz., pietų Čilėje ir Argentinoje, dėl nesamos centralizuotos politinės organizacijos niekada nepateko kolonijinio režimo kontrolei. Savo ruožtu indėnų gentys perėmė žemės ūkio technologijas ir kultūras bei išmoko naudotis arkliais.
Amazonės baseine dėl reto teritorijos apgyvendinimo kontaktai su užkariautojais apsiribojo tik prekyba bei misijų steigimu. Paragvajaus, šiaurės Argentinos ir rytų Bolivijos medžiotojų ir rinkėjų gentys dažniausiai nebuvo didesnės nei 100 žmonių. Kolonizacija čia pasireiškė daugiausia per vietinių gyventojų išstumimą bei jų išmirimą dėl ligų.
Lina Chatkevičiūtė
Lina Chatkevičiūtė (g. 1981 m. vasario 7 d. ) – profesionali Lietuvos sportinių šokių šokėja ir trenerė. Šoka kartu su partneriu Donatu Vėželiu. Daugkartinė Europos čempionė.
Biografija
Nuo 1997 m. dalyvavo pasaulio taurės etapuose. 2003 m. pasaulio suaugusiųjų standartinių šokių čempionate užimta 15-oji vieta. 2004 m. pasaulio čempionate Vilniuje – 9-a vieta. 2006 m. tapo Europos Sąjungos šalių čempionais. 2009 m. pasaulio čempionate Vėželis užėmė 4-ą vietą. 2011 m. laimėtas pirmasis Europos pirmenybių medalis – standartinių šokių bronza. Toks pat rezultatas pakartotas 2012, 2014 ir 2015 metais. 2013 m. Europos čempionate laimėjo sidabro medalius. Tais pačiais metais vykusiose Pasaulio žaidynėse iškovota 4-oji vieta. 2014 m. Vienoje vykusiame Europos parodomųjų šou standartinių šokių čempionate laimėti aukso medaliai.
2018 m. paskelbė apie karjeros pabaigą.
2019 m. teisėjavo televizijos laidoje „Šok su žvaigžde“.
Gaideliai (reikšmės)
Gaideliais vadinami kaimai:
Sėliškės
Sėliškės – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į rytus nuo Saldutiškio.
Pskovo ežeras
Pskovo ežeras – ežeras Estijos ir Rusijos pasienyje, priklausantis Peipaus-Pskovo ežero kompleksui, telkšantis pietinėje dalyje. Plotas – 708 km² arba 20 % nuo bendro ploto.
Tarptautinė muziejų taryba
thumb|250px|right|ICOM logotipas Tarptautinė muziejų taryba (International Council of Museums, ICOM) – tarptautinė muziejų ir muziejų specialistų taryba, užsiimanti pasaulio gamtinio ir kultūrinio paveldo išsaugojimu, tęsimu ir eksponavimu.
Tarp kitos veiklos, ICOM atsakinga ir už interneto domeną .museum.
Dirvonai (Kalvarija)
Dirvonai – kaimas šiaurės vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Smalnyčėnų.
Dlugobužo valsčius
Dlugobužo valsčius  – nuo 1919 m. iki 1954 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje ir Varšuvos vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Dlugobužo kaimo, bet valsčiaus centras buvo Zambruvo miestas.
Istorija
1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1945 m. rugpjūčio 18 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dieną valsčių sudarė 46 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Zambruvo valsčiaus dalimi.
Vilkėnas
Vilkėnas – buvęs kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Švėkšnos miestelio centro, į pietus nuo Švėkšna-Kvėdarna kelio. Išteka upelis Vilkė (Švėkšnalės intakas). Ribojasi su Užlaukio, Kančaičių, Gedikų, Vilkėno II, Ilgbrastės, Vilkėno I kaimais ir Švėkšnos miesteliu. Faktiškai Vilkėno, Vilkėno I ir Vilkėno II kaimai dažnai laikomi vienu kaimu ir vadinami Vilkėnu.
Paliūniškio pagrindinė mokykla
Panevėžio rajono Paliūniškio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžio raj., Paliūniškyje, Vabalninko g. 15, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190400881. Steigėjas Panevėžio rajono savivaldybės taryba.
Mokykloje yra įkurtas kaimo bendruomenės centras, kur yra vykdomi kultūriniai ir sportiniai renginiai.
Aženas
Aženas – miestas pietvakarių Prancūzijoje, Akvitanijoje, prie Garonos upės; Lo ir Garonos departamento centras. Pro miestą eina Bordo-Tulūzos plentas ir geležinkelis.
Mineralinių trąšų gamybos, maisto, tekstilės, avalynės pramonė. Prekyba vynu, vaisiais, daržovėmis. Yra XV a. romaninė gotikinė Šv. Kaprasijaus katedra, Šv. Hilarijaus bažnyčia, XII-XV a. koplyčia. Veikia municipalinis muziejus, įsikūręs XVII a. pastatuose.
Istorija
Romėnų laikais miestas buvo vadinamas Aginnum. XIII a. tapo vyskupijos centru. Prancūzijai priklauso nuo 1453 m.
Dovilė Kilty
miniatiūra|Kilty, 2019 Dovilė Kilty (Dzindzaletaitė) (g. 1993 m. liepos 14 d., Šiauliai) − lietuvių lengvaatletė, trišuolio (anksčiau ir šuolio į tolį) atstovė. Daugelio amžiaus grupių trišuolio rungties stadione ir uždarose patalpose Lietuvos rekordininkė. Pirmuosius aukštus rezultatus pradėjo rodyti 2007 m. 2010 m. birželio 5 d. buvo penkto rezultato per visą Lietuvos trišuolio istoriją savininkė. Trenerė − J. Tribienė.
Sezonų rezultatai
2007–2008 m. žiemos sezono (uždarų patalpų varžybų) rezultatas trišuolio rungtyje, 12,62 m, buvo antras pagal gerumą Lietuvoje. Šuolio į tolį rungties rezultatas, 5,66 m, buvo septintoje vietoje pagal gerumą Lietuvoje.
2008 m. vasaros sezono (stadione) rezultatas trišuolio rungtyje, 12,41 m, buvo ketvirtoje vietoje pagal gerumą visoje Lietuvoje. Šuolio į tolį rungtyje pasiektas rezultatas, 5,71 m, buvo šeštoje vietoje Lietuvoje.
2008–2009 m. žiemos sezono trišuolio rungties rezultatas, 12,50 m, buvo trečioje vietoje Lietuvoje. Šuolio į tolį rezultatas, 5,74 m, buvo aštuntas pagal gerumą visoje Lietuvoje.
2009 m. vasaros sezone pasiektas trišuolio rezultatas, 12,26 m, buvo penktoje vietoje Lietuvoje (tai geriausias jaunių ir trečias pagal gerumą jaunuolių rezultatas). Šuolio į tolį rungtyje pasiektas 5,85 m rezultatas taip pat buvo penktas tarp visų šuolininkių (tuo pačiu tai buvo geriausias jaunių ir antras pagal gerumą jaunuolių rezultatas).
2009–2010 m. žiemos sezono metu D. Dzindzaletaitės rezultatas trišuolyje, 12,64 m, buvo trečias tarp visų Lietuvos trišuolininkių (tuo pačiu buvo aukščiausias tarp jaunių ir jaunuolių). To paties sezono šuolio į tolį rungties rezultatas, 5,98 m, buvo antras tarp suaugusiųjų.
Dalyvaudama 2010 m. Šiauliuose vykusiose Lietuvos jaunių varžybose trišuolio rungtyje nušoko 13,14 m. Šiuo rezultatu ji pagerino Lietuvos 16, 17, 18 ir 19 metų rekordus, tuo pačiu pakildama į penktąją vietą geriausių Lietuvos trišuolininkių sąraše.
2010 m. rugpjūčio mėn. dalyvavo pirmose Pasaulio jaunimo olimpinėse žaidynėse Singapūre, kur "B" finale buvo pirma, ir bendroje įskaitoje laimėjo 8 vietą.
2011 m. LLAF taurės varžybose pasiekė Lietuvos atviro stadiono trišuolio 17 m 18 m ir 19 m rekordus (13,35 m) ir laimėjo 1 vietą.
2012 m. LLAF taurės varžybose pasiekė Lietuvos uždarų patalpų trišuolio 18 m ir 19 m rekordus (13,28 m) ir laimėjo 1 vietą.
2012 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate pasiekė Lietuvos uždarų patalpų trišuolio 18 m ir 19 m rekordus (13,60 m) ir laimėjo 2 vietą.
2015 m. laimėjo Europos U23 lengvosios atletikos čempionato Taline trišuolio rungtį ir įvykdė olimpinį normatyvą, tačiau dėl nėštumo 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse nedalyvaus.
2019 m. birželio 15 d. Baltijos šalių komandiniame čempionate nušoko 14,26 m ir dar kartą pagerino nacionalinį Lietuvos rekordą.
Šešuoliai (kaimas)
Šešuoliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Šešuolių miestelio.
Lamėstas
Lamėstas – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio, ant Lamėsto ežero kranto.
Dana Kamarauskienė
Dana Kamarauskienė (g. 1966 m. gruodžio 8 d. Stakliškėse, Prienų rajonas) – Lietuvos pedagogė, Ukmergės rajono profsąjungų bei politinė veikėja.
Biografija
Dana Kamarauskienė gimė Marytės ir Stanislovo Milkevičių šeimoje. 1985 m. su pagyrimu baigė Stakliškių vidurinę mokyklą ir įstojo į tuometinį Vilniaus pedagoginį institutą į rusų kalbos ir literatūros fakultetą. 1992 m. Vilniaus pedagoginiame universitete įgijo rusų kalbos ir literatūros mokytojos diplomą, o 2002 m. vokiečių filologijos diplomą. 2003 m. vokiečių kalbą tobulino Goetes Institute Giotingene Vokietijoje. 2004-2006 m. studijavo Prancūzijos Albi Žano Fransua Šampolijono universitete moderniąją kalbą ir įgijo bendrojo universitetinio išsilavinimo moderniosios kalbos diplomą.
1993-2005 m. Ukmergės aukštesniojoje verslo mokykloje prancūzų ir profesinės vokiečių kalbos dėstytoja. 2004 m. Prancūzijos Respublikos ambasadoje Lietuvoje laimėjo konkursą, patekdama tarp geriausų Europos prancūzų kalbos mokytoj, kartu su kuriais buvo oficialiai priimta Prancūzijos užsienio reikalų ministerijoje Paryžiuje. Nuo 2005 m. Ukmergės rajono savivaldybės administracijos Investicijų ir užsienio ryšių skyriaus vyr. specialistė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ukmergės rajono skyriaus narė, atsakingoji sekretorė.
2003-2006 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narė. Profesinių sąjungų bendrijos atstovė spaudai.
Šešuoliai (Molėtai)
Šešuoliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Giedraičių, prie Šešuolių ežero.
Istorija
1554 m. dvaras. 1664 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Gyveno Jurgis Šešulskis.
Edvardas Ochabas
Edvardas Ochabas (, 1906 m. rugpjūčio 16 d. Krokuvoje – 1989 m. gegužės 1 d. Varšuvoje) – LLR komunistinio judėjimo ir valstybės veikėjas, 1956 m. trumpai vadovavęs valdančiajai Lenkijos jungtinei darbininkų partijai (LJDP).
Biografija
Baigė Krokuvos prekybos akademiją bei Jogailos universiteto Aukštuosius kooperacijos kursus. Komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1929 m., keletą kartų dėl to kalėjo.
1950–1956 m. buvo LJDP CK sekretorius. Po netikėtos B.Bieruto mirties kaip kompromisinis kandidatas 1956 m. kovo mėn. buvo išrinktas LJDP CK Pirmuoju sekretoriumi, tačiau juo išbuvo tik iki spalio mėn. 1957–1959 m. buvo Lenkijos Žemės ūkio ministras. 1961–1964 m. – LJDP CK sekretorius ir Ministro pirmininko pavaduotojas.
1964–1968 m. buvo LLR Valstybės tarybos pirmininkas (Valstybės taryba atliko kolektyvinio šalies prezidento funkcijas). 1968 m. balandžio mėn. protestuodamas prieš V.Gomulkos pradėtą antisemitinę kampaniją, atsistatydino iš visų postų.
1995 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas
1995 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas – penktasis tarptautinės lengvosios atletikos federacijos organizuotas geriausių pasaulio lengvaatlečių varžybos. Čempionatas vyko Geteborge, Švedijoje. Tai buvo antrasis kartas kai pasaulio pirmenybės vyko Šiaurės Europoje.
1995 m. čempionate dalyvavo didžiausias šalių skaičius ligi tol. 191 asociacijos atstovai įveikė normatyvus ir atstovavo savo šaliai ar teritorijai. Primą kartą pasaulio pirmenybėse surengta 5000 m moterų bėgimo rungtis. Ji pakeitė ligi tol vykdyta 3000 m. distancijos rungtį.
Cadborosaurus willsi
thumb|right|250px|Vadinamasis Efingamo lavonas (1947 m. aptiktas [[Vankuverio sala|Vankuverio saloje), manoma kadborozauro likučiai.]] Cadborosaurus willsi, kadborozauras, kedis – tariamas jūrų slibinas, kuris gyvena JAV Ramiojo vandenyno pakrantėje. Pagal pranešimus kadborozauras savo sandara ir elgsena panašus į populiarias ežerų pabaisas, pvz., į ogopogą (Okanagano ežeras, Britų Kolumbija) bei į Lochneso pabaisą (Škotija).
Pavadinimas Cadborosaurus kilęs iš įlankos ir miestelio Cadboro Bay (priklausančio Viktorijai, Britų Kolumbija) pavadinimo + 'driežas, roplys'.
Per paskutinius 200 m. kadborozaurą JAV vakarinėje pakrantėje matė buvo virš 300 kartų, įskaitant San Francisko įlanką.
Liudininkai apie Cadborosaurus willsi pasakojo, kad jis primena gyvatę su vertikaliais vingiais ar kupromis, kurie eina po arkliškos galvos ir ilgo kaklo. Priekyje pora mažų plaukmenų, o užpakalinėje kūno dalyje pora didžiulių plaukmenų, kurie susilieję sudaro vėduoklišką varytuvą, varantį pirmyn.
Alytaus Piliakalnio progimnazija
Alytaus Piliakalnio progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytuje, Jiezno g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191055865. Steigėjas Alytaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Alytaus Piliakalnio progimnazija yra Pirmajame Alytuje, seniausioje miesto dalyje. Mokyklos istorija siekia 1916 metus, kai kunigo Konstantino Paulavičiaus iniciatyva I Alytuje atidaryta pirmoji lietuviška pradinė mokykla. 1949 m. ji reorganizuota į septynmetę, nuo 1956 m. Alytaus 4-oji vidurinė mokykla.
1994 m. mokyklai suteiktas Alytaus miesto istoriją menančio Piliakalnio vardas. 2009 m. reorganizuota į pagrindinę mokyklą, nuo 2014 m. rugsėjo 1 d. progimnazija.
Senanga
Senanga – miestas Vakarų provincijoje, Zambijoje, įsikūręs rytiniame Zambezės upės krante. Miesto pagrindinis kelias yra M10, jis eina iš Livingstono, per Sešekę, Senangą iki Mongu.
Mieste yra oro uostas, ligoninė, mokyklos.
Drobiškis
Drobiškis – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio.
Dmochi Glinkų valsčius
Dmochi Glinkų valsčius  – nuo 1919 iki 1948 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio ir Mazovijos Ostruvo apskrityse. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Dmochi Glinkų kaimo, bet valsčiaus centras buvo Čyževo kaimas.
Istorija
Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčius priklausė Lomžos gubernijos, Mazovijos Ostruvo apskričiai. 1870 m. spalio 13 d. prie valsčiaus buvo prijungtas Čyževo kaimas.1927 m. spalio 1 d. valsčius priskirtas iš Mazovijos Ostruvo apskrities į Mazovijos Vysokio apskritį. Valsčius panaikintas 1949 m. sausio 1 dieną. Valsčiaus kaimai buvo priskirti Čyževo valsčiui.
Lukos provincija
Lukos provincija – Italijos provincija Toskanoje. Provincijos sostinė – Luka. [[Vaizdas:Map - IT - Lucca - Suddivisione zone geografiche.svg|thumb|250px|left|Lukos provincijos geografinės sritys:
]] Provincijos plotas 1773 km², gyvena 393363 žmonės. Yra 35 savivaldybės. Didžiausios iš jų: thumb|right|200px|Kunigaikščių rūmai Lukoje.
Beno Udrih
Benas Udrihas (Beno Udrih, g. 1982 m. liepos 5 d. Polzeloje) – buvęs Slovėnijos krepšininkas, 2017–2018 m. sezone rungtyniavęs Kauno „Žalgirio“ komandoje.
Didžiąją karjeros dalį žaidė NBA, dusyk šios lygos čempionas.
Judo Evangelija
Judo Evangelija arba Judo Iskarioto Evangelija – viena iš nekanoninių ankstyvojo krikščionybės laikotarpio evangelijų. Evangelija sukurta II a. ankstyvųjų krikščionių – gnostikų sektoje. Ilgai ji buvo žinoma tik iš užuominų kituose rašytiniuose šaltiniuose. 180 m. Liono vyskupas Irenėjus ją mini savo veikale Adversus haereses kaip vieną iš gnostikų erezijų.
Judo Evangelijoje Kristaus istorija pateikiama per Judą Iskariotą. Skirtingai nei kanoninėse evangelijose, joje Judas yra ne Jėzaus išdavikas, bet jo valios vykdytojas.
Rankraščio radimo istorija
thumb|Pirmasis Judo evangelijos puslapis. Manoma, kad aštuntajame XX amžiaus dešimtmetyje kapavietėje ties El Minya kaimu prie Nilo Egipte buvo rastas 220–340 m. rašytas gnostikų koptiškas (senovės egiptiečių kalba, užrašyta modifikuotais graikų rašmenimis) rankraštis. Dokumentas pateko į juodąją rinką. 1983 m. buvo apie jį išgirsta, kai nežinomas savininkas jį pasiūlė pirkti Mičigano universiteto mokslininkui Liudvikui Koenui (Ludwig Koenen). Ženevoje grupei mokslininkų buvo parodytas dokumentas ir už jį paprašyta 3 mln. dolerių. Sandoris neįvyko. Kartkartėmis jis buvo siūlomas pirkti įvairiems prekiautojams antikvarinėmis vertybėmis. Galiausiai gana smarkiai nukentėjęs 2000 m. jis buvo parduotas Frydai Nusberger-Čiako (Frieda Nussberger-Tchaco). Pastaroji pateikė jį įvertinti Jeilio universiteto ekspertams, ir jie pastebėjo, kad rankraštyje yra ir Judo Evangelija. 2001 dokumentą nupirko šveicarų „Maecenas Foundation for Ancient Art“. Kadangi rankraštis neteisėtai buvo išvežtas iš Egipto, fondo tikslas buvo restauruoti ir išsaugoti rankraštį, publikuoti jo tekstą ir grąžinti rankraštį į Egiptą. Šiam tikslui pasiekti fondas sudarė bendradarbiavimo sutartį su Nacionaline geografijos draugija (National Geographic Society). 2006 m. Judo Evangelijos tekstas atkurtas, išverstas į anglų kalbą. Tekstą galima rasti nacionalinės geografijos draugijos svetainėje. Restauruotas ir konservuotas rankraščio originalas perduotas eksponuoti Kairo koptų muziejui.
Farāśgañj SC
„Farashganj SC“ – Bangladešo futbolo klubas iš Dakos.
Namų rungtynes žaidžia Bir Sherestha Shaheed Shipahi Mostafa Kamal stadione.
Sezonai
šaltinias:
Žirmūnų seniūnija
Žirmūnų seniūnija yra antra pagal gyventojų skaičių ir antra pagal gyventojų tankumą apgyvendinta Vilniaus miesto savivaldybės seniūnija.
Geografija
Žirmūnų seniūnija ribojasi su Antakalnio, Senamiesčio, Šnipiškių bei Verkių seniūnijomis. Šiauriniai Žirmūnai ribojasi su Vilniaus Kalvarijomis Verkių regioniniame parke.
Adomiškiai (Darkiemio apskritis)
Adomiškiai arba Antonovka (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities valsčiaus centras, nuo 1928 m. Juodžynų valsčiaus kaimas. Priklausė Žabynų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Lvovskojės apylinkės kaimas.
Ašmenos rajonas
Istorija
Įkurtas 1940 m. sausio 15 dieną.
thumb|240px|Rajono kraštovaizdis thumb|240px|[[Debesiai]] thumb|240px|Žiupronių Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia thumb|240px|[[Alšėnų pilis|Alšėnų pilies liekanos]] thumb|240px|[[Ankudai|Ankudų akmuo]]
Geografija
Rajonas išsidėstęs Ašmenos aukštumoje. Svarbiausia upė – Ašmena (Neries baseinas) su intakais Grauže, Aluošia, Kernava; taip pat Nemuno baseinui priklausanti Galšia. Miškai (beržynai, uosynai, alksnynai) užima 34,5 % ploto. Gausu pelkių. Ištekliai: durpės, molis, smėlis, žvyras.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -6,6 °C, liepos – 17,1 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta 605 mm kritulių.
Gyventojai
Miestų gyventojų – 41,3 %.
Tautinė sudėtis:
Gimtoji kalba:
Kaimiškosios apylinkės
Rajonas padalintas į 10 kaimiškųjų apylinkių:
Taip pat – Ašmenos miesto apylinkė.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Ašmena. Didžiausios gyvenvietės (2009 m.):