cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
„Lietuvos ryto“ redakcijos sprogdinimas
Tyrimas
Be keršto už publikuotus tyrimus iškeltas ir susidorojimo su konkurentais motyvas: terorizmu įtarti ir laikraščio tuometiniai konkurentai – dienraštis „Respublika“. Viena iš LR prokuratūros iškeltų versijų buvo susijusi su finansais, esą sprogimu norėta sunaikinti buhalterinius dokumentus. Nors sprogmuo ir buvo padėtas prie buhalterijos patalpų, jos bei jose buvę dokumentai sprogimo metu nenukentėjo.
Pasekmės
Redakcijai kaip nukentėjusiai nuo terorizmo akto iš valstybės lėšų skirta kompensacija statyboms pabaigti.
Termentas
Termentas – ežeras Lietuvoje, Lazdijų rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Veisiejų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,7 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 116,1 m. Krantai aukšti, tik pietinis krantas žemas ir pelkėtas. Šiaurinėje pakrantėje stūkso miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai. Pietryčiuose įteka Saknos upelis iš netoliese telkšančio Sakno ežero, pietuose išteka Termento upelis link Vernijo ežero (Baltosios Ančios upės baseinas). Prie ežero įsikūrę Paliūnų ir Sakniavos kaimai.
Vandenvardis Terméntas kildinamas iš žodžių termenti, termoti („terlioti“), terma („terlius“).
Joan Severance
Džoana Severans (g. 1958 m. gruodžio 23 d. Hjustone) – amerikiečių aktorė ir buvęs modelis.
Biografija
Džoanos tėvas buvo kompanijos IBM inžinierius, kuris darbo reikalais daug keliavo po pasaulį, kartu pasiimdamas ir šeimą. „- Sulaukusi 11, aš jau buvau gyvenusi 12-oje skirtingų vietų“, - vėliau sakė ji. 1967 m. kurį laiką jie gyveno Libijoje, tačiau turėjo palikti šalį prasidėjus Šešių dienų karui. Vėliau, grįžę į JAV, jie apsistojo Hjustone.
Lankydama Vestburio mokyklą, 15-metė Džoana pradėjo modelio darbą, siekdama sutaupyti pinigų studijoms. Davyvaudama grožio konkurse „Mis Hjustonas“, ji susipažino su žmonėmis iš madų pasaulio ir pasirašė sutartį su Elite Model Management ir išvyko į Paryžių.
Modelio karjera
Džoanos modelio karjera buvo gana sėkminga tiek Prancūzijoje, tiek vėliau, grįžus į JAV. Ji dirbo su Versace, Chanel, Armani mados namais ir nusifilmavo daugiau kaip 40-yje įvairių reklamų. 1990 m. sausį ir 1992 m. lapkritį jos nuotraukas spausdino Playboy žurnalas.
Aktorės karjera
Išmėginti jėgas kine Džoaną įkalbino jos draugas žurnalistas ir rašytojas Robin Leach. Pirmasis vaidmuo buvo epizodinis pasirodymas filme „Mirtinas ginklas“ (1987). 1989 m. ji atliko „lemtingos moters“ vaidmenį veiksmo komedijoje „Nieko nematau, nieko negirdžiu“ ir šis amplua vėliau lydėjo ją visą karjerą. Žymiausi Džoanos vaidmenys: veiksmo filmas „No Holds Barred“ (su Hulk Hogan), erotinės dramos „Lake Consequence“, „Red Shoe Diaries 2“, serialas „Wicked Wicked Games“. Ji taip pat nusifilmavo keliuose muzikiniuose vaizdo klipuose, tarp kurių Scorpions daina „Rhythm of Love“.
Asmeninis gyvenimas
8-erių metų sulaukusiai Džoanai buvo diagnozuota vitiligo liga.
1977 m. ji ištekėjo už modelio Erico Milano, tačiau po 7 metų santuoka nutrūko dėl abiejų noro daugiau dėmesio skirti savo karjeroms.
Krausva
Krausva (Lagerstroemia) – raudoklinių (Lythraceae) šeimos augalų gentis, savaime paplitusi Pietų, Pietryčių Azijoje, šiaurės Australijoje ir vietomis Okeanijoje, bet dabar auginama daugelyje atogrąžų kraštų. Genčiai būdingi lapus metantys ir visžaliai medžiai bei krūmai, pasižymintys puošniais, spalvingais žiedais. Jie susitelkę į svyrančias šluoteles ir žydi visą vasarą. Vainiklapiai dažniausiai raudoni, rausvi, purpuriniai.
Dalis rūšių naudojamos medienai, šilkverpių maitinimui, daugelis – dekoratyvios.
Lotyniškas krausvos pavadinimas Lagerstroemia suteiktas švedų verslininko, parėmusio Karlą Linėjų, Magnuso fon Lagerštremo (Magnus von Lagerström) garbei.
Rūšys
Žinoma ~50 krausvos rūšių. Tarp jų:
Florida Kisas
thumb|200px|Florida Kiso padėtis thumb|230px|Palydovinė salų segmento nuotrauka
Florida Kisas  – koralinių salų virtinė Jungtinėse Valstijose, per 300 km išsidriekusi į pietvakarius nuo Floridos pusiasalio gilyn į Meksikos įlanką. Užima 356 km² plotą. Driekiasi nuo Virdžinija Ki salos tuojau į pietus nuo Majamio, iki Logerhido Ki (Drai Tortugaso salyne). Tarp salyno ir pusiasalio driekiasi sekli Floridos įlanka, o ties šiauriniu galu, Biskeino įlanka.
Didžiausios salos: Ki Largas (150 km²), Virdžinija Ki, Longbot Ki, Ki Vestas ir kt. Dauguma salyno patenka į saugomas teritorijas: Evergleidso, Drai Tortugaso ir Biskeino nacionalinius parkus bei daug smulkesnių draustinių bei rezervatų. Salas supa koraliniai rifai, pačiose salose veši mangrovės. Gausu vandens paukščių, sutinkami aligatoriai, jūriniai vėžliai, lamantinai, virš 600 žuvų rūšių. Salas dažnai siaubia uraganai. thumb|left|200px|Per salas vinguriuojantis kelias
Florida Kisas priklauso Floridos valstijai, daugiausia Monro apygardai, nedidelė dalis – Majamio–Deido apygardai. 2010 m. salose gyveno 73 tūkst. gyventojų. Salas jungia tiltai ir keltai; eina automobilių kelias (pastatytas 1938 m., su 42 tiltais). Ki Veste ir Maratone veikia oro uostai. Verčiamasi daugiausia turizmu, pramonine žvejyba, sportine būkle. Didžiausias miestas – Ki Vestas.
Salyne nuo seno gyveno indėnai kalunai ir tekestai. 1513 m. salas prasiekė konkistadoras Chosė Ponsė de Leonas. 1822 m. pradėjo kurtis amerikiečiai, kurie vertėsi žvejyba, sudužusių laivų ardymu. Nuo XIX a. pab. prasidėjo demografinis ir ekonominis regiono augimas. 1935 m. Florida Kisą labai nuniokojo uraganas.
Juodkalnijos sausumos pajėgos
thumb|right|250px|Juodkalnijos sausumos pajėgų herbas Juodkalnijos sausumos pajėgos - pagrindinė Juodkalnijos ginkluotųjų pajėgų dalis, skirta veikti sausumoje. Sukurtos 2006 m. Juodkalnijai atsiskyrus nuo federacinės Serbijos ir Juodkalnijos valstybės.
Šiuo metu vyksta Juodkalnijos sausumos kariuomenės reforma.
Struktūra
Juodkalnijos sausumos pajėgos, skirtingai negu jūros ir oro pajėgos, nesudaro atskiro organizacinio vieneto. Jų pagrindas yra lengvųjų pėstininkų ir specialiosios paskirties brigados.
thumb|right|250px|Juodkalnijos specialiųjų pajėgų kareiviai demonstruoja taktinius įgūdžius Danilovgrado mokomajame centre (2006 m.)
Sausumos pajėgoms priskirtini ir Garbės batalionas, Karo policijos kuopa bei Mokomoji ir paramos bazė.
Ginkluotė ir technika
thumb|right|200px|Juodkalnijos kareivis, ginkluotas pistoletu kulkosvaidžiu MP5 Iš buvusios Jugoslavijos armijos Juodkalnijai atiteko 62 tankai T-55. Atgavus nepriklausomybę, 2007 m., 61 tankas buvo sunaikintas kaip moraliai pasenęs ir siekiant sumažinti išlaidas. Vienintelis likęs tankas paliktas kaip muziejinis eksponatas. .
Asta Skaisgirytė-Liauškienė
Asta Skaisgirytė (g. 1966 m. kovo 20 d.) – Lietuvos diplomatė, ambasadorė.
Biografija
1989 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė anglų filologijos studijas, diplomuota filologė. 1992–1993 m. studijavo tarptautinius santykius Tarptautiniame viešojo administravimo institute Paryžiuje (Prancūzija).
1989–1990 m. savaitraščio „Atgimimas“ korespondentė, 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo Tarpparlamentinių ryšių biuro vadovė, 1993–1994 m. LR užsienio reikalų ministerijos (LR URM) Politikos departamento Vakarų Europos skyriaus pirmoji sekretorė, 1994–1995 m. LR URM Politikos departamento Šiaurės Europos skyriaus vedėja, 1995–1998 m. LR Vyriausybės patarėja tarptautinių santykių klausimais, 1998–2003 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Prancūzijos Respublikoje, 2002–2003 m. nereziduojanti LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Tuniso Respublikai, 2003 m. LR URM Europos šalių departamento ambasadorė ypatingiems pavedimams, 2003–2006 m. LR URM Personalo departamento direktorė, 2006–2009 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Izraelyje.
2009 m. birželio 15 d. ministras Vygaudas Ušackas paskyrė A. Skaisgirytę LR užsienio reikalų viceministre, atsakinga už dalyvavimą tarptautinėse organizacijose, konsulinę tarnybą, ryšius su užsienio lietuviais, santykius su Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos valstybėmis. Ministru tapus A.Ažubaliui, paskirta į tas pačias pareigas.
2012 m. spalio mėn. – 2017 m. rugpjūčio mėn. buvo Lietuvos ambasadorė Jungtinėje Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystėje, Omano Sultonatui, Etiopijos Federacinei Demokratinei Respublikai ir Portugalijos Respublikai.
2017 m. rugsėjo mėn. – 2019 m. liepos mėn. – URM Politikos direktorė.
Šiuo metu – Lietuvos Respublikos Prezidento Gitano Nausėdos vyriausioji patarėja, Užsienio politikos grupės vadovė.
Andrew Linzey
thumb|Andrew Linzey Andrew Linzey (g. 1952) – Anglikonų kunigas, teologas, rašytojas, profesorius, dirbantis Oksfordo universiteto Teologijos fakultete ir vadovaujantis Oksfordo gyvūnų etikos centrui. Jis yra parašęs ir redagavęs 16 knygų, kurių dauguma skirta elgesio su gyvūnais etikos nagrinėjimui pagal krikščionišką pasaulėžiūrą.
Andrew Linzey oponuoja vyraujančiai krikščioniškai nuostatai, jog gyvūnai skirti žmonių naudojimui, pasisako už gyvūnų teises, vegetarizmą.
Biografija
1987–1992 m. Andrew Linzey dirbo Esekso universiteto Teologijos studijų centro direktoriumi, o 1992–1996 m. – Notingamo universiteto teologijos profesoriumi. 1996–2007 m. jis taip pat buvo garbės profesorius Birmingamo universitete.
Andrew Linzey buvo pirmasis akademikas pasaulyje, dirbęs teologijos ir gyvūnų gerovės srityje. Tai jis darė Mansfield koledže, Oksforde 1992–2000 m., o 2000–2006 m. – Oksfordo universiteto Blackfriars Hall. Šiuo metu jis yra 2006 m. įsteigto Oksfordo gyvūnų etikos centro direktorius.
Požiūris į žmonių ir gyvūnų santykius
Andrey Linzey savo knygose apie etiką teigia, kad žmonės ir gyvūnai dalinasi vienoda prigimtimi – atsiradimu iš Dievo. Remdamasis Biblijoje aprašytu pasaulio sukūrimu, Linzey argumentuoja, jog dėl to, kad tiek gyvūnai, tiek žmonės buvo sutverti tą pačią dieną, parodo ypatinga jų reikšmę kūrėjui. Tai žinodami, krikščionys gerbdami Dievą, privalo vienodai gerbti ir visus jo kūrinius, vertinti jų reikšmę iš dieviškos, o ne žmogiškos perspektyvos. Kadangi Dievui gyvūnai yra reikšmingi vien savo buvimu, tikintieji juos taip pat turi vertinti kaip turinčius vidinę vertę, nepaisant nešamos naudos ar žalos žmogui. Taip mąstydamas, Linzey pasisako už gyvūnų teises, kildindamas jas iš pagarbos dieviškai tvarkai.
Linzey kviečia krikščionis atsižvelgti į savo elgesio poveikį gyvūnams ir esant galimybėms atsisakyti jų naudojimo savo reikmėms, ieškoti alternatyvių būdų patenkinti poreikius. Jis pasisako už vegetarizmą, nepritaria kailinių nešiojimui, bandymams su gyvūnais.
Gediminas (vardas)
Gediminas – dvikamienis baltiškos kilmės vardas sudarytas iš šaknies Ged ir Min siejamos su liet. žodžiais gedėti, gailėti; liūdėti bei minti, galvoti, manyti; mintis, mąstymas. 1990–2013 m. laikotarpiu suteikti 2314 vardai.
FK Metallurg-Vidnoe
„Metallurg-Vidnoe“ futbolo klubas, o trumpai FK „Metallurg-Vidnoe“ – Rusijos futbolo klubas, įkurtas Vidnojės mieste, netoli Maskvos.
Istorija
Klubas įkurtas 2020 m. ir netrukus tapo profesionaliu futbolo klubu.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione (III pakopa, 3-oji zona) ir liko dvidešimt pirmoje vietoje. Po sezono turėjo iškristi į žemesnę pakopą.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta; 2021 m. rugpjūčio 17 d.
Mockaičių piliakalnis
Mockaičių piliakalnis, Šiuraičių piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A420P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR476) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Mockaičių kaimo, Veiviržėnų seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio Gargždai – Švėkšna, pervažiavus Veiviržą Mikužiai|Mikužiuose pasukus į kairę šiaurės kryptimi, už 1,1 km pervažiavus Kuisio upelį, pirmu lauko keliuku palei elektros liniją pasukus į kairę vakarų kryptimi, pavažiavus 500 m iki čia esančios sodybos, yra priekyje, iškart už sodybos.
Pagal vietinių gyventojų pasakojimus apie 1820 m. piliakalnis dar buvo vadinamas „kapeliais“, „kapukais“, čia buvo laidojami žmonės.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Veiviržo santakoje su Kuisiu, kairiojo kranto aukštumoje. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 65x45 m dydžio. Šlaitai statūs, 20 m aukščio. Šiauriniame ir rytiniame kraštuose aikštelę lanku juosia 80 m ilgio, 1 m aukščio, 8 m pločio pylimas, kurio išorėje buvęs griovys. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.
Į rytus nuo piliakalnio, griovio vietoje stovi greta esančios sodybos ūkinis pastatas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais. 300 m į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra II a. – XII a. senkapis.
Kairių sąvartynas
thumb|Kairių sąvartynas [[2008 m.]] Kairių sąvartynas – sąvartynas Kairiuose, Šiaulių rajone, naudotas 1965–2007 m.
Istorija
Eksploatavimo metu sąvartyne kauptos Šiaulių miesto ir dalies Šiaulių rajono atliekos. Iki sąvartyno uždarymo jame sukaupta apie 1,3-1,6 mln. t atliekų (tikslus skaičius nežinomas, nes atliekų apskaita pradėta vesti tik 1999 m.). Sąvartyno uždarymas pradėtas 2006 m. pagal Europos Sąjungos ir Lietuvos Respublikos lėšomis finansuojamą projektą „Šiaulių regiono atliekų tvarkymo sistemos sukūrimas“, kurio metu turėjo būti uždaryti visi senieji komunalinių atliekų sąvartynai Šiaulių apskrityje. Uždarius sąvartyną, jo funkcijas perėmė 2007 m. vasario 23 d. baigtas statyti ir tų pačių metų balandžio 2 d. atidarytas naujas Aukštrakių sąvartynas.
Uždarymas
Uždarius sąvartyną jo kaupas buvo uždengtas gruntu, užsėtas žole. Įrengta filtrato surinkimo sistema su siurblinėmis. Sąvartynas pritaikytas biodujų išgavimui: investavus 9 mln. litų pradėta biodujų gamyba, patenkinanti 70 % Kairių gyventojų poreikių, nors pagal pradinę prognozę išgaunamų biodujų kiekis turėjo būti keliskart didesnis.
Danilovgradas
Danilovgradas – miestas centrinėje Juodkalnijoje (5208 gyv. 2003 m.), Danilovgrado opštinos (16523 gyv.) centras.
Danilovgradas yra derlingame Zetos upės slėnyje, kuris kartais vadinamas Bjelopavličių lyguma, pagal vietinį Bjelopavličių klaną.
Istorija
Vietoje, kur dabar yra Danilovgradas, anksčiau buvo gyvenvietė Gradina. Jame buvo palaidotas kunigaikštis Petaras Gojnikovičius. Rūmus buvo pastatęs kunigaikštis Mutimiras, irgi čia palaidotas (abu – iš Vlastimirovičių dinastijos).
Gradina buvo žymus centras Nemaničių valdymo laikais. Manoma, jame gimė kunigaikštis Rastko, vėliau tapęs šv. Sava, Serbų stačiatikių bažnyčios įkūrėju.
Danilovgradas buvo įkurtas tam, kad būtų Juodkalnijos sostine. Suplanuotam miestui pamatus 1870 m. padėjo Juodkalnijos karalius Nikola I, tada dar kunigaikštis. Miestas pavadintas pagal Nikolos pirmtaką Danilą.
Išvadavus Nikšičių ir Podgoricą jo reikšmė smuko.
Gyventojai
Danilovgrado gyventojų skaičiaus kitimas:
Etninė sudėtis
1991 m:
2003 m:
Transportas
Danilovgradas yra apytiksliai pusiaukelėje tarp dviejų didžiausių Juodkalnijos miestų (Podgoricos ir Nikšičiaus), ant juos jungiančio kelio.
Podgoricos oro uostas yra už 30 km, iš jo reguliariais skraido į Belgradą, Budapeštą, Barį, Zagrebą, Skopję, Ciurichą, Frankfurtą, Liublianą, Paryžių, Romą ir Vieną.
Donatas Valančiauskas
Donatas Valančiauskas (g. 1968 m. ) – literatas, politinis veikėjas.
Biografija
Studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete.
1996-1999 m. LR kultūros ministro rašytojo konservatoriaus Sauliaus Šaltenio atstovas spaudai. 2003 m. pavasarį kandidatavo į LRT generalinio direktoriaus pareigas (konkursą laimėjo Kęstutis Petrauskis). UAB „Vilniaus vandenys" darbuotojas („visuomeninių reikalų tvarkytojas“), vėliau – UAB „Alvora" vadybininkas, nuo 2008 m. gruodžio 12 d. LR kultūros viceministras, į pareigas paskyrė LR kultūros ministras aktorius Remigijus Vilkaitis (apie ligtolinę viceministro veiklą tebuvo paskelbta informacija, jog D. Valančiauskas „pastaruoju metu dirbo privačiame versle“). 2010 m. įtarimų sukėlė D. Valančiausko veikla Kultūros rėmimo fondo taryboje dėl galimo interesų konflikto, kadangi Valančiausko vadovaujama Taryba skirstė valstybės paramą kultūros ir meno projektams. Nors iš gautų 1 700 paraiškų parama buvo skirta tik kiek daugiau nei pusei projektų, tačiau VšĮ „Lietuvos tautų informacijos rūmai“ dokumentiniam filmui „Manęs nėra“ kurti gavo 30 000 Lt, – „Virtualus žydų kalendorius Šalom“ – 7 000 Lt valstybės paramos, jos skyrimas siejamas su ankstesne D. Valančiausko veikla, kai anksčiau jis šiai įstaigai, taip pat vėliau (net ir tapęs kultūros viceministru) toliau vadovavo.
D. Valančiauskas bendradarbiavo periodinėje spaudoje. Paskelbė straipsnių, recenzijų, poezijos ir prozos publikacijų. Scenarijų dokumentiniams filmams autorius.
Plinkšių kraštovaizdžio draustinis
Plinkšių kraštovaizdžio draustinis – saugomas gamtos plotas Lietuvoje, Mažeikių rajono pietuose, 5 km į pietryčius nuo Sedos, tuoj į pietus nuo Plinkšių. Įsteigtas 1974 m.
Draustinyje saugomas termokarstinėje rinoje telkšantis Plinkšių ežeras, Rytų Žemaičių plynaukštės gamtiniai kompleksai, gamtiniai, kultūriniai paminklai. Būdinga banguota priemolinga lyguma.
Draustinyje rastos 524 aukštesniųjų augalų ir 63 samanų rūšys. Iš retų augalų sutinkami: mažažiedė lūgnė, paprastasis varpenis, vyriškoji gegužraibė, šalmuotoji gegužraibė, mažoji gegužraibė, smulkiažiedė gegužraibė, pilkaplaukė žilė, daugiažiedė baltašaknė, pelkinis pataisas, mažasis pataisas, dvišakis pataisas, širdinė dviguonė.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2013–2014 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2013–2014 m.
Baku „Neftçi“ vs. Baku „Rəvan“
--
Finalas
---
Daumantai Siesickiai
Daumantai Siesickiai – lietuviškos kilmės LDK didikų giminė.
Istorija
Giminė kildinama iš Utenos kunigaikščio Romunto sūnaus Daumanto. Daumanto palikuonys Daumantai Siesickiai pastatė Siesikuose renesansinius rūmus.
Cwmaman Institute FC
Istorija
1965 m. įkurtas klubas. Žaisdavo regioninėse pirmenybėse. Iškopė į antros pakopos pirmenybes, bet jose neįsitvirtino. Šiuo metu dalyvauja veteranų pirmenybėse Pietų Velso regione.
Žaidžia geltonais marškinėliais ir mėlynais šortais. Svečiuose gali žaisti raudonomis aprangomis.
Sezonai
Šaltinis:
Kęstutis Petrauskis
Kęstutis Petrauskis (g. 1963 m. lapkričio 25 d. Kelmėje) – žurnalistas, žiniasklaidos vadybininkas.
Biografija
1970–1981 m. mokėsi Kelmės 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1984–1989 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto istorijos specialybę, 1992–1994 m. Marburgo universitete (Vokietija).
1989–1992 m. Vilniaus pedagoginio instituto (vėliau – VPU) dėstytojas, 1992–1999 m. VU Istorijos fakulteto prodekanas, 1994–1997 m. „Lietuvos aidas" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1997–2001 m. savaitraščio „Veidas" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 2001–2003 m. Lietuvos nacionalinio radijo direktorius, 2003–2008 m. LRT generalinis direktorius, 2008 m. „ŽIA valda" žiniasklaidos holdingo plėtros direktoriaus pavaduotojas, nuo 2008 m. UAB „Valstiečių laikraštis“ generalinis direktorius.
Istorijos vadovėlio (Lietuvos istorija nuo XVIII a. pabaigos iki XX a. pradžios Europos įvykių kontekste) autorius.
Žmona Rūta (g. 1966 m.), valstybės tarnautoja, Seimo nario Jurgio Razmos padėjėja-sekretorė. Dukros Urtė Marija (g. 2002 m.) ir Elzė Kotryna (g. 2006 m.).
Matas Untulis
Matas Untulis (1889 m. rugsėjo 21 d. Rumšaičiai, Ylakių valsčius, Mažeikių apskritis, Rusijos imperija – 1952 m. rugsėjo 9 d. Lelėnai, Rietavo rajonas) – Lietuvos pedagogas, teisininkas, publicistas, vertėjas, rašytojas, istorikas, kalbininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje, brolis Bronius Untulis užaugo ir taip pat tapo iškilia asmenybe: pedagogu, kultūros veikėju ir istoriku. M.Untulis mokėsi Palangos progimnazijoje ir Liepojos gimnazijoje. 1910–1912 m. studijavo Kijevo universiteto Teisės fakultete. 1910 m. Lietuvių mokslo draugijai jis įteikė pirmuosius savo tautosakos ir kraštotyros užrašus. 1912 m. Sedoje suimtas už lietuvišką veiklą, kalintas, už priklausymą Lietuvos socialdemokratų partijai pašalintas iš universiteto. 1915 m. eksternu baigė Saratovo universitetą.
Nuo 1916 m. mokytojavo Rusijoje, lietuvių pabėgėlių mokykloje Velikije Lukuose. Grįžęs į Lietuvą dėstė lietuvių kalbą Telšių vidurinėje mokykloje, nuo 1918 m. Vilniaus gimnazijos mokytojas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. spalio 15 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai, įėjusiai į LSLDP ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. Po 5 mėnesių Seimo nario mandato atsisakė.
Dirbo pedagoginį, švietėjišką darbą. 1920 m. liepos mėn. – 1923 m. rugpjūčio 20 d. Švenčionių „Ryto“ gimnazijos direktorius, tačiau okupacinei lenkų valdžiai nepatiko jo lietuviška veikla, ji 1923 m. atsisakė jam suteikti pilietybę, vėliau ištrėmė iš Vilniaus krašto kaip „litvomaną“. 1924 m. vienas iš Laisvamanių etinės kultūros draugijos steigėjų.
Nuo 1923 m. rugsėjo 1 d. – Palangos vidurinės mokyklos direktorius, nuo 1927 m. kovo 15 d. iki 1927 m. lapkričio mėn. – Ylakių progimnazijos direktorius. Dėl laisvamaniškų pažiūrų iš mokyklos atleistas. Domėjosi ir rinko tautosaką, lietuvių folklorą.
1928 m. rudenį M. Untulis sugrįžo į Vilnių. Lietuvių mokslo draugijoje vadovavo lietuvių kalbos žodžių ir ir tautosakos rinkimui. Užrašė apie 80 000 žodžių, apie 5 000 įvairių žanrų tautosakos kūrinių. Bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus rytojus“, „Vilniaus žinios“, „Vilniaus žodis“, „Lietuvos ūkininkas“, „Aušrinė“ ir kituose. Nuo 1933 m. Lietuvių mokslo draugijos valdybos narys. Organizavo „Folkloro rinkimo mokslo kursus“, kurių veikla vėliau plačiai išsiplėtė. 1931 m. Lietuvių mokslo draugija paskelbė atsišaukimą į Vilniaus krašto lietuvių visuomenę, jog „Tautosakos rinkimas yra pirmiausias ir skubiausias Vilniaus krašto lietuvių reikalas“. Už aktyvią veiklą grupė lietuvių, tarp kurių buvo ir M. Untulis, 1936 m. ištremti iš Vilniaus krašto.
Apsistojo Kaune, vėl tapo bedarbiu, kentė vargą, badą, susirgo, pateko į TBC ligoninę. Po kurio laiko vėl pradėjo rinkti žodžius lietuvių kalbos žodynui Žemaitijoje. Po 1940 m. liepos 21 d. M. Untulis atsidūrė „pensininkų nusipelniusiųjų kategorijoje“. Antrojo pasaulinio karo metais gyveno Ylakių valsčiaus Vabalių kaime, kur rinko tautosaką ir medžiagą žodynui.
Nuo 1945 m. spalio 1 d. Lietuvių kalbos instituto mokslinis bendradarbis. Vietinėje spaudoje skelbė liaudies pasakų, dainų, kitos kūrybos pavyzdžius, padėkas tautosakos, žodžių bei muziejinių eksponatų rinkėjams, jų darbų apžvalgas, taip pat skelbimus, atsišaukimus, geriausių dainininkų nuotraukas, kitą medžiagą. Subūrė nemažą būrį kraštotyros darbuotojų.
Žuvo 1952 m. neaiškiomis aplinkybėmis.
Slapyvardžiai
Spaudoje pasirašinėjo kaip Laisvūnas, Leliuna, Mažas Ukininkas, Šatiškis. Taip pat trumpiniais M.U., M.Unt., U.M., Unt. Kartais vardą Matas pakeisdavo į Mykolas.
Marit Bjørgen
Marit Bjorgen (g. 1980 m. kovo 21 d.) – Norvegijos slidininkė, daugkartinė olimpinė ir pasaulio čempionė. Vertinama sėkmingiausia visų laikų moterų slidinėjimo sportininke.
Biografija
2018 m. Pjongčango olimpiadoje M. Bjorgen iškovojo auksą estafetėje. Bronzos medalis moterų komandiniame sprinte tapo jos 14-uoju olimpiniu medaliu karjeroje. Olimpinių medalių skaičiumi M. Bjorgen aplenkė norvegų biatlonininką Olę Einorą Bjorndaleną (13 medalių) ir tapo tituluočiausia atlete žiemos olimpinių žaidynių istorijoje. Po to iškovojusi auksą 30 km bendro starto lenktynėse M. Bjorgen jų skaičiumi (aštuoniais) susilygino su O. E. Bjorndaleno ir B. Dalio rekordu žiemos olimpinėse žaidynėse.
Pasiekimai
Asmeniniai duomenys: ūgis 1,65 m, svoris 64 kg. Nuolatinė gyvenamoji vieta Oslas.
Pasiekimai iki 2017−2018 m. sezono pabaigos:
HD 23127 b
HD 23127 b – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 23127, esančią Tinklelio žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 304,5 šviesmečio (93,4 parseko).
Juodkalnijos kariniai laipsniai
Juodkalnijos kariniai laipsniai - Juodkalnijos ginkluotųjų pajėgų laipsnių sistema.
HD 23127 b
HD 23127 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 1,527 Jupiterio masės, o jos spindulys – apytikriai 1,21 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per maždaug 1214 parų (3,3237 metų), jos orbitos didysis pusašis – 2,4 (± 0,3) av, o ekscentricitetas – 0,44 (± 0,07). HD 23127 b pusiausvyros temperatūra – 205 K.
Apie HD 23127 b atradimą pranešta 2007 m. Planeta aptikta Anglijos-Australijos teleskopu (Australija), taikant radialinių greičių metodą. HD 23127 b yra vienintelė šioje sistemoje atrasta planeta.
Juodkalnijos kariniai laipsniai
Juodkalnijos oro pajėgų kariniai laipsniai atitinka sausumos pajėgų laipsnius.
Eugenijus Valatka
Eugenijus Valatka (g. 1971 m. balandžio 19 d. Sokonių kaime, Prienų rajone) – lietuvių chemikas, cheminės inžinerijos mokslų daktaras, profesorius, Kauno technologijos universiteto (KTU) rektorius.
Biografija
1989 m. pradėjo studijuoti Kauno politechnikos institute (nuo 1990 m. – Kauno technologijos universitetas), 1993 m. įgijo inžinerijos bakalauro laipsnį. 1994–1996 m. studijas tęsė KTU ir Anžė universitete Prancūzijoje, įgijo aplinkosaugos inžinerijos magistro laipsnį. Disertaciją rengęs KTU ir 13-ajame Paryžiaus universitete, E. Valatka ją apgynė 2000 m., jam suteiktas cheminės inžinerijos daktaro laipsnis.
2000–2002 m. E. Valatka dirbo vyr. asistentu ir lektoriumi KTU Cheminės technologijos fakulteto Fizikinės chemijos (dabar – Fizikinės ir neorganinės chemijos) katedroje, 2002–2012 m. šios katedros docentas, nuo 2012 m. – profesorius. 2006–2011 m. ėjo Cheminės technologijos fakulteto studijų prodekano, nuo 2011 m. – dekano pareigas. 2018 m. išrinktas KTU rektoriumi. 2023 m. gegužės 19 d. perrinktas antrai kadencijai.
2019-2021 m. – Lietuvos universitetų rektorių konferencijos viceprezidentas.
Nuo 2019 m. Lietuvos energetikos instituto mokslo tarybos narys.
Nuo 2020 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto valdybos narys.
Nuo 2020 m. LRT Tarybos narys.
Nuo 2020 m. Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmų tarybos narys.
Nuo 2021 m. Kauno krašto pramonininkų ir darbdavių asociacijos viceprezidentas.
Nuo 2021 m. Gdansko technologijų universiteto (Politechnika Gdańska) (Lenkija) Tarptautinės mokslo tarybos narys.
Veikla
Mokslinės interesų sritys – katalizė, elektrochemija, fotochemija. Per mokslinę karjerą dalyvavo daugiau kaip 40 nacionalinių ir tarptautinių konferencijų, paskelbė daugiau kaip 70 mokslo darbų, kurių dalį sudaro publikacijos, paskelbtos tarptautiniuose, citavimo reitingą turinčiuose mokslo žurnaluose.
Turi dalyvavimo ir vadovavimo mokslinių tyrimų ir eksperimentinės plėtros (MTEP) projektams patirties, yra aktyvus tarptautinių ir Lietuvos organizacijų – Tarptautinės elektrochemijos draugijos (ISE), Europos chemijos tematinio tinklo (ECTN) ir kt. – narys, Lietuvos chemikų draugijos pirmininko pavaduotojas.
Kaip ekspertas aktyviai dalyvavo studijų projektų veiklose rengiant Europos kreditų perkėlimo ir kaupimo sistemos (ECTS) nacionalinę koncepciją, plėtojant studijas reglamentuojančių aprašų sistemą.
Nuorodos
Eugenijaus Valatkos gyvenimo aprašymas
Kvėdarnos kapinių koplyčia
Kvėdarnos kapinių koplyčia – koplyčia, stovinti Šilalės rajone, Kvėdarnoje, miestelio istorinės dalies vakariniame pakraštyje, netoli kelio. Čia įsikūrusios Kvėdarnos parapijos kapinės. Koplyčia pastatyta 1934 m. ant senųjų, XIX a. antrosios pusės laikotarpio pamatų. Koplyčioje per metus laikomos šv. Mišios tris kartus: Motinos ir Tėvo dienomis bei per Vėlines. Retai rengiamoms pamaldoms ji kaskart paruošiama – sustatomos atvežtinės kėdės, kilnojamas altorėlis.
miniatiūra|220px|left|Koplyčios viduje – vienos patalpos, tuščia erdvė
Koplyčia stūkso kapinių senojoje dalyje prie išilginio vidurio tako, rytinėje pusėje, link miestelio, kur nukreiptas koplyčios priekis. Nuo jos prasideda lėkštas kapinių šlaitas, link vartelių veda sudėti laiptai. Tai grakštus liaudiškos architektūros pastatas, aplinkui kurį telkiasi menotyriniu bei kalbiniu požiūriu vertingiausi antkapiniai paminklai ir kryžiai. Šalia jos, šiaurinėje pusėje, išsiskiria grupė aukštų granitinių obeliskų, pastatytų kunigams. Prie koplyčios palaidoti Kvėdarnos vikaras kun. Petras Glinskis (1874-1907), Pajūralio filijos kun. Vitalijus Pracevičius (1810-1882), altarista kun. Aleksandras Mylimas (1887-1942), kun. jubiliatas Aleksandras Narkevičius (1891-1972) ir kt.
Kapinių koplyčia pastatyta 1860 m. 1934 m. Juozapo Budreckio lėšomis koplyčia atnaujinta nuo pamatų.
1989–1993 m. parapijoje tarnaujant klebonui kun. Juozui Vaičiui, koplyčia buvo suremontuota, vidus iškaltas dailylentėmis.
Architektūra
Medinė koplyčia pailga, šešiakampio plano, smailiu varpinės bokšteliu virš pagrindinio fasado. Koplyčioje nėra altoriaus, suolų ar kitų baldų. Per progines pamaldas naudojamas atsivežtas kilnojamas altorėlis, pastatoma kėdžių, kurias darbininkai paima ir grąžina klebonijai. Ant sienų pakabinti Kryžiaus kelio stočių paveikslai su originaliais, kriauklėmis papuoštais rėmeliais. Yra balkonas chorui su tekintų baliustrų tvorele. Visas patalpos vidus iškaltas dailylentėmis.
Dauglaukio I tvenkinys
Dauglaukio I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, 8,5 km į pietvakarius nuo Tauragės, Dauglaukio gyvenvietės rytinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Dauglaukio upelį (Jūros intakas) 4,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,42 km, plotis – iki 0,035 km. Altitudė 13,7 m. Krantai žemi. Pietinis krantas apaugęs medžiais. Aplinkui plyti pievos. Pasroviui iškart telkšo Dauglaukio II tvenkinys. Į rytus įsikūręs Molynų kaimas.
Asiūklinė kazuarina
Asiūklinė kazuarina (Casuarina equisetifolia) – kazuarinių (Casuarinaceae) šeimos augalų rūšis, paplitusi Pietryčių Azijoje, Malajų salyne, šiaurės ir rytų Australijoje, Okeanijoje. Taip pat įveista Pietų Afrikoje, Brazilijoje, JAV, randama Madagaskare.
Tai 6–35 m aukščio visžalis medis, pasižymintis plonomis, ilgomis, nariuotomis šakelėmis, labai primenančiomis asiūklio stiebus. Žiedynai smulkūs, primena žirginius: vyriški žiedai – 0,7–4 cm ilgio spygliukai, o moteriški išauga ant trumpų žiedkočių. Asiūklinė kazuarina, priešingai nei dauguma kitų kazauarinų genties augalų, vienanamė. Vaisiai išoriškai labai primena kankorėžius, tačiau sudaryti iš atskirų dėžučių su sėklomis viduje.
Kazuarina gali augti pačiose nederlingiausiose žemėse, smėlyje, akmenuotose kalvose, ant sustingusios lavos. Augalo šaknys turi šaknų gumbelius – tai yra bakterijos Frankia, kurios sugeba fiksuoti azotą iš oro. Augalai sodinami vandenyno pakrantėje, kad sulaikytų musonus. Asiūklinė kazuarina auginama kraštovaizdžio puošybai, gyvatvorėms, iš jos sudaromi bonsajai.
FK Chimik-Arsenal
Novomoskovsko „Chimik-Arsenal“ futbolo klubas, o trumpai FK „Chimik-Arsenal“  – Rusijos futbolo klubas, įkurtas Novomoskovske, Tulos srityje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1954 m. Žaidė mėgėjišku lygmeniu.
2017 m. vasarą ekipai buvo suteikta PFL licencija. Pastaruoju metu kovojo PFL.
Sezonai
Šaltiniai:
Tata Steel FC
Tata Steel FC – Velso futbolo klubas iš Port Talboto.
Istorija
1954 m. įkurtas klubas. Žaidė regioninėse pirmenybėse. Yra iškopęs į antrą pakopą, bet neįsitvirtino.
Sezonai
Šaltinis:
Víctor Pérez Alonso
Viktoras Peresas Alonzas (g. 1988 m. sausio 12 d.) – Ispanijos futbolininkas, saugas.
Karjera
Žaidėjas kitados rungtyniavo gimtinėje (AD Alcorcón, SD Huesca, Real Valladolid, Levante UD, Córdoba CF).
2017–2018 m. sezone rungtyniavo Wisła Kraków (Lenkija).
2018 m. priklausė Bengaluru (Indija). Indijos Superlygoje sužaidė vos vienerias rungtynes.
Vilniaus „Žalgiris“
2019 m. sausio mėnesį pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgiriu“. 2019 m. A lygos sezone sužaidė 21 rungtynes ir pelnė du įvarčius.
2020 m. sausio mėn. tapo aišku, kad žaidėjas Vilniaus „Žalgiryje“ neberungtyniaus.
Vėlesnė karjera
2020 m. grįžo į Indiją ir atstovavo East Bengal Club.
Cojus (filmas)
Cojus (🇷🇺) – 2020 m. sukurtas filmas, pasakojantis apie roko atlikėjo Viktoro Cojaus žūtį. Pats dainininkas filme nėra rodomas, o visa istorija – išgalvota. Pradinis filmo pavadinimas buvo „47“ (taip buvo vadinta nebaigta įrašinėti grupės kasetė, kuri neva dingo avarijos metu).
Režisierius Aleksejus Učitelis jau anksčiau šia tema sukūrė dokumentinius filmus „Rokas“ (1987) ir „Paskutinis herojus“ (1992).
Apie filmą
Juosta sulaukė neigiamų atsiliepimų iš Cojaus artimųjų bei kino kritikų. Dainininko sūnaus Aleksandro prašymu, juostos veikėjų vardai buvo pakeisti. Kartu su Viktoro tėvu Robertu jis net kreipėsi į Rusijos prezidentą Vladinirą Putiną, nes niekas iš artimųjų neleido naudoti atlikėjo vardo.
Turinys
Filmas prasideda avarija, kuomet lengvasis automobilis „Moskvičius“, užkliudęs kelio atitvarą, išlekia į kitą kelio pusę ir trenkiasi į priešais atvažiuojantį autobusą „Ikarus“. Šio vairuotojas Pavelas Šelestas turi prisistatyti į Leningradą bylos tyrimui, tuo pačiu jis autobusu turi nuvežti ir avarijoje žuvusio dainininko Cojaus kūną. Kartu su juo vyksta marga kompanija: Cojaus žmona su mažamečiu sūnumi ir nauju draugu, Cojaus meilužė ir grupės „Kino“ fotografė. Iš paskos automobiliu vyksta grupės prodiuseris Jurijus, įsitikinęs, kad dainininko automobilyje buvo jo nebaigtos rašyti dainos kasetėje „47“, ir kad šią paslėpė vairuotojas Jurijus.
Amitabha
thumb|200px|Amitabha
Amitabha ( Amitābha; amita – „beribė“, ābhā – „šviesa“; beribė, begalinė šviesa; ( Emituo), (, Amida) – „begalinės šviesos buda“, vienas svarbiausių mahajanos dangiškųjų bei svarbiausias Tyrosios žemės budizmo buda, rojaus – suvokiamo kaip sąmonės būsena –  valdovas. Aprašytas mahajanos sutrose.
Pagal legendą, Amitabha buvo karalius, atsisakęs sosto ir tapęs vienuoliu Dharmakara. Galiausiai jis užsitarnavo begalinių nuopelnų per nesuskaičiuojamus daugybę praėjusių gyvenimų. Amitabha dažniausiai vaizduojamas su brangakmenių karūna, sėdintis ant lotoso žiedo.
Norgėlų piliakalnis
Norgėlų piliakalnis, Mataičiai, Vytauto kalnas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A407P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR462) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Norgėlų kaimo, Judrėnų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Veiviržėnai – Judrėnai pasukus į Endriejavą pro Mataičius, ties buvusiomis Norgėlų fermomis ­- rytų kryptimi į dešinę keliu, pavažiavus 1,3 km laukais į rytus, pietus ir vėl į rytus, yra kairėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje prie Šalpalės ir Vytauto santakos. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 36 m ilgio, 26 m pločio šiauriniame gale. Jos šiauriniame krašte supiltas 26 m ilgio, 4 m aukščio, 24 m pločio pylimas, kurio 6 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 7 m pločio, 1,7 m gylio griovį, už kurio kyla 0,8 m aukščio, 4 m pločio antras pylimas. Rytiniame pylimo gale yra senasis įvažiavimas. Šlaitai statūs, 15 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.
Pylimas apardytas duobių, paliktų XIX a. antrojoje pusėje piliakalnį kasinėjant kunigaikščiui Oginskiui (rasta žalvarinių dirbinių). Piliakalnis apaugęs mišriu mišku, aikštelė dirvonuoja.
500 m į šiaurę nuo piliakalnio yra VIII a. – XI a. senkapis, tyrinėtas 1909 m.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.
Belgijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Belgijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
2007–2008 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.
Nanni di Banco
Nanis di Bankas (it. Nanni di Banco, apie 1380–1421 m.) – italų skulptorius iš Florencijos.
Biografija
Nanis di Bankas gimė apie 1380 m. Florencijoje. Jo tikrasis vardas buvo Džovanis, sutrumpintas į Nanį. Jo tėvas Antonijus di Bankas buvo skulptorius ir dirbo kartu su Nikola d'Arecu Florencijos katedroje. Pirmasis žinomas Nanio užsakymas buvo natūralaus žmogaus dydžio pranašo Izaijo skulptūra, kuri pastatyta vakariniame katedros fasade. Ši skulptūra yra gotikinio stiliaus. Vėliau Nanis dirbo Orsanmichele bažnyčiai Florencijoje. Jo reikšmingiausiu kūriniu yra keturių šventųjų statulų grupė šiai bažnyčiai. Nanis di Bankas apibūdinamas pereinamojo laikotarpio iš gotikos į renesansą skulptoriumi. Jis dirbo kartu su Donatelu, bet nežinant aiškios jo darbų chronologijos sunku pasakyti, ar jis, ar Donatelas pirmasis pradėjo naudoti klasikinio meno bruožus. Jo keturių šventųjų statulos modeliuotos pagal sen. Romos senatorių statulų pavyzdį, šventieji pavaizduoti su romėniškomis togomis. Paskutiniu Nanio užsakymu laikomas apie 1414 m. pradėtas Mergelės Marijos paėmimo į Dangų reljefas, kurį, manoma, užbaigė Luka dela Robija, buvęs Nanio mokiniu. Šis reljefas yra Mandorlos vartuose Florencijos katedros šiaurinėje pusėje. Nanis di Bankas mirė 1421 m. Florencijoje.
Nepakeliamas būties lengvumas
Nepakeliamas būties lengvumas – 1988 m. JAV sukurta drama pagal Milan Kundera romaną. Filmo centre trijų draugų – chirurgo ir dviejų moterų, su kuriomis jį sieja intymūs ryšiai, istorija Prahos pavasario įvykių fone.
Dauglaukio II tvenkinys
Dauglaukio II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, 9 km į pietvakarius nuo Tauragės, Dauglaukio gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus Dauglaukio upelį (Jūros intakas) 3,9 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,35 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 13,8 m. Krantai neaukšti. Pietinis tvenkinio krantas apaugęs medžiais. Priešsroviui iškart telkšo Dauglaukio I tvenkinys, pasroviui iškart – Dauglaukio III tvenkinys. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias.
Nepakeliamas būties lengvumas
Turinys
Filmo pagrindinis herojus – Prahoje dirbantis sėkmingas chirurgas Tomas. Jis palaiko artimus santykius su menininke Sabina, su kuria tai pykstasi, tai vėl taikosi. Kartą jis nuvyksta į kitą miestą, kur susipažįsta su padavėja Tereza. Merginai padaro įspūdį išsilavinęs ir charizmatiškas gydytojas ir po kurio laiko ji nusprendžia atvykti pas jį į Prahą, taip gerokai sukomplikuodama jo laisvamanišką gyvenimą. Tomas paprašo Sabinos padėti rasti Terezai, kuri domisi fotografija, darbą. Ši pasipiktinusi, kad Tomas ir Sabina yra meilužiai, tačiau po kurio laiko tarp jų trijų užsimezga artimi ir intymūs santykiai. Netrukus Tomas ir Tereza susituokia, tačiau prasidėję politiniai neramumai ir sovietų armijos invazija paskatina juos išvykti į Šveicariją: pradžioje Sabina, po jos – ir Tomas su Tereza.
Ženevoje Sabina susipažįsta su vedusiu profesoriumi Francu, kuris po kurio laiko dėl jos palieka šeimą. Tomas su Tereza taip pat mėgina pritapti šalyje, tačiau matydama, kad vyro dėmesys kitoms moterims nemažėja, ji nusprendžia grįžti į Prahą. Likęs vienas, Tomas taip pat nusprendžia grįžti, kad būtų kartu su žmona...
Vinčesteris ‘73
Vinčesteris ‘73 – 1950 m. JAV sukurtas nespalvotas vesternas.
Turinys
1876-ieji metai, Dodž Sitis. Mieste, kuriame tvarką palaiko šerifas Vaitas Erpas, dalyvauti šaudymo varžybose susirenka geriausi Laukinių Vakarų šauliai. Prizas – ypatingas Vinčesterio gamybos šautuvas; tokį, kaip manoma, pavyksta pagaminti tobulą vieną iš 20 tūkstančių.
Turnyrą laimi Linas MakAdamas, tačiau jo senas priešininkas ir turnyro oponentas „Olandas“ Henris Braunas su dviem sėbrais užpuola nugalėtoją, atima prizą ir sprunka į prerijas. Atsigavęs MakAdamas leidžiasi iš paskos, tačiau tuo tarpu prasideda indėnų puolimas...
Sembai
thumbSembai - viena iš prūsų grupių, gyvenusi Sembos pusiasalyje (šiauriau dabartinio Kaliningrado). Pietuose sembus Priegliaus upė skyrė nuo notangų, rytuose Deimenos upė skyrė nuo nadruvių žemių, šiaurėje Kuršių nerijoje sembai ribojosi su kuršiais. Jų žemes šiaurės rytuose skalavo Kuršių marios, šiaurėje ir vakaruose - Baltijos jūra, pietvakariuose - Aistmarės. Sembus, kaip ir kitus prūsus, užkariavo Vokiečių ordinas. Veikiami kultūrinės asimiliacijos ir germanizacijos jie XVII a. išnyko.
Sembai gyveno Baltijos jūros pakrantėje, kurioje gausu gintaro radinių, tad nuo seno dalyvavo Europinėje gintaro prekyboje (žr. Gintaro kelias). Sembai ryšius su kitomos tautomis ryšius užmezgė anksčiau nei kiti prūsai.
Gintaro prekyboje dalyvavusi Semba buvo turtingiausias ir tankiausiai gyvenamas Prūsijos regionas. Semboje aptinkama daug bronzos amžiaus dirbinių, daug jų importuoti iš Romos imperijos.
Sembai, skirtingai nei likę prūsai, savo mirusiųjų nedegindavo. Virš kapų jie supildavo pilkapius, apsuptus akmenų žiedais.
Sembus pirmą kartą 1073 m. paminėjo Adomas Brėmenietis, vadinęs juos „pačia humaniškiausia tauta“. Susirėmimai su danais tęsėsi nuo IX a. vidurio iki XIII a. pradžios. Žinoma, kad Semboje buvo vikingų gyvenvietė Wiskiauten, klestėjusi apie 300 m. Švedai su sembais palaikė taikesnius ryšius ir užsiiminėjo prekyba.<
Sembai prieš Vokiečių ordiną sukilo Didžiojo prūsų sukilimo metu (1260-1274), bet buvo pirmieji, kurie pasidavė. 1276 m. kitos prūsų grupės pabandė vėl įžiebti sukilimą, o Sembos vogtas Teodorikas (Theodoric) įtikino sembus prie sukilimo neprisidėti. Tuo pasekė notangai ir varmiai ir sukilimo taip pat nepalaikė, todėl po metų sukilimas buvo sutriuškintas.
XIII a. pabaigoje sembų buvo tik apie 22 000. Suvokietėjo jie vėliau už likusius prūsus, užkariautus anksčiau už sembus.
Ešerinis (Trakų r., Trakų sen.)
left|120px
Ešerinis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Trakų, 0,08 km į šiaurę nuo Akmenos ežero. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,18 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 148,1 m. Krantai aukštoki. Aplinkui plyti pievos, tik pietinė pakrantė apaugusi medžiais ir krūmais. Šalia įsikūręs Bražuolės kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso, Bražuolės upės baseinui.
Paskutinis gundymas II
Paskutinis gundymas II – 1999 m. sukurtas trileris su erotikos elementais. Juosta yra 1994 m. filmo tęsinys, tačiau jame vaidina kiti aktoriai.
Siužetas
Po to, kai Bridžitai Gregori pavyko nužudyti savo vyrą, o kaltę suversti savo meilužiui Maikui, ji iškeliauja į Ispaniją, kad būtų kuo toliau nuo policijos tyrimo. Čia ji susipažįsta su Trojumi, kuriam priklauso sekso telefonu biznis. Bridžita tampa jo meiluže, tačiau tuo pačiu sugalvoja kaip nepastebėtai savintis dalį Trojaus pelno.
Tuo metu mieste pasirodo Merfė – privati detektyvė, kurią neteisingai įkalinto Maiko tėvas nusamdė rasti Bridžitą ir bet kokiomis priemonėmis pristatyti atgal.
Dauglaukio III tvenkinys
Dauglaukio III tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, 9 km į pietvakarius nuo Tauragės, Dauglaukio gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus Dauglaukio upelį (Jūros intakas) 3,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,36 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 14 m. Pietinis krantas aukštokas. Rytinėje tvenkinio dalyje yra nedidelė medžiais apaugusi sala. Priešsroviui už kelio iškart telkšo Dauglaukio II tvenkinys. Į vakarus plyti dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Dauglaukio kultūros centras.
Paskutinis gundymas
Paskutinis gundymas – 1994 m. JAV sukurtas trileris. Filmo režisierius John Dahl, pagrindinius vaidmenis atliko Linda Fiorentino, Peter Berg ir Bill Pullman.
Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes“ vertinamas 94 % teigiamų atsiliepimų.
Siužetas
Bridžita Gregori, valdinga ir savimi pasitikinti moteris, dirba telefoninio marketingo kompanijoje Niujorke vadybininke, o jos vyras Klėjus, besimokantis tapti gydytoju, yra paskendęs skolose. Kad gauti pinigų, jis parduoda medicininį kokainą narkotikų prekeiviams ir taip gauna 700 tūkst. dolerių grynaisiais. Grįžęs namo jis džiaugiasi Bridžitai, jog dabar galės padengti skolas, tačiau kol jis maudosi duše, ši čiumpa pinigus ir pabėga.
Bridžita stabteli nedideliame Bestono miestelyje netoli Bafalo. Čia bare ją bando vilioti jaunuolis vardu Maikas. Planavusi vykti į Čikagą, Bridžita nusprendžia kuriam laikui čia apsistoti. Pasivadinusi kitu vardu, Bridžita randa sau darbą ir užmezga romaną su Maiku. Pastarasis, niekada anksčiau nesutikęs tokios moters kaip Bridžita, netrunka dėl jos visiškai pamesti galvą. Nors jų santykiai komplikuoti ir mergina kažką akivaizdžiai slepia, Maikas negali atsispirti jos kerams. Kai Klėjui galiausiai pavyksta rasti Bridžitą, ši sukuria planą kaip Maiko pagalba atsikratyti buvusio vyro.
Ešerinis (Trakų r., Rūdiškių sen.)
left|120px
Ešerinis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Rūdiškių, Panošiškių miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,2 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 143,7 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Vilkokšnio ežero baseinui.
Association sportive Otohô
Istorija
Klubas įkurtas 2014 m. liepos 16 d. Žinoma, kad 2016 m. rungtyniavo antrame divizione.
Nuo 2017 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Debiutiniame sezone buvo antroje vietoje.
2018 m. tapo čempionais. Vėlesniais metais sėkmingai apgindavo titulą ir dominavo šalies futbole.
Daugkartiniai šalies čempionai. Atstovavo Kongo valstybei Afrikos taurių turnyruose.
Pasiekimai
Šalies čempionais tapo penkis (5) kartus.
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Itata
Itata  – upė Čilėje, Bio Bijaus regione, 400 km į pietvakarius nuo Čilės sostinės Santjago. Susidaro susiliejus Čolgvano bei Hvepilio upėms, teka šiaurės vakarų kryptimi lygumomis. Įteka į Ramųjį vandenyną į šiaurę nuo Konsepsjono.
Didžiausi intakai: Digiljinas, Sero Negras ir Njublė.
Juodkalnijos jūrų pajėgos
thumb|right|200px|Juodkalnijos jūrų pajėgų vėliava thumb|220px|Mokomasis burlaivis „Jadran“
Juodkalnijos jūrų pajėgos - Juodkalnijos ginkluotųjų pajėgų dalis, skirta veikti jūroje. Sukurtos 2006 m. Juodkalnijai atsiskyrus nuo federacinės Serbijos ir Juodkalnijos valstybės. Atsiskyrus Serbija nebeturi priėjimo prie jūros, todėl visos buvusios federacijos jūrų pajėgos atiteko Juodkalnijai.
Struktūra
Laivynas
Paskarbiškių šv. Ignoto Antiochiečio koplyčia
'''Paskarbiškių šv. Ignoto Antiochiečio koplyčia''' (arba Visdžiaugų koplyčia) – veikianti katalikų koplyčia Šilalės rajone, Pajūrio seniūnijoje, Paskarbiškių kaime, į pietus nuo Visdžiaugų, 5 km į šiaurę nuo Pajūrio, netoli kelio. Ji stovi ant kalvelės šalia Vėlavičių šeimos sodybos, matoma iš toliau. Pasiekiama perėjus ūkininko sodybos kiemą.