cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bronius Povilaitis (1948)
Biografija
1966 m. baigė Joniškio 1-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.
Nuo 1990 m. dirbo Lietuvos banke; 1990 m. valdybos pirmininkas, 1990–1993 m. valdybos narys, 1993–1996 m. Pinigų politikos departamento direktorius, 2000–2012 m. šio departamento direktoriaus patarėjas. Nuo 2012 m. dėsto Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete.
Lazduvis
Gentyje yra 42 rūšys:
2010 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa/3 grupė
XIX Pasaulio futbolo čempionato atrankos Europos zonos 3 grupės rezultatai.
Puerto Inchenjero Ibanjesas
Puerto Inchenjero Ibanjesas  – miestelis pietų Čilėje, Aiseno regione, Cheneral Kareros provincijoje; Rio Ibanjeso komunos centras. Įsikūręs Cheneral Kareros ežero pietinėje pakrantėje, 116 km nuo Kojhaikės, netoli Argentinos sienos. Veikia susisiekimas vandeniu su Čile Čiku, prieina Pietų plento atšaka. Verčiamasi žemės ūkiu (gyvulininkyste, sodininkyste). Vystomas turizmas. Už 6 km nuo Puerto Inchenjero Ibanjeso gožta Ibanjeso upės kriokliai, netoliese prasideda Sero Kastilijo gamtos draustinis.
Valjadolidas
Valjadolidas  – miestas šiaurinėje Ispanijoje, provincijos centras. Išvystyta mašinų, chemijos pramonė, spalvotoji metalurgija, juvelyrinių gaminių pramonė. Yra universitetas. Išlikusi Santa Maria la Antigua bažnyčia (XI–XIV a.), Šv. Povilo bažnyčia (XV a.; plateresco stilius), Didžioji aikštė (Plaza Mayor; XVI a.) su rotuše.
Istorija
Miestas žinomas nuo X a.
Aras (Vokietijos upė)
Aras – Vokietijos upė, kairysis Reino intakas.
Gavrichai
Gavrichai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Zbuinos, apie 27 km į šiaurės vakarus nuo Lomžos ir apie 98 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1919-1954 m. kaimo pavadinimu vadintas Gavrichų valsčius. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW645.
Aras (Vokietijos upė)
Aras teko Aro slėniu, prateka Schuld, Altenaro ir Bad Nojenaro miestais. Tarp Remageno ir Zincigo (piečiau Bonos), maždaug 50 m aukštyje virš jūros lygio, įteka į Reiną. Upės ilgis yra apytiksliai 89 km, iš jų 68 km Reino krašte-Pfalce. Žemupyje Aro nuolydis yra 0,4%, o aukštupyje – 0,4-0,8%. Aras ir jo intakai yra pagrindinė nuotėkio sistema rytiniame Aifelyje. Baseino plotas yra apie 900 km².
Pavienės gyvenvietės Aro slėnyje jau buvo vėlyvaisiais Romos laikais, tai rodo romėnų vila netoli Arveilerio. Dėl sąlyginės izoliacijos Aro aukštupis ir vidurupis buvo retai apgyvendintos. Tai pasikeitė XIX a. viduryje. Aro slėnyje augo gyvenvietės, buvo tiesiami keliai, plėtėsi žemės ūkio plotai, buvo sutvirtinti Aro krantai.
Aro slėnis tapo Aro vyno regionu, kuris, nors ir mažas, garsus savo raudonais vynais, gaminamais iš „Pinot noir“ vynuogių.
Italijos himnas
Il Canto degli Italiani (Italų daina) arba Inno di Mameli (Mamelio himnas) – valstybinis Italijos Respublikos himnas. Žodžiai parašyti 1847 m. Genujoje dvidešimtmečio studento ir patrioto Goffredo Mameli. Muzikos autorius Michele Novaro. 1861 m. tapo Savojos karališkųjų rūmų himnu ir naudotas, kaip valstybinis himnas. 1922–1943 m. (fašistų valdymo laikotarpiu) pakeistas į Giovinezza. 1946 m. spalio 12 d. Italijai tapus respublika vėl imta naudoti Il Canto degli Italiani, tačiau įstatymiškai patvirtinta tik 2005 m. lapkričio 17 d. Paprastai grojamas pirmas posmas (2 kartus) ir priedainis. Kartais grojama ir įžanga.
Kukenano krioklys
thumb|250px|Kukenano krioklys
Kukenano krioklys  – krioklys Venesueloje, Bolivaro valstijoje, Kanaimos nacionaliniame parke, netoli sienos su Gajana. Yra Kukenano upės (Karoni intakas) aukštupyje. Tai antras pagal aukštį krioklys Venesueloje (po Anchelio krioklio), vienas aukščiausių Pietų Amerikoje ir 11-as pagal aukštį pasaulyje. Kaskados aukštis 674 m, plotis 61 m. Vanduo krinta nuo Kukenano stalkalnio (tepui) šiaurės vakarų šlaito.
Vakarų baltų pilkapių kultūra
Vakarų baltų pilkapių kultūra – vėlyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, paplitusi siaurame Baltijos pajūrio ruože – nuo Sembos iki Kuršo. Išskirta tik pagal laidojimo paminklus.
Kultūros ypatybės
Ankstyvuosiuose pilkapiuose aptinkami griautiniai palaidojimai, priskiriami 1500-1300 m. pr. m. e. laikotarpiui. Vėlyvajame laikotarpyje mirusiuosius kremuodavo ir pelenus supildavo į keramines urnas (molinius puodus), pilkapiuose įrengiant sudėtingas akmenų konstrukcijas. Ši tradicija išliko iki ankstyvojo geležies amžiaus (VI-I a. pr. m. e.). Genetiškai susijusi su vėlyvojo neolito-eneolito laikotarpio Pamarių kultūra, gyvavusia Gdansko įlankos ir Aistmarių pakrantėse.
Lietuvoje
Vakarų baltų pilkapių kultūros Lietuvos teritorijoje pavyzdžiai: Šernų (Klaipėdos raj.), Ėgliškių, Kurmaičių (Kretingos raj.) pilkapynai. Čia būdingi pilkapiai su koncentriniais akmenų vainikais, akmenų rentiniais ir sudegintų mirusiųjų kapais. Kurmaičių, Ėgliškių pilkapiuose palaidota po keletą ar keliolika mirusiųjų įvairiai įrengtuose kapuose. Sudeginti kaulai supilti į duobutę, apdėti plokščiais akmenimis ar supilti į urną. III–II a. pr. m. e. čia plito paprotys laidoti nedegintus mirusiuosius tuose pačiuose pilkapiuose. Į jų kapus buvo dedama žalvarinių papuošalų.
Asas de Portugal
Asas de Portugal ('Portugalijos sparnai') – 1977 m. sukurta Portugalijos skrydžių demonstravimo komanda, įeinanti į Oro pajėgų 103-iosios eskadrilės sudėtį. Jie yra Portugalijos nacionalinė aerobatikos komanda ir skraido dviem buvusiais Liuftvafės lėktuvais Dassault-Breguet/Dornier Alpha Jet.
Istorija
Aerobatikos komanda Asas de Portugal buvo įkurta 1977 m. Oro pajėgų štabo viršininko įsakymu. Tikslas buvo atstovauti Portugalijos Oro pajėgas Tarptautinėje aviacijos šventėje. Šis aerobatikos dalinys buvo sukurtas praėjus 25 metams po ankstesnių tokių komandų buvimo. Asas de Portugal pirmtakai buvo Dragões ('Drakonai') ir São Jorge ('šv. Jurgio') aerobatikos patruliai.
Šis demonstracinis patrulis, naudojęs Cessna T-37C, veikė 13 metų, o po to buvo sujungtas su 102-ąja eskadrile Panchos. Per tą laiką buvo atlikta 186 demonstraciniai skrydžiai, iš kurių 40 buvo atlikti tarptautiniuose renginiuose. Po 1990 m. pertvarkant Portugalijos oro pajėgas buvo nurašyti pasenę lėktuvai T-37, ir komandos veikla nutrūko.
1997 m. komanda buvo vėl atkurta. Ji buvo aprūpinta lėktuvais Alpha Jet ir priskirta 103-iajai eskadrilei Caracóis ('Sraigės'). Komandą sudarė 7 pilotai ir techninio aptarnavimo grupė. Pirmasis viešas pasirodymas su lėktuvais Alpha Jet įvyko 1997 m. birželio 27 d. švenčiant 45-ąsias Portugalijos oro pajėgų metines Sintros aviacijos bazėje.
1998 m. demonstracinis patrulis vėl buvo panaikintas dėl logistinių priežasčių.
50-ųjų Portugalijos oro pajėgų metinių proga 2001 m. 103-ioji eskadrilė buvo vėl įpareigota paruošti demonstracinį aerobatikos skrydį lėktuvais Alpha Jet. Taip atsirado dviejų lėktuvų demonstracinė komanda, kuri metinių minėjime atstovavo Portugalijai su 16 minučių aukštojo pilotažo programa.
2005 m. Asas de Portugal komanda buvo atkurta kaip 103-iosios eskadrilės padalinys Bežos aviacijos bazėje (BA11). 2010 m. komanda buvo išformuota prieš prasidedant aviacijos švenčių sezonui. Neoficialiai buvo aiškinta, kad to priežastis - neskelbta avarija skrendant palei pat žemę.
Erik Axel Karlfeldt
left|50px
Biografija
1898 m. Upsalos universitete baigė literatūros istoriją ir anglų filologiją. Dirbo mokytoju, žurnalistu, bibliotekininku. 1907 m. Upsalos universiteto Garbės daktaras. Nuo 1904 m. Švedijos akademijos narys. Nuo 1907 m. Nobelio komiteto narys.
Veikla
1895 m. debiutavo eilėraščių rinkiniu „Tyrlaukių ir meilės dainos“ (Vildmarks och kiirleksvisor). Poezijai būdinga liaudies ir intelektualių kūrybos tradicijų derinimas, neoromantiniai kaimo, gamtos ir meilės motyvai.
Eilėraščių rinkinių „Fridolino dainos“ (Fridolins visor och andra dikter 1898 m.), „Fridolino troškimų sodas“ (Fridolins lustgård och Dalmålningar på rim, 1901 m.) lyrinis herojus – akademinį išsilavinimą įgijęs, į kaimą sugrįžęs ir čia bandantis pritapti intelektualas Fridolinas.
Vėlyvuosiuose eilėraščių rinkiniuose „Flora ir Pomona“ (Flora och Pomona 1906 m.), „Flora ir Belona“ (Flora och Bellona 1918 m.), „Rudens ragas“ (Hösthorn, 1927 m.) ryšku simboliniai vaizdai, amžių sandūros dekadentiškos nuotaikos. Jo eilėraščių išversta ir į lietuvių kalbą.
1931 m. jo kūryba įvertinta Nobelio literatūros premija.
Vincgalys
Vincgalys – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į rytus nuo Akademijos miestelio ir 2 km į pietus nuo Šlapaberžės. Keliai į Beržus, Vaidatonius, Šlapaberžę. Išlikęs unikalus medinio dvaro pastatas, medžio raižiniais puoštomis langinėmis ir namo skliautais bei krosnimis su margintais kokliais.
Kaimas dar minimas kaip Vedzgaliai.
Istorija
thumb|left|240px|Vincgalio dvaro rūmai
Maždaug XIX a. Vincgalys priklausė Žongalavičių (Żongołłowicz) giminei. Vėliau kaip kraitis atiteko Mykolui Guscevičiui (Michał Gościewicz), vėliau – jo sūnui Juozapui, kuris buvo teisėjas. Be Vincgalio, į jo valdą dar įėjo Noreikiai, Pikeliai, Nėgonys. XIX a. pab. valdą sudarė 192 dešimtinės. Valdant Tadeušui Guscevičiui (Tadeusz Gościewicz), dėl žemės reformos, dvarui iš 470 ha liko 80 ha žemės. Šias žemes dvarininkas pardavė Mečislovui Steponavičiui (Mieczysław Stefanowicz), kuris jas valdė iki pat 1940 m.
Dvaras
XVIII a. pab. Vincgalyje pastatytas nedidelis medinis dvaras. Mykolas Guscevičius prie jo įrengė priestatą, tapusį pagrindine rūmų patalpa. 1863–1866 m. Juozapas Guscevičius dar pastatą papildė. Prie dvaro įrengta veja, sodas, pasodinta kaštonų alėja, o link Dotnuvos vedė liepų alėja, kuri kirtosi su eglių alėja.
Šaltiniai
thumb|left|550px|Kaimo vaizdas iš pietryčių
Raguvėlė (reikšmės)
Raguvėlė yra:
Pratiharos
Pratiharos arba Gurdžara Pratiharos (Gurjara-Pratihära), radžputų tautos dinastija Šiaurės Indijoje, valdžiusi Gurdžara Pratiharos valstybę 730–1036 m.
Istorija
Manoma, kad kilo iš gurdžarų genties. Pagrindinė Gurdžara Pratiharos dinastijos atšaka – Haričandros VI a.- IX a. valdė Mandorą, Džodpurą, Radžastaną.
Nagabhatos atšakos pradininkas Nagabhata I sustabdė arabų veržimąsi į šiaurės Indiją, puldinėjo gretimas valstybes ir išplėtė šalies teritoriją. IX a. viduryje Gurdžara Pratiharos valstybė apėmė teritoriją nuo dab. Pandžabo rytinės dalies iki Biharo. Dėl nuolatinių karų Gurdžara Pratiharos valstybė nusilpo ir ėmė irti. X a. antroje pusėje jai priklausė tik Kanaudžo miestas prie Gango upės, (dab. Utar Pradešo valstijoje). 1018 m. paskutinį Gurdžara Pratiharos valdovą nuvertė Kanaudžą užkariavęs Gaznevidų valstybės valdovas Machmudas.
Prievadas
thumb|right|„Apple“ [[Mac Mini kompiuterio gale esantys prievadai]] Informatikoje prievadas – sąsaja duomenims arba komandoms persiųsti iš vieno įrenginio, pvz., kompiuterio, į kitą, pvz. išorinį įrenginį, kaip antai klaviatūrą, monitorių, internetinę vaizdo kamerą, kolonėles ir t. t. Fizinio sluoksnio požiūriu, tai specializuotas tam tikros įrangos lizdas, į kurį jungiami kištukai ir laidai. Elektroniniu požiūriu tai magistralė, kuria sklinda signalai tarp sujungtų įrenginių.
Vinciūniškės
Vinciūniškės – šiaurės rytinė Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo kelio, dešiniajame Veržuvos upės krante (upės žemupyje), tarp Veržuvos (vakaruose) ir Žemosios Veržuvos (rytuose). Šioje vietovėje įsikūrę Vinciūniškių kolektyviniai sodai. Vietovė įdomi tuo, kad šalia esančiame miške, kai Vilniaus kraštas buvo okupuotas Lenkijos (1920–1939 m.), vyko lenkų karinės pratybos. Miške buvo iškasta ištisa apkasų sistema, kuria naudojosi lenkų, o vėliau ir sovietų kareiviai, atvykdavę čia iš Vismaliukų poligono.
Nuo 2014 m. Vinciūniškes aptarnauja 114 nr. autobusas.
Raudonoji aklė
Raudonoji aklė (Galeopsis segetum, Galeopsis ladanum) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos žolinis augalas. Paplitusi visoje Europoje.
Aukštis 10-50 cm. Stiebas status, tvirtas. Žiedai gelsvi, susitelkę pažastyse. Raudonoji aklė kaupia silicio dioksidą. Liaudies medicinoje naudojama tuberkuliozės gydymui.
left|thumb|180px|Raudonosios aklės žiedas
Gontažė
Gontažė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietvakarius nuo Zbuinos, apie 24 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 97 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Olympus FE190
thumb|right|250px thumb|right|250px Olympus FE190/X750, arba tiesiog Olympus FE190 – skaitmeninis fotoaparatas, gaminamas Olympus Imaging Corp.
Nuorodos
Olympus FE Series
Šalčmiriai
Istorija
Tarpukariu čia buvo Šalčmirių dvaras.
Merkelis Giedraitis
Merkelis Giedraitis (1536 m. – 1609 m. balandžio 6 d.) – iš Giedraičių giminės kilęs kunigaikštis, Žemaičių vyskupas, lietuvių raštijos veikėjas.
Biografija
Studijavo Karaliaučiaus, Vitenbergo, Tubingėno, Leipcigo universitetuose. 1571 m. įšventintas kunigu, nuo 1575 m. Žemaičių vyskupas. Kontrreformacijos veikėjas. Rūpinosi katalikybės stiprinimu, žmonių švietimu, lietuvių kalbos bažnyčiose vartojimu ir ją mokančių kunigų rengimu. Inicijavo pirmąjį lietuviškų knygų LDK pasirodymą. Skatino M. Daukšos literatūrinius darbus, savo lėšomis išleido išverstą J. Vujeko mažąją postilę (Postila katholicka, 1599 m.) ir tikriausiai J. Ledesmos katekizmo vertimą (Katekizmas, arba mokslas kiekvienam krikščioniui privalus, 1595 m.).
Priešinosi lenkų kunigų skverbimuisi į lietuvių vyskupijas, rengė lietuviškai mokančius kunigus, globojo Motiejų Strijkovskį, Mikalojų Daukšą, išleido pastarojo parengtas knygas lietuvių kalba.
Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo bažnyčia
Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo bažnyčia  – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Vasilkuvo valsčiuje, Vasilkuvo mieste. Bažnyčia priklauso Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo parapijai.
Istorija
1958 m. pradėtos bažnyčios statybos, kurios buvo užbaigtos 1966 metais. Architektas Jerzy Zgliczyński. Bažnyčia pašventinta 1966 m. gruodžio 28 dieną. Nuo 2004 m. bažnyčioje vyksta kameriniai vargonų koncertai.
Vilja O'Higinsas
Vilja O’Higinsas  – miestelis pietų Čilėje, Aiseno regione, Kapitan Prato provincijoje; O’Higinso komunos centras. Įsikūręs O’Higinso ežero pietinėje pakrantėje, prie Mejerio upės žiočių, netoli Argentinos sienos. Pietų plento galutinis taškas, veikia keltas per ežerą, yra vietinis aerodromas. Verčiamasi gyvulininkyste, miškininkyste, turizmu. Veikia policijos skyrius, gaisrinė, viešbutis, mokykla.
Istorija
1877 m. vietovę pasiekė Francisco Pascasio Moreno. XX a. pr. ėmė kurtis gyventojai, nors Vilja O’Higinsas oficialiai įkurtas 1966 m. Miestelį 1992 m. pasiekė plentas.
Žemasis kupetėlis
Žemasis kupetėlis (Strombocactus disciformis) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos, monotipinės kupetėlių (Strombocactus) genties augalų rūšis.
Reta kaktusų rūšis, kilusi iš centrinės, šiaurės Meksikos.
Yra kelios formos ir porūšiai:
Hantingdonas
Hantingdonas  – miestas rytų Anglijoje, JK. Didelė lietuvių imigrantų bendruomenė.
Istorija
Gyvenvietę įkūrė anglosaksai ir germanai. Hantingdonas minimas Anglosaksų kronikoje. 1068 m. pastatyta normandiška pilis Vilhelmui I Užkariautojui. Per Anglijos ir Normandijos civilinį karą pilis vėliau atiteko Škotijos karaliui. Pilis iki šių dienų nėra išlikusi. 1205 m. gyvenvietei miestelio statusą suteikė Jonas Bežemis. 1332 m. pastatytas Hantingdono senasis tiltas, kuris geros būklės yra išlikęs ir iki šių dienų. Tiltui suteiktas saugomo senovinio monumento I lygio statusas. 1850 m. rugpjūčio 7 d. miestelyje atidaryta geležinkelio stotis.
Mila
Mila yra vadinama:
La Asunsjonas
La Asunsjonas  – miestas Venesuelos šiaurės rytuose, Karibų jūroje esančios Margaritos salos rytuose; Nueva Espartos valstijos centras. Svarbus turistinis centras. Taip pat verčiamasi medvilnės valymu, cukraus, alkoholinių gėrimų gamyba. Prekyba medvilne, cukrumi, manijokais, kokosais. Yra 1571 m. pastatyta katedra, 1683 m. Santa Rosos pilis, Nueva Kadiso istorijos, architektūros ir dailės muziejai. Gausu kolonijinio architektūros paveldo. Netoli miesto yra Sero El Kopėjaus nacionalinis parkas.
Istorija
La Asunsjonas įkurtas 1565 m. Pedro Servanteso de Albornoso. Miestą ne kartą puolė piratai.
Fieseler Fi 156
Fieseler Fi 156 Storch (Gandras) – lengvasis ryšių lėktuvas, gamintas Fieseler (Vokietija) prieš Antrąjį pasaulinį karą ir jo metu. Kitose šalyse šį lėktuvą dar ilgokai gamino privatiems naudotojams. Šis lėktuvas iki šiol garsus savo puikiomis kilimo ir leidimosi charakteristikomis – jam pakanka labai trumpo pakilimo ir dar trumpesnio leidimosi tako, jis leidžiasi ir kyla labai nedideliu greičiu - apie 50 km/h.
Istorija ir konstrukcija
1935 m. Vokietijos Reicho Aviacijos ministerija (Reichsluftfahrtministerium) paskelbė konkursą naujam ryšių lėktuvui, skirtam Vokietijos KOP (Luftwaffe).
Ilgos važiuoklės atramos turi alyvos ir spyruoklių amortizatorius, kurie leidžiantis susispaudžia iki 450 mm, kas lėktuvui leidžia nusileisti beveik ant bet kokio grunto. Fi 156, besileisdamas prieš vėją, gali nusileisti vietoje ar net kiek nupūstas atgal. Skrendant styranti važiuoklė labai krenta į akis, todėl lėktuvas atrodo kaip ilgakojis paukštis dideliais sparnais. Pagal tai jis ir buvo pavadintas „Gandru“ (Storch).
Prototipas Fi 156A pirmam skrydžiui pakilo 1936 m. pavasarį. Jį varė 240 arklio galių variklis (Argus As 10C), lėktuvas išvystė maksimalų 175 km/val. greitį. Mažiausias skrydžio greitis buvo 50 km/val., prieš silpną vėją reikėjo mažiau kaip 45 m pakilimo tako, o nusileisti pakakdavo 18 m nusileidimo tako. Luftwaffe išsyk užsakė pirmą 16 lėktuvų seriją, kuriuos ėmė naudoti 1937 m. vduryje.
Fieseleris pasiūlė Fi 156B modelį, kuris turėjo kiek kitą sparno mechanizaciją, kiek patobulintą aerodinamiką, dėl ko didžiausias greitis padidėjo iki 208 km/val. Tačiau Luftwaffe's to nelaikė reikšmingu patobulinimu. Tuomet buvo pasiūlytas pagrindinis gamintas modelis – Fi 156C
Gamyba
300px|dešinėje Pradinė Fi 156C serija buvo maža. Fi 156C1 – triviečiai ryšio lėktuvai, Fi 156C2 – dvivietis stebėjimo lėktuvas, ginkluotas MG 15 kulkosvaidžiu gynybai. Modeliai C1 ir C2 priimti ginkluotėn 1939 m. 1941 m. juos pakeitė universalus Fi 156C3, galėjęs atlikti abi funkcijas. Paskutinis modelis buvo C5, kuris nuo C3 skyrėsi tik tuo, kad po fiuzeliažu turėjo tvirtinimo mazgą, prie kurio buvo galima pritvirtinti kino kamerą ar papildoma degalų baką. Lėktuvuose galėjo būti montuojamos slidės tūpimui ant sniego.
1937-1945 m. buvo pagaminta 2900 lėktuvų Fi 156. 1943 m. pagrindinė Fieseler gamykla ėmė gaminti Bf 109, todėl Storch'ų gamyba buvo perkelta į Mráz gamyklą Čekijoje. Nemažai šių lėktuvų pagaminta Morane-Saulnier gamykloje Prancūzijoje (nuo 1942 m. balandžio). Keliolika orlaivių buvo pagaminta ICAR gamykloje Rumunijoje. Karo meto Vokietijoje ir jos okupuotose teritoriose buvo pagaminta beveik 3 tūkst. Storch'ų: Po karo tiek Morane-Saulnier, tiek Mraz Storch'us gamino ir civiliniam naudojimui. Pvz., Čekoslovakijoje iki 1949 m. jų pagaminta 138 (K-65 Čáp) ICAR - dar apie 45
1940-1941 m. Sovietų Sąjungoje buvo sukurta ir Kaune, Lietuvos karo aviacijos dirbtuvių pagrindu įkurtose DVRA 55-osios aviacijos remonto dirbtuvėse, vėliau tapusiose SSRS Aviacijos pramonės liaudies komisariato gamykla Nr. 365, pradėta gaminti Fiesler Fi-156 kopija OKA-38.
Eksploatacija
miniatiūra|Fieseler Fi 156 "Storch", kuriuo buvo išgelbėtas B. Musolinis Storch'us vokiečiai naudojo visuose frontuose. Jis pagarsėjo Italijos dučės Benito Musolinio gelbėjimo operacijoje, kai vokiečių parašiutininkai buvo apsupti italų dalinių akmenuotoje kalno viršūnėje. Prieš tai Oto Skorcenio (Otto Skorzeny) vadovaujamas 90 parašiutininkų desantas nesunkiai užgrobė kalno viršūnę ir išlaisvino Musolinį. Problema buvo grįžti atgal ar bent išsiųsti išlaisvintąjį. Gelbėti pasiųstas Focke-Achgelis Fa 223 Drache sraigtasparnis pakeliui sugedo. Lakūnas Valteris Gerlachas (Walter Gerlach) lėktuvu Storch nusileido 30 m aikštelėje, paėmė Skorcenį ir Musolinį ir pakilo mažiau kaip 80 m juosta, nors lėktuvas buvo perkrautas.
Storch'as buvo paskutinis lėktuvas, numuštas oro kautynėse Vakarų fronte. Taip pat Storch'as yra vienintelis lėktuvas, kurį nutupdė grasindami pistoletu – prie jo priskrido jo „kolega“ Piper L-4 Grasshopper, ir šio ekipažas apšaudė pistoleto ugnimi.
Karo metais ne mažiau 60 Storch'ų papuolė į sąjungininkų rankas, vienas jų tapo maršalo Montgomerio (Field Marshal Montgomery) asmeniniu lėktuvu.
Ašaruolė
Ašaruolė (Paspalum) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų gentis. Paplitusi pasaulio tropikuose ir subtropikuose.
Dalis rūšių auginamos kaip pašariniai augalai.
Raguvėlė (Panevėžys)
Raguvėlė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, į pietus nuo didesnio Raguvėlės kaimo Anykščių rajone.
Elda
Elda – miestas Alikantės provincijoje, Ispanijoje. Populiacija – 53 248 žmonės (2015 m. duomenys). Tai septintas provincijos miestas pagal tankumą. Kartu su Petreru sudaro aglomeraciją, kurioje gyvena beveik 90 000 gyventojų. Nutolęs 34 km nuo provincijos administracinio centro – Albasetės. Per miestą teka Vinalopas.
Plevenas
Plevenas (anksčiau vadintas Plevna) – miestas Bulgarijos šiaurėje, 35 km į pietus nuo Dunojaus; srities centras. Svarbus susisiekimo mazgas, praeina geležinkelis Sofija–Varna. Didelis žemės ūkio produkcijos apdirbimo centras Dunojaus lygumoje, išvystyta pieno, vaisių, vyno, tabako pramonė, mašinų gamybą, yra tekstilės, cemento, stiklo įmonių. Į vakarus nuo miesto įrengtas naftos kombinatas.
Karo mauzoliejus (1905 m.), ansamblis „Plevnos išlaisvinimas 1877 metais“.
Istorija
1877 m. rusų-turkų karo metu Plevene vyko aršūs mūšiai.
Kaleta Tortelis
Kaleta Tortelis  – miestelis pietų Čilėje, Aiseno regione, Kapitan Prato provincijoje; Tortelio komunos centras. Įsikūręs Beikerio užutėkio pakrantėje, prie Beikerio upės žiočių. Vietovę supa kalnuotas, miškingas, fjordais išraižytas kraštovaizdis. Nuo 2003 m. kelio atšaka jungiasi su Pietų plentu, yra aerodromas, prieplauka. Verčiamasi turizmu, miškininkyste. Rengiamos išvykos prie Chorche Monto ledyno. Kaleta Torteliui būdinga Čilojės stiliaus medinė architektūra (nameliai ant polių); gatves atstoja mediniai takeliai. Veikia aštuonmetė mokykla, ambulatorija, policijos skyrius, gaisrinė.
Istorija
Kaleta Tortelis įkurtas 1955 m.
Laguniljasas (Venesuela)
Laguniljasas  – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, Sulijoje, Marakaibo ežero šiaurės rytinėje pakrantėje, į pietryčius nuo Siudad Ochedos. Yra keli uostai. Svarbus naftos gavybos centras, įsikūręs Marakaibo naftingajame baseine, prie Laguniljaso telkinio. Čia išgaunama nafta naftotiekiu tiekiama į Kabimaso naftos perdirbimo įmonę bei naftos eksporto uostą.
Istorija
Seniau dabartinio miesto vietoje buvo indėnų kaimas ant polių Lagunillas de Agua. XX a. pr. pradėjus naftos gavybą kaimas panaikintas, pradėtos statyti naftos platformos ir darbininkų gyvenamieji rajonai.
Aleksandras Tornau
Aleksandras Tornau (1895 m. rugsėjo 21 d. Adakave – 1938 m. rugpjūčio 15 d. Kaune) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Per Pirmąjį pasaulinį karą baigė Peterhofo karo mokyklą, 1932 m. – Kauno universiteto Teisės fakultetą.
1922–1927 m. žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Žemaitūkis“ pirmininkas. Nuo 1923 m. LVLS narys. 1924–1925 m. LVLS CK generalinis sekretorius. Pirmojo ir Antrojo Seimų atstovas. 1927 m. kalėjo Varnių koncentracijos stovykloje. 1929–1932 m. redagavo savaitraštį „Žemaitis“. 1931–1932 m. advokatas Telšiuose, 1932–1938 m. – Kaune.
Puodžiai (Kėdainiai)
Puodžiai – kaimas šiaurinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurę nuo Šlapaberžės, prie kelio į Naujuosius Lažus. Veikia žemės ūkio įmonė, yra apleistų kolūkio pastatų.
thumb|left|250px|Puodžiai iš pietų pusės thumb|left|250px|Kaimo sodyba
Liublinecas
Liublinecas  – miestas pietų Lenkijoje, turintis 24 229 gyventojų (2006 m.). Tai Liublineco apskrities sostinė, Silezijos vaivadijos, iki 1999 m. vadintos Čestochova, dalis.
Geografija
Liublinecas yra istorinio Aukštutinės Silezijos regiono šiaurėje, maždaug 60 km į šiaurės vakarus nuo Katovicų. Tai svarbus geležinkelio mazgas, kuriame kertasi ypatingos svarbos linijos – rytų-vakarų (iš Čenstakavos į Opolę) ir pietų-vakarų (iš Katovicės į Poznanę), taip pat plėtojama lengvoji ir chemijos pramonė. Vietovė apsupta miškų, įskaitant Aukštutinį Lisvartos Mišų kraštovaizdžio parką į šiaurę nuo miesto.
Istorija
Liublinecas įkurtas apie 1270 m. Piasto kunigaikščio Vladislavo Opolskio, pakeliui iš jo rezidencijos Opolėje į Krokuvą. XIII a. pabaigoje – XIV a. pradžioje Liublinecui Magdeburgo teise suteiktas miesto statusas.
X pasaulio futbolo čempionato atranka
X pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybos vyko nuo 1971 m. lapkričio 14 iki 1974 m. vasario 13 dienos. Užsiregistravo 99 rinktinės.
1 grupė
Papildomos rungtynės:
7 grupė
Papildomos rungtynės:
9 grupė
Tarybų Sąjunga iškovojo teisę žaisti tarpžemynines rungtynes.
12 grupė
Venesuela atsisakė dalyvauti turnyre.
Papildomos rungtynės:
Čilė iškovojo teisę žaisti tarpžemynines rungtynes.
D pogrupis
Nyderlandų Antilai laimėjo be kovos, pasitraukus Jamaikai.
II etapas
Finalinis turnyras vyko Haityje.
I etapas
Mauricijus be kovos laimėjo prieš Madagaskarą, o Kamerūnas – prieš Gaboną. Papildomos rungtynės:
II etapas
Papildomos rungtynės:
15 grupė
Pogrupių paskyrimo rungtynės:
A ir B pogrupių finalai
Pusfinalis:
Finalas:
Grupės finalas
Papildomos rungtynės:
Edmundas Emilijonas Frykas
Edmundas Emilijonas Frykas (1840 m. spalio 15 d. Gardino sritis – apie 1920 m. Kaunas) – Lietuvos inžinierius, architektas.
Biografija
Sūnus Edmundas Alfonsas Frykas. 1857-1863 m. mokėsi Sankt Peterburgo statybos mokykloje. Paskirtas į Permės statybos ir kelių komisiją 1870-1890 m. dirbo Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio ruožo priežiūros viršininku, 1895-1899 m. – Vitebsko gubernijos inžinierius. Nuo 1875 m. (su pertraukomis) gyveno Kaune, vertėsi privačia architekto praktika.
Projektai
250px|miniatiūra|S. Hlaskos rūmai Stanislavovo dvare
Pagal jo projektus pastatyta:
ISO 3166-2:NI
ISO 3166-2:NI – ISO 3166-2 įrašas apie Nikaragvą, dalis ISO 3166 standarto, kurį publikavo Tarptautinė standartizacijos organizacija, kuri apibrėžia visų šalių, apibrėžtų ISO 3166-1 standrate, pagrindinių administracinių vienetų kodus.
ISO 3166-2 Nikaragvos kodai yra penkiolikai departamentų ir dviem autonominiams regionams.
Kiekvieną kodą sudaro dvi dalys, atskirtos brūkšneliu. Pirmoji dalis yra <tt>NI</tt>, ISO 3166-2 siaurojo Nikaragvos kodas. Antra dalis susideda iš dviejų raidžių.
Jeonbuk Hyundai Motors FC
Jeonbuk Hyundai Motors FC – Pietų Korėjos futbolo klubas iš Džondžu.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1994 m.
Sezonai
Šaltiniai:
ISO 3166-2:NI
Keitimai
Šie įrašo keitimai buvo paskelbti ISO 3166/MA infomraciniame biuletenyje nuo pirmojo ISO 3166-2 paskelbimo 1998 m.:
Jeonbuk Hyundai Motors FC
Sudėtis
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 12 d.
Mikalojaus Daukšos ąžuolas
miniatiūra|250px|right|Mikalojaus Daukšos ąžuolas rudenį
Mikalojaus Daukšos ąžuolas (Daukšos ąžuolas) – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Kėdainių miesto šiaurinėje dalyje, Babėnuose. Ties M. Daukšos g. 43 pastatyta nuoroda link ąžuolo (0,1 km). 1999 m. lapkričio 3 d. paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu.
Gudeikiai
Gudeikiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Dubingių.
Mikalojaus Daukšos ąžuolas
Šis medis – seniausias Kėdainiuose, susijęs su istorine asmenybe. Pasakojama, kad apie XVI a. vidurį jį sodino lietuvių raštijos pradininkas Mikalojus Daukša, nes jis auga netoli jo buvusios gimtosios sodybos. Prie kamieno įtaisyta jam skirta memorialinė lenta. Greta nuo XIX a. pirmosios pusės iškilusios buvusio Babėnų kaimo kapinaitės.
Gudeikiai
Istorija
Turbūt tas pats kaimas (Gudaičiai) minimas 1554 m. Vilniaus tijūnystės inventoriuje. 1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Mikalojaus Daukšos ąžuolas
Duomenys
Kėdainių miesto ąžuolo aukštis – 18,0 m, kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,4 m, medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.).
Åse Kleveland
180px|miniatiūra|Åse Kleveland 2007 m.
Åse Kleveland (g. 1949 m. kovo 18 d. Stokholme) – Norvegijos dainininkė ir politikė.
Gimė Švedijos sostinėje Stokholme. Nuo 1957 m. gyvena Norvegijoje, kur dirbo radijuje ir televizijoje.
Marija Dūdienė
Marija Kalinaitė-Dūdienė (1927 m. kovo 13 d. Simne, Alytaus apskritis – 2012 m. spalio 14 d.) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.
Åse Kleveland
1966 metais Åse po pergalės Melodi Grand Prix konkurse, išrinkta atstovauti Norvegijai 1966 m. Eurovizijoje. Jame pasirodžiusi su daina „Intet er nytt under solen“, atlikėja užėmė trečią vietą. Tai geriausias šalies rezultatas iki pergalės 1985 m. konkurse. Kūrinį parašė 1964 metais Eurovizijoje dalyvavęs Norvegijos atstovas Arne Bendiksen.
1986 m. Åse vedė Norvegijoje rengtą Eurovizijos dainų konkursą. 1990–1996 metais A. Kleveland ėjo Norvegijos kultūros ministrės pareigas.
Marija Dūdienė
Biografija
1932–1938 m. mokėsi Šiaulių pradžios mokykloje, 1938–1944 m. Šiaulių mergaičių gimnazijoje. 1945–1951 m. studijavo Kauno taikomosios dekoratyvinės dailės institute, 1951–1952 m. LSSR dailės institute Vilniuje, įgijo dekoratyvinės dailės dailininkės specialybę. Mokytojai Juozas Balčikonis, Liudas Truikys, Sofija Veiverytė.
1952–1962 m. Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikumo dėstytoja. 1962–1983 m. LSSR dailės instituto Kauno vakarinio skyriaus dėstytoja, nuo 1980 m. docentė. Nuo 1954 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė, 1958–1980 m. sąjungos valdybos narė.
Palaidota Petrašiūnų kapinėse.
Kūryba
Nuo 1954 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos surengtos Kaune (1997 m., 2002 m.), Raseiniuose (1997 m.).
Sukūrė teminių ir ornamentinių rištinių kilimų, batikų, tekstilės kompozicijų („Žydėk, Tarybų Lietuva“, 1960 m.; „Pavasaris“, triptikas „Laivai“, abu 1962 m.; „Žemė žydi“, „Pavasario šventė“, abu 1975 m.; „Šventė“, 1977 m.; „Laiko malūnas“, 1997 m.; „Karšta linija“, 1999 m.; „Suskaldytas stačiakampis“, 2001 m.). Kūriniai nedidelio formato, ornamentinio dekoro, juose ryškios tautodailės tradicijos. Nuliejo akvarelių. Dailininkės kūrinių yra įsigiję Lietuvos dailės muziejus bei Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.
Alexander Lernet-Holenia
Aleksandras Lernet–Holenija (tikroji pavardė, 1897 m. spalio 27 d. Viena – 1976 m. liepos 3 d. ten pat) – austrų rašytojas.
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo savanoris, 1939 m. paimtas į Vermachtą dalyvavo Antrajame pasauliniame kare. Nuo 1945 m. gyveno Vienoje. Iki 1962 m. Austrijos PEN klubo prezidentas.
Kūryba
Debiutavo poezijos rinkiniu „Pastoralė“, jame ryški R. M. Rilkės įtaka. Pramoginėse pjesėse („Austriška komedija“ / „Österreichische Komödie“ 1926 m., „Ollapotrida“ 1927 m., „Sąmyšis“ / Tumult, „Vestuvės naktį“ / Die nachtliche Hochzeit, abi 1929 m.) sekama XIX a. pabaigos – XX a. pradžios Vienos teatro tradicija, būdingas komiškumas, žaismingi dialogai.
Jo romanuose vyrauja pasakojimai apie Habsburgų monarchiją, Austrijos–Vengrijos valstybę, kurių žlugimą personažai išgyvena kaip didelę dvasinę traumą. Svarbiausiuose romanuose – „Jauno pono nuotykiai Lenkijoje“, „Vėliava“ – sentimentalios meilės istorijos vaizduojamos karo istorijos įvykių fone. Romano „Marsas Avino ženkle“ veiksmas vyksta Lenkijoje, Vokietijai pradėjus Antrąjį pasaulinį karą. Istoriniuose siužetuose yra fantastinių elementų. Jo kūryboje gausu nuotykinių siužetų, erotinių, kriminalinių motyvų, dokumentinių faktų, veiksmas vyksta įvairių epochose ir geografijos vietovėse.
Kituose romanuose dažniausiai keliama asmenybės tapatumo problema, žmogus vaizduojamas kaip marionetė, o gyvenimas – komiškas ar tragiškas spektaklis. Kūrybai būdingas realistinis vaizdavimo stilius, melancholiškumas, kritiškumas. Dar sukūrė novelių, esė, filmų scenarijų.
Donatas Škarnulis
Donatas Škarnulis (g. 1977 m. spalio 21 d. Alytuje) – Lietuvos lengvaatletis, ėjikas. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato (2007 m., Osaka) 12 vietos laimėtojas, Pekino olimpinių žaidynių dalyvis.
Biografija
Donatas Škarnulis gimė ir augo Alytuje. Turi brolį dvynį Darių Škarnulį. Alytuje baigė Šaltinių vidurinę mokyklą, vėliau įstojo į tuometinę policijos akademiją. Čia įgijo bakalauro ir magistro diplomus. Šiuo metu dirba valstybės sienos apsaugos tarnyboje.
Lankyti sportinį ėjimą Donatas Škarnulis kartu su broliu dvyniu pradėjo šeštoje klasėje. Pirmasis treneris Genadijus Graževičius. Savo amžiaus grupėje broliai Lietuvos ir Pabaltijos šalių čempionatuose nuolat užimdavo prizines vietas. Baigę vidurinę mokyklą jie dar bandė sportuoti, tačiau buvo sunku suderinti studijas policijos akademijoje ir sportinio ėjimo treniruotes. Teko aštuoneriems metams pasitraukti iš sporto.
Į sportinį ėjimą Donatas Škarnulis kartu su broliu dvyniu grįžo 2004 metų vasarą.
2005 metų rudenį Donatas Škarnulis Ukrainos 50 kilometrų sportinio ėjimo čempionate užėmė 3 vietą ir įvykdė olimpinį B lygio normatyvą.
2006 metais tose pačiose varžybose Ukrainoje D. Škarnulis įvykdė olimpinį A lygio normatyvą, tačiau oficialiai jis nebuvo pripažintas, nes varžybos neatitiko tarptautinių varžybų reikalavimų.
2007 metų pavasarį tarptautinėse sportinio ėjimo varžybose Slovakijoje D. Škarnulis oficialiai įvykdė olimpinį A lygio normatyvą. Tais pačiais metais pasaulio lengvosios atletikos čempionate Osakoje (Japonija.) jis užėmė 12 vietą.
2008 metais tarptautinėse varžybose Slovakijoje D. Škarnulis pagerino 17 metų senumo Lietuvos 50 kilometrų sportinio ėjimo rekordą (3 val. 49 min. 30 sek.). Jis dalyvavo Pekino olimpinėse žaidynėse (distancijos nebaigė).
Geriausi pasiekti rezultatai
Pagrindiniai rezultatai:
Šeimyniniai
Šeimyniniai  – vyriškos laisvų šortų pavidalo apatinės kelnaitės, dažniausiai kartūninės ar satininiai. Šiais laikais nereti ir trikotažiniai šeimyniniai.
Šeimyniniai Tarybų Sąjungoje
Šeimyniniai yra tapę savotišku tarybinės buities simboliu. Iki maždaug 1970 m. šeimyniniai ir apatinės kelnės buvo praktiškai vieninteliai vyriški apatiniai baltiniai. Šeimyniniai atsirado XX a. 3-ią dešimtmetį iš to meto sportininkų (boksininkų, futbolininkų) sportinių kelnaičių.
Paprastai porą šeimyniniams sudarydavo berankoviai marškinėliai.
Pagal 1959 m. knygą „Краткая энциклопедия домашнего хозяйства“ ('Trumpa namų ūkio enciklopedija') rekomenduojamas šeimyninių ilgis buvo iki pusės šlaunies plius 18 cm (vidutiniškai – apie 48 cm). Rekomenduojama klešnės apimtis apačioje – 64 cm. Šeimyninių fasonas nesikeitė dešimtis metų. Chruščiovo laikais imta siūti šeimyninius iš įvairių spalvų ir raštų audeklo.
Atėjus į madą siauroms kelnėms šeimyninius teko keisti į siūtines glaudes, nes jų raukšlės matydavosi pro aptemptą kelnių audinį.
Kiauliauogė
Kiauliauogė (Solanum) – notreliažiedžių (Lamiidae) poklasio bulvinių (Solanaceae) šeimos augalų gentis.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Vepriai
thumb|left|Apleisti [[Veprių dvaras|Veprių dvaro centriniai rūmai]]
Geografija
Vepriai įsikūrę didžiausio Baltijos šalių teritorijoje 8 km skersmens Veprių meteoritinio kraterio (astroblemos) viduryje, meteorito kritimo vietoje susiformavusiame Veprių grabene. Šiaurės vakarų kryptimi nusidriekęs Veprių kalvagūbris (80–105 m virš jūros lygio) Geležės (Riešės), Ūdroklio ir Šventosios slėnių. Didžiausias vandens telkinys – Veprių ežeras, plačiai naudojamas rekreacijai ir žūklei. Drėgnesnių vietų miškuose vyrauja lapuočiai, o kalvos apaugusios šilais. Į vakarus nuo ežero plytėjo rezervatas, kuriame buvo stebimos miško bendrijos savo natūralioje būklėje, nevykdyta jokia ūkinė veikla. Į rytus nuo Geležės (Riešės) upės žemupio (Cedrono) plyti rekreacinės paskirties miškas, smarkiai nukentėjęs nuo eglynų džiūties Lietuvoje 1995 m. ir dalinai atsodintas sibiriniais kėniais.
Istorija
Veprių apylinkės gyvenamos nuo seniausių laikų. Pirmasis piliakalnis-slėptuvė ant Cedrono upelio kranto galėjo būti naudojamas prieš 1,5 tūkstančio metų, o į rytus nuo miestelio esantys Kazlaučiznos pilkapiai siekia IX–XII amžių.
thumb|left|Vepriai XVI a. Livonijos žemėlapyje (Wiepri)
Veprių vardas (Weperen) pirmą kartą paminėtas 1384 m. Vygando Marburgiečio kronikose, Kryžiuočių karo kelių aprašyme. Tuo metu ant Veprių piliakalnio stovėjusi medinė lietuvių pilis, kurią 1384 m., tarpusavio kovų dėl valdžios Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje metu, užėmė Vytautas, padedamas Kryžiuočių ordino. Piliai praradus savo gynybinę reikšmę, ant kalvos šalia ežero iškilo rezidencinio dvaro pastatai. Ryškų radialinį planą turinti gyvenvietė kūrėsi įvairių kilmingų giminių valdomo dvaro žemėje, palei Ukmergės-Kauno kelią ir jo atšaką į Vilnių. 1836 m. nutiesus Veprius aplenkiantį Kauno-Daugpilio plentą, kelio reikšmė sumažėjo.
Per Švedų tvaną, 1656 m. rugpjūčio 12 d. pro Veprius Kėdainių link nuo rusų ir kazokų kariuomenės traukėsi Jonušo Radvilos daliniai. Ant piliakalnio buvę XVII a. Šemetų pastatyti renesansiniai dvaro rūmai buvo nuniokoti švedų per Šiaurės karą, 1704 m., todėl dvaro centras perkeltas į dabartinę vietą. XIX a. pastatytas klasicistinis vieno aukšto rūmų pastatas, prie kurio vakarinės pusės pristatytas dviaukštis klasicistinis, stačiakampio formos priestatas, papuoštas keturių kolonų portiku.
Veprių dvaro valdytojais yra buvę Kęsgailos, Oginskiai, Šemetos. Oginskių valdymo laikais Vepriuose veikė popieriaus dirbtuvė. XVIII a. kraičio keliu perėjo Tyzenhauzams. Po Podolės seniūno Mykolo Tyzenhauzo mirties dvaras atiteko jo našlei Livonijos bajorei Barborai von Syberg-Tyzenhauzienei, kuri apie 1768 m. ištekėjo už Vitebsko vaivados Mykolo Kosakovskio (1733–1798). Brolio vaikų globą, tuo pačiu ir dvarą, siekė perimti LDK iždininkas Antanas Tyzenhauzas. Iki 1779 m., dėl dvaro vyko aršūs teisminiai ginčai tarp jo ir Mykolo Kosakovskio. 1808 m. Rokiškio dvaro statytojas Ignotas Tyzenhauzas pardavė dvarą Barboros ir jos antrojo vyro sūnui, ATR kariuomenės pulkininkui, Targovicos konfederatui Juozapui Dominykui Kosakovskiui (Józef Dominik Kossakowski). 1831 m. sukilimo metu jam priklausančiame dvare su savo kariuomene buvo apsistojusi Emilija Pliaterytė. Po Juozapo mirties 1840 m. dvarą paveldėjo jo duktė Pelagija, 1833 m. ištekėjusi už savo antrojo vyro škotų kilmės buvusio Indijos jūrų laivyno tarnautojo, Meathie ir Kincaldrum’o (Anguse) eskvairo Aleksandro Bower St. Clair (vietinių vadinto Sánkleru); čia susilaukė sūnų Stanislovo (g. 1835 m.), Aleksandro (g. 1836 m.) ir Roberto Felikso (g. 1839 m.). Sutuoktiniai buvę dailininkai mėgėjai, savo tapytais darbais puošdavę Veprių dvaro rūmų interjerą. Iš jų 1855 m. dvarą nusipirko dailininkės mėgėjos Onos Römerytės (Anna Römerówna-Podbereska, 1805–1890) ir Ksavero Podbereskio (Ksawery Drucki-Podbereski, 1806–1899) šeima, persikėlusi gyventi iš Musninkų, o apie 1883 m., po gaisro, jį įsigijo grafas Adomas Alfredas Pliateris, tačiau pats, kaip manoma, čia negyveno. Jo sūnus Marijonas Vandalinas Pliateris (Marian Stefan Wandalin Plater) valdė dvarą nuo tėvo mirties (1909 m.) iki 1923 metų. Jo valdymo laiku pastatyti ar rekonstruoti dauguma dvarui priklausiusių statinių miestelyje. Marijonas Pliateris 1910 m. į Veprių dvarą iš Švėkšnos perkėlė Jurgio Pliaterio biblioteką, kurioje tarp 2500 tomų knygų 1919 m. buvo aptiktas pirmojo Simono Daukanto istorinio veikalo „Darbai senųjų lietuvių ir žemaičių“ rankraštis.
thumb|359px|left|Senoji Veprių bažnyčia ir [[Vilnius|Vilniaus gatvė apie 1900 metus]] thumb|right|Veronikos koplytėlė per Sekmines prieš nugriovimą
1845 m. įkurta Veprių parapija. 1864 m. Vepriai tapo valsčiaus centru. XIX a. pabaigoje minimi kaip miestelis ir dvaras, Vilkmergės apskrities Veprių valsčiaus centras.
XX a. tarpukariu miestelyje vykdyta intensyvi apdirbimo ir gamybinė veikla. 1924 m. valstybės nusavinto dvaro bazėje įkurta žemesnioji žemės ūkio mokykla. Ant Veprių ežero kranto ties Geležės (Riešės) upelio ištakomis stovėjęs triaukštis Pliaterių vandens malūnas žemės ūkio mokyklos direktoriaus Vlado Paštuko iniciatyva ketvirtajame dešimtmetyje buvo patobulintas užtvankoje greta rato įrengiant modernią turbiną, kuri malūno girnas pajėgė sukti net ir vasarą, kai Riešės debitas sumenkdavo. Ryčiau malūno esančioje aptvertoje paupio teritorijoje veikė lentpjūvė, kurios pjūklus varė dyzelinis generatorius. Privatizuota dvaro spirito varykla visu pajėgumu veikė ir tarpukariu: iš bulvių ir salyklo brogos joje buvo distiliuojamas spiritas. Tai buvo pirmasis pastatas miestelyje, kuriame patalpoms apšviesti buvo naudojama elektra. Tuo metu ją gamino malkomis kūrenamas generatorius.
Sovietmečiu buvo S. Nėries kolūkio gyvenvietė, veikė profesinės technikos mokykla, rengusi kaimo mechanizatorius, daržininkus, sodininkus, vairuotojus. 1962 m. Šventosios slėnio terasoje šalia naikinamų Kalvarijų pradėta statyti 240 vietų pionierių stovykla, kuri 2010 m. modernizuota ir rekonstruota į vaikų poilsio stovyklą. Senasis vandens malūnas ir medinis tiltas nugriauti 7 dešimtmetyje. Devintajame dešimtmetyje šioje vietoje įrengta gelžbetoninė ežero užtvanka su pėsčiųjų tilteliu, o 1999 m. gretimoje pievoje įkurtas „Amžių sandūros“ skulptūrų parkas.
Septintajame dešimtmetyje Vepriuose nutiesta visiškai nauja Šventosios gatvė, sujungusi miestelio centrą su tiltu per Šventąją ir nukreipusi tranzitinį eismą nuo Ežero gatvės. Aštuntojo dešimtmečio viduryje miestelio centras neišvengė didelių pokyčių: buvo nugriauta senoji klebonija, mokykla ir dar keletas medinių sodybų, jų vietoje pastatant sovietinio stiliaus visuomeninių pastatų kompleksą. Šiuo metu jame įsikūrusios 2 parduotuvės, baras ir motelis, o gretimame name veikia ambulatorija.
2014 m. liepos 21 d. patvirtintas Veprių herbas.
Kultūra
thumb|Viena [[Veprių Kalvarijos|Veprių Kalvarijų koplytėlių šventoriuje]]
Vepriai garsėja 1846 m. įsteigtomis ir kasmet per Sekmines maldininkų gausiai lankomomis ir vienomis seniausių Lietuvoje Kalvarijomis. Miestelio pietrytine dalimi nusidriekęs 5,5 km ilgio ir 35 stočių Kryžiaus kelias žymimas koplytėlėmis ir vartais. Dauguma pirmųjų medinių koplytėlių, išskyrus Paskutinės vakarienės (Večernyko) ir Veronikos patarnavimo, pakeistos mūrinėmis 1882–1900 m.; 1963 m. žiemą valdžios įsakymu koplytėlės sunaikintos, išskyrus buvusias šventoriuje. Kryžiaus kelio stotys atkurtos 1989 m. už tikinčiųjų paaukotas lėšas. Dabar Vepriuose yra 21 plytų mūro koplytėlė (įskaitant esančią šventoriuje ir Kristaus Kapo koplyčią), 6 mediniai ir 1 geležiniai vartai.
thumb|left|160px|Skulptūra Gyvybės globėja Reikšmingiausias istorinis monumentas yra apie 1772–1798 m., kaip manoma, Mykolo Kosakovskio iniciatyva, statytas baroko stiliaus koplytstulpis, skirtas 1768 m. Baro konfederacijai ar į šiaurę nuo Veprių Simono Kosakovskio vedamų konfederatų laimėtiems mūšiams prieš Rusijos Imperijos karinius dalinius atminti. Koplytstulpis vienaaukštis, dengtas cinkuota skarda; manoma, kad kadaise galėjęs turėti medinį antstatą. Jo viduje patalpinta medinis kryžius su dažyta nukryžiuotojo skulptūra. Vadinamas „Baltuoju kryžiumi“, jis yra vienas seniausių statinių Vepriuose ir vienintelis mūrinis baroko architektūros paminklas Ukmergės rajone.
Vepriuose veikia Ukmergės kraštotyros muziejaus Veprių filialas, kuriame sukaupta per 5000 eksponatų. Istorinės-kultūrinės krypties Veprių krašto muziejų įkūrė ir eksponatus rinko mokytojas ir visuomenininkas Jonas Žentelis. Miestelyje vyksta aktyvus visuomeninis kultūrinis gyvenimas: organizuojamos šventės, meno darbų parodos ir kiti renginiai.
Vepriuose vaikystėje atostogaudavo iš čia kilęs lietuvių rašytojas ir dailininkas Leonardas Gutauskas, šį laiką įamžinęs viename garsiausių savo romanų Vilko dantų karoliai, ekranizuotame Algimanto Puipos. 1984 m. S. Nėries kolūkis įsteigė literatūrinę premiją „Žydinčios vyšnios šakelė“ už geriausią metų eilėraštį apie žemdirbių (pirmasis laureatas poetas Juozas Macevičius).thumb|Bažnyčios šimtmečio jubiliejaus iškilmėse koncertavo chorai
Turizmas
thumb|Veprių planas
Dėl išraiškingo vietovaizdžio, istorijos, kultūros ir gamtos paminklų gausos turizmo atžvilgiu Vepriai yra viena perspektyviausių Ukmergės rajono vietovių. Įdomiausi lankytini objektai: Veprių ežeras, piliakalnis, dvarvietės pastatai ir parkas, Baro konfederacijos koplytstulpis, Kryžiaus kelio stotys, muziejus, Veprių akmuo, Amžių sandūros skulptūrų parkas, Labora, Gyvybės globėja, Geldutė ir daugelis kitų akmens, bronzos ir medžio skulptūrų.
Lankytojai gali apsistoti motelyje, kaimo turizmo sodyboje „Sodyba dviem“, nuomojamos valtys. Miestelio pietryčiuose, buvusios pionierių stovyklos teritorijoje prie Šventosios įkurta Ukmergės kultūros centro Veprių užimtumo, laisvalaikio ir turizmo filialo stacionari stovykla Šventosios vingis.
Skolozauras
Žoliaėdis. Skolozaurai taip pat buvo stipriai šarvuoti ropliai, bet neaukšti. Šarvai ant jų nugarų sudarė vientisą mozaiką. Paprastai ir uodega buvo savotiškai ginkluota. Ilgis 6 m, svoris iki 2 t.
Gudeliai (kaimas)
Gudeliai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, greta Gudelių miestelio.
Gailiūnų pilkapynas
Gailiūnų pilkapynas – senovinė laidojimo vieta Druskininkų savivaldybėje, prie Gailiūnų, kairiajame Nemuno krante, prie Snaigupėlės upelio žiočių, apie 500 m į dešinę nuo kelio.
Pilkapiuose palaidoti žmonės, gyvenę IV–II tūkst. pr. m. e. Yra 7 pilkapiai – 3 dideli, 4 maži. Anksčiau pilkapiai buvo pliki, neapaugę krūmais. Didžiausią žmonės praminė „Ožkų bažnyčia“, nes ant jo ožkos mėgusios laipioti. Didžiausias jis dėl to, kad jame palaidota daugiausia žmonių, kartu ir vadovas. Vieno didelio pilkapio dalį nuplovė Nemunas per 1958 m. potvynį.
Jagloviecas
Jagloviecas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Riškaičių ąžuolas
thumb|right|250px|Riškaičių ąžuolas. Priekyje – atminimo paminklas
Riškaičių ąžuolas stūkso buvusioje Elenos Monkevičienės sodyboje, kurioje nuo XVIII a. gyveno Šimanskių giminė ir jos atšakos. Laukų supamą sodybvietę žymi Šimanskių–Milvydų–Monkevičių giminės palikuonių 2010 m. pastatytas atminimo akmuo su kryžiumi. Sodybvietėje išlikę buvusio parko želdinių, pastatų pamatų, taip pat auga saugomas Riškaičių maumedis.
Ąžuolas paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495. Atskiru ženklu ar kelio rodykle vietoje nepažymėtas.
Clostridia
Clostridia – Firmicutes tipo bakterijų klasė.
Ačiū... močiute
Ačiū... močiute – 1968 m. Italijoje sukurta komedija.