cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gyvumas (kalbotyra)
Rusų kalboje gyvųjų vyriškosios giminės daiktavardžių galininkas sutampa su kilmininku, negyvųjų – su vardininku. Šioje kalbose turimi du įvardžiai: кто (kto)? 'kas? (su gyva)' ir что (čto)? 'kas? (su negyva)'. Anglų kalboje vartojami skirtingi įvardžiai who? 'kas? (su gyva)' ir what? 'kas? (su negyva)'. Skirtingi įvardžiai turimi ir finougrų kalbose, pavyzdžiui, kaip lyvių kalboje kis? 'kas? (su gyva)' ir mis? 'kas? (su negyva)'.
Šukėtai (Griškabūdis)
Šukėtai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Griškabūdžio.
Natrio askorbatas
Natrio askorbatas, mononatrio askorbatas, C6H7NaO6 – natrio ir askorbo rūgšties druska, kuri yra lengviau įsisavinama vitamino C forma negu pati askorbo rūgštis.
1000 mg natrio askorbato turi 889 mg askorbo rūgšties ir 111 mg natrio.
Panaudojimas
Natrio askorbatas naudojamas kaip maisto priedas (kodas E301) – antioksidantas ir rūgštiklis.
Natrio askorbatas gali sustabdyti aterosklerozės vystymąsi, saugo nuo miokardo infarkto. Natrio askorbatas taip pat svarbus sveikstant nuo lėtinių ir ūminių infekcijų. Natrio askorbatas laikomas priešvėžiniu junginiu, nes citotoksiškai veikia daug piktybinių ląstelių linijų, tarp jų ir melanomos ląsteles, kurios yra ypatingai jautrios.
Šalutinis natrio askorbato veikimas
Natrio askorbatas yra palyginti saugus, tačiau dideli jo kiekiai gali sukelti rimtų šalutinių poveikių:
ABW
ABW, Abw arba abw be taškų arba su taškais gali reikšti:
Ričardas Zdančius
Ričardas Zdančius (g. 1967 m. sausio 17 d. Gargžduose) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Šukėtai (Kriūkai)
Šukėtai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kriūkų.
Ričardas Zdančius
Biografija
Pirmasis treneris M. Terentjevas. Nuo 1985 m. žaidė „Žalgirio“ dublerių dublerių sudėtyje). XVII sąjunginės moksleivių spartakiados antrosios vietos laimėtojas. 1985 m. „Perkėlos“ turnyro trečiosios vietos laimėtojas. 1985 m. LTSR aukščiausiosios lygos čempionato čempionas su „Ekranu“.
1988–1994 m. su pertraukomis žaidė Vilniaus „Žalgirio“ komandoje. 1990 m. antroje pusėje žaidė Gruzijoje Odisi Zugdidi klube, po 1991 m. sezono kelis mėnesius žaidė Čikagos „Lituanikos“ komandoje. Vėliau žaidė Talino „Flora“ (1994–1996) klubo komandoje, Šveicarijos, Vokietijos klubuose.
Baigęs profesionalo karjerą žaidė „Prelegentų“ komandoje, vėliau tapo jos treneriu.
2017 m. pradžioje 50 metų jubiliejaus proga apdovanotas LFF III laipsnio ordinu.
Trenerio karjera
2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA B trenerio licenciją.
Remigijus Pocius
Remigijus Pocius (g. 1968 m. kovo 21 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Kipras Mažeika
Kipras Stasys Aras Mažeika (, g. 1944 m. kovo 8 d. Kaune) – lietuvių kilmės sovietinis bei Rusijos žurnalistas, politikos apžvalgininkas.
Biografija
Senelis – knygnešys Jonas Mažeika, tėvas – operos dainininkas Juozas Mažeika, sesuo – estrados dainininkė Džilda Mažeikaitė.
Baigė Maskvos universiteto Žurnalistikos fakultetą. 1967 m. pradėjo dirbti televizijoje. 1976–1981 m. SSRS Centrinės televizijos korespondentų punkto vadovas Šiaurės Afrikos valstybėse (Alžyras). 1985–1997 m. vadovavo SSRS Centrinės televizijos Vakarų Europos korespondentų punktui Briuselyje, išgarsėjo rengdamas dažnai ideologizuotus reportažus plačiai Sovietų Sąjungos žiūrovų auditorijai.
1993 m. išimties tvarka suteikta Lietuvos pilietybė. 1997–2001 m. laikraščių ir žurnalų bendrovės „Воскресение“ generalinio direktoriaus pavaduotojas, Maskvos srities vyriausybės spaudos ir informacijos ministro pavaduotojas. 2001–2003 m. „Achemos“ grupės komunikacijos departamento direktorius. 2004–2006 m. agentūros „Интермедиа-М“ generalinio direktoriaus pavaduotojas. Šiuo metu yra Rusijos žurnalo „Наша власть: дела и лица“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas.
Nuo 2012 m. – Maskvos Tarptautinių santykių instituto (МГИМО) Interneto ir radijo žurnalistikos katedros vedėjas.
2009 m. vadovavo Maskvos lietuvių kultūros bendrijai, nuo 2009 m. vadovauja „Lietuvių sąjungai“.
AUS
AUS, Aus arba aus be taškų arba su taškais gali reikšti:
Triplanas
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/64/Sopwith_Triplane_3_%2814439185033%29.jpg/220px-Sopwith_Triplane_3_%2814439185033%29.jpg|miniatiūra| „Sopwith Triplane“ Triplanas (trisparnis) – už orą sunkesnio orlaivio su fiksuotais sparnais konstrukcija, kuriai būdingos trys vertikaliai išdėstytos sparnų plokštumos (trys sparnų poros). Paprastai tiek galiniai vertikalūs paviršiai (horizontalūs stabilizatoriai), tiek ir priekiniai vertikalūs paviršiai („anties“ tipo sparnai) neįtraukiami į šį skaičių, nors būna ir išimčių.
Konstrukciniai principai
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/26/Triplane.svg/211px-Triplane.svg.png|dešinėje|miniatiūra|211x211px| Triplano vaizdas iš priekio Triplano konfigūraciją su biplanu galima palyginti keletu būdų.
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fe/Caproni_Ca.60_modeli_in_Volandia_Museum.jpg/175px-Caproni_Ca.60_modeli_in_Volandia_Museum.jpg|dešinėje|miniatiūra| Skraidančios valties „Caproni Ca.60“ modelis. Pagrindiniai triplano trūkumai – dėl didesnio sparnų skaičiaus augantis orlaivio svoris ir didėjantis oro pasipriešinimas, didėjant greičiui auganti sparnus aptekančių oro srautų parazitinė sąveika, konstrukcijos sudėtingumas. Šios problemos itin išryškėjo konstruojant dar daugiau sparnų turinčius lėktuvus, pvz. kvadraplanus (ketursparnius). Jokie pastarojo tipo pavyzdžiai nebuvo sėkmingi. Tobulėjant biplanų konstrukcijai ir augant variklių galios ir masės santykiui, triplano ir kitų daugiasparnių trūkumai nusverė jų pranašumus.
Istorija
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/61/Roe_III_Triplane.jpg/220px-Roe_III_Triplane.jpg|miniatiūra| Britų triplanas „[[Roe III Triplane“ pilotuojamas jo kūrėjo Alliot Verdon Roe. Jungtinės Valstijos 1910 m. rugsėjis.]] Pirmasis už orą sunkesnis orlaivis, kuriuo skrido žmogus, buvo dar 1848 m. sukurtas sklandytuvas. Vienas iš nedaugelio Danijoje sukurtų lėktuvų buvo 1907 m. sukurtas triplanas; pirmasis Vokietijoje skridęs motorinis lėktuvas taip pat buvo triplanas.
Visgi tokia konstrukcija retai kada pasitvirtino kaip praktiškas sprendimas. Dauguma triplanų projektų atsirado trumpu laikotarpiu nuo 1908 iki 1923 m. Be garsiųjų Pirmojo pasaulinio karo kovinių triplanų „Fokker Dr.I“ ir „Sopwith Triplane“, buvo sukurta keletas trisparnių bombonešių, keleivinių ir jūrų patrulinių lėktuvų; neretai – tos pačios pagrindinės konstrukcijos pagrindu.link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fd/Aeroplane_Bousson_Borguis_%28driven_by_Paul_Borguis%29_LCCN2014682118.tif/lossy-page1-220px-Aeroplane_Bousson_Borguis_%28driven_by_Paul_Borguis%29_LCCN2014682118.tif.jpg|miniatiūra| Bousson-Borgnis triplanas su „anties“ tipo sparnaisNuo XX a. trečiojo dešimtmečio pabaigos triplanai yra daugiau išimtinės konstrukcijos, pvz. 1975 m. sukurtas lietuviškas sklandytuvas „BrO-18 Boružė“.
Pirmieji metai
Pirmasis už orą sunkesnis aparatas, gabenęs žmogų laisvu skrydžiu, buvo George’o Cayley 1848 m. sukonstruotas sklandytuvas triplanas. Tai buvo gana moderni konstrukcija su trimis sparnais virš fiuzeliažo, atskira stabilizuojančia uodega. Sparnai buvo aitvarą primenančios formos. Orlaivis nebuvo pakankamai didelis, kad galėtų pakelti suaugusį žmogų, todėl keleiviu buvo pasirinktas vietinis berniukas, kurio vardas nėra žinomas.
1907–1911 m. nemažai aviacijos pionierių eksperimentavo su triplanais. Nė vienas eksperimentų nedavė labai sėkmingų rezultatų, nors Alliot Vernon Roe sukurta orlaivių serija turėjo tam tikrą pasisekimą ir buvo komerciškai sėkminga.
1907 m. danų aviacijos pionierius Jacobas Ellehammeris sukūrė motorinį triplaną ir netgi laimėjo prizą Vokietijoje.
Prancūzų Bousson ir Borgnis 1908 m. sukurtas ir „Voisin“ įmonėje pastatytas triplanas su „anties“ tipo sparnu buvo nesėkmingas. Sėkmingu laikytinas 1908 m. Ambroise Goupy suprojektuotas Goupy Nr.1. Praėjus kelioms savaitėms po „Goupy No.1“ skrydžio, Hanso Grade’o triplanas tapo pirmuoju vokiečių pagamintu motorizuotu lėktuvu. Tais pačiais metais prancūzų aviatorius Hnery Farmanas modifikavo savo orlaivį į triplaną, o Emilis Dorandas sukonstravo karinį triplaną.
Piurmasis JAV triplanas buvo 1909 m. Morriso Bokoro sukonstruotas anties tipo orlaivis. . 1909 ir 1910 m. Didžiosios Britanijos aviacijos pradininkas AV Roe pastatė keturių eksperimentinių triplanų seriją – Roe I, II, III ir IV, tačiau pardavęs JAV keletą II ir III tipo orlaivių atsisakė toliau vystyti šią konstrukciją.
1911 m. savos konstrukcijos triplanus sukūrė belgas César Battaille (tiko tik trumpiems skrydžiams ir šuoliams) ir rusas Rodjestveisky.
Triplanai naikintuvai
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b4/SopTri3.jpg/220px-SopTri3.jpg|dešinėje|miniatiūra| „Sopwith Triplane“ – pirmasis triplanas, naudotas Pirmojo pasaulinio karo metais. Pirmojo pasaulinio karo metu kai kurie orlaivių gamintojai triplanę konfigūraciją pradėjo naudoti naikintuvams. Praktiškai šie triplanai pasirodė prastesni nei lygiaverčiai biplanai ir, nepaisant trumpo populiarumo apie 1917 m., buvo gaminami tik keturi šio tipo lėktų modeliai.link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/93/Fokker_Dr._I_USAF.jpg/220px-Fokker_Dr._I_USAF.jpg|miniatiūra| Skraidanti geriausiai žinomo triplano Fokker Dr. I kopija.Nieuport 1915–1917 m. sukūrė seriją triplanų prototipų. Jis buvo būdingas stipriai patrauktas viršutinis sparnas, taip pagerinant matomumą pilotui bei trikampis statramsčių išdėstymas. Tokia konstrukcija sąlygojo prastenį valdymą ir galiausiai šio eksperimento buvo atsisakyta.
1916 m. Sopwith sukūrė tris triplano modelius. Vienas, žinomas tiesiog kaip „Sopwith Triplane“, buvo pradėtas gaminti ir tapo pirmuoju į ginkluotę priimtu triplanu. Orlaivis turėjo vienodo ilgio siaurus sparnus, sutvirtintus vienu statramsčiu, tvirtinimui minimaliai naudojant vielą. Šį modeliį užsakė tiek britų laivynas, tiek ir sausumos kariuomenė, tačiau laivynas netrukus jo atsisakė, o sausumos kariuomenėje jis buvo eksplatuojamas gana sėkmingai.
„Sopwith“ modelių pranašumas ir ankstyvos sėkmės, palyginti su tuometiniais jų konkurnetais biplanais „Albatros D.III“, paskatino susidomėjimą šia konstrukcija dizainu, ypač Vokietijoje ir Austrijoje-Vengrijoje. 1917 ir 1918 m. kariuomenių vadovybės iniciatyva gamintojai sukūrė keletą triplanų naikintuvų prototipų. Savo modelius pateikė „Albatros“, „Aviatik“, „Brandenburg“, „DFW“, „Euler“, „Fokker“, „Friedrichshafen“, „LFG Roland“, „Lloyd“, „Lohner“, „Oeffag“, „Pfalz“, „Sablating“, „Schütte-Lanz“, „Siemens-Schuckert“, „WKF“; Didžiojoje Britanijoje – „Austin“; JAV – „Curtiss“. nepaisant tokios gausos tik dvejų bendrovių – „Fokker“ ir „Curtiss“ pasiūlymai buvo gaminami masiškai. miniatiūra|AVRO 547 1917 m. pristatytas Fokker V.4 prototipas (kai kur nurodomas kaip V.3) turėjo neįprastus konsolinius sparnus be tvirtinimo, o viršutinis sparnas prie korpuso buvo pritvirtintas tik kabinos statramsčiais. Skrydžio metu sparnai pernelyg vibravo. Vėlesniame prototipe – V.5 – kiekvienoje pusėje tarp sparnų jau buvo montuojama po vieną tarpplokštuminį statramstį, bet be sutvirtinimų viela. Šis orlaivis tapo 1917 m. pasirodžiusi garsiojo Fokker Dr. I triplano prototipu, kuris bus įamžintas kaip lėktuvas, populiariojoje kultūroje labiausiai tapatinamas su garsiuoju „Raudonuoju baronu – “Manfredu von Richthofenu. Nors šis orlaivis pasižymėjo geru kilimo greičiu ir manevringumu, jis nebuvo ypač greitas. Eksploatacijos metu dviems orlaiviams subyrėjus ore, skraidymai šis tipo lėktuvais Vokietijos kariuomenėje buvo sustabdyti iki bus pašalintos sturktūrinės problemos. Po keleto mėnesių modifikuotą orlaivį ėmus vėl eksploatuoti, paaiškėjo, kad savo charakteristikomis jis labai atsilieka nuo naujausių Antantės naikintuvų.
JAV įsikūrusi „Curtiss“ kompanija 1916–1918 m. parengė keletą triplanų projektų. Iš jų buvo pradėti gaminti keli naikintuvai ir panašūs tipai, ypač Modelis L – treniruoklis (iš jų buvo pagaminti trys hidroplanai) ir naikintuvai Model S ir Model 18-T. 1918 m. sukurtas Curtiss GS-1 prototipas buvo neįprastas, nes nuo pat pradžių buvo kuriamas kaip žvalgybinis hidroplanas.
Dirižablių medžiotojai
I Pasaulinio karo metu britai mėgino pritaikyti triplanus kovai su vokiečių dirižabliais. 1915 m. Armstrongas Whitworthas sukūrė tokio lėktuvo prototipus FK5 ir FK6. Tai buvo dideli triviečiai dvimotoriai lėktuvai ir pastebimai ilgesniu viduriniu sparnu. 1917 m. „Blackburn“ pasiūlė vienvietį triplaną su fiuzeliažo priekyje montuojama į viršų šaudančia 2 svarų beatatrankine patranka. Nė vienas šių tipų nepasiekė prototipo stadijos.
Bombonešiai, transportiniai ir patruliniai lėktuvai
Eksperimentai su triplanais bombonešiais Prancūzijoje prasidėjo 1915 m. 1915 ir 1916 m. pristatyti Morane-Saulnier TRK ir Voisin Triplane prototipai nebuvo sėkmingi. „Voisin“ konstrukcija pasižymėjo virš fiuzeliažo buvo sumontuotu papildomu vertikaliu stabilizatoriumi. link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Caproni_Ca.48.jpg/220px-Caproni_Ca.48.jpg|dešinėje|miniatiūra| [[Oro laineris|Avialaineris Caproni Ca.48.]]Kiek sėkmingesni buvo vėlesni prancūziški tolimieji jūriniai patruliniai triplanai. Įmonė „Labourdette-Halbronn“ 1918 m. pagamino dviejų fiuzeliažų triplaną torpednešį HT1. Sekančiais metais jis pasiūlė du modifikuotos HT2 versijos prototipus. Įmonės „Besson“ ir „Levy“ 1917–1919 m. suprojektavo keletą triplanų skraidančių valčių. Lėktuas „Levy-Besson Alerte“ pasižymėjo ilgersniu viduriniu sparnu. Šių modelių orlaiviai buvo gaminami mažomis serijomis ir naudojami patruliavimo misijose. Paskutiniame šios serijos pavyzdyje – 1919 m. „Levy-Besson Mares Hautes“ – viršutinis sparnas buvo prailgintas iki vidurinio sparno ilgio. Nors šį orlaivį kariuomenė užsakė, tačiau tik pagaminus keletą vienetų užsakymas buvo atšauktas. Vėliau, „Besson“ atsiskyrė nuo „Levy“ ir tais pačiais metais pristatė jūrų patrulinį skraidantį katerį „Besson LB“, taip pat mokymų lektuvą „Besson Hydravion école“ kuris buvo eksponuojamas 1919 m. Paryžiaus aviacijos parodoje. Be šių orlavių buvo sukurta keletas mažesnių specializuotų mašinų, tokiųū kaip 1921 m. į orą pakilęs pašto lėktuvas „Besson H-6“. miniatiūra|XNBL-1 1917 m. Italijoje sukurtas sunkusis bombonešis „Caproni Ca.4“ 1918 m. pradėjo tarnybą Italijos karinėse oro pajėgose. Pokariu dalį šių orlaivių gamintojas perdarė į civilinius, tokius kaip avialaineris Ca.48. Šis orlaivis tapo pirmąja Italijos komercinės aviacijos katastrofos auka: 1919 m. rugpjūčio 2 d. šiam orlaiviui sudužus netoli Veronos žuvo visi ko leieviai(nuo 14 iki 17).
Pirmasis Didžiosios Britanijos bombonešis triplanas buvo sukurtas 1917 m. Tai buvo vienmotoris „Sopwith Rhino“. Konstrukcija nebuvo sėkminga. Po dvejų metų kiek geriau pasirodė „Sopwith Cobham“ – vienintelis dvimotoris „Sopwith“ gamintas orlaivis. 1918 m. Didžiosios Britanijos įmonė „Bristol“ sukūrė sunkiųjų triplanų seriją, kurie, kaip ir „Caproni“ atveju, buvo pritaikomi įvairiems vaidmenims. Pirmasis tokių buvo 1918 m. pagamintas bombonešis „Bristol Braemar“. 1920 m. buvo pradėtas gaminti 14 vietų keleivinis „Bristol Pullman“. Sekančiais metais įmonė pristatė du variantus karinio transportinio lėktuvo, gavusio pavadinimą „Bristol Tramp“. Triplanė konfigūracija buvo pritaikyta neradus keturių pakankamo galingumo variklių bombonešiui „Tarrant Tabor“: pastarasis buvo perdirbtas iš biplano į triplaną ir jame buvo sumontuoti šeši varikliai. Visgi, dėl aukštai sumontuotų variklių sąlygoto svorio centro disbalanso „Tabor“ sudužo jau pirmojo skrydžio metu. 1919 m. jo konstruktorius Walteris Barlingas suprojektavo panašaus dydžio triplaną „Witteman-Lewis XNBL-1“, žinomą kaip „Barlingo bombonešis“, pirmą kartą pakilusį 1923 m. 1920 m. Avro sumontavo papildomą sparnų porą į „Avro 504“, ko išdavoje gavosi triplanas „Avro 547“. Viso buvo pagaminti tokie orlaiviai, skirti Australijos Kvinslando ir Šiaurės teritorijos oro tarnybai (Qantas). Visgi jie pasirodė netinkami Australijos dykumų sąlygoms. Vienintelis Didžiosios Britanijos indėlis į jūrinių triplanų vystymą buvo 1918 m. sukurtas „Felixstowe Fury“, dar žinomas kaip „Porte Super-Baby“.
Beveik taip pat vėlai, kaip ir „Barling Bomber“, 1922 m. Japonijoje buvo sukurtas torpednešis „Mitsubishi 1MT“. Jis gavo indeksą „Laivyno tipas Nr. 10“.
Lenktyniniai triplanai
miniatiūra|Curtiss Model 22 „Cactus Kitten“ Po Pirmojo pasaulinio karo keli „Curtiss 18-T“ pavyzdžiai buvo naudojami lenktynėse. Modelis 18T-2 beveik laimėjo Curtiss Marine Trophy lenktynes 1922 m. (dalyvavo tik JAV karinio jūrų laivyno pilotai), tačiau pilotui Sandy Sandersonui prieš pat finišo liniją baigėsi degalai.
1921 m., modifikavus biplaną „Texas Wildcat 2“ (kuris, savo ruožtu, buvo monoplano „Texas Wildcat“ modifikacija), buvo sukurtas lenktyninis triplanas „Cactus Kitten“. Tai vienintelis atvejis istorijoje kai monoplanas tapo triplanu. Gavęs pavadinimą „Curtiss-Cox Racer“, varomas 435 AG (324 kW) galios Curtiss C-12 variklio, nešamas 20 pėdų (6 m.) mojo sparnų, šis lėktuvas 1922 m. Pulitzerio lenktynėse užėmė 2 vietą, nusleidęs tik už „Curtiss“ biplanui. „Curtiss“ triplanas greičiu ir pavaldumu pranoko savo monoplaną ir biplaną pirmtakus, ir 1922 m. „Kitten“ buvo reklamuojamas kaip greičiausias pasaulyje lėktuvas, galintis viršyti 200 mylių per valandą greitį. Tais pačiais metais įmonė šį lėktuvą padovanojo kariniam jūrų laivynui, kuris jį naudojo kaip treniruoklis 1923 m. Pulitzerio lenktynėms.
1927 m. dvimotoris keleivinis 22 vietų triplanas „Catron & amp; Fisk CF-10“ buvo modifikuotas įrengiant papildomus degalų bakus ir galingesnius variklius. Gavęs pavadinimą „Pride of Los Angeles“ (liet. Los Andželo pasididžiavimas) jis buvo rengiamas dalyvauti Dole Air lenktynėse, tačiau dėl incidento skrydžio metu sudužo dar neprasidėjus lenktynėms.
Bendroji aviacija
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/Lithuanian_glider_BrO-18_Boru%C5%BE%C4%97_by_Br. O%C5%A1kinis%2C_1975.jpg/220px-Lithuanian_glider_BrO-18_Boru%C5%BE%C4%97_by_Br. O%C5%A1kinis%2C_1975.jpg|miniatiūra| Br. Oškinio triplanis sklandytuvas BrO-18 Lietuvos aviacijos muziejus miniatiūra|American Flea Triplanai buvo kuriami ir asmeniniam naudojimui. Vienas labiausiai neįprastų tokių orlaivių buvo 1917 m. „Curtiss Autoplane“ skraidantis automobilis. Tais pačiais metais buvo sukurtas asmeniniam naudojimui skirtas „Curtiss Model F“ triplanas variantas „Curtiss-Judson Triplane“.
Po karo Prancūzijoje 1921 m. buvo sukurtas privatus turistinis hidroplanas „Besson H-3“, o 1923 m. vokiečių inžinierius Hansas Richteris sukūrė tripalną sklandytuvą.
Tobuilinant ultralengvąjį biplaną „Mignet Pou du Ciel“ (liet. „Skraidanti blusa“), 1939 m. JAV buvo pagamintas jo triplanis variantas, gavęs pavadinimą „American Flea“ (liet. „Amerikietiška blusa“). Šiame variante viršutiniai sparnai buvo fiksuoti, o apatinis sparnas veikė tiek kaip sparnas, tiek kaip eleronas.
1975 m. sovietų okuptuoje Lietuvoje triplaną sklandytuvą BrO-18 „Boružė“ sukūrė Bronius Oškinis. Lėktuvas, kurio sparnų mojis siekė 4,9 metro, tuo metu pelnė ir mažiausio pasaulyje sklandytuvo titulą. Panaši konfigūracija panaudota ir hidroskraidyne BrO-17V „Antelė“.
Tandeminiai triplanai
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/92/CaproniCa.60.jpg/220px-CaproniCa.60.jpg|dešinėje|miniatiūra| „Caproni Ca.60 Noviplano“ 1921 m. Tandeminis triplanas – triplanas, turintis bent du triplaninių sparnų rinkinius
Pirmasis tokio orlaivio pavyzdys – 1908 m. Šveicarijoje sukurtas „Dufaux triplane“, turėjęs triplanės konfigūracijos pagrindinius sparnus ir biplano konfigūracios horizontalų stabilizatorių. 1909 m. sukurtas „Roe I Triplane“ dėl gana didelio triplaninio horizontalaus stabilizatoriaus taip pat laikomas tandeminiu. 1917 m. sukurtas „Fokker V.8“ buvo dar vienu savotiška tandemine konstrukcija su triplaniais priekiniais sparnais, dviplaniais galiniais sparnais ir monoplaniniu horizontaliu stabilizatoriumi. 1921 m. italų inžinierius Gianni Caproni keleiviniame hidroplane sumontavo tris bombonešio Ca.4 sparnų komplektus. Taip buvo sukurtas devynsparnis transatlantinio lėktuvo prototipas „Caproni Ca.60 Noviplano“. Jis pasirodė nestabilus ir sudužo antrojo skrydžio metu. miniatiūra|Su-34 su trimis poromis horizontalių plokštumų Pastaraisiais metais terminas „trandeminis triplanas“ yra vartojamas apibūdinant kai kuriuos šiuolaikinius monoplanus, kurie be įprastų sparnų ir horizontalaus galinio stablizatoriaus, lėktuvo priekyje turi aktyvius „anties“ tipo horizontalias plokštumas. Konfigūracija, kurioje yra trys nuoseklios keliančios horizontalios plokštumos, dažniausiai vadinama trijų paviršių orlaiviu (angl. Three Surface Aircraft) arba trigubu tandemu (angl. Tandem Tripple arba Tandem Tripple), bet ne triplanu. Šiuos šiuolaikinius modelius galima lyginti su ankstyvaisiais „Voisin-Farman I“ ir „Curtiss No. 1“, kurie taip pat turėjo didelį pagrindinį sparną su mažesnėmis priekinėmis ir užpakalinėmis plokštumomis; mažesnieji sparnai nebuvo laikomi pagrindinio sparnų išdėstymo dalimi ir patys orlaiviai nebuvo apibūdinami kaip tandeminiai tipai.
Totemo stulpas
Totemo stulpas – monumentinis paminklas, išskaptuojamas iš masyvaus medžio (dažniausiai kedro, tujos). Totemo stulpai daugiausia statomi Šiaurės Amerikos Ramiojo vandenyno pakrantėje gyvenančių indėnų (haida, odžibvių, cimšų, tlingitų ir kt.), nors panašius paminklus stato ir mapučiai, maoriai, ainai. Šie stulpai artimai siejasi su totemizmu – juose vaizduoti genties totemai, jų hierarchija, giminės linija. Totemo stulpai niekad nebuvo stabais, tačiau jie turėjo svarbią reikšmę genčiai – prie jų buvo švenčiamos šventės, atliekami ritualai.
Kadangi totemo stulpai gaminti iš ne itin patvarios medienos, jie greitai nunykdavo, todėl išlikę tik keletas stulpų, statytų iki 1800 m. XIX a. pab. stulpų statyba labai sumenko dėl intensyvios genčių asimiliacijos, tačiau XX a. ši praktika atgaivinta, tiesa, daugiau dėl turistinių paskatų.
Aukščiausias pasaulyje totemo stulpas (56,4 m) stovi nedideliame Alert Bėjaus miestelyje, Britų Kolumbijoje (Kanada). Jį pastatė kvakiutlių gentis.
AUT
AUT, Aut arba aut be taškų arba su taškais gali reikšti:
Juskaranas
Juskaranas  – miestas pietryčių Hondūre, 1007 m aukštyje virš jūros lygio, 68 km į pietryčius nuo Tegusigalpos. El Paraiso departamento administracinis centras. 11,3 tūkst. gyventojų. Vietiniu keliu jungiasi su plentu į Tegusigalpą. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu. Aguardiento iš cukranendrių gamyba.
Miestelis apsuptas kalnų, juose yra išlikę pušynų. Išlikusi tradicinė kolonijinė architektūra.
Istorija
Įkurtas 1730 m., XVIII–XIX a. Juskaranas buvo kalnakasybos gyvenvietė. 1869 m. įkūrus El Paraiso departamentą, Juskaranas tapo jo centru. 1979 m. miestas paskelbtas šalies istoriniu paminklu dėl išlikusios architektūros, senovinių kasyklų.
Pavadinimas Juskaranas vietine kalba reiškia „Gėlių namo vieta“.
AZE
AZE, Aze arba aze be taškų arba su taškais gali reikšti:
Antanas Kazimieras Sapiega
Antanas Kazimieras Sapiega (1689–1739 m. gegužės 16 d., Drezdenas) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis stalininkas (1706–1709), Trakų kaštelionas (1737–1739), Merkinės ir Punsko seniūnas.
Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Trakų ir Mstislavlio vaivados Jurgio Stanislovo Sapiegos (apie 1668–1732) ir Izabelės Elenos Palubinskaitės (m. 1721) sūnus. Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados Kazimiero Jono Sapiegos (1637–1720) anūkas.
1705–1709 metais mokėsi Paryžiuje. 1706 metais Antanas Kazimieras Sapiega, pereidamas į Švedijos statytinio Stanislovo Leščinskio pusę, gavo Lietuvos didžiojo stalininko pareigybę. 1709 metais po Augusto Stipriojo sugrįžimo į Lenkiją ir Stanislovo Leščinskio tremties neteko LDK stalininko titulo.
1709 metais po Stanislovo Leščinskio pralaimėjimo Antanas Kazimieras Sapiega buvo Prūsijoje kartu su savo seneliu Lietuvos didžiuoju etmonu Kazimieru Jonu Sapiega. 1711–1713 metais buvo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Augusto Stipriojo opozicijoje.
1713 m. kovo 24 d. po priesaikos ištikimybei Augustui Stipriajam Antanas Kazimieras Sapiega gavo amnestiją ir galėjo grįžti į tėvynę. Sugrįžęs jis dirbo Lietuvos Tribunole ir deputatų seimeliuose. 1716 metais aktyviai dalyvavo Vilniaus konfederacijoje, pasirašė konfederacijos aktą kaip komisaras nuo Trakų vaivadijos. 1723 užsiėmė pijorų pritraukimu į Vilnių dėl to, kad būtų sugriauta jėzuitų monopolija švietimo srityje.
1726 metais Antanas Kazimieras Sapiega kartu su pusbroliu Jonu Kazimieru Sapiega važiavo į Sankt Peterburgą į jo sūnaus Petro Povilo Sapiegos sužadėtuves su Marija Aleksandrovna Menšikova, ir užmegzti ryšius su Rusijos elito atstovais. Tais pačiais metais buvo apdovanotas Aleksandro Neviškio ordinu.
Buvo renkamas Lietuvos Tribunolo deputatu 1714, 1719 ir 1724 metais. 1724 metais jį išrinko Lietuvos Tribunolo maršalka. 1729 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą, kur užėmė antikarališką poziciją. 1730 ir 1732 metais aktyviai dalyvavo 1730 ir 1732 metais, kad sužlugdyti jų darbą.
1733 metais buvo vienas iš kandidatų į konvokacinio seimo maršalkos postą. Tais pačiais metais Antanas Kazimieras Sapiega buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Slanimo pavieto į elekcinį seimą. Kartu su giminės dauguma palaikė Stanislovo Leščinskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. Išsaugojo ištikimybę S. Leščinskiui iki pat jo nuvertimo nuo sosto 1736 metais. 1734 metų birželį buvo areštuotas rusų stovykloje Prušče-Gdanske už atsisakymą prisiekti ištikimybei Augustui III. buvo vienas iš autorių laiško skirto Romos popiežiui Klementui XII kuriame buvo vardijamos visos nedorybės prosaksoniškos partijos.
1737 metų liepą Antanas Kazimieras Sapiega gavo Trakų kašteliono pareigybę, bet vis dar palaikė ryšius su Stanislovu Leščinskiu ir buvo kaltinamas antikarališkomis intrigomis.
Iki mūsų dienų išliko Antano Kazimiero Sapiegos dienoraščio fragmentai, datuojami 1728–1733 metais.
1739 metų gegužės 16 d. mirė Drezdene.
Šeima
1717 metais vedė Terezę Vigovską (1694–1739), nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo.
BHS
BHS, Bhs arba bhs be taškų arba su taškais gali reikšti:
Šukėtėliai
Šukėtėliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kriūkų.
Kruhlajė
Krùhlajė (arba Kruglojė, ) – miestas šiaurės rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, 52 km nuo Mogiliavo. Rajono centras.
Istorija
XIX a. buvo Mogiliavo apskrities miestelis ir dvaras, veikė totorių kapinės, Kruhlajės valsčius.
1941–1942 m. veikė getas. 1967 m. tapo miesto tipo gyvenviete, 2017 m. – miestu.
Arvydas Skrupskis
Arvydas Skrupskis (g. 1972 m. rugsėjo 7 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, vartininkas.
BHR
BHR, Bhr arba bhr be taškų arba su taškais gali reikšti:
Akstinų tvenkinys
Akstinų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 7 km į pietus nuo Šiluvos miestelio, Akstinų kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Tvarkantės intakas, Dubysos baseinas) 0,93 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,17 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 105,1 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę medžiais. Šiaurinėje pakrantėje plyti pievos, dirbamos žemės ploteliai, pietinėje stovi gyvenamieji namai. Į rytus eina kelias.
Žemiau užtvankos prasideda Dubysos regioninis parkas.
Bialyničai
Bialýničai (arba Belyničiai, ) – miestas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, 36 km į vakarus nuo Mogiliavo. Rajono centras.
Istorija
LDK laikais priklausė Sapiegoms, Oginskiams, Radviloms, Vitgenšteinams. Leonas Sapiega čia įkurdino karmelitus. XIX a. pabaigoje buvo miestelis ir dvaras, Mogiliavo apskrities Bialyničų valsčiaus centras.
Idzai
Idzai, kitaip dar ji arba i, nuosai (sav. ꆈꌠꉙ = nuo su, ), lolai  – Rytų ir Pietryčių Azijos tauta. Gyvena daugiausia kalnuotose pietvakarių Kinijos vietovėse: Sičuane (Liangšano idzų autonominėje prefektūroje), Junane (Honghės, Dziangčengo, Ešano, Ningero, Ludžuano, Sinpingo ir kt. autonominėse apskrityse), Guidžou (Veiningo autonominėje apskrityje), Guangsi provincijose; taip pat aplinkinėse Vietnamo bei Tailando teritorijose. Populiacija – >7 mln. žmonių. Skirstomi į daug smulkių genčių (nuosai, asiai, saniai, adžiai, lalobai ir kt.). Idzų (i) kalba priklauso kinų–tibetiečių kalbų šeimai. Turi savitą piktografinį raštą. Dauguma išpažįsta prigimtinę šamanistinę religiją (bimoizmą), yra daoistų, Tibeto budistų.
Etninė idzų bendrybė ėmė formuotis žlugus Nandžao valstybei (VII–XIII a.), kai dalis gyventojų iškeldinta į Liašano kalnus. Iki XX a. vid. išlaikė nepriklausomybę nuo Kinijos. Tuo metu idzų visuomenėje buvo paplitusi vergovė, kastų sistema. Patronimijoms (dzosi) vadovavo vadai (sui), karvedžiai (džahua) ir papročių sergėtojai (degu). Rašto tradiciją saugojo degu ir šamanai (bimu). Būdingas paprotys suteikiant naujagimiui (sūnui) vardą, jo pirmą skiemenį parinkti pagal tėvo vardo paskutinį skiemenį.
Tradiciškai verčiasi ariamąja žemdirbyste (kukurūzai, grikiai, ryžiai, ankštiniai, kolokazijos) ir gyvulininkyste (stambieji ir smulkieji raguočiai, kiaulės, arkliai), kalnuose taip pat medžiokle, rankiojimu. Amatai – puodininkystė, audimas, kalyba.
Tradicinis idzų kaimas susideda iš 8–10 medinių arba akmeninių namų dvišlaičiais stogais, apsuptų sargybiniais bokšteliais.
Vyrai dėvi kelnes, striukę, ilgą vilnonį apsiaustą (čarvą), turbaną; moterys – vilnonį sijoną ir koftą, švenčių proga ornamentuotą rūbą su juosta per pečius. Drabužiai paprastai juodi. Nešioja sidabrinius auskarus, apyrankes.
Šeima mažoji. Buvo paplitęs leviratas, išpirka už žmoną.
Išlaikę turtingą folklorą. Pagrindinė šventė – deglų diena, arba žvaigždės sugrįžtuvės, švenčiama kiekvieno mėnesio 23–24 dieną (su dainomis, šokiais, laužais).
BGD
BGD, Bgd arba bgd be taškų arba su taškais gali reikšti:
Plaštakos hidrografinis draustinis
Plaštakos hidrografinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Anykščių ir Ukmergės rajonuose, 3 km į rytus nuo Žemaitkiemio. Apima Plaštakos upelio slėnį nuo Karališkių ežero iki santakos su Siesartimi. Įsteigtas 1992 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti gilaus slėnio mažai vingiuotą Plaštakos upelį. Draustinio teritorija yra Natura 2000 objektas. Ten saugomos šios gamtos buveinės: stepinės pievos, rūšių turtingi smilgynai, šienaujamos mezofitų pievos, paprastojo kūjagalvio buveinės.
Lietpaltis
200px|miniatiūra|dešinėje|Mergaitė su lietpalčiu Lietpaltis – lengvas užsegamas paltas su rankovėmis, skirtas apsisaugoti nuo lietaus, paprastai nelaidus vandeniui.
Šiuolaikiniai lietpalčiai dažnai gaminami iš vandeniui nelaidaus, bet laidaus orui audeklo (pvz., Gore-Tex ar Tyvek). Pro šiuos audeklus praeina šiek tiek oro. Taip pat jie dažnai iš vidinės pusės į išorinę praleidžia ir vandens garus. Tokių audeklų nelaidumas vandeniui dažnai išreiškiamas milimetrais aukščiausio vandens stulpelio, kuris dar neprasiskverbia pro audeklą.
Kaučiuku impregnuoti lietpalčiai (makintošas) buvo išrasti Škotijoje 1824 m.
Vertėjas
Vertėjas – profesija, kuria užsiimantis asmuo perteikia žodinės kalbos arba teksto turinį iš vienos į kitą kalbą. Vertėjams reikalinga kelių ar daugiau kalbų gramatikos, leksikos, sintaksės, frazeologijos, terminijos, tų kalbų atitikmenų išmanymas. Iš teksto vertėjų dar reikalaujama sugebėjimo redaguoti stilistiškai ir tvarkyti vertimą gramatiškai (t. y. darbui atlikti būtini redagavimo ir korektūros įgūdžiai). Be to, reikalingas gebėjimas pažinti grafines ir tipografines gimtosios kalbos ir kitų darbo kalbų konvencijas. Darbo pobūdis skiriasi pagal kalbos funkcinį stilių (grožinės, dalykinės literatūros).
Lietuvos literatūros vertėjų sąjunga kasmet rengia per praėjusius metus pirmą kartą išleistų geriausių verstinių knygų sąrašus. Pastarieji rengiami kviestų ekspertų komisijos. Metų verstinės knygos konkursą ir Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos veiklą finansuoja Lietuvos kultūros taryba.
Alėjų tvenkinys
Alėjų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 7,5 km į šiaurės vakarus nuo Raseinių, Alėjų kaime. Sudarytas užtvenkus Kūdlankio upelį (Alėjos upės intakas, Upės upės baseinas) 0,24 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,12 km, plotis – iki 0,055 km. Altitudė 107 m. Krantai žemi, tik rytinis krantas aukštesnis, apaugęs medžiais. Šiaurinėje pakrantėje plyti pievos, pietinėje stovi Švč. Trejybės bažnyčia. Į rytus eina kelias.
BRB
BRB, Brb arba brb be taškų arba su taškais gali reikšti:
BLR
BLR, Blr arba blr be taškų arba su taškais gali reikšti:
1922 m. Lietuvos Valstybės Konstitucija
1922 m. Lietuvos Respublikos Konstitucija – 1922 m. rugpjūčio 1 d. priimta pirmoji nuolatinė demokratinė Lietuvos Konstitucija. Lietuvos Respublikos konstituciją patvirtino Steigiamasis Seimas ir paskelbė Steigiamojo Seimo pirmininkas, tuo metu Lietuvos Respublikos prezidento pareigas užimantis, Aleksandras Stulginskis. Pirmąją nuolatinę Lietuvos konstituciją sudarė: preambulė ir 108 straipsniai, kurie suskirstyti į 15 skyrių.
Nuolatinės konstitucijos pirmasis projektas
Pagal 1918 m. vasario 16 d. Lietuvos tarybos aktą, valstybės teisiniams pagrindams nustatyti, buvo numatyta būtinybė išrinkti Steigiamąjį Seimą. 1919 m. pradžioje Lietuvos vyriausybė pradėjo mąstyti apie nuolatinę Lietuvos konstituciją ir buvo pradėti pirmieji darbai. Gruodį buvo sudaryta specialistų komisija konstitucijos projekto rengimui. Pagrindiniai šio projekto nutarimai: vienerių rūmų seimas, renkamas trejiems metams; prezidentą renka seimas trejiems metams; prezidento kvietimu ministras pirmininkas sudaro Ministrų kabinetą ir prižiūri jo veiklą.
Anot Mindaugo Maksimaičio, „komisijoje dar iki Steigiamajam seimui susirenkant, formavosi vizija turėti Lietuvoje konstituciją, nustatančią demokratinę parlamentinę respubliką su plačiomis parlamento galiomis, leidžiančiomis subordinuoti sau ir vykdomąją valdžią“. Po 1920 m. gegužės 15 d. pirmojo Steigiamojo Seimo posėdžio, 1919 m. Laikinoji konstitucija neteko galios, kadangi Steigiamojo Seimo gyvavimo faktas prieštaravo konstituciniams principams. Ministrų kabineto sudaryta komisija 1920 m. nutraukė konstitucijos projekto vykdymą ir kitą veiklą. Taip pat Lietuvos Valstybės tarybos bei kitų institucijų įgaliojimai baigėsi.
Steigiamojo Seimo indėlis
Kadangi II Laikinosios Konstitucijos galiojimas buvo nutrauktas, o parengti nuolatinę konstituciją reikėjo laiko. Pasak Mykolo Romerio, „nuolatinės pastovios konstitucijos suprojektavimas, paruošimas ir priėmimas, sudarąs pamatinį Steigiamojo Seimo funkcijos elementą, buvo reikalingas ilgesnio laiko“. Todėl Steigiamasis Seimas 1920 m. birželio 2 d. priėmė III Laikinąją Konstituciją (dažnai teisinėje literatūroje minima kaip 1920 m. birželio 10–osios Laikinoji Konstitucija). Šis dokumentas apibrėžė pasikeitusių institucijų veiklą ir sudėtį iki nuolatinės konstitucijos priėmimo.
Nuolatinės konstitucijos kūrimo projektą perėmė Konstitucijos komisija (Vyriausybės komisijos nuolatinės konstitucijos projektas daugelių aspektų sutapo su Steigiamojo Seimo komisijos konstitucijos turiniu. Projekto vykdymas užtruko ir jo svarstymas Seimo posėdžiuose pradėtas tik 1922 m. vasarį. Kadangi, 1920 m. spalį, Nepriklausomybės kovoms einant į pabaigą, kilo agresija iš lenkų pusės, Steigiamasis Seimas sustabdė savo veiklą trumpam laikotarpiui, todėl ir komisijos veikla nevyko.
1922 m. konstitucijos priėmimas
Seimo posėdžiuose nebuvo konstitucijos priėmimo tvarkos, todėl ji turėjo būti priimta tokia pačia tvarka, kaip ir įstatymai. Dėl to, kiekvienas įstatymas buvo priimamas apsvarstant jį tris kartus. Taip pat, prie konstitucijos projekto įgyvendinimo uždelsimo, prisidėjo ir koalicijos susipriešinimas tarp dešiniųjų ir kairiųjų, tarp krikščionių demokratų ir socialdemokratų bei socialistų liaudininkų.
Igoris Kirilovas
Igoris Kirilovas (g. 1971 m. rugsėjo 8 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, futbolo treneris.
1922 m. Lietuvos Valstybės Konstitucija
1922 m. konstitucijos priėmimas
Atsiradus naujoms aplinkybėms, Konstitucijos projekto svarstymas užtruko ir iškilo vis daugiau iššūkių, kadangi blokai nesusitarė dėl būsimos Konstitucijos religinių–pasaulėžiūrinių straipsnių. Valstiečių liaudininkų blokas pasisakė prieš prezidento poreikį valstybei bei jo keliamą pavojų demokratiškumo principams. Taip pat, blokas siekė sumažinti Bažnyčios įtaką žmonėms, suteikdamas tikėjimo pasirinkimo laisvę. Tačiau, krikščionys demokratai vienareikšmiškai nepritarė socialdemokratų reikalavimams.
Vyko daug ir ilgų diskusijų, tačiau kiekvienas blokas atkakliai atstovavo savo principus. Krikščionys demokratai sudarė daugumą, o socialistai liaudininkai, nenorėdami prisiimti atsakomybės, atsisakė dalyvauti balsavime. 1922 m. rugpjūčio 1 d. buvo priimta nuolatinė Lietuvos valstybės konstitucija prabalsavus krikščionims demokratams ir žydų frakcijai. Nors konstituciją palaikė krikščionių demokratų dauguma, tačiau ji nebuvo vienpusė, ją sudarė ir opozicijos idėjos.
Lietuvos Valstybės Konstitucijos pasirašymas 1922 m. rugpjūčio 6 d.
Lentelėje nurodyti Steigiamojo Seimo atstovai, pasirašę konstituciją:
Pagrindiniai 1922 m. Konstitucijos principai
Pagal 1922 m. Konstituciją Lietuvos valstybė yra skelbiama nepriklausoma demokratine respublika ir joje deklaruojama, kad aukščiausioji ir suvereni valstybės valdžia priklauso tautai. Įtvirtintas valdžių padalijimo principas, todėl pagal pirmąją nuolatinę Konstituciją Lietuvos valdžią vykdo: parlamentas – Seimas (įstatymų leidžiamoji valdžia), Prezidentas ir Ministrų Kabinetas (įstatymų vykdomoji valdžia) ir Teismas (teisminė valdžia).
Konstitucijos įžangoje skelbiama, kad Konstitucija priėmė Lietuvos Tauta per savo įgaliotus atstovus, tiksliau demokratiniu būdu ją priėmė Lietuvos piliečiai turintys rinkimų teisę.
Dokumente įtvirtinama parlamentinė valstybės santvarka, formuojamos žmogaus teisės, valstybė garantuoja apsaugą senatvėje, ligos ar nedarbo atvejais. Visiems piliečiams (moterims ir vyrams) konstitucija užtikrino lygybę prieš įstatymus, asmens ir turto neliečiamybę, buvo panaikintos visos luominės privilegijos. Garantavo tikėjimo, susirinkimų bei žodžio laisvę. Plačios teisės buvo suteiktos Katalikų Bažnyčiai, tikyba įėjo į kiekvienos mokslo įstaigos mokomąją programą ir buvo privaloma. Taip pat leista burtis į religines konfesijas bei steigti savo mokyklas, kurias finansavo valstybė.
Svarbu paminėti, kad šioje konstitucijoje pirmą kartą buvo paskelbti nepriklausomos demokratinės valstybės simboliai, tokie kaip vėliava (geltona, žalia, raudona), herbas (Vytis), o Lietuvos valstybinė kalba – lietuvių.
Atstovaujamoji valdžia
Aukščiausia valdžios institucija buvo pavesta parlamentui – vienerių rūmų Seimui, kuris proporcine rinkimų sistema buvo renkamas trejiems metams. Ši institucija įpareigota: leisti įstatymus, kontroliuoti, vykdyti ir tvirtinti valstybės biudžetą, ratifikuoti svarbiausias tarptautines sutartis, spręsti karo ir taikos klausimus, prižiūrėti Vyriausybės darbus, tvirtinti nepaprastosios padėties įvedimą. Taip pat jis rinko šalies Prezidentą ir ministrų kabinetą, jam buvo suteikta teisė 2/3 balsų dauguma nušalinti Prezidentą nuo pareigų, nors ir prezidentas galėjo paleisti Seimą anksčiau laiko.
Teisminė valdžia
Teisminė valdžia atiteko Lietuvos teismams. Konstitucijos priėmimas užtikrino teismų nepriklausomumą ir pirmą kartą teismo padėtis valstybėje buvo įtvirtinta konstituciniu lygmeniu. Teismai užtikrino įstatymų vykdymą ir laikymąsi, t. y. visi piliečiai yra lygūs įstatymams.
Parlamentinės demokratijos laikotarpio Lietuvoje pabaiga
1926 m. gruodžio 17 d. Lietuvoje įvyko perversmas, kurio metu į valdžią atėjo valstiečiai liaudininkai ir socialdemokratai. Šalyje įsitvirtino autoritarinis prezidento Antano Smetonos valdymas. Lietuvoje buvo įvesta karo padėtis, 1922 m. konstitucija nustatyta negaliojančia. Politinių partijų ir visuomeninių organizacijų veikla buvo varžoma. Visos partijos, išskyrus tautininkus, buvo uždraustos. Nėra jokių demokratinių rinkimų, Seimas yra paleidžiamas iki pat 1936 m. Taip pat Lietuvoje buvo įvesta cenzūra, varžoma spauda ir susirinkimai. 1928 m. gegužės 25 d. buvo priimta nauja Lietuvos Valstybės Konstitucija. Šioje Konstitucijoje buvo atkartojama daugelis 1922 m. Konstitucijos nuostatų. Tačiau vienas pagrindinių skirtumų – Respublikos prezidento, vykdomosios valdžios, galių išplėtimas.
1922 m. Konstitucijos vertinimas
Nors Konstitucija buvo pirmoji nuolatinė Lietuvos konstitucija, tačiau ji galiojo tikrai trumpą laiką. Teisiškai (de jure) ji galiojo apie šešis metus, bet faktiškai (de facto) tik keturis metus. Taip įvyko todėl, kad paskelbti demokratijos principai nebuvo įsisavinti ar suvokti visuomenės. Konstitucijos tekstas tėra tekstas, tam, kad jis įgytų galios būtinas piliečių aktyvus prisidėjimas ir veiksmai, ypač krizinėse situacijose.
1922 m. Konstitucija tapo teisinių pamatų pagrindu. Ja buvo remiamasi ir 1949 m. vasario 16–osios d. Partizanų deklaracijoje, ir 1992 m. Lietuvos Respublikos Konstitucijoje. Anot Vaidoto Vaičaičio, „būtent 1922 m. Konstitucija ir pradėjo tradiciją (1 straipsnyje) įtvirtinti nuostatą, kad „Lietuvos valstybė yra nepriklausoma demokratinė respublika“, kurią pratęsė 1949 m. Partizanų deklaracija, 1990 m. kovo 11–osios aktas bei dabar galiojanti 1992 m. Konstitucija.“
Šukiai (reikšmės)
Šukiais vadinami kaimai:
Elektroninio pašto rinkodara
Elektroninio pašto rinkodara – komercinio pranešimo (naujienlaiškio) siuntimas adresatui ar adresatų grupei el. paštu. Plačiąja prasme kiekvienas elektroninis laiškas, išsiųstas potencialiam arba esamam klientui, gali būti laikomas el. pašto reklama.
Istorija
Elektroninio pašto rinkodara sparčiai vystėsi kartu su XXI a. technologiniu augimu. Pirmasis plačiai publikuotas skaitmeninės rinkodaros pavyzdys buvo atliktas per elektroninį paštą. 1978 m. gegužės 3 d. rinkodarininkas iš DEC („Digital Equipment Corporation“) Gary Thuerk išsiuntė elektroninį laišką keliems šimtams ARPANET vartotojų, reklamuodamas naują DEC kompiuterio modelį. Šis išsiųstas el. laiškas padėjo parduoti reklamuojamus produktus, uždirbo įmonei 13 milijonų JAV dolerių bei kartu įrodė masinio el. laiškų siuntimo efektyvumą. Neilgai trukus vartotojai plūstančius laiškus pradėjo blokuoti naudodami filtrus ir blokavimo programas – tai lėmė tolimesnį elektroninio pašto rinkodaros vystymąsi, o Gary Thuerk išsiųstas laiškas, tapo žinomas kaip pirmasis el.pašto „brukalas“.
Teisinis reglamentavimas
2004 m. įsigaliojo Lietuvos Respublikos elektroninių ryšių įstatymas, kuris numato, kad naudoti elektroninių ryšių paslaugas, įskaitant elektroninio pašto pranešimų siuntimą, tiesioginės rinkodaros tikslu leidžiama tik gavus išankstinį abonento ar registruoto elektroninių ryšių paslaugų naudotojo sutikimą bei turi būti suteikiama aiški, nemokama ir lengvai įgyvendinama galimybė nesutikti arba atsisakyti tokio kontaktinių duomenų naudojimo.
2018 m. gegužės 25 d. įsigaliojo Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas (2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB). Šis reglamentas yra aukščiausios galios teisės aktas, kuris yra taikomas visiems juridiniams asmenims, tvarkantiems Europos Sąjungoje esančių asmenų duomenis ir įtvirtina eilę normų, kurios yra privalomos subjektams, veikiantiems el. pašto rinkodaros srityje.
Įrankiai
2009 m. pradėjo veikti pirmoji lietuviška elektroninio pašto rinkodaros platforma – „MailerLite“, tuo metu žinoma „Mailer.lt“ pavadinimu, leidžianti kurti ir siųsti naujienlaiškius bei gauti išsamias ataskaitas apie elektroninio pašto rinkodaros efektyvumą. 2018 m. tarptautinė verslo apžvalgų platforma „G2 Crowd“ pripažino „MailerLite“ geriausiu produktu verslui, pagamintu Lietuvoje, ir vienu labiausiai vertinamu įrankiu verslui (B2B) segmente Europoje.
Chitonas
thumb|right|150px|[[Kariatidė iš Erechtėjono su dorėniniu chitonu, Britų muziejus.]]
Chitonas  – viršutinis senovės Graikijos drabužis, vėliau pakeitęs moterų peplą. Tai buvo susiūta, ant pečių susegama vilnonė arba lininė stačiakampio formos medžiagos atraiža, atgabenta iš Jonijos arba Sicilijos. Chitonai buvo populiarūs nuo archajinio laikotarpio iki helenizmo pabaigos, juos dėvėjo vyrai ir moterys. Šaltomis dienomis graikai ant chitonų užsidėdavo himatijus.
Yra du chitono tipai: paprastasis dorėninis ir vėliau atsiradęs jonėninis su trumpomis rankovėmis.
BEL
BEL, Bel arba bel be taškų arba su taškais gali reikšti:
Chitonas
Istorija
thumb|left|150px|[[Delfų važnyčiotojas, dėvintis jonėninį chitoną, Delfų archeologijos muziejus.]]
Kadangi ankstyvaisiais amžiais medžiagos buvo brangios, jos nebuvo karpomos. Vėliau chitonas buvo sudarytas iš dviejų dalių. Dorėninis chitonas buvo daromas iš vilnos ir paprasčiausiai apgaubdavo kūną. Iš jo išsivystė jonėninis su rankovėmis, kuris buvo siuvamas iš linų ar šilko. Jam pasiūti reikėjo daugiau medžiagos, todėl drabužį buvo galima klostyti su didesne išmone. Vėlyvajame archajiniame laikotarpyje daugiau dėvimi buvo jonėniniai chitonai, ypač tarp vyrų. Chitonas buvo susegamas specialiomis segėmis, fibulomis, susiuvant arba su sagomis per pečius, o per liemenį su diržu, vadinamu zosteriu. Vyrai dažniausiai susisegdavo per kairiąjį petį palikdami dešinįjį nuogą arba per abu kaip moterys. Drabužis buvo 12 colių ilgesnis už jį nešiojantį žmogų, todėl medžiagos perteklius būdavo užtempiamas virš diržo, taip susidarydavo palaidinės įspūdis. Moters chitono ilgis siekė kulkšnis.
Per archajinį laikotarpį vyrai nešiojo ilgus chitonus. Vėliau, išskyrus važnyčiotojų, žynių ir senų vyrų, visų chitonai buvo iki kelių. Su rankovėmis rengėsi aktoriai, taip pat ir žyniai. Dievai Afroditė ir Dionisas dažnai vaizduojami vilkintys chitonus. Moterys dėvėjo geltonos, raudonos, violetinės, mėlynos ir žalios spalvos chitonus, o vyrai – baltus arba rusvai geltonus. Spalvos, ornamentai, aksesuarai ir brangus šilkas tapo turtingumo ir padėties visuomenėje simboliais.
Po III a. pr. m. e. chitonus dėvėjo ir romėnai, tik juos vadino tunikomis.
Šukiškės
Šukiškėmis vadinami kaimai:
E304
E304 – nedidelė maisto priedų grupė, askorbo rūgšties ir kitų rūgščių esteriai. Jie yra riebaluose tirpi vitamino C forma, naudojama kaip antioksidantas. Tai askorbilo stearatas (dažniausiai E305) ar askorbilo palmitatas (dažniausiai E304).
Bankroto administratorius
Bankroto administratorius – teismo paskirtas fizinis ar juridinis asmuo, turintis teisę teikti bankroto administravimo paslaugas. Administratoriaus veiklą kontroliuoja Įmonių bankroto valdymo departamentas.