cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alytaus šv. Benedikto gimnazija
Istorija
1991 m. spalio 3 d. Alytaus dekanato dekano Juozo Gražulio ir Alytaus Jotvingių vidurinės mokyklos direktoriaus Kęstučio Miliausko iniciatyva Alytaus miesto taryba nusprendė įkurti katalikiškąją pradžios mokyklą Vidzgirio mikrorajone statomoje pradinėje mokykloje. 1992 m. gegužės 8 d. Vilkaviškio vyskupijos vyskupas Juozas Žemaitis MIC palaimino katalikiškosios pradžios mokyklos kertinį akmenį. 1996 m. rugsėjo 2 d. miesto bendruomenė susirinko į mokyklos atidarymo ir palaiminimo iškilmes. 1998 m. balandžio 23 d. Alytaus miesto tarybos sprendimu Alytaus katalikiškoji vidurinė mokykla nuo 1998 m. rugsėjo 1 d. pavadinta Alytaus šv. Benedikto vidurinė mokykla. 2000 m. vasario 15 d. Alytaus miesto taryba ir Vilkaviškio vyskupijos kurija pasirašė šv. Benedikto vidurinės mokyklos dviejų steigėjų sutartis. 2001 m. birželio 12 d. LR švietimo ir mokslo ministras įsakymu Nr. 978 nuo 2001 m. rugsėjo 1 d. leidžia mokykloje įvesti profilinį mokymą. 2006 m. rugsėjo 1 d. mokykla tapo VšĮ Alytaus Šv. Benedikto gimnazija.
Diena (Kaunas)
Diena – nepriklausomas visuomenės laikraštis, ėjęs 1929–1939 m. Kaune.
Dietinis maistas
thumb|right|250px|Dietinio maisto pavyzdys – [[makaronai su baklažanais ir jogurtiniu padažu, tinkami sergantiems cukriniu diabetu.]] Dietinis maistas – bet koks maistas ar gėrimas savo sudėtyje turintys sumažintą riebalų, kalorijų, cukraus kiekį. Dietinis maistas dažniausiai vartojamas kūno masei sumažinti ar specialiai dietai. Įprastai tokio tipo maistas naudojamas kūno masei ar tipui keisti. Kultūrizme kūno masę ir raumenis keisti padeda teisinga mityba ir įvairūs maisto papildai.
Dietinio maisto gamyba dažniausiai stengiamasi įprastai daug cukraus, riebalų ar kitų medžiagų turinčius maisto produktus pakeisti mažiau šių medžiagų turinčiais. Įprastai tai vyksta kai natūralus cukrus produktuose pakeičiamas dirbtiniais saldikliais. Pavyzdžiui, įmonė „Coca-Cola“ savo gėrimuose pakeitusi cukrų gamina „Diet Coke“ gėrimą.
Pradėjus produktuose naudoti dirbtinius saldiklius pasklido nuomonės, kad šie saldikliai irgi yra žalingi produktai, tačiau mokslininkai įrodė, kad tai nėra tiesa. Tyrimais įrodyta, kad dirbtinių saldiklių vartojimas ribotais kiekiais yra saugus žmogaus sveikatai.
Merkinės sinagoga
Merkinės sinagoga – istorinė žydų sinagoga Merkinėje.
Istorija
Merkinėje buvo trijų sinagogų kompleksas, kurį sudarė sinagoga, kloizas ir beit midrašas. Iki šių dienų iš dalies išlikęs kloizo pastatas, kuris buvo pastatytas XIX–XX a. sandūroje.
XVII a. Merkinėje jau stovėjo sinagoga. Manoma, kad ji pastatyta dar prieš 1654 m. Merkinėje taip pat veikė ir žydų kapinės. Sinagoga vadinta Šul. Aron kodešas buvo iš raižyto medžio. Sinagogoje maldininkai lankydavosi tik šeštadieniais ir per šventes. I pasaulinio karo metu ar greit po jo sudegė medinė Merkinės sinagoga. JAV žydo Fišelio, kilusio iš Merkinės, lėšomis toje vietoje atstatyta sinagoga, tik jau mūrinė. Iki pat holokausto rabinu buvo M. D. Stupelis.
II pasaulinio karo metu sinagoga sugriauta. Vėliau iš dalies atstatyta pagal savo tūrį, bet po atstatymo neliko pagrindinio įėjimo. Šiuo metu naudojama kaip mokyklos aktų salė.
2020 m. ant buvusios Merkinės Klois sinagogos fasado, tarptautinė menininkų komanda įgyvendino gatvės meno kūrinį, sukurtą pagal autentišką nuotrauką iš Merkinės žydų bendruomenės gyvenimo. Nuotraukoje užfiksuotas vyras pavarde Tsirelšteinas.
Jovaišai
Jovaišais vadinami kaimai:
Labradoro retriveris
Labradoro retriveris – (Labradoras, anglų k. šnek. Lab) tai retriverių rūšis, gun tipo šuo. Labradorai yra populiariausia šunų, registruotų Kanadoje, Jungtinėje Karalystėje ir JAV (nuo 1991) veislė. Tai viena iš populiariausių pagalbos neįgaliesiems šunų veislių Australijoje, Kanadoje, Jungtinėje Karalystėje, JAV ir daugelyje kitų šalių. Ši veislė taip pat plačiai naudojama policijoje ir kitose oficialiose įstaigose. Labradorai yra atletiški, žaismingi, mėgsta maudytis, yra be galo švelnūs su mažais vaikais, gali būti ne tik geri vyresnio amžiaus žmonių kompanionai, bet ir disciplinuoti apsauginiai šunys. Labradoro retriveriai yra lengvai dresuojami, be to pasižymi didele ištverme ir prisitaikymu prie įvairių gyvenimo sąlygų. Išskirtinis veislės bruožas – plaukimui pritaikytos plėvėtos letenos.
Bendras vaizdas ir temperamentas
Labradoro žvilgsnis draugiškas – išreiškiantis charakterį ir gerą būdą, jis paklusnus ir sumanus šuo, nelinkęs į agresiją ir bailumą.
Labradoro retriveris neturi būti aukštaūgis, lengvo sudėjimo, grubus ir nerangus. Jis turi būti tvirto, stambaus sudėjimo.
Iš pažiūros – ramūs ir santūrūs, prireikus būna aktyvūs, energingi ir labai ištvermingi, beprotiškai mėgsta vandenį. Jie lengvai prisitaiko prie bet kokių gyvenimo sąlygų, ištikimi kompanionai. Labradoro retriverio charakteris išskirtinis, kaip ir jo „ūdros“ uodega. Idealus charakteris – geras, bendraujantis, paklusnus, noriai dirba ir stengiasi būti naudingas, neagresyvus su žmonėmis ir gyvūnais. Myli vaikus, mielai dūksta drauge su jais. Itin stabili nervų sistema, šis šuo yra atsparus stresui.
Galva
150px|thumb|left|Juodas Labradoras Galva gana didelė, tačiau proporcinga kūnui, pageidautina be nuokarų, taip vadinama „sausa“. Suaugusių šunų pakaušio gumburas nesmarkiai išreikštas. Kaukolė plati, tačiau ne grubi, su ryškiai išreikštu perėjimu nuo kaktos iki snukio – „stopas“. Kaktos ir snukio linijos lygiagrečios, galvos ilgis nuo pakaušio gumburo iki „stopo“ beveik lygus snukio ilgiui. Skruostikauliai neryškūs. Antakiai truputi iššokę, tai paryškina perėjimą nuo nosies iki kaktos. Snukis platus ir gilus, pakankamai trumpas, proporcingas kaukolei. Viršutinė lūpa prigludusi, gerai dengia apatinį žandikaulį. Žandikauliai stambūs. Snukis iš šono šiek tiek primena stačiakampį. Trūkumai: neproporcinga kūnui galva, ryškūs skruostikauliai, siauras, smailas snukis, labai mėsingos lūpos, raukšlėtas snukis, neryškus perėjimas nuo kaktos iki snukio, neproporcingų linijų galva.
Nosis
Nosis plati, šnervės gerai išsivysčiusios. Juodų ir gelsvų šunų – juodos spalvos, šokolado spalvos šunų – rudos. Gelsvų šunų žiemos periodu, kalių rujos ir nėštumo metu nosis šiek tiek praranda pigmentacijos. Pasitaiko vadinama „žiemos“ nosis, tačiau išlieka juodas apvadas apie nosies pagrindą. Kartais gimsta gelsvi šuniukai be pigmentacijos, tai ir nosis būna rožinė, nėra juodo apvado ne tik apie nosį, bet ir aplink akis. Tokia spalva yra nepageidaujama veisimui, tačiau tai visiškai netrukdo šuniukui gyventi pilnavertį gyvenimą. Amerikoje tokie šuniukai brokuojami. Norint išvengti tokios spalvos nepatartina kergti tarpusavyje gelsvos ir šokolado spalvos šunų. Trūkumai: netiesi nosies nugarėlė – nuleista arba per daug riesta, labai silpna pigmentacija.
Ausys
Vidutinio dydžio (ištemptos į priekį pasiekia vidinį akies kampą), gana sunkios, prisigludusios prie galvos, esti šiek tiek aukščiau akių linijos.
Trūkumai: per didelės, ilgos, lengvos, per žemai nusvirusios.
Akys
Draugiškas, malonus žvilgsnis atspindi puikų charakterį, protą ir energiją. Vidutinio dydžio, plačios, trikampės formos, neiššokusios ir neužkritusios. Tamsiai rudos arba riešuto spalvos akys būna juodų ir geltonų šunų, rudos arba riešuto spalvos akys – šokolado spalvos šunų. Juodų ir geltonų šunų vokų kraštai turi būti juodi, šokolado spalvos šunų – rudi.
Trūkumai: juodos arba geltonos spalvos akys suteikia šuniui piktą žvilgsnį, todėl nepageidaujamos; akių apvadai be pigmentacijos. Mažos, migdolo formos, arti viena kitos akys, apvalios arba iššokusios netipiškos šiai veislei.
Kaklas
Kaklas turi būti vidutinio ilgio, sausas, raumeningas, be nuokarų, tiesus, horizontaliai turi sudaryti maždaug 45 laipsnių kampą, kad šuo galėtų lengvai pakelti ir atnešti sumedžiotą grobį. Trūkumai: trumpas, su nuokara kaklas.
Kūnas
Nugara tvirta ir plati. Viršutinė linija stovint ar judant tiesi nuo keteros iki kryžiaus. Ketera ryški. Juosmuo trumpas, platus, tvirtas, tačiau neturi sudaryti kvadratinio šuns įspūdžio, nes labradoras yra šiek tiek ištemptos formos kūno. Krūtinė plati, su gerai išlenktais šonkauliais, gili, siekianti alkūnės sąnarį. Pilvas nestipriai įtrauktas, todėl apatinė kūno linija beveik tiesi. Trūkumai: siaura, negili krūtinė, taip pat per daug plati, statinės formos krūtinė, kuri trukdo taisyklingai ir laisvai judėti; iškeltas juosmuo, įlinkusi nugaros linija, per žemai išaugusi uodega, per daug ilgas juosmuo, sudarantis ilgo šuns įspūdį, taip pat per daug trumpas kūnas.
Uodega
Uodega yra viena iš išskirtinių labradoro bruožų, būdingų tik šiai veislei. Uodega stora prie pagrindo ir palaipsniui siaurėjanti prie galo. Vidutinio ilgio, siekianti kulno sąnarį. Per visą ilgį uodega padengta tipiškais labradorui trumpais, prigludusiais, tankiais plaukais ir atrodo apvali kaip ūdros. Uodega ramybės būsenoje arba judant pratęsia nugaros liniją, tai yra nepakeliama aukščiau nugaros linijos. Šuo uodegą gali nešti „linksmai“ pakeltą, bet neužriestą virš nugaros. Ji užbaigia bendrą harmoningai sudėto labradoro išvaizdą, sudarydama vientisą liniją nuo keteros iki uodegos galiuko.
Trūkumai: per trumpa arba per ilga, plona uodega, užriesta virš nugaros, kardo formos uodega.
Priekinės galūnės
Priekinės galūnės tiesios, tvirtos, kaulingos. Ilgis yra maždaug lygus pusei šuns ūgio ties ketera. Mentės yra nukreiptos atgal, ilgos, su petikauliu sudaro maždaug 90 laipsnių kampą, garantuojančios priekinių galūnių judesių laisvumą, su geru išmetimu į priekį. Priekinės galūnės statmenos žemei, alkūnės gerai prigludusios prie kūno. Riešai tvirti, šiek tiek nuolaidūs, nepageidaujama, kad būtų visiškai statūs, tai yra sudarytų 90 laipsnių kampą su žeme. Trūkumai: Menties ir petikaulio kampas ne 90 laipsnių, trumpas petikaulis, „laisvos“ alkūnės, netiesios, plonos kojos, silpni riešai.
Užpakalinės galūnės
Užpakalinės galūnės raumeningos, tiesios, tvirtos, lygiagrečios. Šlaunikaulis pakankamai ilgas, su blauzdikauliu sudaro maždaug 110 laipsnių kampą, leidžia optimaliai atsispirti ir lengvai statyti galines kojas šuniui judant. Slėsnos trumpos, tvirtos, statmenos žemei. Kulnai ryškūs, statmeni, lygiagretūs. Kai šuo stovi, galinės kojos turi būti pastatytos šiek tiek atgal.
Trūkumai: suartėję kulno sąnariai, strėnos neraumeningos, tiesūs arba per smarkiai išreikšti užpakaliniai kampai, per ilgas šlaunikaulis, neteisingas slėsnų pastatymas, sąlygojantis netaisyklingą ir neproduktyvų bėgimą.
Letenos
Letenos tvirtos ir kompaktiškos, su suspaustais pirštais ir gerai išsivysčiusiomis pagalvėlėmis. Trūkumai: nesuspaustos, ilgais pirštais, išskėstos letenos.
Kailis
Labradoro retriverio kailis yra būdingas tik šiai veislei. Jis yra trumpas, tiesus ir labai tankus, gana šiurkštus. Paplaukis minkštas, labai tankus, saugantis nuo blogo oro ir vandens. Ant nugaros leidžiama truputį banguota plaukų juosta. Pabraukus prieš plauką, kailis iš karto grįžta į pradinę padėtį.
Trūkumai: banguoti, minkšti, švelnūs plaukai, paplaukio nebuvimas, nuplikimas.
Spalva
left|thumb|150px|Juodas Labradoras thumb|150px|Šokoladinis Labradorasthumb|150px|Gelsvas Labradoras Labradoro retriveris gali būti visiškai juodos, gelsvos ar šokolado spalvos. Leidžiama nedidelė balta dėmė ant krūtinės. Gelsva spalva gali būti nuo kreminės iki intensyviai geltonos spalvos. Vasarą juodi šunys dažnai paruduoja, todėl juos reikia saugoti nuo saulės, kuri nudegina spalvą. Balti plaukai atsiranda su amžiumi. Visai kas kita margas šuns kailio atspalvis. Diskvalifikacija: bet kokia kita spalva nei nurodyta standarte.
Judesys
Taisyklingi judesiai gali būti tik gerai sudėto šuns. Visi, kad ir nedideli trūkumai, išryškėja pradėjus šuniui judėti. Judant risčia judesiai laisvi be jokių pastangų, alkūnės gerai prigludusios prie kūno, žingsnis platus ir lengvas. Galūnės turi judėti paeiliui, tvirtai į priekį, viena linija. Žiūrint iš nugaros galinės kojos turi judėti paraleliai viena kitai, vienoje linijoje su priekinėmis.
Trūkumai: trumpas žingsnis, aukštai iškeliami priekinių kojų riešai, tai rodo, kad netaisyklingai pastatyta mentė. Trumpi, „tiesūs“ galinių kojų judesiai rodo, kad netaisyklingi šlaunikaulio ir blauzdikaulio kampai.
FK Železnik
Istorija
Klubo ištakos 1930 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
2005 m. dėl finansinių sunkumų buvo priverstas jungtis prie FK Voždovac klubo.
Daniel Ewing
George Daniel Ewing, Jr (g. 1983 m. kovo 26 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniaujantis įžaidėjo pozicijoje.
Karjera
Studijavo Duke universitete. 2001–2005 m. žaidė Duke universiteto komandoje, kurią treniruoja treneris Maikas Kryževskis. 2005 m. NBA naujokų biržoje 32 numeriu buvo pašauktas Los Andželo „Clippers“ komandos. Su šia komanda sužaidė du sezonus, abukart kaip atsarginis žaidėjas. Per 127 sužaistas reguliariųjų sezonų rungtynes jis vidutiniškai rinko po 3 taškus, atkovodavo po vieną kamuolį ir atlikdavo po vieną rezultatyvų perdavimą.
2007 m. paliko NBA ir persikėlė rungtyniauti į Europą, kur žaidė Rusijos, Lenkijos, Ukrainos, Turkijos, Prancūzijos, Lietuvos lygose.
Noišvanšteinas
thumb|250px|Noišvanšteino pilis Noišvanšteinas – pilis Bavarijoje, Vokietijoje. Ją pastatyti sugalvojo Bavarijos karalius Liudvikas II.
Istorija
1861 m. į Bavarijos sostą sėdo aštuoniolikmetis Liudvikas II. Netrukus po to Bavarijos Alpėse ant kalvos jis ėmėsi statyti šią nuostabią pilį. Įkvėptas padavimų, taip pat Richardo Vagnerio operų, kurios įkūnija vokiečių legendas, Liudvikas projektavo buveinę su bokštais, smailiais bokšteliais ir net dirbtine ola. Jos vidus dekoruotas ne vienu, bet keliais įmantriais stiklais. Pasakų pilimi valdovas džiaugėsi trumpai - praėjus vos 100 dienų po to, kai į ją įsikraustė, jis paskelbtas negalinčiu valdyti ir iškeldintas į kitą jam priklausančią buveinę, kurioje vėliau mirė.
Algis Kliševičius
thumb|Algis Kliševičius Algis Kliševičius (1950 m. sausio 1 d. Ramoniūnuose, Švenčionių raj. – 2008 m. birželio 6 d. Klaipėdoje) – Lietuvos grafikas, kaligrafas.
Biografija
1963–1968 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje. 1968–1973 m. studijavo grafiką Vilniaus valstybiniame dailės institute (dab. Vilniaus dailės akademija). Grafikos ir šrifto meną dėstė prof. Albertas Gurskas, diplominiam darbui vadovavo prof. A. Kučas.
Nuo 1974 m. dėstė VDA Klaipėdos vizualinio dizaino katedroje taikomąją ir kompiuterinę grafiką, 1986 m. suteiktas docento, 2007 m. – profesoriaus laipsnis. 1980 m. tapo Lietuvos dailininkų sąjungos nariu.
Aktyviai dalyvaudamas miesto kultūriniame, dailės gyvenime, ne kartą buvo renkamas į Klaipėdos miesto kultūros ir meno tarybą, 2003 m. jam suteiktas Klaipėdos kultūros magistro vardas, 2005 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos Klaipėdos skyriaus apdovanojimas "Jūrų žvaigždė".
Kūryba
Parodose pradėjo dalyvauti tuoj po studijų baigimo 1973 m., rengė ne tik individualias parodas, dalyvavo bendrose parodose, bet buvo daugelio jų, ypač kaligrafijos parodų, iniciatorius ir įgyvendintojas. Jis su užsidegimu pats kūrė kaligrafiją, mokė jos ir skatino kitus. Visos svarbiausios Lietuvos kaligrafijos ir rašto meno parodos jo pastangomis vyko Klaipėdoje, lietuvių kaligrafija buvo pristatyta užsienyje. Inicijavo unikalų šalies mastu tęstinį leidinį "Kaligrafijos sąsiuviniai" ir išleido tris jo numerius.
Daug dirbo knygų grafikos srityje. Jo dirbtuvės lentynose buvo gausu jo apipavidalintų, iliustruotų knygų, bei pačių įvairiausių leidinių – nuo poezijos tomelio iki mokslinio leidinio.
1994 m. liepos 21 d. Lietuvos heraldikos komisija aprobavo A. Kliševičiaus sukurtus mažojo ir didžiojo Žemaitijos herbų etalonus. 1998 aprobavo Valstybės Saugumo Departamento ženklą ir vėliavą.
Austrija 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Austrijos sportininkai dalyvaus 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atėnuose, Graikija.
Dumblažuvės
Dumblažuvės (Amiiformes) – kaulinių žuvų būrys, kuriam priklauso viena dumblažuvinių (Amiidae) šeima su vieninteliu atstovu – dumblažuve, arba amija (Amia calva). Tai plėšri, iki 70 cm ilgio žuvis. Išore ir sandara panaši į kaulines žuvis, tačiau dar turi kai kurių senovinių požymių. Paplitusi Šiaurės Amerikos didžiuosiuose ežeruose ir Misisipės baseine.
Gyvena dumblėtose bei užžėlusiose augalais vietose. Aktyvi naktį. Veisimosi periodu patinas seklioje vietoje suka iš žolių lizdą ir jame saugo patelės išnerštus ikrus, o vėliau – lervas. Lervos ant augalų kabo tol, kol suvartoja trynio atsargas. Dumblažuvė geba kvėpuoti oru, panaudodama savo plaukimo pūslę kaip primityvius plaučius, ir iškiša galvą pakvėpuoti net jei vandenyje deguonies pakanka. Kvėpavimas oru leidžia medžioti sekliose pakrantės vietose, kurios kitiems plėšrūnams neprieinamos, taip pat naudingas vasarą, kai deguonies vandenyje trūksta.
Nors tai paskutinė gyvenanti Amiiformes būrio rūšis, dumblažuvės išlikimas šiuo metu nekelia susirūpinimo. Kai kada ji net laikoma kenkėju, nes medžioja žmogaus maistui geriau tinkančias žuvis. Sugauta agresyviai ginasi savo aštriais dantimis, užkibusi taip pat labai priešinasi, todėl, nors maistui tinka prastai, kai kurie žvejai jos gaudymą vertina dėl suteikiamo azarto. Gyvena iki 30 metų.
Čižiūnai (Ignalina)
Čižiūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Rimšės, Dysnų ežero rytiniame krante, prie kelio. Tuoj rytuose prasideda Pušnies telmologinis draustinis. Yra kaimo kapinaitės su nedidele koplyčia.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius). 1921 m. surašymo duomenimis čia gyveno 3 lenkai ir 201 kitų tautybių žmogus (daugiausia lietuviai).
Gyventojai
thumb|left|250px|Čižiūnų kapinės
Bruklino Nets
Bruklino „Nets“  – NBA Rytų konferencijos Atlanto pogrupio komanda, nuo 2012 m. įsikūrusi Niujorko Bruklino rajone.
Istorija
120px|thumb|1997-20121967 m. komandą Niujorke įkūrė transporto magnatas Arthur Brown. 1967-68 m. komanda žaidė Niujorko „Americans“ pavadinimu. Neradęs tinkamų sąlygų varžybų vietai rengti komandos vadovas nusprendė perkelti komandą į Naująjį Džersį. Persikėlę į Džersį jie išsaugojo „Americans“ vardą ir po dviejų sezonų šiame mieste 1977 metais pakeitė savo pavadinimą į „Nets“.
Sezonai
New Jersey Nets niekada nelaimėjo NBA čempionų titulo.
Činhuangdao
Istorija
Miestas išaugo XX a. pr., įkūrus uostą.
Šturmbanfiureris
thumb|right|100px|Šturmbanfiurerio apykaklės antsiuvai su atskyrio ženklais Šturmbanfiureris ( 'šturmo dalinio (bataliono) vadas') – SA ir SS karinis laipsnis, atitinkąs armijos majorą. Galutinai susiformavusioje SS laipsnių sistemoje sekantis vyresnis laipsnis buvo oberšturmbanfiureris, o jaunesnis – hauptšturmfiureris.
Laipsnio istorija
Laipsnio pavadinimo šaknys slypi Pirmojo pasaulinio karo laikų Vokietijos smogiamuosiuose (šturmo) daliniuose, kuriuose batalionų vadai kartais vadinti Sturmbannführer.
Atskyrio ženklas buvo keturi kvadratu išdėstyti sidabriniai kvadratėliai apykaklės antsiuve.
SA daliniuose šturmbanfiurerio titulas įvestas 1921 m. 1929 m. šturmbanfiurerio titulas tapo vienu pirmųjų SS laipsnių. Tuo metu sekantis vyresnis laipsnis buvo štandartenfiureris.
Nuo 1933 m. šturmbanfiurerio laipsnis buvo teritorinių SS padalinių šturmbanų vadų pavaduotojų laipsnis. Šturmbanus sudarydavo keturi mažesni padaliniai šturmai (, maždaug lygūs armijos kuopai, nuo 54 iki 180 žmonių), medicinos būrys ir orkestras. Iš viso šturmbaną sudarydavo 500–800 žmonių.
1932 m. tarp štandartenfiurerio ir šturmbanfiurerio atsirado oberšturmbanfiureris, atitikęs armijos papulkininkį (pulkininką leitenantą).
1936 m. spalį kuriant SS kariuomenę šturmbanfiureriai paprastai užimdavo bataliono vado pavaduotojo pareigas.
Šturmbanfiurerio laipsnį turėjo garsus raketų konstruktorius Verneris fon Braunas, sukūręs Vokietijos balistinę raketą V-2.
Mundigakas
Mundigakas – archeologinė vietovė pietų Afganistane, Kandaharo provincijoje, 55 km į šiaurės vakarus nuo Kandaharo, prie Kuški Nachudo upės. Siejamas su Harapos civilizacija.
Miestas gyvavo 3–2 tūkstantmetyje pr. m. e. ir apėmė 21 ha plotą. Drauge su Šahri Sochtos vietove sudarė Helmando kultūrą. Rasta rūmų bei galimos šventyklos požymių. Sudaro keletas archeologinių sluoksnių, rodančių miesto plėtrą. Apatiniai sluoksniai rodo namus buvus nedidelius, sudarytus iš vienos patalpos, o vėlyviausiuose sluoksniuose statiniai statyti iš molio plytų, su krosnimis, vandens saugyklomis.
Mundigake rasta nemažai įvairios keramikos, jaučių, žmonių figūrėlių, kirvių, skaptukų. Ant keramikos rasta figmedį ir tigrą primenančių piešinių. Rasta akmeninių, varinių antspaudų, vėrinių, varinių smeigtukų.
Kanonierius
thumb|Kanonierius ir [[Fejerverkeris Gvardijos pėstininkų artilerijos, 1809–1810 m.]]
Kanonierius (, канонер; iš 'patrankininkas') – 1700–1917 m. karinis eilinio artileristo laipsnis Rusijos armijoje. Kanonieriaus laipsnis buvo antrasis iš apačios, žemesnis už jį buvo handlangerio (vėliau pervadinto į jaunesnįjį kanonierių) laipsnis, aukštesnis – bombardyro laipsnis.
Laipsnis pirmą kartą atsirado 1700 m. kuriant artilerijos pulką. Įstatymiškai įteisintas 1712 m. artilerijos nuostatuose ir 1716 m. Karių statute.
Kanonieriaus laipsnis panaikintas 1917 m. gruodžio 29 d. kartu su kitais Rusijos armijos laipsniais.
Pareigos
Pareigos veikiant savarankiškai: Pareigos, kai vadovauja bombardyras: Ruošiantis važiuoti kanonieriai prikabindavo pabūklą prie pirmagalio, o baigus važiuoti – jį atkabindavo.
Lygiavamzdės artilerijos laikais kiekvienas lauko pabūklas turėdavo 2–4 kanonierius, o ėmus naudoti graižtvinius pabūklus kiekvieno pabūklo įgula turėdavo vieną kanonierių.
Geriausiems kanonieriams suteikdavo bombardyro laipsnį.
Kanonieriai laivyne
Laivyne kanonieriai buvo skirstomi į du laipsnius (1-o laipsnio kanonierius ir 2-o laipsnio kanonierius).
1720 m. Rusijos laivyno Jūrų statutas kanonierių skaičių laive siejo su laivo rangu ir patrankų kiekiu:
Pagal patrankų ir kanonierių santykį galima matyti, kad trims patrankoms tekdavo du kanonieriai. Iš to matyti, kad kanonieriai patrankas užtaisinėdavo, taikydavo ir iššaudavo, o jaunesni įgulų nariai patrankas atridendavo į vietą, aušindavo, valydavo jų vamzdžius.
Čižiūnai (Alytus)
Čižiūnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pivašiūnų.
Pievinė vingiorykštė
Pievinė vingiorykštė (Filipendula vulgaris) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos, vingiorykščių (Filipendula) genties augalas. Paplitęs Europoje, vidurio ir šiaurės Azijoje.
Aukštis 30-60 cm. Lapai pražanginiai, smulkūs. Žiedynas baltas, susitelkęs šluotelėje, žydi birželio-liepos mėnesiais. Pievinė vingiorykštė auga sausose pievose, saulėtuose šlaituose.
1917 m. Balfūro deklaracija
thumbBalfūro deklaracija – 1917 m. lapkričio 2 d. Didžioji Britanijos užsienio reikalų ministro Artūro Džeimso Balfūro laiškas britų žydų bendruomenės atstovui, lordui Valteriui Rotšildui, skirtas Sionistų federacijai. Laiške išdėstyta palanki britų kabineto pozicija Sionistų siekiams.
Deklaracijos atsiradimo priežastys
Pirmas pasaulinis karas Izraelio žydams buvo labai sunkus. Turkijos ekonomika buvo žlugusi, infliacija didelė. Priešingai nei turkai, britai iki karo palankiai žiūrėjo į sionistų judėjimą. Prasidėjus karui Turkija iš Palestinos deportavo visus žydus – užsienio piliečius. Aleksandrijoje (Egiptas) susirinko apie 11 000 pabėgėlių žydų ir Z. Žabotinskio pastangomis buvo sukurtas Žydų legionas. Legionas turėjo padėti britams išlaisvinti Palestinos žemę nuo turkų. Po ilgų britų svarstymų, legionas 1917–1918 m. dalyvavo išlaisvinant Jeruzalę ir kitus Palestinos miestus. 400 metų Turkijos viešpatavimui atėjo galas. left|thumb|300px|Žydų legiono kariai [[1917 m. Jeruzalėje]] Ši deklaracija neatsirado netikėtai. Faktiškai tai buvo derybų rezultatas, kurias sionistų lyderiai vedė su britų vyriausybe. Geopolitinė tuo metu situacija buvo tokia, kad Anglija ir Prancūzija kovojo dėl įtakos sferų Artimuose Rytuose ir betarpiškai Palestinoje. Kai kurios jėgos britų vyriausybėje tikėjo, kad deklaracija leis jai vienašališkai valdyti Palestiną. Deklaracija buvo ruošiama beveik metus, tuo tarpu Anglijos žydų Taryba ir Anglijos žydų asociacija bandė užblokuoti ją. Deklaracijos projektas buvo parodytas karo komitetui 1917 m. rugsėjį, bet pro sionistinės politikos priešininkui, vyriausybės nariui, Edvinui Montegju pavyko atidėti dokumento priėmimą. Buvo nuspręsta šiuo klausimu konsultuotis su JAV. Iš pradžių JAV vengė teigiamo atsakymo, bet dėl JAV sionistų grupių spaudimo, deklaracijai pritarė JAV prezidentas V. Vilsonas ir ji buvo priimta.
Deklaracija
Balfūro deklaracija – dokumentas, suvaidinęs didelį vaidmenį XX a. žydų istorijoje, buvo paskelbtas 1917 m. lapkričio 2 d. D. Britanijos užsienio reikalų ministro A. Balfūro, vyriausybės vardu. Deklaracijos tekstas:
Užsienio reikalų ministerija
1917 m. lapkričio 2 d.
Brangus lorde Rotšilde
''Turiu garbę perduoti Jums, Jos Didenybės vyriausybės vardu, šia deklaraciją, kuria reiškiamos simpatijos žydų sionistų siekiams, kurios buvo pateiktos išnagrinėti vyriausybės kabinetui ir joms pritarta:
Kingstonas (reikšmės)
Kingston yra vadinama:
Kingston − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
1917 m. Balfūro deklaracija
Deklaracija
Būčiau labai dėkingas Jums, jei Jūs pateiktumėt šią deklaraciją Sionistų Federacijai.''
Nuoširdžiai Jūsų,
Artūras Džeimsas Balfūras
Pasekmės ir ginčai
1920 m. balandžio 24 d. Balfūro deklaraciją San Remo konferencijoje patvirtino sąjungininkai, kaip pokarinės Palestinos sureguliavimo pagrindą, o 1922 m. liepos 24 d. ją patvirtino britų mandato Palestinoje tekste ir Tautų Sąjunga. Britų mandatą taip pat pripažino ir Pasaulinė Sionistų organizacija, kaip Palestinos žydų atstovą Tautų Lygoje, turinčią konsultacines funkcijas.
Britai pradžioje žadėję skatinti žydų tautinių židinių (žydų valstybės) susidarymą istorinėje Palestinos žemėje (abipus Jordano upės), 1921 m. atskyrė rytų krantą ir įkūrė Transjordaniją, o 1923 m. Prancūzijai perdavė Golano aukštumų dalį.
Kai Balfūro deklaracija atliko savo vaidmenį ir. britams buvo užtikrinta Tautų Lygos mandatas Palestinos valdyme, oficialiuose D. Britanijos sluoksniuose ėmė didėti šios deklaracijos priešininkų spaudimas. Šie manė, kad dėl britų hegemonijos Artimuosiuose Rytuose reikia įkurti eilę arabų karalysčių: Jordaniją, Iraką ir t. t., kurios remtų britus. Toks planas nepaliktų vietos žydų tautiniams židiniams. Dalis britų valdininkų manė, kad Europos kultūros žydų palaikymas išprovokuos arabų pyktį visame regione. Ši pozicija buvo matoma, kai 1917–1919 m., veikianti karo administracija, priešinosi deklaracijos paskelbimui ir trukdė jos publikavimui. Kova dėl deklaracijos praktinio įgyvendinimo tęsėsi visus 30 metų, kol britai valdė Palestiną.
2013 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
2013 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 80-asis Lietuvos vyrų ir 66-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
80-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 2013 m. balandžio 21 – balandžio 29 d.
Dalyviai
Čempionate žaidė 12 žaidėjų. Šeši dalyviai: Tomas Laurušas – rtg. 2377, Titas Stremavičius – 2172, Kęstutis Labeckas – 2371, Sigitas Kalvaitis – 2223 Tautvydas Vedrickas 22261, ir Paulius Juknis – 2140 į čempionatą pateko  pagal pusfinalio varžybų nuostatus,, kaip  užėmę pirmąsias 6 vietas  Vilniuje 2013. vasario. 23 - kovo 1 d. vykusiose čempionato pusfinalio varžybose. Lygiagrečiai buvo vykdoma Lietuvos jaunimo (vaikinų iki 20 m.) šachmatų čempionato įskaita. Pirmąją vietą iki 20 m. užėmęs dalyvis turėjo teisę patekti į 2013 m. Lietuvos vyrų šachmatų čempionato finalą. Juo tapo Tomas Laurušas, užėmęs pusfinalyje pirmąją vietą. Kitas pusfinalio netikėtumas buvo 15-mečio Tito Stremavičiaus užimta 2-oji vieta. Taip susiklosčius aplinkybėms į finalą turėjo patekti ir 7-ąją vietą pusfinalyje užėmęs dalyvis, o juo buvo tapusi - Salomėja Zaksaitė. Tačiau ji žaidė moterų čempionate, kuris vyko vienu metu su vyrų čempionatu. Tad vyrų finaliniame turnyre dalyvavo 8-ą vietą pusfinalyje užėmęs, Tomas Tvarijonas. . Į čempionatą dar buvo kviesti 2012 m. Lietuvos šachmatų čempionato prizininkai – DM Aloyzas Kveinys, DM Vidmantas Mališauskas ir TM Mindaugas Beinoras. Federacijos sprendimu į vyrų turnyrą dar buvo įtraukti DM Zagorskis, TM Vaidas Sakalauskas.
Po keturių ratų
Po 4-ių ratų vienvaldžiu lyderiu buvo DM Vidmantas Mališauskas, surinkęs 3,5 taško iš 4 galimų. Pustaškiu buvo atsilikę du žaidėjai: Darius Zagorskis ir Tomas Laurušas. Po jų sekė Mindaugas Beinoras turėjęs 2,5 taško.
Po šešių ratų
Po 6-ių ratų vienvaldžiu lyxderiu tebebuvo V. Mališauskas (5 tšk). Į antrąją vietą iškopė DM Darius Zagorskis (4,5 tšk.). Toliau sekė trys dalyviai: Mindaugas Beinoras, Tomas Laurušas ir Kęstutis Labeckas surinkę po 3,5 taško.
Po aštuonių ratų
Po 8 ratų turnyre dvivaldystė: pirmavo didmeistriai V. Mališauskas ir D. Zagorskis surinkę po 5,5 taško. Trečioje vietoje buvo TM M. Beinoras turėjęs 5 taškus. Pustaškiu nuo jo atsilikę sekė T. Vedrickas ir T. Laurušas.
Likus ratui
Likus paskutiniam ratui, lyderiai buvo du: Darius Zagorskis ir sėkmingai pastarasias dvi partijas žaidęs (2 tšk. Iš 2 galimų) Tautvydas Vedrickas, Abu buvo surinkę 6,5 taško iš 10 galimų. Toliau sekė M. Beinoras ir, po 8 ratų buvęs vienas iš lyderių, DM V. Mališauskas, surinkę po 6 taškus. 5-6 vietoje buvo T. Laurušas ir K. Labeckas turėję po 5,5 taško.
Paskutinis ratas
Paskutiniame rate abu lyderiai žaidė tarpusavyje. DM Darius Zagorskis juodosiomis figūromis laimėjo prieš Tautvydą Vedricką ir,surinkęs 7,5 taško, antrą kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu. Kiti pretendentai į medalius sužaidė šitaip: TM Mindaugas Beinoras baltosiomis figūromis su TM Vaidu Sakalausku, DM Mališauskas su Pauliu Jukniumi baigė lygiosiomis. Tad trys dalyviai, surinkę po 6,5 taško, vietas pasiskirstė pagal papildomus rodiklius. Palankiausi jie buvo klaipėdiečiui TM Mindaugui Beinorui, kuriam atiteko sidabro medalis. Bronza atiteko Tautvydui Vedrickui, o 4-oji vieta liko vilniečiui DM Vidmantui Mališauskui. Penktas buvo Kęstutis Labeckas – 6 taškai.
Vyrų čempionato lentelė
2013 m. Lietuvos vyrų šachmatų čempionato partijos
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
66-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 2013 m. vasario 20 – vasario 26 d.
Po keturių ratų
Po keturių ratų turnyrinėje lentelėje buvo dvivaldystė: pirmavo Salomėja Zaksaitėir Deimantė Daulytė, surinkusios 3.5 ta6ko iš 4 galimų. Pustaškiu buvo atsilikusi Živilė Urbonavičiūtė. Ketvirtoje penktoje vietoje buvo Vesta Kasputė ir Giedrė Vanagaitė (po 2 taškus).
Po šešerių ratų
Po šešių ratų turnyrinės lentelės priekyje buvo dvi dalyvės: S. Zaksaitė ir D. Daulytė – jų sąskaitose buvo po 5 taškus. Trečioje - ketvirtoje vietoje buvo V. Kasputė ir K. Apanavičiūtė, surinkusios po 3,5 taško. Dar trys šachmatininkės: G. Paulauskaitė, Ž. Urbonavičiūtė ir [[Giedrė Vanagaitė|G. Vanagaitė], turėdamos po 3 taškus, dalijosi 5-7 vietomis.
Likus vienam ratui
Prieš paskutinį ratą moterų šachmatų čempionate, tašku atsiplėšusi nuo artimiausios persekiotojos S. Zaksaitės, pirmavo D. Daulytė. Ji turėjo 7 taškus po 8 sužaistų partijų. Trečioje vietoje su 5,5 taškais buvo V. Kasputė, ketvirtoje - K. Apanavičiūtė (4,5 taško).
Paskutinis ratas
Paskutiniame rate šiaulietė MDM,Deimantė Daulytė juodosiomis figūromis laimėjo prieš Živilę Urbonavičiūtę ir, surinkusi 8 taškus iš 9 galimų, penktą kartą tapo Lietuvos moterų šachmatų čempione. Tuo tarpu Salomėja Zaksaitė, sužaidusi lygiosiomis su Kristina Apanavičiūte, surinko 6,5 taško - to pakako sidabro medaliui. Vesta Kasputė baltosiomis figūromis pralaimėjo Bertai Rėjai Butvilaitei, surinko 5,5 taško ir liko trečia. Ketvirtoje – penktoje vietoje, surinkusios po 5 taškus, buvo dvi žaidėjos. Dėl aukštesnių papildomų rodiklių Kristinai Apanavičiūtei pripažinta   ketvirtoji, o Gintarei Paulauskaitei – penktoji vieta.
Moterų čempionato lentelė
2013 m. Lietuvos moterų čempionato partijos
Kingstonas (Kanada)
Kingstonas – miestas Ontarijo provincijos pietryčiuose (Kanada), šiaurinėje Ontarijo ežero pakrantėje, šalia vietos, kur ežeras jungiasi su Šv. Lauryno upe, apie 220 km į šiaurės rytus nuo Toronto. 123,7 tūkst. gyventojų (2016). Svarbus uostas, stipriai išvystyta pramonė (aliuminio, variklių gamybos, laivybos, kalnakasybos įrangos, keramikos).
Mieste yra Queen's universitetas (įkurtas 1841 m.), Šv. Jurgio ir Šv. Marijos bažnyčios, rotušė, karališkoji karo kolegija (nuo 1876 m.), valstybinė gynybos kolegija, Kanados armijos kolegija. Karo muziejus įsikūręs Fort Henry tvirtovėje, kuri buvo įkurta 1812 karo metu ir atstatyta po 1830 m.
Istorija
Gyvenvietę 1673 m. įkūrė Louis de Buade (Naujosios Prancūzijos gubernatorius) indėnų kaimo Cataraqui vietoje. Tai buvo kailių prekybos ir karinis taškas, kurį 1758 m. sugriovė anglai. Gyvenvietė vėl apgyvendinta 1783 čia apsigyvenus lojalistams, kurie tikriausiai ir suteikė gyvenvietei pavadinimą pagerbdami karalių Jurgį III ( – „karalius“ + town – „miestas“). Vėliau Kingstonas tapo pagrindinė karinio jūrų laivyno baze prie Ontarijo ežero. 1841–1844 m. buvo Jungtinių Aukštutinės ir Žemutinės Kanados provincijų administraciniu centru. 1998 m. prie Kingstono prijungta nemažai kaimyninių gyvenviečių ir dėl to miesto gyventojų skaičius beveik padvigubėjo.
Gdovas
Gdovas – miestas Rusijoje, Pskovo apskrityje. Miestas yra vakarinėje apskrities dalyje, netoli Estijos. Mieste gyvena 4900 žmonių (2005 m. duomenimis).
Kazys Matačiūnas
Kazys Matačiūnas (g. 1960 m. balandžio 19 d. Totoriškėse, Kaišiadorių rajonas) – Lietuvos spaudos ir televizijos žurnalistas, redaktorius.
Italijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Italijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Visi vyrai – kiaulės
Visi vyrai – kiaulės – lietuviškas situacinių komedijų serialas, sukurtas pagal originalų VRS WPI formatą.
Serialo pagrindinės herojės – trys geriausios draugės, nuolat pakliūnančios į komiškas situacijas.
Diena (Ryga)
Diena – Latvijos nacionalinis dienraštis, einantis nuo 1990 m. Rygoje.
Istorija
Iki 1991 m. buvo Latvijos Respublikos AT ir MT organas, paskui – nepriklausomas laikraštis. Vienas didžiausių ir populiariausių šalies laikraščių. Tiražas 1996 m. – 65 000 egz. latvių kalba ir 19 000 egz. rusų kalba, 2010 m. – 30 000 egz.; vieno numerio vidutinė auditorija 124 000 skaitytojų. Nuo 1993 m. leistas švedų bendrovės „Bonnier“. 2009 m. latvių bendrovė „Nedela“ iš „Bonnier“ už neskelbiamą sumą įsigijo vieną didžiausių šalies žiniasklaidos grupių, leidžiančių nacionalinį dienraštį „Diena“ ir verslo dienraštį „Dienas bizness“. Tais pačias metais paskola perleisti britų investuotojams Rowlandų šeimai. 2010 m. 51 % akcijų iš minėtos bendrovės įsigijo verslininkas Viesturas Koziolas per jam priklausančią įmonę „Žurnāli un Diena“. 2012 m. jis įsigijo dar 47,86 % akcijų ir dabar valdo 98,86 % akcijų.
Dennis Johnson
Dennis Wayne Johnson (g. 1954 rugsėjo 18, Compton, Kalifornija; m. 2007 vasario 22 Ostinas, Teksasas) – JAV krepšininkas, žaidęs NBA tarp 1976 ir 1990 metų. 2003 m. dirbo Los Angeles Clippers vyr. treneriu.
Johnson profesionalaus krepšininko karjerą pradėjo Seattle SuperSonics, su kuriais jis 1979 m. laimėjo NBA žiedus po dramatiškos kovos prieš Washington Bullets. Finalinės serijos metu jis buvo išrinktas MVP. Labiau žinomas tapo jam iškeitus klubą į Boston Celtics (1983–1990), kur jis kartu su Larry Bird, Kevin McHale ir Robert Parish sugebėjo laimėti dar du čempionatus (1984 ir 1986). Net penkis kartus dalyvavo NBA Visų žvaigždžių rungtynėse (1979–82 ir 1985). Johnson buvo realus kandidatas į Krepšinio šlovės muziejų, nors 1999 metais jis ir nebuvo išrinktas. Sporto salėje ištiktas infarktas buvo jo staigios mirties priežastis.
PFK Spartak Pleven
Pleveno „Spartak“ – buvęs Bulgarijos futbolo klubas iš Pleveno.
Istorija
klubo ištakos siekia 1919 m. Žaidė aukščiausioje lygoje. Iširo 2009 m.
Vėliau buvo įkurtas naujas klubas panašiu pavadinimu.
Stadionas
„Slavi Aleksiev“ stadionas arba Pleveno miesto stadionas, kurio talpa 25 tūkst. žiūrovų, buvo klubo namų arena.
Achalcichė
Achalcichė  – miestas pietvakarių Gruzijoje, Samcchės-Džavachetijos regiono sostinė. Išsidėstęs prie nedidelio Pocchovio upelio (Kuros intakas). Keliai į Batumį, Boržomį, Achalkalakį. Elektros variklių, baldų gamyba, agatų, diatomito apdirbimas, maisto pramonė. Veikia teatras, istorijos ir kraštotyros muziejus. Balneologinis kurortas. Apylinkėse išgaunami agatai, diatomitas.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas XII a. Nuo XIV a. ekonominis, politinis ir kultūrinis Samcchės regiono centras. 1576 m. atiteko Osmanų imperijai. 1828 – Rusijos imperijai. Šalia miesto – Saparos vienuolynas.
thumb|left|300px|Achalcichės pilis
Parakasas
Parakasas gali reikšti:
Gailiūnų apylinkė (Lazdijai)
Gailiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje.
Albertas Rožė
Biografija
Mokydamasis Vilniaus A. Vienuolio vidurinėje mokykloje, dainavo berniukų chore „Ąžuoliukas“. Baigęs vidurinę mokyklą, 1968–1972 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė Z. Barauskienė). Institutą baigęs su pagyrimu, įgijo muzikos mokytojo – chorvedžio kvalifikaciją. 1977–1979 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu dar tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. H. Perelšteino klasė).
1972–1985 m. Klaipėdos 2-osios vaikų muzikos mokyklos mokytojas, berniukų choro „Gintarėlis“ chormeisteris, nuo 1974 m. meno vadovas ir dirigentas. Choro koncertines programas papildė užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūriniais, nemaža koncertų surengė Lietuvoje, dainavo Latvijoje, Baltarusijoje, dalyvavo televizijos ir radijo laidose, 1975, 1977, 1980 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. „Gintarėlis“ ne kartą dainavo su suaugusiųjų mišriaisiais chorais, dalyvavo M. K. Čiurlionio gimimo 100-ųjų ir Č. Sasnausko gimimo 110-ųjų metinių minėjimų koncertuose. Iš sudėtingesnių kūrinių „Gintarėlis“ profesionaliai atliko G. Pergolesi „Stabat Mater“, A. Scarlatti „Stabat Mater“, J. Haydno „Missa brevis“, A. Bražinsko „Piemenėlių dainas" ir kt.
1983–1992 m. Klaipėdos E. Balsio vidurinės meno mokyklos direktorius ir vaikų choro vadovas.
1992 m. išvyko gyventi į Ukrainą. Ten apsigyveno Kamiankoje, Dniepropetrovsko srityje. Ten gyveno iki 2022 m., kai dėl Rusijos invazijos į Ukrainą buvo evakuotas su žmona į Klaipėdą.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Algirdas Dausa
Algirdas Dausa (1940 m. gruodžio 11 d. Vilniuje – 2017 m. balandžio 7 d.) – Lietuvos kino režisierius.
Biografija
1965 m. baigė Kinematografijos institutą Maskvoje. Sukūrė dokumentinių, vaidybinių filmų, kino žurnalo „Lietuvos kronika“ pirmąjį filmą „Vilniaus vizija“ (2002 m.). Žymiausias filmas – „Jausmai“, pagal rež. V. Žalakevičiaus scenarijų, TSRS, išskyrus Lietuvą, draustas rodyti. Filmas raiškios meninės formos, būdingi filosofijos apibendrinimai.
Filmografija
Dokumentiniai filmai
Vaidybiniai filmai
Balgos pilis
thumb|220px|Pilies griuvėsiai
Balgos pilis – pilis Varmėje (Prūsija, dab. Kaliningrado sr.), Aismarių rytinės pakrantės stačiame kyšulyje, į pietus nuo Karaliaučiaus, netoli Šventapilės.
Istorija
Ankstesnis ten stovėjusios varmių pilies vardas – Undenava, arba Vundenava. Toje vietoje 1239 m. minima prūsų pilis. 1239 m. Vokiečių ordino kariuomenė, padedama į jos pusę perėjusio pilies viršininko Kodrūno, užėmė pilį. Jos vietoje kryžiuočiai pastatydino mūrinę savo pilį, šalia jos, rytinėje pusėje įrengė didelį papilį.
1258 m. jau minima Balga (Ballge, Balige, Balyge). Balgoje buvo stipri įgula ir kariuomenė puolimams. Patogi geografinė padėtis kryžiuočiams leido jau nuo 1290 m. ruošti plėšikiškus žygius iš Balgos į Žemaitiją. 1382 m. komtūratui priklausė 1395 arkliai ir šauliai.
1525 m. Balgą Prūsijos kunigaikštis Albrechtas Brandenburgietis iki gyvos galvos davė valdyti Sembos vyskupui Georgui Polenzui (m. 1550 m.). Vėliau pilis sunyko. Karo su švedais metu 1620 m. Gustavas Adolfas Balgą naudojo kaip savo bazę. Vėliau vienoje iš pilies patalpų atidaryta smuklė, o bokštas naudotas kaip švyturys.
1701 m. Frydrichas I įsakė Balgos akmenį naudoti tvirtovės Pilau statybai ir pilis faktiškai tapo akmens skaldykla.
Raudonmeižis
Raudonmeižis – kairysis Šešuvies intakas, įteka į ją 9,8 km nuo jos žiočių, 1 km į rytus nuo Rūgalių kaimo. Išteka iš Sakalinės miško, teka šiaurės kryptimi. Kairysis intakas – Juodė.
Upėvardis reiškia raudonas meižis, kur dalis *meižis yra asmenvardinės kilmės.
Čičiharas
Čičiharas arba Cicikaras  – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Mandžiūrijoje, Heilongdziango provincijoje, prie Nundziango upės. Turi prefektūros statusą. Svarbus transporto mazgas (oro uostas, geležinkelių ir plentų sankirta). Pramoninių įrengimų, staklių, transporto dalių, plieno gamybos, medienos apdirbimo, popieriaus ir celiuliozės, maisto (malimo, cukraus) pramonė. Veikia 2 universitetai. Yra Čingų dinastijos laikų Bukujo mečetė. Netoliese yra Džalongo gamtos draustinis.
Istorija
Čičiharas – vienas seniausių regiono miestų, nuo seno buvo apgyvendintas daūrų ir vadintas Bukuju. 1691 m. kinai čia pastatė tvirtovę, skirtą gintis nuo mongolų antpuolių ir rusų ekspansijos. Kraštas palaipsniui apgyvendintas hanių, o 1903 m. nutiesus geležinkelį, tapo svarbiu prekybiniu centru.
Šakviečio apylinkė
Šakviečio apylinkė (arba Šakvietės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pagramančio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tauragės rajonui. 1960 m. liepos 13 d. prijungta prie Lomių apylinkės.
Vanhua
Vanhua (pe̍h-oē-jī: Báng-kah) – vienas iš Taipėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Gyventojų 194 tūkst. (2014 m. duomenys). Tai seniausias miesto rajonas. Yra daug istorinių pastatų ir kultūrinių objektų, kaip antai ikoninė Čingų eros Longšano šventykla, Raudonasis teatras, pirmieji ir didžiausi arbatos namai bei dramos teatras Taivane, taip pat tradicinių krautuvėlių. Prateka Tamsujaus upė.
Istorija
thumb|left|175px Čingų eros laikais prie Hobė (dab. Tamsujus) buvo įkurtas prekybos uostas. Banka (istorinis vietovės pavadinimas) buvo didžiausias ir svarbiausias šiaurės Formozos miestas, iš pagrindų kiniškas ir, misionieriaus Džordžo MakKėjaus (George Mackay) akimis, stipriai besipriešinantis vakarų įtakai.
XX a. pradžioje, Japonijos okupacijos Taivane metu, Banka su 27 tūkst. gyventojų buvo trečias pagal dydį šalies miestas. Miestas priklausė Taihoku (dab. Taipėjus) sostinės regionui, bet buvo už jo ribų. Tuomet Bankoje buvo įsikūrusios pasiturinčios japonų šeimos.
Judikatas (valstybė)
thumb|right|250px|[[Sardinijos judikatai.]] Judikatas (, dgs. giudicati) – valstybė Sardinijoje. Joje buvo penki judikatai, egzistavę nuo maždaug 900 iki 1410 m., kai paskutinis judikatas atiteko Aragono karalystei. Judikatų valdovai buvo judikai.
Etimologija
582 m. įkūrus Afrikos egzarchatą, Bizantijos provincijos valdytojai buvo tituluojami judex provinciae. Vėliau lotyniškas terminas pakito ir tapo.
827 m. musulmonai užkariavo Siciliją, ir Bizantija buvo atkirsta nuo Tirėnų jūros. 864 m. popiežiaus Mikalojaus I laiške pirmą kartą paminėti „Sardinijos teisėjai“, jų autonomija aiškiai aprašyta popiežiaus Jono VIII laiške, kur jis teisėjus vadina principes 'princais'. Vietinę valdžią pradžioje vykdė kuratoriai (curatores), kurie kiekvienas valdė savo kuratoriją ir buvo pavaldūs vienam ar kitam teisėjui, kurie vykdė teisingumą ir vadovavo kariuomenei.
Judikatų istorija
Judikatai pradžioje buvo Bizantijos rajonai, kurie arabų ekspansijos Viduržemio jūros regione metu tapo savarankiškais. Valdytojus pradžioje rinkdavo Corona de Logu (parlamentas), bet anksčiau ar vėliau atsirado dinastijos, kas tamsiaisiais amžiais buvo būdinga visai Europai. Žinomi viduramžių judikatai:
1409 m. Sanlurio mūšyje Arborėja pralaimėjo Aragonui, o 1410 m. prarado savo sostinę Oristaną. Kelerius metus Arborėjos valdovai nesėkmingai bandė suorganizuoti sukilimą, todėl jie 1420 m. pardavė judikatą Aragono karūnai.
Pontormas
right|thumb|200px| Jakopo Pontormo iliustracija Giorgio Vasari knygoje apie dailininkų gyvenimus [[1568 m.]]
Jakopas Pontormas arba tiesiog Pontormas (it. Jacopo da Pontormo, tikr. Jacopo Carucci, (1494–1557 m.) – italų XVI a. vėlyvojo renesanso dailininkas. Pontormas buvo vienu iš pirmųjų ir reikšmingiausių italų manierizmo atstovų. Priklausė Florencijos dailės mokyklai.
Pontormas pradėjo Italijos dailininkų nusisukimą nuo aukštojo renesanso didžiųjų meistrų, kaip Rafaelis ir Leonardas da Vinčis, estetinių normų. Žymiausiu jo darbu įvardijamas „Nuėmimas nuo kryžiaus“ (1525–28 m.).
1989 m. už 35,2 mln JAV dolerių parduotas Pontormo paveikslas „Alebardininko portretas“ kurį laiką buvo brangiausiu viešai parduotu Senųjų meistrų (iki XVIII a.) paveikslu meno istorijoje.
Biografija
Jakopas Karučis (it. Jacopo Carucci) gimė 1494 m. gegužės 24 d. netoli Empolio, Toskanoje, Pontormo miestelyje, nuo kurio gavo pravardę. Tėvas Bartolomėjas buvo Florencijos dailininkas, tačiau greitu laiku 1499 m. mirė, kaip ir dailininko motina Alesandra – 1504 m. Jakopas buvo paliktas senelės Monos Brigidos auklėjimui. Trylikametis Pontormas buvo išsiųstas į Florenciją, kur mokėsi pas keletą auklėtojų, tarp jų – pas Leonardą da Vinčį ir Pjerą di Kozimą. Apie 1512 m. Pontormas tapo Andrėjos del Sarto mokiniu, tiesa, trumpai.