cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
XIII pasaulio futbolo čempionato atranka
10 grupė
Antroji komanda turėjo žaisti papildomas tarpgrupines rungtynes.
I etapas
Kanada be kovos įveikė Jamaiką, Trinidadas ir Tobagas – Grenadą, o Kosta Rika – Barbadosą.
Zarembi Švienchai
Zarembi Švienchai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
XIII pasaulio futbolo čempionato atranka
I etapas
Be kovos Madagaskaras nugalėjo Lesotą, Libija – Nigerį, o Gvinėja – Togą.
Zarembi Švienchai
Istorija
Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Ostrovo apskričiai, Dmochi Glinkų valsčiui, Rosochate Košcelnės parapijai. 1827 m. kaime buvo 9 namai ir 57 gyventojai. XIX a. pabaigoje kaime buvo 6 namai ir 54 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 12 namų ir 93 gyventojai, iš kurių 46 vyrai ir 47 moterys.
XIII pasaulio futbolo čempionato atranka
A pogrupis
Omanas atsisakė žaisti.
B pogrupis
Libanas pasitraukė iš turnyro sužaidęs 4 rungtynes.
D pogrupis
Iranas diskvalifikuotas, kadangi atsisakė žaisti rungtynes neutralioje aikštėje.
15 grupė
Nugalėtojas turėjo žaisti papildomas tarpgrupines rungtynes.
Burtkaimis
Burtkaimis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pabaisko.
Dr. Dre
Andre Romelle Young (g. 1965 m. vasario 18 d.), geriau žinomas kaip Dr. Dre – amerikiečių įrašų prodiuseris, reperis bei verslininkas. Kompanijų „Aftermath Entertainment“ ir „Beats Electronics“ vadovas ir įkūrėjas. Anksčiau buvo įrašų kompanijos „Death Row Records“ prezidentas ir vienas iš įkūrėjų. Taip pat yra prodiusavęs daugybę garsių hiphopo atlikėjų, tokių kaip The D.O.C., Snoop Dogg, Eminem, Xzibit, Knoc-turn’al, 50 Cent, The Game bei Kendrick Lamar.
Savo karjerą Dr. Dre pradėjo hiphopo grupėje „World Class Wreckin' Cru“, o išgarsėjo kartu su grupe „N.W.A.“. 1992 m. atlikėjas išleido debiutinį solinį albumą „The Chronic“, kuris iškart nutiesė kelią jam tapti vienu geriausiai parduodamų JAV atlikėju. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs tris studijinius albumus albumus, iš kurių naujausiasis, „Compton“, buvo išleistas 2015 m. rugpjūtį.
Diskografija
Studijiniai albumai
Garso takeliai
Polichlorinti bifenilai
Anksčiau PCB buvo naudojami kaip aušalai ir izoliaciniai skysčiai transformatoriuose bei kondensatoriuose, stabilizuojantys priedai elektros laidų ar elektroninių dalių PVC izoliacijoje, pesticidų plėtikliai, pjovimo aušinimo alyvos, liepsnos lėtikliai, hidrauliniai skysčiai, sandarinimo medžiagos, klijai, dažai, chirurginiuose implantuose ir kt.
Daugelis PCB junginių ir mišinių yra stipriai nuodingi, todėl 8-9 dešimtmečiuose PCB, susijusių su atviru panaudojimu, gamyba ir naudojimas buvo uždrausti. Polichlorintieji bifenilai priskiriami prie patvarių organinių teršalų (POT).
Gajanos ministras pirmininkas
Gajanos ministras pirmininkas – vienas iš dviejų aukščiausių Gajanos vadovų. Šalies ministras pirmininkas vadovauja Gajanos vyriausybei.
Svyruoklinė viksva
Svyruoklinė viksva (Carex limosa) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos žolinis augalas.
Lapai ryškiai žali, 3–4 mm pločio, plokšti. Žiedynlapis beveik tokio pat ilgio kaip žiedynas. Maišeliai 2,5–3 mm ilgio, žali arba rudi, begysliai arba tik prie pamato neryškiai gysloti. Auga šlapiuose miškuose, šaltiniuotose pelkėse, liūnuose. Lietuvoje svyruoklinė viksva labai reta, saugoma.
Liamuigos kalnas
Liamuigos kalnas  – snaudžiantis ugnikalnis Karibų salose, Sent Kitso saloje (Sent Kitsas ir Nevis). Aukštis – 1156 m. Tai aukščiausia net tik Sent Kitso ir Nevio, bet ir visų Britų Pavėjinių salų vieta. Viršūnę vainikuoja 1 km pločio krateris, kuriame telkšo vulkaninis ežeras (1959–2006 m. buvo išnykęs).
Liamuiga paskutinį kartą išsiveržė, kaip manoma, I tūkstantmečio m. e. pradžioje. Galimi išsiveržimai minimi 1692 ir 1843 m., bet neaišku, ar liudijimai patikimi. Susidarę 2 lavos kupolai. Veikia fumarolės.
Iki 460 m aukščio ugnikalnio šlaituose plyti dirbami laukai, kaimai. Aukščiau veši atogrąžų džiunglės (rūko miškai). Nuo viršukalnės atsiveria reginys į Karibų jūrą, aplinkines salas (Nevį, Sint Eustatijų, Sabą, Antigvą, Sen Marteną, Sen Bartelemi).
Britų valdymo laikais kalnas vadintas Mount Misery. Dabartinis pavadinimas suteiktas 1983 m. ir pavadintas pagal karibišką Sent Kitso salos pavadinimą – „Liamuiga“.
Ilgė (reikšmės)
Ilgė yra:
Lewis
Lewis gali reikšti:
Džeimstaunas
Džeimstaunas gali reikšti:
Belgijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Belgijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
1986–1987 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.
Aliaska
Aliaska  – Jungtinių Amerikos Valstijų (JAV) valstija šiaurės vakarinėje Šiaurės Amerikos dalyje, tarp Kanados rytuose ir Beringo sąsiaurio vakaruose. Tai didžiausia ir rečiausiai apgyvendinta JAV valstija.
Istorija
Iš Azijos per Aliaską į Šiaurės Ameriką žmonės atsikėlė prieš 15-40 tūkstančių metų. Eskimai ir aleutai Aliaskos pusiasalyje apsigyveno prieš 3-8 tūkstančius metų. Pirmasis Aliaskos krantus pasiekęs europietis – V. J. Beringas, kurio vadovaujama rusų laivyno ekspedicija čia atplaukė 1741 metais. Pirmoji rusų gyvenvietė įkurta 1784 metais, 1799 metais čia įkurta Rusijos ir Amerikos bendrovė, iki 1867 m. faktiškai kontroliavusi prekybą kailiais ir medžioklę.
1867 m. kovo 30 d. nuo Krymo karų susilpnėjusi Rusijos imperija pardavė Aliaską Jungtinėms Amerikos Valstijoms už 7,2 mln. dolerių (po 2 centus už akrą, pagal 2002 m. kursą – apie $86,7 mln.); sutartis pasirašyta Vašingtone.
Mergutrakis
Mergutrakis – kaimas Kalvarijos savivaldybėje. Stūkso Mergutrakio ozas, teka Mergutrakės upelis (Vaiponės intakas).
Aliaska
Istorija
Aliaska 1959 metais tapo JAV valstija.
Geografija
thumb|260px|Administracinis skirstymas Aliaska ribojasi su Boforto, Čiukčių, Beringo jūromis, Aliaskos įlanka. Beringo sąsiauris vakaruose skiria Aliaską nuo Rusijos.
Tarp Beringo ir Aliaskos jūrų yra Aliaskos pusiasalis, vakaruose – Siuardo pusiasalis. Valstijos viduryje plynaukštė, rytuose – Jukono plokščiakalnis, pietuose – Aliaskos kalnagūbris, šiaurėje – Brukso kalnagūbris bei Arktinė žemuma. Aliaskai priklauso daug salų, Aleksandro salynas, Aleutų salos, Kodiako sala, Šv. Lauryno sala.
Meilutytė
Meilutytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Meilutienė (ištekėjusi moteris).
Aliaska
Geografija
Klimatas arktinis (šiaurėje), subarktinis (viduryje), vidutinių platumų jūrinis (Ramiojo vandenyno pakrantėje). Apie 70 % teritorijos amžinas įšalas. Ilgiausios upės – Jukonas, Kuskokvimas, Tanana. Didžiausias ežeras – Iliamna.
Fregatų įlanka
thumb|250px|Fregatų įlanka
Meilutytė
Pavardę turi šios žymios asmenybės:
Aliaska
Geografija
Didžiausi miestai – Ankoridžas, Ferbanksas.
Fregatų įlanka
Fregatų įlanka  – dviejų įlankų, supančių pietrytinį Sent Kitso salos galą (Pietryčių pusiasalį), pavadinimas. Į rytus nuo Bastero esančias įlankas skiria siaura sąsmauka. Šiaurės Fregatų įlanka yra labai išvystyta, yra prie grubesnio Atlanto vandenyno kranto, o Pietų Fregatų įlanka ramesnė.
Aliaska
Ekonomika
2003 m. Aliaskos valstijos bendrasis produktas buvo 31 mlrd. dolerių. Pajamos vienam žmogui siekė 33 213 dolerių, o tai 14-tas rezultatas visose valstijose. Žemės ūkis užima mažą dalį Aliaskos ekonomikoje. Žemės ūkio produkcija skirta pirmiausia pačios valstijos reikmėms – čia auginamos daržovės, galvijai, gaminami pieno produktai. Gamyba yra ribota, todėl maistas ir svarbiausios prekės įvežama iš kitur. Žmonės daugiausia dirba biudžetinėse įstaigose ir gamtos išteklių gavybos įmonėse. Ferbankse ir Ankoridže įsteigtos karinės bazės labai svarbios šių miestų ekonomikai. Valstijoje auga paslaugų sektorius ir turizmas.
Kainos Aliaskoje yra didesnės negu likusiose valstijose (neskaitant Havajų). Tiesa, Ferbankse ir Ankoridže pragyvenimas yra pigesnis, negu didžiuosiuose JAV miestuose dėl mažesnių būsto ir transporto kainų. Didelių prekybos centrų atidarymas šiuose miestuose bei Džune taip pat gerokai prisidėjo prie kainų mažėjimo. Vis dėlto kaimo vietovėse dėl labai ribotos transporto infrastruktūros maisto bei vartojimo prekių kainos nepaprastai aukštos, lyginant su kitomis JAV valstijomis. Daug žmonių, gyvenančių tose vietovėse, važiuoja apsipirkti į didžiuosiuose miestuose esančius prekybos centrus.
Gamtiniai ištekliai:
Ekonomika labai priklauso nuo kitų JAV valstijų, kadangi pramonė mažai išvystyta.
Eskimų ir Indėnų gentys pačios pragyvena, naudodamos gamtos išteklius (medžioja, žuvauja, ir t. t.).
Demografija
15,4 % gyventojų – eskimai, aleutai bei indėnai (1998). Miesto gyventojų 65 %.
Džeimstaunas (Šv. Elenos sala)
Džeimstaunas  – Šv. Elenos salos (JK valda) Atlanto vandenyne pagrindinė gyvenvietė bei administracinis centras. Apie 1000 gyventojų. Išsidėstęs salos šiaurės rytuose; jūrų uostas prie Džeimso užutėkio. Gubernatoriaus rūmai, Šv. Pauliaus katedra. 4 km nuo Džeimstauno yra Longvudo gyvenvietė, kurioje savo gyvenimą užbaigė Napoleonas.
Istorija
Džeimstaunas įkurtas 1656 m. Rytų Indijos kompanijos. Ilgą laiką buvo kaip strateginis laivų atsargų papildymo punktas viduryje vandenyno.
Hagos tarptautinės teisės akademija
thumb|right|Taikos aikštė Hagoje, Akademijos buveinė Hagos tarptautinės teisės akademija - tarptautinės teisės tyrimų ir švietimo įstaiga Nyderlanduose. Įkurta 1914 m. parėmus Carnegie Endowment for International Peace. Dėl I Pasaulinio karo veiklą pradėjo tik 1923 m. Šūkis -„Taika per teisę“ (sukūrė Hagos taikos konferencijos 1899-1907 m.). 1992 m. apdovanota Félix Houphouët Boigny taikos premija.
Veikla
3 savaičių trukmės kursai (tarptautinė teisė arba tarptautinė privatinė teisė) Hagoje. Nuo 1969 m. rengia taip pat 2 savaičių kursus kaip „išorines” programas įvairiose šalyse. Reikalavimai dalyviams – baigtos aukštasis teisinis išsilavinimas bent 4 metų trukmės su tarptautinės teisės specializacija arba atitinkamos podiplominės studijos.
Kursai dėstomi (verčiami) anglų ir prancūzų kalba.
Ortel Krulevski Piervšai
Ortel Krulevski Piervšai  – kaimas Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Per kaimą teka Zielavos upė.
Istorija
Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Nuo XVII a. pabaigos kaime gyveno totoriai. 1706 m. pastatyta medinė kaimo bažnyčia, anksčiau priklausiusi unitams. XVIII a. šalia šventovės įkurtos unitų kapinės.
Juodžiai (Panevėžys)
Juodžiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Vadoklių.
Istorija
1877 m. birželio 17 d. kaime nukrito 51,5 g Juodžių meteoritas, manoma – iš Hermio asteroido. Šio akmens gabalai atsidūrė Čikagos, Londono, Paryžiaus ir Vienos muziejuose.
Krainos regionas
Krainos regionas  – Slovėnijos regionas, esantis šalies šiaurės vakaruose. Apima 18 savivaldybių: Bledas, Bohinas, Cerklė prie Gorensko, Gorena Vas–Polanė, Gorė, Jesenicės, Jezerskas, Kranis, Kranska Gora, Naklas, Predvoras, Radovlica, Šenčuras, Škofja Loka, Tržičius, Železnikas, Žiras ir Žirovnica. Regiono plotas – 2137 km². 198 342 gyventojai (2004 m. duomenys).
Michel Platini
Mišelis Fransua Platini (g. 1955 m. birželio 21 d. Žefe, Prancūzijoje) – futbolininkas, treneris, dabartinis UEFA prezidentas. Su Prancūzijos rinktine laimėjo 1984 m. Europos futbolo čempionatą. Buvo išrinktas geriausiu žaidėju, bei pelnė daugiausia įvarčių. Jis dalyvavo 1978 m., 1982 m., 1986 m. Pasaulio futbolo čempionatuose.
Platini ketverius metus buvo Prancūzijos rinktinės treneris. Perorganizavo 1998 m. pasaulio futbolo čempionatą vykusi Prancūzijoje. Taip pat buvo FIFA techninės plėtros komiteto narys, bei Prancūzijos futbolo federacijos vice prezidentas.
Trenerio karjera
1988 m. lapkričio 1 d. pakeitus Henri Michel tapo Prancūzijos rinktinės vyr. treneriu. Su rinktine pateko į 1992 m. Europos čempionatą vykusi Švedijoje. Laimėjus visas aštuonerias varžybas, įskaitant išvykas į Ispaniją, bei Čekoslovakiją, leido patekti į grupės varžybas. Po devyniolikos nepralaimėtų varžybų, tapo favoritais, bet po pirmo rato buvo pašalinti iš varžybų. Platini pasitraukė iš vyr. trenerio pareigų. Nepaisant nesėkmei buvo pripažintas metų treneriu.
UEFA prezidentas
2006 m. liepą viešai patvirtino, kad dalyvaus UEFA prezidento rinkimuose. 2007 m. sausio 26 d. Diuseldorfe laimėjo rinkimus, pakeisdamas prieš tai 16 metų vadovavusi Lennart Johansson.
4 kartus oficialiai lankėsi Lietuvoje (Vilniuje surengtas UEFA vykdomojo komiteto posėdis).
HP
Dviraidė santrumpa HP gali reikšti:
Gilvyčiukai
Gilvyčiukai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 13 km į pietus nuo Kuršėnų.
thumb|Gilvyčiukai
Frédéric Chopin
Frederikas Šopenas (,, 1810 m. kovo 1 d. – 1849 m. spalio 17 d.) – lenkų pianistas ir kompozitorius. Laikomas vienu garsiausių, įtakingiausių pianistų, „tarp savo kartos muzikantų neturėjęs lygių“.
Šopenas gimė lenkės ir emigranto iš Prancūzijos šeimoje Želiazova Volios kaimelyje Lenkijoje, kur buvo pakrikštytas kaip Fryderyk Franciszek Chopin. Užaugo Varšuvoje. Tėvynėje pripažintas genijumi, Šopenas būdamas dvidešimties išvyko į Paryžių, kur sėkmingai padarė atlikėjo, kompozitoriaus ir mokytojo karjerą. Ten susigalvojo savo vardo prancūzišką variantą Frédéric-François.
1837–1847 m. draugavo su prancūzų rašytoja Žorž Sand (George Sand). Sulaukusį 39 metų, silpnos sveikatos Šopeną palaužė plaučių tuberkuliozė.
Daugiausia kompozicijų Šopenas kūrė fortepijonui, kaip ir Laidotuvių Maršą (antros sonatos fortepijonui dalį, sukurtą gerokai anksčiau prieš kitas sonatos dalis). Jo dvidešimt keturi etiudai priskiriami aukštos klasės fortepijono repertuarui. Nors dauguma jo kūrinių reikalauja aukštos atlikimo technikos, juose akcentuojamas poetinis skambesys, niuansai ir ekspresijos gilumas. Šopeno muzikai įtaką darė lenkų liaudies muzika, klasikinė Bacho, Mocarto ir Šuberto tradicija ir Paryžiaus salonų, kuriuose Šopenas dažnai lankėsi, atmosfera. Šopeno įneštos inovacijos stiliuje, harmonijoje ir muzikinėje formoje bei sąsajos su tautiniu koloritu išliko reikšmingos ir darančios įtakos per visą vėlyvojo romantizmo laikotarpį.
Šopenas priskiriamas prie romantizmo ir XIX a. klasicizmo epochų muzikų.
Biografija
Šopenas gimė centrinėje Lenkijos dalyje, Želiazova Volios kaimelyje, netoli Sochačevo, Varšuvos departamente, kuris buvo Varšuvos kunigaikštystės dalis. Tėvas Mikolajus Šopenas (Mikołaj (Nicolas) Chopin), prancūzas, turėjęs lenkiškos kilmės protėvių, pasirinko Lenkiją savo tėvyne, kai būdamas šešiolikos atvyko į ją 1787 m.. Motina – lenkė Tekla Justina Kžyžanovska (Tekla Justina Krzyżanowska).
1810 m. balandžio 23 d. surašytame krikšto liudijime įrašyta, kad Šopenas gimė vasario 22 d., tačiau ir pats Šopenas, ir jo šeima Šopeno gimtadieniu laikė kovo 1 d., todėl pastaroji data yra laikoma tikrąja.
Šopenąs buvo pakrikštytas Brochuvo bažnytkaimyje, toje pačioje bažnyčioje, kur tuokėsi jo tėvai. Krikšto tėvu tapo Frederikas Skarbekas, aštuoniolikmetis Mikolajaus Šopeno mokinys, kurio vardu ir pavadintas berniukas. Frederikas buvo antras Mikolajaus ir Justinos vaikas ir vienintelis sūnus. Seserys – Liudvika (1807–1855), Izabela (1811–1881) ir Emilija (1812–1827; greičiausiai mirusi anksti dėl tuberkuliozės). Mikalojus Šopenas taip mylėjo savo naująją tėvynę, kad namuose vartojo lenkų kalbą.
Formavimosi metai
Tolesnį Šopeno ugdymą prižiūrėjo Vilhelmas Viurfelis. Šis garsus iš Bohemijos kilęs pianistas, Varšuvos konservatorijos profesorius, davė Šopenui nors ir nereguliarias, bet labai naudingas vargonų ir fortepijono pamokas. Nuo 1823 iki 1826 m. Šopenas lankė Varšuvos licėjų, kur profesoriavo jo tėvas. 1826-ųjų rudenį Varšuvos aukštojoje muzikos mokykloje Šopenas pradėjo mokytis muzikos teorijos, kompozicijos su Silezijoje gimusiu kompozitoriumi Juzefu Elsneriu. Su savo mokytoju Šopenas jau buvo pažįstamas nuo 1822 m., kuomet šis jį mokė iki 1823 m.
1829 m. Varšuvoje Šopenas išgirdo Nikolo Paganinio grojimą ir susipažino su vokiečių pianistu ir kompozitoriumi Johanu Humeliu. Tais pačiais metais Šopenas sutiko ir savo pirmąją meilę – dainavimo specialybės studentę Konstanciją Gladkovską. Ji įkvėpė Šopeną kurti melodingas kompozicijas. Tais pačiais metais Šopenas pirmą kartą apsilankė Vienoje, kur atliko du koncertus fortepijonui ir sulaukė prieštaringų vertinimų – nuo pagyrimų iki kritikos dėl stipraus skambesio, kurio Šopenas neišgavo grodamas.
Gruodį Varšuvoje, Prekeivių klube, jis pristatė savo kūrinį koncertą fortepijonui f-moll. 1830 m. kovo 17 d. Nacionaliniame teatre pirmąkart atliko kitą koncertą fortepijonui e-moll. 1830 m. dar kartą aplankė Vieną, ten sugrojo savo du koncertus fortepijonui. Vienoje sužinojęs apie Lapkričio sukilimą Šopenas nusprendė nebegrįžti į Lenkiją ir tapo vienu iš pabėgėlių Didžiojoje lenkų emigracijoje. Kelis mėnesius pabuvęs Vienoje, vėliau Miunchene ir Štutgarte (ten sužinojo, kad Rusijos armija sukilimą numalšino), spalio pradžioje atvyko į Paryžių. Jau buvo sukūręs pagrindines savo kompozicijas, kartu su dviem koncertais fortepijonui ir keletą iš Etiudų Op. 10.
Karjera Paryžiuje
Paryžiuje Šopenas susipažino su garsiais to meto pianistais Frydrichu Kalkbreneriu, Ferdinandu Hileriu ir Ferencu Listu, susidraugavo su Hektoru Berliozu, Feliksu Mendelsonu, Čarlsu Valentinu Alkanu ir Vinčencu Beliniu) – šalia jo Šopenas vėliau buvo palaidotas Per Lašezo kapinaitėse. Šopeną mėgo jo bendraamžiai kompozitoriai, tarp jų ir Robertas Šumanas, pristatęs antrojo opuso variacijas žodžiais: „Nusiimkit skrybėles, ponai! Genijus“.
Gyvendamas Paryžiuje Šopenas dalyvaudavo koncertuose. Koncertų programose jautėsi Paryžiaus artistų gyvenimo prašmatnumas. 1833 m. kovo 23 d. Šopenas, Listas ir Hileris sugrojo solo partijomis Johano Sebastiano Bacho koncertą trims arfos stygoms, o koncertą 1838 m. kovo 3 d. Šopenas, Čarlzas Alkanas, Alkano mokytojas Pjeras Jozefas Cimermanas ir Šopeno mokinys Adolfas Gutmanas sugrojo Bethoveno septintąją simfoniją aštuoniomis rankomis (Alkano aranžuotė).
1835 m. Šopenas aplankė savo šeimą Karlsbade, iš ten tėvus palydėjo į Dečyną, o pats iškeliavo į Varšuvą. Į Paryžių grįžo per Dresdeną ir Leipcigą, kur sutiko Mendelsoną, Šumaną ir Klarą Vik. Grįžtant jį ištiko kosulio priepuoliai, tokie stiprūs, kad keletas Lenkijos laikraščių išplatino gandus, kad Šopenas mirė.
1836 m. Šopenas susižadėjo su septyniolikmete lenke Marija Vodzinska. Jos motina norėjo, kad sužadėtuvės būtų slaptos, o po metų Marijos tėvai sužadėtuves nutraukė.
F. Šopenas ir Ž. Sand
1836 m. grafienės Mari Dagult, bičiulio Listo žmonos, surengtame vakarėlyje Šopenas sutiko Amadiną Aurorą Liusilę Dupen, geriau žinomą slapyvardžiu Žorž Sand. Prancūzų romantizmo epochos rašytoja buvo pagarsėjusi meilės nuotykiais su tokiomis iškiliomis asmenybėmis, kaip Prosper Merimée, Alfred de Musset (1833-34), Alexandre Manceau (1849-65) ir kitais.
Iš pradžių kompozitoriui ji nepaliko gero įspūdžio. „Ji turi kažką atstumiančio“, prasitarė Šopenas savo šeimai. Bet savo laiške draugui grafui Voiciechui Gžymalai Sand negalėjo apsispręsti, ar leisti Šopenui vesti Mariją Vodzinską, ar nutraukti dabartinį meilės romaną ir pradėti draugauti su Šopenu. Sand žavėjosi Šopenu, jautė jam gilius jausmus ir nedavė ramybės, kol užsimezgė rimti santykiai.
Jų bendro gyvenimo metais (1838–1839) Maljorkoje siautė žiema, o ten jie ieškojo, kur galėtų apsistoti ir baigė paieškas gražiame, bet niūriame ir šaltame Valdemosos vienuolyne. Šopenui iškilo problema, kaip pargabenti „Pleyel“ fortepijoną. Jis buvo atvežtas iš Paryžiaus po ilgų atidėliojimų, kai ispanų muitininkai pareikalavo didelio importo mokesčio. Savo fortepijonu Šopenas naudojosi mažiau nei tris savaites, o likusį laiką turėjo groti išklerusiu nuomotu fortepijonu, kad užbaigtų Preliudus (Op. 28).
Per žiemą blogas oras taip pakenkė Šopeno sveikatai ir apsunkino jo chronišką plaučių ligą, kad, norėdamas išgyventi, jis su Žorž turėjo grįžti iš pradžių į Ispaniją, kur jie nuvyko į Barseloną, ir po to į Marselį, kur jie apsistojo keliems mėnesiams, kol Šopenas pasveiks. Nors sveikata pagerėjo, pianistas taip visiškai ir neatsigavo po šio priepuolio. Jis skundėsi Maljorkos gydytojų silpna kompetencija: „Pirma, aš merdėjau, antra, paskutinį kartą įkvėpiau ir trečia, aš vos nemiriau“.
Nuo 1839 iki 1843 m. Šopenas vasaras leido Žorž dvare Nohante. Ramios, bet produktyvios dienos, kai Šopenas parašė daug kūrinių. Grįžęs 1839 m. į Paryžių sutiko kompozitorių ir pianistą Ignacą Mošelesą.
1845 m. Žorž ir Šopeno bendravime iškilo problemų, taip pat pablogėjo ir Šopeno sveikata. 1846-ais jų santykius apkartino šeimyninės problemos; tais pačiais metais pasirodė Žorž romanas Lucrezia Florinani, kuriame nepalankiai atsiliepiama apie Šopeną. Pasakojimas apie turtingą aktorę ir silpnos sveikatos princą, kuriais interpretuojami pagrindiniai Sand ir Šopeno charakteriai. Šeimyninės problemos galutinai pribaigė jų santykius 1847 m.
Mirtis ir laidotuvės
1848 m. Šopenas surengė paskutinį koncertą Paryžiuje, aplankė Angliją ir Škotiją su mokine ir prižiūrėtoja Džeine Stirling. Lapkritį Londone buvo suplanuoti dar keli koncertai, bet Šopenas jau rimtai sirgo. Grįžęs į Paryžių 1849 m. jis nebegalėjo nei mokyti kitų, nei groti. Sesuo Liudvika prižiūrėjo jį jo namuose Vandomo aikštėje. Šopenas mirė spalio 17 d. paryčiais. Vėliau ryte padaryta pomirtinė kaukė ir Šopeno rankų liejinys.
Nors Šopenas palaidotas Paryžiaus Per Lašezo kapinėse, jo širdis, paties prašymu, buvo išimta, įdėta į urną ir išsiųsta į Varšuvą, kur ją įtvirtino Švento Kryžiaus bažnyčios kolonoje. Per Lašezas pritraukia daug lankytojų, puošiamas gėlių girliandomis netgi žiemą.
Muzika
thumb|Paminklas [[Šopenas|Šopenui Želiazova Volioje (Józef Gosławski, 1955/1969)]] Šopeno muzika fortepijonui jungia unikalų ritmo pajautimą (ypač naudojant rubato, chromatines intonacijas ir kontrapunktą). Ši sandara ypač trapiai skamba melodijoje ir harmonijoje, kurių atlikimą sustiprina rimtos ir subtilios harmonijos technika. Šopenas ėmė kurti naujuoju saloniniu noktiurno žanru (įvestas airių kompozitoriaus Džono Fildo (John Field), kuriam suteikė aukštesnį rafinuotumo lygį ir pritaikė populiarių šokių melodijas, tokias kaip lenkų mazurka ar Vienos valsas, jiems suteikė didesnę ekspresiją ir melodingumą. Šopenas pirmasis pradėjo kurti balades (šį žanrą jis įvedė) ir scherzo, kaip atskiras kūrinio dalis. Dar jis pasinaudojo Bacho preliudų ir fugų pavyzdžiais, taip pakeitė žanrą į savuosius preliudus.
Keletas Šopeno darbų tapo labai gerai žinomi – Revoliucinis etiudas (Op. 10, Nr. 12), Minutės valsas (Op. 64, Nr. 1) ir Laidotuvių maršo sonata (Op. 35), naudojama kaip jo sielvarto vaizdavimas. Revoliucijos etiudo jis nerašė, galvodamas apie lenkų sukilimą prieš rusus, tiesiog kūrinys atsirado tuo pat metu. Laidotuvių maršas buvo skirtas laidotuvėms, bet jo neįkvėpė joks skaudus išgyvenimas. Kitos melodijos kurtos, pasiremiant populiarių dainų melodijomis, kaip 66-ame opuse esanti lėta dalis Fantaisie-Impromptu arba Op. 10 Nr. 3 etiudo pirmoji dalis. Šios dalys priklauso nuo stipraus ir individualaus melodinio atspalvio, kaip ir melodijos kreivė, panaši į Šopeno dienų operas – Gioacchino Rosini, Gaaetano Donizetti ir ypač Belinio operas. Šopenas naudojo fortepijono skambesį, kad atkurtų dainuojančio balso grakštumą, nuolat rašė ir kalbėjo apie dainininkus.
Šopeno stilius ir talentai turėjo įtakos kitiems. Šumanas tiesiog dievino Šopeno muziką – nors šis jausmas nebuvo abipusis – taikydavo Šopeno melodijas, netgi pavadino savo siuitos dalį Karnavalas pagal Šopeną. Ferencas Listas – kitas pianisto gerbėjas ir draugas – transponavo šešias Šopeno dainas fortepijonui. Šopenui jis dedikavo ir savo Poetinių ir Religinių Harmonijų dalį, pavadintą Laidotuvės su paantrašte „Spalis 1849“. Jos vidurinė dalis primena Šopeno Polonezo, opuso 53 garsiąją octave trio dalį. Nepaisant to, Listas sakė, kad jį įkvėpė ne Šopeno mirtis, o kitų tėvynainių iš Vengrijos mirtys vienu metu.
Šopenas grodavo koncertų salėse, dar dažniau grodavo draugams savo salone. Tik vėliau, kai progresavo liga, Šopenas nustojo koncertuoti publikai.
Šopeno techninės inovacijos irgi turėjo įtakos. Jo preliudai (Op. 28) ir etiudai (Op. 10 ir 25) greitai tapo pavyzdiniais, įkvėpė Listo Transcendentinius etiudus ir Šumano Simfoninius etiudus. Ankstyvoji Aleksandro Skriabino kūryba irgi įkvėpta Šopeno, jo 11-ojo opuso 24 preliudai paremti Šopeno 28-ojo opuso skambesiu.
Džeremis Zypmanas rašydamas kompozitoriaus biografiją paminėjo pianistų sąrašą, esą jie turi įrašę geriausius Šopeno darbus, kad išsaugotų pianisto kūrinius. Sąraše paminėti: Vladimir de Pachmann, Raoul Pugno, Ignacy Jan Paderewski, Moriz Rosenthal, Sergei Rachmaninoff, Alfred Cortot, Ignaz Friedman, Raul Koczalski, Arthur Rubinstein, Mieczysław Horszowski, Claudio Arrau, Vlado Perlemuter, Vladimir Horowitz, Dinu Lipatti, Vladimir Ashkenazy, Martha Argerich, Maurizio Pollini, Murray Perahia, Krystian Zimerman, Evgeny Kissin.
Apie Šopeno muziką labai palankiai atsiliepė Rubinšteinas:
Stilius
Nors Šopenas gyveno XIX amžiuje, muzikinį išsilavinimą įgijo Bethoveno, Haidno, Mocarto ir Klemenčio klasicizmo fone. Jis netgi naudojo Klemenčio fortepijono metodiką, mokydamas savo studentus. Jo muzikai turėjo įtakos Humelio virtuoziško grojimo raida ir mocartiška skambinimo fortepijonu technika. Viena studenčių, Frydrikė Miuler (Friedrike Muller) savo dienoraštyje apie Šopeno grojimo stilių rašė:
Šopenas ir romantizmas
Šopeno muzika, be abejonės, priskiriama romantinei, bet retai siejama su pačiu kompozitoriumi. Ir netgi šiuo atveju, Šopeno kūriniai laikomi romantizmo epochos etalonais. Kūriniuose vyrauja klasikinis trapumas ir apdairumas, su trupučiu romantiško ekshibicionizmo, įkūnijant pagarbą Bachui ir Mocartui (Šopenas savo preliudams taikė Bacho gerai temperuoto klavyro struktūrą). Šopenas taip pat niekada nesinaudojo „dirbtinomis dekoracijomis“ savo muzikoje ar pavadindamas darbus labai įmantriai, kaip tai darė jo bendraamžis Šumanas. Ir, kitaip nei puošnusis Listas, Šopenas buvo užsisklendęs savyje, nemėgo viešumos.
Kūriniai
thumb|200px|Kompozitoriaus sukurtos „Lietuviškos dainelės“ partitūra (žodžiai [[Stefanas Vitvickis|Stefano Vitvickio).]] Yra išlikę daugiau nei 230 Šopeno muzikinių kūrinių. Manoma, kad Šopenas kompozicijas rašė ir vaikystėje, tačiau šios neišliko. Visi Šopeno kūriniai skirti fortepijonui, tiek solo, tiek kartu su kitais instrumentais. Nors daugiausia kurti fortepijonui solo, taip pat nevengta papildyti fortepijono skambesio antru fortepijonu, smuiku, violončele, balsu ar orkestru.
Šopeno, kaip kompozitoriaus, formavimuisi didelę įtaką darė Betoveno, Haidno, Mocarto ir Klemenčio tradicija. Pats Mocartas įvardino Bachą ir Mocartą kaip reikšmingiausius kompozitorius jo, kaip muzikanto, formavimuisi.
Platesnio pobūdžio kūriniai, tokie kaip keturios baladės, keturi scherzo barkarolė opus 60, 49-asis fantazijos opusas ir sonatos sudaro repertuaro pagrindą. Jį papildo improvizacijos, mazurkos, valsai ir polonezai. Dvi svarbiausios kolekcijos – tai 28-ojo opuso 24 preliudai, panašūs į Bacho gerai temperuotą klavyrą, ir 10-ojo ir 25-ojo opuso etiudai – svarbiausi šedevrai pianistams. Šopenas sukūrė du opusus – 11-ąjį ir 21-ąjį – vienus dažniausiai grojamų per fortepijono koncertus. Parašė keletą dainų lenkiškiems tekstams ir kamerinių atlikimų – trio fortepijonui, sonata violončelei ir fortepijonui.
Atminimo įamžinimas
Friderikui Šopenui atminti kas penkeri metai Varšuvoje organizuojami Tarptautiniai fortepijono muzikos konkursai. Be to, periodiškai rengiami „Grand prix du disque de F. Chopin“, kurių metu apdovanojami kokybiškiausi Šopeno kūrinių įrašai: tiek pertvarkyti, tiek naujai įrašyti.
Kine ir populiariojoje kultūroje
Šopeno ir Sand įstabus meilės romanas atpasakojamas 1991 m. filme „Improvizacija“ (Impromptu), kuriame Šopeną vadino Hju Grantas, o Žorž Sand – Džiudi Deivis. Tikslesnis jų istorijos vaizdavimas pateikiamas 2002 m. filme „Šopenas: meilės troškimas“ (Chopin: Desire for Love), režisuotas Ježio Antčako. Piotras Adamčykas atliko Šopeno vaidmenį, o Danuta Stenka – Žorž Sand. 1945 m. biografinė drama „A Song to Remember“ – dar viena Šopeno istorijos ekranizacija.
„Bandai Namco Entertainment“ 2007 m. Xbox 360 platformai išleido RPG žanro kompiuterinį žaidimą „Eternal Sonata“, kuriame pagrindinis personažas yra F. Šopenas. Žaidimo veiksmas vyksta improvizuotame Šopeno sapne, kurį jis sapnuoja paskutinę savo gyvenimo naktį. 2008 m. žaidimas išleistas ir PlayStation 3 platformai (2009 m. pristatytas ir Europai).
Piščaco Kolonija
Piščaco Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietus nuo Piščaco, apie 20 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 97 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kanados vėliava
Flag of Canada (Pantone)|thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 111110.svg|23pxKanados vėliava. Proporcijos: 1:2]] Kanados vėliava – vienas oficialių Kanados simbolių. Stačiakampė, padalinta į tris vertikalias juostas: raudoną, baltą ir raudoną. Vidurinėje baltoje juostoje įkomponuotas raudonas stilizuotas klevo lapas.
Istorija
Anksčiau naudotą Jungtinės Karalystės vėliavą pakeitė dabartinė vėliava, kurią po ilgų diskusijų Kanados parlamentas įteisino 1964 m. gruodžio 15 d.
Simbolika
Vėliava simbolizuoja du vandenynus (raudonos juostos), apsupusius valstybę (balta juosta). Klevo lapas simbolizuoja tautos vienybę. Raudona Šv. Jurgio kryžiaus spalva (pasiskolinta iš britiškosios heraldikos) reiškia Jungtinę Karalystę, balta – Prancūzų monarchiją.
Debatai parlamente užsitęsė dėl to, jog klevas (Acer saccharum) auga rytinėje Kanados dalyje, o kitoje šalies dalyje nesutinkamas.
Užrašų knygelė (filmas)
Filmo premjera įvyko 2004 m. gegužės 20 d. JAV Sietlo tarptautiniame filmų festivalyje (Seattle International Film Festival).
Kanados vėliava
Konstrukcija
250px|left
Užrašų knygelė (filmas)
Siužetas
Prieglaudoje susitinka senyvo amžiaus Djukas ir Elė. Iš užrašų knygelės jis skaito jai apie vieną meilės romaną, kuris prasidėjo prieš daugelį metų ir iki šiol yra nepamirštas.
Kanados vėliava
Spalvos
Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 193; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 195, 12, 32.
Užrašų knygelė (filmas)
Aktoriai
ir kt.
Marcijonas Bogdanas Oginskis
Marcijonas Bogdanas Oginskis (1568 m. – 1640 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas.
Daumantiškiai
Daumantiškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Pabaisko. Išlikęs Daumantiškių dvaras, yra kapinių koplyčia. Praeina kelias Jurdonys–Mažeikiškiai.
miniatiūra|200px|left|[[Daumantiškių koplyčia]]
Marcijonas Bogdanas Oginskis
Giminė ir dvarai
1570 m. Kruonio dvaras tapo M. B. Oginskio nuosavybe. 1579 m. paveldėjo Karmėlavos, 1582 m. – Kairiškių ir 1586 m. – Darsūniškio seniūnijas. Už nuopelnus gavo teisę valdyti Uogintų ir Vievio dvarus, o iki 1600 m. jo nuosavybei jau buvo perėję ir Vievio, Mūro Strėvininkų, Uogintų dvarai. Šias Oginskių caro valdas valdžia konfiskavo po 1831 m. sukilimo.
Biografija
LDK kariuomenės pulkininkas, 1580 m. Stepono Batoro paskirtas Trakų pakamore. Dalyvavo žygiuose kovojant su Maskva, kazokais bei Švedija.
Jorė (ansamblis)
Jorė – folkloro ansamblis, susikūręs 1988 metais. Ansamblio vadovė Rūta Aleksiūnienė.
Ansamblio repertuare gausu šokių ir žaidimų iš visų Lietuvos regionų. Saugoma lumzdelių, sekminių ragelių, ožragių, ragų, daudyčių, dūdmaišių, birbynių ir kt. kolekcija. Tradicinėje kapeloje skamba smuikai, basetlė, cimbolai, įvairių rūšių armonikos. Ansamblis „Jorė“ koncertuoja ir Lietuvoje, ir užsienyje, dalyvauja tarptautiniuose folkloro festivaliuose.
2007 m. ansamblis apdovanotas „Aukso paukšte“. 2011 m. tarptautiniame festivalyje-konkurse „Paribio dainos“ apdovanotas didžiuoju festivalio prizu.
Šiandien aš, rytoj – tu!
Šiandien aš, rytoj – tu! – 1968 m. italų sukurtas vesternas, kurio vienas iš scenarijaus autorių yra vėliau išgarsėjęs siaubo filmų režisierius Dario Argento.
Turinys
Po 5 metų, praleistų kalėjime už indėnės žmonos nužudymą, kurio jis nepadarė, į laisvę išeina buvęs turtingas paveldėtojas Bilas Kajova. Už likusius pinigus jis nusamdo 4 vyrus, kurie jam padėtų susidoroti su tikruoju nusikaltėliu Džeimsu Elfego.
Pastarasis, surinkęs indėnų ir dezertyrų gaują, plėšikauja prerijose ir niekas negali jo sulaikyti. Radę apiplėštą furgoną, persekiotojai pasidalina į 2 grupes. Bilas ir O‘Banonas atvyksta į nedidelį miestelį, kuriame susiduria su Elfego žmonėmis ir yra paimami į nelaisvę.
Išvydęs savo varžovą, Elfego ketina apiplėšti kariuomenės furgoną, gabenantį pinigus ir palikti įkalčius, vedančius pas Bilą, tačiau, pagrindinei gaujai išvykus, likę 3 samdiniai juos išvaduoja.
Bilas su savo žmonėmis leidžiasi į kelią, palikdamas aiškius pėdsakus ir taip viliodamas Elfego, kuris, pamatęs, kad įkaitai pabėgo, leidžiasi juos vytis. Galiausiai Bilas įvilioja juos į mišką, kuriame naktį imasi po vieną naikinti visą priešininko gaują.
Raudonpetis žvitražygis
Kūnas 6 - 8 mm. Priešnugarėlė metališkai žalia, kojos ir antenos oranžinės spalvos. Antsparniai juodi, su oranžinėmis dėmėmis.
Dažnas soduose, laukuose, pievuose. Dažnai randamas kartu su Miulerio žvitražygiu (Agonum muelleri).
HP Inc.
HP Inc. (anksčiau „Hewlett-Packard Company“, kuri buvo žinoma HP akronimu) – Jungtinių Amerikos Valstijų informacinių technologijų bendrovė, kuri įsikūrusi Palo Alte, Kalifornijoje. Įmonę 1939 m. įkūrė Bilas Havletas (Bill Hewlett) ir Deivas Pakardas (Dave Packard). Pagrindinė įmonės veikla išliko monitorių, asmeninių kompiuterių, nešiojamų kompiuterių, spausdintuvų gamyba.
„Hewlett Packard Enterprise“ (HPE) įmonei perleista serverių (Proliant) bei tinklinės įrangos (ProCurve) gamyba bei jiems skirtos programinės įrangos kūrimas. Pastaroji įmonė taip pat teikia IT konsultavimo paslaugas.
XX a. pab.–XXI a. pr. „HP“ buvo viena didžiausių kompiuterių gamintojų pasaulyje.
Dan Păltinişanu stadionas
Dan Păltinişanu stadionas yra įvairios paskirties stadionas Timišoaroje, Rumunijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms, talpina 32 972 žiūrovus. Jame namų rungtynes žaidžia FC Timișoara. Stadionas pavadintas Dan Păltinişanu, legendinio futbolininko, kuris per 10 metų klube sužaidė 271 rungtynes, vardu. Jis pelnė labai svarbius įvarčius UEFA taurės kvalifikacijoje prieš Celtic ir Atlético Madrid klubus. Futbolininkas mirė 1995 m. kovo 4 d. būdamas 43 metų.
Po renovacijų 2002 ir 2008 m. siekiant surengti UEFA Čempionų lygos varžybas yra vienas moderniausių šalies stadionų. Stadione yra žaidusi Rumunijos rinktinė. Pirmosios rungtynės įvyko 1983 m. kovą prieš Jugoslavijos rinktinę. Draugiškas rungtynes laimėjo svečiai 0–2. Stadionas tuo metu vadinosi 1 Mai. Klubo prezidentas, Gheorghe Chivorchian, yra pasiūlęs pastatyti naują stadioną, kuris talpintų 50 000 žiūrovų.
Rietavo savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Rietavo savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Rietavo savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 7 d. Rietavo savivaldybės meru 16 balsų išrinktas Antanas Černeckis.
Paulius Egidijus Kovas
Paulius Egidijus Kovas (g. 1965 m. Kaune) – Lietuvos vadybininkas, derybų konsultantas, buriuotojas.
Biografija
1988–1991 m. Lietuvos kino studijos režisieriaus asistentas. 1992–1997 m. BTV programų įsigijimo direktorius, prodiuseris. 1997–1998 m. TV3 programų direktorius. 1998–2007 m. LNK generalinis / programų direktorius, valdybos narys. 2007–2009 m. UAB „MG Baltic Media“ generalinis direktorius, valdybos narys. Nuo 2009 m. lektorius, konsultantas. 2010–2012 m. UAB „Europos verslo klubai“ moderatorius. 2011–2012 m. UAB „Baltijos TV“ valdybos narys. 2013–2015 m. Verslo angelų fondo verslo angelas, valdybos narys. Nuo 2014 m. ICF sertifikuotas koučeris. Nuo 2017 m. HILL Management konsultantas.
1985–1987 m. VU Gamtos mokslų fakulteto žygeivių klubo „Gabija“ pirmininkas. VU žygeivių klubo leidinio „Žygeivis“, ėjusio 1989–1991 m. redaktorius. 2001–2008 m. Lietuvos radijo ir televizijos asociacijos (LRTA) prezidentas. 2005–2009 m. buriuotojų klubo „Ambersail“ prezidentas, 2008–2009 m. projekto „Tūkstantmečio odisėja. Vienas vardas – Lietuva“ idėjos bendraautoris ir projekto vykdytojas, Tūkstantmečio odisėjos XI etapo jachtos „Ambersail“ kapitonas.
Turi sūnus Jurgį ir Petrą, du anūkus – Igną ir Pijų. 2009 m. Kauno rotušėje vedė aktorę Nijolę Narmontaitę (g. 1959).
Piščaco Kolonija I
Piščaco Kolonija I  – kaimas Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės rytus nuo Piščaco, apie 21 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 102 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Jakiškių dvaras
Jakiškių dvaras – dvaras, stovintis Jakiškiuose (Joniškio rajonas), greta kelio, įrašytas į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas.
Išlikę dvaro rūmai, nedidelis parkas, link rūmų veda senų liepų alėja. miniatiūra|250px|left|Dvaro rūmai (iš vakarų pusės)
Istorija
Jakiškių kaimas istoriniuose šaltiniuose minimas jau nuo XVI a. pab. Seniausios žinios apie dvarą siekia 1877 m. kai grafas Hugo Kaizerlingas (Juozapo) Vladimiro Zemstremo Teodoro (paveldėjo iš brolio štat-rotmistro Nikolajaus Zemstremo Teodoro pagal Sankt Peterburge surašytą testamentą) įgaliojimu pardavė baronui Jonui Koškului (Adomo) Jakiškių dvarą su 541,2 dešimtinių žemės už 30.000 rublių sidabru. Vėliau, 1883 m., Vaigučių dvaro savininkas pirklys Jonas Neirandas (Jono) baronui Jonui Koškului (Adomo) pardavė vad. Vilkiaušių užsusienį (176 dešimtines) už 5000 rublių sidabrų. Iki šių dienų išliko 1898 m. statyti klasicistinių bruožų 17 kambarių turintys rūmai, kurių pastatymą inicijavo dvaro šeimininkas vokietis Koškolis.
Bolesław Bierut
Boleslavas Bierutas (, 1892 m. balandžio 18 d. netoli Liublino – 1956 m. kovo 12 d. Maskvoje) – Lenkijos valstybės ir komunistinio judėjimo veikėjas, ministras pirmininkas (1952–1954 m.), pirmasis LLR prezidentas (1947–1952 m.).
Biografija
Nuo 1912 m. buvo kelių socialistinių ir komunistinių partijų narys. 1928–1930 m. mokėsi Tarptautinėje Lenino mokykloje Maskvoje. Kominterno siuntimu 1930–1932 m. dirbo Austrijoje, Čekoslovakijoje ir Bulgarijoje. Už nelegalią komunistinę veiklą 1933 m. Lenkijoje buvo nuteistas kalėti 7-nerius metus, tačiau 1938 m. amnestuotas. Kalėdamas Lenkijoje išvengė partinio valymo ir represijų, kurias prieš lenkų komunistus organizavo Stalinas.
1939 m. persikėlė į TSRS užimtą Vakarų Baltarusiją, priėmė TSRS pilietybę, dirbo NKVD struktūrose. Karo metu čia veikė antinaciniame pogrindyje.
1943 m. Maskvoje buvo sudaryta protarybinė Laikinoji nacionalinė Lenkijos vyriausybė, B.Bierutas paskelbtas jos vadovu. Grįžęs į Lenkiją aktyviai veikė pajungiant šalį komunistų kontrolei. 1944–1947 m. jis buvo Nacionalinės valstybės tarybos (Krajowa Rada Narodowa) prezidentas.
Po 1947 m. rinkimų tapo Lenkijos prezidentu, juo buvo iki 1952 m. Priėmus naują šalies Konstituciją, 1952–1954 m. buvo LLR Ministras pirmininkas.
1948 m. sukūrus Lenkijos jungtinę darbininkų partiją, išrinktas partijos CK 1-uoju sekretoriumi, juo buvo iki pat mirties.
Kaip garbės svečias dalyvavo TSKP XX suvažiavime Maskvoje. Ten būdamas mirė nuo širdies smūgio. Palaidotas Powązki kapinėse Varšuvoje.
B.Bieruto valdymas pasižymėjo represijomis prieš opoziciją ir partinius oponentus, Armiją Krajovą bei menkais ekonomikos pasiekimais.
B.Bierutas ir V.Gomulka
Nuo 1943 m., kai slapta buvo permestas į nacių okupuotą Lenkijos teritoriją, B.Bierutas konfliktavo ir konkuravo su kitu Lenkijos darbininkų partijos aktyvistu Vladislavu Gomulka, kurio buvo kritikuojamas dėl beatodairiško paklusnumo Maskvai ir siekio po karo Lenkijoje įvesti komunistinį režimą. B.Bierutas intrigavo V.Gomulkos atžvilgiu, rašė į Maskvą skundus prieš jį. Tapęs prezidentu su V.Gomulka galutinai susidorojo: pašalino jį ir šalininkus iš visų postų, suėmė bei organizavo teisminį procesą. Iš kalėjimo dauguma suimtųjų išėjo tik po B.Bieruto mirties.
Dominykas Butėnas
Dominykas Butėnas (Bubenis, Bubnys, Bubinas, 1856 m. lapkričio 18 d. Dūseikiai – 1940 m. lapkričio mėn. Ubiškė) – Lietuvos knygnešys.
Biografija
Ūkininkas. Nuo 1883 m. iš Rytų Prūsijos į Lietuvą gabeno katalikų knygas ir „Aušrą“, vėliau tik pasaulietinę literatūrą bei socialdemokratų leidinius. Draudžiama spauda aprūpindavo apie 40 knygnešių – knygų platintojų. 4 kartus suimtas. 1883 m. paskelbus caro manifestą nuo bausmės atleistas, 1895 m. šešis mėnesius kalintas Telšių kalėjime. 1899 m. sulaikytas, kai iš Rytų Prūsijos perėjo sieną, ir kalintas Kaune bei Tauragėje. 1902 m. trejiems metams ištremtas į Viatkos guberniją. Gyveno Unyje, Glazove. Panaikinus lietuviškos spaudos draudimą 1904 m. nuo tolesnės bausmės atleistas grįžo į Lietuvą.
Segedas
Segedas − miestas Vengrijos pietuose, prie Tisos upės, netoli Serbijos sienos; Čongrado apskrities centras. Tai ketvirtasis pagal dydį Vengrijos miestas.
Sidabriukai
Sidabriukai (Cybaeidae) – vorų (Araneae) šeima.
Segedas
Segedas vadinamas „Saulės miestu“ ir yra įsikūręs prie Tisos ir Maros upių santakos. Mieste yra Kupolo aikštė, dydžiu prilygstanti Šv. Morkaus aikštei Venecijoje, Vyskupų rūmai ir neoromaninio stiliaus Katedra, dar vadinama Įžadų bažnyčia.
Sidabriukai
Vorai visą gyvenimą gyvena vandenyje. Rezga tarp vandens augalų oro gaubtuvėlius. Voras iš vandens iškiša pilvelį, paima deguonies burbulą ir nutempia jį į oro gaubtuvą, kuriame telpa nuo 10 iki 12 oro burbulų. Šiuose gaubtuvuose vorai maitinasi, dauginasi ir prižiūri jauniklius.
Segedas
Istorija
XIX a. potvynis beveik sugriovė miestą. Tačiau miestas buvo atstatytas. Kad ateityje tokia nelaimė nepasikartotų, buvo įrengta užtvankų sistema.
Baidarių ir kanojų irklavimas
Mieste tris kartus vyko pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo čempionatas.
Belgijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Belgijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
1987–1988 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.
Austrazija
Austrazija ( iš germanų Osterrik 'rytų valstybė') – viduramžių Europos regionas ir istorinė karalystė, viena iš keturių (vėliau trijų) Merovingų frankų valstybės dalių. Pagrindinės jos teritorijos buvo frankų valstybės šiaurės rytuose, bet ji taip pat valdė dalį Akvitanijos ir Provanso. Kitos Frankų valstybę sudariusios karalystės buvo Neustrija (Vakaruose) ir Orleano karalystė pietuose.
Geografija
Austrazijos regionas buvo dabartinės vakarų Vokietijos, šiaurės rytų Prancūzijos, Belgijos, Liuksemburgo ir pietryčių Nyderlandų teritorijoje. Ji apėmė frankų gyvenamas sritis aplink Reiną, Maasą ir Mozelį. Jos pirmoji sostinė buvo Reimsas, dėl ko karalystė dar vadinta Reimso karalyste. Vėliau sostinė perkelta į Mecą. Kiti žymiausi miestai buvo Kelnas ir Tryras. Aplink Austrazijos regioną buvo Fryzija (šiaurės vakaruose), Saksonija (šiaurės vakaruose), Neustrija (pietvakariuose) ir Švabija (pietryčiuose). Prie Austrazijos kartais priskiriama ir Šampanė.
Raida
Austrazijos teritorijų didžiąją dalį iki Frankų valstybės įkūrimo valdė Romos imperija (administruota kaip Belgika ir Žemutinė Germanija). Rytinėse Austrazijos dalyse savo valstybę konsolidavo frankai, kurie prisijungė šiauriausias Romos imperijos teritorijas. Tai buvo svarbiausia jų valstybės dalis.
Meldiniai
Meldiniai – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietus nuo Rozalimo.
Pietryčių pusiasalis
thumb|250px|Pietryčių pusiasalis. Tolumoje – Nevis
Užčiaušiai
Užčiaušiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Kuršėnų.
Pietryčių pusiasalis
Pietryčių pusiasalis  – Sent Kitso salos (Karibų salynas) pietrytinis galas, nusidriekiantis 14 km nuo Bastero iki sąsiaurio (the Narrows), skiriančio nuo Nevio salos. Pusiasalis su likusia sala jungiasi siauresne nei 1 km pločio sąsmauka, skalaujama Fregatų įlankų. Pusiasalio gale telkšo didžiausias šalies ežeras – Didžioji Druskų Bala (Great Salt Pond). Pietryčių pusiasalio galas užsibaigia trimis įlankomis – Moskitų, Bananų ir Didesniąja. Driekiasi Vėžlių paplūdimys (Turtle Beach).
Pietryčių pusiasalis – krūminga, menkai apgyvendinta Sent Kitso salos vieta. Nutiesus kelią dabar įrengta daugiau infrastruktūros.
Austrazija
Raida
Nuo Chlodvigo I mirties 511 m. iki Pipino Jaunesniojo Austrazija buvo praktiškai savarankiška frankų valstybės dalis. Karalystė valdė taip pat nugalėtų germanų genčių žemes: valdant pirmajam valdovui Toiderichui tik Alemanija, vėliau taip pat Tiuringija ir Bavarija.
Paprastoji jonažolė
Paprastoji jonažolė (Hypericum perforatum) – daugiametis žolinis augalas, priklausantis jonažolinių (Hypericaceae) šeimos jonažolių (Hypericum) genčiai.
Austrazija
Raida
Austrazijos vardas nustotas naudoti apie 843 m. Šioje teritorijoje vėliau išsivystė tokie istoriniai regionai kaip Reino kraštas, Reino Frankonija, Rytų Frankonija, Elzasas, Lotaringija, Žemutinės provincijos, Pfalcas, Liuksemburgas.
Paprastoji jonažolė
Užauga iki metro aukščio. Stiebas stačias, viršutinėje dalyje šakotas; lapai priešiniai, ovalūs, lygiais kraštais; žiedai geltoni, susitelkę į šluoteles. Vaisius – dėžutė. Auga pievose, sausuose retuose miškuose, šlaituose, pagrioviuose. Mėgsta saulėtas sausas vietas. Žydi ir vaisius brandina visą vasarą.
Jonažolė turi daug biologiškai aktyvių medžiagų: vitaminų C, E, P, karotino, dažinių rauginių medžiagų, mikroelementų.
Alternatyvioji medicina
Pastaba: ''Oficialioji medicina ne visada pritaria alternatyviems gydymo būdams. Netinkamai vartojami preparatai ne tik negydo, bet gali ir pakenkti Jūsų sveikatai''. Prieš naudodami, pasitarkite su gydytoju!
Vaistinė žaliava – stiebų viršūnėlės su žiedais ir lapeliais, kurie pjaunami žydėjimo metu. Žmonės jonažolę vadina „vaistu nuo 99 ligų“. Negalima vartoti būnant saulėje, nes gali atsirasti alerginiai odos pažeidimai.
Dažniausiai vartojama dezinfekcijai kaip priešuždegiminė, surišančioji, reguliuojanti medžiagų apykaitą priemonė. Vartojama esant inkstų uždegimams, akmenligei, virškinamojo trakto veiklai reguliuoti, kvėpavimo takų ligoms gydyti. Mažina kraujagyslių pralaidumą.