cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Resident Evil (kompiuterinis žaidimas)
Pirmajai versijai muziką sukūrė Makoto Tomozava (友澤眞), Akaris Kaida (海田明里) ir Masamis Ueda (上田正美). Visų dalių prodiuseris yra Šindžis Mikamis (三上真司). 2014−2015 m. „Resident Evil“ perleistas naujesnės kartos žaidimų platformoms.
Apžvalga
Žaidimo esmė – sprendžiant galvosūkius ir atsikratant priešų rasti saugų išėjimą iš dvaro.
Visa žaidimo teritorija suskirstyta plotais (kambariais, salėmis, koridoriais, kiemais, aukštais ir pan.), pereinant iš vieno ploto į kitą parodoma durų ar vartų animacija, kol į atmintį įkeliama kito ploto informacija. Kiekvienam plotui (ar jų grupei) būdinga tam tikra garso fono melodija. Viename plote gali būti neribotas kiekis priešų, tačiau jie visi yra vieno tipo. Vieninteliai priešai, kurie gali pereiti iš vieno ploto į kitą, yra zombiai, tačiau taip nutinka tik labai konkrečiomis situacijomis. Kambariuose su rašomąja mašinėle, kur išsaugoma žaidimo eiga, priešų būti negali. Kai kuriuose tokiuose kambariuose šalia rašomosios mašinėlės yra herojų daiktų inventoriaus dėžė.
Vienu metu veikėjas gali neštis 6 (Kriso atveju) arba 8 (Džil) daiktus (nepriklausomai nuo jų dydžio ar svorio). Pritrūkus vietos juos galima palikti tik minėtoje dėžėje. Jų žaidime keletas, jos visos išlaiko tą patį paliktą daiktų inventorių: vienos dėžės turinys prieinamas iš bet kurios kitos dėžės.
Rašomoji mašinėlė skirta žaidimo eigos išsaugojimui. Vieną kartą įrašyti panaudojama viena rašalo juostelė, o jų kiekis žaidime ribotas.
Siužetas
Rakūno (Raccoon) miesto, esančio kažkur JAV vakaruose, policija gauna keletą pranešimų apie žiaurias žmogžudystes, įvykdytas miškuose palei miesto pakraščius – panašu, kad tai kanibalizmo atvejai. Ištirti įvykių pasiųsta specialiojo kovos su nusikalstamumu padalinio STARS (Special Tactics and Rescue Squad, Specialiosios taktikos ir gelbėjimo būrys) komanda „Bravo“, tačiau dėl nežinomų priežasčių ryšys su ja nutrūko. Po kelių valandų misija pavedama komandai „Alfa“: rasti dingusius padalinio narius ir išaiškinti, kas slypi už minėtų nusikaltimų.
Sėkmingai nusileidusi komanda aptinka sudužusį kolegų lėktuvą, tačiau pasigenda daugumos būrio „Bravo“ narių. Visiškai netikėtai vieną „Alfa“ komandos narį (Džozefą Frostą, Joseph Frost) užpuola ir negyvai sudrasko gauja pasiutusių šunų, visi kiti priversti bėgti į pastebėtą dvarą netoliese – mat jų pilotas pavojaus akivaizdoje užvedė lėktuvo variklį ir paliko draugus likimo valiai.
Radę užuovėją dvare, veikėjai pasigenda dar vieno komandos nario, o vėliau neaiškiomis aplinkybėmis išsiskiria. Pačiame pastate veikėjus pasitinka vaikščiojantys numirėliai, kurių dalis dėvi medicininius chalatus, bei didelė įvairovė mutantų. Tokiu būdu žaidėjo pasirinktas personažas lieka vienas su daugybe neatsakytų klausimų.
Vėliau jam pavyksta rasti beveik visus STARS narius (dauguma sunkiai sužeisti arba jau mirę), tačiau tik du iš jų priklausomai nuo to, kokius veiksmus atlieka žaidimo metu, gali išgelbėti.
Žaidimo eigoje pavyksta išsiaiškinti, kad dvaras iš tiesų yra priedanga slaptai požeminei laboratorijai, kurioje buvo vykdoma biologinio ginklo gamyba. Tai tarptautinės didžiulės farmacijos korporacijos „Umbrella“ („Skėtis“) padalinys. Ten dirbę mokslininkai vykdė slaptus eksperimentus su virusu, pavadintu „Tyrant“ (trumpinamą „T“), kuris atgaivina negyvus padarus, o gyviems (netgi augalams) sukelia negrįžtamas mutacijas. Nežinomomis aplinkybėmis virusas ištrūko į aplinką ir išžudė visus ten dirbusius bei gyvenusius žmones.
Veikėjai
Be pagrindinių veikėjų siužete dalyvauja keletas kitų:
Versijos
Pirmą kartą žaidimas išleistas 1996 m. kovo 22 d. Japonijoje. Dėl savo populiarumo jis buvo atnaujintas, papildytas ir perkurtas iš naujo net kelis kartus.
Pirmoji „PlayStation“ versija
Originali „PlayStation“ versija Europoje pasirodė 1996 m. rugpjūčio 1 d. ir tais pačiais metais kovo 30 d. JAV. Amerikietiškoji šiek tiek skiriasi nuo išleistos Japonijoje:
Kitos sistemos
Šiek tiek vėliau žaidimas taip pat išleistas ir Windows OS bei „Sega Saturn“ sistemoms, abiejose iš jų yra tik jai pritaikytų savitų elementų.
Windows OS:
„Sega Saturn“:
Director’s Cut
Praėjus daugiau nei metams „PlayStation“ sistemai išleista šiek tiek pakeista žaidimo versija pavadinimu „Resident Evil: Director’s Cut“, mat taip norėta bent dalinai atlyginti ilgą tęsinio atidėliojimą.
Šios versijos atnaujinimai:
Director’s Cut versija (tiksliau: „Resident Evil: Director’s Cut Dual Shock“) išleista dar kartą siekiant suderinamumo su „PlayStation“ „Dual Shock“ valdymo pultu.
Nintendo „Gamecube“ ir „Wii“
right|thumb|Džil Valentain perkurtoje versijoje „[[Nintendo Gamecube“ sistemai.]] Praėjus šešeriems metams po pirmosios versijos išleidimo, žaidimų įranga gerokai patobulėjo. Buvo nuspręsta iš naujo sukurti ir perprogramuoti žaidimą žymiai galingesnei „Nintendo GameCube“ sistemai. 2002 m. pasirodė visiškai nauja „Resident Evil“ versija. Pasak prodiuserio Šindžio Mikamio, ji 70 % skiriasi nuo originaliosios.
2009 m. išleista šios versijos adaptacija „Wii“ konsolei pavadinimu „Resident Evil Archives: Resident Evil“.
Deadly Silence
Dešimtojo gimtadienio proga išleista truputį pakeista „PlayStation“ žaidimo versija pavadinimu „Resident Evil: Dedly Silence“ nešiojamam kompiuteriui Nintendo DS.
„Resident Evil“ HD versija
2014 m. pabaigoje Japonijoje ir 2015 m. pradžioje kitur pasaulyje buvo išleistas „Resident Evil“ aukštos grafikos raiškos (HD) leidimas, kuris yra tiesioginė 2002 m. „GameCube“ žaidimo aukštesnės raiškos grafikos atnaujinta versija. Išleista naujesnės kartos žaidimų platformoms: „PlayStation 3“, „PlayStation 4“, „Xbox 360“, „Xbox One“ konsolėms ir „Windows OS“ sistemai. Ši versija buvo parduota daugiau nei 1 mln. kopijų tiražu.
Kritika
Nepaisant minėto neprofesionalumo ir įvairios kritikos (nuo gana atšiaurios iki labai palankios), žaidimas tapo bestseleriu. Pasaulyje jo parduota daugiau nei 5,05 mln. kopijų „PlayStation“ platformai.
Perdarytoje versijoje „Nintendo Gamecube“ sistemai dialogai buvo įgarsinti iš naujo su visai kitais aktoriais, o atsiliepimai apie žaidimą buvo daugiausia teigiami. Jos kopijų parduota apie 1,25 mln.
Istorinė Lietuvos Respublikos Prezidentūra Kaune
thumb|300px|Prezidentūros pastatas [[2022 m.]]
Istorinė Lietuvos Respublikos Prezidentūra Kaune – pastatas Kauno senamiestyje, Vilniaus g. 33. Kaunui tapus laikinąja sostine, 1919–1940 m., čia buvo įsikūrusi Lietuvos Respublikos Prezidentūra. Dabar pastate veikia muziejus, šiaurėje eina Šv. Gertrūdos gatvė, pietinėje dalyje, ties Vilniaus gatve, lankytojams atviras Prezidentūros sodelis.
Istorija
thumb|left|Prezidentūros skveras
Rūmai pradėti statyti 1846 m. viduryje kaip privatus gyvenamasis namas buvusio Kauno dominikonų vienuolyno teritorijoje. Apie 1866 m. sklypas buvo aptvertas metaline tvora, o iš dabartinės Vilniaus g. pusės pradėtas veisti sodas, kuriuo laisvai galėjo naudotis visi norintieji. Kauno gubernijos gubernatoriui pastatas buvo nuomojamas, o 1876 m. buvo perpirktas iš jo savininko S. Feinbergo. Pirmojo pasaulinio karo metais jame kurį laiką gyveno kaizeris Vilhelmas II, buvo įsikūrusi vokiečių karinė administracija.
Tarpukario metais rūmuose 1919–1940 m. dirbo ir gyveno visi trys Lietuvos Respublikos Prezidentai: Antanas Smetona (1919–1920 m. ir 1926–1940 m.), Aleksandras Stulginskis (1920–1922 m. ėjęs Prezidento pareigas, 1922–1926 m.) ir Kazys Grinius (1926 m. birželis–gruodis). Rūmuose 1940 m. birželio 15 d. įvyko paskutinis Lietuvos Respublikos Vyriausybės posėdis prieš prasidedant Lietuvos okupacijai.
Sovietmečiu pastate buvo įkurti Pionierių rūmai, nuo 1955 m. – Mokytojų namai; rūmuose veikė kino teatras, biblioteka. 1989 m. pastatas perduotas Vytauto Didžiojo karo muziejui.
1996 m. Istorinės Prezidentūros sodelyje pastatytos skulptūros A. Smetonai (skulptorius A. Vaura), A. Stulginskiui (skulptorius V. Narutis) ir K. Griniui (skulptorius S. Žirgulis) atminti. 1998 m. pradėta su pertraukomis vykusi rūmų restauracija. Nuo 2004 m. rūmai buvo pavesti Lietuvos Respublikos Prezidento kanceliarijos žinion, kuri 2005 m. liepos 3 d. juos perdavė Nacionaliniam M. K. Čiurlionio dailės muziejui. 2005 m.liepos 5 d. įvyko simbolinis Prezidentūros atidarymas plačiajai visuomenei.
Dabar Istorinė Prezidentūra yra Nacionalinio M. K. Čiurlionio Dailės muziejaus filialas, kuriame be nuolatinių bei laikinų parodų ir ekspozicijų vyksta įvairios konferencijos, knygų pristatymai, diskusijos, konkursai, viktorinos, žinių turnyrai iš Pirmosios Lietuvos Respublikos istorijos ir kiti renginiai. Nuo 2011 m. Istorinė Prezidentūra kartu su partneriais centrinėmis Kauno miesto gatvėmis rengia bėgimą „Ir stok už garbę Lietuvos!“.
Šiuo metu Istorinėje Prezidentūroje galima aplankyti Prezidento darbo kambarį, Audiencijų salę, Budinčiojo karininko kabinetą, išvysti autentiškus įspūdingais medžio drožiniais puoštus laiptus, paauksuotus veidrodžius.
Namaste Sada Vatsale
Namaste Sada Vatsale ( - 'Nusilenkimas Tau per amžius, rūpestingoji') – malda, kuri esti Hindutvai priklausančio Indijos tautinio savanorių sąjūdžio (Rashtriya Swayamsevak Sangh, RSS) himnu. Tai yra privalomai atliekamas kūrinys per visus sąjūdžio susibūrimus. Kūrinys parašytas sanskritu profesoriaus Šri Narhar Narayan Bhide, vadovaujant judėjimo vadams K. B. Hedgewar ir M. S. Golwalkar. Vėliau malda buvo išversta į hindi ir kitas Indijos kalbas.
William Speirs Bruce
Viljamas Speirsas Briusas (1867 m. rugpjūčio 1 d. – 1921 m. spalio 28 d.) – škotų poliarinis keliautojas.
Veikla
Jis organizavo ekspediciją „Scotia“ (1902–1904 m.) į Antarktidą ir vėliau keliavo į Svalbardą. Briusas buvo pakviestas dalyvauti Roberto Skoto ekspedicijoje į Pietų ašigalį, tačiau jis atsisakė, nes manė, kad ekspedicijos tikslas buvo paviršutiniškas.
Rivaso departamentas
Geografija
Departamento paviršius kalnuotas, vietomis apaugęs rūko miškais. Nikaragvos ežero pakrantė pelkėta. Rivaso departamentui priklauso šiame ežere esanti vulkaninė Ometepės sala su Konsepsjono ir Maderaso ugnikalniais.
Administracinis suskirstymas
Rivaso departamentas administraciškai padalintas į 10 savivaldybių:
Europos komisijos Jungtinis mokslo centras
Jungtinių tyrimų centras (JTC), prie Europos Komisijos - pagrindinė Europos Sąjungos mokslo ir jo taikymų institucija, vienas iš Europos Kommisijos generalinių direktoratų.
Struktūra, institutai
JTC priklauso 7 mokslo institutai: 3 Šiaurės Italijoje (netoli Milano, Ispra vietovėje), vienas Ispanijoje - Sevilijoje, vienas - Vokietijoje, Karlsruhe ir po vieną Belgijoje bei Olandijoje. JTC centrinis aparatas - Briuselyje (apie 60-70 darbuotojų).
Aukštutinis Mbomu
Aukštutinis Mbomu  – viena iš 14 Centrinės Afrikos Respublikos prefektūrų. Yra šalies rytuose. Prefektūros sostinė – Obo.
Subprefektūros
Aukštutinis Mbomu padalintas į 3 subprefektūras:
Eduardas Enrikas Jančauskas
Eduardas Enrikas Jančauskas (1941 m. balandžio 1 d. Panevėžyje – 2012 m. vasario 8 d.) – Lietuvos ekonomistas, sociologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968–1971 m. Vilniaus universiteto ir Vilniaus aukštosios partinės mokyklos dėstytojas. 1973 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją „LKP vadovavimas socialinio aprūpinimo vystymui“. 1986 m. apgynė disertaciją „SSKP veikla keliant gyvenimo lygį“, istorijos mokslų daktaras. Nuo 1988 m. profesorius.
1992–1994 m. dirbo Hanoverio universiteto Strateginių ir struktūrinių tyrimų institute, Getingeno universitete. 1994 m. Lietuvos statistikos departamento Ekonominių tyrimų, vėliau Specialiųjų tyrimų skyriaus viršininkas, mokslinis konsultantas. Nuo 1995 m. Lietuvos karo akademijos dėstytojas, 1995–2000 m. Vadybos katedros vedėjas. 2004–2012 m. Mykolo Romerio universiteto dėstytojas, Viešojo administravimo katedros vedėjas.
2000 m. Tarptautinės informatizacijos akademijos (prie JT) narys. 2004–2012 m. žurnalo „Viešoji politika ir administravimas“ vyr. redaktorius.
Šarūnai
thumb|left|240px|Apleistas [[GAZ-53 sunkvežimis Šarūnuose]] thumb|left|240px|Žagarės giria Šarūnų apylinkėse
Ukrainos socialdemokratų partija
Ukrainos socialdemokratų partija (SDPU,Соцiал – демократична партiя України) – Ukrainos kairioji politinė partija.
Istorija
Vieni pirmųjų socializmo idėjas Ukrainoje skleidė S. Podolinskis, Ivanas Franko, Lesia Ukrainka, Michailas Kociubinskis, M. Dragomanovas. 1875 Odesoje susikūrė Pietų Rusijos darbininkų sąjunga. 1898 m. Kijevo ir Jekaterinoslavo Sąjungos darbininkų klasei išvaduoti organizacijos įkūrė RSDDP organizaciją, kuri netrukus skilo į ekonomistus ir iskrininkas. 1900 m. susikūrė Ukrainos revoliucinė partija, kuri 1904 m. buvo pavadinta Ukrainos socialdemokratų sąjunga, jai vadovavo M. Melenevskis, o 1905 m. tapo Ukrainos socialdemokratų partija. Jos lyderiai Viktoras Viničenka, Dmitro Antonovičius, Leonidas Jurkevičius prioritetą teikė nacionaliniams klausimams.
Ukrainos socialdemokratų partija aktyviai dalyvavo 1917 m. kovo mėn. steigiant darbininkų tarybas ir Centrinę radą. 1917 m. lapkričio 20 d. buvo paskelbta Ukrainos liaudies respublika, jos vadovu tapo Ukrainos socialdemokratų partijos lyderis Simonas Petliūra. Tačiau jaunai respublikai teko kovoti su 5 bolševikų armijomis, austrų – vengrų pulkais ir vietine kontrrevoliucija.
1918 m. balandžio 29 d. valdžią Ukrainoje užgrobė kazokai, generolas Pavlas Skoropadskis buvo paskelbtas etmonu. Tik 1918 m. gruodžio 14 d. suvienytomis socialistų jėgomis pavyko užimti Kijevą ir sudaryti Ukrainos direktoriją, kuriai vadovavo V. Viničenka ir S. Petliūra, pastarasis 1919 m. vasario mėn. tapo Ukrainos prezidentu. Tačiau vasarą didelę šalies dalį užėmė denikininkai, iš šiaurės puolė bolševikai. 1920 m. Galiciją ir vakarų Volynę užėmė lenkai. Nesugebėta suvaldyti ir savos kariuomenės, prasidėjo žydų pogromai Lvove ir kituose miestuose. 1920 m. Ukrainos liaudies respublikos kariuomenei ir jos vadovams teko pasitraukti į Lenkiją. Ukrainos socialdemokratų partijos veikla nutrūko 1926 m. nužudžius S. Petliūrą.
Atgimimas
Socialdemokratinio judėjimo atgaivinimas Ukrainoje prasidėjo 1989 m. susikūrus Liaudies frontui „Ruch“ ir Socialdemokratinei asociacijai (SDA). 1989 m. gruodžio mėn. SDA koordinacinė taryba nutarė atkurti Ukrainos socialdemokratų partiją. 1990 m. kovo mėn. buvo surengta socialdemokratinių organizacijų konferencija ir sudarytas A. Nosenko vadovaujamas organizacinis komitetas. 1990 m. gegužės 25 – 27 d. Kijeve įvyko steigiamasis SDPU suvažiavimas, kuriame dalyvavo 86 delegatai. Suvažiavime kilo nesutaikoma diskusija dėl partijos ideologijos. Mažuma, vėliau sudariusi Jungtinę SDPUo manė, kad demokratinis socializmas ir marksizmas „su žmogišku veidu“ yra vienas ir tas pats, kita dalis rėmėsi Socialistų Internacionalo Stokholmo deklaracija ir siekė Ukrainos nepriklausomybės. Nepriėmę vieningų pozicijų suvažiavimo dalyviai išsiskyrė į du steigiamuosius suvažiavimus.
Ukrainos socialdemokratų partija (jungtinė)
1991 m. II neeiliniame suvažiavime 52 delegatai atstovavo 235 narius ir 16 vietinių organizacijų. Nutarta prezidento rinkimuose palaikyti V. Čornovilo kandidatūrą. 1991 m. lapkričio 1 d. SDPU buvo užregistruota teisingumo ministerijoje. 1992 m. SDPU tapo viena iš susivienijimo „Nova Ukraina“ organizatorių, tačiau netrukus išsiskyrė daugelio susivienijimo narių požiūriai į šalies ateitį. 1992 m. SDPU palaikė premjero Leonido Kučmos reformas.
1992 m. įsikūrė Ukrainos socialdemokratinis jaunimas. 1992 m. lapkričio 28 d. IV suvažiavime buvo atstovaujami 1356 partijos nariai. 1993 m. parlamento rinkimuose gautos 2 vietos. 1994 m. VII neeiliniame suvažiavime priimta nauja Principų deklaracijos redakcija, iš partijos pašalinti J. Buzduganas ir jo šalininkai, parėmę Aleksandro Morozo Ukrainos socialistų partijos (SPU) politiką Aukščiausioje radoje.
1995 m. SDPU susijungė su Ukrainos teisingumo partija, susikūrusia 1992 m. iš Afganistano karo veteranų ir Černobylio sąjungos narių ir Žmogaus teisių partija, 1994 m. įkurta kūrybinės inteligentijos atstovų. 1996 m. X suvažiavime, teisingumo ministerijai anuliavus SDPU registravimą, partija pavadinta Ukrainos socialdemokratų partija (jungtinė) (SDPUO).
XI suvažiavime priimta programa „Gerovė ir plėtra“. 1998 m. rinkimuose gavo 16 vietų, o prie jų prisijungus kitiems kairiesiems, sudarė 25 narių frakciją. Tačiau iš partijos pasitraukė partijos pirmininko Vasilio Onopenkos vadovaujama grupė narių, reikalavusių, kad partija keltų savo kandidatą prezidento rinkimuose ir įkūrė atskirą SDPU.
1998 m. priimtas naujas statutas. Suvažiavimas renka partijos pirmininką, Politinį biurą ir Politinę tarybą, sudaro Vykdomąjį komitetą. 1999 m. balandžio 24 d. įsteigtas laikraštis „Naša gazeta+“. Tačiau 1999 m. iš SDPUO išėjo S. Peresunko grupė, nepatenkinta E. Marčiuko, kaip partijos kandidato į prezidento postą, ignoravimu ir įkūrusi Socialdemokratų sąjungą (SDS). SDPUO palaikė L. Kučmos kandidatūrą.
1999 m. gegužės 15 d. XIV suvažiavimo metu partijoje buvo 90 667 nariai. 2000 m. vasario mėn. iš partijos išėjo P. Porošenkos grupė, įkūrusi Solidarumo partiją. 2000 m. priimta nauja programa, nutarta steigti partijos grupes kiekvienoje gyvenvietėje. 2002 m. XVI suvažiavime buvo atstovaujami 345 153 SDPUO nariai. 2002 m. parlamento rinkimuose SDPUO gavo 1,6 mln. balsų ir 19 vietų parlamente bei 8 tūkst. vietų vietinėse tarybose.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Józef Łobodowski
Juzef Lobodovski (1909 m. kovo 19 d. Purviškėje, Rusijos imperija – 1988 m. balandžio 18 d. Madride, Ispanija) – poetas.
Biografija
Gimė 1909 m. kovo 19 d. Purviškėje. Nuo 1910 m. vaikystę praleido Liubline, prasidėjus I pasauliniam karui pasitraukė į Maskvą, 1922 m. grįžo į Liubliną. 1931 m. debiutavo kaip poetas, rašė romantizmo stiliumi. Už per daug laisvamanišką ir komunistinę kūrybą 1932 m. pašalintas iš Liublino universiteto, tačiau po karinės tarnybos ir bandymo nusižudyti pakeitė savo ideologiją. 1937-1938 m. žurnalo Wołyń ėjusio Lucke redaktorius. 1939 m. vokiečiams užpuolus Lenkiją savanoriškai išėjo į frontą, rugsėjo 19 d. pasitraukė į Vengriją, o iš ten į Prancūziją. 1941 m. emigravo į Ispaniją, kur buvo vienas iš laidos lenkų kalba Radio Madrid eteryje įkūrimo iniciatorių. Šioje laidoje daug dėmesio skyrė komunizmo nusikaltimams. Rašė straipsnius į Londono ir Paryžiaus lenkiškus laikraščius. Iš ispanų į lenkų kalbą išvertė Šv. Kryžiaus Jono ir Federico García Lorca darbus, iš rusų kalbos Anos Achmatovos, Josifo Brodskio, Aleksandro Solženicyno tekstus. Mirė 1988 m. balandžio 18 d. Madride.
Spermatozoidas
thumb|300px|Bandantis apvaisinti [[Kiaušialąstė|kiaušialąstę spermatozoidas.]] Spermatozoidas ( – sėkla, zoon – gyva būtybė) – tai vyriška lytinė ląstelė, gameta. Tai haploidinė ląstelė. Spermatozoido funkcija yra apvaisinti kiaušinėlį – moteriškąją lytinę ląstelę, susidarant zigotai, iš kurios vystosi naujas tos pačios rūšies individas. Kadangi kiaušinėlį apvaisina tik vienas iš milijardų spermatozoidų, juos labai smarkiai veikia natūrali atranka – visa spermatozoido sandara pritaikyta greitai judėti. Spermatozoidas turi pusę genetinės medžiagos reikalingos ląstelei, be to, jis lemia individo lytį. Žmogaus spermatozoidas gali turėti „X“ arba „Y“ tipo lytinę chromosomą. Jei su kiaušinėliu susilieja „X“ spermatozoidas, vystosi moteriškas organizmas, o jei „Y“ – vyriškas. Spermatozoidus 1679 metais atrado Antonijus van Levenhukas.
Sandara
Spermatozoidas – labai diferencijuota ląstelė. Ją paprastai sudaro 3 dalys – galvutė, uodegėlė ir jas jungiantis kaklas (jungiančioji dalis). Žmogaus spermatozoido dydis apie 60 μm, iš jų galvutė sudaro ~ 4,5 μm, (jos plotis apie 3 μm, storis – 1 μm). Uodegėlės ilgis ~ 55 μm.
Spermatozoido galvutė sudaryta iš dviejų dalių – akrosomos ir branduolio. Akrosoma sudaro kepurę, kuri uždengia apie 2/3 spermatozoido priekinės dalies, o didžiąją galvutės dalį užima branduolys. Jis ypatingas tuo, jog DNR čia supakuota net iki 6 kartų stipriau nei metafazinėse chromosomose. Šiuo atveju tradiciniai histonai pakeičiami protaminais – baltymais, turinčiais daug teigiamų aminorūgščių (arginino, histidino, lizino). Žmogaus atveju, 70 % branduolio baltymų – protaminai, o 20 % histonai. Kadangi histonų modifikacijos yra labai svarbios genų aktyvacijai, tai protaminai ne tik supakuoja DNR, bet ir nutildo genus.
Spermatozoidų branduolyje chromosomos išsidėsto neatsitiktinai. Telomeros jungiasi į poras arba tetramerus ir prisitvirtina prie branduolio apvalkalo. Tuo tarpu centromeros išsidėsto branduolio centre, sudarydamos tam tikrą struktūrą – chromocentrą. Tarp branduolio apvalkalo ir plazminės membranos lieka plonas citoplazmos sluoksnis. Manoma, kad jame yra apvaisinimui svarbių molekulių.
Spermatozoido uodegėlė – ląstelės žiuželis – sąlygoja jo judrumą. Jos dėka žmogaus spermatozoidas gali judėti 1-3 mm/min greičiu. Uodegėlę su galvute jungia kaklas (jungiančioji dalis). Jame išsidėsčiusios dvi centriolės. Viena iš jų veikia kaip pamatinis kūnelis, duoda pradžią aksonemai – centriniam spermatozoido uodegėlės elementui. Spermatozoide esančias centrioles paveldi būsimas organizmas, nes moteriškosios lytinės ląstelės jų neturi. Pagal aksonemos dangalus skiriamos 3 uodegėlės dalys: vidurinė, pagrindinė ir galinė. Vidurinę uodegėlės dalį supa mitochondrijų sluoksnis. Mitochondrijų būna daugiau kaip 50. Po apvaisinimo, spermatozoido mitochondrijos suardomos, todėl paveldimos tik iš motinos. Aksonemą dar gaubia 9 išilginių pluoštų skaidulos, vadinamos išorinėmis tankiosiomis skaidulomis. Pagrindinė uodegėlės dalis yra ilgiausia. Ji sudaryta iš aksonemos, apsuptos 7 išorinių tankiųjų skaidulų, kurias dar papildomai dengia skaidulinis dangalas. Tiek išorinės tankiosios skaidulos, tiek skaidulinis apvalkalas savo sudėtyje turi keratinų, kurie sudaro tvirtą karkasą mikrovamzdelių slydimui ir linkimui uodegėlės judėjimo metu. Galinėje uodegėlės dalyje aksonemą gaubia tik plazminė membrana Spermatozoidai susiformuoja spermatogenezės metu vyro lytinių organų sėklidžių sėkliniuose vamzdeliuose. Žmogaus spermatozoidas susiformuoja per 61 dieną. Diferencijuoti spermatozoidai vėliau iš sėklinio vamzdelio patenka į sėklidės prielipo lataką ir čia kaupiasi (sperma).
Ką tėvas perduoda palikuonims?
Ilgą laiką buvo manoma, jog spermatozoidas kiaušinėliui pristato tik tėvinį haploidinį chromosomų rinkinį. Tačiau paaiškėjo, jog į kiaušinėlį patenka ne tik galvutė, bet visas spermatozoidas. Taip būsimam individui pristatomos centriolės ir kai kurie baltymai, reikalingi kiaušinėlio aktyvavimui (pvz., PLCζ didina kiaušinėlio pralaidumą Ca2+ jonams ir taip jį aktyvuoja). Baltymų svarbą iliustruoja tai, jog vaisingų ir nevaisingų vyrų spermatozoiduose žymiai skiriasi ~ 20 baltymų kiekis. Nors spermatozoiduose neaptikta transkripcijos ar transliacijos pėdsakų, branduolyje rasta apie 3000 iRNR molekulių bei keletas rūšių mikro-RNR. Rasta įrodymų, jog į kiaušinėlį pristatomi RNR kūneliai. Kai kurios iRNR koduoja baltymus, reikalingus ankstyvam embrionų vystymuisi. Gali būti, kad jos pristatomos tiesiai į kiaušinėlį arba pakuojant genomą neleidžia inaktyvuoti tam tikrų genų. Kadangi gamta efektyviai iš spermatozoidų pašalina visą nereikalingą krovinį, RNR turėtų atlikti svarbią funkciją.
Spermatozoidų įvairovė
Stambiausi yra tritono spermatozoidai – iki 500 µm, šuns, jaučio, arklio, avino – nuo 40 iki 75 µm. Spermatozoidų paviršius įkrautas neigiamai, todėl jie nesulimpa. Gyvūnai gamina labai daug spermatozoidų: šuo lytinio akto metu išskiria apie 60 mln., avinas – iki 2 mlrd., arklys – apie 10 mlrd., žmogus – apie 200 mln. spermatozoidų.
Kai kurių gyvūnų spermatozoidai netipiški, jų sandara labai įvairi. Vėžiagyvių spermatozidai turi spindulių arba atšakų formos ataugas, apvaliųjų kirmėlių – apvalūs arba ovališki.
Keïta
Keïta − pavardė.
Šv. Kryžiaus bažnyčia
miniatiūra|Šilutės Šv. Kryžiaus bažnyčia '''Šv. Kryžiaus bažnyčia''' yra 10 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios bažnyčios:
8 bažnyčios turi '''Šv. Kryžiaus Išaukštinimo''' titulą:
Dar 9 bažnyčios turi Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia titulą.
San Domingosas
San Domingosas  – miestas ir savivaldybė Žaliojo Kyšulio salose, Santjago salos pietuose, netoli Prajos. Žvejybinis uostas prie Atlanto vandenyno. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu.
thumb|left|250px|San Domingoso miestelis
Čandleris (Arizona)
Čandleris – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Arizonos valstijoje, Marikopos apygardoje.
Istorija
1891 m. veterinaras Aleksanderis Džonas Čandleris nusipirko žemės į pietus nuo Mesos, Druskos upės slėnyje. 1912 m. gegužės 17 d. čia jis atidarė savo biurą ir pradėjo pardavinėti žemę nekilnojamojo turto vystytojams. 1941 m. atidaryta karinių oro pajėgų bazė. 1954 m. miestui suteiktas didmiesčio statusas.
Nijolė Veličkienė
Biografija
1958 m. su tėvais iš Ukmergės persikėlė į Lentvarį. 1966 m. baigė Lentvario vidurinę mokyklą, muzikos mokyklą (akordeono klasę). 1971 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą, įgijo chemikės inžinierės specialybę.
Universal Music Group
Universal Music Group (UMG) – JAV muzikos organizacija, Prancūzijos holdingo „Vivendi“ dalis. „UMG“ būstinė yra Santa Monikoje, Kalifornijos valstijoje. „UMG“ vadinama didžiojo trejeto nare kartu su „Sony Music“ ir „Warner Music Group“ įmonėmis.
Nijolė Veličkienė
Biografija
1971–1975 m. dirbo Vilniaus konstravimo biure technike, inžiniere. 1975–1981 m. Vilniaus tarpkolūkinės statybos organizacijos laborantė, vėliau – inžinierė, vyresnioji inžinierė. 1981–1988 m. Vilniaus 13-osios vakarinės vidurinės mokyklos chemijos mokytoja, 1988–1989 m. Vilniaus 2-osios vakarinės mokyklos chemijos mokytoja (dėl įvykusios reorganizacijos). 1989–1990 m. dirbo Vilniaus 6-ojoje vakarinėje mokykloje.
Universal Music Group
Istorija
1990 m. Japonijos įmonė „Panasonic“ įsigijo MCA už 6,59 milijardus JAV dolerių. 1995 m. 80 proc. kompanijos akcijų įsigijo Kanados konglomeratas „Seagram“. 1996 m. pabaigoje MCU buvo pervadinta į „Universal Studios, Inc.“, o vėliau muzikos industrijos filialas „Universal Music Group“. 1998 m. „Seagram“ įsigijo filmų kūrėjų įmonę „PolyGram“, kuri buvo sujungta su „Universal Music Group“.
Nijolė Veličkienė
Biografija
Individualią darbinę veiklą pradėjo 1986 m., kai dar dirbdama chemijos mokytoja gavo patentą. 1990 m. įsteigė kailių siuvimo įmonę, kurioje dirbo tik šeimos nariai ir keletas samdomų darbuotojų. Atstovavo firmą parodoje Hamburge, kartu su šeima plėtojo verslą. 1992 m. Baltupiuose, savo individualiame name, įkūrė kailių siuvimo fabrikėlį, kuriame dirbo apie 40 žmonių. 1994 m. birželio mėnesį su šeima įsteigė 50 vietų kailių siuvimo fabriką, 1996 m. reorganizavo į 100 darbo vietų fabriką, aprūpintą naujausia siuvimo technika ir šiuolaikine siuvimo technologija. 1998 m. stažavosi „Kopenhagen fur center“, 1998–1999 m. Italijoje studijavo mados dizainą. Nuo 2003 m. UAB „ENG“ direktorė.
Lietuvos aukštosios mados kūrėjų asociacijos, Lietuvos kailininkų asociacijos prezidentė, Valdovų rūmų paramos fondo steigėja. 2003 m. Liberalų demokratų partijos kandidatė LR Seimo rinkimuose.
Universal Music Group
Istorija
2004 m. „Universal Studios“ įsigijus „General Electric“ įmonei ir sujungus ją su „NBC“ kanalu, „UMG“ buvo atskirta nuo filmų kompanijos ir palikta muzikos industrijos veikloje.
2006 m. vasarį „UMG“ įsigijo Prancūzijos konglomeratas „Vivendi“ už 1,63 milijardų eurų.
2012 m. „UMG“ įsigijo JK muzikos leidybos įmonę „EMI“.
2018 m. liepos 30 d. „Vivendi“ pranešė parduodanti 50 proc. „UMG“ akcijų.
Kiaušas
Kiaušas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kiaušienė (ištekėjusi moteris) ir Kiaušaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčia
'''Šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčia''' yra 2 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios bažnyčios:
Bermudų trikampis
thumb|250px|Bermudos trikampio žemėlapyje. Bermudų trikampis (taip pat Mirties trikampis, Atlanto kapinės, Velnio trikampis) – vakarų Atlanto, netoli JAV pietryčių pakrantės regionas, pagarsėjęs dėl jo teritorijoje laivų ir lėktuvų dingimų. Šiems dingimams paaiškinti keliamos įvairiausios hipotezės, nuo neįprastų oro sąlygų iki ateivių pagrobimų, tačiau dauguma patikimų šaltinių atmeta idėją, kad šiais nelaimių atvejais veikė „paslaptingos jėgos“.
Regionas apima nuo 1,3 iki 3,9 mln. km² plotą. Jo ribos brėžiamos nuo Bermudų salų šiaurėje, link pietų Floridos, o iš ten į rytus per Bahamų salas, palei Puerto Riką iki 40 laipsnių vakarų ilgumos ir atgal į Bermudus.
Įvykiai
Pirmasis apie „paslaptingus dingimus“ Bermudų trikampyje užsiminė „Associated Press“ korespondentas Edvardas Van Vinklis Džonas, kuris 1950 m. šį regioną pavadino „velnio jūra“.
1962 m. gegužės 27 d. paslaptingai dingo didžiausias JAV karinių pajėgų lėktuvas „C-133“, su 25 tonas sveriančiu kroviniu, o po pusantrų metų toje pačioje vietoje, paslaptingomis aplinkybėmis buvo atrastas antrasis „C-133“.
Po Antrojo pasaulinio karo be pėdsakų dingo per 100 lėktuvų ir laivų, apie 1000 žmonių. Tai tebesitęsia ir pastaruoju metu, kai suintensyvėjo pervežimai jūromis, bei oru ir vis rūpestingiau ieškoma dingusiųjų. Daugelis lėktuvų dingdavo iki pat dingimo momento esant normaliam ryšiui, su baze ir oro uostu. Kai kurie pranešdavo jog prietaisai nustojo veikę, kad kompasai sukasi vilkeliu, ar dangus darosi geltonas ir ūkanotas, vandenynas, kuris ką tik buvo ramus, „atrodo negerai“.
Didelė dalis istorijų apie šiuos dingimus yra abejotino tikrumo.
Mistifikavimas
Tikintieji, kad katastrofų (ypač – nepaaiškintų) Bermudų trikampyje statistiškai vyksta daugiau, nei kitose pasaulio vietose, kelia šias hipotezes:
Magnetizmas. Bermudų trikampis yra viena iš dviejų vietų pasaulyje, kur kompaso rodyklė rodo tiksliai į šiaurę. Kai kurių lėktuvų pilotai teigdavo, kad kompaso rodyklė kaip pašėlusi sukdavosi ratu, o kai kurie prietaisai nustojo veikę. Visa tai bandoma paaiškinti magnetinio žemės lauko anomalijomis.
Infragarsas. Kai dėl vandenyne vykstančio žemės drebėjimo laivas pradeda vibruoti, jūreiviai negali ištverti galingo infragarso. Laivai gali būti puikūs infragarso rezonatoriai, tačiau ši hipotezė nepaaiškina nė vieno lėktuvo katastrofos.
Metanas ir eteris. Laivų katastrofos siejamos su staiga pasikeitusiu vandens tankiu. Milžiniškiems metano burbulams pakilus į paviršių, vandens tankis staiga sumažėja, laivas netenka plūdrumo ir nuskęsta. Pasiekus vandens paviršių jis atmosferoje sugeba sudaryti gigantišką vakuumo juostą, todėl tai veikia pilotus.
Be šių hipotezių spekuliuojama ir įvairiomis fantastinėmis: laiko ir erdvės kintamumas, slieko tuneliai ir kt.
Larry Kusche
Larry Kusche, 1975 m. išleistos knygos „The Bermuda Triangle Mystery: Solved“ (liet. „Bermudų trikampio paslaptis: išspręsta“) autorius, teigė, kad daugelis Gaddis ir vėlesnių autorių teiginių buvo perdėti, abejotini arba nepatikrinami. Kusche tyrimas atskleidė daugybę netikslumų ir neatitikimų tarp Berlitz pasakojimų ir liudininkų, dalyvių bei kitų pirmųjų incidentų dalyvių pareiškimų. Kusche atkreipė dėmesį į atvejus, kai svarbi informacija nebuvo pateikta, pavyzdžiui, apie aplink pasaulį plaukusio buriuotojo Donald Crowhurst dingimą, kurį Berlitz pristatė kaip paslaptį, nors buvo aiškių priešingų įrodymų. Kitas pavyzdys – rūdų plukdytojas, apie kurį Berlitz pasakojo, kad jis dingo be pėdsakų po trijų dienų iš Atlanto uosto, nors jis buvo dingęs po trijų dienų iš to paties pavadinimo uosto Ramiajame vandenyne. Kusche taip pat teigė, kad didelė dalis incidentų, dėl kurių kilo įtarimų dėl paslaptingos trikampio įtakos, iš tikrųjų įvyko gerokai už jo ribų. Dažnai jo tyrimai būdavo paprasti: jis peržiūrėjo periodinius laikraščius, kuriuose buvo rašoma apie įvykių datas, ir rasdavo pranešimų apie galimai susijusius įvykius, pavyzdžiui, neįprastus orus, kurie niekada nebuvo minimi dingimo istorijose.
Larry Kusche išvados:
Tyrimai
2013 m. atliktame tyrime Pasaulio gamtos fondas nustatė 10 pavojingiausių pasaulio vandenų laivybai, tačiau Bermudų trikampio tarp jų nebuvo.
Kaodai
thumb|250px|Kaodai šventojo sosto šventykla Taiminyje thumb|250px|Maldininkai thumb|250px|Apvaizdos akis
Kaodai  – monoteistinė, sinkretinė religija, kilusi iš Vietnamo. Pilnas pavadinimas yra Đại Đạo Tam Kỳ Phổ Độ, reiškiantis „Didžioji trečiojo apreiškimo ir išgelbėjimo religija“, o santrumpa Cao Đài reiškia „didysis pakylėjimas“.
Kaodai išpažinėjai tiki Dievu (Cao Đài Tiên Ông Đại Bồ Tát Ma-ha-tát – Kaodai, senasis išminčius ir didysis Bodhisatva Mahasatva) ir tuo, jog jis yra religijos, ritualų, simbolių kūrėjas.
Kosmologija
Pasak Kaodai sukūrimo mito, iki susikuriant Dievui, viskas buvo beformis, nekintantis Dao. Po didžiojo sprogimo atsirado Dievas. Jis sukūrė Jin ir Jang. Dievas užvaldė Jang ir iš savęs sukūrė deivę, kuri valdytų Jin. Tokiu būdu visata materializavosi. Ši Deivė yra laikoma daugelio Visatos dalykų motina ir garbinama lygiai kaip ir Dievas Tėvas. Ji taip pat laikoma Motina Buda ir kaip visos budos yra Jang (t. y. vyriška), bet valdo Jin (nebūdama jos dalimi). Dievo simbolis yra Apvaizdos akis. Kaodai išpažinėjai tiki, kad yra 36 rojaus lygmenys ir 72 planetos, kur yra protinga gyvybė. Pirmasis lygmuo yra arčiausiai rojaus, o 72 – arčiausiai pragaro. Pagal šią sistemą Žemė yra 68 lygmenyje, tačiau tarp lygmenų tokie skirtumai, kad net nelaimingiausias 67 lygio planetos gyventojas nesikeistų su 68 lygio planetos karaliumi.
Kultas
Kaodai tikėjime yra 3 dvasiniai lygmenys – Buda, Išminčius, Šventasis. Taip pat dar išskiriami angelai. Budos lygmuo laikomas aukščiausiu, tik šio lygio žmonės gali išsivaduoti iš gimimo-mirties rato. Kitus lygmenis pasiekę žmonės gali tikėtis ilgo gyvenimo dausose.
Kaodai išskiria 3 apreiškimus, kuriuose kiekvienas lygmuo turi savo dvasinį mokytoją:
Svarbiausi Kaodai šventraščiai yra:
Istorija
Religija susikūrė 1926 m. Taininio mieste, Pietų Vietname. Jos vienu iš įkūrėjų ir pirmuoju popiežiumi laikomas Le Van Čungas (Lê Văn Trung). Dabar Kaodai tikėjimą išpažįsta keli milijonai žmonių, iš kurių didžioji dauguma gyvena Vietname.
Ausytasis ešerys
Ausytasis ešerys (Centrarchus macropterus) – ausytųjų ešerių (Centrarchidae) šeimos žuvis.
Tai vienintelė rūšis (Centrarchus) gentyje. Kūnas iki 30 cm ilgio. Paplitęs JAV pietuose uždumblėjusiuose tvenkiniuose, pelkėse, vandens augmenija prižėlusiuose ežeruose, užutekiuose. Auginamas ir akvariumuose.
Laba
Laba (, Лабэ) – upė pietų Rusijoje; Kubanės kairysis intakas. Prasideda Kaukazo kalnuose, susiliejus Mažajai Labai ir Didžiajai Labai (teka Karačajų Čerkesija). Ilgis 214 km, su Didžiąja Laba 347 km. Teka į šiaurės vakarus Krasnodaro kraštu, nuo vidurupio sudaro Krasnodaro krašto ir Adygėjos ribą. Įteka į Kubanę ties Ust Labinsku.
Didžiausi intakai – Čamlykas (dešinysis), Farsas (kairysis). Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Prie Labos įsikūrę Labinsko, Kurganinsko miestai.
Pauleta
2008 m. lapkričio 17 d. Pauleta paskelbė apie pasitraukimą iš profesionalaus futbolo.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1997 m. rugpjūčio 20 d. Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur pirmosiose rungtynėse prieš Angolos komandą įmušė vienintelį rungtynių įvartį. 2006 m. liepos 6 d. Pauleta pranešė, kad jis kartu su Luis Figo baigia karjerą nacionalinėje rinktinėje.
Anykščių koplyčia
miniatiūra|250px|right|Galinis fasadas
Anykščių koplyčia – Anykščių senųjų kapinių koplyčia, esanti netoli miesto centro, Vilniaus g. 36. Tai vienas iš keleto pastatų, išlikusių Anykščiuose iš XIX a. vidurio. Nuosavybės teisė priklauso Anykščių rajono savivaldybei. Senoji koplyčia apsaugota šiuolaikiniu stiklo gaubtu. Ji iš karto atlieka kelias funkcijas: valstybinės įstaigos, sakralinę, koncertinę, muziejinę, parodų. Senąją ir naująją architektūrą atspindintis pastatas jau daug metų yra Anykščių kultūros židinys.
Koplyčia veikia kaip daugiafunkcinis kultūros centras, yra vienas iš kultūrinio turizmo traukos centrų Anykščiuose. Koplyčios erdvės pritaikytos daugeliui kultūrinės veiklos sričių (kūrybinėms laboratorijoms, literatūrinių skaitymų vakarams, teatrinėms improvizacijoms), kitiems kultūriniams projektams įgyvendinti. Puikia akustika pasižyminčioje salėje vyksta klasikinės muzikos koncertai, organizuojamos profesionalaus meno ir tautodailės parodos. Koplyčioje rengiami edukaciniai užsiėmimai „Tapyba ant vandens“.
Istorija
Dvarininkų Venclovavičių statyta 1858 m. Manoma, kad ji pastatyta ant Burbiškio dvaro grafo Venclovavičiaus giminės kapų rūsio. Pamaldos čia vykdavo retai, dažniausiai tik per Devintines ar mirus kam nors iš dvarininkų. Koplyčios rūsyje buvo išmūryta apie 10 nišų su užmūrytomis karstavietėmis. Čia ilsėjosi visa grafų giminė. Žmonių pasakojimu, kai laidojo paskutinįjį šios žymios giminės poną, koplytėlė jau buvo apleista. Daug ką sunaikino Pirmasis ir Antrasis pasauliniai karai: buvo išgriautos nišos, išniekinti palaikai. Be to, nyko ir pats pastatas.
Šalia esančios kapinaitės labai senos, jose nebelaidojama jau nuo 1936 m. Kapinių teritorija buvusi aptverta aukštoka akmenine tvora, palei kurią augo tujos. Sovietmečiu kapinės sunaikintos, paverstos parku, tik paminklinis akmuo žymi čia buvus anykštėnų amžinojo poilsio vietą. Dabartinė koplyčios teritorija – buvusių kapinių teritorija, visur aplinkui būta laidojimo vietų. Kada kapinės buvo naikinamos, mirusiųjų artimieji, giminės palaikus perlaidojo kitur, tačiau liko nemažai ir apleistų, neprižiūrėtų kapų. Tuometinės valdžios nurodymu labai daug pasilikusių antkapinių paminklų bei kryžių, kurių niekas nepasiėmė, neišsivežė, iš naikinamų kapinių buvo vežami į Svėdasus, kur specialiame karjere buvo smulkinami į skaldą, tikusią tiesti keliams.
Nesant tikrų istorinių duomenų, koplytėlės atsiradimą galima tapatinti su įvykiais, 1925 m. aprašytais anykštėno Antano Vienuolio apysakoje „Vėžys“. Rašytojas pasakoja dvarininkų Venclavovičių (kūrinyje – ponų Put-Putarleckių) šeimos istoriją, plačiai aprašo koplyčios statybą. Manoma, kad ši koplyčia pastatyta grafienės Kristinos iniciatyva, siekiant išpirkti grafų Put-Putarleckių nuodėmes. Koplyčią statė ir gražino kviestiniai italų meistrai. Koplyčios pagražinimo planą nusiuntė dvasinei vyriausybei, bet negavo pritarimo, neva papuošalai, kurie pritikę pagonių stabams ir šventykloms, negali vainikuoti šventos katalikų bažnyčios pakraigių ir piliorių. Po Kristinos mirties antroji grafo žmona, grafienė Tuža, nekentė viso to, kas lietuviška, tai bažnytėlę pabaltino taip, kad liko užtepti visi „pagonių“ kultūros ženklai ir pagražinimai. Grafienės Kristinos Štčech rūpesčiu pastatyta koplyčia yra ir literatūrinis paminklas – kaip ir Anykščių šilelis ar legendinė Voruta.
1966 m. koplyčia perduota Kultūros skyriaus nuosavybėn, bet nerestauruota. 1968 m. tuometinės muziejaus direktorės Teresės Mikeliūnaitės iniciatyva buvo priimtas sprendimas „suremontuoti buvusią koplyčią Anykščių visuomeninio muziejaus įrengimui“. Norėta įrengti ekspoziciją, skirtą rašytojams, o cokoliniame aukšte – fondų saugyklą. Darbai ėjosi nepaprastai lėtai, kol visai sustojo. Galiausiai koplyčia buvo atimta iš muziejaus, 1977 m. čia įsikūrė civilinės metrikacijos įstaiga.
1985 m. koplyčia virto Santuokų rūmais. Virš rekonstruoto koplyčios pastato buvo įrengtas stiklinis gaubtas (arch. Gediminas Baravykas, vitražas Algirdo Dovydėno, šviestuvas Konstantino Eugenijaus Šatūno). Nuo šitų metų čia pradėtos registruoti civilinės santuokos (dėl ypatingos aplinkos į Anykščius tuoktis atvyksta jaunavedžiai ir iš kitų rajonų).
Atgimimo metais po ilgų svarstymų nutarta, jog koplyčia turėtų tapti miesto kultūrinio gyvenimo židiniu, atliekančiu sakralinę, koncertinę, parodinę, muziejinę bei kultūrinio švietimo funkcijas. 1991 m. birželio 20 d. rajono valdyba priėmė potvarkį koplyčioje įkurti Anykščių kultūros istorijos muziejų. 1991 m. lapkričio 2 d. po daugelio metų pertraukos senųjų Anykščių kapinių koplyčioje aukotos šv. Mišios už visus tose kapinėse palaidotus anykštėnus. Tų pačių metų gruodžio 21 d. įvyko pirmasis renginys – vakaras, skirtas prof. Stasio Šalkauskio atminimui.
1992 m. koplyčia perduota A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialiniam muziejui. Ji tapo kamerinių kultūros ir meno renginių bei parodų vieta, čia pradėjo veikti meno galerija. Iki 2012 m. vasaros koplyčia veikė kaip kamerinių menų centras. 2012 m. pavasarį, Anykščių rajono savivaldybės tarybos sprendimu, įkūrus naują kultūros įstaigą Anykščių menų centrą, Anykščių koplyčia tapo Pasaulio Anykštėnų kūrybos centru.
Hopes and Fears
„Hopes and Fears“ yra debiutinis studijinis britų roko grupės Keane albumas, išleistas 2004 m. gegužės mėn. 10 d., kuris Did. Britanijoje, išsilaikęs albumų tope net 1,3 metų, tapo 9 kartus platininiu, o pasaulyje buvo parduotas apie 5,7 mln. tiražu.
Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia
'''Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia''' yra 9 Lietuvos bažnyčių titulas:
Hopes and Fears
Albumo kūrimas
Albume esančios dainos yra iš įvairių kūrybos laikotarpių. Dauguma kūrinių įrašyti 2001 metais, bet „She Has No Time“ sukurtas 1999 m., o „On a Day Like Today“ ir „We Might As Well Be Strangers“ - 2003 m., ir įtraukti į albumą paskutiniais.
Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia
'''Šv. Stanislovo''' vardą taip pat turi dar 2 Lietuvos bažnyčios:
Hopes and Fears
Albumo kūrimas
Albumo titulinės dainos nėra, bet žodžiai „Hopes and fears“ skamba singlo „Somewhere Only We Know“ B-pusės dainoje „Snowed Under“.
Veršiai (Joniškis)
Veršiai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietus nuo Žagarės. Vienas seniausių Lietuvos gatvinių kaimų, reprezentuojantis valakinio kraštovaizdžio tipą. Auga valstybės saugomas Veršių ąžuolas, 2014 m. atkastas stambus Brolių akmuo.
Hopes and Fears
Papildomos dainos
Japonijai skirtoje albumo versijoje įtrauktos ir papildomos dainos.
Singlai
Buvo išleisti singlai: „Somewhere Only We Know“ (Nr. 1 Meksikoje, Nr. 3 Did. Britanijoje), „Everybody's Changing“ (Nr. 2 Italijoje, Nr. 4 Did. Britanijoje), „Bedshaped“ (Nr. 10 Did. Britanijoje), „This Is the Last Time“ (Nr. 3 Nyderlanduose) ir „Bend and Break“.
Kiti faktai
Tik išleistas 2004 m. gegužės mėn., albumas iš karto užėmė 1-ą Did. Britanijos albumų topo vietą. 2005 m. vasario mėn. albumas grįžo į topo viršūnę po to, kai Keane laimėjo "BRIT Award" apdovanojimą už Geriausią Metų Albumą. Viso albumų Top 75-uke jis praleido net 72 savaites (1,3 metų). Parduotas 2,5 milijono tiražu, Did. Britanijoje „Hopes and Fears“ pasiekė 9 kartus platininio statusą ir tapo antru perkamiausiu albumu 2004 metais bei tūkstantmečio 16-uoju geriausiai perkamu albumu.
Airijoje albumas taip pat pasiekė albumų topo viršūnę ir tapo 5 kartus platininiu, Norvegijoje - 2 kartus platininiu, Argentinoje, Belgijoje, Meksikoje, Nyderlanduose, Ispanijoje ir Šveicarijoje tapo platininiu, JAV (parduota virš 1 mln.) ir Italijoje - auksiniu.
Pasaulyje „Hopes and Fears“ albumas parduotas apie 5,7 milijono tiražu.
Rotveileris
Rotveileriai  – Tarptautinės kinologų federacijos pripažinta (Nr.147, gr.2, sk. 2.1) šunų veislė, kilusi iš Vokietijos.
Veislės istorija
Rotveileriai – viena seniausių šunų veislių pasaulyje. Jų kilmės istorija siekia romėnų laikus, kai rotveilerių protėviai buvo gyvulių varovai ir sargai. Jie padėdavo romėnų kariuomenei prižiūrėdami ir varydami galvijų bandas, saugojo kaimenes nuo plėšrių žvėrių bei gyvulių vagių. Prireikus, su kariais stodavo į mūšį. Šių šunų paskirtis buvo daugialypė. Ilgesniam laikui romėnai įsikūrė netoli dabartinio Viurtembergo, Nekaro upės pakrantėse. Jų įkurtas Rotveilio miestelis „padovanojo“ vardą šunų veislei. Romėnų atsigabenti šunys susikryžmino su vietiniais šunimis, ir gan greit jų palikuonys tapo populiarūs. Rotveileriai ir toliau darbavosi varovais bei sargais, pakeisdavo arklius – traukė vežimaičius, gabeno produktus į turgus. Iškilus grėsmei, gynė šeimininkus bei jų turtą. Tuomet jiems prilipo Rotveilio mėsininkų šunų vardas. Mėsininkai veisė juos dėl puikių darbinių savybių bei akivaizdžios naudos, kas ypač būdinga visai vokiečių kinologijai (prisiminkite vokiečių aviganių, dobermanų, taksų, kurtsharų ir kt. šunų paskirtį). Kadangi Viurtenbergas buvo prekybinis centras, į jį suplaukdavo šimtai prekybininkų, o drauge ir įvairiausio plauko sukčių bei plėšikų. Išlikę pasakojimai, kaip mėsininkai ir kiti prekijai pinigus parišdavo rotveileriams pakaklėje, o patys užplūsdavo Viurtenbergo smukles.
Kai dvidešimtojo amžiaus pradžioje Vokietijos policijai prireikė daugiau tarnybinių šunų, rotveileriai, juos išbandžius, buvo tarp labiausiai šiai tarnybai tinkamų. Austrijoje ir dabar jie darbuojasi kartu su tvarkos sergėtojais. Rotveilerių turi ir Lietuvos policija bei kitos tarnybos.
Išvaizda
Kūnas juodos spalvos, su aiškiai išreikštomis gelsvos arba rudos spalvos dėmėmis ant skruostų, krūtinės, kojų ir antakių. Dėmės krūtinėje suformuoja du ryškius apverstus trikampius, kurie neturi būti susijungę. Nagai juodi. Gomurys gali būti su juodomis dėmėmis, nors liežuvis yra rausvas. Nasrai stambūs, tačiau žandikaulis neišsikišęs.
Rotveilerio akys šiltos, tamsiai rudos – bet kokios kitos spalvos akys būtų nukrypimas nuo standarto. Žvilgsnis ramus, protingas, bebaimis. Ausys nulėpusios, prigludusios prie galvos. Kailis vidutinio ilgumo, tankus, gerai sulaikantis vandenį. Gimdami rotveileriai turi uodegas. Seniau uodegos šalintos, nes saugant gyvulius dažnai lūždavo ir būdavo infekcijos šaltinis. Uodegos šalinamos iki pirmo slankstelio iš karto po gimimo. Daugelyje Europos Sąjungos šalių tokios operacijos draudžiamos. Atsižvelgiant į tai naujausiame Tarptautinės kinologų federacijos rotveilerių standarto aprašyme sutrumpinta uodega nėra privaloma.