cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Motamos įlanka
Motamos įlanka (anksčiau – Martabano įlanka) – Andamanų jūros šiaurinė dalis ties Mianmaro krantais. Įlanka trikampio formos. Ilgis 150 km, plotis iki 220 km, gylis iki 20 m. Įteka Jangono upė, kurios žiotyse įsikūręs Jangono miestas. Taip pat prie įlankos yra Molamjaino, Motamos miestai.
Mėlynpaukštės
Mėlynpaukštės (Myophonus) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Balstogės Šv. Dvasios stačiatikių parapija
'''Balstogės Šv. Dvasios stačiatikių parapija'''  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Balstogės mieste. Parapija įkurta 1983 metais. Parapija pavadinta Šventosios Dvasios garbei. Parapijai priklauso Balstogės Šv. Dvasios cerkvė.
Mimoza
Mimoza (Mimosa) – pupinių (Fabaceae) šeimos Mimosoideae pošeimio augalų gentis.
Genties pavadinimas kilęs iš graikiško žodžio mimos – jautrus, nes daugelio rūšių mimozų lapai jautrūs bet kokiam mechaniniam dirginimui.
Paplitę Vidurio ir Pietų Amerikoje, Afrikoje ir Azijoje.
Gentys
Gentyje yra apie 400 rūšių:
1396 m.
1396 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Algirdas Mockus
Algirdas Mockus (g. 1953 m. lapkričio 27 d. Klaipėdoje) – Lietuvos dviračių plento dviratininkas, treneris. 8 kartus Lietuvos čempionas (1972–1980), 1978 m. TSRS čempionas, 1979 m. TSRS čempionato 3 vietos laimėtojas. 1976 m. laimėjo tarptautines dviračių lenktynes Prancūzijoje „Humanite“ laikraščio prizui laimėti. 1980–1983 m. dirbo Klaipėdos olimpinio centro dviračių sporto treneriu, žymesnieji auklėtiniai: A. Kasputis, G. Umaras.
Civoniukai
Civoniukai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietryčius nuo Michalovo ir apie 40 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Tajų kalba
Tajų kalba (ภาษาไทย, tariama: phaasǎa thai) – Tailando tautinė ir valstybinė kalba, kuria kalba tajų tautybės žmonės. Kalba priklauso tajų-kadajų kalbų šeimai ir yra gimininga kitoms Pietryčių Azijos kalboms. Manoma, kad tajų kalba kilo iš pietų Kinijos. Kalba turi sudėtingą ortografiją ir fonologiją.
Valstybinė Tailando kalba pagrįsta Centrinio Tailando dialektu, kuriuo kalba ~65 mln. žmonių. Tajų kalba turi daug dialektų ir artimų kalbų: isano kalba, njavų kalba, galungų kalba, Tai Liu, Šiaurės Tailando dialektas, Pietų Tailando dialektas, Phu Thai ir kt.
Yra 4 tarmės: centro (ja pagrįsta literatūrinė tajų kalba), šiaurės, šiaurės rytų ir rytų. Kalba formuojama iš 18 balsinių, 6 dvibalsinių ir 20 priebalsinių fonemų, 5 leksinę reikšmę turinčių tonų.
Tajų kalba turi savo rašto sistemą, kuri kilo iš Indijos.
Songs of Darkness, Words of Light
„Songs of Darkness, Words of Light “ – aštuntasis studijinis doom metal grupės My Dying Bride albumas. Išleistas 2004 m. vasario 23 d. Kuriant šį albumą debiutavo klavišininkė Sarah Stanton.
Bitaitis
Bitaitis – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Rudilių. Pietinė kaimo dalis anksčiau yra buvusi Anykščių rajone.
Cisuvka
Cisuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į pietryčius nuo Michalovo ir apie 51 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs šalia Siemianovskių ežero, kurio apylinkėse, šalia kaimo gyvena šios paukščių rūšys: Geltongalvė kielė, Didysis baltasis garnys, Baltaskruostė žuvėdra, Griežlė ir Garniniai. Kaime yra Cisuvkos geležinkelio stotelė.
Jordin Sparks
Jordin Brianna Sparks (g. 1989 m. gruodžio 22 d. Finikse) – JAV dainininkė, dainų kūrėja, drabužių dizainerė ir modelis. Išgarsėjo 2007 m. laimėjusi šeštą American Idol sezoną.
Karakala
thumb|250px|Romos imperija valdant Karakalai
Markas Aurelijus Antoninas Karakala (gimęs Septimijaus Basanijaus vardu, o vėliau pasivadinęs Marku Aurelijum Severu Antoninu Augustu, 186 m. balandžio 4 d. Galijoje, dabar Lionas, Prancūzija – 217 m. balandžio 8 d.) – Septimijaus Severo vyriausias sūnus ir Romos imperatorius 211 – 217 m.
Jis buvo vienas iš psichiškai nesveikiausių imperatorių. Karakalos valdymas žymus:
Iškilimas į valdžią
Jo tėvas, užėmęs sostą 193 m., mirė 211 m., keliaudamas po šiaurines Eborako (Jorkas) pelkes, ir Karakala buvo paskelbtas imperatoriumi su broliu Publijum Septimijum Antonininu Geta. Kadangi abu norėjo tapti vienvaldžiais imperatoriais, įtampa buvo jaučiama tuos kelis mėnesius, kai jie valdė kartu (jie svarstė ar nepadalinus imperijos, bet buvo motinos perkalbėti). 211 m. gruodžio mėn. Karakala liepė užmušti Getą, uošvį Gajų Fulvijų Plaucijaną ir Fulviją Plautilą (pusseserę iš tėvo pusės). Jis persekiojo brolio remėjus ir įsakė senatui pritaikyti Getai damnatio memoriae.
Kai Aleksandrijos gyventojai išgirdo, kad Karakala teigia nužudęs Getą savigynos tikslais, jie sukūrė satyrą, besityčiojančią iš tokių tvirtinimų ir kitų jo pretenzijų. Karakala į įžeidimą atsakė 215 m., išžudydamas miesto atstovus, kurie buvo nusiųsti jo pasitikti atvykstant į miestą, po to kariai kelias dienas plėšė Aleksandriją. Pagal istoriką Kasijų Dio, žuvo apie 20 tūkst. žmonių.
Karakalai valdant legionierių alga išaugo iki 675 denarų ir buvo kitaip dosnus armijai, kurios bijojo, ir ja žavėjosi. Jo tėvas Septimijus Severas buvo jam liepęs rūpintis armija ir nekreipti į kitus dėmesio.
Mirtis
Karakala iš esmės buvo karinis diktatorius, tad visur labai nepopuliarus, neskaitant karių. Ironiška, kad keliaudamas iš Edesos pradėti karą su partais, jį nužudė, kai šlapinosi šalia kelio prie Harano, imperijos sargybinis Julijus Marcialis. Herodianas teigia, kad Marcialis nužudė imperatorių, keršydamas už brolį, kuris jo buvo pasmerktas mirti nepagrįstai apkaltinus. Kasijus Dio teigia, kad žudikas niršo, kad nebuvo paskirtas centurionu. Imperatoriaus eskortas davė jam erdvės nusišlapinti ir Marcialis išjojo į priekį ir užmušė Karakalą vieninteliu kardo smūgiu. Jis po to puolė bėgti, bet jį užmušė lankininkas.
Po Karakalos valdė buvęs Pretorijų sargybos prefektas Makrinas. Beveik neabejojama, kad jis prisidėjo prie sąmokslo.
Amerikos lietuvių vargonininkų sąjunga
Organizacijos įkūrėjai
Amerikos Lietuvių Vargonininkų Sąjungą įkūrę vargonininkai:
Organizacijos veikla
Netrukus po įkūrimo pakeitė pavadinimą į „Amerikos Lietuvių Romos Katalikų vargonininkų Sąjunga“ (ALRK vargonininkų sąjunga). Organizacija nuo 1934 m. leidžia leidinį „Muzikos žinios“ ir jo priedus.
Noreikų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje kaip Noreikų apylinkė. 1949 m. buvo Žeimelio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Linkuvos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. apylinkė pervadinta – prijungus Kiburių apylinkę, dalį Staškaviečių apylinkės ir dalį Lauksodžio apylinkės ji tapo Nairių apylinke. 1959 m. gruodžio 7 d. sugrąžintas ankstesnis pavadinimas – Noreikų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. ji prijungta prie Lauksodžio apylinkės ir Žeimelio apylinkės.
Ruchna
Ruchna  – kaimas Lenkijos rytuose, Livo valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Vengruvo ir apie 75 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1919-1954 m. kaimas buvo Ruchnos valsčiaus centras.
Tarprubežiai
Tarprubežiai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Kalvarijos, šalia kelio. Seniūnaitijos centras. Yra Alksninės pagrindinė mokykla, Menkupių biblioteka. Netoliese yra Alksninės bažnytkaimis.
Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Dainavos apygardos, Šarūno partizanų rinktinės partizanai.
Misjoneso departamentas
Misjoneso departamentas  – departamentas pietryčių Paragvajuje, Argentinos pasienyje. Administracinis centras – San Chuan Bautista. Departamentas pavadintas pagal jėzuitų misijas, kurios steigtos šiame krašte.
Aš ir jūs
Aš ir jūs – mėnesinis populiarus iliustruotas nuotykių žurnalas, skirtas detektyvų žanrų kūrinėliams, leistas 1931–1932 m. Kaune.
Istorija
Leido Aš ir jūs leidinio bendrovė. Spausdino „Typolit“ spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Rašė apie garsių pasaulio politikų, artistų, menininkų gyvenimą, svarstė mados, šeimos, dorovės ir kitus klausimus. Išspausdino P. Kubiliaus, J. Marcinkevičiaus, S. Zobarsko ir kitų autorių rašinių.
Redaktorius Petras Kupčiūnas.
Misjoneso departamentas
Geografija
Visa vakarinė ir pietinė departamento dalys yra žemumos bei šlapynės. Njeembuku palios yra pačios didžiausios ir apima vakarinę pusę. Šiaurėje ir viduryje plyti kiek banguotos aukštumos, tinkamos gyvulininkystei ir žemdirbystei. Kalnagūbrių ir didesnių kalnų masyvų departamente nėra, tik šiaurės rytuose yra neaukštų, atskirų atlikuonių, laikomų Paragvari Kordiljeros tęsiniu. Svarbiausios tokios kalvos – San Migelio, Santa Marijos, Santa Rosos, Pero, Kaa Hovi. Pietine Misjoneso riba teka Parana (su intakais – Agvarajumi, Atinguju, Jababiri), šiaurine – Tebikvari (su San Roke, Kaa Poji, Tororo, San Tadeo).
Vidutinė metinė oro temperatūra yra 22 °C, tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 28 ir 17 °C. Per metus iškrenta apie 2100 mm kritulių.
Gyventojai
Misjoneso departamente 2002 m. gyveno 101,7 tūkst. gyventojų, tai sudaro ~1,8 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 11 žm./km². Tankiau gyvenama rytinė, vidurinė teritorijos dalis, vakarai gyvenami retai. Miestų ir kaimų gyventojų bei vyrų ir moterų santykis panašus. Indėnų beveik nėra (7 – 2002 m.). Didesnė dalis ūkių turi elektrą (87,5 %), vandentiekį ir kanalizaciją turi virš pusės gyventojų (63 %).
Ūkis
Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, Misjoneso departamentas yra svarbiausia ryžių auginimo sritis šalyje (42,83 tūkst. tonų, 2002 m.). Taip pat auginama soja (0,2 tūkst.), cukranendrės (9 tūkst.), kukurūzai (9,76 tūkst.), medvilnė (2,8 tūkst.), tabakas (60). Auginamos kiaulės (28,6 tūkst. vnt.), galvijai (461,2 tūkst.), avys (32,9 tūkst.), arkliai (24,2 tūkst.), ožkos (1,6 tūkst.). Departamente yra tarptautinė Jasiretos vandens jėgainė ant Paranos upės. Plėtojami tradiciniai amatai (odos, vilnos apdirbimas, medžio drožyba, siuvinėjimas). Turizmas: prie Tebikvari esantis Vilja Floridos kurortas, jėzuitų misijų liekanos (Santa Marija, Santa Rosa, San Ignasijas, Santjagas).
Administracinis suskirstymas
thumb|230px|San Ignasio Gvasu thumb|230px|Santa Rosos bažnyčia
Misjoneso departamentas padalintas į 10 apygardų:
Ginkluotųjų pajėgų rūšis
Ginkluotųjų pajėgų rūšis – ginkluotųjų pajėgų dalis, skirta kovoti tam tikroje aplinkoje (sausumoje, jūroje, ore, kosmose).
Kiekviena ginkluotųjų pajėgų rūšis susideda iš kariuomenės rūšių.
Standartinis skirstymas
Valstybė dažniausiai turi tris ginkluotųjų pajėgų rūšis:
Retesnės rūšys
Kai kurios valstybės turi ir daugiau ginkluotųjų pajėgų rūšių:
Gana didelė ginkluotųjų pajėgų rūšių įvairovė buvo TSRS ir yra dabartinėse postsovietinėse valstybėse (kurias kartais vadina atskiromis kariuomenės rūšimis):
Šnicė (Mazovijos vaivadija)
Šnicė  – kaimas Lenkijos rytuose, Livo valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Garbarai
Garbarai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Santa Marija da Feira
Santa Marija da Feira – miestas šiaurės vakarų Portugalijoje. Išlikusi viduramžių pilis, XVIII a. bažnyčia.
Arnava
Arnava arba Marjinas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Марьино) – gyvenvietė dabartinės Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas Priegliaus dešiniajame krante, 6 km į rytus nuo Kaliningrado.
Istorija
thumb|left|150px|Kelias link Arnavos Sembos žemės kaimo pavadinimas Arnavs prūsiškos kilmės, žinomas nuo 1304 m. 1320 m. minimas Arnow. 1349 m. įkurtas cisteriečių (vėliau benediktinių) vienuolynas ir ligoninė. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras. 1930 m. prijungta Prūsų Arnava. Iki Antrojo pasaulinio karo Arnava buvo mėgstama Karaliaučiaus gyventojų savaitgalio poilsio vieta. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Bažnyčia
thumb|Atminimo akmuo XIX a. pradžios Prūsijos oberprezidentui Teodorui fon Šonui buvusiose Arnavos kapinėse Arnavos bažnyčia pastatyta 1364 m. Joje buvo išlikę 119 XIV a. tapytų freskų, kurias po kalkių, kuriomis buvo balintos bažnyčios sienos, sluoksniu 1868 m. atrado dr. Hiperis. 1908–1911 m. bažnyčia restauruota. 1945 m. Karaliaučių puldama Raudonoji armija sudaužė tik viršutinę bokšto ir pietrytinę chorų dalį. Nuo 1960 m. bažnyčioje buvo grūdų saugykla, prarasti interjerai. Nuo 2006 m. bažnyčia restauruojama vokiečių kultūros bendrijos „Arnau“ lėšomis. 2008 m. ji perduota Kaliningrado istorijos ir meno muziejui, tų metų liepos 8 d. atidaryta ekspozicija. Tačiau jau 2010 m. gegužės 11 d. Rusijos vyriausybė bažnyčią perdavė Rusijos pravoslavų bažnyčiai, muziejau ekspozicija buvo išardyta. Kaliningrado srities dūma 2010 m. spalio 7 d. atmetė įstatymo dėl bažnyčios pavertimo cerkve projektą, tačiau vyriausybei privertus, spalio 28 d. jį priėmė. Nuo 2010 m. kovo mėn. restauravimo darbai nutraukti.
Balstogės Šv. Apaštalo Jono parapija
'''Balstogės Šv. Apaštalo Jono parapija'''  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Balstogės mieste. Parapija įkurta 2007 m. gegužės 29 dieną. Parapijai priklauso Balstogės Šv. Apaštalo Jono cerkvė.
Džodhpuras
Džodhpuras     (sen. Džodpūras, ) – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Radžasthane, 250 km nuo Pakistano sienos. Miestas turtingas istoriniu paveldu, todėl yra svarbus turistinis centras. Vystomi tradiciniai verslai – odos, metalo apdirbimo, audinių gamybos, farmacijos; dailieji amatai. Svarbus geležinkelių, plentų mazgas, yra oro uostas. Veikia keletas universitetų (teisės, Ajurvedos), medicinos, technologijų institutų.
Paveldas
Svarbiausias Džodhpuro objektas – XV a. Mehrangarho tvirtovė, apsupta storomis sienomis ir stūksanti ant kalvos virš miesto. Ji buvo Rathoro radžputų klano rezidencija. Taip pat yra ištaigingi Umaid Bhavano rūmai (1929 m.), marmurinis Džasvant Thados mauzoliejus (1899 m.), puošnus laikrodžio bokštas, tradicinis turgus, įvairios šventyklos. Netoliese yra Kailanos, Balsamando ežerai, supami vešlių sodų.
Istorija
Džodhpuras 1459 m. įkurtas radžputų valdovo Rao Džodhos. Užkariavus aplinkines žemes miestas tapo Marvaro karalystės sostine. Miestas buvo prie svarbaus kelio tarp Delio ir Gudžarato, todėl čia klestėjo prekyba opiumu, variu, šilku, santalu, datulėmis, kava. Mughalų laikais miestas buvo pavaldus vasališkai, o Aurangzebo pajungtas. 1818 m. tapo Britų Indijos dalimi.
Didieji Vankiai
Didieji Vankiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Požerės, Varnių regioniniame parke. Saugomas vienas didžiausių Lietuvoje Didžiųjų Vankių kūlis.
Rolandas Vilkončius
Rolandas Vilkončius (g. 1976 m. gegužės 18 d. Ukmergėje) – Lietuvos vadybininkas, televizijos laidų ir renginių vedėjas.
Biografija
Mokėsi Ukmergės Antano Smetonos vidurinėje mokykloje. Kauno kolegijoje baigė verslo administravimą. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete studijavo vadybą ir verslo administravimą.
Karjerą pradėjo Kauno radijo stotyje „Titanika“, vėliau „Kauno fonas“, čia su Inga Jankauskaite vedė laidą vaikams „Ingumynai“. Septynerius metus dirbo „Radiocentro“ laidų vedėju. 2004–2006 m. LTV rinkodaros skyriaus vadybininkas. Vestos laidos per LTV – „Lietuvos dainų dešimtukas“, „Lietuvos šokių dešimtukas“. 2007 m. apdovanotas LRT „bitinuku“.
2008 m. iš LTV perėjo į LNK. Šiame kanale – tokių laidų kaip „Žvaigždžių duetai“, „Gyvenimas pagal moteris“, „Muzikos akademija“, „Kviečiu šokti“, „Neišgalvoti gyvenimai“, šventinių laidų „Auksinės širdys“, „Gerumo diena“, „Tau, mama!“ ir kt. vedėjas. Dirbo LNK savireklamos direktoriumi, įvairiose reklamos agentūrose projektų vadovu. Nuo 2013 iki 2021 m. LNK žinių vedėjas, nuo 2021 m. vasaros - Info TV informacinės laidos "Info diena" vedėjas.
Raudeniškiai
Raudeniškiai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Kalvarijos, šalia kelio į Sangrūdą.
1397 m.
1397 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Gegužė
Mirtys
Nedatuota
Bitėnai (Molėtai)
Bitėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žalvarių.
Upynos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia
thumb|left|250px '''Upynos Švč. Mergelės Marijos vardo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Upynos miestelyje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Skaudvilės. Savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą, turi klasicistinių elementų.
Istorija
Upynos bažnyčia 1688 m. buvo Šilalės, XVIII a. – Kaltinėnų, nuo 1804 m. – Girdiškės parapijos filija. 1705 m. bažnyčia sudegė, 1706 m. atstatyta, 1834 m. vėl sudegė.
1835–1836 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Jai varpai atvežti iš uždarytos Raseinių karmelitų bažnyčios. 1864 m. areštuotas ir ištremtas Upynos filialistas Antanas Bogušas (mirė 1871 m. Tobolske). 1913 m. bažnyčia padidinta. 1926 m. įkurta parapija.
Vincentas Juzumas. Žemaičių vyskupija. Upyna
Upynos miestelis yra Raseinių apskrityje, jis kadaise priklausė seniūnijai. Upyna yra prie Upynalės upelio bei kelio, kuris jungia Upyną su Šilale, Skaudvile, Nemakščiais, Raseiniais. Miestelis mažas, jame dvi gatvės. Vienoje iš jų, Obelyno gatvėje, gyvena savininkai katalikai, kitoje, Skaudvilės gatvėje, gyvena beveik vieni žydai. Apskritai namų šiame miestelyje apie 60 ir visi mediniai. Jomarkų nebūna, o turgus kartą per savaitę. Miestelis buvo Upynos seniūno dvaras. Šiandien jis griuvėsiuose, o žemė išdalinta valstiečiams.
Ponai Slavočinskiai ilgą laiką ėjo Upynos seniūno pareigas, netgi ir prie dabartinės valdžios.
Upynos pavadinimas yra kilęs nuo vandens dievo vardo Upinis, kurį iš pagoniškos pagarbos dievybei tos vietovės mišką pašventino ir pavadino Šventgiriu.
Bažnyčia vadinama Panelės Marijos vardu.
Varpinė kartu su bažnyčia sudėgė, ir varpai, kurie buvo, nukrito žemėn ir sudužo. Dabartinė varpinė pastatyta atstatant bažnyčią. Varpai, vyskupijos vadovybės nurodymu, perduoti iš Raseinių karmelitų bažnyčios.
Trophy Scars
Trophy Scars yra post-hardcore grupė iš Moristauno (Niudžersis), JAV, susiformavusi 2002 m. Tais pačiais metais grupė debiutavo su pačių išleistu albumu „Darts to the Sea“.
Upynos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia
Vincentas Juzumas. Žemaičių vyskupija. Upyna
Yra tvarkingai pastatytas filijalisto gyvenamasis namas, bažnyčia turi valaką žemės, kuri kadaise buvo seniūno paskirta. Bažnyčios fondą sudaro 1200 auksinių, kuriuos padovanojo Požerės seniūnas Povilas Juškevičius. 1607 m. Jurgis Mikuličius testamente užrašė bažnyčiai 3000 auksinių, kurie dingo.
Architektūra
Bažnyčia savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą, stačiakampio plano, su bokšteliu. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro su vartais (statyti 1973 m., meistras Antanas Martyšius. Jame stovi maža varpinė (XIX a.).
Gončarai
Gončarai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Karmėlavos piliakalnis
Karmėlavos piliakalnis ir kapinynas – piliakalnis Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, Karmėlavoje. Objektas į Kultūros vertybių registrą įtrauktas 1997 m. (unikalus kodas – 5053).
Piliakalnis
Piliakalnis, dar vadinamas Pilimi, yra miestelio šiaurinėje dalyje, Neries kairiojo kranto aukštutinės terasos krašte. Iš trijų pusių jį juosia daubos, pietryčių pusėje yra aukštuma. Šlaitai nuo daubų pusės statūs, apie 30 m aukščio, apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais, vasarą dengiančiais vaizdą į Neries slėnį. Viršūnės aikštelė ovali, 81x61,5 m dydžio, su apardytu kultūriniu sluoksniu. Aikštelėje stovi nuosava sodyba (gyvenamasis namas, pagalbiniai pastatai, sklypas dirbamos žemės). Aikštelę žiedu juosia 230 m ilgio platus, 9–26 m pločio ir 1–5 m aukščio, išorėje 9 m aukščio pylimas. Už jo yra 110 m ilgio, 4,5 m gylio ir 40 m pločio gynybinis griovys. Piliakalnio pietinėje papėdėje dalis griovio užpilta, o žiedinio pylimo dalis nukasta, įrengiant įvažiavimą į sodybą.
Pilis
Piliakalnyje stovėjo 1385 m. minima Visvaldės pilis, kurią 1388 m. nuo Vokiečių ordino apgynė kunigaikščio Skirgailos vadovaujami pilėnai. Gynybai buvo panaudotos bombardos. 1391 m. rugpjūčio mėn. pilį užėmė ir sunaikino nuo Ukmergės traukiantys kryžiuočiai. Piliakalnis datuojamas XIV a.
Kapinynas
Kapinynas yra 1 km į pietus nuo piliakalnio, miestelio šiaurės vakarų dalyje. 1975–1977 m. ir 1998–2004 m. jį tyrė Vytauto Didžiojo karo muziejus (tyrimų vadovė K. Rickevičiūtė). Ištirti 222 kapai, datuojami XIV–XVI a. Mirusieji laidoti karstuose. Juose buvo puodų su degėsiais. Rasta geležinių plačiaašmenių kirvių, peilių ir odinių makščių liekanų, adatų, ietigalių, segių, apyrankių, antkaklių, auskarų, kabučių, žiedų, antsmilkinių, smeigtukų, monetų, odinių piniginių ir rankinių fragmentų, puoštų metaliniais apkalais, skiltuvų, skustuvų, galąstuvų. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.
Lankymas
Ant piliakalnio įsikūrusios sodybos adresas yra Piliakalnio g. 32, tačiau objektas pasiekiamas iš kitos pusės. Vykstant keliu, pasukama į Pylimo gatvę, toliau – Draugystės gatve iki galo, į pravažiavimą tarp garažų ir apie 150 m vingiuotu keliuku iki piliakalnio. Nuorodų į objektą ar kitos turistinės informacijos vietoje nėra.
Pamūšio apylinkė
Pamūšio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Daiva Luchtanienė
Daiva Luchtanienė g. 1962 m. rugpjūčio 20 d. Daržinių kaime, Utenos r.) – Lietuvos archeologė, UAB Archeologijos projektų centras „Antiqua“, direktorė.
Biografija
Mokėsi Radeikių pradinėje (1969–1971 m.), Daugailių aštuonmetėje mokyklose (1971–1976 m.). 1980 m. baigė Utenos 2-ąją vidurinę mokyklą. 1987 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1980–1982 m. dirbo Daugailių aštuonmetėje mokykloje (Utenos r.) prancūzų kalbos mokytoja. Nuo 1987 iki 2002 m. dirbo Paminklų restauravimo institute (AB „PRI“) archeologe ir archeologų grupės „Antiqua“ vadove. 2002–2003 m. dirbo PĮ „Paveldas“ archeologe, o nuo 2003 iki 2007 m. kovo mėn. Kultūros paveldo centro Kultūros paveldo tyrimų instituto archeologų grupės „Antiqua“ vadove. Šiuo metu yra UAB Archeologijos projektų centras „Antiqua“ direktorė. 1998 m. vasario 19 d. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Nr. 1543 apdovanota Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino III laipsnio medaliu.
Archeologinių tyrimų interesai
Svarbiausia mokslinių tyrimų sritis – miestų archeologija.
Visuomeninė veikla
Lietuvos archeologijos draugijos narė, Eksperimentinės archeologijos klubo „Pajauta“ prezidentė, Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto draugijos „Alumni“ narė, Utenos r. Daugailių mokyklos bičiulių draugijos valdybos narė, eksperimentines archeologijos renginių dalyvė ir organizatorė.
Balstogės Šv. Jurgio parapija
'''Balstogės Šv. Jurgio parapija'''  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Balstogės mieste. Parapija įkurta 1997 metais. Parapija pavadinta Šv. Jurgio garbei. Parapijai priklauso Balstogės Šv. Jurgio cerkvė.
Richard Wright
Ričardas Raitas (1943 m. birželio 28 d. Londone – 2008 m. rugsėjo 15 d. Londone) – Didžiosios Britanijos pianistas, klavišininkas, daugiausiai žinomas kaip progresyvaus roko gupės Pink Floyd narys.
The Dreadful Hours
„The Dreadful Hours“ – septintasis studijinis doom metal grupės My Dying Bride albumas. Išleistas 2001 m. lapkričio 13 d. Albume yra perdaryta daina „Return of the Beautiful“ iš debiutinio grupės albumo As the Flower Withers (daina pervadinta į „Return to the Beautiful“). Vokalistas Aaron Stainthorpe dažnai teigia, jog šis ir „Like Gods of the Sun“ yra mėgstamiausi jo albumai.
Eitvydaičiai
Eitvydaičiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Laukuvos.
Upytės šv. Karolio Baromėjaus bažnyčia
'''Upytės šv. Karolio Boromėjaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Upytės kaime, 6 km į pietryčius nuo Naujamiesčio, prie Panevėžio-Krekenavos kelio. Liaudies architektūros formų, turi neobaroko bruožų.
Istorija
Iki 1595 m. Upytėje pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia. Ji sunyko po 1665 m., mirus paskutiniam Čičinskų giminės palikuoniui. Upytės katalikų koplyčiai 1742 m. paskelbti atlaidai. Nuo 1849 m. rašytos metrikų knygos.
thumb|left|200px|Varpinė Klebonas Felicijonas Bytautas su parapijiečiais 1878 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. 1895 m. įsigyti Kryžiaus kelio stočių paveikslai. 1927 m. stogas apdengtas skarda. 1937 m. nudažytas bažnyčios vidus ir išorė. Bažnyčia dedikuota Šv. Karoliui Boromėjui (1538−1584).
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi neobaroko bruožų, kryžminio plano (19,2 × 8,5 m), su trisiene apside ir 2 bokšteliais, įrengti trys altoriai, yra 8 registrų vargonai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Prie jos prišlieta medinė 3 tarpsnių varpinė.
Paminkliniam bažnyčios statinių kompleksui priklauso Upytės Tauginų ir kapinių koplyčios.
Karolis Laukžemis
Karolis Laukžemis (g. 1987 m. rugpjūčio 4 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas. Atstovavo Lietuvos nacionalinei futbolo rinktinei.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo Klaipdėdos „Atlante“, kuriame žaidė ne vieną sezoną.
Bitikai (Kelmė)
Bitikai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 18 km nuo Naudvario.
Karolis Laukžemis
Karjera
2015 m. pirmoje pusėje atstovavo „Klaipėdos Granitui“. Šis klubas buvo prastos reputacijos, dalyvavo lažybose ir sutartose rungtynėse, todėl 2015 m. vasarą žaidėjas paliko šį klubą.
Nuo 2015 m. vasaros rungtyniavo Marijampolės „Sūduvoje“. O 2016 m. atstovavo FK Jelgava (Latvija). Po to vėl grįžo į Marijampolės „Sūduvą“.
2018 m. birželio 30 d. puolėjas pasirašė 3 metų sutartį su Ispanijos La Liga dalyviu „Alaves“ klubu. Tiesa, ispanai nesenai įsigijo kroatų Pulos „Istra“, tad iš pradžių Karolis turėjo atstovauti šį klubą. Nepraėjo nė mėnuo, ir liepos 26 d. pasiekė žinia, kad puolėjas traumuotas. 2019 m. sausio mėn. pranešama, kad žaidėjas treniruojasi kartu su komanda.
2020 m. sausio pabaigoje Pulos „Istra“ klubas pranešė, kad skolina lietuvį Slovėnijos Sežanos „Tabor“ klubui (iki sezono pabaigos). 2020 m. kovo mėn. rungtynėse prieš NK Triglav Kranj pasižymėjo įvarčiu ir padėjo savo ekipai įtvirtinti pergalę. Galutinis rezultatas buvo 3-1 Sežanos „Tabor“ klubo naudai.
2020 m. spalio pabaigoje pasirašė 1+1 kontraktą su Maltos Paolos „Hibernians“ klubu. Lapkričio mėn. debiutavo Premjer lygoje. 2021 m. sausio viduryje abipusiu susitarimu sutratis buvo nutraukta.
2021 m. persikėlė į kazachų FK Kajsar Ķyzylorda. Kyzylordos „Kaysar“ klubas išvykoje 4:2 įveikė Aktau „Kaspij“ klubą. Lietuvis pasižymėjo dviem įvarčiais.
2022 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas pasirašė sutartį su Rumunijos Arado UTA klubu, kuriame žaidė ir Rolandas Baravykas bei Modestas Vorobjovas. 2022 m. sausio 24 d. debiutavo Liga I, tačiau jo atstovaujamas Arado UTA klubas namuose 0:1 pralaimėjo Mediašo „Gaz Metan“ klubui.
2022 m. gegužės pabaigoje pasirodė pranešimai, kad žaidėjas palieka klubą.
2022 m. rugsėjo 2 d. pranešta, kad žaidėjas vėl atstovaus „Sūduvos“ klubui. Pasirašyta sutartis, kuri galios iki 2023 m. sezono pabaigos.
„Bangos“ klubas
2023 m. vasario 22 d. tapo žinoma, kad atstovaus „Bangos“ klubui.
2023 m. kovo 5 d. A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą oficialiai debiutavo Gargždų „Bangoje“. Panevėžiečiai sutriuškino varžovus rezultatu 4:0.
2023 m. kovo 18 d. rungtynėse prieš „Dainavos“ klubą pelnė pirmąjį savo įvartį 2023 m. A lygoje.
Atstovaudamas „Bangos“ klubui A lygoje sužaidė 22 rungtynes ir pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.
Tailandas
2023 m. rugpjūčio 6 d. tapo žinoma, kad žaidėjas keliasi į Tailandą. Pasirašyta sutartis su Ayutthaya United FC (antra pakopa).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Jonai
Jonai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Jungėnų.
Karolis Laukžemis
Rinktinė
Kviečiamas į nacionalinę rinktinę.
Jonai
Istorija
Nuo XIX a. iki 1914 m. kaimas buvo Jonų valsčiaus centras.
Karolis Laukžemis
Rinktinė
Pasiekė įspūdingą įvartį rungtynėse prieš Latvijos rinktinę. Šis įvartis krito 86 minutę ir išgelbėjo Lietuvos rinktinę nuo pralaimėjimo, o rungtynės baigėsi lygiosiomis 1-1.
Petras Januška
Petras Januška (1941 m. kovo 6 d. Kurkliečiuose, Rokiškio apskritis – 2013 m. rugsėjo 11 d.) – Lietuvos choro dirigentas, pedagogas.
Biografija
1955–1959 m. Panevėžio muzikos mokykloje mokėsi groti trombonu (dėst. J. Narsutis ir V. Skeivela). Nuo 1959 m. Pasvalio vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1962–1976 m. direktorius. 1962–1967 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo LSSR konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo klasė).
Gaižūnų apylinkė (Pakruojis)
Gaižūnų apylinkė (arba Gaižiūnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Petras Januška
Biografija
1963–1973 m. Pasvalio rajoninių kultūros namų mišriojo choro „Vyturys“ (1970 m.) meno vadovas ir dirigentas. Subūręs apie 60 balsingų dainininkų kolektyvą, per 10-metį pasiekė ryškių meninių laimėjimų. Chorą parengė 1965 m. ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms, 1967 m. ir 1968 m. respublikinėms bei zoninėms apžiūroms ir rajoninėms dainų šventėms. Konkursuose ir apžiūrose laimėjo pirmųjų ir kitų prizinių vietų, koncertavo Šiauliuose, Kaune, Joniškyje, Biržuose, Latvijos ir Estijos rajonuose, 1969 m. Bulgarijoje (Sofijoje ir Varnoje). Chorą išmokė sudėtingesnių Eduardo Balsio, Vytauto Kairiūkščio, Giedriaus Kuprevičiaus, Michailo Glinkos, Jozefo Haidno, Georgo Hendelio ir M. Lūdigo kūrinių, parengė Stasio Šimkaus kantatą „Atsisveikinimas su tėvyne“. 1974 m. suorganizavo Pasvalio rajono mokytojų mišrųjį chorą, kurį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei.
Gaižūnų apylinkė (Pakruojis)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Linkuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Linkuvos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Draudelių apylinkės ir dalis Daugalonių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Gaižūnų apylinkė prijungta prie Linkuvos apylinkės.
Petras Januška
Biografija
Nuolat vadovavo Klaipėdos miesto įvairiems meno mėgėjų kolektyvams. Iki 1983 m. buvo Jeronimo Kačinsko vaikų muzikos mokyklos pučiamųjų orkestro vadovas. Kolektyvą parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei, 1977 ir 1979 m. pučiamųjų orkestrų festivaliams Kaliningrade, 1980 m. ir 1981 m. pučiamųjų orkestrų šventėms Klaipėdoje.
1978–1983 m. vadovavo Klaipėdos teritorinės vandentiekio valdybos įvairiems vokaliniams ansambliams ir mišriajam chorui. Kolektyvai koncertavo Klaipėdoje, Kaune, Šiauliuose, Panevėžyje, Alytuje, Piatigorske (Šiaurės Kaukazas), dalyvavo televizijos laidose, apžiūrose bei konkursuose laimėjo pirmųjų ir kitų prizinių vietų, atliko sudėtingesnį repertuarą. 1979–1990 m. Klaipėdos grūdų produktų kombinato vokalinių ansamblių ir liaudies instrumentų orkestro vadovas. Meno mėgėjų apžiūrose pelnė pirmųjų vietų, koncertavo Klaipėdoje, Vilniuje, Šiauliuose, Marijampolėje, dalyvavo televizijos laidoje (1985 m.).
1984–1989 m. Klaipėdos pieno kombinato mišriojo choro vadovas ir dirigentas. Kolektyvą išmokė sudėtingesnių Stasio Šimkaus, Antano Budriūno, Liudviko van Bethoveno, Džiuzepės Verdi ir kitų autorių kūrinių, nemažai koncertavo, pirmųjų ir kitų prizinių vietų laimėjo Klaipėdos miesto ir respublikinėse chorų apžiūrose, dalyvavo 1987 m. VII Stasio Šimkaus chorų konkurse. Taip pat vadovavo ir moterų vokaliniam tercetui – 1986 m. „Sidabrinių balsų“ konkurse pelnė II vietą. 1986–1988 m. Klaipėdos tautinių šokių kolektyvo „Žilvitis“ vokalinės grupės vadovas. Koncertavo su juo Lietuvoje, Vengrijoje (1987 m.) ir Bulgarijoje (1988 m.), dalyvavo televizijos laidoje, 1987 m. respublikiniame tautinių šokių konkurse „Pora už poros“ laimėjo antrąją vietą. 1989–1994 m. Klaipėdos akcinės bendrovės „Kintenė“ moterų choro vadovas. Surengė koncertų uostamiestyje ir kitur, dainavo kompozitoriaus Juozo Žilevičiaus gimimo 100-ųjų metinių jubiliejiniame koncerte (1991 m.), dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Lietuvoje.
P. Januška – Pasvalio rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentas.
Palaidotas Lėbartų kapinėse.
Ledeburitas
Ledeburitas (pagal vokiečių metalurgo Adolf Ledebur pavardę) – eutektinės sudėties skysto tirpalo kristalizacijos 1147 °C temperatūroje produktas, susidedantis iš austenito ir cementito. Žemesnėje kaip 727 °C temperatūroje austenitas virsta perlitu, tada ledeburito sandarą sudaro perlitas ir cementitas.
Gorbačė
Gorbačė  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Dauba (Jūra)
Dauba – upė Tauragės rajone dešinysis Jūros intakas. Išteka į vakarus nuo Lengvenių kaimo. Teka pietų kryptimi, prie Dapkiškių užtvenkta. Ties žiotimis stūkso Dapkiškių piliakalnis.
Upėvardis kilo nuo žodžio dauba („slėnis, klonis, įgriuva“).
Marijonas Pliateris
Adomo Alfredo Pliaterio sūnus, Jurgio Pliaterio brolis.
Biografija
250px|thumb|left|[[Veprių dvaras, grafo rezidencija]] 1895 m. aukso medaliu baigė licėjų. 1902 m. paskirtas rusų dvaro kamerjunkeriu, vėliau paaukštintas į patarėją. Kurį laiką Vilniaus žemės banko direktorius. Vienas iš Vilniaus mokslo ir dailės muziejaus kūrėjų ir rėmėjų, visuomeniniais pagrindais tvarkė šio muziejaus knygų, senųjų spaudinių ir raižinių skyrių.
1909 m. po tėvo mirties paveldėjo Veprių dvarą, kur įkūrė savo rezidenciją. Fundavo Švč. Mergelės Marijos Rožančiaus Karalienės bažnyčios statybą Vepriuose, 1901 m. pastatė spirito varyklą (dabartinis vad. „Baltasis namas“) ant Veprių ežero kranto, rekonstravo kitus ūkinius pastatus.
Tais pačiais metais į Veprių dvarą iš gimtosios Švėkšnos perkėlė didžiulę Jurgio Pliaterio biblioteką. Joje tarp 2500 tomų knygų 1919 m. buvo aptiktas pirmojo Simono Daukanto istorinio veikalo „Darbai senųjų lietuvių ir žemaičių“ rankraštis, joje saugota Mikalojaus Daukšos Postilė. 1924 m. valstybei nusavinus dvarą, grafui paliktas tik vandens malūnas, spirito varykla ir pora sklypų su trobesiais Veprių miestelyje. Pardavęs šį turtą grafas išvyko gyventi į Lenkijos okupuotą Vilnių, kur ir mirė. Palaidotas Bernardinų kapinėse.
Šeima
Su Liudvika Marija Janina Holynska (1888–1952 m.) Marijonas Pliateris susilaukė trijų sūnų: Jurgio (1913–1939 m.}, Kazimiero (gimusio Vepriuose 1915–2004 m.) ir Andžejaus (1917- m.), bei dukters Marijos (1909–1923 m.)
CD+G
CD+G – kompaktinio disko standarto plėtinys, kuris geba atvaizduoti žemos raiškos grafiką kartu grodamas garso įrašą, jį paleidus su šiuo formatu suderinamu įrenginiu. CD+G diskai paprastai naudojami karaokė automatuose, kurie naudoja šią funkciją diske esančių dainų žodžiams pavaizduoti ekrane. Standartą sukūrė įmonės „Philips“ ir „Sony“.
Taip pat egzistuoja CD+EG formatas, kuris atvaizduoja geresnę grafiką, bet yra daug rečiau paplitęs.
Veikimo principas
CD+G formatas naudoja papildomus kanalus R ir W, kurie nenaudojami standartiniuose audio CD formatuose. Grafiniai duomenys talpinami šešiuose bituose.
CD+G sistemoje 16 spalvų (4 bitų) grafika atvaizduojama rastriniame lauke, kuris yra 300×216 pikselių dydžio, bet naudojamas tik 288×192 pikselių plotas su spalvotu rėmeliu (6 pikselių pločio, 12 eilučių aukščio) aplink jį.
Grotuvai
Be karaokė automatų, yra ir kitų plataus vartojimo įrenginių, kurie groja CD+G formato diskus: NEC TurboGrafx-CD (CD-ROM priedas žaidimų konsolei PC Engine/TurboGrafx-16) ir Turbo Duo, Philips CD-i, Sega Saturn, Sega CD, JVC X’Eye, 3DO Interactive Multiplayer, Amiga CD32 ir Commodore CDTV bei Atari Jaguar CD (Atari Jaguar priedas). Kai kurie CD-ROM įrenginiai taip pat palaiko šį formatą. Pioneer CLD-A100 „LaserActive“ LaserDisc grotuvas taip pat gali paleisti CD+G diskus, jeigu yra sumontuoti bent vienas iš PAC-S1/S-10 ar PAC-N1/N10 žaidimų modulių.
Taip pat yra keletas DVD grotuvų, palaikančių CD+G formatą.
1398 m.
1398 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Palaeeudyptes klekowskii
Palaeeudyptes klekowskii (Palaeeudyptes klekowskii) – paukščių (Aves) klasės, pingvininių (Spheniscidae) šeimos išnykusi rūšis, gyvenusi prieš 37–40 milijonų metų vėlyvojo eoceno epochoje. Anot Argentinoje esančio La Platos muziejaus paleontologės Carolina Acosta Hospitaleche, tai buvo nuostabus jiems laikas, kada palei Antarktidos pakrantes gyveno 10–14 pingvinų rūšių.
Buvęs paplitimo regionas
Palaeeudyptes klekowskii fosilijos iškastos Antarktidos pusiasalio Seimuro salose. Prieš 40 milijonų metų šio regiono klimatas buvo kur kas švelnesnis nei dabar yra XXI a. pradžioje, ir panašus buvo į dabar esamą klimatą Ugnies Žemėje. Vietovė, kur buvo rastos Palaeeudyptes klekowskii fosilijos, nusėta tūkstančiais pingvinų kaulų, o šios rūšies dažniausiai pasitaiko kojų ir sparnų fosilijos.
Naujieji Ėglininkai
Naujieji Ėglininkai (dar, , nuo 1929 m. liepos 1 d. Eggleningken, nuo 1938 m. birželio 6 d. Lindengarten, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Petropavlovskojė, ) – buvęs kaimas Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės vietovė 18 km į pietryčius nuo Ragainės, prie kelio R 508.
Palaeeudyptes klekowskii
Apibūdinimas ir kiti duomenys
Didesni pingvinai gali panerti giliau ir po vandeniu išbūti ilgiau nei smulkesnės rūšys. Kaip manoma, Palaeeudyptes klekowskii pingvinai panirę po vandeniu galėjo išbūti apie 40 minučių, turėdami daugiau laiko gaudyti žuvis.
Šiaulių Medelyno progimnazija
Šiaulių Medelyno progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiauliuose, Medelyne, Birutės g. 40, vykdanti priešmokyklinio, pradinio ugdymo ir pagrindinio ugdymo I dalies programas. Steigėjas Šiaulių miesto savivaldybės taryba. Įstaigos kodas 190531037.
Istorija
Mokykla tęsia 1898 m. įkurtos Šiaulių 2-osios mergaičių gimnazijos tradicijas.
1949 m., pastačius pastatą (dab. Didždvario gimnazija), mokykla pavadinta Šiaulių 2-ąja vidurine mokykla. 1953 m. mokykla persikėlė į patalpas Simono Daukanto gatvėje, kur dabar yra Šiaulių Simono Daukanto gimnazija. 1957 m. mokykla pavadinta Felikso Žemaičio vardu. 1981 m. mokykla iš Simono Daukanto gatvės persikėlė į dabartines mokyklos patalpas, 1990 m. pavadinta 2-ąja vidurine mokykla, 1994 m. – Medelyno vidurine mokykla. 2001 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą.
Antanas Gudaitis (1872)
Antanas Gudaitis (Jurgio sūnus, 1872 m. Antkalniškio k., Gelgaudiškio apsk., Šakių raj. – 1937 m. kovo 11 d. Kaune, palaidotas Plokščiuose, Šakių raj.) – raštininkas, valdininkas, visuomenės veikėjas, knygnešys.
Plungės rajono savivaldybė
Geografija
Didžioji rajono dalis yra Žemaičių aukštumoje, vakaruose paviršius leidžiasi link Pajūrio žemumos. Aukščiausia rajono vieta yra ties Vilkaičiais (199 m), o žemiausia (39 m) – Minijos pakrantėje ties Kretingos rajono riba.
Antanas Gudaitis (1872)
Biografija
Baigęs Kudirkos Naumiesčio dviklasę valdinę mokyklą pradėjo dirbti raštininku pas Plokščių valsčiaus taikos teisėją Petrą Kriaučiūną. Čia dirbdamas susipažino su žymiais to meto kultūros ir visuomenės veikėjais, mokslo žmonėmis, kurie atvykdavo pas Kriaučiūnus: Vincu Kudirka, prof. Joosepp Mikkola ir jo žmona Maila Talvio, Jonu Jablonskiu, Kaziu Griniumi, E. Volteru. A. Aleksandrovu, danų mokslininku Oge Benediktsenu-Mejeriu ir kitais.
Plungės rajono savivaldybė
Geografija
Pro rajoną teka Minija su intakais Sausdravu, Babrungu. Telkšo 34 Plungės rajono ežerai (tarp jų – didžiausias Žemaitijoje Platelių ežeras), 8 tvenkiniai. Didžiausi miškai – Peklinės, Plokštinės-Stirbaičių, Milašaičių. Būdingi eglynai, pušynai, yra mišriųjų miškų. Rajono šiaurėje yra dalis Žemaitijos nacionalinio parko. Kadangi rajonas yra vakariniuose Žemaičių aukštumos šlaituose, jis drėgniausias Lietuvoje (kartu su Mažeikių rajonu), bet dėl didelio nuotėkio telkšo mažai ežerų ir pelkių.
Antanas Gudaitis (1872)
Biografija
Nuo 1897 iki 1905 m. gyveno Kudirkos Naumiestyje, dirbo teismo raštininku. Artimiau susipažino su Vincu Kudirka, nuolat jį lankydavo. Padėdavo tvarkyti redakcinius „Varpo“ ir „Ūkininko“ reikalus.
Ancučių kraštovaizdžio draustinis
Ancučių kraštovaizdžio draustinis – saugoma gamtos teritorija Vilniuje, Antakalnio seniūnijoje, Pavilnių regioniniame parke. Apima plotą tarp Lyglaukių (Viršupio g.) vakaruose, Rokantiškių šiaurėje ir pietryčiuose (A. V. Kojalavičiaus ir Rokantiškių g.) bei Stepono Batoro gatvės pietuose. Įsteigtas 1998 m. gruodžio 10 d. ir skirtas išsaugoti stačiašlaičio giliai išraižyto raguvyno ir didžiausio Vilnios erozinio šlaito ekosistemas su eglynų bendrijomis ir retų bei nykstančių rūšių augalais.
Plungės rajono savivaldybė
Geografija
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -4,5 °C, liepos +16,5 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 777–929 mm.
Ancučių kraštovaizdžio draustinis
Yra Ancučių gynybinių įrenginių liekanos, netoli Vilnios upelio stūkso Kučkuriškių piliakalnis.
Antanas Gudaitis (1872)
Biografija
Kaip valdininkas turėjo leidimą nueiti į Mažąją Lietuvą. Iki V. Kudirkos mirties nunešdavo į Širvintą ir parnešdavo atgal „Varpo“ korektūrą bei visą V. Kudirkai skirtą korespondenciją. Širvintoje tuos raštus priimdavo ir išsiųsdavo pagal nurodytus adresus vokietis vaistininkas Jastrzembskis.
Ancučių kraštovaizdžio draustinis
thumb|left|250px|Įtvirtinimų liekanos
Antanas Gudaitis (1872)
Biografija
Mirus V. Kudirkai, buvo vienas iš penkių vyrų. kurie nepabijojo nešti karsto į kapines. Ir vėliau iš Mažosios Lietuvos parsinešdavo lietuviškos spaudos. Kelis kartus buvo krečiamas žandarų ir tiktai užtarus teisėjui Vaškevičiui, pas kurį tarnavo, išvengdavo suėmimo.
Bendradarbiavo „Varpe“, „Ūkininke“, „Vienybėje lietuvninkų“ ir kituose. Žandarai įtarė, kad Antanas Gudaitis platina lietuvišką spaudą, ir pradėjo sekti. Buvo areštuotas, bet teisėjas pasirūpino, kad būtų paleistas.
Plungės rajono savivaldybė
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Plungės apskrities 30 apylinkių ir Kretingos apskrities 1 apylinkės. 1950–1953 m. rajonas priklausė Klaipėdos sričiai. 1955 m. šiek tiek pakeistos ribos. 1959 m. perduota panaikintų Salantų rajono 3 apylinkės ir Sedos rajono 3 apylinkės. 1962 m. prijungtas Rietavo rajonas ir Telšių rajono 1 apylinkė; po 2 apylinkes perduota Klaipėdos ir Šilalės rajonams. 1968 m. šiek tiek pakeistos ribos.
Antanas Gudaitis (1872)
Biografija
Priklausė LSDP, dalyvavo 1905 m. revoliucijoje. Vengdamas persekiojimo ir galimo arešto, pasitraukė į JAV, apsigyveno Filadelfijoje. Čia 22 metus vargonininkavo, rašė dainas, dirbo kultūrinį darbą.
Plungės rajono savivaldybė
Istorija
1995 m. įkurta Plungės rajono savivaldybė. 1999 m. gruodžio 21 d. iš pietinės Plungės rajono dalies (Medingėnų seniūnija, Rietavo seniūnija, Tverų seniūnija, dalis Stalgėnų seniūnijos) sudaryta Rietavo savivaldybė, kuriai atiteko šios kadastrinės vietovės: Daugėdai, Giliogiris, Labardžiai, Medingėnai, Pelaičiai, Rietavo miestas, Sauslaukis, Tverai. 2009 m. sausio 29 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T1-11 įsteigtos 66 seniūnaitijos
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Antanas Gudaitis (1872)
Biografija
1927 m. grįžo į Lietuvą. 1931–1934 m. buvo Plokščių valsčiaus viršaitis, aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje, rašė į laikraščius. Nuo 1935 m. lapkričio 1 d. paskirta 50 Lt knygnešio pensija.
Šaltiniai
Benjaminas Kaluškevičius, Kazys Misius. Lietuvos knygnešiai ir daraktoriai. 1864–1904 m. – Vilnius: Diemedis, 2004.
Plungės rajono savivaldybė
Gyvenvietės
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Atstovaujamoji valdžia – Plungės rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Plungės rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|275px|Savivaldybės seniūnijos
Savivaldybėje yra 11 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Plungės rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Kerkenos salos
thumb|right|250px|Kerkenos salos, matomos iš kosmoso Kerkenos salos  – grupė salų, išsidėsčiusių rytinėje Tuniso pakrantėje Gabeso įlankoje. Salų reljefas žemas, aukščiausias lygis virš jūros – 15 m. Pagrindinės salos yra Chergui ir Gharbi. Salyno plotas siekia apie 153 km², gyventojų – 14 400 (2006 m. duomenys).
Romos imperijos laikais salos buvo naudojamos kaip uostas ir užjūrio teritorijų žvalgybos punktas.
Salose vyrauja šiltas ir sausas klimatas, pučia stiprūs vėjai, daugiausia paplitę palminiai augalai. Salų dirvožemis nėra tinkamas žemdirbystei, gyventojai užsiima gyvulių auginimu ir daugiausia žvejyba, kurios specifinis būdas, vadinamas charfia, yra įtrauktas į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.
Jonas Nemira
Biografija
Horodlėje gavo Vanago (Jastrębiec) herbą. Tačiau turėjo ir ikihorodlinį herbą.
Pirmąkart minimas 1398 m. Salyno sutartyje kaip didžiojo kunigaikščio dvaro arklidininkas. Paskutinį kartą sutinkamas 1422 m. Melno taikos sutartyje.
Tėvo vardas ir kilmė nežinomi. Žmona – Ona (kilmė nežinoma), sūnūs – Mikalojus, Jonas, Teodoras (Fedka), Andrius.
Pietų Arabijos Protektoratas
Pietų Arabijos Proektoratas – Britų imperijos protektoratas, egzistavęs Arabijos pusiasalio pietinėje dalyje, dabartinio Jemeno teritorijoje.
Istorija
Pietų Arabijos Protektoratas susiformavo nuo XIX a. pabaigos britų užimtose srityse, kurios buvo paverstos kolonijinėmis valdomis. Šiose srityse jis buvo traktuojamas kaip Rytų Adeno Protektoratas.
Jonas Nemira
Biografija
Jo antspaude, prikabintame prie 1422 m. Melno sutarties, nurodyta Johannis de Wseliub. Taip pat ir jo sūnūs save kildino iš Naugarduko paviete esančio Vseliubo.
Balstogės Jėzaus Prisikėlimo stačiatikių parapija
Balstogės Jėzaus Prisikėlimo stačiatikių parapija  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Balstogės mieste. Parapija įkurta 1989 m. vasario 14 dieną. Parapija pavadinta Jėzaus prisikėlimo garbei. 1990–1999 m. buvo pastatyta parapijos Balstogės Jėzaus Prisikėlimo cerkvė.
Jonas Nemira
Valstybės tarnyba
1398 m. Lietuvos didysis žirgininkas. 1412-1413 m. – Polocko vietininkas.