cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltarusijos prezidentas
Baltarusijos prezidentas – Baltarusijos vadovas. Šios pareigos buvo pristatytos šalyje 1994 m. priėmus šalies konstituciją. Baltarusijos prezidento postas pakeitė iki tol aukščiausiu buvusį Aukščiausiosios Tarybos pirmininko postą. Prezidento pareigos yra vykdyti vietinę ir užsienio politiką, ginti gyventojų teises ir visuotinę gerovę bei laikytis šalies konstitucijos.
Nuo pat pirmos kadencijos 1994 m. liepos 10 d. šalies prezidentu yra Aleksandras Lukašenka.
Grinvilis (Liberija)
Istorija
Miestas įkurtas 1838 m. kolonistų iš JAV ir tada vadintas Mississippi-in-Africa. Vėliau kolonija pervadinta pagal vieną Misisipės plantatorių Judge James Green, rėmusi juodųjų išsikeldinimą.
Klojimo teatras
thumb|240px|[[Margionys|Margionių klojimas, kuriame veikė klojimo teatras]]
Klojimo teatras – teatras Lietuvoje, spektakliai ir koncertai klojimuose lietuvių tautinio atgimimo laikotarpiu, nuo XIX a. pab. iki Pirmojo pasaulinio karo.
Istorija
Klojimo teatras kilo iš Sodžiaus vaidinimų, davė pradžią slaptiems ir viešiems lietuviškiesiems vakarams. 1918 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, klojimo teatras nesunyko, bet dar labiau išsiplėtė, ypatingai Lenkijos valdytame Vilniaus krašte. 1978–1989 m. Rumšiškėse, Lietuvos liaudies buities muziejuje taip pat vykdavo klojimo teatro vaidinimai. Klojimo teatro spektaklius ir koncertus rengė ir teberengia Punsko ir Seinų apylinkių lietuviai.
Dabartinio Klojimo teatro judėjimas prasidėjo 1983 m. Klaipėdos universiteto ir Petro Bielskio iniciatyva suremontavus apleistą valstiečio sodybos klojimą Agluonėnuose. 1984 m. susilaukė LKP CK aštrių sankcijų kaip feodalinės Lietuvos propaguotojai. 1988 m. liepos 17 d. į pirmąją Lietuvos klojimo teatrų krivūlę (suvažiavimą) Agluonėnuose atvyko jau 9 klojimo teatrai. 1991 m. vasario 12 d. Lietuvos Teisingumo ministerija įregistravo Nr. 25-VO Lietuvos klojimo teatro draugijos įstatus. Iki šiol sušauktos 27 krivūlės žymių kultūros veikėjų tėviškėse – J. Basanavičiaus, M. Valančiaus, kun. Jono Katelės, J. Vaičkaus, Lazdynų Pelėdos, Žemaitės, Tallat-Kelpšų, Jurskių, Maironio, Punsko krašte ir kt. Klojimo teatrams vadovauja beveik išimtinai Klaipėdos universiteto liaudies teatro režisūros absolventai. Remiasi tautodailės kūrybiniais metodais.
Vangelis
Evangelis Odisėjas Papatanasijas (1943 m. kovo 29 d., Agrijoje, Graikijoje – 2022 m. gegužės 17 d. Paryžiuje, Prancūzijoje ) – pasaulyje pagarsėjęs graikų elektroninės, Naujojo Amžiaus ir klasikinės muzikos kompozitorius bei atlikėjas, pasivadinęs Vangeliu, kas yra vardo Evangelos deminutyvas.
Geriausiai žinomas dėl „Oskaro“ apdovanojimo už filmo „Ugnies vežimai“ garso takelį bei muzikos sukūrimą filmams „Bėgantis skustuvo ašmenimis“ ir „1492: Rojaus užkariavimas“.
Atkočaitis
Atkočaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Atkočaitienė (ištekėjusi moteris) ir Atkočaitytė (mergautinė pavardė).
Saturn Sky
Saturn Sky yra sportinis automobilis, kurį gamina Saturn. Sky debiutavo kaip koncepcinis automobilis 2005 metų Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje, tačiau jau 2006 metų pirmame ketvirtyje buvo pristatyta automobilio gamyklinė versija 2007 metam. Automobilis naudoja GM Kappa platformą, kurią dalinasi su Pontiac Solstice.
Falkirk FC
Folkerko FC – Škotijos futbolo klubas iš Folkerko.
Istorija
Klubas įkurtas 1876 m.
Miltuotasis citrinmedis
Miltuotasis citrinmedis (Citrus tachibana) – rūtinių (Rutaceae) šeimos citrinmedžių (Citrus) genties augalų rūšis. Sinonimai: C. leocarpa hort.; ''Citrus aurantium var. tachibana''.
Tai 3 m ar aukštesnis diploidinis (2n = 18) medis. Lapkočiai trumpi, labai siaurai sparniški. Žiedai smulkūs. Vaisius – miltuotasis apelsinas. Citrinvaisiai kiek paplokšti, 2-3 cm skersmens, geltoni, lygia žievele, su 6-8 skiltelėmis. Vaisiai valgomi, sultys kartokos.
Laukiniai auga Taivane ir Pietų Japonijoje. Vienintelė laukinė citrinmedžių rūšis Japonijoje. Atsparus šalčiui ir sniegui.
Aušrinė (žurnalas)
thumb|Žurnalo viršelis, 1933 m.
Aušrinė – žurnalas moksleiviams, su pertraukomis leistas 1910–1914 m., 1917 m., 1919–1926 m., 1931–1933 m.
Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1910 m. sausio 30 d. Vilniuje kaip laikraščio „Lietuvos žinios“ priedas. Iniciatorius Stasys Šilingas. Nuo 1910 m. Nr. 2 iki 1914 m. Nr. 3 (31) – „Lietuvos žinių“ literatūros ir mokslo neapmokamas priedas. Leidinio iniciatoriai Maskvos studentai siekė sutelkti pažangiąją moksleiviją, kad susiformuotų lietuvių inteligentiją, kuri pajėgtų spręsti svarbiausias tautos ateities problemas. Pirmuose numeriuose pasisakė įvairių pažiūrų autoriai. Vėliau prasidėjusi polemika tarp skirtingų ideologijų atstovų suskaldė ir moksleiviją. „Aušrinė“ skatino lavintis, rūpinosi gimtosios kalbos, istorijos, kultūros, doros klausimais, demokratiniu, iš dalies socialistiniu požiūriu svarstė moksleivių gyvenimo problemas, lietuvių literatūros ir spaudos klausimus, diskutavo su katalikiškąja spauda, spausdino lietuvių kūrėjų ir moksleivių raštus. 1910–1914 m. leidėja buvo Felicija Bortkevičienė, redagavo Steponė Mošinskaitė. Leido priedus „Farmaceutų reikalai“ (1911–1912 m.) ir „Vasaros darbai“ (1910–1912 m.) 1915 m. Petrograde vietoj „Aušrinės“ buvo išleistas almanachas „Aušrinės keliais“.
Nuo 1917 m. – savarankiškas pažangiosios moksleivijos mėnesinis laikraštis (žurnalas). Leido „Aušrininkų“ organizacija Maskvoje, o Nr. 4-6 spausdino Aušrininkų C. V. K spaustuvė Voroneže. Redagavo redakcinė kolegija: Petras Čerkeliūnas, Valerija Čiurlionytė, Balys Sruoga, Juozas Žiugžda, Mečys Markauskas. Šiame žurnale savo pirmuosius kūrinius skelbė Kazys Binkis, Kazys Boruta, Julius Janonis, Butkų Juzė, Kazys Jakubėnas, Adomas Lastas, Vytautas Montvila, Antanas Vienuolis-Žukauskas ir kiti vėliau garsūs rašytojai. Be to, jame buvo daug metodinių straipsnių moksleivių lavinimo, laisvalaikio ir kitais klausimais.
1919–1926 m. socialistinės moksleivijos laikraštis (žurnalas). Leido Aušrininkų centro komitetas Marijampolėje, redagavo Kazys Bubnys, spausdino „Dirvos“ spaustuvė. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybinio perversmo leidinys buvo uždarytas.
1931–1933 m. (nuo 1932 m. Nr. 4) – laisvos socialistinės minties žurnalas. Leido Studentų socialistų aušrininkų draugija. Redagavo Jonas Kruopas, vėliau – Juozas Klimavičius, faktinis redaktorius – Kazys Boruta, Motiejus Strimaitis, L. Gruodis. Spausdino „Raidės“, M. Jolko spaustuvės Kaune. Bendradarbiavo Mykolas Biržiška, Ramūnas Bytautas, Kazys Boruta, Butkų Juzė, Petras Cvirka, Valerija Čiurlionytė, Zigmas Gėlė, Martynas Yčas, Kazys Jakubėnas, Vytautas Montvila, Balys Sruoga, Vytautas Steponaitis. 1931–1933 m. išėjo 8 numeriai (1931 m. – 3, 1932 m. – 1, 1933 m. – 4). Paskutinis „Aušrinės“ numeris buvo išleistas 1933 m. balandžio mėn.
Tiražas 1914 m. – 3250 egz., 1931 m. – apie 3000 egz.
Bialoveršniai
Bialoveršniai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Seinų ir 106 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra ant vietinio kelio tarp Gibų ir Danilovcės kaimų. Į vakarus nuo kaimo yra Bialoveršnių ežeras.
Šeiriškių ežeras
Šeiriškių ežeras – nedidelis ežeras Elektrėnų savivaldybėje, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Pastrėvio, Šeiriškių kaime, apie 0,8 km į pietus nuo kelio. Ežeras priklauso Nemuno mažųjų intakų baseinui. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,15 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 157 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę krūmais, tik šiaurinis kiek aukštesnis ir sausas. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose išteka upeliukas link Elektrėnų marių.
Pagrindinis kovinis tankas
thumb|right|250px|M1 Abrams (JAV) Pagrindinis kovinis tankas  – daugiatikslis universalus tankas su galingu pabūklu ir sunkiai įveikiamas priešsviedininiais šarvais. Juose suderintos ankstesniųjų vidutinių tankų judrumas ir tinkamumas masinei gamybai bei sunkiųjų tankų šarvuotumas ir ugnies galia. Pagrindiniai koviniai tankai šiais laikais praktiškai išstūmė kitų tipų tankus, dėl ko buvo taip pavadinti. Daugelyje valstybių jie yra vieninteliai ginkluotėje esantys tankai.
Kovinė masė nuo 36 (AMX-30) iki 55 t (Leopard 2). Didžiausias greitis nuo 48 (Chieftain Mk5) iki 70 km/h (M1 Abrams). Eiga plentu nuo 500 (Chieftain Mk5) iki 600 km (Leopard 1). Įgula 3–4 žmonės.
Ginkluotė: lygiavamzdės 115 mm (T-62) ir 120 mm (Leopard 2) arba graižtvinės 105 mm (M60A1, M1 Abrams, AMX-30, Leopard 1, „74“) ir 120 mm (Chieftain Mk5, Chalenger) patrankos, dvišoviai ir zenitiniai kulkosvaidžiai. Kai kurių pagrindinių kovinių tankų, pvz., T-64B (Rusija), pabūklai gali šaudyti prieštankinėmis valdomomis raketomis.
Spindulinė pupuolė
Spindulinė pupuolė (Vigna radiata) – pupinių (Fabaceae) šeimos pupuolių (Vigna) genties augalų rūšis.
Mityba
Šios pupuolės kilusios iš Indijos, tačiau kaip maisto produktas naudojamos tiek Pietų, tiek Rytų Azijos virtuvėse. Plačiai naudojamos kinų (kin. 緑豆 lǜdòu ), korėjiečių, Vietnamo (đậuxanh) ir Indijos virtuvėse.
Iš spindulinių pupuolių gaminami plonieji kiniški makaronai fěnsī, taip pat korėjietiška želė nokdumuk (녹두묵).
Labai populiarūs yra šių pupuolių daigai (kin. 芽菜 yácài), kurie tampa viena svarbiausių daržovių Tolimųjų Rytų virtuvėse. Šie daigai gali būti kepami su kitomis daržovėmis, naudojami salotoms ir kaip įdarai įvairiems patiekalams.
Arthašastra
Arthašastra  – senovės Indijos mokslo veikalas skirtas nušviesti valstybės valdymo meno vingrybes bei ekonomikos politikos ir karo strategijų ypatybes. Šio veikalo autoriais yra laikomas Kautilija arba Višnugupta, kurie tradiciškai laikomi esant Čanakjos (IV a. pr. m. e.) vardais, kuris buvo mokslininkas, vėliau tapęs Maurjų imperijos karališkuoju patarėju.
Bialožečka
Bialožečka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Seinų ir 105 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Lobas
Lobas – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Dieveniškių.
Kipro futbolo taurė
Kipro futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Kipre. Vyksta nuo 1934 metų.
Johampolio piliakalnis
Johampolio (Mockaičių) piliakalnis – piliakalnis Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, Tytuvėnų apylinkių seniūnija, Johampolio pietinėje dalyje, 8 km į šiaurę nuo Tytuvėnų ir 15 km į rytus nuo Kelmės.
Gruodžio 25
Gruodžio 25 yra 359-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 360-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 6 dienos.
Johampolio piliakalnis
Piliakalnis
thumb|left|Johampolio piliakalnis nuo šiaurryčių Piliakalnis, vadinamas Kapukais, įrengtas pailgoje kalvoje į pietus nuo buvusio Johampolio dvaro, prie kelio, apardytas tiesiant kelią, geriausiai išlikęs rytinis šlaitas - 3,5 m aukščio. Kalva pailga šiaurės – pietų kryptimi, viršuje 50 m ilgio ir 10 m pločio aikštelė, kurios galuose 1975 m. dar buvo išlikę 0,5-0,6 m aukščio pylimų žymių. Aikštelė perkasta keliuko į sodybas.
Gruodžio 25
Vardadieniai
Aiškutė – Anastazija – Eugenija – Genė – Gražinė – Gražinis – Gražys – Gražmantas – Gražvaldas – Gražvaldė – Gražvilas – Gražvilė – Gražvyda – Gražvydas – Nastė – Sanrimė
Johampolio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnį XX a. pradžioje žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1967 m. – Lietuvos istorijos institutas.
J-pop
J-pop (džei-pop, ; „Japonijos popmuzikos“ trumpinys) – muzikos žanras, kilęs iš Japonijos. Šis terminas pirmąkart pavartotas 1988 metais.
Bančan
thumb|250px|Įvairūs bančan. Bančan  – nedideli, dažniausiai šalti užkandžiai, patiekiami prie pagrindinio patiekalo korėjietiškoje virtuvėje. Šiuo žodžiu gali būti įvardinamas tiek konkretus užkandis, tiek ir jų visuma.
Bančan patiekiami mažuose indeliuose, nedideliais kiekiais, valgant restorane, jiems pasibaigus, nuolat papildomi. Paprastai didesnis bančan kiekis rodo pietų formalumą, tačiau kai kurie Korėjos regionai, kaip kad pietinės provincijos, tradiciškai pasižymi patiekiamų bančan gausa.
Bančan yra įvairių rūšių: kimči, virtos, keptos arba marinuotos daržovės (namul), pakepta arba garuose virta mėsa, jūros produktai, kvietiniai blynai su daržovėmis, makaronai, grybai, tofu ir kita.
Augustinas (reikšmės)
Augustinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Augustinienė (ištekėjusi moteris) ir Augustinaitė (mergautinė pavardė).
2004 m. Baltarusijos referendumas
'''2004 m. Baltarusijos referendumas''' vyko 2004 m. spalio 17 d. Šį referendumą inicijavo Baltarusijos prezidentas Aleksandras Lukašenka, kuriam artėjo antrosios kadencijos pabaiga. Referendumo objektas buvo šis teiginys:
Rezultatai
Šiame referendume dalyvavo 6 307 395 šalies piliečiai. Iš jų 5 548 477 pasisakė „už“, tai yra 88,9 proc. nuo dalyvavusių skaičiaus. Tokiu būdu šalies prezidentu gali tapti tas pats žmogus neribojant kadencijų skaičiaus.
Kaspershefenas
Kaspershefenas arba Dorožnojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Ispanijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Meinutas
Meinutas  – universitetinis miestelis šiaurės Kildero grafystėje, Airijoje. 13 617 gyventojų (2011 m. duomenys). Nepaisant didelio studentų skaičiaus, pagal dydį – pentas grafystėje. Meinute įsikūrę: Meinuto universitetas, Popiežiaus universitetas ir Airijos katalikų seminarijos šv. Patriko koledžas.
Miestelis įsikūręs šalia R148 kelio, tarp Leikslipo ir Kilkoko. Per Meinutą nutiesta geležinkelio linija jungianti Dubliną ir Slaigo.
Katiuša
thumb|200px|Katiuša
„Katiuša“ – sovietinės armijos reaktyvinės artilerijos įrenginys. Šaudo salvėmis, iš vieno įrenginio paleisdama keliolika ar keliasdešimt reaktyvinių sviedinių.
1938–1941 m. sukurtas reaktyvinės artilerijos įrenginys sunkvežimyje. Šį „Katiušos“ tipą Raudonoji Armija pirmą kartą panaudojo Antrojo pasaulinio karo metu Rudnios mūšyje prie Oršos 1941 m. liepos 14 d. ir pačioje Oršoje liepos 16 d.
1941–1944 m. sovietinė karo pramonė pagamino daugiau kaip 10 000 vnt. „Katiušos“ tipo reaktyvinės artilerijos įrenginių.
Indinis citrinmedis
Indinis citrinmedis (Citrus indica) – rūtinių (Rutaceae) šeimos medis.
Šakos spygliuotos. Lapai labai trumpais lapkočiais (10-15 kartų trumpesniais už lapalakščius). Žiedai smulkūs, vaisiai pavieniai, smulkūs, beveik kriaušiški, su įdubusia viršūnėle. Žievelė plona, minkštimas gleiviškas. Sėklos stambios, apvalomos, kiek suplotos, viengemalės.
Laukiniai auga Rytų Himalajuose, 700-1200 m aukštyje virš jūros lygio. Rūšis priskiriama grupei augalų, kuriems gresia išnykimas.
Sincitiotrofoblastai
Sincitiotrofoblastai – didelės daugiabranduolės placentos ląstelės. Jie susidaro susiliejant keliems citotrofoblastams. Sincitiotrofoblastai sudaro labai svarbų barjerą tarp motinos ir vaiko, jie tiesiogiai kontaktuoja su motinos krauju.
Jų funkcijos:
Volas
Volas – miestas, įsikūręs valstybės teritorijos centre, 326 km į šiaurę nuotolęs nuo Atėnų ir 215 km į pietus nuo Salonikų. Nomo centras. Yra Archeologijos muziejus.
Istorija
Antikos laikais buvo Jolko uostas. Jis sugriuvo per XX a. žemės drebėjimą.
Implantacija
thumb|230px|[[Fiziologinis tirpalas|Fiziologinio tirpalo pripildyti krūtų implantai]] Implantacija – reiškinys ar metodas, kai mažas objektas yra įterpiamas ir įauga ar tiesiog įauga į organą ar kūno dalį.
Implantacija vadinama:
Blastocistos implantacija
Tai apvaisinto kiaušinėlio, o tiksliau segmentuotos blastocistos įsitvirtinimas gimdos sienelės puriajame sluoksnyje(endometriume) ar gimdos dugne (viršuje), ir toliau sekantis išorinių blastulės sluoksnių skverbimasis gilyn į gimdos sienelę. Betarpiškai po implantacijos prasideda placentos formavimasis. Žmogaus atveju anomali implantacija gali vykti ne tik į gimdą, bet ir į kiaušintakį, labai retai į pilvo ertmę. Tokios implantacijos vadinamos ektopinėmis. Žmogaus implantacija vyksta 6-12 dienomis po apvaisinimo.
Implantacijos stadijos
Šeštą parą po apvaisinimo, jau patekusi į gimdą blastocista išsilaisvina iš skaidriosios zonos. Jos dangalas trofoblastas pradeda gaminti panašius į tripsiną fermentus, ardančius skaidriąją zoną. Blastocistos išėjimas iš skaidriosios zonos atrodo panašiai kaip viščiuko ritimasis iš kiaušinio, todėl angliškai ir yra vadinamas „hatching” (ritimasis). Šis procesas gali lemti monozigotinių dyvnių susidarymą. Kuomet blastocista lenda pro susidariusį plyšelį embrioblastas kartais persismaukia ir pasidalina į dvi lygias dalis. Tuomet iš dviejų embrioblastų formuojasi du gemalai, turintys bendrą placentą ir chorioną, bet atskirą amnioną.
2. Blastocistos prilipimas prie gimdos.
Išsilaisvinusi iš skaidriosios zonos blastocista prikimba prie gimdos gleivinės. Ji tai padaro tuo poliumi, kuriame yra embrioblasta
3. Blastocistos įsiskverbimas į gimdos gleivinę. Septintą parą po apvaisinimo blastocista ima skverbtis į gleivinę, kuomet trofoblastas ima gaminti gleivinę ardančius fermentus. Beneriančios blastocistos trofoblastas pasidalina į du sluoksnius: citotrofoblastą ir sinciciotrofoblastą. Citotrofoblastas yra vidinis sluoksnis, sudarytas iš kubinių ląstelių, kurios aktyviai dalinasi. Jos greit besidaugindamos nespėja atsiskirti vieną nuo kitos, todėl lieka susijungusios tilteliais. Tokios ląstelės formuoja daugiabranduolę masę - sinciciją, kuri sudaro sinciciotrofoblastą. Jis yra ryškesnis embrioblasto poliuje. Išorinis trofoblasto sluoksnis yra atsakingas už labai daug funkcijų: jis sintetina fermentus, ardančius gleivinę, fagocituoja ląstelių liekanas, yra atsakingas užžmogaus chorioninio gonadotropino sintezę, vėliau įeina į placentos barjero sudėtį.
4. Blastocistos tolesnis skverbimasis į gimdos gleivinę.
Trofoblasto nirimas vyksta aktyviai 8-11 dienomis. Sinciciotrofoblasto išaugėlės, gilina ir platina implantacinę duobę. Gimdos gleivinėje taip pat vyksta reakcijos kaip atsakas į implantaciją. Ji dar labiau paburksta, tampa pilnakrauje, daugėja jungiamojo audinio irdecidualinių ląstelių, kurios yra didelės, gausios glikogeno intarpų, atliekančios trofinę ir reguliacinę funkcijas. Sparčiai didėjant sinciciotrofoblasto kiekiui jame susidaro ertmelės - lakūnos. Į šias ertmeles vėliau išsilieja motinos kraujas, nes kraujagyslės yra pažeidžiamos fermento, kuris ardo gleivinę. Nuo to laiko, vaisiaus mitybą iš histotrofinės tampa hematotrofine (maisto medžiagos difuziškai patenka iš motinos kraujo).
Aštuntą dieną įvyksta pakitimai ir embrioblaste. Jis tampa disko formos ir diferencijuojasi į 2 gemalinius lapelius: epiblastą, iš kurio formuosis amnionas ir hipoblastą, iš kurio susidarys trynio maišas. Aštuntą ir devintą dienomis formuojasi pirminis amnionas ir trynio maišas. Pirminis amnionas yra tik ertmelė epiblaste, kurio stogą sudaro trofoblastas, tačiau pirminis trynio maišas esti labai didelis ir susidaręs iš hipoblasto ląstelių, migruojančių blastocistos ertmės kraštais.
11-12 dienomis po apvaisinimo formuojasi antrinis amnionas. Jį apauga iš vidaus amnioblastai, kilę iš epiblasto ir sudaro negemalinę ektodermą, o apaugę iš išorės - negemalinę ektodermą. Šiomios dienomis suplyšta ir subliūkšta pirminis trynio maišas, tačiau antriniu trynio maišu jis virsta tik po implantacijos, 14 dieną po apvaisinimo, kuomet apauga jį iš išorės negemalinė mezoderma.
Žaizdelė, susidariusi gimdos gleivinėje implantacijos metu, užauga epiteliu 12-13 parą. Epitelis apauga gemalo užuomazgą ir taip yrapabaigiama implantacija.
Augustinavičiūtė
Augustinavičiūtė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Augustinavičienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Augustinavičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Būdvietis (Lenkija)
Būdvietis – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Šonai
Šonai arba mašonai (mashona) – Pietinės Afrikos tauta, gyvenanti Zimbabvėje ir gretimose teritorijose Mozambike, Zambijoje ir Botsvanoje. Zimbabvėje sudaro gausiausią gyventojų grupę. Jie kalba čišona kalba, kuri priklauso bantų kalboms.
Etninės subgrupės
Šonų gyvenama teritorija yra vadinama Mašonalandu. Šonai kalba keletu dialektų, kurie atskirais atvejais laikomi kalbomis. Pagal tai jie skaidomi į subgrupes, turinčias skirtingas tapatybes bei istoriją (dažniausiai atskiros subgrupės istoriškai turėjo savo valstybingumą). Paprastai išskiriamos šios šonų grupės: Giminingomis čišona kalbomis kalba, ir kultūriškai su šonais artimai susiję yra ir šios etninės grupės:
Kilmė
Nėra tiksliai žinoma šonų kilmė. Paprastai yra siūlomos dvi alternatyvios teorijos.
Viena jų, kurią grindžia pačių šonų žodiniai padavimai, juos kildina iš šiaurės, t. y. dabartinio Malavio ir Tanzanijos teritorijos. Padavimuose pasakojama, jog šonų, kalangų ir nambjų protėviai, dar vadinami mbiriais (Mbire) gyveno dabartinės Tanzanijos teritorijoje. Jų seniausias vadas buvo Thobela, kurį pakeitė Mambiri. Šio sūnaus, Murenga, laikais mbiriai pradėjo migracijas į pietus, kol Čaminuka laikais kirto Zambezę (tai įvyko apie XI a. pradžią). Iš pradžių mbiriai gyveno šiaurinėje Zimbabvėje, tačiau po truputėlį plito į pietus.
Vadovaujant Čigvangu, mbiriai nukariavo ir asimiliavo anksčiau atsikėlusias vietos bantu gentis (hungvius), įsitvirtino jų pagrindinėje gyvenvietėje Zimbabvėje, iš kur ilgainiui (apie XIII a.) sukūrė Zimbabvės karalystę. Čigvangu vėliau tapo žinomas kaip Čigvangu Rusvingo, pirmasis karalius.
Alternatyvi kilmės teorija tapatina šonų migracijas su kultūriniais srautas ir juos kildina iš pietų. Teigiama, kad jie X a. prie Limpopo upės sukūrė Mapongubvės karalystę, o vėliau, pasikeitus klimatui, migravo į šiaurę, kur sukūrė Didžiąją Zimbabvę. Tiesa, ši teorija prieštarauja tiek šonų, tiek vendų (dabartinių Mapungubvės teritorijos gyventojų) žodinei tradicijai.
Valstybės
thumb|mbirių statytos Didžiosios Zimbabvės fragmentas Pradedant XIII a. šonai ir kalangai sukūrė nemažai klestinčių valstybių. Pirmoji jų buvo Zimbabvės karalystė, kontroliavusi prekybą su Svahilių krantu ir sukūrusi ekonominiais ryšiais paremtą genčių konfederaciją, kuri driekėsi Zimbabvėje, Mozambike, Botsvanoje ir Zambijoje. Šios karalystės dėka vieningos kultūrinės tradicijos bei kalba įsigalėjo didelėje teritorijoje, asimiliuodamos senasias gentis ir taip pasitarnaudanmos vieningo šonų kultūrinio arealo susiformavimui.
XV a. apleidus Didžiąją Zimbabvę, karalystės tradicijas perėmė Monomotapa karalystė, kuriam laikui įgijusi hegemoniją iki pat Indijos vandenyno pakrantės. Tačiau vėliau jai suirus į atskiras karalystes, ėmė formuotis atskiros šonų grupės. Pvz., Manikos karalystėje konsolidavosi manjikai, Kisangoje – ndau, Butuvoje – karangai ir kalangai. Dalis šonų migravo į vakarus, kolonizuodami iki tol neįsisavintas sritis, tapdami nambjais.
Nors XVII a. iš Butuvos kilęs rozvių klanas sukūrė Rozvių imperiją, kvazi-feoalinis susiskaldymas tęsėsi, o lokaliosios tapatybės tik stiprėjo. XIX a. pradžioje į šonų karalystes migravo karingos gentys iš pietų ndebeliai. Jie užvaldė kalangų ir karangų teritorijas, kurios nuo tada vadinamos Matabelelandu. Didelė dalis matebelių valstybei pavaldžių šonų buvo asimiliuoti ar sunaikinti.
Kultūra
Tradicinė šonų religija išskiria kelių rūšių dievybes. Svarbiausia dievybė yra Mvaris (Mwari), Dangaus dievas, kuris sukūrė visus daiktus ir žmones. Jis reguliuoja lietų, teikia derlingumą ir nustato pasaulio tvarką. Istorinėse šonų karalystėse Mvario žyniai užimdavo svarbią padėtį visuomenėje. Mažiau svarbios dievybės yra vadinamos mhondoro, ir tai yra sudievinti legendiniai protėviai ar istoriniai valdovai. Svarbiausi tarp jų yra Mambiris, Tovera, Murenga, Runis, Čaminuka, Mušavatu, Nehanda ir kt. Jie yra savotiški tautos sergėtojai, kurių kultas išryškėdavo išorinės grėsmės laikais. Dar smulkesnės dievybės yra vadzimu, šeimos globėjai, kurie saugo atskiras šeimas. thumb|150px|Mbira Pagal šonų tikėjimą, blogį sukelia ne blogosios dvasios, o blogio linkintys žmonės, kurie gali verstis raganavimu ir uždėti prakeiksmą. Šonų kulto tarnai yra vadinami nganga, ir jie atsakingi už blogio jėgų bei prakeiksmo identifikavimą bei gydymą. Šiuo metu dauguma šonų yra priėmę krikščionybę, tačiau tradiciniai tikėjimai išlaiko savo įtaką.
Auryla
Auryla − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šonai
Kultūra
Šonai garsėja savo muzika bei šokiais. Svarbiausias jų muzikinis instrumentas yra mbira, su kuriuo garsas išgaunamas mušant metalines plokšteles. Kartais jam naudojamas rezonatorius iš moliūgo - deze. Mbirai dažnai akompanuoja instrumentas hošo, gaminamas iš džiovinto moliūgo, paliekant viduje sėklas. Svarbūs šonų muzikoje yra ir būgnai, kurių rūšių yra daugybė.
Auryla
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Aurylienė (ištekėjusi moteris) ir Aurylaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jiezno rajonas
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Alytaus apskrities 6 apylinkių, Prienų apskrities 17 apylinkių ir Trakų apskrities 7 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1955 m. jam perduota dalis Žiežmarių rajono. 1959 m. prijungta panaikinto Daugų rajono Pivašiūnų apylinkė. Jiezno rajonas panaikintas 1962 m. gruodžio 8 d., jo teritorija perduota Prienų rajonui ir Alytaus rajonui (4 apylinkės).
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Lenino keliu“.
Kazachstano futbolo varžybos 2019 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2019 m.
Supertaurės rungtynės
Dėl trofėjaus kovojo šalies čempionai „Astana“ futbolininkai ir 2018 m. futbolo taurės laimėtojai „Kairat“.
--
Turnyrinė padėtis
Pastabos;
Antrosios rungtynės
---
Finalo rungtynės
--
Džakovas
Džakovas − miestas rytinėje Kroatijos dalyje, Slavonijoje, 37 km į pietvakarius nuo Osijeko. Žymus savo žirgynu ir žirgų turizmu. Čia įsikūręs žinomiausias žirgynas Kroatijoje.
Veronika Karvelienė
Veronika Karvelienė-Bakšytė (1898 m. gruodžio 13 d. Suoleliai, Kuktiškių valsčius – 1952 m. gruodžio 27 d. Strasbūras) – Lietuvos pedagogė, visuomenės veikėja, filosofijos daktarė.
Biografija
Vyras Petras Karvelis, duktė Ugnė Karvelis. 1915 m. pasitraukė į Rusiją, 1918 m. baigė Voronežo lietuvių gimnaziją. 1919–1921 m. Kaune dirbo Eltoje, mokėsi Aukštuosiuose kursuose. Nuo 1921 m. Miunsterio, Miuncheno ir Karaliaučiaus universitetuose studijavo pedagogiką, psichologiją ir vokiečių literatūrą. 1929 m. apgynė disertaciją „Kovos dėl mokymo kalbos Lietuvos mokyklose istorijos klausimu“ (Beitrage zur Geschichte dės Kampfes um die Schulsprache in Litauen), filosofijos daktarė.
1929–1940 m. gyveno Noreikiškėse, kur P. Karvelis valdė Noreikiškių dvarą. Ateitininkų, katalikių moterų (Lietuvos katalikių moterų draugija ir kt.), labdaros (Kalinių globos draugija) organizacijų veikėja. Lietuvių aktyvistų fronto pakviesta pirmininkauti moterų komisijai - vienai iš 20 komisijų, turėjusių rengti projektus būsimam Lietuvos gyvenimui. Jos iniciatyva Vilniuje įsteigta moterų socialinė mokykla. 1940–1942 m. gyveno Berlyne, 1942–1944 m. – Lietuvoje. 1944 m. pasitraukė į Vieną, 1945–1950 m. gyveno Tiubingene, nuo 1950 m. – Prancūzijoje. Pasaulio lietuvių katalikių organizacijų sąjungos veikėja, 1949 m. viena Pasaulio moterų sąjūdžio kūrėjų ir veikėjų.
Aukštutinis Reinas
Departamente 4 apskritys, 31 kantonas, 31 municipalinis susivienijimas ir 377 komunos.
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Elzaso provincijos dalyje. 1790 m. sausio 8 d. įstatymu pertvarkytas. 1795 1798 ir 1800 m. prijungtos dar kelios savivaldybės. 1814 ir 1816 m. prarado Monbejaro ir Odinkūro teritorijas. 1871–1919 m. priklausė Vokietijai ir vadinosi Bezirk Oberelsass. Versalio sutartimi buvo atkurtos departamento ribos, bet išskirta Belforo teritorija.
Geografija
thumb|Kolmaras Aukštutinio Reino departamentas ribojasi su Žemutinio Reino, Vogėzų departamentais, Belforo teritorija, Šveicarija ir Vokietija.
Teritoriją riboja Vogėzų kalnai, aukščiausia vieta – 1424 m., žemiausia -179 m virš jūros lygio.
Kalba
Tradicinės departamento kalbos – elzasiečių kalba, vokiečių kalba, oficiali – prancūzų. Folklore (dainos, pasakos ir kt.) iki šiol naudojama elzasiečių kalba.
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos: žemės ūkis, vynuogininkystė (Appellation d'origine contrôlée), alaus gamyba. Nemažas pajamas duoda turizmas.
Politika
Aukštutinio Reino departamentui Prancūzijos senate atstovauja 4 senatoriai, Atstovų rūmuose – 7 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 31 narys, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Mvenezis
Mvenezis  – Zimbabvės ir Mozambiko upė, stambus Limpopo intakas. Upė prasideda pietų centrinėje Zimbabvėje ir teka į pietryčius Mvenezio slėniu. Zimbabvėje seniau upė buvo vadinama Nuanetsi ar Nuanetzi River, dabar šis pavadinimas tebenaudojamas Mozambike.
Mvenezis teka per Gonarežou nacionalinį parką. Mvenezis į Limpopą įteka Mozambike.
Hidrologija
300px|thumb|left|Sausa Mvenezio vaga. Vaizdas nuo tilto kelyje [[Masvingas – Beitbridžas, netoli Rutengos.]] Mvenezio upė yra išdžiūstanti, ji teka tik liūčių sezoną (lapkritis-balandis), debitas didžiausias gruodį-vasarį. Išimtys yra tik vietovės, kur įrengti tvenkiniai. Upe nutekantis vanduo sudaro 6,7 % viso Limpopo baseino nuotėkio, tad Mvenezis yra trečias pagal nuotėkį Limpopo intakas.
Didžiausi Mvenezio intakai yra: Dinhe, Manyoshi, Mtedzi, Mhondi, Makugwe, Sosonye, Sovoleli, Malole, Mwele ir Mušavė (Mushawe).
Užtvankos
Yra numatytos dar dvi vietos būsimoms užtvankoms tarp Maniučio tvenkinio ir Mvenezio kaimo, bet statybų pradžia dar nenumatyta.
Gyvoji gamta
200px|thumb|right| Kūjagalvis (Scopus umbretta) Mvenezio pakrantėje. Vietiniai juos vadina kondo. Upėje ir jos pakrantėse gyvena daug gyvūnų rūšių, pvz., garniai, begemotai, Nilo krokodilai. Nuo krokodilų užpuolimų žūsta nemažai žmonių ir daug naminių gyvulių (ožkų, veršiukų, asilų).
Alfred Döblin
Alfredas Dėblinas (, g. 1878 rugpjūčio 10, Ščecine – m. 1957 birželio 26 d.) – vokiečių rašytojas ir gydytojas. Tėvas, Maksas Dėblinas, buvo žydas kalvis, motina – Sofija. Alfredas buvo vienas iš 5 vaikų. Mirė stipriai pašlijus sveikatai, o netrukus nusižudė ir jo žmona.
Gyvenimas ir kūryba
Kai A. Dėblinui suėjo 10 metų, tėvas paliko šeimą ir motina su vaikas persikėlė į Berlyną. Dėl to nutrūko Alfredo Dėblino mokslai, jis juos užbaigia tik 1900 metų rugsėjį, ir po mėnesio pradeda studijuoti mediciną ir filosofiją Berlyno universitete. Studijas užbaigė Freiburge 1905 m. Po to kelerius metus čia dirbo psichiatru, o nuo 1911 iki 1933 metų Berlyne – gydytoju. Berlyne susipažino su jauna medicinos studente žydaite Erna Reis (1888 – 1957), su kuria 1912 m. susituokia ir susilaukia 4 sūnų. Tuo pat metu greta gydytojo darbo pradeda intensyviai rašyti pirmąjį romaną „Trys Vang Lūno šuoliai“, kuris išleidžiamas „S. Fischer Verlang“ leidykloje 1915 m.
Pasivadinęs Linkės Pooto slapyvardžiu, trečiojo dešimtmečio pradžioje parašo keletą politinių glosų ir esė. Rašytojas užmezga kontaktus su Berlyno ekspresionistais, kartu su Hervartu Valdenu įkuria literatūrinį susivienijimą „Der Sturm“. Viename Berlyno darbininkų kvartale pradeda ligonių kasos gydytojo veiklą, susiduria su žmonių skurdu, socialine neteisybe. Parašęs dar keturis romanus, jis sukuria vienintelį skaitytojų simpatijų susilaukusį romaną „Berlynas, Aleksandro aikštė“.
Persekiojamas nacių, A. Dėblinas 1933 m. per Ciurichą pabėga į Paryžių ir 1936 m. gauna Prancūzijos pilietybę. 1940 su žmona ir jauniausiu sūnumi emigruoja į JAV. Pasibaigus darbo sutarčiai su kino kompanija MGM, vieninteliu jo pajamų šaltiniu tampa socialinės išmokos ir aukos. Šiuo izoliacijos periodu jis priima katalikybę, tuo nustebindamas kolegas rašytojus.
1945 m. rugpjūtį Dėblinai gauna leidimą grįžti į Prancūziją. 1946 m. jis atvažiuoja į Vokietiją, tačiau jo kūrybos niekas nepastebi, todėl 1953 m. grįžta atgal į Paryžių. Beje, 1929 metais Vokietijoje pasigirdo balsų, siūlančių A. Dėbliną Nobelio premijai, tačiau ji buvo paskirta „amžinam“ jo konkurentui Tomui Manui.
Krantai (žurnalas)
Krantai – ketvirtinis meno kultūros žurnalas, einantis nuo 1989 m. Vilniuje, Ž. Liauksmino g. 8.
Istorija
Iki 1990 m. buvo leidžiamas kas mėnesį. Įsteigė Lietuvos dailininkų, Kompozitorių ir Teatro sąjungos. Vėliau steigėju tapo Lietuvos kultūros ministerija, leidėju – žurnalo redakcija, UAB „Krantų žurnalas“. Tiražas 1989 m. – 6700 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Spausdina originalius ir verstinius straipsnius, išryškinančius svarbiausius praeities ir dabarties kultūros, meno, literatūros raidos bruožus, paprastas ir spalvotas iliustracijas.
Bendradarbiavo Gediminas Butkus, Audrius Dzikaras, Vanda Juknaitė, Gražina Kliaugienė, Herkus Kunčius, Laima Skeivienė, Rimantas Skeivys, Algis Zaboras.
Marija, pilna malonės (filmas)
Marija, pilna malonės – 2004 m. kriminalinė drama. Bendras Kolumbijos ir JAV filmas pasakoja apie merginą, kuri buvo įtraukta į narkotikų kurjerio darbą. Pagrindinį vaidmenį filme atliko Katalina Sandino Moreno, 2005 m. nominuota Oskarui „Geriausia aktorė“ kategorijoje.
Filmo premjera įvyko 2004 m. sausio 18 d. JAV Sandenso kino festivalyje (Sundance Film Festival).
Aktoriai
ir kt.
Kirasa
thumb|1854 m. kirasa, kokias naudojo Prancūzijos [[kirasirai.]]
Klasikinės antikos laikais bronzinės kirasos buvo įprastinė hoplitų šarvų dalis, vėliau jas ėmė gaminti iš geležies ar kitų kietų medžiagų.
XIV a. kirasos būdavo pakankamai ilgos, kad remtųsi į šlaunis. Besiremiančios į pečius būtų varžiusios judesius. right|180px|thumb|Prancūzijos raitojo karabinieriaus kirasa ir šalmas (1816-1824 m.).
XV a. pradžioje visus šarvus, taip pat ir kirasas, ėmė nešioti be serkoto. Paskutinį amžiaus ketvirtį ant šarvų ėmė nešioti trumpą drabužį su trumpomis rankovėmis, vadinamą tabardą. Tuo metu, kai nustojo vilkėti serkotus, ties pažastimis priekyje ėmė tvirtinti skydelius – nedideles diskiškas plokšteles, dažnai dešiniąsias (ginklo rankos) mažesnes, kairės rankos didesnes, kurios turėjo pridengti silpnai apsaugotas pažastis ties kirasos iškarpa.
Mušavė
Mušavė  – upė Zimbabvėje, dešinysis Mvenezio intakas. Išteka Nemande kalno apylinkėse ir teka Marandos apylinkėmis, kol įteka į Mvenezį (žemiau Maniučio tvenkinio).
Kirasa
XV a. viduryje kirasų antkrūtinius ėmė gaminti ne iš vienos plokštės, o iš dviejų plokščių, kur apatinė užsiklodavo ant viršutinės ir būdavo laikoma dirželių ar pailgoje prapjovoje slankiojančių kniedžių. XV a. antroje pusėje kirasas kartais ėmė keisti brigantinos – šarvas, kurį sudarė audeklinė striukė, kurios vidus buvo išmuštas prikniedytomis užsiklojančiomis šarvinėmis plokštelėmis, o kniedžių galvutės matėsi lauke.
XVI a. kirasų antkrūtiniai ėmė darytis rutuliškai iškiliais, priekyje juos dažnai sutvirtindavo prikniedytomis ar varžtais pritvirtintomis plokštėmis.
Mušavė
Užtvankos
Mušavė yra patvenkta ties Dengenya. Užtvanka buvo pastatyta tam, kad sukauptu vandeniu laistyti žemės ūkio sklypus, tačiau dabar tvenkinio duburys užpildytas smėliu. Kelios nedidelės užtvankos yra Mušavės intakuose.
Vanduo Maranos verslo centrui yra siurbiamas iš aliuvinio vandeningojo sluoksnio, kuriuo eina upės vaga Mušavės žemupyje.
Kirasa
Apie 1550 m. kirasų antkrūtiniai ėmė įgyti vertikalią briauną viduryje (, iš 'gūbrys'), kuri antkrūtinio centre dažnai sudarydavo neryškią viršūnę. Vėliau ši viršūnė ėmė leistis vis žemyn, kol kirasa teturėjo tik priekinę briauną. Tokios kirasos angliškai vadinosi „ankštiškomis kirasomis“.
Ludolf Bakhuizen
Ludolfas Bakcheizenas ( arba Ludolf Backhuyzen, 1631 m. gruodžio 18 d., Emdenas, Vokietija – 1708 m. lapkričio 17 d.(?), Amsterdamas, Nyderlandai) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, vienas garsiausių XVII a. antros pusės marinistų.
Kirasa
XVII a. pėstininkai dėvėjo lengvas trumpas kirasas, vadintas korsletais, o raiteliai tebedėvėjo sunkesnes ir tvirtesnes kirasas. Kiti raitelių šarvai nyko, kol liko tik kirasos ir šalmai. XIX a. kai kurie kavalerijos daliniai (pvz., kirasirai) dar naudojo kirasas. Prancūzijos ir Vokietijos sunkioji kavalerija naudojo kirasas iki Pirmojo pasaulinio karo. Karo pradžioje jie nudažė kirasas juodai, kad neblizgėtų, o šalmus pridengė audeklinėmis apmautėmis.
Ludolf Bakhuizen
Biografija
Ludolfas Bakcheizenas gimė Vokietijos mieste Emdene 1631 m. gruodžio 18 d. Jo tėvas Gerhard Backhaus buvo raštininkas ir Ludolfas iš pradžių dirbo Emdeno miesto vyriausybės institucijų kanceliarijose. 1649 m. šeima persikėlė į Amsterdamą, kur Ludolfas užėmė raštvedžio postą pas pasiturintį pirklį Guilielmo Bartolotti van den Heuvel, kuris buvo kilęs iš Emdeno. 1656 m. Ludolfas paminėtas vietos kaligrafų draugijoje. Nuo apie 1650 m. Ludolfas kūrė piešinius plunksna. 1657 ir 1660 m. jis minimas piešėju, 1658 m. datuotas anksčiausiai žinomas jo aliejinis paveikslas. Ludolfas Bakcheizenas 1663 m. įstojo į Amsterdamo Šv. Luko tapytojų gildiją. Nieko nežinoma apie jo mokslus, vėlesnis kronininkas Houbraken teigė, kad jis mokėsi pas Allaert van Everdingen (1621−1675) ir vėliau pas Hendrick Dubbels (1620/1621–1676?).
Ludolfas Bakcheizenas specializavosi jūrinių peizažų tapyboje ir nepaisant vėlai pradėtos tapytojo veiklos greit išgarsėjo. 1665 m. Amsterdamo miesto burgmeisteriai užsakė didelį Amsterdamo uosto peizažą, kuris buvo padovanotas markizui de Berny, Liudviko XIV ministrui. Už šį paveikslą Bakcheizenui buvo sumokėti 1275 florinai. Kai 1672 m. pabaigoje Vilemas van de Veldė Vyresnysis su sūnumi Vilemu Jaunesniuoju išvyko į Angliją, Bakcheizenas liko vieninteliu aukšto autoriteto marinistu Olandijoje. Bakcheizeno dailė paveikė Abraham Storck (1644–1708) kūrybą. Jis turėjo mokinius, tarp kurių Hendrick ir Jan Claesz Rietschoof, Michiel Maddersteg, Jan Dubbels, Pieter Coopse ir Anthonie Rutgers. Be jūrinių peizažų Bakcheizenas yra palikęs portretų, miesto peizažų, alegorinių paveikslų. Vėlyvaisiais gyvenimo metais jis daugiau dirbo grafika ir kaligrafija. Dailininkas buvo vedęs 4 kartus. Ludolfas Bakcheizenas mirė Amsterdame, palaidotas 1708 m. lapkričio 17 d. Vakarų bažnyčioje (Westerkerk).
Forkenas
Forkenas arba Podorožnojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 111 gyventojų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2005 m. gegužės 23 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Mečys Markauskas
Mečys Markauskas (Mečius) (1890 m. spalio 3 d. Giršinuose, Mosėdžio valsčius – 1979 m. sausio 29 d. Kretingoje) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas.
Lobinė
Lobinė – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Naujo Strūnaičio.
Mečys Markauskas
Biografija
1922 m. – I Seimo narys, 1923 m. – II Seimo narys. Į I Seimą buvo išrinktas pagal LSDP sąrašą I (Marijampolės) rinkimi­nėje apygardoje, o į II Sei­mą išrinktas V (Panevėžio) rinkiminėje apygardo­je. I ir II Seimuose priklausė LSDP frakcijai. I Seime priklausė frakcijos prezidiumui (kartu S. Kairiu ir K. Venclauskiu). 1923 m. gruodžio 28-29 d. LSDP XI suvažiavime bei XII ir XIII suvažiavimuose išrinktas LSDP CK nariu. Iš Seimo pasitraukė 1924 m. spalio 2 d., Šiauliuose perėmė mirusio advokato Stasio Lukauskio bylas. 1925 m. balandžio 17 d. LSDP XII suvažiavime skaitė Seimo LSDP frakcijos ataskaitą.
Nuo 1925 m. advokato Kazimiero Venclauskio padėjėjas. Nuo 1926 m. „Naujosios gadynės“, „Socialdemokrato“ bendradarbis. 1931 m. „Socialdemokrato“ redaktorius. Mečio Kauko slapyvardžiu rašė „Aušrinėje“, „Lietuvos žiniose“, „Naujojoje Lietuvoje“. 1929–1948 m. advokatas Šiauliuose. 1948 m. ištremtas į Sibirą, Krasnojarsko kraštą.
Vidsodis
Vidsodis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 11 km į vakarus nuo Šaukėnų, šalia kelio. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Vidsodžio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1939 m.), yra Vidsodžio pagrindinė mokykla, biblioteka.
Geografija
miniatiūra|250px|left|Riboženklis
Vietovė pelkėta, miškinga. Pietiniu kaimo pakraščiu prateka Šatrija. Yra molio telkinys.
Avižienis (reikšmės)
Avižienis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
La Rabidos vienuolynas
300px|thumb|La Rábida vienuolynas La Rábida vienuolynas (Monasterio de Santa María de la Rábida) – pranciškonų vienuolynas, esantis Palos de la Frontera mieste, Huelvos provincijoje, Andalūzijos autonominiame regione, Ispanijoje. Vienuolynas nutolęs 13 kilometrų į pietus nuo Huelvos miesto, Tinto ir Odielo upių santakoje.
La Rábida vienuolynas buvo pranciškonų nuosavybė nuo XIII a. Kaip vienuolynas, jis buvo įkurtas 1261 m. Vienuolynas paskelbtas Ispanijos nacionaliniu paminklu 1856 m.
Stebuklų mergelė
Švč. mergelė Marija, Jėzaus motina yra vienuolyno globėja, o jos nedidukę statulą galima rasti vienuolyno bažnyčioje. Nukalta iš alebastro, statula greičiausiai nukalta Andalūzijos meno mokykloje, XIV a.
Imidaklopridas
Imidaklopridas – chloronikotinilo nitroguanidinas, priklausantis chloro nikotinilo junginių grupei, naudojamas kaip insekticidas. Imidaklopridas jungiasi su vabzdžių nikotinerginiais acetilcholino receptoriais centrinės nervų sistemos posinapsinėse membranose, šitaip slopindamas cholinerginių impulsų perdavimą, o tai sukelia vabzdžių paralyžių bei žūtį.
Imidaklopridas išskiriamas iš nikotino.
Gaigalis
left|120px
Gaigalis – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 5,5 km į pietvakarius nuo Pabradės, Kregžlės miške. Ežeras netaisyklingo trikampio formos, ilgis iš šiaurės į pietus - 0,17 km, plotis - iki 0,09 km. Altitudė 115,8 m. Rytinis krantas aukštas. Pietuose išteka upelis link Pravalo ežero (Žeimenos baseinas).
Jocių apskritis
Istorija
Apskritis sudaryta 1915 m. lapkričio 15 d. vokiečių valdžios iš Šilalės apskrities. Priklausė Oberosto Lietuvos sričiai.
1915 m. gruodžio 15 d. pertvarkyta į Pajūrio apskritį.
Pažemėlis Didysai
Pažemėlis Didysai arba Didysai Pažemėlis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Degučių. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 0,89 km, plotis iki 0,34 km. Altitudė 166,1 m. Kranto linija (ilgis 2,3 km) vingiuota nesmarkiai. Krantai vakaruose, pietryčiuose žemi, supelkėję, kitur statūs, aukšti. Šiaurės rytų ir šiaurės vakarų pakrantėse auga miškas, pietinėje pakrantėje plyti pievos, rytinėje – auga sodas. Pietryčiuose į ežerą įteka upokšnis, o šiaurės vakaruose – griovys. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios baseinui.
Prie Didysai Pažemėlio įsikūrę Matuikiškių ir Pažemio kaimai, o šiek tiek į rytus telkšo kitas ežeras Mažasai Pažemėlis. Pietvakarine pakrante eina kelias.
Dručkis (bomba)
thumb|200px|„Fat Man“ bomba thumb|200px|Implozijos koncepcijos iliustracija „Fat Man“ (liet. 'Dručkis') – JAV pagamintos atominės bombos kodinis pavadinimas. Ši bomba buvo susprogdinta 1945 m. rugpjūčio 9 d., 11:02 virš Nagasakio (Japonija) Mitsubishi gamyklos 550 m aukštyje.
Tai buvo antroji iš dviejų atominių bombų, panaudotų kada nors karo metu. Pavadinimas taip pat bendrai nurodo JAV atominių bombų, pagamintų „Fat Man“ modelio pagrindu, konstrukciją.
Technologija
Bomba buvo 2,34 m ilgio, 1,52 m skersmens ir svėrė 4630 kg. Kaip ir nurodo pats pavadinimas, bomba buvo daugiau nei dvigubai platesnė negu Mažylis (Little Boy), numestas ant Hirošimos 3 dienomis anksčiau. Kita vertus, „Dručkio“ masė buvo tik 10 % didesnė negu jo „kolegos“. Ši bomba buvo ir kitokios konstrukcijos nei numestoji ant Hirosimos. „Dručkio“ branduolinis užtaisas buvo ne iš urano, o iš plutonio. Tokio tipo bombose įprastinė sprogstamoji medžiaga, sudėta aplink radioaktyvias medžiagas, sprogsta ir suspaudžia pastarąsias iki prasideda grandininė reakcija.
Priežastys ir pasekmės
JAV tikėjosi, kad panaudojus branduolinį ginklą Japonija bus priversta kapituliuoti ir bus galima išvengti dideliais nuostoliais grėsusio išsilaipinimo Honšiū saloje.
Kadangi į pirmąją atominę bombą, numestą rugpjūčio 6 d., japonai greitai nesureagavo, buvo nuspręsta numesti antrąją bombą.
Bomba buvo numesta iš B-29 bombonešio (įgulos vadinto „Bockscar“), pilotuoto majoro Charles Sweeney. Bomba turėjo 21 kilotoną trotilo galios arba 8,78×1013 džaulio = 88 TJ (teradžaulių). Dėl kalnuotos Nagasakio vietovės žala buvo ne tokia milžiniška, kaip palyginti plokščioje ir lygioje Hirosimoje. Pagal skaičiavimus, vietoje iškart po sprogimo žuvo 40000 žmonių ir apie 25000 buvo sužeisti. Tačiau vėliau žymiai daugiau žmonių žuvo nuo patirtų sužalojimų ir radiacijos.
European Border Breakers Awards
thumb|rechts||250px| 2012 m. apdovanojimų „European Border Breakers“ – Selah Sue – Mike Breeuwer nuotrauka. Europos apdovanojimai European Border Breakers kasmet įteikiami dešimčiai pradedančių atlikėjų arba grupių už tarptautinio pripažinimo susilaukusį debiutinį praeitų metų albumą. Tarp šio konkurso laureatų – Adele, Tokio Hotel, The Baseballs, Zaz, Lykke Li, Milow, Katie Melua, Damien Rice, Caro Emerald, Stromae ir Mumford & Sons.
Rengėjai
Rengti šį konkursą pradėjo Europos Komisija. Tai Europos Sąjungos apdovanojimas. Laureatų atranką atlieka ir apdovanojimų ceremoniją rengia organizacija Noorderslag Foundation, kurios užduotis – skatinti popmuzikos sklaidą Europoje. thumb|rechts||250px| Visi 2011 m. konkurso „European Border Breakers“ laureatai. Mike Breeuwer nuotrauka.
Laureatų atranka
Konkurso „European Border Breakers“ laureatai – atlikėjai arba grupės – atrenkami vadovaujantis šiais kriterijais:
Gondola (reikšmės)
Žodis gondola reiškia:
European Border Breakers Awards
Klausytojų simpatijų prizas
Nuo 2010 m. klausytojai gali balsuoti internetu, kuriam iš konkurso laureatų, be įprasto apdovanojimo, skirti dar ir klausytojų simpatijų prizą. Pirmasis juo apdovanotas menininkas – belgas dainininkas ir dainų autorius Milow. 2011 m. šį prizą laimėjo vokiečių rokenrolo grupė The Baseballs. thumb|rechts||250px| 2012 m. konkurso „European Border Breakers“ – Anna Calvi – Mike Breeuwer nuotrauka.