cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karolis X
Biografija
Prancūzijoje atkūrus Burbonų valdžią ir karaliumi tapus Liudvikui XVIII, grįžo į Prancūziją, kur vadovavo ultrarojalistų partijai. Tapęs karaliumi protegavo Katalikų Bažnyčią, aristokratiją. Buvę emigrantai gavo kompensaciją už nacionalizuotas žemes, buvo įvesta mirties bausmė už šventvagišką elgesį. Karolio X politika sustiprino opoziciją ir paskatino 1830 m. Liepos revoliuciją. Atsisakė sosto ir emigravo į Didžiąją Britaniją, vėliau ilgesnį laiką gyveno Prahoje.
Belajės ežeras
Prie ežero įsikūrus Ežeronių gyvenvietė.
Sociokultūrinė antropologija
Sociokultūrinė antropologija (taip pat kultūrinė, socialinė antropologija)  – antropologijos šaka, užsiimanti holistiniais žmonijos ir jos kultūrinių skirtumų tyrimais.
Istorija
Šiuolaikinės sociokultūrinės antropologijos šaknys yra XIX a. „etnologijoje“, kuri užsiėmė žmonių visuomenių lyginamaisiais tyrimais. Tokie mokslininkai kaip E. B. Tylor ir J. G. Frazer dirbo daugiausia su kitų – dažniausiai misionierių, tyrinėtojų ir kolonijų pareigūnų – surinkta medžiaga, todėl buvo vadinami „kabinetiniais antropologais“. Etnologai ypač domėjosi, kodėl skirtingose pasaulio vietose gyvenantys žmonės turi panašius tikėjimus ir religines praktikas. Šiuo klausimu XIX a. etnologai pasidalino į dvi mokyklas. Pasak vienos iš jų šalininkų, pvz., Grafton Elliot Smith, skirtingos grupės panašių bruožų išmoko viena iš kitos, nors nebūtinai tiesiogiai, kultūriniai bruožai plito iš vienos vietos į kitą („kultūrinė difuzija“). Kiti etnologai teigė, kad skirtingos grupės galėjo panašius tikėjimus ir religines praktikas sukurti savarankiškai. Dalis tų, kurie teigė, jog panašūs kultūriniai bruožai sukuriami savarankiškai, pvz., Lewis Henry Morgan, darė prielaidą, kad panašumai reiškia, jog skirtingos grupės praėjo tas pačias kultūrinės evoliucijos pakopas.
XX a. antropologai atmeta idėją, kad visos žmonių visuomenės turi praeiti tas pačias pakopas ta pačia tvarka. Dalis XX a. etnologų, pvz., Julian Steward, teigė, kad kultūriniai panašumai atspindi panašius prisitaikymo prie panašios aplinkos mechanizmus (žr. kultūrinė evoliucija). Kiti, pvz., Claude Lévi-Strauss, teigė, kad panašūs vystymosi keliai atspindi fundamentalius žmogaus mąstymo struktūros panašumus (žr. struktūralizmas).
XX a. daugelis kultūros antropologų ėmėsi etnografijos, t. y., antropologai patys gyveno kitoje visuomenėje pakankamai ilgą laiką, kartu stebėdami ir dalyvaudami tam tikros grupės socialiniame ir kultūriniame gyvenime. Šį metodą sukūrė Bronislaw Malinowski (kuris tyrimus vykdė Trobriando salose ir dėstė Anglijoje), o išpopuliarino Franz Boas (tyrimus vykdęs Bafino saloje ir dėstęs JAV).
Nors XIX a. etnologai manė, kad „kultūrinės difuzijos“ ir „savarankiško sukūrimo“ teorijos yra nesuderinamos, daugelis etnografų greitai priėjo sutarimo, kad vyksta abu procesai, ir abu jie prisideda prie tarpkultūrinių panašumų. Tačiau etnografai taip pat pastebėjo, kad daugelis šių panašumų yra menami, dirbtini, o kultūriniai bruožai sklindantys difuziškai dažnai pakeičia savo prasmę ir funkcijas pereidami iš vienos visuomenės į kitą. Atitinkamai šie antropologai mažiau domėjosi kultūrų lyginimais, apibendrinimais apie žmogaus prigimtį ar universalių kultūrų vystymosi dėsnių kūrimu, o stengėsi suprasti atskiras kultūras. Šie etnografai ir jų pasekėjai iškėlė „kultūrinio reliatyvizmo“ idėją, požiūrį, kad kito asmens pažiūras ir elgesį galima suprasti tik kultūros, kurioje jis gyvena, kontekste. XX a. pradžioje sociokultūrinė antropologija Europoje ir JAV vystėsi skirtingomis kryptimis. Europos „socialinė antropologija“ dėmesį sutelkė į socialinio elgesio stebėjimą bei į „socialinę struktūrą“, t. y., koks yra santykis tarp socialinio vaidmens (pvz., vyro ir žmonos arba tėvų ir vaikų) ir socialinių institucijų (pvz., religijos antropologija, ekonominė antropologija, politinė antropologija). Amerikos „kultūrinė antropologija“ dėmesį sutelkė į tai kaip žmonės reiškia požiūrį į save ir savo pasaulį, ypač simbolinėmis formomis (pvz., menas ir mitai). Šiuo metu sociokultūrinės antropologijos mokslininkai remiasi abiem tradicijomis.
Padegimas
Padegimas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Padegimienė (ištekėjusi moteris) ir Padegimaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Fank metalas
Fank metalas – fank roko ir alternatyvaus metalo subžanras, sujungiantis sunkiojo metalo ir fanko elementus.
Muzikos stilius atsirado, kai tokios grupės, kaip „Red Hot Chili Peppers“, „Fishbone“, „Rage Against the Machine“, „Faith No More“ ir „Primus“, kurios tuo metu buvo populiarumo viršūnėje, pradėjo savo tradicinį fank roko skambesį maišyti su sunkiąja muzika.
Būdos (Jurbarkas)
Būdos – viensėdis Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Eržvilko, prie kelio.
Vilmantas Rukavičius
Vilmantas Rukavičius (g. 1975 m. gegužės 26 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Biografija
Žaidė FBK Kaunas (1992–1999), Kareda Kaunas (2000), Dainava Alytus (2001), Sūduva Marijampolė (2002) komandose, Lietuvos rinktinėje. Baigęs profesionalo karjerą žaidė FK Ramučiai komandoje.
Svitjazio ežeras
Svitjazio ežeras:
Jacevičė
Jacevičė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Sovinformbiuras
thumb|right|250px|Paskutinis Sovinformbiuro pranešimas apie karą Europoje (1945 m. gegužės 15 d. Jame buvo pranešta, kad „visuose frontuose baigta priiminėti vokiečius karo belaisvius“. Sovinformbiuras (, iš 'Tarybinis informacijos biuras') – 1941–1961 m. veikusi Tarybų Sąjungos informacijos ir propagandos žinyba.
Buvo įkurta 1941 m. birželio 24 d., kaip[ informacijos biuras prie TSRS LKT. Politine ideologine linija buvo pavaldus VKP(b) CK. Pagrindinis Sovinformbiuro tikslas buvo Didžiojo Tėvynės karo metais sudarinėti naujienų suvestines radijui, laikraščiams ir žurnalams apie padėtį frontuose, darbą užnugaryje, apie partizanų veiklą. thumb|1945 m. gegužės 8 d. Sovinformbiuro pranešimas 1944 m. Sovinformbiuro sudėtyje buvo įkurtas biuras propagandai užsienio šalyse. Pokario metais Sovinformbiuro informacija buvo platinama per 1171 laikraštį, 523 žurnalus ir 18 radijo stočių 23-ose pasaulio šalyse, per TSRS ambasadas, draugystės draugijas, profsąjungas, moterų, jaunimo ir mokslines organizacijas. Taip Sovinformbiuras skleidė informaciją apie TSRS kovas su nacizmu, taip pat – su pagrindinėmis TSRS vidaus ir užsienio politikos kryptimis.
1961 m. Sovinformbiuras buvo perorganizuotas į spaudos agentūrą „Novosti“ (Новости 'Naujienos).
Paberžės Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
'''Paberžės Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Paberžės kaime, prie senojo Vilniaus-Molėtų kelio. Pamaldos vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis.
Istorija
thumb|left|250px|Priekinis fasadas thumb|left|250px|Šoninis fasadas
Manoma, jog pirmoji medinė bažnyčia pastatyta apie 1484 m. Maišiagalos klebono Jurgio Paulavičiaus rūpesčiu. 1503 m. įsteigta parapija. Žygimantas Senasis 1507 m. leido Paberžėje įsteigti smuklę ir jos pajamas skirti bažnyčios išlaikymui. 1650–1700 m. Paberžėje gyveno vienuoliai – reguliarieji atgailos kanauninkai. Prie bažnyčios veikė parapinė mokykla. Iki 1676 m. pastatyta nauja bažnyčia. 1759 m. atstatyta medinė, 1793 m. perstatyta.
1859 m. patvirtintas naujos medinės bažnyčios projektas. Pastatyta 1860 m. Kunigas Jonas Stšeleckis 1866 m. balandžio 1 d. laikė paskutines katalikų pamaldas. Per pamokslą pareiškė priimąs stačiatikybę ir paragino parapijiečius pasekti jo pavyzdžiu. Bažnyčia 1866 m. perduota stačiatikiams. Stačiatikių dvasininkas ekskunigas A. Petkevičius pasakė ir lietuvišką pamokslą (J. Stšeleckis lietuviškai nemokėjo).
Eduardas Volteris (1856–1941), 1886–1887 m. redaguodamas stačiatikiams skirtą į lietuvių kalbą verstą Jono Auksaburnio liturgiją, pritaikė ją Paberžės lietuvių tarmei. 1900 m. pastatyta mūrinė cerkvė. Vidaus reikalų ministras 1904 m. leido Paberžėje statyti filinę bažnyčią.
1905 m. paskirtas finalistas kunigas V. Taškūnas. Pamaldos laikytos Glitiškių koplyčioje. Paberžėje 1906 m. pastatyta laikina lentų bažnyčia, kukli klebonija. Dvarininkai sutiko statyti bažnyčią, jeigu joje nebus lietuviškų pamaldų. Kadangi V. Taškūnas su šiais reikalavimais nesutiko, buvo iškeltas. Analogiškai pasielgta ir su kunigu Adomu Zaremba 1907 m. Taip Paberžėje lietuviškų pamaldų neliko.
1907 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas (inžinierius Vladislovas Stipulkovskis), išmūryti pamatai. 1908 m. projektas pakeistas. Statyba tęsta nuo 1920 m. Inžinieriai Paprockis ir Sestšencevičius suprojektavo bokštus. Bažnyčia pastatyta 1932 m.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, dvibokštė. Šventoriaus tvora akmenų mūro ir medinių statinių.
Taumas
Taumas (, kilm. Θαύμαντος 'stebuklas') – jūros dievas graikų mitologijoje. Jis buvo Ponto ir Gajos sūnus. Su Elektra Taumas susilaukė harpijų, Hidaspės ir Iridės.
Taumas taip pat buvo kentauro vardas.
Žečica (Palenkės Bialos apskritis)
Žečica  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 28 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 79 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Vaizdo intarpas
thumb|250px|right|Nemokamo atviro kodo „Warzone 2100“ žaidimo ekranvaizdis su iš anksto sugeneruota grafine vaizdo medžiaga Vaizdo intarpas – kompiuterinio žaidimo epizodas, kurio metu žaidėjo valdymas yra visiškai arba dalinai apribotas. Vaizdo intarpų paskirtis yra nutraukus žaidimo eigą paspartinti siužeto plėtojimąsi, sustiprinti pagrindinio veikėjo vystymą, pristatyti kitus veikėjus bei pateikti pagrindinę informaciją, esamą atmosferą, dialogus ir užuominas.
Vaizdo intarpai dažniausiai sugeneruojami panaudojant paties žaidimo grafiką skriptuotiems įvykiams sukurti. Vaizdo intarpai taip pat gali būti animuoti, vaidybiniai arba iš anksto sugeneruoti grafiniai vaizdo įrašai, rodomai tiesiai iš vaizdo rinkmenos. Kiti vaizdo intarpai gali būti paprasčiausi tekstiniai intarpai su šnekos balionais virš veikėjų veidų.
Perdėtas vaizdo intarpų taikymas kompiuteriniuose žaidimuose neretai susilaukia kritikos, dažnai, žaidėjų, ypač vyresnių, tarpe jie yra apibūdinami kaip nepageidaujami ir įkyrūs.
Palacio
Palacio − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Steponiškis (Biržai)
Steponiškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Papilio. Šiauriniu pakraščiu teka Garšvų upelis (Rovėjos intakas), vakaruose auga Ilgabradų, pietuose – Meldiškių miškas.
Istorija
Steponiškis paminėtas 1671 m. Papilio dvaro inventorių dokumentuose. 1923 m. buvo 6 ūkiai. 1950-1991 m. Papilio kolūkio gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Džindai botanikos sodas
thumb|right|300px|Džindai tropinių augalų šiltnamis. Džindai botanikos sodas – 1961 m. įkurtas botanikos sodas Čiofu mieste, Tokijo prefektūroje, Japonijoje. Užima daugiau nei 474 000 m² plotą, jame auga apie 100 000 medžių ir krūmų, iš viso 4500 rūšių. Sodas suskirstytas į 30 dalių, yra vandens augalų skyrius, nuo 1984 m. veikia didelis tropinių augalų šiltnamis. Džindai vykdo šviečiamąją veiklą, siekia išsaugoti Edo laikotarpio augalų veisles, prekiauja sodinukais.
Lundo stygos hipotezė
Lundo stygos hipotezė – viena iš fenomenologinių hipotezių, paaiškinanti, hadronizacija procesą kaip iš stipriosios saveikos susiformuoja kvarko – antikvarko pora. Hipotezė paremta standartiniu modeliu, kad negalima stebėti laisvų kvarkų. Susidarę kvarkai virsta laisvomis dalelėmis hadronais.
Degučių ežeras
Degučių ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 10,5 km į pietryčius nuo Obelių, šalia Zarasų rajono ribos. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,95 km, didžiausias plotis 0,5 km. Altitudė 111,1 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, tik rytinis aukštesnis. Dugnas padengtas sapropeliu, lėkštas. Aplink ežerą plyti pievos, krūmynai, auga miškeliai. Iš šiaurės į pietus ežerą prateka Šaltupio upelis į Kumpuolės upelį (Zalvės intakas, Sartų ežero baseinas).
Morio brabantas
Kūnas iki 15 cm ilgio. Kūno forma labai panaši į Tropheus duboisi. Paplitęs Tanganikos ežero pietinėje pusėje.
Akvariumas įrengiamas su smėlėtomis vietomis ir geru apšvietimu, skatinančiu apaugimą žaliadumbliais. Vanduo turi būti vidutinio kietumo ir 23-27 °C temperatūros. Patelės inkubuoja ikrus burnoje. Ikrai išneršiami atviroje vietoje ir patelė tuoj pat juos susirenka.
RPG-18 Mucha
RPG-18 Mucha  – vienkartinis reaktyvinis prieštankinis granatsvaidis, skirtas kovai su tankais, šarvuočiais, gyvąja jėga ir lengvais įtvirtinimais. Į Tarybinės Armijos ginkluotę priimtas 1972 m. Granatsvaidžiai Mucha turėjo pakeisti iki tol naudotas rankines kumuliacines granatas RKG-3. Konstrukcija panašus į JAV vienkartinį granatsvaidį M72 LAW.
Akacinės žiurkės
Akacinės žiurkės (Aethomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kailis ilgas, minkštas arba gana šiurkštus. Nugara tamsi, šonai ir burna pilki, pilvas baltas. Uodega ruda arba juoda. Turi 3 poras spenių. Kūnas 12,8-15,8 cm, uodega – 13-21 cm ilgio. Ausys vidutinio dydžio, apvalios, apaugusios retais plaukais. Uodega apaugusi tankiais plaukais. Galūnės trumpos.
RPG-18 Mucha
Konstruktoriai – V. Baraboškinas ir I. Rogozinas. Granatsvaidžio bandymai atlikti 1971 m., į ginkluotę jis priimtas 1972 m. Gaminti nustojo 1993 m., per tą laiką pagamino apie 1,7 mln. RPG-18. Tuo metu granatsvaidis tarptautinėje rinkoje kainavo 721 JAV dolerį. RPG-18 pakeitė RPG-22.
Granatsvaidis – tai leistuvas (paleidimo įrenginys), kuriame įtaisyti taikymosi, skėlimo ir nuleidimo mechanizmai. Leistuvas – teleskopinės konstrukcijos, dviejų vamzdžių. Viršutinis vamzdis pagamintas iš stiklaplastikio, o vidinis – iš aliuminio lydinio. Žygio padėtyje leistuvo vamzdis yra trumpas, pervedant į kovinę padėtį jis teleskopiškai ištraukiamas. Pervedimas iš žygio padėties į kovinę padėtį trunka 8 s.
Akacinės žiurkės
Gentyje yra 10 rūšių:
RPG-18 Mucha
Taikiklį sudaro kryptukas ir dioptras.
Granata
Granatsvaidžio vamzdyje įdėta reaktyvinė kumuliacinė granata susideda iš plieninio korpuso, sprogstamos medžiagos Okfol užtaiso, sprogdiklio ir reaktyvinio variklio.
Iššaunamos granatos reaktyviniame variklyje esantis kietas kuras (viena parako PPK-5 plytelė) visiškai sudega granatai dar neišskridus iš leistuvo, o sprogdiklis užsiveda granatai nuskriejus 2-15 m. Granatos masė – 1,4 kg. Po 4-6 s granatos skrydžio granatą susprogdina likvidatorius.
Naudojimo tvarka
Išskleistas granatsvaidis nebegali būti suglaustas atgal į žygio padėtį. Tai nenumatyta techniškai. Paruoštas, bet nepanaudotas granatsvaidis tiesiog iššaunamas į priešo pusę.
Šventapilės apskritis
Šventapilės apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas vakarinėje Rytų Prūsijos dalyje, prie Aistmarių. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Šventapilė.
Geografija
Apskrities plotas buvo 1137 km². Jos vakarinis taškas buvo Senoji Pasargė, rytinis – Robyčiai, šiaurinis – Špicai, pietinis – Šionbornas. Apskrityje buvo du miestai, Šventapilė ir Cintai, 111 seniūnijų ir 1 valstybinis dvaras (gyventojų neturėjo) bei 17 evangelikų liuteronų parapijų.
Gyventojai
Gyventojų surašymo duomenimis, 1871 m. 414 apskrities gyvenviečių gyveno 52 609 žmonės. Įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:
Durupis
Durupis – upelis Lietuvos vakaruose, Šiaušės kairysis intakas, įtekantis 4,7 km atstumu nuo jos žiočių. Priklauso Dubysos baseinui, jo hidrologinis nr.– 14010141.
Upėvardžio (dar žinomas kaip Durys, Dūrupis) etimologija neaiški. Bandoma sieti su dura, dūra, duras („baslys geležiniu galu, įrankis kubilo vidui lyginti“, plg. „kumštis, dura“). Tokiu atveju tai būtų konfigūracinis vietovardis.
Maironiai (Joniškis)
Maironiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Gataučių. Yra Maironių koplyčia, sakralinės architektūros paminklas.
miniatiūra|250px|left|Gatvė Maironiuose, atvažiuojant nuo [[Jakiškiai|Jakiškių]]
Istorija
Kaimas įkurtas po žemės reformos 1922 m. Jakiškių dvaro sodybos žemėse. Iki kolūkio žmonės gavę 2 ha buvo vadinami „Plecinikais“, o gavę 11,5 ha buvo vadinami „Sklypininkais“.
Alaburdiškės (Vilnius)
Alaburdiškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Medininkų.
Paliulis
Paliulis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vadovavimo laivas
thumb|250px|USS „Mount Whitney“ — JAV 6-ojo laivyni vadovavimo laivas Vadovavimo laivas – specialiai įrengtas karo laivas, kurį kaip flagmaną naudoja laivyno vadas. Laivas turi geras ryšių sistemas, patalpas štabo biurams, gyvenamąją erdvę laivyno vadui ir jo štabui. Iš tokio laivo vadovaujama laivyno veiklai.
JAV
JAV kariniame jūrų laivyne anksčiau egzistavo dar viena panaši laivų klasė desantinis vadovavimo laivas. Paskutiniai du šios klasės laivai perklasifikuoti į tipą vadovavimo laivai.
Iš JAV laivyno sąrašų išbraukti vadovavimo laivai:
Kapliai (reikšmės)
Kapliai yra:
Vadovavimo laivas
TSRS
1998 m. pagal 12884 projektą imtas statyti vadovavimo laivas buvo baigtas statyti ir įtrauktas į Ukrainos karinio jūrų laivyno sąrašus kaip „Slavutič“.
Danija
2003-2005 m. Danijoje buvo pastatyti du Absalon klasės vadovavimo ir paramos laivai: „Absalon“ (L16) ir „Esbern Snare“ (L17).
Knoridai
Knoridai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 47 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Boreidai
Jie buvo argonautai ir suvaidino lemiamą vaidmenį gelbėjant Finėją nuo harpijų. Boreidai nuvijo harpijas, bet jų neužmušė, kadangi vaivorykštės deivė Iridė, harpijų sesuo, pažadėjo, kad jos daugiau netrukdys Finėjui. Atsidėkodamas Finėjas pasakė argonautams kaip išvengti Simplegdžių.
FC Sochaux-Montbéliard
Sošo FC – Prancūzijos futbolo klubas iš Sošo ir Monbeljaro.
Biržų KK Biržai
Biržų „Biržai-KKSC“ – mėgėjų krepšinio klubas iš Biržų, rungtyniaujantis RKL. Įkurtas 1995 metais.
Būkintlaukis
Būkintlaukis – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Lybiškių, dešiniajame Trišiūkštės krante. Kaimą kerta geležinkelis Tauragė – Radviliškis.
SC Eendracht Aalst
SC Eendracht Aalst – Belgijos futbolo klubas, 2002 metais iš naujo įkurtas Alste vietoje ką tik iširusio KSC Eendracht Aalst klubo.
Savkai
Savkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 30 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 83 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Palubinskis
Palubinskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Palubinskienė (ištekėjusi moteris) ir Palubinskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Rap rokas
Rap rokas – muzikos žanras, sujungiantis vokalinius ir instrumentinius hiphopo elementus su įvairiausiomis roko atšakomis. Vienas pirmųjų šio žanro įrašų – grupės „The Clash“ daina „The Magnificent Seven“, kuri sujungė new wave, hiphopo ir fanko elementus.
Žanrui yra būdingas aštrus ir sunkiai skambantis gitaros tonas, sujungtas su sukamų plokštelių garsu. Taip pat žodžiai dažniausiai repuojami, o ne paprastai dainuojami. Dainos dažniausiai agresyvios, neretai siunčiančios politinius pranešimus.
Primark
„Primark“ – tarptautinė drabužių mažmeninės prekybos kompanija, įkurta 1969 m. Dubline, Airijoje. Kompanija yra britų holdingo „Associated British Foods“ dukterinė įmonė. 2013 m. metinės pajamos sudarė 514 mln. svarų, kompanijoje dirbo 48 tūkst. darbuotojų.
Kompanija valdo daugiau nei 270-ies drabužių parduotuvių tinklą devyniose Europos šalyse; dauguma „Primark“ parduotuvių yra Jungtinėje Karalystėje. Airijoje parduotuvės yra vadinamos „Penneys“. Kompanija ruošiasi žengti į Jungtines Valstijas, pirmąją parduotuvę atidaryti planuojama 2015 m. pab. Bostone.
Kompanijos produkcija yra pardavinėjama itin mažomis kainomis, kurios yra prieinamos daugumai pirkėjų. Dažnai naudojamas labai nesudėtingas dizainas ir paprastos medžiagos, drabužiai yra pardavinėjami labai įvairių dydžių. Kompanija visiškai nereklamuoja savo prekių. Visos bendrovės parduotuvės yra itin didelio dydžio, dažnai išsidėsčiusios per du ar tris aukštus. Didžiausia „Primark“ parduotuvė yra Mančesteryje, užima 14 400 m² plotą.
„Primark“ parduotuvės veikia devyniose Europos šalyse: Jungtinėje Karalystėje, Airijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Portugalijoje, Belgijoje, Nyderlanduose ir Austrijoje.
Citramonas
Citramonas - žodis „citramon, -um, -as“ yra naudojamas jau daugiau kaip 50 metų ir yra bendrinis pavadinimas tam tikros sudėties vaistinių preparatų, kurie yra sudaryti iš acetilsalicilo rūgšties, paracetamolio ir kofeino, grupei vadinti. Lietuvoje ir Latvijoje, taip pat kitose Europos šalyse, tokiose kaip Baltarusija ar Ukraina, vaistinis preparatas pavadinimu „citramon“ yra vienas iš populiariausių preparatų nuo skausmo. Dėl ilgalaikio vartojimo šis žymuo yra bendrinis pavadinimas, nes yra tapęs kasdieniu pavadinimu ir Lietuvos vartotojų naudojamu įvardijant gerai jiems žinomą prekių rūšį – vaistus nuo skausmo.
Tradicinio citramono (Tabulettae Citramonum), dabar jau negaminamo sudėtis yra sekanti:
Naujos sudėties citramono pavadinimu vaistus gamina daug farmacijos įmonių. Šiuo metu Lietuvoje ir Latvijoje yra gaminami sekantys citramono grupės vaistai:
·        Citramon P tablets (240mg Acidum acetylsalicylicum, 180mg Paracetamolum ir 30mg Coffeinum)
·        Citramons forte tablets (320mg Acidum acetylsalicylicum, 240mg Paracetamolum ir 40mg Coffeinum)
·        Ol-citramons tablets (240mg Acidum acetylsalicylicum, 180mg Paracetamolum ir 27,45mg Coffeinum)
·        NEOCITRAMONAS tabletės (240mg Acidum acetylsalicylicum, 200mg Paracetamolum ir 30mg Coffeinum)
·        CITRAMON FORTE STIROL (320mg Acidum acetylsalicylicum, 240mg Paracetamolum ir 40mg Coffeinum)
Liksozė
Liksozė gamtoje labai reta, ji aptinkama kaip bakterijų glikolipidų komponentas.
Redukuojama liksozė virsta penkiaatomių alkoholiu arabitu ((1,2,3,4,5-pentahidroksopentanas) ), kuris susidaro ir redukuojant arabinozę.
200px|miniatiūra|right
Cukrus (reikšmės)
Žodis cukrus reiškia:
Susiję terminai
Cementas
thumb|280 px|Pilamas cementas maišymui Cementas – miltelių pavidalo rišiklis, kuris darbui paruošiamas darant vandeninį skiedinį.
Statyboje dažniau naudojami cementai yra – gipsas, kalkės, svarbiausia statybinė medžiaga lietuviškai vadinama tiesiog cementu.
Hidraulinis cementas yra cementas, kuris stingsta ne tik ore, bet ir vandenyje.
Istorija
Cementą pirmieji pradėjo naudoti egiptiečiai, vėliau jį iš naujo atrado antikinėje Graikijoje ir Babilonijoje, kur kalkių skiedinys buvo žymiai tvirtesnis nei Senovės Romoje. Vėliau romėnai pradėjo naudoti pucolaninius pelenus.
Cristian Rodríguez
Kristianas Gabrielis Rodrigesas Barotis (g. 1985 m. rugsėjo 30 d.) – futbolininkas, Urugvajaus rinktinės ir Peñarol klubo saugas.
Palčiauskas
Palčiauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Cristian Rodríguez
žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo 2007 m. Copa America čempionate.
Palčiauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Palčiauskienė (ištekėjusi moteris) ir Palčiauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
José Gervasio Artigas
Chosė Gervasijas Artigas (, 1764 m. birželio 19 d. Montevidėjas, Urugvajus – 1850 m. rugsėjo 23 d. Paragvajus) – Urugvajaus politinis veikėjas, vienas išsilaisvinimo iš Ispanijos vadų Pietų Amerikoje, nacionalinis Urugvajaus didvyris.
Tarnavo Ispanijos kariuomenėje, turėjo kapitono laipsnį. 1811 m. dalyvavo gaučių sukilime prie ispanus. Vadovaujant José Gervasio Artigasui sukilėliai išlaisvino Urugvajų nuo Ispanijos valdymo. 1815 m. laimėjo mūšį ties Buenos Airės.
1816 m. – 1820 m. vadovavo kovoms prieš Brazilijos bandymus prisijungti Urugvajų. Nuo 1820 m. gyveno tremtyje Paragvajuje, kur ir mirė.
Palaikė Jungtinių Pietų Amerikos provincijų sudarymo idėją.
Paberžės Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia
'''Paberžės Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Paberžės kaime, 7,5 km į šiaurės vakarus nuo Surviliškio, Liaudės (Nevėžio dešiniojo intako) kairiajame krante, priešais Nykio žiotis.
Istorija
Paberžės dvaro savininkas Šilingas 1787 m. pastatė medinę aštuoniakampę koplyčią. Ji iki 1853 m. tapo Surviliškio filija. Iš Ugionių 1858 m. atvežta senoji bažnyčia. Vėliau ją remontavo kunigas Ipolitas Baronas. Paberžės kuratas kunigas Antanas Kasperavičius lietuviškos spaudos draudimo laikais platino draudžiamą literatūrą.
Iki 1970 m. į Paberžę paskirtas kunigas Stanislovas Dobrovolskis, buvęs politinis kalinys, suremontavo ir išpuošė bažnyčią, sutvarkė parapijos kapines. Jis šventoriuje ir kapinėse pastatė originalių paminklų, propagavo metalinių saulučių meną, įkūrė bažnytinių rūbų muziejų. Mirė 2005 m., palaidotas bažnyčios šventoriuje. Šalia varpinės pasodintas Tėvo Stanislovo ąžuoliukas.
Architektūra
Bažnyčia medinė, su klasicistiniu portiku ir barokiniu bokšteliu virš jo. Apsidė trisienė. Zakristija prišlieta prie bažnyčios šono. Šventorius apjuostas metaline tvora su mūriniais stulpais. Jame yra XIX a. medinė varpinė. Bažnyčioje ir šventoriuje yra kryždirbio V. Svirskio darbų.
Aladauka
Aladauka – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Krivilių, prie Nočios aukštupio. Nunykęs.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 45 žmonės, iš kurių 30 buvo užrašyti lenkais, 14 žydais ir 1 rusu.
Aleksandras Drevinis
Aleksandras Rudolfas Drevinis (,, 1889 m. liepos 15 d. Cėsys – 1938 m. vasario 26 d. Butovo poligonas, Rusija) – latvių tapytojas.
Biografija
1908–1913 m. mokėsi Rygos dailės mokykloje, mokytojai Vilhelmas Purvitis, Janis Rozentalis, J. R. Tilbergas. Nuo 1914 m. gyveno Maskvoje. 1915–1917 m. buvo grupės „Būgnų valetas“, 1927–1932 m. – „Maskvos tapytojai“, trečiame dešimtmetyje – „Latvių dailininkų komuna Maskvoje“ narys. 1938 m. sausio 17 d. suimtas sufabrikuotoje latvių šaulių byloje ir netrukus sušaudytas. Žmona išgelbėjo nuo konfiskacijos jo paveikslus, pasakiusi, kad tai jos darbai. Jų paroda surengta Maskvoje tik 1971 m.
Kūryba
thumb|left|Stepė Kūryboje vyrauja postimpresionistinės tendencijos, būdinga statiška kompozicija, kartais kubistinė stilizacija, rudų tonų koloritas. Svarbesni kūriniai: „Natiurmortas“ (1913 m.), ciklas „Bėgliai“ (1915–1916 m.), „Kompozicija“ (1918 m.), „Autoportretas“ (1923 m.), „Miestas“ (1926 m.), „Ruduo“ (1927 m.).
Seimo maršalka
Pareigybės istorija
Nuo 1548 m. Seimo maršalką rinkdavo pasiuntinių visuma iki prasidedant seimui, vėliau trečią dieną nuo seimo pradžios, nuo 1678 m. pirmąją seimo sesijos dieną. Seimo maršalkomis paeiliui buvo renkami pasiuntiniai nuo Didžiosios Lenkijos, Mažosios Lenkijos ir Lietuvos.
Iš viso po Liublino unijos nuo 1569 m. iki 1793 m. įvyko 173 Seimai: XVI a. (nuo 1569 m.) – 30, XVII a. – 93, XVIII a. – 50. Dauguma Respublikos Seimų vyko Varšuvoje, Karaliaus pilyje.
Rinkimai
Balsuojant maršalkos rinkimuose buvo prisilaikoma griežtos tvarkos. Pirmiausia balsuodavo provincijos, kuriai tame seime priklausė rinkti maršalką, pasiuntiniai. Rezultatą paskelbdavo ankstesniojo seimo maršalka, vadinamasis „senoji lazda“ ir įteikdavo maršalkos lazdą naujai išrinktajam. Nuo 1669 m. išrinktasis maršalka prisiekdavo. 1768 m. seimo maršalkos priesaika buvo įteisinta seimo konstitutcijoje.
Naujasis seimo maršalka paskirdavo seimo sekretorių, kuris nuo 1764 m. taip pat turėjo prisiekti. Seimo sekretorius skelbdavo seimo sesijos darbotvarkę.
Įgaliojimai
Seimo maršalka buvo garbės pareigos, nes jis negalėjo dalyvauti diskusijose ir tik paskelbdavo išvadą. Nuo 1764 m. maršalkos pareigybę apibrėžė seimo reglamentas.
Valdant Jonui Sobieskiui
Iš 11 seimų, sušauktų Jonui Sobieskiui valdant, iširo 6.
Vladislovas Martinaitis
Vladislovas Martinaitis (1910 m. balandžio 17 d. Rostove prie Dono – 1982 m. kovo 27 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius kelininkas, partinis veikėjas.
Biografija
Tėvai kilę iš Jonavos, kur jo tėvas Petras Martinaitis dirbo geležinkelyje. 1910 m. Petras ir Pranciška Martinaičiai buvo išsiųsti tarnauti į Rostovą prie Dono, kur tais pačiais metais gimė sūnus Vladislovas. Šeimoje augo su trimis seserimis – Marija (1899–1982), Janina (1904–1991) ir Stanislava (1908–1983).
Kelerius metus dirbęs paprastu darbininku, Vladislovas gavo tais laikais reikalingas charakteristikas-rekomendacijas ir 1930 m. įstojo į Automobilių kelių institutą Rostove prie Dono, tačiau 1933 m. buvo pašauktas į Raudonąją armiją atlikti karinės prievolės, kur buvo paskirtas Tolimųjų Rytų kelių tiesimo brigados mechanizuoto skyriaus viršininku. Inžineriniame dalinyje įgijo jaunesniojo leitenanto, vėliau – leitenanto laipsnį. Po tarnybos armijoje tęsė studijas Charkovo S. Kosiovo automobilių kelių institute. Studijuodamas išlaikė 32 disciplinų egzaminus, iš kurių 29 išlaikyti „labai gerai“, „gerai“ – politinė ekonomija ir anglų kalba, „patenkinamai“ – dialektinis ir istorinis materializmas. Institutą su pagyrimu baigė 1938 m.
Baigęs institutą gavo paskyrimą dirbti Sibire. 1938–1940 m. dirbo Angaros-Lenos trakto kelių tiesimo valdyboje. Pradėjo dirbti kelių tiesimo būrio viršininku, baigė – trakto statybos vyriausiuoju inžinieriumi. Nuo 1940 m. balandžio mėn. dirbo Mongolijoje, vadovavo „Vostsibirstrojtresto“ specialiajai statybai Nr. 75. Nuo 1941 m. tapo šios statybos (tresto) viršininku. 1942 m. rugsėjo mėn. paskirtas dirbti į Čitos sritį tiesti specialios paskirties kelių, priklausiusių specialiosioms statyboms Nr. 333 ir 351.
1944–1954 m. LSSR vidaus reikalų ministerijos (iki 1946 m. Liaudies komisariato) plentų valdybos viršininkas. 1955–1976 m. LSSR automobilių transporto ir plentų ministras. Vadovavo kelių ir tiltų atstatymui po Antrojo pasaulinio karo, sukūrė kokybiškų kelių ir automagistralių tinklo viziją Lietuvoje ir užtikrino jos įgyvendinimo finansavimą iš SSRS centralizuotų fondų. 1976 m. susirgęs išėjo į pensiją. Mirė 1983 m. kovo 27 d. Vilniuje. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
1958–1960 m. LKP Revizijos komisijos narys. 1960–1961 m. kandidatas į LKP CK narius, 1961–1981 m. LKP CK narys. 1958–1980 m. LSSR AT deputatas.
Šeima
1938 m. gegužės 9 d. Vladislovas Martinaitis vedė lietuvių kilmės rostovietę Tatjaną Aliochiną. Vaikai: Jurijus (g. 1940 m.) – inžinierius statybininkas, Eugenija (g. 1945 m.) – ekonomikos daktarė, Aleksandras (g. 1950 m.) – fizikos daktaras, dabar verslininkas, Petras (g. 1954 m.) – inžinierius kelininkas, dabar verslininkas.
Įdomūs faktai
Vladislavo Martinaičio iniciatyva buvo išsaugotas Rykantų ąžuolas.
Oreitija
Oreitija graikų mitologijoje – Atėnų karaliaus Erechtėjo dukra. Ji buvo pagrobta Borėjo, šiaurės vėjo dievo. Su Borėju susilaukė trijų vaikų: Chionės, Zeto ir Kalaiso, žinomų kaip boreidų, vėliau tapusių argonautais. Oreitija turėjo dvi seseris, Kreusą ir Prokriją (Prokris).
Kiti veikėjai
Graikų mitologijoje tuo pačiu vardu minimi dar trys veikėjai:
Knoridi Gurnė
Knoridi Gurnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 46 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Le Mans FC
Le Mano futbolo klubas – Prancūzijos futbolo klubas iš Le Mano.
Istorija
Kitados klubas vadinosi Le Mans UC72, o 2009 m. gruodžio 2 d. pakito pavadinimas. Žinomas kaip Le Mans FC.
Maldėnai
Maldėnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Vilkaviškio, šalia Alvito, prie Paežerių ežero vakarinio galo ir Širvintos upės. Pro kaimą eina plentas, atsišakoja kelias link Salomėjos Nėries tėviškės (Kiršų).
Istorija
Iki 1950 m. įsteigta pradžios mokykla, 1950–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1993 m. Alvito pagrindinė mokykla; veikia mokyklos muziejus. Yra vaikų darželis.
Lena
Deltos plotis ties žiotimis apie 400 km. Net 7 metų mėnesius čia vyrauja neigiamos temperatūros. Tundros pelkynai saugomi Lenos deltos gamtos rezervate. Lenos delta sovietmečiu buvo tremtinių kalinimo vieta.
Svarbiausi intakai:
Upėvardis
Upėvardis kildinamas iš evenkiško pavadinimo Елю-Енэ, reiškiančio „didžioji upė“.
Vladimiro Ulijanovo slapyvardis Leninas kilo nuo Lenos upės.
Osteoma
Osteoma – nepiktybinis auglys, išsivystantis kauliniame audinyje, dažniausiai randamas ant kaukolės ir veido kaulų. Didelės osteomos taip pat išsivysto raktikaulyje, dubens, galūnių kauluose. Jungiamųjų audinių osteoma gali išsivystyti galvoje, akyse, liežuvyje ar galūnėse. Osteomas auga labai lėtai ir dažniausiai be simptomų, išskyrus atvejus kai pradeda trukdyti kvėpuoti, regėti ar girdėti.
Dažniausiai osteomos išsivysto perkopus penkiasdešimt metų. Osteomos ne visada gydomos, o gydomas paprastai yra chirurginis pašalinimas.
Sitnas (Palenkės Bialos apskritis)
Sitnas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 18 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 86 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaime yra Sitno geležinkelio stotelė.
Mamavys
Mamavys – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Paluknio. Seniūnaitijos centras. Į šiaurę nuo kaimo telkšo Mamavio ežeras.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Kaimo kryžius ir koplytėlė
Kosta Dorada
thumb|right|180px|Salou miestelio paplūdimys
Kosta Dorada (,  – „auksinė pakrantė“) – 216 km ilgio Balearų jūros pakrantės ruožas Ispanijos šiaurės rytuose. Kosta Dorada yra tarp Vilanova i la Želtru šiaurėje ir Ebro deltos pietuose esančio Alkanaro, t. y. apima visą Taragonos provincijos pakrantę. Tai vienas populiariausių Ispanijos kurortų.
Skirtingai nuo šiauriau esančio Kosta Bravos kurorto, Kosta Dorada turi ilgus, smulkaus smėlio ir lėkštus paplūdimius, idealiai tinkamus maudymuisi. Kosta Dorados pakrantėje, lyginant su kitomis Ispanijos pakrantėmis, yra žymiai daugiau smėlėtų pliažų, nei uolėtų krantų. Gelsvame paplūdimių smėlyje yra aukso spalvos saulėje žaižaruojančių smilčių, dėl to šis regionas ir pavadintas "auksine pakrante".
Kosta Dorados pakrantėje 3 kurortiniai miesteliai: Salou, Kambrilis ir La Pineda. Visi jie tarpusavyje panašūs, parduotuvės ir turgus atidarytas visomis dienomis, dirba be pertraukų.
Salou įsikūręs į pietus nuo Barselonos (~100 km). Jame galima pamatyti nuostabią palmių alėją ir įvairiaspalvius fontanus, apsipirkti turguje. Taip pat šalia Salou yra atrakcionų parkas „Port Aventura“, pastatytas 1995 m.
7 km į pietus nuo Salou įsikūręs žvejų miestelis Kambrilis. Jis garsėja savo žuvies ir jūros gėrybių restoranų gausa ir siautulingu naktiniu gyvenimu. Šis kurortas ypač tinka vandens sporto mėgėjams ir poilsiui su draugais.
Šiaurėje nuo Salou yra ramus La Pineda miestelis, pagarsėjęs savo vandens atrakcionų parku „Aquapolis“. Kurortinėje zonoje „Pineda drink“ daugybė kavinių, restoranų, barų ir diskotekų. Šalia yra ir sporto kompleksas.
Paplūdimiai Kosta Doradoje ramūs, žmonių susirenka vidutiniškai.
1990 m. Manilos Tarpzoninis turnyras
'''1990 m. Manilos tarpzoninis šachmatų turnyras''' – tai pasaulio čempionato ciklo (1990–1993) atrankinės šachmatų varžybos. Vyko, Maniloje 1990 birželio 29 – liepos 14 d.
Turnyras
64 dalyviai 13-ka ratų kovojo dėl 11-kos kelialapių į 1991/93 m. Kandidatų mačus
Rezultatai
1-2 vietas užėmė B. Gelfandas ir V. Ivančiukas – po 9 taškus; 3-4 vietas iškovojo V. Anandas ir N. Šortas – po 8½ taško; 5-11 vietas pasidalijo D. Saksas, V. Korčnojus, R. Hiubneris, P. Nikoličius, L. Judasinas, S. Dolmatovas, A. Drejevas – po 8 taškus. Minėti šachmatininkai pateko į 1991/93 m. Kandidatų mačus.
Lentelė
1990 m. Manilos tarpzoninis turnyras, Maniloje 1990 birželio 29 – liepos 14 d.
Pastaba. Žalsva spalva pažymėti žaidėjai pateko į 1991/93 m. Kandidatų mačus.
V. Salovas ir P. Thipsajus po 7 ratų pasitraukė iš turnyro.
Nuorodos
[https://www.chessbites.com/Games.aspx?t=Manila+Interzonal&s=Manila&y=1990 1990 m. Manilos tarpzoninio turnyro partijos]
Himalajinė cūga
Himalajinė cūga (Tsuga dumosa) – pušinių (Pinaceae) šeimos visžalių spygliuočių medžių rūšis. Auga rytiniuose Himalajų šlaituose (Indijoje, Kinijoje, Tibete, Butane, Vietname, Mianmare.
Aukštis 20-25 m, nors gali užaugti ir iki 40 m. Kamieno skersmuo paprastai 40-50 cm, bet pasitaiko iki 1 m. Laja asimetriška, reta. Šakos įstrižos arba horizontalios. Žievė rausvai pilkšva, nelygi, atplaišėjusi. Spygliai palyginus su kitų cūgų išsidėstę toliau vienas nuo kito, 1-2,5 cm ilgio, 0,2-0,25 cm pločio, tamsiai žali. Žydi balandžio-gegužės laikotarpiu.
Žievėje gausu tanino. Mediena naudojama baldų gamybai, statyboms.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Laja
Rolandas Kriščiūnas
Rolandas Kriščiūnas (g. 1970 m. spalio 16 d. Panevėžyje) – lietuvių ekonomistas, diplomatas. Lietuvos ambasadorius JAV (nuo 2015 m.).
Darbinė veikla
1998–2001 m. dirbo JAV, buvo Lietuvos Respublikos ambasados Vašingtone pirmasis sekretorius dvišaliams ekonominiams santykiams.
Nuo 2001 m. iki 2004 m. dirbo Finansų ministerijos Europos Sąjungos programų valdymo departamento direktoriumi, 2004 m. – 2009 m. buvo ministerijos sekretorius, 2009–2012 m. – viceministras (kuruojamos sritys – finansinių paslaugų reglamentavimas, ES sanglaudos politika, struktūrinė parama, fiskalinė politika, euro įvedimas Lietuvoje, ECOFIN klausimai, tarptautinė finansinė parama, tarptautinės finansų institucijos.
2012–2015 m. buvo užsienio reikalų viceministras, kuravo santykius su ES institucijomis, ekonominės diplomatijos, Lietuvos užsienio prekybos, ekonominio saugumo politikos, eksporto ir investicijų klausimus.
Nuo 2015 m. rugpjūčio 3 d. – Lietuvos ambasadorius Jungtinėse Amerikos Valstijose. Skiriamuosius raštus JAV prezidentui B.Obamai R.Kriščiūnas įteikė 2015 m. rugsėjo 17 d.
2021 m. rugpjūčio 16 d. pradėjo eiti pirmojo Vyriausybės kanclerio pavaduotojo pareigas.
Nankino žudynės
thumb|250px|right|Žudynių aukos prie [[Jangdzė|Jangdzės upės, šalia stovi japonų karys. 1937 m. nuotrauka]] Nankino žudynės – masinės žudynės ir prievartavimai, vykę maždaug šešias savaites 1937 m. gruodžio 13 d. Japonijos imperijai okupavus Kinijos respublikos miestą Nankiną (Džiangsu provincija) Antrajame Kinijos - Japonijos kare. Per jas Japonijos imperijos kariuomenė nužudė šimtus tūkstančių kinų civilių ir kariškių, vyko plataus masto miesto plėšimas, deginimas, moterų prievartavimai. Po karo kai kurie atsakingi japonų pareigūnai buvo teisiami Nankino karo nusikaltimų tribunolo už karo nusikaltimus ir jiems įvykdyta mirties bausmė. Vienas svarbiausių vadų, Japonijos Imperatoriškosios šeimos narys princas Yasuhiko Asaka teismo išvengė, kadangi pagal Japonijos kapituliacijos sutartį sąjungininkai pažadėjo Imperatoriškosios šeimos nariams neliečiamybę.
Aukų skaičius nėra žinomas, kadangi Japonijos kariuomenė po karo naikino bei įslaptino susijusius dokumentus. Tarptautinio Karinio Tolimųjų Rytų Tribunolo teigimu, žuvo daugiau, nei 200 000 žmonių. Kinija, remdamasi Nankino tribūnolo paskaičiavimais, teigia, kad žuvo apie 300 000 žmonių. Japonų istorikų įvertinimai labai įvairūs, skaičius svyruoja nuo 40 000 iki 200 000.
Nankino žudynės iki šių laikų yra kontroversiškas įvykis. Jos iki dabar yra jautri problema politiniuose Japonijos ir Kinijos santykiuose. Japonijos vyriausybė oficialiai pripažino, kad užėmusi Nankiną, Imperijos kariuomenė vykdė masinius prievartavimus, plėšimus ir žudynes. Tačiau Japonų nacionalistų judėjimai ir istorijos revizionistai ginčija įvairias jų detales, mastą ar net įvykio istoriškumą apskritai, teigia, kad jis buvo sufabrikuotas kinų propagandos. Toks istorinis revizionizmas didina įtampą tarp Japonijos ir Kinijos bei kitų japonų okupaciją patyrusių šalių, kaip Pietų Korėja.
Vladimiras Jefremovas
Vladimiras Jefremovas (1942 m. gruodžio 19 d. Aktiubinske – 2009 m. rugsėjo 24 d. Vilniuje ) – Lietuvos teatro aktorius.
Biografija
1963 m. baigė Lietuvos konservatoriją. Nuo 1963 m. vaidino Lietuvos rusų dramos teatre ir Kauno valstybiniame dramos teatre. Atgimimo laikotarpiu buvo aktyvus Sąjūdžio dalyvis. Teatre sukūrė daugiau kaip 120 vaidmenų, reikšmingiausi – režisieriaus R. Viktiuko spektakliuose. Vaidyba nuoširdi, emocinga, raiški.
Aukštuoliukai (Kėdainiai)
Aukštuoliukai – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Krakių, šalia kelio. Šiauriniais pakraščiais teka Smilgaitis. Ribojasi su Peštiniukais rytuose, Digraičiais vakaruose, Milvydais šiaurėje ir Norkūnais pietuose.
Istorija
XX a. pr. Aukštuoliukais vadinti du dvarai Krakių valsčiuje.
Gyventojai
1923 m. gyveno 72 gyventojai, buvo 14 ūkių.
Igvasu nacionalinis parkas
Igvasu nacionaliniai parkai yra du:
Frydlando apskritis
Frydlando apskritis (, nuo 1927 m. Barštyno apskritis, Landkreis Bartenstein) – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Bartų Romuva.
Istorija
Apskritis sudaryta prūsų bartų žemės viduryje iš Vokiečių ordino Frydlando ir Kroicburgo apskričių. Joje buvo 4 miestai – Bartų Romuva, Barštynas, Domnuva ir Šipenbeilis, 73 seniūnijos ir 1 valstybinis dvaras.
Po Antrojo pasaulinio karo šiaurinė apskrities dalis atiteko TSRS, didesnioji pietinė – Lenkijai.
Gyventojai
Gyventojų surašymo duomenimis, įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:
Tropheus polli
Tropheus polli – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvis.
Šis cichlidas paplitęs Kongo Demokratinėje Respublikoje ir Tanzanijoje gėlavandeniuose ežeruose.
Ragas
thumb|150px|Muzikos instrumentas thumb|150px|left|[[Šiaurinis elnias]] thumb|150px|left|[[Paprastasis elniavabalis]]
Ragas – gyvūno tvirta kieta raginė (keratininė) ar kaulinė žinduolio galvos išauga, skirta gynybai nuo plėšrūnų, kovoms dėl patelių, kaip lytinės atrankos požymis. Dideli ragai padeda įrodyti savo pranašumą prieš konkurentus patelių tarpe poravimosi metu.
Ragais vadina ir kitokias tvirtas nežinduolių galvų išaugas (pvz., elniavabalių, kai kurių driežų).
Su ragais susijęs ne vienas prietaras ir liaudies medicina: pavyzdžiui, viduramžiais, o ir dabar kai kur pasaulyje tikima, kad į miltelius sutrintas buivolo ragas turi „stebuklingų“ gydomųjų galių. Iš kai kurių Tolimuosiuose Rytuose ir Altajuje gyvenančių elnių pantų (nesukaulėjusių ragų) gaminamas pantokrinas, preparatas, kuris naudojamas kaip tonizuojanti ir stiprinanti priemonė pervargus, po infekcinių susirgimų ir pan.
Kai kurie gyvūnai turi nuolatinius ragus, kuriuos nešioja viso savo gyvenimo laikotarpiu, kiti juos meta kiekvienus/kas porą metų ir jiems atauga nauji.
Senovės mitologijoje įvairių dievybių ir demonų turimi ragai simbolizavo galią ir jėgą; šalmus su ragais labai mėgo nešioti dievą Torą garbinantys vikingai.
Šiuolaikinio jaunimo tarpe žodis „ragas“ dažnai naudojamas nusakyti žmogų ištikusiai nemaloniai situacija. Folklore žinomas frazeologinis junginys sušalau į ragą.
Japonijos vėliava
thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 110110.svg|20px Japonijos vėliava. Proporcijos: 2:3]] thumb|250px|Vėliavos dizainas. Japonijos vėliava – oficialus Japonijos valstybės simbolis, kurį sudaro baltas stačiakampis su raudonu apskritimu viduryje, simbolizuojančiu saulę. Vėliavos istorija siekia kelis šimtmečius: žinoma, kad vėliavą Japonijos laivai naudojo jau XVI a., kaip valstybinė ji buvo įteisinta po Meidži restauracijos 1870 m., o po Antrojo pasaulinio karo naudota de facto ir teisiškai pripažinta kaip oficialus valstybės simbolis 1999 m. rugpjūčio 13 d. Japoniškai vėliava oficialiai vadinama nišioki ( – vėliava su saulės ženklu), tačiau kasdienybėje labiau paplitęs pavadinimas hinomaru ( – saulės apskritimas).
Ryšys su Amaterasu
Saulės reikšmė japonų mitologijoje ir religijoje yra labai didelė, nes yra manoma, kad Imperatorius yra tiesioginis saulės deivės Amaterasu palikuonis. Amaterasu yra pati svarbiausia dievybė Šinto religijoje, iš kurios, kaip teigia legenda, kilo Japonijos imperatoriška šeima. Ji gimė iš kairiosios savo tėvo Idzanagio akies. Jai gimus, jis apdovanojo Amaterasu brangakmenių vėriniu ir paskyrė prižiūrėti Takamagaharą – visų dievų ir dievybių buveinę. Šalies pavadinimas, taip pat kaip ir vėliavos dizainas, atspindi saulės svarbą japonų kultūroje. Antikinėje istorijoje Šioku Nihongi rašoma, kad Imperatorius Monmu (, 683–707m.) naudojo vėliavą, vaizduojančią saulę nuo 701 m., ir tai yra pirmas kartas, kai buvo užfiksuotas jos naudojimas.
Ankstyvoji istorija
Tiksli Japonijos vėliavos atsiradimo kilmė nėra žinoma. Tačiau aptikti istoriniai šaltiniai rodo, kad dabartinės šalies vėliavos simbolika atsirado dar antikos laikais. XII a. apysakoje apie Heikę teigiama, kad samurajai nešiojosi vėduokles, vadinamas gunsen, ant kurių buvo nupiešti raudoni apskritimai – saulės simboliai. Taip pat senovinė legenda teigia, kad budistų vienuolis Ničirenas (, 1222–1282), per XIII a. vykusią mongolų invaziją davė šiogūnui saulės vėliavą, kad neštųsi ją į karą kaip šalies simbolį.
Anksčiausiai užfiksuotos vėliavos Japonijos istorijoje priklausė kiekvienam daimyo ir buvo daugiausia naudojamos kovose. Dažniausiai tokios vėliavos turėjo daimyo klano emblemas, vadinamas mon. Tos pačios šeimos nariai, pavyzdžiui, sūnus, tėvas ar brolis turėjo ir į mūšio lauką nešėsi visiškai kitokias, nei valdovo, vėliavas. Jos buvo naudojamos kaip identifikacija ir buvo piešiamos ant arklių ir karių nugarų. Karo generolai taip pat turėjo savas vėliavas, kurios skyrėsi nuo paprastų karių tuo, kad buvo kitos formos.
RFC de Liège
RFC de Liège – Belgijos futbolo klubas iš Lježo.