cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudakių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pernaravos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gučkampio apylinkės ir Pernaravos apylinkės.
Omletas
thumb|200px|Omletas su pievagrybiais Omletas – kiaušinienė, plakta su miltais ir pienu. Patiekalas gali būti pagardintas įvairiais priedais (dešra, kumpiu, rūkyta šonine, dešrelėmis, pomidorais, žalumynais, kečupu). Paprastai valgomas pusryčiams.
Paruošimas: žali kiaušiniai, pienas ir druska išplakami, mišinys supilamas į keptuvę su įkaitintu sviestu ir kepamas ant didelės ugnies. Kai omletas pradeda tirštėti, jo kraštai peiliu iš dviejų pusių pakeliami ir ties viduriu suglaudžiami. Iškepęs omletas išverčiamas į lėkštę, kad sudūrimas liktų apačioje, pašlakstomas sviestu ir tuojau pat patiekiamas.
Tradicinis itališkas omletas su mėsa, sūriu bei daržovėmis vadinamas fritata, o ispaniškas omletas su bulvėmis – tortilija (nemaišytinas su meksikietišku paplotėliu, kuris gaminamas iš kukurūzų miltų.).
Klenuvka
Klenuvka – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kurklių.
Auslas (Zarasai)
Auslas – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Mukulių, prie Auslo ežero. Turistinė stovykla „Auslavietė“.
Pašilės šv. Jurgio bažnyčia
'''Pašilės šv. Jurgio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Pašilės miestelyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Kaltinėnų. Liaudies architektūros formų.
Istorija
miniatiūra|160px|left|Koplytstulpis pirmosios bažnyčios 200 m. jubiliejui (1981)
Dvarininkas Jurgis Jucevičius 1781 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Kaltinėnų parapijos filija. 1795 m. įkurta parapija, bažnyčiai dovanotas žemės sklypas. 1863 m. minima parapinė mokykla. 1883 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1908–1913 m. veikė „Saulės“ draugijos mokykla.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė, kurioje XX a. 8 deš. buvo trys varpai (vienas lietas 1620 m., kiti du – 1795 m.).
Šventoriuje iš natūralių riedulių įrengta Lurdo grota.
Hipopituitarizmas
Hipopituitarizmas – susirgimas, kuomet hipofizė nebegamina ar gamina per mažai vieno ar daugiau joje gaminamų hormonų. Hipofizės gaminamų hormonų stoka gali paveikti daugelį svarbių žmogaus organizme vykstančių procesų, tokių kaip augimas, kraujo spaudimo reguliavimas, dauginimosi funkcija, termoreguliacija.
Pacientai, sergantys hipopituitarizmu, visą gyvenimą gydomi hormonų terapija, nebent ligą sukėlęs sutrikimas pašalinamas gydymo metu arba dėl natūralių priežasčių. Pacientai, kurie gydomi hormonų terapija, dažniausiai būna asimptomatiški, tačiau jiems reikia padidintų gliukokortikoidų dozių bet kokios stresinės situacijos metu. Dažniausias streso sukėlėjas yra infekcija.
Diufūro kalnas
thumb|250px|Diufūras
Diufūro kalnas arba Diūfūro viršūkalnė yra kalnas Monte Rozos masyve Šveicarijos–Italijos pasienyje. Tai yra aukščiausias Šveicarijos bei antras pagal dydį Alpių kalnas – 4634 metrai virš jūros lygio.
126 m.
126 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Čako departamentas
Čako departamentas  – Paragvajaus departamentas, egzistavęs iki 1992 m. kai buvo sujungtas su Aukštutinio Paragvajaus departamentu. Buvo šalies šiaurės vakaruose, Gran Čake. Sostinė – Major Pablo Lagerensa.
Krūminukai
Krūminukai (Dendroica) – amerikinių devynbalsių (Parulidae) šeimos paukščių gentis.
InCulto
„InCulto“ – Lietuvos muzikos grupė, susikūrusi 2003 m., 2010 m. atstovė Lietuvai Eurovizijos dainų konkurse, kuri pranešė 2011 m. pradžioje nutrauksianti veiklą.
Biografija
Susikūrė 2003 m., groja netradicinę, elektroninę muziką. Pagrindinis tikslas – eksperimentuoti su skirtingomis muzikinėmis tendencijomis ir technikomis, sukuriant subalansuotą naujo ir seno mišinį, sulieti organiką ir sintetiką, gyvumą ir elektroniką, agresiją ir ramybę/atsipalaidavimą.
Grupė 2 kartus dalyvavo nacionalinėje atrankoje į tarptautinį muzikos konkursą „Eurovizija“. 2006 m. atrankoje su daina „Welcome to Lithuania“ užėmė 2-ą vietą (nusileidę tik „LT United“), o 2010 m. kovo 4 d. vienbalsiai komisijos ir žiūrovų (sulaukė 23 767 balsų) sprendimu išrinkti atstovauti Lietuvai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse Osle su daina „Eastern European Funk“, bet nepateko į Eurovizijos finalą.
Nariai
thumb|250px|
Akmeniškių apylinkė
Akmeniškių apylinkė sovietmečių buvo:
Monetų namai
Monetų namai – įvairių monetų kalyklų atstovai ir oficialūs kolekcinių monetų bei medalių platintojai Lietuvoje. Nuo 2009 metų veikianti uždaroji akcinė bendrovė „Monetų namai“ priklauso norvegiško kapitalo įmonių grupei „Samlerhuset Group“.
Lietuvoje „Monetų namai“ įvairiomis progomis išleidžia atminimo medalius ir monetas, taip pat atstovauja partneriams, leidžiantiems medalius ir monetas kitose šalyse.
„Monetų namai“ leidžia medalius ir monetas istoriniams įvykiams, progoms ir vietoms Lietuvoje atminti naudojant auksą, sidabrą ir kitus metalus, prekiauja numizmatinėmis vertybėmis ir joms kolekcionuoti skirtais aksesuarais.
2010 m. liepos mėnesį Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba už Nesąžiningos komercinės veiklos vartotojams draudimo įstatymo pažeidimą įmonei skyrė 20 tūkst. litų baudą.
Baciki Dalšė
Baciki Dalšė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Semiatičės ir apie 75 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Šetkaimio apylinkė
Šetkaimio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Šaltiškiai
Istorija
1923 m. buvo dvaras su 4 ūkiais. Nuo 1970 m. kaimo teritorijoje eksploatuoti molio karjerai, moliui vežti į AB „Akmenės cementas“ nutiesta geležinkelio linija. 1976 m. kaimas jau vadintas viensėdžiu. Sukūrus darbo vietų, gyventojų pagausėjo.
Šetkaimio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Betygalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ilgižių apylinkės.
Šaltiškiai
Istorija
2016 m. kaimas buvo panaikintas, o jo teritorija prijungta prie Eglesių, Barvydžių ir Mažūnaičių.
Perlo indeksas
Perlo indeksas – rodiklis, kuriuo skaičiuojamas kontracepcijos efektyvumas. Jis rodo, kiek procentų moterų pastoja per vienerius metus, naudodamos tam tikrą kontracepciją. Tai dažniausias metodas, kuris taikomas klinikiniuose tyrimuose apie kontracepciją. Tai yra vienas iš pačių populiariausių kontracepcijos patikimumo rodiklių, tačiau jo skaičiavimo metodika turi trūkumų.
Istorija
Metodą 1933 m. pasiūlė JAV biologas Raymond Pearl (1879–1940).
Balėsas
Balėsas (Cricetus cricetus) – graužikų būrio gyvūnas. Aptinkamas Vidurio Europoje nuo Elzaso ir Belgijos per Vokietiją ir Rusiją iki Azijos, pietuose iki Rumunijos.
Apie 30 cm ilgio, tarp jų uodega – 5 cm. Stiprus storas kūnas, trumpos kojos. Viršutinė dalis dažniausiai gelsvai ruda, snukio viršutinė dalis, akių sritis ir apykaklė tamsiai rudos spalvos, apatinė kūno dalis ir kojos juodos, kojų galai balti. Dažnai pasitaiko nukrypimų nuo čia aprašytos spalvos, be to, skirtingose teritorijose yra keletas porūšių. Tai tipiškas stepių žinduolis, minta grūdais. Rudenį į savo urvą susineša maisto atsargas, ypač pupas ir žirnius. Grūdus nešioja savo skruostų maišuose, į kuriuos gali tilpti iki 50 grūdų.
Daug kur laikomas javų pasėlių kenkėju, taip pat gaudomas spąstais dėl kailiuko. Mėsa valgoma.
Zoloturno kantonas
Geografija
Zoloturno kantonas yra šiaurės vakarų Šveicarijoje. Vakaruose ir pietuose yra Berno kantonas, o rytuose – Argau. Šiaurėje yra Bazelio sritis. Du rajonai yra enklavai šalia Šveicarijos ir Prancūzijos valstybių sienos.
Istorija
Kantono teritoriją sudaro sostinės įgytos žemės, todėl jo forma žemėlapyje tokia netaisyklinga.
1798–1803 m. kantonas priklausė Helvetijos respublikai. 1803 m. Napoleonas Bonapartas Zoloturną su kitais 18 kantonų pertvarkė į respubliką. Nors dauguma gyventojų Romos katalikai kantonas nemaištavo per Zonderbundo karą 1845 m. Be to kantonas patvirtino federalines konstitucijas 1848 ir 1874 m. Dabartinė kantono konstitucija galioja nuo 1887 m., bet 1895 m. konstitucija buvo peržiūrėta.
Ekonomika
Iki XIX a. žemės ūkis buvo pagrindinis kantono pajamų šaltinis. Dabar jį pranoko pramonė ir aptarnavimo sfera. Nesenai batų gamyba buvo svarbi kantono pramonės šaka, bet ji nebuvo pakankamai konkurencinga globalioje ekonomikoje.
Netoli Giosgeno yra atominė jėgainė, pradėjusi veikti 1979 m.
Gyventojai
Dauguma gyventojų vokiečiai. 44 % yra Romos katalikai, o 31 % – protestantai. Kantone gyvena 250 240 žmonių (2007 m.), iš kurių 46 898 (arba 18.7 %) yra užsieniečiai.
Austakynė
Austakynė – viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Joniškėlio. Kaimo turizmo sodyba „Liepų paslaptis“. Auga saugomas Austakynės ąžuolas.
Klepai
Klepai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Kudirkos Naumiesčio, prie kelio. Stūkso Klepų piliakalnis.
Vaitkūnai (reikšmės)
Vaitkūnais vadinamos gyvenvietės:
Santaka (reikšmės)
Santaka vadinama:
Viktoras Vytautas Krušinskas
Viktoras Vytautas Krušinskas (1930 m. spalio 19 d. Kaune - 2014 m. sausio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1955 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1955–1969 m. KPI dėstytojas. 1964 m. technikos mokslų kandidatas. 1967–1969 m. KPI Vilniaus filialo Statybos ekonomikos katedros vedėjas, 1968–1969 m. dar ir Statybos ekonomikos fakulteto dekanas; nuo 1968 m. docentas. 1969–1986 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1969–1977 m. Statybos darbų technologijos katedros vedėjas, 1969–1970 m. dar ir Statybos ekonomikos, 1970–1980 m. Statybos, 1980–1986 m. Kvalifikacijos tobulinimo fakulteto dekanas. 1986–1990 m. dirbo Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute, Inžinerinio statybos fakulteto dekanas.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų sritis – statybos darbų technologija ir organizavimas.
Kenterberis
Paveldas
Kenterberio senamiestis beveik taisyklingo plano. Yra išlikusios miesto gynybinės sienos, renesansiniai Tiudorų rūmai (XVI a.), rotušė (XVIII a.). Yra į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktos 597 m. įkurtos Šv. Augustino abatijos liekanos, VIII–XIV a. romaninė gotikinė Šv. Martyno bažnyčia (viena seniausių bažnyčių Didžiojoje Britanijoje) ir XI–XVI a. Kenterberio katedra (160 m ilgio) su romanine kripta, ankstyvosios gotikos choru.
Istorija
Senovėje tai buvo keltų genties britų gyvenvietė Durou̯ernon. Miestą 43 m. įkūrė romėnai ir pavadino Durovernum Cantiacorum. Pasitraukus romėnams VI a. pabaigoje Kenterberis tapo Kento karaliaus Adalberto I sostine. Kentas vienas pirmųjų perėmė krikščionybę, todėl nuo VII a. pradžios miestas tapo arkivyskupijos ir Anglijos bažnytinės administracijos centru. Kenterberis garsėjo kaip piligrimystės centras (skirtas XII a. kankinio Tomo Beketo garbei).
Kenterberiui miesto teisės suteiktos 1461 m. XVI a. per reformaciją daugelis miesto vienuolynų buvo uždaryti, drausta lankyti T. Beketo kapą. Vėliau miestas suklestėjo kaip šilko pramonės centras. Per II pasaulinį karą nuniokotas bombardavimų.
Motama
Motama (buvęs Martabanas) – mažas miestelis Thatono srityje, Monų valstijoje, pietiniame Mianmare. Jis įsikūręs dešiniajame Salvino upės krante, priešais Molamjainą.
Motama buvo galinių tašku geležinkelio iš Jangono, kur Salvino upė įsilieja į Martabano įlanką Andamanų jūroje. Bet dabar Molamjaino tiltas jungia Motamą ir Molamjainą bei kitą miestą pietuose, Je.
Istorija
Manoma, kad Motama buvo įkurtas 573 metais pirmojo Bago karaliaus. Vienu metu tai buvo Talaingų karalystės sostine. XVI amžiuje europiečiams tyrinėtojams tai buvo dažnos prekybos vieta.
PAO Aittitos Spata FC
Spartos „Aittitos“ – Graikijos futbolo klubas iš Spartos.
Istorija
Klubas įkurtas 1947 m. Ilgą laiką žaidė žemesniuose šalies divizionuose.
2017/2018 m. nugalėjo Trečios pakopos pirmenybėse ir iškopė į Antros pakopos pirmenybes.
Spalvinė gama
Juoda ir žalia.
Pšasnyšas
Pšãsnyšas – miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, 110 km nuo Varšuvos. 16,9 tūkst. gyventojų (2007 m.).
Istorija
Miesto teises gavo 1427 m. XIX a. buvo Plocko gubernijos Pšasnyšo apskrities centras.
Gašerbrumas II
Gašerbrumas II, dar žinomas kaip K4 – viršukalnė Karakorume, Gašerbrumo masyve, stūkso ties Pakistano (Gilgitas-Baltistanas) ir Kinijos (Sindziangas) sienų sandūra. Aukštis – 8035 m (13-as pagal aukštį kalnas pasaulyje).
Į kalną pirmą kartą įkopta 1956 m. liepos 7 d. (Austrijos ekspedicija – Fritz Moravec, Josef Larch ir Hans Willenpart).
James Adam
thumb|James Adam thumb|250px|left|Pultenio tiltas Džeimsas Adamas (, 1732 m. liepos 21 d. Kirkaldis, Škotija – 1794 m. spalio 20 d. Londonas) – škotų architektas, dizaineris.
Biografija
Studijavo Edinburgo karališkojoje aukštojoje mokykloje. Architektūros praktikos mokėsi pas tėvą, garsų statybininką ir architektą Viljamą Adamą. Brolis architektas Robertas Adamas. Nuo 1758 m. kartu su Robertu ir jaunesniuoju broliu Viljamu pradėjo architektūrinę veiklą Londone. Savitas brolių stilius vėliau įgijo pavadinimą Adamų stilius. Sekdamas brolio Roberto pėdomis, 1760–1763 m. atliko tuo metu madingą Anglijoje kelionę į Italiją, kur susipažino su klasikine architektūra. Nuo 1768 m. užėmė brolio vietą ir tapo karaliaus rūmų architektu.
Žymiausias jo darbas – Vederburno pilis prie Duno, Bervikšyras. Visgi daugelis jo darbų mūsų dienų nepasiekė. 1890 m. buvo nugriauti jo prieš pat mirtį 1794 m. pastatyti Asamblėjos rūmai, 1907 m. nugriautas Infirmarijus Glazge.
Jonas Žukauskas
Jonas Žukauskas (g. 1959 m. rugpjūčio 9 d. Milvyčiuose, Raseinių rajonas) – Lietuvos vadybininkas, Raseinių rajono ūkio, politinis veikėjas.
Biografija
1977 m. baigė Nemakščių vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Fizikos fakulteto technikos disciplinų ir darbų specialybę. 1981–1995 m. Raseinių rajono mokyklų mokytojas. 1997–2001 m. Kauno SPAB „Stumbras“ valdybos pirmininkas ir generalinis direktorius, 2001–2003 m. vykdomasis direktorius, nuo 2004 m. biokuro projekto direktorius.
1995–2000 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. savivaldybės meras. 2001 m. baigė Kauno technologijos universiteto Ekonomikos ir vadybos fakulteto vadybos studijų programą ir įgijo vadybos magistro laipsnį.
1993 m. dalyvavo steigiant Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) partijos Raseinių skyrių, 1995–1998 m. šios partijos Raseinių skyriaus pirmininkas. Nuo 2001 m. Krikščionių konservatorių socialinės sąjungos narys.
Vedęs; žmona Virginija, dukros Gintarė, Deimantė ir Karolina.
Karpuotinės
Karpuotinės (Synanceiidae) – skorpenžuvių (Scorpaeniformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Indijos ir Ramiajame vandenynuose. Daugiausia jūrinės rūšys, nors kelios gyvena ir upėse. Turi nuodų liaukas. Šeimoje 9 gentys, 36 rūšys.
Belohinidae
Belohinidae – monotipinė plokštėtaūsinių (scarabaeoidae) antšeimio vabalų šeima, kuriai priskiriama viena gentis – Belohina ir viena rūšis – Belohina inexpectata. Endeminė rūšis, aptikta tik pietų Madagaskare.
Aptikti tik 6 individai, kurie saugomi Paryžiaus muziejuje. Labai nedaug žinoma apie šių vabalų biologiją. Suaugę vabalai yra apie 10–15 mm ilgio, neskraidantys, juodi, išgaubti. Visi individai surinkti 1957 metų kovo mėnesį, tarp Ciombės ir Beloha miestų, po stipraus lietaus.
Šaltiniai
[http://listserv.unl.edu/cgi-bin/wa?A3=ind0201c&L=SCARABS-L&E=base64&P=2077&B=--%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D_-1200908768%3D%3D_%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D%3D&T=application%2Fpdf;%20name=%22Belohina.pdf%22&N=Belohina.pdf&attachment=q All Points Bulletin! Be on the look-out for the following critter from southern Madagascar]
Boratineco Lackai
Boratineco Lackai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 80 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kindziulis
Kindziulis – humoristinis lietuvių anekdotų personažas, satyros žurnalo „Šluota“ veikėjas, prieinantis prie besikalbančių žmonių ir pasakantis komišką patarimą ar repliką. Sumanytojas Vytautas Mikalauskas.
Anekdotai, kurių personažu yra Kindziulis, dažniausiai baigiasi fraze „Čia priėjo Kindziulis ir tarė…“. Kindziulio pasakytas „komentaras“ paprastai būna šmaikštus arba pašiepiantis ir efektingai užbaigia anekdotą. Anekdotai su Kindziuliu buvo populiarūs dar sovietinės Lietuvos laikais, jais buvo pašiepiami tinginiai, girtuokliai, o neretai – ir sovietinei santvarkai „priešiškos“ šalys ir jų kultūra.
1970, 1972, 1982 m. išleistas anekdotų rinkinys „Čia priėjo Kindziulis“, kuriame buvo surinkta keli šimtai įvairių anekdotų su šiuo personažu.
Žiogai (reikšmės)
Žiogais vadinama:
128 m.
128 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Hipodamas
Hipodamas (Hippodamos, gr. Ἱππόδαμος, g. 498 m. pr. m. e. – m. 408 m. pr. m. e.) – graikų architektas, miestų planuotojas, geometrinio stačiakampio miesto idėjos autorius.
Manoma, kad stačiakampio miesto ir stačiakampės agoros planų idėjas Hipodamas pasiskolino iš savo mokytojo Pitagoro. Hipodamas suprojektavo Atėnų uostą, Rodo miestą.
Pagal jo planą suprojektuotas Mileto miestas. Mileto agoroje Hipodamas taisyklingai išdėstė kolonadų stojas, o tai papildė stačiakampius gyvenamųjų namų rajonus, sujungė visuomeninę erdvę ir neišvystytą erdvę anapus. Vėliau, sekant helenistiniais ir romėnų nurodymais, daug erdvių buvo pertvarkyta, bet pagrindinis ritmas, kurį nustatė Hipodamas, gyvavo septynis perstatymų ir plėtros amžius.
Estijos tautinis olimpinis komitetas
Estijos olimpinis komitetas – nevyriausybinė sporto organizacija, skatinanti sportinę veiklą Estijoje ir atstovaujanti šaliai tarptautiniame olimpiniame komitete.
Istorija
Estijos sporto federacija nusprendė įkurti Estijos nacionalinį olimpinį komitetą pirmajame Estijos sporto kongrese 1919 m. lapkričio 30 d. Oficialiai komitetas buvo sukurtas 1923 m. gruodžio 8 d. Pirmuoju nacionalinio komiteto prezidentu tapo Karl Friedrich Akel. Kaip nepriklausomos šalies Estijos tautinis olimpinis komitetas delegavo sportininkus į visas 1920-1936 vasaros žaidynes, bei 1928 ir 1936 žiemos olimpiadas. Po Tarybų Sąjungos okupacijos 1940 m. šalies sportininkai turėjo atstovauti Tarybų Sąjungos rinktinei.
NOK buvo atkurtas 1989 m. 1991 m. Berlyne vykusiame tarptautinio olimpinio komiteto suvažiavime Estijos olimpinis komitetas buvo oficialiai atkurtas. Po metų šalis delegavo pirmuosius sportininkus į žiemos ir vasaros olimpiadas.
TOK nariai
Į tarptautinį olimpinį komitetą buvo patekusios šios Estijos asmenybės:
Nikolajus Ryžkovas
Nikolajus Ryžkovas (, g. 1929 m. rugsėjo 28 d.) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, didžiąją M. Gorbačiovo valdymo dalį (1985–1990 m.) buvo TSRS Ministrų Tarybos pirmininkas. Šiuo metu – Rusijos Federacijos Federalinio susirinkimo aukštųjų rūmų (Federacijos tarybos) narys.
Gleivių metodas
Gleivių metodas (dar vadinamas Bilingso metodu arba ovuliacijos metodu) – tai šeimos planavimo būdas, kuris remiasi kasdieniu moters gimdos kaklelio gleivių tikrinimu siekiant nustatyti vaisingąsias dienas.
Šis metodas geriausias tuomet, kai dėl nereguliarių mėnesinių negali būti naudojamas kalendorinis metodas, taip pat nesant galimybei taikyti temperatūrinį metodą (dėl ligos, aplinkos pokyčių, streso, alkoholio ir pan.). Šis metodas sunkiau pritaikomas sergant makšties ar gimdos kaklelio infekcija. Naudojantis šiuo metodu, reikia kasdien tikrinti gleives, kurios keičiasi moters ciklo metu. Esant nevaisingoms dienoms prieš ovuliaciją, gleivių ant išorinių lytinių organų nebūna, vulvos srityje jaučiamas sausumas. Nevaisingu laikotarpiu po ovuliacijos – gali jaustis drėgnumas arba sausumas, gleivės baltos, lipnios. Vaisinguoju laikotarpiu gleivės būna tąsios, slidžios ir skaidrios, gali būti balzganos. Ovuliacijos dieną ypač tąsios, slidžios, primena nevirtą kiaušinio baltymą.
Gleivių metodas gali būti kartu naudojamas kartu su temperatūriniu metodu (tuomet vadinama simptoterminiu metodu).
Metodą aprašė australų gydytojų pora Evelina ir Džonas Bilingsai (Evelyn Billings and John Billings) apie 1970-uosius, todėl tiksliau būtų vadinti ne Bilingso metodu, bet Bilingsų.
Auškadariniai
Auškadariniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Girėnų.
Kalendorinis metodas
Kalendorinis metodas, kartais dar vadinamas Knauso-Ogino metodu arba ritmo metodu – kontracepcijos būdas, kuris remiasi vaisingųjų dienų nustatymu pagal paskutinių 12 moters ciklų maksimalią ir minimalią trukmę. Iš visų periodinio susilaikymo metodų, šis paprastai reikalauja ilgiausio susilaikymo.
Vaisingas laikotarpis pagal vieną iš patikimiausių (sprendžiant pagal kontracepcijos efektyvumą) skaičiavimo metodikų nustatomas taip: iš trumpiausio ciklo atimama 21 diena ir gaunama laikotarpio pradžia; pabaiga apskaičiuojama iš ilgiausio ciklo atimant 8 dienas. Tačiau dėl atimamų dienų skaičiaus įvairūs autoriai nesutaria.
Metodas taikytinas tik maždaug nuo tokio amžiaus, kai moters ciklo trukmė tampa pakankamai pastovi, kadangi paauglystėje yra gana dažni dideli ciklo trukmės svyravimai ir susilaikymo laikotarpis gali būti neracionaliai ilgas. Apskritai, net ir moterys su reguliariu ciklu, naudodamosi šiuo metodu turi susilaikyti (priklausomai nuo ciklo) net iki 2/3 savo ciklo trukmės, todėl šis kontracepcijos būdas yra gana nepopuliarus. Kai kurie specialistai jį išvis priskiria nepatikimiems ir nepraktiškiems kontracepcijos metodams.
Lekėčių mokykla-daugiafunkcis centras
Šakių rajono Lekėčių mokykla-daugiafunkcis centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Lekėčiuose (Šakių raj.), Pušyno g. 8, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190821325. Steigėjas Šakių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Lekėčių vidurinės mokyklos įkūrimo metais laikomi 1823 m., kai dvarininkas Dambravičius savo dvaro rūmuose Lekėčiuose atidarė mokyklą. Mokytoją samdė jis pats. Už mokslą mokykloje reikėjo atlikti tam tikrus patarnavimus dvarui, duoti maisto produktų mokinių išlaikymui. Dėstomoji kalba tuo metu buvo lenkų.
Kalendorinis metodas
Istorija
Kalendorinio metodo principus pirmasis aprašė graikų gydytojas Spranas iš Efeso dar II a. pr. m. e. 1904 ar 1905 m. olandas Theodoor Hendrik van de Velde nustatė, kad moters ciklo metu įvyksta tik viena ovuliacija ir jos metu stebimas moters temperatūros pakilimas. Šiuolaikinį metodą pirmąkart pateikė Hermanas Knausas (Hermann Knaus, Austrija) ir Kiusaku Oginas (Kyusaku Ogino, Japonija) 1928 metais. H. Knauso siūlymu turėjo būti atimamos 17 ir 13 dienų, o K. Ogino, atitinkamai, 18 ir 11 dienų.
Lekėčių mokykla-daugiafunkcis centras
Istorija
Dvarą nupirkus kitiems dvarininkams, apie 1858 m. mokykla uždaryta. Kai dvaras atiteko dvarininkui Jakubovskiui, jis 1874 m. vėl atidarė mokyklą savo namuose. Dėstė pats Jakubovskis, o algą jam mokėjo valstybė. Dėstoma buvo rusų kalba. 1882 m. Jakubovskis iš Lekėčių išvyko, o mokykla persikėlė į Mikytų kaimą, nors mokyklos pavadinimas liko toks pat: Lekečaiskoje gminoje učilišče. 1901 m. mokykla vėl grįžo į Lekėčius ir įsikūrė špitolės patalpose. Dėl neaiškių priežasčių 1906 m. mokykla perkeliama į gretimą kaimą, vadinamą Paryžiumi. 1911 m. mokykla vėl grįžta atgal į Lekėčius, į tas pačias špitolės patalpas, kurias užleidžia vietinis klebonas.
1915 m. vokiečių okupacinė valdžia mokyklą vėl iškėlė į Paryžių. Ir tik 1923 m. vietiniai gyventojai surinko pinigus mokyklos statybai pačiame miestelyje. Statybose dirbo vietiniai meistrai. Mokykla naujuose pastatuose dirbo iki pat 1979 m., vėliau persikėlė į sovietmečiu pastatytą naują pastatą.
1945 m. Lekėčiuose atidaryta progimnazija, kurioje veikė 1-4 klasės. Pradinėje mokykloje dirbo 3 mokytojai, progimnazijoje – 6. 1949 m. pradinė mokykla ir progimnazija sujungtos į septynmetę moyklą. Tuo metu mokėsi 261 mokinys. Nuo 1955 m. mokykla tapo vidurine. 1957 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. 2013 m. rugsėjo 1 d. Lekėčių vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę.
Akmeniškių apylinkė (Ariogala)
Akmeniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Girkalnio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Juodaičių apylinkės.
Santaka (Jonava)
Santaka – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Upninkų, prie pat Neries ir Šventosios upių santakos. Yra neeksploatuojamas žvyro telkinys. Kaimo rytuose plyti Santakos miškas.
Charkivas
Charkovas (arba Charkivas ;, ) – miestas rytinėje Ukrainoje, antrasis pagal dydį šalies miestas; srities centras. Išsidėstęs prie Charkovo, Lopanės ir Udos upių. Mieste yra daug plačių gatvių, ilgų pastatų. Istoriniai pastatai: Pokrovskio cerkvė (XVII a. pab.), Uspenskio (XVIII a. pab.), Patriarcho (XIX a.), varpinė (įrengta 1812 m. pergalei prieš Napoleoną atminti). Yra Charkovo universitetas, mokslinių tyrimų centrai, keletas teatrų ir muziejų.
Istorija
Charkovas įkurtas 1656 m. kaip tvirtovė ginantis nuo totorių. Miestas augo kaip prekybos ir kultūros centras, 1765 m. tapo visos Ukrainos administraciniu centru. XIX a. pabaigoje pradėjus vystyti mineralų gavybos infrastruktūrą, Charkovas tapo svarbiu pramonės ir transporto centru. Charkove yra išvystyta daug gamybos rūšių: žemės ūkio reikmenų, šachtų, elektros ir geležinkelio, mašinų; yra chemijos, maisto apdirbimo pramonė. Pirmojo pasaulinio karo metu jame vyko aršūs mūšiai, iš pradžių tarp rusų ir vokiečių, o vėliau – tarp Rusijos revoliucijos sekėjų ir priešininkų. 1920–1934 m. Charkovas buvo Ukrainos Tarybų Socialistinės Respublikos sostinė (jį pakeitė Kijevas). Antrojo pasaulinio karo metu, 1941–1943 m., miestą buvo okupavę vokiečiai, miestas buvo smarkiai sugriautas.
Viršūnių spalvinimas
thumb|[[Peterseno grafas, kurio viršūnės nudažytos trimis spalvomis]] Viršūnių spalvinimas - grafo spalvinimo variantas, kai grafo viršūnėms priskiriamos spalvos taip, kad gretimos viršūnės turėtų skirtingas spalvas.
Chromatinis skaičius
Mažiausias skaičius spalvų, kuriomis galima nudažyti grafo viršūnes, vadinamas grafo chromatiniu skaičiumi.
Esama įvairių grafo chromatinio skaičiaus įverčių. Pavyzdžiui, keturių spalvų teorema teigia, kad plokščiojo grafo chromatinis skaičius neviršija keturių.
Algoritmai
Bendru atveju patikrinti, ar n viršūnių turintis grafas gali būti nudažytas k spalvų galima peržiūrint visus derinius iš n elementų po k (kiekvienai viršūnei priskiriama viena iš k spalvų). Ieškant chromatinio skaičiaus tokius patikrinimus reikia atlikti k reikšmėms nuo 1 iki n, tad algoritmo laikinis sudėtingumas yra O((n+1)!).
Kadangi tikslus algoritmas yra lėtas, paprastai naudojami euristiniai algoritmai.
Viešintų seniūnija
Viešintų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Anykščių rajono savivaldybės šiaurėje.
Istorija
Įsteigta 1995 m. vietoje Viešintų apylinkės. 1998 m. iš dalies teritorijos atskira Andrioniškio seniūnija.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Klepočiai (Lazdijai)
Klepočiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Kučiūnų, 8 km į šiaurės vakarus nuo Veisiejų, prie Zapsio ir Galsto ežerų. Praeina vieškelis, atšaka į Miškinius.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Veisiejų valsčių ir parapiją.
Gašerbrumas
thumb|300px|Gašerbrumo masyvas žvelgiant iš vakarų
Gašerbrumas – atoki viršukalnių grupė Karakorumo kalnuose, ties šiaurės rytiniu Baltoro ledyno pakraščiu. Stūkso ties Pakistano (Gilgitas-Baltistanas) ir Kinijos (Sindziangas, Šaksgamo slėnis) siena. Gašerbrumo masyve stūkso trys 8000 m aukštį viršijančios viršūnės. Pavadinimas „Gašerbrumas“ baltų kalba reiškia „gražus kalnas“.
Viršūnės:
1856 m. britų leitenantas Thomas George Montgomerie sukartografavo Karakorumo viršukalnes būdamas nuo jų nutolęs per 200 km. Jis viršukalnes žymėjo iš eilės nuo K1 iki K5. K1 dabar žinomas kaip Mašerbrumas, K3 – Brod Pikas, K4 – Gašerbrumas II ir K5 – Gašerbrumas I. Tik K2 tebevadinamas taip pat.
Viekšnių dvaras
Viekšnių dvaras – dvaras, buvęs Viekšniuose.
Istorija
Minimas nuo XVI a. Dvarą valdė Sapiegos, Gorskiai. Prie dvaro ėmė augti miestelis. Į Viekšnių dvaro valdas pateko Ventos upė, jos driekėsi iki sienos su Livonija, jam priklausė Leckava ir Laižuva, dabartinių Mažeikių apylinkės.
Iki 1795 m. dvaras priklausė Biržuvėnų valsčiui. Po 1795 m. Viekšnių dvaras atiteko Šarlotai Livenienei, caro Povilo I meilužei, caro Nikolajaus I auklėtojai. Jai mirus, dvaras tapo valstybinis. 1809 m. Viekšnių dvaras 50 metų atiduotas valdyti grafams Livenams (tuo metu dvaras turėjo apie 21400 ha žemės). XIX a. viduryje dvarą valdė Stanislovas Pisanka, paskutinis dvaro šeimininkas.
Voivodinos istorija
Voivodinos istorija – Voivodinos, istorinio Europos regiono, istorija.
XX a. pradžioje pirmą kartą kartu su Serbija atsidūrė viename valstybiniame junginyje, Jugoslavijos Karalystėje. Vėliau kaip Serbijos autonominė provncija buvo Jugoslavijos SFR, Jugoslavijos FR, Serbijai ir Juodkalnijai, o nuo 2006 m. – nepriklausomoje Serbijos valstybėje.
Geografija
thumb|left|Suvienyta Voivodina XIX a. ir keturi jos regionai Istorinis Voivodinos regionas šiuo metu yra administruojamas keleto valstybių. Didžiausią jo dalį sudaro Serbijoje esanti Voivodina, tačiau regionui taip pat priskiriamos gretimos teritorijos vakarų Rumunijoje (Timišo apskritis), pietų Vengrijoje (Barania ir Bač Kiškūnas) ir rytų Kroatijoje (Osijeko–Baranijos apskritis ir Vukovaro–Srijemo apskritis).
Voivodina apima pietinę Panonijos lygumų dalį. Rytuose ją uždaro Karpatai, pietuose ji pereina į etninių serbų gyvenamas miškingąją Šumadiję ir Mačvą. Į šiaurę nuo Voivodinos yra istorinė Vengrija, o vakaruose – Slavonija. Svarbiausia regiono upė yra Dunojus (Voivodina apima jo vidurinę atkarpą) bei vietiniai jo intakai – Tisos, Savos žemupiai.
Pati Voivodina dalinama į keturis regionus: Baranja yra Vengrijoje ir Kroatijoje (į vakarus nuo Dunojaus), Sremas – Serbijoje ir Kroatijoje (tarp Dunojaus ir Savos), Bačka – Serbijoje (į vakarus nuo Tisos), o Banatas – Serbijoje ir Rumunijoje (į rytus nuo Tisos).
Senovės istorija
Geografiškai regionas yra pietinėje Panonijos dalyje, todėl iki VIII a. regiono istorija artimai susijusi su Panonijos istorija. Nuo seniausių laikų regioną dalinosi indoeuropiečiai dakai (rytuose) ir ilyrai (vakaruose), tačiau III a. pr. m. e. tarp jų apsigyveno keltai (bojai ir skordiskai).
I mūsų eros amžiuje regioną užvaldė Romos imperija, kuri čia įkūrė Panonijos (Sreme ir Baranjoje) ir Dakijos provincijas (Banate). Valdant romėnams vietos gyventojai buvo sparčiai romanizuojami. Sirmiumas (šiandien Sremska Mitrovica) buvo viena iš keturių imperijos sostinių, o šeši imperatoriai gimė jame arba jo apylinkėse. Istorinė Bačka liko nekontroliuojama, ir ją apgyvendino iranėnai jazygai. Iš čia jie rengė grobiamuosius žygius į Dakiją, kol ją galutinai nukariavo.
Po Romos imperijos žlugimo Voivodinos teritorija priklausė Hunų imperijai. Šiems nusilpus, VI a. į teritoriją migravo slavai, jie, įskaitant ir dabartinių serbų protėvius, įsikurė šiandieninėje Voivodinoje VI ir VII amžiais. Kadangi slavai nepasiekė ryšesnės politinės konsolidacijos, hegemoniją įgijo gepidai, o vėliau – Avarų kaganatas. Pastarasis su pertraukomis kontroliavo Voivodiną nuo VI a. vidurio iki IX a. pradžios. Tiek gepidams, tiek avarams Voivodina buvo strategiškai svarbiausias kontroliuojamas regionas, čia koncentravosi svarbiausios gyvenvietės.
Po Avarų kaganato žlugimo Voivodina, kartu su visa Panonijos lyguma, perėjo Bulgarijos imperijai. IX amžiuje regioną valdė Bulgarų kunigaikščiai Salanas (Bačkoje) ir Gladas (Banate). Salano rezidencija buvo Titelyje. XI a. Banate žinomas vietos kunigaikštis Ahtumas, o Sreme – Sermonas.
Vengrijos sudėtyje (X–XVI a.)
Nuo X a. Panonijoje įsigalėjo madjarai ir jų sukurta Vengrijos karalystė. Gana ankstyvu laikotarpiu jie paėmė kontrolę Bačkoje ir Baranjoje, o vėliau – Banate ir Sreme. Nuo tada iki pat XX a. pradžios su pertraukomis Voivodina priklausė Vengrijos karalystei. Ji buvo administruojama kaip Baranios, Bačo-Bodrogo, Šeremo, Trontalio ir Temeso komitatai.
Kai kurie istoriniai šaltiniai teigia, kad dabartinę Voivodiną valdė serbų karalius Stefanas Dragutinas (1282–1316) ir jo sūnus Vladislavas II (1316–1325).
Po to, kai Serbiją (1459) metais užkariavo Otomanų imperija, prasidėjo masinės serbų (tuo metu vadinamų raškais) migracijos į regioną. Tuo metu regionas buvo žinomas kaip Raškija (nemaišyti su giminingu pavadinimu Raška). Vėliau serbų despotai valdė kai kurias Voivodinos dalis kaip Vengrijos karalių vasalai. Despotų rezidencija buvo šiandieniniame Kupinovo, Sreme.
1526 metais Jovanas Nenadas, serbų samdinių lyderis, įtvirtino savo valdžią Bačkoje, šiauriniame Banate ir mažoje dalyje Sremo. Jis sukūrė efemerinę nepriklausomą valstybę su sostine Suboticoje. Savo galios viršūnėje Jovanas Nenadas skelbėsi esąs „Serbijos imperatorius“. Pasinaudodami labai neaiškia karine ir politine situacija, Vengrijos didikai sujungė savo pajėgas, nukreipė jas prieš Nenadą ir nugalėjo serbų būrius 1527 vasarą. Pats „imperatorius“ buvo nužudytas, o jo valstybė žlugo.
Osmanų ir Vengrijos sudėtyje (XVI–XIX a.)
1568 m. kraštą trumpam nukariavo Osmanų imperija ir įsteigė čia savo administracinius vienetus. Svarbiausi jų buvo Temešvaro ejaletas (Banate), Siremo sandžakas (Sreme) ir Segedino sandžakas (Bačkoje). Tačiau nuo XVI a. pabaigos teritorijas palaipsniui susigrąžino Vengrijos karalystė (Habsburgų monarchijos sudėtyje).
Serbijos sudėtyje
Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje Austrijos-Vengrijos imperija žlugo. 1918 metų spalio 29 dieną Sremas tapo Slovėnų, Kroatų ir Serbų valstybės dalimi. 1918 spalio 31 dieną Banato respublika buvo paskelbta Temišvare, Vengrijos valdžia pripažino jos nepriklausomoybę, tačiau ji gyvavo neilgai. Nuo 1918 metų gruodžio 1 dienos visa Voivodina – Serbų, Kroatų ir Slovėnų karalystės dalis.
Tarp 1929 ir 1941 regionas vadinosi Dunavska banovina (Dunojaus provincija).
II pasaulinis karas
Ašies pajėgos buvo okupavę regioną 1941–1944 metais. Bačka ir Baranja buvo prijungtos prie Vengrijos, o Sremas – prie Nepriklausomos Kroatijos valstybės. Tik maža dalis liko Serbijai.
Autonominė Serbijos provincija
Ašies okupacija baigėsi 1944, o regionas politiškai atkurtas buvo 1945, kaip autonominė Serbijos provincija. Vietoje prieš tai buvusio pavadinimo Dunavska banovina, vėl sugrąžintas istorinis – Voivodina, o sostinė liko Novi Sade. Nuo 1945 autonomijos lygis keitėsi keletą kartų, o dabartinį provincijos statusą reguliuoja Omnibuso įstatymas, priimtas 2002.
Antanas Krutinis
Antanas Krutinis (g. 1937 m. kovo 10 d. Viekšniuose) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą, kelių inžinierius. 1971 m. technikos mokslų kandidatas, 1993 m. daktaras.
1961–1971 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1972 m. – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1991 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas, 1991-1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, 1987–1997 m. Statybinės mechanikos katedros vedėjas; nuo 1974 m. docentas. Nuo 1997 m. dar dėsto Klaipėdos universitete. Stažavo 1987 m. Kijevo ir 1990 m. Maskvos inžineriniuose statybos institutuose, 1993 m. Veimaro statybos ir architektūros aukštojoje mokykloje.
Nuo 1996 m. Tarptautinės gruntų mechanikos ir geotechnikos inžinerijos asociacijos (International Society for Soil Mechanics and Geotechnical Engineering – ISSMGE) narys.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausia sritis – tamprių ir tamprių plastinių sistemų ant deformuojamo pagrindo analizė ir optimizacija, kompiuterinių skaičiavimo metodų taikymas konstrukcijų ir uosto statinių statikos, dinamikos ir stabilumo uždaviniams spręsti.
129 m.
129 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dainius Pūras
Dainius Pūras (g. 1958 m. vasario 7 d. Vilniuje) – gydytojas vaikų ir paauglių psichiatras, Vilniaus universiteto (VU) profesorius, visuomenės veikėjas.
129 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Dainius Pūras
Biografija
1981 m. baigė VU Medicinos fakultetą, įgijo gydomosios medicinos specialybę. 1983–1986 m. Vilniaus universitete baigė aspirantūrą. 1988 m. apgynė medicinos daktaro disertaciją tema „Vidutinio ir sunkaus laipsnio protinis atsilikimas Vilniaus miesto vaikų populiacijoje“, medicinos mokslų daktaras.
VU Medicinos fakulteto Psichiatrijos klinikos Vaikų psichiatrijos ir socialinės pediatrijos centro vedėjas, profesorius. 2000–2002 m. VU Medicinos fakulteto dekanas.
Nuo 1983 m. dėsto vaikų ir paauglių psichiatriją VU Medicinos fakulteto ir Filosofijos fakulteto studentams bei besitobulinantiems Medicinos fakultete gydytojams. Nuo 2000 m. VU Medicinos fakultete dėsto visuomenės psichikos sveikatos kursą. Nuo 2006 m. šį kursą, o tai pat Sveikatos politikos kursą dėsto VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute.
Kitos pareigos
1990–1992 m. Lietuvos psichiatrų asociacijos prezidentas, 1989–2001 m. Lietuvos Respublikos Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis vaikų ir paauglių psichiatras, 1994–1999 m. Vaiko raidos centro direktorius, 1995–1997 m. Baltijos reabilitacijos asociacijos prezidentas, 1997–2002 m. viceprezidentas, 1997–2001 m. Nacionalinės sveikatos tarybos narys, 2001–2002 m. pirmininko pavaduotojas.
2007 m. Dainius Pūras Niujorke vykusiuose rinkimuose buvo išrinktas Jungtinių Tautų Vaiko teisių komiteto nariu ekspertu ir šias pareigas ėjo iki 2011 m. vasario. Komiteto, kuri sudaro 18 ekspertų iš viso pasaulio, sesijos vyksta Ženevoje (Šveicarija).
Europos Sąjungos energetikos teisė
Europos Sąjungos energetikos teisė – visuma teisės normų, reguliuojančių energijos ūkio (energetikos) veiklą, energetikos plėtojimo ir valdymo pagrindus, efektyvų energijos ir energijos išteklių vartojimą, nustato atskirų energetikos sektorių veiklos ir energetikos įmonių bei vartotojų santykių ypatumus Europos Sąjungoje. Europos Sąjungos teisės sritis.
Dainius Pūras
Kitos pareigos
2014 m. Jungtinių Tautų Žmogaus teisių taryba išrinko Dainių Pūrą JT Specialiuoju pranešėju teisei į fizinę ir psichikos sveikatą. Šias neatlygintinas nepriklausomo eksperto pareigas D.Pūras ėjo nuo 2014 m. rugpjūčio 1 d. iki 2020 m. rugpjūčio 1 d.
Europos Sąjungos energetikos teisė
ES energijos ūkio valdymo teisė
ES administracinės energetikos teisės srityje išskirtinos specialios institucijos, atsakingos už energetikos klausimus ES. Europos Sąjungos lygmeniu energetikos klausimus kuruoja Energetikos ir transporto generalinis direktoratas. ES energetikos komisaras – latvis Andris Piebalgs. Ateityje planuojama steigti atskirą Energetikos direktoratą.
Dainius Pūras
Akademinės veiklos aprašas
2002–2008 m. aktyviai dalyvavo akademinėje veikloje, vystydamas pedagoginę, mokslinę ir metodinę veiklą vaikų ir paauglių psichiatrijos, psichikos sveikatos politikos, visuomenės sveikatos ir visuomenės psichikos sveikatos srityse.
Europos Sąjungos energetikos teisė
Teisės šaltiniai
Teisės šaltiniai – norminiai Europos Bendrijų, ES energijos ūkio teisės aktai. Tai Europos Bendrijų steigimo sutartys (Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartis, Europos anglių ir plieno bendrijos sutartis), EB tarptautiniai susitarimai ir tarptautinės sutartys, antrinė teisė. Taip pat EB teismų (EBTT, EB PIT) praktika, Europos Parlamento ir Tarybos teisės aktai (sprendimai, reglamentai, direktyvos).
Dainius Pūras
Akademinės veiklos aprašas
<!-- Reikia sutvarkyti. 1. Penkerių metų arba kadencijos laikotarpio mokslinė produkcija:
Šarvuotieji jūrgaidžiai
Šarvuotieji jūrgaidžiai (Peristediidae) – skorpenžuvių (Scorpaeniformes) būrio žuvų šeima. Paplitę tropikinių vandenų gelmėse.
Europos Sąjungos energetikos teisė
Europos Sąjungos energetikos teisės mokslas
Kaip sudėtinė akademinio kurso „Energijos teisė“ dalis Europos Sąjungos energetikos teisė yra dėstoma ES valstybėse, (pvz., Vokietijoje ir kitur). Kaip mokslinių tyrimų ir akademiniai centrai veikia Energetikos teisės institutai (pvz., Berlyno laisvajame universitete veikia Vokietijos ir ES ūkinės, konkurencijos bei reguliavimo teisės institutas). Lietuvoje Europos Sąjungos energetikos teisė dėstoma VDU TF (dėst. Dr. Saulė Milčiuvienė). Temos:
Dainius Pūras
Akademinės veiklos aprašas
•Mokslinės monografijos, studijos, fundamentiniai ir originalieji teoriniai mokslo darbai:
Skyrius 2007 metais Pasaulio Sveikatos Organizacijos užsakymu išleistoje knygoje „Mental health policy and practice across Europe“: Tomov T., Van Voren R., Keukens R., Puras D. Mental health policy in former eastern bloc  countries. In: Mental health policy and practice across Europe. Eds: Knapp M., McDaid M, Mossialos E., Thornicroft G.  Open University         Press, 2007, p. 397-425.
• Vadovėliai, mokomosios knygos;
skyrius 2005 metais išleistame vadovėlio „Vaikų ligos“ 4 tome: Lesinskienė S., Pūras D. Vaikų elgesio ir psichikos sutrikimai. Knygoje“ Vaikų ligos“, 4 tomas. Red. A. Raugalė. Vilnius, 2005. p.583-704.
Pasaka
thumb|200px|[[Gustavas Dorė|Gustavo Dorė „Raudonkepuraitės“ pasakos iliustracija „Raudonkepuraitė kartu su vilku“.]]
Pasaka – pasakojamasis fantastinis kūrinys priskiriamas tautosakos žanrui. Dauguma pasakų yra tarptautinės, tačiau skiriasi jų variacijos, sutinkami įvairiose tautose analogiški elementai, jų deriniai, pasitaiko didžiuliuose arealuose paplitusių iš esmės sutampančių siužetų.
Boratineco Ruskai
Boratineco Ruskai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Semiatičės ir apie 82 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1952-1954 m. kaimas buvo Boratinec Ruskų valsčiaus centras. 1996 m. įkurta Boratineco Ruskų Šv. Onos parapija.
Pasaka
Pasakos žanro istoriją yra itin sunku atsekti, kadangi ją analizuoti galima tik iš išlikusių rašytinių šaltinių. Tačiau Daramo ir Lisabonos universitetų tyrinėtojai spėja, jog tokio tipo istorijos gali būti tūkstančių metų senumo, o kai kurios – siekti Bronzos amžių. Manoma, kad „Raudonkepuraitės“ pasakojimas galėjo atsirasti prieš 2600 m. Vėliau paplito įvairiose pasaulio kultūrose skirtingomis variacijomis.
Dainius Pūras
Akademinės veiklos aprašas
-Puras D., Germanavicius A., Povilaitis R., Veniute M., Janilionis D. Lithuania mental health country profile // International Review of Psychiatry, 2004, vol. 16, N.1-2, p. 117-125. -Puras D. Analysis of obstacles for effective mental health reform in Lithuania// European psychiatry, 17: 19S-19S Suppl. May, 2002 -Pūras D. Vaikų psichikos sveikatos priežiūros plėtra Lietuvoje: pasiekimai ir kliūtys // Medicina, 2002, nr. 4 (38), p.363-369. -Ribakovienė V., Pūras D. Socialinių veiksnių ryšys su savižudišku paauglių mergaičių elgesiu// Medicina, nr. 4 (38), p.379-386. -Lesinskienė S., Pūras D., Kajokienė A., Šenina J. Autizmo sutrikimą turinčių vaikų slaugos ypatumai// Medicina, nr. 4 (38), p.412-419. -Kajokienė A., Lesinskienė S., Pūras D. Slaugytojo vaidmuo vaikų raidos sutrikimų ankstyvojoje reabilitacijoje// Medicina, nr. 4 (38), p.420-423. -Lesinskienė S., Kajokienė A., Pūras D. Kompleksinė pagalba raidos sutrikimų turintiems vaikams ankstyvosios reabilitacijos tarnybų kūrimosi laikotarpiu// Medicina,  nr. 4 (38), p.458-465.
Pasaka
Tautosakininkai pasakas kategorizavo skirtingai. Tačiau geriausiai literatūros tyrinėtojams žinomos yra Arnės–Tompsono klasifikavimo sistema ir Vladimiro Propo morfologinė analizė. Kiti tautosakininkai ėmėsi pasakų reikšmių aiškinimo, tačiau mokslo, tiriančio šio žanro kūrinių prasmę, nėra.
Dainius Pūras
Akademinės veiklos aprašas
-Germanavicius A., Rimsaite E., Pilt E., Puras D., Juodkaite D., Leimane- Veldmeijere I. Human Rights in Mental Health Care in  Baltic  Countries. Riga, Latvian Centre for Human Rights, 2005, 76 p.
-Puras D. Mental health in Lithuania// International psychiatry, 2005, N.10, p.12-14
Pasaka
Etnologų manymu, mitinės pasaulėjautos silpnėjimas skatino pasakos raidą. Mitai virsta pasakomis kuomet nutraukiamas mito ir ritualo tiesioginis ryšis. Gausu tyrinėjimų, skirtų pasakos ir mito santykiui, pasakų simbolių, motyvų, siužetų, struktūros sąsajoms su įšventinimų ritualais. Vladimiro Propo teigimu, svarbiausiu pasakos patyrimu jis laikė gyvenimo ir mirties (šią siejo su iniciacijos apeigomis) alternatyvą, kurią įvardijo kaip raktą į visą pasakos fantastiką. Stebuklinių pasakų veikėjų demitologizacija siejama su jų antropomorfizacija (gyvūnų bei gamtos objektų personifikacija). Pasakos apie gyvūnus ir dalies stebuklinių pasakų fantastinių elementų kilmė siejama su totemistinėmis, animistinėmis, šamanistinėmis pažiūromis. Toteminių personažų desakralizavimas išsaugant jų zoomorfiškumą galėjo būti viena prielaidų pasakų apie gyvūnus formavimuisi.
Dainius Pūras
Akademinės veiklos aprašas
-Puras D. Impact of transitions on mental health. In: Mental Health in Europe – New Challenges, New Opportunities. Eds. Azueta I., Katila-Nurka U., Lehtinen V. Helsinki: STAKES; 2004, p. 59-67.
Pasaka
Terminologija
thumb|alt=Illustration of three trolls surrounding a princess in a dark area, as adapted from a collection of Swedish fairy tales|[[John Bauer|Džono Bauerio trolių ir princesės iliustracija iš švedų pasakų rinkinio.]]
Dainius Pūras
Akademinės veiklos aprašas
-Puras D. Psychiatry and learning disabilities in post-communist countries – Experience from Lithuania // Learning Disability Psychiatry, 2004, vol.6, N.1, p.4-5.
Pasaka
Terminologija
Kai kurie folkoristai yra linkę vartoti vokišką terminą märchen arba „stebuklinė pasaka“ žanrui apibūdinti. Tompsonas 1977 m. „Liaudies pasaka“ leidime pateikė tokį apibrėžimą: „Tai tam tikro ilgio pasakojimas, apimantis motyvų arba epizodų seką. Siužetas vystosi išgalvotame, stebuklų pripildytame pasaulyje, kuris nėra ribojamas reikalavimų vietovei ar joje gyvenančioms būtybėms. Šioje „nieko nėra neįmanoma“ šalyje kilniaširdžiai herojai įveikia savo priešininkus, pelno karalystes ir veda princeses.“ Pasakų motyvai yra nesudėtingi, o jų veikėjai – archetipiški: karalaitės ir piemenaitės, jauniausieji sūnūs ir galantiški princai; žmogėdros, milžinai, slibinai ir troliai; klastingos pamotės ir herojai-apsimetėliai; fėjos krikštamotės ir kiti magiškų galių turintys pagalbininkai, dažnai – kalbantys arkliai, lapės ar paukščiai; stiklo kalnai; draudimai ir draudimų laužymas.