cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tintoretas
Kūryba
Tintoreto vienas paskutinių paveikslų „Paskutinė vakarienė“ parodo kaip renesanso dailė pasikeitė nuo prieš 100 metų atlikto tos pačios tematikos Leonardo da Vinčio darbo. Kristus ir jo mokinių stalas nustumti į paveikslo šoną, o iš dangaus atsiverianti šviesa apšviečia sceną pranašiškai baiminga nuotaika.
Vilniaus universiteto Šiaulių akademija
thumb|200px|Vilniaus universiteto Šiaulių akademijathumb|200px|Vilniaus universiteto bibliotekos Šiaulių akademijos informacijos centras thumb|200px|Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos II-ieji rūmai Vilniaus universiteto Šiaulių akademija (VU ŠA) – Vilniaus universiteto sui generis kamieninis akademinis padalinys (fakultetas), įkurtas 2021 m. sausio 1 d. prie Vilniaus universiteto prijungus Šiaulių universitetą.
Istorija
1939 m. iš Klaipėdos persikėlęs Prekybos institutas tapo Šiaulių Prekybos institutu, kuris padėjo pagrindus akademinės minties raidai Šiauliuose.
1948 m. Šiauliuose įkurtas dvimetis Mokytojų institutas, nuo 1954 m. Pedagoginis institutas. 1959 m. įkurtas Kauno politechnikos instituto filialas, nuo 1990 m. Kauno technologijos universiteto Šiaulių politechnikos fakultetas. 1997 m. reorganizavus Šiaulių pedagoginį institutą ir Kauno technologijos universiteto Šiaulių politechnikos fakultetą, buvo įsteigtas Šiaulių universitetas.
1997 m. gruodžio 17 d. pirmuoju Šiaulių universiteto rektoriumi išrinktas prof. dr. Vincas Laurutis. 2007 m. lapkričio 21 d. Šiaulių universiteto Senato posėdyje išrinktas antrasis Šiaulių universiteto rektorius – prof. dr. Vidas Lauruška. Nuo 2012 m. gruodžio 3 d. universitetui vadovauti paskirtas laikinasis rektorius matematikas prof. dr. Donatas Jurgaitis, kuris 2014 m. rugpjūčio 25 d. Šiaulių universiteto tarybos slaptu balsavimu išrinktas naujuoju rektoriumi.
Atsistatydinus D. Jurgaičiui, Šiaulių universiteto taryba 2018 m. spalio 30 d. paskyrė laikinai eiti rektoriaus pareigas matematiką prof. dr. Darių Šiaučiūną.
2021 m. sausio 1 d. Šiaulių universitetas buvo reorganizuotas prijungimo būdu prie Vilniaus universiteto, jo pagrindu sukuriant naują Vilniaus universiteto kamieninį akademinį padalinį Šiauliuose – Vilniaus universiteto Šiaulių akademiją, kuriai vadovauti penkerių metų kadencijai buvo paskirta nauja Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos direktorė – prof. dr. Renata Bilbokaitė, iki Šiaulių universiteto reorganizavimo laikinai ėjusi Šiaulių universiteto studijų prorektorės pareigas.
Struktūra
Vilniaus universiteto Šiaulių akademijoje veikia du šakiniai akademiniai padaliniai:
Taip pat prie Šiaulių akademijos veikia Botanikos sodas ir Vilniaus universiteto bibliotekos Šiaulių akademijos informacijos centras.
Akademija sėkmingai dalyvauja miesto, nacionaliniuose ir tarptautiniuose projektuose, vykdo akademinio personalo ir studentų mainus. Palaikomi glaudūs ryšiai su regiono bei šalies įmonėmis, verslo partneriais.
Studijos
Vilniaus universiteto Šiaulių akademijoje vykdomos yra vykdomos I (bakalauro), II (magistrantūros), III (doktorantūros) studijų pakopų, tęstinio mokymo studijos, neformalaus visuomenės švietimo programos, papildomosios studijos, išlyginamosios studijos kolegijų absolventams, ketinantiems studijuoti II (magistrantūros) studijų pakopos programose.
Bakalauro studijų programos:
Magistrantūros studijų programos:
Doktorantūros studijos:
Rektoriai ir direktoriai
Šiaulių pedagoginis institutas:
Šiaulių universitetas:
Vilniaus universiteto Šiaulių akademija:
Pietinė voverė skraiduolė
Pietinė voverė skraiduolė (Glaucomys volans) – viena iš 2 rūšių, priklausančių amerikinių voverių skraiduolių (Glaucomys) genčiai. Ilgis – 14 cm, uodegos ilgis – 9-11 cm. Svoris – iki 190 g. Vasarą gyvena pavieniui, žiemą – nedideliais būriais. Aktyvios naktį. Visaėdis gyvūnas. Maistas – riešutai, įv. sėklos, vaisiai, vabzdžiai, paukščių kiaušiniai, grybai, kerpės ir t. t. Puikiai mato tamsoje. Odos raukšlės dėka gali sklandyti, suktis ore, nesulėtėjus apsisukti. Priešai – ereliai, vanagai, pelėdos.
Mėgsta aukštus medžius, kur gali laisvai sklandyti nuo medžio prie medžio. Dažniausiai įsikuria apleistame paukščio uokse ar pragraužtame kokoso riešute. Randamos Š. Amerikoje.
Nedžviedzkiai
Nedžviedzkiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Ščučyno, apie 11 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 73 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Prancūzijos futbolo lyga
right Prancūzijos profesionalų futbolo lyga (Ligue de Football Professionnel) – Prancūzijos futbolo lyga, jungianti profesionalų klubus, kurių komandos žaidžia 3 aukščiausiuose Prancūzijos futbolo lygmenyse – Ligue 1 bei Ligue 2 divizionuose ir Championnat National.
Profesionalų futbolo lyga Prancūzijos futbolo federacijos pavedimu organizuoja Prancūzijos profesionalų čempionato (Championnat de France de football) varžybas, kurias sudaro Ligue 1 bei Ligue 2 divizionai, taip pat Prancūzijos lygos taurės (Coupe de la Ligue) turnyrą, kuriame atkrentamųjų varžybų principu iš abiejų divizionų komandos kovoja dėl taurės ir teisės atstovauti Prancūziją UEFA taurės varžybose.
Nuo 2005 m. liepos mėn. lyga taip pat organizuoja jaunimo komandų varžybas bei moterų komandų varžybas (pagrindines ir jaunių).
Istorija
Jau XX a. 3 dešimtmečio pabaigoje profesionalūs Prancūzijos futbolo klubai nusprendė kurti juos vienijančią organizaciją, tačiau futbolo federacija nesutiko su visišku profesionalų atskyrimu ir 1932 metų spalio 23 d. įkūrė vidinę organizaciją, jungiančią „mėgėjų klubus, kuriuose žaidžia profesionalūs sportininkai“.
Antrojo pasaulinio karo metu Viši režimui reikalaujant profesionalūs klubai atsisakė profesionalių žaidėjų paslaugų, priimdami mėgėjus. Išlaisvinus Prancūziją, jau 1944 m. spalio 27 d. klubai susibūrė į juos vienijančią lygą, pavadintą „Autorizuotų klubų grupe“. „Grupė“ vėliau pervadinta Nacionaline futbolo lyga (Ligue Nationale de Football), o nuo 2000 metų pavadinimas pakeistas į Profesionalų futbolo lygą.
Gerumadžima
right|thumb|Takarakės namas Gerumadžima (, okinav. ギルマ = Giruma) – Japonijos sala Ramiajame vandenyne. Ji priklauso Keramos saloms, Šimadžirio apskrityje, Okinavos prefektūroje. Salos plotas siekia 	1,15 km², pakrantės ilgis – 4,9 km, aukščiausias taškas virš jūros lygio – 157 m. Gyventojų 81.
Fallout 4
Žaidimo istorija prasideda praėjus 200 metų po apokalipsės Bostone ir yra panaši į Fallout 3 dalį. Žaidime veikėją galima valdyti tiek iš pirmojo, tiek trečiojo asmens perspektyvos. Žaidėjas tobulės įveikdamas įvairias užduotis, taip pat galės ardyti pastatus, ginklus, įvairius kitus daiktus, o iš gautų medžiagų kurti naujus.
Pirmą kartą šioje serijoje žaidimo herojus turės savo savitą balsą. Taip pat žaidėjas galės pasirinkti valdomo herojaus lytį.
Musmirės
thumb|200px|Paprastosios musmirės kepurėlė Musmirės (Amanita) – skydabudinių (Pluteaceae) šeimos grybų gentis.
Vaisiakūniai stambūs, mėsingi, lakšteliai laisvi. Šios genties grybų praktinė reikšmė įvairi: karališkoji musmirė (Amanita caesarea), kuri Lietuvoje neauga, yra vienas geriausių valgomų grybų, tačiau kiti – menkaverčiai valgomi arba nuodingi.
Pasaulyje auga apie 90 rūšių, Lietuvoje žinoma 15.
Nuodai
Musmirėse rastos šios nuodingos medžiagos: amanitinas, faloidinas ir falinas, o muskarinas, bufoteninas, muscimolas, iboteno rūgštis ir kt. vartojamos vaistų gamybai. Amanitinas ir faloidinas – labai stiprūs nuodai. Suvalgius nuodingo grybo, apsinuodijimo požymiai pasireiškia po 6-12, kartais ir daugiau valandų. Nuodams patekus į kraują, prasideda vėmimas, viduriavimas, prakaitavimas, atsiranda dideli skrandžio skausmai, susilpnėja pulsas, šąla galūnės. Priepuoliai pasikartoja kelis kartus. Stipriau apsinuodijus, žmogus miršta po 5-10 dienų. Dar nuodingieji grybai.
Lietuvos musmirių rūšys
200px|thumb|Rausvoji musmirė
Anatolijus Rozenbliumas
Anatolijus Rozenbliumas (1902 m. liepos 30 d. Balstogėje, Lenkija – 1973 m. gegužės 27 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse) – statybos inžinierius, statybinių konstrukcijų projektuotojas, profesorius.
Musmirės
Lietuvos raudonosios knygos musmirės
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta
Anatolijus Rozenbliumas
Biografija
Gimė provizoriaus šeimoje Balstogėje. 1903 m. su tėvais persikėlė į Kauną – šeimos gimtąjį miestą. 1912–1914 m. ir 1918–1920 m. mokėsi Kauno žydų berniukų gimnazijoje (Gimnazijos g. 3). Pirmojo Pasaulinio karo metais atsidūrė Vitebske, kur buvo pažįstamas su būsimu pasaulinio garso tapytoju Marku Šagalu. Po gimnazijos baigimo išvyko į Vokietiją, įstojo į Berlyno „Sternsches“ konservatorijos fortepijono klasę, bet 1922 m. nutarė studijuoti statybos mokslus. Vieną semestrą studijavo Vienos Aukštosios technikos mokyklos Statybos fakultete. Toliau studijas tęsė Kėteno (Vokietija) aukštojoje pramonės mokykloje, kurią baigė 1927 m.
Darbą gavo Berlyne, pasirodė kaip talentingas inžinierius: atliko visus statinius universalinės parduotuvės skaičiavimus. Sustiprėjus fašizmui, 1929 m. grįžo į Kauną ir stojo į karinę tarnybą. Iki 1936 m. buvo Lietuvos kariuomenės Karo butų valdybos inžinierius konstruktorius. Projektavo kareivines, sandėlius, aviacijos angarus, dirbtuves, garažus. Pagal jo projektą 1932 m. Linksmadvaryje pastatytas aviacijos angaras (28x100 m) buvo didžiausias Lietuvoje. Nuo 1936 m. laisvai samdomas inžinierius. Statybinėms konstrukcijoms projektuoti A. Rozenbliumą kviesdavosi žymiausi to meto architektai – Vytautas Landsbergis-Žemkalnis, Vladimiras Dubeneckis, Stasys Kudokas, Feliksas Vizbaras ir kt.
1940–1941 m. Kauno universiteto Tiltų ir geležinių konstrukcijų katedros neetatinis lektorius, dėstė plieninių tiltų kursą, vadovavo diplominiams darbams.
1941–1944 m. kartu su žmona ir vaiku laikytas Kauno gete, iš kurio pasisekė pabėgti. Slapstėsi pas lietuvį valstietį, taip pat architekto Vladimiro Zubovo ir Danutės Čiurlionytės-Zubovienės namuose.
1944–1950 m. Kauno valstybinio universiteto, 1951–1969 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) gelžbetoninių konstrukcijų katedros vedėjas. 1948 m. birželio 30 d. apgynė kandidatinę disertaciją „Betono ir skiedinių optimalių sudėčių nustatymo klausimu”. 1961 m. SSKP narys. 1962 m. Lietuvos SSR nusipelnęs mokslo veikėjas. 1967 m. Minsko politechnikos institute apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją „Apie plyšius, įtempimus ir deformacijas, susidarančius gelžbetoninėse konstrukcijose veikiamose jėgų poveikių”. 1968 m. suteiktas profesoriaus mokslinis vardas.
1956 m. išleido vadovėlį „Mūrinės konstrukcijos” (1964 m. rusų kalba – Maskvoje). 1956 m. sukūrė ir išbandė surenkamą poligonalinę santvarą pramonės ir žemės ūkio pastatų stogams (1958 m. darbas įvertintas respublikine premija). 1962–1964 m. išleido „Tamprumo teorijos” bei „Cilindrinių ir požeminių kevalų” paskaitų konspektus.
1969 m. persikėlė į Vilnių. 1969–1973 m. vietoj KPI Vilniaus filialo įsteigto Vilniaus inžinerinio statybos instituto Specialiųjų konstrukcijų katedros vedėjas. 1969 m. kartu su V. Jokūbaičiu parengė ir išleido vadovėlį „Gelžbetoninių ir mūrinių konstrukcijų pagrindai”.
Lietuvos TSR liaudies rašytojas
Lietuvos SSR liaudies rašytojas – valstybinis Lietuvos SSR apdovanojimas (garbės vardas), teikiamas 1957–1990 m. ypač pasižymėjusiems Lietuvos rašytojams.
Lietuvos SSR liaudies rašytojo garbės vardą įsteigė Lietuvos SSR Aukščiausiosios tarybos Prezidiumas 1957 m. balandžio 6 d. įsaku rašytojo Antano Vienuolio–Žukausko 75 gimtadienio proga; kitu tos pačios dienos įsaku šis vardas jam ir buvo suteiktas.
Lietuvos SSR liaudies rašytojo garbės vardą suteikdavo Lietuvos SSR Aukščiausiosios tarybos Prezidiumas.
Lietuvos SSR liaudies rašytojai (nepilnas sąrašas):
Kegumas
Kegumas – miestas centrinėje Latvijoje, Uogrės savivaldybėje. 2171 gyventojas (2021 m.). Šalia miesto yra vandens jėgainė.
2002–2021 m. buvo Kegumo savivaldybės administracinis centras.
Akadžima
thumb|right|Akos kaimas Akadžima – Japonijos sala Ramiajame vandenyne. Ji priklauso Keramos saloms, Šimadžirio apskrityje, Okinavos prefektūroje. Ji yra 24 km į pietvakarius nuo Okinavos salos, Akadžimoje gyvena apie 330 žmonių. Salos plotas 3,82 km², pakrantės ilgis – 12,3 km, aukščiausia vieta virš jūros lygio – 187,2 m.
Gamta
Pro Akadžimos salą teka Kurošijo srovė. Gražūs koraliniai rifai ir didelė jūrinė bioįvairovė į salą vilioja nardytojus ir mokslininkus. 1988 m. įkurta Akadžimos jūrinė mokslinė laboratorija, kurią kasmet lanko daug mokslininkų.
Keramos salose aptikta 360 žuvų rūšių, 1640 bestuburių, 220 dumblių rūšių, bet daugelis rūšių dar neaprašytos. Vasarą saloje vėžliai deda kiaušinius. Kuprotieji banginiai lankosi nuo sausio iki balandžio ir naudojasi sala kaip dauginimosi baze.
Akadžima taip pat garsėja paukščiais, drugiais ir vorais (Nephila genties). Keramos elnias sugeba plaukti tarp salų. Šie elniai saugomi įstatymų.
Klimatas
Dėl ekstremalių okeanografinių sąlygų per metus pro salą pereina 5 taifūnai, ypač vasaros pradžioje. Šiaurės mansūnai atneša stiprius vėjus nuo spalio iki balandžio.
Istorija
Sala priklausė Riūkiū karalystei. 600 metų jos gyventojai dirbo jūreiviais laivuose, kurie plaukė iš Okinavos į Kiniją. Vieno iš tų laivų kopitonų Takaros šeimos namas yra saugomas kaip didelės svarbos paminklas.
Antrojo pasaulinio karo metu Akadžima buvo viena pirmųjų amerikiečių išsilaipinimo vietų per Okinavos mūšį. 1945 m. kovo 26 d. išsilaipinę jie užėmė kitas Keramos salas, o 500 vietinių nusižudė Japonijos valdžios įsakymu, kad nepatektų į nelaisvę.
Salą taip pat garsino du šunys: Širo Akadžimoje ir Marilyn Dzamamidžimoje. Jiems susitikus Širo pradėjo kasdien plaukti į kitą salą. Vietinius stebino jo 3 km kelionė per sąsiaurį. Po šunų mirties abiem buvo salose pastatyti paminklai. Remiantis jų istorija sukurtas filmas.
Locus
Istorija
Žurnalą, tuo metu fanzino formoje, 1968 m. įsteigė Charles N. Brown, Ed Meskys ir Dave Vanderwerf, siekdami pareklamuoti paraišką surengti 1971 m. pasaulinės mokslinės fantastikos konventą Bostone, Masačusetse. Pradžioje fanziną ketinta leisti tik iki kol pasibaigs vietos rinkimo balsavimai, vykę 1969 m. „WorldCon“ Sent Luise, Misūryje, metu. C. N. Brown vis tik nusprendė ir toliau platinti mimeografu dauginamą leidinį mokslinės ir maginės fantastikos niuzino (naujienų žurnalo) pavidalu.
1970 m. „Locus“ pakeitė mėnesinį niuziną „Science Fiction Times“ (buv. „Fantasy Times“, įsteigtą 1941 m.), kai šio leidyba buvo nutraukta. Brown ėjo žurnalo leidėjo ir vyriausiojo redaktoriaus pareigas 40 metų, nuo 1968 m. iki pat savo mirties 2009 m. liepą, sulaukus 72 metų. Naująja redaktore tapo Liza Groen Trombi.
Baravykiečiai
Baravykiečiai (Boletales) – papėdgrybūnų (Basidiomycota) eilė.
Katinis lemūras
Katinis lemūras arba katininis lemūras (Lemur catta) – lemūrinių (Lemuridae) šeimos primatas, kuris yra katės dydžio, su labai ilga uodega, išmarginta baltais ir juodais žiedais. Paplitęs pietų ir pietvakarių Madagaskare.
Andrea del Verrocchio
right|thumb|280px| Andrėjos del Verokjo „Bartolomėjas Koleonis“ (apie [[1485 m., Venecija)]]
Katinis lemūras
Kūnas 39-46 cm didumo, uodega – 56-62 cm ilgio. Sveria 2,5-3,5 kg. Kailis būna nuo rudai pilkos iki rausvai rudos spalvos. Snukis baltas su tamsia nosimi ir tamsiais akių lopais.
Baravykiečiai
Iš viso žinoma apie 70 rūšių. Keletas rūšių nuodingų, dauguma valgomų. Lietuvoje auga šių šeimų grybai:
Andrea del Verrocchio
Andrėja del Verokjas (, tikr. Andrea di Cione, 1435–1488 m.) – italų XV a. ankstyvojo renesanso dailininkas, skulptorius ir juvelyras iš Florencijos. Verokjas pagarsėjęs kaip Leonardo da Vinčio mokytojas. Svarbiausiu jo darbu laikomas paminklas kondotjerui Bartolomėjui Koleoniui Venecijoje.
Mikoyan-Gurevich MiG-25
MiG-25 (rus. МиГ-25) – Tarybų Sąjungos trečios kartos naikintuvas.
Istorija
Šeštajame dešimtmetyje tuometinė valdžia užsakė konstruktorių biurui Mikoyan-Gurevich sukonstruoti naujos kartos naikintuvą, galintį pasiekti Mach 3 greitį. Tai buvo atsakas JAV projektuojamiems ir gaminamiems Lockheed YF-12, XF-108 Rapier.
Andrea del Verrocchio
Biografija
Andrėja gimė apie 1435 m. Florencijoje. Tėvas Mikelė, Frančesko Čionės sūnus, buvo plytų ir koklių lipdytojas. Nuo jaunumės Andrėja mokėsi auksakalystės pas Džuljaną del Verokją (Giuliano del Verrocchio) pagal kurį jam suteikta pravardė Verokjas. Metęs mokslus Andrėja vertėsi kaip juvelyras, skulptorius, tapytojas. Maža žinių apie jo jaunystės dienas. Jis turėjo daug seserų ir brolių bei šeimos finansinė padėtis nebuvo gera. Jo skulptūroje jaučiama Donatelo ir A. Roselino įtaka. Minima, kad jis buvęs A. Baldovinečio mokiniu bei, gali būti, kad dirbo Prato mieste kartu su Sandru Botičeliu kaip Fra Filipo Lipio pagalbininkai. Savo vardą Andrėja susikūrė 1472 m. sukūręs Florencijos Medičių šeimai Pjero ir Džovanių Medičių kapo sarkofagus Šv. Lauryno katedros senojoje zakristijoje.
Cthulhu Mythos
thumb|right|250px|H.P. Lavkrafto portretas jo sukurtų herojų apsuptyje Cthulhu Mythos – Ktulo mitai, išgalvota visata, sukurta H.P. Lavkrafto bei kitų autorių, savo kūryboje naudojusių Lavkrafto motyvus bei jo ypatingą rašymo stilių. Šią sąvoką pirmą kartą panaudojo Augustas Derletas, kuris pabandė suklasifikuoti Mitų būtybes. Ktulo mitai pavadinti fantastinės būtybės Ktulo, snaudžiančio Ramiojo vandenyno gelmėse paskendusiame mieste R'lyeh ir gebančio veikti žmonių protus, vardu. Šis personažas pirmą kartą pasirodė 1928 m. žurnale „Weird Tales“ išspausdintame H.P. Lavkrafto apsakyme „Ktulo šauksmas“ (The Call of Cthulhu).
Andrea del Verrocchio
Biografija
Su Medičių globa, Verokjas atidarė savo dailės mokyklą Florencijoje, kurioje mokėsi Lorencas di Kredis, Leonardas da Vinčis, Domenikas Girlandajas, Luka Sinjorelis, Pjetras Perudžinas. Manoma, kad tuo metu Verokjas galėjo pabūvoti Romoje. Jis kūrė kostiumus, šarvų dekorą Medičių šventėms, priėmimo progoms ir pan. Gyvenimo pabaigoje dailininkas persikėlė į Veneciją, kur atidarė savo studiją (studiją Florencijoje prižiūrėjo Lorencas di Kredis). Venecijoje Verokjas pagal užsakymą sukūrė vietos kondotjero Bartolomėjo Koleonio pomirtinį paminklą, kuris laikomas jo šedevru. Andrėja del Verokjas mirė 1488 m. Venecijoje. Jis nebuvo vedęs.
Baravykiečiai
'''Šeima. Alksniabaravykiniai (Gyroporaceae)
Mikoyan-Gurevich MiG-25
Istorija
Naikintuvas pradėtas projektuoti 1961 m. kovo 10 d. Pirmas prototipas, kodiniu pavadinimu E-155R, buvo pademonstruotas ir į orą pakilo 1964 m. kovo 10 d., o prototipas E-155P – rugsėjo 9 d.
Baravykiečiai
'''Šeima. Baravykiniai (Boletaceae)'''
Katinis lemūras
Katiniai lemūrai gyvena pulkais po 5-25 narius. Bendrauja šūksniais. Gerai laipioja medžiais, tačiau daugiausia laiko praleidžia ant žemės. Maitinasi augalų žiedais, sultimis, vaisiais, lapais, žieve. Nėštumas trunka apie 140 dienų. Veda 1 arba 2 jauniklius, kurie nešiojami įsikibę į motinos pilvą, vėliau ant nugaros.
Mikoyan-Gurevich MiG-25
Istorija
MiG-25 – pirmasis serijinis naikintuvas, kuris pasiekė 3 000 km/h greitį (27 000 m aukštyje). Tai daugiafunkcinis naikintuvas galintis vykdyti naikintuvo funkcijas, atlikti žvalgybines užduotis.
Baravykiečiai
'''Šeima. Geltonpėdiniai (Gomphidiaceae)
'''Šeima. Meškutiniai (Paxillaceae)'''
Mikoyan-Gurevich MiG-25
Istorija
1969 m. Gorkio mieste pradėta serijinė MiG-25P gamyba ir 1970 m. jie pradėjo tarnauti Tarybų Sąjungos KOP (Karinės oro pajėgos).
Su šiuo naikintuvu 1977 m. lakūnas-bandytojas A. Fedotov pasiekė absoliutų aukščio rekordą pakildama į 37 650 m aukštį, o vėliau su MiG-25 buvo pasiekti 29 pasaulio rekordai. miniatiūra|200px|JAV kariai atkasa Irako KOP MiG-25P paslėptą smėlyje [[Persijos įlankos karas|Persijos įlankos kare metu (1991 m.).]] 1982 m. MiG-25 dalyvavo Sirijos ir Izraelio konflikte, 1980-1988 m. Irano-Irako kare, 1991 m. Persijos įlankos kare. Manoma, kad šis naikintuvas buvo naudojamas ir Azerbaidžano ir Armėnijos konflikte.
Serijiniu būdu MiG-25 baigtas gaminti 1985 m.
Modifikacijos
MiG-25 – projektinis modelis, skirtas žvalgybai (projektas E-155R) ir kaip naikintuvas-perėmėjas (projektas E-155P).
MiG-25P – serijinis naikintuvas-perėmėjas, pradėtas gaminti 1969 m., papildytas radaru RP-25 Smerč su paraboline antena, galėjo susekti taikinį esantį už 100 km (su automatiniu lydėjimo nuotoliu apie 50 km).
MiG-25PD ir MiG-25PDS – serijinis naikintuvas-perėmėjas, pradėtas gaminti 1978 m., papildytas nauju radaru Sapfir-25.
Šalys naudotojos
miniatiūra|200px|Žvalgybinės paskirties MiG-25 detalė. Matoma anga foto aparatūrai.
Narcizas (reikšmės)
Žodis narcizas gali reikšti:
Andrea del Verrocchio
Kūryba
Nors iš pažiūros Verokjas turėjo būti sukūręs daug kūrinių, tačiau vos keli tapybos ir ne ką daugiau skulptūros darbų dabar jam yra priskiriami. Apie 1470 m. datuotas „Madona su vaiku“ paveikslas, manoma, tikrai yra jo. Paveikslas „Tobijas ir arkangelas Rafaelis“ tapytas, manoma, su Domeniko Girlandajo pagalba, o žuvį šiame paveiksle nutapė Leonardas da Vinčis. „Madona su Šv. Jonu ir Šv. Donatu“ – kūrinys Pistojos katedrai – buvo baigtas Lorenco di Kredžio. Paveiksle „Kristaus krikštas“, datuojamame 1475 m., angelas kairėje tapytas Leonardo da Vinčio ir, greičiausiai, dalis peizažo. Dž. Vazario teigimu, Verokjas, pamatęs kaip tapo Leonardas da Vinčis, nusprendė daugiau niekuomet nebeimti teptuko į rankas. Maždaug nuo 1475 m. iš tikro Andrėja atsidėjo labiau skulptūrai.
Giluišiai (Punskas)
Giluišiai – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Paminklinis akmuo knygnešiui Vincui Markevičiui. Nedideliame miškelyje, vadinamu Giluišgiriu, dūnksantis Barsukalnis.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Istoriniuose šaltiniuose kaimas minimas nuo XVII a. antros pusės – žinomas Giluišgirio miškas su Barsukalniu. Senovėje Barsukalnio viršūnėje stovėjo koplytėlė. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą knygnešys Vincas Markevičiusįkūrė pirmą privačią mokyklą (mokytojas Viktoras Vailokaitis). 1920 m. tarpvalstybinė demarkacinė linija kaimą padalino į dvi dalis: mažesnioji atsidūrė Lietuvoje, (dabartinis Giluišių kaimas Kalvarijos savivaldybėje), o didesnioji liko Lenkijoje. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 46 žmonės, iš kurių visi buvo lietuviai.
Tarpukaryje Giluišiuose dar kurį laiką veikė pradinė lietuviška pradinė mokykla, Šv. Kazimiero draugijos skyrius, kitos lietuviškos organizacijos. 1935 m. mokykla paversta lenkiška, lietuviškų organizacijų veikla sustabdyta. 1959 m. Giluišių, Trumpalio ir Vaičiuliškių kaimų gyventojai apsijungė į žemės ūkio kooperatyvą. Į Giluišius įjungtas buvęs Trumpoliškių kaimas. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Švino pigmentai
Švino pigmentai - pigmentai (netirpūs junginiai), į kurių sudėtį įeina švinas.
Dailėje dažnai naudojami dažai su šiais pigmentais:
Švino dažai nuodingi, reaguoja su daugeliu kitų (ne švino) pigmentų ir keičia spalvas, todėl negali būti naudojami su daugeliu kitų organinių ir neorganinių dažų. Pastaruoju metu naudojami tik dailėje, keičiami kitais, ne tokiais nuodingais pigmentais.
Švinas gaminamas ir perdirbamas ir kaip prieškorozinis pigmentas. Švino suriko dažai yra reikalingi tik kai kuriais atvejais, pavyzdžiui, apsaugoti nuo korozijos ilgalaikiams plieno statiniams (tiltams ir panašiai).
Romualdas Brazauskas
thumb|Romualdas Brazauskas teisėjauja, 2013 m.|right
Romualdas Brazauskas (1960 m. liepos 31 d. Biržai) – Lietuvos sporto veikėjas, FIBA tarptautines kategorijos krepšinio teisėjas, nuo 2014 m. vadovauja Lietuvos krepšinio lygai.
Biografija
1978 m. baigė Biržų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą.
Nuo 1987 m. Tarptautinės krepšinio federacijos teisėjas. Nuo 1993 m. dirba Lietuvos krepšinio federacijoje, vadybininkas. Lietuvos moterų krepšinio lygos vyriausiasis teisėjas, Lietuvos krepšinio teisėjų asociacijos vykdomojo komiteto narys. 10 kartų teisėjavo Eurolygos finale. 2007 m. Romualdas Brazauskas tapo BBL direktoriumi.
Svarbiausi čempionatai, kuriuose teisėjavo:
Juciūnai
Istorija
miniatiūra|250px|left|Kapinės
Juciūnai minimi 1604 m., tuomet čia buvo 8 kiemai ir 4 valakai žemės. XIX a. buvo Juciūnų dvaras ir kaimas. XIX a. pab. Juciūnai priklausė Žeimių valsčiui ir parapijai, palivarkas buvo Kulviečių valda. Juciūnų dvarą su 113 ha žemės 1930–1944 m. buvo įsigijęs buvęs Marijampolės ir Šiaulių apskričių viršininkas Alfonsas Pimpė (1898–1994), nuo sovietinės okupacijos su šeima pasitraukęs į Vakarus. Tarybiniais metais priklausė Nociūnų apylinkei.
Venesuelos demokratinis veikimas
Istorija
Įkurta 1931 m. Kolumbijoje kaip Kairioji revoliucinė grupuotė Romulo Betankuro ir kitų tremtinių iniciatyva. 1941 m. rugsėjo 13 d. susijungusi su kitomis kairiosiomis politinėmis jėgomis tapo partija Venesuelos demokratinis veikimas. 1945 m. spalio mėn. po valstybės perversmo buvo nuversta Chuano Visentės Gomeso diktatūra, sudaryta AD lyderio Romulo Betankuro laikinoji vyriausybė. 1947 m. priimta demokratinė konstitucija, numačiusi lygias teises ir visuotinius rinkimus. 1948 m. prezidentu išrinktas kitas AD lyderis rašytojas Romulas Galjegas, tačiau jau 1948 m. lapkričio mėn. JAV remiami kariškiai nuvertė vyriausybę, paleido Nacionalinį susirinkimą, uždraudė politines partijas.
1957 m. liepos mėn. pogrindyje buvo įkurta Patriotinė chunta, į kurią įėjo ir AD. 1958 m. sausio prasidėjęs visuotinis streikas peraugo į sukilimą, nuvertusį Markoso Pereso Chimeneso diktatūrą. 1958–1964 m. prezidentu vėl tapo R. Betankuras, tačiau jo valdymo metodais buvo nepatenkinta dalis partijos lyderių ir profsąjungos. 1960 m. ir 1962 m. iš partijos pasitraukė kairieji.
1964–1969 m. prezidentu išrinktas R. Leonis įvedė darbininkų atstovybes valstybinėse įmonėse. Tačiau 1967 m. iš AD atskilo Liaudies rinkimų judėjimo partija. 1969–1974 m. šalį valdė kairuoliška Venesuelos krikščionių socialistų partija COPEI (prezidentas R Kaldera). Bet jų politika nepatenkinti rinkėjai 1974 m. rinkimuose į valdžią vėl sugrąžino AD. Jos lyderis K. Peresas tapo prezidentu ir nacionalizavo naftos bei metalo pramonę, parėmė smulkųjį ir vidutinį verslą, 1978 m. buvo eksproprijuota 267 000 ha dvarininkų žemių.
1979–1983 m. prezidentu išrinktas L. Herera Kampinsas vykdė Lotynų Amerikos šalių integracijos politiką, bandė sušvelninti ekonominę krizę. Rinkimuose į Nacionalinį susirinkimą AD 1983 m. gavo 49,9 % balsų ir 109 vietas, o AD 1983–1988 m. prezidentas Ch. Lusinčis sudarė valstybės, darbininkų ir darbdavių „socialinį kontraktą“ dėl kainų ir atlyginimų suderinimo. 1984 m. priimtas „Tikslų dokumentas“, numatęs visos Lotynų Amerikos demokratizavimą, visuotinių rinkimų įvedimą, užsienio kariuomenių išvedimą ir karinės lygsvaros užtikrinimą. Dalis šių nuostatų tapo Kontadoro grupės „Taikos akto“ pagrindu.
1988 m. parlamento rinkimuose AD gavo 43,7 % ir 97 vietas. Bet 1988–1993 m. prezidentu antrą kartą išrinktam jos lyderiui K. Peresui teko padidinti prekių, komunalinių paslaugų, transporto kainas, todėl šalyje kilo neramumai. Be to, partija neteko populiarumo dėl kai kurių jos lyderių įsivėlimo į korupcijos skandalus.
2000 m. rinkimuose AD buvo gavusi 29 vietas 165 vietų Nacionaliniame susirinkime, dar 5 vietas gavo koalicijos partnerė – Venesuelos krikščionių socialistų partija COPEI. 2005 m. rinkimus AD boikotavo protestuodama prieš prezidento Hugo Čaveso politiką. Tačiau kitos partijos jos nepalaikė ir daugumą parlamente vėl gavo kairioji kraštutinė Hugo Čaveso partija Penktosios respublikos judėjimas, gavusi net 114 vietų 167 vietų Nacionaliniame susirinkime.
Struktūra
Turi apie milijoną narių. Struktūra teritorinė. Aukščiausias organas – Nacionalinė konferencija, šaukiama kas 2 metai. Joje sudaromas (dalis renkama) Nacionalinis vykdomasis komitetas, kuriame atstovaujama ir Venesuelos dirbančiųjų konfederacija, bei partijos Valdyba. Be to yra profsąjungų, moterų, jaunimo organizacijų sekretoriatai.
Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1964 m., tikroji narė nuo 1983 m.
Vilnius (Kupiškis)
Vilnius – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Kupiškio.
Etimologija
Seniau kaimas vadintas Ažusieniai, jame gyveno kampininkai – mažažemiai valstiečiai. Nesutikdami su Gindvilių ūkininkų sprendimu jiems skirti tiek mažai žemės, kampininkai grasino rašyti skundą ir pasiekti patį Vilnių. Besišaipant iš tokių jų ketinimų, kampininkai pradžioje buvo praminti vilniečiais, o vėliau ir jų kaimeliui prigijo Vilniaus pavadinimas.
Šiaurės Amerikos laisvos prekybos sutartis
Šiaurės Amerikos laisvos prekybos sutartis buvo trišalė sutartis, sukūrusi prekybinį Jungtinių Valstijų, Kanados ir Meksikos vyriausybių bloką. Šalys sutartį pasirašė San Antonijuje 1992 m. gruodžio 17 d. Susitarimas, sukūręs prekybinį bloką, įsigaliojo 1994 m. sausio 1 d. ir nustojo galioti 2020 m. liepos 1 d. Jis pakeitė prieš tai buvusį dvišalį Kanados-JAV laisvosios prekybos susitarimą.
Pagal sutarties narių bendrą perkamosios galios paritetą BVP atžvilgiu 2007 m. prekybinis blokas buvo didžiausias pasaulyje ir antras pagal dydį nominalaus BVP atžvilgiu.
Šiaurės Amerikos laisvosios prekybos sutartis turėjo du papildymus: Šiaurės Amerikos aplinkos bendradarbiavimo sutartį ir Šiaurės Amerikos darbo bendradarbiavimo sutartį.
2017 m. bendra prekybos apimtis tarp trijų valstybių siekė beveik 1,1 trln. JAV dolerių. 2020 m. liepos 1 d. NAFTA sutartis baigė galioti. Ją pakeitė JAV−Meksikos−Kanados susitarimas (USMCA).
Staneliai (Joniškis)
Staneliai – kaimas pietvakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į rytus nuo Pamūšio.
WordPress
WordPress – laisvai platinama turinio valdymo sistema.
WordPress µ
„WordPress µ“ arba „WordPress MU“ yra vadinamas WordPress projektas, skirtas kurti tinklaraščių serverius.
WordCamp
Pasauliniai renginiai skirti plėsti vietinės Wordpress bendruomenės ir pačios TVS žinomumą.
WordPress priedai
WordPress gali būti naudojamas su kitų programuotojų sukurtais priedais. Didelė tokių priedų pasiūla suteikia papildomo lankstumo, bei programai leidžia išlikti kompaktiškai.
WordPress naudojimas
Žinomiausias WordPress serveris yra wordpress.com, kuriame naudojama WordPress µ sistema.
Širdinė dviguonė
Stiebas iki 20 cm aukščio, laibas, viršutinėje dalyje, aukščiau lapų, su liaukingais plaukeliais, apatinėje dalyje plikas arba su nežymiais liaukingais plaukeliais. Šakniastiebis labas, šliaužiantis. Lapai du, kiaušiniški, 12-25 mm ilgio ir beveik tokio pat počio. Lapo viršutinė pusė žalia, blizganti, o apatinė šviesesnė, melsvai žalia. Žiedynas trumpas, retas, su 6-15 žiedų. Žydi gegužės-liepos mėn.
Nuo panašios kiaušininės dviguonės atskiriama pagal:
Auga ūksminguose drėgnuose spygliuočių, rečiau mišriuose miškuose.
Paplitusi Šiaurės ir Vidurio Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Literatūra
thumb|left|210px|Širdinė dviguonė
Karūnuotasis lemūras
Karūnuotasis lemūras (Eulemur coronatus) – lemūrinių (Lemuridae) šeimos dieninis primatas. Kūnas iki 33 cm ilgio ir apie 2 kg svorio. Minta vaisiais. Tai endeminė Madagaskaro rūšis, kurios populiaciją sudaro apie 1000-10.000 individų.
thumb|left|210px|Karūnuotojo lemūro galva – patelės ir patino
Juršiškės
Juršiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Dainavos, prie Juršiškės upelio. Keliai į Dainavą, Vėžionis, Naujadvarį. Yra kapinaitės.
thumb|left|240px|Juršiškės upelis kaimo prieigose
Istorija
XIX a. pab. minimas Juršiškių valstybinis kaimas ir privatus palivarkas (dab. Juršiškių viensėdis) Lydos apskrityje.
Nencų apygardos herbas
thumb|right|200px|Nencų autonominės apygardos herbas Nencų apygardos herbas - oficialus Rusijos Federacijos Nencų apygardos simbolis, patvirtintas 2007 m. spalio 4 d.
Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, perkirsta, riba - dantyta. Viršutinis laukas baltas, apatinis - žalias. Skydo centre mėlynas skritulys su sidabrine liepsna viduryje. Virš skritulio - žalia figūra iš trijų sujungtų storų gegnių ir vienos plonos apverstos viršuje. Žemiau skritulio balta figūrs iš trijų sujybtų apverstų gegnių.
Virš skydo auksinė karūna su vilkdalgio lapo formos dantimis. Nuo karūnos iki skydo smaigalio apačioje dešiniuoju šonu eina Tautų Draugystės ordino kaspinas, o kairiuoju šonu - Darbo Raudonosios Vėliavos ordino kaspinas.
Narcizas (mitologija)
Narcizas – graikų mitologijoje buvo išskirtinio grožio jaunuolis iš Tespijos Bojotijoje, dievo Kefiso ir nimfos Lariopės sūnus.
Įvairiose istorijose jis vaizduojamas šaltu, atstumiančiu tuos, kurie jį myli. Dievai jį nubaudė taip, kad jis įsimylėjo savo atvaizdą vandenyje, nesuprasdamas kad tai jis pats. Taip jis pražuvo negalėdamas atsitraukti nuo savo atvaizdo grožio. Išliko keletas šio mito versijų – viena iš jų Oksirincho papirusuose, priskiriama Partenijui; Konono „Pasakojimuose“, sukurtuose tarp 36 m. pr. m. e. ir 17 m. e. m.; klasikinė aprašoma Ovidijaus „Metamorfozėse“ ; Pauzanijo „Graikijos vadove“.
Echonė ir Narcizas
Dzeusui patiko būti tarp gražių nimfų, todėl jis jas dažnai lankydavo žemėje. Galiausiai jo žmonai, Herai, pasidarė įtartini jo dažni lankymaisi žemėje ir ji ketino pagauti Dzeusą su nimfomis. Echonė norėjo apsaugoti savo drauges nimfas, todėl ji užkalbino Herą (jos aistra buvo kalbėjimas). Taip ji norėjo suteikti laiko Dzeusui ir nimfoms pasišalinti. Bet Hera suprato Echonės pokalbio tikslą, todėl nubaudė ją. Nuo tada Echonė galėjo kalbėti tik atkartodama kieno nors kito ištartų sakinių paskutinius žodžius.
Echonė įsimylėjo Narcizą, kuris mylėjo tik save patį. Echonė, negalėdama kalbėti, stengėsi apsakyti Narcizo ištartais žodžiais savo meilę jam, bet jis ją atstūmė, kaip ir visas kitas. Sudaužyta širdimi ji meldėsi Afroditei, prašydama mirties. Jos maldos buvo išklausytos, bet deivei patiko Echonės balsas, todėl ji paliko jos balsą skambėti amžinai.
Narcizas medžiodamas miškuose atstūmė daug jį įsimylėjusių nimfų. Viena iš jų jam sušuko, kad jis pamiltų žmogų ir jo meilė liktų be atsako. Supyko meilės deivė Afroditė, kad Narcizas atstūmė jos dovanas, ir nubaudė Narcizą. Narcizas pamilo savo atvaizdą pamatęs upokšnio vandenyje. Kankinamas meilės jis nei valgė, nei gėrė ir taip numirė. O toje vietoje išdygo gėlė – narcizas.
Ballymena United FC
Istorija
Klubo ištakos siekia 1928 m., kai buvo įkurtas Ballymena FC.
Nuo 1934 m. vadinamas Ballymena United.
Šiaurės Airijos pirmenybėse
Šaltiniai:
Le Mano prototipai
thumb|right|250px|[[2011 m. 24 valandų Le Mano lenktynių nugalėtoja LMP1 klasėje Audi R18.]] Le Mano prototipai (dažniausiai trumpinama LMP) – ilgų distancijų lenktynių sportinių automobilių tipas. Tokie automobiliai laikomi greičiausiais uždarų ratų kategorijos automobiliai, naudojami trasų lenktynėse dabartiniame sporte. Tokių automobilių kaina ir priežiūra yra panašūs į Formulės 1 automobilių išlaikymą, o didžiausias greitis dažnai pasiekiamas didesnis.
Pirmą kartą LMP kategorija buvo įregistruota 1992 m. 24 valandų Le Mano lenktynėse.
Skirstymas
Dažniausiai LMP kategorija skirstoma į dvi dalis – LMP1 ir LMP2. 2011 m. šios kategorijos turėjo atitikti šiuos techninius reikalavimus:
Abejose klasėse leidžiama naudoti biodegalus. Abi klasės gali naudoti tiek atvirus, tiek uždarus automobilius. Uždari automobiliai turi turėti valytuvus, stogą ir duris abejose pusėse.
Automobilio matmenys turi atitikti šiuos maksimalius reikalavimus: ilgis 4650 mm, plotis 2000 mm, aukštis 1030 mm. (nuo automobilio dugno, ne žemės).
Lūpakojai
Lūpakojai (sin. Kojažandžiai) (Chilopoda) – šimtakojų klasė. Viename kūno segmente turi vieną galūnių porą. Išskirtinis lūpakojų bruožas – nuodingi nagučiai šalia burnos, susiformavę iš pakitusios pirmos galūnių poros. Jų įkandimo pasekmės, priklausomai nuo rūšies, kinta nuo menko diskomforto iki gyvybei pavojingų atvejų. Visi lūpakojai plėšrūs, tai vieni svarbiausių sausumos bestuburių plėšrūnų.
Įprastinės lūpakojų spalvos – blankiai rudos, kartais su raudonais atspalviais. Po žeme gyvenantys lūpakojai gali neturėti pigmento, tuo tarpu tropinėms Scolopendromorpha būrio rūšims būdingos ryškios įspėjamosios spalvos. Dydžiai svyruoja nuo kelių milimetrų iki 30 cm.
Dabar yra aprašyta apie 3000 rūšių, manoma, kad galėtų būti apie 8000. Lūpakojai labai plačiai paplitę pasaulyje – randami daugelyje sausumos buveinių, nuo dykumų iki drėgnųjų atogrąžų miškų; sutinkami net už poliarinio rato. Tačiau visiems lūpakojams reikalingas drėgnas mikroklimatas, nes jie lengvai netenka vandens. Dėl šios priežasties jie randami po lapų danga, akmenimis, išvirtusiais medžiais, dirvoje.
Lietuvoje
thumb|right|250px|Geopfilus electricus thumb|right|250px|Lithobius melanops
Lietuvoje aptinkamos šios lūpakojų rūšys:
Būrys – Geophilomorpha Būrys – Lithobiomorpha
Bulgarija Eurovizijoje
thumb||right|200px|[[Elitsa Todorova 2007 m.]] thumb||right|200px|[[Deep Zone Project|Deep Zone & Balthazar 2008 m.]] thumb||right|200px|[[Sofi Marinova 2012 m.]] thumb||right|200px|[[Elica Todorova ir Stojanas Jankulovas 2013 m.]]
Bulgarija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 14 kartų. Debiutavusi 2005 metais, Bulgarija į finalą pateko penkis kartus.
Istorija
Bulgarija pirmą kartą Eurovizijoje dalyvavo 2005 metais, kai jai atstovavo džiazo grupė Kaffe su daina „Lorraine“. Pusfinalyje daina užėmė 19 vietą su 49 taškais
Bulgarija pirmą ir vienintelį kartą į finalą pateko 2007 metais, kai Elica Todorova ir Stojanas Jankulovas atliko dainą „Water“. Tai buvo pirmoji bulgarų kalba atliekama daina konkurse, su kuria finale jie užėmė 5 vietą, surinkę 157 taškus.
2008 metais Bulgarijai atstovavo Deep Zone & DJ Balthazar su daina „DJ, Take Me Away“. Jie vis dėlto negalėjo pakartoti Todorovos ir Jankulovo rezultatų ir pusfinalyje užėmė 11 vietą.
2009 metų spalio mėnesį BNT paskelbė, kad Miroslav Kostadinov atstovaus Bulgarijai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse, Osle, Norvegijoje. Jis dainavo dainą „Angel si ti“ (Ангел си ти). Tačiau trečius metus iš eilės, Bulgarijos atstovams nepavyko įveikti pusfinalio.
2011 metais Bulgarijai atstovavo Poli Genova, o šalies daina buvo dainuojama bulgarų kalba trečius metus iš eilės ir dar kartą nesėkmingai nepavyko įveikti pusfinalio, todėl ketvirtus metus iš eilės Bulgarijai nepavyko patekti į finalą.
Dainininkė Sofi Marinova atstovavo Bulgarijai 2012 m. Eurovizijoje su daina „Love Unlimited“. Jos daina daugiausia buvo atliekama bulgarų kalba, tačiau šios dainos frazę „I Love You“ atliko net 12 kalbų.
2013 metais Elica Todorova ir Stojanas Jankulovas antrą kartą atstovavo Bulgarijai su daina „Samo shampioni“. Pusfinalyje Bulgarija pagal žiūrovų rezultatus užėmė 6 vietą, bet pagal komisiją jie užėmė 17 (paskutinę) vietą. Elica ir Stojanas pusfinalyje užėmė 12 vietą su 45 taškais, todėl šeštą kartą iš eilės šalis nepateko į finalą.
2014 – 2015 m. šalis buvo pasitraukusi iš konkurso, grįžusi po šios „pertraukos“ Bulgarija pasiekė puikių pasiekimų. 2016 – 2021 m. visus kartus pateko į finalą: 2016, Poli Genova – 4 vieta; 2017, Kristianas Kostovas – 2 vieta (pirma pusfinalyje); 2018, Equinox – 14 vieta; 2021, Victoria – 11 vieta (trečia pasfinalyje). Bulgarija buvo pasitraukusi 2019 m., o 2020 m. konkursas buvo atšauktas, tada šaliai atstovauti turėjo Victoria – ji buvo viena iš lažybininkų ir fanų favoričių laimėti.
2022 m. konkurse Bulgarijai atstovavo roko supergrupė Intelligent Music Project su daina „Intention“, grupė pusfinalyje liko antri nuo galo ir iš 16 vietos į finalą nepateko.
Balsavimų istorija 2005–2022 m.
{|
Kudžioniai
Kudžioniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Nociūnų, prie kelio. Šiauriniu pakraščiu teka Šerkšnės upelis. Yra žemės ūkio technikos garažai.
thumb|left|250px|Kudžionių kaimo sodyba
Benediktas Jankauskas
Benediktas Jankauskas (g. 1941 m. kovo 20 d. Plokščiuose, Platelių valsčius) – Lietuvos agrochemikas, dirvožemininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1955–1958 m. mokėsi Plungės, 1958–1959 m. Kulių vidurinėje mokykloje. 1959–1964 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos-geografijos fakultete. 1964–1967 m. dirbo Žemdirbystės instituto Samališkės bandymų stotyje, 1967–1975 m. Vėžaičių filiale. 1972 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
Nuo 1975 m. dirbo Kaltinėnų bandymų stotyje, 1975–1979 m. stoties ir jos eksperimentinio ūkio direktorius. 1979–1988 m. Žemdirbystės instituto Vėžaičių filialo Kalvų žemdirbystės sektoriaus vedėjas. 1988–2000 m. Kaltinėnų bandymų stoties direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 2000–2002 m. vyr. mokslo darbuotojas, 2002–2009 m. direktorius. 1995 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Vienas Žemaitijos kolegijos Rietave steigėjų. Plungiškių draugijos narys. Nuo 2009 m. - pensininkas; studijuoja senovės Žemaitijos (kartu ir Lietuvos) istoriją, domisi lokaliąja giminės istorija.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptys: agrochemija, dirvotyra, Žemaitijos kalvotų dirvų apsauga nuo erozijos, aplinkos apsauga, augalų fiziologija,senovės istoria. Paskelbė 161 mokslinį straipsnį mokslo darbuose ir tarptautinuose moksliniuose žurnaluose; 58 - moksliniuose-gamybiniuose žurnaluose. Mokslinių publikacijų cituojamumo indeksas I-index – 11 (2021 m.).
Binoklis (kortų žaidimas)
Binoklis – kortų žaidimas, kilęs iš Viurtembergo regiono Vokietijoje.
Taisyklės
Binoklį žaidžia 2, 3 arba 4 žaidėjai su 48 kortomis (2 kalades po 24 kortas).
Kortų rangų eilė tokia: tūzas (11 akių), dešimtakė (10), karalius (4), dama (3), valetas (2), devynakė (0).
Eiga
Dalytojas padalija po 12 kortų, 25-ąją kortą atverčia. Atverstosios spalva – kozeris. Visos kitos kortos įkypai uždedamos ant atverstosios.
Jeigu atverstoji korta yra devynakė, dalytojas pelno 10 akių. Pirmosios rankos žaidėjas (žaidžiant dviese – dalytojo varžovas) pirmas leidžia kortą. Po to kiekvieną kartą leidžia tas žaidėjas, kuris paėmė kirtį.
Kol ant stalo tebėra kortų likučiai, kiti žaidėjai gali dėti bet kurią savo kortą arba koziriuoti. Kai likučių nebėra, kiti žaidėjai privalo dėti išleistos spalvos kortą, o jos neturėdami, kirsti koziriu. Dedant ant išleistos kortos tos pačios spalvos ir tos pačios vertės kortą, kirtis priklauso kortą leidusiam žaidėjui. Po kiekvieno kirčio kiekvienas žaidėjas sau pasiima po vieną kortą iš likčių. Pirmasis ima tas, kuris paėmė kirtį.
Paskutinį padalijimo kirtį paėmęs žaidėjas pelno 10 taškų.
Kirtis
Žaidėjas, paėmęs kirtį ir pasiėmęs likučių kortą, gali skelbti vieną iš išvardytų kortų kombinacijų ir už tai jis pelno atitinkamą akių skaičių.
Kitą kombinaciją žaidėjas gali skelbti tik vėl paėmęs kirtį.
Paskelbtos kombinacijos kortos padedamos atverstos ant stalo ir atgal į rankas grįžti negali, tačiau jomis galima žaisti taip pat, kaip ir rankose laikomomis kortomis. Už kombinaciją priklausančios akys įrašomos į žaidėjo sąskaitą.
Kai likučių ant stalo nebelieka, ant stalo likusias kombinacijų kortas žaidėjai pasiima į rankas, ir po to kombinacijų skelbti nebegalima. Pabaigus žaidimą, suskaičiuojamos kiekvieno žaidėjo kirčiais paimtų kortų akys, suapvalinamos 10 tikslumu ir pridedamos prie prie akių, pelnytų skelbtomis kortų kombinacijomis, susumuojami žaidimo rezultai.
Žaidimo pabaiga
Žaidžiama tol, kol kuris žaidėjas surenka 1000 akių.
Priartėjęs prie 1000 akių, žaidėjas žaidimo metu paprastai mintinai skaičiuoja pelnytas akis, o surinkęs šį skaičių – paskelbia tai varžovams ir nutraukia žaidimą.
Lista över kortspel
Juršiškės (Kaišiadorys)
Juršiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žaslių.
Rudasis lemūras
Rudasis lemūras (Eulemur fulvus) – lemūrinių (Lemuridae) šeimos primatas.
Marvyna
Marvyna – viensėdis pietvakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į rytus nuo Pamūšio.
Autostrada A18 (Lenkija)
A18 – planuojama automagistralė vakarinėje Lenkijoje, kuri jungs autostradą A4, vedančiu į Krokuvą, Vroclavą ir Vokietijos federaliniu greitkeliu A15, vedančiu į Berlyną. Planuojamas ilgis - 78 km
Kelią planuojama rekonstruoti iš dabartinio krašto kelio nr. 18, kuris nors ir yra 4 juostų, bet neatitinka automagistralei keliamų reikalavimų. Viena pusė jau rekonstruota, bet kita pusė susidūrė su aplinkosaugos problemomis, todėl rekonstrukcija nepradėta, pasižymi prasta kelio dangos būkle.
Dėl žemo eismo intensyvumo, rekonstrukcija nebus pradėta ir artimiausiu laiku, nes šalyje yra ir svarbesnių projektų, kuriuos reikėtų įgyvendinti.
Daito salos
thumb|Minami Daito|right|200 px Daito salos ( ar ) – trys salos 349 km į rytus nuo Okinavos. Šios salos yra:
Nors šios salos Okinavoje buvo vadinamos Ufuagari (Didieji rytai), jos nebuvo apgyvendintos iki Meidži laikotarpio, kai čia atsikraustė gyventojai iš kitų Japonijos sričių.
Administracija
Salos priklauso Šimadžirio apskričiai Okinavos prefektūroje. Salose yra Kitadaito ir Minamidaito savivaldybės. Negyvenama Oki Daito sala priklauso Kitadaitui, nors yra arčiau Minami Daito salos.
Nove Zacečkai
Nove Zacečkai – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Ščučyno, apie 12 km į vakarus nuo Grajevo ir apie 82 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Mikel Arteta
Mikelis Arteta (g. 1982 m. kovo 26 d.) – Ispanijos futbolininkas (atakuojantis saugas), žaidžiantis Londono Arsenal klube. Yra žaidęs Ispanijos jaunimo rinktinėje, tačiau į pagrindinę rinktinę niekada nebuvo patekęs.
2011-ųjų metų rugpjūčio 31 dieną už 10 milijonų svarų sterlingų persikelė į Londono Arsenal klubą.
Mikelis Arteta yra vedęs buvusią "Mis Ispaniją" Loreną Bernal.