cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inkoherencija
Inkoherencija  – kalbos nerišlumo reiškinys, kai kalba dažniausiai nesuprantama, nes tarp žodžių, frazių ar sakinių nėra prasmės ryšio. Daug sakinių neužbaigti ir nesusiję, kalbos tema staigiai kintanti, vartojami sumaišyti žodžiai, žodžių daryba sudarkyta.
TED (konferencija)
Pasaulyje TED prasidėjo 1984 m. kaip konferencija skirta technologijų, pramogų ir dizaino suartėjimui. Su laiku temų apimtis plėtėsi, tačiau formulė lieka ta pati: sukviesti vedančiuosius pasaulio mąstytojus ir visuomenės veikėjus, suteikti jiems keturias dienas ugningos stimuliacijos. Rezultatas? Netikėti sąryšiai. Nuostabios įžvalgos. Ikvėpiančios kalbos. TED centrinė būstinė yra Niujorke, JAV ir Vankuveryje, Kanadoje.
Šiuo metu maždaug 250 TED‘o kalbų jau yra pasiekiama per internetą, o statistika rodo, kad iki 2008 m. birželio mėnesio jos peržiūrėtos jau virš 50 mln. kartų 15 milijonų unikalių vartotojų.
Inkoherencija
Netaisyklingos tarminės konstrukcijos, būdingos kai kurioms etninėms grupėms ar tam tikrų vietovių gyventojams arba esančios dėl išsilavinimo stokos ar žemo intelekto, nėra inkoherencija. Inkoherencija nevadinami ir atvejai, kai kalba sutrikusi dėl afazijos.
Inkoherencijos priežastys gali būti organiniai psichikos sutrikimai, schizofrenija ir kitos psichozės.
TED (konferencija)
Istorija
TED 1984 m. įkūrė Richard Saul Wurman ir Harry Marks. Konferencija nuo 1990 m. vyksta kasmet. R. S. Wurman po 2002 m. konferencijos TED‘ą paliko, o visas renginys dabar yra prižiūrimas Chris Anderson ir priklauso jo nepelno organizacijai The Sapling Foundation, atsidėjusiai "pasaulį keičiančių idėjų populiarinimui“.
2006 m. dalyvio mokestis buvo 4400 JAV dol., o dalyvaudavo tuo metu tik kviestiniai svečiai, tačiau 2007 m. sausio mėn. narystės modelis buvo pakeistas ir nuo tada nario mokestis išaugo iki 6000 JAV dol., tačiau dabar į kainą įtraukiamas leidimas dalyvauti konferencijoje, galimybė dalyvauti konferencijos narių elektroniniuose ir tradiciniuose susirašinėjimuose, įtraukimas į konferencijos narių tinklą bei galimybė gauti visus konferencijos vaizdo įrašus DVD diskuose.
TED prizas
TED prizas buvo pristatytas visuomenei 2005 m. Kiekvienais metais trys pranešėjai gauna po 100 000 JAV dol., skirtų įgyvendinti konkrečiam pranešėjų norui „keisti pasaulį“, pristatomam viešai TED konferencijos metu. Pirmieji TED prizo laimėtojai buvo Bono, Edward Burtynsky (Worldchanging) bei Robert Fischell. Įgyvendinus Bono norą, rezultatas – daugiau nei milijonas žmonių pasirašė stojantys į ONE Campaign kampaniją prieš skurdą.
Vágner Love
Vágner Silva de Souza (g. 1984 m. birželio 11 d.) – futbolininkas, Brazilijos rinktinės ir Flamengo klubo puolėjas.
2012 m. sausio 25 d. sugrįžo į Braziliją ir pasirašė dvejų metų sutartį su Flamengo klubu.
žaidžia nuo 2003 m.
Sergio Martino
Sergio Martino (1938 m. liepos 19 d. Roma) – italų kino prodiuseris ir režisierius, kūręs įvairaus žanro filmus, o praėjusio amžiaus 8 dešimtmetyje garsėjęs kaip komedijų autorius. Jis dažnai kūrė kartu su broliu, prodiuseriu Luciano Martino, o filmus dažnai pasirašinėjo įvairiais pseudonimais (Julian Barry, Martin Dolman, Serge Martin, Christian Plummer, George Raminto).
Jo senelis Gennaro Righeli taip pat buvo susijęs su kinu ir dalyvavo kuriant pirmąjį Italijoje garsinį filmą, kas taip pat įtakojo Sergio pasirenkant profesiją. Pradžioje jis dirbo režisieriaus Mario Bava asistentu, vėliau padėjo vyresniajam broliui rašyti scenarijus ir prodiusuoti kitų režisierių darbus. 1969 m. buvo sukurtas jo debiutinis dokumentinis filmas „America così nuda, così violenta“. Tais pačiais metais jis prisidėjo prie dramos „Madam Bovari nuodėmės“, kurios filmavimo aikštelėje susipažino su jauna aktore Edwige Fenech. 1971 m. ji jau filmavosi pas Sergio giallo juostoje „Keistas ponios Vord įprotis“. Kuriant šį filmą susiformavo ilgalaikė komanda: režisierius Sergio Martino, prodiuseris Luciano Martino ir scenaristas Ernesto Gastaldi. Tuo laikotarpiu sukurti giallo filmai „Visos tamsos spalvos“ ir „Tavo blogis užrakintas ir tik aš turiu raktą“ laiko ryškų pėdsaką šio stiliaus istorijoje, o Sergio užsirekomendavo kaip sėkmingas, savo stilių turintis režisierius.
Dešimtmečio pabaigoje, pasibaigus giallo žanro bumui, Sergio ėmėsi kurti kriminalinius trilerius bei tuo metu itin populiarias erotines komedijas, tačiau išmėgino save ir kituose žanruose: 1977 m. pasirodė jo vesternas „Mannaja“, 1978 m. – siaubo filmas „La Montagna Del Dio Cannibale“ su Ursula Andress. 9 ir 10 dešimtmečiais jis praktiškai pasitraukė iš kino ir daugiausia laiko kūrė televizijoje. Žymiausi aktoriai, su kuriais jis dirbo, buvo George Hilton, Ivan Rassimov, Barbara Bouchet bei Edwige Fenech.
Alekšionai
Alekšionai – kaimas pietinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į vakarus nuo Varnių.
Juodoji cūga
Juodoji cūga (Tsuga mertensiana) – pušinių (Pinaceae) šeimos visžalių spygliuočių medžių rūšis. Auga Šiaurės Amerikos vakarinėje pakrantėje: nuo Kenajaus pusiasalio šiaurėje iki Tiulerio apygardos (vidurio Kalifornija) pietuose.
Aukštis 20-40 m, nors gali užaugti ir iki 59 m. Kamieno skersmuo iki 2 m. Laja tanki, kūgiška, vėliau virsta cilindriška. Žievė pilka, plona, raukšlėta. Spygliai, 7–25 mm ilgio, 1–1,5 mm pločio, tamsiai žali ar šiek tiek melsvi, paplokšti. kankorėžiai cilindriški, kybantys, ilgesni nei kitų cūgų: 3-8 cm ilgio ir 0,8-1 cm pločio. Jauni būna tamsiai purpuriniai, vėliau tampa rausvai raudoni.
Valiuliškiai
Valiuliškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Kučgalio, prie Šiekštės upelio ir Pandėlio–Kučgalio kelio. Rytuose siekia Pandėlio girią.
Istorija
1923 m. buvo 33 ūkiai. 1950–1992 m. Einorių kolūkio kaimas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Dot Hacker
„Dot Hacker“ – amerikiečių eksperimentinio roko grupė iš Kalifornijos, susikūrusi 2008 m. Grupę sudaro Josh Klinghoffer (vokalas, gitara, klavišiniai), Clint Walsh (gitara, klavišiniai, papildomi vokalai), Jonathan Hischke (bosinė gitara) ir Eric Gardner (būgnai).
Klinghoffer, Walsh ir Gardner prieš tai koncertuodavo kartu su „Gnars Barkley“. Vėliau prie jų prisijungė grupės „Hella“ bosistas Jonathan Hischke. Dar prieš Klinghoffer prisidedant prie grupės „Red Hot Chili Peppers“, grupė įrašė savo debiutinį albumą „Inhibition“, kuris buvo išleistas 2012 m. Vėliau, 2014 m., grupė išleido dar du studijinius albumus, o naujausiasis, „Nº3“, išleistas 20117 m. sausį.
Tlušcecas
Tlušcecas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 29 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 88 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1919-1954 m. kaimas buvo Tluščeco valsčiaus centras.
Andrius Milevskis
Andrius Milevskis (1591–1656 m.) – Lietuvos matematikas.
Paul
Paul − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kaunas
Kaunas – antrasis pagal dydį Lietuvos miestas šalies centrinėje dalyje, Nemuno ir Neries santakoje. Svarbus pramonės, transporto, mokslo ir kultūros centras, Laikinoji sostinė. Kauno miesto savivaldybė, Kauno rajono savivaldybės centras, katalikų arkivyskupijos centras. Gyventojų skaičius – 305,1 tūkst. (2023).
thumb|left|Viršuje: [[Kauno pilis Viduryje kairėje: Perkūno namas, dešinėje: Kauno rotušė Trečiojoje eilėje: Kauno marios Apačioje kairėje: Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilika, dešinėje: Kauno soboras]]
Etimologija
Kaunas buvo vienas dažniausiai minimų miestų vokiečių ordinų kronikose (Kauen, Cawen, Kauwenpille ir kt.), dažnai minimas ir Rusijos kronikose.
Šiuo metu vyrauja kalbininkų nuomonė, kad Kaunas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs iš asmenvardžio Kaunas; tokia pavardė ir dabar pasitaiko keturkampyje Jurbarkas–Jonava–Alytus–Vilkaviškis, į kurį patenka ir Kaunas. Šią versiją dar 1925 m. pateikė šveicarų kalbininkas Alfredas Senas (1899–1978), jai pritarė Pranas Skardžius ir Petras Jonikas. Kas buvo tas Kaunas – nežinoma, svarstoma, kad veikiausiai tai galėjęs būti pilies valdovas. Tokią prielaidą leidžia daryti ir dabartinis pilies pavadinimas: net kauniečiai ją dažniau vadina Kauno pilimi, o ne tiesiog pilimi, nors kitos pilies Kaune ir nėra. Pats asmenvardis Kaunas kildinamas iš būdvardžio kaunus – „kuris mėgsta muštis, kautis“. Jei taip, tai hipotetinis pilies valdovas Kaunas turėjęs būti arba „karštakošis“, arba „geras kovų meistras, gerai įvaldęs tuometinius ginklus“.
Kiek vėliau už A. Seną vokiečių kalbininkas G. Študerus iškėlė hipotezę, kad Kauno pirminė reikšmė galėjusi būti „gilus, žemas, slėnyje esąs“. Jo nuomone, šaknis kaun- kilusi iš indoeuropiečių šaknies *kau-, *keu- „lenkti(s), linkti“; iš čia išsirutuliojo ir reikšmė „žemas“ bei su ja susijusios kitos reikšmės, plg. gotų hauns „žemas“, vokiečių Hohn „pajuoka“, latvių kauns „gėda“. Vadinasi, šiuo atveju Kaunas kildinamas iš spėjamai buvusio, bet išnykusio būdvardžio kaunas ar kaunus „žemas“. Atvejų, kai vietovardis užkonservuoja anksčiau turėtus, bet jau nebevartojamus žodžius ar jų dalis, yra ne vienas, plg. Simnas (iš spėjamai išnykusio tokio paties ežeravardžio ar asmenvardžio), Stabingis (iš jotvingių ir prūsų kalbų žodžio stabis „akmuo“), Kirsna (iš jotvingių ir prūsų kalbų žodžio kirsnan „juodas“), Palanga, Kretinga (su kuršiškomis priesagomis -ang-, -ing-) ir kt.
Liaudies etimologija Kauno pavadinimą sieja su veiksmažodžio kautis esamojo laiko trečiojo asmens forma „kaunas(i)“. Kad kautynės gali duoti vardą jų vietai, rodo Pabaisko (į pietus nuo Ukmergės) pavyzdys, kur 1435 m. vyko Švitrigailos ir jo sąjungininkų mūšis su jo priešininko Žygimanto pajėgomis. Bėda tik ta, jog intensyvūs mūšiai su kryžiuočiais ties Kaunu prasidėjo nuo XIV a. vidurio, o pats vardas yra senesnis.
Kauno vardas turi ir legendinius kilmės aiškinimus. Legendoje apie Palemoną (Bychovco kronika, XVI a.) Kauno vardas kildinamas iš Palemono viduriniojo sūnaus Kuno vardo: esą šis atsikėlęs prie Nevėžio žiočių ir įkūręs miestą, kurį pavadinęs savo vardu. Kita legenda pasakoja, kad Kaunu buvo pavadintas deivės Aleksotos ir medžioklio Dangeručio sūnus. Istorikas Teodoras Narbutas XIX a. yra užrašęs legendą, jog lietuviai garbinę dievaitį Kaunį, primenantį graikų Apoloną. Didžiulė Kaunio statula esą stovėjusi Nemuno pakrantėje ties dabartiniu Kauno senamiesčiu; Kaunį savo globėju laikę sielininkai, todėl audros metu šiam dievaičiui degindavę auką – augalų ūglių, šaknų, porą avinų.
Geografija
Miestas yra beveik pačiame Lietuvos centre, Lietuvos Vidurio žemumoje, išsidėstęs didžiausių šalies upių Nemuno ir Neries santakoje. Prieš miestą, užtvenkus Nemuną, suformuotos Kauno marios. Kitoje miesto pusėje telkšo Lampėdžio ežeras.
thumb|right|[[Ąžuolynas (Kaunas)|Ąžuolynas ]] thumb|left|[[Napoleono kalnas žvelgiant iš kito Nemuno kranto]]
Kaunas iškilęs apie 70–80 m virš jūros lygio. Aukščiausias miesto taškas yra IX forte (100,1 m), žemiausias – Nemuno vagoje ties Lampėdžiais. Miesto centrinė dalis yra tarp Nemuno ir Neries upių, žemumoje, 30–35 m aukštyje virš jūros lygio, apsupta trijų – Žaliakalnio, Aleksoto ir Šilainių kalvų. Miesto centrą supančiuose šlaituose pastatyta dešimtys laiptų, kurie būtini dėl vietos reljefo ypatybių. Vieni žinomiausių – Stasio Kudoko projektuoti Kauko laiptai.
Miesto klimatas žemyninis, šalčiausias – sausio, šilčiausias – liepos mėnuo. Per metus iškrenta apie 630 milimetrų kritulių. Vyrauja pietvakarių krypties vėjai. Mieste yra daug saugomų teritorijų, draustinių, kuriuose aptinkami į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti gyvūnai. Gražiausi mieste parkai – Ąžuolynas, Pažaislio ir Panemunės šilai.
Pagrindiniai Kaune aplinkos teršėjai yra transportas, pramonės ir energetikos įmonės. Geriamajam vandeniui paruošti naudojamas gruntinis ir paviršinis vanduo, išgaunamas keturiose miesto vandenvietėse.
2008 m. rugsėjo 16 d. Marvelėje paleisti nauji biologinio nuotekų valymo įrenginiai.
Miesto dalys
Seniausioji Kauno miesto dalis – Kauno senamiestis, kuriame susiformavo stačiakampis gatvių planas. Nuo 1847 m., suformavus naują carinio laikų tipo stačiakampę struktūrą, pradėtas planingas Kauno naujamiesčio užstatymas. Palaipsniui prie senosios Kauno dalies imta prijungti gretimas tankiai apgyvendintas teritorijas. Naujamiestis su Laisvės alėja yra laikomas dabartiniu miesto centru.
1889 m. prie Kauno miesto prijungtas Žaliakalnis, išsiskiriantis privačiais namais, pagrindinė gatvė Vydūno alėja. Miestas dar labiau išsiplėtė 1919 m. prijungus Aleksotą ir Vilijampolę, o 1932 m. ir Šančius. Apie 1960 m. miestui taip pat priklausė ir Freda, Petrašiūnai, Panemunė. Visi kiti rajonai buvo išplėtoti ir prijungti prie Kauno maždaug iki 1980 m., o dabartines ribas miestas įgavo 1996 m. Šiuo metu yra 32 miesto dalys (gyvenamieji ir pramoniniai rajonai).
Istorija
thumb|left|[[Tomašas Makovskis|T. Makovskio Kauno panorama, XVII a. pradžia]]
Gyvenvietė Neries ir Nemuno santakoje buvo įkurta vėliausiai X a. Manoma, kad Kaunas minimas 1030 m. arabų aprašymuose. 1140 m. arabų geografas al Idrisijus šiose vietose mini Qaynu arba Qanys gyvenvietę, kuri galėjo būti dabartinio Kauno vietoje. Santakos gyvenvietės teritorijoje XIV a. viduryje buvo pastatyta mūrinė Kauno pilis. Kryžiuočių heroldo Vygando Marburgiečio kronikoje Kauno gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1361 m. kaip Kawen. 1362 m. Vokiečių ordinas Kauno pilį užėmė ir sugriovė. XV a. pradžioje pilis atstatyta.
1408 m. Vytautas Didysis miestui suteikė Magdeburgo teises. Miestas buvo prekybos kelių sankirtoje ir turėjo Kauno upių uostą, dėl to sparčiai plėtojosi prekyba ir amatai. 1413 m. Kaunas tapo Trakų vaivadijos Kauno pavieto centru. XV a. pradžioje tai buvo vokiečių pirklių miestas, 1441 m. jame įkurta Hanzos kontora. 1539 m. jis pavaizduotas Olaus Magnuso sudarytame žemėlapyje „Carta Marina“.
1795 m. po Abiejų Tautų Respublikos padalinimų miestas prijungtas prie Rusijos Vilniaus gubernijos. Napoleono karų metu 1812 m. Napoleono kariuomenė dukart praėjo pro miestą, abukart jį nusiaubdama. Miesto ekonomika atsigavo XIX a., 1843 m. tapus Kauno gubernijos centru, 1862 m. nutiesus geležinkelį ir 1898 m. pradėjus veikti pirmajai elektrinei. Miesto kultūrinis gyvenimas pagyvėjo po 1863 m. sukilimo numalšinimo 1864 m. iš Varnių atkėlus Žemaičių vyskupijos centrą ir kunigų seminariją. 1876 m. gatvės apšviestos žibalinėmis lempomis, 1899 m. – elektra. 1892 m. įkurtas teatras, 1898 m. – miesto muziejus. XIX a. pabaigoje Kaunas – miestas, gubernijos ir apskrities centras.
1919 m. Kaune pradėjo veikti pirmoji radijo stotis Lietuvoje. Tarpukario metais Kaunas stipriai išsiplėtė ir tapo svarbiausiu Lietuvos mokslo, pramonės, kultūros ir švietimo centru, 1920–1939 m. buvo laikinoji Lietuvos sostinė. Po to, kai 1940 m. birželio 15 d. Sovietų Sąjunga okupavo Lietuvą Kaune kūrėsi pogrindinės organizacijos. 1941 m. birželio 22 d. Kaune prasidėjo LAF organizuotas sukilimas prieš okupacinį režimą. Buvo sudaryta Laikinoji vyriausybė, kuri birželio 23 d. paskelbė atstatanti laisvą ir nepriklausomą Lietuvą. Birželio 25 d. į Kauną įžengę vermachto daliniai rado jį išlaisvintą nuo okupantų, tačiau Laikinąją vyriausybę toleravo tik pusantro mėnesio. Po Antrojo pasaulinio karo okupacinė valdžia naikino viską, kas priminė nepriklausomos Lietuvos gyvenimą, Kaunas buvo paverstas uždaru pramonės miestu. Tik prasidėjus Atgimimui mieste buvo atkurtas Vytauto Didžiojo universitetas, pradėti atstatyti paminklai, grąžinti istoriniai viešųjų erdvių, įstaigų, gatvių pavadinimai.
1991 m. sausio įvykių metu sovietų kariuomenei pasikėsinus į Lietuvos valstybingumą, Kaune, taip pat prie Sitkūnų radijo ir televizijos siųstuvų, budėjo žmonės, pasiryžę paaukoti už ją savo gyvybes. Okupavus Lietuvos televizijos pastatus Vilniuje, iš Kauno buvo transliuojama vienintelė lietuviška televizijos programa. Atkūrus Lietuvos valstybingumą, 1993 m. patvirtintas naujasis Kauno herbas. Miesto ekonomika palaipsniui persitvarko į paslaugas orientuotas sritis, tokias kaip logistika, transportas, turizmas, informacinių technologijų plėtra.
Ekonomika
thumb|[[Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė|Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės moneta, 1655 m. nukalta Kauno monetų kalykloje]]
Kaunui tenka 14 proc. visos Lietuvos ekonominės veiklos, sukuriama 11 proc. BVP. Yra Kauno laisvoji ekonominė zona, mokslo technologijų parkas „Technopolis“, Kauno aukštųjų ir informacinių technologijų parkas, KTU regioninis mokslo parkas. Daugiau nei 1000 apdirbimo pramonės įmonių.
Susisiekimas
thumb|Tarptautinis Kauno oro uostas thumb|Kauno geležinkelio tunelis. Vakarinis portalas miniatiūra|Naujoji [[Kauno autobusų stotis|autobusų stotis]] thumb|„Solaris“ troleibusas Kaune thumb|Miesto autobusas „Solaris Urbino“ 12 CNG thumb|M. K. Čiurlionio tiltas per Nemuną thumb|Vytauto Didžiojo tiltas per Nemuną thumb|Kleboniškio tiltas Kaunas yra lengvai pasiekiamas įvairiomis transporto priemonėmis. Seniausias, veikiantis nuo viduramžių – vandens transportas Nemunu.
Mieste veikia seniausia Lietuvoje keleivių tarpmiestinė/priemiestinė autobusų stotis, 2 keleivių upių uostai, 1 tarptautinis ir 2 vietiniai oro uostai, 2 funikulieriai – abu paskelbti technikos paminklais. Vienas didžiausių Lietuvos keleivių vežėjų autobusais – UAB Kautra veža keleivius tarptautiniais ir vietiniais maršrutais.
XIX a. antroje pusėje pro Kauną nutiestas geležinkelis.
Kaunas yra Lietuvos vidaus vandens transporto centras, turintis visą reikalingą infrastruktūrą – keleivių ir krovinių uostus, prieplaukas, laivų remonto teritoriją, taip pat administracines ir organizacines struktūras. 2008 m. Kauno Nemuno prieplauka buvo rekonstruota. Mieste įsikūrusi Susisiekimo ministerijos Vandens kelių inspekcija, bei „Nemuno laivininkystės“ įmonė, užsiimanti keleivių bei krovinių pervežimu.
Oro uostai
Kaune gerai išvystytas oro transportas. Šalia Kauno veikia tarptautinis Kauno oro uostas, galintis priimti ir aptarnauti praktiškai visų tipų orlaivius. 1988 m. Kauno oro uostas buvo perkeltas iš Aleksoto į Karmėlavą. Per jį pervežama apie du trečdaliai krovinių, gabenamų oro transportu Lietuvoje, jis stambiausias krovinių pervežimo centras Baltijos valstybėse. 2010 m. gegužės mėn. Tarptautiniame Kauno oro uoste 40-ąją bazę ir pirmąją Centrinėje/Rytų Europoje atidarė didžiausia Europoje Airijos žemų kaštų aviakompanija „Ryanair“.
Nuo 1915 m. Kaune veikia ir seniausias Lietuvoje S. Dariaus ir S. Girėno aerodromas, šiuo metu daugiausiai naudojamas sportinės ir turizmo aviacijos.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo sistema
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo asociacija, kontroliuojanti , taip pat organizuojanti Bosnijos ir Hercegovinos futbolo čempionatą bei taurės varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1930 m. birželio 6 d., nuo 1932 m. ji yra FIFA nare, 1954 m. buvo viena UEFA įkūrėjų.
Kaunas
Geležinkeliai
Kaunas – stambus geležinkelio mazgas. 1861 m. įrengta Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaka į Karaliaučių su visa geležinkelio infrastruktūra. Geležinkelio tiesimo metu, Kaune pastatyta keleivių tarpmiestinė/priemiestinė geležinkelio stotis. Šalia Kauno geležinkelio stoties 1862 m. paleistas eismas vieninteliu veikiančiu Baltijos valstybėse geležinkelio tuneliu ir geležinkelio tiltu per Nemuną.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo sistema
Futbolo lygos organizuojamos piramidės principu:
Kaunas
Geležinkeliai
Nuo 1975 m. geležinkeliu Naujoji Vilnia–Vilnius–Kaunas kursuoja elektriniai keleiviniai traukiniai. Pagrindinė Kauno geležinkelio krovinių rūšiavimo ir skirstymo stotis veikia Palemono geležinkelio stotyje.
Per Kauną eina svarbi Europos geležinkelio linija Rail Baltica, kuri sujungia Lenkiją, Lietuvą, Latviją, Estiją ir Suomiją.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo sistema
Klubai
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Kaunas
Keliai
Šiuo metu per Kauną eina Europos greitkelis:
Kauną su Vilniumi ir Klaipėda jungia:
Iš Kauno išeinantys kiti Lietuvos valstybinės reikšmės keliai:
Propan-2-olis
Propan-2-olis -(taip pat izopropilo alkoholis, izopropanolis, 2-propanolis, IPA) - bespalvis, degus cheminis junginys su stipriu aromatu. Cheminė formulė C3H7OH. Tai yra propanolio izomeras.
Kaunas
Viešasis transportas
Šiuo metu Kaune veikia keturios viešojo transporto rūšys: autobusai, troleibusai, priemiestiniai maršrutiniai taksi ir taksi. Kaune eksploatuojama 154 troleibusai ir 267 autobusai, yra 15 troleibusų ir 45 autobusų maršrutai, jungiančių įvairius miesto rajonus ir jo artimuosius priemiesčius. Bendras maršrutų ilgis – 1854 km. Per metus pervežama apie 80 mln. keleivių. Per metus autobusai ir troleibusai mieste nuvažiuoja 21 mln. km. Miesto maršrutinių taksi nebėra nuo 2019 m. liepos 1 d.
Kauno viešajame transporte nuo 2007 m. įdiegtas elektroninio bilieto projektas. Autobusuose ir troleibusuose buvo įrengti borto kompiuteriai, naujos kartos kasos aparatai, komposteriai, informacinės švieslentės, trumpojo ryšio modemai. Nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. Kauno viešajame transporte nebegalioja terminuotieji mėnesiniai popieriniai bilietai, vietoj jų funkcionuoja elektroniniai aktyvuojamieji (3d., 7d,. 30d., 92d. ar 365d.) ir terminuotieji mėnesiniai (galioja nuo kalendorinio mėnesio pirmos iki paskutinės dienos).
Tiltai
thumb|Vilijampolės tiltas Kauno urbanistinei ir gatvių tinklo plėtrai didelę įtaką turėjo tiltų statyba. Istorijos bėgyje miestas statėsi dviejų didžiųjų Lietuvos upių – Nemuno ir Neries – santakoje ir jungėsi tiltais su kitomis dalimis centrinėje ir senamiesčio zonoje. Iš viso Kaune 2007 m. pabaigoje buvo 34 automobilių, pėsčiųjų ir geležinkelių tiltai bei viadukai.
Pastaraisiais metais Kaune rekonstruoti keli tiltai, įrengti nauji transporto mazgai. 2008 m. birželio 3 d. atidarytas automobilių eismui skirtas tiltas sujungęs A. Mickevičiaus gatvę ir Nemuno salą. 2008 m. atidaryta estakada virš geležinkelio, sujungusi Čiurlionio tiltą su Europos prospektu, užbaigtas Marvelės transporto mazgas, sujungęs Lampėdžių tiltą su Marvelės gatve, įrengtas Vytauto Didžiojo tilto kairiojo prietilčio mazgas.
Formidžinė
Formidžinė – miestas Italijoje, Emilijoje-Romanijoje, Modenos provincijoje.
Kaunas
Tiltai
Vytauto Didžiojo tiltas rekonstruotas 2005 m., Petro Vileišio tiltas 2008 m., Jiesios tiltas 2011 m., Panemunės tiltas 2015 m., Varnių tiltas 2018 m.
Formidžinė
Miestas atsirado ten, kur 1201 m. Modenos komūna pastatė pilį, kad apsigintų nuo Bolonijos, tradicinio priešo. 1395 m. Niccolò III d’Este atidavė miestą Markui Pio, Karpio valdovui.
Kaunas
Tiltai
Miesto bendrajame plane ateityje numatyta pastatyti dar kelis tiltus: per Nerį, jungiantį Baltų pr. ir Žeimenos g., Kėdainių tiltą per Nemuną, jungiantį Kėdainių ir Brastos gatves Vilijampolėje su senąja Marvelės gatve Marvelėje. Šis tiltas sudarytų galimybę, aplenkiant miesto centrą, pasiekti Marvelės rajoną ir Via Baltica magistralę. , taip pat pastatyti naują pėsčiųjų tiltą iš Aleksoto į Nemuno salą.
Gyventojai
thumb|Paminklas Danieliui Dolskiui thumb|Kauno miestui skirta moneta, 1999 m. Kauno mieste gyvena 10,6 % visų Lietuvos gyventojų. Pagal tautybę apie 93 % miesto gyventojų yra lietuviai, 4 % – rusai, kitų tautybių – 3 %. 2001 m. gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyvenančios tautinės mažumos (žmonių skaičius): rusai (16 622), ukrainiečiai (1906), lenkai (1600), baltarusai (1142), žydai (427), vokiečiai (378), čigonai (364), latviai – (211), totoriai (200), armėnai (141), kitų tautybių (534).
Kaunas šiuo metu yra vienas tankiausiai apgyvendintų Lietuvos miestų. Pagal etninių gyventojų skaičių šis miestas didžiausias iš visų Baltijos šalyse esančių miestų. 1896 m. lietuviai Kaune sudarė tik 6 % gyventojų. 2001 m. 76,7 proc. gyventojų buvo katalikai, 2,5 proc. stačiatikiai, 0,7 proc. sentikiai, 0,3 proc. evangelikai liuteronai, 0,1 proc. evangelikai reformatai.
Žymūs žmonės
Kaune įvairiu laikotarpiu gyveno daug žymių asmenybių: Lietuvos prezidentai – Antanas Smetona, Aleksandras Stulginskis, Kazys Grinius, Algirdas Brazauskas, Valdas Adamkus, pirmasis atkurtos valstybės vadovas, Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas Vytautas Landsbergis, istorinės asmenybės – Steponas Darius – lakūnas, Atlanto nugalėtojas, sporto populiarintojas, Silvestras Žukauskas, generolas, pirmasis Lietuvos kariuomenės vadas, Maironis – kunigas ir rašytojas, poetai ir rašytojai – Vincas Mykolaitis Putinas, Balys Sruoga, Kazys Binkis, Salomėja Nėris, Donatas Banionis – aktorius, Stanislovas Moravskis – memuaristas, gydytojas, keliautojas, etnografas ir teisininkas, Antanas Baranauskas – Žemaičių vyskupas, poetas, rašytojas, Vilhelmas Čepinskis – smuikininkas, Edvardas Gudavičius – istorikas, Jurgis Mačiūnas – menininkas, Abraomas Mapu – žydų kilmės rašytojas, Adomas Mickevičius – poetas, Ričardas Mikutavičius – kunigas, poetas, Hermanas Minkovskis – fizikas, Albertas Vijūkas-Kojelavičius – istorikas, Arvydas Sabonis – krepšininkas, Liudvikas Zamenhofas – oftalmologas, orientalistas, esperanto kalbos išradėjas, Vladislovas Starevičius – lėlinės animacijos pradininkas, Mariana Veriovkina – paskutiniojo Kauno gubernatoriaus sesuo ir dailininkė, ir kiti įžymūs žmonės.
1820 m. baigus tiesti Kauno – Suvalkų ir pradėjus Daugpilio – Kauno plentą, padidėjo miesto komunikacinė reikšmė, todėl čia dažnai apsilankydavo pro šalį vykstantys žymūs Vakarų Europos asmenys, pvz., Prūsijos ministras pirmininkas Otto von Bismarck (jis kelias naktis nakvojo Kauno arklių keitimo stotyje), žymus prancūzų poetas Théophile Gautier, kuris apie miestą atsiliepė gana proziškai. Tarpukaryje Kaune taipogi nestigo pasaulinio garso įžymybių: grafas Aleksėjus Tolstojus – pramintas „raudonojuoju grafu“, rašytojas, Markas Šagalas – dailininkas, Vera Karali – dalyvavusi Grigorijaus Rasputino nužudyme, garsi rusų balerina, Sergėjaus Diagiliavo „Rusų sezono“ trupės narė, choreografė, nebylaus kino aktorė susijusi su imperatoriška Romanovų šeima. Kaune ji atliko savo pasirodymus bei mokė šokti vietinius. Andrejus Belas – (tik. var. Andrejus Bugajevas) – žymiausias rusų simbolizmo poetas, rašytojas, kritikas ir kiti. 1920 m. – 1927 m. Kaune gyveno ir dirbo žymus rusų satyrikas, žurnalistas, redaktorius Arkadijus Buchovas. Mieste jis įkūrė bei vadovavo laikraščio rusų kalba "Эxo" ("Echo") redakcijai, veikusioje dabartinėje Maironio g. 19 nr. (namas nugriautas apie 1993 m. - 1995 m.).
Mokslas ir švietimas
thumb|Lietuvos energetikos institutas thumb|Kauno meno mokykla thumb|[[LSMU biblioteka]] Kaunas – vienas svarbiausių mokslo ir švietimo centrų Lietuvoje. Pirmoji mokykla Kaune jau veikė 1473 m. prie tuo metu parapijinės Šv. Petro ir Povilo bažnyčios. 1649 m. Kaune, šalia Rotušės keturklasę mokyklą įkūrė Jėzuitų ordinas. Ji 1702 m. tapo pirmąja kolegija Kaune. 1844 m. į Kauną buvo perkelta Kražių gimnazija ir pavadinta Kauno gubernijos gimnazija. 1860 m. Kaune pradėjo veikti pirmoji mergaičių gimnazija. 1864 m. atidaryta Kauno kunigų seminarija.
Kokybiškai naujas švietimo raidos Kaune etapas susidarė atkūrus Lietuvos valstybingumą. 1920 m. sausio 27 d. Aukštųjų kursų draugija atidarė Aukštuosius kursus, parengusius dirvą universiteto sukūrimui. 1922 m. vasario 16 d., Lietuvos valstybės atkūrimo dieną, iškilmingai atidaryta pirmoji Kaune aukštojo mokslo įstaiga – Lietuvos universitetas. Tarpukario metais Kaune buvo įkurta ir daugiau aukštųjų, taip pat vidurinių bei specializuotų mokyklų.
Šiuo metu septyniuose universitetuose ir akademijose, keturiuose kitų aukštųjų mokyklų padaliniuose ruošiami aukščiausios kvalifikacijos gydytojai, teisininkai, vadybininkai, inžinieriai, ekonomistai, programuotojai, žemės ūkio, sporto ir kitų sričių specialistai. Miesto visuomeniniam gyvenimui didelę įtaką daro aktyvios studentų organizacijos – akademinės korporacijos – Neo-Lithuania, KTU korporacija „Plienas“, LSMU korporacijos „Fraternitas Lituanica“ ir ateitininkų korporacija „Gaja“, skautai akademikai.
Kolegijose ir universitetuose veikia studentų atstovybės, atstovaujančios studijuojančių interesus šalyje ir užsienyje. Jos teikia pasiūlymus organizuojant studijas, keičiant stipendijų nuostatas, sprendžiant finansinio rėmimo bei buities klausimus, puoselėja sportą ir kultūrą.
Kaune veikia daug savarankiškų – Lietuvos energetikos institutas, Architektūros ir statybos institutas, Lietuvos tekstilės institutas, Transporto ir kelių tyrimo institutas, Valstybinis miškotvarkos institutas, Kauno aukštųjų ir informacinių technologijų parkas ir į miesto universitetų struktūras integruotų (Maisto institutas) mokslinių tyrimų įstaigų.
Sveikatos apsauga
thumb|LSMU klinikos Kauno miestas išsiskiria išplėtota asmens sveikatos priežiūros paslaugų infrastruktūra. Šalia valstybinių sveikatos priežiūros įstaigų yra susiformavęs privačių gydymo įstaigų tinklas. 2004 m. mieste veikė 11 ligoninių, tarp jų – seniausia veikianti Lietuvoje – Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninė, (bendras ligoninių lovų skaičius siekė 5052), 14 ambulatorinio gydymo įstaigų, 222 privačios sveikatos priežiūros, 135 privačios odontologinės priežiūros, 2 laikino gyvenimo įstaigos, 5 įstaigos pagyvenusiems žmonėms, 14 vaikų globos įstaigų. Lietuvos sveikatos mokslų universitetas – stambiausia universitetinė medicinos ir farmacijos specialistų rengimo mokykla Lietuvoje. Nuo 1952 m. veikia Kauno respublikinė klinikinė ligoninė.
LSMU ligoninės Kauno klinikos – didžiausia gydymo įstaiga Lietuvoje. Jose įsikūrusios 34 profilinės klinikos, 11 poliklinikų skyrių; priimami pacientai iš visos Lietuvos (klinikų stacionare vienu metu gali būti gydoma iki 2000 pacientų, poliklinikose kasdien vidutiniškai apsilanko 2700 pacientų).
Architektūra
thumb|[[Kauno rotušė]] thumb|Kauno kalėdinė eglutė iš 32000 plastikinių butelių, [[2011 m.]] thumb|Kauno valstybinis muzikinis teatras
Kauno naujamiestyje ir Žaliakalnyje tarpukario metais buvo pastatyti Lietuvos banko rūmai, Karininkų ramovė, Prekybos, pramonės ir amatų rūmai, Kauno centrinis paštas, Vyriausiojo tribunolo rūmai, Kauno gaisrinė, Žemės ūkio rūmai, Kauno sporto halė, įstaigų, komercinių bankų, muziejų, aukštųjų mokyklų pastatai. Kauno modernizmo architektūra įvertinta Europos paveldo ženklu.
XXI a. sporto kompleksas Kauno miesto Nemuno saloje iškilo Žalgirio Arena.
Feliksas Milevičius
Feliksas Milevičius (1883 m. gegužės 23 d. Telšiai – 1965 m. kovo 3 d. Telšiai) – knygnešys, Lietuvos mėgėjų teatro ir Telšių politinis veikėjas.
Kaunas
Architektūra
Miesto erdvėse įrengtos J. Mačiūno, Nepriklausomybės, Rotušės, Sąjungos, Vienybės aikštės, Tibeto skveras.
Feliksas Milevičius
Biografija
Tėvai buvo neturtingi amatininkai – stalius ir siuvėja. Šeima anksti neteko tėvo, todėl Feliksui teko mokytis ne mokyklos suole, o amatininko dirbtuvėje. Jis pasirinko knygrišio amatą, bet tam išmokti neturėjo lėšų. Abu su motina pėsčiomis nuėjo į Plungę prašyti paramos pas Žemaitijoje labdaringais darbais pagarsėjusį kunigaikštį Mykolą Oginskį. Šis sutiko apmokėti knygrišystės meistrui už mokslą ir Feliksas 1900 m. tapo knygrišiu. Pirmąjį savo darbą, į odos aptaisus įrištą maldaknygę, nunešė ir padovanojo savo geradariui kunigaikščiui Oginskiui. Platino caro valdžios draudžiamą lietuvių spaudą.
Kaunas
Kultūra
Kaunas – stambus kultūros centras. Kaune veikia Kauno apskrities viešoji biblioteka, Vinco Kudirkos biblioteka su 23 skyriais visame mieste, 7 profesionalūs, 10 mėgėjiškų teatrų, 20 folklorinių ansamblių, vieninteliai Lietuvoje profesionalūs cirko – Baltijos cirkas ir džiazo – Kauno bigbendas kolektyvai. Svarbiausi valstybiniai teatrai Kaune – muzikinis teatras, dramos teatras ir lėlių teatras. Mieste taip pat kuria moderniojo šokio teatras „Aura“, Kauno pantomimos teatras, Mažasis teatras, Kamerinis teatras. Nuo 1969 m. koncertuoja Kauno valstybinis choras, nuo 1974 m. Lyros choras, nuo 1981 m. Kauno styginių kvartetas, nuo 2005 m. – Kauno simfoninis orkestras. Nuo 2004 m. veikia Kauno įvairių tautų kultūrų centras.
Vykstančius renginius galima suskirstyti į keletą grupių: valstybinės šventės, festivaliai ir miesto šventės. Beveik visos valstybinės šventės Kaune vyksta Vytauto Didžiojo karo muziejaus sodelyje. Pagrindinis valstybinių švenčių akcentas – Vyčio Kryžiaus ordino vėliavos pakėlimo ceremonija.
Feliksas Milevičius
Biografija
1905 m. gavo valdinę Teismo archyvinių bylų tvarkytojo tarnybą. Vėliau dėstė knygrišybą Telšių mokytojų seminarijoje, dirbo Šv. Kazimiero draugijos knygyno Telšių skyriaus vedėju. Susitaupęs lėšų, išsimokėtinai pirko nedidelį medinį namelį Didžiojoje (dabar Respublikos) gatvėje, pačiame miesto centre ir įsteigė privatų knygyną. 1907 m. vedė Eleną Folinaitę ir Telšiuose su kitais surengė pirmąjį lietuviškų spektaklių vakarą. Nuo 1907 m. dalyvavo scenos mėgėjų rengiamuose vakaruose: režisavo, vaidino, griežė, dainavo. 1910 m. jo iniciatyva Telšiuose įkurtas „skrajojantis knygynėlis“, kuris vėliau išaugo iki „Kanklių“ draugijos bibliotekėlės, turinčios per 2000 knygų.
Griežpelkiai II
Griežpelkiai II – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Lauksargių, netoli kelio (kitapus kelio arčiau link Lauksargių yra Griežpelkiai I). Kaime yra dvejos kapinaitės, jose yra antkapinių paminklų. Griežpelkiuose yra kavinė-viešbutis „Griežpelkiai“.
Feliksas Milevičius
Biografija
Su kitais 1916 m. Telšiuose įkūrė scenos ir dailės mėgėjų draugiją „Kanklės“, iki 1924 m. jai vadovavo. 1925 m. jis dideliu visuomenės pritarimu išrinktas Telšių miesto burmistru ir tose pareigose perrinktas dar dvi kadencijas. Dar vieną kadenciją išbuvo burmistro padėjėju. Jo burmistravimo laikotarpiu nutiestas geležinkelis Telšiai – Kretinga, pastatyta geležinkelio stotis, atidaryta amatų mokykla (vėliau Telšių aukštesnioji taikomosios dailės mokykla). Kitu savo kūdikiu jis vadino Telšių elektrinę netoli Masčio ežero. Pats prižiūrėjo jos statybą, rūpinosi gauti iš Anglijos patentuotus vidaus įrengimus. 1944 m. rugpjūčio mėn. vokiečiai atsitraukdami elektrinę susprogdino. 1933 m. Lietuvos verslininkų draugijos vardu, akciniais pagrindais pastatytas vasarnamis (kurhauzas) prie Germanto ežero. 1938 m. Lietuvos Švietimo ir Kultūros ministerija F. Milevičiui buvo paskyrusi personalinę pensiją, kuri buvo nutraukta 1940 m. Tik prieš gyvenimo pabaigą jam buvo paskirta 15 rublių mėnesinė pašalpa. 1942–1947 m. dar vaidino „Žemaičių teatre“ Telšiuose.
Kaunas
Kultūra
Kauniečiai ir miesto svečiai itin pamėgę tris vasaros mėnesius vykstantį tarptautinį Pažaislio muzikos festivalį, kuriame dalyvauja pasaulio muzikos elito atstovai. Džiazo mėgėjai susitinka „Kaunas Jazz“ festivalyje. Karo muziejaus sodelyje galima pasiklausyti Kauno kariljono muzikos garsų.
Griežpelkiai II
Istorija
XIX a. Griežpelkiuose veikė mokykla, o šiandieninės mokyklos vietoje buvusi karčema. Prieš Antrąjį pasaulinį karą, kasant žvyrą, buvo aptiktas senkapis. Po karo toliau eksploatuojant žvyro karjerą, kapinynas buvo visiškai sunaikintas.
Kaunas
Kultūra
Operos ir operetės mėgėjai pamėgę tarptautinį festivalį „Operetė Kauno pilyje“, šokio mėgėjai – modernaus šokio teatro „Aura“ organizuojamą tarptautinį modernaus šokio festivalį AURA. Gegužės mėn. pabaigoje vyksta folkloro festivalis „Atataria lamzdžiai“, rugpjūčio mėn. viduryje – „Hansa Kaunas“. Kiti žymesni renginiai: būgnų muzikos festivalis „Drum please“, netradicinio folkloro festivalis „Suklegos“, tarptautinis dramos teatrų festivalis , šiuolaikinės muzikos festivalis „Iš arti“, fotomeno festivalis „Kaunas Photo“ , tarptautinis sakralinės muzikos festivalis, Kauno kino festivalis, vykstantis istoriniame kino teatre „Romuva“, nuo 1997 m. vyksta Kauno bienalė.
Vienas žymiausių Kauno kultūrinių renginių – miesto gimtadienis Kauno miesto dienos (paskelbtas 1998 m. gruodžio 3 d. Kauno miesto tarybos nutarimu), švenčiamas gegužės 20 d. Būtent šią dieną 1463 m. kunigaikštis Kazimieras Jogailaitis patvirtino ir praplėtė miesto teises. Pagrindiniai šventės renginiai keletą dienų vyksta Senamiesčio gatvėse, prie Kauno pilies bei kitose miesto vietose.
Kaunas paskelbtas 2022 metų Europos kultūros sostine.
Muziejai ir galerijos
thumb|VDU Botanikos sodas
Pirmasis Kauno miesto muziejus įkurtas 1897 m. , vienas paskutinių – 2014 m. Šiuo metu Kaune veikia apie 40 muziejų ir jų padalinių, tarp kurių: Taip pat veikia Lietuvos zoologijos ir Botanikos sodai. Iš buvusių muziejų tarpukaryje garsėjo Motinos ir vaiko muziejus.
Kauno tvirtovė
thumb|Kauno tvirtovės generalinis planas XIX a. antroje pusėje Rusijos caro valdžia dėl strateginės reikšmės Kauną pavertė pirmos klasės tvirtove. Nuo 1882 m. aplink miestą buvo įrengti 9 fortai, 12 baterijų, nutiesti keliai, karinė geležinkelio linija, pastatyti kareivinių miesteliai, dirbtuvės, laboratorijos, sandėliai, slėptuvės. 1912 m. patvirtintas naujas detalus Kauno tvirtovės išplėtimo planas, įrengtas pirmasis Lietuvoje aerodromas, pradėtas statyti antrasis tvirtovės fortų žiedas.
Pirmojo pasaulinio karo metu, priartėjus frontui, tvirtovės plėtimo darbai buvo nutraukti. 1915 m. rugpjūčio 18 d., po 11 dienų trukusių kautynių, Vokietijos kariuomenė užėmė Kauno tvirtovę. Po Pirmojo pasaulinio karo tvirtovė prarado karinę paskirtį, kai kurie fortai buvo tušti, kituose buvo įrengti butai, dirbtuvės, karinis kalėjimas. Antrojo pasaulinio karo metais VI, VII ir IX fortai buvo paversti koncentracijos stovyklomis.
Išlikę Kauno tvirtovės fortai:
nebaigti statyti fortai:
Religinės paskirties pastatai
thumb|Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčia thumb|Totorių mečetė thumb|Karmelitų bažnyčia
Mieste išlikę daug įvairių religijų maldos namų ir šventyklų. Daugiausia Kaune – katalikų bažnyčių (iš viso – 21; iš jų 18 priklauso Kauno arkivyskupijai, 3 – Vilkaviškio (kairiajame Nemuno krante):
Pažaislio vienuolynas – Pažaislio Švč. Mergelės Marijos apsilankymo pas Elžbietą bažnyčios ir kamaldulių vienuolyno pastatų ansamblis. Tai vienas gražiausių baroko architektūros ansamblių Lietuvoje. Iš viso Kaune yra 8 vienuolynai: buvęs basųjų karmelitų, benediktinių, buvęs ir esamas bernardinų, jėzuitų, kamaldulių, pranciškonų konventualų bei marijonų (anksčiau – rokitų ir šaričių).
Paminklai
thumb|[[Amžinoji ugnis]] miniatiūra|Kauno nykštukas Kaune yra daug paminklų bei skulptūrų, jų kompozicijų. Svarbiausios valstybės šventės vyksta Karo muziejaus sodelyje, kuriame įrengtas memorialas su Amžinąja ugnimi, skirtas pagerbti visus žuvusius už Lietuvos laisvę ir ypač jai nusipelniusius asmenis. Dauguma tarpukario metais Kaune pastatytų paminklų, sovietinės okupacijos metais buvo nugriauti, atkūrus Lietuvos valstybingumą – atstatyti. Okupacijos metais Kaune pastatyti paminklai buvo demontuoti ir yra eksponuojami Grūto parke.
Nuo 2015 m. miesto savivaldybės leidimu organizuojamas idėjų konkursas "Kauno akcentas." Konkurso dalyviai, kurių pristatomi darbai laimi, gali papuošti įvairias Kauno vietas. Svarbiausias veiksnys – unikalumas, savitumas, originalumas, bendra dermė su aplinka. Tai analogijų Lietuvoje neturinti idėja. Skulptūros ar kitokie meno projektai puošia ne tik miesto centrą, bet ir miegamuosius rajonus, pvz., Žaliakalnį, Vilijampolę ir kt. Be to, meno kūriniai įprasmina miesto istoriją, kaip antai, litvakus, "Fluxus" meno srovę.
Sportas
Kaune įvairios sporto šakos aktyviai kultivuoti pradėtos dar tarpukario metais. 1921 m. Kauno savivaldybė išnuomojo Lietuvos fizinio lavinimo sąjungai (LFLS) žemės sklypą, kuriame buvo įrengta futbolo aikštė ir bėgimo takai. 1924–1925 m. LFLS pirmininko Stepono Dariaus iniciatyva įrengtas pirmasis sporto stadionas Lietuvoje. 1934 m. šalia stadiono pastatyti Kūno kultūros rūmai – dabartinė Lietuvos kūno kultūros akademija, kurioje kultivuojamos beveik visos sporto šakos, įtrauktos į olimpiadų programą. thumb|Stadionas [[2009 m. Europos atletikos iki 23 metų čempionatas|Europos lengvosios atletikos jaunimo iki 23 metų čempionato metu]]
1927–1928 m. Aukštosios Panemunės kariniame miestelyje buvo įrengtas vienas geriausių kariuomenėje Lietuvos kariuomenės sporto stadionas. Jame vyko futbolo, kitų sporto šakų vietinės ir tarptautinės varžybos, kariuomenės ir civiliniai renginiai.
1939 m. mieste atidaryta pirmoji specialiai krepšiniui pastatyta arena Europoje – Kauno sporto halė. 1990 m. rekonstruota Ledo arena. 2011 m. rugpjūtį Nemuno saloje baigta statyti naujoji Žalgirio arena, kurioje įvyko 2011 m. Europos krepšinio čempionato finalinis etapas.
Populiariausia Kaune sporto šaka – krepšinis. Pirmosios krepšinio rungtynės Kaune įvyko 1922 m. Krepšinis ypač populiarus tapo Lietuvai laimėjus 1937 m. vykusį antrąjį Europos krepšinio čempionatą. Seniausias ir tituluočiausias Kauno vyrų krepšinio klubas – „Žalgiris“.
Tarpukario metais Lietuvoje pradėtas žaisti ir futbolas. Lietuvos vyrų futbolo rinktinė pirmąsias tarptautines varžybas žaidė 1923 m. Kaune. Lietuvos futbolo čempionais daug kartų tapo Kauno klubai. Daugkartinis Lietuvos čempionas – FBK Kaunas. Siekiant parengti aukšto sportinio meistriškumo futbolininkus, kurie ateityje galėtų prisijungti prie Lietuvos nacionalinės futbolo rinktinės, Kaune 2006 m. įkurta Nacionalinė futbolo akademija. Jos auklėtiniai ir meistrai naudojasi moderniu futbolo maniežu. 2019 m. įrengtas pripučiamas Vilijampolės futbolo maniežas.
Kaune gilias tradicijas turi ir rankinio sporto šaka. Kauno „Žalgirio“ moterų komanda yra 4 kartus laimėjusi SSRS rankinio čempionatą (1957, 1960, 1966 ir 1967 m.), vieną kartą SSRS taurę (1978 m.), du kartus laimėjo Europos taurę (1967 ir 1968 m.). 1963 m. SSRS čempionais tapo vyrų Kauno „Atleto“ komanda. Kauno „Granito“ vyrų rankinio komanda yra laimėjusi tarptautinės rankinio federacijos (IHF) taurę 1987 m.
Kaune taip pat žaidžiamos komandinės sporto šakos: regbis (Regbio klubas Ąžuolas), beisbolas, ledo ritulys, tinklinis bei asmeninės sporto šakos: lengvoji atletika, badmintonas, boksas, tenisas, baidarių ir kanojų irklavimas, buriavimas, automobilių sportas. Šalia Kauno, Kačerginėje 1964 m. įrengtas Nemuno žiedas – vienintelė Lietuvoje speciali automobilių bei motociklų žiedinių lenktynių trasa. Kauno mariose vykdomos buriavimo varžybos. 2000 m. Lapėse atidarytas pirmasis Lietuvoje golfo aikštynas. Mieste veikia 5 plaukimo baseinai, daug įvairių sporto šakų klubų ir mokyklų:
Televizija
Mieste veikia kelios televizijos – „Cgates“ (anksčiau Mikrovisata), „Telia“(anksčiau Teo/Telekomas), „Pūkas“, „Init“ ir radijo stotys. Veikė kanalai Kaunas plius TV, AR televizija.
Radijas
Veikia radijo stotys Gaudeamus, Kauno fonas, Tau, Radijas „Kelyje“, radijo stotis „Pūkas“.
Spauda
170px|thumb|left|Dienraštis „Echo“ rusų kalba, nr. 63, 1938, Kaunas. Kaune leidžiami laikraščiai Kauno diena, Ūkininko patarėjas, XXI amžius, Laikinoji sostinė ir kt. Visą tarpukario laikotarpį buvo leidžiami Lietuvos žinios, Lietuvos aidas, Lietuvos ūkininkas, Diena. Taip pat buvo leidžiami žydų laikraščiai Arbeter Vort, Arbeter Lebn, Arbeter Zeitung, Apžvalga, Cu Hilf, Idiše štime, Folksblat, Di Cait, Der Funk, Der Emes, Jugnt Front, Das Vort, taipogi vienas žymiausių tarpukario laikraščių rusų kalba "Эxo" ("Echo"), vėliau pakeitęs pavadinimą į "Echo Litvy." Laikraščiai lenkų kalba Goniec Kowieński, Dzień Kowieński ir Litwa. Baltarusių kalba leistas laikraštis Sialianskaja Dolia.
Savivaldybė
thumb|Kauno miesto savivaldybė
Kauno miestas turi savivaldybės statusą Kauno apskrityje. Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Kauno miesto savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Kauno miesto savivaldybės administracija. Savivaldybės funkcijas įgyvendina atitinkami jos struktūriniai padaliniai. Kauno savivaldybę sudaro 11 seniūnijų – smulkesnių savivaldos administracinių vienetų.
Albinava (Trakai)
Albinava – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Aukštadvario.
Paulikas
Paulikas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Paulikienė (ištekėjusi moteris) ir Paulikaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vyriausioji reicho saugumo valdyba
Vyriausioji reicho saugumo valdyba   – Trečiojo Reicho institucija, kurios paskirtis buvo rūpintis Vokietijos saugumu (vykdė saugumo policijos ir žvalgybos funkcijas) ir kovoti su vidiniais ir išoriniais Vokietijos priešais. RSHA buvo pavaldi SS reichsfiureriui H. Himleriui.
Istorija
RSHA SS reichsfiureris H. Himleris įkūrė 1939 m. rugsėjo 27 d. suliedamas SS žvalgybos tarnybą Sicherheitsdienst (SD) ir saugumo policiją (Sicherheitspolizei, SiPo), kuri nominaliai buvo pavaldi Vidaus reikalų ministerijai. SiPo sudarė Gestapas (Geheime Staatspolizei 'Slaptoji valstybės policija') ir Kripo (Kriminalpolizei 'Kriminalinė policija').
Pirmuoju RSHA viršininku buvo paskirtas SS obergrupenfiureris ir policijos generolas Reinhardas Heydrichas, kuris vadovavo iki žūties 1942 m., kai buvo nukautas čekų pasipriešinimo surengto pasikėsinimo (operacija „Antropoidas“) metu, kurį rėmė britų specialiosios tarnybos). Nužudžius R. Heydrichą RSHA ėmė tiesiogiai vadovauti Himleris. O 1943 m. sausį šiai institucijai vadovauti pavedė SS obergrupenfiureriui ir policijos generolui Ernstui Kaltenbruneriui. Šis vadovavo RSHA iki karo pabaigos. RSHA vadovo titulas buvo saugumo policijos ir saugumo tarnybos šefas (CSSD, iš Chef der Sicherheitspolizei und des SD).
RSHA vadovavo Reicho ir NSDAP partijos saugumo aparatui. Jos veikla apėmė žvalgybinės informacijos rinkimą, kriminalinių nusikaltimų tyrimus, užsieniečių priežiūrą, viešosios nuomonės stebėjimą, nacistinį indoktrinavimą. Skelbiama pareiga buvo ieškoti Trečiojo Reicho priešų ir juos eliminuoti. Į priešų sąrašus buvo įtraukti žydai, komunistai, masonai, pacifistai ir krikščionių aktyvistai.
RSHA prižiūrėjo ir einzacgrupes (Einsatzgruppen), kurios keliavo paskui į Rytų Europą įsiveržiančią Vokietijos armiją. Kaip valstybės ir nacistų partijos saugumo institucija RSHA koordinavo įvairių kitų šios pakraipos Vokietijos organizacijų veiklą.
RSHA pavadinimas raštuose dažnai buvo trumpinamas kaip RSi-H, kad išvengti painiojimo su SS departamentu RuSHA (SS-Rasse- und Siedlungshauptamt 'SS Rasės ir apgyvendinimo valdyba').
RSHA strukūtai buvo priskirta daug aukšto rango SS karininkų. Pvz., beveik ketvirtis visų SS šturmbanfiurerių (majorų) buvo RSHA darbuotojai. RSHA dirbo didelė dalis ir kitų SS karininkų :
Struktūra
Pagal britų autorių Gerald Reitlinger RSHA tipiška išpūsta biurokratine struktūra, kurią sudarė bent šimtas smulkių padalinių.
RSHA sudarė 7 valdybos. . Struktūra po 1941 m. kovo:
IV valdyba (Gestapas) ir V valdyba (Kripo) sudarė saugumo policiją (Sicherheitspolizei, SiPo), kuri atliko didžiąją dalį darbo surenkant žydus, čigonus ir kitus priešais paskelbtusd žmones, siuntė juos į koncentracijos ir naikinimo stovyklas okupuotose Lenkijoje ir Ukrainoje.
Karo su TSRS pradžioje RSHA valdė ir kai kuriuos SS kariuomenės dalinius, kuriuos Himleris neperdavė armijos vadovybei (OKH). Šie daliniai (1-oji ir 2-oji SS pėstininkų brigados bei SS kavalerijos brigada) buvo suformuoti iš ankstesnio SS Kaukolės junginiams priklausiusių štandartų, prižiūrėjusių koncentracijos stovyklas. Šie daliniai buvo skirti ne frontui (nebent ypatingais atvejais), o vykdyti policines ir saugumo akcijas okupuotose teritorijose kaip ir einzacgrupės.