cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kompiuteriniai ištekliai
Kompiuteriniai ištekliai (kompiuterinis resursas, resursas) – kiekvienas duomenų apdorojimo sistemos resursas (elementas), kuris yra reikalingas jos operacijoms atlikti. Tai gali būti atminties įrenginiai, įvesties ir išvesties įrenginiai, vienas ar daugiau procesorių, duomenys, failai, programos ir panašiai.
Pagrindiniai kompiuterio resursų tipai
Pagrindiniai kompiuterio resursai:
Half-Life 2
Half-Life 2 – mokslinės fantastikos pirmojo asmens šaudyklė sukurta ir išleista Valve Corporation, 2004 m. – po penkerių metų nuo pirmosios Half-Life dalies sukūrimo. Žaidimas gavo ypatingai teigiamus atsiliepimus iš kritikų ir laimėjo 35 „Metų žaidimo“ apdovanojimus.
Siužetas
Originaliojo Half-Life žaidimo veiksmas vyksta slaptoje „Black Mesa“ mokslinių tyrimų bazėje, 200- m. Per eksperimentą mokslininkai netyčia sukelia rezonanso kaskadą, kuri atveria portalą tarp „Black Mesa“ ir Xen (tarimas: zen) dimensijos. Xen būtybės pradeda plūsti į „Black Mesa“ ir žudyti kiekvieną pasitaikiusį žmogų. Pagrindinio veikėjo, Gordono Frymano, vieno iš „Black Mesa“ mokslininkų, kuris prisidėjo prie rezonanso kaskados sukėlimo, pagrindinis tikslas – sustabdyti Xen būtybių antplūdį.
Žaidimo pabaigoje, G-Man'as, keista būtybė žmogaus pavidalu, „pasiūlo“ Gordonui dirbti jam. Priverstas sutikti, Gordonas įkeliamas į nebūtį 20-čiai metų.
Half-Life 2 prasideda G-Man'ui pažadinus Gordoną iš nebūties po 20 metų. G-Man'as įkelia Gordoną į traukinį, kuris vyksta į 17-ąjį miestą, esantį Rytų Europoje. Atvykusį Gordoną (ir kitus civilius) pasveikina Bryno, buvusio „Black Mesa“ administratoriaus, bei dabartinio Žemės administratoriaus, žinutė. Aplinkui pilna civilinės apsaugos pareigūnų, kurie priklauso kombainams. Kombainai – pagrindiniai žaidimo priešai, užgrobę ir pavergę Žemės planetą ir jos gyventojus. Vienas iš apsaugos pareigūnų sustabdo Gordoną, kuris norėjo įsėsti į kitą traukinį, ir nuveda į tardymo kambarį. Paaiškėja, kad tas pareigūnas – senas draugas ir kolega Barnis Kalhonas, šnipinėjantis civilinę apsaugą. Jis nusiunčia Gordoną į Izaoko Kleinerio labaratoriją.
Pakeliui, Gordoną apsupa civilinė apsauga, tačiau jo gyvybę išgelbėja Aliksa, Gordono buvusio kolegos Ilajaus dukra. Kartu jie nukeliauja į Kleinerio labaratoriją. Izaokas nuteleportuoja Aliksą į „Black Mesa East“, tačiau Gordono nuteleportuoti nepavyksta ir jis turi nukeliauti į „Black Mesa East“ pesčiomis. Bekeliaudamas, Gordonas gauna savo pirmuosius ginklus ir kovoja su civiline apsauga, bei senais priešais: zombiais ir galvakrabiais.
Atsidūrę labaratorijoje, jiedu sužino, kad po jų teleportacijos praėjo savaitė (nes kombainų teleportacijos technika labai prastos kokybės). Per tą laiko tarpą civiliai 17-ajame mieste stoja į kovą su kombainais. Gordonui kovojant su savo priešais, jie pagrobia Aliksą ir uždaro ją į citadelę. Vėliau, Gordonas pakliūna į Bryno spąstus ir taip pat tampa pagrobtas. Tačiau Gordoną, Aliksą ir Ilajų išleidžia Judita, kuri atsisako toliau bendradarbiauti su kombainais. Gordonas sunaikina tamsiosios energijos reaktorių, nuo kurio priklauso visa citadelė. Prieš pat reaktoriaus sprogimą, pasirodo G-Man'as, kuris išgelbėja Gordoną nuo pražūties ir vėl įkelia Gordoną į nebūtį, tačiau palieka Aliksą likimo valiai.
Kombainai
Netrukus žaidime užsimenama apie kombainus ir išsigelbėjimą nuo pavojaus. Taip pat pradžioje sutinkame herojus iš pirmosios „Half-Life“ dalies, kurie stengiasi padėti pagrindiniam herojui pasprukti iš 17-ojo miesto. Tam tikrose vietose sužinoma vis daugiau informacijos apie alternatyviąją visatą ir apie žmones pavergusią ateivių rasę – kombainus.
Ši civilizacija, prieš 20 metų po Gordono Frymano klaidos atveriant dimensinį portalą užgrobė visą Žemę per 7 valandas. Buvęs Black Mesa administratorius – Brynas, nenorėdamas visiško žmonių sunaikinimo, visos žmonijos vardu pasidavė grobikams. Šie Bryną apdovanojo visu Žemės valdymu, nors jis tik paprasčiausia marionetė, valdoma kombainų aljanso vadovų (tikriausiai Advisor’ių). Per žaidimą ne vieną kartą išgirstama apie 7 valandų karą.
Žmonių pasipriešinimas
Žaidžiant HL2 sutinkami žmonės, kovojantys dėl žmonijos laisvės. Tai – pasipriešinimo grupė, kuri stengsis padėti Gordonui. Ant sienų galima išvysti daug piešinių (daugelis su graikiška raide lambda), propaguojančių stoti į kovą prieš kombainų valdymą. Gordonas Frymanas, pagarsėjęs savo žygdarbiais organizacijoje „Black Mesa“, yra pagrindinis revoliucionierius, jau įgijęs legendos statusą bei po 20 metų grįžęs sugrąžinti revoliucionierių viltis.
Po Nihilanth sunaikinimo, vortigauntai tapo laisvi ir prisidėjo prie revoliucionierių.
Revoliucionieriai yra išsimėtę po visą 17-ojo miesto teritoriją, kiti sėkmingai iš jos pasišalinę.
Saulės kapinės
thumb|250px|Saulės kapinės thumb|250px|Šv. Vincento Pauliečio koplyčia thumb|250px|Meištavičių giminės koplyčia
Saulės kapinės (arba Vilniaus Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kapinės) yra Vilniuje, Antakalnio mikrorajone, palei Saulės ir M. K. Paco gatves. Saulės kapinių pavadinimu žinomos tik nuo 1945 m., taip pavadintos pagal greta esančią gatvę.
Abramavičius
Pavardė kilusi iš biblinės kilmės vardo Abraomas.
Saulės kapinės
Istorija
Dokumentų, kuriuose būtų užregistruota bažnyčios kapinių įsteigimo data, nėra. 1828 m. jos jau minimos kaip parapinės. Tuo metu jų plotas buvo apie 2 ha. Šios kapinės nebuvo vienintelės Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kapinės – jų minima 16. Parapinėse kapinėse buvo laidojami Antakalnio, Šnipiškių ir Lukiškių priemiesčių gyventojai.
Kapinės pradžioje nebuvo aptvertos, tik 1872 m. paraginus miesto valdybai jos buvo apjuostos pylimu. Mūrine tvora aptvertos 1932 m. Geležiniai varteliai įrengti už K. Rekečio pinigus.
Kauno Gedimino g. sinagoga
Kauno Gedimino g. sinagoga, arba „Nachlas Israel“ sinagoga – buvusi sinagoga Kaune, Gedimino g. 26B.
Istorija
Kauno žydų labdaros draugijos „Nachlas Israel“ sinagoga pastatyta 1922 m. Krokinų šeimai priklausiusiame sklype, kuriame XIX a. antroje pusėje stovėjo medinė sinagoga. Naująją sinagogą suprojektavo statybos technikas Leonas Markovičius.
Saulės kapinės
Istorija
1945 m. prie kapinių prijungti 2 ha žemės.
Kauno Gedimino g. sinagoga
Istorija
Sinagogos pastatas pastatytas iš plytų. 1961 m. pastatas rekonstruotas ir paverstas daugiabučiu namu. Po rekonstrukcijos pastatas pasikeitė, o apie buvusius maldos namus primena išlikęs fasadas su trikampiu frontonu, papuoštu neorenesnasiniu trilapiu apvadu aplink smailiaarkį langelį.
Buvusios sinagogos pastate dabar veikia leidyklos „Mijalba“ knygynas, dvasinio tobulėjimo centras „Šviesos namai“. Taip pat įsikūręs Kauno žydų religinės bendruomenės muziejus. miniatiūra|250px|left|Sinagogos fasadas 2013 m.
Saulės kapinės
Istorija
Apie 1863–1884 m. buvo pastatyta Oginskių šeimos koplytėlė. XX a. (restauruota 2015 m.). Taip pat stovi Prisikėlimo koplyčia – Sidorovičių ir Zavišų giminių palaidojimo vieta. Vėliau pastatyta ir pseudogotikinė Meištovičių koplyčia.
Koplyčia
Kapinių centre yra Šv. Vincento Pauliečio koplyčia, pašventinta 1811 m. rugpjūčio 3 d. Ją pastatė Laterano kanauninkų vienuolis, Vilniaus katedros prelatas J. F. Slivinkis už Teresės Andžeikovič ir jos vyro paaukotus pinigus. Vėliau šalia jos palaidoti kapitulos nariai, kunigai. Šiuo metu koplyčia yra avarinės būklės - įgriuvęs stogas, sienos sutvirtintos metaliniu karkasu.
Kapai
Kapinėse palaidoti:
Zygmunt Bauman
Biografija
Gimė Lenkijos žydų šeimoje Poznanėje. 1939 m. naciams užėmus vakarų Lenkiją, su šeima pasitraukė į sovietų kontroliuojamą dalį. Baumanas tarnavo tarybinėje Lenkijos kariuomenėje, buvo atsakingas už politinį švietimą. Dalyvavo Kolbergo ir Berlyno mūšiuose. 1945 m. buvo apdovanotas Narsiųjų Kryžiumi. Vėliau dirbo komunistinėse žvalgybos struktūrose. Varšuvos socialinių mokslų akademijoje studijavo sociologiją, vėliau filosofiją Varšuvos universitete. Vėliau dėl šeimyninių peripetijų prarado darbą, 1954 m. gavo magistro laipsnį ir tapo Varšuvos universiteto lektoriumi.
Lankydamasis Londono ekonomikos mokykloje paruošė studiją apie britų socialistinį judėjimą ir 1959 m. išleido pirmąją savo knygą. 1968 m. Lenkijoje išaugo antisemitinės nuostatos, todėl dauguma Lenkijos žydų neteko darbo ir buvo priversti palikti šalį. Baumanas pradžioje išvyko į Izraelį, dėstė Tel Avivo universitete, bet netrukus persikėlė į Angliją, Lydso universitetą. Nuo to laiko gyveno Anglijoje, rašė anglų kalba.
Idėjos
Zygmuntas Baumanas per savo gyvenimą parašė 57 knygas, virš 100 straipsnių, kuriuose daugiausia nagrinėjo tokias temas kaip globalizacija, modernybė, postmodernizmas, vartotojiškumas, moralė.
Pirmieji Baumano darbai buvo socialistinių-marksistinių pažiūrų, jis iš sociologinės perspektyvos nagrinėjo klasių kovą, tačiau su laiku jis labiau susitelkė ties modernybės apraiškų aiškinimu.
Baumano teigimu, modernybėje žmogus stengiasi sutvarkyti visus chaotiškus, nekontroliuojamus gyvenimo aspektus ir pasiekti saugumą. Tačiau net ir pavykus hierarchiškai sureguliuoti socialinį gyvenimą, nuolat atsiranda tų, kurie netelpa į jo rėmus, atsiranda socialinės grupės, kurios nesileidžia būti valdomos hierarchinių mechanizmų. Tai, kas nesuvaldoma, t. y., svetima, iš vienos pusės šiuolaikinėje visuomenėje yra susidomėjimo, egzotikos objektas, kita vertus, tai yra nuolatinis baimės, nesaugumo šaltinis daugumai. Su šiais visuomenės hierarchizavimo, „sutvarkymo“ siekiais Baumanas sieja ir Holokaustą – tai buvusi kraštutinė europiečių išraiškos priemonė bandant sutvarkyti į jos hierarchinius rėmus netelpančią žydų kultūrą.
XX a. pab.-XXI a. pr. pagrindinė Baumano tyrimų sritis buvo naujausioji postmodernizmo atmaina – takioji modernybė. Joje visuomenė iš gamintojų virsta vartotojais, bandoma įgyvendinti saugi laisvė (t. y., laisvė be atsakomybės ir pasekmių). Baumano teigimu, ši laisvė visų pirma pasiekiama per virtualiąsias technologijas. Tačiau jos nors ir įgalina individą bendrauti laisvai ir be įsipareigojimų, leidžia pasiekti neribotas žinias, tačiau žaloja, jo teigimu, esmines žmogaus kultūros savybes kaip nuoširdų ir atsakingą bendravimą, dialogo kultūrą, kantrybę, gebėjimą įsiminti ir taip pilnavertiškai mąstyti. Meilė šiandien suvokiama kaip investicija, todėl kaskart stengiamasi racionaliai apsvarstyti, ar apsimoka (įsi)mylėti. Nors preziumuojama, kad socialiniai tinklai tapo naujais demokratijos šaukliais, iš tiesų, tai tapo tik lengva priemone valdžiai sekti disidentus. Vartotojiškumą Baumanas laiko šiuolaikiniu socialiniu imperatyvu, atsisakančius nuolat vartoti išmetančiu į socialinį užribį. Vartojimas įprasmina ir aktualizuoja individo egzistenciją, vartotojiškoje kultūroje sunyksta linijinės naracijos, tokios kaip amžius ir laikas
Bibliografija
Lietuviškai išleista:
Lamborghini
Automobili Lamborghini S.p.A. – Italijos egzotinių automobilių gamintojas, įsikūręs netoli Bolonijos miesto mažame miestelyje Bolonijos Sant’Agata. 1962 m. kaip dukterinę traktorių gamyklos „Lamborghini Trattori“ įmonę įkūrė Ferruccio Lamborghini (1916–1993 m.). Šiuo metu „Lamborghini“ priklauso Vokietijos automobilių gamintojui „Audi“, kurią valdo „Volkswagen“ grupė.
Istorija
Vyrauja keletas nuomonių, kodėl Ferruccio Lamborghini įkūrė savo sportinių automobilių gamyklą. Visos jos susijusios su konfliktu tarp Enzo Ferrari („Ferrari“ bendrovės savininko) ir Lamborghini. Populiariausia versija papasakota Ferruccio Lamborghini sūnaus, kad Lamborghini atvažiavo pas Enzo Ferrari į gamyklą pasiskųsti dėl savo automobilio „Ferrari 250 GT“ sankabos kokybės. Enzo palinkėjo Lamborghiniui ir toliau gaminti traktorius, nes automobiliuose, o juo labiau sportiniuose, esą jis (Lamborghini) nieko nesupranta. Lamborghini grįžęs į savo gamyklą išardė „Ferrari 250 GT“ važiuoklę ir pastebėjo, kad daugelio detalių gamintojas yra tas pats, kuris gamina detales ir „Lamborghini“ traktoriams. Savo sandėliuose jis rado tinkamą detalę ir po pakeitimo problema buvo išspręsta. Nusprendęs, kad jo automobiliai turės V12 variklius, jų kūrimui pasitelkė talentingą inžinierių Giotto Bizzarrini, iki tol dirbusį prie „Ferrari“ V12 kūrimo.
Pirmasis sportinis „Lamborghini“ automobilis tapo 1964 m. „Lamborghini 350GT“, turintis 3,464 kubinių cm variklį ir išvystantis maksimalų 240 km/val greitį. Jis buvo gaminamas iki pat 1968 m. Tačiau labiausiai kompaniją išgarsino tais metais išleistas „Lamborghini Miura“ modelis, kurtas nuo 1966 m. Tais metais jis pirmą kartą pasirodė Ženevos automobilių parodoje. 1976 m. šių modelių buvo parduota 111, o iš viso jų buvo pagaminta 761 vienetas.
1973 m. įvykusi kuro krizė labai skaudžiai smogė „Lamborghini“ kompanijai, kuri 1978 m. paskelbė bankrotą. 1979 m. ji buvo išpirkta vokiečių konsorciumo, bet tais pačiais metais ištiko antroji naftos krizė ir „Lamborghini“ vėl buvo priversta bankrutuoti. 1984 m. ji buvo parduota Šveicarijos įmonei „Mimran brothers“. Visų nuostabai 1987 m. kompaniją perpirko JAV automobilių gamintojas „Chrysler“. „Lamborghini“ tuo metu kaip tik ruošėsi gaminti savo vieną iš garsiausių modelių – „Diablo“. Prie jo dizaino darbo ėmėsi Marcello Gandini, kuris dirbo ir su „Miura“ modeliu. „Lamborghini Diablo“ (ispaniškai velnias) buvo gaminamas nuo 1990 m. iki 2001 m. Galingiausia šio modelio versija turėjo 5.9 l variklį, kuris leisdavo išvystyti maksimalų 330 km/val greitį.
1994 m. sausio mėnesį pablogėjus ekonominei padėčiai, „Lamborghini“ vėl buvo parduota. Šį kartą ją nupirko Indonezijos investuotojų grupė „Megatech“. Valdant šiai kompanijai „Lamborghini“ pagerino savo pardavimų rezultatus. 1993 m. buvo parduotas 101 automobilis, 1994 m. – 301, o 1995 m. – 414. Tuo metu buvo pristatyti patobulinti „Lamborghini Diablo SV“ ir „Lamborghini Miura SV“ modeliai. Pastarasis „Diablo“ tapo perkamiausia šio modelio versija.
Alsteris
Alsteris  – regionas ir viena iš keturių istorinių Airijos grafysčių Airijos salos šiaurėje. Istoriškai Alsterį sudarė 9 grafystės. Šiuo metu šešios buvusios grafystės priklauso Šiaurės Airijai, įeinančiai į Jungtinės Karalystės sudėtį, kitos trys – Airijos Respublikai. Nuo 1972 m. Šiaurės Airija vietoje ankstesnių grafysčių administraciškai buvo suskirstyta į 26 apygardas, kuriose vidutiniškai yra po 60 000 gyventojų.
Lamborghini
Istorija
Dėl sunkių ekonominių sąlygų Indonezijoje 1997 m. „Megatech“ pardavė visas „Lamborghini“ akcijas. Jas nupirko „Audi“ koncernas už $110 mln. Naujasis savininkas puikiai pritaikė italų dizainą naujiems „Lamborghini“ modeliams, tokiems kaip „Murciélago“ ir „Gallardo“, kurie buvo pristatyti 2001 m. ir 2003 m. atitinkamai. Audi skyrė milžiniškas lėšas ir išteklius, kad atkurtų stabilų italų automobilių pardavimą. Palyginus su 2002 m. pardavimais (424 vnt.), 2007 m. šis rodiklis šoktelėjo daugiau nei 6 kartus – iki 2406 vnt. per metus.
Alsteris
Pagrindinė pagal paplitimą kalba yra anglų, antra – airių kalba.
Lamborghini
Istorija
Nuo 2007 m. pasaulyje pradėjo mažėti „Lamborghini“ parduodamų automobilių skaičius. 2009 m. šis rodiklis grįžo į 2004 m. pasiektas ribas. Manoma, kad tai lėmė pasaulinė ekonominė krizė. Pardavimų rodiklių mažėjimas tęsėsi tik pora metų. Po to prabangos rinka atsigavo.
Alsteris
Istorija
Ankstyvaisiais viduramžiais Alsteris buvo savarankiška karalystė. XII a. pabaigoje formaliai pradėta valdyti Anglijos, XVI a. tapo Airijos provincija, iki XVIII a. vyko sukilimai prieš anglus.
Lamborghini
Istorija
2011 m. „Lamborghini“ pristatė naujajį flagmaną „Aventador“. Šis modelis tapo nuo 2010 m. nebegaminamo „Murciélago“ įpėdiniu. Bendrovės vadovas Stephan Winkelmann tikisi, kad „Aventador“ pagyvins prekybą 2012 m.
Kaip ir kiti egzotinių automobilių gamintojai „Lamborghini“ ketina prasiplėsti į itin prabangių sedanų ir padidinto pravažumo automobilių segmentą. 2008 m. „Lamborghini“ pristatė „Estoque“ sedano koncepcinį modelį, o 2012 m. „Urus“ – padidinto pravažumo koncepcinį modelį. Tačiau „Estoque“ veikiausiai taip ir liks koncepcinis modelis, o „Urus“ serijinė gamyba dar tik svarstoma.
Alsteris
Istorija
1921 m. didesnė dalis prijungta prie Didžiosios Britanijos, kita dalis liko Airijos respublikai, kur sudaro Alsterio administracinę provinciją.
Lamborghini
Tapatumas
thumb|250px|Įniršęs bulius
Alsteris
Grafystės
Šiaurės Airija:
Lamborghini
Tapatumas
Bulių kautynių pasaulis yra neatskiriama „Lamborghini“ tapatumo dalis.
Alsteris
Grafystės
Airijos Respublika:
Lamborghini
Tapatumas
1962 m. Ferruccio Lamborghini apsilankė įžymaus kovinių bulių augintojo Don Eduardo Miuros rančoje, Sevilijos mieste. Kadangi Feručis pats buvo Jautis pagal zodioko ženklą, tai jam tie didingi Miuros galvijai padarė didžiulį įspūdį ir jis nusprendė sukurti įniršusį bulio simbolį savo būsimai automobilų gamintojai.
Feručis po kiek laiko vėl grįžo pasisemti įkvėpimo pas garsųjį bulių augintoją. Don Eduardą užliejo pasitenkinimo jausmas po to kai jis sužinojo, jog „Lamborghini“ steigėjęs pavadino serijinį modelį Don Eduardo ir jo veisiamų kovinių bulių garbei. O ketvirtojo „Miuros“ modelio šydas netgi buvo nuimtas Don Eduardo rančoje.
„Lamborghini“ ir dabar semiasi įkvėpimo iš Koridos pasaulio. Didžioji dauguma „Lamborghini“ modelių pavadinimų yra vienaip ar kitaip susiję su bulių kautynėmis.
Lamborghini savininkai
Per visą savo istoriją „Lamborghini“ turėjo daug skirtingų savininkų:
Pardavimų istorija
„Lamborghini“ automobilių pardavimų istorija nuo 2001 m.
Gervaraistis
Gervaraistis – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Elektrėnų. Kaime yra Kaugonių geležinkelio stotelė.
Company of Heroes
Company of Heroes – realaus laiko strateginis kompiuterinis žaidimas, sukurtas kompanijos „Relic Entertainment“. Žaidimas asmeniniams kompiuteriams išleistas 2006 metų rugpjūtį. 2007 metų rugsėjį išėjo žaidimo papildymas „Opposing Fronts“. 2009 metų balandį išėjo žaidimo papildymas „Tales of Valor“.
Žaidimas
Žaidimas siūlo valdyti vieną iš dviejų Antrojo pasaulinio karo armijų (JAV arba Vermachto) Normandijos išsilaipinimo kampanijos metu, kai vykdant misijas ir triuškinant nacių pajėgas, bandoma laimėti mūšius dėl Prancūzijos. Kiekviena iš kovojančių pusių turi savo unikalių karinių vienetų, tarp kurių yra amerikiečių „M4 Sherman“ tankas ar vokiečių „Panzer IV“. Žaidėjai gali statytis pastatus arba fabrikus, kuriose gaminami kariniai vienetai.
Tikslas
Žaidimo tikslas kovoje – užiminėti strateginius (pergalės) bei resursų taškus ir išlaikyti juos kuo ilgiau. Iš viso yra trys resursų rūšys. Tai Darbo jėga, Amunicija (Munition) bei Kuras (Fuel). Kiekviename žemėlapyje yra nemažai šių resursų taškų, kuriuos reikia užimti. Šalia kiekvieno tokio taško parodyti, kiek vienetų tam tikro resurso per minutę gauna tašką užėmęs žaidėjas, todėl visada verta skirti daugiau gynybos tiems taškams, generuojantiems didesnį kiekį taškų.
Žaidimo mechanika
thumb|250px|Kovos meniu langas Kiekviena žaidimo frakcija (išskyrus Britus) turi savo nejudinama pagrindinę bazę, kurios teritorijoje yra statomi barakai ar fabrikai gaminti karinius vienetus ar kitą techniką. Kaip ir kiekviename RTS žaidime taip ir čia yra strategijai būdinga „lygių“ sistema. Žaidimui prasidėjus, galima statytis tik silpnus karinius vienetus, tačiau su laiku ir geresnius pastatus bei tuo pat metu gaminti „stipresnę“ karo techniką. Tarkim, Vermachtas armija pradžioje gali pasistatyti kareivines. Po kažkiek laiko kai žaidėjas, surinkęs reikiamą resursų kiekį, galės savo pagrindinėje bazėje pereiti prie aukštesnės puolimo fazės, leidžiančio statytis modernesnes kareivines (Krieg Barracks), kuriose jau leidžiama kurti grenadierių ar mortyrų padalinius. Po antrojo patobulinimo galima statytis šarvuočių gamyklą, o sukaupus reikiamą resursų sumą ir patobulinus paskutinį kartą, galima statytis ir tankus.
Taip pat vienas iš svarbiausių žaidimo aspektų yra žaidimo karinės technikos valdymas ir pasirinkimas. Tarkim, šarvuočiai skirti greitoms atakoms prieš mažus pėstininkų būrius ir tinka tokioms kovoms dėl savo greičio ir manevringumo. Tankai yra daug lėtesni, tačiau turi pabūklus, kuriais puikiai sprogdinami pastatai ir kurie turi geresnius šarvus nei paprasti šarvuočiai. Tankų kovoje svarbu ir tai, kokiu kampu šaudoma. Naujokai, kovos įkarštyje dažnai matydami, kad jų tankas greitai bus susprogdintas, bando išvažiuoti nuo priešo linijos ir išvengti atakos, tačiau dažnai „susimauna“, ir oponento tankas pataiko į tanko gala, kuris yra labiausiai pažeidžiama tanko vieta. Todėl ypač svarbu kovojant atsukti savo tanką nosimi į priekį, kad priešininkas padarytų kuo mažiau žalos. Kai kurie tankai turi specialią funkciją naikinti betonines barikadas ar metalines tvoros. Taip pat tankus gali pataisyti inžinierius.
Dar vienas svarbus faktorius žaidime yra karių rangai, užsitarnauti už prieš žudymą mūšyje. Yra 3 lygiai. Kiekvieną žaidimo frakcija rangus gauna skirtingai. Amerikiečių būriai patirtį gauna individualiai, būrys ar šarvuotis, sunaikinęs priešininką, gauna patirties. Britų kariai negauna rangų; už juos tai atlieka karininkai „Vadovaujantys tankai“ ir kapitonai, bei leitenantai gauna patirtį tik prie kovojančių kareivių. „Panzer Elite“ frakcija patirtį dalinasi; prie šalia esančių karių priešininką nužudęs būrys gauna 75 %, o šalia 25 % patirties. Vienintelis Vermachtas per kovą negauna rangų. Rangus galima nusipirkti tam tikrame veteranų patobulinimų pastate.
Doktrinos
Visos 4 žaidimo frakcijos gali pasirinkti vieną iš trijų doktrinų kovoje. Taigi išeina kad žaidėjas turi pasirinkimą iš 12 subfrakcijų. Doktrinos – tai atrakinami žaidimo patobulinimai, galintys sukelti nemažai sumaišties kovoje. Dėl tinkamo doktrinų panaudojimo galima įgyti pranašumą. Pavyzdžiui, pasirinkus „Airborne“ (Oro desantininkų) doktriną su Amerikiečiais, galima išlaipinti desantininkus bet kur savo teritorijoje arba už amunicijos resurso 150 taškų pakviesti lėktuvų grupę, kurie (kuri) paleis greitą šūvių krušą į priešo karius. Tuo tarpu vokiečiai turi galimybę tam tikram laikui padaryti savo karius praktiškai nepažeidžiamus arba numesti net V2 raketą ant priešo bazės.
Nerėpai
Nerėpai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurinės rytiniame pakraštyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Salantų, Erlos kairiajame krante.
Company of Heroes
JAV
JAV kariniai vienetai pasižymi stipria artilerija bei galingomis oro pajėgomis, be to, jų kariniai vienetai pigesni ir statomi daug greičiau nei Vermachto.
Nerėpai
Geografija
Kaimas plyti tarp Erlos ir Salanto–Notės upių slėnių esančios pakilumos viršūnėje. Ribojasi su Nerėpais, Dvarčininkais, Kalniškiais, Erlėnais ir Šaučikiais. Iš kaimo išteka Pagilbrastis, vakarine dalimi praeina kelias Nerėpai–Kalniškiai. Centrinėje ir rytinėje dalyje auga Nerėpų miškas.
Istorija
Nerėpai pirmąkart paminėti 1568 m. Kaimas žemė plytėjo tarp Salanto ir Erlos, ribojosi su Erlėnais, Šaučikiais, Šaukliais, Kulaliais, Baidotais ir Laiviais. XVIII a. priklausė Vilniaus trinitorių vienuolynui, o dvasiniu gyvenimu nuo 1630 m. rūpinosi Salantų bažnyčios kunigai.
Company of Heroes
Vermachtas
Vokiečių armijos pagrindinė jėga sutelkta į tankus bei „sunkiuosius“ pėstininkus. Deja, Vermachto kariai yra kiek brangesni, todėl jų karinius vienetus reikia ypač stropiai saugoti nuo galimų priešo atakų.
Kelių žaidėjų režimas
„Company of Heroes“ galima žaisti internetinėje erdvėje prieš kitus žaidėjus. Už laimėtus ar pralaimėtus mūšius žaidėjas atitinkamai gauna arba netenka reitingo taškų, kurie rodomi žaidėjo profilyje.
Režimai
Pagrindiniai žaidimo režimai yra sunaikinimo ir strateginių taškų užėmimo.
Sunaikinimas
Šiuo režimu žaidžiant, kariaujama iki paskutinio nesugriauto statinio. Laimi tas, kuris nepalieka žaidimo žemėlapyje nei vieno priešo pastato.
Strateginiai taškai
Šio režimo tikslas – užimti ir kuo ilgiau išlaikyti strateginius taškus. Viename žemėlapyje iš viso būna 3-5 tokie taškai. Užėmus tašką arba turint daugiau užimtų taškų, priešininko limitas (Ticket) senka, ir žaidėjas laimi, kai priešo limitas pasieka 0.
Žaidimo varikliukas
Žaidimas naudoja Essence Engine grafinį varikliuką, kuris puikiai perteikia žaidimo fiziką bei sprogimus ar šūvius. Paprastai kariniam vienetui skirta per 2000 skirtingų mirties animacijų.
Tales of Valor
Antrasis žaidimo papildymas prideda 3 naujas kampanijas ir kelis naujus karinius vienetus. Papildymas išleistas 2009 metų balandį.
Maziya S&RC
„Maziya Sports and Recreation Club“ – Maldyvų futbolo klubas iš Malės.
Istorija
Įkurtas 1996 m. Rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.
2016 m. tapo Premjer lygos čempionais. 2019–2020, 2020–2021 ir 2022 m. sezonuose vėl pakartojo šį pasiekimą.
Sudėtis (2018)
Atnaujinta: 2018 m. lapkričio 30 d.
Nerėpai
Istorija
1750 m. buvo 11, 1821, 1843 ir 1846 m. – 9, 1866 m. – 8 dūmai.
Valakinio-gatvinio kaimo sodybos stovėjo abipus kelio Erlėnai–Nerėpai–Šaukliai. Šiaurinėje dalyje plytėjo dvaro miškas, besiribojantis su Šaučikių žeme ir vadintas bendru vardu – Šaučikine. Jame buvo kaimo ganyklos, XVII–XVIII a. kūrėsi vienkieminis Nerėpų užusienis. Žemdirbių pastangas įsisavinti akmeningas iškirsto miško žemes liudija akmenų krūsnys ir aptvarai, ženklinantys buvusių laukų ribas. Erlos upelio kairiojo kranto slėnyje plytėjo bendro naudojimo šienaujamos pievos ir ganyklos. Nuo gretimo Šaučikių kaimo Nerėpus skyrė tiesus, iš akmenų sukrautas pylimas, kurio fragmentas išliko Šaučikinės miško vakariniame pakraštyje.
Po 1831 m. sukilimo Nerėpai buvo atimti iš trinitorių vienuolyno ir perduoti valstybiniam Mosėdžio dvarui. 1870 m. kaime ir Nerėpų užusienyje buvo 27 revizinės sielos (prievolininkai vyrai) ir 247 rėžiai žemės, už kurią valstiečiai mokėjo valstybei žemės mokestį. XIX a. kaimo žemių rytinėje dalyje atsirado Dvarčininkai, o pietinėje – Kalniškiai. Po baudžiavos panaikinimo įsteigus valstiečių luominę savivaldą, kaimas buvo priskirtas Mosėdžio valsčiaus Mosėdžio seniūnijai.
1923m. buvo 14 ūkių. XIX a. II pusės – XX a. žemės reformų metu Nerėpai neteko rytinės žemių dalies, kuri buvo priskirta Šaučikiams ir Erlėnams. Išlikęs kaimo branduolys per sovietmečio administracinio-teritorinio suskirstymo reformas padalintas pusiau: Skuodo rajonui liko šiaurinė Nerėpų dalis, o pietinė buvo priskirta Kretingos rajonui.
Algoritmų sudėtingumas
Sudėtingumo teorija yra informatikos šaka, nagrinėjanti įvairias algoritmų savybes, dažnai jų įvykdymo greitį. Teorija atsako į klausimą kaip palyginti skirtingus algoritmus sprendžiančius tą pačią užduotį (dažniausiai svarbu yra algoritmo veikimo laikas, bet taip pat nagrinėjama kiek algoritmas sunaudoja atminties, ar jis apskritai baigia darbą, ar galima jį vykdyti lygiagrečiai su keliais kompiuteriais), bei kurie algoritmai yra geriausi.
Algoritmų sudėtingumą galima tirti šiais būdais:
Algoritmų laiko sudėtingumas
Laiko sudėtingumo skaičiavimas vertina, kiek laiko reiktų tam tikrai problemai su tam tikru duomenų dydžiu spręsti efektyviausiu algoritmu. Tarkime, kad turint n bitų duomenų kiekį, problema išsprendžiama per n² žingsnių; tokia problema yra n² sudėtingumo. Iš tiesų, kiekvienas algoritmo įgyvendinimas spręstų problemą skirtingu žingsnių skaičiumi, todėl sąlyginis žingsnių skaičius (eilė) žymima O(n²).
Asimptotinis žymėjimas
O dažniausia naudojamas algoritmo blogiausiam atvejui apibūdinti.
\Omega dažniausia apibūdina algoritmo geriausią atvejį arba apatinę ribą.
Asimptotiškai „ankštai“ ribai taip pat galioja savybė,. Asimtotiškai „viršutinė“ riba O(g(n)) dažnai yra neteisingai naudojama ankštai ribai apibrėžti, kuri nepadengia  atvejo.
Žymėjimo ypatumai
Žymėjimas, kai vietoj O gali būti yra konceptualiai klaidingas, tačiau yra plačiai naudojamas analizuojant algorithmų sudėtingumą. Korektiškumo dėlei reikėtų vartoti
O žymėjimai
Dažniausi algoritmų sudėtingumo žymėjimai ir jų pavadinimai:
Pavyzdžiai
Paprasčiausių algoritmų sudėtingumo pavyzdžiai:
Šeikiai
Šeikiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, šiaurinėje Stirnių ežero pakrantėje.
Istorija
XVII–XVIII a. priklausė Svobiškio dvarui (Alantos parapija). 1665 m. Svobiškio dvaro inventoriuje yra Wies Szeyki. Tada kaime gyveno šie baudžiauninkai: Tomas Šeikis, Andriejus Čepėnas, Vaitiekus Novikas. Užrašyti Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje Nr. 1 (4 p.) de Szeykiu (1683).
Stepė
250px|thumb|Vakarų Kazachstano stepė ankstyvą pavasarį
Stepė (rusų k.: степь; kazachų k.: дала)  – sausringa, daugiamečiais žolynais padengta lyguma.
Pasitaiko pavienių medžių ir krūmų, sąžalynai aptinkami netoli upių ir ežerų. Stepės laipsniškai pereina į miškastepes arba pusdykumes. Daug stepių sunaikinta, jos paverstos dirbamais laukais, ganyklomis. Vidutinių platumų stepių klimatui būdingos karštos vasaros ir šaltos žiemos bei 250–500 mm kritulių per metus, kurie daugiausia iškrenta vėsiuoju arba šaltuoju laikotarpiu.
Didelė astrinių, gvazdikinių, pupinių šeimų ir kitų atviroms buveinėms būdingų augalų rūšių įvairovė. Augalija paprastai ne aukštesnė nei 50 cm. Gyvūnija: lūšis, korsakas, vilkas, lokys, Prževalskio arklys, saiga, dzerenas, džeiranas, kulanas, taurusis sakalas, karališkasis erelis, stepinis pelėsakalis ir kt.
Didžiausia pasaulio stepių zona, dažnai vadinama „Didžiąja stepe“, yra vidurio Rusijoje ir gretimose Vidurinės Azijos valstybėse. Pušta plyti Vengrijoje. Ponto stepė driekiasi nuo Ukrainos į rytus link Uralo kalnų ir Kaspijos jūros. Į rytus nuo Kaspijos jūros stepės plyti Turkmėnijoje, Uzbekijoje ir Kazachstane iki Altajaus, Kopetdago ir Tian Šanio kalnų. Šiaurėje, į rytus nuo Uralo, driekiasi miškais apaugusi Vakarų Sibiro lygumos taiga, beveik siekianti Arkties vandenyną.
Pastarosios Eurazijoje laikomos tikrosiomis stepėmis. Jos taip pat plyti Amerikoje, tik vietinių vadinamos prerijomis, pampomis. Paatogrąžių stepės yra Viduržemio jūros regione, Pietų Azijoje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje.
Marija Gimbutienė indoeuropiečių protėvyne laikė pietų Prieuralės stepes, kuriose tarpo Kurganų kultūra, užplūdusi Senąją Europą keletu bangų. XIII a. Čingischanas bei jo paveldėtojai Mongolijos imperiją išplėtė nuo Kinijos iki Vengrijos ir užkariavo beveik visą Eurazijos stepių teritoriją.
Diskava
Diskava vadinami kaimai:
Panevėžio sentikių cerkvė
Panevėžio sentikių cerkvė – sentikių maldos namai Panevėžyje, A. Mackevičiaus g.10. Tai rusų stačiatikių atšakos, nepripažįstančios Rusijos bažnyčios reformos, įvestos 1653–1666 m. patriarcho Nikono įsakymu, vienabokštė medinė sentikių cerkvė. 2011 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.
Sentikiai išlaikė senąsias tradicijas, atėjusias dar iš XVI–XVII a.: pamaldos vyksta senąja bažnytine slavų kalba, laikomasi senųjų skaitymo ir giedojimo tradicijų, kiekvienos mišios turi skirtingas tonacijas. Šiuo metu vietos sentikių parapijai priklauso apie penki šimtai tikinčiųjų, daugiausia mišrių – rusų ir lietuvių šeimų tikintieji.
Istorija
miniatiūra|250px|left Sentikiai Panevėžyje pradėjo kurtis 1825 m., nors dokumentuose nurodoma, kad bažnyčia statyta 1906 m. Iki to laiko sentikiai buvo persekiojami, tad oficialiai nebuvo galima turėti ir bažnyčios. Žemę bažnyčiai dovanojo turtingesni parapijiečiai. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia buvo sudeginta, bet 1926 m. atstatyta.
Šigetacu Macunaga
(g. 1962 m. rugpjūčio 12 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1988–1995 m., su ja dalyvavo 1992 m. AFC Azijos taurės ir 1995 m. Karaliaus Fahdo taurės turnyruose.
Bronius Kalinauskas
Bronius Kalinauskas (1908 m. liepos 4 d. Mergutrakis, Punsko valsčius – 2001 m. birželio 21 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1930–1935 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo humanitarinius mokslus (baigė 1938 m.). 1963 m. filologijos mokslų kandidatas.
Mokytojavo Kybartų, Raseinių, Rokiškio gimnazijose, Telšių mokytojų seminarijoje, 1945–1946 m. jos direktorius. 1947–1950 m. dirbo Klaipėdos mokytojų institute, 1952–1953 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institute Vilniuje. 1953–1985 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1954–1958 m. lietuvių kalbos ir literatūros fakulteto dekanas, 1966–1972 m. lietuvių kalbos katedros vedėjas; nuo 1966 m. docentas.
Mokslinė veikla
Skaitė sintaksės, kalbotyros įvado, akcentologijos, latvių k., frazeologijos kursus. Pirmasis lietuvių kalbotyroje aprašė lietuvių šnekamosios kalbos frazeologizmų semantinę ir gramatinę sandarą, pateikė jų klasifikaciją. Apibrėžė žodžių junginį kaip sintaksės objektą, domėjosi naujausiomis sintaksės teorijomis. Prisidėjo prie Lietuvių kalbos žodyno rengimo. Paskelbė mokslinių straipsnių frazeologijos, lietuvių k. sintaksės, kalbos kultūros klausimais.
Sėlos piliakalnis
Sėlos piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3628; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1352; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A958) ir gyvenvietė Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Sėlės (Sėlos) kaime, Tauragnų seniūnija. Pasiekiamas Sėlos centre pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi pro buvusias fermas, pavažiavus 1,3 km iki sodybų, nuo jų paėjus 200 m per pievą ir mišką į šiaurės rytus.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje pelkių apjuostoje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 60x17 m dydžio. Pietrytiniame aikštelės gale supiltas 0,2 m aukščio, 9 m pločio pylimas, 2,5 m žemiau kurio šlaite yra 30x20 m dydžio terasa. Šlaitai statūs, 9 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, apaugęs mišriu mišku.
300 m į šiaurės rytus buvo I tūkstantmečio vidurio pilkapiai (sunaikinti).
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Algimantas Kazragis
Algimantas Kazragis (1931 m. balandžio 16 d. Plungėje – 2019 m. gruodžio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius chemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1955 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1990 m. chemijos mokslų daktaras. 2000 m. Tarptautinės ekologijos ir gyvybinės veiklos saugos mokslų akademijos narys korespondentas.
1955–1957 m. dirbo Akmenės statybinių medžiagų kombinate, 1957–1959 m. Valstybinio plano komisijoje, 1962–1963 m. Valstybiniame mokslinio tyrimo darbų koordinavimo komitete. Nuo 1963 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1996–2001 m. Chemijos ir bioinžinerijos katedros vedėjas, nuo 1993 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – fizikinė chemija, chemijos termodinamika, vietinių žaliavų panaudojimas šilumos izoliacijai. Sukūrė chemijos reakcijos laipsnio nustatymo metodą (vadinamasis Kazragio metodas), su kitais parengė bendrosios chemijos laboratorinių darbų metodinių nurodymų. 4 išradimų bendraautorius.
Baronas
Baronas (senovės vokiečių aukštaičių k. ir vidurio lotynų k. (liber) baro '(laisvasis) vyras') – kilmingųjų titulas. Vokiškas barono atitikmuo taip pat yra freiheras (Freiherr). Baronas yra žemiausias tituluotų bajorų rangas, žemesnis už vikontą. D. Britanijoje yra žemesnis titulas baronetas.
Barono titulo turėjimas vadinamas baronyste arba baronatu, o teisę į barono titulą suteikianti valda vadinama baronija.
Didžioji Britanija
D. Britanijos perų sistemoje baronai kaip ir daugelyje šalių yra žemiausias rangas, žemesnis už vikontus. Anksčiau kiekvienas baronas valdydavo vieną ar kelias baronijas (valdas, suteikiančias teisę į barono titulą). Šiais laikais Anglijoje baronystė su baronija nesiejama, tad baronai dažnai savo baronijų neturi.
Baronų titulus Anglijoje įvedė karalius Vilhelmas I (William I), taip jis išskyrė jam ištikimus karius. Iki tol anglosaksų Anglijoje karaliaus kovos draugai turėdavo erlo titulą (Škotijoje – tano). Visi, kurie baronijas gavo iš karaliaus (in chief of the king) Vilhelmo I ar jo įpėdinių, tapo barones regis ('karaliaus baronai'), kurie turėjo atlikti numatytą tarnybą karaliui ir galėjo dalyvauti karaliaus taryboje.
Pradžioje savo baronus turėjo ir kai kurie galingi didikai, ypač valdę markas, pvz., Česterio (Chester) erlas ar Daramo (Durham) vyskupas.
Pradžioje visi karinę tarnybą atlikinėję bajorai, valdę karaliaus suteiktas žemes ir žemesni už erlus, buvo vadinami baronais. Vėliau, Henriko II (gyv. 1133–1189; Henry II) laikais, imta skirti didesniuosius ir mažesniuosius baronus. Didesnieji buvo karaliaus riteriai. Vėliau didesnieji baronai gaudavo asmeninius kvietimus dalyvauti karaliaus taryboje, vėliau virtusioje Lordų Rūmais. O mažesniuosius baronus į tarybą kviesdavo per šerifus. Vėliau šis skirtumas ryškėjo, ir perais tapo tik didesnieji baronai.
Vėliau karaliai naujas baronijas kurdavo dviem būdais: Viduramžiais buvo būdingas baronystės suteikimas per šaukimą į parlamentą, o vėliau pagrindiniu tapo baronystės suteikimas išduodant patentą. Dar vėliau baronystės atsiskyrė nuo valdomos žemės (pagal 1419 m. Modus Tenendi Parliamenta; 1662 m. feodalinio valdymo įstatymus, 1834 m. Baudų ir kompensavimo įstatymą (Fines and Recoveries Act)).
XII a. D. Britanijoje atsirado nepaveldimi perai, kurie iki gyvos galvos turėjo pero titulą, bet negalėjo perduoti savo įpėdiniams. Tokie nepaveldimi perai būdavo prilyginti baronams.
Baronas – pagarbumo titulas
Baronais vadina ir vyriausią erlo sūnų (jei erlas turi papildomų titulų, kurių aukščiausias yra baronas) ar vyriausią vikonto sūnų (jei vikontas turi dar ir barono titulą).
Škotija
Škotijoje baronai būdavo vietiniai bajorai, valdantys baroniją – teritoriją, kuriai Karūnos chartija (Crown Charter) suteiktas baronijos statusas. Tokie Škotijos baronai nebuvo perai, Škotijoje juos vadindavo leirdais (laird). Angliško tipo baronus, su teise posėdžiauti parlamente, vadindavo Parlamento lordais (Lord of Parliament).
Prancūzija
Iki XVIII a. Prancūzijos baronijos buvo panašios į škotiškąsias. Baroniją nuosavybėje turintis bajoras būdavo baronas, tuo tarpu nebajoras tokiu atveju būtų tik baronijos sinjoras (seigneur de la baronnie). Tokias baronijas iki 1789 m,. kai buvo panaikintas feodalizmas, laisvai pardavinėdavo. Baronais neretai apsiskelbdavo ir smulkūs bajorai, nevaldę baronijų.
Napoleonas sukūrė naują imperijos bajorijos sistemą, kur baronas buvo antras bajorų titulas iš apačios. Joje titulus paveldėdavo tik vyriškos linijos palikuonys, titulai nebuvo pardavinėjami.
1815 m. karalius Liudvikas XVIII sukūrė naują perystės sistemą, paremtą D. Britanijos perystės sistema. Joje baronas peras buvo žemiausias titulas. Bajorų, kurie iki 1789 m. buvo baronai, palikuonys liko baronais. Baronais galėjo būti ir vyresnieji vikontų perų sūnūs bei jaunesnieji grafų perų sūnus. Ši perų sistemą buvo panaikinta 1848 m., nors kai kurie titulai išlikę iki šiol.
Jonas Balčius (1883)
Jonas Balčius (1883 m. kovo 24 d. Ringėliškė, Liškiavos valsčius – 1945 m. rugsėjo 15 d.) – Lietuvos visuomenės veikėjas, daraktorius.
Biografija
Apie save J. Balčius rašo, kad 1895 m. jį, trylikametį, baigusį Leipalingio pradinę mokyklą, tėvas Matas nuvežė į Vilniaus gimnaziją. 1898 m. iš gimnazijos 3-ios klasės berniukas pašalinamas. Pagal tuometinius nurodymus Suvalkų gubernijos lietuviai ten buvo nepageidaujami.
Grįžęs į gimtąjį Ringeliškės sodžių, kaimynų paprašytas, nuo 1899 iki 1902 m. daraktoriauja – moko vaikus lietuviško rašto. Kasmet jis mokydavo 10-15 vaikų. Už tai turtingesnieji mokėdavo po 2 rublius, kitus mokė veltui. Yra tekę ir nuo žandarų slėptis. Leipalingio savivaldybės 1939 m. rašte, liudijančiame J. Balčiaus mokytojavimą, rašoma, jog draudžiamos spaudos pats „…nenešiojo, bet buvo susipratęs lietuvis, kaimų susirinkimuose ir pramogose sakydavo prakalbas, ragino nenutausti, pranašavo Lietuvos atsikėlimą“.
1904 m. išvyko į JAV, apsigyveno Brukline. Ten irgi prisidėjo prie lietuviško sąjūdžio, platino lietuvišką spaudą, buvo aktyvus „Susivienijimo lietuvių Amerikoje“ ir „Tėvynės mylėtojų draugijos“ bei kitų draugijų narys.
1914 m. grįžo į Lietuvą. 1918 m. paskelbus Nepriklausomybę, iš karto ėmėsi būtiniausių valstybės atstatymo darbų. Apie tai savo parašais dokumentuose paliudijo valstietis Vaclovas Balčius, Liškiavos klebonas Kazimieras Sederevičius, Ricielių pradžios mokyklos mokytojas Z. Prapiestis. J. Balčius tapo pirmuoju Liškiavos parapijos komiteto ir Liškiavos tarybos pirmininku, tveriant Liškiavos valsčių, kol buvo išrinktas viršaitis. Organizavo valsčiaus teismą. Ragino vyrus stoti savanoriais į Lietuvos kariuomenę. Beje, iš Liškiavos valsčiaus tada išvyko apie 40 savanorių. Karo tikslams iš gyventojų rinko audeklus, rankšluosčius, vilną ir kitus daiktus, taip pat pinigus. Pats paaukojo 200 auksinų.
Pasitraukus vokiečiams, organizavo likusių tuščių dvarų ir sodybų apsaugą nuo plėšikavimo, neleido kirsti miško. Tam tikslui paskyrė dvarų prižiūrėtojus, eigulius. Vėliau tapo žemės reformos komisijos pirmininku. Iki 1927 m. buvo Alytaus apskrities tarybos narys.
1920–1923 m. Varviškės apylinkėje siautėjo tariamieji lenkų partizanai – civiliais rūbais persirengę lenkų kariškiai. Jie terorizavo ir žudė vietinius gyventojus bei šaulius. Buvo prasiveržę ir į Liškiavos apylinkes. J. Balčius taip pat sulaukė grasinimų. Teko slapstytis. Suorganizavęs vyrus, kartu su šauliais dalyvaudavo tramdant lenkų gaujas. Tveriantis Šaulių sąjungai, J. Balčius padėjo sukurti Liškiavos būrį ir pats buvo to būrio valdybos narys. Gimtajame Ringeliškės kaime įkūrė Vilniui vaduoti sąjungos skyrių. Buvo Tautininkų sąjungos narys.
Sogvipas
Sogvipas (hangul 서귀포시) – miestas Pietų Korėjoje, Čedžu provincijoje. 2006 metų liepos mėnesį Sogvipas buvo išplėstas ir užima visą pietinę Čedžu salos dalį.
Sportas
2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Saulius Gegieckas
Saulius Gegieckas (g. 1965 m. vasario 21 d. Noreikoniuose, Pakruojo rajonas) – ekonomistas, vadybininkas, Lietuvos ir Pakruojo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1983 m. baigė Pakruojo 2-ąją vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultetą, ekonomikos organizatorius.
1988–1991 m. Dvariškių Žemės ūkio bendrovės vyr. ekonomistas, 1991–1995 m. Pakruojo rajono savivaldybės Kontrolės tarnybos vadovas, 1995–2000 m. LŽŪB Pakruojo skyriaus vyr. finansininkas, 2000–2004 m. UAB „Pakruojo šiluma“ direktorius. 2004–2007 m., 2007–2011 m. ir 2011 m. nuo Pakruojo rajono savivaldybės meras.
Gabe Newell
Karjera
thumb|180px|left|Gabe Newell 2010 m. Metęs studijas Harvardo universitete, G. Niuvelas trylika metų dirbo „Microsoft“, kol galiausiai išėjo iš darbo, įkvėptas Michael Abrash, palikusio „Microsoft“ dėl galimybės studijoje „id Software“ padirbėti prie žaidimo „Quake“. Kartu su taip pat buvusiu „Microsoft“ darbuotoju Mike Harrington G. Niuvelas 1996 m. įsteigė „Valve“. M. Haringtonas finansavo pirmojo studijos žaidimo „Half-Life“ kūrimą.
Saulius Gegieckas
Biografija
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo skyriaus narys, 2005 m. skyriaus pirmininkas.
Gabe Newell
Asmeninis gyvenimas
G. Niuvelas vedęs, žmona Lisa Mennet, turi du sūnus. Vienu metu G. Niuvelas sirgo Fuchso distrofija, įgimta liga, kuri paveikia rageną, bet pasveiko po dvejų ragenos transplantacijų 2006 ir 2007 m.
Saulius Gegieckas
Biografija
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. (LDDP sąrašas), 2003–2007 m. (LSDP sąrašas), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 2000 m. Jaunimo reikalų komisijos, 2003–2004 m. Ekonomikos ir finansų komiteto, NVO rėmimo fondo komisijos pirmininkas.
Pakruojo Rotary klubo narys, Lietuvai pagražinti draugijos narys. Sutuoktinė Sandra, vaikai: Deividas, Donata.
Avicenos viršukalnė
thumb|250px|Avicenos viršukalnė Avicenos viršukalnė, geriau žinoma kaip Lenino viršukalnė – aukščiausias Trans-Alajaus kalnų Vidurinėje Azijoje taškas (aukštis 7134 m) ir antras pagal aukštį Pamyro kalnas, kurį lenkia tik Ismailo Samani viršukalnė (7495 m). Jis yra ant Tadžikijos ir Kirgizijos sienos. Atrastas 1871 m. ir pavadintas Konstantino Kaufmano vardu.
1928 m. kalną pervadino Rusijos revoliucionieriaus ir pirmojo Sovietų Sąjungos vadovo Vladimiro Lenino vardu. Jis buvo laikomas aukščiausiu Pamyro kalnu iki 1933 m. buvo įkopta į Ismailo Samani viršukalnę (tuomet vadintą Stalino viršukalne) ir atrasta, jog ji daugiau nei 300 metrų aukštesnė (7495 m).
Viršukalnė buvo dar kartą pervadinta 2006 m. liepą.
Į šią viršūnę 1965 m. rugpiūčio 11 d. pirmą kartą įkopė  Lietuvos alpinistai: Juozas Antanavičius, Balys Binkauskas, Algis Briedis, Augis Gučas, Augustas Kubilius, Stasys Miglinas, Kazys Monstvilas - vadovas, Jaroslavas Okulič-Kazarinas, Vitalius Stepulis, Vilius Šaduikis, Aleksandras Šteinas, Danutė Šukytė Skučienė, Antanas Varanka, Vytautas Viršilas.
1967 m. į viršūnę įkopė psichiatras prof. hab. dr. Algirdas Dembinskas.
Deža Vu (1988 filmas)
Deža vu – meninis filmas, tarybinė-lenkiška gangsterinė avantiūristinė komedija-farsas, kurio veiksmas vyksta Odesoje.
Siužetas
1920-ieji. Rusijoje – NEPas, o JAV – sausas įstatymas. Čikagos butlegerių mafija (pogrindiniai prekiautojai spiritu) ieško išdaviko Miko Ničo – Mikitos Ničeporuko. Žinoma, kad jis pabėgo į Odesą, kur atidarė didįjį kelią: vežti spiritą šiaurės Arkties vandenyno krantais iš Rusijos į JAV. Nuspręsta nužudyti išdaviką. Dėl to pakviečiamas pats žinomiausias samdomas žudikas – slavų kilmės amerikiečių gangsteris, pavarde Polakas, kuris kaip profesorius entomologas keliauja į Sumatrą gaudyti drugelių ir atvyksta į tarybinę Odesą aplankyti tėvo kapą. Aukos paieškose samdomas žudikas papuola į pačias netikėčiausias situacijas, susijusias su Odesos ir beprotiškos epochos ypatumais. Kadangi jis yra pirmasis garlaivio Niujorkas – Odesa keleivis, jam priskiriama gidė – komjaunuolė Gluško, neduoda ramybės pionieriai ir žurnalistai. Iššokęs iš traukinio ir susitrenkęs galvą Polakas užmiršta, kas yra iš tikrųjų (amnezija) ir bando gyventi pagal savo legendą – kaip profesorius. Ničiporukas, pažinęs žudiką, bando jį nužudyti. Polokas išgyvena tai atminties atgavimo, tai praradimo periodus (deja vu). Filmo finalas atitinka mintį ir pavadinimą, kaip dar vienas dežavu: panašu, visa istorija vėl pasikartos, šį kartą – su samdomu žudiku, atvykstančiu nužudyti paties Polako už tai, kad šis neįvykdė užsakymo.
Vaidina
Kompozitorius: Kšesimiras Dembskis.
Pagrindinė muzikinė filmo tema – dainelė Deža vu (1920 – ųjų metų amerikietiškų miuziklų stiliaus), kompozitorius K. Dembskis, žodžiai Jaceko Bromskio. Atlieka Majka Ježovska.
Višomiežas (Kosuv Lackų valsčius)
Višomiežas  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gyvavedystė
thumb|right|[[Gyvavedis driežas]] Gyvavedystė - reiškinys, kai gyvūnas dauginasi ne dėdamas kiaušinius, o gimdydamas jau išsivysčiusius jauniklius.
Gyvavedžiai gyvūnai pasižymi vidiniu apvaisinimu, retais atvejais jie gali būti partenogeziški. Kiaušinėlis ar kiaušinis po apvaisinimo pakankamai ilgai lieka patelės lytiniuose takuose. Gyvavedystės rūšys:
Gyvavedystės priešingybė yra kiaušdėjystė, o tarpinė tarp jų - kiaušgyvavedystė.