cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfredas Antanas Jakučiūnas
Biografija
1955-1961 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus architekto specialybę. 1961–1962 m. Vilniaus miestų statybos projektavimo instituto architektas. 1962–1973 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektas, grupės vadovas. 1973–1991 m. Paminklų konservavimo instituto Kauno skyriaus projektų vyr. architektas, skyriaus architektas. 1991–2004 m. Kauno miesto savivaldybės Urbanistikos ir architektūros skyriaus vedėjo pavaduotojas paminklotvarkai, Urbanistikos skyriaus Paminklotvarkos poskyrio vyriausiasis specialistas. Kultūros paveldo ekspertas. 2005–2010 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno fakulteto Architektūros katedros dėstytojas.
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Utenos rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Utenos rajono savivaldybės taryba – Utenos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Edmundas Pupinis, jo pavaduotoju Vaclovas Samuolis. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Leonas Rutkauskas.
Vestuvinis žiedas
alt=Vestuviniai žiedai|thumb|255px Vestuvinis žiedas – apskritimo formos papuošalas, skirtas nešioti ant dešinės (Lietuvoje) rankos bevardžio piršto. Šis simbolis rodo, jog asmuo yra susituokęs. Dažniausiai vestuviniai žiedai būna auksiniai, tačiau žiedai gali būti gaminami ir iš kitų metalų, tokių kaip platina, titanas ar volframas.
Yra daug vestuvinių žiedų formų, tačiau dažniausiai vestuvėms naudojami klasikinio stiliaus, be inkrustacijų vestuviniai žiedai.
Lietuvoje žiedai paprastai gaminami iš 585 prabos raudonos spalvos aukso.
Kaldenė (palydovas)
Kaldenė arba Jupiteris XXI – natūralus Jupiterio palydovas, atrastas 2000 m. Havajų Universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard. Iškart po atradimo šiam palydovui buvo suteiktas laikinas S/2000 J 10 pavadinimas.
Algimantas Bujauskas
Biografija
1963 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1965-1993 m. dirbo Žemdirbystės instituto Vokės filiale. 1989-1994 m. dėstė Vilniaus universitete, nuo 1994 m. profesorius. Nuo 1994 m. Karo akademijos dėstytojas.
Pavėsinis pumpotaukšlis
Pavėsinis pumpotaukšlis – pumpotaukšlių (Lycoperdon) genties grybų rūšis.
Algimantas Bujauskas
Mokslinė veikla
Meristeminės bulvių sėklininkystės metodo taikymo Lietuvoje iniciatorius ir Meristeminės laboratorijos organizatorius. Su kitais sukūrė 5 bulvių veisles.
Pavėsinis pumpotaukšlis
Vaisiakūniai 3-5 cm skersmens, rutuliški, apaugę dygliuotomis karputėmis, kurios beveik nutrupa ir nubyra, o vaisiakūnio paviršius lieka šiurkštus, bet ne plaukuotas, kaip dygliuotojo pumpotaukšlio. Spalva įvairuoja nuo balkšvos iki šviesiai raudonai rudos. Valgomas, bet menkavertis. Nedažnas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 467
Paprastoji šokliablakė
Paprastoji šokliablakė (Chartoscirta cincta) – blakių pobūrio šokliablakių šeimos rūšis.
Juodoji bedugnė
thumb|Super masyvi juodoji skylė [[Mesjė 87 galaktikoje. Tai yra pirmoji šio darinio nuotrauka, padaryta Įvykių horizonto teleskopu. Publikuota 2019 m. balandžio 10 d.]] thumb|[[Šaulys A*|Šaulio A* juodoji skylė. Ši nuotrauka padaryta Įvykių horizonto teleskopu 2017 m., tačiau apdorota ir publikuota 2022 m. gegužės 12 d.]] thumb|Kompiuteriu atkurtas juodosios bedugnės vaizdas iš arti, parodantis jos „gravitacinio lęšio“ sukeltus vaizdo iškraipymus
Paprastoji šokliablakė
Kūnas 3,5–4 mm ilgio, juodos ar tamsiai rudos spalvos. Antenų segmentai vienodo storio, 2 segmentas visada tamsus. Akys labai didelės. Prieškrūtinėlės šonai labai įgaubti (įdubę) ir skersai išvagotas vagelėmis. Sparno membrana ilga (pusės antsparnio ilgio), neturi ilgų plaukelių. Antsparniai išmarginti šviesiomis dėmėmis. Kojos gelsvos, rusvos.
Juodoji bedugnė
Juodoji bedugnė arba juodoji skylė – kosminis darinys, kurio paviršiuje, vadinamame įvykių horizontu, traukos jėga stipresnė už kritinę reikšmę, kuriai esant, šviesa dar gali palikti objekto paviršių. Gravitacinės traukos jėga tos pačios masės objektui stiprėja, mažėjant jo spinduliui.
Paprastoji šokliablakė
Dažniausiai randama pelkių, upių ar ežerų pakrantės zonoje.
Paplitusi visoje Europoje.
Juodoji bedugnė
Juodųjų bedugnių susidarymą ir savybes aiškina bendroji reliatyvumo teorija.
Struktūra ir savybės
Juodosios bedugnės savybės nepriklauso nuo objekto, iš kurio ji susidarė ar kuriuos ji į save įtraukė. Informacija apie juos prarandama. Juodosios bedugnės tarpusavyje skiriasi tik trimis savybėmis – mase, sukimosi greičiu ir elektriniu krūviu.
Juodosios bedugnės masė
Pagal masę juodosios bedugnės skirstomos į tris grupes:
Teoriškai įmanomos ir mažesnės juodosios bedugnės, bet realybėje jos neaptiktos.
Įvykių horizontas
Įvykių horizontas – riba aplink juodąją bedugnę, iš kurios nebegali pabėgti šviesos spinduliai, tuo labiau kitos dalelės ar objektai. Nesisukančių juodųjų bedugnių įvykių horizontas sferos formos, besisukančių – suploto sferoido. Nesisukančios juodosios bedugnės įvykių horizonto sferos spindulys sutampa su kritiniu spinduliu, iki kurio suspaudus tam tikros masės objektą, jis virsta juodaja bedugne (Švarcšildo spindulys). Jis apskaičiuojamas taip:
Gravitacinis singuliarumas
Pagal bendrąją reliatyvumo teoriją, objektui susitraukus žemiau kritinio skersmens, jo tolesnio traukimosi nebegali sustabdyti jokios jėgos, todėl juodoji bedugnė susitraukia iki taško (nesisukančios juodosios bedugnės) arba apskritimo (besisukančios juodosios bedugnės). Abiems atvejais jos tūris lygus nuliui.
Singuliarumo taške erdvėlaikis neapibrėžtai iškreipiamas ir žinomi fizikos dėsniai nustoja galioti.
Tankis
Pagal šią formulę randamas Saulės masės juodosios bedugnės tankis yra maždaug lygus atomo branduolio tankiui. Tuo tarpu supermasyvios bedugnės, kurios masė lygi, tarkim, 108 Saulės masių, tokiu būdu apskaičiuotas tankis yra panašus į vandens tankį.
Gravitacinis kolapsas
Žinomos juodosios bedugnės yra gana didelės, ir manoma, jog jos susidarė šiuo būdu. Gravitacinis kolapsas įvyksta, kai objekto vidinio slėgio nebepakanka atsilaikyti prieš jo paties gravitaciją. Šia stadija užsibaigia masyvių žvaigždžių raida. Pasibaigus branduolinėms reakcijoms žvaigždėje, ji atvėsta, slėgis sumažėja ir ją sugniuždo jos pačios masė. Kolapso metu didžioji dalis išorinių žvaigždės sluoksnių nubloškiama tolyn (įvyksta supernovos sprogimas), todėl sugniuždomas tik žvaigždės branduolys – žvaigždės likutis, daug lengvesnis už pradinę žvaigždę. Mažesnių žvaigždžių kolapsas ribotas ir jo metu susiformuoja kompaktiška žvaigždė – baltoji nykštukė arba neutroninė žvaigždė. Tačiau, jei žvaigždės likučio masė viršija Tolmano–Openhaimerio–Volkovo ribą (1,3 – 3 Saulės masės), žvaigždė virsta juodąja bedugne.
Pirmykštės juodosios bedugnės
Kadangi juodųjų bedugnių susidarymui reikalingas didžiulis tankis, šiuo metu gravitacinio kolapso būdu gali susidaryti tik didelės juodosios bedugnės, tačiau po Didžiojo sprogimo medžiagos tankis buvo daug didesnis negu dabar, todėl galėjo egzistuoti sąlygos susidaryti bet kokio dydžio juodosioms bedugnėms.
Didelės energijos susidūrimai
Teoriškai įmanoma juodajai bedugnei susidaryti, susidūrus milžinišku greičiu (galinčiu sukurti reikiamą tankį susidūrimo metu) judančioms dalelėms ar objektams. Dar nėra nustatyta, kokių procesų metu tai galėtų nutikti.
Aptikimas
Manoma, jog itin didelės juodosios bedugnės gali būti reliatyvistinių čiurkšlių priežastimi.
2019 m. balandžio 10 d. pirmąją juodosios bedugnės nuotrauką sėkmingai padarė Įvykių horizonto teleskopu, kurį sudaro 8 skirtingi super dideli teleskopai skirtingose žemės vietose. Nuotraukoje matoma super galaktikos Messier 87 juodoji skylė. Jos masė yra apie 7 milijardus kartų didesnė už Saulės masę.
Garavimas
Termodinamiškai juodosios bedugnės nėra stabilūs dariniai. Jos „garuoja“ dėl vadinamojo Hokingo spinduliavimo. Yra žinoma, kad vakuumas yra kvantinių fliuktuacijų jūra. Joje nuolat atsiranda dalelių – antidalelių poros. Normaliai jos vėl tuoj pat anihiliuoja. Tačiau jei tokia dalelių – antidalelių pora atsirastų išorėje įvykių horizonto, tačiau prie pat jo, yra galimybė, kad viena dalelė nuskries į juodąją bedugnę, kita išlėks. Išoriniam stebėtojui atrodys, kad juodoji bedugnė išmetė dalelę ir prarado truputį masės. Šio proceso metu bedugnė spinduliuoja kaip apskaičiuojamos temperatūros absoliučiai juodas kūnas.
Žinoma, kad be tokio „garavimo“ proceso, juodoji bedugnė sugeria ir bet kokį spinduliavimą. Energijos balansas priklauso nuo juodosios bedugnės masės. Taip Mėnulio dydžio juodoji bedugnė gaus tiek pat energijos (atitinkamai ir masės) iš reliktinio spinduliavimo, kiek išgaruos iš jos dėl Hokingo spinduliavimo. Dar didesnės juodosios bedugnės sugers daugiau energijos negu jos „išgarins“. Bedugnė, kuri šiuo metu spinduliuoja tiek pat energijos, kiek sugeria, turėtų būti maždaug Mėnulio dydžio. Mažos bedugnės garuoja labai greitai: automobilio masės bedugnė išgaruotų per 200 ns, garavimo metu tvykstelėdama 200 kartų ryškiau nei Saulė.
Žinoma, laikui bėgant, reliktinis spinduliavimas silpnėja. Dėl to, maždaug po 10100 metų, „išgaruos“ ir pačios masyviausios / didžiausios juodosios bedugnės.
Pavadinimo kilmė
„Juodosios skylės“ terminas pirmą kartą mokslinėje spaudoje pavartotas 1964 metų gruodžio 18 dieną „Science News Letter“ žurnale (nuo 1966 metų — Science News), skirtame mokslo ir technikos pasiekimams. 1967 m. šį terminą išpopuliarino fizikas Dž. Vileris, skaitydamas paskaitą ir naudodamas jį vietoje iki tol siūlyto „sušąlusios žvaigždės“ termino. Ilgą laiką pažodinis vertimas iš anglų kalbos buvo naudojamas ir lietuvių mokslo populiarintojų. Tačiau šis terminas kiek klaidina, nes tai nėra „skylė“ erdvėje. Todėl 2002 metais V. Straižio Astronomijos enciklopediniame žodyne pasiūlytas naujadaras „juodoji bedugnė“. Jis tiksliau atspindi situaciją, nes išorinio stebėtojo atžvilgiu objektas, krentantis į juodąją bedugnę, niekada jos (įvykių horizonto) nepasieks.
Induktotermija
Induktotermija ( - sužadinimas + - šiluma) - fizioterapijos metodas - gydymas kintamuoju aukšto dažnio (keliolikos megahercų) elektromagnetiniu lauku. Ant skaudamos kūno vietos dedamas sausas 1,5 - 2 cm storio tarpiklis (pvz., rankšluostis), ant jo - elektrodas: plokščias diskas, kurio viduje yra ritės su vijomis elektros srovei, arba izoliuotas kabelis, kuriam galima suteikti norimą formą (pvz., susukti spirale, kilpa). Veikiant magnetiniam laukui, audiniuose susidaro sūkurinės srovės, kurių energija virsta šiluma; audiniai 6 - 8 cm gylyje įšyla, gali šiek tiek pakilti ir viso kūno temperatūra. Išsiplečia kraujagyslės, pagreitėja kraujotaka, mažėja uždegimas, skausmas, gerėja kaulų, sąnarių, raumenų būklė.
Procedūra trunka 15 - 30 min (vaikui ~15 minučių); gydymo kursas 10 - 20 procedūrų. Induktotermija praktikuojama plaučių, virškinamojo trakto, periferinės nervų sistemos, inkstų, lytinių organų ligoms, kaulų lūžiams, sumušimams gydyti.
Induktotermijos procedūros nepatartinos sergančiam sunkia ischemine širdies liga, nuomariu, turinčiam naviką, pūlinį, padidėjusį kraujospūdį.
Šaltiniai
Medicinos enciklopedija, 1 t. Vilnius: Valstybinė enciklopedijų leidykla, 1991.
Titulynas
thumb|right|150px|„Caro titulyno“ iliustracija (1672 m.) Titulynai  – Rusijos ir kitų šalių valdovų titulų žinynai, naudoti carinėje Rusijoje. Titulynuose būdavo surašyti Rusijos valdančios šeimos ir užsienio šalių valdovų titulai. Šie žinynai naudoti kaip informacijos šaltiniai diplomatiniame susirašinėjime.
Titulynus kūrė ir naudojo XV a. pab. – XIX a. pr.
Žinomiausi titulynai:
Overeiselis
Administracinis centras – Zvolė.
Arika
Arika  – miestas pačioje Čilės šiaurėje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, 18 km į pietus nuo Peru sienos. Arikos ir Parinakotos regiono centras. 185 tūkst. gyventojų.
Ekonomika
Miestas įsikūręs pakrantės lygumoje, tačiau mieste yra 139 m aukščio Arikos uola. Netoliese yra Asapos slėnis, kur auginamos daržovės ir alyvuogės. Per Arikos jūrų uostą eksportuojamas varis, sidabras, alavas, vaisiai. Maisto, chemijos, mašinų gamybos pramonė, žvejyba. Per miestą eina Panamerikos plentas, geležinkeliai į Takną, La Pasą. Veikia tarptautinis oro uostas.
Turizmas
Arika – svarbus turistinis šalies centras. Miestas žymus savo paplūdimiais. Iš žymesnių miesto objektų yra 1876 m. atidaryta Šv. Morkaus Arikos katedra, kultūros namai, San Migelio de Asapos muziejus, Carlos Dittborn stadionas. Iš Arikos rengiamos ekspedicijos prie Andų ugnikalnių (Laukos nacionalinis parkas), Kasiri Mačo aukštikalnių ežero.
Istorija
Arikos apylinkės gyvenamos daugiau nei 10 000 metų. Regionas buvo veikiamas Peru kultūrų. Viena svarbiausių regiono kultūrų buvo činčiorai, praktikavę mumifikavimą. Teritoriją ispanai užėmė 1536 m. ir įkūrė Arikos miestą. Jis priklausė Peru vicekaralystei. Miestas suklestėjo Potosi radus sidabro – per Ariką vykdytas jo eksportas. Pietų Amerikos šalims atgavus nepriklausomybę, Arika tapo pavaldi Peru, buvo svarbus šalies uostas ir pramonės centras. XIX a. pab. kilo Ramiojo vandenyno karas, kurio metu Čilė užėmė miestą. 1962 m. Arikoje vyko dalis pasaulio futbolo čempionato varžybų.
Sportas
Mieste 1962 m. vyko VII pasaulio futbolo čempionatas.
Transportas
thumb|220px|Keltuvas Italijos kalnuose Transportas, transportavimas – žmonių ar krovinių perkėlimas iš vienos vietos į kitą; taip pat ekonomikos šaka, kurioje prekės ir keleiviai gabenami iš vienos vietos į kitą. Žodis kilęs iš lotyniškų žodžių trans (per, skersai) ir portare (nešti, gabenti).
Transporto rūšys ir reikšmė
Transportas skirstomas į tris kategorijas: Taip pat transporto priemones skirstomos į dvi pagrindines grupes:
Esant transporto sutrikimams, sumažėja žmonių komunikacinės galimybės, patiriami ekonominiai nuostoliai pačiose įvairiausiose veiklos sferose. Kai transporto sistemos sutrikimai tampa nuolatiniais (pvz., grūstys miestuose, parkavimo vietų stoka), tai sudaro kliūtis racionaliam išteklių panaudojimui, mažina darbo pasidalinimą, neigiamai veikia aplinką, mažina žmonių ekonominę gerovę bei gyvenimo kokybę. Dalį susisiekimo poreikio, esant nepakankamiems transporto sistemos pajėgumams, gali kompensuoti elektroninės ryšio priemonės, tačiau ta dalis kol kas nedidelė.
Europos Sąjungos politika
ES politika transporto srityje nukreipta dviem pagrindinėmis kryptimis:
Šiems tikslams pasiekti pasitelkiamas transporto įmonių licencijavimas ir bendrų standartų nustatymas. Licencijavimas yra priemonė, kuria vykdomas kokybinis transporto verslo ribojimas: tiktai nustatytus kriterijus atitinkančios įmonės gauna leidimą užsiimti šiuo verslu. Šie kriterijai yra kvalifikacija, reputacija ir finansinis pajėgumas. Taip pat transporto priemonės turi atitikti techninius bei gamtosauginius standartus.
Rumpiškė
Rumpiškė – pietinė Klaipėdos miesto dalis, esanti tarp Taikos prospekto, Sausio 15-osios, Tilžės, Paryžiaus Komunos gatvių ir Šilutės plento. Veikia Klaipėdos Adomo Brako dailės mokykla (buvęs Rumpiškės dvaras), Klaipėdos verslo aukštoji mokykla, darželis-lopšelis „Vėrinėlis“.
Rajone dominuoja blokiniai ir silikatinių plytų penkiaaukščiai gyvenamieji pastatai, taip pat stovi keli standartiniai blokiniai devynaukščiai. Rytinėje rajono dalyje, šalia Šilutės plento, gyvenamųjų namų nėra, čia įsikūrusios įvairios įmonės, valstybinė įmonė „Klaipėdos regiono keliai“.
Viktorija Salvinija Jakučiūnienė
Viktorija Salvinija Jakučiūnienė (g. 1936 m. rugsėjo 29 d. Kaune) – Lietuvos architektė.
Biografija
Vyras Alfredas Antanas Jakučiūnas. 1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1961–1962 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje, 1962–1992 m. šio instituto Kauno filialo grupės vadovė, projektų vyr. architektė.
Kru kalbos
Kru kalbos – Nigerio-Kongo kalbų šeimos kalbų grupė, kurias vartoja Kru tautos pietryčių Liberijoje ir vakarų Dramblio Kaulo Krante. Tiksli pavadinimo kilmė nežinoma, bet siejama su tuo, kad europiečiai samdė kru gentis dirbti laivų įgulose. Kru kalbos turi vieną iš sudėtingiausių tonų sistemų Afrikoje. Šitu atžvilgiu su jomis galėtų varžytis tik omotų kalbos.
Dabar daug kru atstovų kalba angliškai (Liberija) ar prancūziškai (Dramblio Kaulo Krantas) kaip antra kalba, bet kru kalbos dominuoja tame regione. 2010 m. iš 3,5 mln. Liberijos gyventojų, kru ar susijusia kalba kalbėjo 95 %.
Kru kaimą sieja bendra kilmė ir ceremoninis apsikeitimas dovanomis. Gyventojai verčiasi žemės ūkiu, prisidurdami iš medžioklės miškuose.
Kru kalbos turi daug kalbų, tarmių. Tarp jų Kuva, Grebo, Bele, Beleh, Kva. Nors daugelius kru tautų atstovus sieja bendra buitis, kaimai tarpusavyje mažai bendradarbiauja, tad vos ne kiekviename kaime yra sava tarmė.
Choroščo Branickių rūmai
Choroščo Branickių rūmai – tai vieni iš Branickių šeimos rūmų pastatyti 1745-1771 metais Choroščo mieste. Rūmų statybas finansavo didysis karūnos etmonas Janas Klemensas Branickis. Rūmų parkas užima apie 25 ha ploto ir kuriame yra kelios dirbtinės salelės bei vanadens kanalai.
Istorija
Rūmai buvo pastatyti ant Horodniankos upės dešiniojo kranto. Parengiamieji rūmų statybos darbai prasidėjo 1725 metais. 1748-1750 m. buvo ruošiama parko vieta. Parko plano rengime dalyvavo ir etmono žmona, karliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio sesuo - Izabela Poniatovska. Parke buvo kasami kanalai ir sodinami medžiai. Parko išdėstymas simetriškas, su mažais tiltukais virš kanalų. 1752 m. buvo užbaigti parko tvarkymo darbai. 1915 m. rūmuose buvo įkurta ligoninė, kuri veikė iki 1933 m., kai rūmai jau buvo taip sugriuvę, kad buvo nebetinkami naudoti. Po II pasaulinio karo buvo nuspręsta rūmus atstatyti. Šiuo metu rūmuose veikia Choroščo rūmų interjero muziejus. 1956 m. kovo 22 d. rūmai buvo įtraukti į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Mykolas Majauskas
Biografija
Tėvas – Viktoras Majauskas.
2002–2004 m. Ekonominių tyrimų skyriaus vadovas, „Cushman & Wakefield“, Sidnėjus, Australija.
2004–2006 m. Projektų vadovas, įmonių ir turto valdymo strategijos konsultantas, Cushman & Wakefield, Londonas, Didžioji Britanija.
2006–2008 m. Investicinės bankininkystės finansų patarėjas, „Barclays Capital“, Londonas, Didžioji Britanija.
2008–2012 m. Premjero patarėjas ekonomikos ir finansų klausimais, Lietuvos Respublikos Vyriausybė.
2012 m. Individuali veikla, įmonių įsigijimų ir susijungimų konsultantas, nepriklausomas valdybos narys.
2018 m. kovą dėl kaltinimų nederamu seksualiniu elgesiu sustabdė narystę partijoje. 2018 m. rugpjūtį narystę partijoje atkūrė.
Visuomeninė veikla
2013–2014 m. „World Economic Forum“, „Global Shapers“ tinklo Lietuvoje steigėjas.
Saturnas (mitologija)
thumb|Saturnas
Romėnų mitologijoje Saturnas – vienas iš seniausių romėnų dievų, globojęs laiką ir žemdirbystę. Graikų mitologijoje Saturno atitikmuo – Kronas. Žmona Opė (graikų Rėja), su kuria buvo Jupiterio, Cereros, Veritos (Veritas) ir daugelio kitų dievų tėvas.
Jo garbei gruodžio 17 d. buvo švenčiamos Saturnalijos. Šventė pradžioje truko vieną dieną, tačiau vėliau buvo pailginta iki savaitės. Saturnalijų metu šeimininkas ir vergas susikeisdavo vaidmenimis, buvo aplaidžiai žiūrima į moralinius suvaržymus, o etikos taisyklės ignoruojamos.
497 pr. m. e. Saturnui buvo pastatyta šventykla Forum Romanum vietovėje. Joje buvo karališkas iždas.
Isaakas Fridbergas
Isaakas Fridbergas (, g. 1947 m. sausio 1 d. Vilniuje) – žydų kilmės rašytojas, kino dramaturgas ir režisierius, savo kūrybinį kelią pradėjęs Lietuvoje.
Biografija
1962 m. pradėjo vaidinti Vilniaus žydų liaudies teatre. 1969 m. baigęs Kauno politechnikos institutą, iki 1971 m. dirbo radijo inžinieriumi, 1971 – 1973 m. tarnavo Tarybinėje armijoje. 1970 m. pradėjo bendradarbiauti spaudoje. 1981 m. I. Fridbergas baigė Aukštuosius kino scenaristų ir režisierių kursus Maskvoje (E. Riazanovo klasę). Kelių knygų autorius, 1996–1997 m. buvo Rusijos TV laidos „Upe plaukia kirvis“ meno vadovas ir režisierius.
Skandalingai drąsus filmas „Lėlytė“ TSRS visuomenėje ir spaudoje susilaukė didžiulio dėmesio ir diskusijų, buvo vienu labiausiai lankomų filmų.
Pasitėja (palydovas)
Pasitėja arba Jupiteris XXXVIII – natūralus Jupiterio palydovas, atrastas 2001 m. Havajų Universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard. Iškart po atradimo šiam palydovui buvo suteiktas laikinas S/2001 J 6 pavadinimas. Vėliau pavadintas vienos iš charičių vardu.
Skritelis
left|120px
Skritelis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 8 km į pietvakarius nuo Turmanto, 3,5 km į pietryčius nuo Smalvų, 0,5 km į rytus nuo Smalvo ežero, Gražutės regioniniame parke. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,5 km, plotis iki 0,46 km. Altitudė 144,9 m. Krantai daugiausia žemi, tik šiaurinis krantas aukštas. Ežerą supa Pasmalvės miškas, vietomis pelkės.
Skritelis protakomis jungiasi su Dumbliu, Saliniu, šiaurės rytuose įteka upelis iš Kampinio ežero. Priklauso Smalvo ežero baseinui.
Į rytus nuo Skritelio eina Vilniaus–Daugpilio geležinkelio linija. Ežeras patenka į Smalvo–Smalvykščio kraštovaizdžio draustinį.
1522 m.
1522 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Parazitiniai augalai
thumb|240px|[[Gegužinė žvynašaknė (Lathraea squamaria) – parazitinis augalas, parazituojantis ant lazdyno šaknų]] Parazitiniai augalai – įvairių augalų grupė, parazituojanti kitus augalus. Maistą iš savo maitintojo čiulpia savotiškais siurbtukais – haustorijomis. Jos išauga iš parazitinio augalo stiebo arba jo redukuotų šaknų. Siurbtukai yra pavienių siūlų arba siūliškų pluoštų pavidalo. Jų paprasti arba šakoti siūleliai išsikeroja dažniausiai augalo maitintojo apytakos audiniuose, ypač karnienoje, nes čia daugiau maisto medžiagų. Haustorijos paprastai yra pakitusios parazitų šaknys. Dažnai jos diferencijuotos į atskiras ataugas: vienomis siurbia vandenį, o kitomis – organines maisto medžiagas (amalo – Viscum album vieni siurbtukai skverbiasi gilyn į maitintojo medieną, o kiti skleidžiasi horizontaliai maitintojo žievėje).
Branto (pasėliuose aptinkamo dobilų ir linų parazito) siurbtukai, fermentais ištirpindami dengiamuosius audinius, įsiskverbia į maitintojo stiebą, ir jų pailgos ląstelės, panašios į grybų hifus, vėduoklės pavidalu išsiskleidžia maitintojo stiebo žievėje, siekdamos iki medienos.
Džioveklės (Orobanche) haustorijos skverbiasi iš storo šakniagumbio į maitintojo šaknis. Šakniagumbis auga prisišliejęs prie maitintojo šaknų ir kaip balnas jas apkabina. Džioveklės sėklos dygsta tik kontaktuodamos su maitintojo šaknimis, nes jos yra smulkios ir negali daigo savarankiškai išmaitinti net pradinėje stadijoje.
Į džioveklę panašūs kai kurie humusingų miškų dirvožemyje augantys gegužraibinių šeimos augalai (lizduolė, ilgalūpė, antbarzdė). Jie neturi žalių lapų ir minta gatavomis organinėmis medžiagomis, kurias gauna iš grybų, gyvenančių simbiozėje su jų šaknimis. O grybai tas medžiagas gauna iš humuso.
Andamanų jūra
right|Andamanų jūra žemėlapyje Andamanų jūra – Indijos vandenyno dalis, plytinti Bengalijos įlankos pietryčiuose, Mianmaro pietuose, Tailando vakaruose ir Andamanų salų rytuose. Andamanų jūros ilgis apie 1200 kilometrų (šiaurė – pietūs), plotis apie 650 kilometrų (rytai – vakarai), plotas apie 797 700 km². Vidutinis gylis apie 870 metrų, giliausia vieta apie 3777 metrų. Pietryčiuose Andamanų jūra susiaurėja ir pereina į Malakos sąsiaurį, skiriantį Malajos pusiasalį ir Sumatrą.
Vandens druskingumas – nuo 20-25 ‰ šiaurėje iki 30-33 ‰ pietuose. Vidutinė vandens temperatūra – 26-29 °C. Jūros potvyniai vyksta kas pusę paros, jų aukštis iki 7,2 m.
Gyvūnija
thumb|Diugonis thumb|Jūrų žvaigždė Andamanų jūroje
Jūros vandenys palei Malakos pusiasalį yra palankūs augti moliuskams, čia gyvena apie 280 valgomųjų žuvų rūšių, kurios priklauso 75 šeimoms. Iš jų 232 rūšys (69 šeimos) yra randamos mangrovėse, o 149 rūšys (51 šeimos) gyvena jūrų žolėse. Jūra yra prieglobstis ir pažeidžiamoms rūšims: diugoniui, keletui delfinų rūšių, ir keturioms vėžlių rūšims: sparčiai nykstantiems kietaodžiui vėžliui ir bisai, bei gresiantiems išnykti žaliajam vėžliui ir ridlėjai. Andamanų jūroje iš viso yra apie 150 diugonių, kurie yra išsibarstę Ranongo ir Satuno provincijose. Šios rūšys yra labai jautrios jūrų žolių nykimui.
Baltarusijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Finalo rungtynės
-
Juodkalnijos himnas
Ah, ryški gegužės aušra – oficialus Juodkalnijos himnas. Dainos žodžius 1932 arba 1933 m. parašė Sekula Drljević, harmonizavęs liaudies dainą „Amžina mūsų Juodkalnija“ (Vječna naša Crna Goro). Daina pirmą karta publikuota 1937 m. Zagrebe knygoje „Raudona Kroatija“ (Crvena Hrvatska). „Ah, ryški gegužės aušra“ tapo populiari liaudies daina, oficialiai himnu patvirtinta 2004 m. liepos 13 d. per Juodkalnijos valstybingumo dienos šventę. Šalies konstitucijoje melodija ir žodžiai įtvirtinti 2007 m.
Eilės
Ој свијетла мајска зоро
Мајко наша Црна Горо
Синови смо твог стијења
И чувари твог поштења
Волимо вас, брда тврда,
И стравичне ваше кланце
Који никад не познаше
Срамотнога ропства ланце.
Наша слога даје крила,
Биће горда, биће славна
Домовина наша мила.
Ријека ће наших вала,
Ускачући у два мора,
Глас носити океану,
Да је вјечна Црна Гора.
Apgaulingasis pumpotaukšlis
Apgaulingasis pumpotaukšlis (Lycoperdon decipiens) – pumpotaukšlių (Lycoperdon) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai nedideli, 2-4 cm skersmens, plaušuoti, plaušuotai karpoti. Jauni būna rutuliški, vėliau – kriaušiški. Viršutinė dalis (galvutė) platesnė, į pamatą siaurėjanti, smailėjančiu kotu. Jauni vaisiakūniai yra gelsvai oranžiniai, varinės rausvos spalvos, o seni – rudi. Trama ruda. Sporos 6-7 μm. Auga vasarą – rudenį, spygliuočių, lapuočių miškuose, pavieniui, po 2-3 vaisiakūnius. Nevalgomas. Retas, priskirtinas prie saugotinų.
Būdingi požymiai: viršutinė vaisiakūnio dalis gelsvai oranžinės, rausvai varinės spalvos, o apatinė – balkšvos spalvos.
Gajus Licinijus Stolonas
Gajus Licinijus Kalvas Stolonas – IV a. pr. m. e., senovės Romos politikas.
Biografija
Kilęs iš senos plebėjų Licinijų giminės. 376–367 m. pr. m. e. tribūnas. Licinijaus ir Sekstijaus Laterano iniciatyva buvo priimti trys įstatymai, kurie numatė vieną konsulą rinkti iš plebėjų, uždraudė kaip nuosavybę turėti daugiau kaip 500 jugerių žemės ir nustatė lengvatas skolininkams. 364 m. ir 361 m. pr. m. e. Romos konsulas.
Lenna Kuurmaa
Lenna Kuurmaa (1985 m. rugsėjo 26 d. Taline, Estijoje.) – grupės Vanilla Ninja narė ir pagrindinė vokalistė.
Lenna jau 6 metų norėjo būti įžymi dainininkė. Jinai dalyvaudavo įvairiose muzikiniuose koncertuose ir nuo tada jos gyvenimas pradėjo keistis. Pirma kartą ji suvaidino miuzikle, pavadinimu „King and I“ bei „The Sound of Music“. Jos manymu, didžiausias pasisekimas buvo patekti į „Fizz Superstar“ pusfinalį. Ji nelaimėjo šio konkurso, bet buvo pastebėta Svena‘os Löhmus iš įrašų kompanijos TopTen, kuri padėjo jai jos karjeroje. Aukštojoje mokykloje (Lenna mokėsi kartu su Maarja) stengėsi sudalyvauti daugybėje koncertų Taline, kai tik galėdavo. Su drauge Maarja Kivi jos laimėjo konkursą naujai grupei sukurti, ir pateko kartu su Katrin Siska ir Piret Järvis.
Vanilla Ninja 2004 m. išleido savo pirmąjį CD, bei sudalyvavo Estijos nacionaliniame Eurovizijos dainų konkurse, kuriame David Brandes (Bros Music įrašų kompanijos vadovas) jas pastebėjo. Kai Maarja paliko grupę, ji tapo pagrindine vokaliste. Šiuo metu ji yra Vanilla Ninja grupės narė, kartais sudalyvauja muzikiniuose projektuose ir yra išleidusi keletą solo dainų, tokių kaip "Vara".
Permės krašto herbas
thumb|200px|Permės krašto herbas Permės krašto herbas – oficialus Permės krašto simbolis.
Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, raudoname lauke sidabrinis einantis lokys, ant kurio nugaros – auksinė evangelija, virš kurios – baltas kryžius platėjančiais galais, kurių galinė dalis su trikampėmis išpjovomis (vadinamasis aštuongalis kryžius). Virš skydo XV a. kunigaikščio karūna.
Istorija
Lokio atvaizdas pirma kartą pasirodė „Permės antspaude“ – Ivano IV Didžiojo Valstybės antspaudo (1577 m.) elemente. Šis simbolis valstybės antspaude rodė, kad XIV–XVI a. buvusi Didžiosios Permės kunigaikštystė, kurios sostinė buvo Čerdynė (Чердынь), tapo Rusijos valstybės dalimi.
Vėliau simbolis buvo įtrauktas į „Caro titulyną“ (1672 m.), kur buvo greta kitų 33 Rusijos žemių herbų. Tai buvo einantis lokys, ant kurio nugaros stovėjo Evangelija su kryžiumi virš jos. Lokys stovėjo tarp eglių, kas pabrėžė, kad kraštas yra taigos kraštas.
Frija
Frija – miestas Gvinėjos vakaruose, į šiaurę nuo šalies sostinės Konakrio, šalia Konkurė upės. Miestas žinomas dėl čia esančių urvų Grottes de Bogoro ir Grottes de Konkouré. Miesto ekonomika yra smarkiai priklausoma nuo boksito gavybos ir aliuminio gamybos. Frijos miestas yra pastatytas aplink kompaniją ACG Fria, pirmą Afrikoje aliuminio fabriką.
Susisiekimas
Mieste yra Frijos oro uostas.
Boksito kasykla sujungta geležinkelio linija su Dubrekos uostamiesčiu.
Veprinis
left|120px
Veprinis arba Bedugnis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje, šalia Pasmalvės kaimo, apie 9 km į pietvakarius nuo Turmanto, Pasmalvės miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,27 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 146,6 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurės vakaruose išteka upeliukas link Skritelio ežero (Smalvo ežero baseinas). Rytine pakrante eina geležinkelis Naujoji Vilnia – Turmantas – Valstybės siena.
Dienbjenfu
Dienbjenfu  – miestas šiaurės vakarų Vietname, Muongtanio slėnyje, greta sienos su Laosu. Provincijos centras. Didesnioji gyventojų dalis yra įvairios tajų tautos, taip pat yra vietnamiečių, hmongų, silų ir kt. Yra oro uostas, kelias į Laičau. Verčiamasi žemės ūkiu.
Istorija
Su Dienbjenfu siejama pusiau legendinė VIII a. tajų vietovė Muangtenas. Antrojo pasaulinio karo metu, Dienbjenfu veikė vietnamiečių karinė bazė, skirta kovai prieš japonus. Indokinijos karo metu (1945–1954 m.) ties šiuo miestu vyko lemiami mūšiai. 1953 m. lapkričio 21 d. prancūzų kariuomenė užėmė Dienbjenfu ir įkūrė stovyklą su 16 000 karių (vadas Christian de Castries). Vietnamiečių kariuomenė (Vietminis), vadovaujama Vo Ngujen Ziapo, apsupo miestą ir 1954 m. gegužės 7 d. jį galiausiai užėmė. Dienbjenfu užėmimas tapo Prancūzijos kolonijinės valdžios pralaimėjimo Indokinijoje simboliu.
Antanas Jakulis
Antanas Jakulis (1939 m. gegužės 28 d. Panemunis – 1984 m. birželio 16 d. Klaipėda) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1961 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitetą. 1967 m. filologijos mokslų kandidatas.
1961–1964 m mokytojavo Dubingiuose. 1967–1971 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, nuo 1971 m – Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų dėstytojas, lietuvių kalbos ir literatūros katedros vedėjas. Nuo 1974 m. docentas.
Tyrinėjo lietuvių kalbos būsimojo laiko formų istoriją, senovės lietuvių raštiją, Panemunio šnektą.
Cholecistografija
Cholecistografija ( 'tulžis' + kystis 'pūslė' + grapho 'rašau') – rentgenografinis tulžies pūslės tyrimas. Ligoniui duodama išgerti arba įšvirkščiama į veną rentgenokontrastinių medžiagų (pvz., bilignosto). Patekus joms su krauju pro kepenis į tulžies pūslę, daroma pastarosios rentgenograma. Rentgenokontrastinės medžiagos sulaiko rentgeno spindulius, todėl matomas tulžies pūslės šešėlis; tai leidžia nustatyti tulžies pūslės anatominę padėtį, funkciją ir jų pakitimus.
Cholecistografija padeda tiksliau diagnozuoti tulžies pūslės akmenligę, diskineziją ir kitas ligas.
Šaltiniai
Medicinos enciklopedija, 1 t. Vilnius: Valstybinė enciklopedijų leidykla, 1991.
Techninė įranga
thumb|right|325px|Asmeninio kompiuterio sudedamosios dalys. 1. [[Monitorius 2. Pagrindinė plokštė 3. Procesorius 4. Operatyvioji atmintis (RAM) 5. Praplėtimo plokštė 6. Maitinimo blokas 7. CD-ROM 8. Kietasis diskas 9. Klaviatūra 10. Pelė]] Techninė įranga (aparatinė įranga,, ) informacinėse technologijose – informacijos apdorojimo sistemos fizinių komponentų visuma arba tos visumos dalis. Kompiuterių techninė įranga apima ir visas fizines kompiuterio dalis, bet ne programinę įrangą, valdančią šias dalis.
Skirtumai tarp techninės ir programinės įrangos
Riba tarp programinės ir techninės įrangos nėra visiškai aiški – pavyzdžiui, nėra vieningo požiūrio ar kompiuterio detalėse įmontuotoji programinė įranga (firmware) yra programinė įranga ar techninės įrangos dalis: kiekvienam inžinieriui ar programuotojui akivaizdu, kad yra programinė įranga, tačiau ji dažnai būna tiek giliai susijusi su įrenginiu, kad techniškai jos neįmanoma atskirti – įrenginys be tokių programų dirbti negali. Kita vertus, šios programos būna bevertės ir nedarbingos be įrenginių, kurioms jos skirtos. Dėl šių priežasčių firmware teisiškai dažniausiai priskiriama techninei, bet ne programinei įrangai. Kitas diskutuotinas atvejis – ar programa, vykdanti pilną įrenginio emuliaciją, savo pagrindinėmis (funkcinėmis) savybėmis atitiktų įrenginį ar programą?
Kompiuterio techninė įranga
Kompiuterio techninė įranga loginiu požiūriu yra labai paprasta – bet koks kompiuteris susideda iš šių dalių: Paskutiniai iš minėtų įrenginių būna labai įvairūs ir dažnai sudaro daugiau, nei 80 procentų kompiuterio kainos. Tipiški išoriniai įrenginiai: Duomenų magistralė kai kada irgi priskiriama išoriniams kompiuterio įrenginiams, tačiau, skirtingai nuo daugumos kitų, yra praktiškai neatskiriama kompiuterio dalis, tam tikru būdu egzistuojanti net tada, kai kompiuteris neturi jokios atminties, išskyrus procesoriaus registrus. Kai kuriose kompiuterių realizacijose atmintis irgi galėjo veikti, kaip atskiras kompiuterio įrenginys, tačiau tokios kompiuterių realizacijos nepapilto.
Konstrukcija
Tipiškas asmeninis kompiuteris susideda iš dėžės („sisteminio bloko“), kurioje yra motininė plokštė (kartais dar vadinama sistemine ar pagrindine plokšte) bei maitinimo blokas. Dažniausiai kaip atskiri įrenginiai, prie kompiuterio jungiami: Funkciškai viena iš svarbiausių kompiuterio dalių būna motininė plokštė, kuri atlieka dvi funkcijas:
Kompiuterio dalys
Kompiuterio dalims galima priskirti visus įrenginius, esančius kompiuterio dėžės („sisteminio bloko“) viduje:
Kompiuterio priedai
Kompiuterio priedai – įrenginiai, kurie paprastai būna jungiami prie kompiuterio (dalis – kaip išoriniai įtaisai, dalis – kaip įtaisai, esantys dėžės viduje), pvz.:
Varao
Varao – indėnų gentis, gyvenanti Orinoko deltos regione Venesueloje, taip pat vakarų Gajanoje, Suriname. Populiacija – apie 20 tūkst. žmonių. Kalba izoliuota varao kalba.
Varao neatsiejamai susieti su vandeniu. Jie savo būstus (palafito) įsirengia ant polių lėtuose upių užutėkiuose. Struktūra nesudėtinga, dažnai bendra kelioms šeimoms pastogė su hamakais miegui ir bendra židiniu maistui ruošti. Kartais dar būna medinių kėdžių, išraižytų gyvūnų pavidalais. Varao yra puikūs plaukikai nuo pat mažens, visur keliauja iš medžio skobtomis kanojomis, nes ypač deltos regione sunku keliauti pėsčiomis per tankias ir pelkėtas džiungles. Varao gamina dviejų tipų kanojas – ilgas bongo, talpinančias iki 50 žmonių, ir nedideles trivietes kanojas.
Varao yra išlaikę gamtameldystę. Jų kosmogonijos mitas pasakoja apie medžiotoją, gyvenusį danguje. Jis medžiojęs dangiškuosius paukščius – vienas jo nušautas paukštis nukrito ant rojaus grindų. Jis susprogo ir pramušė skylę per kurią medžiotojas pažvelgė į žemę. Pamatęs ten daug vaisių, gražius vaizdus iš dangiškojo šilko pasidarė virvę ir nusileido ten gyventi.
Iš europiečių su varao pirmasis susidūrė Alonsas de Ocheda, tyrinėdamas Orinoko deltą. Indėnų palafitai jam priminė Veneciją, todėl atrastą žemę pavadino „mažąja Venecija“ – Venesuela.
Čivčinai
Čivčinai, Čivčinų kalnai - kalnagūbris Ukrainos Karpatuose (Ivano Frankivsko sritis, Ukraina). Tai Maramarešo masyvo, esančio Rumunijos teritorijoje, tęsinys. Čivčinai ir Maramarešo masyvas Tetijos vandenyne sudarė vadinamąją Maramarešo salą.
Palenicos slėnis yra aukščiausias Ukrainos plokščiakalnis. Aukščiausias kalnas - Čivčinas (Чивчин), jame yra porfiritų atodangų. Išilgai kalnagūbrio eina valstybinė Ukrainos ir Ukrainos siena.
Autonoja
Autonoja graikų mitologijoje - Tėbų įkūrėjo Kadmo ir deivės Harmonijos dukra, Semelės, Ino ir Agavės sesuo, Aristėjo žmona, Aktajono ir tikėtina Makrės motina.
Euripido pjesėj „Bachantė“ Pentėjas atsisakė garbinti Dionisą ir pripažinti jo dieviškumą. Dionisas priviliojo savo pusbrolį į mišką, kur Agavė, Ino ir Autonoja užvaldytos pasiųsto įtūžiosios sudraskė Pentėją.
Liūdnai baigėsi ir Autonojos sūnui Aktajonui. Deivė Artemidė maudėsi nuoga oloje netoli Orchomeno, kai Aktajonas užtiko ją. Jis sustojęs žiūrėjo, pakerėtas jos žavingo grožio. Kai ji pamatė medžiotoją, supykusi pavertė jį elniu. O paties 50 šunų neatpažindami savo šeimininko pradėjo jį medžioti ir pasiviję mirtinai sukandžiojo.
Dreiseniniai
Dreiseniniai (Dreissenidae) – dvigeldžių moliuskų (Bivalvia) klasės šeima.
Dreisena (D. polymorpha) gyvena Lietuvos vandenyse. Tai iki 4 cm ilgio užaugantis dryžuotas moliuskas. Kilusi Azijoje, vėliau paplito Europoje, o XX a. atsirado ir Šiaurės Amerikoje. Gyvena upėse, kanaluose, ežeruose. Didžiųjų ežerų pakrantėse dreisenų tiek prisidaugino, kad užkimšo vandens valymo įrenginius.
Uzbekų chanatas
Uzbekų chanatas, dar žinomas kaip Uzbekų ulusas, Abu-l-Chairo orda − trumpalaikė valstybė su valdančiąja mongolų kilmės dinastija Vidurinėje Azijoje. Chanato teritorija apėmė daugiausia dab. Kazachstaną ir gretimas sritis dab. Rusijoje.
Istorija
Po to, kai chanatas greitai išsiplėtė milžiniškose teritorijose, jis ribojosi su Nogajaus orda vakaruose, Mogulistanu vakaruose, Sibiro chanatu šiaurėje ir Timūridų imperija pietuose. Užėmus derlingas teritorijas pietuose (Syrdarjos baseine), sostinė buvo perkelta ten − į Sygnaką.
Dėl žiaurios chano politikos 1465 m. dalis genčių, vadovaujami Žanibeko ir Kerėjaus, pasitraukė į Semirečję, kur įkūrė Kazachų chanatą. 1468 m., mirus Abu-l-Chairui, prasidėjo Uzbekų chanato dezintegracija. Šiaurėje atsiskyrė Tiumenės chanatas, o Kazachų chanatas užėmė didelę dalį Uzbekų chanato teritorijų, ir Abu-l-Bachro įpėdiniai buvo priversti bėgti, perkeldami sostinę į vakarus, į Chadži-Tarchaną (dab. Astrachanė).
Tik 1499 m. Abu-l-Chairo anūkas surinko kariuomenę ir išvedė ją į pietus, į Transoksianą. Užkariavęs Timūridų valdas, jis įsikūrė Sogdo regione ir įkūrė čia naują valstybę − Bucharos chanatą.
Vilniaus maratonas
miniatiūra|2015 m.
Vilniaus maratonas – kasmetinis maratono ir pusės maratono distancijų bėgimo plentu lenktynės, kuriose varžosi sportininkai iš viso pasaulio. Renginio metu tradiciškai vykdomas Lietuvos maratono čempionatas ir vienadienės netradicinės rungtys.
Trasos įveikimo rekordas priklauso bėgikui iš Kenijos Richard Rotich bei Lietuvos lengvaatletei Vaidai Žūsinaitei, kuri pirmą kartą pasiryžo įveikti maratono distanciją ir pagerino trasos įveikimo rekordą moterų tarpe.
Istorija
thumb|2012 m. thumb|2011 m.
Pirmasis tarptautinis Vilniaus maratonas surengtas 1984 m. Nuo tada rengiamas su pertraukomis.
Masinis bėgimas įkurtas 2001 m., kaip 10 km bėgimo lenktynės Igno Staškevičiaus iniciatyva. Maratono nuotolis pirmą kartą buvo bėgamas 2004 m.
Varžybas organizuoja VšĮ „Tarptautinis maratonas“, 2006 m. įsteigta kelių skyrusių privačias lėšas asmenų: I.Staškevičiaus, D.Jurgaičio, E.Skrabulio, R.Dunausko. D.Kazlausko. Nuo 2012 m. vietoje R.Dunausko bei D.Kazlausko įstaigos dalininkais tapo Mykolas Katkus ir Mindaugas Savickas.
Prizininkai
Legenda:
Kėdainių arena
Kėdainių arena – daugiafunkcis sporto ir pramogų kompleksas Kėdainiuose, tarp Kėdainių stadiono ir Nevėžio upės. Arena yra namų aikštė Kėdainių „Nevėžio“ krepšinio klubui, kuris žaidžia Lietuvos krepšinio lygoje. Statybos bei įrangos įsigijimo kaina - beveik 20 mln. Lt.
Istorija
Areną pastatė, finansavo ir Kėdainiams padovanojo vietinė įmonė – trąšų gamintoja AB Lifosa, valdoma Rusijos mineralų ir chemijos pramonės koncerno „EuroChem“.
Arena atidaryta 2013 m. rugpjūčio 5 d., draugiškomis vyrų krepšinio varžybomis tarp Lietuvos ir Belgijos krepšinio rinktinių, kurias laimėjo Lietuva.
Karas (reikšmės)
Karas:
Voruta (laikraštis)
thumb Voruta – Lietuvos istorijos laikraštis, einantis nuo 1989 m. spalio mėn. Vilniuje. Redakcija Trakuose, Naujoji g. 16.
Istorija
Įsteigė ir leido Juozas Vercinkevičius, vėliau leidėjas Viešoji įstaiga „Vorutos“ fondas. Iki 1991 m. rugpjūčio mėn. ėjo kaip istorijos ir publicistikos mėnraštis, iki 1992 m. buvo leidžiamas du kartus per mėnesį, nuo 1992 m. – savaitraštis. Tiražas 1989 m. – 7500 egz., 1997 m. – 3500 egz.
Spausdina rašinius istorijos ir kultūros klausimais, publicistikos straipsnius, daug rašo apie Rytų Lietuvą, Lietuvos ir Lenkijos santykius, Mažąją Lietuvą, buv. Vilniaus kraštą.
Laikraščio bendradarbiai: M. Balčius, A. Bubnys, A. Bujauskas, Valerijus Čekmonas, Kazimieras Garšva, E. Gečiauskas, L. Grumadienė, Edvardas Gudavičius, E. Ivanauskas, Julius Juzeliūnas, N. Kairiūkštytė, A. Lisauskas, Algirdas Patackas, E. Simonaitis, A. Suraučius, A. Šatas, Antanas Tyla, Zigmas Zinkevičius, Regina Žepkaitė, Vytautas Gocentas, Martynas Purvinas, Alvydas Butkus ir kt.
Redaktorius Juozas Vercinkevičius.
Šaltiniai
2. Mažosios Lietuvos enciklopedija. - Vilnius: MELI 2009, IV t., p.796.
Venecija
Venecija – miestas šiaurės rytų Italijoje, Venecijos įlankos (Adrijos jūra) sudarytoje lagūnoje, išsidėstęs salelėse. Veneto regiono sostinė. Miestas yra didelis turistų traukos centras, visų pirma dėl unikalių savo kanalų. Venecija suskirstyta į 6 senus administracinius rajonus arba (italų k. sestieri), – Cannaregio, Castello, San Marco, Dorsoduro, San Polo ir Santa Croce.
Istorija
Venecijos miestas įkurtas V amžiuje, nuo XIII a. tapo svarbiu jūrų uostu ir iki XV a. turėjo didžiulę įtaką šiaurės Italijoje ir rytinėje Viduržemio jūros pakrantėje, daug kolonijų, garsėjo savo pirkliais ir amatais. Palaipsniui Venecija savo įtaką prarado (ypač dėl turkų antpuolių), o 1797 m. pateko į Austrijos valdžią. Prie Italijos karalystės Venecija prijungta 1866 m.
Nuo 1987 m. Venecija įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Pavadinimo kilmė
V a. pr. m. e. Adrijos jūros pakrantes užėmė ilyrų gentis venetai. Senovės romėnai pavadino šią teritoriją venetų vardu, o kai 451 m. iš žvejų kaimelių čia susikūrė miestas, jam ir teko vardas Venetia.
Susisiekimas
thumb|left|250px|Venecijos gondolos
Venecija žymi visame pasaulyje dėl savo kanalų. Ji pastatyta ant žemų, dumblinų Adrijos jūros vandenų, kurie reguliariai patvinsta.
Miestas turi 118 salelių ir apie 150 kanalų. Salos, ant kurių stovi miestas, yra sujungtos apie 400 tiltais. Senamiestyje tiltai naudojami kaip keliai, o visas transportas yra ant vandens arba ant kojų.
Dauguma venecijiečių naudojasi vandens autobusais (itališkai vaporetti), kurie reguliariai plaukioja po miesto kanalus ir salas. Mieste taip pat yra labai daug privačių valtelių.
Šalia miesto yra Marko Polo oro uostas.
Galerija
thumb|left|700px|Venecijos panorama
Studzianka (reikšmės)
Studzianka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Baltarusijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Levinas
Levinas:
Baltarusijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Pereinamosios rungtynės
-
Finalo rungtynės
---
Levinas
Pavardė:
Tongiečių kalba
Tongos kalba (tongiečių; lea faka-Tonga) – austronezinė kalba, kuria kalbama Tongoje. Šia kalba kalba apie 100 000 žmonių.
Ypatybės
Tongos kalba – viena iš daugelio, priklausančių austronezinių kalbų grupei, polinezinių kalbų atšakai. Tai pačiai šakai priklauso havajiečių, maorių, Samoa, Taičio kalbos. Kartu su Niue kalba, Tongos kalba sudaro polinezinių kalbų Tongos pogrupį. Polinezinės kalbos galėjo išsivystyti iš realios arba hipotetinės „protopolinezinės“ kalbos, nuo kurios Tongos kalbos fonologija pakito mažiausiai (palyginus su giminingomis kalbomis).
1. Tongos kalboje išliko visi priebalsiai, o daugelyje kitų polinezinių kalbų išnyko bent po vieną – jie pakito į gerklinį priebalsį (ʔ), – o kai kurie kiti pakito.
2. Tongos kalboje taip pat esama gerklinio priebalsio, tačiau jis atsirado seniai, o ne išsivystė ilgainiui – beveik visose kitose kalbose jis yra išnykęs.
3. Daugumoje rytinių polinezinių kalbų 'r' ir 'l' virto į vieną 'r', vakarų kalbose – į 'l'. Tongos kalboje išliko 'l', tačiau 'r' išnyko.
4. Tongos kalba pasižymi ypatinga artikelių sistema, kurią turi tik keletas kitų polinezinių kalbų.
Abėcėlė
e
f
h
i
k
l
m
n
o
p
s
t
u
v
fakauʻa (ʻ) – gerklinis priebalsis (IPA ʔ)
Šios tvarkos laikomasi žodynuose.
Skiemenys
Kirčio ženklas paprastai nerašomas, išskyrus ten, kur žymi žymimąjį kirtį.
Žymimasis kirtis
Tongos kalba turi tris artikelių lygmenis, kurie atlieka ne tik artikelių, bet ir savybinių įvardžių funkcijas.
Literatūra
Tongos kalba visų pirma yra šnekamoji. Ja parašytos tik Biblija, Mormonų knyga ir dar keletas knygų. Dauguma literatūros Tongoje yra angliška. Yra keletas savaitraščių ir mėnesinių žurnalų, tačiau nėra dienraščių.
Užbaikalės krašto herbas
Užbaikalės krašto herbas – oficialus Užbaikalės krašto simbolis, patvirtintas 2009 m. vasario 11 d.
Vilktabokė
Vilktabokė (Bovista) – pumpotaukšlinių (Lycoperdaceae) šeimos grybų gentis.
Užbaikalės krašto herbas
Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Auksiniame lauke kairėn (į heraldiškai priešingą pusę) skrenda raudonas erelis sidabriniais snapu ir letenomis, naguose laikantis raudonus lanką temple žemyn ir strėlę sidabriniu antgaliu į kairę ir sidabrine plunksna.
Apatinėje skydo dalyje Čitos miesto herbo skydas, iš viršaus ir šonų papuoštas raudona Aleksandro juosta.
Vilktabokė
Šiai genčiai priklauso rūšys:
Studzianka (Liublino vaivadija)
Studzianka  – kaimas Lenkijos rytuose, Lomazų valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Lomazų, apie 14 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 89 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Per kaimą teka Zielavos upė.