cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Manicheizmas
Kosmologija
Pastebėjęs, kad Tamsos pasaulio milžinai („atkritėliai, atliekos, archontai“ ARC ܝܚܛܐ, ܐܪܟܘܢܬܐ (yakhte, arkhonata)) ropščiasi į dangų, Didybės Tėvas pradeda trečiąjį kūrimą – iš demonų kūnų surenkama šviesa, ir jie aistringai ima gvieštis šviesą spinduliuojančių būtybių – Trečiojo Pranašo (ARC ܐܝܙܓܕܐ (īzgaddā),, ) bei 12-os Šviesos Mergelių (ARC ܬܪܬܥܣܪܐ ܒܬܘܠܬܐ (tratesra btultē), , ). Įgavę šviesos, demonai ima daugintis ir pagimdo Adomą bei Ievą. Didybės Tėvas tada pasiunčia Švytintį Jėzų (ARC ܝܫܘܥ ܙܝܘܐ (Yisho Ziwa)), kad šis atbudintų Adomą ir Ievą savo vidiniam šviesos šaltiniui. Tačiau Adomas ir Ieva toliau dauginasi ir pagimdo žmoniją, kuri laiko įkalinusi šviesą savo materijos tamsoje. Pasak šios istorijos, Manis buvo dar vienas Didybės Tėvo pasiuntinys žmonijai, kuris turėjęs priminti apie žmonių šviesulingąją prigimtį.
Užuomedžio apylinkė
Užuomedžio apylinkė (arba Užumedžio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viduklės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pryšmančių apylinkės.
Merkatoriaus Lietuvos žemėlapis
Merkatoriaus Lietuvos žemėlapis („Lithvania“) – pirmasis kartografinis kūrinys skirtas Lietuvai, kurį Duisburge apie 1570 m. sukūrė Gerardas Merkatorius. Šis pirmasis Lietuvos žemėlapis pirmą kartą buvo išleistas 1595 m. trečiajame autoriaus atlaso leidime.
Bendra informacija
G. Merkatoriaus žemėlapis „Lithvania“ yra laikomas pirmuoju žemėlapiu, kuriame atskirai vaizduojama Lietuva. Pastarasis žemėlapis buvo sukurtas apie 1570 m. ir pirmą kartą išleistas 1595 m. autoriaus trečiajame atlaso leidime. G. Merkatoriaus Lietuvos žemėlapis kai kurių tyrinėtojų kritikuojamas dėl vaizduojamų netikslumų, tačiau geografinės ir topografinės informacijos prasme, šis darbas buvo kiek detalesnis, palyginti su ankstesniais kartografų darbais (Jogėla, 2020; Lietuvos žemėlapis, 2020). Šiuo metu pats žemėlapis Lietuvoje eksponuojamas Nacionalinio muziejaus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų rūmuose (Lietuvos žemėlapis, 2020).
Žemėlapio sudarymo aplinkybės
Gerardas Merkatorius, dar žinomas kaip „kartografijos tėvas“, Renesanso laikotarpiu pasižymėjo itin svarbiais darbais geografijos ir kartografijos srityse. Nuo 1534 m. studijavęs Leveno universitete ir vėliau ten dirbęs, G. Merkatorius sukūrė daug įvairių žemėlapių, o taip pat Žemės ir dangaus gaublius. Galiausiai 1552 m. žymusis kartografas persikėlė gyventi į Duisburgą, kur toliau tęsė savo darbus ir nuo 1585 m. pradėjo leisti Europos šalių žemėlapius atlasui „Atlas sive Cosmographicae Meditationes de Fabrica Mundi et Fabricati Figura“ (Lietuvos žemėlapis, 2020). Pastarajame atlase kartu buvo pateiktas pirmasis atskiras Lietuvos žemėlapis, kuris, manoma, autoriaus sukurtas apie 1570 m. Nors iki to laiko Lietuva buvo ne kartą vaizduota žemėlapiuose, tačiau platesniame kontekste, pvz.: kartu su Lenkija ar Rusija, vaizduojant visą Vidurio Europą ir pan. (Gureckienė, 2012; Jogėla, 2020). Pats G. Merkatorius nebuvo buvęs Lietuvoje, o kurdamas žemėlapį „Lithvania“ jis naudojosi ankstesnių kartografų darbais. Po taip vadinamo „kartografijos tėvo“ mirties, atlasą su Lietuvos žemėlapiu išleido jo sūnus 1595 m. (Lietuvos žemėlapis, 2020). Autoriaus įpėdinių dėka šis atlasas 1595–1634 m. perleistas keturiolika kartų keturiomis kalbomis (lotynų, flamandų, prancūzų, vokiečių), o pats žemėlapis taip pat buvo leistas sumažinto dydžio leidimais, iš kurių iki 1764 m. žinoma 30 egzempliorių (Gureckienė, 2012; Jogėla, 2020).
Žemėlapis
Autorius, turėdamas daugiau tikslesnių duomenų, sukūrė realų ir išsamų žemėlapį, įvardytą „Lithvania“. G. Merkatoriui šiame žemėlapyje pavyko pavaizduoti tankų upių tinklą, didžiausius miškų masyvus (ko ankstesniuose žemėlapiuose nebuvo) bei daugybę gyvenviečių. Šiame kartografiniame šedevre dabartinės Lietuvos teritorijoje galima atpažinti 20 upių ir 60 gyvenviečių, o kitoje žemėlapio pusėje – Lietuvos aprašymas (Gureckienė, 2012; Lietuvos žemėlapis, 2020). Šio kūrinio viršuje, kairėje pusėje estetiškai įkomponuotas pavadinimas „Lithvania“, o apačioje, dešinėje pusėje galima pamatyti paties G. Merkatoriaus įsiamžinimas (Lietuvos žemėlapis, 2020).
Svarba
Žemėlapis „Lithvania“ labai svarbus tuo, jog tai pirmasis plačiai paplitęs kartografinis kūrinys skirtas konkrečiai Lietuvai pavaizduoti, o ankstesniuose kartografiniuose darbuose šalis visada buvo vaizduojama tarptautinio regiono mastu arba su kitomis kaimyninėmis valstybėmis. (G. Merkatoriaus Lietuvos žemėlapis, 2018; Lietuvos žemėlapis, 2020).
Taškento Švč. Jėzaus Širdies katedra
Taškento Švenčiausios Jėzaus Širdies katedra – Romos katalikų bažnyčia Uzbekistano sostinėje Taškente, administraciškai priklauso Uzbekistano Apaštališkajai administratūrai ir yra jos katedra. thumb|250px|Taškento Švč. Jėzaus Širdies katedra 2007 m.
Architektūra
Pastatyta pagal architekto Liudviko Pančakevičiaus projektą. Pamaldų patalpos yra antrame aukšte, o pirmajame – Šv. Antano ir Šv. Jono Pauliaus II salės, biblioteka. Bažnyčią puošia vitražai, pagaminti Lenkijoje pagal Uzbekistano dailininkų eskizus, taip pat vietoje sukurti menininkų kūriniai. Bažnyčia aptverta betono tvora, link pagrindinio įėjimo veda akmeniniai laiptai
Istorija
Kiek didesnė katalikų bendruomenė tuometiniame Turkestane susidarė Lietuvoje ir Lenkijoje numalšinus 1863 m. sukilimą ir atitrėmus čionai dalį sukilėlių. Jie bandė prašyti leidimo pastatyti nors nedidelę bažnyčią, bet tuometinis krašto valdytojas Konstantinas Kaufmanas (buvęs Vilniaus gubernatorius, liūdnai pagarsėjęs kaip lietuviškos spaudos uždraudėjas) nesutiko. Nuo 1884 m. buvo meldžiamasi laikinojoje koplyčioje, o parapija užregistruota tik 1889 m.
1902 m. į Turkestano krašto sostinę Taškentą atvyko kunigas Justinas Bonaventūra Pranaitis ir ėmė telkti tikinčiuosius. Tų pačių metų spalio 25 d. koplyčioje jis aukojo pirmąsias Šv.Mišias ir pradėjo rinkti lėšas būsimai bažnyčiai. Aukojo tremtinių palikonys, katalikiškoji miesto inteligentija ir kariškiai. Kertinis akmuo padėtas 1912 m., tuo metu kartu statomos ir katalikų šventovės Samarkande, Naujajame Margilane (dab. Fergana) bei kt. Turkestano miestuose. Pirmojo pasaulinio karo metais parapiją papildė lenkų belaisviai iš Austrijos–Vengrijos kariuomenės, jų stovykla buvo įrengta netoliese. Pamaldos vykdavo neužbaigtame pastate. 1917 m. kun. J.B.Pranaitis mirė ir buvo palaidotas prie statomos bažnyčios.
Darbus tęsė kun. Bronislovas Rūtenis, 1921–1922 m. – kun. Leonas Tučko. Pastarajam mirus, statybiniais darbais vėl rūpinosi Br. Rūtenis. Pamažu dauguma lenkų ir lietuvių parapijiečių sugrįžo į savo atkurtas valstybes. 1923 m. kun. J.B.Pranaičio palaikai vietos bolševikų valdžios įsakymu buvo iškasti ir perlaidoti kitoje vietoje. 1925 m. neužbaigtą pastatą valstybė nacionalizavo, jame buvo įrengtas bendrabutis, įvairios įstaigos bei sandėliai. Tikintieji bendrai maldai rinkdavosi kitose vietose iki 1937 m., kai suėmė ir sušaudė kleboną Juozapą Sovinskį.
1975 m. tuometinė Uzbekijos TSR vadovybė buvusioje bažnyčioje įrengė koncertų salę. 1997 m. pastatas perduotas tikintiesiems, remontas ir pritaikymas katalikiškai šventovei užtruko – tik 2000 m. Taškento Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia buvo vėl konsekruota. Šiuo metu pamaldos vyksta rusų, anglų, lenkų ir korėjiečių kalbomis.
Birbiliškės apylinkė
Birbiliškės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimkaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Rupeikių apylinkės.
BelAZ
Baltarusijos automobilių gamykla, BelAZ – Baltarusijos sunkvežimių, skirtų didelėms kasykloms ir karjerams bei kitos kalnakasybos technikos gamybos įmonė, įsikūrusi Žodine, 50 km į rytus nuo Minsko. Gamina didelės keliamosios galios savivarčius sunkvežimius, požeminių darbų mechanizmus, buldozerius, krautuvus, aerodromų vilkikus.
Įmonė orientuota į eksporto rinkas. Ji patenka tarp septynių didžiausių pasaulio koncernų, gaminančių karjerų techniką. Daugiau kaip 70 % BelAZ produkcijos realizuojama Rusijoje. BelAZ automobiliai dirba apie 50 šalių.
Istorija
1947 m. Žodine pradėta statyti durpių pramonės mašinų įmonė. Vėliau gamykla vadinosi „Dormaš“, jos pagrindine produkcija tapo krūmapjovės, prikabinamieji kelių volai, sniego valytuvai ir krautuvai, laistymo mašinos.
Pasikeitus gamyklos specializacijai, nuo 1958 m. į Žodiną iš Minsko automobilių gamyklos perkelta didelės keliamosios galios sunkvežimių MAZ-525 gamyba. Įmonė nuo tada pavadinta Baltarusijos automobilių gamykla (trumpinys – BelAZ).
1961 m. buvo išleistas pirmasis įmonėje suprojektuotas 27 t keliamosios galios BelAZ-540. 1967 m. prie šio prisijungė 40 t savivartis BelAZ-548А, 1968 m. – sunkusis vienašis vilkikas BelAZ-531. 1976 m. pradėtas gaminti 75 t karjerų savivartis BelAZ-549, nuo kitų modelių išsiskyręs elektromechanine transmisija. miniatiūra|200px|right|Karjerų savivartis pašto ženkle
1977 m. pristatytas 110 t BelAZ-7519, 1979 m. – 180 t BelAZ-7521. 1970-ųjų pabaigoje pagaminti pirmieji specializuoti orlaivių vilkikai.
1990 m. išleistas 280 t keliamosios galios savivartis BelAZ-7550.
2006 m. rudenį į Kuzbaso anglies kasyklas išsiųstas pirmasis 320 t BelAZ-75600.
2013 m. pristatytas didžiausias pasaulyje savivartis BelAZ-75710. Jo keliamoji galia 450 t, bendra transporto priemonės masė 810 t, didžiausias greitis 64 km/val. Automobilį varo du dyzeliniai varikliai. Padangas pagal specialų užsakymą pagamino firma „Bridgestone“.
Į holdingo BelAZ–Holding sudėtį įeina tokios įmonės kaip „Kuzlitmaš“ (Pinskas), Mogiliovo vagonų gamykla, Starodorožsky mechanikos gamykla (Staryja Darohos), Mogiliovo automobilių gamykla (MoAZ). Per visą įmonės istoriją čia pagaminta daugiau kaip 130 tūkst. vienetų karjerų technikos.
Produkcija
Nebegaminami karjerų savivarčiai:
Karjerų savivarčiai:
• Nauji modeliai paryškintu šriftu.
Statybos ir kelių tiesimo mašinos:
Kitos mašinos:
Kita produkcija:
Oratorius
Oratorius – kalbėtojas, sakytojas
Aleksejus Savrasovas
thumb|200px| „A. Savrasovo portretas“, 1884 m., aut. Joseph Wolves Aleksejus Savrasovas (, 1830–1897 m.) – XIX a. Rusijos tapytojas-peizažistas.
Oratorius
Vienos tų sąvokų pabrėžia kalbos autorių, kūrėją, kitos – kalbos akto vykdytoją. Tai, kad viešosios kalbos autorius yra ir vykdytojas, lemia oratorinio darbo ypatumą. Rašytojas gali likti šešėlyje netgi kaip anoniminis kūrėjas. Viešoji kalba veikia klausytoją ne tik turiniu bei stiliumi, bet ir gyvu kalbėtojo paveikslu.
Oratoriaus apibrėžimas senovėje
Tūkstantmečių tradiciją turintis retorikos mokslas daug dėmesio skyrė oratoriaus asmenybei – jo intelekto galioms, etinėms ir estetinėms dvasios vertybėms, kurios visu ryškumu atsiskleidžia kartu suskambančiu žodžiu.
Aleksejus Savrasovas
Biografija
Aleksejus Savrasovas gimė 1830 m. gegužės 24 d. (gegužės 12 pagal tų laikų Rusijos kalendorių) Maskvoje, prekybininkų šeimoje. 1844−1850 m. mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. 1854 m. tapo Rusijos dailės akademijos nariu su paveikslu „Oranienbaumo kaimynystėje“. 1857−1882 m. dėstė Maskvos mokykloje peizažinę tapybą, tarp jo mokinių buvo Isakas Levitanas ir Konstantinas Korovinas. Ankstyvieji A. Savrasovo peizažai turėjo romantizmo bruožų, brandesnieji kūriniai buvo realistinės pakraipos. 1862 ir 1867 m. jis lankėsi Šveicarijoje, Prancūzijoje, taip pat keliavo į Pavolgį. 1870 m. A. Savrasovas buvo vienu Kilnojamosios dailės parodų draugijos steigėjų, 1871 m. pirmojoje draugijos parodoje pademonstravo garsiausiu jo paveikslu minimą „Kovai sugrįžo“. Gyvenimo pabaigoje dailininko kūrybiškumas smuko, jis pradėjo girtuokliauti, gyveno skurdžiai. Aleksejus Savrasovas mirė 1897 m. spalio 8 d. (rugsėjo 26 pagal tų laikų Rusijos kalendorių) Maskvoje.
Dervišų šokis
thumb|Dervišų šokis [[Stambulas|Stambule, Turkijoje.]] Dervišų šokis arba sufijų šokis – fiziškai aktyvios meditacijos forma, paplitusi tarp kai kurių sufijų grupių ir tebepraktikuojama sufijų Mevlevi ir kitų ordinų dervišų, musulmonų asketų, sufizmo praktikuotojų. Šokio esmė – ilgai sukantis apie savo ašį įeiti į transo būseną.
Oratorius
Oratoriaus apibrėžimas senovėje
''„Reikalas tas, kad išmokti bet kokį kitą amatą pakanka būti tokiam, kaip visi žmonės, tai yra sugebėti pagauti protu ir išlaikyti atmintyje tai, ką tau sako, arba tai, ką tau ikala, jeigu tu kvailas. Tam nereikia nei kalbos lankstumo, nei kalbėjimo lengvumo, juo labiau to, ko mes negalime gauti sau specialiai: gražaus veido, išraiškos, balso. Tuo tarpu oratorius privalo būti apdovanotas dialektikų sąmojingumu, filosofų mintimis, vos ne poetų žodžiais, teisininkų atmintimi, tragikų balsu, geriausių aktorių vaidyba. Štai kodėl žmonių giminėje nieko nėra taip reta, kaip tobulas oratorius“''. Taip Ciceronas apibendrino antikos laikų keliamus reikalavimus oratoriui.
Kuusankosken Kumu
Kūsankoskio „Kumu“ – buvęs Suomijos futbolo klubas iš Kūsankoskio.
Dervišų šokis
Šio ritualinio šokio ištakos siekia 1273 m., kai Konijos mieste, dabartinėje Turkijos teritorijoje buvo įkurta brolija, atliekanti šį šokį.
Kuusankosken Kumu
Istorija
1996 m. prijungtas prie naujo FC Kuusankoski klubo.
Oratorius
Oratoriaus apibrėžimas senovėje
Isokratas norėjo matyti oratoriaus asmenyje dar ir literatą, Platonas – filosofą, Aristotelis – logiką ir kartu ragino imti pavyzdį iš dramos aktorių. Ciceronas į oratoriaus savoką sudėjo visas šias dovanas ir norėjo matyti jame idealią asmenybę, tobulai išmanačią visus dalykus. Tacitas "Dialoge apie oratorius", nors ir metaforiškai, teigė beveik tą patį: „Oratoriumi gali būti tik tas, kas išeina į tribūną apsiginklavęs visų rūšių ginklais" . Kvintilianas šiuos reikalavimus gerokai susiaurino: „Bet man atrodo, kad pakanka, jei oratorius tiksliai suvokia tą dalyką, apie kurį rengiasi kalbėti“ (sed mihi satis est eius esse oratorem rei, de qua dicet, non inscium).
Dervišų šokis
Besisukančių dervišų šokis yra vadinamas sema. Jis simbolizuoja mistinę vidinę žmogaus kelionę link tobulybės, atsisakant savo ego. Tokia šokio meditacija siekiama ugdyti dervišų sąmoningumą. Sema rituale kiekvienas judesys, garsas, daiktas ar aprangos detalė turi savo prasmę. Ceremoniją sudaro 4 dalys: muzikinė įžanga, dervišų nusilenkimas vienas kitam, keturi selamai (dervišų šokis), baigiamoji malda (citata iš Korano). Dervišai pradeda suktis į kairę pusę aplink savo ašį sukryžiavę rankas ant krūtinės. Tai simbolizuoja vienį su Dievu. Vėliau, delnu į viršų, aukštyn iškelia dešinę ranką. Tai reiškia iš Dievo gaunamą palaiminimą. O per delnu žemyn pasuktą kairę ranką – ta malonė perduodama žemei ir žmonėms.
Oratorius
Oratoriaus apibrėžimas senovėje
Keičiantis epochoms, keitėsi ir oratoriaus paveikslas. Šiandien oratoriumi vadinamas kiekvienas kokiai nors auditorijai kalbantis žmogus, netaikant jam jokių kitų kvalifikacinių kokybinių kriterijų. Vis dėlto romėnų politiko ir literato Katono Vyresniojo (234–149 m. pr. m. e.) „Pamokymuose sūnui“ (Praecepta ad filium) duotas apibrėžimas „Oratorius yra geras vyras, turintis iškalbos patirtį“ (Orator est vir bonus dicendi peritus) laikėsi igiausiai ir buvo priimtas kaip postulatas kitų romėnų oratorių, o vėliau perimtas Renesanso humanistų Lietuvoje.
Dervišų šokis
2005 m. UNESCO pripažino semą esant žmonijos žodinio ir nematerialaus paveldo šedevru.
Oratorius
Oratoriaus apibrėžimas senovėje
„Geras vyras“ (vir bonus) esmė kyla iš pačios retorikos, kaip minties, žodžio, elgesio kultūros, humanistinės prigimties, nes retorika formavo visuomenines – mokslines, etines, estetines ir politines – viešojo gyvenimo normas.
Nuorodos
Oratoria
Bedugnis (Utenos r., Sudeikių sen.)
Bedugnis - ežerėlis Lietuvoje, Utenos rajone, 5,5 km į rytus nuo Užpalių, 0,8 km į šiaurės vakarus nuo Alaušo ežero. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,12 km, plotis - iki 0,05 km. Altitudė 154,8 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę krūmynais ir medžiais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose išteka upeliukas link Alaušo ežero intako Alksnaitės. Ežerėlis gausiai užžėlęs vandens augalija, užankantis. Netoliese įsikūrę Liepakalnių ir Šeimyniškių kaimai.
Al Urooba Club
„Al Urūbos“ klubas, o angliškuose šaltiniuose „Al Urooba Club“  – JAE futbolo klubas iš Mirbos (Murbos) ir Kidfos gyvenviečių.
Istorija
Klubas įkurtas 1972 m. 2020–2021 m. tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais ir pateko į PRO lygą. Žaidė stipriausiame šalies divizione 2021–2022 m. sezone. Debiutinės rungtynės susiklostė labai nesėkmingai: net 0:4 nusileista PRO lygos senbuviams Al Wahda FC. Galutinėje ekipų rikiuotėje liko tryliktoje vietoje iš keturiolikos dalyvių ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2022–2023 m. sezono rungtyniavo Pirmame divizione. 2022–2023 m. liko tryliktoje vietoje.
Sezonai
Šaltinis:
Spalvinė gama
Žalia ir balta spalvos.
Gabrielius Bialozoras
Gabrielius Bialozoras (m. prieš 1638 m. sausio 25 d.) – Upytės pakamaris 1622–1636 m., Lietuvos tribunolo maršalka 1635 m., Novomlinsko seniūnas. Dalyvavo Livonijos kare, 1605 m. Kircholmo mūšyje. 1629 m. paveldėjo Pagirių dvarą Upytės (vėliau Vilkmergės) paviete. Vienas jo sūnų – Stanislovas (m. apie 1667 m.), Mstislavlio kaštelionas, paveldėjo Žižmus ir Linkaičius.
Kvasuituko nacionalinis parkas
Kvasuituko nacionalinis parkas – Kanadoje, Nunavute, esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 2015 m.
Saugoma kalvota Batersto salos teritorija. Vietovėje per daugelį amžių kartais užklysdavo eskimų ir inuitų protėviai. Dabar negyvenama, tačiau iš šalimais esančios Kornvaliso salos apsilanko inuitai, kurie šioje vietovėje žvejoja ir medžioja. Parke sutinkami karibu, avijaučiai, poliarinės lapės, arktiniai kiškiai, baltosios meškos, banginiai, ruoniai, vėpliai, narvalai. Iš paukščių aptinkamos snieginės žąsys, baltosios pelėdos ir kt.
Senadvaris
Senadvariu vadinami kaimai:
Bliūdžių apylinkė (Raseiniai)
Bliūdžių apylinkė (arba Bliudžių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimkaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šimkaičių apylinkės.
Rūdiškių sinagoga
Rūdiškių sinagoga – buvusi sinagoga Rūdiškėse (Trakų rajonas). Į buvusią sinagogos vietą Rūdiškių centre veda taisyklinga medžių alėja. Pati sinagogos vieta apleista, apaugusi krūmais.
Istorija
miniatiūra|220px|left|„Žydų alėjos“ atminimo ženklas sinagogos vietoje 1883 m. žydų skaičiui Rūdiškėse augant buvo pastatyta pirmoji, o 1904 m. – antroji sinagoga. 1918–1919 m. šiauriniame Rūdiškių pakraštyje įkurtos Rūdiškių žydų kapinės. XX a. 3-ajame dešimtmetyje Rūdiškėse gyveno apie 300 žydų, kurie turėjo 44 medinius ir vieną mūrinį miesto pastatą. Jie vertėsi medienos prekyba ir medžio apdirbimu, turėjo ~20 parduotuvių (galanterijos, ūkinių ir maisto prekių), kepyklą, skerdyklą, teikė siuvėjo, batsiuvio, dažytojo, stiklininko, skardininko paslaugas. 8 žydų šeimos pas aplinkinių kaimų gyventojus už mokestį sėjo rugius, avižas, grikius, sodino bulves. Dirbančio jaunimo organizacijai priklausė dramos būrelis ir pučiamųjų orkestras.
Užėjus naciams, 1941 m. rugsėjo 23 d. Rūdiškių žydai buvo uždaryti sinagogoje, o kitos dienos rytą pėsčiomis išvaryti į Trakus, į Varnikų mišką, kur buvo sušaudyti.
Sovietmečiu erdvi sinagoga buvo kultūros namai, joje veikė biblioteka. 2001 m. pastatas sudegė.
Karo kartografijos centras
Karo kartografijos centras – Lietuvos krašto apsaugos sistemos (KAS) leidykla su spaustuve.
Aprūpina kariuomenę žemėlapiais. Maketuoja ir spausdina karinę literatūrą, LKA vadovėlius, periodinę spaudą (pvz. žurnalus „Kardas“, „Kariūnas“, „Karys“, „Savanoris“).
Veikla
Tvarko kariuomenės kartografinę medžiagą ir geografinę informaciją. Maketuoja ir spausdina topografinius ir kitokius žemėlapius, planus, miestų schemas ir pan.
Spausdina žurnalus, plakatus, lankstinukus, brošiūras, knygas, dokumentų blankus, taikinius ir kt.
Struktūra
Pavaldus Logistikos valdybos vadui. Darbuotojai – ne kariai, o ir valstybės tarnautojai bei darbuotojai (pagal darbo sutartį).
Sudarytas iš 4 skyrių:
Produktai
2019 m. centras įgyvendino 2 svarbius Lietuvos kartografavimo projektus:
Kenya Police FC
Kenijos Policijos futbolo klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas Kenya Police Football Club pavadinimu, o trumpai Kenya Police FC – profesionalus Kenijos futbolo klubas.
Istorija
Klubas įkurtas  m. 2020/21 m. žaidė Superlygoje ir po sėkmingo sezono, kai buvo užimta trečioji vieta, o pereinamosiose rungtynėse nugalėjo aukščiausiojo diviziono Vihiga United FC, buvo perkelti į Premjer lygą. Pirmosios rungtynės baigėsi lygiosiomis 1:1, o antrose buvo stipresni policininkai, kurie nugalėjo rezultau 1:0 ir pateko į Premjer lygą.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Naivašos miesto Šer Karuturi stadione, kuris talpina 4 tūkst. žiūrovų. Dar gali žaisti Moj stadione (Kisumu) mieste.
Aprangos
Rungtyniauja raudonos spalvos marškinėliais. Įvairiais metais gali skirtis aprangų dizainas.
Sirmiliko nacionalinis parkas
Sirmiliko nacionalinis parkas  – Kanadoje, Nunavute, esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 1999 m.
Saugoma Byloto sala, Bafino salos pusiasalio teritorija. Vietovėje per daugelį amžių būta eskimų ir inuitų protėvių. Dabar negyvenama, tačiau iš šalimais esančio miestelio apsilanko inuitai, kurie šioje vietovėje žvejoja ir medžioja. Parke sutinkami karibu, poliarinės lapės, arktiniai kiškiai, baltosios meškos, banginiai, ruoniai, vėpliai, narvalai, snieginės žąsys.
Sky Bridge 721 tiltas
Sky Bridge 721 tiltas – 721 metrų ilgio ir 95 metrų aukščio kabantis tiltas Čekijoje, Ūsčio prie Orlicės rajone, Sudetų kalnuose. Šis tiltas pradėtas statyti 2021 m. ir atidarytas 2022 m. gegužės 13 d. Jis tapo ilgiausiu tokio tipo tiltu pasaulyje.
Tiltas įrengtas Kralicki Snežniko kalnuose, Sudetuose, rytų Bohemijoje. Nuo tilto atsiveria vaizdingas aplinkinių kalnų reginys. Tiltas jungia du kalnus 1125 ir 1135 m aukštyje. Vienu metu ant tilto leidžiama būti iki 500 žmonių.
Tiltas yra edukacinio žygio „Laiko tiltas“ dalis, kurį įrengė valstybinė kompanija „LESY ČR“ ir vienas iš šalies muziejų.
Livija Majoresku-Dimšienė
Livija Majoresku–Dimšienė, (1863 m. kovo 28 d. Jasuose – 1946 m. rugpjūčio 26 d. Kimpulunge, Ardžešo apskrityje) – Rumunijos vertėja, Lietuvos dvarininkė.
Biografija
Gimė žinomo Rumunijos literato, vėliau tapusio šalies Ministru pirmininku, Titu Maiorescu šeimoje. Pirminį išsilavinimą Livija įgijo šeimoje. Matyt ne be tėvo įtakos, domėjosi muzika ir literatūra – skambino pianinu ir sporadiškai dalyvavo Bukarešto literatų susivienijimo „Junimia“ veikloje, į rumunų kalbą vertė užsienio autorių kūrinius. Vertimus, pasirašytus L arba LM inicialais, spausdino literatūros žurnale „Convorbiri literare“. Jos vertimų kalbą kritikai vertino kaip sklandžią, bet turėjo priekaištų netobulai sakinių konstrukcijai. Labiausiai pavyko Mite Kremnitz (slp. George Allan) kūrinio „Menininko charakteris“ vertimas, išspausdintas 1880 m. Buvo išleisti jos versti Elisabeth of Wied (slp. Carmen Sylva) kūriniai: „Novele ir eskizai“ (1895 m. ir 1902 m. leidimai), taip pat romanas „Beldžiasi į duris“ (1887 m.). Be to, L.Majoresku išvertė ir Marko Tveno novelių rinkinį (pasirodė Bukarešte 1902 m.).
Gyvendama Berlyno pensionate susipažino ir apsivedė su geležinkelio inžinieriumi Eugenijumi Dimša (, 1853–1918 m.). Sutuoktinis buvo kilęs iš Lietuvos bajorų, jauna šeima pervažiavo gyventi į Ilzenbergo dvarą Rokiškio krašte. Gimė dukterys Janina Klara (1894–1991 m.), Livija (1899–1970 m.) ir Eugenija (1902–1905 m.). Kai 1918 m. mirė vyras, Livija Majoresku–Dimšienė turėjo perimti dvaro valdymą į savo rankas (faktiškai nuo 1920 m.). Raudonajai armijai užėmus Lietuvą ir šalį įjungus į TSRS sudėtį, valdos buvo nacionalizuotos.
Lenkijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Lenkijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Livija Majoresku-Dimšienė
Biografija
Po klajonių Livija Majoresku–Dimšienė 1941 m. vėl atsidūrė Rumunijoje, kur, pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, mirė. Palaidota Bukarešto garsiosiose Bellu kapinėse, šalia savo tėvo. Vyriausioji duktė Janina Klara 1924 m. Klaipėdoje ištekėjo už Kurtuvėnų dvarininko St.E.Pš.Pliaterio-Zyberko, pokaryje kartu su seserimi Livija apsigyveno Lenkijoje.
Atminimo įamžinimas
Rumunijos ambasadoriaus Lietuvoje Dano Adriano Balanesku iniciatyva nuspręsta Rokiškyje surengti koncertų ciklą, skirtą L.Majoresku–Dimšienei prisiminti. Pirmoji 2014 m. rudenį koncertavo žinoma rumunų pianistė Alexandra Dariescu.
Lenkijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Silpnųjų grupė
PASTABA.
Górnik Zabrze — Legia Warsaw
--- ---
-
Trakinių apylinkė
Trakinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimkaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šimkaičių apylinkės.
Torngato kalnų nacionalinis parkas
Torngato kalnų nacionalinis parkas – Kanadoje, Niufaundlande ir Labradore, esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 2008 m.
Labradoro pusiasalyje saugomas Torngato kalnų kraštovaizdis. Parke sutinkami karibu, juodieji lokiai, vilkai, lapės, poliarinės meškos, poliarinės lapės. Iš paukščių aptinkami sakalai keleiviai, kilnieji ereliai ir kt.
Šuri pilis
thumb|300px|Šuri pilies siena ir vidaus pastatai. Šuri pilis – pilis-tvirtovė Japonijoje, Okinavos prefektūros sostinės Nahos šiaurėje esančiame Šuri rajone. Įkurta XIV a., pilis buvo ilga laiką naudojama kaip Riūkiū karalystės valdovų rūmai. Istorijos eigoje pilis buvo ne kartą sugriauta ir vėl atstatyta: 1453 m., 1660 m. ir 1709 m. nuniokota gaisrų, o Antrojo pasaulinio karo metais (1945 m.) visiškai subombarduota amerikiečių pajėgų. Paskutinį kartą pilis buvo atkurta 1992 m., bet ir vėl stipriai nukentėjo nuo gaisro 2019 m. spalio 31 d. kai sudegė dauguma vidiniame kieme buvusių pastatų.
2000 m. Šuri pilis kartu su kitais objektais buvo įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą.
Baltarusijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Rungtynės dėl išlikimo (relegation)
2012 m. lapkričio 29 d. įvyko pirmosios rungtynės dėl išlikimo, kuriose „Gorodėja“ nugalėjo Žodino „Torpedo-BelAZ“ 1:0.
2012 m. gruodžio 2 d. įvyko atsakomosios rungtynės, kuriose Žodino „Torpedo-BelAZ“ namuose nugalėjo „Gorodėją“ 4:0.
Dėl išlikimo kovojęs Žodino "Torpedo-BelAZ“ buvo pranašesnis už savo varžovus bendru rezultatu 4:1.
Halmašuit
Halmašuit (hatų k. Ḫalmašuit) – deivė Anatolijos tautų mitologijoje, karališkojo sosto personifikacija. Šiuo aspektu minima hetitų įrašuose, daugiausia apeiginiuose tekstuose, susijusiuose su rūmų apvalymu. Įrašuose minima, kaip deivė pakviečia valdovą į kalnus – audros dievo buveinę. Halmašuit nustato, už ką kiekvienas iš jų būsiąs atsakingas. Karaliui patikima valdžia žemėje.
Deivės vardas kildinamas iš hatų kalbos žodžio ha-nua(š), reiškiančio „sėdėti“.
Jazidas III
Jazidas III (, apie 701–744 m.) – VIII a. arabų kalifas iš Omejadų dinastijos, valdęs 744 m.
Leonardo Vaca
Leonardas Vaka Gutjeresas (Leonardo Vaca Gutiérrez; g. 1995 m. lapkričio 24 d.) – futbolininkas iš Bolivijos, universalus žaidėjas paprastai rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Atstovavo Bolivijos rinktinei, o 2019 m. rungtyniavo Brazilijoje vykusiame Pietų Amerikos čempionate „Copa America“ prieš Brazilijos, Peru ir Venesuelos atstovus.
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje ir rungtyniavo Bolivijos klubuose. Atstovavo „Club Blooming“, „Sport Boys“, „Bolivar“ ir „Aurora“ kklubams.
Rungtyniavo Pietų Amerikos klubinėse varžybose „Copa Libertadores“, bei „Copa Sudamericana“.
FK Žalgiris
2023 m. vasario 15 d. Vilniaus „Žalgirio“ klubas pristatė naujoką iš Bolivijos.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Adomas Antonas Belžeckis
Adomas Antonas Belžeckis – Belzo kaštelionas 1710 metais, Peremyšlio kaštelionas 1700-1710, Belzo stalininkas, Sandomiro konfederacijos narys 1704 metai.
Šeima
Buvo vedęs tris kartus. Pirma žmona − Elena Sofija Vielhorska, Kijevo kašteliono duktė. Vaikai:
Antra žnoma − Dorota Belžecka, trečia − Ana Tšebuchovska.
Give Me the Future
Give Me the Future – ketvirtasis britų grupės „Bastille“ studijinis albumas, išleistas 2022 m. vasario 4 d. Albumui pristatyti išleisti penki singlai: „Distorted Light Beam“, „Give Me the Future“, „Thelma + Louise“, „No Bad Days“ ir „Shut Off the Lights“. „Give Me the Future“ susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas trečiuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Dainų sąrašas
Bastille
Papildomi muzikantai
Alytaus Dzūkija 2015–16 m. sezonas
Statistika
LKL (Reguliarusis sezonas)
Griaužų apylinkė (Viduklė)
Griaužų apylinkė (arba Graužų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Give Me the Future
Dainų sąrašas
Techninis personalas
Griaužų apylinkė (Viduklė)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viduklės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Viduklės apylinkės.
Abdur Rahmanas (Afganistano emyras)
Abdur Rahmanas (PS عبدالرحمان خان (ʿAbdu-r-Raḥmān-Ḫān); ‎1844 m. – 1901 m. spalio 1 d.) – Afganistano emyras, valdęs 1880–1901 m.
Biografija
Abdur Rahmanas (ar Abdurachmanas) buvo Afzalo, Afganistano emyro Dosto Muhamedo sūnaus, sūnus. Jis gimė tikriausiai 1844 m. Kabule. Po Dosto Muhamedo mirties 1863 m. jis dalyvavo tėvo kovose dėl sosto prieš dėdę Širą Ali. Po nesėkmių turėjo bėgti iš šalies. Grįžęs po dvejų metų jis padėjo tėvui tapti emyru, tačiau 1869 m. Širas Ali susigrąžino sostą. Abdur Rahmanas pabėgo į Turkestaną (tuomet valdytą Rusijos imperijos). 1879 m. mirus Širui Ali, Abdur Rahmanas, surinkęs rėmėjų, pradėjo žygį į pietus. Tuo metu vyko Antrasis anglų-afganų karas ir britai nenoriai su juo derėjosi dėl Rusijos įtakos jam. 1880 m. liepos 22 d. britai pripažino jį Afganistano emyru mainais į leidimą britams reguliuoti Afganistano užsienio politikos veiksmus. Jis taip pat gavo išmokų iš britų ir pasižadėjimų remti nuo galimos Rusijos imperijos agresijos. Kitais metais jis nukariavo Kandaharą ir Heratą taip įsitvirtindamas vienvaldžiu valdovu.
Pasak Abdur Rahmano, „''Pirmas dalykas, kurį aš turėjau įvykdyti, tai padaryti galą nesuskaičiuojamiems plėšikams, vagims, apsišaukėliams pranašams ir karaliukams. Aš turiu pripažinti, kad tai nebuvo lengva užduotis ir man prireikė 15 metų, kol jie pakluso mano valdžiai arba paliko šalį, arba ištremti, arba iškeliaudami į aną pasaulį.''“ Abdur Rahmanas žiauriausiais būdais susidorojo su politiniais oponentais ir kriminaliniais nusikaltėliais, tad tuo baisėjosi ir šiaip prie žiaurumų pripratę afganistaniečių liudininkai. 1886 m. jis turėjo įveikti galingos gilzajų genties, o 1887 m. − savo pusbrolio Išako sukilimus. 1890 m. pradžioje jo pajėgos siautėjo Hazaradžate ir 1896 m. užėmė Kafiristaną. Abdur Rahmanas šalyje įtvirtino vieningą centrinę valdžią. Sukūrė administracinį, policijos ir informatorių aparatą. 1893 m. buvo demarkuotos šiaurinės Afganistano sienos su Rusijos imperija ir pasiektas susitarimas su britais dėl sienos su Britų Indija (Diurando linija), tačiau vėliau Abdur Rahmanas tvirtino niekuomet neatsisakęs teisės į už Diurando linijos esančias puštūnų žemes. Valdant Abdur Rahmanui buvo įtvirtinti Cholmas, Mazari Šarifas ir Kabulas. Buvo pareikalauta iš mulų išlaikyti egzaminus prieš atstovaujant valstybę. Jis kvietėsi užsienio specialistus, importavo įrangą šaudmenų gamybai, įsteigė vartojimo prekių ir žemės ūkio įrankių manufaktūras ir pirmąją šiuolaikinę ligoninę Afganistane.
Eugenijus Kulvietis
Eugenijus Kulvietis (1883 m. balandžio 10 d. – 1959 m. vasario 12 d.) – lietuvių tapytojas, fotografas, mokytojas.
Biografija
Eugenijus Kulvietis gimė 1883 m. balandžio 10 d. Panevėžio apskrityje, Vadoklių valsčiuje, Alunčių dvare. Rygoje baigė gimnaziją, vėliau sėkmingai mokėsi ir baigė Sankt Peterburgo dailės akademijos Dailei skatinti draugijos mokyklą.
1910–1914 m. gyveno Jungtinėse Amerikos Valstijose, dirbo fotografu (vėliau tapo fotostudijos savininku).
1918 m. grįžęs į Lietuvą Eugenijus dirbo Ukmergės valstybinėje gimnazijoje tapybos mokytoju, nuo 1920 m. vadovavo Ukmergės skautų tuntui ir aktyviai dalyvavo visuomenės gyvenime, o 1928 m. tapo Ukmergės amatų mokyklos direktoriumi.
1940 m., pasinaudojęs senelės pilietybe, su šeima išvyko į Vokietiją. Ten gyveno Daselio pabėgėlių stovykloje, vėliau dirbo Vysbadeno kelių ir tiltų statybos kontoroje. 1943 m. su šeima išvyko į Roitlingeno miestą, kur ir sulaukė karo pabaigos. 1948 m. rugsėjo 4 d. E. Kulvietis, kaip politinis pabėgėlis, gavo leidimą išvykti į Kolumbiją ir gruodį pasiekė Buenaventuros uostą.
1959 m. vasario 13 d. Eugenijus Kulvietis po sunkios ligos mirė.
Kūrybinis palikimas
Per savo gyvenimą menininkas sukūrė daugiau, kaip 2000 paveikslų. Daugelis jų saugomi privačiose kolekcijose įvairiose šalyse. Jų turi įsigijusios Jungtinių Valstijų, Jungtinės Karalystės, Švedijos, Prancūzijos, Italijos atstovybės. Virtualioje elektroninio paveldo sistemoje yra šie suskaitmeninti Eugenijaus Kulviečio darbai:
Rameikiai
Rameikiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Užpalių. Prateka Udrokšlio upelis, dešinysis Šventosios intakas. Pietrytinėje kaimo dalyje yra senos neveikiančios kapinaitės. Išlikę trys granitiniai paminklai, viename iškirsta „1910 m. Juozapas Kossa“, antrame „1914 m. Kazimier Bagdanas“, trečiame „1928 m., atminties Antana Šlama“.
Kempalių apylinkė
Kempalių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viduklės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Viduklės apylinkės.
Aleknų apylinkė
Aleknų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viduklės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Viduklės apylinkės.
Mahamudra
Mahamudra, tibetietiškas pavadinimas – Čagja Čenpo, reiškiantis Didįjį (realybės) Antspaudą – tai aukščiausieji Budos mokymai. Jie perduodami Kagju tradicijoje ir gali atvesti į tiesioginį proto prigimties patyrimą. Mahamudra apima pagrindą (filosofiją), kelią (instrukcijas) ir tikslą (nušvitimą) ir yra visų budistinių mokymų kvintesencija.
Kagju tradicija
Kagju mokykla garsėja kaip kur kas labiau pabrėžianti meditacinę praktiką, nei intelektualines studijas bei dėl artimo mokytojo-mokinio ryšio, per trumpą laiką (vieną gyvenimą) galinčio atvesti į nušvitimą.
Kagju linijos įkūrėjas yra didysis jogas Tilopa, gyvenęs Šiaurės Indijoje, maždaug X mūsų eros amžiuje. Tilopa gavo keturis ypatinguosius perdavimus (tib. bka-babs-bzhi) ir juos įgyvendino. Nors istoriniuose šaltiniuose yra neatitikimų dėl keturių perdavimų šaltinių, tačiau dažniausiai nurodomi šie:
Sangva Dupa tantra
Pirmąjį suteikė Nagardžuna, jį sudaro dvi tantros – „Sangva Dupa tantra“ (skt. Guhjasamadža) ir Denši tantra. Jos apima ir „Iliuzinio kūno“ (tib. sgyu-lus) ir '(t. pho-ba) praktikas.
Gjuma Čenmo tantra
Antrasis ypatingasis perdavimas suteiktas Nakpopos ir apima „Gjuma Čenmo tantrą“ (skt. Mahamaja) ir praktiką, vadinamą „Sąmoningu sapnavimu“ (tib. rmi-lam).
Demčok tantrą
Lavapa suteikė trečiąjį perdavimą. Jis apima „Demčok tantrą“ ir „Skaidrios šviesos“ (tib. od-gsal) praktikas.
Gjepa Dordžė
Ketvirtąjį perdavimą Tilopa gavo iš Khandra Kalpa Zangmo – tantrą, žinomą „Gjepa Dordžės“ (skt. Hevadžros) vardu bei „Tumo“ praktiką.
Visi šiuos mokymus Tilopa perdavė Naropa, kuris susistemino juos į Šešios Naropos Jogos, dabar esančias pagrindiniais Kagju tradicijos mokymais.
Perdavimo linija
Naropa savo žinias perdavė tibetiečiui Marpa, didžiajam vertėjui, kuris tris kartus keliavo iš Tibeto į Indiją, specialiai tam, kad gautų instrukcijas. Vėliau jis visus mokymus išvertė į tibetiečių kalbą ir perdavė savo tautai (XII a.). Marpos žinių perėmėju tapo Milarepa, garsus Tibeto jogas ir poetas, iš jo mokymus gavo gydytojas Gampopa. Pastarojo mokiniai įkūrė keturias didžiąsias Kagju mokyklas:
Pirmasis Karmapa Diusum Kjenpa Mahamudros perdavimą gavo iš Gampopos. Karmapos mokiniai įkūrė aštuonias mažesniąsias Kagju mokyklas, besiskiriančias tik didesniu dėmesiu skirtingoms praktikoms:
Dabar iš keturių didžiųjų mokyklų dominuojanti yra Karma Kagju. Iš aštuonių mažesniųjų tik Taglung, Drukpa ir Drikung Kagju yra išlikusios kaip atskiros mokyklos.
Don Broco
Don Broco – britų roko grupė iš Bedfordo, susiformavusi 2008 m. 2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi keturis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Amazing Things“, išleistas 2021 m. spalį ir buvo pirmasis grupės įrašas, pasiekęs Jungtinės Karalystės albumų reitingo viršūnę.
Mahamudra
Nuorodos
Deimantinio kelio mokymai
Kagju Azijoje
Don Broco
Grupės nariai
Dabartiniai nariai
Buvę nariai
Diskografija
Studijiniai albumai
Jungtinių Arabų Emyratų futbolo varžybos 2021–2022 m.
Jungtinių Arabų Emyratų futbolo varžybos 2021–2022 m.
Lauksminiškių apylinkė
Lauksminiškių apylinkė (arba Lauksminiškės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viduklės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Viduklės apylinkės.
Negirbiai
Negirbiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje.
Istorija
Kaimas minimas 1584 m.
Tuktuto-Nogaito nacionalinis parkas
Tuktuto-Nogaito nacionalinis parkas – Kanadoje, Šiaurės Vakaruose, esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 1998 m.
Kitaip nei daugelyje kitų Kanados parkų, vietiniams inuitams medžiotojams-rankiotojams įkuriant parką buvo leista praktikuoti tradicinį gyvenimo būdą – rankioti, žvejoti, medžioti, kirsti medžius savo reikmėms, kurti laužus. Randama inuitų protėvių pėdsakų. Manoma, kad šioje vietovėje jie klajojo 1200–1500 m. pr. m. e. Aptiktos stovyklavietės, kapavietės, kajakų nuolaužos. Sutinkami karibu, avijaučiai, lapės, grizliai, erniai. Iš plėšriųjų paukščių aptinkami sakalai keleiviai, kilnieji ereliai, medžiokliniai sakalai, tūbuotieji sakalai.
Čerkasas
Čeŕkasas – pusvilnonis audinys (dar kitaip – veltas milelis), austas iš vilnonių ir medvilninių arba lininių siūlų. Yai audeklas, kurio metmenys lininiai ar medvilniniai, o ataudai vilnoniai.
Lietuvoje jį nuo seno audė dvarų dirbtuvėse ir valstiečiai. XVII–XVIII amžiais čerkaso gamyba garsėjo Vilniaus audėjų cechai. Čia išaustas čerkasas buvo eksportuojamas. XVIII am. čerkasą audė tekstilės manufaktūros. Iš čerkaso siūtus drabužius (kostiumus, švarkelius, apsiaustus) dėvėjo miestiečiai ir diduomenė. Kaime austą čerkasą iki XX a. vidurio naudojo valstiečiai.
Piotras Zabolockis
Piotras Zabolockis (, 1842 m. birželio 18 d., Sankt Peterburgas, Rusijos imperija – ne anksčiau 1916 m.) – rusų tapytojas – portretistas, Keturiolikos maišto dalyvis. Dailininko Piotro Jefimovičiaus Zabolockio sūnus.
Biografija
thumb|200 px|left|Piotro Zabolockio paveikslas „Užmigusi“ (N.A.Jerošenko muziejus [[Kislovodskas|Kislovodske).]]
Sankt Peterburgo imperatoriškoje dailės akademijoje studijavo kaip laisvasis klausytojas istorinio žanro klasėje. Buvo apdovanotas mažuoju aukso medaliu ir du kartus mažuoju ir didžiuoju sidabro medaliais.
1863 m. lapkričio 9 d. Zabolockis dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Tačiau Zabolockis buvo vienintelis iš absolventų, kuris prieš pat konkursą atsisakė nuo maišto ir sutiko dalyvauti konkurse. Esant tik vienam dalyviui, konkursas visgi surengtas nebebuvo.
1866 m. už paveikslą „Vladimiro atsivertimas į krikščionybę“ jam buvo suteiktas 1-ojo laipsnio dailininko vardas.
Piotras Zabolockis, skirtingai nei kiti buvę absolventai – keturiolikos maišto dalyviai, taip ir netapo akademiku, nepaisant to, jog jam buvo pozavę netgi aukščiausio rango valstybės žmonės: 1883 m. jis nutapė Marijos Fiodorovnos, caro Aleksandro III žmonos portretą, 1889 m. – paties caro Aleksandro III portretą. Piotras Zabolockis yra nutapęs nemažai Rusijos dvarininkų portretų, tapė ikonas cerkvėms ir soborams. Jis dėstė imperatorės Marijos įsteigtame moterų institute.
1908 m. Zabolockis tapo Valstybės patarėju. Dailininkas visą gyvenimą nugyveno Sankt Peterburge.
Jim Corbett
Džimas Korbetas (, g. 1875 m. liepos 25 d. – m. 1955 m. balandžio 19 d.) – britų medžiotojas, pėdsekys, gamtininkas ir rašytojas, Indijoje sumedžiojęs daugelį žmogėdrų tigrų ir leopardų. Jis turėjo užsitarnavęs pulkininko laipsnį Britų Indijos armijoje ir dažnai buvo kviečiamas Jungtinių Agros ir Oudo provincijų (dab. Utar Pradešo ir Utarakhando valstijų) vyriausybės nušauti žmones puolančius tigrus ir leopardus netoliese esančiuose Garhvalo ir Kumaono regionų kaimuose. Už sėkmę gelbstint regiono gyventojus nuo žmogėdrų žvėrių, jis pelnė žmonių pagarbą, daugelis jį laikė sadhumi – šventuoju.
Biografija
Korbetas gimė britų šeimoje Kumaono regione, šiaurės Indijoje, Himalajų priekalnėse, dabartinėje Indijos Utarakhando valstijoje. Jis užaugo didelėje šešiolikos vaikų šeimoje ir buvo aštuntasis iš jų. Šeima persikėlė į šias vietas 1862 m., kuomet tėvas atsistatydino iš karinės tarnybos ir gavo pašto viršininko vietą Naini Tale. Šeima žiemai persikeldavo į savo kotedžą Kaladhungio kaime arčiau Himalajų, kur mažasis Džimas praleido daug laiko. Jis nuo vaikystės žavėjosi laukine gamta, išmoko atskirti paukščių ir gyvūnų balsus. Bėgant metams jis tapo geru medžiotoju ir pėdsekiu. Mokėsi „Oak Openings“ mokykloje bei Naini Talo Šv. Juozapo koledže. Nesulaukęs nė 19 metų, jis metė mokslą ir pradėjo dirbti Bengalijos ir Šiaurės vakarų geležinkeliuose, pirmiausia – degalų inspektoriumi Manakpure (Pandžabas), o vėliau kaip rangovas Mokameh Ghat krovinių stotyje Bihare.
Dokumentais užfiksuota, kad nuo 1907 iki 1938 m. Korbetas susekė ir nukovė 19 tigrų ir 14 leopardų, oficialiai įvardytų žmogėdromis. Šie gyvūnai buvo atsakingi už daugiau nei 1200 žmonių mirtį. Pirmasis jo nušautas žvėris, Čampavato tigrė, buvo dokumentais patvirtintų 436 žmonių mirčių priežastis.
Korbetas taip pat nušovė Panaros leopardą, kuris, sužeistas brakonieriaus, nebegalėjo susimedžioti savo įprasto grobio ir tapęs žmogėdra nužudė apie 400 žmonių. Liūdnai pagarsėjęs buvo Korbeto nušautas Rudraprajago leopardas. Jis 8 metus terorizavo vietinius žmones ir piligrimus, keliavusius į Kedarnatho ir Badrinatho šventoves. Šio leopardo kaukolės ir dantų analizė atskleidė nesveikas dantenas ir sulaužytus dantis, kurie neleido medžioti įprasto grobio, dėl ko žvėris tapo žmogėdra. Kitų panašių grobuonių kaukolių, kaulų ir odos tyrimai rodė, kad daugelis jų buvo ligoti, kentėjo nuo tokių įsisenėjusių žaizdų, kaip dygliatriušių giliai įsmigę ir nulūžę kieti dygliai ar negyjančios šautinės žaizdos.
Knygos „Kumaono žmogėdros“ pratarmėje Korbetas rašė: „Žaizda, dėl kurios tigras tapo žmogėdra, gali būti nesėkmingas medžiotojo šūvis, kuomet nebuvo persekiojamas sužeistas gyvūnas, arba susidūrimo su dygliatriušiu rezultatas“. Kadangi 1900–aisiais plėšriųjų gyvūnų medžioklė buvo plačiai paplitusi tarp aukštesniųjų Britanijos Indijos sluoksnių, tai lėmė reguliarų žmogėdrų pasirodymą. Jo paties žodžiais, Korbetas tik kartą nušovė gyvūną, nekaltą dėl žmonių mirties, ir labai dėl to apgailestavo. Jis pažymėjo, kad žmogėdros plėšrūnai patys sugeba persekioti medžiotoją. Todėl jis eidavo medžioti vienas ir persekiojo žvėrį pėsčiomis. Jis dažnai medžiojo su savo šunimi – spanieliu Robinu.
Pirmojo pasaulinio karo metu Korbetas suformavo 500 žmonių būrį ir išvyko į Prancūziją, kur vadovavo 70-ajam Kumaono darbo korpusui. Jo vadovavimas buvo labai sėkmingas – iš visų žmonių, kurie atvyko su juo iš Indijos, per visą laiką mirė tik vienas žmogus ir tai dėl ​​jūros ligos. 1918 m. Korbetui buvo suteiktas majoro laipsnis.
1924 m. Korbetas išėjo į atsargą ir apsigyveno Kaladhungio kaime. Čia jis turėjo savo pirmąją kino kamerą, pradėjo kurti filmus apie tigrų gyvenimą. Nors jis puikiai žinojo džiungles, dėl gyvūnų slaptumo buvo labai sunku padaryti gerus kadrus. Korbetą jaudino tigrų likimas ir jų buveinės. Jis skaitė paskaitas moksleiviams apie gamtos paveldą ir poreikį tausoti miškus bei jų fauną, prisidėjo kuriant „Laukinės gamtos apsaugos asociaciją“ Jungtinėse provincijose ir Visos Indijos konferenciją laukinės gamtos išsaugojimui. Prisidėjo kuriant pirmąjį Kumaone Heilio nacionalinį parką.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, Korbetui jau buvo maždaug 65 metai, todėl jo nešaukė į kariuomenę. Bet jis vis tiek pasiūlė savo paslaugas vyriausybei ir buvo paskirtas regiono karinės paramos fondo viceprezidentu. 1944 m. vasario mėn. jam suteiktas pulkininko leitenanto laipsnis, jis buvo paskirtas vyresniuoju instruktoriumi rengiantis kariniams veiksmams džiunglių sąlygomis. 1944 m. kovo mėn. jis buvo išsiųstas į Birmą studijuoti galimo operacijų teatro. Vėliau jis instruktavo kovotojus Centrinių provincijų Čchindvaros regione ir įvairiose karinėse bazėse. Maždaug po metų dėl maliarijos paūmėjimo Korbetas buvo priverstas palikti armiją ir grįžti namo.
Nikolajus Dmitrijevas
Nikolajus Dmitrijevas (, 1837 m. balandžio 13 d., Nižnij Novgorodas, Rusijos imperija – 1898 m. gegužės 3 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija) – rusų žanro tapytojas, Sankt Peterburgo dailės akademijos batalinės tapybos profesorius, grafikas, akademikas, Keturiolikos maišto dalyvis, vienas iš „Dailininkų artelės“ įkūrėjų.
Jim Corbett
Biografija
1947 m. Korbetas su seserimi Maggie persikėlė į Njerį Kenijoje. Jis toliau rašė knygas ir saugojo gamtą, pasisakydamas prieš džiunglių kirtimą. Mirė nuo širdies smūgio 1955 m. balandžio 19 d., būdamas 79 metų, praėjus kelioms dienoms po to, kai baigė savo šeštąją knygą „Medžių viršūnės“. Buvo palaidotas Njerio anglikonų bažnyčios kapinėse.
Nikolajus Dmitrijevas
Norėdamas save atskirti nuo kitų dailininkų su pavarde „Dmitrijevas“, Nikolajus prie savo pavardės pridūrė epitetą „Orienburskis“.