cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UBS
UBS AG - tarptautinė finansinių paslaugų įmonė, įsikūrusi Šveicarijoje, kuri teikia investicinės bankininkystės, turto ir investicijų valdymo paslaugas privatiems, verslo klientams bei institucijoms. UBS bankas turi savo padalinius visuose pagrindiniuose pasaulio finansiniuose centruose. Šio banko biurai veikia 50-yje šalių. Jame dirba 64 000 darbuotojų. UBS banko ištakos siekia 1854 metus, o 1998 metais jis susijungė su Swiss Bank Corporation banku, bet išlaikė savo pirminį pavadinimą. UBS reiškia „Šveicarijos bankų unija“ (angl. Union Bank of Switzerland).
Birutė (draugija)
Istorija
thumb|300px|„Birutės“ pirmininkai. Jubiliejinis [[atvirukas išleistas 1910 m. draugijos 25-mečio prog. Dešinėje, viršuje: Jurgis Zauerveinas; dešinėje, apačioje: Jurgis Lapinas; kairėje, viršuje: Vilius Bruožis; kairėje, apačioje: Jurgis Mikšas. Centre: Jonas Vanagaitis.]] Įkurta Tilžėje, iniciatoriai Martynas Jankus, Jurgis Mikšas, Kristupas Voska, Ernestas Vejeris. Tikslas – leisti mokslo knygas, steigti lietuvių biblioteką, muziejų, kaupti lietuvių tautosaką, etnografinę, archeologinę medžiagą, rengti susirinkimus, paskaitas, šventes, koncertus, vaidinimus. Draugija kaupė biblioteką, turėjo scenos mėgėjų būrelį, leido spaudinius visuomenės švietimui. 14 knygų, išspausdintų lotynų raidynu platinta Mažojoje ir Didžiojoje Lietuvoje. Draugija leido poezijos almanachus „Birutės dainos“ (1886 m.), „Birutės garsai“ (1910, 1914 m.). 1886–1887 m. materialiai šelpė laikraštį „Garsas“.
Pirmoji „Birutės šventė“ įvyko 1895 m. vasario 17 d. Tilžės Šaulių salėje. Suvaidinta A. Fromo-Gužučio drama „Kauno pilies sugriovimas 1362 m.“, įvyko pirmasis Mažojoje Lietuvoje lietuvių dainų koncertas, kurį surengė Tauragės choras. Apie 800 klausytojų susirinko iš įvairių vietovių. Netrukus šventes imta rengti 2 kartus per metus – žiemą ir vasarą. 1895–1897 m. veikė nedidelis Vydūno vyrų choras. Vėliau Birutės šventėse dalyvaudavo Tilžės lietuvių giedotojų choras. 1909–1912 suburtas naujas Birutės choras (vadovas A. Niemanas).
Draugijai vadovavo Jurgis Mikšas, Vilius Bruožis, Jurgis Zauerveinas, Martynas Jankus, Dovas Zaunius, Jurgis Lapinas, Enzys Jagomastas, Kristupas Voska, Jonas Vanagaitis. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui draugija veiklą nutraukė. Dalis draugijos fondų perduota Lietuvių mokslo draugijai.
Morta Zauniūtė
Morta Zauniūtė (1875 m. kovo 22 d. Rokaičiuose, Pakalnės apskritis, Rytų Prūsija – 1945 m. sausio 10 d. Vokietijoje) – Mažosios Lietuvos kultūros ir spaudos darbuotoja, bibliografė.
Biografija
Mokėsi Tilžėje. Tėvas Dovas Zaunius buvo „Birutės“ draugijos pirmininkas, prisidėdavo prie įvairiausių kultūros darbų, rašė eiles. Morta kartu su tėvu priklausė lietuvių parodos Paryžiuje (1900 m.) organizaciniam komitetui, rinko tautosaką, eksponatus Paryžiaus parodai. Drauge su J. Žiliumi ir kt. autoriais sudarė lietuviškų knygų, išleistų Prūsijoje katalogus. Mirus V. Kudirkai, 1900–1905 m. „Varpo“, „Ūkininko“ ir „Naujienų“ redakcijų administratorė. Vėliau pradėjo tvarkyti socialdemokratų laikraščio „Darbininkų balsas“ praktinius reikalus.
1902 m. Tilžėje atidarė lietuvišką knygyną, per kurį aprūpindavo Rusijoje draudžiama lietuviška literatūra knygnešius, tarpininkavo susirašinėjant JAV, Vokietijos ir Lietuvos visuomenės ir politiniams veikėjams, rėmė LSDP spaudą ir jos darbuotojus, gyvenusius Tilžėje, organizavo socialdemokratinės ir komunistinės spaudos transportavimą bei platinimą. Dėl to ne sykį jos knygyną kratė Tilžės policija.
thumb|left|Mortos Zauniūtės „Priedas“
Save laikė žmogumi, susijusiu su spauda, knygomis. Laiškus dažnai pasirašinėdavo – Knygininkė. Susirašinėjo su Povilu Višinskiu, Jonu Jablonskiu, Jonu Vileišiu, Felicija Bortkevičiene, Kaziu Griniumi ir kt. Gerai pažinojo ir bendradarbiavo su Vydūnu, Martynu Jankumi.
1930 m. persikėlė į Klaipėdą pas seserį gydytoją Augustą ir nuo 1935 m. spalio 1 d. gavo valstybinę 100 litų pensiją. Manoma, kad žuvo bėgdama nuo sovietų kariuomenės, šiai puolant Klaipėdą.
Maksimir stadionas
Maksimir stadionas yra įvairios paskirties stadionas Zabrebe, Kroatijoje. Stadione namų rungtynes žaidžia NK Dinamo Zagreb ir NK Lokomotiva Zagreb futbolo klubai.
Stadionas atidarytas 1912 m. gegužės 5 d. 1997 m. buvo perstatytas, vietų skaičius buvo padidintas iki 38 079. Maksimir stadione Kroatijos vyrų futbolo rinktinė nebuvo pralaimėjusi daugiau nei 30 tarptautinių varžybų iš eilės iki 2008 m. rugsėjo 10 d., kai Anglijos vyrų futbolo rinktinė nugalėjo šeimininkus 4–1.
Be futbolo, stadione taip pat vyko ir tokių grupių ar atlikėjų kaip U2, David Bowie, Bijelo Dugme, Marko Perković Thompson ir Bon Jovi muzikos renginiai.
Jooseppi Julius Mikkola
Josepis Julijus Mikola (, 1866 m. liepos 6 d. Juliojarvis, Vakarų Suomija – 1946 m. rugsėjo 28 d. Helsinkis) – suomių kalbininkas, daktaras, vienas Suomijos mokslų akademijos įkūrėjų.
Biografija
Žmona rašytoja Maila Talvio. Studijavo Helsinkyje, Upsaloje, Charkove, Maskvoje. Nuo 1895 m. dėstė Helsinkio universitete; nuo 1900 m. profesorius. 1893 m. daktaras. Vienas Suomijos mokslų akademijos įkūrėjų, 1921–1922 m. – prezidentas, 1946 m. jos garbės narys. Nuo 1925 m. TSRS mokslų akademijos užsienio narys. Lietuvių literatūros draugijos narys. 1894 m. ir 1895 m. lankėsi Lietuvoje.
Mokslinė veikla
Žymiausias slavistikos veikalas – „Praslavų gramatika“ (, 3 t. 1913–1950 m.) Domėjosi ir baltų kalbomis. Įrodė, kad žodžiai degutas, indauja, gintaras, kaušas, kurpė, pakulos, putra yra ne skoliniai iš slavų (kaip teigė A. Brukneris), o slavų kalbų baltizmai.
Žiežulis
Žiežulis – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Bagdononių.
Kiškio ašarėlės
Kiškio ašarėlės (Briza media) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų rūšis.
Tai retakeris, daugiametis, apie 20-50 cm aukščio augalas, pievose sudarantis bendrijas. Lapai linijiški, 2-7 mm pločio. Žiedynas – šluotelė, sudaryta iš stambių purpurinių varpučių (10-12 mm ilgio). Žydi pavasario pabaigoje, vasarą.
thumb|left|250px|Kiškio ašarėlės. Vaisiai
Drūtūnai
Drūtūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 0,5 km į vakarus nuo Šakarvų ežero, prie kelio. Į pietus nuo kaimo, miškelyje yra Šakarvos pilkapynas.
Kaimo vardu nuo 2011 m. žaidžia FSK Drūtūnai Ignalina futbolo komanda.
Kuna (JAV)
Kuna – nedidelis, vienas iš greičiausiai augančių Aidaho valstijos miestų, JAV.
Kuna yra maždaug už 40 km nuo Boisės.
2006 m. Kunoje gyveno maždaug 13000 gyventojų, palyginus 2000 m. gyveno vos – 5382. Tai tryliktas greičiausiai augęs miestas JAV (2000 iki 2002 m. laikotarpis). Miestas plečiasi, nes čia atvyksta gyventi daug žmonių iš Boisės, tačiau dažniausiai šie žmonės dirba Boisėje, o gyvena – Kunoje.
Komila
Mieste yra biblioteka, pedagogikos kolegija, keletas valstybinių kolegijų (tarp jų ir žemės ūkio, susijusi su Čitagongo universitetu). Aplink miestą yra aliuvinės lygumos, daug upių, kurios lietų sezonu patvinsta. Auginami ryžiai, džiutas, alyvmedžiai, pipirai, kitos daržovės, taip pat arbata, vilna.
Istorija
Iki 1733 m. vietovė priklausė Kalnų Tiperos kunigaikštystei, vėliau atiteko mogolams. 1765 m. perėmė Britų Rytų Indijos kompanija.
Karvina
Karvina  – miestas pačiuose Čekijos rytuose, pasienyje su Lenkija, prie Olzos upės, Ostravos aglomeracijoje. Vienas didžiausių angliakasybos centras šalyje (Aukštutinės Silezijos akmens anglių baseinas), gerai išvystyta mašinų gamybos, metalurgijos, medienos apdirbimo, tekstilės, siuvimo, statybinių medžiagų, chemijos, maisto pramonė. Veikia Silezijos universiteto verslo ir vadybos fakultetas. Mieste trykšta jodo ir bromo turinčios mineralinės versmės (gydomos reumatinės ir kraujagyslių ligos).
Istorija
Iškilo XIX a. pab., pradėjus anglių gavybą. 1948 m. Karvina ir keletas aplinkinių gyvenviečių apjungtos į miestą. Po 1990 m. užsidarė daug pramonės įmonių, gyventojų pradėjo sparčiai mažėti.
Jonas Vaičenonis
Jonas Vaičenonis (g. 1969 m. spalio 25 d. Kaune) – istorikas, Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, humanitarinių mokslų daktaras
Biografija
Gimė 1969 m. spalio 25 d. Kaune, Žaliakalnyje. 1990–2003 m. studijavo Vilniaus ir Vytauto Didžiojo universitetuose. 2003 m. VDU apgynė istorijos krypties daktaro disertaciją. 1987–2006 m. dirbo Vytauto Didžiojo karo muziejuje. Nuo 2001 m. VDU Viešojo administravimo katedros asistentas valandininkas, 2004–2005 m. – VDU Humanitarinių mokslų fakulteto Istorijos katedros lektorius, 2006–2012 m. VDU HMF Istorijos katedros docentas, nuo 2012 m. rugsėjo eina VDU HMF Istorijos katedros profesoriaus pareigas. 2010 m. birželio 30 d. suteiktas pedagoginis docento vardas. Nuo 2006 m. rugsėjo iki 2008 m. birželio VDU HMF prodekanas. 2008 m. birželio 3 d. paskirtas į VDU Humanitarinių mokslų fakulteto dekano pareigas. 2010 - 2015 m. VDU HMF prodekanas. 2017 m. rugsėjo 27 d. Vytauto Didžiojo universiteto senatas suteikė profesoriaus pedagoginį vardą. 2013–2015 m. Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos instituto vyriausiasis mokslo darbuotojas projekte „Paramilitarinių organizacijų reikšmė valstybės gynybos sistemoje: Lietuvos šaulių sąjungos atvejis“  MIP-13001/2013. 2015-2019 m. Vytauto Didžiojo universiteto HMF Kauno istorijos centro vadovas, vyresnysis mokslo darbuotojas. Nuo 2015 m. Vytauto Didžiojo universiteto Tarybos narys. Nuo 2019 m. Kauno miesto muziejaus Pilies skyriaus vedėjas.
Mokslinių studijų ir tyrimų sritys
1918–1940 m. Lietuvos Respublikos kariuomenės ir diplomatijos istorija. Specialiai domisi tautinėmis mažumomis kariuomenėje, uniformologija ir ginklų istorija, kariuomenės viešuoju gyvenimu, kariniais ritualais, atskirų kariuomenės dalinių istorija, karo belaisviais, Lietuvos šaulių sąjungos istorija. Taip pat 1918–1940 m. laikotarpio Kauno miesto istorija.
Publikacijos
2004 m. išleido dvi monografijas: „Lietuvos kariuomenė valstybės politinio gyvenimo verpetuose (1927–1940)“ (Versus aureus) ir „Lietuvos karių uniformos ir lengvieji ginklai XX amžiuje“ (Baltos lankos), 2005 m. kompaktinę plokštelę „Lietuvos kariuomenė kovose už Nepriklausomybę 1918–1920 m.“ (Versus aureus, studija „Be pykčio“), 2011 m. monografiją „Lietuvos karyba. Nuo baltų iki XXI amžiaus: kariuomenė, fortifikacija, mūšiai ir karvedžiai“ (Šviesa), taip pat buvo Šviesos leidyklos enciklopedinio leidinio „Lietuva. Šeimos enciklopedija“ (2005), knygos albumo „Kaunas. Istorija, praeitis, dabartis“ (2006) atskirų tekstų ir leidinių besidomintiems Lietuvos istorija „Lituanicos skrydis“ (2006), „Lietuvos valstybės simboliai” (2006), „Lietuvos prezidentai” (2007), „Žygis į Vilnių“ (2007) autorius. Per keletą metų yra paskelbęs daugiau nei 15 mokslinių straipsnių įvairioje Lietuvos, Latvijos ir Lenkijos spaudoje, oponavo trim daktaro disertacijoms, dalyvavo septyniose daktaro disertacijų gynimo mokslo tarybose, skaitė virš 30 pranešimų mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 2001 m. bendradarbiauja su Visuotinės lietuvių ir Mažosios Lietuvos enciklopedijų rengimo mokslinėmis redakcijomis.
Ekspertinė veikla
Nuo 2011 m. Lietuvos Respublikos Archyvų tarybos narys (pirmininkas). Nuo 2011 m. Kultūros paveldo departamento trečiosios nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos narys(vicepirmininkas).
Narystė
2009–2011 m. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos Senato narys. 2000–2003 m. ir nuo 2005 m. VDU HMF Tarybos narys. Nuo 1998 m. Tarptautinės muziejų draugijos (ICOM) narys. 2001–2002 m. Lietuvos karo istorijos draugijos valdybos narys, nuo 2003 m. valdybos pirmininkas. Nuo 2003 m. Kauno istorikų draugijos valdybos narys. Nuo 2008 m. Kauno Tauro Lions klubo narys, 2009–2010 m. klubo valdybos narys, 2010–2011 m. klubo viceprezidentas, 2011–2012 m. klubo prezidentas. Nuo 2013 m. Lietuvos nacionalinio istorikų komiteto narys. Nuo 2020 m. partijos "Nacionalinis susivienijimas" steigėjas, tarybos narys, Kauno skyriaus valdybos narys. Nuo 2020 m. Pilių ir muziejų aplink Baltijos jūrą asociacijos (The Association of Castles and Museums around the Baltic Sea) valdybos narys, Lietuvos atstovas.
Apdovanojimai ir įvertinimai
Lietuvos mokslų akademijos Aukštųjų mokyklų studentų mokslinių darbų konkurso premijos (2000) ir Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos Mokslo populiarinimo darbų konkurso trečios vietos (2006) laureatas. Apdovanotas Lietuvos šaulių sąjungos Šaulių Žvaigždės medaliu, už Lietuvos Respublikos karybos istorijos ir Šaulių Sąjungos veiklos propagavimą (1997), Pirmojo Pulko II laipsnio atminimo ženklu „Už pasižymėjimą“ už sąžiningą darbą ir karių auklėjimą bei aktyvų kultūrinių renginių organizavimą (2001), Kauno miesto savivaldos 600 metų jubiliejaus pasidabruotu atminimo medaliu (2009), Šaulių žvaigžde (2009), už Kauno istorijos populiarinimą apdovanotas Kauno miesto burmistro Jono Vileišio pasidabruotu medaliu (2015), už neatlygintinos kraujo donorystės propagavimą įvertintas Kauno miesto Gerumo kristalu (2017). Už išskirtinį indėlį rašant modernios Lietuvos istoriją, aktyvią šviečiamąją veiklą, už amžinųjų vertybių - tiesos, laisvės, atsakomybės ir gėrio - ugdymą, apdovanotas Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko padėka ir vardine dovana (2018). Minint Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo trisdešimtmečio sukaktį apdovanotas Vytauto Didžiojo universiteto sidabro medaliu už nuopelnus universitetui (2019).
Tadas Straleckas
Tadas Straleckas (g. 1983 m. balandžio 4 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Biografija
Žaidė Kareda Kaunas (2000), Jėgeriai Kaunas (2001–2002), FBK Kaunas (2001; Lietuvos čempionas), LKKA Atletas Kaunas (2003), FK Šilutė (2006–2008), Tauras Tauragė (2009) komandose, vėliau perėjo į mėgėjų varžybas (Aleksotas Kaunas, Rūdupis Prienai).
Juodas Kauknoris
Juodas Kauknoris – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, Kapčiamiesčio girioje (Juodo Kauknorio ir Ustronijos miškuose), netoli Lenkijos sienos. Ežeras vingiuotos formos, driekiasi puslankiu. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 2,3 km, plotis iki 0,73 km. Altitudė 111,1 m. Gylis iki 13,9 m. Telkšo rininės kilmės duburyje. Krantai galuose neaukšti, pelkėti, šiaurinis ir pietinis krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Šiaurės vakaruose įteka J.K.-1 upelis iš Balto Kauknorio ežero, pietryčiuose išteka Brasta į Kauknorėlio ežerą (Niedos upės baseinas).
Šiaurės vakariniame ežero pakraštyje įsikūręs Kauknorio kaimas, pietrytinėje pakrantėje – Subačių kaimas. Rytine pakrante eina kelias.
Vandenvardis Kaũknoris aiškinamas esąs sudarytas iš žodžio kaukas ir nerti, narinti. Galimas aiškinimas iš kaukti ir norėti mažiau įtikinamas.
Karapolis
Karapoliu vadinami kaimai:
Karapoliu vadinama upė:
Apaštalas Tomas
thumb|250px| Tomo netikėjimas, [[Duccio|Duccio di Buoninsegna paveikslas, nutapytas 1308 m. – 1311 m.]] Apaštalas Tomas ( T’oma ,dvynys ; ) – vienas iš Jėzaus Kristaus mokinių, apaštalas.
Biblijoje nurodoma, kad jo nebuvo, kai Kristus prisikėlė iš numirusių ir pasirodė apaštalams. Kai vėliau Tomui apie tai buvo papasakota, jis pareiškė tuo netikįs ir patikėsiąs tik tada, kai pats pamatysiąs ir paliesiąs jo žaizdas. Kai Jėzus pasirodė ir paprašė netikintį Tomą, kad jis pirštu paliestų jo žaizdas, priblokštas Tomas pasakė: Mano Viešpats ir mano Dievas. Žodžių junginys netikintis Tomas tapo skeptiko sinonimu. Popiežius Grigalius I pakomentavo šitą posakį taip: „Mūsų tikėjimui Tomo netikėjimas padeda daugiau, nei apaštalų tikėjimas“. Tomui priskiriamas evangelijos skelbimas Indijoje. Jo šventė yra liepos 3 d.
Vardas ir jo atsiradimas
Vardas Tomas skiriasi nuo kitų apaštalų vardų, kurie siejasi su Dievo vardu (Jahvė). Hebrajiškai t’om ir aramėjiškai t’oma reiškia dvynius ir verčiama į graikų kalbą kaip didymos, kas reiškia dvynuką. Nežinoma, ar apaštalas Tomas buvo vienas iš dvynių. Pagal legendą turėjo brolį Eleazarą ar seserį Lizjeną (Lidiją). Taip pat nieko nežinoma apie jo kilmę, šeimą ir užsiėmimą. Galima tiktai nuspėti, kad buvo žvejys, kaip ir daugelis apaštalų, buvusių susitikime su Jėzumi prie Genezareto ežero; tarp žvejų minimas antras po Petro, prie brolių Jokūbo ir Jono bei Natanaelo.
Tomas kultūroje
Apaštalas Tomas yra labai populiarus dailėje. Vaizduojamas su mente rankoje kaip statybininkas, kampainiu arba kampamačiu Gundaforo palatose. Kartais – su ietimi ar strėlėmis, jo mirties simboliais. Trumpais plaukais, šviesiai žaliais marškiniais, šviesiai melsvu apsiaustu.
Iki XIII a. jo ikonografijos principai nebuvo suformuoti. Dažnai vaizduojamas kaip jaunas žmogus, ką rekomenduoja ir Athoso dailės ikonografijos vadovėlis. Gana dažnai yra matomas kartu su kitais apaštalais susirinkimo scenose. Dažniausiai vaizduojama scena, atspindinti jo netikėjimą. Graikų rašytojas Angelas Terzakis 1962 m. jam pašventė kūrinį Tomas, turintis dvi sielas.
Made in the A.M.
Made in the A.M. – penktasis studijinis britų–airių grupės „One Direction“ albumas, išleistas 2015 m. lapkričio 13 d. Tai – pirmasis grupės albumas be nario Zayn Malik, kuris grupę paliko 2015 m. kovą, taip pat tai – paskutinis albumas prieš grupės kūrybinę pertrauką, kuri prasidėjo 2016 m. sausį. Albumas susilaukė daugiausiai teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.,
Pearl Jam
„Pearl Jam“ – amerikiečių roko grupė, susibūrusi 1990 m. Sietle (JAV). Grupėje nuo pat jos susikūrimo buvo nariai Jeff Ament (bosinė gitara), Stone Gossard (gitara), Mike McCready (gitara) ir Eddie Vedder (vokalas). Grupės dabartinis, penktasis, būgnininkas Matt Cameron grupėje yra nuo 1998 m.
Pietų Korėjos ekonomika
Pietų Korėja dėl dinamiškai besivystančios ekonomikos yra laikoma vienu iš Azijos tigrų: dar prieš 50 m. ji buvo izoliuota agrarinė valstybė su Afrikos bei Azijos valstybėms būdinga neišvystyta ekonomika.
Pearl Jam
Grupė susikūrė po Ament ir Gossard buvusios grupės „Mother Love Bone“ išsiskyrimo. 1991 m. „Pearl Jam“ išleido savo debiutinį albumą „Ten“ ir iškart tapo itin populiariais. Grupė tapo viena svarbiausių grunge judėjimo narių.
Pietų Korėjos ekonomika
Istorija
Nuo 1960 m. Pietų Korėjos ekonomika ėmė vystytis itin sparčiais tempais ir tapo viena stipriausių pasaulio ekonomikų. Vadinta ekonomikos stebuklu.
Tarptautinio fondo dėka pavyko reformuoti ir sustiprinti Pietų Korėjos finansų sistemą. BVP vidurkiu P. Korėja lenkia kai kurias ES senbuves, gali pasigirti dinamiškesniu augimu nei Europa arba JAV.
KK113
Kelias prasideda į šiaurę nuo Dūkšto, sankryžoje su. Eina Ignalinos rajono ir Visagino savivaldybių teritorija. Prie kelio yra šios gyvenvietės – Kalviškiai ir Magūnai. Sankryžoje su keliu, daro posūkį į Visaginą. Baigiasi prie Visagino miesto, sankryžoje su rajoniniu keliu.
Hultajevas
Hultajevas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jeleniavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Jeleniavo, apie 21 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 129 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Tuputiškės
Tuputiškės – rytinė Vilniaus miesto dalis, esanti kairiajame Vilnios krante, į vakarus nuo Naujosios Vilnios ir piečiau Pūčkorių, persiliejusios su Žemuoju Pavilniu. Priklauso Pavilnių regioniniam parkui. Raguvų sistema (Tuputiškių geomorfologinis draustinis), įdomus Tuputiškių serpantinas, šalia – Pavilnio geležinkelio stotis.
thumb|left|255px|Tuputiškių gatvė šalia geležinkelio stoties
Istorija
1905 m. Mickūnų valsčiaus Tuputiškių užusienyje gyveno 62 žmonės. 1931 m. Tuputiškių palivarke buvo 17 gyventojų.
Cvalinų Dužė
Cvalinų Dužė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Malų Plocko valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į pietus nuo Kolno ir apie 86 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra I pasaulinio karo kareivių kapinės, kurios 1994 m. gruodžio 20 d. buvo įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW648.
Juostininkų koplyčia
Juostininkų koplyčia – veikianti koplyčia Juostininkuose, Anykščių rajone, šalia kelio. Ją supa kaimo kapinės. Priklauso Troškūnų Švč. Trejybės parapijai.
Istorija
1934 m. Juostininkų kaimo žmonės nusipirko išardytos senosios Andrioniškio bažnyčios statybines medžiagas. Medinė koplyčia pradėta statyti 1935 m. Buvo baigta ir pašventinta prieš pat karo pradžią Lietuvoje – 1941 m. birželio 8 d. Jai suteiktas Šv. Kryžiaus Išaukštinimo titulas. Jos viduje įrengtas altoriaus portatelis, nukaltas Raguvoje iš laukų akmens.
XX a. antrojoje pusėje koplyčia buvo apleista. 1989–1990 m. tuometinio Troškūnų klebono Stasio Kazėno rūpesčiu buvo suremontuota ir vėl pradėta naudoti. 2001 m. Zenono Mačionio iniciatyva buvo atkurti 1914 metų statybos originalūs arkiniai kapinių vartai.
Nerijus Devetinas
Nerijus Devetinas (g. 1979 m. sausio 5 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Biografija
Žaidė Sūduva Marijampolė (1996–1997; 2001–2005), Atletas Kaunas (1997–1998; 1999–2000), Vienybė Ukmergė (1999), Atletas-Inkaras Kaunas (2000), Alytis Alytus (2005), Medelyno bėgiai Šiauliai (2011) komandose.
Tiroksinas
thumb|right|280px Tiroksinas – skydliaukės gaminamas hormonas. Gaminant skydliaukei per daug tiroksino smarkiai pagreitėja medžiagų apykaita. Mažėja svoris, žmogus tampa dirglus, smarkiai prakaituoja, išsprogsta akys – suserga Bazedovo liga. Kai trūksta tiroksino, lėtėja medžiagų apykaitos procesai. Jei trūksta tiroksino ankstyvame amžiuje, vaikas lėtai auga (ypač nukenčia jų kaulų ir nervų sistema).
Šukaičiai
Šukaičiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Veiviržėnų, prie kelio, kairiajame Veiviržo krante. Seniūnaitijos centras.
miniatiūra|220px|left|Nauja sporto aikštelė
Pžegalini Dužės Švč. Mergelės Marijos Globėjos parapija
'''Pžegalini Dužės Švč. Mergelės Marijos Globėjos parapija'''  – katalikų parapija, įkurta 1919 metais, Pžegalini Dužės kaime. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijos Palenkės Komaruvkos dekanatui. 1820 m. pastatyta dabartinė parapijos bažnyčia.
Elektros rinka
Elekros rinka – visuma santykių tarp realių ir potencialių pirkėjų ir pardavėjų, laisvai, be išorinės prievartos, perkančių elektrą.
Elektros rinkos subjektai
Elektros rinkoje veikia daug skirtingų subjektų, kuriuos galima suskirstyti į keletą grupių:
Elektros vartotojai – visi, kurie vartoja elektros energiją. Nuo pramonės įmonių, įstaigų iki privačių namų ir butų. Kiekvienas elektros vartotojas sudaro sutartį su elektros tiekėju tam, kad galėtų pirkti elektrą. Iki 2010 m. Lietuvos didieji elektros vartotojai turi sudaryti sutartis su tiekėjais dėl elektros pirkimo rinkoje. Iki 2015 m. sausio 1 d. tokias sutartis turės būti sudarę visi Lietuvos elektros vartotojai (taip pat ir buitiniai, išskyrus Europos Sąjungos įstatymų numatytas vartotojų grupes).
Elektros prekybos įmonė gali atlikti ir balansavimo paslaugos teikėjo funkciją. Balansavimo paslauga – tai finansinės atsakomybės prisiėmimas už tai, kad elektros gamyba atitiktų poreikį. Jei vartojimas / elektros pardavimas viršija arba nesiekia sutarto gamybos lygio, balansavimo paslaugos tiekėjas sumoka už balanso atstatymą. Elektros gamintojai gamina elektros energiją. Lietuvoje daugiausia elektros buvo gaminama Ignalinos atominėje elektrinėje. Uždarius ją, didžiausiu gamintoju tapo Lietuvos elektrinė Elektrėnuose. Taip pat elektra gaminama Vilniaus, Kauno, Mažeikių ir kitų Lietuvos miestų šiluminėse elektrinėse, Kauno hidroelektrinėje ir Kruonio hidroakumuliacinėje elektrinėje. Nedidelis procentas elektros energijos Lietuvoje gaminamas generuojant vėjo energiją.
Tinklų savininkai yra atsakingi už sėkmingą elektros nukeliavimą nuo gamintojų iki vartotojų. Tai vyksta visais tinklais – aukštos įtampos elektros perdavimo ir žemos įtampos skirstymo linijomis, kurios gali priklausyti skirtingoms kompanijoms. Lietuvoje aukštos įtampos elektros perdavimo linijas valdo AB „Litgrid“, o vidutinės ir žemos įtampos – AB „LESTO“.
Sistemos operatorius atsakingas už gamybos / importo ir vartojimo/eksporto atitikimą šalies poreikiams. Šiuo metu sistemos operatoriaus vaidmenį atlieka AB „Litgrid“.
Elektros rinkos Lietuvoje istorija
Lietuvoje elektros rinka pradėta plėtoti 2002 m. sausio 1 d., įsigaliojus Elektros energetikos įstatymui. Rinka buvo atveriama keliais etapais:
Elektros rinkos Lietuvoje vystymo planas
Pagal rinkos vystymo planą reguliuojami elektros energijos tarifai nebus taikomi elektros energijos vartotojams, kurių leistinoji naudoti galia didesnė kaip:
Viljamas Jansonas
thumb|250px|Australija ir Indonezija XVII a.
Viljamas Jansonas (Willem Janszoon, g. 1570 m. – m. 1630 m.) – Nyderlandų keliautojas ir atradėjas, pirmas europietis, pasiekęs Australijos pakrantes. thumb|left|200px|Naujosios Olandijos ir Pietinės žemės (Terra Australis), nyderlandų žemėlapis apie 1644 metus 1605 m. lapkričio 18 d. laivu Duyfken (balandis) iškeliavo iš Bantamo į vakarinius Naujosios Gvinėjos krantus, perplaukus Arafuros jūrą išplaukė į Karpentarijos įlanką. Kelionės metu ištyrinėjo ir žemėlapyje pažymėjo 320 km Australijos kranto linijos, buvo įplaukęs ir į Toreso sąsiaurį, padarė tai mėnesiu anksčiau nei portugalai. Žemes palaikęs Naująja Gvinėja grįžo atgal į Nyderlandus.
Dombrova Dzencelas
Dombrova Dzencelas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Mazovijos Vysokio ir apie 56 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. kaimas buvo Dzencelo valsčiaus centras. 1827 m. kaime buvo 26 namai ir 159 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 28 namai ir 200 gyventojų, iš kurių 95 vyrai ir 105 moterys, 193 lenkai ir 7 žydai.
Lendrūnas
Lendrūnas (Calamagrostis) – miglinių (Poaceae) šeimos augalų gentis. Graikiškai kalamos – nendrė, agrostis – smilga; augalas savo išvaizda panašus į smilgą, o šaknimis – į nendrę. Žiedynas sukrautas šluotelėje.
Gentyje apie 230 rūšių. Lietuvoje auga 6 rūšys: ir kt.
Bartkuškis
Bartkuškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Širvintų, į vakarus nuo magistralės. Seniūnaitijos centras. Veikia Bartkuškio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-19011), koplyčia, išlikusi XIX a. pradžios dvaro sodyba su rūmais, 8 ha parku, tvenkiniu, ūkiniais pastatais, mūriniais vartais.
miniatiūra|left|Bendruomenės centras miniatiūra|left|Kryžius ir Marijos skulptūra
Etimologija
Kaimo vardas kilęs nuo vyriško asmenvardžio Bartkus.
Geografija
Šiauriniame kaimo pakraštyje telkšo Bartkuškio ežeras, pietuose teka Musė, prie kurios pastatyta Bartkuškio hidroelektrinė, į pietus nuo kaimo yra Bartkuškio miškas. Jame yra atvira žemyninė Bartkuškio kopa, vėjo supustyta balto smėlio kalva.
Istorija
Bartkuškio miško rytinėje dalyje rasta akmens amžiaus (8 tūkstantmetis pr. m. e.) stovyklavietė ir bronzos amžiaus (II–I tūkstantmetis pr. m. e.) Žaliosios stovyklavietė ir gyvenvietė, miško šiaurinėje dalyje – IX – XII a. Plikiškių pilkapynas.
Bartkuškis pirmą kartą minimas 1533 m. Maišiagalos bažnyčios dokumentuose. XV a. vietovė priklausė Radviloms, kaip vienas iš šios šeimos palivarkų, kurio centras buvo Musninkuose. Albertas Vladislovas Radvila 1615 m. Bartkuškio valdas padovanojo Kauno maršalkai Andriui Skarulskiui, Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio bendražygiui, lydėjusiam jį piligriminėje kelionėje po Šventąją Žemę. XVIIII a. pr. Bartkuškis vedybų keliu atiteko Žabų giminei, Joanai Skaruskytei ištekėjus už Valerijono Antano Žabos. 1777 m. vieno iš šios šeimos atstovų – Ignoto Žabos rūpesčiu Bartkuškyje pradėtos ūkinės permainos – ant Musės upės kranto pastatytas vandens malūnas, netoliese įrengta lentpjūvė ir popieriaus fabrikas. Greta Bartkuškio Žabų giminės valdą sudarė 6 aplinkiniai kaimai ir 250 valakų žemės. XIX a. 1-ojoje pusėje Bartkuškyje buvo įkurtas 8 ha parkas. Aloyza Žabaitė 1833 m. ištekėjusi už grafo Stepono Broel-Platerio, Bartkuškį. kaip kraitį, atsinešė į Broel-Pliaterių giminę. 1845–1855 m. grafai Ignas ir Idalija Broel-Pliateriai čia pastatė Bartkuškio dvaro rūmus. Vėliau Barkuškį valdė Gustavas Vilhelmas Pliateris (1841–1912), po kurio mirties vietovę paveldėjo jo duktė Stefanija (1873–1956) 1897 m. ištekėjusi už Leono Vankovičiaus (1872–1948). Vankovičiai 1913 m. Batkuškį pardavė advokatui Aleksandrui Lednickiui (1866–1934). Apie 1928 metus A. Lednickis pastatė Bartkuškio dvaro vartus, kuriuose pavaizduotas šeimos herbas. Šie vartai yra tapę skiriamuoju dvaro simboliu. Paskutiniais metais po advokato mirties Bartkuškį iki pat 1939 m. valdė jo sūnus literatūros tyrinėtojas Vaclovas Lednickis (1891–1967), 1926 m. habilitavęsis Vilniaus Stepono Batoro universitete. Vaclovas mirė ir palaidotas Niujorke.
1960 m. Bartkuškyje buvo įsteigta biblioteka. 1944–1994 m. daržininkystės ūkio centrinė gyvenvietė. 1959–1965 m. veikė žemės ūkio, 1965–1977 m. – hidromelioracijos technikumas.
Kuktiškių dvaras
Kuktiškių dvaras – dvaras, buvęs Kuktiškėse (Utenos rajonas).
Algimantas Čepas
Algimantas Čepas (g. 1974 m. vasario 10 d. Vilniuje) – teisininkas, teisėtyrininkas penalistas (tarptautininkas), kriminologas, Teisės instituto direktorius, Vilniaus universiteto (VU) lektorius, buvęs „Transparency International“ Lietuvos skyriaus valdybos pirmininkas.
Kuktiškių dvaras
Istorija
Manoma, kad dvaras galėjo egzistuoti dar 1387 m., kai priklausė Vilniaus vyskupijai. XVI a. minimas kaip vyskupo dvaras. 1731 m. dvarui priklausė 36 sodybiniai sklypai.
Nuo XVIII a. pabaigos buvo Ferdinando Franko nuosavybė. Po jo mirties dvarą paveldėjo dukra Eleonora Frank-Jančevska. Pastarajai mirus dvaras atiteko savininkės dukrai Marijai Pšibilskai. Praskolintą dvarą iš jos nupirko Saldutiškio dvaro savininkas Boleslovas Jaloveckis, po kurio mirties dvarą paveldėjo trys jo vaikai. 1930 m. B. Jaloveckio palikuonys dvarą pardavė Povilui Jankauskui, vėliau jis nacionalizuotas. Po Nepriklausomybės atkūrimo į dvarą sugrįžo gyventi P. Jankausko našlė ir sūnaus šeima.
Algimantas Čepas
Tėvas Alfonsas Čepas (1928–1999), kriminologas, prokuroras.
Biografija
1997 m. baigė VU Teisės fakultetą. Specializacija – Tarptautinė teisė. 2002 m. birželio 19 d. VU Teisės fakultete apgynė disertaciją tema „Ekstradicijos teorinės ir praktinės problemos“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
1996-2010 m. UAB „Dienraštis „Respublika““ teisininkas, LR teisingumo ministerijos Įstatymų departamento specialistas, Lietuvos teisės akademijos Konstitucinės ir tarptautinės teisės katedros asistentas, LR Seimo (LRS) Teisės ir teisėtvarkos komiteto (TTK) patarėjas, LR teisingumo ministro Remigijaus Šimašiaus patarėjas (baudžiamosios justicijos, baudžiamosios politikos formavimo ir įgyvendinimo klausimais ), VU Teisės fakulteto Baudžiamosios teisės katedros lektorius, nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. VU Filosofijos fakulteto lektorius.
Nuo 1998 m. Teisės instituto specialistas, Kriminologinių tyrimų skyriaus vedėjo pavaduotojas, nuo 2002 m. iki 2009 m. Teisės instituto direktorius, nuo 2009 m. sausio 16 d. Teisės instituto Baudžiamosios justicijos tyrimų skyriaus vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 2010 m. liepos 1 d. Teisės instituto direktorius.
Daugiau nei 20 mokslinių publikacijų baudžiamosios justicijos ir žmogaus teisių apsaugos temomis autorius. Dalyvauja įvairiuose tarptautiniuose ir nacionaliniuose moksliniuose tyrimuose baudžiamosios justicijos ir žmogaus teisių apsaugos srityse.
Pagrindinės mokslinių interesų kryptys: Baudžiamoji teisė, Tarptautinė baudžiamoji teisė, Nusikaltimų prevencija, Žmogaus teisės.
Stažavosi užsienyje, Italijoje ir Vokietijoje.
Moka anglų bei rusų kalbas.
Turi dukrą.
Bibliografija
.
Cvalinų Malė
Cvalinų Malė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Malų Plocko valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į pietus nuo Kolno ir apie 84 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Fricas Buntinas
Nuo 1924 m. įsijungė į jūrų skautų veiklą, kartu su Martynu Braku, Kristupu Plonaičiu, Eriku Purvinu bei kitais mažalietuviais kūrė pirmąjį jūrų skautų vienetą Klaipėdoje. 1926–1929 plaukiojo jūrų skautų jachta „Budys“.
VDU studentų korporacijos „Mažoji Lietuva“ narys
1932–1935 Klaipėdos uosto valdybos inžinierius.
1935 m. Klaipėdos jachtklubo valdybos narys. LBS vicepirmininkas. Tais pačiais metais būdamas jachtos „Vytis“ vadu dalyvavo tarptautinėje Fårösund regatoje.
1936 m. naujai įkurtos buriavimo mokyklos Klaipėdoje viršininkas. Metų pabaigoje išrinktas į Lietuvos buriavimo sąjungos valdybą.
1937 m. Buriavimo mokyklos Klaipėdoje lektorius. Tais pačiais metais su „Žalčių karaliene“ savo klasėje pirmas finišavo regatoje aplink Gotlandą.
Po II pasaulinio karo atvyko į Torontą, kur aktyviai įsitraukė į lietuvių išeivijos visuomeninę veiklą. Buvo lietuvių evangelikų liuteronų „Vilties“ parapijos pirmininkas, jūrų skautų rėmėjas. Jam nemažai talkino žmona Grita. Palaidotas Toronte, Šv. Jono lietuvių kapinėse.
Pietų Tarava
Pietų Tarava − Taravos atole esanti, oficiali Kiribačio valstybės sostinė. 40,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Tai kelių kaimelių esančių atskirose salelėse aglomeracija. Pietų Taravą sudaro Bairikis (faktinė sostinė), Bonrikis, Betio ir Bikenibeu.
Betio yra pagrindinis šalies uostas ir elektrinė, jūrų institutas, keletas valdžios įstaigų. Bairikyje yra pagrindinės valdžios įstaigos – parlamentas, vyriausybė, prezidento reizdencija, teismas. Bonrikyje yra viešbutis, švietimo ministerija. Bikenibeu įsikūręs oro uostas, gamtos resursų ministerija. Bonrikio ir Betio salelės sujungtos damba.
Orion
Orion  – erdvėlaivis, galintis talpinti iki 4 astronautų ir nuskraidinti juos toliau nei žemesnioji Žemės orbita. Erdvėlaivį sukūrė ir išbando NASA. Orion padės ištirti Mėnulį, asteroidus ir Marsą.
Orion erdvėlaivis susideda iš dviejų pagrindinių dalių – komandų modulį sukūrė Lockheed Martin, o serviso modulį – Europos kosmoso agentūra su Airbus Defence and Space.
2014 m. gruodžio 5 d. Orion įvykdė pirmąjį nepilotuojamą skrydį į Žemės orbitą. Jį iškėlė Delta IV Heavy raketa, skrydis truko 4 val. 24 min., o pabaigoje Orion kapsulė sėkmingai nusileido Ramiajame vandenyne.
Pirmasis pilotuojamas Orion skrydis planuojamas ne anksčiau 2022 m.
Centrinės Graikijos periferija
Centrinės Graikijos periferija, kitaip Žemyninės Graikijos periferija  – periferija centrinėje Graikijoje, kurios sostinė yra Lamija. Periferija užima rytinę pusę Centrinės Graikijos. Tai viena kalnuočiausių periferijų Graikijoje.
Centrinės Graikijos periferija ribojasi:
Periferijos nomai ir miestai
Lentelėje parodyti visi nomų miestai, trintys daugiau kaip 1000 gyventijų pagal 2001 m. gyventojų surašymą.
Žygmantiškė
Žygmantiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Jaja (gyvenvietė)
Jaja – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Kemerovo srities šiaurėje, prie Jajos upės ir Transsibiro geležinkelio. Rajono centras. 12,8 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Gyvenvietė įkurta 1897 m. Medienos apdirbimo pramonė.
Camillo Felgen
170px|miniatiūra|Camillo Felgen 1962 m. Eurovizijoje
Camillo Felgen (1920 m. lapkričio 17 d. Tetanžas – 2005 m. liepos 16 d. Ešas prie Alzeto) buvo garsus liuksemburgiečių dainininkas, radijo ir televizijos laidų vedėjas.
Uošna
Uošna – upė vakarų Lietuvoje, Plungės rajone; Babrungo kairysis intakas (Minijos baseinas). Išteka iš Burgio pelkės, 6 km į vakarus nuo Alsėdžių. Prateka Burgio ir Burgalio ežerus, toliau miškingomis vietomis vinguriuoja į pietus, pietvakarius. Įteka į Babrungą 37,0 km nuo jo žiočių, ties Užupiais.
Intakas – Luokupis (kairysis).
Vaga vidurupyje vietomis ištiesinta. Prie upės yra Paburgė, Jogaudai, Endriuškaičiai, Molupiai, Pauošniai. Upėvardis kildinamas nuo žodžio aušti („vėsti, darytis šaltam“).
Mištekai
Mištekai (sav. ñuù savi, nayívi savi, ñuù davi, nayivi davi – 'lietaus žmonės',  – 'debesiečiai') – indėnų tauta, gyvenanti Meksikoje, daugiausia šiaurės ir vakarų Oachakoje, vietomis rytų Gerere ir Puebloje. Skiriami į aukštutinius mištekus, kurie gyvena kalnų slėniuose, ir žemutinius mištekus, kurie gyvena vandenyno pakrantėje. Populiacija – apie 830 tūkst. žmonių. Vartoja mištekų kalbą, priklausančią otomangų šeimai, taip pat dalis kalba ispaniškai. Tikintieji – Romos katalikai.
Istorija
Pasak legendų, mištekai kilę iš šventojo medžio, augusio Apoaloje (Alta Mištekoje, vakarų Oachaka), šaknų. Įsiveržę į Oachakos slėnį, mištekai sunaikino sapotekų valstybę, o vėliau kartu su sapotekais sudarė bendrą valstybę (sostinė – Monte Albanas, vėliau – Mitla).
thumb|200px|Mištekų kaukė iš Monte Albano (1300-1350 m.)
XI–XII a. Pueblos ir Tlaskalos žemėse, kur mištekai pradėjo maišytis su nahua tautomis, susidarė mišri mištekų–pueblų kultūra. Ji padarė didelę įtaką kitoms Centrinės Meksikos tautomis, tarp jų actekams ir sapotekams. Iš Pueblos nahua išstūmė mištekus į rytų Oachaką, o jie savo ruožtu privertė keltis į pietus ir rytus sapotekus. Nugalėję čatinus, mištekai pasiekė Ramiojo vandenyno pakrantes. XV a. tarpusavyje kariavusios mištekų karalystės (Tilantongas, Tutuitepekas ir kt.) buvo užkariautos actekų (imperatoriaus Ahuisotlio), o 1523 m. užgrobtos ispanų.
Kultūra
Verčiasi mištekai tradiciškai kapline-lydimine žemdirbyste (auginami kukurūzai, pupelės, moliūgai, aitrieji pipirai, pomidorai, medvilnė, kakavmedžiai, papajos, bananai, avokadai), žvejyba, medžiokle, rankiojimu (aukštumose renka agavų sultis pulkai), laiko naminius paukščius, bites.
Tautodailė – audimas, nyčių ir drobių dažymas, puodininkystė (išrašyti indai, žaislai), pynimas (krepšiai, pintinės, dembliai, skrybėlės su spalvotais raštais). Oachakos miestuose dirba juvelyrai. Paplitęs samdomas darbas.
Mištekų būstas panašus į kitų Meksikos tautų. Pasitaiko apskritų namų su kūgišku stogu. Statomos klėtys ant polių, garinės pirtys.
Tradicinis moterų rūbas – balti išrašyti uipiliai su išrėžtu trikampiu, tamsūs sijonai, mėlynos ir raudonos juostos, tamsiai raudonos palaidinės. Vietomis atokiose vietovėse moterys vaikščiodavo apnuoginusios viršutinę kūno dalį. Vyrai dėvi trumpas baltas kelnes, plačius baltus marškinius, sandalus, pintas skrybėles, vilnones serapes ir chorongus (tokius pončus), austas juostas. Miestuose paplitę kreoliški rūbai. Mištekų gyvenvietė dalinasi į 2 ar 4 kvartalus (seniau egzogaminius), kurių kiekvienas turi savo seniūną. Mišriose gyvenvietėse mištekai sudaro savo kvartalą. Šeima mažoji arba išplėstinė, santuoka patrilokalinė, pasitaiko daugpatystės atvejų, aukštumose įprasta už nuotaką atidirbti (2 metus).
Liaudies tikyboje išlikę daug senosios religijos bruožų – aukojimai lietaus, derliaus dievybėms, protėviams, tikėjimas vietovių (šaltinių, upių, medžių ir kt.) dvasiomis, šeimos globėjais. Atlieka apeiginius šokius dalyvaujant šamanams, paplitęs nagualizmas. Turtinga taustosaka (legendos, dainos, pasakos, žaidimai). Šamanai ir žiniuoniai gydo naudodami narkotinius grybus ir sėklas.
Batakių GS
Batakių geležinkelio stotis – buvusi gyvenvietė Tauragės rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 2 km į pietus nuo Batakių miestelio, prie Ančios upės (Šešuvies intakas). Yra Batakių mokyklos skyrius, biblioteka, parduotuvė, tvenkinys. Buvusi geležinkelio stotis.
2011 m. gyvenvietė prijungta prie Eidintų kaimo.
Beigango tarptautinis muzikos festivalis
thumb|right|Pirmojo festivalio atidarymo ceremonija 2006 m. Scenoje [[Junlino apskritis|Junlino apskrities gubernatorė Su Ji Feng]] Beigango tarptautinis muzikos festivalis  – „Beigano filharmonijos draugijos“ (雲林縣北港愛樂協會) projektas, vykstantis Beigange, Junlino apskrityje, Taivane. Nuo projekto gimimo 2006 metais festivalis sėkmingai tęsiamas ir plečiamas. Šiuo metu tai didžiausias festivalis Junlino srityje. Viena iš festivalio sudedamųjų dalių – koncertų serija, daugiausiai mediniams pučiamiesiems (solo, kamerinė muzika ir medinių pučiamųjų orkestras). Kita ne mažiau svarbi festvalio dalis – edukacinė, čia bendradarbiaujama su „Chia-Hu konservatorija“ (陳家湖音樂學院). Taip pat festivalis atlieka kultūrinių mainų funkciją, jame susitinka menininkai iš viso pasaulio ir keičiasi savo muzikinėmis idėjomis. Tarptautinio Beigango muzikos festivalio meno vadovas – pianistas Heinz Chen.
Beigangas
Beigangas labiausiai žinomas dėl savo Chaotia šventyklos, kuri yra viena svarbiausių šventyklų jūros deivei Madzu. Kadangi kultūrinė scena Beigange aktyvi tik religinių švenčių metu, Beigango filharmonijos draugija stengiasi praplėsti kultūrinių renginių ratą. Festivalio centras – Beigangas, jame vykta didžioji dalis festivalio renginių.
Istorija
2005 metais „Beigango filharminijos draugija“ suorganizavo pirmąjį „Beigango muzikos festivalį“. Pasirodymuose dalyvavo Beigango pučiamųjų orkestras ir Chia-Hu konservatorijos moksleiviai. 2006 metais Heinz Chen buvo paskirtas festivalio meno vadovu ir pasiryžo praplėsti festivalį – tai buvo „Beigango tarptautinio muzikos festivalio" pradžia. Nuo tada festivalis susilaukė didelio žiūrovų, žiniasklaidos ir vietinių politikų dėmesio. Nuo 2005-ųjų kiekvienais metais festivalį lanko apskrities gubernatorė Su Ji Feng. 2007-aisiais festivalį lankė Detmolto muzikos akademijos rektorius prof. Martin Christian Vogel.
Rėmėjai
Tarptautinis Beigango muzikos festivalis remiamas Beigango savivaldybės, Junlino apskrities ir nacionalinės vyriausybės kultūros skyriaus Taipėjuje, taip pat „Jupiter Band Instruments“ ir „Kawai“ muzikos instrumentų gamintojų. Chaotia šventykla ir daugelis vietinių kompanijų taip pat privatūs rėmėjai remia festivalį. 2009 metais tarptautinį Beigango muzikos festivalį remia Sibelijaus muzikos akademija, Suomijoje.
Kova (reikšmės)
Kova gali reikšti:
Periodiniai leidiniai:
Šešupės žemuma
Šešupės žemuma arba Užnemunės žemuma – žemumų plotai Lietuvoje (Suvalkijoje) bei Karaliaučiaus srities rytuose, Šešupės baseine, tarp Nemuno slėnio šiaurėje, Veiverių kalvagūbrio rytuose, Sūduvos aukštumos pietuose ir Vilkyškių kalvagūbrio vakaruose; Lietuvos Vidurio žemumos pietinė dalis. Paviršius žemėja nuo ~80 m pakraščiuose iki <50 m Šešupės slėnyje.
Pagrindinių Šešupės žemumos sluoksnių paviršius slūgso 60 m žemiau jūros lygio. Jis susidarė daug kartų užslenkant ledynams ir pripildant pažemėjimą moreninėmis nuogulomis. Paviršių dengia prieledyninės ežerų nuosėdos. Rytinė dalis, kur dabar veši Kazlų Rūdos miškai, pridengta senovinės deltos smėlynais. Išskyrus šią dalį, likusioji mažai miškinga, daugiausia sukultūrinta.
Šešupės žemumoje įsikūręs Vilkaviškis, Šakiai, Kazlų Rūda.
Madisonas (Viskonsinas)
Madisonas – miestas JAV, Viskonsino valstijos sostinė, Deino apygardos centras. 2010 m. duomenimis mieste gyvena 233 209 gyventojai. Remiantis šiais duomenimis, Madisonas yra antras pagal gyventojų skaičių Viskonsino miestas po Milvokio bei 81-as pagal gyventojų skaičių JAV miestas. Svarbus transporto centras – veikia oro uostas, plentai ir greitieji geležinkeliai jungia su Milvokiu, Čikaga. Elektrotechnikos, radioelektronikos, medienos, maisto pramonė. Veikia keli muziejai, teatrai, observatorija, simfoninis orkestras, tyrimų ir bandymų laboratorijos. Labai svarbus JAV švietimo centras. Zoologijos ir botanikos sodai. Dėl aplink miestą telkšančių ežerų, Madisonas neretai vadinamas „Keturių ežerų miestu“.
Lietuviai
Pirmieji lietuviai Madisone apsigyveno po Antrojo pasaulinio karo. Kai kurie jų studijavo ir dirbo Viskonsino universitete. Jame ispanų literatūrą dėstė Birutė Ciplijauskaitė, sociologiją ir antropologiją Vytautas Kavolis, lietuvių kalbą Violeta Kelertienė. Vietos lietuvių liaudies šokių kolektyvas dalyvauja JAV ir Kanadoje rengiamose Tautinių šokių šventėse, Dainų šventėse, kituose renginiuose. XXI a. pr. mieste ir jo apylinkėse gyveno apie 50 lietuvių.
Mnemosinė
Mnemosinė (gr. Mνημοσύνη) arba Mnemė graikų mitologijoje – atminties personifikacija. Ji buvo titanidė, Gajos ir Urano dukra, su Dzeusu mūzų motina. Ji buvo viena iš trijų pradinių Pauzanijaus įvardintų mūzų. thumb|left|Mnemosinė – atminties personifikacija Hesiodo „Teogonijoje“ minima, kad karaliai ir poetai gaudavo jėgų pasakyti geras kalbas ir kūrybos pasisekimą iš Mnemosinės, nes ji kaip mūzų motina turėjusi ypatingą ryšį su jomis.
Panašiai yra raginami tie, kurie norėjo pasitarti su Trofonijaus orakulu Bojotijoje, jie turi pasirinkti iš kurio šaltinio gerti. Šaltinių pavadinimai yra „Letė“ ir „Mnemosinė“.
Švėkšnos dvaras
Švėkšnos dvaras – dvaras, stovintis Švėkšnoje. Rūmai pastatyti 1880 metais (pastatydino Adomas Pliateris ir pavadino žmonos garbei „Genovaite“). Yra parkas, kurį su bažnyčios šventoriumi jungia pėstiesiems skirtas Švėkšnos viadukas.
Parko tvenkinio saloje yra deivės Dianos statula (cementas; autorius V. Jakševičius), parko pakraštyje – vandens malūnas ir kiti ūkiniai pastatai.
Istorija
thumb|left|Švėkšnos dvaro saulės laikrodis
Švėkšnos dvaras, priklausęs Žemaičių seniūnui Mikalojui Kęsgailai, minimas nuo XV a. vidurio. Dvaro žemės ribojosi su Rietavo, Pajūrio tijūnijomis, karališkąja Gardamo žeme, o vakaruose – su Prūsija. Kęsgailos Švėkšną valdė iki 1569 metų, nes tais metais vienturtė Trakų vaivados Kęsgailos duktė ištekėjo už Vitebsko vaivados Jono Zavišos, kuriam, kaip žmonos kraitis, atiteko Švėkšnos dvaras.
Zavišos Švėkšną valdė iki 1624 metų. Tuo metu, XVII a. pradžioje Švėkšna sustiprinta – užtvenkti Švėkšnos ir Šalnos upeliai, padaryta pasienio tvirtove. 1624–1644 m. Švėkšną valdė Jeronimas Krišpinas Kiršenšteinas, kurio valdymo laikotarpiu dvare įkurtos popieriaus, parako ir stiklo dirbtuvės, plytinė, lentpjūvė, vilnų karšykla. 1644–1694 m. Švėkšną valdė Denhofai, 1694–1721 m. – Grotusai, 1721–1766 m. – Oginskiai. 1766 m. Švėkšnos dvarą įsigijo Livonijos grafas Vilhelmas Jonas Pliateris ir Pliaterių šeimos rankose dvaras išbuvo iki 1944 m.
1820 m. Švėkšnos valda buvo padalinta keturiems Pliaterių sūnums ir už kelių kilometrų įsikūrė Vilkėno dvaras.
Atkūrus Lietuvoje nepriklausomybę, Švėkšnos parkas ir jiems priklausę pastatai grąžinti jų palikuonei Aleksandro Platerio žmonai Laimei Felicijai Platerienei.
Afganistanas
Afganistanas ( = Afġānestān), oficialiai Afganistano Islamo Emyratas (PS د افغانستان اسلامي امارت (Də Afġānistān Islāmī Imārat), ) – valstybė Azijos pietvakariuose (Vid. Rytuose). Šiaurėje ribojasi su Turkmėnija, Uzbekija ir Tadžikija, šiaurės rytuose – su Kinija ir Šiaurės Kašmyru (kontroliuojamu Pakistano), rytuose ir pietuose – su Pakistanu, vakaruose – su Iranu. Šalis užima 652 230 km² teritoriją, t. y., plotu yra dešimtkart didesnė už Lietuvą. Per didžiąją teritorijos dalį driekasi Hindukušo kalnai, kuriuose būdingos itin šaltos žiemos. Šiaurinę šalies dalį sudaro derlingos lygumos, o pietvakariuose vyrauja dykumos su dažniausiai labai karštomis vasaromis. Šalies didžiausias miestas ir sostinė – Kabulas.