cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taujėnų gimnazija
Ukmergės rajono Taujėnų gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ukmergės raj., Taujėnuose, Ukmergės g. 5, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190343067. Filialas Ukmergės rajono Taujėnų gimnazija Užugirio Antano Smetonos pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
Pirmoji mokykla Taujėnuose veikė dar 1781 m. 1865 m. veikė valdinė berniukų, nuo 1868 m. ir mergaičių pradinės mokyklos. 1909 m. veikė berniukų ir mergaičių pradinės mokyklos. 1922–1937 m. veikė Taujėnų pradinė mokykla, 1938–1941 m. vadinta Prezidento A. Smetonos vardo pradžios mokykla. 1947 m. įsteigta progimnazija, 1949 m. veikė septynmetė mokykla, 1953 m. perorganizuota į vidurinę mokyklą, o 2014 m. ir į gimnaziją
1962 m. pastatytas 4 klasių priestatas, 1978 m. pastatytas tipinis 460 vietų priestatas. 1985 m. buvo 14 kabinetų, taip pat sporto salė, valgykla, trumpabangė radijo stotis, 80 vietų bendrabutis, mokomųjų bandymų sklypas, stadionas. 2001 m. atlikta mokyklos pastatų renovacija.
Nuo 2014 m. liepos 17 d. Ukmergės rajono Taujėnų vidurinės mokyklos pavadinimas pakeistas į naują pavadinimą – Ukmergės r. Taujėnų gimnazija.
SC Faetano
Faetano SC – San Marino futbolo klubas iš Faetano.
Istorija
Klubas įkurtas 1962 m.
Misiūnų piliakalnis
Misiūnų piliakalnis – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Misiūnų Plokščių seniūnija. Pasiekiamas keliu Plokščiai – Gerdžiūnai Misiūnuose pasukus į kairę šiaurės kryptimi link Nemuno, pavažiavus 700 m, už trečios sodybos dešinėje pasukus į dešinę rytų, paėjus į rytus per laukus 1,2 km – yra 250 m į rytus nuo griovos lauko krašte, kitapus griovos einant kairiau.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas ilgos siauros kalvos pietrytiniame gale, Nykutės kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 20x10 m dydžio. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio.
Vakarinėje aikštelės pusėje iškasta didelė duobė. Apaugęs mišriu mišku.
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vaclovas Lakis
Vaclovas Lakis (g. 1947 m. rugsėjo 7 d. Tausiūnuose, Eišiškių valsčius) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Biografija
Brolis Juozas Lakis. 1971 m. baigė Vilniaus universitetą. 1990 m. ekonomikos mokslų daktaras. 1993 m. stažavo Teksaso, Londono Temzės slėnio universitetuose, Norvegijos registruotų auditorių institute.
1971–1977 m. Finansų ministerijos vyresnysis kontrolierius revizorius, 1977–1984 m. Teismo ekspertizės instituto Buhalterinių ekspertizių laboratorijos vedėjas. Nuo 1983 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 2004 m. Apskaitos ir audito katedros vedėjas, nuo 1991 m. profesorius. 1994–1995 m. dėstė Vroclavo ekonomikos akademijoje ir Balstogės finansų ir valdymo aukštojoje mokykloje.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos kryptys: auditas, tarptautinė ir valdymo apskaita.
Magistratas (Roma)
Buvo dvi magistratų kategorijos:
Jutai (germanai)
thumb|Jutlandija
Jutai – viena iš germanų genčių, gyvenusi Jutlandijos pusiasalyje (dabartinė Danijos teritorija, o jo pietinė dalis priklauso Vokietijai). Jutai, kartu su anglų ir saksų gentimis dar iki V mūsų eros amžiaus persikėlė į Didžiąją Britaniją, kur asimiliavosi su vietiniais keltais.
Ypatingieji traukiniai
Ypatingieji traukiniai (, (JAV) ir Closely Observed Trains (Jungtinė Karalystė)) – čekų tragikomedinis filmas, pastatytas 1966 metais (premjera įvyko lapkričio 18 dieną) ir 1967 m. laimėjęs Oskaro premiją už geriausią užsienio filmą. Scenarijaus autorius – Bohumilas Hrabalas, režisierius – Jiržis Menzelas. Filmuota Prahoje, filmas nespalvotas, trunka 92 min.
Filmo veiksmas vyksta II pasaulinio karo metais mažoje Kostomliato prie Milovicos gyvenvietėje (filmuota Lodienicės miestuke), kurioje vyksta nuobodus gyvenimas, yra geležinkelio stotis. Filmo herojus Milošas ieško savo pirmosios meilės.
Novi Pazaras (Bulgarija)
Novi Pazaras („nauja prekyvietė“) – miestas šiaurės rytų Bulgarijoje, Šumeno srityje, Padunojės žemumoje. Novi Pazaro savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 22 km nuo Šumeno. 13 578 gyventojai (2014 m. duomenys).
Istorija
Osmanų imperijos sudėtyje priklausė Silistros sandžakui, vėliau Provadijos kazai. XVII a. tapo kazos centru. 1763 m. pastatyta nauja mečetė, 1774 m. turkiška pirtis, 1826 m. laikrodžio bokštas.
1840 m. įkurta vienuolių mokykla, 1872 m. atidarytas kultūros centras. Po Rusijos–Turkijos karų, tapo Bulgarijos kunigaikštystės dalimi. 1883 m. suteiktas miesto statusas.
Katrineholmas
Katrineholmas – miestas pietryčių Švedijoje, Siodermanlando provincijoje. Miesto teisės Katrineholmui buvo suteiktos 1971 m. Jis yra 150 km į vakarus nuo  Stokholmo.
LAZ
Istorija
Įmonės įkūrimo data laikoma 1945 m. gegužės 21 d. Tarybiniais laikais įmonė kasmet pagamindavo apie 13 000 autobusų.
Po Tarybų Sąjungos griuvimo gamyklą ištiko krizė, gaminamų autobusų kiekis smarkiai sumažėjo. 1994 m. įkurta akcinė bendrovė „Lvovo autobusų gamykla“, kurios kontrolinis paketas priklausė Ukrainos valstybinio turto fondui. Nuo 2001 m. – privati įmonė.
Jefferson Airplane Takes Off
Jefferson Airplane Takes Off – debiutinis San Fransisko grupės Jefferson Airplane albumas, išleistas RCA Victor įrašų studijoje 1966 m. Muzikos skambesys daugiau primena folk roką nei psichodelinį roką, dėl kurio grupė vėliau išgarsėjo. Taip pat skiriasi ir gupės sudėtis. Įrašant šį albumą vokalistė buvo Signe Toly Anderson, o būgnais grojo Skip Spence. Po albumo išleidimo jie abu paliko grupę.
LAZ
Istorija
Nuo 2003 metų bendrovė visiškai atsinaujina ir pradedami gaminti modernūs Euro 3, TÜV standartus atitinkantys Mercedes-Benz, MAN, Deutz, Scania, Webasto detalėmis komplektuojami autobusai bei troleibusai. Sukuriamas daug apdovanojimų gimtinėje pelnęs turistinis Laz-5208. Šiandien LAZ žemagrindžiai miesto autobusai bei troleibusai rieda Kijevo, Charkovo, Donecko, Lvovo, Maskvos, Sankt Peterburgo, Kielcės bei kitų didmiesčių gatvėmis.
2014 m. įmonės veikla nutraukta, turtas areštuotas ir perduotas varžytynėms pardavimui.
Modeliai
thumb|ElektroLAZ [[Vinycia|Vinycioje]]
Šiandien įmonė gamina šiuos produktus:
Šalyno holokausto aukų kapai
thumb|left|300px|Paminklinis akmuo holokausto aukoms atminti thumb|left|300px|Holokausto aukų kapas 1984 m. thumb|left|300px|Holokausto aukų kapas 2010 m.
Vieta
Apleisto žvyro karjero vakarinis pakraštys. Paviršius nelygus, žemėja į vakarus, link Kūlupio upelio. Rytinėje dalyje iš daubos kyšo stambus, 3,16 m ilgio rytų–vakarų kryptimi, 2,0 m pločio ir 1,54 m aukščio riedulys. Rytinėje jo pusėje pritvirtinta juodo šlifuoto akmens memorialinė plokštė, kurioje iškalta Dovydo žvaigždė ir įrašai jidiš ir lietuvių kalbomis:
דאָ אין יאָר 1941
ŠIOJE VIETOJE 1941 m.
NUŽUDYTA 18 ŽYDŲ
10 m į vakarus–pietvakarius nuo akmens yra 2,4 x 4,2 m dydžio, šiaurės–pietų kryptimi pailgas sampilas, žymintis kapą, kurį juosia metalinė ažūrinė tvorelė.
Į šiaurės rytus nuo akmens pastatytas trikampio skerspjūvio juodo šlifuoto akmens tipinis holokausto aukų kapų ženklas nuožulniai nukirsta viršūne, kurioje iškalta Dovydo žvaigždė, o priekinėje plokštumoje – įrašas lietuvių ir anglų kalbomis: „HOLOKAUSTO AUKŲ KAPAI / HOLOCAUST MASS GRAVES / 30 M“.
Teritorijos plotas – 0,04 ha.
5 km į šiaurės rytus yra Salantų holokausto aukų kapai ir Salantų žydų senosios kapinės, 8,9 km į rytus – Salantų žydų moterų ir vaikų žudynių ir laidojimo vieta.
Istorija
1941 m. birželio 22 d. hitlerinės Vokietijos kariuomenei užėmus Salantų miestelį, slaptoji valstybės policija, padedama esesininkų ir pagalbinės policijos pirmosiomis karo dienomis suėmė visus miestelyje ir apylinkėje gyvenusius žydų tautybės gyventojus, kuriuos įkalino sinagogos teritorijoje įrengtame gete. Liepos mėnesio pradžioje 11 žydų vyrų ir apie 140 moterų buvo išsiųsta lauko darbams į Šalyno dvarą. Po kelių dienų moterys ir merginos buvo išskirstytos darbams pas aplinkinių kaimų ūkininkus, o vyrai palikti dirbti dvare.
Prasidėjus žydų naikinimui, liepos viduryje į Šalyną atvyko Salantų pagalbiniai policininkai, kurie suėmė dvare dirbusius visus 11 žydų tautybės vyrų, nuvedė į šalia buvusį žvyro karjerą ir sušaudė. Pas ūkininkus dirbusios žydės saugumo policijos įsakymu rugpjūčio pabaigoje buvo grąžintos į dvarą, iš kurio apie 100 moterų buvo išgabenta į Salantus, o vėliau sušaudytos Šateikių Rūdaičių girioje. Dvare liko apie 40 merginų, iš kurių vienai, Basiai Abelmanaitei, pavyko pabėgti ir rasti iki karo pabaigos prieglobstį pas Imbarės kaimo ūkininkus Sofiją ir Praną Kasperaičius. Kitos 30–35 merginos rugsėjo 12 d. buvo sušaudytos tame pačiame karjere, šalia vyrų. Dar 4 jaunos moterys buvo paliktos dvaro karvėms melžti, tačiau jas netrukus prie Eglinskų sodybos sušaudė iš Salantų atvykę du pagalbiniai policininkai.
Žudynių vieta 1970 m. buvo paskelbta vietinės reikšmės istorijos paminklu (IV382), 1997 m. įrašyta į kultūros vertybių registro istorinių vietų sąrašą (I51), 2005 m. pripažinta valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Kirov klasės kreiseris
Kirov klasės kreiseriai – Tarybų Sąjungos kreiseriai (sunkusis atominis raketinis kreiseris), skirti kovai su JAV laivų kovinėmis grupėmis. Tai didžiausi pasaulyje laivai, neskaitant lėktuvnešių.
Buvo pastatyti keturi kreiseriai Baltijos Laivų statykloje, Leningrade (dabar Sankt Peterburgas). Statybos laikas nuo 1979 m. iki 1989 m.
Aprašymas
Laive 1600 patalpų iš kurių 140 - vienviečių ir dviviečių kajučių mičmanams ir karininkams, 30 kubrikų jūreiviams ir viršiloms (6-30 žmonėms), 220 tamburų, 49 koridoriai, kurių bendras ilgis virš 20 km, 15 dušo patalpų, 2 pirtys, viena sauna su baseinu, medicininis blokas su izoliatoriumi, vaistine, rentgeno kabinetu, ambulatorija, odontologo kabinetas ir operacinė. Atominio reaktoriaus pagaminamos elektro ir šiluminės energijos užtektų šimtatūkstantiniam miestui aprūpinti.
Fort-M S300F (NATO SA-N-6 Grumble)
Fort-M - zenitinis raketinis kompleksas, pritaikytas laivynui. Raketos sunaikina taikinį skriedamos iki 1800 m/s greičiu. Raketų ilgis -750 cm, kovinės dalies masė - 150 kg. Komplekso raketa startuoja vertikaliai ir pasiekia bet kokį taikinį nuo 25 m iki 30 km aukštyje. Kovinis nuotolis nuo 5 iki 90 km. Kirov klasės kreiseriuose yra iki 96 tokio tipo raketų.
Latvijos Respublikos finansų ministerija
miniatiūra|Latvijos Respublikos finansų ministerija Latvijos Respublikos finansų ministerija  – Latvijos vyriausybinio lygmens institucija, atsakinga už finansų politiką.
Ministrai
Latvijos Respublikos finansų ministras – Jānis Reirs (g. 1961 m.).
Nomas (Egiptas)
Nomas arba Sepat (🇪🇬) – Senovės Egipto administraciniai vienetai, egzistavę nuo valstybės suvienijimo iki III tūkst. pr. m. e. iki 307 m. Kartu jie sudarė istorinius-geografinius regionus su vienu dideliu miestu.
Raida
thumb|1–3 Žemutinio Egipto nomai.
Kiekvienas nomas buvo numeruojamas ir turėjo savo administracinį centrą niwt, kuriame stovėjo svarbiausios dievybės šventykla (Het net) ir vietininko rezidencija (heqa net). Graikų laikais nomų valdytojai buvo vadinami nomarchais. Centralizacijos laikais vietininkus tiesiogiai skirdavo faraonas, tuo tarpu silpnumo laikotarpiais neretai įsigalėdavo nomarchų dinastijos ir nomarchai tapdavo labai autonomiški. Smulkesni vienetai buvo vadinami u (🇪🇬).
Egipte įsigalėjus Ptolemėjams, nomų administracija išliko. Jie išliko ir Egipto provincijos administraciniais vienetais Romos imperijoje. Tik Konstantino ir Diokletiano administracinių reformų metu apie 307 m., kaip ir visoje imperijoje, nomus pakeitė smulkesni pagi.
Žemutinis Egiptas
thumb|Žemutinio Egipto nomai
Aukštutinis Egiptas
thumb|Aukštutinio Egipto nomai
Jiezno herbas
Jiezno herbas – Jiezno miesto heraldinis simbolis.
Aprašas
Raudoname herbinio skydo lauke skrendanti sidabrinė sparnuotos moters figūra su sparnais virš nugaros auksiniais sandalais, su auksine juostele plaukuose, rankose laikanti auksinę ąžuolo šaką su lapais ir gilėmis.
Istorija
Jieznas istorinio herbo niekada neturėjo. Komisijoje svarstant naujo herbo idėjas buvo nutarta herbe pavaizduoti alegorinę moters figūrą, simbolizuojančią 1919 m. lietuvių pergalę. Raudona skydo spalva heraldikoje reiškia drąsą, narsą, meilę.
Brukaliai
Brukaliai – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kletiškės.
Brukalių kapinynas
Netoli kaimo yra Brukalių kapinynas, kuris buvo įrengtas nedidelėje Ančios slėnyje esančioje pakilumoje. Vėliau kapinyno rytinėje dalyje buvo įrengtos kaimo kapinės (kapinių vietoje išsiskiria apie 13×13 m dydžio apkastas pakilimas). Kapinynas yra datuojamas I tūkst. antr. p. – II tūkst. pr.
Klaipėdos geležinkelio stotis
Klaipėdos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis vakarų Lietuvoje, Klaipėdos centre, Priestočio g. 1, į šiaurę nuo Senamiesčio. Tai labiausiai į vakarus nutolusi Lietuvos traukinių stotis. Traukinių linija yra labai svarbi jūreivystės kompanijoms, iš Klaipėdos traukinių vagonais yra gabenama daug pramonės ir tranzitinių krovinių į kitus Lietuvos miestus bei kitas valstybes. Stotis priklauso aukščiausiajai klasei, stoja traukiniai Klaipėda–Radviliškis, Klaipėda–Šiauliai, Vilnius–Klaipėda.
Klaipėdos geležinkelio stoties pastatų kompleksą sudaro du sujungti statiniai:
Istorija
thumb|left|Senoji Klaipėdos geležinkelio stotis
1872–1875 m. buvo nutiesta geležinkelio linija Tilžė–Klaipėda, 1875 m. atidaryta stotis, o Klaipėdoje iškilo geležinkelio stoties pastatas, priešais geležinkelio stotį suplanuota ir išgrįsta pirmoji miesto reprezentacinė aikštė (joje vykdavo garbingų svečių sutiktuvės ir palydos). Traukinių linijos buvo nutiestos ir kartu įrengta visa būtinoji infrastruktūra už 5 800 000 Prūsijos talerių. Traukiniai pradėjo kursuoti 1878 m. Pirmieji reisai buvo krovininiai, buvo gabenama mediena bei žuvis Klaipėda–Šilutė, Klaipėda–Šilutė–Pagėgiai maršrutais.
1897–1898 m. traukinių tvarkaraštis byloja, kad iš Klaipėdos į Tilžę keleiviniai traukiniai kursuodavo keturis kartus per dieną. Sąstatai buvo sudaryti iš keturių klasių vagonų, vakare pirmaklasis vagonas nebevažiuodavo. Kelionė trukdavo dvi su puse valandos, pirmas reisas iš Klaipėdos išvykdavo naktį 3 val. 37 min. Jei tuo pirmuoju traukiniu keliauti iki Įsruties ir, šioje stotyje palaukus nuo 7 val. 13 min. iki 10 val. 10 min., buvo galima įsėsti į traukinį „Courierzug 1“ ir pasiekti Berlyną (atvykimas 5 val. 30 min. ryte). Nuo 1895 m. iš Įsručio keleiviai jau važiuodavo greituoju traukiniu D 1/2, tarpukariu kursavo tiesioginio susisiekimo vagonas Klaipėda–Berlynas (nukeliauti į Vokietijos sostinę jau buvo galima per 15 val.).
2002 m., miesto jubiliejaus proga, aikštėje prie stoties buvo pastatyta skulptūra „Atsisveikinimas“, jos iniciatoriai – išeiviai iš Klaipėdos krašto.
Maršrutai
Reisai iš Klaipėdos: thumb|Traukinys Klaipėdos geležinkelio stotyje 2012 m.
Iš Klaipėdos traukinių stoties šiuo metu yra vykdomi 12 reisų:
Nuo 2016 m. vasaros maršrutu Vilnius-Klaipėda-Vilnius pradėjo važinėti nauji, modernūs 2016 m. Lenkijoje pagaminti traukiniai PESA 730 ML. Traukiniuose vietos 1 ir 2 klasės. Nuo 2018 m. spalio atnaujintas keleivinių traukinių maršrutas Klaipėda–Šilutė.
Atvykimas į stotį:
Į Klaipėdos geležinkelio stotį atvykti galima naudojantis Klaipėdos viešuoju transportu, autobusais:
Siaurojo geležinkelio stotis
Klaipėdos siaurojo geležinkelio stoties pastatų kompleksas 55.7197°N, 21.1358°W yra adresu S. Nėries gatvė 16a, greta didžiojo stoties pastato. Siaurojo geležinkelio stoties pastatų kompleksas pastatytas 1900–1905 m., jį sudaro 3 stačiakampio plano sublokuoti pastatai – vienaukštis sandėlis, vienaukštė stotis ir dviaukštis administracinis pastatas. Pastatai turi plytų stiliaus bruožų. Eksterjere derinamos raudonos plytos ir tinkuotos plokštumos. Administracinis pastatas kvadratinio plano, dviejų aukštų su didele mansarda, dengtas valminiu stogu. Sandėlis stačiakampio plano, simetriškos kompozicijos su dvišlaičiu stogu.
1947–1952 m. stoties patalpos perplanuotos ir įrengti butai, patalpos naudotos ir kitiems tikslams. 2011 m. stoties tamsiai raudonų plytų vienaukščiame pastate įsikūrė restoranas „XIX amžius“, restorano savininkai jį papuošė skulptoriaus Klaudijaus Pūdymo bronzine skulptūra „Iešmininkas”.
Judžina
Judžina – 1970 m. režisieriaus Jesus Franco sukurta erotinė drama.
Turinys
Madam Sent Eindž kvietimu jaunoji Judžina atvyksta į saloje esantį vasarnamį praleisti savaitgalio su madam ir jos broliu Dalmansu. Pamažu Judžina įtraukiama į mistika apgaubtus žaidimus, kurie baigiasi ne tik sadomazochistinėmis orgijomis, bet ir ritualinėmis žmogžudystėmis...
Krakinis (Alytaus r.)
left|120px
Krakinis – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 11 km į pietvakarius nuo Nemunaičio miestelio. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,19 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 88,2 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo ~ 13 ha dydžio Krakinio pelkės vakarinėje dalyje. Ežerą supa iš šiaurės Klepočių miškas, iš pietų – Živulčiškės miškas. Iš rytų per pelkę atiteka upeliukas iš Ežeryno ežero, o šiaurės vakaruose išteka upelis link Nemuno. Ežeras užankantis.
Rūdiškių seniūnija
Rūdiškių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Trakų rajono savivaldybės pietuose.
Geografija
Seniūnija apima apie 25000 ha teritoriją, iš jų apie 60 proc. užima miškai, 39 proc. žemės ūkio naudmenos, 1 proc. – kitos paskirties plotai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 5 seniūnaitijos:
Karnyksas
Karnyksas  – geležies amžiaus keltų bronzinis pučiamasis instrumentas. Žinoma, kad juos naudojo nuo 300 m. pr. m. e. iki 200 m. Karnyksas panašus į trimitą, kuris laikomas vertikaliai ir kurio žiotys, savo išvaizda primenančios išsižiojusią šerno galvą, nukreiptos į priekį. Karnyksai buvo naudojami kaip karinis muzikos instrumentas, kurio garsais drąsino savo karius ir baugino priešo karius. Kadangi karnykso žiotys būna aukštai virš žmonių galvų, jo garsas gerai sklinda mūšio lauke ar ceremonijose.
Etimologija
Žodis carnyx kilęs iš galų kalbos žodžio šaknies carn- ar cern- 'ragas'. Dievo Cernuno vardas yra tos pačios šaknies.
Corinne Clery
Korina Kleri (, g. 1950 m. kovo 23 d. Paryžius) – prancūzų aktorė ir modelis, geriausiai žinoma dėl savo vaidmenų Italijoje sukurtuose filmuose.
Karnyksas
Karnysų paminėjimai
Karnyksas buvo vaizduojamas paveiksluose, monetose ir geriausiai – iniciacijos scenoje ant Gundestrupo katilo.
Corinne Clery
Biografija
Korina gimė Paryžiaus priemiestyje. Ji svajojo apie modelio darbą ir kine atsidūrė atsitiktinai. 1967 m. pasirodė juosta „Les poneyttes“, kurioje kartu su 17–mete Korina vaidino ir tuo metu žinomas atlikėjas Johnny Hallyday. Filmavimo aikštelėje Korina susipažino su kitu aktoriumi ir radijo laidų vedėju, 12 metų vyresniu Hubertu Wayaffe, už kurio ištekėjo pasibaigus juostos filmavimui.
Karnyksas
Karnysų paminėjimai
Rašytiniuose šaltiniuose minima, kad keltai karnyksus naudojo puldami Delfus 279 m. Jie aprašyti ir Julijaus Cezario kampanijos Galijoje bei Klaudijaus įsiveržimo į Britaniją aprašymuose. Diodoras Sikulas (Diodorus Siculus; Histories, 5.30) apie 60–30 m. pr. m. e. rašė:
Corinne Clery
Biografija
Po santuokos šeima persikėlė į Prancūzijos Polinezijos sostinę Papeetę. Jiedu susilaukė sūnaus Aleksandro, tačiau netrukus vaikas susirgo cholera. Šeima grįžo į Prancūziją, tačiau prasta vaiko sveikata netrukus ją išardė.
Karnyksas
Karnysų paminėjimai
Gerai išlikęs pavyzdys yra Deskfordo karnyksas, aptiktas 1816 m. Morey Firte (Moray Firth) Aberdynšyre (Škotija). Iki 2004 m. buvo žinomi tik keturių kitų karnyksų išlikę fragmentai. 2004 m. lapkritį archeologai Prancūzijoje aptiko I a. radinį – penkis gerai išlikusius karnyksus. Keturi turėjo šernų galvų pavidalo žiotis, o penktas – slibino galvos pavidalo.
Corinne Clery
Biografija
Po skyrybų Korina pradėjo dirbti modeliu Prancūzijoje ir Italijoje, nevengdama pozuoti apsinuoginusi įvairiems žurnalams. Galimybė vaidinti kine ją mažai domino ir per 6 metus ji tik sykį pasirodė ekrane, epizodiniame vaidmenyje juostoje „Il sergente Rompiglioni“ (1973 m.).
1974 m. Pancūzijos ir visos Europos kiną išjudino erotinė juosta „Emanuelė“, pradėjusi šio žanro populiarinimą didžiajame ekrane ir padariusi aktorę Sylvia Kristel pasauline žvaigžde. Prasidėjo erotinių filmų kūrimo bumas ir „Emanuelės“ režisierius Justas Jaeckinas, paskatintas sėkmės, nutarė ekranizuoti Dominique Aury knygą „O istorija“. Į pagrindinio vaidmens atlikėjos, vadinamos tiesiog O, vaidmenį pretendavo daugiau kaip 400 aktorių, tarp kurių pateko ir Korina, kurios agentas iš Italijos režisieriui nusiuntė keletą nuotraukų. Fotografija, kurioje Korina buvo įamžinta nuoga paplūdimyje, padarė režisieriui tokį įspūdį, kad jis nusprendė vaidmenį patikėti būtent jai.
1975 m. pasirodžiusi juosta, kurioje gausu ne tik erotinių, bet ir sadomazochistinių scenų, sukėlė didelį triukšmą ir daug kur buvo įvardinama kaip pornografinė. Korina, jau pasivadinusi Korina Kleri, sulaukė pasmerkimo ir grasinimų, nes jos įkūnytas personažas (moteris, besileidžianti į įvairius seksualinius žaidimus) tuo metu atrodė perdėtai kontroversiškas. Jei „Emanuelėje“ moters seksualumo paieškos buvo pateiktos iš romantiškos pusės, tai „O istorija“ siūlė visiškai naują požiūrį į moters pasirinkimą dalyvauti sekso žaidimuose, kurie iki tol viešai buvo tabu. Pačiai aktorei filmavimas taip pat sekėsi sunkiai, nes apsinuoginti prieš kameras ir vaidinti erotinėse scenose pasirodė kur kas sunkiau nei pozuoti prieš fotoobjektyvą. Nors tuo metu Korina prisiekinėjo daugiau niekada nebesifilmuosianti erotiniuose filmuose, tačiau ir vėlesnėje jos karjeroje netrūko apsinuoginusių scenų, o jos nuotraukos ne kartą pasirodė itališkame „Playboy“ žurnale.
Pradžioje buvo planuojama, kad filmas turės tęsinį, tačiau po visuotinės reakcijos režisierius minties atsisakė. 1984 m. tai padarė režisierius Eric Rochat, tačiau su originaliu filmu juosta neturėjo nieko bendra.
Nors gimtinėje Korinai dėl O vaidmens teko atlaikyti nemenką spaudimą, filmas didelio populiarumo sulaukė Italijoje ir jai buvo pasiūlyta čia tęsti aktorės karjerą. Galutinai persikėlusi į šią šalį, Korina netrukus tapo žvaigžde ir nors populiarumu neprilygo vietinėms aktorėms Claudia Cardinale, Sophia Loren ar Monica Vitti, tačiau atliko eilę vaidmenų komedijose ar nuotykių filmuose, iš kurių žymiausi 1976 m. režisieriaus Sergio Corbucci juosta „Blefas“ su Adriano Celentano ir Anthony Quinn bei 1977 m. trileris „Pakeleivis“ su Franco Nero.
1979 m. Korina pasirodė juostoje „Munreikeris“, kuriame jos partneriu buvo Roger Moore, o jos atliktas agento Džeimso Bondo pagalbininkės Korinos Diufur vaidmuo pelnė jai Bondo merginos vardą. Tais pačiais metais ji nusifilmavo juostoje „Humanoidas“, kurioje taip pat vaidino Barbara Bach ir Richard Kiel, kurie 1977 m. jau buvo vaidinę juostoje apie Džeimsą Bondą „Šnipas, kuris mane mylėjo“.
Vis dėlto daugiausia Korina vaidino komedijose ir jos karjera sutapo su Italijos komedijų aukso amžiumi 7 ir 8 dešimtmečiuose. Šiam žanrui prarandant populiarumą, Korina persikėlė į televiziją, kur toliau sėkmingai tęsė karjerą įvairiuose serialuose ir TV filmuose.
Šeima
Korina buvo ištekėjusi 3 kartus, paskutinį – 2004 m. už Giuseppe Ercole, kuris 2010 m. mirė.
Kanemas–Bornu
Kanemas-Bornu – istorinis Sahelio civilizacijos regionas aplink Čado ežerą ir ties Šari upe. Šis regionas yra dabartinių Nigerijos (Borno valstija), Čado (Ežero, Kanemo, Hadžero-Lamiso, Šario-Bagirmio regionų), Nigerio (Difos departamentas) ir Kamerūno (Tolimosios Šiaurės regionas) teritorijose.
Jo pavadinimas yra kilęs iš dviejų stipriausių čia egzistavusių valstybių: Kanemo ir Bornu.
Gamta ir geografija
thumb|left|Čado ežeras Regionas dar vadinamas Centriniu Sudanu, yra įsiterpęs tarp Hausalando vakaruose ir Darfūro rytuose. Rytuose jis atsiremia į Guera masyvą, o vakaruose – į Mandaros kalnus. Šiaurėje nuo regiono driekiasi dykuminiai regionai, o pietuose – savana (Adamavos istorinis regionas).
Kanemas-Bornu užima didelę Čado lygumą, kurios centre telkšo Čado ežeras, istoriškai nuolat keitęs savo teritoriją. Svarbiausios krašto upės priklauso Čado baseinui: Šaris ir Logonė (pietryčiuose), Ngada (pietvakariuose), Komadugu Jobė (vakaruose), Bahr al Gazalis (rytuose). Svarbiausi dabartiniai regiono miestai yra Ndžamena, Maiduguris, Kuseris, Bama, Difa.
Pietinė regiono dalis savo gamta stipriai skiriasi nuo šiaurinės. Jai būdingos derlingos ir molingos dirvos, vadinamos firki, o dėl vandeningų Šario ir Logonės upių yra daug drėgmės. Šiaurinėje dalyje, kur beveik nėra upių, vyrauja sahelinis sausas klimatas.
Etninė sudėtis
thumb|Kanurių kalbos aplink Čado ežerą Regionui būdinga didžiulė etninė įvairovė, kuri susiformavo dėl daugkartinių migracijų, vykusių į šį regioną. Čia susimaišę gyvena gyventojai, priklausantys trims kalbinėms grupėms. Manoma, kad seniausias etninis substratas buvo čadinėmis kalbomis (Semitų-chamitų šeima) kalbantys gyventojai, tarp kurių vėliau apsigyveno Centrinio Sudano grupės ir Sacharos kalbinės grupės atstovai (Nilo-Sacharos kalbos).
Akytoji anona
Tai 8-10 m aukščio medis, atvira netaisyklinga laja. Lapai beplaukiai, 10-20 cm ilgio, 2-7 cm pločio. Žiedai gelsvai žali, susitelkę į 2-3 cm ilgio žiedynus po 3-4. Vaisius (vadinamas kreminiu obuoliu) sferiškas arba širdiškas, 7-12 cm skersmens. Prinokęs vaisius yra rudas ar gelsvas. Minkštimas malonaus aromato, saldus, primena kremą iš kiaušinių, pieno ir grietinėlės. Sėklos nuodingos.
Kanemas–Bornu
Etninė sudėtis
Didžiausia regiono grupė yra kanuriai (kalbantys viena Sacharos kalbų) ir jų etninės subgrupės kanembu, tumariai. Į pietus nuo ežero daug bagarų (arabų). Pietryčiuose didelė etninė grupė yra bagirmiai (Centrinio Sudano kalba). Pietinėje regiono dalyje, susimaišę su aukščiau minėtomis tautomis, gyvena smulkios čadinėmis kalbomis kalbančios tautelės: kotokai, budumai, musgumai ir kt.
Akytoji anona
Vaisiai valgomi švieži, iš jų gaminamas kremas. Lapų nuoviras vartojamas parazitinėms kirmėlėms iš organizmo varyti. Neprinokusių vaisių ir žievės nuoviras naudojamas nuo dizinterijos ir diarėjos. Šaknų nuoviras vartojamas karščiavimui slopinti.
Kanemas–Bornu
Sao civilizacija
thumb|left|Sao civilizacijos keramika
Apie XVIII a. pr. m. e. į pietus nuo Čado ežero, molingose firki lygumose ėmė formuotis seniausia žinoma regiono archeologinė kultūra Gadžigana. Jos kūrėjai jau statė įtvirtintas gyvenvietes.
Iš šios kultūros V a. pr. m. e. išaugo gerokai pažangesnė aukštą žemdirbių kultūrą sukūrusi Sao civilizacija. Jos atstovai statė mūrines įtvirtintas gyvenvietes, gamino dailią keramiką, bronzos dirbinius, lydė geležį. Išlikę mitai pasakoja apie migracijas per dykumą iš šiaurės, kas leidžia daryti prielaidas apie egzistavusius senovinius kontaktus per dykumą su Šiaurės Afrikos pakrante ir netgi Azija.
Kanemas
thumb|150px|Kanemas XIII a.
Apie VII a. į regiono šiaurinę dalį iš dykumų migravo klajokliai zaghava, kurie kalbėjo Sacharos grupės kalba ir palengva asimiliavo vietos gyventojus. Jie įkūrė pirmąją savo dinastiją Duguva ir kartu Kanemo valstybę. Šioje valstybėje formavosi kanembu etnosas.
Tuo pat metu Kanemo pietinė kaimynė Sao civilizacija sulaukė didžiausio savo suklestėjimo, pasiekė klasikinį laikotarpį ir klestėjo ekonomiškai. Jos kultūrinė įtaka nebeapsiribojo tik derlingomis pietinio Čado lygumomis, bet plito į šiaurę. Todėl naujai atsiradusi Kanemo valstybė daug kultūros pasiekimų perėmė iš jų ir ėmė kurti pažangią Afrikos kultūrą. Tuo pat metu Kanemas per Transsacharinę prekybą palaikė aktyvius ryšius su šiaure, iš kur plito islamo idėjos. XI a. Kanemo diduomenė priėmė šią naują religiją, nors didžioji dalis krašto gyventojų išlaikė vietinius afrikinius tikėjimus.
XIII a. Kanemas pasiekė didžiausią klestėjimą, savo karine jėga pralenkė savo pietinę kaimynę ir ją nukariavo. Tuo metu valstybė kontroliavo ne tik Čado lygumą, bet ir dideles dykumos teritorijas šiaurėje.
Sao kultūra klestėjo iki XV a. Spėjama, kad ją sunaikino iš rytų įsiveržę klajokliai bagarai ir užgožė Kanemo karalystė.
Dezintegracija ir Bornu
XIV a. Kanemo kontroliuojamame regone prasidėjo istoriniai kataklizmai, kurie pirmiausia reiškėsi kaip klajoklių tautų puldinėjimai. Svarbiausia grėsmė tuo metu buvo centrinio Sudano kalbomis kalbančių tautelių invazijos iš pietryčių. Jie migravo iš savo protėvynės dab. pietvakariniame Pietų Sudane ir plito į vakarus, apgyvendindami Bahr al Gazalio, Logonės ir Šari upių baseinus. Vieni iš grėsmingiausių Kanemo imperijos kaimynų buvo bilalai, kurie įsikūrė prie Fitri ežero regiono rytuose. Jie ne kartą įsiveržė į nusilpusį Kanemą ir nužudė ne vieną jo valdovą. XIV a. pabaigoje bilalų antpuoliai privertė paskutinįjį Kanemo valdovą palikti sostinę ir išsikelti į vakarus, t. y. vakarines Čado pakrantes. Ten buvo įkurta nauja valstybė Bornu.
Šis įvykis sukėlė politinį vakuumą regione, kurio metu suklestėjo vietinės kultūros. Bornu valdė pietvakarines regiono teritorijas ir galiausiai įsitvirtino Ngazargamu mieste. Joje asimiliuojant vietines tauteles formavosi atskiras kanurių subetnosas. Į pietus nuo Čado smulkias karalystes sukūrė kotokai ir musgumai, kurie laikė save tiesioginiais Sao civilizacijos palikuonimis. Tokiais save laiko ir Čado ežero salose gyvenantys budumai.
Atsikėlėliai klajokliai gana greitai perėmė vietos civilizacijos pasiekimus. Bilalai Fitri ežero regione sukūrė Jao sultonatą. Kita svarbi centrinio Sudano tauta buvo bagirmiai, kurie konsolidavo valdžią Čado ežero pietryčiuose ir čia sukūrė Bagirmio valstybę.
Iš šių visų valstybių pati stipriausia buvo Bornu, kurios dinastija toliau kildino save iš Kanemo. XVI a. pradžioje, valdant Ali Gaji (1497–1515), Bornu ėmė atkariauti prarastas sritis ir užėmė Jao sultonatą. Valdant Idris Aluma (1571–1603), Bornu klestėjimas pasiekė savo apogėjų, suvienydamas visą Kanem-Bornu regioną, įjungdamas Bagirmi ir kitas smulkesnes valstybes.
Arabai ir fulbiai
thumb|Regiono valstybės 1810 m. Nuo XVII a. regionas vėl patyrė klajoklių tautų invazijas, kurios nusilpnino Bornu valstybę ir kadaise klestėjusią afrikinę civilizaciją. Pirmiausia prie Čado ežero ėmė keltis šuva arabai, kurie plito iš rytų (dab. Sudanas) ir nešė savo kalbą bei kultūrą po visą Sahelio civilizaciją. Jie sustiprino islamo įtaką vietos tautų tarpe. Dėl jų atnpuolių Bornu valstybė vėl dezintegravosi, o atskiros provincijos įgijo autonomiją.
Didžiausias kataklizmas regiono istorijoje įvyko XIX a. pradžioje. 1808 m. regioną užėmė fulbiai, vykdantys fulbių džihadą, kurie per Sahelio zoną migravo iš vakarų. Jie sugriovė ilgalaikę Bornu sostinę Ngazargamu ir vertė vietos gyventojus atsiversti į ortodoksinį islamą. Vienas Bornu lyderis įsitvirtino naujoje sostinėje Kukavoje ir 1846 m. į Bornu sostą sėdo jo sūnus Umaras.
Nuo tada Bornu reiškėsi nuolatinis silpimas, ir XIX a. pabaigoje regionas neatlaikė augančios rytinio kaimyno Vadajaus konkurencijos. Atsikūrusi Bagirmio valstybė buvo priversta pripažinti Vadajaus valdžią.
1893 m. iš Sudano kilęs karvedys Rabih az-Zybayir užkariavo Bagirmi ir Bornu. Tai paskatino greitą šių valstybių kolonizaciją ir padalinimą tarp Vakarų kolonijinių valstybių. Regionas buvo padalintas tarp trijų kolonijinių valstybių. Jo vakarinę dalį gavo Britų šiaurės Nigerija, rytinę - Prancūzijos Ekvatorinė Afrika, o pietinę - Vokietijos Kamerūnas. Šis padalinimas išlieka iki šiol.
Mesjė 102
Mesjė 102 (taip pat žinoma kaip M102) – Mesjė kataloge minima galaktika, kuri nėra aiškiai identifikuota. Jos atradėjas Pierre Méchain vėliau teigė, kad Mesjė 102 atradimas iš tikro buvo objekto Mesjė 101 stebėjimas, tačiau yra priežasčių manyti, kad tai yra NGC 5866 galaktika. Be to, egzistuoja keletas kitų galaktikų, kurios gali pretenduoti į M102 pavadinimą.
Kandidatės į M102
Pasirodžius Mesjė katalogui, istorikai, astronomai profesionalai ir mėgėjai identifikavo keletą galaktikų kandidačių į M102.
Mesjė 101
thumb|right|[[Mesjė 101. Nuotrauka, padaryta Hablo kosminiu teleskopu.]] Mesjė 101 (taip pat žinoma kaip NGC 5457) yra spiralinė galaktika Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Laiške, kurį Pierre Méchain parašė J. Bernuliui 1783 metais, Pierre Méchain teigė, kad M102 yra atsitiktinis M101 įrašas. Šis laiškas vėliau buvo publikuotas du kartus: pirmą kartą prancūzų kalba Berlyno Akademijos žurnale Memoirs ir antrą kartą vokiečių kalba Berliner Astronomisches Jahrbuch 1786 metų leidinyje.
NGC 5866
thumb|right|[[NGC 5866 Nuotrauka, padaryta Hablo kosminiu teleskopu.]] NGC 5866 yra lęšinė galaktika Slibino žvaigždyne. Ši galaktika gana gerai atitinka aprašimą, kurį Pierre Méchain pateikė 1781 metų Mesjė kataloge ir koordinates Charles Messier’o užrašuose.
Kiti objektai
Nors M101 ir NGC 5866 yra patys tinkamiausi kandidatai į M102, šituo objektu galima laikyti ir keletą kitų galaktikų.
NGC 5928
NGC 5928 yra 14 ryškio galaktika. J. L. E. Dreyer, New General Catalogue pataisymuose Notes and Corrections, teigė, kad ji galėjo būti klaidingai identifikuota kaip M102, jei ι Gyvatė buvo supainiota su ι Slibinu tose koordinatėse.
Algirdas Griškonis
Algirdas Griškonis (1926 m. – 2006 m. liepos 21 d. Šiauliuose, palaidotas Donelaičio kapinėse) – sporto veikėjas, Lietuvos futbolo čempionas.
Biografija
1950 m. Lietuvos futbolo taurės laimėtojas, ilgametis Šiaulių komandos „Elnias“ kapitonas. Lietuvos futbolo čempionas, Pabaltijo čempionas, TSRS jaunių futbolo čempionas.
2001 m. Lietuvos tautinis olimpinis komitetas apdovanojo garbės diplomu ir Kilnaus žaidimo (Fair play) prizu. 2005 m. Lietuvos futbolo federacija apdovanojo ordinu už nuopelnus šalies futbolui.
Anglijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Anglijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Magistralinis kelias A11 (Latvija)
A11 - magistralinis Latvijos kelias. Prasideda Liepojoje, baigiasi ties Lietuvos siena (Rucavos gyvenvietėje). Lietuvos teritorijoje kelias turi kitokį numerį - A13.
Kalnietis: ištakos
Kalnietis: ištakos  – 2007 fantastinis veiksmo filmas, kalniečio filmų serijos bei serialo tęsinys. Filmo „Highlander: Endgame“ – tęsinys ir 5 dalis filmų serijos apie kalnietį ir nemirtinguosius. Pagrindinė vaidmenų atliko Adrian Paul.
Filmo nemaža dalis filmuota Lietuvoje, Vilniuje, Trakuose, pajūryje. Pvz., filmo veikėjai naudojosi laivu pavadinimu „Rekyva“, filme galima atpažinti vaizdus iš Lietuvos, pvz., nufilmuotas Žalgirio stadionas, kur buvo pavaizduota įvairių benamių prieglauda.
Ožiakvapis nuosėdis
Ožiakvapis nuosėdis (Cortinarius traganus) – nuosėdinių šeimos nevalgomas grybas.
Išvaizda
Kepurėlė 4 – 10 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščiai iškili, jaunų grybų plaušuota arba žvynuota, su buku gubreliu per vidurį. Kotas 6 – 10 cm ilgio, prie pagrindo gumbiškai sustorėjęs, dažnai padengtas violetinio apvalkalo (šydo) taškuotų gabalėlių. Lakšteliai reti. Trama nelabai kieta, gelsvai rusva, nemalonaus (ožio) kvapo ir kartoko skonio. Labai panašus į kamparinį nuosėdį (Cortinarius comphoratus), kuris taip pat nevalgomas.
Spalvos kaita: kepurėlė iš pradžių šviesiai violetinė, vėliau šviesiai geltono arba rusvai geltono atspalvio. Jaunų grybų lakšteliai šviesiai rudi, vėliau rusvi arba rausvai rudi.
Augavietė
Ožiakvapis nuosėdis auga pavieniui arba grupėmis prie lapuočių ir spygliuočių medžių.
Sezonas: rugpjūtis-spalis.
Repas
thumb|180px|Repo atlikėjas [[Snoop Dogg]] Repas – muzikos žanras, atsiradęs ir formavęsis 1950–1970 metais. Jo kilmės šaknys – JAV. Repas populiariausias tarp afroamerikiečių.
Repas yra pagrindinė hiphopo subkultūros dalis, vokalinės raiškos forma. Jis turi daug įvairių stilių, pakraipų. Dauguma reperių turi savitus stilius. Repas nėra vien rimuotas šnekėjimas, jį sudaro hip hop ritmas – laužyto ritmo muzika, kuri naudojama visuose hiphopo subkultūros muzikos žanruose, kaip R'n'B. Repas turi dvi pagrindines šakas, į kurias įeina stiliai. Repo aukso amžiumi laikomas XX a. 9-asis dešimtmetis, kai repas pradėjo plisti po visą pasaulį.
Old school
Tai repo muzikos šaka, susiformavusi 1975–1988 m. Buvo labai populiari iki 1996–1999 m. Šią šaką sudarė keli pagrindiniai ir plačiai naudojami stiliai:
New school
Stilius, atsiradęs maždaug 2008 m. Šis stilius – tai šiuolaikinis repas, persmelktas komercijos. Daugiausia išlikusi gangsta tematika, nauji ritmai ir kita. Užkietėjusių 90-ųjų repo fanų laikomas šlamštu.
Repo atlikėjai anksčiau rengdavosi treningais, storomis auksinėmis grandinėmis ir kt., nes dar nebuvo daug įmantrių pakabukų ir pan. Vėliau įsismelkus gangsta repui buvo pradėta nešioti languoti marškiniai, chuksai (lietuviškai daug kas vadina inkariukais), nusmukusios kelnės ir pan. Dabar ir kai atsirado New school stilius įsismelkė visokie turtingo žmogaus atributai (komercija). O ką nešioja reperiai, tą nešioja ir žmonės gatvėse. Dabar apranga itin išsimaišiusi.
Vytautas Černiauskas
Vytautas Černiauskas (g. 1989 m. kovo 12 d.) – Lietuvos futbolininkas, vartininkas, atstovauja „Panevėžio“ klubui.
Karjera
Paauglystėje treniravosi Ekrano jaunimo ekipoje, o 2008 m. debiutavo pagrindinėje komandoje, rungtynėse prieš FK Riga klubą. Nepaisant savo jauno amžiaus, Černiauskas tapo pagrindiniu klubo vartininku.
2010 m. vasarą perėjo į Rumunijos klubą FC Vaslui
2017 m. liepos pabaigoje pasirašė dviejų metų sutartį su Bulgarijos Sofijos „CSKA“ klubu.
2021 m. vasarą FK RFS gretose žaidė Europos turnyruose.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Kaip pagrindinis vartininkas rungtyniavo Lietuvos U-19 ir U-21 rinktinėse.
Vidmantas Jusionis
Vidmantas Jusionis (g. 1961 m. gegužės 17 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
Tėvai Stasys Jusionis ir Aldona Ličkutė-Jusionienė, brolis Algimantas Jusionis. Baigė M. K. Čiurlionio menų mokyklą, 1985 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1985–1987 m. Šiaulių pedagoginio instituto Tapybos katedros (dabar – Šiaulių universitetas), nuo 1987 m. Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos dėstytojas. Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. 2005–2006 m. gavo individualią valstybės stipendiją meno ir kultūros kūrėjams.
Kūryba
Tapo simbolines figūrines kompozicijas, kuriose dažniausiai naudoja siurrealistinius zoomorfinius motyvus, remiasi senovės Egipto, Babilono, persų, japonų kultūrų įvaizdžiais. Paveikslai dinamiški, vyrauja aštrūs grynų spalvų deriniai, primenantys viduramžių vitražus. Juose ryški semantinė vaizdų prasmė, dėmesys dekoratyvinei raiškai. Svarbiausi kūriniai – „Besiblaškantys“ (1996 m.), „Būgnininkai“ (2000 m.), „Laisvė“ (2001 m.), „Meilės naktis“ (2002 m.). Nuo 1984 dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Kopenhaga 1992–1996 m., 2003 m., Roma 2001 m., Aachenas 1998 m., Sankt Peterburgas 1997 m., Hamburgas 2008 m.), individualios parodos surengtos Vilniuje (1992–1996 m., 1999 m., 2003–2004 m., 2006 m., 2011 m.).
Aukštaitis (Utena)
Aukštaitis – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Utenos rajono tarybos leidinys, ėjęs 1989–1995 m. Utenoje.
Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1989 m. vasario 16 d. Tiražas 1989 m. – 6200 egz., 1992 m. – 1600 egz., 1993 m. po 1000–3000 egz., 1994 m. – 700 egz., 1995 m. – 1000 egz.
Filipinų jūra
thumb|220px|Filipinų jūra žemėlapyje Filipinų jūra – Ramiajam vandenynui priklausanti jūra. Įsiterpusi tarp Japonijos, Filipinų, Marianų ir Palau salų. Jūros plotas – 5 726 000 km², o didžiausias gylis – 10 540 m.
Irena Žviliuvienė
Biografija
Mokėsi Salamiesčio septynmetėje mokykloje. 1971 m. baigė studijas Vilniaus dailės institute.
Dauguma jos iliustruotų knygų yra apdovanotos. Daugiausia apdovanojimų pelnė Martyno Vainilaičio knygų iliustracijos. Kultūros ministerijos ir Tarptautinės vaikų ir jaunimo literatūros asociacijos diplomais buvo apdovanotos net trys šio autoriaus knygos: „Pelėdos giesmė“ (2001, 2004), „Sidabrinė kultuvė“ (2002, 2004), „Karaliaus žentas“ (2003). Keletas iš paminėtųjų knygų buvo pakartotinai išleistos Lietuvos leidyklose – iš viso du kartus. Šios knygos pasižymi įstabiu dviejų meno srovių – žodžio meno bei piešinio – koreliacijos rezultatu.
Irena Žviliuvienė yra respublikinių bei tarptautinių parodų dalyvė.
Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
UniCredit
UniCredit SpA – Italijoje įsikūrusi finansinių paslaugų bendrovė. Šis bankas aptarnauja virš 40 milijonų klientų ir vykdo savo veiklą 22 šalyse. UniCredit labiausiai išsiplėtojusi Italijos, Austrijos bei Vokietijos rinkose bei turi nemažai padalinių Centrinėje bei Rytų Europoje. UniCredit grupė yra įsteigusi investicinės bankininkystės padalinių Londone, Milane, Miunchene ir Vienoje. UniCredit Grupė susiformavo susijungus keliems Italijos bankams 1998 metais.
Lietuvoje
AS „UniCredit Bank“ Lietuvos skyrius (UniCredit Bank Lietuva) − UniCredit Group finansų grupei priklausantis Lietuvos bankas. Iki 2007 m. rugsėjo 1 d. buvo Vokietijos „HypoVereinsbank“ banko skyriumi.
Antanas Kelmelis
Antanas Kelmelis (g. 1941 m. gruodžio 6 d. Kapčiamiestyje, Lazdijų raj.) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Baigęs Kapčiamiesčio vidurinę mokyklą, 1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Andrius Kairys). Mokydamasis dėstė muziką miesto I vidurinėje mokykloje – internate. 1963–1966 m. tarnavo sovietinėje armijoje.
1966–1971 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Juozo Barausko klasė). Studijų metais Vilniaus 3-ojoje vaikų muzikos mokykloje vadovavo chorui ir akordeonų orkestrui, dainavo Lietuvos radijo ir televizijos vyrų vokaliniame oktete.
Nuo 1971 m. rudens – Kauno medicinos instituto Estetinio lavinimo katedros vyr. dėstytojas ir studentų mišriojo choro „Neris“ dirigentas (meno vadovas Algimantas Mišeikis). Panaikinus Estetinio lavinimo katedrą, nuo 1981 m. visi meno kolektyvai priskirti Fizinio lavinimo katedrai. A. Kelmelis buvo estetinio kurso vadovas, 1987–1988 m. „Neries“ choro meno vadovas, 1988–1989 m. vėl dirigentas, 1989–1994 m. choro meno vadovas ir dirigentas. Choras koncertavo Kaune, Kijeve, giedojo Kauno ir Raseinių bažnyčiose, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1991 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-XI“ Ogrėje (Latvija) ir kituose kultūros renginiuose. Su Kauno kameriniu orkestru parengė Antonijaus Vivaldi kantatą „Gloria“ ir kitų stambesnių kūrinių.
1971–1978 m. vadovavo Kauno profsąjungų kultūros rūmų merginų vokaliniam ansambliui. 1976–1984 m. Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės moterų choro vadovas. 1977 m. kolektyvas koncertavo Estijoje (Tartu), 1978 m. dalyvavo respublikiniame moterų ir vyrų sąskrydyje Šiauliuose ir 1980 m. respublikinėje dainų šventėje, 1982 m. respublikiniame chorų konkurse Vilniuje laimėjo antrąją vietą. Keletą metų vadovavo ir Kauno gamyklos „Elektra“ mišriajam chorui – parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. 1980–1990 m. dirbo su Kauno „Vaivorykštės“ fabriko vokaliniais ansambliais, kurie dalyvaudavo koncertuose, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė „Sidabrinių balsų“ konkursuose.
Nuo 1981 m. Kauno akademinių klinikų moterų vokalinio ansamblio „Kolegės“ vadovas. Ansamblis daug metų buvo vienas geriausių kolektyvų mieste, dažnai koncertavo, prizinių vietų laimėjo respublikiniuose „Sidabrinių balsų“ Palangoje ir „Ratnyčėlės“ Druskininkuose konkursuose. Nuo 1992 m. Kauno medicinos akademijos Kultūros centro vadovas.
A. Kelmelis – Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, 1991 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI“ Ogrėje (Latvija) dirigentas. Kauno miesto vokalinių ansamblių sekcijos pirmininkas, repertuarinės meno tarybos narys.
Emilija Daktaravičienė
Emilija Kublickaitė-Daktaravičienė (1919 m. rugsėjo 27 d. Ruoniuose, Žeimelio valsčius, Biržų-Pasvalio apskritis – 2015 m. rugpjūčio 31 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja oftalmologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1926–1930 m. mokėsi Žeimelio pradžios mokykloje, 1931–1935 m. progimnazijoje, 1935–1940 m. Linkuvos gimnazijoje. 1940–1942 m. lankė gailestingųjų seserų kursus prie Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės, 1943–1944 m. Kauno universiteto medicinos technikų kursus. 1944–1949 m. studijavo Kauno universiteto Medicinos fakultete.
1949–1950 m. Kauno universiteto Medicinos fakulteto Akių ligų katedros vyr. laborantė. 1951–1953 m. Kauno medicinos instituto (KMI) Akių ligų katedros ordinatorė. 1953–1956 m. Leningrado I. Mečnikovo medicinos instituto aspirantė, 1957 m. apgynė medicinos mokslų kandidatės disertaciją.
1956–1958 m. KMI Akių ligų katedros asistentė, 1958–1988 m. katedros vedėja. 1963 m. suteiktas docentės laipsnis. 1963–1965 m. KMI doktorantė, 1967 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją. Nuo 1969 m. profesorė. 1970–2001 m. KMI (nuo 1998 m. KMU) Akių ligų klinikos Regos apsaugos (nuo 1992 m. Reabilitacinės regos) laboratorijos vedėja. 1977–1988 m. Akių ir ausų, nosies, gerklės ligų katedros vedėja. Nuo 2004 m. profesorė emeritė.
Lietuvos aklųjų, Lietuvos oftalmologų, Pabaltijo oftalmologų, Lietuvos glaukomos draugijų, LASS garbės narė. Nuo 1992 m. Katalikiškojo Prano Daunio fondo tarybos narė.
Palaidota Palangos kapinėse.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – aklumo ir silpnaregystės priežastys Lietuvoje. 3 išradimų ir 22 racionalizacinių pasiūlymų bendraautorė.
Goran Bregović
Goranas Bregovičius (Горан Бреговић, Goran Bregović; g. 1950 m. kovo 22 d. Sarajeve) – garsus Balkanų kompozitorius ir muzikantas, gerai žinomas ir likusioje Europoje. Buvusios roko grupės Bijelo Dugme narys, Emiro Kusturicos filmų kompozitorius ir aktorius.
Depresarijos
Depresarijos (Depressariidae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Islandijos demografija
Islandijos gyventojai kilę iš norvegų ir airių (norvegų atvežti vergovei) palikuonių.
Depresarijos
Europoje 175 rūšys ir du porūšiai dviejuose pošeimiuose, Lietuvoje - apie 55 rūšis:
Goran Bregović
Nors į Bregovičių pretenduoja kelios tautos pats save jis laiko jugoslavu (tėvas – kroatas, motina – serbė). Gyvena su žmona bosne ir 3 vaikais Paryžiuje.