cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suvainiškio miškai
Suvainiškio miškai – miškai šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono šiaurėje, 7 km į šiaurę nuo Pandėlio, tuoj į pietus nuo Suvainiškio. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai, Suvainiškio ir Pandėlio girininkijoms. Apima 37,3 km² plotą. Masyvą sudaro Suvainiškio, Viršilų, Taručių, Roksalės miškai.
Paviršius lengvai banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai silpnai nujaurėję smėliai, velėniniai jauriniai glėjiški bei glėjiniai priesmėliai ir priemoliai, žemapelkiniai ir tarpinių pelkių durpžemiai. Miškas pelkėtas, užmirkęs (ypač šiaurėje ir vakaruose). Slūgso Suvainiškio pelkė. Miškai priklauso Nemunėlio baseinui (teka jo intakai Nereta, Vyžuona, Nadžiupis, Pūkinė).
Petras Vaičekonis
Petras Vaičekonis (g. 1935 m. gruodžio 20 d. Žadeikių k., Pasvalio r.) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). Būdamas trečiame kurse pradėjo vadovauti Paliūniškio (Panevėžio r.) kultūros namų chorui ir vokaliniams ansambliams, dainavo Panevėžio miesto vyrų vokaliniame kvartete ir dramos teatro vokalinėje grupėje. Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1958–1963 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Krogerto klasė). Studijų metais vadovavo įvairių Vilniaus įmonių vokaliniams ansambliams ir chorams, dainavo Lietuvos radijo ir televizijos vyrų vokaliniame oktete.
Suvainiškio miškai
Medynai:
Petras Vaičekonis
Biografija
1963–1964 m. Trakų rajoninių kultūros namų meno vadovas, kultūros darbuotojų moterų choro ir vokalinio ansamblio vadovas. 1964–1966 m. Trakų Vokės kultūros namų meno vadovas ir moterų vokalinio ansamblio vadovas. 1966–1967 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Tauras“ vadovas. 1965 m. minėtuose rūmuose subūrė moterų vokalinį ansamblį, kuris 1976 m. pavadintas „Lyros“ vardu. Ansamblis – daugkartinis respublikinių konkursų „Sidabriniai balsai“ laureatas, 1977 m. koncertavo Suomijoje. 1967–1988 m. dirigentas buvo Lietuvos radijo ir televizijos vyrų vokalinio okteto vadovas. Kolektyvas padarė daug fondinių įrašų Lietuvos radijui ir plokštelėms, koncertavo Lietuvoje ir Vokietijoje, apie jį sukurtas filmas „Mes turistai“. 1967–1968 m. Vilniaus miesto vyrų choro „Varpas" chormeisteris.
Suvainiškio miškai
Jaunuolynai sudaro 27 % medynų, pusamžiai medžiai 51 %, pribręstantys 16 %, brandūs 6 %.
Suvainiškio miškuose sutinkami kanopiniai žvėrys (briedžiai, stirnos, šernai), smulkieji žinduoliai. Yra retų paukščių rūšių. Miške įsteigtas Suvainiškio telmologinis draustinis.
Petras Vaičekonis
Biografija
1984–1988 m. Lietuvos radijo ir televizijos fondinių įrašų ir meninių kolektyvų redakcijos vyr. redaktorius. 1986–1995 m. Vilniaus miesto moterų choro „Aidas" meno vadovas ir dirigentas. 1993 m. gegužės 29 d. surengė kolektyvo gyvavimo 35-mečio koncertą, parengė 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Taip pat keletą metų vadovavo Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos ir Elektrėnų kultūros namų chorams.
Suvainiškio miškai
Višilų miške, šalia Nemunėlio, rasti pilkapiai. Greta miško įsikūrę: Suvainiškis, Taručiai, Miliūnai, Roksalė, Vanagynė, Ratkūnai, Daržiapievė, Vilkoliai, Sipeliai, Ajutiškiai, Vištinė, Minkūnai, Viršilai, Gurios, Šilagalys, Šniukštai.
Petras Vaičekonis
Biografija
P. Vaičekonis – respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų ir vokalinių ansamblių apžiūrų bei konkursų žiuri pirmininkas arba narys, 1964 m. dainų šventės Trakuose dirigentas, sudarė dainų rinkinį vokaliniams ansambliams „O paklausyk" (1980), 1976 m. jam suteikta choro dirigento aukščiausia kvalifikacijos kategorija, 1986 m. dirigentui suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. Sūnus Dainius Vaičekonis – pianistas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Daukutėliai
Daukutėliai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Palėvenėlės.
Ildefonsas Berlič Strutinskis
Ildefonsas Berlič Strutinskis (ca. 1746–1821 m., ) – Abiejų Tautų Respublikos karinis ir politinis veikėjas, kilęs iš grafų Strutinskių (Berlič-Strutinskių) Sas herbo giminės.
Biografija
Lenkijos karalystės (ne LDK) kariuomenės generolas majoras.
1775 m. rugpjūčio 20 d. Utenos bažnyčios vizitacijos metu įvardintas bažnyčios kolatorium, tuo metu Strutinskiai turėjo filiją (tikriausiai Noliškyje).
thumb|left|[[1784 m. Ildefonsas Berlič Strutinskis savo žmonai Kotrynai Žabaitei dovanojo Utenos, Noliškio, Dičiūnų ir Kiburių dvarus]] 1783 m. gruodžio 12 d. Uteną, Noliškį, Dičiūnus ir Kyburius užrašė iki mirties valdyti žmonai Kotrynai Žabaitei Strutinskai.
thumb|left|[[Ildefonsas Berlič Strutinskis|Ildefonso Berlič Strutinskio šeimos sąrašas 1797 m.]] 1818 m. Utenos bažnyčios vizitacijos akte pažymėta, kad bažnyčia kapitalo neturėjo, tik gaudavo kasmet po 100 auksinų iš Utenos dvaro, pagal ankstesnių klebonų susitarimą su Strutinskiais, vietoje turgaus rinkliavos.
1829 m. gruodžio mėn. Utenos bažnyčios ir jos valdų inventoriuje kaip iki mirties valdanti generolienės Strutinskienės dvaro žemę, supusią bažnyčios žemę, nurodyta Konstancija Pomarnacka.
Guolis (mechanika)
thumb|300px|Riedėjimo guoliai Guolis – mechaninis įtaisas, mažinantis ašies sukimosi trintį.
Riedėjimo guoliai
Jie besisukančius velenus išlaiko reikiamoje padėtyje ir priimdami veikiančias apkrovas, perduoda jas korpusui. Šie guoliai nuo slydimo guolių skiriasi tuo, kad tarp dviejų žiedų yra riedėjimo kūnai, kurie, velenui sukantis, rieda žiedais. Ši sandara slydimo trintį pakeičia riedėjimo trintimi, todėl riedėjimo guolių trinties koeficientas 20-25 % mažesnis negu slydimo guolių. Riedėjimo guoliai dirba su mažesniais energijos nuostoliais ir mažiau įšyla. Jų trinties momentas mažai priklauso nuo sukimosi dažnio. Juos nesunku tepti, paprasta prižiūrėti. Riedėjimo guoliai yra standartizuoti tarptautiniu mastu, ir tai palengvina jų pakeičiamumą. Velenų medžiagoms ir jų terminiam apdirbimui nėra keliami aukšti reikalavimai. Dėl šių pranašumų riedėjimo guoliai naudojami daugumos mašinų atramose.
Tačiau nepaisant pranašumų, riedėjimo guoliai turi ir trūkumų. Jie yra jautrūs smūgiams, labiau nei slydimo guoliai žadina virpesius ir triukšmą. Jų leistinas sukimosi dažnis mažesnis nei slydimo guolių su skystąją trintimi. Riedėjimo guolių funkciškumas labai priklauso nuo žiedų tarpusavio persikreipimo laisvumo, bei ašinio įveržimo. Todėl mašinos yra kruopščiai surenkamos. Jie jautrūs dulkėms, dėl to guolių mazgai turi būti kruopščiai sandarinami.
Principinės guolio dalys
thumb|240px|Animacinis guolių judėjimo vaizdas
Guolių klasifikacija
Guoliai skirstomi į grupes pagal:
Tautvydas Barštys (1958)
Biografija
1977 m. baigė Alytaus politechnikumą, technikas-mechanikas. 2005 m. Kauno technologijos universitete baigė vadybos ir verslo administravimo studijas. 2009 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, gyvulininkystės technologijos magistras. 2014 m., apgynęs disertaciją tema „Seleno ir vitamino E įtaka viščiukų broilerių produktyvumui, virškinimo procesams ir produkcijos kokybei“, tapo zootechnikos mokslų daktaru.
2003 m. vienas iš Rolando Pakso rinkimų kampanijos rėmėjų. 2003–2007 m. pagal LLDP sąrašą, 2007–2011 m. Liberalų ir centro sąjungos sąraše ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.
LMKL krepšinio klubo „Viktorija“ prezidentas. AB „Kauno grūdai“ labdaros ir paramos fondo pirmininkas. „Kauno grūdai-1“ komandos narys. Prabangių automobilių kolekcininkas bei kelių autoklubų narys, automobilininkas mėgėjas, automobilių sporto entuziastas, lakūnas, skraidantis privačiu lėktuvu.
Žmona Sigita, sūnus Tautvydas.
Brigadefiureris
thumb|right|150px|Brigadefiurerio apykaklės antsiuvai su atskyrio ženklais (nuo 1942 m.) Brigadefiureris  – SA ir SS karinis laipsnis 1932–1945 m., atitinkąs armijos generolą majorą. Galutinai susiformavusioje SS laipsnių sistemoje sekantis vyresnis laipsnis buvo grupenfiureris, o jaunesnis – oberfiureris.
258 m. pr. m. e.
'''258 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Brigadefiureris
Laipsnio istorija
Laipsnis buvo sukurtas plečiant SS organizaciją ir suteiktas karininkams, vadovavusiems SS brigadoms.
1933 m. brigadefiureriais tapo pagrindinių SS teritorinių vienetų, vadintų SS oberabšnitais, vadais. Oberabšnitų buvo 17, jie savo dydžiu ir teritorijomis praktiškai sutapo su karinėmis apygardomis. Oberabšnitai neturėjo griežtai nustatyto abšnitų skaičiaus, šis priklausė nuo teritorijos dydžio, gyventojų skaičiaus. Dažniausiai oberabšnitas turėdavo tris abšnitus ir keletą specialių dalinių – ryšių batalioną, pionierių batalioną , sanitarinę kuopą , pagalbinį rezervo dalinį iš SS narių, vyresnių kaip 45 m. ar pagalbinį moterų dalinį.
Pradžioje brigadefiureris buvo laikytas antruoju iš apačios generolo laipsniu – žemiausiu generolo laipsniu buvo oberfiureris, antruoju – brigadefiureris, trečiuoju – grupenfiureris. Kuriant SS kariuomenę šis skirstymas pasikeitė, oberfiurerius ėmė laikyti nebe generolais, o už paprastą pulkininką vyresniaisiais karininkais (vyresniojo pulkininko analogas). Brigadefiureris, likęs lygiu armijos generolui majorui ir dažniausiai ėjęs divizijos vado pareigas, tapo žemiausiu generolo laipsniu SS kariuomenėje.
Brigadefiurerio antsiuvai pradžioje turėjo po du sidabrinius ąžuolo lapus ir sidabrinį kvadratėlį, o nuo 1942 m., kai įvestas oberstgrupenfiurerio laipsnis – tris ąžuolo lapus. Nuo tada SS generolų atskyrio ženklai aiškiai skyrėsi nuo vyresniųjų karininkų – jie turėjo po tris ąžuolo lapelius.
Brigadefiureriai nešiojo generolo majoro antpečius, o visas jų laipsnio pavadinimas buvo 'SS brigadefiureris ir SS kariuomenės bei policijos generolas majoras'. .
Labutis
Labutis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Labutienė (ištekėjusi moteris) ir Labutytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kožlikai (Balstogės apskritis)
Kožlikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Markas Zingeris
Markas Zingeris (1947 m. sausio 2 d. Prienuose – 2023 m. balandžio 20 d. Vilniuje ) – Lietuvos rašytojas.
Biografija
Tėvas – anglų kalbos mokytojas ir mokyklos direktorius, motina – pasiturinčių žydų duktė, medikė, išgyvenusi Štuthofo koncentracijos stovyklą. Augo trijų vaikų šeimoje. Brolis Emanuelis Zingeris. Sesuo Rita mirė ankstyvoje kūdikystėje.
1971–1976 m. – KPI, KMI filosofijos dėstytojas, 1976–1987 m. – Lietuvos valstybinio istorijos muziejaus mokslinis sekretorius, 1987–1990 m. – LŽŪA Užsienio ryšių skyriaus viršininkas. 1989–1990 m. Kauno žydų draugijos pirmininkas. 1990–1992 m. – Lietuvos ūkininkų sąjungos pirmininko pavaudotojas ryšiams su užsieniu, 1991–1995 m. – „Šiaurės Atėnų“ savaitraščio eseistas, nuo 1990 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys, 2005–2019 m. – Valstybinio Vilniaus Gaono žydų muziejaus direktorius.
M. Zingerio kūryba versta į anglų, švedų, prancūzų, vokiečių, italų, vengrų, lenkų kalbas, publikuota prozos bei poezijos rinktinėse Lietuvoje ir užsienyje (Lenkijoje, Vokietijoje, Austrijoje, JAV, Švedijoje, Prancūzijoje ir kt.).
Bankininkystė Prancūzijoje
Bankininkystės sektorius Prancūzijoje yra mažiau išvystytas nei JAV ar Jungtinės Karalystės, nes jose finansų rinkos yra pagrįstos anglosaksiškąja sistema. Vakarų Europoje – Vokietijoje, Prancūzijoje bei Japonijoje visas reikalingas funkcijas atlieka bankai. Pastarosioms šalims būdinga bankinė sistema. Prancūzijoje bankai užsiima finansų maklerio ir draudimo įmonių veikla bei teikia investicinių fondų valdymo paslaugas. Jie taip pat aprūpina įmones finansiniais ištekliais, tarpininkauja rinkoje atliekant operacijas ir dalyvauja stambiais akcininkais įmonių veikloje, o anglosaksiška sistema paremta atvira finansinių priemonių apyvarta ir rinka, per kurią pritraukiama didesnė dalis finansavimo. Pastaroji sistema likvidesnė, skaidresnė ir labiau išvystyta nei žemyninė, kuri yra pagrįsta bankais. Kadangi JAV ir JK paplitusi aglosaksiškoji sistema, tai joje į vertybinius popierius investuoja paskiros investicinių fondų valdymo bendrovės, draudimo bendrovės bei privataus kapitalo bendrovės. Prancūzijos bankininkystės pramonės turto ir grynos vertės santykio (finansinio sverto) vidurkis 2008 m. siekė 28 prieš 1, o trumpalaikių įsipareigojimų suma sudarė 60 % Prancūzijos bendro vidaus produkto arba 128 % valstybės skolos.
Didžiausi bankai
Pastaruoju metu trys didžiausi Prancūzijos bankai – „BNP Paribas“, „Crédit Agricole“, „Société Générale“ – yra stambiausių pasaulio bankų sąrašų viršūnėje. Šiuo metu didžiausias pasaulyje „BNP Paribas“ bankas yra įsikūręs Prancūzijoje. Didžiausi bankai Prancūzijoje, pagal „Bloomberg“ ir tarptautinio bankininkystės informacijos biuro duomenis:
Prancūzijos centrinis bankas
Šiuo metu Prancūzijos centrinis bankas yra glaudžiai susijęs su Europos centriniu banku, o jo pagrindinės pareigos yra Europos centrinių bankų sistemos nustatytos monetarinės politikos vykdymas.
Egidijus Kavaliauskas
Egidijus Kavaliauskas (g. 1988 m. birželio 29 d.) – Lietuvos boksininkas, nacionalinis čempionas ir pasaulio čempionato prizininkas. Daugkartinis olimpietis.
Biografija
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas buvo automatiškai kvalifikuotas į aštuntfinalį, kur pralaimėjo pirmąją kovą ir iš kovos dėl medalių pasitraukė.
Gvadelupos nacionalinis parkas
Gvadelupos nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas Gvadelupoje, priklauso Prancūzijos užjūrio departamentui. Grand Cul-de-Sac Marin gamtos rezervatas yra saugoma vandens teritorija, esanti šalia parko ir patenkanti į jo sudėtį. Parkas įkurtas 1989 m. vasario 20 d.
Gvadelupos nacionalinis parkas 1992 m. gavo tarptautinį pripažinimą, kai pagrindinis parko plotas ir Grand Cul de Sac-Marin draustinis buvo paskelbti UNESCO tarptautiniu biosferos rezervatu. Iki 2007 m. buvo vienintelis Prancūzijos nacionalinis parkas už metropolijos ribų.
Parko plotas – 173 km², t. y. 10 % visos Gvadelupos teritorijos. Aukščiausias parko taškas yra Sufriero ugnikalnis, iškilęs 1467 m. Kitos viršukalnės: Échelle (1397 m), Grand-Sans-Toucher (1354 m) ir dvi šalia viena kitos esančios Mamelles viršukalnės (768 m). Taip pat parke yra Korbeto kriokliai.
Kas yra kas Lietuvoje
Kas yra kas Lietuvoje – projektas, kurio tikslas – Lietuvos visuomenės, jos žmonių ir laimėjimų pristatymas.
Žinynai „Kas yra kas Lietuvoje“ leidžiami nuo 1995 m., inicijuoti bendraautorių Jono Vitkausko ir Vaidonės Tamošiūnaitės. Saulius Jovaišas buvo pirmo leidimo „Kas yra kas Lietuvoje 95/96“ vyresniuoju redaktoriumi ir visuomenės struktūros rodyklės sudarytoju. 2019 m. projektą tęsia UAB „Kas yra kas Lietuvoje“ ("Leidybos studija" grupės įmonė).
Kas yra kas Lietuvoje 20/21
Naujausias žinyno leidimas „Kas yra kas Lietuvoje 20/21“ išleistas 2022 m. pradžioje. Leidinyje pristatoma išsami 2021 m. Lietuvos valstybės sąranga – 11 svarbiausių visuomenės gyvenimo sričių, 25 verslo sektoriai, 7000 įtakingiausių ir savo srityse daugiausia pasiekusių Lietuvos žmonių biografijų, apie 500 reikšmingiausių institucijų ir 1500 didžiausių verslo įmonių.
Elektroninė žinyno versija
E-versijoje - Lietuvos visuomenės sąranga, svarbiausių Lietuvos žmonių biografijos, reikšmingiausios institucijos ir didžiausios verslo įmonės.
Stilius
Žodis stilius reiškia: Perkeltinė prasmė:
Romualdas Rutkauskas
Romualdas Rutkauskas (g. 1939 m. kovo 15 d. Gelvonuose, Ukmergės apskritis) – Lietuvos inžinierius mechanikas, literatas, kraštotyrininkas, esperantininkas.
Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir pradėjo dirbti mechaniku Šiaulių zoninėje mechnizacijos valdyboje (dab. AB „Žemda“).
Šiaulių esperanto klubo „Rūta“, Šiaulių literatų susivienijmo narys.
Kraštotyra susidomėjo jaunystėje. Renka prisiminimus apie Šiaulių miesto esperantininkus, rašo kraštotyrines apybraižas, humoreskas. 1999 m. Šiaulių P. Višinskio viešojoje bibliotekoje surengė personalinę kraštotyros darbų parodą. Parengė kraštotyros darbus:
Ananas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Eidukas
Eidukas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Eidukienė (ištekėjusi moteris) ir Eidukaitė (mergautinė pavardė).
1653 m.
1653 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Šiaurė (departamentas)
Šiaurė  – Prancūzijos departamentas šalies šiaurėje, Aukštutinės Prancūzijos regione. Administracinis centras – Lilis (Lille).
Departamente 6 apskritys, 79 kantonai, 51 municipalinis susivienijimas ir 652 komunos. Plotas – 5 743 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais. Herbo pagrindu tap Flandrijos herbas.
Geografija
Šiaurės departamentas ribojasi su Pa de Kalės, Esno, Somos departamentais, Belgija ir Šiaurės jūra.
Departamento teritoriją kerta kanalas Diunkerkas – Esko ir Deulio (La Deûle) kanalas, naudojami laivybai. Didžiausia upė – Izeras.
Klimatas
Klimatas okeaninis, didelė Šiaurės jūros įtaka.
Ekonomika
Po Antrojo pasaulinio karo šachtos nacionalizuotos, gamyba vėl išaugo. Tačiau nuo 1960 m. anglių panaudojimas energetikoje ir geležinkeliuose sumažėjo, todėl pradėtos uždarinėti ir šachtos.
Vis dar plėtojama metalurgija, geležinkelio lokomotyvų ir vagonų gamyba greitajam traukiniui TGV. Yra sunkiosios ir lengvosios chemijos gamybos įmonių.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 11 senatorių, Atstovų rūmuose – 24 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 79 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Daulia
Daulia – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Paberžės.
Birutė Ignatavičiūtė
Birutė Ignatavičiūtė (1924 m. balandžio 6 d. Viduklė – 2003 m. spalio 23 d. Vilnius) – Lietuvos gydytoja ftiziatrė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1947 m. baigė Vilniaus universitetą. 1966 m. medicinos mokslų daktarė.
Afrika (Romos provincija)
Afrika buvo Romos provincija. Ji maždaug atitiko dabartinio Tuniso teritoriją, taip pat apėmė šiuolaikinės Libijos pakrantę palei Gabeso įlanką. Pagal šią Romos provinciją pavadintas visas Afrikos žemynas. thumb|left|Adriano moneta, skirta Afrikai Prieš užimant romėnams šiose žemėse karaliavo Kartagina, kurią sugriovė romėnai, laimėję Trečiąjį pūnų karą. Provincija įkurta 146 pr. m. e. pačiose derlingiausiose žemėse, kurias valdydavo prokonsulai. Jos administracinis centras buvo Utika. Po Numidijos užkariavimo žemės krašto gilumoje paliktos Numidijos karalystei, kuri padėjo Romai Punų karuose.
Birutė Ignatavičiūtė
Biografija
1947–1966 m. dirbo Respublikiniame tuberkuliozės institute. 1966–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 1970 m. profesorė. Lietuvoje įdiegė citologinį limfmazgių ir plaučių punktatų tyrimo metodą.
Afrika (Romos provincija)
Po III a. pabaigos Diokletiano administracinių reformų Afrikos provincija padalinta į tris dalis. Pajūrio dalis toliau buvo vadinama Africa Proconsularis (arba Africa Zeugitana). Nuo jos buvo atskirta Bizacenos Afrika ir Tripolitanija.
Romos laikinai prarasta 439 metais, atiteko vandalams. 533 m. Roma atkovojo šią provinciją, o 698 metais Kartaginos miestą užėmė musulmonų armija iš Egipto. Musulmonai Afrikos vietoje įkūrė Ifrikijos provinciją.
FK Dnepr Mogilëv
Mogiliavo futbolo klubas „Dnepr“, o trumpai Mogiliavo „Dnepr“ – buvęs Baltarusijos futbolo klubas iš Mogiliavo.
Jelivarė
Jelivarė (SV Gällivare) – miestas Švedijos šiaurėje, Laplandijoje. Gyventojų: 8480 (2005). Miestas buvo įkurtas XVII a.
Afrika (Romos provincija)
Ekonomika
Dauguma provincijos miestų klestėjo dėl žemdirbystės. Provincija vadinta Imperijos svirnu, kiekvienais metais užauginanti milijoną tonų grūdų. Taip pat augintos figos, vynuogės, pupos, kiti vaisiai. Auginti egzotiški gyvūnai. Iš regiono eksportuoti grūdai, vaisiai, vergai, vynas, mediena, vilna, indai ir kt.
FK Dnepr Mogilëv
Istorija
1960 metais suburta komanda ir tuo metu ji vadinosi "Chemiku".
Sovietų gadynė
1983 metais komanda žaidė Sovietų Sąjungos Pirmojoje lygoje.
Gudijos pirmenybės
1998 m. klubas tapo Gudijos čempionais.
2009 metais iškovojo trečią vietą.
2011 m. prarado vietą elito divizione.
2012 m. grįžo į Vyšša lyga. 2014 vėl iškrito į Pirmą lygą.
2016 m. grįžo į Vyšša lygą.
2018. Vyša lygos pirmenybės susiklostė nesėkmingai ir klubas turėjo iškristi iš elito diviziono.
2019 m. susijungė su „Luč“ komanda iš Minsko. . Naujas klubas pavadintas FK Dniapro Mogilëv, tačiau dauguma žaidėjų buvo iš Luč.
Pavadinimų kaita
1960 metais suburta komanda ir vadinosi "Chemiku". 1963 m. klubas pervadintas "Spartaku". 1974 m. tapo "Dniepru".
1998 metais, prijungus kitą Magiavo klubą "Transmaš", vadinosi "Dniepru-Transmašu". O nuo 2006 vadinosi "Dniepru".
Gudeliai (Molėtai)
Gudeliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Suginčių prie Kuktiškių-Molėtų vieškelio. Rytine kaimo dalimi anksčiau tekėjo Gudelių upelė (numelioruota). Kaime buvo Zopės raistelis, kur pagal padavimą 1834 m. Zopę prarijusi žemė (Zopė – lenk. Zap – Liliškių dvaro ponas XVIII a. II pusėje). Taip pat kaime yra buvę akmenys, vadinami Žmogaus Pėdas.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Gudelis.
Istorija
1554 m. Balninkų seniūnijos inventoriuje Gudelių vietoje buvęs Monviniškio vienkiemis, kuriame gyvenęs Monvinas. Pirmąkart dabartinis vardas užrašytas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje Nr. 1 (4 p.) de Gudeliu (1684). XVIII a. priklausė Toliejų seniūnijai, XIX a. – Čivylių valstybiam dvarui. 1765 m. Gudelių vienkiemyje gyveno Juozapas Žala ir Tomas Steiba. 1869 m. Čivylių valstybinio dvaro nausėdija. Vietos gyventojų liudijimu, po baudžiavos panaikinimo į Gudelius nuo Alantos atsikėlė Maigių, Rukšių ir Leišių šeimos, kurių palikuonys vėliau sudarė kaimo gyventojų pagrindą.
Iki 1927 m. kaimas išsikirstytas vienkiemiais. Iki 1927 m. Gudeliai priklausė Kuktiškių parapijai, po to Suginčių parapijai. Pokario metais Gudeliuose nugriautas Andriaus Rukšio kryžius, atstatytas apie 1990 m.
Matulaitis
Matulaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Gudeliai (Molėtai)
Gyventojai
1923 m. 12 ūkių 74 gyv.
Iš Gudelių yra kilęs kunigas Maigys.
Matulaitis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Matulaitienė (ištekėjusi moteris) ir Matulaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Macujama
Macujama  – miestas šiaurės rytinėje Dogo lygumos dalyje, Ehimės prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros administracinis centras. Čia gyvena apie 515 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1889 m. gruodžio 15 d. Garsėja karštosiomis versmėmis. Be jų, daug turistų pritraukia ir Macujamos pilis.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – kamelija.
Smilodonai
Smilodonai (Smilodon), dar vadinami kardadančiais tigrais – išnykusi katinių (Felidae) šeimos žinduolių gentis.
Gyveno Šiaurės ir Pietų Amerikoje pleistocene ir holoceno epochos pradžioje prieš 2,5 mln. – 10 tūkst. metų.
thumb|200px|left|Smilodon populator [[kaukolė]]
Apibūdinimas
Smilodonai buvo vieni iš didžiausių visų laikų katinių gyvūnų. Stambiausi Smilodon populator rūšies individai sverdavo virš 400 kg. Turėjo trumpą uodegą, stiprias kojas, raumeningą kaklą, ilgas iltis. Smilodonų sandara grubesnė nei dabartinių kačių, manoma, kad jis buvęs ir lėtesnis. Stambesnių rūšių individai turėjo aukštesnius pečius ir žemesnius klubus ir savo stovėsena priminė hieną. Smilodonų galūnės trumpesnės ir masyvesnės nei dabartinių kačių, tai rodo, kad šie gyvūnai nebuvo greiti bėgikai, tačiau galėjo stipriai įsitverti letenomis. Smilodonai išsiskiria savo ilgomis iltimis – ilgiausios jų siekia 28 cm. Jais gyvūnas greitai pribaigdavo jau pagautą ir nuvargintą auką. Palyginus su dabartinėmis didžiosiomis katėmis, smilodono nasrų spaudžiamoji galia buvo silpnesnė.
Manoma, kad smilodonai gyveno grupėmis kaip ir liūtai (Panthera leo). Medžiojo stambius žolėdžius žinduolius – bizonus (Bison), elnius, amerikinius kupranugarius, gigantiškuosius tinginius, mamutų jauniklius.
Rūšys
Išskiriamos 3 išnykusios rūšys žinomos iš fosilijų:
259 m. pr. m. e.
'''259 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Krasnė (Zabluduvo valsčius)
Krasnė  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1935-1937 m. įkurtas rūmų parkas, kuris yra įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Eugenijus Ignatavičius
Biografija
1945–1953 m. mokėsi Vadžgirio aštuonmetėje mokykloje, Raseinių vidurinėje mokykloje. 1953 m. suimtas už antitarybinius eilėraščius bei literatūros platinimą ir nuteistas 10 metų. Kalėjo Kuibyševo srities ir Stavropolio raj. lageriuose. Po 2 metų paleistas. 1955–1956 m. mokėsi Šilutės darbo vakarinėje vid. mokykloje. 1956–1960 m. studijavo Lietuvos konservatorijos Teatriniame fakultete, 1971–1973 m. Gorkio pasaulinės literatūros instituto Maskvoje Aukštuosius literatūros kursus.
1960–1964 m. dirbo Lietuvos televizijoje, 1964–1967 m. savaitraštyje „Literatūra ir menas“, 1967–1971 m. Kultūros ministerijos Meno reikalų valdyboje. 1973–1980 m. Kauno dramos teatro Literatūrinės dalies vedėjas. 1980–1984 m. dirbo Teatro draugijoje, 1989–1990 m. Lietuvos rašytojų sąjungos leidykloje. 1991–1993 m. Kultūros ir švietimo ministerijos Teatrų skyriaus vadovas. 1994–1998 m. Lietuvos Radijo ir televizijos dokumentinių filmų studijos vyr. redaktorius. Nuo 1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Kūryba
Kūrybos pagrindinė tematika – pokario ir vėlesnių metų Lietuvos kaimas, jo žmonių likimai. Būdingi spalvingi valstiečių paveikslai, realistiškas pasakojimas, sodri leksika. Novelėse daugiausia vaizduojama kaimo buitis, atskleidžiama seno žmogaus psichologija, tradicinių etinių vertybių nykimas. Romane „Marso pilnatis“ pasakojama apie pokario kaimą, regimą paauglio akimis. Parašė inscenizacijų, pjesių, pjesių vaikams, scenarijų televizijos meniniam ir dokumentiniams filmams, publicistikos. Parengė tremtinių atsiminimų knygų. Jo novelių knyga išleista rusų k., kūrinių išversta į anglų, armėnų, gruzinų, kroatų, latvių, serbų ir kt. kalbas.
Vaidino kino filmuose „Svetimi“ (1962 m., rež. Marijonas Giedrys), „Kur iškeliauja pasakos“ (1973 m., rež. Algirdas Dausa).
Bibliografija
Sudarė:
Vertimai iš rusų kalbos:
Gudeliai I
Gudeliai I – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Ramygalos, prie Lieležerio.
Milda Ignatavičiūtė
Milda Irena Ignatavičiūtė (g. 1930 m. birželio 15 d. Raseiniuose) – Lietuvos botanikė mikologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. biologijos mokslų daktarė. 1959–2000 m. dirbo Botanikos institute.
Mokslinio darbo sritis – parazitinių grybų (kūliečiai, rūdiečiai, acervuliečiai) biologija ir paplitimas Pabaltijo regione.
Mitologema
Mitologema – mito kertinis elementas, nekintantis, pastovus jo konstruktas. Tai abstrakčių objektų konkrečios personifikacijos, įdvasintos būtybės, suvoktos kaip visiškai realios. Tos pačios mitologemos būdingos daugeliui netgi tarpusavyje nesusijusių kultūrų.
Mitologemas plačiai tyrinėjo ir jų sąvoką įvedė Claude Lévi-Strauss.
Dažniausiai sutinkamos mitologemos:
FK Černolomec Popovo
Popovo „Černolomec“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Popovo.
Toljanas
Toljanas, Tolanas  – Mezoamerikos mitologema, literatūroje sutinkama, kaip miesto, buvusio toltekų sostine, pavadinimas. Asocijuojamas su realiais Tulos bei Teotihuakano miestais. Dėl mitologinės Toljano sąsajos su rojumi ar gausiai gyvenama vieta, nemažai Mezoamerikos vietovių turi priesagas tol-, tul- (Tula, Tola, Tolula, Čolula, actekų sostinė taip pat vadinta Toljan Tenočtitlanu).
Žodžio tollan ir jam bendrašaknių etimologija kildinama iš actekų tollin ar tullin, reiškiančių nendrių ar švendrų vietą.
The Outsiders
The Outsiders – ketvirtasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Eric Church albumas, išleistas 2014 m. vasario 11 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų. Per pirmą savaitę vien JAV buvo parduota 288 tūkstančiai albumo kopijų ir jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Šis albumas buvo perkamiausias 2014-ųjų kantri albumas Jungtinėse Valstijose.
Toljanas
Mitologijoje Toljanas – plunksnuotosios gyvatės Kecalkoatlio sostinė. Ten stovėję keturi pastatai: vakarinis – iš žalio nefrito, rytinis – iš geltono aukso, šiaurinis – iš rožinio perlamutro, pietinis – iš balto perlamutro. Visi pastatai buvę padengti turkio mozaikomis ir kecalio plunksnomis. Po mūšio su Teskatlipoka, Kecalkoatlis dingo iš miesto, bet pažadėjo sugrįžti.
The Outsiders
2015 m. „The Outsiders“ nominuotas „Grammy“ apdovanojimuose, geriausio kantri albumo nominacijoje.
Žemuoginis nematodas
Žemuoginis nematodas (Aphelenchoides fragariae) – Aphelenchoididae šeimos kirmėlė.
Tai nedidelė, iki 1 mm ilgio kirmėlaitė. Žemuoginiais nematodais apkrėstos žemuogės nustoja augusios, lapkočiai, lapai, žiedkočiai ir žiedai iškrypsta, neišsivysto. Augalas auga prastai ir pasidaro panašus į žiedinį kopūstą. Tokie augalai nedera, ant lapų atsiranda raudonų dėmių. Užveisiant veislyną reikia laikytis sėjomainos ir į tą pačią vietą jas sodinti tik po 4-5 metų.
Kovos priemonės
Sodinti tik sveikų augalų daigus.
Naikinti piktžoles. Reguliariai palaikant drėgmę, tinkamai tręšiant augalus, sudaromos nepalankios sąlygos kenkėjams vystytis.
Gerhard Gregor
Gerhardas Gregoras (, 1906 m. rugsėjo 17 d. Rusnėje, Vokietijos imperija - 1981 m. spalio 28 d. Hamburge, Vakarų Vokietija) – vargonininkas, pianistas, laikomas vienu iš iškiliausių XX a. vokiečių vargonininku.
Biografija
Gimė 1850 m. gruodžio 27 d. Rusnėje. 1925-1928 m. studijavo sakralinę muziką Berlyno priemiestyje Šarlotenburge. Baigęs mokslus Hanoveryje įsidarbino vargonininku kino studijoje kur vaidindavo nebyliajame kine. 1930 m. jo atliekami kūriniai pradėti retransliuoti per radijo stotis. Dar prieš II pasaulinį karą G. Gregoras buvo laikomas vienu iškiliausių šalies vargonininkų, jis atlikdavo ne tik klasikinius kūrinius, bet ir to meto šokių bei populiariosios muzikos kūrinius. Taip pat įvairius kūrinius atlikdavo ir klavesinu bei pianinu. Po II pasaulinio karo įsidarbino šiaurės vakarų Vokietijos radijo stotyje, kuri buvo įsikūrusi Hamburge. Mirė 1981 m. spalio 28 d. Hamburge, palaidotas Hamburgo Olsdorfo kapinėse.
Garduoklė
Augalas kvapnus, tinka kaip prieskonis sriuboms, o sėklos vartojamos veterinarijoje.
Hana Stanislava Šumilaitė
Hana Stanislava Šumilaitė (g. 1955 m. gegužės 8 d. Kaune) – Lietuvos režisierė, humoristė. LTSR nusipelniusi artistė.
Biografija
1972 m. baigė Kauno 24-tą vidurinę mokyklą (dabar Jono ir Petro Vileišių vidurinė mokykla) Vilijampolėje. 1979 m. – Lietuvos TSR valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą (kurso vadovė T. Maceinienė).
1987-1992 m. Kauno Menininkų namų direktoriaus pavaduotoja, masinių renginių organizatorė. Vėliau dirbo radijo stotyse „Tau“, „Ultra vires“, „Kauno fonas“, „KF“, „Pūkas“. Dalyvavo TV projektuose „Bentski šou“, „Bobų šou“, „Kaimynai“, „Vasaros vakaras“.
Kauno rajono Voškonių kultūros centro vaikų teatro „Vitaminas T“ ir suaugusiųjų teatro „Siena“ vadovė. Su spektakliais buvo Lenkijoje ir Vokietijoje. Veda renginius vaikams (kaip linksma teta „Kū-kū“), taip pat vaidina, skaito monologus, buria kortomis vestuvėse, šventėse ir jubiliejuose.
Juozas Matulaitis
Juozas Matulaitis:
260 m. pr. m. e.
'''260 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Strėvos piliakalnis
Strėvos piliakalnis – piliakalnis Trakų rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Strėvos kaimo, Strėvos miške, Trakų seniūnija. Pasiekiamas iš plento Trakai – Prienai, pervažiavus Strėvą, pasukus į dešinę šiaurėn, į mišką, už 50 m vėl pasukus į dešinę ir pavažiavus miško keliuku iki jo galo – iš viso 660 m – yra dešinėje rytuose, miške, Gilūšio (Nepėro) ežero pusiasalio pietinėje dalyje.
Kęstutis Matelis
Biografija
Verslininkas (apgyvendinimo srityje).
Strėvos piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Gilūšio (Nepėro) ežero pietinio kranto pusiasalio pietinėje dalyje. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 13x6 m dydžio. Joje rasta grublėtos keramikos. Aikštelę iš pietvakarių–šiaurės pusių juosia 1,5 m aukščio, 8-19 m pločio pylimas. Jo P dalies išorinėje pusėje iškastas 60 m ilgio, 14 m pločio, 5,5 m gylio griovys, už kurio supiltas lenktas 28 m ilgio, 1,5 m aukščio, 18 m pločio pylimas. Šiauriniame šlaite, 6,5 m žemiau aikštelės yra 6 m pločio, 0,5 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,4 m aukščio, 9 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 20 m aukščio, viršuje aplyginti.
Kęstutis Matelis
Biografija
Vedė būdamas 19 metų. Žmona Irena. Dukros Marija ir Miglė.
Strėvos piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės pietiniame krašte iškastos duobės. Apaugęs retu mišriu mišku, pomiškis iškirstas.
Kęstutis Matelis
Biografija
Gyvena Rokiškyje.
Studijavo Vilniaus statybos ir dizaino kolegijoje Fotografijos technologijų specialybę. Laisvalaikiu fotografuoja, filmuoja.
Strėvos piliakalnis
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Pastebėtas kultūrinis sluoksnis, rasta lipdytos grublėtos keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 31000 m². Išmatavimai: 210 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 210 m pločio.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vaistinė gelsvė
Vaistinė gelsvė (Levisticum officinale) – salierinių (Apiaceae) šeimos augalų rūšis.
Tai daugiametis, 100 - 140 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis su gelsvai ruda žievele, storas, mėsingas, šakota šaknimi su daugeliu pridėtinių pumpurų. Stiebas stačias, apvalus, tuščiaviduris, plikas, vagotas, smulkiais išilginiais dryžiais. Lapai blizgantys, pliki, apatiniai dukart, o viršutiniai vienąkart plunksniški. Lapo lapeliai iki 10 cm ilgio. Žiedynai - apie 12 cm skersmens skėčiai iš 12 - 20 spindulių. Žiedai balkšvai ar žalsvai gelsvi, gana smulkūs. Vaisiai plokšti, gelsvai rudi. Auginamas soduose, daržuose, prie sodybų sulaukėja. Dauginamas sėklomis ir vegetatyviškai. Žydi liepą - rugpjūtį. Vaistinės gelsvės šaknyse yra apie 1 % eterinio aliejaus, kurio pagrindinę dalį sudaro terpenai. Lapuose esti 0,5 - 1,1 %, šaknyse - 0,6 - 1,0 % ir sėklose - 1,1 % eterinio aliejaus, kuris yra stipraus, salierus primenančio kvapo. Be to, vaistinės gelsvės lapuose yra apie 141,3 mg % vitamino C.
Visose gelsvės dalyse yra cukraus, riebalų, krakmolo, sakų, rauginių medžiagų, pektinų, mineralinių medžiagų ir rūgščių.
Vaistinė gelsvė vienoje vietoje gali augti 6 ir daugiau metų, todėl sodinama gerai įdirbtoje ir nepiktžolėtoje vietoje. Jos augimas, derlius ir eterinio aliejaus kiekis priklauso nuo azoto kiekio (kuo gausiau patręšta, tuo derlius didesnis). Be to, norint gauti didesnį šaknų derlių, rekomenduojama pašalinti žiedstiebius. Šaknys pradedamos kasti antraisiais bei trečiaisiais augimo metais. Nuvalomos žemės, nupjaunamos lapkočių bei žiedkočių liekanos. Stambūs šakniavaisiai ir šaknys išilgai perpjaunami ir įžambiai supjaustomi. Taip paruošta žaliava džiovinama intensyviai vėdinamoje patalpoje arba 35 - 40 °C temperatūroje džiovykloje.
Vaistinės gelsvės lapai naudojami išgauti eteriniam aliejui ir kaip prieskonis. Ji pasižymi stipriu aromatu, šiek tiek panašiu į salierų kvapą.
Vartojimas medicinoje
Vaistinės gelsvės nuoviras skatina šlapimo išsiskyrimą, gerina virškinimą ir medžiagų apykaitą, gydo žarnyno atoniją, rekomenduojamas reumatu, podagra sergantiems asmenims, gydo kvėpavimo takų negalavimus, pagreitina žaizdų gijimą, šalina odos dėmes (atnaujina pigmentaciją).
Kulinarijoje
Daugelis specialistų teigia, jog vaistinė gelsvė yra viena vertingiausių prieskonių. Kaip prieskoniai dažniausiai naudojami žali ir džiovinti lapai. Vertinama dėl stipraus, salierus bei grybus primenančio kvapo, kuriuo pasižymi ne tik lapai, bet ir šakniastiebiai, šaknys bei sėklos.
Šviežia ir džiovinta žolė bei šaknys labai tinka mėsiškoms sriuboms, mėsos, žuvies, paukštienos, daržovių ir ryžių patiekalams, padažams, įvairioms salotoms paskaninti. Čekijoje vaistinė gelsvė naudojama, gaminant žaliąjį sviestą bei marinatus. Iš stiebų gaminami cukatai.
Gelsvės šaknys bei eterinis aliejus vartojami konditerijos gaminiams, marinatams, likeriams bei antpilams aromatizuoti.
Juostilė
Juostilė - tiesi linija, jungianti įvairius priešistorinės kilmės objektus, įskaitant stovinčius akmenis ir akmenų ratus, piliakalnius, pilkapius, pilis, senovines kapavietes, senas bažnyčias, senas kelių sankryžas, brastas per upes, senų kelių fragmentus bei apylinkės žymesnių kalvų viršūnes. . Linija vadinama juostile tik tada, jei ji jungia keturis ar daugiau priešistorinius objektus. Tokių linijų ilgis gali būti iki kelių dešimčių kilometrų.
Juostilių atradimai
Dauguma tokių linijų yra atrasta Britų salose. Viena žinomiausių yra Anglijoje esanti „Stonehenge Ley“, nusitęsusi apie 30 km ir kertanti žymųjį „Stonehenge“ paminklą. Analogiška linija Lietuvoje pirmą kartą buvo aptikta bei aprašyta 2006 m. G. Poručio Yra keletas hipotezių, aiškinančių tokių linijų kilmę.
Pirmosios juostilės pasaulyje atradimas
Juostilės idėja buvo pasiūlyta A. Vatkinso. Jis buvo verslininkas, turėjo malūną, viešbutį bei alaus daryklą. Taip pat buvo savamokslis archeologijas mėgėjas, senienų kolekcionierius bei gerbiamas fotografas. Vatkinsas gyveno Herefordšyre (Anglija) ir daug keliavo verslo reikalais.
1921 m., važiuodamas pro Blackwardine kaimą, jis sustabdė savo automobilį, kad galėtų patikrinti vietovės reljefą su savo turimu žemėlapiu. Vatkinsas pastebėjo, kad tarp apylinkės kalvų viršūnių esantys takai ėjo tiesia linija. Studijuodamas žemėlapį, jis suprato, kad minėtos vietos buvo idealiai tiesioje linijoje. . Senovėje Anglija buvo tankiai apaugusi miškais, o kad keliaujantys pirkliai nepaklystų, šalies reljefas buvo išraižytas tiesiomis linijomis, kurias Vatkinsas pavadino „Ley“, arba „Ley line“. Šis pastebėjimas buvo pristatytas 1921 m. Woolhope klube. 1926 m. apie tai A. Vatkinsas išleido knygą „The Old Straight Track“. . Tačiau to meto archeologai į atradimą žiūrėjo skeptiškai, ir Vatkinso idėjų nepriėmė.
Vėliau megalitų tyrinėtojas Alexander Thom pasiūlė detalų matematinį planą, kaip išrikiuoti megalitiniai statiniai, nors jis ir nevartojo sąvokos „Ley line“. Naskos linijų atradimas pietinėje Peru iš naujo sukėlė susidomėjimą tiesiomis linijomis bei jų astronomiškai reikšmingu išsidėstymu.
Archeologinė hipotezė
Nauja archeologijos kryptis, archeogeodezija, tyrinėja geodeziją, naudotą priešistoriniais laikais. Pasak geodezijos, juostilės gali žymėti senovines teritorines valdas ar bendro naudojimo kelius. Archeologija patvirtina, kad daugelis senovinių bendruomenių svarbius objektus statė tiesiose linijose.
Kultūrinė hipotezė
Daugelis kultūrų naudoja tiesias linijas reljefe. Pietų Amerikoje, ilgos Nazca linijos yra tiesios ir nukreiptos į kalnų viršūnes. Senovės Meksikos piramidės taip pat yra tiesiose linijose. Šiuolaikiniai keliai yra senų kelių vietose, ir turi aplenkti piramides. Chako kultūra Naujojoje Meksikoje (JAV) iškirto laiptelius uolose, kad keliai galėtų būti tiesūs. Anglijoje yra rasta daug juostilių, jungiančių priešistorinius objektus.
Energetinė hipotezė
Kiti tyrinėtojai mano, kad šios linijos žymi psichinės energijos linijas. . Linijos siejamos su geomantija ar NSO. Teigiama, kad linijos pasižymi elektrinėmis ar magnetinėmis anomalijomis, išsiskiriančiomis iš aplinkos. .
Paleoastronominė hipotezė
Dažnai juostilių kryptis sutampo su saulės tekėjimo ar laidos kryptimi astronominių švenčių metu, tokių kaip lygiadieniai ar trumpiausia/ilgiausia diena. .
Skeptinė hipotezė
thumb|Aštuoniasdešimt taškų, esančių vienoje tiesėje, ketvertų, gautų atsitiktinai parinkus 137 taškus Skeptikai luostilių egistavimą priskiria pseudomokslui. Jie abejoja juostilių egzistavimu ir teigia, kad senovės paminklai yra išsidėstę tiesiose linijose atsitiktinai. Skeptikai teigia, kad esant daug senovinių kultūros objektų, visada galima nubrėžti tiesią liniją, einančią apytiksliai per objektus.
Nuorodos
Lietuvos juostilės aprašymas
Haparanda
Haparanda (SV Haparanda) – miestas Švedijos šiaurėje, Laplandijoje, pasienyje su Suomija. Miestas yra šalia Botnijos įlankos. Haparanda ribojasi su kitame Tornės krante esančiu Torniju. Gyventojų: 4778 (2005).
Gerumo plyta
Gerumo plyta – Kauno miesto mero apdovanojimas, teiktas 2001-2007 m. pasižymėjusiems žmonėms. Tai buvo išskirtinis, tik kartą gyvenime žmogui už gerus darbus Kauno bendruomenės labui teiktas apdovanojimas. Nominacijos – simbolinė balto skaidraus stiklo plytelė su miesto herbu raudoname įdėkle.
Gerumo plytos pradėtos teikti 2001 m. Idėjos autorius – tuometinis Kauno meras Erikas Tamašauskas. Pagal pirminį sumanymą, kasmet buvo skiriamos 25 Gerumo plytos. Dešimt apdovanojamųjų pasiūlydavo visuomeninės organizacijos, tiek pat – joms nepriklausantys kauniečiai ir penkis – miesto meras. Gerumo plytų savininkais negalėjo tapti politikai ir valdžios pareigūnai. Apdovanojimai buvo įteikiami Kauno rotušėje kiekvienų kalendorinių metų pabaigoje vykstančioje Gerumo šventėje. Apdovanotųjų pavardės buvo įrašomos į miesto Garbės knygą.
Gerumo plytos etaloną sukūrė dailininkas, stiklo dizaineris Edmundas Unguraitis, gamino „Aleksoto stiklo studija“. Per apdovanojimo gyvavimo laikotarpį 2001–2007 m. išdalintos 172 Gerumo plytos. Nuo 2008 m. pradėti teikti Gerumo kristalai. Apdovanojimų tarybos nariai diskutavo dėl pavadinimo „Gerumo plyta“. Išklausius visų narių nuomonę, nutarta, kad nuo šiol šis apdovanojimas bus Gerumo kristalas. Pasikeitė ir stiklinio apdovanojimo forma.
Krasnoperekopskas
Krasnoperekopskas  – miestas Krymo autonominėje respublikoje, įsikūręs pietinėje Perekopo sąsmaukos dalyje. Nutolęs 124 km nuo Krymo sostinės Simferopolio.
Zita Subačienė
Zita Subačienė-Jurgilaitė (g. 1942 m. Šakiuose) – Lietuvos geografijos mokytoja, kraštotyrininkė, muziejininkė.
Biografija
1969 m. baigė Vilniaus Universitetą]]. Nuo 1978 m. Šiaulių 10-osios, 18-osios mokyklų geografijos mokytoja. Vadovavo kraštotyrininkų būreliams, organizavo kraštotyros ekspedicijas. Kūrė Šiaulių 18-osios vidurinės mokyklos muziejų, rašė metraštį. 1995-1998 m. vadovavo Šiaulių miesto jaunųjų ekologų klubui „Terra“. Šiaulių miesto ir respublikinėje spaudoje aprašė ekspedicijas, keliones. Jos darbas apie Pabalių Šaukėnų gatvę Lietuvos istorijos draugijos rengtame istorijos darbų konkurse „Mūsų praeitis“ apdovanotas diplomu ir paskatinamąja premija. Rankraščiais paliko apie dešimt kraštotyros darbų, visus saugo Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka. 1999 m. persikėlė gyventi į Šakius.
Latvijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Latvijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Spartaks 2:0 Olimps
FK Spartaks Jūrmala nugalėjo bendru rezultatu 4-1 ir iškopė į elito divizioną. ---
Gudeliai II
Gudeliai II – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 17 km nuo Vadoklių.
Oslava
Didžiausi intakai: Balinkos ir Čvonicės upės.
Prie Oslavos upės yra šios gyvenvietės:
Vortigernas
thumb|Vortigernas thumb|Vrtigernas Vortigernas (,, taip pat kartais Gwrtheyrn Gwrthneu, „Vortigernas Plikas“) – Britanijos keltų karalius pirmojoje V amžiaus pusėje, pakvietęs anglosaksus kovoti su piktais.
Biografija
Galimai pirma valdė Kornoulio žemes ir Devonšyrą, bet po romėnų legionų išėjimo iš Britanijos tapo didesnės šiuolaikinės Anglijos valdovu. Pažodžiui vardas „Vortigernas“ reiškia aukščiausias valdovas. Susidūrus su piktų ir škotų pasipriešinimu, Vortigernas pakvietė saksus iš žemyno ir apgyvendino juos Kento grafystės teritorijoje.
Tanzanijos regionai
thumb|right|300px|Tanzanijos regionai
Vortigernas
Biografija
440 metų pradžioje saksai sukilo, galimai dėl pakankamo atlygio negavimo kovoje prieš piktus. Pasak legendos, matydami savo silpnumą, saksai nusprendė apgauti. Jų lyderis Kengestas pakvietė Vortigerno rinktinę į šventę ir prisakė išpjauti visus, išskyrus patį Vortigerną. Šitas įvykis įstrigo į liaudies atmintį kaip „Ilgų peilių naktis“. Po to sukilę užgrobė Kentą, dalį Rytų Anglijos, Jorkšyro pakrantę ir nusiaubė centrinę Britanijos sritį. Vortigernui pavyko atmušti saksų agresiją, tačiau pilnai išvyti jų iš Anglijos jis nesugebėjo. Dar daugiau, 450 metais prasidėjo masinė anglų, saksų ir jutų migracija į pietrytinę Britanijos pakrantę. Tuo laiku Vortigernas mirė. Jo įpėdiniu, tikėtinai, tapo Avrelianas Ambrosijus, pagal legendą, būsimo karaliaus Arturo dėdė.
Tanzanijos regionai
Tanzanija yra padalinta į 30 regionų, 26 regionus, kurie išvardinti žemiau, bei 4 naujus (Geita, Katavi, Ndžombė, Simiju) sukurtus 2012 m. kovo mėn.
1 Sudaro Zanzibaro autonomiją
Vortigernas
Biografija
Nenijus savo „Britų istorijoje“, vadindamas Vortigerną Gvitaulo sūnumi ir Gvitolino anūku, išstatė jo giminę iki Glovo, legendinio Glosterio įkūrėjo. Angliškose genealogijose Vortigernas minimas kaip vienas iš Povio karalių.
Tanzanijos regionai
Šaltiniai
Informacija apie žemyno regionus yra pateikta Tanzania National Bureau of Statistics 2002 Statistikos santraukoje, tačiau šiame dokumente Lindi regiono plotas buvo suapvalintas iki 67,000 km², todėl tikslesni regiono ploto duomenys buvo paimti iš World Gazetteer. Zanzibaro ir Pembos regionų statistika yra paimta iš Statoids.
Krinickiai
Krinickiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Zabluduvo ir apie 16 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
1654 m.
1654 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Jonas Laurinaitis
Jonas Laurinaitis (1892 m. sausio 14 d. Smilgeliai, Pasvalio raj. – 1947 m. spalio 22 d. Štutgartas) – Lietuvos karinis ir visuomenės veikėjas, pulkininkas.
Biografija
1914 m. baigė Maskvos I gimnaziją. Nuo 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, 1915 m. baigė IV karininkų mokyklą Maskvoje ir tęsė tarnybą fronte, štabskapitonas.