cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilja Ašarovičius
Ilja Ašarovičius (1879 m. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1938 m. lapkričio 29 d. Minske, Baltarusijos TSR) – Lietuvos žydų kilmės redaktorius, istorikas, politikas.
Biografija
Gimė 1879 m. Panevėžyje. Nuo 1904 m. iki 1919 m. priklausė Bundo žydų partijai. Nuo 1921 m. Minske redagavo laikraščius Štern ir Veker. Baltarusijos TSR nacionalinės politikos komisijos narys, istorikų valdybos narys. Tyrinėjo žydų politinę veiklą iki Rusijos revoliucijos. 1937 m. spalio 29 m. suimtas ir 1938 m. lapkričio 29 d. Minske sušaudytas, 1957 m. reabilituotas.
Lietuvos krašto apsaugos savanorių pajėgos
Lietuvos krašto apsaugos savanorių pajėgos (KASP), anksčiau Savanoriškoji krašto apsaugos tarnyba (SKAT) – Lietuvos kariuomenės sausumos pajėgų dalis, kurias sudaro kariai savanoriai, taip pat į pajėgas skiriami profesinės karo tarnybos kariai. KASP padaliniai dislokuoti daugumoje Lietuvos savivaldybių, juose tarnauja apie 5600 karių savanorių ir apie 500 profesinės karo tarnybos karių.
Pajėgos oficialiai įkurtos 1991 metų sausio 17 dieną. Nuo 2003 metų įeina į sausumos pajėgų sudėtį. Pirmąsyk sąvoka „savanoris“ pradėta vartoti apibūdinant karius, kurie 1918 m. savanoriškai įstojo į Lietuvos kariuomenę. Po Lietuvos nepriklausomybės kovų buvo sukurta teritorinių dragūnų tarnyba, kuri veikė vadovaudamasi panašiais kario tarnybos organizavimo principais, kaip dabar KASP.
KASP rengia karius, gebančius veikti nepriklausomai mažose grupėse (pėstininkų skyriuose) ir sąveikoje su kitais Lietuvos kariuomenės vienetais. Kuopos treniruojasi gintis pagal teritorinį principą, tokiu būdu didindamos taktinį savo teritorijos pažinimą bei galimybes išnaudoti teritorijos pranašumus karo atveju.
Paskirtis
Uždaviniai:
Struktūra
alt=|miniatiūra|348x348px|KASP karys savanoris Savanorių pajėgas sudaro štabas ir 6 rinktinės, apimančios visą šalies teritoriją. Rinktinę paprastai sudaro štabas, štabo aprūpinimo kuopa su žvalgų, ryšių ir transporto būriais, ir 8 – 10 pėstininkų kuopų. 1999 m. rinktinėms suteikti istoriniai partizanų apygardų vardai.
Tarnybos tvarka
Kariais savanoriais gali būti priimami Lietuvos Respublikos piliečiai nuo 18 iki 60 metų amžiaus, atitinkantis fizinį pasirengimą, sveikatos būklės ir moralinių savybių reikalavimus.
Kario savanorio tarnyba prasideda kariui pasirašius sutartį, po kurios jis siunčiamas į trijų savaičių trukmės Bazinį kario savanorio įgūdžių kursą (BKSĮK). Baigęs šį kursą ir prisiekęs Lietuvos Respublikai karys savanoris paskiriamas į kuopą ir su savo vienetu yra rengiamas individualioms, specialisto bei kolektyvinėms užduotims.
Karys savanoris pratybose per metus dalyvauja nuo 20 iki 50 dienų. Mokymai dažniausiai rengiami savaitgaliais, tačiau įvairūs kursai ir ilgesnės trukmės pratybos vyksta ir darbo dienomis. Tarnyba yra nenuolatinė, suderinama su kario savanorio civiliniu darbu, mokslais ar studijomis.
Kariams savanoriams finansiškai kompensuojamas tarnybos laikas (t. y. už dienas, praleistas mokymuose, mokamas atlyginimas, prilygstantis atitinkamo laipsnio profesinės karo tarnybos kario atlyginimui), apmokamos išlaidos susijusios su tarnybos atlikimu, suteikiamos socialinės garantijos.
Be išankstinio įspėjimo kariai savanoriai gali būti pašaukti į tarnybą iki 7 parų. Karių savanorių pratybos, mokymai ir tarnybos užduočių vykdymas laikomi valstybinių pareigų atlikimu. Darbdaviai privalo atleisti karius savanorius nuo darbo jų pratybų, mokymų metu ar pašaukus juos vykdyti užduočių.
Kariui savanoriui pajėgose ištarnavusiam 3 metus yra užskaitoma nuolatinė privalomoji pradinė karo tarnyba (NPPKT).
Trumpasparnė plėšriablakė
Trumpasparnė plėšriablakė (Coranus subapterus) – plėšriablakių šeimos rūšis.
Blakės kūno ilgis 9-12,5 mm, pilkšos, pilkai rusvos spalvos, tankiai apaugęs ilgais šereliais. Antenos yra rudos, pirmasis antenų segmentas labai ilgas. Suaugėliams būdingos dvi morfologinės formos: su sutrumpėjusiais ir su ilgais sparnais. Visgi dažniau randamos blakės su sutrumpėjusiais sparnais. Pilvelio kraštas išmargintas pakaitinėmis pilkomis ir rudomis dėmėmis.
Plėšrūnas. Metuose būna viena generacija. Suaugę individai dažniausiai stebimi liepos-spalio mėnesiais. Žiemoje kiaušinėliai. Nimfos randamos balandžio-birželio mėnesiais.
Gyvena smėlingose vietovėse (smėlio kopose, dykvietėse, viržynuose ir pan.), kur gausu mažų vabzdžių.
Medijos imperija
Medijos imperija (, senovės persų: Mādai) – istorinė valstybė ir dinastija, kilusi iš Medijos regiono, valdžiusi didelę dalį Irano VIII–VI a. pr. m. e.
Istorija
Medijos valstybės su sostine Ekbatanoje įkūrėju laikomas Deiokas. Jis suvienijo smulkius kunigaikštukus ir sukūrė valstybę. Pirmųjų Medijos valdovų laikai nėra labai aiškūs. Tuo metu, gali būti, medai buvo susivieniję su giminingais skitais.
Valdant Kiaksarui (624-585), Medija iš pradžių užkariavo karalystę vakaruose – Maną. 612 m. pr. m. e. jie užėmė Urartu, o vėliau sutriuškino Asiriją, įsiveržė į Kapadokiją. Tokiu būdu Medija tapo pirmąja imperija Irano teritorijoje, kuri savo galybės laikotarpiu driekėsi nuo Mažosios Azijos, dabartinio Azerbaidžano iki Afganistano.
553 m. pr. m. e. sukilo viena Medijos imperijos provincija – Persija, kurią valdė Astjago anūkas Kyras. Persai, vadovaujami Kyro, įvykdė perversmą imperijoje ir įkūrė Achemenidų dinastiją, kuri pakeitė Mediją.
Dinastija
Medijos valdovai buvo:
Bubių tuopos
left|150px thumb|right|250px|Bubių tuopos
Bubių tuopos – medžių grupė Kurtuvėnų regioniniame parke. Tai valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, penkios išskirtinių matmenų tuopos, augančios Šiaulių rajone, Bubiuose, Slėnio gatvėje, šalia kelių ir  sankirtos (rytų pusėje). Prie medžių pastatyta informacinė lenta.
Tuopos gali būti pasodintos ėmus kasti Dubysos-Ventos kanalą. Jų viršūnės kyla į 31-33 metrų aukštį, kamienų skersmuo – nuo 1,5 iki 1,8 m. Storiausia iš šio penketo – dvikamienė tuopa, kurios apimtis krūtinės aukštyje – 5,9 m, aukštis – 36 m.
Duomenys
Bubių tuopos (kamieno apimtis ir aukštis):
Endšpilis
Endšpilis (arba baigmė) – žaidimo šachmatais pabaiga, kai ant lentos lieka tik keletas figūrų. Endšpilis, kaip ir debiutas – dažnas studijų objektas.
Endšpiliui būdinga tai, kad karalius tampa aktyvia figūra. Įprastai, jis nesisaugodamas mato pavojaus, gali palikti apsaugotą vietą, ir, kartu su kitomis figūromis, dalyvauti atakose, pirmas įsiveržti į varžovo teritoriją. Strateginis endšpilio tikslas – pasiekti, kad pėstininkas nužygiuotų iki paskutinės gulstinės ir taptų valdove, tokiu būdu pasiekiant reikiamą persvarą laimėti mačą. Dėl šios priežasties, endšpilyje išauga pėstininkų vertė. Endšpilyje išauga kiekvienos šachmatų figūros vertė. Endšpilio metu svarbu pasiekti maksimalų figūrų aktyvumą ir jų tarpusavio sąveiką, tuo pačiu mažinant priešininko figūrų aktyvumą. Endšpilyje figūros, kurios yra priverstos saugoti savuosius pėstininkus, tampa pasyvios varžovo atžvilgiu. Laikoma, kad teisinga endšpilio strategija yra Cugcvango situacijos pasiekimas.
Endšpilio situacijos nagrinėjamos šachmatų teorijose, todėl profesionalams labai svarbu pergalei pasiekti gebėti pasinaudoti endšpilio variacijomis.
Homeostazė
Homeostazė ( 'panašus' + στάσις 'būklė') – reiškinys, kai sistema palaiko savo būseną pastovią. Sąvoka dažniausiai naudojama kalbant apie organizmus.
Šoša
Šoša  – upė Rusijoje, Tverės ir Maskvos srityse, dešinysis Volgos intakas.
Homeostazė
Homeostazė žmogaus organizme
Homeostazę palaiko dauguma žmogaus kūno organų sistemų.
Šoša
Prasideda Tverės srityje, netoli Maskvos – Rygos geležinkelio. Teka į šiaurę, vėliau pasuka į rytus, kerta Maskvos srities šiaurės vakarinį pakraštį. Po santakos su Lama (didžiausias intakas) įteka į Ivankovo tvenkinį. Susidarius Ivankovo tvenkiniui, Šošos žemupys buvo užtvindytas. Ant upės pastatyta keletas užtvankų.
Homeostazė
Homeostazė žmogaus organizme
Virškinimo sistema priima ir virškina maistą. Ji aprūpina kūną maisto medžiagų molekulėmis, kurios patenka į kraują, ir papildo kūno ląstelių sunaudotas maisto medžiagų atsargas. Kvėpavimo sistema prisotina kraują deguonimi ir pašalina anglies dioksidą. Tiek paimto deguonies kiekis, tiek pašalinto anglies dioksido kiekis gali būti padidintas pagal kūno poreikius.
Inkstų veiklą, jiems išskiriant metabolizmo atliekas, kai kurias pašalines medžiagas (pvz., kai kuriuos vaistus) ir druskas (kurie keičia kraujo pH ir osmosinį slėgį), irgi reguliuoja hormonai.
Tinkamas pavyzdys, padedantis suvokti, kaip veikia valdymas neigiamu grįžtamuoju ryšiu, yra namo šildymo sistemos valdymas termostatu. Per neigiamą grįžtamąjį ryšį kambario temperatūra gali būti palaikoma gana siaurose ribose su nedideliu nukrypimu į abi puses nuo vidurkio.
Teigiamas grįžtamas ryšys
Organizmuose panaudojamas ir teigiamas grįžtamas ryšys. Sistemoje su šiuo ryšiu nukrypimas nuo normos priverčia sistemą nuo normos nukrypti dar labiau. Pavyzdžiu gali būti žmogus, bijantis širdies priepuolio. Pajutęs, kad širdies ritmas padažnėjęs, jis puola skaičiuoti pulsą. Aptikęs, kad pulsas padažnėjęs, išsigąsta, kad su širdimi kažkas netvarkoje. Dėl išgąsčio išsiskiria adrenalinas, kuris širdies ritmą dar padidina. Dar sykį pasiskaičiavęs pulsą išsigąsta dar labiau, dėl ko išmetama dar daugiau adrenalino, ir širdies ritmas dar padažnėja…
Homeostazė kitur
Homeostazė aptinkama daugelyje biosistemų, pradedant nuo ląstelių ir baigiant visa biosfera. Žinomiausia homeostazė atmosferoje – deguonies ir anglies dioksido koncentracijų palaikymas.
Kolainių pagrindinė mokykla-daugiafunkcis centras
Kelmės rajono Kolainių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kolainiuose (Kelmės raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir neformaliojo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190096364. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Užvenčio gimnazijos skyrius.
Istorija
miniatiūra|left|Atminimo akmuo [[Laurynas Ivinskis|Laurynui Ivinskiui]]
Kolainių pagrindinė mokykla – viena iš seniausių Kelmės rajone. Kolainiuose senovėje bažnyčias turėjo kalvinai, katalikai, cerkvę – stačiatikiai, čia buvo ir karmelių bei lenkių moterų benediktinų vienuolynai. Kolainių karmelitų vienuolynas buvo labai turtingas. Jo kieme buvo pastatytas medinis namas, kuriame 1817 m. rugsėjo 29 d. iškilmingai atidaryta trijų klasių apskrities mokykla. Po 8 metų pagal švietimo reformą ji pertvarkyta į keturių klasių mokyklą, o vėliau tapo šešiaklase. 1828–1831 m. ji turėjo net gimnazijos teises.
Kolainių mokyklą lankė nemažai mokinių. Motiejus Valančius nurodo, kad vienu metu mokinių skaičius Kolainiuose buvo pasiekęs 300. Be privalomųjų dalykų čia dar buvo mokoma fechtuotis, šokti ir muzikos. Pirmasis mokyklos vedėjas buvo Leonardas Poročka. Didelė dalis mokytojų mokėsi Vilniaus universitete, vienas Prancūzijos, kitas – Polocke. Gerai paruošti mokytojai dirbo ir mokslinį darbą. Jaronimas Stanevičius paruošė lietuvišką aritmetikos vadovėlį, tačiau caro cenzūra jo nepatvirtino, atsakyta, kad naudoti mokslo reikalams žemos kultūros provincijos tarmę nėra jokios prasmės. Ta pati caro valdžia, bausdama Kolainių moksleivius, prisidėjusius prie 1831 m. sukilimo, 1835 m. gruodžio 23 d. mokyklą uždarė.
1864 m. atidaryta vienklasė mokykla, nuo 1915 m. – dviklasė. 1924 m. įkurta vienkomplektė lietuvių pradinė mokykla. 1950 m. tapo septynmete, 1962 m. – aštuonmete, 1987 m. – devynmete pagrindine, nuo 1999 m. – pagrindine dešimtmete mokykla. 2002 m. mokykloje įkurta priešmokyklinė grupė. 2007 m. mokykla minėjo 190 metų gyvavimo jubiliejų. 2013 m. mokykla prijungta prie Užvenčio gimnazijos kaip skyrius.
Hainuvkos stačiatikių dekanatas
Hainuvkos dekanatas  – vienas iš šešių Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanas Michał Niegierewicz. Dekanatas ribojasi su Kleščelės, Semiatičės ir Narevo dekanatais.
Parapijos
Dekanate yra 13 parapijų:
Results May Vary
Results May Vary yra ketvirtasis studijinis albumas Jungtinių Amerikos Valstijų nu metal grupės Limp Bizkit, įrašų kompanijos Interscope Records išleistas 2003 m. rugsėjo 23 d. Albumas buvo atestuotas platininiu JAV (1 milijonas parduotų albumo kopijų) tik po 5 metų nuo albumo išleidimo datos.
Albumo informacija
Albumą grupę norėjo pavadinti Lessismore, paskui Bipolar. Kiti albumo pirminiai pavadinimai buvo Panty Sniffer, The Search for Teddy Swoes, ir Fetus More.
Pusę albumo dainų yra įrašyta su naujuoju gitaristu (kadangi Wes Borland paliko grupę 2001 m.). Vokalistas Fred Durst ir bosistas Sam Rivers keletą dainų sugrojo gitara, o likusias sugrojo inžinierius Elvis Baskette. Tai pirmasis ir paskutinis albumas su buvusiu grupės Snot gitaristu Mike Smith.
Antrasis singlas tai akustinis koveris The Who dainos „Behind Blue Eyes“, šios dainos vaizdo klipe nusifilmavo aktorė Halle Berry. Šią dainą galima girdėti jos filme Gotika.
Tim Burton norėjo kartu su Durst nupiešti albumo viršelį, kol albumą norėta pavadinti 'The Search for Teddy Swoes'.
Albumo baladė "Build a Bridge" buvo oficiali WWE laidos Survivor Series daina.
Albumo kūrėjų sąraše Pete Townshend vardas parašytas su klaidomis.
Albumo priėmimas
Šį kartą, albumas sulaukė teigiamų atsiliepimų iš kritikų. Nors vieni, tarp jų ir žurnalas Rolling Stone, albumą įvertino teigiamai, kiti jį vertino neigiamai, o Playlouder netgi pavadino „tikru šūdu“.
Topai
Albumas
Singlai
Ališauskas
Pavardė kildinama iš slaviškų pavardžių,. Toliau – iš slaviškų krikšto vardų Олисеи, Елисеи (Jelisėjus) trumpinių, ,.
Dharamšala
Istorija
Anksčiau buvo žinoma kaip Bhagsu.
Pavadinimo kilmė
Miesto vardas hindi kalba reiškia „dvasios buveinė“ arba „šventovė“.
SPUR
SPUR (S. P. U. R.) – vaizduojamojo meno menininkų avangardistų grupė, susikūrusi 1958 m. Miunchene. Jų veikla įėjo į avangardinio meno istoriją; greta manifesto žinomi teoriniai darbai vokiškojo avangardo srityje XX a.
Baranivka
Baranivka  – miestas Žytomyro srityje, Ukrainoje. 11 978 gyventojų (2012 m. duomenys). thumb|left|150px|Bažnyčia Pirmą kartą paminėtas 1565 m. 1593 ir 1618 m. nuniokotas totorių. Nuo 1923 m. rajono centras. 1938 m. tapo miesto tipo gyvenvietė. 2001 m. suteiktos miesto teisės.
SPUR
SPUR grupę sudarė menininkai:
Chentėjaus aimakas
Chentėjaus aimakas  – vienas iš 21 Mongolijos aimako, išsidėstęs šalies rytuose. Sostinė – Underchanas.
Indijos vandenynas
thumb|right|240px|Indijos vandenynas žemėlapyje thumb|right|240px|Indijos vandenyno pakrantė Kenijoje thumb|right|240px|Indijos vandenynas iš [[Tromlenas|Tromleno salos (Prancūzijos valda)]] thumb|right|240px|Maldyvų salų [[atolas|atolai Indijos vandenyne]] Indijos vandenynas – trečias pagal dydį vandenynas, užima maždaug 20 % viso žemės vandens paviršiaus. Didesnioji dalis išsidėsčiusi Pietų pusrutulyje. Jis neturi tiesioginio ryšio su Arkties vandenynu. Šiaurėje ribojasi su Azijos žemynu (Indijos subkontinentu), vakaruose su Arabijos pusiasaliu ir Afrika, rytuose su Malakos pusiasaliu, Sundos salomis ir Australija, pietuose su Antarkties (Pietų) vandenynu. Riba su Atlanto vandenynu eina per 20° rytų ilgumos dienovidinį į pietus nuo Afrikos, o su Ramiuoju vandenynu – 147° rytų ilgumos dienovidinį. Šiauriausia Indijos vandenyno dalis yra Persijos įlanka, siekianti 30° šiaurės platumą.
Chentėjaus aimakas
Šiame aimake gimė ir augo didysis chanas – Čingischanas, sukūręs didžiausią pasaulyje imperiją.
Indijos vandenynas
Geografija
Indijos vandenyno plotas: su jūromis 74 917 000 km², be jūrų – 73 442 700 km², tūris – 292 131 000 km³. Vidutinis gylis – 3 890 m. Pats giliausias vandenyno taškas Javos duburyje, jo gylis 7 450 m. Į šiaurę nuo 50” pietų platumos dugną dengia dumblo nuosėdų storymės (iki 4 km).
Chentėjaus aimakas
Geografija
Šalies šiaurinė riba yra Mongolijos-Rusijos siena. O vakarinėje riboje yra Mongolijos sostinės Ulan Batoro savivaldybės eksklavas.
Indijos vandenynas
Geografija
Kranto linija mažai vingiuota, išskyrus šiaurinę ir šiaurės rytinę dalis, kur yra Raudonoji, Andamanų, Arabijos, Timoro, Arafūros jūros bei didelės Adeno, Omano, Persijos, Khambato, Bengalijos įlankos. Pietryčiuose taip pat yra didelių įlankų – Karpentarijos įlanka, Didžioji Australijos įlanka, Juozapo Bonaparto įlanka, Ryklių įlanka, Geografo įlanka, Spenserio įlanka, Šv. Vincento įlanka ir kt. Didžiausią, Bengalijos įlanką, dar Persijos, Omano ir Adeno įlankas dėl savito hidrologinio režimo galima priskirti jūroms.
Chentėjaus aimakas
Geografija
Iš šiaurės vakarų į šiaurės rytus per aimaką driekiasi Chentėjaus kalnai.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Sumų žemėlapis Miestai:
Aimakas padalintas į 17 sumų:
Indijos vandenynas
Geografija
Indijos vandenyno baseinas užima 21,1 mln. km² plotą. Apie 50 % jo yra Azijoje, 30 % – Afrikoje, 20 % – Australijoje. Didžiausios įtekančios upės: Zambezė, Ganga-Brahmaputra, Indas, Murėjus, Džuba, Limpopo, Šat al Arabas (Eufratas ir Tigras), Iravadis, Godavarė.
Salos
Vandenyne salų nedaug. Didžiausios yra žemyninės kilmės salos, esančios šalia žemynų – Madagaskaras, Šri Lanka, Sokotra, Tasmanija, Melvilio sala, Kengūrų sala, Niasas. Atvirame vandenyne yra vulkaninių salų – Maskarenų salos, Komorai, Seišelių salos, Andamanų salos, Nikobarų salos, Amirantų salos, Mentavajaus salos. Atogrąžų platumose apie ugnikalnių povandeninius kūgius susidariusios koralinės salos – Maldyvai, Lakadyvai, Čagoso salynas, Kokosų salos. Pietinėje dalyje yra pavienių, atšiaurių salų ir nedidelių salynų: Kergelenas, Herdo ir Makdonaldo salos, Amsterdamo sala, Krozė salos, Princo Edvardo sala.
Dugno reljefas
Indijos vandenynas susidarė suskilus Gondvanos žemynui ir tolstant vienam nuo kito Afrikos, Australijos, Antarktidos žemynams ir Indijos platformai. Indijos vandenyno dugnas yra ant 3 litosferos plokščių: Afrikos, Indijos–Australijos ir Antarktidos. Jas skiria vandenynų vidurio kalnagūbriai – pėtros sritis. Kontinentiniai vandenyno šelfai yra siauri, apie 200 km į plotį, išskyrus esančio vakarinėje Australijos pakrantėje kurio plotis siekia 1000 km. Šelfas į vandenyno guolį nyra 200 m gylyje, ties Antarktidos ir šiaurės vakarų Australijos krantais – 300–500 m gylyje. Indijos vandenyno žemyninis šelfas sudaro 4,2 % vandenyno ploto; plotis dažniausiai 2–40 km, kai kur tik keli šimtai metrų, Khambhato įlankoje daugiau kaip 200 km, Karpentarijos įlankoje – 900 kilometrų. Išorinės šelfo ribos gylis 50–500 m (giliausias šelfas prie Šiaurės Australijos), vidutinis 140 m. Žemyninį šlaitą vagoja gilūs kanjonai, palikti Indo, Gangos ir kitų didžiųjų upių srautų. Kiti, ypač ties Somalio ir Kenijos krantais, suformuoti suspensinių srautų.
Indijos vandenyno rytuose ir šiaurės rytuose yra vadinamoji pereinamoji vandenyno zona, kurioje yra Andamanų salų lankas bei jūra ir lygiagrečiai su Didžiųjų Sundos salų lanku ištįsęs Sundos lovys. Šioje salų lanko zonoje daug koralinių rifų. Pietrytinėje pereinamojoje zonoje yra Obės (iki 5657 m gylio) ir Diamantinos (7102 m) transforminiai lūžiai.
thumb|left|240px|Vandenyno dugno žemėlapis
Indijos vandenyno guolio reljefas sudėtingas. Povandeninės vandenynų vidurio kalnagūbrių sistemos Indijos vandenyno grandis (apie 1,5 km aukščio nuo gretimų dugno plotų) šakojasi Y raidės pavidalu: nuo vandenyno vidurio, maždaug ties Pietų atogrąža, į šiaurę ir šiaurės vakarus ištįsęs povandeninis Arabijos–Indijos kalnagūbris, į pietvakarius – Vakarų Indijos vandenyno kalnagūbris, vakaruose pereinantis į Afrikos–Antarktidos kalnagūbrį, į pietryčius – Centrinis Indijos vandenyno kalnagūbris, pereinantis į Australijos–Antarktidos pakilumą. Šiuos kalnagūbrius skaido skersiniai transforminiai lūžiai (pvz., Oveno, Vitiazio, Vemos, Rodrigeso, Amsterdamo). Indijos vandenyno dugne yra dienovidinių kryptimi ištįsusių kalnagūbrių (apie 5000 km ilgio Rytų Indijos kalnagūbris, Maldyvų, Maskarenų, Madagaskaro, Kergeleno), kurių reljefas skiriasi nuo plėtros zonos kalnagūbrių, nes neturi rifto; manoma, kad jie – senojo Gondvanos žemyno liekanos. Kalnagūbriai ir pakilumos skaido vandenyno guolį į daugelį dubumų. Vandenyno guoliui būdingi pavieniai vulkaniniai kalnai (Bardino, Leno, Ščerbakovo ir kt.).
Dėl giluminių lūžių dažnai vyksta žemės drebėjimai ir ugnikalnių išsiveržimai (pvz., 2004 m. Indijos vandenyno cunamis).
Dugno nuosėdos
Indijos vandenyno dugno nuosėdų sluoksnio didžiausias storis yra Indo (5,5 km) ir Gangos (3,5 km) upių povandeniniuose išnašų kūgiuose, mažiausias – Krozė dubumoje (mažiau kaip 100 m) ir kitose pietinėse bei vidurinėse dubumose. Žemyninius šlaitus, kalnagūbrius ir daugelį dubumų (iki 4700 m gylio) dengia foraminiferinis dumblas, į pietus nuo 50° pietų platumos – diatomėjinis, arčiau pusiaujo – radioliarinis ir koralinis. Raudonasis giliavandenis dumblas slūgso daugiausia Indijos vandenyno rytinėje dalyje, kur gylis 4,5–6,0 km. Terigeninių nuosėdų daugiausia žemynų povandeniniame pakraštyje, ypač šelfe.
Pozityvizmas
Pozityvizmas – XIX ir XX a. filosofijos kryptis. Jos atstovai teigė, kad mokslinis žinojimas yra vienintelė galima žinojimo forma. Jie pabrėžė žinojimo reikšmę žmonijos pažangai. Jų požiūriu, mokslinio žinojimo šaltinis yra patyrimas (šiuo atžvilgiu pozityvizmas yra empirizmo filosofijos forma). Pozityvistams būdinga kritinė nuostata metafizikos atžvilgiu. Pozityvizmas labiausiai reikšmingas mokslo filosofijai ir teisės filosofijai. Galima skirti kelis pozityvizmo raidos etapus.
Indijos vandenynas
Dugno nuosėdos
Yra naftos, gamtinių dujų telkinių (ypač, Persijos įlankos baseine), monacitinių smėlių. Rifto srityje yra geležies, mangano, vario ir kt. rūdų, o guolyje – dideli geležies-mangano konkrecijų ištekliai.
Pozityvizmas
Pirmasis pozityvizmas
Pozityvizmo pradininkas – prancūzų filosofas Ogiustas Kontas (Auguste Comte, 1798-1857). Jis pirmasis iškėlė idėją, kad nuo metafizikos reikia pereiti prie pozityvaus, t. y. mokslinio žinojimo. Šis perėjimas yra laipsniškas, nes žmonija pereina skirtingus proto etapus. Žmogiškasis protas skirtingu istoriniu metu naudojasi 3 metodais, kurie savo esme yra priešingi vienas kitam: 1. Teologiniu (religiniu); 2. Metafiziniu; 3. Pozityviuoju (moksliniu). Tai yra 3 skirtingos istorinės pažinimo vystymosi stadijos arba bendros požiūrio į pasaulį sistemos. Pirmiausia yra teologinio vystymosi stadija. Čia žmogus siekia paaiškinti visus reiškinius antgamtiniu įsikišimu. Metafizinis tyrinėjimas irgi siekia visapusiško absoliutaus žinojimo apie pasaulį, bet remiasi jau ne dvasiomis, bet įvairiomis išgalvotomis esmėmis (pagrindais, priežastimis). Metafiziniame mąstyme mintis pasirodo labai plati ir palaipsniui pasiruošia moksliniam darbui. Pagrindinė šio mąstymo klaida – siekiama pažinti absoliučią viso ko pradžią ir priežastį, o tai yra neįmanoma. Taigi, metafizika pasineria į nežabotas bevaises fantazijas, todėl, O. Kontas buvo bet kokios metafizikos kritikas. Pozityviojoje stadijoje žmogaus protas atsisako tyrinėti visatos atsiradimą ir tikslus, taip pat noro žinoti reiškinių vidines priežastis, užsiima tik reiškinijos dėsnių, santykio nuoseklumo ir reiškinių panašumo analize. Mokslas ir jo dėsniai gali atsakyti tik į klausimą „kaip“, o ne „kodėl“. Mokslai turi stebėti ir atsakyti, kas atrasta bandyme, turi atrasti empirinius dėsnius. Taigi, mokslas yra vienintelis pažinimo šaltinis. Konto teigimu, mes nežinome daiktų esmės ir nežinome, kaip iš tikrųjų atsiranda faktai, bet mes žinome faktų eiliškumo santykius ir jų sutapimą. Mūsų žinojimas yra santykinis ir reliatyvus. Nė vienas bandymas neturi galutinių ribų ir gali būti išplėstas tik tiek, kiek leidžia žmonių galimybės. Pozityvistai gamtą tyrinėja remdamiesi loginiu indukciniu būdu. Supratimo problemos, kurių negalime išspręsti ar patvirtinti bandymo keliu, anot Konto, melagingos ir nereikalingos. Jo manymu reikia sugalvoti tokias hipotezes, kurios leistų daugiau ar mažiau, bet visada jas patikrinti.
Indijos vandenynas
Klimatas
Į šiaurę nuo pusiaujo klimatas musoninis. Nuo spalio iki balandžio mėnesio pučia stiprūs šiaurės rytų vėjai, o nuo gegužės iki spalio vyrauja pietvakarių vėjai. Arabijos jūroje susiformavęs stiprus musonas Indijos subkontinentui atneša lietų. Šaltam orui iš šiaurės prasiveržti trukdo aukšti Centrinės Azijos kalnai. Pietų pusrutulyje vėjai yra švelnesni, bet vasaromis šalia Mauricijaus būna galingų audrų. Kai musoninių vėjų kryptys kinta, ciklonai neretai atsimuša į Arabijos jūros ir Bengalijos įlankos krantus.
Pozityvizmas
Pirmasis pozityvizmas
Kitas svarbus pirmojo pozityvizmo etapo autorius yra Džonas Stiuartas Milis (John Stuart Mill, 1806-1873). Jis taip pat žinomas kaip liberalizmo ir utilitarizmo teoretikas.
Indijos vandenynas
Klimatas
Indijos vandenyno šiaurėje, apie pusiaują, vasarą oro temperatūra 25–27 °C, žiemą 20 °C. Bengalijos, Adeno, Omano ir Persijos įlankose oro temperatūra 30–34 °C. Ties 30° pietų platumos vasarą temperatūra 20–25 °C, žiemą 15 °C, ties 50° pietų platumos atitinkamai 5 ir 0 °C.
Pozityvizmas
Antrasis pozityvizmas (empiriokriticizmas)
Svarbiausi jo atstovai yra Ernstas Machas (Ernst Mach, 1838–1916) ir Richardas Avenarijus (Richard Avenarius, 1843–1896). Daugiausia dėmesio skyrė mokslo filosofijai, taip pat plėtojo filosofiją, artimą fenomenalizmui.
Indijos vandenynas
Klimatas
Pietuose yra atšiauriausi vandenyno rajonai, tam didelę įtaką daro Antarktida. Pietuose būdingi stiprūs, pastovūs vakarų vėjai (Riaumojantys keturiasdešimtieji).
Pozityvizmas
Neopozityvizmas (loginis pozityvizmas, loginis empirizmas)
Tai ne tik pozityvizmo forma, bet ir analitinės filosofijos raidos etapas. Atstovai: Rudolfas Karnapas (Rudolf Carnap, 1891–1970), Oto Noiratas (Otto Neurath, 1882–1945), Moricas Šlikas (Moritz Schlick, 1882–1936), Hansas Reichenbachas (Hans Reichenbach, 1891–1953). Dauguma jų priklausė Vienos rateliui – tarp Pirmojo ir Antrojo pasaulinio karo Vienoje veikusiai filosofų grupei. Ypač pagarsėjo savo pažiūra, kad visi metafizikos teiginiai yra beprasmiai.
Indijos vandenynas
Hidrologija
Šiaurinėje vandenyno dalyje paviršinių vandenų cirkuliacija nulemta musoninio režimo: vasarą vanduo juda į šiaurės rytus ir rytus (greitis 1 m/s), žiemą – į pietvakarius ir vakarus (iki 1,5 m/s).
Indijos vandenyno pietinėje dalyje srovės sudaro didžiulį anticikloninį sūkurį: šios vandenyno dalies šiaurėje teka šiltoji Pietų Pasatinė srovė (iš rytų į vakarus), rytuose – šaltoji Vakarų Australijos srovė, pietuose – šaltoji Vakarų Vėjų srovė, vakaruose – šiltosios Mozambiko srovė ir Adatos kyšulio srovė. Į šiaurę nuo Pietų Pasatinės srovės, tarp 3° ir 8° pietų platumos, žiemą į rytus teka Tarppasatinė priešsrovė. Palei Somalio pusiasalį teka Somalio srovė (žiemą į pietvakarius, vasarą į šiaurės rytus). Šioje vietoje ir palei Vakarų Australijos krantus į paviršių kyla šalti giluminiai vandenys.
Vandens temperatūra paviršiuje viršija 20 °C, ties 30° p. pl. vasarą 21–25 °C, žiemą 16–20 °C, ties 50° p. pl. – 5–9 °C ir 3–5 °C, pačiuose pietuose – žemiau 0 °C. Persijos įlankoje vanduo įšyla iki 35,6 °C. Vandens druskingumas vyrauja tarp 32–36,5 ‰. Druskingiausia yra Raudonoji jūra (41 ‰) ir Persijos įlanka (37–39 ‰). Bengalijos įlankoje dėl įtekančių upių druskingumas mažesnis – 32–34 ‰. Maždaug iki 1000 m gylio vandens druskingumas įvairiose platumose skiriasi, priklauso nuo garavimo, kritulių ir vandens dinaminių procesų. Giliau kaip 2000 m būna 34,6–34,8 ‰ ir mažai kinta.
Vandenyje ištirpusio deguonies koncentracija didėja žemėjant temperatūrai; šiaurinės dalies paviršiuje siekia 4,5 ml/l, prie Antarktidos – 8 ml/l. Vandens tankis didžiausias prie Antarktidos (1027 kg/m³), mažiausias – tropinėse platumose (1018–1022 kg/m³).
Prie Antarktidos Indijos vandenyno vandenys žiemą užšąla. Nuo Antarktidos žemyno atskilę ledkalniai nuplaukia iki 40°, o kartais ir iki 30° pietų platumos. Jų ypač daug tarp 40 ir 80° p. pl.
Balarama
thumb|160px|XVII a. Balaramos freska
Balarama  – vienas žymiausių indų epo Mahabharatos karžygių, Krišnos brolis, Vasudevo žmonos Devaki septintasis, iš karaliaus Kamsos, sūnus. Jis padėjęs Krišnai visuose jo žygiuose ir po Balaramos mirties, netekęs jėgos, miręs ir Krišna.
Indijos vandenynas
Hidrologija
Vandenyne potvyniai kyla kas pusė paros. Jų aukštis pakrantėse nuo 5–7 iki 11,9 m (Khambato įlankoje) bei 10–12 m (Koljerio įlankoje prie Australijos krantų), atvirose vietose – 0,5–1,6 m. Didžiausios vėjinės bangos (daugiau kaip 15 m aukščio, 250 m ilgio) užregistruotos netoli Kergeleno salos. Laivams pavojingiausios bangos (netaisyklingos) susidaro prie Afrikos pietrytinių krantų.
Augalija ir gyvūnija
thumb|230px|Koralų gyvūnija ties Maldyvais Beveik visa Indijos vandenyno akvatorija yra atogrąžų ir pietų vidutinių platumų (notalinėje) srityse. Sekliuose tropiniuose vandenyse veši šešiaspinduliai ir aštuonspinduliai koralai bei hidrokoralai. Pakrantėse daug kur auga mangrovių sąžalynai su būdinga fauna. Vidutinių platumų pakrantėse veši raudondumbliai ir rudadumbliai (laminarijai, fukusai, makrocistai), įvairūs bestuburiai. Atvirame vandenyne, ypač iki 100 m gylyje, būdingi vienaląsčio fitoplanktono dumbliai. Fitoplanktono biomasė nuo 0,1 mg/m³ iki 2175 mg/m³ (prie Javos krantų).
Gyvojo pasaulio gausa ir įvairovė būdinga Arabijos jūrai, Adeno įlankai ir Somalio pusiasalį skalaujantiems vandenyno plotams (zooplanktono biomasė 100 mg/m³). Vandenyne veisiasi kalmarai, langustai, skraidančiosios žuvys, skumbrės, tunai, ančiuviai, nototenijos, kriliai, prie Antarktidos – banginiai, pingvinai, albatrosai, fregatos. Ypač gausi koralų rifų ir mangrovinių pakrančių gyvūnija. Vandenyse gyvena įvairūs rykliai, diugoniai.
Ekonomika
thumb|230px|Žvejų valtelė Mozambiko pakrantėse Indijos vandenyne veisiasi gausybė žuvų. Šelfe daug naudingųjų iškasenų. Vandenyno šiaurės vakarų pakrančių šalyse, kur beveik nėra gėlo vandens, gėlinami druskingi vandenys. Pakrantėse išgaunama nafta, gamtinės dujos, perlamutras, perlai.
Žvejyba
Indijos vandenyne sugaunama 5–6 % pasaulinės žvejybos produkcijos. Žvejybos verslas labiau plėtojamas šiaurinėje dalyje, ypač Arabijos jūroje. Pietinėje dalyje žvejybos sąlygos sunkesnės dėl atšiauraus klimato, tolimų rinkų ir uostų stokos. Pagrindinė verslinė žuvis – tunas.
Laivyba
thumb|220px|Laivybiniai keliai Indijos vandenyne Per Indijos vandenyno šiaurinę dalį nuo seno ėjo svarbūs laivybiniai keliai tarp Arabijos, Šiaurės Afrikos, Indijos, Pietryčių Azijos. Dabar Indijos vandenyno šiaurine dalimi eina intensyvios laivybos jūrų keliai nuo Adeno ir Persijos įlankų į Ramųjį vandenyną. Pietinė dalis dėl atšiaurių oro sąlygų ir uostų nebuvimo laivybai naudojama mažiau.
Svarbiausi uostai:
Istorija
thumb|250px|1658 m. olandų Indijos vandenyno žemėlapis, nubraižytas pagal antikinį [[Eritrėjos jūros periplas|Eritrėjos jūros periplą]] Jau II tūkstantmetyje pr. m. e. šiaurės vakarinėse vandenyno pakrantėse pradėjo formuotis prekybiniai maršrutai (tarp Mesopotamijos ir Indo slėnio civilizacijos). Palei vakarines pakrantes keliavo egiptiečiai ir finikiečiai. Senovės graikai šį vandenyną vadino Raudonąja arba Eritrėjos jūra (🇬🇷) (žr. Eritrėjos jūros periplas). Antikoje šiaurinėmis ir šiaurės vakarų pakrantėmis driekėsi svarbūs laivybiniai keliai tarp Indijos, Egipto, Laimingosios Arabijos, Levanto. Gabenti prieskoniai, smilkalai, dramblio kaulas, auksas, brangakmeniai, vergai, vynas, datulės. Arabų jūrininkai nuo seno naudojosi musonais, kurių pagalba lengvai judėdavo tarp Arabijos ir Indijos. Musonais pasinaudoję indoneziečiai ~I a. kirto Indijos vandenyną ir apgyvendino Madagaskarą. Panašiu laikotarpiu keletas graikų jūrininkų (Hipalas, Eudoksas Kizikietis) plaukiojo vandenyno pakrantėmis. I–II a. išplėtota prekyba tarp Romos Egipto (pagrindinis uostas – Trogloditų Berenikė) ir Indijos Malabaro kranto valstybių (Čeros, Čolos, Pandijos). II–IV a. pietų Indijos pirkliai pasiekė Sundos salas ir ten išplatino hinduizmą bei budizmą.
Nuo VIII a. Indijos vandenynu intensyviai pradėjo plaukioti arabų pirkliai, skleisdami islamą. Jie vertėsi daugiausia vergų ir prieskonių prekyba. Palaipsniui įsitvirtino Rytų Afrikos pakrantėse, Komoruose, Maldyvuose, Šri Lankos pakrantėse. 1405–1433 m. Mingų dinastijos jūrininkas Dženg He iš Kinijos per šiaurines vandenyno pakrantes nuplaukė iki Rytų Afrikos.
Žemėlapyje „Rytų Indijos vandenynas“ pirmą kartą pažymėtas XVI amžiuje. Kaip svarbus tranzitinis kelias tarp Afrikos ir Azijos, vandenynas yra daugelio konfliktų scena. Dėl jo dydžio nei viena tauta negalėjo sėkmingai dominuoti vandenyne, kol Didžioji Britanija, beveik iki 1800 m., valdė aplinkines kontinentines teritorijas.
1869 m. iškasus Sueco kanalą, pakito ir suintensyvėjo laivybos maršrutai, prasidėjo rūšių apykaita tarp Viduržemio jūros ir Indijos vandenyno.
Nuo XIX a. pab. pradėti moksliniai vandenyno tyrimai: 1872–1876 m. „Challenger“ ekspedicija, ištyrusi vandenyno hidrologiją, fauną ir florą, padariusi geografinių atradimų, 1898–1899 m. „Valdivia“ ekspedicija tyrė vandenyno dugną, 1947–1948 m. vandenyną tyrė švedų „Albatroso ekspedicija“.
Antalieptės valsčius
Antalieptės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Antalieptė (kurį laiką – Padustis).
Vadovai
Viršaičiai:
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Chevrolet SSR
Chevrolet SSR (Super Sportinis Rodsteris) buvo kabrioletas pikapas gaminamas nuo 2003 iki 2006 metų. Retro stiliaus visureigis buvo gaminmas ant Chevrolet TrailBlazer platformos.
2004 metais SSR buvo parduota mažiau nei 9 000 automobilių, mažiau nei buvo tikėtasi, kiekvieno kaina buvo 42 000 dolerių. 2005 m. lapkričio 21 d. GM paskelbė, kad uždarys SSR gamyklą 2006 metų viduryje. Paskutinis automobilis buvo pagamintas 2006 m. kovo 17 d. Iš viso buvo pagaminta 24 150 automobilių, tačiau parduota tik 24 112.
2003 ir 2004 modeliai naudoja 5,3 l 300 AG V8. GM Vortec 5300 variklius. 2005 metais SSR naudojo 390 AG GM LS2 variklį, kurį taip pat naudojo Chevrolet Corvette ir Pontiac GTO. 2006 metais variklio galia buvo padidinta iki 400 AG ir 405 AG
Kšešuvo cistersų abatija
100px|right Kšešuvo cistersų abatija – tai Lenkijos architektūros paminklas, kuriam 2004 m. gegužės 1 d. buvo suteiktas Lenkijos istorijos paminklo statusas.
Istorija
1242 m. Henriko II Pamaldžiojo našlė Ona įkūrė Kšešuve benediktinų parapiją ir pakvietė į parapiją atvykti benediktinus iš Rytų Čekijos. Dėl nežinomų priežasčių šis ordinas Kšešuvą paliko 1289 m. 1292 m. kunigaikštis Boleslavas I Rustūsis atidavė 14 kaimų ir Liubavkos miestą cistersų vienuoliams iš Henrykuvo.
1919 m. apleistame vienuolyne įsikūrė iš Prahos ištremti benediktinai. 1924 m. popiežius Piusas XI suteikė vienuolynui abatijos statusą.
1940 m. rugsėjo 3 d. vienuolyną užėmė Trečiojo Reicho valdžia, o benediktinai buvo priversti palikti savo namus. Dalis jų gavo šaukimus į kariuomenę, 14 mirė karo metu. II pasaulinio karo pabaigoje pastatuose buvo paslėptos Berlyno Prūsijos bibliotekos kolekcija, kurią vėliau perėmė Jogailos universiteto biblioteka. 1946 m. vienuolyne įsikūrė seserys benediktinės.
Vienuolyno kompleksas
Visą vienuolyno kompleksą sudaro: Švč. Mergelės Marijos ėmimo į dangų bazilika, vienuolynas, sodas, Šv. Juozapo brolijos bažnyčia, abato svečių namai bei pagalbiniai pastatai. Iš pradžių buvo pastatyta romaninė bažnyčia, kuri buvo pašventinta 1292 m.
Švč. Mergelės Marijos ėmimo į dangų bazilika
Ant portalo ir fasado matomos Prahos skulptoriaus Ferdinando Brokofo darbai. Vidus – rokoko stiliaus, stales ir vargonus papuošė skulptorius Anton Dorazil, freskas kūrė Georg Wilhelm Neunhertz, paveikslus – Michael Leopold Willmann, Petr Brandl ir kt.
Ši bazilika – Marijos šventovė. Joje yra seniausias Lenkijoje Marijos paveikslas, vaizduojantis Madoną su Kūdikiu, datuojamas XIII a. I pus. Jį tikriausiai bažnyčiai padovanojo vienas iš vienuolyno fundatorių – kunigaikštis Bolko I Rustūsis. Gailestingosios Dievo Motinos paveikslą, kartais vadinamą Sudetų karaliene, 1997 m. birželio 2 d. Legnicoje karūnavo popiežius Jonas Paulius II.
Kiemelių tvenkinys
Kiemelių tvenkinys – vandens telkinys Vilniaus rajone, Maišiagalos seniūnijoje, Kiemelių kaime, 0,4 km į vakarus nuo kelio. Tvenkinys sudarytas ant Dūkštos upelio (Neries intakas), už 9,1 km nuo jo žiočių. Prie užtvankos ženkliai apsemtos intako Viešvilės žiotys (susidarė 0,64 km ilgio įlanka). Įrengtas 1973 m. drėkinimo tikslais.
Duomenys
Tvenkinio kodas – 12050261, priklauso Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinui. Vandens telkinio plotas – 17 ha, ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,03 km, plotis – iki 0,36 km, kranto linijos ilgis – 4,02 km. Altitudė 116,8 m. Krantai aukšti, daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Žemių užtvankos keteros altitudė – 118,50 m, užtvankos ilgis – 330 m, plotis – 6 m, vandens pertekliaus pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 32 m³/s.
Vlodavos valsčius
Vlodavos valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Vlodavos apskrityje. Centras – Vlodava. Ribojasi su Hanos, Hansko, Vola Uhruskos, Virikų valsčiais ir Vlodavos miestu bei Ukraina ir Baltarusija.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 243,75 km², iš kurių: Valsčius sudaro 19,4 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Koroluvka, Koroluvka Kolonija, Koroluvka Osada, Krasuvka, Luta, Okuninka, Orchuvekas, Poludas, Ružanka, Sobiburas, Stavkai, Sušnas, Šuminka, Volčinai, Žlobek Dužai, Žlobek Malai ir Žukuvas.
Chevrolet Colorado
Chevrolet Colorado ir GMC Canyon – nauji General Motors pikapai, kurie 2004 m. pakeitė Chevrolet S10 ir GMC Sonoma. Automobiliai gaminami JAV ir Tailande. thumb|240px|left|2 durų 2004 m. Chevrolet Colorado
Gynėvė
Gynėvė – upė Raseinių rajone; Dubysos kairysis intakas. Prasideda 12 km i šiaurės rytus nuo Betygalos, prie Šetkaimio. Teka į pietus pietryčius pradžioje per Paliepių mišką, vėliau Lapkalnio mišku. Vidurupyje labai vingiuoja. Dalį kelio teka riba su Kėdainių rajonu. Žemupyje pasuka į pietvakarius, kerta. Įteka į Dubysą 18 km nuo jos žiočių, 6 km į pietus nuo Ariogalos, ties Padubysiu.
Intakai: Upytė, Gynėvaitė, Vaičupelis, Šolupis, Dargupys, Daugupys. (kairieji), Lendrė, Šliaupė, Daugupys, Rūdynas, Skrandupys, Bernaupis, Prūdupis, Degutravis, Griaužravis, Švelnupys. (dešinieji). Vidutinis nuolydis 215 cm/km. Žemupio slėnis gilus. Prie Plikių (2 km nuo žiočių) yra 42,6 ha drėkinimo Plikių tvenkinys.
Upės pavadinimas kildinamas nuo gynėti („vyti, raginti, varyti“) bei ginti („varyti, raginti“).
Oneštis
Oneštis – miestas rytinėje Rumunijoje, į pietvakarius nuo Bakeu. Išvystyta naftos, chemijos, mašinų, medienos, maisto pramonė, yra šiluminė jėgainė.
Istorija
Miestas įkurtas 1458 m. 1965–1990 m. vadinosi George Georgiu Dežu komunistų veikėjo G. Georgiu Dežo (1901–1965) garbei.
Zenitas (knygų serija)
thumb|175px|Serijos logotipas.
Zenitas – mokslinės fantastikos knygų serija, ėjusi Lietuvoje nuo 1971 iki 1992 m. Leido leidyklos „Vaga“ ir „Vyturys“. Iš viso pasirodė 53 įvairių autorių, įskaitant Žiulio Verno, Herberto Džordžo Velso, Aizeko Azimovo, Artūro Klarko, Stanislavo Lemo, Rėjaus Bredberio, Maiklo Kraitono, Hario Harisono, Džono Branerio, Karelo Čapeko, Sergejaus Žemaičio, Aleksandro Beliajevo ir kt., knygos.
Šiuo metu to paties pavadinimo seriją leidžia leidykla „Bonus Animus“. Iki šiol išėjo 7 knygos.
Knygų sąrašas
Serija nebuvo numeruojama, todėl išrikiuota išleidimo metų didėjimo ir autorių abėcėlės tvarka.
Hermis
Hermis (🇬🇷) graikų mitologijoje – Olimpo dievas, Dzeuso ir Atlanto dukters Majos sūnus, senovės graikų gyvulininkystės dievas, piemenų ir kaimenių globėjas. Vėliau buvo laikomas Olimpo dievų pasiuntiniu, sielų palydovu į mirusiųjų pasaulį, prekybos, keleivių ir pirklių, taip pat vagių globėju. Romėnų mitologijoje Hermį atitiko Merkurijus.
Vėlyvojoje helėnų bei viduramžių mitologijoje Hermio-Merkurijaus-Toto vaizdiniai susilieja Hermio Trismegisto mitologemoje.
Gimimas
Hermį pagimdė Maja Kilenės (Cyllene) kalne Arkadijoje. Pagal Homeriškąjį himną, „Himnas Hermiui“, Maja buvo nimfa, bet graikai taip pat vadina seną, švelnią ir išmintingą moterį (vieną iš senųjų nimfų). Nimfa buvo viena iš Plejadžių, kuri slėpėsi Arkadijos kalnuose.
Dievas Hermis anksti subrendo. Tik gimęs, vidurdienį, jis sukūrė lyrą (išdrožė iš vėžlio kiauto), o temstant jis pavogė 15 karvių iš Apolono bandos. Gudriai paslėpęs vogtus gyvulius oloje, kūdikis su nekalta šypsenėle atsigulė į lopšį. Įsiutęs Apolonas surado Hermį ir nuvedė teisti pas Dzeusą. Dzeusas liepė Hermiui grąžinti karves. Išgindamas jas iš olos, Apolonas išgirdo nuostabią muziką. Hermis grojo savo sukurta lyra. Sužavėtas Apolonas iškeitė karves į paprastą, bet jam iki šiol nematytą instrumentą.
Vaikai
thumb|180px|Hermis Apolonui ant peties Su Afrodite: Su Driope: Su Aglaule (Aglaulus): Su Herse: Su Pondrosija (Pandrosus): Su Anteneira: Su nežinoma motina:
Fuldos aktas
Fuldos aktas – du 1946 m. ir 1947 m. Mažosios Lietuvos tarybos pareiškimai, paskelbti Fuldoje (Heseno žemė, tuomet Vakarų Vokietijos amerikiečių okupacinė zona).
Pirmasis aktas
1946 m. lapkričio mėn. Vokietijoje atsikūrusi taryba pirmuoju aktu paskelbė Mažosios Lietuvos deklaraciją: 1919 m. Versalio taikos sutartimi tik iš dalies buvo patenkinti mažlietuvių reikalavimai – prie Lietuvos valstybės prijungtas tik Klaipėdos kraštas, už jos ribų liko Mažosios Lietuvos pagrindinė dalis – Karaliaučiaus kraštas. Reikalaujama TSRS administruojamą Karaliaučiaus kraštą prijungti prie atkurtos Lietuvos valstybės. Šis aktas, kaip Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto memorandumo priedas, 1949 m. buvo įteiktas Didžiosios Britanijos, Prancūzijos vyriausybėms ir JAV Valstybės departamentui.
Antrasis aktas
1947 m. sausio 15 d. antruoju aktu „Mažosios Lietuvos lietuvių protestas“ mažlietuviai protestuoja dėl to, kad jų tėvynę Mažąją Lietuvą kolonizuoja rusai bei rusakalbiai. Prašoma Mažąją Lietuvą iki bus įgyvendintas reikalavimas sujungti su nepriklausoma Lietuvos valstybe pavesti valdyti Jungtinių Tautų komisijai. Aktą pasirašė Valteris Didžys.
Alovė (upė)
Alovė (Alovėlė) – upė Alytaus rajone, dešinysis Nemuno upės intakas. Išteka iš Maliūdžių raisto, teka į vakarus per Alovės ežerą. Įteka į Nemuną 360 km nuo jo žiočių, 5 km į p. r. nuo Alytaus. Aukštupyje vingiuoja tarp moreninių kalvų, žemupyje slėnis gilus, šlaitai skardingi. Nuolydis iki Tolupės 589 cm/km, žemiau 1170 cm/km.
Intakai: Kamša, Skernė (dešinieji), Tolupė (kairysis).
Alovės dešiniajame krante – Poteronių piliakalnis (6 km iki žiočių). Kaimai prie upės: Alovė, Poteronys, Kaniūkai, Užupiai.
Geras FM
thumb|200px|„Geras FM“ logotipas, naudotas iki [[2013 m.]]
Geras FM – muzikinė-informacinė regioninė radijo programa, transliuojama 101,9 MHz Vilniuje ir 91,9 MHz Kaune. Rengia ir transliuoja UAB „Geruda“ – viena iš Gariūnų verslo parko grupės įmonių.
Istorija
2013 m. sausio 14 d. stotis pakeitė dažnį Kaune: 91,9 MHz.
Muzika
Radijo stoties eteryje transliuojami geriausi šių dienų ir praeities hitai.
Kleščelių stačiatikių dekanatas
Kleščelių dekanatas - vienas iš šešių Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanas Mikołaj Kiełbaszewski. Dekanatas ribojasi su Bielsk Podlasko, Hainuvkos ir Semiatičės dekanatais.
Parapijos
Dekanate yra 11 parapijų:
Kurkliai (reikšmės)
Kurkliai yra:
Skiemonys (kaimas)
Skiemonys – kaimas Anykščių rajono savivaldybės pietryčiuose, supantis Skiemonių miestelį, netoli kelio Anykščiai–Molėtai.
Etimologija
Manoma, jog kaimo pavadinimas kilęs nuo žodžio „skemas“ – miško kirtimas. Kiti mano, jog pavadinimas siejamas su žodžiu „skiemuo“ – galbūt čia gyvenantys žmonės kalbėdami skiemenuodavo.
Izaak Dembo
Izakas Dembo (1863 m. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1889 m. Ciuriche, Šveicarija) – Lietuvos žydų kilmės revoliucionierius.
Biografija
Gimė 1863 m. Panevėžyje. Jaunystėje dirbo vaistininku, priklausė slaptai Liaudies valios organizacijai, dalyvavo nesėkmingame pasikėsinime į Aleksandrą III. Po pasikėsinimo slapstėsi, nuo 1884 m. dalyvavo slaptoje revoliucinėje veikloje Vilniuje. 1889 m. Ciuriche organizavo pasikėsinimą į Vilhelmą II, bet per bandymus su sprogmenimis stipriai susižeidė ir mirė ligoninėje.
Birštono miesto taryba 1990–1995 m.
Birštono miesto savivaldybės taryba – Birštono miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Birštono miesto Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Birštono miesto taryba, nuo 1994 m. liepos mėn. Birštono miesto savivaldybės taryba.
Teisinis pagrindas
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d., tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko, kitose daputatas nebuvo išrinktas arba buvo paskirtas miesto valdybos nariu. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d.
Veikla
Tarybos pirmininku išrinktas Vytautas Jurgis Meška. Meru paskirtas 1966–1990 m. Birštono miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas Antanas Zenkevičius, atsakinguoju sekretoriumi Gintaras Čekanauskas.
Otopenis
Otopenis – miestas pietinėje Rumunijoje, 16 km į šiaurę nuo Bukarešto, prie kelio į Ploještį. Mieste veikia didžiausias šalyje Henri Coanda tarptautinis oro uostas.
Atkočiūnas
Atkočiūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Atkočiūnienė (ištekėjusi moteris) ir Atkočiūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Narevo stačiatikių dekanatas
Narevo dekanatas  – vienas iš šešių Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanas Bazyli Roszczenko. Dekanatas ribojasi su Balstogės, Grudeko ir Hainuvkos dekanatais.
Parapijos
Dekanate yra 6 parapijos: