cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klonaslis
Klonaslis – gyvenvietė Airijoje, Lišo grafystėje. Miestelį supa vaizdingi kraštovaizdžiai, nes jis yra įkurtas Slyve Blūmo kalnų papėdėje. Miestelis yra maždaug už 70 km į pietvakarius nuo Dublino.
Diplomatinė misija
Terminai diplomatinė misija, pasiuntinybė turi kelias reikšmes:
Diplomatinė teisė
Valstybės atstovybė užsienyje (diplomatinė atstovybė, konsulinė įstaiga, garbės konsulatas) – kitoje valstybėje arba tarptautinėje organizacijoje.
Vatikano atstovybės užsienio valstybėse vadinamos Nunciatūromis.
Užsienio politika, politologija
Speciali tam tikram tikslui suformuota diplomatų grupė, turinti atlikti vienkartinę užduotį, kurią įgyvendinus, misija laikoma baigta.
Nuorodos
Diplomatic mission Misja dyplomatyczna
Kalviškiai (Šilutė)
Kalviškiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurės rytus nuo Kintų, Svencelės pelkės pakraštyje, prie Klaipėdos kanalo.
Leoniškė
Leoniškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, Tauragės miške, 5 km į rytus nuo Mažonų, 7 km į šiaurę nuo Tauragės. Į šiaurės rytus nuo Leoniškės yra senas durpynas, pirmosios nepriklausomos Lietuvos metais į šį durpyną buvo nuvesta siaurojo geležinkelio atšaka, ja buvo gabenamos durpės į Tauragės ir Šiaulių puses. Dabar durpynas nebenaudojamas, pelkė natūralėja, bet matyti durpyno reljefas. Tai viena iš trijų pelkių ir antras durpynas esantys Mažonų seniūnijoje. Kaimas yra labai kanalizuotoje miško dalyje.
Žvėrynas (Trakai)
Žvėrynas – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Paluknio.
Jurgis Sebastijonas Liubomirskis
Jurgis Sebastijonas Liubomirskis ( 1616 m. sausio 20 d. – 1667 m. gruodžio 31 d., Vroclavas) – Lenkijos magnatas, stambus ATR karinis ir valstybinis veikėjas, Karūnos lauko etmonas (1657–1664) iš kunigaikščių Liubomirskių giminės.
Biografija
Nuo 1647 metų Jurgis Sebastijonas Liubomirskis buvo Krokuvos generalinis seniūnas ir Karūnos dvaro maršalka (1649–1650), Karūnos didžiuoju maršalka (1650–1664), nuo 1657 metų Karūnos lauko etmonu ir Naujojo Sončo ir Spišo seniūnu.
Liubomirskis buvo žymiu Lenkijos kariniu vadu Chmelnickio sukilimo, Šiaurės karo 1655–1660 m., ATR–Maskvos karo 1654–1667 m. epochoje, taip pat Lenkijos kampanijose Transilvanijoje. 1655 metais jis buvo pasipriešinimo prieš švedus pietų Lenkijoje organizatorius. Kartu su Karūnos etmonu Stanislovu Ravera Potockiu Liubomirskis atlaikė lemiamą pergalę prieš rusų-kazokų karius Čiudnovo mūšyje.
Šeima
Jurgis Sebastijonas Liubomirskis buvo vedęs du kartus. 1641 metais vedė Konstanciją Ligenzą (1618 – 26.03.1648). Vaikai: Stanislovas Iraklijus (1640–1702), Karūnos didysis maršalka (1676–1702), kunigaikštis Aleksandras Mykolas (m. 1675), Perejaslavlio seniūnas, Jeronimas Augustinas (1647–1706), Karūnos lauko etmonas ir Krokuvos kaštelionas, Kristina (m. 1699), nuo 1661 m. buvusio Karūnos etmono Felikso Kazimiero Potockio (m. 1702) žmona.
1654 metais antra santuoka buvo su Barbora Tarlaite (m. 1689). Vaikai: kunigaikštis Pranciškus Sebastijonas (m. 1699), kunigaikštis Jurgis Dominykas (m. 1727), Krokuvos vaivada, kunigaikštytė Ana Kristina (m. 1701), 1-mas vyras nuo 1672 m. Lietuvos didysis žirgininkas Pranciškus Steponas Sapiega (m. 1688), 2-ras vyras nuo 1692 m. kunigaikštis Dominykas Mikalojus Radvila (1643–1697).
Ulteo
thumb|right|250px|Ulteo darbalaukis su KDE grafine aplinka Ulteo – Linux platinamasis paketas, kurį kuria Guel Duval (Mandrake Linux ir MandrakeSoft įkūrėjas). Išėjęs iš MandrakeSoft, Guel Duval pradėjo kurti Ulteo. Ulteo sukurtas Debian ir Ubuntu bazės pagrindu, su daugybe G. Duval patobulinimų.
Sudėtis:
Ulteo A.S. beta turi daugybę priedų, tarp kurių yra Firefox 2.0 ir OpenOffice.org 2.3
Stasys Brašiškis
Stasys Brašiškis (1896 m. vasario 7 d. Verškuliuose, Joniškio rajonas – 1989 m. spalio 6 d. Vilniuje) – sovietinės Lietuvos valstybės veikėjas, radijo mechanikas, bibliotekininkas, kraštotyrininkas, pedagogas.
Biografija
Mokėsi Rėzeknės pradžios mokykloje, 1907–1915 m. Šiaulių gimnazijoje. Gimnazijoje dalyvavo slapto moksleivių būrelio (su Juliumi Janoniu ir Vladu Rekašium) veikloje. 1916–1918 m. mokytojavo Šilo Pavėžupyje, 1918 m. – Šiaulių gimnazijoje.
Bendradarbiavo „Vilnyje“, „Darbo balse“. 1918–1919 m. priklausė LKP. 1919 m. sausio-kovo mėn. bolševikinės Šiaulių apskrities Darbininkų atstovų tarybos pirmininkas.
1919–1920 m. vienas iš Lietuvos mokytojų sąjungos steigėjų, redagavo sąjungos žurnalą „Mokykla ir gyvenimas“. 1920 m. lapkričio 26 d. išrinktas „Kultūros“ bendrovės sekretoriumi. 1921–1922 m. studijavo Leipcigo eksperimentinės psichologijos ir pedagogikos institute. 1922–1926 m. mokytojavo Šiaulių mokytojų seminarijoje. 1926 m. „Naujosios gadynės“ bendradarbis. 1928–1931 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete.
Organizavo kraštotyros ekspedicijas, kasinėjo senkapius, rinko senus dokumentus, etnografinę medžiagą. Savo sukauptą kolekciją padovanojo muziejams. Į Šiaulių „Aušros“ muziejų pervežė keletą liaudies skulptūrų, kunigo Antano Rimavičiaus palikimą iš Latvijos.
Radijo technikas
Nuo 1920 m. radijo technikas (šaukinys LY1CO), radijo aparatūros kūrėjas, pirmą kartą lietuviškai aprašęs ir pasigaminęs televizorių, savo dirbtuvėje gaminęs detektorinius ir lempinius radijo aparatus („Baltic“ ir kitus), vienas pirmųjų Lietuvoje radijo sportininkų.
Štai ką 1931 m rašė Šiaulių laikraštis „Mūsų momentas“ (Nr.8/49 psl.3'')…„Dauguma girdėjo, kad eina perdavimas judomųjų paveikslų per radio. Lietuvoje paveikslų priėmimo aparatas jau kelintą savaitę mėginamas Šiauliuose, St. Brašiškio laboratorijoje. Kiekvieną šeštadienį nuo 9-10 val. ryto susirenka nemažai susidomėjusių pažiūrėti tų bandymų. Perduodamos filmos, rodomi paveikslai, pasirodo ir „gyvi“ žmonės ekrane. Kol kas priimtuvo ekranas nedidelis, paveikslai vidutinio aiškumo. Įdomiausia, kad pirmi judėjimai pasirodo pavydale taškų ir linijų mišinio. Reikia tikėtis, kad judomųjų paveikslų priėmimas greitai bus patobulintas.“''
Sovietmetis
1944–1946 m. LSSR LKT pirmininko pavaduotojas. 1946–1948 m. Kinematografijos ministras. 1950–1963 m. Vilniaus politechnikumo direktorius ir Mokslų akademijos bibliotekos direktorius. 1965 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas. Mirė 1989 m. spalio 6 d., palaidotas Rasų kapinėse.
Išpirka (filmas)
Išpirka – 1996 JAV kriminalinė drama. Pagrindinius vaidmenis atliko Mel Gibson, Rene Russo ir Gary Sinise, režisavo Ron Howard. Filmas pasakoja apie šeimą siekiančią atgauti pagrobtą sūnų. Visame pasaulyje filmas uždirbo 309 mln. dolerių.
Nemije Novė
Nemije Novė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rudkos valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Planova
Planova  – kolonija Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Jaros gyvenvietės
Jaros gyvenvietės – keturios neolito archeologinės gyvenvietės Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje, Jotkonių kaimo (Svėdasų seniūnija) pietrytiniame pakraštyje, Jaros upės ir buvusio Jaros ežero pakrantėse.
Gyvenvietės
1933–1934 m. tiesinant Jaros vagą, rasta kaulinių ir raginių neolito įrankių. Gyvenvietes tyrinėjo Istorijos institutas, tyrimų vadovas Algirdas Girininkas. Pirmoji ir antroji gyvenvietės yra Jaros dešiniajame krante. Jose 1975–1976 m. rasta židinių, viduriniojo ir vėlyvojo neolito titnaginių dirbinių, virvelinės keramikos šukių su tekstiliniais ir sukiniais įspaudais.
1976 m. Jaros dešiniajame krante, į pietus nuo Jaros ir Aluočio santakos rasta trečioji gyvenvietė. Gyvenvietė apardyta potvynių, jos rytinis pakraštys sunaikintas tiesinant Jaros vagą. Per 1985 m. tyrinėjimus rasta viduriniojo neolito akmeninių kirvių, kaltų, tinklo pasvarų, kaulinių ir raginių strėlių antgalių, smaigų, skobtelių, kirvio mova su skyle kotui, peilis, titnaginių dirbinių, medinio bučiaus liekanų, šukių puodų, kurių vidinės sienelės šiek tiek brūkšniuotos.
Jaros kairiajame krante, prie Jaros ištakos iš buvusio Jaros ežero, priešais antrąją gyvenvietę yra ketvirtoji gyvenvietė. Apardyta per Pirmąjį pasaulinį karą kasant apkasus. 1985 m. joje rasta vėlyvojo neolito titnago dirbinių – peilių, grandukų, skelčių, nuoskalų, keramikos.
Jaros gyvenvietės priskiriamos Narvos kultūrai, su pastebima Nemuno kultūrai ir virvelinės keramikos kultūrai būdinga įtaka. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Shefali Tsabary
Šefali Tsabari  – klinikinės psichologijos praktikė, tėvystės žinovė, JAV perkamiausios knygos „Sąmoninga tėvystė“ rašytoja.
2010 m. išleido knygą „Sąmoninga tėvystė“. Jos knygą pripažino Dalai Lama, Eckhart Tolle ir Oprah Winfrey. Šiuo metu ji užsiima privačia psichologo praktika Niujorke ir yra kalbėtoja sąmoningos tėvystės bei sąmoningumo meditacijos temomis.
Vaistinis kietis
Vaistinis kietis arba peletrūnas (Artemisia dracunculus) – astrinių (Asteraceae) šeimos kiečių (Artemisia) genties augalas.
Shefali Tsabary
Biografija
Daktarė Š. Tsabari užaugo Mumbajuje, Indijoje, būdama 21 m. persikraustė į JAV. Ji baigė psichologijos doktorantūras mokslus Kolumbijos universitete Niujorke.
Vaistinis kietis
Daugiametis žolinis 60-150 cm aukščio augalas. Stiebas tiesus, lapai ilgi, ištisiniai, viršūnėje su trumpais dygleliais. Graižai rutuliški. Siaurame šluoteliniame žiedyne susitelkę balsvi smulkūs žiedai. Žydi liepos – rugpjūčio mėn.
Mityba
Dėl kvapo, kurį sukelia eteriniai aliejai, šviežia ir džiovinta vaistinio kiečio žolė nuo seno vartojama kaip prieskonis. Dedama į daržovių ir mėsos patiekalus, gardinamos sriubos. Prancūzų virtuvėje jis derinamas su vištiena, lazanija, žuvies ir kiaušinių patiekalais, švieži ūgliai taip pat dedami į actą, kad suteiktų jam aromatą.
Vaistinis kietis valgomas su sūriu, rūgpieniu, kaip salotos ir stalo žalumynas.
Šis prieskonis dedamas į raugiamus agurkus, pomidorus, grybus, į marinatus.
Vaistinį kietį ypač mėgsta Kaukaze, arabų, rusų, armėnų ir persų kalbomis jis vadinamas tarchun (թարխուն, tariama [tarˈxuːn]; Тархун), nuo šio pavadinimo kilęs ir gaiviojo gazuoto ryškiai žalios spalvos gėrimo „Tarchun“, gaminamo iš vaistinių kiečių cukrinio užpilo, pavadinimas.
Etimologija
Šio augalo lotyniškas pavadinimas kilęs iš senovės graikų žolininko ir farmakologo Pedanius Dioscorides, parašiusio knygą apie vaistinius augalus. Tuo metu buvo tikima, kad augalo išvaizda atspindi galimus jo panaudojimo būdus. Dėl spirališkos šaknies formos buvo manoma, kad kietis gali išgydyti gyvačių įkandimus. Iš čia kilo graikiškas kiečio pavadinimas drakon, arabiškas tarkhum (mažas drakonas), lotyniškas dracunculus (mažas drakonas).
Vaistinės augalo savybės
Liaudies medicinoje vartojamas kaip šlapimą varanti priemonė. Ideali priemonė pirties procedūrų metu, įdedama į vantas. Skleidžia malonų kvapą.
Kietyje yra flavonoido apigenino pasižyminčio priešvėžiniu veikimu. Kietis padeda sužadinti apetitą, gerina virškinimą, vartojamas kaip vaistas nuo vidurių pūtimo. Skystu ekstraktu gydomas lėtinis gastritas su pakitusia skrandžio sulčių sekrecija. 1-2 valgomieji šaukštai ekstrakto, išgerti 15-20 min. prieš valgį, padeda normalizuotis skrandžio sulčių rūgštingumui.
Šaknų degtinės antpilas XIX a. buvo vartojamas kaip raminantis ir traukulius slopinantis vaistas. Duodamas nuo epilepsijos, spazminių traukulių.
Rusijoje ir Kaukaze žolę vartojo nuo vandenės ir skorbuto. Iki šiol juo gydoma avitaminozė.
Nanakas
Guru Nanakas Devas (g. 1469 m. balandžio 15 d. – m. 1539 m. rugsėjo 22 d.) – indų dvasinis mokytojas (guru), poetas, sikhizmo religijos pradininkas. Pandžabe jis garbinamas ne tik sikhų, bet ir musulmonų bei hinduistų.
Apie jo gyvenimą žinoma iš pasakojimų rinkinio, vadinamo Janamsākhīs. Tiesa, dauguma pasakojimų sukurti jau po Nanako mirties. Gimė Rai Bhoi Di Talvandyje (dab. Nankana Sahibas, netoli Lahoro), valdininko šeimoje. Pasak tradicijos, kartą vaikystėje Nanakas nuskendo Kali Beino upėje, bet po 3 dienų pasirodė, ir pasakė, kad „ten nėra nei hindų, nei musulmonų“. Tada Nanakas pradėjo skleisti savo mokymą, kuris išsirutuliojo į sikhizmą.
Guru Nanakas atliko keletą didelių kelionių – pirmosios metu keliavo link Bengalijos ir Asamo, antrosios – per Tamilnadą į Šri Lanką, trečiosios – per Kašmyrą, Ladaką į Tibetą, ketvirtosios – į Bagdadą ir Meką. Nanakas vedė Batalos ryžių pardavėjo dukterį Sulakni ir susilaukė dviejų sūnų – Šričando ir Lakšmidaso. Tačiau jiems savo guru papročio neperdavė, o titulą perleido savo ištikimam mokiniui Angadui.
Nanako mokymai, užrašyti poetiškai, įtraukti į sikhų šventraštį Guru Granthą. Nanakas mokė, kad Dievas yra vienas, neperprantamas ir neturintis savybių (šis mokymas priskiriamas nirgun bhakti atšakai), bet besireiškiantis visose religijose. Pabrėžė savanaudiškumo atsisakymą, nepalaikė asketizmo, bet palaimą siejo su Dievo savybių šlovinimu, sąžiningu ir doru elgesiu.
Samuelis Boguslavas Chilinskis
Samuelis Boguslavas Chilinskis (g. apie 1631 m. Šventežeryje, Lazdijų r. – m. 1666 m. liepos 5 d. Londone, Anglija) – pirmasis Biblijos vertėjas į lietuvių kalbą, kurio vertimas buvo imtas spausdinti.
Gimė reformatų kunigo Adriano Chilinskio (1586–1656) šeimoje. Motina – lietuvė Minvydaitė iš lietuvių reformatų bajorų Minvydų giminės. Lietuvių kalbą Chilinskis mokėjo iš mažens.
Mokslai ir studijos
Mokėsi greičiausiai Kėdainiuose (1653 m. buvo Švobiškio fundacijos alumnatas Kėdainiuose). Su reformatų sinodo stipendija nuo 1654 m. studijavo teologiją Franekerio universitete (Nyderlandai), ten, be visų kitų disciplinų, mokėsi filosofijos, hebrajų kalbos, matematikos. 1655 m., sužinojęs apie karo su Rusijos kunigaikštyste pradžią, bandė grįžti iš Franekerio į namus, bet tai nepavyko, nes kelią pastojo karo frontai. Atkeliavęs iki Gdansko, gavo Lietuvos evangelikų reformatų sinodo sprendimą tęsti studijas užsienyje, tačiau lėšų joms sinodas nebeskyrė. 1657 m. kovo 31 d. rekomenduotas Franekerio universiteto rektoriaus, filosofijos daktaro, logikos profesoriaus Kristupo Munsteraus (Christhophorus Munsterus) ir bibliotekininko D. Kaldendbacho, nuvyko į Oksfordo universitetą. Nuo 1657 m. studijavo Oksforde.
Biblijos vertimas
1656 m. lapkričio 22 d. (tokią datą nurodo pats S. B. Chilinskis) pradėjo į lietuvių kalbą versti Bibliją ir darbą baigė 1660 m. Apie atliktą darbą visuomenę informavo dviem brošiūrom, kuriose siekė paaiškinti Londono ir Anglijos visuomenei savo darbo tikslus bei trumpai ją supažindinti su Lietuvos Didžiąja Kunigaikštyste, jos evangelikų reformatų bažnyčios veikla, raštija lietuvių kalba ir pateikti argumentus, kodėl būtina išspausdinti Bibliją lietuviškai:
Biblijos vertimas 1660 m. buvo pradėtas spausdinti Londone. Prašant Lietuvos reformatų sinodą lėšų, susilaukta jo įgaliotinių J. Božimovskio vyresniojo ir J. Skrodzkio neigiamo atsiliepimo apie vertimo kokybę. Spausdinimas sustojo, o rankraštis dingo. Manoma, kad J. Božimovskio vertinimas galėjo būti ne visai objektyvus, nes J. Božimovskis pats vertė į lietuvių kalbą Naująjį Testamentą ir turbūt norėjo, kad būtų išspausdintas jo vertimas, be to, neaišku, į kokių kalbų Biblijos tekstus orientavosi vertinimo komisijos nariai.
Yra žinomi 3 nevienodo dydžio išspausdinti Senojo Testamento dalies egzemplioriai. Du iš jų, vilniškis ir Šcecino-Berlyno bibliotekų egzemplioriai, pradingęs, o trečiasis, mažiausias (176 p.), išliko Britų muziejaus bibliotekoje Londone. Išlikęs ir Britų bibliotekoje saugomas Naujojo Testamento rankraštis. 1958 m. jis perspausdintas Poznanėje.
Grondai (reikšmės)
Grondais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Gaočangas
Istorija
Senovėje miesto vietoje gyvavo Guši kultūra, siejama su jueži tautomis. Gaočangas susikūrė ~I a. pr. m. e. ir tapo svarbiu kinų pirklių vakariniu prekybos tašku. Miestą valdė tai kinai (Han dinastija), tai tiurkų sąjunga Šiongnu. 327 m. įkurtas kinų karinis garnizonas, pradėjo keltis atvykėliai iš Kinijos. V a. kraštą valdė bekariaujančios tarpusavyje kinų dinastijos, o vėliau Turfano įduba buvo pavaldi vietiniams kinų klanams. 460 m. Gaočangą užėmė avarai (Žoužanų kaganatas), jie paskyrė hanių vietininką, tačiau paskui valdymą perėmė tiurkai gaočė. Tarp kinų, gaočė ir avarų vyko nuolatinės kovos, o vėliau savo valdžią įtvirtino gioktiurkai. Gaočangą valdė giuoktiurkų vasalė Ču dinastija. XVI a. miestą užkariavo Tangų dinastija, tačiau 755 m. jie buvo priversti atsitraukti, todėl kraštą užkariavo pradžioje tibetiečiai, o paskui uigūrai. 856 m. jie Gaočange įkūrė Kočo karalystę. Tuo laikotarpiu mieste klestėjo budizmas, nestorietiškoji krikščionybė, manicheizmas. Budistų vienuoliai netoliese įkūrė Bezekliko urvų kompleksą. Uigūrų valdovai išlaikė klajoklišką gyvenimo būdą ir vasaromis sostinę perkeldavo į Bišbaliką. Kraštą užpuolus karakitajams, uigūrai pasiprašė Čingischano globos. Gaočangas tapo pavaldus Čingischano sukurtai Juan dinastijai, tačiau tarp 1275 ir 1318 m. miestas buvo puldinėjamas kitų mongolų čagatajų, kol buvo sunaikintas.
Architektūra
Iki šių laikų yra išlikę Gaočango griuvėsiai – budistinių stūpų, krikščionių bažnyčios, tvirtovės, saugyklų liekanos.
Dagoba
Dagoba yra Prancūzijos industrial metal/groove metal grupė, susiformavusi 2000 metais.
Gene Wilder
thumb|Gene Wilder 2007 m. thumb|Gene Wilder 1984 m. Džinas Wilderis (, 1933 m. birželio 11 d. – 2016 m. rugpjūčio 29 d.) – garsus JAV aktorius, įsiamžinęs daugiau nei 30 kino filmų.
Biografija
Gimęs Milvokyje, rusų ir žydų imigrantų sūnus, Wilderis studijavo dramą Ajovos universitete, vėliau atliko praktiką Didžiosios Britanijos teatruose. Tarnavo JAV armijoje nuo 1956 iki 1958 metų. Baigęs tarnybą Wilderis pradėjo sėkmingai vaidinti Brodvėjaus šou pasirodymuose. 1964 m. jis susitiko Melą Bruksą, kuris šį pakvietė į savo filmą.
Didžiausia žvaigžde Džinas tapo septintajame dešimtmetyje, įkūnydamas ikoniškiausius to periodo personažus.
Septinto dešimtmečio pabaigoje bei aštuntajame dešimtmetyje su kolega Ričardu Pryoriu vaidino daugelyje komedijų. Jų komiškas duetas susilaukė didelės sėkmės ir pripažinimo.
Wilderis vedė 1984 metais, tačiau jo žmona Gilda mirė nuo vėžio po penkių santuokos metų.
2005 metais Džinas išleido savo autobiografinę knygą, kuri susilaukė populiarumo dėl autoriaus atvirumo ir yra laikoma viena iš geriausių Holivudo aktorių memuarų pavyzdžių.
Šiuo metu jis nebėra aktyvus aktorius, ramiai gyvena su antrąja žmona Karen, su kuria susituokė 1991 metais.
Boštjan Nachbar
Boštjan Nachbar (g. 1980 m. liepos 3 d.) – Slovėnijos krepšininkas, žaidžiantis šalies nacionalinėje rinktinėje ir Barselonos "Barcelona" klube.
Karjera
Profesionalaus žaidėjo karjerą B. Nachbar pradėjo 1997 m. Liublianos „Olimpijos“ ekipoje, su kuria dukart tapo šalies čempionu bei triskart iškovojo nacionalinę taurę. 2000 m. krepšininkas persikėlė į kaimyninę Italiją, Trevizo „Benetton“ klubą. Žaisdamas jame antrą sezoną, slovėnas pasiekė Eurolygos finalinį ketvertą, tapo Italijos lygos čempionu bei iškovojo Italijos Supertaurę, taip pat stipriai pagerindamas savo asmeninius statistinius rodiklius.
Po šio sėkmingo sezono žaidėją 15-uoju šaukimu NBA naujokų biržoje pasirinko Hiustono „Rockets“ klubas. Slovėnas NBA lygoje iš viso praleido 6 sezonus bei pakeitė 3 komandas, kai po 2007-2008 m. sezono nusprendė grįžti į Europą, Maskvos „Dinamo“ klubą. 2009 m. gegužės 21 d. nusprendė palikti Maskvos "Dinamo" dėl sunkios finasinės situacijos. 2009 m. liepos 14 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Stambulo "Efes Pilsen" klubu.
2012 m. sausio 16 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Kazanės "Uniks" klubu. 2012 m. liepos 31 d. pasirašė sutartį su Vokietijos Bambergo "Brose Baskets" klubu. 2013 m. liepos pabaigoje pasirašė dvejų metų sutartį su Barselonos "Barcelona" klubu.
Fortaleza Esporte Clube
Fortaleza Esporte Clube – Brazilijos futbolo klubas, 1918 metais įkurtas Fortalezaje.
2010–2011 m. sezone rungtyniavo Brazilijos Campeonato Brasileiro Série C.
Persona non grata
Nepageidaujamas asmuo – diplomatinės tarnybos tarnautojo, kurio buvimas nėra pageidaujamas priimančiojoje valstybėje, statusas. Statuso priešingybė - Persona grata bei Persona gratissima (pageidaujamas asmuo).
Kamaika
Kamaika – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Čiobiškio.
Persona non grata
Pagal Vienos diplomatinių santykių Konvenciją (devintas straipsnis) Persona non grata statusą priimant šalis gali paskelbti bet kada (net iki tam asmeniui atvykstant į šalį) ir neaiškindama priežasčių. Dažniausiai diplomato atstovaujama šalis tokį darbuotoją atšaukia atgal, nes jis nebegali tinkamai dirbti savo darbo.
Kadangi diplomatinis imunitetas saugo diplomatinės tarnybos darbuotojus nuo civilinės bei baudžiamosios atsakomybės, paskelbimas Persona non grata yra viena iš jiems visgi galimų taikyti bausmių. Taip atsikratoma ir šnipinėjimu įtariamų diplomatų.
Kartais šis statusas suteikiamas ir klaidų nepadariusiam žmogui, taip išreiškiant nepasitenkinimą priimančios valstybės veiksmais. Tai gali būti reaguojama, pavyzdžiui, siunčiančiai valstybei Persona non grata paskelbus savo pačios teritorijoje esantį priimančios valstybės diplomatą.
Suomijos futbolo varžybos 1994 m.
Suomijos futbolo varžybos 1994 m.
Dziaohė
Dziaohė buvo pastatytas skardžių apsuptyje. Čia stovėjo budistinės šventyklos, stūpos, valdovo rūmai (likę griuvėsiai), buvo kapinynai. Tangų laikais mieste gyveno ~7000 žmonių.
Podlonka
Podlonka  – kolonija Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Petras II (reikšmės)
Petras II (lokalūs variantai Pedras II, Peteris II, Pietras II) gali reikšti šiuos valdžiusius monarchus:
Žvėrynas (Kalveliai)
Žvėrynas – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kalvelių.
Pabėgusi nuotaka
Pabėgusi nuotaka – 1999 JAV komedija. Pagrindinius vaidmenis atliko Richard Gere ir Julia Roberts, režisavo Garry Marshall. Visame pasaulyje filmas uždirbo 307 mln. dolerių.
Cinamoninis juodasis lokys
Cinamoninis juodasis lokys (Ursus americanus cinnamomum) – juodojo lokio (Ursus americanus) porūšis, gyvenantis Kolorade, Naujojoje Meksikoje, Aidahe, Montanoje, Vašingtone, Vajominge ir vakarų Kanadoje. Nuo kitų juodojo lokio formų cinamoninis lokys skiriasi rudu ar raudonai rudu kailiu, kuris primena cinamoną.
Cinamoniniai lokiai yra visaėdžiai. Jie minta vaisiais, augalais, riešutais, medumi, retkarčiais – vabzdžiais ir mėsa. Jie puikiai laipioja, gerai bėgioja ir plaukioja. Jie daugiausia naktiniai gyvūnai, nors kartais aktyvūs ir dieną, žiemos miegu nemiega.
Naujagimiai lokiukai sveria apie 230 g, o suaugę lokiai – nuo 92 iki 270 kg. Gyvenimo trukmė iki 30 m.
Kenny Anderson
Kenny Andersonas (g. 1970 m. spalio 9 d. Niujorke) – JAV krepšininkas ir krepšinio treneris.
Po nesėkmingai pasibaigusio 2005–2006 m. sezono „Žalgirio“ komandoje, amerikietis baigė krepšininko karjerą, o 2007 m. birželio 18 d. tapo Atlantos „Krunk“ klubo, rungtyniaujančio trečioje pagal pajėgumą JAV lygoje CBA, vyr. treneriu.
Benito Mussolini
Ankstyvasis gyvenimas
thumb|250px|left|Benito Musolinio gimimo vieta, šiandien naudojama kaip muziejus Benitas Musolinis gimė kalvio šeimoje. Jo tėvas žavėjosi socializmo idėjomis. Musolinis mokėsi bažnytinėje mokykloje. 1902 m. pradėjo dirbti mokytojo padėjėju. Išvyko į Šveicariją, ten baigė Lozanos universitetą. Jaunystėje pasinėrė į politiką, žavėjosi anarchizmu, vėliau tapo vienu iš socialistų partijos vadovu. Skaitė Frydricho Nyčės ir Karlo Markso veikalus. Buvo išsilavinęs, talentingas žurnalistas, geras oratorius, rašė eilėraščius, išleido romaną, laisvai kalbėjo vokiškai. Gyveno sveikai: negėrė, nerūkė, sportavo, miegodavo 9 val. per parą. Labai mėgo žirgų sportą ir pats puikiai jodinėjo. Kasdien nors pusvalandį fechtuodavosi. Labai mėgo aviaciją.
Žurnalistai jį vaizdavo kaip visapusiškai išsilavinusį žmogų, kuris gerai išmano politiką, filosofiją, mėgsta muziką ir pats groja smuiku, rašo apysakas ir teatro pjeses. Per savo gyvenimą jam teko būti ir kalviu, ir mūrininku, ir mokytoju, ir žurnalistu, ir politinės partijos kūrėju.”
Iki 1914 m. aktyviai dalyvavo italų socialistų veikloje, redagavo jų laikraštį „Avanti“!. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui agitavo už Italijos stojimą į karą Antantės pusėje. Už tai 1915 m. išmestas iš socialistų partijos. Išeidamas pareiškė, kad iš jo niekas neatims teisės „likti pirmose kovotojų dėl socializmo gretose“. Skambios frazės buvo Musolinio silpnybė. 1915 m. įkūrė laikraštį „Popolo d`Italia“, kuris vėliau virto fašistų laikraščiu. 1915–1917 m. dalyvavo kare ir buvo sunkiai sužeistas.thumb|left|220px|Kalbantis Musolinis.
Musolinio valdymo pradžia. Fašizmo sukūrimas
1919 m. Milane įkūrė buvusių karo dalyvių organizaciją, kurios nariai vadinosi fašistais. Skleidė socialinę ir nacionalinę propagandą, kovojo su socialistais ir demokratiniu judėjimu. Jam tai iš dalies sekėsi, nes liberalų ir katalikų partijos, bijodamos komunistų, nebandė energingiau priešintis fašistams. 1921 m. išrenkamas į parlamentą. 1921 m. lapkričio 7-10 d. įkuriama Italijos fašistų partija. 1922 m. po „žygio į Romą“ Musolinis tapo premjeru. Nuo spalio mėn. Musolinis pradėjo valdyti Italiją ir ten sukūrė fašistinę santvarką, tapusia idealu daugelio šalių fašistams. Jam valdant buvo panaikintos demokratinės laisvės ir teisės, už politinius įsitikinimus imta persekioti ir žudyti žmones.
Įsteigė parlamente Didžiąją fašistų tarybą ir fašistinę miliciją. Prieš jį buvo įvykdyti keturi pasikėsinimai. 1926 m. perėjo prie diktatūrinio valdymo. Tautoje jis jau buvo vadinamas duče (it. duce – „vadas“). Po 1936 m. jo oficialus titulas buvo "Jo Ekscelencija Benito Mussolinis, Valstybės Valdovas, Fašistų Dučė, ir Imperijos įkūrėjas".
Griežtai persekioti kitamaniai. Nuo 1929 m. kūrė korporacinę valstybę. Skelbė, kad joje sėkmingai gali bendradarbiauti darbas ir kapitalas. Tuo tikslu 1927 m. balandžio 21 d. paskelbė „Darbo chartiją“. Šalyje organizavo plačius viešuosius darbus (kelių ir geležinkelių tiesimą, pelkių sausinimą, miškų sodinimą, miestų statybas ir t. t.). Militarizavo ekonomiką ir kūrė didžiulę armiją. 1929 m. Italijos karaliaus Viktoro Emanuelio III vardu su Vatikano valstybės sekretoriumi P. Gasparri pasirašė Laterano susitarimus, kuriais buvo sureguliuoti Italijos ir Vatikano santykiai. 1935–1936 m. kariavo su Etiopija ir ją užgrobė. Dalyvavo 1936–1939 m. Ispanijos pilietiniame kare, rėmė F. Franką. Pilietinio karo Ispanijoje metu Musolinis su Hitleriu aktyviai rėmė Franko šalininkus. 4-ojo dešimtmečio antrojoje pusėje jis nuolat palaikė Hitlerio politiką ir tuo užtikrino Vokietijos paramą. 1939 m. balandžio mėnesį italų kariuomenė užėmė Albaniją.
left|thumb|Susitikimas su Hitleriu [[1943 m. liepą]]
Vykdydamas agresyvią politiką, Musolinis vis labiau turėjo remtis Hitleriu ir suartėti su Vokietija. 1936 m. šios šalys pasirašė sutartį dėl įtakos sferų pasidalijimo Europoje. 1936 m., papildant ankstesnius susitarimus, tarp Vokietijos ir Italijos buvo pasirašytas karinės ir politinės sąjungos susitarimas – „Plieno paktas“. 1936 m. rugsėjo 25 d. Musolinis įkūrė vadinamąją Berlyno - Romos ašį. Iki Antrojo pasaulinio karo Italija apskritai stengėsi laviruoti tarp Vokietijos ir Prancūzijos bei Didžiosios Britanijos. Tačiau visgi artimiausia siekiais bei ideologija Musoliniui buvo Hitlerio Vokietija, taigi 1940 m. įstojo į karą Vokietijos pusėje ir okupavo dalį Prancūzijos, Jugoslavijos ir Graikijos. Trumpą laikotarpį iki savo mirties Musolinis buvo Italijos Socialinės Respublikos (ital. Repubblica Sociale Italiana) vadovas. 1943 m. liepos 25 d. fašistinė diktatūra Italijoje buvo nuversta. 1945 m. Italijos šiaurėje vykstant antifašistiniam sukilimui, diktatorius, lydimas 200 esesininkų būrio, bandė pasprukti iš Italijos ir 1945 m. balandžio 27 d., kai kartu su mylimąja Clara Petacci jis bandė pasitraukti į Šveicariją, juodu suėmė Italijos partizanai komunistai ir kitą dieną abu sušaudė Giuliano di Mezzegros kaimelyje, prie Komerio ežero. Išniekinti Musolinio ir Claros kūnai kitą dieną buvo pakabinti ant kartuvių Milane.
thumb|Musolinis su Hitleriu priima paradą vizito okupuotoje Jugoslavijoje metu
Itališkasis Musolinio fašizmas
Italijoje fašistų politinis judėjimas susiformavo 1920–1923 m. Fašistų vadas buvo Benitas Musolinis, kuris su savo bendraminčiais kritikavo silpną liberalų vyriausybę, socialistus, vėliau pradėjo kovą dėl valdžios. Fašistai greitai gavo tai, ko siekė, nes nuolat besikeičiančios vyriausybės nesiėmė jokių priemonių prieš fašistus. 1922 m. spalio 29 d. Italijos karalius pavedė Musoliniui sudaryti vyriausybę. Ji buvo koalicinė, o taip savo kalboje Musolinis pasakė „mums reikia visiškos valdžios ir mes patys prisiimam visą atsakomybę“. Atėjęs į valdžią Musolinis netapo kapitalistų įrankių, nes turėjo savo planų ir tikslų. Užsitikrinęs armijos, bažnyčios, karaliaus bei įvairių partijų pritarimą, Musolinis pradėjo griauti liberaliąją parlamentinę Italijos valstybės santvarką. Musolinis pasiekė, kad vykdomoji valdžia pasidarytų aukštesnė už įstatymų leidžiamąją. Ekonominę politiką fašistai grindė „produktyvizmo“ principu. Valstybė nutraukė subsidijas nerentabilioms įmonėms ir pramonės šakoms, uždėjo pelno mokestį žemdirbystės ūkiams. Musolinio užsienio politiką, pagrįsta gretimu šalių raminimu „draugystės ir širdingo bendradarbiavimo paktais“, prekybos susitarimu. Italijoje įvedus Musolinio diktatūrą buvo uždraustos visos kitos partijos. Fašistai sukūrė savas profsąjungas, uždraudė streikus, įmonininkų ir darbininkų ginčus sprendė valstybė. Ji taip pat tvarkė ekonomiką, kišosi į kultūros ir mokslo veiklą. Teisingumo organai neteko savarankiškumo ir tarnavo diktatūrai.
Pavadinimas kilo iš Musolinio grupuotės, pasivadinusios Fasci di combattimento. Fasci reiškė Senovės Romoje naudotą valdžios simbolį.
Nors fašistai į valdžią atėjo nedemokratiniu būdu, Musolinio vyriausybę rėmė daugelis Italijos gyventojų ir net katalikų bažnyčia. Tuomet Benito buvo vienas populiariausių Europos politikų, o fašizmas vertintas kaip gana perspektyvi politinė doktrina. Musolinis stengėsi pabudinti Italijos ekonomiką, skatino gamybą, organizavo visuomeninius darbus. Taip pat sparčiai buvo statomi gyvenamieji namai, žmonės gavo darbo ir kur gyventi. Tuo metu dučė stebino visą Europą.
Pasikėsinimai nužudyti
Po to, kai Musolinis atėjo į valdžią, jis vis dažniau buvo matomas vilkintis karinę uniformą. Musolinio įtaka propagandai buvo tokia, kad jis turėjo stebėtinai mažai oponentų, kuriuos būtų reikėję „nuslopinti“. Vis dėlto jis buvo „šiek tiek sužeistas į nosį“, kuomet buvo pašautas Violet Gibson, airės, Baron Ashbourne dukters, 1926 m. balandžio 7 d. 1926 m. spalio 31 d. penkiolikmetis Anteo Zamboni Bolonijoje pasikėsino į Musolinį. Zamboni buvo nužudytas vietoje. Musolinis išgyveno ir po nesėkmingo anarchisto Gino Lucetti pasikėsinimo nužudyti Romoje bei po pasikėsinimo, kurį suplanavo amerikietis anarchistas Michael Schirru. 1938 m. TIGR – Slovėnijos antifašistų organizacijos – nariai rengė sąmokslą nužudyti Musolinį Kaparete (Caporetto), bet jų pasikėsinimas buvo nesėkmingas.
Asmeninis gyvenimas
miniatiūra|Iš kairės į dešinę galite pamatyti negyvus buvusio komunistų politiko Nicola Bombacci, kunigaikščio Benito Mussolini, jo ištikimos meilužės Claros Petacci, ministro Alessandro Pavolini ir žinomo fašistų politiko Achille'o Starace'o kūnus, eksponuojamus Plaza Loreto aikštėje. Milano miestas 1945 m. Pirmoji Benito Musolinio žmona buvo Ida Dalser (Ida Dalser). Jiedu susituokė 1914 m. Trente. Po metų susilaukė sūnaus, kurį pavadino tėvo garbei – Benitu Albinu Musoliniu (Benito Albino Mussolini). 1915 m. gruodį Musolinis vedė savo meilužę Reičele Guidi (Rachele Guidi) ir nuo to laiko, prasidėjus jo politikos dominavimui, visa informacija apie jo pirmąją žmoną ir sūnų buvo naikinama, o jie abu – persekiojami. Su antrąja žmona susilaukė dviejų dukrų: Edos (Edda) ir Anos Marijos (Anna Maria) bei trijų sūnų: Vitoro (Vittorio), Bruno ir Romano. Musolinis turėjo daugybę meilužių, pradedant Margarita Sarfati (Margherita Sarfatti), baigiant jo paskutiniaja kompanione – Klara Petaci (Clara Petacci). Vėliau, kaip rašė Musolinio biografas Nikolas Farelas (Nicholas Farrell), Dučė turėjo nesuskaičiuojamų trumpalaikių santykių su jį dievinusiomis šalininkėmis, rėmėjomis.
Trinidadas
thumb|250px|Trinidadas. San Fernando kalnas
Trinidadas  – sala Atlanto vandenyne, Priešvėjinių Antilų grupėje, didžiausia Trinidado ir Tobago valstybės sala. Išsidėsčiusi į šiaurės rytus nuo Venesuelos. Trinidado plotas 4769 km². Aukščiausia vieta – El Sero del Aripas. Saloje yra šalies sostinė Port of Speinas, nors didžiausias salos miestas yra San Fernandas.
Trinidade gyvena 1,252 mln. žmonių.
Istorija
1498 m. salą atrado K. Kolumbas (iki tol čia gyveno indėnai aravakai). Jis salą pavadino šventosios trejybės garbei ( – „trejybė“). Apie tris amžius sala priklausė Ispanijai, tačiau buvo puldinėjama olandų, anglų ir prancūzų piratų. 1797 m. salą užėmė Didžioji Britanija, kuri 1898 m. įkūrė koloniją kartu su Tobago sala.
SPQR
Šiuo metu SPQR yra Romos miesto herbe. Šį užrašą galima pamatyti ant miesto kanalizacijos šulinių dangčių.
Kirklarelio Atatiurko pradinė mokykla
Kırklareli Atatürk pradinė mokykla - pradinė mokykla, esanti Kırklarėli (Turkija), įsteigta 1968 m. Mokslas trunka 8 metus. Mokykloje yra maždaug 1500 mokinių ir 70 mokytojų.
Simbolika
Mokyklos spalvos yra tamsiai raudona ir tamsiai mėlyna.
Mokyklos devizas yra: „Mūsų miesto saulė".
Liudininkas (1978 filmas)
Liudininkas – 1978 m. sukurta kriminalinė drama.
Turinys
Restauratorius Antonio sulaukia seno draugo Roberto pasiūlymo vykti su juo į kitą miestą restauruoti bažnyčios. Roberto gyvenimas čia ne itin gerai klojasi: dėl pinigų jis vedęs gerokai vyresnę moterį, tuo tarpu Antonio netrunka įsikurti naujoje vietoje ir rasti naujų draugų. Jis išsirenka mergaitę vardu Keitė, kuri jam pozuoja restauruojant paveikslus, o viena viešbučio darbuotoja pasigiria turinti namuose vertingą paveikslą ir paprašo šį įvertinti. Vakare Antonio nuvyksta pas ją, tačiau randa apsvaigusią nuo narkotikų. Kitą dieną jis sužino, kad dingo Keitė, o dar po kelių dienų ji randama nebegyva. Antonio prisimena grįždamas namo matęs Robertą, kuris pradžioje viską neigia, bet galiausiai prisipažįsta draugui nužudęs mergaitę. Antonio bando jam padėti ir netrukus pats tampa įtariamuoju. Robertas jam siūlo padėti pabėgti, tačiau per klaidą tampa Keitės tėvo užpuolimo auka, kuomet šis nusprendžia įvykdyti savo teisingumą. Nebelikus kam paliudyti apie jo nekaltumą, Antonio atsiduria už grotų ir nuteisiamas mirties bausme. Filmas baigiasi jam rašant malonės prašymą prezidentui, kuriame jis pasakoja visą savo istoriją...
Imties statistika
Imties statistika – skaitinė imties charakteristika, apskaičiuota iš duomenų imties.
Naudojant tą pačią formulę apskaičiuota skaitinė generalinės aibės charakteristika vadinasi parametras. Pvz., imties vidurkis yra statistika, o generalinės aibės vidurkis – parametras.
Taisyklingai paimta imtis yra atsitiktinė, todėl visos imties charakteristikos yra atsitiktiniai dydžiai. Kadangi iš vienos generalinės aibės galima paimti labai daug atsitiktinių imčių, iš jų galima apskaičiuoti daug statistikų, kurios yra atsitiktinės ir sudaro savo skirstinį. Pvz., imčių vidurkiai būna pasiskirstę normaliuoju skirstiniu.
Remiantis tokio skirstinio savybėmis galima apskaičiuoti atitinkamą generalinės aibės parametrą, kuris negali būti tiesiogiai apskaičiuotas iš generalinės aibės duomenų. Generalinės aibės parametras aprašomas pasikliautinuoju intervalas.
Paslinktos statistikos
Statistikos pagal artimumą parametrui būna dvejopos: Skaičiuojant parametrų pasikliautinuosius intervalus pagal paslinktas statistikas jos būna koreguojamos naudojant pataisas.
Mauntmelikas
Mauntmelikas – gyvenvietė Airijoje, Lišo grafystėje. Miestelis buvo svarbus pramonės centras iki XIX amžiaus vidurio bado Airijoje. Miestelyje yra išlikę daug džiordžinės architektūros pastatų.
Hang
thumb|250px|II-os kartos hang
„Hang“ – iš Šveicarijos kilęs melodinis idiofonų grupės instrumentas. Gaminamas kompanijos PANArt – dviejų asmenų – Felix Rohner ir Sabina Schärer. „Hang“ sukurtas po 25 metų mokslinio tyrimo, nagrinėjant tokius instrumentus kaip gongas, gamelanas, gatamas ir kt. Skambinti „Hang“ galima įvairiai: mušant per paviršių pirštų galais, nykščiais, delnais arba maišant visus tris būdus. Ant „Hang“ esantys įdubimai atitinka skirtingas natas.
Kadangi „Hang“ gaminamas tik nuo 2000 m. ir tik vienos kompanijos Berne, šį instrumentą įsigyti labai sunku. „Hang“ kūrėjai eksperimentuoja su instrumento galimybėmis, todėl yra išleistos 5 skirtingos generacijos.
Nemije Sklodai
Nemije Sklodai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rudkos valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Rudkos, apie 35 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 54 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Didžiakarklis
Didžiakarklis – upelis Kupiškio rajone, Skapiškio ir Šimonių seniūnijose, Kupos kairysis intakas, kanalizuotas. 3,5 km ilgio Didžiakarklis prasideda Kepurinės pelkėje, į šiaurę nuo Bagdonavos ir teka į šiaurės rytus Juodpėnų–Bonių žemių riba, vėliau į šiaurės vakarus Šilaikių laukais ir įteka į Kupą.
Leto
Leto arba Lato (gr. Λητώ, „paslėptoji“) graikų mitologijoje – titanidė, titanų Kojo ir Febės dukra (pagal Hesiodą). Dzeusas su Leto susilaukė dvynių Artemidės ir Apolono. Romėnų mitologijoje Leto atitikmuo yra deivė Latona.
Mitai
thumb|left|250px|Apolono ir [[Diana|Dianos gimimas, dail. Marcantonio Franceschini.]]
Apolono ir Artemidės gimimas
Kada Hera sužinojo, kad Leto yra nėščia ir Dzeusas, Heros vyras, yra vaiko tėvas, ji uždraudė Leto gimdyti vaiką žemyne ar bet kurioje saloje. Ji surado plaukiojančią Delo salą, kuri nebuvo nei žemynas, nei tikra sala, ir ten pagimdė. Sala buvo apsupta gulbių. Už dėkingumą Delo sala buvo apsaugota keturiais stulpais. Vėliau sala tapo šventa Apolonui. Pagal kitą versiją, Hera pagrobė Eileitiją, vaikų gimimo ir gimdyvių deivę, neleisdama taip Leto pagimdyti. Kiti dievai privertę Herą paleisti ją. Vienaip ar kitaip Artemidė gimė pirmoji, ir padėjo gimti Apolonui. Kita versija sako, kad Artemidė gimė prieš Apoloną viena diena anksčiau, Ortygijos saloje ir padėjusi Leto perkirsti jūrą keliaujant į Delo salą, kitą dieną gimė Apolonas.
Pitonas
Būdamas dar tik vaikas Apolonas užmušė ištvirkusį drakoną Pitoną, kuris gyveno Delfije šalia Kastaliano upokšnio, pagal kai kurias versijas, todėl, kad Pitonas mėgino išprievartauti Leto kol ji laukėsi Apolono ir Artemidės.
Titijas
Hera sumaišė milžinui Titijui protą ir šis apimtas aistros kėsinosi į Leto, tačiau (pagal vieną iš mito variantų) Artemidė ir Apolonas užmušė milžiną savo taikliomis strėlėmis. Pagal kitą variantą Dzeusas nutrenkė savo sūnų Titiją į Hado karalystę, kur jam kepenis lesa du vanagai.
Niobė
Niobė, Amfiono žmona, Tėbų karalienė, gyrėsi esanti viršesnė už Leto, nes jis turėjo keturiolika vaikų, septynis berniukus ir septynias mergaites (niobidus), tuo tarpu Leto turėjo tik du (Apoloną ir Artemidę). Už tai Apolonas užmušė jos sūnūs, kai šie užsiiminėjo atletika, paskutinis iš jų maldavęs pasigailėjimo, o Artemidė užmušė Niobės dukteris. Priblokšta Niobė pabėgo į Sipliono kalną esantį Mažojoje Azijoje ir buvo paversta akmeniu, kai verkė, arba pati nusižudė. Jos ašaros tekėjo į Achelojo upę. Dzeusas sustingdė visus Tėbų žmones, kad niekas negalėtų palaidoti niobidų, devintą dieną po jų mirties dievai patys juos palaidojo.
Bražiukas
Bražiukas – upelis Kupiškio rajone, Subačiaus seniūnijoje, Vašuokos dešinysis intakas, kanalizuotas. 9,1 km ilgio Bražiukas prasideda Upiuose ir teka į šiaurę Laukiškių laukais, ties Senuoju Subačiumi suka į vakarus, pro Bražiškius, Ilčiūnus, Užusienį ir ties Pavašuokiais įteka į Vašuoką, 4,8 km nuo jos žiočių. Krantai neaukšti.
Upės kritimas – 18 m, nuolydis – 240 cm/km.
Etimologija
Upėvardis kildinamas nuo žodžių bražėti („brazdėti, krebždėti“), bražuoti („skusti, gramdyti“).
Charles de Montesquieu
Šarlis Lui de Monteskjė (, tikr. Charles Louis de Secondat, baron de La Brède et de Montesquieu; 1689 m. sausio 18 d. – 1755 m. vasario 10 d.) – Švietimo epochos prancūzų mąstytojas, filosofas, literatas, istorikas, teisininkas, ideologas, geografinės sociologijos mokyklos pradininkas.
Vilniaus Prancūzų vidurinė mokykla (Lycée International Français de Vilnius) pavadinta Š. Monteskjė vardu.
Biografija
Š. Monteskjė gimė La Brède vietovėje, netoli Bordo miesto Prancūzijoje. Augo kilmingų parlamentarų šeimoje. Didžiausias jo indėlis šiuolaikinei visuomenei yra Džono Loko valdžios padalijimo teorijos išvystymas.
1708 metais įstojo į Bordo universitetą, kur studijavo teisę. Kitus penkerius metus tęsė studijas Paryžiuje.
1715 metais vedė Jeanne de Lartigue, kuri buvo protestantė. Su žmona susilaukė sūnaus ir dviejų dukterų.
1716 metais, mirus dėdei Žanui Baptistui (Jean Baptiste), filosofas paveldėjo jo titulą bei pradėjo dirbti Bordo parlamente. 1721 metais vietą Bordo parlamente pardavė vardan galimybės pakeliauti po Europą. Šių kelionių metu gilinosi į europietiškąją kultūrą, stengėsi perprasti skirtumus ir panašumas tarp skirtingų Europos regionų gyventojų. Šiai veiklai paskyrė visą savo gyvenimą. Dėl nuolatinio socialinės aplinkos daromo poveikio žmogui studijavimo Š. Monteskjė vadinamas vienu iš ankstyvosios sociologijos pradininkų. Tais pačiais metais pasirodė žymusis filosofo kūrinys „Persų laiškai“.
1728 metais pradėjo kelionę po Europą. 1731 metais grįžo į Bordo ir pradėjo studijuoti Senovės Romos istoriją. 1748 metais išleistas veikalas „Apie įstatymų dvasią“.
1755 metais vasario 10 dieną kelionės į Paryžių metu Š. Monteskjė mirė.
Valdymo formos
Š. Monteskjė teigė, jog egzistuoja trys valdymo formos: Respublika (kuri jungia demokratiją ir aristokratiją), Monarchija ir Despotizmas. Kiekvienai iš šių formų Monteskjė skyrė po kertinį principą, elementą, kuris būtinas, norint užtikrinti pilnavertišką jos veikimą ir funkcionavimą.
Jo manymu Respublika, arba kitaip – liaudies valdžia, turi remtis liaudies pilietine dorybe ir patriotiniu mąstymu, o idealiu tokios formos pavyzdžiu Š. Monteskjė laikė Romos respubliką.
Despotizmas, pasak jo, yra grindžiamas valdinių baime ir vergiškumu, o jo apraiškas jis įžvelgė netgi tuometinėje Prancūzijoje dėl kardinolo Richelieu ir karaliaus Liudviko XIV vykdomos politikos.
Tuo tarpu Monarchijai yra būtinas karinės klasės garbės jausmas, tai yra teisės normas atitinkanti konstitucinė valdymo forma, kur reikalaujama, kad tarp monarcho ir liaudies ne tik egzistuotų, bet ir funkcionuotų tam tikri tarpiniai institutai kaip diduomenės arba bendruomenės. Būtent tokia Monarchija buvo tai, ko Š. Monteskjė troško Prancūzijai arba tai, ką, jo galva, jau turėjo Anglija.
Tokie valdymo formų sugretinimai su konkrečiais pavyzdžiais buvo būtent tai, kuo rėmėsi Š. Monteskjė kritikai, sakydami, jog ši klasifikacija nėra pagrįsta jokiais realiais empiriniais tyrimais, ir tai tėra subjektyvūs autoriaus pamąstymai apie tai, kas yra pageidautina Prancūzijoje.
Valdžių padalijimas
Pagrindiniu ir pirmuoju valdžių padalijimo principo tyrėju laikomas anglų švietėjas Džonas Lokas (1632 – 1704), tačiau Š. Monteskjė indelis šioje srityje yra ne ką menkesnis – jo darbai šia tema turėjo esminės reikšmės vėlesnėms Vakarų valstybių Konstitucijoms (Š. Monteskjė idėjos atsispindėjo Amerikos teisių biliuose bei vėlesnėse Prancūzijos konstitucijose)
Š. Monteskjė tikėjo, jog žalingą absoliutizmo poveikį Prancūzijoje galima panaikinti atsigręžiant į Anglijos pavyzdį, laisvę šioje šalyje jis aiškino įstatymų leidžiamosios, vykdomosios ir teisminės valdžių atskyrimu.
Pasak Š. Monteskjė, įstatymų leidžiamajai valdžiai priklauso įstatymų leidimo, atšaukimo bei keitimo funkcijos. Jis tikėjo, jog įstatymų leidžiamoji valdžia privalo priklausyti tautai, tačiau kadangi tai yra sunkiai realizuojama tiek didesnėse, tiek mažesnėse valstybėse, tautai turi būti sudarytos galimybės valdyti per atstovus.
Vykdomosios valdžios funkcijoms Š. Monteskjė priskyrė išleistų įstatymų vykdymą, taikos saugojimą, karo skelbimą bei piliečių ramybės užtikrinimą. Vykdomoji valdžia turi būti pajėgi priimti staigius, kartais neatidėliotinus sprendimus, todėl Š Monteskjė pabrėžė, jog įstatymų vykdomoji valdžia gali būti ir vieno asmens žinioje. Be to, kad įstatymų leidžiamoji valdžia netaptų nekontroliuojama ar net despotiška, vykdomoji valdžia turi teisę sušaukti ir paleisti įstatymų leidžiamąją valdžią, o kartais ir sustabdyti jos priimtų sprendimų vykdymą.
Tuo tarpu teisminė valdžia turi atitekti tik įstatymų tvarka išrinktiems asmenims, kurie galėtų atlikti nusikaltėlių baudimo bei tarpusavio ginčų tarp piliečių sprendimo funkcijas. Be to, ir teismų sprendimai turi būti pagrįsti įstatymais, o ne asmenine, subjektyvia teisėjų nuomone. Priešingu atveju, teigė Š. Monteskjė, nebūtų galima kalbėti apie valstybę, kurioje yra aiškiai apibrėžtos teisės, laisvės ir pareigos.
Valdžių atskyrimo svarbą jis grindė tuo, jog padalinus valdžios funkcijas taip skirtingų institucijų, taip išnyktų galimybė valdžią sukoncentruoti vienose rankose, kas reikštų, jog egzistuoja despotizmas, o valdžia – neteisiška.
„Apie įstatymų dvasią“
Vienas svarbiausių Š. Monteskjė kūrinių – 31 dalies veikalas „Apie įstatymų dvasią“. Filosofas rašė jį kiek daugiau nei 17 metų, o darbą pabaigė 1748 metais. Galima išskirti kelis pagrindinius klausimus, kuriuos autorius stengiasi aptarti šioje knygoje:
„Persų laiškai“
„Persų laiškai“ (1721) – satyrinis Š. Monteskjė kūrinys, buvo išspausdintas Amsterdame ir išleistas anonimiškai. Jame smulkiai išdėstomi dviejų persų didikų potyriai kelionės Prancūzijoje metu – norėdamas sukritikuoti prancūziškąjį absoliutizmą, parodyti prancūzų visuomenės sugedimo mastą, autorius pasinaudojo persų aristokratų, kurie stebisi keistais Prancūzijos papročiais, įvaizdžiais. Knyga susilaukė didžiulio populiarumo, nes joks prancūzų rašytojas iki Š. Monteskjė nebuvo taip taikliai aprašęs to, ką visa šalis jautė ir norėjo pasakyti.