cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neringa Venckienė
Biografija
2010 m. rugpjūčio 2 d. N. Venckienei buvo iškelta drausmės byla. Teisėjų etikos ir drausmės komisija pažymėjo, kad „bendraudama su žiniasklaida bei viešai reikšdama nuomonę apie netinkamą ikiteisminio tyrimo eigą ir ikiteisminio tyrimo institucijų darbą, išsakydama neigiamą nuomonę apie kitus asmenis ir viešai kaltindama juos, taip pat rašydama skundus brolio vardu bei nepagarbiais žodžiais pavadindama asmenis, kurių atžvilgiu rengė dokumentus“, t. y. pažeidė Teisėjų etikos kodeksą. 2011 m. Teisėjų garbės teismas skyrė papeikimą, kadangi N. Venckienė savo veiksmais ir pasisakymais visuomenės informavimo priemonėse pažeidė Teisėjų etikos kodekse minimus pagarbos žmogui, lojalumo valstybei, nešališkumo, nesavanaudiškumo, padorumo ir pavyzdingumo principus.
2012 m. liepos 2 d. prezidentė Dalia Grybauskaitė patenkino N. Venckienės prašymą ir pasirašė dekretą, atleidžiantį ją iš užimamų pareigų.
Išsiskyrusi su advokatu Aidu Venckum.
Politikės karjera
2013 m. balandžio 9 d. Seimas patenkino prokuroro prašymą ir panaikino N. Venckienės teisinę neliečiamybę, leido patraukti ją baudžiamojon atsakomybėn, suimti ar kitaip suvaržyti laisvę, ją kaltinant pažeidus šešis Baudžiamojo kodekso straipsnius. Manoma, jog nuo 2013 m. balandžio mėn. Seimo narė pradėjo slapstytis nuo teisėsaugos, nebelankydama Seimo posėdžių ir slapta išvykdama iš Lietuvos ir išsiveždama iš Lietuvos moksleivį sūnų. Gegužės 9 d. prokuratūra paskelbė N. Venckienės paiešką. Dėl Seimo posėdžių nelankymo N. Venckienei balandį buvo trečdaliu sumažinta alga. Dingusiai Seimo narei svarstyta galimybė surengti apkaltą ir atimti mandatą, tačiau politologai nesutarė, ar tai galima daryti jai nesant Lietuvoje. Jos aplinka teigė, kad Seimo narė bėgo į užsienį nuo susidorojimo.
Seimas 2014 m. birželio 19 d. panaikino N. Venckienės Seimo narės mandatą, nes ji nuo 2013 m. balandžio mėnesio nelankė Seimo plenarinių ir komitetų posėdžių. Už apkaltą balsavo 95, prieš – 9, susilaikė - 5 Seimo nariai. Dar 9 balsavimo biuleteniai buvo sugadinti. Iš viso balsavo 118 Seimo narių. Apkalta surengta Seimo narei nedalyvaujant.
Luga
Luga gali reikšti:
Kaulamilčiai
thumb|right|250px|Mėsos ir kaulų miltai Kaulamilčiai  – sumalti gyvūnų kaulai, taip pat gali būti įmaišyta ir maltų džiovintų skerdyklų atliekų. Naudojami kaip trąša ir pašarų priedas.
Trąša
Kaulamilčiai naudojami kaip lėtaveikės fosforo trąšos. Smulkesnio malimo kaulamilčiai fosforo junginius išskiria sparčiau. Tręšiant ne žemės ūkio kultūras (pvz., vejas) tręšimas kaulamilčiais augalus pakankamai aprūpina fosforu ir kalciu.
Kaulamilčiuose N-P-K (azoto-fosforo-kalio) santykis yra apie 4-12-0, nors kai kuriuose šutintuose kaulamilčių variantuose N-P-K santykis gali būti 1-13-0. Kaulamilčiai yra ir puikus kalcio šaltinis, tačiau azoto turi per mažai, kad pakaktų augalams. Augalai kaulamilčių fosforą įsisavina jei dirvos pH mažesnis kaip 7.0.
Pašarų priedas
Kaulų miltai, kaip ir kiti panašūs miltai (pvz., mėsos, kraujo, žuvų miltai) naudojami kaip pašarų priedas. Dabar kaulų miltai iš galvijų ir kitų atrajotojų kaulų ir kitų audinių naudojami šeriant tik neatrajotojus. Taip siekiama sumažinti galvijų kempiškosios encefalopatijos plitimą. Galimybę pernešti šios encefalopatijos prionus naikina kaulamilčių žaliavos kaitinimas pakankamai aukštoje temperatūroje.
XX a. 9-tą dešimtmetį paaiškėjo, kad kaulamilčiai gali pernešti prionus galvijų kempiškosios encefalopatijos sukėlėjus. Manoma, kad šios galvijų ligos epidemija prasidėjo po to, kai buvo pakeista kaulamilčių gamybos technologija (sumažinta kaitinimo temperatūra), pagal kurią gamino kaulamilčius iš avių gaišenų. D. Britanijos avys nuo seno sirgdavo prionine liga scrapie, kuri per netinkamai gamintus kaulamilčius persidavė galvijams ir tapo galvijų kempiškąja encefalopatija. Tinkamas kaulamilčių ir mėsos miltų kaitinimas gamybos metu suardo prioninius baltymus.
Čyras
Čyras (Coregonus nasus) – lašišažuvių žuvis, priklausanti lašišinių (Salmonidae) šeimai. Kūnas iki 0,8 m ilgio, aukštas ir iš šonų plokščias. Nugara tamsi, šonai sidabriški. Kūno šonuose žvynai tamsoki, nes yra dėmėlių. Galva maža, buka, žiotys mažos.
Paplitęs Arkties vandenyno jūrų baseinuose. Lietuvoje reta, introdukuota verslinė žuvis, veisiama žuvivaisos įmonėse. Dažniausiai sugaunama 2-4 kg.
Izraelio futbolo varžybos 2004–2005 m.
Izraelio futbolo varžybos 2004–2005 m.
Žibintžuvinės
{{Taxobox_paveiksliukas | image = 260px| | caption = Stambiažvynė žibintžuvė {Neoscopelus macrolepidotus)}}
Žibintžuvinės (Neoscopelidae) – žibintžuvių (Myctophiformes) būrio kaulinių žuvų šeima. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Sistematika
Šeimoje yra 3 gentys, 6 rūšys.
Cezariškis
Cezariškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Alantos.
Istorija
1657 m. Alantos bažnyčios metrikų knygos de loco Caesarka (iš vietos Cezarka) galima tapatinti su dabartiniu Cezariškiu. 1921 m. minimas juodraštinėje Balninkų bažnyčios priešvedybinės apklausos knygoje.
Babėnų karjeras
Babėnų karjeras – karjero tvenkinys Kėdainių rajone, Kėdainių miesto šiauriniame pakraštyje, 5 km į šiaurę nuo miesto centro, Babėnuose, į dešinę nuo kelio. Yra U raidės, atgręžtos į rytus, formos. Į centrinę dalį įsiterpia ilgas pusiasalis. Pietiniai krantai statūs, skardingi, apaugę Babėnų mišku. Šioje pusėje yra smėlio paplūdimys. Rytiniai krantai statūs, apaugę mišku ir nendrių sąžalynais. Vakariniai taip pat statūs, apaugę plačia (>10 m) nendrių sąžalynų juosta, apstatyti gyvenamaisiais namais. Šiauriniai krantai lėkšti, taip pat apaugę nendrių ir meldų sąžalynais. Ilgis iš vakarų į rytus 510 m, plotis apie 470 m. Gylis 2–3 metrai, pakrantės seklios. Altitudė 48,3 m. Šiaurės rytiniame pakraštyje, šalia Babėnų karjero iškastas nedidelis lygio reguliavimo tvenkinėlis, kurio vanduo nuteka 2,6 km ilgio upeliu į Nevėžį.
thumb|center|550px|Panorama nuo kalvos
Debesuotumas
thumb|240px|10-ies balų debesuotumas
Debesuotumas – debesų kiekis, matomas dangaus skliaute arba skridimo trąsoje. Matuojamas 10 balų skalėje: 0 – debesų visai nėra), 5 – debesys dengia pusę dangaus, 10 – visas dangus užtrauktas. Nusakant debesų kiekį, be bendrojo debesuotumo (į jį įeina visų aukštų debesys) taip pat išskiriamas apatinių debesų debesuotumas. Jų žemutinė riba – ne aukščiau kaip 2 km.
Lietuvoje paprastai labiausiai apsiniaukę būna rudenį – spalio – lapkričio mėnesiais, giedriausi mėnesiai – gegužė ir birželis. ~100 dienų per metus būna visiškai apsiniaukusios. Mažiausiai apatinių debesų užfiksuojama Nidoje (gegužės – birželio vidurkis 3,5 balo), labiausiai debesuota – Vilniuje ir Kaune (metinis vidurkis 7,3 balo).
Briliantinė rasbora
Briliantinė rasbora (Rasbora einthovenii) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvis.
Kūnas iki 9 cm ilgio. Paplitusi Malaizijos pusiasalyje ir Indonezijoje.
Masališkių apylinkė
Masališkių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Merkinės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Druskininkų rajonui. 1954 m. prijungta Ilgininkų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Masališkių apylinkė prijungta prie Merkinės apylinkės.
Raudonoji eglė
Raudonoji eglė (Picea rubens) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitusi Šiaurės Amerikos rytuose (Kvebeke, Adirondako kalnuose, Naujojoje Anglijoje, Apalačuose iki Šiaurės Karolinos).
Aukštis apie 18-40 m. Kamieno skersmuo 0,6 m, nors pasitaiko medžių, kurių kamieno skersmuo 1,3 m. Spygliai 12-15 mm ilgio, gelsvai žali. Kankorėžiai cilindriški, 3-5 cm ilgio, nuo šakos nusvirę žemyn.
Raudonoji eglė artima juodajai eglei, ir tarpusavyje kryžminasi.
Rimantas Gučas
Rimantas Gučas (g. 1942 m. rugpjūčio 22 d. Kaune) – Lietuvos muzikologas, vargonų restauratorius, tautosakininkas.
Biografija
Tėvai Alfonsas Gučas ir Giedrė Gučienė, brolis Augis Gučas, seserys: Birutė Gučaitė ir Giedrė Gučaitė.
1965 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Čiurlionytės klasę. 1966–1972 m. dirbo Lietuvos dailės muziejaus Teatro ir muzikos skyriuje (nuo 1992 m. Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus). 1972 m. prie Paminklų restauravimo valdybos (vėliau Respublikinis kultūros paminklų restauravimo trestas) įkūrė vargonų restauravimo dirbtuvę (nuo 1991 m. valstybinė įmonė, nuo 1993 m. bendrovė „Vilniaus vargonų dirbtuvė“), nuo 1991 m. jos direktorius.
Pagal jo projektus dirbtuvė restauravo, suremontavo, pastatė naujų ar perstatė apie 30 vargonų. 1997 m. jam suteikta aukščiausios kategorijos restauravimo technologo (vargonai) kvalifikacija. Nuo 1998 m. Tarptautinės vargonų statytojų asociacijos (International Society of Organbuilders) narys. 1987–1990 m. TSRS vargonininkų ir vargonų meistrų draugijos pirmininkas (su O. Jančenka). 1997–1998 m. LRT tarybos pirmininkas. Radijo ir televizijos laidų, politinių feljetonų autorius. Aprašė didžiąją dalį Lietuvos vargonų, sudarė pirmąjį Lietuvos paminklinių vargonų sąrašą (1971 m.), parengė Lietuvos vargonų katalogą. Užrašė daugiau kaip 1000 lietuvių liaudies dainų.
Darbai
Restauruoti ir rekonstruoti vargonai:
Pastatyti nauji vargonai:
Shelby Mustang
Shelby Mustang yra didesnio našumo Ford Mustang automobilių variantai.
252px|thumb|right|2007 m. Shelby Mustang GT500 Nuo 1968 iki 1970 metų automobilius gamino Ford Motor Company, nuo 1965 iki 1967 metų juos modifikuodavo Carroll Shelby priklausanti tiuningo įmonė, automobiliai buvo pardavinėjami kaip „Shelby Cobra“ markės modeliai, tradiciniai „Ford“ bei „Mustang“ prekiniai ženklai buvo keičiami į kobros logotipą. Ford koncernas rėmė šių automobilių gamybą siekdamas didesnės konkurencijos Chevrolet Corvette modeliui. Shelby automobiliai į prekybą grįžo 2006 metais, netrukus po to, kai pasirodė penktos kartos Mustang modelis.
XX pasaulio futbolo čempionatas
XX pasaulio futbolo čempionatas – 20 kartą vykęs aukščiausio lygio futbolo čempionatas. Čempionatas prasidėjo 2014 m. birželio 12 d. ir pasibaigė liepos 13 d.
Tai buvo antras kartas, kai pasaulio futbolo čempionatas vyko Brazilijoje. Pirmą kartą šis renginys šioje šalyje buvo surengtas 1950 m. Brazilija yra penktoji šalis, kuri pasaulio futbolo čempionatą surengė du kartus – kartu su Meksika, Italija, Prancūzija ir Vokietija. Pasaulio futbolo čempionatas nuo 1978 m., kai vyko Argentinoje, pirmą kartą buvo surengtas Pietų Amerikos žemyne, bei pirmą kartą istorijoje du pasaulio čempionatai iš eilės buvo surengti pietiniame Žemės pusrutulyje.
Iš viso buvo sužaistos 64 rungtynės 12-oje Brazilijos miestų naujai pastatytuose arba atnaujintuose stadionuose. Pirmą kartą pasaulio čempionate buvo naudojama vartų linijos technologija, bei išnykstančios putos besiginančių žaidėjų sienelės ir kamuolio padėčiai pažymėti baudos smūgių metu.
Pasaulio čempionų titulą gynė Ispanijos rinktinė, nugalėjusi 2010 m. Čempionatą ketvirtą kartą laimėjo Vokietijos rinktinė.
Finalinis traukimas
thumb|right|245px|[[Sepp Blatter|Seppas Blatteris paskelbia Brazilijos pergalę dėl teisės rengti čempionatą.]] 2003 m. kovo 7 d. FIFA paskelbė, kad 2014 m. futbolo čempionatas vyks Pietų Amerikos žemyne. 2003 m. birželio 3 d. CONMEBOL paskelbė, kad iš šio žemyno norą surengti čempionatą pareiškė Brazilija, Argentina ir Kolumbija. 2004 m. kovo 17 d. CONMEBOL slaptu balsavimu nusprendė, kad vieninteliu šio žemyno kandidatu bus Brazilija.
Oficialiai savo kandidatūrą Brazilija paskelbė 2006 m. gruodį, o Kolumbija tai padarė po kelių dienų. Argentina oficialiai savo pareiškimo nepatvirtino. 2007 m. balandžio 11 d. Kolumbija paskelbė, kad atsisako ketinimų surengti šį čempionatą – vietoj to ji ruošiasi surengti 2011 m. FIFA iki 20 m. pasaulio futbolo čempionatą. Tokiu būdu Brazilija liko vienintele kandidate rengti 2014 m. futbolo čempionatą. Oficialiai šią teisę šalis laimėjo 2007 m. spalio 30 d.
Prizinis fondas
FIFA šio čempionato priziniam fondui patvirtino 576 mln. JAV dolerių. Prieš čempionatą kiekviena komanda gavo po 1,5 mln. JAV dolerių pasiruošimui, o visas fondas buvo dalinamas taip:
Čempionato kamuolys
Kamuolį šiam čempionatui įteikė „Adidas“ kompanija. Jis vadinasi Brazuca. Pavadinimą kamuoliui išrinko Brazilijos gyventojai internetiniu balsavimu.
Dingstanti puta
Pirmą kartą tokio lygio čempionate buvo leidžiama teisėjams naudoti dingstančią putą. Vandens turinti puta dingsta po minutės. Teisėjai šia puta gali pažymėti kamuolio vietą laisvo smūgio metu ir besiginančių žaidėjų sienelės vietą.
Dirk Bauermann
Dirkas Bauermanas (Dirk Bauermann; g. 1957 m. gruodžio 10 d.) – buvęs Vilniaus „Lietuvos ryto" vyriausiasis treneris 2012/2013 m. sezono pradžioje.
Urkionių apylinkė
Urkionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Materializmas
Materializmas – filosofijos kryptis, kuri materiją, gamtą, būtį laiko pirminiu dalyku, o dvasią, sąmonę, idėją – antriniu (priešingai idealizmui). Sąmonė esanti materijos vystymosi rezultatas ir savybė; sąmonės turinys – materialaus pasaulio atspindėjimas. Materializmas, kaip ir idealizmas, yra filosofinis monizmas. Tačiau skirtingai nei idealizmas, kuris traktuoja tikrovę kaip mąstymo, dvasios vienovę, materializmas remiasi pasaulio, gamtos materialios tikrovės prielaida.
Urkionių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Valkininkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Eišiškių rajonui. 1954 m. dalis Urkionių apylinkės prijungta prie Varėnos rajono Matuizų apylinkės. 1960 m. prijungta mažoji dalis Diežiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Urkionių apylinkė prijungta prie Matuizų apylinkės.
Materializmas
Terminas „materializmas“ pradėtas vartoti XVII a. Iš pradžių materializmas sietas su struktūrine materijos samprata (R. Boilis) vėliau juo imta žymėti filosofinę sąvoką, reiškiančia idealizmo priešybę (G. Leibnicas).
Materializmo istorija
Yra 3 svarbiausios materializmo formos:
Ankstyvasis materializmas
Pirmosios materializmo mokyklos atsirado senovės Indijoje (Čarvaka, Vaibašika), Kinijoje (Daosizmas), bet labiausiai pasaulietiškos ir sistemingos tapo senovės Graikijoje. Čia materializmas buvo teorinės gamtotyros forma ir buvo vadinamas fizika. Šis materializmas siekė atskleisti medžiaginius pasaulio pradus, rasti pirminius elementus. Pirmieji antikos materialistai gamtą aiškino hilozoistiškai, kitimo šaltinį matė joje pačioje. Tuometiniam materializmui būdinga stichinė (naivioji) dialektika. Pasaulis laikomas vientisu, jo vystymasis aiškinamas priešybių sąveika. Antikos filosofijoje nykstant hilozoistiniam požiūriui į gamtą, medžiagą ir kitimo šaltinį imta laikyti savarankiškais pradais, jie atskirti vienas nuo kito.
Naujųjų amžių materializmas
Naujaisiais laikais mokslo ir gamybos pažanga lėmė materializmo atgimimą. Šio laikotarpio materializmas kilo iš viduramžių scholastikos bei teologijos dogmatizmo kritikos, pastangų pagrįsti gamtos tyrimo, paremto patyrimu, metodus. Šio materializmo pobūdį lėmė empirinio ir eksperimentinio gamtos tyrimo poreikiai ir jų sąlygojama pažinimo specializacija. Gamta mokslo iškaidoma, atskirai aprašinėjami, klasifikuojami jos reiškiniai, savybės. Kadangi tuo laikotarpiu labiausiai plėtojosi mechanikos mokslas, materializmas įgavo mechanistinį pobūdį. Pasaulis aiškintas kaip milžiniškas mechanizmas, kūnų ir dalelių (atomų) visuma; judėjimas – kaip išoriškas materijos atžvilgiu. Visas vystymosi formas mėginta aiškinti kaip kūnų ir dalelių kilnojimąsi erdvėje.
Metafizinis materializmas plėtojosi dviem gnoseologinėmis kryptimis – empirizmo ir racionalizmo. XVII a. anglų materializme vyravo empirizmas. Vėliau, kai, remiantis patyrimu, mėginta spręsti žmogaus žinių, idėjų kilmės klausimą ir tikrovės reiškiniuose rasti pirmines, objektyvias jų savybes, empirizmas virto sensualizmu. R. Dekartas suformulavo racionalizmo principus, kurie įgavo materialistinį pobūdį B. Spinozos filosofijoje. Joje substancija tapatinama su gamta ir laikoma vienintele realybe. Iš sensualizmo Anglijoje susiformavo subjektyvusis idealizmas, iš racionalizmo – klasikinės vokiečių filosofijos idealizmas.
Aukščiausias metafizinio materializmo laipsnis – XVIII a. prancūzų materializmas, kurio žymiausi atstovai – Ž. Lametri, D. Didro, P. Holbachas, K. Helvecijus. Viena prancūzų materializmo kryptis rėmėsi Dekarto fizika ir filosofiškai grindė gamtos mokslus, kita kilo iš Loko sensualizmo ir buvo viena teorinių materialistinio istorijos aiškinimo prielaidų. Kaip priešybę metafizinei mąstysenai G. V. F. Hėgelis iškėlė dialektiką, tačiau panaudojo ją materializmo kritikai. L. Fojerbachas kritikavo spekuliatyvinį Hėgelio idealizmą ir, atmetęs jo dialektiką, atkūrė metafizinį materializmą. Mechanicizmą jis pakeitė biologizmu. Kadangi Fojerbachas gamtos viršūne ir svarbiausiu filosofijos objektu laikė žmogų, jo materializmas vadinamas antropologiniu.
Kauno geležinkelio tiltas
Kauno geležinkelio tiltas (arba Žaliasis tiltas) – plieninių santvarų ir sijų dvikelis geležinkelio tiltas Kaune per Nemuno upę. Jungia geležinkelio stoties rajoną su Žemąja Freda.
Statyba
Kauno geležinkelio tiltas buvo statomas kartu su geležinkelio tuneliu, tiesiant Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaką Lentvaris–Virbalis. Statyba pradėta 1859 m. balandžio mėn., baigta 1862 m. vasario 4 d. Tiltą statė prancūzų firma Ernest Gouin et Cie. Metalinės tilto dalys pagamintos inž. Ernesto Gueno vadovaujamoje bendrovėje Prancūzijoje. 1859 m. navigacijos metu jos atplukdytos Baltijos jūra ir Nemunu į Kauną. Keli laivai nuskendo, todėl užsitęsė statybos darbai. Prancūzų rangovai Žemutinėje Fredoje, netoli numatomo statyti geležinkelio įrengė centrines dirbtuves, atsivežė įrangą ir tiltų santvaras gamino vietoje.
Paprastai tiltai statomi statmenai upės krantams, kad jie būtų trumpesni. Geležinkelio tiltas per Nemuną upės ašį kirto kampu, todėl vietoj 275 m pailgėjo iki 327 m. Tiltas buvo pastatytas ant 5 taurų ir dviejų ramstų; keturios didelės angos – dvi po 77,30 m ir dvi po 68,70 m, be to, dvi terpės krantuose gatvėms – po 13,20 m. Tilto taurai padaryti iš ketinių šulinių – 3,5 m skersmens kesonų, įleistų į 10-17 m gylį, pripildytų betonu. Taurų vamzdžių gramzdinimas prasidėjo 1860 m., užpildymas betonu baigtas 1861 m. Darbas kesonuose buvo labai sunkus. Suspausto iki 2 atmosferų oro temperatūra – 48-60 °C. Žmonės kastuvais kasė žemę, pasišviesdami žibalinėmis lempomis arba žvakėmis. Už 6 valandų darbą gaudavo nuo 0,90 iki 1,50 rublio. Kasant kesonus vienas žmogus žuvo.
thumb|Kauno geležinkelio tiltas thumb|Tilto atstatymo darbai per Pirmąjį pasaulinį karą
Ilgosios vidurinės tilto fermos buvo surenkamos dirbtuvėse Žemutinėje Fredoje, paskui pontonais plukdomos į vietą ir specialiais hidrauliniais mechanizmais užstumiamos ant taurų. Kitos, mažesnės fermos, surinktos vietoje ant pastolių. Keturios didžiosios fermos pagamintos ištisinėmis juostomis, dėl to tiltas atrodė kaip didžiulė dėžė, kurios aukštis – 6,75, plotis – 8 m. Tokioje dėžėje praeinantis traukinys visiškai pasislėpdavo, skleisdamas didžiulį metalo gaudesį.
1861 m. lapkričio 21 d. sumontuota paskutinė santvara. Statybai sunaudota 2025 t plieno ir 2130 t ketaus. Tiltas kainavo 904 000 carinių rublių. Pirmas traukinys tiltą pervažiavo 1862 m. vasario 27 d.
Snapagalviai
Snapagalviai (lot. Rhynchocephalia) – driežiškos išvaizdos roplių būrys. Iki šių dienų išlikusi tik viena gentis – tuataros – ir jai priklausančios dvi rūšys.
Tuataros gyvena Naujojoje Zelandijoje. Kūnas žalsvai rudas, iki 80 cm ilgio. Jos turi mažą išlikusią trečiąją – pakaušinę – akį. Dar neišsiaiškinta, kokios jos funkcijos. Tuataros turi ir daugiau primityvių bruožų, todėl jas tiriant galima daugiau sužinoti apie roplių evoliuciją. Tuataros nyksta dėl buveinių nykimo, be to, joms grėsmę kelia introdukuotos Polinezijos žiurkės.
Kauno geležinkelio tiltas
Atstatymai
1862 m. pastatytas geležinkelio tiltas nukentėjo per abu pasaulinius karus.
Prasidėjus I pasauliniam karui, 1915 m. rugpjūčio 17-18 d. naktį besitraukianti Rusijos kariuomenė susprogdino dvi vidurines tilto fermas. Kauną užėmę vokiečiai įrengė laikiną pontoninį tiltą, atstatė išsprogdintas ir sustiprino likusias fermas parabolinėmis fermomis viršuje. Tokį kombinuotą tiltą, pavadintą Reichsbrücke, vokiečiai baigė remontuoti 1916 m. balandžio 14 d. Į tilto atidarymą atvyko feldmaršalas Hindenburgas (Paul von Hindenburg) ir simboliškai užveržė paskutinę veržlę. Panašias 3 veržles prisuko ir Hindenburgo palydos nariai. Pirmaisiais metais po remonto tiltas buvo nudažytas švino žaliais dažais, nuo to jis gavo Žaliojo geležinkelio tilto pavadinimą.
Tarpukario metais, esant tik vienam Vytauto Didžiojo (Aleksoto) tiltui per Nemuną, geležinkelio tiltas buvo naudojamas ir kaip plento tiltas. Tarp dviejų kelių buvo įrengtas trečias – vežimams, dviratininkams ir lengviesiems automobiliams. Sunkvežimiai ir autobusai per šį tiltą nebuvo praleidžiami. Prie abiejų tilto galų stovėjo geležinkelio sargai, kurie reguliavo eismą.
Antrojo pasaulinio karo metais tiltas buvo dar du kartus sugriautas: 1941 m. birželio 24 d. rusų generolo Šlemino įsakymu jį susprogdino besitraukianti Raudonoji armija. 1941 m. rudenį vokiečiai buvusias parabolines fermas perstatė į stačiakampes. Toks jis tarnavo iki 1944 m. vasaros. 1944 m. rugpjūčio mėnesį pasitraukdami vokiečiai tiltą vėl susprogdino. 1945–1948 m. tiltas atstatytas rusų kariuomenės inžinerinio dalinio, vėliau šalia jo padarytas praėjimas pėstiesiems.
1996 m. lapkričio 18 d. tiltas įtrauktas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. 2002 m. už mažiau nei šimto metrų pasroviui nuo geležinkelio tilto atidarytas Čiurlionio tiltas. Nuo to laiko geležinkelio tiltu pėstiesiems vaikščioti uždrausta.
Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia
'''Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Žarėnų miestelyje, prie Telšių–Šilalės kelio. Liaudies architektūros formų, vyraujančių gotikos bruožų.
Istorija
thumb|left|200px|Žarėnų bažnyčia 2015 m. vasarą
Žarėnuose bažnyčia greičiausiai statyta XVI a., kadangi Tarkvinijaus Pekulo vizitacijoje 1579 m. rašoma, kad Žarėnų bažnyčią aptarnavo Varnių klebonas M. Goslickis. Ji buvo Varnių filija, pamokslai sakomi kas antrą sekmadienį. Ji XVI a. pabaigoje buvo apleista, neturėjo kunigo. 1626 m. įkurta parapija, jai skirta 30 valakų žemės, Lietuvos didysis kunigaikštis Zigmantas Vaza paskyrė bažnyčiai 30 valakų beneficiją. 1629 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji 1750 m. atstatyta. Nuo 1805 m. minima parapinė mokykla. Iki 1820 m. bažnyčiai pakeisti sienojai. Jai 1832 m. priklausė Vismaldų kaimas.
1911 m. klebono Juozapo Lomano rūpesčiu pastatyta nauja didelė, dvibokštė, medinė, miestelio panoramoje ryškiai dominuojanti bažnyčia. Ji lotyniško kryžiaus plano, trinavė, o grakščių proporcijų fasade iškilę aukšti tritarpsniai bokštai su lygiomis viršūnėmis ir aštuonkampėmis smailėmis. Bokštų sienas skaido siauri stačiakampiai, o bažnyčios – aukšti smailiaarkiai langai. Originaliai orientuota lentelių apkalimo kryptis ir faktūra išryškino fasado struktūrą. Statinys net imituoja neogotikines detales.
Architektūra
miniatiūra|Centrinis ir 2 šoniniai altoriai
Bažnyčia liaudies architektūros formų, vyraujančių gotikos bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Joje įrengti 4 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi dviaukštė medinė varpinė, pripažinta saugomu paminklu. Joje kabo varpas, 1885 m. išlietas pirklės Pelagijos Ivanovnos Usačiovos fabrike Valdajuje (Rusija), sveriantis 70 pūdų 3 svarus. Išlietas Žarėnų klebono kunigo V. Lorento užsakymu.
Interjere dominuoja neogotikiniai altoriai, tos pačios stilistikos vargonų prospektas. Kryžiaus kelio stočių paveikslai ir mediniai krucifiksai yra senesni, perkelti iš senosios bažnyčios. Apskritai interjeras sukurtas iš naujos, XX a. pradžios bažnytinių dibrtuvių produkcijos, senosios sakralinės dailės paveldo maža. Išskirtinė tik bažnyčios architektūra, imituojanti to laiko mūro architektūrai būdingas formas.
Leningrado sritis
Leningrado sritis – federacinė sritis šiaurės vakarų Rusijoje. Vakaruose ribojasi su Estija ir Suomija (bei jas skiriančia Suomijos įlanka), šiaurėje – su Karelija, rytuose – su Vologdos sritimi, pietuose – su Pskovo ir Novgorodo sritimis. Administracinis centras – Sankt Peterburgas (tačiau sričiai nepavaldus).
Geografija
Sritis išsidėsčiusi Rytų Europos lygumoje, tarp Baltijos jūros Suomijos įlankos, Ladogos ir Onegos ežerų. Reljefas suformuotas ledyno – gausu kalvagūbrių, klonių, aukštumų, ledyninių ežerų. Aukštis iki 291 m (Vepsų aukštumoje). Klimatas vidutinių platumų, pereinantis iš jūrinio į žemyninį. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -7 °C, liepos 15 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis siekia 850 mm. Pagrindinės upės: Neva, Volchovas, Svirė, Luga, Vuoksa, Sjasė. Vyrauja mišrieji miškai.
Cholopovka
Cholopovka – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Degučių, prie kleio. Cholopovkos stogastulpis (1990 m., liaudies meistras J. Verza; autentiškasis pastatytas dar 1854 m.).
Lieležeris
Į pietus nuo Lieležerio telkšo Pašilių ežeras (jungiasi tarpusavyje 0,6 km ilgio upeliuku). Anksčiau Lieležeris buvo žinomas kaip Gudelių ežeras (pagal Gudelių kaimą).
Vandenvardis Liẽležeris kildinamas iš žodžių lielas, („didelis“).
Ilgajis (Ukmergės r.)
Ilgajis (arba Šinkūnų ežeras) – ežeras vidurio Lietuvoje, Ukmergės rajone, 13 km į šiaurės vakarus nuo Ukmergės, 4 km į šiaurės rytus nuo Siesikų. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,8 km, plotis iki 0,52 km. Gylis iki 7,4 m. Paviršiaus altitudė 76,7 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai 2–4 m aukščio, pietrytiniame ir šiaurvakariniame galuose pelkėti, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Pietrytinėje pakrantėje stūkso Šinkūnų šilelis, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Ilgajis priklauso Šventosios baseinui. Ežerą iš rytų į vakarus prateka Kliepšė (Drungės intakas, Armonos baseinas).
Pietiniame Ilgajo krante įsikūręs Šinkūnų kaimas, 2 kaimo turizmo sodybos, vakariniame – Petronių, o šiauriniame – Kuršų kaimai. Vakarine pakrante eina kelias.
Silakaimis
Silakaimis arba Petrovas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kutuzovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Sīlakaims prūsiškos kilmės. 1405 m. minimas Silekaym. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Kutuzovo apylinkės kaimas.
Pašilių ežeras
Pašilių ežeras – ežeras vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone, apie 5 km į vakarus nuo Ramygalos, Pašilių pelkėje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,43 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 56,7 m. Ežero dugne susikaupęs storas sapropelio sluoksnis. Šiaurėje 0,6 km ilgio tekančiu per pelkę upeliuku jungiasi su didesniu Lieležerio ežeru. Aplink ežerą stūkso Pašilių miškas. Pašilių ežeras nenutekantis, priklauso Upytės intako Liaušės baseinui.
Kraujamilčiai
Kraujamilčiai  – iš kraujo gaminami milteliai, naudojami kaip azoto trąša ir baltyminis pašaras. Kraujamilčiai paprastai gaminami perdirbant skerdyklų šalutinį produktą – galvijų kraują, bet gaminami ir iš kiaulių bei paukščių kraujo.
Kraujamilčiuose paprastai būna 13,25% azoto, 1,0% fosforo ir 0,6% kalio. Iš kitų organinių trąšų kraujamilčiai išsiskiria dideliu kiekiu azoto. Turi daug baltymų (apie 80% masės), geležies (900 mg/kg), tokių aminorūgščių kaip treoninas (laisvo – 0,05%), histidinas (5%), lizinas, metioninas.
Sodininkai kraujamilčius barsto soduose kaip triušių atbaidymo priemonę.
Kraujamilčiai gana plačiai naudojami kaip pašarų priedai galvijams, žuvims ir paukščiams. Kraujamilčiai pasižymi didele lizino koncentracija. Kai kuriose šalyse pašarams naudojamus kaulamilčius prieš šeriant maišo su melasa.
Kraujamilčiai skiriasi nuo kaulamilčių žymiai didesniu azoto kiekiu. O kaulamilčiai turi žymiai daugiau fosforo. Kraujamilčių allternatyva yra plunksnamilčiai ir liucernų miltai.
Herato provincija
Herato provincija  – provincija Afganistano šiaurės vakarinėje dalyje, turi sieną su Iranu ir Turkmėnistanu. Tai 2-a pagal plotą ir 3-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Heratas.
Geografija
Rytinė šalies dalis kalnuota, kitur driekiasi lygumos, kuriose vyrauja pusdykumės ir dykumos. Svarbiausios upės yra Harirudas ir Kuška. Įrengta Salmos užtvanka.
Gyventojai
Dauguma gyventojų yra tadžikai ir čaraimakai, taip pat gyvena puštūnai, hazarai, baludžai, turkmėnai, arabai. Absoliuti dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai, yra šiek tiek šiitų.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Herato rajonai
Provincija padalinta į 15 rajonų.
Svarbiausios gyvenvietės:
Muksunas
Muksunas (Coregonus muksun) – lašišažuvių žuvis, priklausanti lašišinių (Salmonidae) šeimai. Kūnas ties galva aukštas, palaipsniui žemėjantis link uodegos. Žvynai vidutinio dydžio. Galva ilga ir smaili. Viršutinis žandas ilgesnis už apatinį. Akys didelės. Žuvis išauga iki 75-80 cm, svoris 8-13,8 kg. Ilgiausias registruotas gyvenimo amžius – 23 metai.
Paplitęs Arkties vandenyno baseino gėluose (Karos, Kolymos upės) ir apysūriuose vandenyse. Lietuvoje veisiamas žuvivaisos įmonėse, auginamas tvenkiniuose. Reta, pusiau praeivė introdukuota žuvis.
Filipinų herbas
thumb|right|150px|Filipinų herbas be erelio ir liūto. Filipinų herbas buvo įteisintas 1946 m. Herbo viduryje pavaizduota saulė su 8 spinduliais (kiekvienas reiškia aštuonias šalies provincijas), o virš jos trys žvaigždės (reiškiančios pagrindinius tris šalies regionus). Mėlyname fone kairėje yra JAV erelis, o dešinėje raudoname fone geltonas Ispanijos liūtas - reiškiantys Filipinų kolonijinę istoriją. Po herbu ant juostos įrašytas užrašas filipinų kalba "Filipinų Respublika".
1998 m. Vyriausybės nutarimu iš šalies herbo buvo išimti erelis ir liūtas, tačiau toks sprendimas nebuvo patvirtintas referendumu, kaip reikalauja šalies konstitucija.
Helmando provincija
Helmando provincija  – provincija Afganistano pietvakarinėje dalyje, turi sieną su Pakistanu. Tai didžiausia pagal plotą ir 4-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Laškar Gahas.
Geografija
Šiaurinėje dalyje driekiasi Hindukušo kalnagūbriai, o kitą, didžiąją, provincijos dalį užima lyguma. Joje daugiausia plyti dykumos – Registanas ir Dašti Margo. Svarbiausia upė – Helmandas (su intaku Argandabu). Įrengta viena svarbiausių šalyje, Kadžaki užtvanka.
Helmando provincija garsi kaip pagrindinis opijaus surinkimo rajonas šalyje.
Gyventojai
Dauguma gyventojų yra puštūnai (didelė jų dalis klajokliai kočiai). Svarbiausi, Helmande gyvenantys, puštūnų klanai yra barkzajai, nurzajai, alakozajai, ešakzajai. Dar yra baludžų, tadžikų, hazarų, pandžabiečių. Absoliuti dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai, yra šiek tiek šiitų ir sikhų.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Helmando rajonai
Provincija padalinta į 14 rajonų.
Svarbiausios gyvenvietės:
Izraelio futbolo varžybos 2005–2006 m.
Izraelio futbolo varžybos 2005–2006 m.
Aigipanas
Aigipanas – vienas iš pusožių būtybių-dievų, vadinamų panais. Jis vaizduojamas pusiau ožiu, pusiau žuvimi. Egzistuoja skirtingi šaltiniai tapatinantis ir skiriantis jį nuo Pano. Pvz., ant vienos iš Atėnų vazų Aigipanas ir Panas vaizduojami kartu. Pagal Gajų Higiną jis buvo Dzueso ir Boetidės sūnus, pagal kitą šaltinį ožkos ir Dzeuso sūnus. Pagal kitus autorius Aigipanas yra Pano tėvas, kur jis kartu su sūnumi vaizduojami pusiau ožiu, pusiau žuvimi Padėjo Dzeusui po kovos su titanais netekusiam sausgyslių, grąžindamas kartu su Hermiu pavogtas rankų ir kojų sausgysles. Už tai dievų karalius jį apdovanojo įkėlęs į dangų kaip Ožiaragio žvaigždyną.
Pagal romėnų Plutarchą Aigipanas santykiavo su Valerija iš Tuskulumo ir jos tėvu Valerijumi, kuris laikomas kitu Silvano vardu.
Barčių apylinkė (Varėna)
Barčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Varėnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Varėnos rajonui. 1954 m. prijungta Dainavos apylinkė, o dalis Barčių apylinkės prijungta prie Vydenių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. visa Barčių apylinkė prijungta prie Vydenių apylinkės.
Sachalininė eglė
Sachalininė eglė (Picea glehnii) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitęs Japonijoje (Hokaide) ir Rusijos Sachalino saloje.
Išnašos
thumb|250px|left|Sachalininės eglės šaka
Rodūnios rajonas
Rodūnios rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940-1962 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Baranovičių ir Gardino srityse su centru Rodūnios kaime. 1940 m. spalio 12 d. rajoną sudarė 12 apylinkių.
Istorija
Rajonas įkurtas 1940 m. sausio 15 d. iš 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Naugarduko vaivadijos Žubalaičio, Rodūnios ir kelių kitų valsčių bei Vilniaus vaivadijos Varėnos valsčiaus pietinių žemių. 1940 m. rugpjūčio 3 d. dalis vakarinių rajono žemių perduota Lietuvos TSR, Alytaus apskričiai. 1944 m. rugsėjo 20 d. rajonas priskirtas Gardino sričiai. 1962 m. gruodžio 25 d. rajonas panaikintas ir padalintas tarp Ščiutino ir Varanavo rajonų.
Pelasgas
Pelasgo vardu graikų mitologijoje vadinti bent 3 veikėjai.
Thiago Motta
Karjera
Per 2009–2010 m. sezono Čempionų lygos pusfinalio antrąsias varžybas Mota buvo pašalintas iš aikštės už smūgį į veidą „Barcelona“ žaidėjui Sergio Busquets. Pakartojimas parodė, kad smūgio nebuvo ir Busquets tiesiog suvaidino.
Pilvinas
Pilvinas – ežeras vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone, apie 11,5 km į pietryčius nuo Ramygalos. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,56 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 77,2 m. Aplinkui plyti apie 11 ha dydžio Pakščių pelkė. Iš pietų į šiaurę ežerą prateka J-2 upelis į Juodžio ežerą (Juodos upės baseinas). Ežerą supa Piktakalnio miškas.
FK Černomorec Novorossijsk
Istorija
Nuo 1995 iki 2001 m. klubas žaidė aukščiausioje šalies lygoje ir net sugebėjo patekti į Europos turnyrą, kuriame jau pirmame etape jų varžovais tapo Valencia CF.
2020–2021 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione ir liko trečioje vietoje.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione ir užėmė penktą vietą.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Gyvatės lėktuve
Gyvatės lėktuve – 2006 m. JAV siaubo trileris, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Samuel L. Jackson. Filmo režisierius – David R. Ellis. Scenarijų filmui parašė David Dalessandro, John Heffernan ir Sheldon Turner. Filme įvykiai klostosi ore esančiame lėktuve, kurio salone siekiant nužudyti teismo liudytoją paleidžiama šimtai gyvačių.
Siužetas
Nusikaltėliai nusprendžia atsikratyti nereikalingu liudininku, kuris pamatė kaip jų vadeivą užmuša prokurorą. Jie į lėktuvą, kuriuo keliauja liudininkas, įdeda ypatingai didelį skaičių gyvačių, o tam, kad jos būtų agresyvios, keleiviams skirtus gėlių vaininkus išpurškia gyvačių feromonais.
Stamford Bridge (stadionas)
Stamford Bridge – futbolo stadionas Fulhame, pietvakarių Londone, Anglijoje. Namų rungtynes žaidžia Chelsea FC. Stadione telpa 42 055 žiūrovai, tai aštuntas pagal dydį stadionas Premier lygoje.
Stamford Bridge pastatytas 1876 m., atidarytas 1877 m. Stadioną naudojo London Athletics Club. 1905 m. įkurtas Chelsea futbolo klubas, kuris nuo tada čia žaidžia savo namų varžybas. Laikui bėgant, devintame XX a. dešimtmetyje renovuotas į modernų, vien sėdimų vietų stadioną, kuris visiškai atitinka visus UEFA reikalavimus.
Stadione yra žaidusi Anglijos vyrų futbolo rinktinė, taip pat vyko FA Taurės finalai bei pusfinaliai ir FA Community Shield. Vyko ir kiti sporto renginiai, tokie kaip kriketo, regbio, motociklų lenktynės, beisbolo ir amerikietiškojo futbolo varžybos. Didžiausias kada nors žiūrovų skaičius (82 905) pasiektas 1935 m. spalio 12 d. lygos varžybose tarp Chelsea ir Arsenal.
Vincas Adomėnas
Vincas Adomėnas (1909 m. rugsėjo 23 d. Vilniuje – 1986 m. lapkričio 5 d. Naugardiškėje, Kauno raj., palaidotas Jonučių kapinėse, Kauno raj.) – prozininkas, dramaturgas, vertėjas.
Biografija
Mokėsi Vilniaus ir Kauno gimnazijose, baigė Salų žemės ūkio mokyklą ir kontrolasistentų kursus Gruzdžiuose. VDU 1935–1940 m. studijavo prancūzų kalbą ir filosofiją, lankė Teatro seminarą, vaidybos studiją.
Gyveno Joniškyje, Kelmėje, dirbo Žemės ūkio rūmuose Kaune. Nuo 1940 m. dirbo Kauno, Vilniaus kultūrinėse įstaigose, 1941–1944 m. buvo Lietuvos liaudies kultūros centro direktoriumi, 1942–1947 m. buvo Kauno dramos teatro aktoriumi. Mokytojavo Skriaudžiuose.
1952 m. suimtas, nuteistas 25 m. lagerių ir 5 m. tremties. Kalintas Intoje. 1956 grįžo į Lietuvą, gyveno Naugardiškėje, dirbo tinkuotoju, mechaniku.
Kūryba
Parašė buitinių pjesių, komedijų, dramų:
Periodikoje paskelbė apsakymų, radijo vaidinimų. Vertė A. Čechovo, I. Krylovo, I. Turgenevo, J. Bžechvos kūrinius.
1992 m. išleido sudėtingo siužeto romaną „Kas apverks jų dalią“, kurio pagrindą sudaro lagerių buities ir rezistencinės kovos vaizdai, gilinimasis į kalinių ir laisvės kovotojų psichologiją, jų aspiracijas. Rankraščiu liko apysaka „Pabėgimas“.
Cibeliai
Cibeliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Rokiškio.
Romualdas Granauskas
Romualdas Granauskas (1939 m. balandžio 18 d. (tikroji data kovo 18 d.) Mažeikiuose – 2014 m. spalio 28 d. Vilniuje) – lietuvių prozininkas, dramaturgas, eseistas.
Biografija
Motina Rozalija (g. 1916) kilusi iš Naikių kaimo, tėvas Ignas (g. 1909) buvo eigulys, kildino save iš plikbajorių Granauskų nuo Židikų. Mokėsi Šauklių pradinėje, Mažeikių 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1954 m. pradėjo spausdinti pirmuosius apsakymus. 1957 m. baigė Sedos darbo jaunimo mokyklą. 1957–1962 m. tarnavo sovietinėje armijoje. Mokėsi Klaipėdos jūreivystės mokykloje, Kauno politechnikos institute studijavo radioelektroniką (nebaigė).
Dirbo Mosėdyje, Skuode, Sedoje, Klaipėdoje, Mažeikiuose: šaltkalviu-remontininku, betonuotoju-dailide, instruktoriumi, muzikantu, spaustuvininku, radijo korespondentu, mokytojavo Mosėdžio vidurinėje mokykloje, 1968–1970 m. laikraščio „Mūsų žodis” ir žurnalo „Nemunas” redakcijose. Nuo 1972 m. gyveno ir dirbo Kaune, vėliau Vilniuje, atsidėjo kūrybiniam darbui. Nuo 1973 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
ITIL sertifikavimas
ITIL sertifikavimas: šiuo metu pasaulyje yra dvi ITIL sertifikavimo organizacijos, abi naudoja tarpusavyje suderintą metodiką:
Yra trys ITIL sertifikavimo lygiai:
Egzaminai vykdomi anglų, vokiečių, prancūzų, kai kurie – ir kitomis kalbomis. Lietuvoje ITIL (ISEB ir EXIN) sertifikavimą vykdo Baltijos Kompiuterių Akademija
Virginijus Kalkauskas
Virginijus Kalkauskas (g. 1962 m. kovo 15 d. Aukštutiniuose Kaniūkuose) – Lietuvos teisininkas.
Biografija
1969–1972 m. mokėsi Romainių pradinėje mokykloje, 1972–1980 m. – Kauno 30-ojoje vidurinėje mokykloje, 1980–1981 m. – Klaipėdos jūreivių mokykloje, 1984–1989 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakulete.
1989–1991 m. – Alytaus medvilnės kombinato juriskonsultas, 1991–1992 m. – Juridinio skyriaus viršininkas, 1992–1994 m. – Lazdijų rajono apylinkės teismo teisėjas, 1994–1996 m. – Kauno rajono apylinkės teismo teisėjas, nuo 1996 m. – pirmininkas.
Europos socialinis fondas
Europos socialinis fondas (ESF) – pagrindinė Europos Sąjungos finansinė priemonė, skirta remti užimtumą ir skatinti ekonominę bei socialinę sanglaudą šalyse narėse. ESF išlaidos sudaro maždaug 10 % viso ES biudžeto.
ESF yra vienas iš ES struktūrinių fondų, skirtų gerinti socialinę sanglaudą ir ekonominę gerovę visuose Europos Sąjungos regionuose. Struktūriniai fondai yra perskirstomos finansinės priemonės, kurios remia sanglaudą Europoje, skirdamos daugiau finansavimo mažiau išsivysčiusioms regionams. ESF finansavimo tikslas yra remti daugiau ir geresnių darbo vietų kūrimą ES, bendrai finansuojant nacionalinius, regioninius ir vietos projektus, didinančius užimtumą, gerinančius darbo kokybę ir stiprinančius įtrauktį į darbo rinką šalyse narėse ir jų regionuose.
Istorija
Europos socialinis fondas buvo įkurtas pagal 1957 m. Romos sutartį – tai seniausias iš visų struktūrinių fondų. Pagrindinis ESF tikslas visada buvo didesnis užimtumas, bet laikui bėgant šis tikslas buvo pritaikomas prie besikeičiančių sąlygų. Ankstyvuoju pokario laikotarpiu fondas daugiausiai dėmesio skyrė darbuotojų migracijai Europoje, vėliau labiau stengtasi sumažinti jaunų ir nekvalifikuotų darbuotojų nedarbo lygį. Dabartiniu finansavimo laikotarpiu, 2007–2013 m., ESF ne tik skiria paramą asmenims, kuriems sunku surasti darbą, kaip antai moterims, jaunimui, vyresnio amžiaus darbuotojams, migrantams bei žmonėms su negalia, bet ir padeda įmonėms bei darbuotojams prisitaikyti prie pokyčių. Tai atliekama remiant naujovių diegimą darbo vietose, mokymąsi visą gyvenimą ir darbuotojų judumą.
Vieta ES politikoje ir strategijoje
Lisabonos darbotvarkė yra visaapimanti Europos Sąjungos strategija, kuria siekiama iki 2010 m. paversti Europą dinamiškiausia ir konkurencingiausia žiniomis grįsta ekonomika pasaulyje, pasižyminčia tvariu ekonominiu augimu, su daugiau ir geresnių darbo vietų, didesne socialine sanglauda ir pagarba aplinkai. ESF prioritetai atitinka Lisabonos darbotvarkės tikslus.
Nustatant ESF finansavimo prioritetus didelį vaidmenį vaidina ir Europos socialinė darbotvarkė. Socialine darbotvarke siekiama atnaujinti „Europos socialinį modelį“, modernizuojant darbo rinkas ir socialinės apsaugos sistemas, kad darbuotojai ir įmonės galėtų pasinaudoti tarptautinės konkurencijos, technologinės pažangos ir kintančių visuomenės tendencijų teikiamais privalumais, kartu ginant labiausiai pažeidžiamus visuomenės narius. Be to, prie ESF iniciatyvų prisideda ir „lankstumo ir užimtumo saugumo“ koncepcija. Lankstumą ir užimtumo saugumą galima apibūdinti kaip politikos strategiją, skirtą tuo pat metu didinti darbo rinkų, organizacijų bei santykių lankstumą ir užimtumo bei pajamų saugumą. Terminas „lankstumas ir užimtumo saugumas“ apima ir naują užimtumo traktuotę, požiūrį „darbo vieta visam gyvenimui“ keisdama požiūriu „darbas visam gyvenimui“. Ji skatina darbuotojus valdyti savo profesinę veiklą, mokantis visą gyvenimą, prisitaikant prie pokyčių ir keičiant darbo vietas.
Strategijos formavimas
ESF valdomas septynerių metų planavimo ciklais. ESF strategiją ir biudžetą svarsto ES šalys narės, Europos Parlamentas ir Europos Komisija. Šioje strategijoje apibrėžiami iš dalies arba visiškai su kitais struktūriniais fondais vykdomo ESF finansavimo tikslai. Dabartiniame ES finansavimo cikle nustatyti tikslai: <ol style="list-style-type: none"> <li>Regioninio konkurencingumo ir užimtumo tikslas: stiprinti regioninį konkurencingumą, užimtumą ir patrauklumą investicijoms.</li> <li>Konvergencijos tikslas: stimuliuoti augimą ir užimtumą mažiausiai išsivysčiusiuose regionuose. Šiam tikslui skiriama daugiau nei 80 % viso ESF finansavimo.<li> </ol> Šioje strategijoje taip pat nustatytos plačios „prioritetinės ašys“ – tikslams pasiekti būtini ir finansuoti tinkami veiksmai.
Lėšų skirstymas
ESF finansavimo lygis įvairiuose regionuose skiriasi priklausomai nuo šių regionų santykinės gerovės. ES regionai yra suskirstyti į keturias kategorijas pagal regiono BVP vienam gyventojui santykį su ES vidurkiu (25 arba 15 valstybių narių ES) ir padalyti pagal du tikslus.
Įgyvendinimas
Nors strategija formuojama ES lygmeniu, už ESF finansavimo įgyvendinimą atsakingos ES šalys narės ir regionai. Sutarus dėl strategijos ir biudžeto paskirstymo, planavimas atliekamas bendrai. Šalys narės ir jų regionai kartu su Europos Komisija suplanuoja septynerių metų veiklos programas. Šiose veiklos programose aprašomos veiklos sritys, kurios bus finansuojamos – jos gali būti geografinės arba teminės.
Šalys narės paskiria nacionalines ESF valdymo institucijas, atsakingas už projektų atranką, išmokas ir projektų eigos bei rezultatų vertinimą. Taip pat paskiriamos atestacijos ir audito institucijos, kurių užduotis yra stebėti ir užtikrinti, kad lėšos būtų panaudojamos pagal ESF taisykles.
Projektai
ESF įgyvendinamas projektais, kuriems vykdyti teikiamos paraiškos, ir kuriuos įgyvendina įvairios valstybinės ir privačios organizacijos. Tarp šių organizacijų yra nacionalinės, regioninės ir vietos valdžios institucijos, mokymo ir kvalifikacijos kėlimo įstaigos, nevyriausybinės organizacijos (NVO) ir savanorių sektorius, taip pat socialiniai partneriai, pavyzdžiui, profesinės sąjungos ir darbo tarybos, pramonės ir specialistų asociacijos bei atskiros bendrovės. thumb ESF projektų naudos gavėjai yra labai įvairūs, pavyzdžiui, atskiri darbuotojai, žmonių grupės, pramonės sektoriai, profesinės sąjungos, valstybinės administracijos arba atskiros įmonės. Ypač daug dėmesio skiriama pažeidžiamoms žmonių grupėms, turinčioms ypatingų sunkumų rasti darbą ir išsaugoti darbo vietas, kaip antai ilgalaikiams bedarbiams ir moterims. Dalyvaudami ESF projektuose, paramos kasmet sulaukia maždaug 9 milijonai asmenų iš šių pažeidžiamų grupių. Žr. 1-ąjį grafiką.
2007–2013 m. programa
Dabartinis ESF planavimo ciklas tęsiasi nuo 2007 iki 2013 m., jo šūkis yra „Investicijos į žmones“. Šiuo laikotarpiu fondas investuos į užimtumą gerinančius projektus maždaug 75 milijardus eurų – beveik 10 % ES biudžeto. Finansavimas skiriamas šešioms konkrečioms prioritetinėms sritims: thumb <ol style="list-style-type: disc"> <li>Žmogiškojo kapitalo gerinimui (34 % viso finansavimo)</li> <li>Prieigos prie užimtumo ir tvarumo gerinimui (30 %)</li> <li>Darbuotojų ir įmonių galimybių prisitaikyti didinimui (18 %)</li> <li>Socialiai nuskriaustų asmenų socialinės įtraukties gerinimui (14 %)</li> <li>Institucinių išteklių stiprinimui nacionaliniu, regioniniu ir vietos lygmenimis (3 %)</li> <li>Reformų inicijavimui užimtumo ir įtraukties srityse (1 %)</li> </ol>
Lėšų paskirstymas kiekviename regione skirsis priklausomai nuo vietos ir regioninių prioritetų. Visi šeši prioritetai taikomi tiek konvergencijos tiek regioninio konkurencingumo ir užimtumo tikslams, bet konvergencijos regionuose paprastai daugiau dėmesio skiriama „žmogiškojo kapitalo gerinimui“.