cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oktava
Ženklas 8va kartais yra rašomas penklinės viršuje norint pažymėti, jog reikia kūrinį groti oktava aukščiau nei parašyta. Analogiškai rašoma 8vb, jei reikia nurodyti groti oktava žemiau. Jei kūrinys turi būti grojamas dviem oktavom aukščiau nei užrašyta, naudojamas simbolis 15ma". Užrašas coll’ottava nurodo muzikantui groti melodijos segmentą oktavomis. Bet kuri iš šių nuorodų gali būti atšaukta užrašu loco, tačiau dažniausiai jų galiojimo laikas nurodomas punktyrine linija virš penklinės.
Muzikos teorijoje oktavos intervalas dar gali būti žymimas P8.
Pomorai
Pomorai  – rusų subetnosas, susidaręs iš slavų kolonistų, kurie nuo XII a. apsigyveno pietvakarinėje ir pietrytinėje Baltosios jūros pakrantėje. Nuo XII iki XV a. Baltosios jūros Pomorjė buvo Didžiojo Novgorodo, iš kur daugelis pomorų protėvių ir atsikėlė, kolonija.
Pomorai senovėje
Maždaug XII a. žemių tyrinėtojai iš Novgorodo Šiaurine Dvina ir Onega pasiekė Baltąją jūrą ir jos pakrantėse (vadinamoji Biarmija) įkūrė savo gyvenvietes. Pradžioje stambiausias jų miestas buvo Cholmogorai, o XVI a. pabaigoje tokiu tapo Archangelskas. Iš savo bazių Koloje buriniais kočais jie tyrinėjo Barenco jūros regioną, Arkties salas – Kolgujevą, Naująją Žemę, Špicbergeną (pomoriškas jo pavadinimas – Grumantas . Vėliau pomorai aptiko Šiaurės jūrų kelią į Sibirą, kuriuo ir naudojosi. Jamalo pusiasalio rytuose XVI a. pradžioje buvo įkūrę miestą Mangazėją.
Kai kurie autoriai teigia, kad būtent pomorai XVII a. pirmoje pusėje šiaurės rytų Jakutijoje, Indigirkos deltoje, įkūrė izoliuotą kaimą Ruskoje Ustjė. Terminas поморы rusų metraščiuose pirmą kartą paminėtas 1526 m. Pomorai nuo seno užsiima žvejyba, jūrine prekyba, laivų statyba. Tradiciškai pomorai užsiimdavo jūros žvėrių (ruonių, vėplių, banginių) medžiokle. Tundros regionuose užsiimdavo ir šiaurės elnių auginimu. Grūdais, žuvimi ir kitomis prekėmis prekiavo su šiaurės Norvegija. Šios prekybos dėka 1750–1920 m. buvo naudojama dabar jau išnykusi pidžino tipo kalba rusenorskas.
XVI–XVII a. išeiviai iš Pomorjės suvaidino nemažą vaidmenį kolonizuojant Sibirą.
Žymiausi pomorai yra mokslininkas Michailas Lomonosovas, skulptorius Fedotas Šubinas (abu gimę prie Cholmogorų), šiaurės tyrinėtojai Semionas Dežniovas ir Jerofejus Chabarovas (abu gimę Velikij Ustiuge).
2002 m. surašymas
2002 m. Rusijos gyventojų surašymo metu pomorais pasivadino 6571 žmogus (iš jų 6295 gyvenantys Archangelsko srityje, Murmansko srityje – 127 ).
Pomorai yra oficialiai nepripažinta etninė grupė, neįtraukta į vieningą vietinių mažųjų Rusijos tautų sąrašą. Rusijos Federacijos regonų vystymo ministerija ruošiasi įtraukti pomorus į šį sąrašą, kad pomorai galėtų užsiimti tradiciniais amatais ir išlaikyti tradicinę kultūrą.
Nedzingės apylinkė
Nedzingės apylinkė (arba Nedingės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Perlojos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Varėnos rajonui. 1954 m. prijungta Kucakiemio apylinkė ir Burokaraisčio apylinkė, 1963 m. – dalis Perlojos apylinkės, o dalis Nedzingės apylinkės prijungta prie Merkinės apylinkės. 1981 m. vasario 25 d. perkeltas apylinkės centras į Perloją ir Nedzingės apylinkė performuota į Perlojos apylinkę.
Knėžų Velnio akmuo
Knėžų akmuo, vadinamas Velnio akmeniu (saugotinas kultūros paveldo objektas) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Knėžuose (Darbėnų seniūnija), 0,4 km į rytus nuo kelio, Ąžuolupio kairiajame krante.
Apibūdinimas
Guli kaimo žemių vakariniame pakraštyje, Pajuodiškės miškelyje, į rytus nuo Ąžuolupio kanalo.
Akmuo – pilkšvas stambiagrūdis granitas, netaisyklingos formos, 4 m ilgio ir 3,5 m pločio.
Teritorijos plotas – 20 m².
Istorija
Didelis riedulys nuo seno atkreipė vietos gyventojų dėmesį. Senieji gyventojai akmenį gerbė, laikė nepaprastu. Pasakojama, kad ant jo sėdėdavęs ir batus siūdavęs velnias. Vėlų vakarą ir naktimis praeiviai prie akmens pasiklysdavę.
2013 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius.
Tvaras
Tvaras, arba gyvamedis (Bulnesia) – keimerūniečių (Zygophyllales) eilės, keimerūninių (Zygophyllaceae) šeimos medžių gentis. Paplitusi Pietų Amerikoje.
Barguzinas (reikšmės)
Barguzinas gali reikšti šiuos objektus Buriatijoje:
Dūkštas (reikšmės)
Dūkštu vadinama:
Minelgai
Minelgai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Tamošių, dešiniajame Mituvos krante.
Skydinė gijabudė
Skydinė gijabudė (Entoloma clypeatum) – gijabudinių šeimos valgomas grybas, turintis labai geras maistines savybes.
Sinonimai: Agaricus clypeatus, Agaricus fertilis, Entoloma clypeatum, Entoloma fertile, Gymnopus fertilis, Hyporrhodius clypeatus, Rhodophyllus clypeatus.
Išvaizda
thumb|left|200px| Skydinės gijabudės vaizdas iš apačios. Kepurėlė 4−10 cm skersmens, gana mėsinga ruda, iš pradžių varpeliška vėliau iškili paplokščia, su nežymiu gūbreliu, kraštai dažnai banguoti arba skiltėti. Luobelė lygi, dažnai blizganti kaip šilkas. Kotas 6−12 cm ilgio, tvirtas, prie pagrindo dažnai kreivas. Lakšteliai reti, nežymiai dantytais kraštais, priaugtiniai. Trama minkšta rusva, yra malonaus miltų skonio ir kvapo. Sporos yra rausvos, dydis: 8−12 x 7−10 μm.
Spalvos ir formos kaita: kepurėlė šviesiai arba tamsiai ruda. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau įgauna gražų rausvą atspalvį. Jaunų vaisiakūnių kotas pilnaviduris, senų tuščiaviduris.
Augavietė
Šis grybas mėgsta augti po slyvomis, obelimis ir kriaušėmis, taip pat parkuose po ąžuolais ir bukais, dažnai sutinkamas grupėmis.
Panašios rūšys: Skydinę gijabudę kartais galima supainioti su bekvape gijabude (Entoloma rhodopolium) bei pavasarine gijabude (Entoloma vernum), kurios abi yra nuodingos ir sukelia silpnumą bei vėmimą.
Baroniškiai
Baroniškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Piniavos, Jutiškių miško (Žaliosios girios dalis) pakraštyje, prie Kryžių ravo.
Ust Barguzinas
Ust Barguzinas  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Buriatijoje, Barguzino rajone, Baikalo ežero (Barguzino įlankos) pakrantėje, prie Barguzino upės žiočių. Yra 50 km į pietvakarius nuo Barguzino, prie Ulan Udės–Barguzino kelio. Yra prieplauka. Verčiamasi medienos kirtimu ir apdirbimu, žvejyba, turizmu. Netoliese prasideda Užbaikalės nacionalinis parkas. Veikia cerkvė, ligoninė.
Istorija
Ust Barguziną 1666 m. įkūrė kazokai. 1938 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. 1956 m. dėl Irkutsko HE susidariusios patvankos Ust Barguzinas perkeltas aukščiau. Tarybiniais metais veikė žuvies perdirbimo kombinatas, vyko krovinių perplukdymas iki Baikalo–Amūro magistralės.
thumb|left|250px|Šv. Jono Krikštytojo cerkvė
Pranas Kupčikas
Pranas Kupčikas (1913 m. spalio 20 d. Joniškis – 2006 m. vasario 21 d. Vilnius) – lietuvių muzikos instrumentų meistras.
Biografija
Nuo 1925 m. mokėsi muzikos instrumentų meistrystės, grojo trimitu Joniškio, Šiaulių pučiamųjų orkestruose, 1941–1948 m. pramoginės muzikos ansambliuose Kaune, 1948–1954 m. Lietuvos operos ir beleto teatre, 1954–1961 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ orkestre. 1958–1985 m. dirbo Lietuvos teatro draugijos dirbtuvių muzikos instrumentų meistru.
Dainų ir šokių ansambliams sukonstravo ir pagamino modifikuotų lietuvių muzikos instrumentų: 1952 m. kontrabosinę, 1953 m. tenorinę, 1978 m. bosinę birbynę. Atlikėjai groja jo sukonstruota 1957 m. modelio kontrabosine ir 1960 m. tenorine birbyne. Jo patobulintos aukštosios, bosinės, kontrabosinės kanklės (1964 m., pagal P. Stepulio ir D. Mataitienės projektą), modifikuota ir padirbta pūslinė (1965 m., vienastygė su sukyne), tabalai (1966 m. ir 1980 m.), skrabalai, džingulis, skudučiai, lamzdelis, dūdmaišis, sutartinių ragas, daudytė. Nuo 1980 m. dirbo ir smuikus.
Vulka (Hainuvkos apskritis)
Vulka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Šiaulių apylinkė
Šiaulių apylinkė sovietmečiu buvo:
Baroniškiai (reikšmės)
Baroniškiais vadinami kaimai:
688 m.
688 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Giovanni Falcone
thumb|right|Giovanni Falcone thumb|180px|Giovanni Falcone žmogžudystės vieta Giovanni Falcone (1939 m. gegužės 18 d. – 1992 m. gegužės 23 d.) – Italijos teisėjas, specializavęsis mafijos bylose.
Jis buvo vienas iš Maxiprocesso bylos organizatorių, kurios metu iš 474 teisiamų mafijos narių 360 buvo nuteisti už rimtus nusikaltimus. Vienas svarbiausių faktorių byloje buvo Tommaso Buscetta, mafijozas, kurį teisėjas įtikino liudyti. Tai buvo pirmasis toks atvejis Sicilijos mafijos istorijoje, neskaitant Leonardo Vitale, kuris pats kreipėsi į policiją, prisipažino ir liudijo prieš kitus mafijozus, tačiau jo parodymai buvo palaikyti psichiškai nesveiko žmogaus fantazijomis.
Falcone kartu su žmona bei trim policininkais – Rocco Di Cillo, Antonio Montinaro ir Vito Schifani buvo nužudytas 1992 metais po autostrada tarp Palermo ir Palermo oro uosto padėtos bombos sprogimo. Žmogžudystė įvykdyta Salvatores Riinos nurodymu.
Dubravų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 70x45 m dydžio, su iki 1,5 m iškiliu viduriu. Šlaitai nuolaidūs, 7 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas ariant bei šlaituose Tarybinės armijos kareiviams iškasus taikinių imitatorius. Piliakalnis dirvonuoja, vakarinis šlaitas apaugęs eglaitėmis, kiti šlaitai ­ krūmais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. thumb|left|250px|Pilakalnį žyminti lentelė
Tyrimai
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas ir 1962 m. – Mokslinė metodinė taryba. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. 2004 m. Vida Kliaugaitė padarė šiaurinio šlaito pjūvį, ištyrė plotą aikštelėje, iš viso 40 m², kultūrinio sluoksnio nerado.
Bastioninė pilis
Bastioninė pilis  – mūrinė pilis, kurios apvadą sudaro žemės pylimai, gynybiniai grioviai, o gynybinės sienos kampuose turi bastionus – lauk išsikišusius bokštus su šaudymo angomis (ambrazūros).
689 m.
689 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pušinis keliaujantis kuoduotis
Pušinis keliaujantis kuoduotis (Thaumetopoea pinivora) – kuduočių (Notodontidae) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. kopose tarp kalninių pušų. Vikšrai gyvena ant pušų ir minta jų spygliais. Vikšrai dieną tūno susiglaudę ant medžio, o vakare iškeliauja maitintis. Keliauja vienas paskui kitą. Gali nudeginti odą, todėl rankomis liesti tiek vikšrų, tiek jų kokonų negalima.
Lietuvoje labai reta rūšis, aptikta tik Kuršių nerijoje.
Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Bjelašnica
thumb|250px|Slidinėjimo trasa Bjelašnicoje
Bjelašnica  – kalnų masyvas Dinaruose, Bosnijoje ir Hercegovinoje, šiek tiek į pietus nuo Sarajevo. Rytuose ribojasi su Jahorinos masyvu, vakaruose – su Igmano kalnu. Yra trys viršūnės, iškylančios virš 2000 m: Bjelašnica (arba Zvjezdarnica, 2067 m), Krvavacas (2062 m) ir Vlahinia (2057 m). Pietinė masyvo dalis žemesnė, jos aukštis iki 1200 m. Iki 1900 m aukščio kalnas tankiai apaugęs spygliuočių miškais.
Nutiestos slidinėjimo trasos, įrengti kalnų nameliai. 1984 m. Sarajevo žiemos olimpinių žaidynių metu Bjelašnicoje vyko daug įvairių rungčių.
Marijampolės dramos teatras
thumb|220px|Marijampolės dramos teatras Marijampolės dramos teatras, Marijampolės miesto municipalinis dramos teatras – teatras Marijampolėje, P. Armino g. 2., veikęs 1942–1949 m. 1956–1962 m. kaip Kapsuko valstybinis dramos teatras, 1966–1973 m. kaip saviveiklinis teatras ir veikiantis nuo 1988 m.
Istorija
Profesionalaus dramos teatro užuomazgos Marijampolėje – lietuviški vakarai, vykę iki Pirmojo pasaulinio karo ir tarpukaryje Marijampolės „Žiburio“ mergaičių gimnazijoje, Marijonų salėje rengti vaidinimai – varžytuvės, Šaulių mėgėjų vaidintojų būrelis ir Darbo teatras, įkurtas 1940 m. kovo 3 d., vaidindavęs Petro Armino mokyklos salėje. Bet vaidinamos dažniausiai buvo vienaveiksmės pjesės.
SSRS okupavus Lietuvą buvo įsteigtas Dramos teatras prie Kultūros židinio, bet jis tepastatė vieną spektaklį. 1942 m. liepos 31 d. Marijampolės burmistras J. Nenorta pasirašė įsakymą, kuriuo nuo rugpjūčio 1 d. steigiamas Marijampolės dramos teatras. Direktoriumi paskirtas Jonas Pileckis, režisieriumi – Kazys Tumkevičius. 1942 m. rugsėjo 12 d. pastatyta pirmoji Petro Vaičiūno 4 veiksmų drama „Sudrumstoji ramybė“. Kaip pasakojo K. Tumkevičius, „daugelis artistų nebuvo lankę teatro mokyklų, nesitobulinę užsieniuose, jie buvo išaugę iš kluoninių spektaklių ir teatro meno mokęsi vien gyvenimo mokyklose.“
Varpai (Klaipėda)
Varpai – pietinė Klaipėdos miesto dalis. Šiaurėje ribojasi su Smiltelės gatve, vakaruose su Liubeko gatve, pietuose su Jūrininkų prospektu, rytuose su Sąjūdžio parku, kuris skiria Varpus nuo Laukininkų.
Marijampolės dramos teatras
Istorija
1943 m. kovo 6 d. P. Vaičiūno drama „Naujieji žmonės“ atidaryti klebono A. Kazlausko iniciatyva pastatyti Dramos teatro rūmai – Šv. arkangelo Mykolo parapijos salė. Tačiau 1944 m. pastatyta Vytauto Alanto komedija „Buhalterijos klaida“ buvo paskutinioji pirmojo profesionalaus Marijampolės dramos teatro premjera. Artėjant frontui dalis aktorių pasitraukė į užsienį, o vėl sugrįžusi sovietų valdžia nuo 1944 m. gruodžio 31 d. fašistų įsteigtą teatrą uždarė, aktoriai buvo perkelti į Kauno dramos teatrą. Bet netrukus, 1945 m. rugpjūčio mėn. K. Tumkevičiaus ir tuometinio Meno reikalų valdybos viršininko Juozo Banaičio pastangomis teatras vėl pradėjo veikti, nors, kaip rašo K. Tumkevičius, nebuvo „dvasinės paramos – ankstesnieji intelektualai buvo palikę Marijampolę.“ Vienas geriausių to meto spektaklių – Juozo Baltušio debiutinė pjesė „Gieda gaideliai“. 1949 m. sumažinus dotacijas Marijampolės ir Telšių dramos teatrams, teatras vėl uždarytas, aktoriai perkelti į Šiaulių dramos teatrą. Teatro rūmuose veikė kultūros namai.
Varpai (Klaipėda)
Rytiniame šiaurės pakraštyje stovi Klaipėdos Šv. Juozapo Darbininko bažnyčia. Pagrindinė gatvė – Varpų g.
Marijampolės dramos teatras
Istorija
1956 m. Kapsuko dramos teatras įsteigtas iš naujo, į jį atsiųsta visa antroji Valstybinės konservatorijos aktoriaus meistriškumo katedros laida. Bet daugelis aktorių, atidirbę privalomus dvejus metus, netrukus persikėlė į kitus teatrus, nesulaukta ir reikšmingų režisierių darbų. 1963 m. teatras buvo likviduotas, dar likę aktoriai perkelti į Klaipėdos dramos teatrą. Teatro bazėje susikūrė Marijampolės lėlių teatras, 1960 m. perkeltas į Kauną.
1988 m. buvo įsteigtas Marijampolės valstybinis dramos teatras, kuris 1992 m. buvo pertvarkytas ir perduotas Marijampolės savivaldybės žinion.
Arūnas Grumadas
Arūnas Grumadas (g. 1951 m. vasario 1 d. Kretingoje) – fizikas, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1969 m. baigė Vilniaus 2-ąją vidurinę mokyklą, 1974 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1983 m. Maskvos Lomonosovo universitete apsigynė disertaciją, gamtos mokslų daktaras.
1974–1988 m. Lietuvos mokslų akademijos Chemijos instituto mokslinis bendradarbis. 1988–1990 m. Geologijos instituto fizikinės cheminės analizės skyriaus vedėjas.
1988–1991 m. – aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, Vilniaus Sąjūdžio tarybos narys, Vilniaus Sąjūdžio koordinacinės tarybos pirmininkas. Koordinavo Sąjūdžio „Baltijos kelio“ akciją. 1992 m. Lietuvos centro sąjungos steigėjas, narys, valdybos narys. 2003 m. likvidavus partiją tapo Nacionalinės centro partijos, tęsiančios likviduotosios partijos veiklą, steigėjas, jos vicepirmininkas.
1990–1995 m. – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos deputatas, 1990–1993 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos pirmininkas. 1993–1996 m. AB „Santra“ komercijos direktorius. 1996–2000 m. Seimo narys. Nuo 2001 m. Vidaus reikalų ministerijos Regioninės politikos departamento specialistas. Nuo 2002 m. dėsto Lietuvos teisės universitete, skaito regionų valdymo ir Europos Sąjungos struktūrinių fondų administravimo kursus.
Yra publikavęs apie 30 mokslinių straipsnių ir per 20 straipsnių viešuosiuose leidiniuose. Žmona Danutė Kotryna, dukterys Ieva ir Elžbieta.
Keimerūniečiai
Keimerūniečiai (Zygophyllales) – magnolijainių klasės augalų eilė. Skirstoma į 2 šeimas:
Pagal Cronquist sistemą, Zygophyllaceae šeima priklauso muileniečių eilei, o Krameriaceae šeima putokšlinių šeimai.
Pakalniškiai (Jurbarkas)
Pakalniškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, rytinė Veliuonos miestelio dalis prie krašto kelio 141.
Dvejybinis įrašas
Dvejybinis įrašas – ūkinių operacijų ir įvykių registravimo būdas, kai kiekvienos ūkinės operacijos arba kiekvieno ūkinio įvykio vertė įrašoma į sąskaitos (sąskaitų) debetą, o jai lygi suma – į kitos sąskaitos (sąskaitų) kreditą. Ūkinių operacijų registracijos buhalterinėse sąskaitose metu operacijos vertinė išraiška įrašoma į vienos sąskaitos debetą (D) ir kitos sąskaitos kreditą (K): jei turtas, gautinos sumos ar sąnaudos padidėja, jų padidėjimas žymimas apskaitai skirtų sąskaitų debete, o jei sumažėja – apskaitai skirtų sąskaitų kredite. Jei kapitalo, įsipareigojimų ir pajamų vertė padidėja, šis padidėjimas registruojamas atitinkamų apskaitai skirtų sąskaitų kredite, o jei sumažėja – debete. Dvejybinis įrašas sudaro dvejybinės apskaitos sistemos pagrindą. Vykdant dvejybinę buhalteriją kiekvieno apskaitos ciklo pabaigoje rengiama finansinė atskaitomybė.
Privatūs ar juridiniai asmenys, turintis teisę vesti supaprastintą apskaitą, dvejybinių įrašų nedaro.
Dvejybinio įrašo sąvokos nereikia painioti su dvigubos buhalterijos sąvoka.
Brabrand IF
Brabrand Idrætsforening (Brabrand IF, BIF) – Danijos futbolo klubas iš Orhuso vakarinės dalies Brabrando.
Istorija
Klubas įkurtas 1934 m. Ilgą laiką žaidė mėgėjišku lygmeniu.
Antrame divizione žaidė nuo 2018–2019 m. sezono.
Kampuotis
Kampuotis tai:
Barsiukai
Barsiukais vadinami kaimai:
Zbučas
Zbučas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Čyžų, apie 10 km į vakarus nuo Hainuvkos ir apie 45 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Baroniškiai (Radviliškis)
Baroniškiai – viensėdis Radviliškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Radviliškio.
Gyventojai
1923 m. buvo 3 ūkiai (kiemai), kuriuose gyveno 19 gyventojų.
Vytautas Urbanavičius (1953)
Vytautas Urbanavičius (g. 1953 m. balandžio 2 d. Dvarykščiuose, Švenčionių raj.) – Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1960–1971 m. mokėsi Švenčionių vidurinėje mokykloje, 1971–1974 m. tarnavo kariniame jūrų laivyne, užsitarnavo leitenanto laipsnį. 1978 m. su pagyrimu baigė Telšių taikomosios dailės technikumą ir įgijo meninio medžio apdirbimo dailininko atlikėjo specialybę, 1981–1987 m. studijavo Maskvos technologijos institute, suteikta inžinieriaus technologo kvalifikacija. 1995 m. baigė Klaipėdos politinės visuomenės kolegiją (politinė kultūra ir politinio darbo organizavimas).
1978–1982 m. Telšių buitinio gamybinio aptarnavimo kombinato stalius, 1982–1985 m. kombinato paminklų dirbtuvių meistras, 1985–1986 m. kombinato neūkiskaitinio darbų vykdytojo baro darbų vedėjas, 1986–1990 m. Telšių rajono buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato vyriausiasis inžinierius.
1991–2001 m. AB „Praktika“ direktorius. 2001–2002 m. Telšių apskrities viršininko pavaduotojas. 2002 m. kovo 29 d. išrinktas Telšių rajono savivaldybės meru. 2003–2007 m. Telšių rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos valdybos narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 1992–1996 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos rajono Telšių organizacijos pirmininkas. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narys, pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys, nuo 2003 m. pirmininkas.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. savivaldybės valdybos narys.
Žmona Palmira, vaikai Marius ir Aušra
Leitgiriai
Leitgiriai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Juknaičių, prie Leitės upelio (dešinysis Nemuno intakas) ištakų. Seniūnaitijos centras. Šalia dunkso Leitgirių miškas.
Istorija
Leitgiriai minimi nuo 1738 m., skirstyti į Mažuosius ir Didžiuosius. Iki 1920 m. priklausė Vokietijos Lankos apskričiai, vėliau – Šilutės apskričiai.
Dimitravo kapinynas
Dimitravo, Tarvydų, Joskaudų kapinynas (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 5206, senas registro kodas - A434P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR488) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Tarvydų kaimo Dimitravo (seniau – Joskaudų) miške, 0,43 km į šiaurę nuo kelio Tarvydai–Rūdaičiai, Tenžės kairiajame krante.
Kapinynas
Kapinynas įrengtas pakilioje vietoje, apaugęs mišku, apardytas kasant žvyrą ir bulviarūsius, 2009 m. nuniokotas „juodųjų archeologų“. Skersai teritorijos praeina kvartalinė linija ir miško keliukas.
Nuo 1972 m. respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR488). 1992 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A434), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A434P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Teritorijos plotas – 0,7 ha.
Tyrimai
1868 m. Konstantinas Grevinkas ištyrė dvigubą nedegintų ir tris sudegintų mirusiųjų kapus.
1941 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejus (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) ištyrė 10 nedegintų ir 6 sudegintų mirusiųjų kapus. Rado X–XII a. geležinių dalgių miniatiūrų, ietigalių, žalvarinių vytinių kilpiniais galais antkaklių, įvijinę apyrankę, kryžinį smeigtuką, lankinių, kiauraraščių ir pasaginių segių, būdingų kuršiams.
1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 ir 2009 m. – Kultūros paveldo centras.
1868 m. radinius saugo Estijos istorijos institutas, 1941 m. – Vytauto Didžiojo karo muziejus.
Svebodzinas
Svebodzinas  – miestas Lenkijos vakaruose. Svebodzino apskrities administracinis centras. 20 138 gyventojai (2011 m. duomenys). Nuo 1999 m. priklauso Liubušo vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Zelionos Guros vaivadijoje. Nutolęs 39 km į šiaurės rytus nuo Zelionos Guros, 195 km į šiaurės vakarus nuo Vroclavo bei 110 km į vakarus nuo Poznanės.
Svarbus susisiekimo mazgas. Netoli miesto eina E65 greitkelis.
2010 m. lapkričio 21 d. pastatyta didžiausia pasaulyje Kristaus statula.
Kajatonas Šliogeris
Šliogeris Kajatonas (g. 1937 m. sausio 5 d. Telšių raj.) – Lietuvos ir Telšių rajono kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1968 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, fizinio auklėjimo dėstytojas, 1984 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją, klubinio darbo organizatorius metodininkas.
Nuo 1990 m. Telšių rajono savivaldybės Žemaitės dramos teatro direktorius, nuo 2000 m. Telšių rajono savivaldybės kultūros skyriaus vyr. specialistas.
2005–2007 m. ir nuo 2007 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys, 2003–2007 m. Etikos komisijos pirmininkas.
Teatrų ir koncertinių įstaigų tarybos prie Kultūros ministerijos narys. Kultūros centro „Žemaičiai“ choro narys, Filatelistų sąjungos narys, Telšių skyriaus pirmininkas. Daugiabučio namo bendrijos pirmininkas. Telšių pensininkų sąjungos pirmininkas.
Sutuoktinė Sandra, vaikai Virgilijus, Vida, Radvilė.
Irina Krakoviak-Tolstika
Irina Krakoviak (g. 1977 m. lapkričio 16 d.) – lietuvių lengvaatletė, vidutinių nuotolių bėgikė, trenerė. Nacionalinė 800 m ir 1500 m bėgimo čempionė.
I. Krakoviak dalyvavo 2009 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate Berlyne, kur varžėsi 1500 m rungtyje. Rugpjūčio 18 d. vykusiame kvalifikaciniame bėgime atletė užėmė 6-ąją vietą su rezultatu 4:08.96 ir pateko į pusfinalį. Po trijų dienų vykusiame pusfinalio bėgime, I. Krakoviak savo grupėje liko paskutinė, distanciją įveikusi per 4:12.54.
2010 m. sportininkė praleido sezoną dėl nėštumo.
Vaškinė tauriabudė
Vaškinė tauriabudė –  – tai baltikinių šeimos labai nuodingas grybas.
Sinonimai: Clitocybe cerussata.
Apsinuodijimo pavojus: šiame grybe yra laibai didelis kiekis muskarino. Apsinuodijimo požymiai išryškėja po 1 – 2 valandų ir pasireiškia vyzdžių susitraukimu, prakaitavimu, seilėtekiu ir ašarojimu, stipriais pilvo skausmais, vėmimu, regos sutrikimais, padažnėjusiu pulsu ir dusuliu. Paprastai šis apsinuodijimas palyginti nėra pavojingas, sunkesniais atvejais kaip priešnuodis naudojamas atropinas.
Išvaizda
Kepurėlė 4 -8 cm skersmens, jaunų vaisiakūnių ji būna iškili, senų paplokščia, kartais viduryje net truputį įdubusi. Kepurėlės kraštai banguoti. Luobelė balta, jaunų vaisiakūnių padengta miltų pavidalo dulkelėmis (vaškine apnaša). Kotas 4 – 8 cm ilgio, laibas, cilindriškas lygus, ties pagrindu šiek tiek storėjantis, apžėlęs baltais mažyčiais švelniais pūkeliais. Lakšteliai balti tankūs, nelabai platūs, nuaugintiniai. Trama balta, jai būdingas suplėkusių miltų kvapas ir skonis. Sporos baltos spalvos. Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo baltos iki gelsvos. Lakšteliai taip pat gali būti balti arba gelsvi. Kotas prie pagrindo kartais būna šiek tiek suplotas, apžėlęs švelniais pūkeliais.
Kongo frankas
Frankas – Kongo DR valiuta. ISO 4217 kodas – „CDF“. Frankas padalintas į 100 sentimų. Valiuta įdomi tuo, kad nebekaldinamos šios valiutos monetos (anksčiau jas kaldino). Simbolis – F.
Vaškinė tauriabudė
Augavietė
Vaškinė tauriabudė auga daugiausiai mažomis grupėmis lapuočių ir spygliuočių miškuose.
Sezonas: rugpjūtis – spalis.
Panašios rūšys: Jį galima supainioti su balsvąja tauriabude ( Clitocybe dealbata), kuri yra visiškai balta ir pavojingai nuodinga, ir balsvąja kupstabude ( Lyophillum connatum), kuri yra valgoma, tačiau jos poveikis nėra žinomas.
Krioviniai
Krioviniai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Suvieko, šalia vieškelio.
Ersa
Ersa – rasos deivė graikų mitologijoje. Buvo Dzeuso ir Selenės arba pagal kitas istorijas Dzeuso ir Eos duktė.
Pagilbrastis
Pagilbrastis – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Erlos intakas.
Geografija
Ištakos yra Nerėpų centrinėje dalyje, Nerėpų miško pakraštyje, 2,3 km į šiaurės rytus nuo Erlėnų. Didesnioji upelio vagos dalis ištiesinta, paversta melioracijos kanalu. Teka pietvakarių kryptimi atvira vietove, tarp Salanto ir Erlos. Erlėnų kaimo žemių šiaurės rytinėje dalyje (ties Erlėnų senosiomis kapinėmis) pasuka į vakarus ir teka vingiuodama natūralia vaga per gyvenvietę. Į Erlą įteka Erlėnų gyvenvietės vakarinėje dalyje, 430 m į šiaurės vakarus nuo kelių ir  kryžkelės, 21,8 km nuo jos žiočių.
Tvenkiniai: Erlėnų tvenkinys rytinėje gyvenvietės dalyje.
Dešiniajame krante yra Erlėnų I ir II senosios kapinės.
Upėvardis laikomas priešdėlio pa- vediniu nuo kažkokios vietos, vadinamos Gilbrasčiu (ši iš „gili brasta“).
690 m.
690 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Zigmas Apulskis
Zigmas Apulskis, slap. Starkus Vladas, Vladas (1916 m., Žalgirių k., Lenkimų vls., Kretingos apskr. – 1947 m. Sriauptų k., Lenkimų vls., Kretingos aps.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo ūkio skyriaus viršininkas.
Biografija
Amatininkas, 1944 m. Vietinės rinktinės savanoris. Nuo 1944 m. rudens slapstėsi Šatraminių–Žalgirių miškuose, nuo 1945 m. lapkričio 15 d. Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo (Kardų) rinktinės narys ir rinktinės štabo ūkio skyriaus viršininkas (iki 1946 m. sausio 30 d.). Tautvaišos kuopos įkūrėjas ir vadas (1945-1946 m.). Veikė Mosėdžio ir Skuodo valsčiuose.
Žuvo 1947 m. rudenį Sriauptų k., patekęs į pasalą ryšininko Lenkausko sodyboje (kitais duomenimis žuvo 1947 m. vasario mėn. Daukšių k., Mosėdžio vls., Kretingos aps.).
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
FIDE Didžiojo prizo moterų varžybos – aukščiausio lygio  šachmatų varžybos. Nuo 2010 m. nelyginiais metais Didžiojo prizo šachmatų varžybos trunka dvejus metus, per kuriuos surengiami šešeri šachmatų turnyrai. Kiekviena žaidėja gali sužaisti keturiuose turnyruose. Kiekviename Didžiojo prizo turnyre, priklausomai nuo užimtos vietos, dalyvė gauna tam tikrą balų kiekį. Tik trys turnyrai – įskaitiniai. Didžiojo prizo varžybų nugalėtoja nustatoma pagal didžiausią trijuose turnyruose surinktų balų sumą. – moterų pasaulio šachmatų čempionato dalis.
2011–2012 metų Didžiojo prizo varžybų nugalėtoja tampa pretendente į pasaulio čempiones ir įgyja teisę 2013 metų trečiajame ketvirtyje žaisti su pasaulio čempione 10-ties partijų mačą dėl Pasaulio čempionės vardo. Jei Didžiojo prizo nugalėtoja būtų pasaulio čempionė, pretendentės teisės pereitų antros vietos laimėtojai. Varžybas rengia FIDE.
Istorija
Moterų Didžiojo prizo varžybos pradėtos rengti, kai 2010 m. FIDE pakeitė pasaulio moterų šachmatų čempionatų tvarką: lyginiais metais – atkrintamieji trumpi dviejų partijų mačai, o nelyginiais – 10-ties partijų mačas tarp pasaulio čempionės ir Didžiojo prizo varžybų nugalėtojos. – moterų pasaulio šachmatų čempionato dalis.
Padegamasis butelis
thumb|[[Žiemos karas|SSRS-Suomijos karo laikų padegamasis butelis]] thumb|[[Suomijos armija|Suomių kareivis su Molotovo kokteiliu 1939–1940 m. Žiemos karo metu]] thumb|[[Vermachtas|Vokiečių kareivis su Molotovo kokteiliu Rytų fronte]]
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Istorija
Pirmosios moterų Didžiojo prizo varžybos vyko 2009–2011 metais. Varžybų taisyklės buvo panašios į vyrų varžybų taisykles. Jos vyko šiuose miestuose:
Padegamasis butelis
Padegamasis butelis, Molotovo kokteilis – butelis su skystu padegamuoju mišiniu, naudojamas kaip padegamasis ginklas.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Istorija
Didžiojo prizo varžybas laimėjo Hou Yifan, bet kadangi ji pati buvo pasaulio čempionė, todėl antrąją vietą užėmusi Koneru Humpy įgijo teisę žaisti mačą su pasaulio čempione, kai Dohoje paskutiniame rate ji įveikė Zhu Chen ir sėkmingai jai pasibaigus kitoms partijoms, aplenkė Naną Dzagnidzę bendroje Didžiojo prizo įskaitoje.
Padegamasis butelis
Padegamieji buteliai yra lengvai pagaminamas ginklas, todėl yra populiarus partizanų, miesto mūšių ir riaušių ginklas. Ginklo paskirtis padegti taikinį.
Padegamųjų butelių gamyba ir pardavinėjimas daugelyje pasaulio šalių uždrausti.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Dalyvių atranka
Kadangi dalyvių atrankos į Didžiojo prizo šachmatų varžybas taisyklės kinta, žemiau pateiktos 2012–2013 m.m. taisyklės laikui bėgant gali pasikeisti.
Padegamasis butelis
Pavadinimo kilmė
Pavadinimas „Molotovo kokteilis“ buvo sugalvotas suomių Žiemos karo metu. Tai, pašiepiantis Sovietų Sąjungos užsienio reikalų narkomą Viačeslavą Molotovą, vieną iš Rytų Europos padalinimo pagal Ribentropo-Molotovo paktą autorių ir vykdytojų, pavadinimas. Šis paktas ir jo sąlygota Sovietų Sąjungos politika buvo plačiai pašiepiama Suomijoje, įskaitant ir deklaracijas, skelbtas per sovietų radiją, esą Suomijos bombardavimas yra oro pajėgų vykdoma humanitarinė maisto pristatymo badaujantiems kaimynams misija. Suomiai sarkastiškai praminė sovietų kasetines bombas „Molotovo duonos krepšeliais“. Kai buvo pradėta efektyviai atakuoti sovietų tankus rankinėmis padegamosiomis bombomis, suomiai ėmė jas vadinti „kokteiliais Molotovui“ arba tiesiog „Molotovo kokteiliais“, kaip „gėrimą siūloma kartu su maistu“. Pats Molotovas neigė ir niekino šį vardą, ypač po to, kai sovietai susidūrė su plačiai paplitusiu Molotovo kokteilių mėtymu, protestuojant prieš sovietus Rytų Europoje jau po Antrojo pasaulinio karo.
Veikimo principas
Stiklinis butelis atsitrenkia į kietą paviršių (tanko šarvą, statinio sieną ir kt.) ir sudūžta. Išsiliejęs padegamasis mišinys užsidega ir sukelia gaisrą, naikina aplietą paviršių.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Dalyvių atranka
Moterų Didžiojo prizo varžybose dalyvauja aštuoniolika žaidėjų, kurios atrenkamos pagal tokią tvarką:
Padegamasis butelis
Veikimo principas
Padegamasis mišinys dažniausiai daromas iš benzino. Pvz., Če Gevara siūlė padegamąjį mišinį daryti iš 3 dalių benzino ir 1-os dalies variklių alyvos. Mišinyje naudodavo ir metanolį, terpentiną.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Dalyvių atranka
Pasaulio čempionė.
Keturios žaidėjos – praėjusio pasaulio moterų čempionato pusfinalininkės.
Padegamasis butelis
Veikimo principas
Padegamojo mišinio priedai:
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Dalyvių atranka
Penkios žaidėjos – pagal vidutinį, apskaičiuotą dviejų ženklų po kablelio tikslumu, 2010 m. liepos mėn. – 2011 m. sausio mėn. Elo reitingą. Žaidėjos per reitinguojamų metų 12 mėnesių (2010 m. sausio mėn – 2011 m. sausio mėn) turi būti sužaidusios ne mažiau kaip 25 reitinguojamas partijas. Kai žaidėjų vidutinis reitingas už minėtą laikotarpį yra vienodas, lemia, kurios žaidėjos reitinguojamų partijų skaičius už reitinguojamąjį laikotarpį didesnis.
Padegamasis butelis
Padegimo būdai
Paprasčiausias būdas – butelis aprišamas skuduru, kuris prieš naudojimą sudrėkinamas degiu skysčiu (dažnai – iš butelio) ir padegamas. Butelis sviedžiamas su liepsnojančiu skuduru. Buteliui sudužus liepsna padega padegamąjį mišinį. Dažnai prie butelio būdavo pririšamas specialus degtukas.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Dalyvių atranka
Dvi žaidėjos, gavusios FIDE prezidento kvietimą ir kurios turi būti iš geriausių 2010 metų sausio mėn reitingo sąrašo. Be to, jos negali būti iš vienos šalies, išskyrus atvejį, kai tos pačios šalies žaidėja, pagal aukščiau išvardintas sąlygas, jau yra patekusi į turnyrą.
Viena žaidėja, organizatorių pakviesta iš turnyrą rengiančio miesto, kurios reitingas nemažesnis už 2300. Kai tokios žaidėjos mieste nėra, organizatoriai gali kviesti aukščiausią reitingą turinčią žaidėją iš turnyrą rengiančios šalies šachmatų federacijos, bet jos reitingas turi būti ne mažesnis už 2250. – moterų pasaulio šachmatų čempionato dalis.
Padegamasis butelis
Padegimo būdai
Efektyvesnis būdas – naudoti padegamąjį mišinį, kuris ore užsidega savaime. Tokie mišiniai paprastai turi baltojo fosforo. Tokie padegamieji buteliai patogesni naudoti, nes jų nereikia padeginėti, mažiau šansų, kad butelių metiką pastebės priešas.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Žaidėjos sutikimas
FIDE paskelbus žaidėjų sąrašą, organizatorius, turnyrų vietas ir datas, dalyvės per savaitę turi pasirašyti ir pasiųsti elektroniniu paštu, atsisiųstą iš FIDE, Žaidėjos sutikimą.
Padegamasis butelis
Ispanijos pilietinis karas
Vienas pirmųjų kartų, kur naudoti padegamieji buteliai, buvo Ispanijos pilietinis karas. 1936 m. generolo Fransisko Franko sukilėliai padegamuosius butelius su benzinu naudojo prieš Ispanijos respublikonų pusėje kovojusius sovietinius tankus T-26 ir BT-7.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Žaidėjų paskirstymas
Kai yra galutinai paskelbta, kuriuose miestuose ir kada vyks turnyrai, žaidėjos turi pareikšti pageidavimą, kuriuose 4 turnyruose norėtų dalyvauti. Nors FIDE nėra įpareigota, bet ji gerbia žaidėjų pasirinkimą, nors tai įvykdyti ne visada pavyksta, kai tenka į turnyrus žaidėjas skirstyti, siekiant, kad vidutinis turnyrų reitingas būtų panašus ir žaidėjos iš atskirų žemynų būtų vienodai paskirstytos. Jau ir po žaidėjų paskirstymo FIDE pasilieka teisę išimtinais atvejais, susidarius netikėtoms aplinkybėms, perkelti žaidėjas iš vieno turnyro į kitą.
Žaidėjų pakeitimas
Jei kuri nors žaidėja atsisako dalyvauti Didžiojo prizo varžybose ji pakeičiama žaidėja iš Elo reitingo sąrašo, turinčia aukščiausią reitingą ir reikalingą sužaistų reitinguojamų partijų kiekį.
Padegamasis butelis
Žiemos karas
Padegamuosius butelius patobulino Suomijos kariuomenės kapitonas Eero Kuittinen, kuris 1937 m. pavasarį ėmė tobulinti frankinstų naudotus padegamuosius butelius. Pirmasis padegamojo butelio variantas (stiklinis butelis su benzinu ir pririštu audeklo gabalu) turėjo šiuos trūkumus:
Pamituvys (Veliuona)
Pamityvys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, dešiniajame Mituvos krante, pro kaimą teka jos intakas Akmena, 2 km į šiaurės rytus nuo Tamošių.
Padegamasis butelis
Žiemos karas
Kuitinenas į benziną pridėjo gudrono (10–20 ml į 0,5 litro butelį), kuris sutirštino padegamąjį skystį ir neleido jam pernelyg greitai nutekėti. Gudronas taip pat padidino dūmijimo efektą ir degimo temperatūrą.
Padegimo būdai:
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Žaidėjų pakeitimas
Pasitraukusios iš turnyro žaidėjos vietoje pakviestoji žaidėja, atrinkta iš 40 geriausiųjų reitingo sąrašo, dalyvauja kovoje dėl šio turnyro prizo ir žaidžia tik šiame turnyre. Ji negauna Didžiojo prizo balų, bet jos rezultatai įskaitomi, kai esant kelių žaidėjų lygiam rezultatui, tenka spręsti, kiek kitos dalyvės gauna balų. – moterų pasaulio šachmatų čempionato dalis.
Padegamasis butelis
Žiemos karas
Suomiai padegamųjų butelių mišinį pavadino Molotovo kokteiliu, o vėliau taip ėmė vadinti pačius padegamuosius butelius. Suomiai padegamuosius butelius svaidydavo ranka arba svaidyklėmis. Padegamuosius butelius su degtukais Suomijoje masiškai gamino Alko kompanija Rajamäki naftos perdirbimo gamykloje. Žiemos karo metu suomiai pagamino 450 000 padegamųjų butelių. 750 ml buteliai buvo užpildomi etanolio, deguto ir benzino mišiniu.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Žaidėjų atsakomybė
Žaidėja, kuri pasitraukia iš Didžiojo prizo varžybų, bet kuriuo metu po jos sutarties su FIDE pasirašymo, arba pasirašyto žaidėjos susitarimo pristatymo ir kuri nepateikia pateisinamos pasitraukimo priežasties, FIDE, kai jai tai atrodo pagrįsta, gali pašalinti žaidėją iš kito pasaulio čempionato ciklo. FIDE turi teisę taikyti ir bet kokią kitą priemonę, ar sankciją. Jei žaidėja pasitraukia iš turnyro sužaidus 50 % ir daugiau partijų, likusioms partijoms užskaitomas pralaimėjimas. Kai žaidėja pasitraukia iš turnyro nesužaidusi 50 %, visi jos rezultatai yra anuliuojami. Jei žaidėja pasitraukia iš turnyro ne dėl ligos, ar sužeidimo, ji praranda teisę į turnyro prizą ir yra pašalinama iš tolimesnio šio Pasaulio čempionato ciklo varžybų. – moterų pasaulio šachmatų čempionato dalis.
Didžiojo prizo varžybų nugalėtojos nustatymas
Turnyro nugalėtoja gauna 160 balų. Antroje vietoje likusi žaidėja – 130, o trečioje vietoje – 110 balų. Ketvirtą vietą užėmusi žaidėja gauna 90 balų, penkta – 80 balų, o toliau – už kiekviena žemesnę vietą duodama po 10 balų mažiau, kol paskutinę vietą užėmusi žaidėja gauna 10 balų. Kai dvi, ar daugiau žaidėjų surenka po lygiai taškų, visos jos gauna po lygiai balų, kurie apskaičiuojami sudėjus jų užimtų vietų balus ir padalijus iš lygiai taškų surinkusių žaidėjų skaičiaus Pasibaigus Didžiojo prizo turnyrams, kiekvienos žaidėjos surinkti balai susumuojami, skaičiuojant tik trijų geriausių turnyrų balus. Daugiausiai balų surinkusi žaidėja tampa Didžiojo prizo nugalėtoja ir įgyja teisę į mačą dėl pasaulio čempionės titulo.
Kaminalchuju
Kaminalchuju  – senovės majų archeologinė radmvietė Gvatemaloje, vakariniame Gvatemalos miesto pakraštyje. Pavadinimas majų kalba reiškia „mirties kalvą“.
Padegamasis butelis
Chalchin-Golo konfliktas
1939 m. Mongolijos ir Mandžuko valstybės pasienyje, prie Chalchin-Golo upės, įvyko ginkluotas konfliktas, kuriame iš tikro kovėsi Japonijos ir SSRS kariuomenės. Japonijos kariuomenei trūko prieštankinės ginkluotės, todėl ji naudojo benzininius padegamuosius butelius. Japonai skelbė, kad jų pėstininkai šiais buteliais sudegino kelis šimtus sovietų tankų, tačiau Raudonosios armijos archyvai to nepatvirtina.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Didžiojo prizo varžybų nugalėtojos nustatymas
Tuo atveju, kai reikia nustatyti nugalėtoją, ar pretendentę į mačą su pasaulio čempione, o dvi ar daugiau dalyvių surenka po lygiai balų, eilės tvarka lyginami sekantys rodikliai:   – moterų pasaulio šachmatų čempionato dalis.
Kaminalchuju
Miestas susidarė IX–VIII a. pr. m. e. ir laikomas vieninteliu to laikmečio miestu majų civilizacijoje. Tikėtina, kad miestui didelę įtaką darė tuo metu klestėjęs Teotihuakanas. Kaminalchuju buvo pastatyta apie 400 pastatų iš saulėje džiovinto molio plytų. Pastatytas šventyklų kompleksas, stelos. Mieste auginti kukurūzai, medvilnė, anonos, avokadai, kakavmedžiai, pupelės. Buvo išvystyta keramika, obsidiano apdirbimas.
Padegamasis butelis
Vokietijos-Lenkijos karas
Lenkijos Armija Krajova naudojo padegamuosius butelius, kurie sudužę užsidegdavo savaime. Prie butelio pritvirtintas audeklo dagtis būdavo persunktas kalio chlorato ir cukraus mišiniu ir išdžiovintas. Padegamajame mišinyje buvo įmaišyta koncentruotos sieros rūgšties, kuri, sudužus buteliui, padegdavo chloratu apdorotą skudurą ir kartu – padegamąjį mišinį.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
Didžiojo prizo varžybų nugalėtojos nustatymas
Pastaba. Aukštesnę vietą užima žaidėja, kurios yra aukštesni rodikliai.
Kaminalchuju
Kaminalchuju tyrinėjimai pradėti XX a. pirmojoje pusėje, tačiau dėl Gvatemalos miesto plėtros bei neįtin atsparių molinių senovės miesto pastatų didelė jo dalis buvo sunaikinta. Tyrinėjimo pradžioje rasta apie 200 platformų ir piramidžių kalvų, kurių dauguma buvo sukurtos dar iki ikiklasikinio laikotarpio pabaigos (250 m.). Dabar išlikę tik grupė piramidžių kalvų, o archeologiniai radiniai patalpinti muziejuose, todėl nors Kaminalchuju istorinė reikšmė labai didelė, turistiniu atžvilgiu tai nėra populiari vieta.
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
2011–2012 m. moterų Didžiojo prizo varžybos
FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos – tai serija iš šešių moterų turnyrų, kuriuose buvo atrinkta pretendentė į 2013 m. mačą dėl čempionės titulo su tuometine pasaulio čempione Ana Ušenina. Nugalėtoja tapo kinė Hou Ifan. Užėmusi pirmąją vietą Hou Ifan įgijo teisę žaisti 10 partijų mačą dėl pasaulio čempionės titulo 2013 m. moterų pasaulio šachmatų čempionate.
Kaminalchuju
thumb|260px|left|Ankstyvieji pietų majų miestai
Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybos
2013–2014 m. moterų Didžiojo prizo varžybos
2013–2014 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos – tai serija iš šešių moterų turnyrų, sudariusių 2015 m. moterų pasaulio šachmatų čempionato pretendentės į mačą su pasaulio čempione atrankos etapą. Nugalėtoja tapo kinė Hou Ifan. Antrąją vietą, trečią kartą, užėmė Indijos šachmatininkė Humpy Koneru.
Užėmusi pirmąją vietą Hou Ifan įgijo teisę žaisti 10 partijų mačą dėl pasaulio čempionės titulo 2016 m. moterų pasaulio šachmatų čempionate.
2015–2016 m. moterų Didžiojo prizo varžybos
Pirmąją vietą užėmė kinė Ju Venjun, kuri 2018 m. galės žaisti dešimties partijų mačą prieš 2017 m. atkrentamųjų mačų pasaulio šachmatų čempionę.
Nuorodos
FIDE_Grand_Prix
Tvirtovė
miniatiūra|250px|right|[[Orešeko tvirtovė (Rusija)]]
Tvirtovė – labai įtvirtintas nuolatinis gynybinis statinys ar statinių kompleksas. Senovės ir viduramžių tvirtovės dažniausiai būdavo apjuostos gynybinėmis sienomis, gynybiniais grioviais ir pylimais.
Tvirtovės viduje paprastai būdavo nuolatinė įgula, maisto ir ginklų atsargos ilgai apgulčiai atremti. Neretai būdavo numatyta, kad maisto atsargų užtektų pusei metų ar net keleriems metams.
Atsiradus parakinei artilerijai tvirtovių konstrukcija ėmė keistis. Labai padidėjus artilerijos galingumui klasikinių tvirtovių reikšmė ėmė mažėti. Tvirtoves kaip gynybinių pastatų kompleksus pakeitė įtvirtinti rajonai.
Keimerūniniai
Keimerūniniai (Zygophyllaceae) – apie 250 rūšių apimanti magnolijainių klasės augalų šeima.
Marksizmas
thumb|Karlas Marksas
Varpai
Varpai:
Marksizmas
Marksizmas moksliškai aiškina pasaulį, jo atsiradimą, vystymąsi ir jo pakeitimo būdus bei priemones. Būdingas marksizmo bruožas – ideologijos kritika ir įsitikinimas, jog filosofija turi ne tik įvairiai aiškinti pasaulį, bet ir stengtis jį pakeisti.
Istorija
Marksizmo pasaulėžiūrai pradžią davė filosofų K. Markso ir F. Engelso parašyti darbai. Dažnai Markso darbai vertinami labiau nei Engelso, kadangi būtent Marksas pirmasis pateikė konstruktyvią politinės ekonomijos kritiką ir suformavo materialistinį požiūrį į istoriją.
Markso kūryboje išskiriami du laikotarpiai:
Sąvoką „marksizmas“ sugalvojo K. Markso pasekėjai. Šis laikotarpis šiais laikais vadinamas „klasikinio marksizmo“ laikotarpiu.
Svarbiausi klasikinio marksizmo darbai – K. Markso „Ekonominiai ir filosofiniai rankraščiai“, „Vokiečių ideologija“, „Tezės apie Feuerbach'ą“, „Kapitalas“, „Gotos programos kritika“, F. Engelso „Gamtos dialektika“, „Šeimos, privačios nuosavybės ir valstybės kilmė“, Markso ir Engelso „Komunistų partijos manifestas“, „Šventoji šeima“.
Dialektinis materializmas
Dialektinio materializmo terminas buvo pradėtas vartoti vėliau, ne Markso laikais. Jis siejamas su Friedricho Engelso darbu „Gamtos dialektika“, kuriame dialektinio materializmo idėjos taikomos aptariant tuometinio mokslo pasiekimus.
Dialektinio materializmo esmę sudaro Hegelio dialektikos ir Feuerbacho materializmo junginys.
Hegelio dialektinis mokymas teigia, jog viskas pasaulyje yra susiję ir vystosi. Žmogus yra pajėgus tirti tuos vystymosi dėsnius. Esminiai dialektikos dėsniai:
Istorinis materializmas
K. Marksas savo istorinio materializmo teorijoje teigia, jog filosofija, religija, taip pat papročiai, teisės sistemos ir menai yra tik materialinės bazės dvasinis antstatas. Bazę sudaro faktiniai žmonių gyvenimo santykiai, pirmiausia jų ekonominė padėtis ir dirbančių žmonių gamybiniai santykiai. Antstatas atspindi tik šią materialinę bazę. Todėl religija ir t.t, yra tik žmonių ekonominių santykių atspindžiai. Šį antstatą Marksas pavadino ideologija.
Ideologija, pasak Karlo Markso – „melaginga sąmonė“.
Pasak Markso, kapitalizme žmonės pasiekė tokį gamybos jėgų ir eksploatacijos lygį, jog išnaudojamieji žmonės neturi kitos išeities, kaip sukilti, o bazė yra pakankama beklasės visuomenės sukūrimui – komunizmui.
Istorija
Po Markso mirties toliau sparčiai kūrėsi įvairios socialdemokratų bei komunistų partijos, kurios skirtingai interpretavo K. Markso filosofiją. Dažnai laikotarpis, trukęs nuo Markso mirties iki V. I. Lenino iškilimo vadinamas „ortodoksinio marksizmo laikotarpiu“, kadangi tuo metu nebuvo sukurta jokių naujų idėjų – tiesiog interpretuojamos senos Markso idėjos.
Žymiausi to meto marksistai – tai rusų filosofas Georgijus Plechanovas ir čekų-vokiečių filosofas Karlas Kautskis (pastarajam Leninas skyrė savo darbą „Proletarinė revoliucija ir renegatas Kautskis“). G. Plechanovas, kartu su V. I. Leninu, buvo vieni iš Rusijos Socialdemokratų Darbininkų Partijos kūrėjų.