cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rimantas Didžgalvis
Biografija
Tėvynės sąjungos narys, Pramonės skyriaus pirmininkas. 2007–2009 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kultūros, bendruomenių ir savivaldos plėtojimo komiteto pirmininkas. Žaliakalnio bendruomenių centro „Žaliasis Ąžuolynas“ pirmininkas. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.
Jevgenijus Pliuščenka
Jevgenijus Viktorovičius Pliuščenka (, g. 1982 m. lapkričio 3 d.) – rusų dailiojo čiuožimo vyrų vienetų olimpinis ir pasaulio čempionas. 2010 m. sportininkas grįžo į didįjį sportą ir Europos čempionate pasiekė pasaulio rekordą, surinkdamas 91.30 tašką.
2008 m. čiuožė Eurovizijos dainų konkurso nugalėtojo Dimos Bilano pasirodyme.
Makgilio universitetas
Makgilio universitetas – vienas seniausių ir didžiausių Kanados universitetų Monrealyje, Kvebekas, Kanada. Apie 31 000 studentų, 7700 dėstytojų ir mokslo darbuotojų. Dėstoma anglų kalba.
Istorija
Universitetą 1821 m. įkūrė Monrealio pirklys Džeimsas McGillis. Nuo 1884 m. jame studijuoja ir moterys. 1907 m. pastatyti universiteto antrieji rūmai. Universitete (iki 2007 m.) studijavo ar dėstė 7 Nobelio premijos laureatai.
Asmenybės
Universitete studijavo: Zbignevas Bžezinskis, Rudolfas Markusas, Džeimsas Neismitas, Ernestas Rezerfordas, Vaira Vykė-Freiberga, Žiuli Pajet.
Lietuviai
Universitete dirbo: Bronius Povilaitis, Tadeusz Romer, studijavo Kas Vidruk.
Varėnai
Varėnai – buvęs kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į vakarus nuo Kėdainių miesto ir Janušavos. Šalia kaimo prasideda Klamputis (Smilgos intakas). Pro Varėnus eina kelias. Steigiasi nausėdijos (kaip Kėdainių priemiesčiai).
Istorija
Spėjama, kad Varėnai galėję būti 1372 m. Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje minimas Vergo kaimelis, nuniokotas kryžiuočių.
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Janušavos kaimo.
Galerija
thumb|350px|left|Varėnai per rūką
Šviesis
Apibrėžimas
Žvaigždės šviesis L (spinduliavimo galia) gali būti rastas pagal formulę: kur:
Tiesioginiais astronominiais stebėjimais žvaigždės šviesio išmatuoti negalima. Žemėje mes matuojame tik spindesį (apšviestumą) - energijos srautą, krintantį į vienetinį paviršiaus plotą, statmeną to srauto sklidimo krypčiai (fizikoje jo matavimo vienetas yra W/m²). Spindesio matavimo vienetas astronomijoje yra ryškis arba kartais naudojamas naujadaras magnitudė.
Visa žvaigždės spinduliuojama energija L pasiskirsto į sferos plotą, kur r - atstumas nuo žvaigždės iki imtuvo. Tuomet spindesys bus susijęs su šviesiu taip:
Rusija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
thumb|[[Vladislav Krutskikh 2005]] thumb|[[Dajana Kirilova 2013]]
Juliškis
Juliškis – viensėdis Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į vakarus nuo Sudeikių.
Rusija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
Rusija vaikų Eurovizijos dainų konkurse pirmą kartą dalyvavo 2005 m. Ši šalis laimėjo konkursą antru bandymu, kai seserys Tolmačiovos dalyvavo su daina „Vesennij džaz“.
Juliškis
Istorija
XIX a. buvo įkurtas Juliškio dvarelis iš Bikuškio dvaro žemių, kaip kraitis Julijai Drazdauskienei, kilusiai iš Bieneckių, pavadintas jos vardu. Vėliau atiteko sūnui Juozapui Drazdauskui. Likę senų medžių ir akmeninis sodybos kryžius.
Urvų piešiniai
thumb|250px|[[Šovė urvas Prancūzijoje.]] thumb|250px|[[Kueva de las Manos urvas Argentinoje.]]
Urvų piešiniai – priešistoriniai piešiniai, randami urvų palubėse ir ant sienų. Seniausi žinomi piešiniai datuojami vėlyvojo paleolito laikotarpiu (prieš 40 000 tūkst. m.).
Mokslininkų nuomone, urvai buvo šamanų šventvietės, kuriose buvo atliekamos ritualinės praktikos, todėl kad tos vietos urvuose būna sunkiai prieinamos, o apsistojimo pėdsakų dažniausiai nerandama.
Radimvietėse aptinkami piešiniai stebėtinai panašūs visame pasaulyje, daugiausiai vaizduojami gyvūnai. Anksčiausiai aptinkami piešiniai su gyvūnais yra 35 tūkst. metų senumo Pettakere urve, Sulavesio saloje, Indonezijoje. 2014 m. data buvo patikslinta. Anksčiau buvo manyta, kad seniausi piešiniai rasti Europoje.
Ankstyviausi pasaulyje vaizduojamojo meno kūriniai priskiriami Orinjako kultūrai, pirmajai žmonių kultūrai Europoje. Pastarieji buvo nutapyti prieš 30–32 tūkst. metų. Aptinkami Šovė urve, Prancūzijoje, ir Koliboajos urve, Rumunijoje.
Šovė, Lasko, Pėš Merl ir Altamiros urvuose aptinkami įspūdingiausi piešiniai.
Ankstyviausi pasaulyje ne vaizduojamojo meno kūriniai randami El Kastiljo urve, Kantabrijos regione, Ispanijoje, ir Pettakere urve, Sulavesio saloje, Indonezijoje. Skridinys Ispanijoje ir šabloniniai rankų atvaizdai Indonezijoje buvo nutapyti prieš 40 tūkst metų.
Afrikoje, Australijoje ir Pietų Amerikoje aptinkama daug panašių vėlesnio laikotarpio piešinių. Kai kurie iš jų nutapyti ne per seniausiai, tačiau urvų radimvietėse aptinkami piešiniai dažniausia būna anksčiau nutapyti nei raižiniai išraižyti ant uolų.
Šamanizmas
Iš pradžių mokslininkai manė, kad urvinis žmogus urvuose piešė pramogai, tačiau dabar didžioji dalis mokslininkų yra priešistorinės magijos teorijos šalininkai. Medžioklės sėkmės ir medžiojamųjų žvėrių bandų pagausėjimo užkeikimai buvo kertinis Orinjako ir Madleno kultūrų medžiotojų magijos akmuo priešistoriniais laikais.
"„Orinjakiečiai ir madleniečiai – iš prigimties medžiotojai – stengėsi susilaukti sėkmės medžioklėje, padedami ceremonijų. Jie piešė gyvūnus, kuriuos ruošėsi medžioti, paskui kaip magiškus burtus piešinyje išpiešdavo žaizdas, t. y. jie tarsi užmušinėdavo atvaizdus, kad užsitikrintų sėkmę tokiu būdu užburtų gyvūnų medžioklėje. Taip galima paaiškinti ženklus, skyles, strėles, kirvius ir vėzdus, matomus daugelyje gyvūnų piešinių. Kartais medžiotojo ketinimas būdavo išreiškiamas dar konkrečiau: gyvūnas atvaizduotas spąstuose, žabangose arba mušamas akmenimis...Kai kurios priešistorinės relikvijos turi nenuginčijamus tokio taikaus būrimo požymius – aiškius vaisingumo simbolius. Pavyzdžiui, kai kurie gyvūnai turi didelius nukarusius pilvus. Pabrėžto perdėjimo tikslas buvo atvaizduoti patelę su prieaugliu. Reikia manyti, kad gyvūnus piešęs burtininkas užkeikimais padėdavo daugintis kai kurioms gyvūnų rūšims, kurių priešistorinis žmogus suvalgydavo labai daug. Apie tai galima spręsti pagal dažnai randamas krūvas kaulų.“"
Lembužiai
Lembužiai – gyvenvietė centrinėje Latvijoje, Limbažių savivaldybėje, Liepupės valsčiuje, Rygos įlankos pakrantėje.
Baldžius (profesija)
Baldžius – specialistas, gaminantis ir taisantis baldus ir medžio gaminius, naudojantis rankinio ir mechanizuoto medienos apdirbimo priemones.
Baldžiaus darbas susįjęs su medienos rūšių, savybių ir ydų, jos džiovinimo bei sandėliavimo taisyklių žinojimu. Darbe naudoja įvairias apdailos medžiagas, furnitūrą, pusgaminius. Dirba baldų gamybos, statybos, medžio apdirbimo įmonėse, restauravimo dirbtuvėse.
Darbo aprašymas
Baldžiaus darbas susijęs su gaminių, plokščių ir medinių paviršių faneravimo, baldų taisymo ir restauravimo, apmušimo technologijų žinojimu. Baldžius gali mokėti pašalinti minkštų, sekcijinių bei grotelinių baldų gamybos defektus, remontuoti ir restauruoti baldus, įvertinti gaminių kokybę.
Baldžius naudojasi darbo brėžiniais, piešia nesudėtingus staliaus dirbinių eskizus. Maketuoja baldus, gamina staklėmis arba rankinėmis darbo priemonėmis dirbinius ir baldus iš masyvios medienos ar plokščių, darbe derina įvairias baldų gamybos technologijas (klijavimą, faneravimą, minkštųjų elementų gamybą). Jis pasižymi baldų dalių kontūrus ant medienos, išpjauna arba ištekina formas, paruošia sujungti detales. Suklijuoja, presuoja ruošinį, sujungia atskiras detales įvairių tvirtinimo detalių pagalba. Gaminį faneruoja, blizgina, įstato įtvarus, lankstus ir kitas reikiamas detales.
Giminiškos profesijos: stalius, dailiųjų medžio dirbinių gamintojas, baldų ir medienos gamybos technologas, medienos gaminių dizaineris ir technologas.
Istorija
Baldų gaminimu užsiėmė amatininkai staliai. Meniškus baldus iki pramonės perversmo Europoje galėjo įsigyti tik turtingųjų klasių atstovai. Baldai buvo neatsiejama puošnių interjerų dalimi. Dažniausiai buityje buvo naudojami tik reikalingiausi baldai.
1579 m. Vilniaus amatininkai gavo karaliaus Stepono Batoro privilegiją steigti stalių cechus ir leidimą jo nariams gaminti ir prekiauti Vilniaus turguje įvairiais stalių gaminiais ir baldais: langų rėmais, stalais, kėdėmis, spintomis. Nemažai bažnytinių baldų gamino jėzuitų vienuolyno baldžiai. 1672 m. įkurtas pirmasis stalių cechas Kaune. 1752 m. įregistruotas baldžių cechas Klaipėdoje.
Izhar Cohen
Izhar Cohen (g. 1951 m. kovo 13 d. Givatajime, Izraelis) – Izraelio dainininkas, 1978 metais su grupe Alphabeta laimėjo 1978 m. Eurovizijos konkursą.
Biografija
Gimęs jemeniečių kilmės dainininkų šeimoje. Atstovaudamas Izraeliui, su grupe Alphabeta laimėjo 1978 m. Euroviziją atlikdami dainą „A-Ba-Ni-Bi“. 1985 m. Izhar vėl atstovavo Izraeliui 1985 m. Eurovizijoje, šį kartą su daina „Olé, Olé“, kuri užėmė penktą vietą. Vėliau atlikėjas bandė atstovauti Izraeliui 1987 ir 1996 metais, tačiau nacionaliniame finale užėmė žemesnes vietas ir dalyvauti negalėjo.
Izhar buvo Haifos teatro aktorius, o šiandien jis yra juvelyrikos parduotuvės savininkas.
XV pasaulio krepšinio čempionato rinktinės
Komandos
{|width=60% border=0
Proletaras (Argentina)
Proletaras – Argentinos lietuvių laikraštis, ėjęs 1920 m. Beriso mieste.
Istorija
Leido Lietuvių socialistų sąjunga. Redaktorius Tadas Žebrauskas. Išėjo 3 numeriai.
Jurisprudencija
Jurisprudencija (, iš ius - teisė, kilm. iuris - teisės + prudentia - protas, išmintis):
San Miljan de la Kogolijos vienuolynai
San Miljan de la Kogolijos vienuolynai stūkso šiaurės rytų Ispanijoje, La Riochos provincijoje, San Miljan de la Kogolijos kaime. Tai VI a. San Miljano Aukštutinis ir XI a. San Miljano Žemutinis (Monasterio de San Millán de Yuso) vienuolynai, 1997 m. įrašyti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. miniatiūra|220px|left|Aukštutinis vienuolynas miniatiūra|220px|left|Žemutinis vienuolynas
Piligrimystės centrai
Krikščionybės tradicijos vienuolyne buvo išlaikytos šimtmečius, nuo šventojo San Miljano laikų, net ir valdant musulmonams. Tačiau vienuolinis gyvenimas pakito: nuo seno Suso vienuoliai buvo atsiskyrėliai, o vėliau įsikūrusiame Yuso vienuolyne susibūrė benediktinų bendruomenė. Suso vienuolynas buvo apleistas XIX a. Kuriam laikui Yuso vienuolynas taip pat buvo ištuštėjęs XIX a., tačiau buvo vėl atgaivintas. Dabar čia gyvuoja vienuolių augustinų bendruomenė, o dalis vienuolyno yra paversta viešbučiu. Abu vienuolynai yra žinomi piligrimystės centrai. Šiandien San Miljanas pritraukia piligrimų ir iš atokiau praeinančio Šv. Jokūbo kelio.
Nakujės ežeras
Nakujės ežeras  – ežeras pietų Benine, į šiaurę nuo didžiausio šalies miesto Kotonu. Ilgis iki 11 km, plotis iki 20 km. Krantai pelkėti, gausiai apžėlę vandens augmenija. Pietinė dalis druskingiausia, ten auga švendrai, ašaruolės. Ežere gausu vandens paukščių (įtrauktas į RAMSAR vietovių sąrašą). Ežeru prateka pagrindinė šalies upė Vemė. Rytuose nuo ežero atsišakoja ilga lagūna, kuri driekiasi iki pat Lagoso. Vakariniame Nakujės ežero krante įsikūręs Kotonu priemiestis Abomei Kalavis, o šiaurinėje dalyje yra plaukiojantis miestas Ganvi.
Karvė Fiorina
Karvė Fiorina – 1972 m. Italijoje sukurta komedija pagal rašytojo ir aktoriaus Ruzante XVI a. pjesę. Filmą sudaro įvairios komiškos viduramžių situacijos apie žmonių santykius ir neištikimybę, kurias vienija bendras personažas – ne laiku pasirodanti karvė.
Nemuniškis
Nemuniškis – viensėdis Utenos rajono savivaldybės vidurio vakarinėje dalyje, 5 km į vakarus nuo Sudeikių.
Proletaras (Kaunas)
Proletaras – profesinių sąjungų mėnesinis laikraštis, ėjęs 1926 m. vasario mėn. Kaune, Kęstučio 40.
Istorija
Leido Lietuvos žemės ūkio darbininkų profsąjunga, spaudos darbininkų profsąjunga. Išėjo 5 numeriai.
Redaktoriai Leonas Pečiulis, Jonas Januškis.
Frydrichas Vilhelmas III
Frydrichas Vilhelmas III (1770 m. rugpjūčio 3 d. Potsdame – 1840 m. birželio 7 d. Berlyne) – Prūsijos karalius nuo 1797 iki 1840 m. Valdė Prūsiją Napoleono karų ir Šventosios Romos imperijos panaikinimo laikotarpiu. Po didelio karinio praleimėjimo 1806 m. stengėsi laviruoti tarp Prancūzijos ir jos priešų, galiausiai nenoriai prisijungė prie koalicijos prieš Napoleoną per Vokietijos kampaniją 1813 m. Po Napoleono pralaimėjimo buvo vienas pagrindinių Vienos kongreso, sprendusio ponapoleoninės santvarkos Europoje klausimus, dalyvių. Buvo pasiryžęs suvienyti protestantų bažnyčias, suvienodinti jų liturgiją, organizaciją ir net architektūrą. Ilgalaikis tikslas buvo centralizuotai kontroliuoti visas Prūsijos bažnyčių sąjungos protestantų bažnyčias.
Biografija
thumb|left|150px|Frydrichas Vilhelmas III kartu su motina thumb|left|150px|Frydrichas Vilhelmas jaunystėje Gimė Potsdame 1770 m., buvo vyriausias Frydricho Vilhelmo II ir jo antrosios žmonos Heseno-Darmštato princesės Friderikės-Luizės sūnus. Turėjo tris brolius ir tris seseris, iš kurių viena mirė kūdikystėje. Gavo Prūsijos princui priderantį karinį išsilavinimą. 1786 m. po tėvo karūnavimo tapo oficialiu sosto įpėdiniu. 1784 m. gavo leitenanto, 1790 m. pulkininko laipsnį, dalyvavo kampanijose prieš Prancūziją 1792-94 m.
Šeima
1793 m. gruodžio 24 d. vedė legendomis apipintą Meklenburgo hercogaitę Luizę, su kuria per trylika santuokos metų susilaukė dešimties vaikų, tarp jų – būsimųjų valdovų Frydricho Vilhelmo ir Vilhelmo Frydricho Ludvigo. Luizė buvo mėgiama Prūsijos liaudies, o tai didino ir Hohencolernų dinastijos populiarumą. Luizei 1810 m. mirus, antrąsyk vedė tik 1825 m. Santuoka su antrąja žmona, Lignico kunigaikštiene Auguste, buvo bevaikė.
Vidaus ir užsienio politika
thumb|200px|Frydrichas Vilhelmas III su karaliene Luize
Frydrichas Vilhelmas III paveldėjo prasiskolinusią Prūsijos valstybę iš tėvo Frydricho Vilhelmo II. Po tėvo mirties užėmęs sostą įvykdė nedideles reformas (sumažino dvaro išlaidas, atleido labiausiai nekenčiamus tėvo patarėjus).
Jo valdymo pradžia sutapo su Prancūzijos dominavimo, valdant Napoleonui, Europoje laikotarpiu. Valdymo pradžioje laikėsi tėvo 1795 m. sudarytos Bazelio taikos sutarties ir proprancūziškos orientacijos, stengėsi neįsitraukti į Trečiąją koaliciją. 1803 m. dalijant Šventosios Romos imperijos bažnytines teritorijas Napoleonui lojalioms vokiečių valstybėms, Prūsijos teritorija padidėjo maždaug 10 000 km². Napoleonui pasiskelbus imperatoriumi ir pradėjus elgtis Šventojoje Romos imperijoje kaip šeimininkui, 1805 m. Prūsija įsijungė į III antiprancūziškąją koaliciją, tačiau sureagavo per vėlai: po Napoleono sėkmės Austerlico mūšyje Prūsijos pirmasis ministras grafas Heinrichas Kurtas von Haugwitzas, vykęs pas Napoleoną su ultimatumu, turėjo pasveikinti jį su pergale. Užglaistant neįsibegėjusį konfliktą, 1805 m. gruodžio 12 d. buvo pasirašyta Schönbrunno sutartis, pagal kurią kai kurios Prūsijos teritorijos pietų Vokietijoje buvo išmainytos į jai atitekusį Hanoverį.
Paskui Napoleonas pats išprovokavo susidūrimą su Prūsija, Hanoverį pasiūlydamas grąžinti britams ir taip laužydamas Schönbrunno sutartį. Napoleonui įkūrus Reino konfederaciją 1806 m. rugsėjį Prūsija sudarė IV antiprancūzišką koaliciją, į kurią dar įtraukė Saksoniją bei Rusiją. Frydrichas Vilhelmas III 1806 m. spalio 9 d. paskelbė Napoleonui karą, savo jėgomis manydamas sustabdyti prancūzų veržimąsi, tačiau jau spalio 14 d. Jenos ir Aueršteto mūšiuose prancūzai sutriuškino Prūsijos kariuomenę ir spalio 27 d. įžengė į Berlyną. Prūsijos karalius po Jenos mūšio kartu su visu karališkuoju dvaru, vyriausybe ir dalimi Prūsijos armijos buvo priverstas bėgti į Rusijos armijos ginamus Rytprūsius. Nuo 1807 m. sausio iki 1808 m. Frydrichas Vilhelmas III kartu su karališkuoju dvaru gyveno Klaipėdoje, vėliau persikėlė į Karaliaučių.
Nors pralaimėjęs karą karalius paliko valstybę savo likimui Prūsijos ministrų grupė (August von Gneisenau, Karl August von Hardenberg, Gerhard von Scharnhorst, vom Stein) padedant ir raginant karalienei atliko tam tikras socialines, administracines ir karines reformas. Reformų eiga sulėtėjo po karalienės mirties 1810 m. Tais pačiais metai, spalio 30 d., Frydrichas Vilhelmas visoje šalyje panaikino vienuolynus.
Tai reiškė Prūsijos įsitraukimą į VI antiprancūzišką koaliciją. Prūsijos kariuomenė turėjo svarbią reikšmę 1813 m. ir 1814 m. mūšiuose (įskaitant Leipcigo mūšį). Po Vaterlo pergalės prancūziško faktoriaus pavojus buvo eliminuotas. Vienos kongrese Prūsija atgavo Poznanės provinciją, Altmarko, Magdeburgo, Halberštato, Noišatelio, Klevės, Markos, Mindeno-Ravensburgo teritorijas Pareinėje ir Vestfalijoje. Taip pat ji gavo 2/5 Saksonijos, iš kurios, prijungus kitas prūsų teritorijas, buvo suformuota Saksonijos provincija.
Kritinė Prūsijos valstybės padėtis per Napoleono karus privertė Frydrichą Vilhelmą III sutikti su Prūsijos reformatorių grafo Karlo Augusto von Hardenbergo, barono Heinricho von Steino ir kitų pasiūlytais Prūsijos vidaus pertvarkymais. Vadinamosios Šteino ir Hardenbergo reformos, kurių svarbiausias tikslas buvo sukurti Napoleono iššūkiui pajėgią pasipriešinti Prūsijos kariuomenę, prasidėjo Klaipėdoje karaliui 1807 m. spalio 9 d. pasirašius valstiečių išlaisvinimo ediktą. Reformų keliu buvo žengta tiek toli, kad 1813 m. Frydrichas Vilhelmas III netgi pažadėjo parengti Prūsijos konstituciją. Tačiau po karo šio pažado atsižadėjo, atsisukdamas prieš tolesnį reformų vykdymą. Nors po Vienos kongreso Hardenbergui, Humboldtui ir kitiems reformatoriams buvo patikėta parengti Prūsijos konstituciją, kurioje būtų numatytas parlamentas, galiausiai liberalios konstitucijos projektas nebuvo priimtas.
Po Vienos kongreso Frydrichas Vilhelmas III prisidėjo prie 1815 m. lapkričio 20 d. tarp Jungtinės Karalystės, Rusijos, Austrijos ir Prūsijos sudarytos Keturšalės sąjungos, kuri buvo nukreipta prieš galimas ateities revoliucijas Prancūzijoje, tačiau iš tikro funkcionavo kaip reakcingas veiksnys visoje Europoje daugiau kaip tris dešimtmečius.
Bažnyčių suvienijimas
1817 m., švenčiant 300 m. Martino Liuterio tezių paskelbimo jubiliejų Frydrichas Vilhelmas paskelbė siekį suvienyti savo valstybės liuteronų ir kalvinistų (reformatų) bažnyčias. Šiam tikslui jis skyrė visą savo energiją vėlyvuoju savo valdymo laikotarpiu. Iš pradžių ši idėja sutiko palaikymą, ypač Vakaruose, tačiau vėliau, kai 1822 m. Frydrichas Vilhelmas pabandė suvienyti ne tik bažnyčių administraciją, bet ir liturgiją, dalis liuteronų pasipriešino ir atskilo nuo vieningosios bažnyčios, daugelis jų vėliau emigravo į Australiją ir JAV.
Girvydiškė
Girvydiškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kimbartiškės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Akmeniškių piliakalnis
Akmeniškių piliakalnis su gyvenviete arba Pilalė, Švedų pilalė, Margpilis, Didelė pilaitė, Švedkalnis, Pilis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A502KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1095) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, Katyčių seniūnija, prie Akmeniškių kaimo. Pasiekiamas iš kelio Degučiai-Sartininkai (pro Žalpius), prieš pat Šyšą pasukus į dešinę pietų kryptimi, pavažiavus nežymiu miško keliuku 400 m, miške, pakilus iš slėnio, dešinėje.
Piliakalnis
Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės-pietų kryptimi, 35x26 m dydžio. Jos pietiniame gale supiltas 60 m ilgio, 3 m aukščio, 32 m pločio puslankio formos pylimas, už kurio iškastas 15 m pločio, 1 m gylio griovys. Šiauriniame aikštelės krašte yra 0,5 m aukščio, 8 m pločio pylimas. Pietrytiniame šlaite, 8 m žemiau pylimo yra 8x132 m dydžio terasa. Šlaitai statūs, 14 m aukščio. Pylimas ir aikštelės rytinė pusė apardyti duobių. Piliakalnis apaugęs pavieniais išretintais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Pietų-pietvakarių papėdėje, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir lygios keramikos, geležies šlako, molio tinko. 200 m į vakarus yra kalva, primenanti ankstyvą piliakalnį.
Laimano miškas
Laimano miškas (arba Laimano alfa miškas) – visuma Laimano serijos alfa (neutralaus vandenilio) sugerties linijų atsirandančių tolimų galaktikų ir kvazarų spektruose.
Šios sugerties linijos atsiranda dėl tarpgalaktinių dujų debesų, per kuriuos turi praeiti tolimų galaktikų arba kvazarų šviesa. Pagal kvantinės fizikos dėsnius sugerti gali būti tik tam tikro dažnio fotonai.
Sugerties linijų miškas atsiranda dėl raudonojo poslinkio. Tarp mūsų ir tolimojo kvazaro skirtinguose atstumuose (taip pat su skirtingais raudonaisiais poslinkiais) yra neutralaus vandenilio debesų. Kiekvienas debesis palieka savo sugerties pėdsaką spektre. Kuo tolesnis debesis, tuo didesniu greičiu jis tolsta, tuo labiau Laimano alfa linijos padėtis, registruojama Žemėje dėl Doplerio efekto slenkasi ilgesnių bangų pusėn (palyginus su nejudančio vandenilio atomo Laimano alfa sugerties linijos ties 121,6 nm padėtimi). Realiai, pavyzdžiui, tolimo kvazaro spektre yra stebima plati emisinė Laimano alfa linija, dėl raudonojo poslinkio smarkiai pastumta į ilgesnių bangų pusę (net iki 875 nm). O nuo jo, į trumpesnių bangų ilgius, iki pat 121,6 nm stebimi šimtai "miško" - Laimano alfa sugerties linijų.
Debesis su dideliu neutralaus vandenilio tankiu duos plačius sugerties linijų sparnus. Tipiniai debesų matmenys yra nuo 100 iki 100000 šviesmečių.
Laimano miške iki raudonojo poslinkio z, lygaus 6, atskirų sugerties linijų gana daug. Tačiau kvazarams, kurių z>6 neutralaus vandenilio tarpgalaktinėje erdvėje yra tiek daug, kad Laimano miškas virsta taip vadinama Gunn-Peterson įduba (neutralus vandenilis, esantis už z>6 sugeria didžiąją dalį trumpabangio spinduliavimo kvazaro spektre). Iš esmės ši įduba rodo Visatos rejonizacijos epochos pabaigą.
Jin Jong-oh
Jin Jong-oh (g. 1979 m. rugsėjo 24 d. Čunčone) – Pietų Korėjos šaulys pistoletu. Daugkartinis olimpinis čempionas ir pasaulio rekordininkas.
Biografija
2004 m. sportininkas pirmą kartą debiutavo olimpinėse žaidynėse bei pelnė sidabro medalį. 2006 m. Azijos žaidynėse Jong-oh pelnė bronzos medalį. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas pelnė du medalius: auksą 50 m pistoletu ir sidabrą 10 m oriniu pistoletu. Po metų sportininkas pasiekė 10 m oriniu pistoletu šaudymo pasaulio rekordą - 594 taškai. 2010 m. Azijos žaidynėse Jin Jong-oh pelnė du aukso ir vieną sidabro medalį. Tais pačiais metais šaulys pelnė bronzą pasaulio čempionate. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse 10 m oriniu pistoletu atrankoje korėjietis pasiekė pirmą vietą su 588 taškais, o finale iš viso surinkęs 688,2 taškus antrą kartą tapo olimpiniu čempionu.
Tarptautinis Baudžiamasis Teismas
thumb|right|380px|2013 m. duomenimis Teismo Statutą ratifikavusios (žalia spalva), pasirašiusios, bet neratifikavusios (geltona spalva) ir nei pasirašiusios, nei ratifikavusios (raudona spalva) valstybės. Tarptautinis Baudžiamasis Teismas, TBT - nuolatinė tarptautinė teismo institucija, įgaliota vykdyti savo jurisdikciją asmenims už labai sunkius, tarptautinę bendriją verčiančius susirūpinti nusikaltimus, nurodytus TBT Statute, ir papildanti nacionalinę baudžiamąją jurisdikciją. Teismo jurisdikciją ir jo veiklą reglamentuoja TBT Statutas.
Teismo buveinė yra Haga, Nyderlandai. Teismo pageidavimu jo posėdžiai gali vykti ir kitur.
2013 m. spalio mėn. duomenimis teismą įsteigusį statutą yra ratifikavusios 122 valstybės. Teisme dirba per 300 tarnautojų. 2003-2009 m. teismui vadovavo kanadietis Philippe Kirsch. Nuo 2009 m. šias pareigas eina korėjietis Song Sang-Hyun.
Jurisdikcija
thumb|right|300px|Teismo rūmai. [[Haga, NL]] Teismo jurisdikcijai priklauso tik labai sunkūs, visą tarptautinę bendriją verčiantys susirūpinti nusikaltimai (TBT Statuto 5 str.):
Teismas vykdo jurisdikciją agresijos atžvilgiu tik tuo atveju, jei yra priimta atitinkama nuostata, kurioje apibrėžiamas šis nusikaltimas ir nurodoma, kokiais atvejais Teismas vykdo jurisdikciją šio nusikaltimo atžvilgiu. Tokia nuostata neprieštarauja atitinkamoms JT Chartijos nuostatoms.
Teismo jurisdikcijai priklauso tik nusikaltimai, padaryti po šio Statuto įsigaliojimo (Jurisdikcija ratione temporis). Jei valstybė Statuto šalimi tampa po jo įsigaliojimo dienos, Teismas gali vykdyti jurisdikciją tik nusikaltimų, padarytų po Statuto įsigaliojimo tai valstybei, atžvilgiu, jei ši valstybė nepadarė pareiškimo, pripažindama teismo jurisdikciją.
Teismas gali vykdyti savo jurisdikciją bet kurio TBT Statuto 5 straipsnyje nurodyto nusikaltimo atžvilgiu, jei: Valstybė, Statuto šalis, gali kreiptis į prokurorą dėl vieno ar kelių nusikaltimų, priklausančių Teismo jurisdikcijai, ir prašyti, kad prokuroras ištirtų padėtį ir nuspręstų, ar pateikti kaltinimus vienam ar keliems konkretiems asmenims už tokių nusikaltimų padarymą. Kreipimesi kaip galima išsamiau išdėstomos svarbios aplinkybės ir pridedami besikreipiančios valstybės turimi pagrindžiamieji dokumentai.
Saulkrastai
Saulkrastai – miestas centrinėje Latvijoje, į šiaurės rytus nuo Rygos, ant Rygos įlankos kranto, prie keturių upelių žiočių. Saulkrastai ir Žvejniekciemis sudaro nedidelę pakrantės miestų aglomeraciją. Savivaldybės centras.
Pardalotiniai
Pardalotiniai arba vaivorykštiniai paukščiai (Pardalotidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima paplitusi Australijoje. Tai maži (8,5-12 cm) paukščiai su trumpu snapu ir trumpa bei stora uodega. Patelės ir patinėliai yra vienodo dydžio, tačiau kai kurių rūšių skiriasi patelių ir patinėlių plunksnų spalva. Uodegos trumpos, sparnai santykinai trumpi ir apvalūs.
Saulkrastai
Miesto teisės nuo 1991 m.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Saulkrastai yra užmezgę partnerystės ryšius:
Ensis
miniatiūra|right|140px|Ensio (en) titulas dantiraščio ženkle Ensis (, 'ariamos žemės valdovas', akad. iššakkum)  – vienas iš kilmingųjų titulų senovės Šumero miestuose-valstybėse, reiškiantis valdovą ar princą. Panašūs valdovą žymintys titulai buvo lugalis bei en, tačiau ankstyvųjų dinastijų laipotarpiu (~ 2800–2350 m. pr. m. e.) tiksliai nėra žinomas skirtumas tarp šių vardų. Manoma, kad pradžioje ensių titulai buvo priskiriami vien Lagašo ir Umos valdovams.
Ensiais buvo laikomi miestą globojančios dievybės atstovai. Vėliau tapo įprasta ensius laikyti lugalių (valdovų) pavaldiniais. III Ūro dinastijos laikais (~ 2100–2000 m. pr. m. e.) ensiais buvo vadinami karalystės provincijų valdytojai. Jie turėjo dideles galias vyriausybėje renkant mokesčius ar teisinėje praktikoje, bet buvo visiškai priklausomi (skiriami ir atleidžiami) nuo Uro karaliaus (lugalio). Nors šis vardas buvo paveldimas, tačiau turėjo būti palaimintas karaliaus, jie negalėjo vykdyti savarankiškos užsienio politikos ar karinių veiksmų. Pvz., Ašūro mieste-valstybėje paveldėtojas turėjo ensio vardą pagal akadų kalbos versiją, o globojanti dievybė buvo vadinama šarrum ('karalius').
Uruko periodu (4100–2900 m. pr. m. e.) Šumero miestuose jie turėjo daugiausiai politinės valdžios. Šis vardas tenkino II Lagašo dinastijos (~ 2100 m. pr. m. e.) galinguosius valdovus.
Pardalotiniai
Pardalotiniai yra endeminės Australijos ir Tasmanijos rūšys. Didžiąją dalį laiko praleidžia eukaliptų miškų medžiuose misdami vabzdžiais ir vorais. Paprastai gyvena poromis arba nedidelėmis šeimyninėmis grupėms, tačiau kartais susimeta ir į didesnius pulkus.
Klasifikacija
Šeima susideda iš keturių rūšių ir keleto porūšių, esančių vienoje gentyje Pardalotus. Anksčiau genčiai buvo priskiriama daugiau rūšių, kurios dabar išskirtos į atskirą Acanthizidae šeimą.
Šeimos klasifikacija kelis kartus keitėsi. Anksčiau buvo grupuojami kartu su žiedlesiniais. Genetiniai tyrimai pardė, kad šios grupės nėra artimai susijusios ir pardalotiniai yra artimesni Acanthizidae šeimai su kuria kartais jungiami į vieną šeimą. Be to, kai kurie pardalotinių porūšiai kartais laikomi atskiromis rūšimis.
SK Tavrìâ Sìmferopolʹ
Simferopolio „Tavrìâ“ – Ukrainos futbolo klubas iš Simferopolio.
Impact of a Legend
Impact of a Legend – Eazy-E EP albumas, sudarytas iš senų perdarytų ir neišleistų dainų. Albumas buvo išleistas 2002 m. kovo 26 d., praėjus septyneriems metams po jo mirties. Albumą išleido grupės bendraįkūrėjas ir jo draugas, o vėliau ir priešas Ice Cube. Eazy-E susitaikė su juo prieš pat savo mirtį 1995 m. Neišleistos dainos turėjo pasirodyti paskutiniame jo albume „Str8 off tha Streetz of Muthaphukkin Compton“.
2002 m. albumas pateko į #113 vietą Billboard 200 tope. Allmusic albumui skyrė 2,5 žvaigždės iš 5 įvertinimą.
Dainų sąrašas
Albumas išėjo kartu su kompiuteriniu žaidimu „Hittin' Switches“.
Robertas Bekionis
Robertas Bekionis (g. 1951 m. rugpjūčio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos pianistas, pedagogas.
Biografija
1975 m. baigė Lietuvos konservatoriją, O. Šteinberg klasę. 1983–1988 m. stažavo Maskvos P. Čaikovskio konservatorijoje.
Nuo 1978 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, nuo 1988 m. docentas. Nuo 1970 m. Lietuvos nacionalinės filharmonijos solistas. Koncertavo su V. Daunoru JAV, Vokietijoje, dalyvavo muzikiniuose festivaliuose Almatoje, Kijeve, Maskvoje.
1973 m. M. K. Čiurlionio konkurso laureatas (II vieta).
1967 m. Sąjunginio pianistų konkurso laureatas (II vieta) per choro "Ąžuoliukas" koncertinę kelionę – stovyklą "Ereliuke" (žiūrėti Nuorodą). Pianistą konkursui parengė Nadežda Dukstulskaitė – choro "Ąžuoliukas" fortepijono dėstytoja.
Girvydiškės
Girvydiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Magučių.
Surdegio Dievo Motinos ikona
Surdegio Dievo Motinos ikona  – šventa stačiatikių ikona, 1530–1915 m. saugota Surdegyje. Ji įrašyta į stačiatikių kalendorių, todėl žinoma šios religijos tikinčiųjų visame pasaulyje. Dar ir dabar į Surdegį iš Rusijos, Baltarusijos, Latvijos ir kitų vietovių atvyksta žmonės, ieškodami savo artimųjų kapų, domėdamiesi vieno ar kito vienuolio gyvenimo istorija, prisimindami stebuklinga laikytą Surdegio Dievo Motinos ikoną. Šiuo metu šventasis paveikslas yra Kaune, Apreiškimo Švč. Dievo Motinai katedroje. Šventoji ikona pagerbiama atnaujintoje Surdegio Dievo Motinos ikonos koplyčioje. Ši stačiatikių šventė sutampa su Žolinės atlaidais.
Istorija
Pagal padavimą, Surdegyje 1530 m. rugpjūčio 15 d. virš šalia cerkvės tryškusio šaltinio apsireiškusi Dievo Motina.
Išlikęs XVII a. padavimas, apibūdinantis vietos stačiatikių ir kaimynystėje buvusio Troškūnų bernardinų vienuolyno santykius. Bernardinai norėjo pagrobti stebuklingąją Dievo Motinos ikoną – ją bandė išgabenti į Troškūnus, bet ją benešant į bažnyčią, Dievo Motinos veido atvaizdas išnykęs, o pagrobėjams sutraukę žandikaulius. Bernardinai po kiek laiko iškilminga eisena paveikslą grąžinę Surdegiui. Jį lydėję įvairūs stebuklai. Vienas netikintysis, nepagarbiai atsiliepęs apie paveikslą, tuoj pat pakvaišo ir jį teko sukaustyti grandinėmis. Akloji elgeta praregėjusi. Buvę ir kitų stebuklų – pagijo keletas ligonių. 1915 m. rugpjūčio 3 d. Kauno stačiatikių vyskupas Eleuterijus Surdegio Dievo Motinos ikoną evakavo į Rusijos gilumą.
Panevėžio Marijos progimnazijos direktorė, visuomenės veikėja Lidija Omeljanovič-Falejeva vienoje iš Jaroslavlio (Rusijoje) parapijos cerkvių aptiko Surdegio ikoną. Ji išsirūpinusi ją grąžinti į Lietuvą. Tai įvykę 1921 m. gegužės 24 d. Kadangi buvo uždarytas Surdegio vienuolynas, o Šv. Dvasios cerkvė atiduota katalikams ir paversta Surdegio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, ikona 1930 m. atsidūrė kaimyninėje stačiatikių parapijoje – Panevėžio Kristaus Prisikėlimo cerkvėje. Nuo tada kiekvieną sekmadienį po liturgijos vykdavo pamaldos, o vakare būdavo atliekama ikoną garbinanti malda akatistas. Kasmet pagal tradiciją rugpjūčio 15 d. būdavo aukojamos iškilmingos mišios, o ikona nešama apie cerkvę.
XX a. 3-ojo dešimtmečio spaudoje buvo rašoma, kad Surdegio Dievo Motinos ikona traukiniu buvo vežiojama po Lietuvą ir kad visur ją pasitikdavo bei išlydėdavo didžiulės procesijos.
1936 m. Kaune pašventinus Apreiškimo soborą, ikona pusei metų – nuo lapkričio iki balandžio – būdavo atvežama į Kauną.
1941 m., prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, ikona buvo Kaune; karo metu jos į Panevėžį nebevežiojo. 1956 m. buvo nuspręsta ikoną visam laikui palikti Kaune. Kad Panevėžio stačiatikiai nesijaustų nuskriausti, padaryta ikonos kopija. Tiksli Surdegio Dievo Motinos ikonos kopija yra Rygos Aleksandro Nevskio šventovėje.
Pskovo Šv. Didžiojo kunigaikščio Aleksandro Nevskio šventykloje yra dar viena Surdegio Dievo Motinos ikona, labai vertinama Rusijos tikinčiųjų. Cerkvė buvo įsteigta 1908 m. 1924 m. ji buvo paversta kareivių klubu, nuo 1947 metų šiame raudonų plytų pastate veikė karininkų namai. Tikintiesiems pastatas buvo grąžintas tik 1992 m. Ikona buvo pateikta tarptautinei dvasinei šviečiamajai programai „Po Dievo Motinos žvaigžde“, kuri vyko 2007 metų gegužę – 2008 metų liepą, ir pabuvojo daugelyje Rusijos miestų.
Esama ir naujai nutapytų Surdegio Dievo Motinos ikonų. Viena iš jų buvo parduota tarptautiniame Jacksono aukcione.
Ikonos išvaizda
Surdegio Dievo Motinos ikona 1885 m. saugota Surdegio Šventosios Dvasios nužengimo ant apaštalų sobore (dab. katalikų bažnyčioje). Ji buvo matoma Viešpaties vartų (vidurinių ikonostaso durų) kairiojoje pusėje, po raižytu baldakimu, su karūna viršuje. Ikona buvo nutapyta ant 1,5×1,0 aršinų dydžio lentos. Ikonos aptaisai buvo pagaminti iš 84 prabos sidabro ir aukso, su tokiu pat vainiku, papuoštu emaliu ir akmenimis, sveriančiu devynis svarus ir penkis latus. Karūnoje buvo aštuoni vidutinio dydžio violetinės spalvos ir šeši žalios spalvos akmenys. Jos kraštai ir spinduliai iš smulkių baltų strazų. Ant Dievo Motinos kaktos – žvaigždė iš smulkių baltų strazų, o viduryje – stambus žalias akmuo. Kita tokia pati žvaigždė buvo ant dešiniojo peties. Ikonos apačioje ant balto emalio buvo užrašyta: „Pod Tvoju milostj pribiegajem, Bogorodice Devo“. Toliau buvo kitas užrašas, kuris skelbė, kad šie aptaisai padaryti kilmingo garbės piliečio Aleksandro Michailovo Neronovo 1885 metais. Ant ikonos buvo auksinis kryžius ir dvidešimt sidabrinių votų, vaizdavusių atskiras žmogaus kūno dalis: akis, kojas, rankas ir pan. Tai tikinčiųjų, kuriuos išgydė Dievo Motina nuo sunkių ligų, paaukoti padėkos ženklai.
Literatūra
Surdegio Dievo Motinos ikona, p. 395–397. Iliustracija skiriasi nuo 2005 m. laidoje pateiktos iliustracijos. Tas pat 1892 metų leidinyje. Surdegio Dievo Motinos ikona, stlp. 2133; Surdegio Šv. Dvasios vienuolynas, stlp. 2133. Сурдегской близ Поневежа, р. 127.
Tyrainė
Tyrainė – gyvenvietė vidurio Latvijoje, Rygos pietinis priemiestis. Į pietus ir rytus nuo Tyrainės plyti dideli durpynų plotai. Stotis prie Rygos-Jelgavos geležinkelio.
Ray Bradbury
Rėjus Bredberis (, 1920 m. rugpjūčio 22 d. Waukegan, JAV – 2012 m. birželio 5 d. Los Andžele) – amerikiečių rašytojas fantastas.
Černiauskų piliakalnis
Černiauskų piliakalnis taip pat Leipalingio piliakalnis – piliakalnis Druskininkų savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Leipalingio, Černiauskų kaimo galulaukėse, Bilsinyčios upės slėnyje, kairiajame krante, šiauriau Bilso Baltajo ežero.
Ray Bradbury
Biografija
Gimė Jokigane, Ilinojaus valstijoje. Antras vardas buvo duotas aktoriaus Daglo Ferbenkso garbei. Tėvas – Leonardas Spoldingas Bredberis (anglų naujakurių palikuonis). Mama – imigrantė iš Švedijos Mari Ester Moberg.
Černiauskų piliakalnis
thumb|left|300px|Piliakalnio vaizdas iš pietų pusės Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų pietryčių kryptimi, iki 1 m aukščio iškiliu viduriu. Yra kultūrinis sluoksnis kraštuose. Piliakalnis labai apardytas arimų, taip pat dėl neteisėto žvyro vežimo iš piliakalnio.
Ray Bradbury
Biografija
1934 m. Bredberių šeima persikėlė į Los Andželą, kur rašytojas gyveno iki mirties. Bredberis niekada neturėjo vairuotojo pažymėjimo ir laikėsi neigiamo požiūrio į nuosavus automobilius. Rėjus Bredberis augo Didžiosios depresijos laikais, lėšų studijoms universitete neturėjo. Dar būdamas dvylikos nusprendė tapsiąs rašytoju ir atkakliai to siekė. Jaunystėje pardavinėjo laikraščius, po to keletą metų jį išlaikė žmona, kol pagaliau 1950 m. išleido pirmą stambų kūrinį – apysaką „Marso kronikos“. Kiek vėliau išspausdintas romanas „451 Farenheito“. Bredberis netruko išgarsėti visame pasaulyje.
Gepardas
Sąrašas
Ray Bradbury
Kūryba
Bredberio kūriniai dažniausiai apsakymai ar trumpos apybraižos. Jų centre – ne veiksmas, o dialogai, monologai, apmąstymai. Rašytojas fantastiką derina su detektyvu, melodrama. Jo kūrybai nebūdingi išsamūs technologinių detalių aprašymai, tačiau skiriama daug dėmesio veiksmo vietai, herojų išvaizdai, vardams, datoms, skaičiams, gamtai ir įvairiems jos reiškiniams. Siužetai kruopščiai apgalvoti, tačiau jie nėra svarbiausia kūrinio dalis. Bredberiui emocijos, atmosfera, jausena svarbesnės nei veiksmai.
Černiauskų piliakalnis
Į rytus nuo piliakalnio 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje randama žiestos, brūkšniuotos ir grublėtos keramikos, gyvulių kaulų, šlako, molio tinko, rastas molinis cilindrinis verpstukas.
Gepardas
Gepardas (Acinonyx jubatus) – katinių (Felidae) šeimos plėšrus žinduolis.
Ray Bradbury
Kūryba
Pasak paties Bredberio, per savo gyvenimą jis parašė daugiau nei 400 apsakymų. Kai kurie iš jų vėliau tapo stambesniais kūriniais, kiti priklauso savotiškiems ciklams.
Gepardas
Pavadinimas
Gepardo (Acinonyx Jubatus) mokslinio pavadinimo pirmasis lotyniškas žodis Acinonyx yra kilęs iš graikų kalbos ir reiškia pusiau įtraukiamus, nelabai paslankius nagus, o jubatus yra kilęs iš lotynų kalbos ir reiškia karčius.
Ray Bradbury
Bibliografija
Žemiau pateikiama dalis Rėjaus Bredberio kūrybos. Paryškintos knygos, išleistos Lietuvoje.
Gepardas
Paplitimas
Istoriškai rūšis buvo plačiai paplitusi pietvakarių Azijoje, įskaitant Indijos subkontinentą ir beveik visoje Afrikoje, išskyrus jos atogrąžų klimato juostoje augančių drėgnųjų atogrąžų miškų zoną.
Ray Bradbury
Įvertinimas
Bredberis yra kelių mokslinės fantastikos apdovanojimų ir daugelio kitų literatūrinių premijų laureatas. 1988 m. jis buvo įvertintas Nebula, 1954 m. – Hugo premijomis. Taip pat apdovanotas Pasaulio fantastikos premija, „Grand Master“, „SF Hall of Fame Living Inductee“ ir „Pierwsza Nagroda Fandomu“ apdovanojimais.
Gepardas
Paplitimas
Dabartiniais laikais priskiriami prie pažeidžiamų ar esančių prie išnykimo ribos rūšių ir jų paplitimo arealas labai sumažėjęs, fragmentiškas. Vakarų Azijos dalyje beveik išnykę, išlikę tik Irano centrinėje dalyje. Afrikoje daugiausiai išlikę žemyno pietryčiuose, nors negausios populiacijos išlikusios ir kitose žemyno dalyse.
Ray Bradbury
Įvertinimas
Vienas asteroidas pavadintas jo vardu (9766 Bradbury), o Mėnulyje yra „Pienių krateris“, 1971 m. „Apollo 15“ įgulos pavadintas romano „Pienių vynas“ garbei, nors griežtai tariant šis pavadinimas dar nėra patvirtintas Tarptautinės astronomų sąjungos.
Gepardas
Paplitimas
2016 m. šaltiniais, pasaulyje išlikę ∼7 100 individų.
Indijoje 1952 m. išnykus vietinių azijinių gepardų (Acinonyx jubatus venaticus) porūšio populiacijai ir kadangi azijinių gepardų populiacija ypatingai maža ir ant išnykimo ribos, vietoj jų iš Pietų Afrikos regiono suplanuota introdukuoti Acinonyx jubatus jubatus porūšį, kurių pirmieji individai Indijoje į laisvę turėtų būti išleisti prieš 2022 m. rugpjūčio 13 ar 15 d.
Buveinė
Gyvena dažniausiai savanose, bet tankių miškų ir kalnų vengia.
Medžioklė ir mityba
Gepardai yra vizualūs medžiotojai. Kitaip nei kitos didžiosios katės, gepardai yra dieniniai, t. y. jie medžioja anksti ryte ir vėlyvą popietę. Gepardai lipa į „žaidimų medžius“ arba termitų struktūras, kad gautų optimalų stebėjimo vaizdą ir galėtų pastebėti grobį horizonto fone. Medžioklė susideda iš kelių dalių. Ją sudaro grobio aptikimas, prisėlinimas, persekiojimas, šuolis (arba grobio pagavimas) ir nužudymas dusinamuoju įkandimu į gerklę.
Žinduolių rūšys kurias medžioja gepardai, evoliucijos bėgyje išvystė greitį ir kitus būdus, kaip išvengti gepardo ir kitų plėšrūnų nasrų. Gepardai medžioja mažus ir vidutinio dydžio gyvūnus, sveriančius nuo 20 iki 60 kg, bet dažniausiai mažiau nei 40 kg. Pagrindinis jų grobis - nedideli, vidutinio dydžio kanopiniai. Jų grobį dažniausiai sudaro gazelės (Gazella), ypač Tomsono gazelės (Eudorcas thomsonii), impalos (Aepyceros melampus) ir kitos mažos ir vidutinio dydžio antilopės, kiškiai, paukščiai ir graužikai. Gepardai taip pat medžioja didesnių bandų kanopinių gyvūnų jauniklius.
Kaip įprasta, gepardai mieliau medžioja laukinių gyvūnų rūšis ir vengia medžioti naminius gyvūnus, bet šiuo atveju tik išimtis yra sergantiems, sužeistiems, seniems, jauniems ir nepatyrusiems gepardams. Paprastai nuo gepardų grobio nukentėję naminiai gyvuliai taip pat būna ligoti, sužeisti, seni ir žinoma jauni. Bet laikant naminius gyvulius kraluose ir naudojant nemirtinas apsaugos priemones galima labai sumažinti jiems gepardų plėšrumą.
Išvaizda
Gepardo krūtinė yra gili ir jo juosmuo siauras. Šiurkštus gepardo kailis yra gelsvai rudas su juodais 2-3 cm skersmens taškais. Jis gerai pridengia gyvūną, kai jis medžioja. Baltoje pašonėje nėra taškų, bet uodegoje jie yra, kur susilieja ir sudaro juodus žiedus uodegos gale. Gepardo galva nedidelė. Juodos „ašaros“ eina nuo akių kraštelio, link nosies, iki burnos, kad apsaugotų akis ir kad šviesa netrukdytų medžioti.
Subrendusių gepardų svoris nuo 21 iki 72 kg, bet vidutiniškai 34-56 kg, aukštis pečių lygyje 67–94 cm, kūno ilgis yra nuo 110 iki 150 cm, o uodega yra 84 cm ilgio. Patinai yra truputį didesni nei patelės ir turi truputį didesnę galvą, bet ženklesnių skirtumų tarp lyčių nėra. Palyginus su panašaus dydžio leopardu gepardas paprastai yra trumpesnio kūno, bet turi ilgesnę uodegą ir yra aukštesnis (paprastai 90 cm aukščio) ir atrodo aptakesnis.
Morionas (šalmas)
thumb|220px|right|[[Francisco de Orellana su morionu]]
Gepardas
Išvaizda
Kai kurie gepardai turi retą kailio mutacija, kurio raštas su didesnėmis juodomis, netaisiklingų formų dėmėmis ir per nugarą einančiomis išilgomis trimis linijomis – tokie individai yra žinomi kaip „karališkieji gepardai“. Anksčiau manyta, kad tai kita rūšis, tačiau jis tiesiog yra afrikinio gepardo mutacija. „Karališkieji gepardai“ pasitaiko labai retai.
Morionas (šalmas)
Morionas  – XVI a. Europoje naudotas pusapvalis šalmas su skiautere. Šalmo kraštai, primenantys skrybėlės brylius, šonuose nuleisti žemyn, o priekyje ir užpakalyje pakelti aukštyn ir sudaro A pavidalo ar plokščią „stogelį“.
Gepardas
Porūšiai
Išskiriami 4 porūšiai ir jų geografinis paplitimas:.
Morionas (šalmas)
Spėjama, kad atsirado Ispanijoje apie 1520 m, perdarius geležinę skrybėlę. Morionas buvo gerokai pigesnis už ankstesnius šalmus, todėl buvo populiarus pėstininkų tarpe. Morionus naudojo daugelio Vakarų Europos šalių pėstininkai, net dalis riterių. Morionus dar naudojo XVII a. pirmais dešimtmečiais. Iki šiol morionus kartais naudoja Vatikano Šveicarų gvardiečiai.
Gepardas
Filogenezė
Kladogramoje pavaizduotas pumų linijos filogenetinis ryšys su kitomis jai artimomis giminingomis katinių šeimos gentimis:
Morionas (šalmas)
Vėliau morionus išstūmė kabasetai, kadangi moriono kraštai buvo gana nepatogūs šauliams, kuriems nusitaikant reikėdavo priglausti buožę prie skruosto. Kurį laiką buvo gaminami ir naudojami tarpinės formos šalmai morioniški kabasetai.
Gepardas
Amžius
Yra trys gepardų gyvenimo ciklo etapai: jaunikliai – nuo gimimo iki 18 mėnesių, paauglystė – nuo 18 iki 24 mėnesių ir brandus amžius – nuo 24 mėnesio iki gyvenimo pabaigos.
Faktai
Senovėje gepardus naudojo kaip medžioklinius žvėris antilopėms medžioti.
Atidėtojo mokesčio turtas
Atidėtojo mokesčio turtas – sumos, atgautinos vėlesniais laikotarpiais už skirtumus tarp turto ir jo mokestinės bazės, ir turi būti pripažintas tik tada, kai tikėtina, jog bus gautas apmokestinamasis pelnas.
Susidaro dėl įskaitomųjų laikinųjų skirtumų ir nepanaudotų mokestinių nuostolių perkėlimo, o įskaitomieji laikinieji skirtumai yra laikinieji skirtumai, dėl kurių būsimaisiais ataskaitiniais laikotarpiais apmokestinamasis pelnas bus mažesnis už apskaitinį. Tikslas – suformuluoti kaip galima tikslesnius duomenis finansinės atskaitomybės informacijos vartotojams apie ateityje galimus pelno mokesčio sumažinimus bei ataskaitinio laikotarpio grynąjį pelną, kurį savininkai turi teisė skirstyti.
Eufrazijaus bazilika
right|thumb|Eufrazijaus bazilika
Eufrazijos bazilika – bazilika, esanti Porečo mieste, Kroatijoje. Nuo 1997 m. bazilika įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Bazilika, skirta mergelei Marijai, pastatyta 6 šimtmetyje prie vyskupo Eufrazijaus.
Patnamas
Patnamas arba Putnamas  – miestelis Jungtinėse Amerikos Valstijose, Konektikuto valstijoje, Vindamo apygardoje, prie Kinibougo (Quinebaug) upelio. Geležinkelio stotis (pastatyta 1907 m.). Yra 1874 m. įkurta aukštoji mokykla, 1745 m. pastatas (Cady-Copp House).
2010 m. 94,1 % Patnamo gyventojų buvo baltieji, 2,9 % – lotynoamerikiečiai, 2,3 % – mišrios kilmės, 1,3 % – afroamerikiečiai.
Istorija
Patnamas įkurtas 1855 m. kaip Kilinglio dalis. Pavadintas generolo Izraelio Patnamo garbei. Buvo svarbus tekstilės pramonės centras. 1955 m. miestelį nusiaubė potvynis. XX a. pab. apleistose gamyklose įsikūrė sendaikčių krautuvėlės.
Patname gyveno daug lietuvių. Miestelio Gate Of Heaven kapinėse jų daug palaidota. Įsikūrusi lietuvių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo Vargdienių seserų kongregacijos bendruomenė.
Janušava (kaimas)
Janušava (arba Jonušava) – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, faktiškai Kėdainių miesto dalis. Apima Janušavos gyvenamojo rajono dalį tarp kelių ir  (Janušavos gatvės galas, dalis Topolių gatvės), taip pat kelios sodybos tarp Krakių kelio ir Smilgos upės. Į Janušavos teritoriją įeina Kėdainių medelynas, prekybos centras Norfa. Iš šiaurės ribojasi su Varėnais ir Tubiais. Plečiasi nausėdijos.
Istoriškai Janušava vadinta visa vakarinė, virš Nevėžio slėnio iškilusi Kėdainių dalis.
Istorija
Janušava kūrėsi kaip Kristupo II Radvilos įkurtas priemiestis, kurį laiką turėjęs miesto savivaldą. Vėliau pirminė Janušavos dalis (apie turgų) prijungta prie miesto, o toliau vakaruose, prie kelio į Šiaulius, kūrėsi kaimas. XIX a. pabaigoje tai buvo šlėktų kaimas (bajorkaimis), Gedeikų valda. Priklausė Josvainių parapijai ir pasižymėjo derlingu dirvožemiu.
XX a. 10-ajame dešimtmetyje didžioji kaimo dalis priskirta Kėdainiams (Janušavos gatvės galas, Skroblų, Gluosnių, Akacijų ir kt. gatvės). Likusioje kaimiškoje dalyje netrukus ėmė augti naujų namų kvartalai. 2020 m. prijungtas Varėnų kaimas.
Lotus F1
Lotus F1 Team – Formulės 1 komanda iš Jungtinės Karalystės. Komanda debiutavo 2012 m., kai pakeitė iki tol buvusią Renault F1 ekipą. Lotus komandą valdo Liuksemburge įsikūrusi investicinė grupė Genii Capital. Komandos pavadinimas yra duotas pagal partnerystę su Lotus Cars.
Pirmą sezoną ekipa baigė 4-oje vietoje; jos lenktynininkai pelnė 9 podiumus ir vieną pergalę. Lotus atstovavo suomis Kimi Räikkönen ir prancūzas Romain Grosjean.