cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stok Mandevilis
Parolimpinis judėjimas
1948 m. Stok Mandevilio reabilitacinės ligoninės profesorius, parolimpinio judėjimo įkūrėjas, neurochirurgas seras Ludwig Guttmann suorganizavo pirmąsias sporto varžybas žmonėms, turintiems atramos-judėjimo sistemos sutrikimų. Šios žaidynės, kurios buvo pavadintos „Stok Mandevilio žaidynėmis su neįgaliųjų vežimėliais“, sutapo su tuo metu vykusia Londono vasaros olimpiada. Dar aštuoni panašūs turnyrai neįgaliems sportininkams vėliau buvo surengti pačiame Stok Mandevilyje, o pradedant 1960 m. vasaros parolimpinėmis žaidynėmis Romoje, – visuose miestuose, kurie organizavo eilines olimpines žaidynes, tiek vasaros, tiek žiemos.
Stok Mandevilyje kilusios žaidynės buvo vadinamos įvairiai – „Tarptautinės Stok Mandevilio žaidynės“, „Olimpinės invalidų žaidynės“, „Tarptautinės invalidų žaidynės“. Anksčiau laikytą neoficialiu terminą „Parolimpinės žaidynės“ Tarptautinis olimpinis komitetas (TOK) patvirtino tik 1984 m. pabaigoje.
Ligoninė, kurioje dirbo gydytojas Gutmanas, vėliau buvo reorganizuota į Didžiosios Britanijos nacionalinį neįgalių sportininkų medicinos centrą. Prabėgus metams po 2012 m. Londono parolimpiados, TOK pranešė, kad nuo 2014 m. vasario mėn. Didžioji Britanija privalės tapti būtina parolimpinės ugnies estafetės maršruto dalimi, nes Stok Mandevilis laikomas parolimpinių žaidynių kilmės vieta. Ta proga 2014 m. parolimpiados Sočyje ugnis buvo įžiebta Stok Mandevilyje. 2014 m. kovo 1 d. šioje gyvenvietėje buvo surengtas parolimpinės estafetės etapas, o po jo Stok Mandevilio stadione įvyko iškilmingas Sočio parolimpinių žaidynių ugnies uždegimas.
Transportas
Yra Stok Mandevilio geležinkelio stotis, įsikūrusi vienoje iš „Chiltern Railways“ linijų tarp galinių punktų – „Aylesbury Vale Parkway“ šiaurėje ir „London Marylebone“ pietuose. Susisiekimą autobusais su aplinkiniais miestais, didžiuoju Londonu vykdo vežėjas „Arriva Shires & Essex“, turintis stotį gyvenvietės centre.
Ežys (ežeras)
left|120px
Šalia ežero įsikūręs Baroniškės kaimas.
Virtuvinis kombainas
miniatiūra|250px|right|Virtuvinis kombainas ir jo priedai Virtuvinis kombainas – daugiafunkcis virtuvės įrenginys, skirtas maisto ruošimui. Jis pakeičia įvairius prietaisus: sulčiaspaudę, trintuvą, ledų gaminimo aparatą, universalią maišyklę, mėsmalę. Prie specialių kombaino lizdų prijungiami kiti priedai.
Pagrindinės funkcijos
Atliekamų darbų kiekis ir sudėtingumas priklauso nuo prietaiso galingumo ir modelio. Galingesni įrenginiai (nuo 700 W) lengviau susidoroja su didesne darbo apimtimi ir su kietesniais produktais. Esant keliems darbo greičiams, galingu kombainu galima atlikti ir mažiau galingumo reikalaujančius darbus.
2017 m. A lyga
'''2017 m. A lyga''' – 29–asis Lietuvos futbolo čempionatas, skaičiuojant nuo 1990 m., kai vyksta Nepriklausomos Lietuvos pirmenybės.
Dalyviai
Dalyvavo 8 komandos, kurios tarpusavyje žaidė keturių ratų sistema.
FK Lietava pasikeitė pavadinimą ir tapo FK Jonava.
FK Kauno Žalgiris turėjo iškristi į Pirmą lygą, o ateiti Kazlų Rūdos „Šilas“, tačiau pastarieji pateko į lažybų skandalą ir į A lygą nepateko.
Galutinė lentelė
Šaltinis: wildstat.com svetainė
Meniu (2022 filmas)
Pasaulinė filmo premjera įvyko Tarptautiniame Toronto kino festivalyje 2022 m. rugsėjo 10 d., o 2022 m. lapkričio 18 d. filmą Jungtinėse Valstijose išleido „Searchlight Pictures“. Filmas visame pasaulyje uždirbo daugiau nei 78 milijonus dolerių, o jo biudžetas siekė 30 milijonų dolerių. Jis sulaukė teigiamų kritikų vertinimų.
Karma (Dobrušas)
Karmà (arba Korma) – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 17 km į pietryčius nuo Dobrušo, pasienyje su Rusija.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Gomelio apskrities Karmos valsčiaus centras.
Mindūnų pagrindinė mokykla
Mindūnų pagrindinė mokykla – buvusi mokykla Mindūnų kaime (Molėtų rajonas). Įstaigos kodas 191229796.
Istorija
Mindūnų mokykla įkurta 1912 m. rugsėjo 1 d. Likiškių k., veikė Šeršniovo Artemijaus name, 16 m² kambaryje (mokytoja Nina Suchorukova). Pirmaisiais metais ją lankė 10 moksleivių. 1913–1914 mokslo metais mokykla perkelta į Mindūnus (veikė Antano Kučinsko name), o nuo 1914 m. spalio uždaryta.
Mindūnų pradžios mokyklos veikla atnaujinta 1917 m. (mokytojas Pranas Kaminskas). 1918 m. mokykla perkelta į Zamokų kaimą, o 1920 m. – vėl į Mindūnus. 1937 m. Likiškių kaime pastatytas Mindūnų pradžios mokyklos pastatas, 1937–1938 m. čia mokėsi 60 vaikų.
Veršiukas (Trakų r.)
Veršiukas – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 9 km į pietus nuo Trakų. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,32 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 137,9 m. Rytinis ir vakarinis krantai aukštoki, kiti krantai žemi. Rytinėje pakrantėje stūkso miškas, kitose pakrantėse plyti pievos. Iš šiaurės rytų į pietvakarius ežerą prateka Merkio intakas Lukna. Šalia įsikūręs Baušiškių kaimas.
Vylevos valsčius
Vylevos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vyleva.
Istorija
Valsčius įkurtas apie 1870 m. Mogiliavo gubernijoje. Jam priskirti Ačosa Rudnios ir Dobrušo valsčiai.
Simuliakras
Simuliakras – simuliuotas, netikras, suvaidintas veiksmas ar veiklos rezultatas. Prancūzų filosofas Žanas Bodrijaras (Jean Baudrillard, 1929–2007 m.) knygoje „Simuliakrai ir simuliacija“ simuliakru vadino tokią daikto, reiškinio ar fenomeno būklę, kai tas daiktas veidrodžio principu nebeatspindi šalia vykstančio gyvenimo, o imasi vaizduoti ir rodyti tą, ko iš tiesų nėra.
MFK Metalurh Zaporìžžâ
right|300px|Slavutič arena Savivaldybės futbolo klubas „Metalurh“ – Ukrainos futbolo klubas iš Zaporižės.
Istorija
Klubas įkurtas 2017 m., kai senasis „Metalurhas“ įklimpo į skolas ir klubas buvo likviduotas, tada buvo nuspręsta tęsti klubo tradicijas. Sukurtas naujadas.
2018–2019 m. sezone rumgtyniavo Antroje lygoje ir užėmė antrą vietą. Po sezono buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
2019–2020 m. sezone rungtyniavo Pirmoje lygoje, tačiau liko penkioliktoje vietoje ir buvo perkelti į žemesnį divizioną..
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Pirmoje lygoje. Po pirmojo etapo pateko į stipriųjų ekipų grupę. O galutinėje ekipų rikiuotėje buvo ketvirti. Dėl patekimo į Premjer lygą žaidė pereinamąsias rungtynes. 2023 m. birželio 10 d. namų rungtynėse nugalėjo rezultatu 1-0, o atsakomosiose, įvykusiose birželio 14 d. varžovai sutriuškino zaporožiečius rezultatu 6-1. Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo 6-2 NK Veres naudai, kurie išsaugojo vietą Premjer lygoje, o zaporižiečiai liko Pirmoje lygoje.
Spalvinė gama
Klubo spalvos – raudona ir balta.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. rugsėjo 3 d.
<...>
Device
Device grupė įkurta Liepojoje, 1998 m. pradžioje. Grupės nariai yra Marats Ogļezņevs (Marathons) ir Ruslans Kuksinovičs (Rus-L). Iš pradžių muzika jiems buvo kaip hobis, bet po pirmos veiklos („Jauno mūziķu saietā“ („Jaunų muzikantų rinkimai“), 2000 m. balandžio 8 d.) ir po pirmo grupės singlo „Find A Point“ (kartu su Antonu), kuris „Rietumu Radio“ („Vakarų radijuj“) aštuonias savaites buvo topų viršūnėje, hobis virto grupės dalyvių užsiėmimu. Nuo pat pradžių Device grojo „old school hip-hop“ („senosios mokyklos hip-hop'ą“) ir dainas įrašinėjo savo įkurtoje studijoje. Šiuo metu muzikos stilius palaipsniui keičiasi į hip-hopą ir R&B.
Petrošiškio telmologinis draustinis
Draustinis apima ir saugo Petrošiškio ežerą (60 ha) bei jį supančias pelkes (66 ha). Pelkės vidurinėje dalyje plyti raistinė aukštapelkė, aplink – žemapelkinis raistas.
Molėtų menų mokykla
Istorija
Molėtų muzikos mokykla įsteigta 1966 m. rugpjūčio 10 d. tuometinėje Molėtų vidurinėje mokykloje. Pradėta nuo akordeono ir fortepijono skyrių, 1967 m. įsteigtos triūbos, klarneto specialybės, 1970 m. jau dainavo pionierių choras, grojo akordeonistų orkestras. 1971 m. mokykla persikėlė į naujas patalpas Vilniaus g. 53, kur sudarytos geresnės darbo sąlygos, augo materialinė bazė. 1973 m. įsteigta kanklių, 1981 m. – smuiko specialybės.
Aukštoji avižuolė
Aukštoji avižuolė (Arrhenatherum elatius) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų rūšis.
Augalas 50-150 cm aukščio, turi retą kerą. Žiedai sukrauti šluotelės pavidalo žiedyne. Žydi birželio – liepos mėn. Auga pievose, šlaituose, pakelėse, miško aikštelėse, pamiškėse. Geras, maistingas pašarinis augalas, tačiau šienas turi kartoką skonį, todėl gyvulių nelabai ėdamas. Tinka dekoratyvinams žolynams. thumb|left|250px|Aukštosios avižuolės apatinysis žiedažvynis turi ilgą akuotą
Šveicarijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Turnyrinė lentelė
Tarpinės lygos 1 grupė: Tarpinės lygos 2 grupė:
Vetkos valsčius
Vetkos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vetka.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Po 1870 m. prijungtas Navasiolkų valsčius.
Piemuo
thumb|240px|Piemuo Pakistane thumb|240px|Piemenys. V. Makovskio paveikslas (1903 m.)
Piemuo – žmogus, ganantis gyvulius.
Lietuvoje piemenys turėjo atsirasti kartu su gyvulininkyste – ~III tūkstm. pr. m. e. Piemenimis paprastai dirbdavo valstiečių vaikai ar paaugliai, kuriuos, savo ruožtu, prižiūrėdavo piemenų vyresnysis – kerdžius. Vasarą ir rudenį arklius, o iki XX a. pr. ir ariamuosius jaučius piemenys ganydavo naktimis (naktigonė). Mažiausieji vaikai (6–9 m.) ganydavo kiaules ir žąsis, vyresni – galvijus. Paprastai atlyginama būdavo maistu, drabužiais. Kaimams pradėjus skirstytis į vienkiemius daugėjo samdomų piemenų. 1937 m. Lietuvoje buvo samdoma ~31 tūkst. piemenų.
Tarybiniais metais, steigiant kolūkius, piemenų poreikis išnyko. Gyvuliai ganomi aptvaruose, kultūrinėse ganyklose, apribotuose elektrinės vielos („elektrinio piemens“).
Iki XX a. pr. Lietuvoje būta savitų piemenų švenčių ir apeigų: ypatingai pažymėtas pirmas išgynimas pavasarį (laistomasi vandeniu), suneštinės vaišės (Sambaris). Kai kuriose gyvulių augintojų visuomenėse iš piemenų susidarė atskiros visuomeninės grupės: kaubojai (JAV), gaučai (Argentina), vakerai (Meksika), čabanai (Vidurinė Azija, Kaukazas).
Gyvulių augintojų kultūrose piemuo įgijo svarbią mitologinę simboliką – jis dažnai tapatintas su viešpačiu, ganomi gyvuliai su žmonėmis, ganykla – su dausomis. Žmonių piemeniu krikščionybėje vadinamas Jėzus Kristus, hinduizme – Krišna, senojoje indoeuropiečių religijoje piemeniu įsivaizduotas laukinių, žmogui nepažinių vietų dievas – Velnias, Varuna, Panas.
San Antonijus (Čilė)
San Antonijus  – miestas vidurio Čilėje, Valparaiso regione, 88 km į pietus nuo Valparaiso, tuojau į šiaurę nuo Maulės žiočių, Ramiojo vandenyno pakrantėje; San Antonijaus provincijos centras. Svarbus jūrų uostas (apyvarta 12,1 mln. tonų, 2009 m.). Vystomas turizmas (paplūdimiai, ruonių ir banginių stebėjimas, seni uosto įrengimai).
K2-3 b
K2-3 b – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę K2-3, esančią Liūto žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 137 šviesmečius (42 parsekus).
San Antonijus (Čilė)
Istorija
San Antonijaus uostas ėmė kurtis XIX a. vid., o ypač jo reikšmė išaugo kai Čilės nepriklausomybės karo metu ispanai sugriovė Valparaiso uostą. 1894 m. miestas įsteigtas oficialiai kaip San Antonio de las Bodegas. Dabartinis uostas pastatytas 1910 m. Miestą 1985 m. nusiaubė žemės drebėjimas.
K2-3 b
K2-3 b gali būti arba superžemė, arba už Neptūną mažesnė dujinė planeta; jos masė siekia 6,48 Žemės masės, o spindulys – 1,98 Žemės spindulio. K2-3 b masė nustatyta radialinių greičių metodu, o spindulys – tranzitų metodu. Planetos tankis siekia ~3,0 g/cm³; tai rodo, kad planetą gaubia beveik vien iš vandens ar vandenilio sudarytas sluoksnis, kuris sudaro 0,7 % planetos masės. Apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~10,05 paros, jos orbitos didysis pusašis yra 0,0775 (± 0,0039) av, o ekscentricitetas – 0,06 (± 0,06). K2-3 b temperatūra – 463 K.
Planeta atrasta tranzitų metodu, apie jos atradimą pranešta 2015 m. Be K2-3 b, šioje sistemoje dar aptiktos už ją mažesnės K2-3 c bei K2-3 d egzoplanetos.
Vėžio akis
left|120px
Vėžio akis – ežerėlis Lietuvoje, Trakų rajone, 4,5 km į šiaurę nuo Trakų, Totoriškių kaime. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,12 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 143,6 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Aplink ežerą plyti pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Galvės ežero baseinui.
Ūsionys
Ūsionys  – kaimas Vakarų Baltarusijoje, Vitebsko srities Breslaujos rajone.
Geografija
Ūsionys dabartinio Breslaujos rajono teritorijoje išsidėstę apie 10 km į vakarus nuo rajono centro Breslaujos. Keliai į Raudonasalę (Krasnaselcy), Bužionis (Bužany) ir apylinkės centrą Miežėnus (Miažany). Į pietus nuo Ūsionių tyvuliuoja Ūsios ir Birutės ežerai, iškilusi bevardė 168,7 m aukščio kalva. Iš rytų gyvenvietę supa pelkės.
Istorija
Senovėje kaimas buvo gatvinio tipo, įsikūręs prie istorinio kelio Breslauja–Tilžė–Ryga. XVIII a. Ūsionis valdė Radvilos, rytinėje dalyje išliko buvusi palivarko dvarvietė. Kaimo katalikai anksčiau priklausė Breslaujos Švč. Mergelės Dangun Ėmimo, dabar – už keturių kilometrų stovinčiai Ažurakės (Zaračės) Šv. Blažejaus ir Šv. Antano Padujiečio bažnyčiai. Ūsionys įeina į lietuvių gyvenamą arealą, kaimo mokykloje dėstoma lietuvių kalba.
Bijelo Polės opština
Bijelo Polės opština – opština Juodkalnijoje, kurios centras yra Bijelo Polė (15 883 gyv.). Opštinoje gyvena 50 284 gyv. (2003 m.).
Opštinos plotas – 924 km², gyventojų tankis – 54,42 gyv./km².
Gyventojai
Opštinos gyventojų skaičiaus kitimas:
Vėtralaukis
Vėtralaukis arba Vėtralūžė – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Bražuolės, 0,1 km į rytus nuo kelio. Ežeras beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,17 km. Altitudė 114,4 m. Šiaurinis krantas aukštokas, kiti krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais – ežerą iš visų pusių supa miškas. Iš pietvakarių į šiaurės rytus ežerą prateka B-1 upelis link netoliese tekančio Neries intako Bražuolės.
Gaigalinis (Švenčionių r.)
Gaigalinis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 7 km į vakarus nuo Švenčionėlių, Baranavos miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,44 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 145,7 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais, vakaruose pelkėti. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos intako Sirgėlos baseinui.
Sakmė apie Juzą
Sakmė apie Juzą – 1979 m. išleistas lietuvių rašytojo Juozo Baltušio romanas. Jame rašoma apie savo noru nuošaliai pelkėje gyvenantį atsiskyrėlį Juzą, parodant, jog nuo visuotinių kataklizmų (tokių kaip genocidas, karas) pasislėpti neįmanoma. Už šį romaną J.Baltušis apdovanotas 1980 m. LTSR valstybine premija ir specialiu TSR atminimo medaliu - kaip 1979-1980 m. labiausiai skaitomos knygos autorius.
Gomelio valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas apie 1870 m. Mogiliavo gubernijoje.
Kazimieras Bachmatavičius
Kazimieras Bachmatavičius  (, 1808 m. Dabraulianai, Smurgainių valsčius, Ašmenos pavietas, Rusijos imperija – 1837 m. Dabraulianai, Smurgainių valsčius, Ašmenos pavietas, Rusijos imperija) – tapytojas, grafikas, litografas.
Biografija
Kazimieras Bachmatavičius gimė 1808 m. (kituose šaltiniuose rašoma, jog 1803 m.) Dabraulianuose, Smurgainių valsčiuje. 15 metų būdamas išvyko mokytis į Vilnių. Studijavo Vilniaus universiteto Piešimo ir tapybos katedroje dailę pas Joną Rustemą. 1826–1829 m. dėstė piešimą Eleonoros Hermanienės pensione Vilniuje.
1829 m. Bachmatavičius sugrįžo gyventi į Dabraulianus. Apsistojo pas kunigaikštį (grafą) Adomą Giunterį Dabraulianų dvare, kur pakeitė Titą Bičkauską, dirbusį piešimo mokytoju. Tarnavo Adomo Giunterio dvare namų dailininku, piešimo mokytoju. šeimininkai nevaržė dailininko: sudarė sąlygas kūrybai, leido keliauti po Vilniaus krašto kaimus ir dvarus.
Kazimieras Bachmatavičius mirė 1837 m. Dabraulianuose.
Kūryba
thumb|200 px|left|Orlosiada. (Kazimieras Bachmatavičius) Pagrindiniai Kazimiero Bachmatavičiaus darbai buvo litografinė albumų serija: „Dabraulianai“ (1835 m.), sukurtas pagal Giunterių šeimos narių piešinius, „Orlosiada“, sukurta pagal Aleksandro Orlovskio (Aleksander Orłowski) rinkinį, „Vilniaus prisiminimas“ (1837 m.), „Vaizdingas Jono Rustemo piešinių prisiminimas“, sukurtas pagal Jono Rustemo darbus, „Drabužiai ir scena. Lietuviška apranga“. Litografiniai darbai spausdinti Juozapo Ozemblovskio, dalis – Antano Kliukovskio (Antoni Klukowski) spaustuvėse. Bachmatavičius yra nutapęs Jono Rustemo portretų. Sukūrė buitinio žanro piešinių. Jo kūryba turi romantizmo bruožų.
GoPro
„GoPro“ – populiariausia pasaulyje dėvimų vaizdo kamerų gamintoja. Bendrovės rinkodara daugiausiai dėmesio skiria ekstremalaus sporto populiarinimui ir jos kamerų panaudojimui toje srityje.
„GoPro“ steigėjas ir generalinis direktorius Nick Woodman teigia, „jog žmogus mėgsta save išreikšti vizualiai jau nuo tų laikų, kai žmonės pradėjo piešti urvuose, ir kad didžiausias laimikis atitenka toms bendrovės, kurios gali padėti žmonėms būti įdomesniais pasakininkais bei visa tai jiems padėti kuo lengviau perteikti kitiems.“
2016 m. „Red Bull“ įsigijo mažiau nei 1 % „GoPro“ akcijų ir pasirašė bendradarbiavimo sutartį, kuri užtikrina, kad „Red Bull“ prisidės prie produkto inovacijos bei vaizdo turinio kūrimo bei jo platinimo „Red Bull Media House“ žiniasklaidos kanale. Tiek „Red Bull“, tiek „GoPro“ pasižymi didžiausiu socialinės medijos gerbėjų įsitraukimų.
Petrošiškio ežeras
Petrošiškio ežeras (arba Petriošiškio ežeras) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 1,5 km į vakarus nuo Kamajų. Nusidriekęs iš rytų į vakarus 1,7 km, plotis iki 0,45 km. Altitudė 105,2 m. Gylis siekia 3,7 m. Telkšo rininiame duburyje. Krantai šiaurėje statoki, su terasomis, kiti žemi, galuose plyti raistai (Petrošiškio pelkė). Pakrantės apžėlusios vandens augalija (švendrai). Dugną dengia molingas sapropelis. Pietiniame krante stūkso Petrošiškio miškas.
Kamantavas
Kamantãvas  – kaimas vakarų Baltarusijoje, Gardino srities Gardino rajone. Išsidėstęs ant Nemuno dešiniojo kranto, kiek piečiau gyvenvietės į šią upę įteka Katra.
Petrošiškio ežeras
Į ežerą suteka du upeliai, o rytuose išteka Šetekšnos intakas. Ežero pratakumas 60 % per metus.
Kamantavas
Istorija
Šiose vietose gyventa dar akmens ir bronzos amžiuose, taip patvirtina kelios kaimo teritorijoje aptiktos radimvietės. Ankstyvaisiais viduramžiais čia įsitvirtino jotvingiai, panemunyje viduramžiais buvo jų įkurtos kapinės. Dabartinis kaimo pavadinimas gali būti siejamas su jotvingių kunigaikščiu Komantu (yra žinoma, kad apie 1280 m. jis buvo pasitraukęs į apylinkes prie Gardino). Jau XVI a. Kamantave stovėjo Išganytojo cerkvė, dabartinė Viešpaties Atsimainymo cerkvė iškilo 1844 m. thumb|left|180px| Apsireiškimas Šv. Mergelei Marijai (Pav. iš Kamantavo cerkvės, dab. Minsko Senosios baltarusių kultūros muziejuje) Viduramžių kapines 2009 m. nelegaliai iškasinėjo „juodieji archeologai“. XXI a. pr. pastačius Gardino HES, dalis kaimo apylinkių liko užtvindytos.
Petrošiškio ežeras
Šalia ežero yra Petrošiškių, Žeimių, Kamšiškių, Mieliūnų kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Šiaurvakarinėje pakrantėje yra buvusio Petrošiškio dvaro sodyba. Petrošiškio ežeras su aplinkinėmis pelkynėmis 1974 m. paskelbtas Petrošiškio telmologiniu draustiniu.
Aweil Stars FC
Aweil Stars Football Club, o trumpai vadinamas Aweil Stars – Pietų Sudano futbolo klubas iš Aveilo, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Namų rungtynes žaidžia Aveilo miesto stadione, talpinančiame tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas Aveile. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Vėžiukas
Vėžiukas arba Žiecekas – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 1 km į šiaurės rytus nuo Bražuolės. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,19 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 140,7 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurinis krantas aukštokas. Rytinė pakrantė apaugusi krūmais, aplink kitas pakrantes plyti pievos. Šalia įsikūręs Užugirio kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries intako Bražuolės baseinui.
1993 m. Lietuvos-Latvijos sienos atkūrimo sutartis
Lietuvos–Latvijos sienos atkūrimo sutartis, pasirašyta 1993 m. birželio 29 d. tarp Lietuvos ir Latvijos. Valstybinė siena atkurta pagal 1921 m. Lietuvos-Latvijos sienos sutartį, galiojusią iki 1940 m. birželio 15 d.
Dziatlavičų valsčius
Dziatlavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Senieji Dziatlavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas apie 1870 m. Mogiliavo gubernijoje.
Hallelujah FC
„Hallelujah FC“ futbolo klubas – buvęs Pietų Korėjos futbolo klubas iš Seulo.
Istorija
Hallelujah Football Club įkurtas 1980 m. Čoi Sun-Jongo rūpesčiu. (Savo laiku jis tapo Korėjos futbolo federacijos prezidentu.)
Šis klubas laikomas pirmuoju profesionaliu futbolo klubu šalyje.
Komanda žaidė elito diviziono pirmenybėse. 1983 m. tapo šalies čempionais.
Hampton Fancher
Hamptonas Lansdenas Fančeris (Hampton Lansden Fancher; g. 1938 m. liepos 18 d.) – JAV aktorius, kuris vėlyvajame XX a. 8-ajame dešimtmetyje pasuko kino prodiuserio ir scenaristo keliu. Garsus dėl „Bėgančio skustuvo ašmenimis“ franšizės.
Hallelujah FC
Istorija
Nuo 1986 m. klubas tapo mšgėjišku ir žaidė žemesniuose divizionuose ir regioninėse pirmenybėse.
Hampton Fancher
Biografija
H. Fančeris gimė Rytų Los Andžele, Kalifornijoje, amerikiečio gydytojo ir ispanų-danų kraujo turinčios moters šeimoje. Būdamas 15-os pabėgo į Ispaniją siekdamas tapti flamenko šokėju ir pasivadino Mario Montejo vardu.
Hallelujah FC
Istorija
Po 1998 m. sezono komanda buvo išformuota, o klubas likviduotas. Priežastis: Azijos fininasinė krizė.
Hampton Fancher
Biografija
Septintajame XX a. dešimtmetyje daugiausia vaidino televizijoje, kaip antai ABC vesternuose. Viso H. Fančeris sukūrė vaidmenis per penkiasdešimčia televizijos ir kino filmų. Tuo laikotarpiu susitikinėjo su daugybe moterų, tarp kurių buvo Barbara Hershey ir Teri Garr. 1963–1965 m. buvo vedęs filmo „Lolita“ žvaigždę Sue Lyon. Pradėjęs domėtis scenarijaus rašymu galiausiai 1977 m. patapo scenaristu.
Filmografija
Filmai, kurių scenarijų autorius H. Fančeris:
Ladas Natkevičius
Ladas (Vladas) Natkevičius (g. 1893 m. sausio 19 d. Balsupiai, Mokolų valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1945 m. gegužės 25 d. Šrunsas, Austrija) – diplomatas, teisininkas, politinis ir visuomenės veikėjas, teisės mokslų daktaras.
Biografija
1913 m. baigė Marijampolės gimnaziją. 1913–1915 m. studijavo Peterburgo universiteto Gamtos ir matematikos fakultete, 1915 m. mobilizuotas, baigė karo mokyklą, Rusijos imperijos kariuomenės daliniuose kovojo su vokiečiais Pirmojo pasaulinio karo fronte prie Rygos, buvo patekęs į vokiečių nelaisvę iš kurios pabėgo. 1917 m. Rygoje – XII lietuvių karių suvažiavimo vicepirmininkas, atstovavo lietuvių kariams Rusijos lietuvių seime Petrograde.
1918 m. grįžo į Lietuvą, paskirtas Žemės ūkio ministerijos įgaliotiniu Vilkaviškio apskričiai. Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1919 m. rugpjūčio dirbo Generaliniame štabe, Lietuvos atstovas Latvijoje, nuo 1920 m. sausio mėn. – Estijoje. 1920 m. sausio mėn. su J. Šliūpu atstovavo Lietuvai Baltijos valstybių (Lenkija, Lietuva, Latvija, Estija) I konferencijoje Helsinkyje.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje, kaip Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos atstovas, priklausė LSLDP frakcijai. Steigiamojo Seimo sekretorius. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo (darbe beveik nedalyvavo) ir nuo 1923 m. birželio 5 d. – Antrojo Seimo atstovas, jį netrukus pakeitė Feliksas Bacevičius.
1923 m. išėjo į kariuomenės atsargą. 1923–1927 m. studijavo teisę Sorbonos universitete, čia 1930 m. apgynė daktaro disertaciją. 1923–1927 m. Lietuvos spaudos atašė Paryžiuje, ELTA korespondentas, akredituotas prie Tautų Sąjungos. 1930 m. LR užsienio reikalų ministerijos sekretorius, 1931 m. referentas, vienas Lietuvių tarptautinės teisės mokslų draugijos steigėjų ir lektorių. 1934–1939 m. Lietuvos pasiuntinybės Paryžiuje patarėjas, 1939 balandžio mėn. – 1940 m. liepos mėn. Lietuvos nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras TSRS. Lietuvą okupavus TSRS suimtas ir kalintas, vėliau iš kalėjimo paleistas. 1940–1941 m. juriskonsultas, nuo 1941 m. birželio mėn. advokatas Kaune, Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1941–1944 m. antinacinės rezistencijos dalyvis, Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto Politinės komisijos narys. 1944 m. pasitraukė į Austriją.
Sulčiaspaudė
miniatiūra|250px|right|Centrifuginė sulčiaspaudė miniatiūra|250px|right|Dviejų sraigtų lėtaeigė sulčiaspaudė miniatiūra|250px|right|Želmenų sulčiaspaudė miniatiūra|250px|right|Citrusinių vaisių sulčiaspaudė miniatiūra|200px|right|Presas citrusiniams vaisiams spausti
Sulčiaspaudė – smulkus buitinis prietaisas, skirtas sulčių spaudimui iš daugumos vaisių ar daržovių.
Sulčiaspaudės būna ir elektrinės, ir rankinės. Naudojamos įvairios sulčių spaudimo technologijos ir spaudimo greičiai, todėl skiriasi pagamintų sulčių tirštumas bei kokybė. Kai kurios sulčiaspaudės yra virtuvės kombaino sudėtinis prietaisas.
Centrifuginės sulčiaspaudės
Centrifuginės sulčiaspaudės yra populiariausios ir lengviausiai įperkamos. Našus, dideliais sūkiais (3000-15000 aps./min.) pasižymintis prietaisas, ypač tada, kai turi plačią padavimo angą. Tinka sulčių spaudimui iš daugumos vaisių arba daržovių, tačiau mažiau efektyviai išspaudžia sultis iš žolinių arba lapinių produktų, pavyzdžiui, želmenų daigų, špinatų, salotų, petražolių ir kitų žalumynų bei žolelių.
Prietaisas iš pradžių sutarkuoja vaisius arba daržoves į minkštimą, o tada naudojant centrifuginę (išcentrinę) jėgą, sukant labai dideliais sūkiais per minutę, prispaudžia minkštimą prie filtro koštuvo. Tirščiai automatiškai atskiriami sulčių spaudimo metu. Vienas iš trūkumų – gautas minkštimas yra šiektiek drėgnas, tai reiškia, kad prarandama dalis sulčių. Naudojant šią spaudimo technologiją, yra mažesnė išspaustų sulčių laikymo trukmė. Dideliu greičiu išspaudžiant sultis, į jas patenka oro. Dėl deguonies burbuliukų sultyse, jos greitai oksiduojasi, genda. Todėl centrifugine sulčiaspaude išspaustų sulčių nerekomenduojama laikyti bent kiek ilgiau, nes sultys praras maistingąsias medžiagas.
Lėtaeigės sulčiaspaudės
Sulčiaspaudės sraigtas faktiškai sutraiško vaisių ir daržovių skaidulas ir suardo augalines ląsteles, todėl sultyse lieka daugiau skaidulų, fermentų, vitaminų ir mineralų, be to, minkštimas lieka sausesnis. Galima spausti sultis praktiškai iš bet kokių vaisių ir daržovių. Naudojant lėtaeigę sulčiaspaudę taip pat galima išspausti sultis iš lapų ir žolinių augalų, pavyzdžiui, želmenų daigų, špinatų, salotų, petražolių ir kitų lapinių žalumynų ir žolelių. Lėtaeigės sulčiaspaudės ne tik spaudžia sultis, bet ir homogenizuoja maisto produktus. Todėl galima ruošti kūdikiams skirtą maistą, paštetus, padažus ir kt. Sultys spaudžiamos trinant, o tada, prieš išmetant išsunktą minkštimą, jis spaudžiamas antrojo spaudimo etapo metu.
Citrusinės sulčiaspaudės
Skirtos citrusinių vaisių spaudimui. Įdėjus perpjautą vaisių ir spaudžiant į kūginį paviršių, per apačioje esančias skylutes bėga sultys.
Rankinės sulčiaspaudės
Jos gali būti skirtos spausti sultis iš želmenų, iš citrusinių vaisių. Spausti sultims naudojami ir rankiniai presai (iš citrusinių vaisių, obuolių, vynuogių).
Budvos opština
Budvos opština – opština Juodkalnijoje, kurios administracinis centras yra Budva (17 900 gyv.). Opštinoje gyvena 20 982 gyv. (2017 m.).
Opštinos plotas – 122 km², gyventojų tankis – 130,4 gyv./km².
Pagal 2011 m. gyventojų surašymą 9 262 gyventojai nurodė esą juodkalniečiais (48,19 %), o 7 247 - serbais (37,71 %).
Vakaruose ribojasi su Kotoro, rytuose su Baro, šiaurėje - su Cetinės opština.
Didžiausios gyvenvietės: Budva, Petrovacas (1485 gyventojai), Bečičiai, Sveti Stefanas.
Jonas Marcinkevičius (1937)
Jonas Marcinkevičius (1937 m. spalio 1 d. Zarasuose – 2019 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje ) – Lietuvos kino ir televizijos operatorius.
Biografija
Gimė Zarasuose. 1975–1979 m. studijavo Sąjunginiame kinematografijos institute. Nuo 1958 m. iki 1971 m. dirbo operatoriumi Lietuvos televizijoje. Nuo 1971 m. iki 1979 m. dirbo operatoriumi Lietuvos kino studijoje. Nuo 1979 m. iki 2000 m. vėl dirbo operatoriumi Lietuvos televizijoje. Bendradarbiavo daugeliu garsių dokumentinio ir vaidybinio kino režisierių, nufilmavo muzikinių televizijos juostų. Bendradarbiavo su kino režisieriais Henriku Šablevičiumi, Algirdu Araminu, Arūnu Žebriūnu, A. Juknevičiumi, Algimantu Kundeliu bei televizijos režisiere Jadvyga Janulevičiūte. Kurį laiką gyveno Klaipėdoje. Paskutiniais gyvenimo metais pašlijus sveikatai, sugrįžo į Vilnių, kur gyveno su dukros šeima.
Paris FC (moterys)
Paryžiaus FC – Prancūzijos futbolo klubas iš Paryžiaus. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniauja aukščiausiame divizione.
Istorija
Ankstesniais metais būta savarankiško darinių: 1971 m. suburta ES Juvisy-sur-Orge ekipa; o 1985 m. – FCF Juvisy Essonne.
Nuo 2017 m. Paris FC sistemos dalis.
2021–2022 m. Division 1 Féminine Paris FC liko trečioje vietoje. Kadangi Prancūzijai UEFA moterų čempionių lygoje skirtos trys vietos, todėl ir nebūdamos čempionėmis galėjo varžytis šiame turnyre.
1961 m. Formulės 1 sezonas
1961 m. Formulės 1 sezonas buvo dvyliktas FIA surengtas Formulės 1 sezonas, kuris prasidėjo gegužės 14 ir baigėsi spalio 8 d. po aštuonių etapų.
Sezono apžvalga
Šiais metais debiutavo 1.5 litro varikliai. Pagal šią taisyklę geriausiai atrodė Scuderia Ferrari bolidai. Ši ekipa nugalėjo penkias lenktynes iš aštuonių, bei pirmą kartą ekipos istorijoje laimėjo čempionų titulą. Šios ekipos pilotas Philas Hillas laimėjo savo vienintelį čempiono titulą. Šis pilotas dėl čempiono titulo kovojo su savo komandos draugu Wolfgang von Tripsu, tačiau ši kova baigėsi tragedija Italijos GP metu, kuomet pastarasis pilotas ir dar 14 žiūrovų žuvo per avariją. Šiame sezone debiutavo JAV GP, tad iš Formulės 1 arenos pasitraukė Indianapolis 500 lenktynės ir visos JAV komandos. Pastarosios Formulėje 1 vėl lenktyniavo nuo 1966 m.
Lenktynių nugalėtojui buvo padidintas skiriamų taškų kiekis iki devinių.
Šveicarijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Turnyrinė lentelė
Tarpinės lygos 1 grupė: Tarpinės lygos 2 grupė:
Karmos valsčius (Gomelis)
Karmos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Karma.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Po 1870 m. prijungtas Kuzminičų Aharodnios valsčius.
Damu
Damu – gydymo dievybė šumerų mitologijoje. Dažniausiai laikoma, kad Damu motina – gydymo deivė ir Isino miesto globėja Ninisina, o tėvas – Ningišzida (kartais su juo tapatinamas). Buvo siejamas ir su deive Nanše. Kitur nurodoma, kad Damu motina – Gula (taip pat gydymo deivė).
Motina Ninisina Damu perdavusi dieviškąją gydymo galią (me). Tikėta, kad Damu nuvejąs demonus, „sujungiąs nutrauktas sausgysles“. Dievybės epitetas – „didysis žynys-užkalbėtojas“. Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu neretai buvo įvardijamas „Damu-gydytoju“. Vienoje į akadų kalbą išverstoje šumerų poemoje vadinamas Ninisinos dukterimi. Viena vertus, tai laikoma vertimo klaida, kita vertus, teigiama, kad Damu galėjęs būti androginiška dievybė.
Žinios apie Damu kultą siekia Trečiosios Ūro dinastijos laikus. Vienas svarbiausių Damu kulto centrų buvo Isinas, taip pat garbintas Ūre, Larsoje bei galbūt Girsu. Po Senosios Babilonijos karalystės laikotarpio oficialus Damu kultas nunyko, tačiau paskesnio Kasitų dinastijos laikotarpio asmenvardžiuose dievybės vardas aptinkamas dažniau. Dievybė tokiu pat vardu buvo garbinama ir Sirijoje (Ebloje bei Emare), tačiau teigiama, kad tai galėjęs būti vietinis didvyris, neturintis nieko bendra su dievu Damu.
Yra išlikę liturginių tekstų, kuriuose Damu apraudamas. Dievo Damu, „pradingusio pelkėse ar upėje vaiko“, gedi jo motina Ninisina bei sesuo Gunuru. Panašiai apraudamas ir Dumuzis, su kuriuo Damu kai kada gali būti painiojamas. JAV šumerologo Samuel Noah Kramer manymu, iš dalies dėl to šios dievybės ir imtos tapatinti. Tuo tarpu danų istoriko Thorkild Jacobsen teigimu, Damu buvo augmenijos dievybė, Dumuzio aspektas.
Krasnaja Budos valsčius
Krasnaja Budos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Krasnaja Buda.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Po 1870 m. prijungtas Vasiljeukos valsčius.
Turkiška kava
Turkiška kava – kavos (Coffea arabica) pupelių paruošimo būdas bei gėrimo kultūra, paplitę tarp įvairių tautų vakarų Azijoje ir pietryčių Europoje (Balkanų regione). Jis skiriasi nuo Kavos gėrimo ceremonijos Etiopijoje bei arabiškos kavos.
Šią kavos paruošimo tradiciją puoselėjančios šalys ją vadina tiesiog kava. Kuomet reikia išskirti iš kitų kavos gėrimo tradicijų pridedamas žodis „turkiška“. Kava vadinama turkiška, nes jos paplitimas siejamas su Osmanų imperija, kurios dėka kavos gėrimo kultūra išplito po visą jos valdytą arealą.
Armėnai, kurie ruošia kavą tuo pačiu būdu, ją vadina armėniška kava. Dėl politinių nesutarimų su Turkija XX a. II pusėje, graikai irgi pradėjo naudoti terminą graikiška kava. Dėl panašių priežasčių Bosnijoje ir Hercegovinoje ši kava vadinama bosniška kava (bosanska kahva).
Ši paruošimo ir gėrimo tradicija 2013 m. UNESCO buvo pripažinta kaip nematerialusis pasaulio paveldas.
Kilmė ir raida
thumb|left|Vyrai gurkšnoja kavą kavinėje Palestinoje Kavamedžio pupelės pradėtos apdirbti Etiopijoje, kur kava vartojama nuo labai senų laikų. XV a. jos gėrimo tradicija pasiekė Arabijos pusiasalį, o iš ten Osmanų imperijos laikais paplito po visą jos valdytą arealą. Jame susiformavo arabiška (pietinė) ir turkiška (šiaurinė) kavos paruošimo tradicijos.
XVI a. radikalieji islamo dvasininkai bandė uždrausti kavą kaip netinkančią musulmonams, tačiau 1524 m. Osmanų sultonas Suleimanas I draudimus galutinai panaikino. Kava tapo kasdieniniu gėrimu. Visoje imperijoje ėmė kurtis kavinės, vystėsi kavos paruošimo ir gėrimo kultūra.
Nuo XVI a. visoje imperijoje išpopuliarėję kavinės veikė kaip svarbi švietimo institucija, kur kavos gerti rinkdavosi įvairių visuomenės sluoksnių vyrai. Kavinėse vykdavo diskusijos, literatūros skaitymai, ir neišsilaivinęs visuomenės sluoksnis galėdavo perimti daug žinių bei įgūdžių. Kavinės tapo svarbiausia socializacijos vieta ir šią funkciją perėmė iš mečetės.
XVII a. kava paplito ir po Europą už Osmanų imperijos ribų. Daugumoje Europos kalbų žodis „kava“ yra kilęs iš osmanų kalbos žodžio.
Ruošimas ir gėrimas
Kava išpilstoma į mažus puodelius. Kartu su skysčiu į puodelį patenka ir tirščiai. Dalis jų nusėda, tačiau dalis lieka susimaišę su kavos gėrimu, suteikdami jai tirštumo. Neretai kava užkandama saldumynais.
Markavičų valsčius
Markavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Markavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Cetinės opština
Cetinės opština arba Senoji karališkoji sostinė Cetinė  – savivaldybė centrinėje ir pietvakarinėje Juodkalnijos dalyje, administracinis centras – Cetinė (15 137 gyv.). Cetinėje yra Juodkalnijos prezidento rezidencija.
Opštinos plotas – 910 km², gyventojų tankis – 20,31 gyv./km². Centro gyventojai sudaro 81,9% viso opštinos gyventojų.
Savivaldybės tarybą sudaro visuotiniuose rinkimuose renkami 33 atstovai. Tarybai vadovauja pirmininkas.
Gyventojai
Opštinoje pagal gyventojų surašymą 2011 m. gyveno 16 757 gyv. Iš jų 15 082 (90,54 %) užsirašė kaip juodkalniečiai ir 727 (4,36 %) kaip serbai. Čia taip pat gyvena nedidelis skaičius kitų tautybių (pvz., čigonų) ar identitetų (pvz., „serbų-juodkalniečių“) žmonių.
Didžiausia religinė bendruomenė su 15 349 nariais (92,15 %) yra stačiatikiai. 241 asmuo (1,45 %) priskyrė save ateistams.
Gyventojų skaičiaus raida:
Parc Olympique Lyonnais
Parc Olympique Lyonnais (dar žinomas kaip Grand Stade ir Stade des Lumières) – futbolo stadionas, esantis šalia Liono, Prancūzijoje. Jame yra 59 186 sėdimos vietos. Nuo 2016 m. sausio mėnesio namų rungtynes žaidžia Olympique Lyonnais, prieš tai komanda žaidė Stade de Gerland stadione.
Stadione vyks kelios UEFA Euro 2016 čempionato rungtynės bei 2019 m. FIFA moterų pasaulio taurė.
Naujajame stadione Olympique Lyonnais klubas pirmąsias rungtynes sužaidė 2016 m. sausio 9 d. Ligue 1 lygoje prieš ES Troyes Aube Champagne. Rungtynes laimėjo šeimininkai, rezultatu 4–1. Pirmąjį varžybų įvartį pelnė Alexandre Lacazette. Didžiausias žiūrovų skaičius (56 696) susirinko 2016 m. gegužės 7 d. į rungtynes tarp Liono ir Monako klubų.
Valdikai
Valdikai  – gatvinis kaimas Baltarusijos vakaruose: Gardino srities Vijos rajono Bokštų apylinkėje. Išsidėstęs į rytus nuo Lazūnų miestelio, ant Čepūnės upės kairiojo kranto.
Istorija
1690 m. valdė Daugėlos, nuo XIX a. vidurio priklausė Lazūnų dvarui (dvarininkų Korvin-Milevskių valda). 1861 m. jame gyveno 40 žmonės, 1909 m. – 180 žm., 1940 n. – 239 žm. Tarpukaryje priklausė Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui. Pokaryje įjungtas į Jurotiškių rajono Babrėnų apylinkę. 1950 m. įkurtas kolūkis. 1999 m. Valdikuose gyveno 80 žm. , o 2009 m. teliko 23 kaimiečiai.
Žymūs žmonės
Kaimė gimė agronomas ir poetas Jonas Zabrockis. Tarpukaryje mokėsi lietuviškoje Vilniaus mokytojų seminarijoje. Susipažino su Lietuvos generaliniu konsulu Brazilijoje gen. Teodoru Daukantu, kuris pakvietė jį išvykti į šią šalį. Brazilijoje J.Zabrockis baigė agronomijos mokslus ir dirbo plantacijose. Rašė eilėraščius, kuriuos siuntė spausdinti į tuometinę Vilniaus krašto lietuvių periodinę spaudą. Tolimesnis likimas nežinomas.
Domino teatras
thumb|200px|right|Teatro logotipas
„Domino” teatras – pirmasis Lietuvoje profesionalus komedijos teatras. Veikia nuo 2007 metų kovo.
Aktoriai
Spektakliuose vaidina 77 profesionalūs aktoriai. Tarp jų Eimutis Kvosčiauskas, Gytis Ivanauskas, Sakalas Uždavinys ir kiti.
Režisieriai
Teatras bendradarbiauja su 13 Lietuvos ir užsienio režisierių. Tarp jų Sakalas Uždavinys, Olegas Šapošnikovas, Arkadiuszas Jakubikas ir kiti.
Spektakliai
Repertuarą sudaro įvairaus žanro spektakliai: dramos, interaktyvūs šou, miuziklai, muzikinės pasakos. Bet didžioji dalis repertuaro sudaryta iš įvairių rūšių komedijų, pvz. detektyvinės komedijos, lyrinės, romantinės ar situacijų komedijos.
Teatras šiuo metu rodo 24 spektaklius ir yra daugiausia po Lietuvą keliaujantis profesionalus teatras, parodantis daugiau negu 600 spektaklių per metus.
Vikentijus Pašukanis
thumb|right|200px|Vikentijus Pašukanis Vikentijus Pašukanis (1879 m. Maskvoje – 1920 m. sausio 13 d.) – rusų simbolistų leidyklos „Musaget“ sekretorius, leidėjas, po Spalio revoliucijos – muziejininkystės organizatorius.
Biografija
1915 m. organizavo savo leidyklą, kuri iki 1918 m. leido knygas su logotipu „Издание В. В. Пашуканиса“ ('V. Pašukanio leidinys'). Buvo vienas pagrindinių Igorio Severianino (Игорь Северянин) leidėjų, taip pat leido Konstantino Balmonto (Константин Дмитриевич Бальмонт), Andrejaus Belo (Андрей Белый) darbus.
1918 m. tapo RTFSR Švietimo liaudies komisariato Muziejų skyriaus darbuotoju. Kaip muziejų skyriaus emisaras užsiiminėjo meno kūrinių Rusijos didikų dvaruose įvertinimu. Apsaugojo nuo išgrobstymo Radvilų meninę kolekciją netoli Bobruisko, grafo I. Paskevičiaus-Erivanskio dvarą Gomelyje.
1919 m. pabaigoje buvo apkaltintas kontrrevoliucine veikla ir suimtas. Nežiūrint į N. Trockajos (L. Trockio žmonos) paramą, VČK trejeto buvo nuteistas sušaudyti. Vėliau, po mirties, buvo reabilituotas.
2005 m. telekompanija „Gomel“ (Гомель) nufilmavo 26 min. trukmės dokumentinį filmą „Vikentijaus Pašukanio tragedija“ (Трагедия Викентия Пашуканиса).
V. Pašukanio pusbrolis Eugenijus Pašukanis (Евгений Брониславович Пашуканис) buvo žinomas valstybės ir teisės teoretikas, TSRS justicijos liaudies komisaro pavaduotojas.
Galindų kalba (reikšmės)
Galindų kalba gali reikšti:
Sankt Andrė
Sankt Andrė  – miestelis Volfsbergo apskrityje, Karintijoje, Austrijoje. Pavadintas Apaštalo Andriejaus garbei. Populiacija – 10 061 žmogus (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Danilovgrado opština
Danilovgrado opština  – opština Juodkalnijoje, kurios centras yra Danilovgradas (5208 gyv.). Opštinoje gyvena 16523 gyv. (2003 m.).
Jelenskiai
Jelenskiai – Lietuvos bajorų giminė, save kildinanti iš karaimų-totorių chanų, kurie persikėlė į LDK teritoriją valdant Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Vytautui Didžiajam. Vokiškuose istoriniuose šaltiniuose pavardė minima kaip Hirsch, nuo XVII a. atsiranda sulenkintas pavardės variantas Jeleński.
Danilovgrado opština
Opštinos plotas – 501 km², gyventojų tankis – 32,98 gyv./km². Centro gyventojai sudaro 31,5% viso opštinos gyventojų.
Gyventojai
Etninė opštinos gyventojų sudėtis 2002 m.:
Jelenskiai
Istoriko A. Kojalavičiaus minimas XVII a. gyvenęs bajorų Jelenskių giminės Lietuvoje atstovas Gabrielius Jelenskis, Bresto vaivadijos vietininkas, 1626 m. seimo pasiuntinys, Lietuvos fiskalinio tribunolo deputatas.
Lietuvoje Jelenskių giminei priklausė visa eilė tėvonijų ir dvarų: Aknystų dvaras, Glitiškių dvaras, Didžiadvario dvaras, Varputėnų dvaras, Šaukėnų dvaras ir kt.
Mo­ni­ka Gar­ba­čiaus­kai­tė-Bud­rie­nė
Mo­ni­ka Gar­ba­čiaus­kai­tė-Bud­rie­nė (g. 1977 m. spalio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.
Biografija
1993–1995 m. rengė ir vedė laidas vaikams Vilniaus radijuje. 1996–1999 m. „Verslo žinių“, 1997–1999 m. Laisvosios Europos radijo / Laisvės radijo žurnalistė. 2000–2017 m. DELFI vyriausioji redaktorė.
Nuo 2017 m. Tarptautinio spaudos instituto narė.
Nuo 2018 m. balandžio 4 d. LRT generalinė direktorė.
Nuo 2020 m. EBU vykdomosios valdybos narė. 2022 m. perrinkta.
Parašė mokslo, publicistikos straipsnių.
Martinus Cromerus
Marcinas Kromeris (g. 1512 m. lapkričio 11 d. – m. 1589 m. kovo 23 d.) – lenkų dvasininkas, Varmės vyskupas, kartografas, diplomatas, istorikas. Asmeninis Žygimanto Senojo ir Žygimanto Augusto sekretorius.
Biografija
Gimė miestelėno šeimoje. 1530 m. baigė bakaluro studijas Krokuvoje.
Žymiausi išleisti kūriniai – „De origine et rebus gestis polonorum libri XXX“ (1555) ir „Polonia sive de situ, populis, moribus, magistratibus et republica Regni poloniae libri duo“ (1557). Naudojo V. Grodeckio žemėlapius, 1589 m. knygoje „Polonia: sive de origine et rebus gestis Polonorum“ publikavo M. Strubičiaus LDK žemėlapį.
Nasovičų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Po 1870 m. prijungti Prybytkų valsčius ir Hardunų valsčius.
Šveicarijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Šurikenas
thumb|right|200px|Edo periodo šurikenai (Odavaros pilies muziejus, Japonija) Šurikenas ( 'rankoje paslėptas kardas') – tradicinis japoniškas paslėptas ginklas, dažniausiai naudojamas, kaip svaidomasis ginklas, retkarčiais – kaip duriamasis ar pjaunamasis. Tai yra išgaląsta, rankose laikoma strypiška geležtė ar disko pavidalo ginklas, pagamintas iš įvairių kasdieninių daiktų – adatų, vinių, peilių, monetų ar plokščios metalinės plokštelės.
Vakaruose šurikenai daugiausia žinomi, kaip „nindzių žvaigždutės“, tačiau gali būti įvairių formų. Pagrindinės šurikenų rūšys yra bo šurikenas (pailgas (strypiškas) šurikenas) bei hira šurikenas (apskritas šurikenas).
Šurikenai buvo tik papildomas ginklas prie daug dažniau naudojamos katanos ar ieties (yari) kario arsenale, tačiau neretai vaidindavo pagrindinį vaidmenį kovoje. Šurikenų valdymas yra vadinamas Shurikenjutsu. Šis kovos menas sudarė menką dalį daugelyje garsių japoniškų kovos menų mokyklų (Yagyū Shingake-ryū; Tenshin Shoden; Katori Shintō-ryū; Ittō-ryū; Kukishin-ryū ir Togakure-ryū) programose.
Bo šurikenai
Ginklas gali būti metamas dviem skirtingais būdais: paleidžiant jį skristi tiesiai (jiki da-ho) bei paleidžiant jį besisukantį (han-ten da-ho).
Bo šurikenai buvo gaminami iš paprastų kasdienių daiktų, todėl jų esama įvairių formų ir dydžių. Dažnai jų pavadinimai yra kilę nuo daikto, iš kurio pagamintas šurikenas. Pavyzdžiui: kugi-gata (vinies forma), hari-gata (adatos forma), tanto-gata (peilio forma). Kiti yra pavadinti pagal daiktą, kurį primena. Pavyzdžiui: hoko-gata (ieties forma) ar matsuba-gata (pušies spyglio forma). Kiti buvo pavadinti tik pagal mėtomą objektą. Pavyzdžiui: kankyuto (duriamojo įrankio forma), kunai-gata (universalaus įrankio forma) arba teppan (metalo plokštelės)
Kilmė
Šio ginklo kilmė yra vis dar nežinoma. Taip yra dėl to, nes Shurikenjutsu yra slaptas kovos menas bei patys ginklai gali būti gaminami iš kasdienių apyvokos daiktų. Pirmosios žinios apie mokyklą, mokinančią Shurikenjutsu siekia 1600 metus. Ši mokykla (Ganritsu Ryu) naudojo plonus ir pailgus įrankius su išgaubtu galu, kaip manoma, kilusius iš strėlių. Išlikė šios mokyklos šurikenų pavyzdžiai atrodo, kaip strėlės ir adatos, naudotos tradicinėje japonų drabužių ir šarvų manufaktūroje, mišinys.
Egzistuoja ir anstesnių parodymų, kaip kad Osaka Gunki (Kariniai Osakos įrašai), apie standartinį peilį ar trumpą kardą, mėtomus mūšio metu.
Hira šurikenai
thumb|Šiuolaikinis Hira šurikenas Hira šurikenai yra pagaminti iš plonų metalo plokštelių, kilusių nuo kasdienių daiktų, kaip hishi-gane (moneta) ar kugi-nuki (dailidės įrankiai ar siūlų ritės. Šie šurikenai dažnai primena, vakaruose, gerai žinomas nindzių žvaigždutes. Šie šurikenai dažnai centre turi skylę ir yra pagaminti iš labai plonos, išgaląstos tik galuose, plieno plokštelės. Skylės kilo nuo daiktų, iš kurių yra pagaminti Hira šurikenai. Šios skylės taip pat yra patogios šurikenų naudotojui, nes ginklus galima susiverti ant virvutės, ant diržo. Šio skylės taip pat turėjo aerodinaminį bei svorio poveikį ginklams, paveikdamos tiesioginį jų skrydį.
Egzistuoja labai didelė hira šurikenų įvairovė. Dabar jie yra identifikuojami pagal atsikišusių ašmenų skaičių. Kaip ir Bo šurikenai, Hira šurikenų forma dažnai priklausė nuo regiono ar mokyklos, kur jie buvo naudojami. Dabartiniai istorikai ir archeologai gali atskirti mokyklą pagal šurikeno formą.
Naudojimas
Priešingai paplitusiai nuomonei, šurikenai nebuvo sukurti, kaip žudymui skirti ginklai, bet, kaip pagalbinis šinobio (nindzės) ginklas šalia katanos ar ieties. Šurikenai buvo skirti nukreipti dėmesį ar sukelti sumaištį varovų gretose. Šiuo ginklu buvo taikomasi pataikyti į akis, veidą, rankas ar pėdas – mažiausiai apsaugotas samurajaus kūno dalis. Šurikeną buvo galima mesti taip, kad jis sužalotų varžovą ir pradingtų. Šitaip buvo galima įgyti persvarą iš saugaus atstumo, kovotojui nežinant, kur yra jo priešininkas. Šitaip buvo galima sukelti ir psichinį spaudimą.