cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Protmušis
Taisyklės
thumb|right|250px|Protmušio rungtynių vaizdas (matosi viena iš komandų ir žiūrovai, varžovų komanda – dešiniau). thumb|right|250px|Protmušio komanda tariasi dėl atsakymo. Tradiciškai kiekvienose Protmušio rungtynėse viena prieš kitą žaidžia dvi arba trys komandos. Vienu metu už vieną komandą gali žaisti nuo trijų iki penkių žmonių. Rungtynių metu paeiliui yra pateikiama dešimt iš anksto parengtų klausimų, kurie yra parodomi projektoriaus ekrane (stengiamasi pateikti tokius klausimus, kuriems atsakyti reikėtų tiek žinių, tiek loginio mąstymo). Pateikus klausimą, abi komandos turi minutę laiko tartis tarpusavyje. Kai kuri nors komanda nusprendžia, kad atsakymą sugalvojo, spaudžia mygtuką ir atsakinėja. Jei atsakymą vedėjas ir/arba teisėjas įskaito, komandai skiriamas taškas ir ekrane parodomas pilnas atsakymas, o jei ne – teisę galvoti iki skirtosios minutės pabaigos ir bandyti atsakinėti turi varžovų komanda (kiekviena komanda į vieną klausimą gali bandyti atsakinėti tik kartą). Ta komanda, kuri iš dešimties klausimų atsako daugiau, laimi. Jei po dešimties klausimų abi komandos turi po lygiai taškų ir rungtynės vyksta reguliariajame sezone, skelbiamos lygiosios; jei taip įvyksta atkrintamųjų varžybų metu, žaidžiamas pratęsimas, kuriame pateikinėjami papildomi klausimai iki tol, kol kuri nors komanda atsako teisingai – ta komanda tada ir yra skelbiama nugalėtoja. Pusfinaliuose yra pateikiama ne po dešimt, bet po dvylika klausimų, o finale – penkiolika. Oficialios Protmušio taisyklės (15 sezonas), Oficialios Protmušio taisyklės (16 sezonas), Oficialios Protmušio taisyklės (17 sezonas), Oficialios Protmušio taisyklės (20 sezonas).
Turnyro sistema
thumb|left|150px|Pereinamoji Protmušio „taurė“ (stiklinės smegenys), teikiama sezono čempionams. Kiekvienais metais yra surengiami du čempionatai (sezonai), pavasarį ir rudenį (tarp jų būna egzaminų sesijos ir studentų atostogos). Kiekvienas čempionatas susideda iš varžybų grupėse (reguliariojo sezono) ir atkrintamųjų varžybų. Grupių skaičius priklauso nuo dalyvaujančių komandų kiekio, tad sistema šiek tiek kinta. Kai kuriuose sezonuose dalyje mačų žaidžia po tris komandas.
Tongos ekonomika
Elektros energijos gamyba: 35 GWh (1998 m.)
Protmušis
Turnyro sistema
Kiekvieną dieną, kai vyksta Protmušis, paprastai yra žaidžiama po ketverias rungtynes (per finalo ketvertą – trejas rungtynes) ir viskas užtrunka apie dvi valandas. Dvidešimtajame sezone Protmušio varžybos vykdavo kiekvieną trečiadienį nuo 18:30. Ateiti pažiūrėti varžybų gali kiekvienas norintis.
Tongos ekonomika
Elektros energijos šalitiniai:
Protmušis
Turnyro sistema
Greta pagrindinio čempionato nuolatos vyksta ir kitokie žaidimai: nė vienai komandų neatsakius į klausimą, galimybę atsakinėti turi žiūrovai (o čempionato pabaigoje paskelbiami daugiausiai klausimų atsakę žiūrovai), yra renkami geriausi klausimai bei skelbiami daugiausiai klausimų atsiuntę žaidėjai ir žiūrovai (klausimus gali siųsti bet kas), visiems susirinkusiems yra užduodami papildomi klausimai, kuriuos atsakius galima laimėti specialius prizus.
Tongos ekonomika
šiluminė: 100 %
hidro: 0 %
atominė: 0 %
Kalpokiškis (Biržai)
Kalpokiškis – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Papilio, prie kelio. Neišlikęs.
1923 m. buvo 2 ūkiai.
Protmušis
Klausimai
Kiekvienas klausimas susideda iš dviejų skaidrių – klausimo ir atsakymo. Klausimo skaidrėje dažniausiai būna įžanga (skirta apibūdinti būsimo klausimo temą, sukelti įtampą prieš klausimo pasakymą ir pagelbėti būsimosiose atsakymo paieškose) ir pats klausimas. Atsakymo skaidrėje būna išsamus atsakymas į klausimą. Protmušio tikslas nėra vien linksminti žmones, bet ir plėsti žaidėjų ir žiūrovų žinias, tad klausimai apie įdomius, bet menkai žinomus dalykus, yra ypač vertinami. Tiek klausimo, tiek atsakymo skaidrė būna iliustruota nuotraukomis. Retkarčiais būna klausimų su animuotais ar videointarpais arba su garso įrašais.
Tongos ekonomika
kita: 0 % (1998)
Kraštotyra (žurnalas)
„Kraštotyra“ – testinis iliustruotas kraštotyros leidinys, sudaromas iš straipsnių rinkinių, kurį 1963–1991 m. su pertraukomis Vilniuje leido Paminklų apsaugos ir kraštotyros draugija (1963–1966 m. – Kraštotyros draugija).
Protmušis
Klausimai
Visi (tiek dalyviai, tiek žiūrovai, tiek kiti žmonės) gali siųsti klausimus Protmušiui (dalyvių atsiųsti klausimai nebūna pateikiami tų rungtynių, kuriose žaidžia jų komandos, metu). Pilnas aprašymas, kokie turėtų būti Protmušio klausimai, ir patarimai klausimų kūrėjams.
Istorija
Protmušis pirmą kartą surengtas 1997-aisias metais. Reguliariai, po du čempionatus per metus, yra rengiamas nuo 2003-iųjų metų. Ilgainiui Protmušis augo ir plėtėsi. Daugėjo dalyvaujančių komandų, didėjo skaičius fakultetų ir universitetų, kurių studentai žaidžia Protmušyje. Gerėjo technika (pavyzdžiui, paprastą rankų kėlimą išreiškiant norą atsakinėti komandoms pakeitė stalinių lempų junginėjimas, o nuo penktojo sezono – specialiai sukurti mygtukai), daugėjo organizatorių ir klausimų kūrėjų, atsirado ir daugėjo rėmėjų, kurie sudarė sąlygas išlaikyti interneto svetainę bei pradėti teikti prizus, buvo sukurta ir gerinama interneto svetainė bei forumas.
Kraštotyra (žurnalas)
Istorija
Leidinyje skelbti tyrinėjimų duomenys ir Lietuvos archeologijos, etnografijos, istorijos, tautosakos ir kalbotyros medžiaga, propagandinės publikacijos, recenzijos, spausdinti metodiniai nurodymai kraštotyrininkams ir jų veiklos ataskaitos. Išėjo 25 knygos. Išleisti keli teminiai leidiniai.
Tongos ekonomika
Elektros energijos eksportas: 0 kWh (1998 m.)
Protmušis
Istorija
Protmušis buvo ne kartą aprašytas studentiškoje spaudoje. 2006 m. rudenį Protmušiui taip pat buvo paskirtas straipsnis Lietuvos Ryto priede Sostinė, rodytas siužetas LRT laidoje Labas Rytas. Nuo 2006 m. pavasario Protmušis bendradarbiauja su Tarptautine Viktorinų Asociacija. Tais metais pirmąkart Lietuvoje surengtas Pasaulio viktorinos (kvizų) čempionato nacionalinis etapas. 2006 m. gruodį Protmušio atstovai dalyvavo Europos Viktorinos Čempionate Paryžiuje, kur buvo pademonstruotas Protmušio žaidimas. 2008 m. Protmušis aprašytas dienraštyje 15 min.
Tongos ekonomika
Elektros energijos importas: 0 kWh (1998 m.)
Protmušis
Istorija
Be oficialių sezonų buvo organizuojamos ir kitos Protmušio rungtynės ir miniturnyrai – parodomosios varžybos, skirtos populiarinti žaidimą, taip pat teminės varžybos, rengtos kaip įvairių didesnių renginių (moksleivių olimpiadų, pirmakursių studentų stovyklų, fantastų renginių (Lituanicon, Hukonas) ir kt.) dalis. Šių varžybų metu žaidimo taisyklės ir klausimai gali skirtis nuo įprastų (pavyzdžiui, visi klausimai gali būti susiję su renginio tema).
Tongos ekonomika
Žemės ūkio produkcija: moliūgai, kokosai, kopra, bananai, vanilė, kakava, kava, imbieras, juodieji pipirai; žuvis
Andrejavas (Suvalkų apskritis)
Andrejavas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Šipliškės, apie 25 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 130 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Andrejavo žydų kapinės.
Protmušis
Istorija
Pagal dabartines taisykles kiekvienoje komandoje galima registruoti nuo 5 iki 8 žaidėjų. Kai kurios komandos dalyvauja Protmušyje daug metų (yra žaidėjų, dalyvaujančių nuo pat 1997-ųjų), o kitos išsiskirsto po vieno ar kelių sezonų; prieš kiekvieną sezoną užsiregistruoja bent kelios naujos komandos. Dalis komandų atstovauja fakultetams (t. y. visi jų nariai yra tam tikro fakulteto studentai), o kitose yra narių iš įvairių mokslo įstaigų.
Tongos ekonomika
Eksportas: 8 mln. $ (1998 m.)
Andrejavas (Suvalkų apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919-1952 m. kaimas priklausė Andrejavo valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Protmušis
Istorija
Ilgą laiką Protmušio varžyboms teisėjavo dėstytojas Kastytis Beitas.
Tongos ekonomika
Eksportinės prekės: moliūgai, žuvis, vanilė
Protmušis
Panašūs žaidimai
Panašūs į Protmušį žaidimai rengiami ir kitose šalyse. Pažymėtini du sovietmečiu išpopuliarėję ir iki šiol rengiami žaidimai rusų kalba - „Kas? Kur? Kada?“ ir „Brein-ring“, abu žaidimai turi dar ir televizines versijas. „Brein-ring“ savo pavadinimo reikšme („Smegenų ringas“), žaidimo taisyklėmis ir atributika į Protmušį yra panašus labiau.
Tongos ekonomika
Eksporto partneriai: Japonija 53 %, JAV 18 %, Naujoji Zelandija 6 %, Australija 6 % (1997 m.)
Importas: 69 mln. $ (1998 m.)
Importo prekės: maisto produktai, automolbiliai, mašinos, įrengimai, degalai, chemikalai
Importo partneriai: Naujoji Zelandija 30 %, Australija 19 %, JAV 11 %, Jungtinė Karalystė 11 %, Japonija 3 % (1997 m.)
Užsienio skolos: 62 mln. $ (1998 m.)
Ekonominė parama: 38,8 mln. $ (1995 m.)
Valiuta: 1 paanga (T$) = 100 seniti
Fiskaliniai metai: liepos 1 d. – birželio 30 d.
Menturiai
Menturiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Taujėnų, prie kelio.
Irena Kubilienė
Irena Kubilienė (1937 m. spalio 20 d. Kaunas) – Lietuvos pedagogė, socialinių mokslų daktarė, visuomenės veikėja.
Biografija
1962 m. Vilniaus pedagoginiame institute baigė užsienio kalbų fakultetą. 1974 m. pedagogikos mokslų kandidatė.
Kamštinis ąžuolas
Kamštinis ąžuolas (Quercus suber) – bukinių (Fagaceae) šeimos visažalis medis. Paplitęs pietvakarių Europoje ir šiaurės vakarų Afrikoje.
Užauga iki 20 m, nors paprastai būna mažesni. Lapai 4-7 cm ilgio, tamsiai žali. Gilės 2-3 cm ilgio, giliai įlindusios į gvildą. Kamštinio ąžuolo žievė naudojama kamščių gamybai. Subręsta per 10-12 metų.
Europoje per metus pagaminama 340 tūkst. tonų kamščių. Pagrindiniai žievės tiekėjai: Portugalija, Ispanija, Alžyras, Marokas, Tunisas.
Uherske Hradištė
Uherske Hradištė – miestas Čekijos pietryčiuose, į pietus nuo Olomouco, prie Moravos upės. Stovi Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčia.
Istorija
Miestą 1257 m. įkūrė Otokaras II ir pavadino Nový Veligrad. XIV a. pervadintas Hradiště, XVII a. prie pavadinimo pridėtas Uherské (čekiškai reiškia „vengriškas miestas“).
Eurovizijos dainų konkursas 1981
'''1981 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – dvidešimt šeštasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 1981 m. balandžio 4 d. Airijos sostinėje Dubline. Konkurso nugalėtojais tapo Jungtinės Karalystės atstovai – grupė Bucks Fizz su daina „Making your mind up“
Žalia: 1981 m. konkurse dalyvavusios šalys. Geltona: šalys, 1981 m. Eurovizijos dalyvavime padariusios pertrauką.|thumb|450px|left
La Châtelaine Genève FC
Ženevos „La Châtelaine“ – buvęs Šveicarijos futbolo klubas iš Ženevos. Dalyvavo tik pirmajame šalies čempionate.
Suomijos futbolo varžybos 1977 m.
Suomijos futbolo varžybos 1977 m.
Piskas (upė)
Piskas  – upė vakarų Peru. Prasideda Huankavelikos departamente, Andų kalnuose, 5000 m aukštyje, susidaro susiliejus Čuriso ir Huajtaros upeliams. Teka į vakarus pradžioje vakariniais Andų šlaitais, toliau Ikos departamentu, kur kerta dykumą. Žemupyje sudaro derlingą slėnį. Įteka į Ramųjį vandenyną ties šiauriniu Pisko miesto pakraščiu.
Intakas – Kastrovireina.
Žutautai (Kelmė)
Žutautai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Šaukėnų.
Piskas (upė)
Upės režimas labai nepastovus – sausrų metu išdžiūsta, po liūčių – smarkiai patvinsta. Pisko vanduo naudojamas plantacijų drėkinimui.
Faursmito kultūra
Faursmito kultūra – ankstyvojo paleolito pabaigos – vidurinio paleolito pradžios archeologinė kultūra, pavadinta pagal Fauresmitho miestą (Laisvosios Valstybės provincija, Blumfonteinas, Pietų Afrikos Respublika).
Arealas
Faursmito kultūra prieš 100-75 tūkstančius metų plito Afrikos pietinėje ir rytinėje dalyje. Susiklostė po Stelenboscho kultūros.
Kultūra
Faursmito kultūrai būdingi maži rankiniai kirtikliai nuapvalintu smailiu galu, vad. Levalua tipo dirbiniai – nuoskalos – smaigai, skeltės, nubukinta nugarėle. Faursmito radiniai turi vėlyvosios Ašelio kultūros rankinių kirtiklių bruožų, siejami su Saldanos žmogumi (Homo sapiens rhodesiensis); greta jo griaučių liekanų rasta Faursmito dirbinių. Žmonės gyveno olose, medžiojo ir rinko maistą.
Protoceratops
Protoceratops – protoceratopsidae šeimai priklausęs paukščiadubenis dinozauras, gyvenęs vėlyvosios kreidos laikotarpiu, Azijos teritorijoje. Tai artimas triceratopsui dinozauras.
Išvaizda
Suaugęs protoceratops svėrė 180 kg. Ilgis – 2,7 m. Siunkios galvos užpakalinėje dalyje turėjo didelę kaulinę klostę, bet ragų neturėjo. Ant snukio buvo didelis gumburas, galbūt naudotas kovose. Turėjo galingus nasrus, užsibaigiančius snapu.
P.U.N.K.S. (filmas)
P.U.N.K.S. (Pankai) – 1999 m. JAV veiksmo komedija.
Siužetas
Mokykloje Driu yra nuolat skriaudžiamas kitų mokinių. Jo tėvas dirba laboratorijoje, kurioje kuriamas specialus kostiumas, suteikiantis antgamtines jėgas ji apsivilkusiam žmogui. Driu ir keturi jo draugai nutaria pagrobti kostiumą ir atkeršyti mokyklos skriaudikams. Bet paaiškėja, kad šį kostiumą užsakė kriminalinė gauja, kuri ketino kostiumą panaudoti savo nešvariems darbams. Jaunuoliai tampa gangsteriu taikiniu…
Aktoriai
ir kt.
Škotijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Škotijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Kalpokiškis (Kazliškis)
Kalpokiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Panemunio.
Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro Žemdirbystės institutas
thumb|right|250px|Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro filialas Žemdirbystės institutas Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro Žemdirbystės institutas (iki 2010 m. Lietuvos žemdirbystės institutas) – valstybinio mokslinių tyrimų instituto Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro filialas. Įkurtas 1956 m. Dotnuvoje, Akademijoje (Kėdainių rajonas).
Istorija
thumb|250px|Institutas (iki remonto) Lietuvos žemdirbystės institutas sujungus Žemdirbystės ir dirvožemio institutą Trakų Vokėje, Valstybinę selekcijos stotį Dotnuvoje ir Dotnuvos bandymų stotį. Žemdirbystės instituto sistemai buvo priskirtos ir kitos įvairiuose šalies rajonuose tuo metu veikusios bandymų stotys. Institutas buvo pavaldus Žemės ūkio ministerijai. 1956–1989 m. Lietuvos žemdirbystės mokslinio tyrimo institutas. 1972 m. institute įsteigtas Pašarinių kultūrų selekcijos centras (nuo 1996 m. Augalų selekcijos centras). 1991 m. institutui perduota Agrocheminių tyrimų stotis, įkurta 1950 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybė 1992 m. sausio 28 d. nutarimu Nr.59 patvirtino pirmąjį Lietuvos žemdirbystės instituto statutą, pagal kurį Lietuvos žemdirbystės institutas įgijo savarankiško valstybinio mokslo instituto statusą.
2003 m. gegužės 27 d. nutarimu Nr. 669 Vyriausybė pratęsė šį statusą ir Lietuvos žemdirbystės institutas tapo valstybės mokslo institutu – biudžetine mokslo įstaiga, įsteigta Lietuvos ūkiui ir tarptautiniam bendradarbiavimui svarbiems ilgalaikiams tarptautinio lygio moksliniams tyrimams vykdyti. Pagrindinė instituto veikla yra moksliniai tyrimai ir eksperimentinė plėtra.
Nuo 2010 m. Žemdirbystės institutas – Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro sudėtinė dalis – kamieninis padalinys. Instituto veikla orientuota į žemės ūkio bei bioekonomikos plėtrą,  tarpdisciplinius agronomijos bei jai giminingų krypčių mokslinius tyrimus, nacionalinių bei tarptautinių bendradarbiavimo ryšių vystymą.
Struktūra
thumb|240px| Augalų selekcijos centras thumb|240px|Bandomosios augalininkystės laukai šalia Akademijos Žemdirbystės institutas turi Dirvožemio ir augalininkystės, Augalų mitybos ir agroekologijos, Augalų patologijos ir apsaugos skyrius, Augalų selekcijos centrą su Javų selekcijos ir Žolių selekcijos skyriais, Cheminių tyrimų bei Genetikos ir fiziologijos laboratorijas, Ūkio dalį. Iki 2010 m. Žemdirbystės institutui priklausė Vėžaičių filialas (įkurtas 1967 m.), Vokės filialas (įkurtas 1956 m.), Elmininkų (įkurta 1941 m.), Joniškėlio (1927 m.), Kaltinėnų (1960 m.), Perlojos (1959 m.), Rumokų (1927 m.), Upytės bandymų stotys (1965 m.) ir Agrocheminių tyrimų centras (1992 m.).
Veikla
Fundamentinių ir taikomųjų darbų svarbiausios kryptys: dirvožemio fizikinės, chemijos, biologijos savybės ir augalų mitybos procesai; augalų genetika, biotechnologija, fiziologija bei biochemija, selekcija, sėklininkystė, genetinių išteklių įvairovės apsauga ir plėtra; kultūrinių augalų formavimosi ypatumai, agroekologijos ir regioninės žemdirbystės sistemos. institutas rūpinasi mokslo žinių sklaida, ekspertine veikla, rengiami įv. norminiai dokumentai. institutas dalyvauja daugiau kaip 20 tarptautinių programų ir projektų. Institute sukurta daugiau kaip 250 lauko augalų veislių, parengtos svarbiausių žemės ūkio augalų auginimo technologijos. Institutas nuo 1989 m. leidžia tęstinį leidinį „Žemdirbystė=Agriculture“.
Baltos Balos
Baltos Balos – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal lenkų valdžios atliktą 1921 m. gyventojų surašymą kaime gyveno 106 žmonės, iš kurių 105 lenkai ir 1 lietuvis. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Misonys
Misonys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Taujėnų.
Archeopteriksas
Gyveno prieš 150 mln. metų, Juros periode. Pirmą kartą paukščio liekanos rastos 1860 m. Bavarijoje, Zolenhofeno skalūnuose. Vėliau rasti dar keletas skeletų, kurie aprašyti kaip atskiros rūšys: Archaeopteryx macrura, Archaeopteryx siemesni. Dabar dauguma tyrinėtojų dėl svaresnių duomenų stokos yra linkę pripažinti visus radinius esančius Archaeopteryx lithographica.
Apibūdinimas
Šis paukštis buvo šarkos didumo, apaugęs plunksnomis, šiltakraujis gyvūnas. Priekinės galūnės virtusios sparnais. Jų keliamąjį paviršių sudarė plasnojamosios plunksnos. Raktikauliai suaugę į šakutę, dubuo, kaip ir dabartinių paukščių, su ilgais atgal pakrypusiais gaktikauliais. Kojų pastaibis iš trijų suglaustų slėnakaulių. Kojos buvo su 4 pirštais, iš kurių 3 pakrypę į priekį, o pirmas išlenktas atgal. Archeopteriksas neturėjo raginio snapo. Jo nedideli dantys buvo viršutiniame ir apatiniame žande. Uodega iš 20 slankstelių. Uodegos vairuojamosios plunksnos išsidėsčiusios šonuose simetriškai. Krūtinkaulis siauras, be keteros. Sparnuose 3 gerai išsivystę laisvi pirštai su aštriais nagais. Dubuo rėmėsi tik į 4–6 slankstelius, tačiau su jais nebuvo suaugęs.
Postoinos urvas
thumb|250px|Postoinos urvas
Postoinos urvas  – karstinių urvų sistema pietvakarių Slovėnijoje, šalia Postoinos miesto. Sistemos ilgis – 20 570 m (antra pagal ilgį šalyje, po Migoveco sistemos). Urvas susidarė į ištirpintą klintinę ertmę pradėjus tekėti Pivkos upei.
Urvas atrastas XVII a. Krainos mokslininko Johano Veikhardo fon Valvasoro. Nuo 1819 m. urvai atidaryti viešam lankymui, 1884 m. įrengtas apšvietimas, 1872 m. – turistus vežiojantis traukinys. Dabar Postoinos urvas yra vienas populiariausių turistinių objektų Slovėnijoje. Turizmui pritaikyta 5,3 km teritorija – tai ilgiausias pasaulyje viešam lankymui pritaikytas urvas.
Postoinos urvuose gyvena aklų varliagyvių rūšis – protėjai.
Guamas
Guamo teritorija (, čamorų kalba Guåhån) – sala Ramiojo vandenyno vakaruose ir neinkorporuota, savivaldą turinti JAV teritorija. Vietiniai gyventojai, čamorai, yra palikuonys tų, kurie gyveno saloje prieš 3500 metų. Sostinė – Aganija (čamorų k. Hagåtña, isp. ir angl. taip pat vadinama Agaña). Pagrindinės salos ekonomikos sritys – turizmas (apie 90 proc. turistų atvyksta iš Japonijos) ir JAV karinių pajėgų bazių, kurios užima 1/3 salos teritorijos, aprūpinimas.
Guamo istorija
Guamą kaip karo grobį, JAV pradėjo kontroliuoti 1898 m. po Guamo mūšio, Ispanijos-JAV kare. Sala tapo patogia stotele pakeliui į Filipinus ir iš jų.
1941 m. Antrojo pasaulinio karo metu salą užgrobė Japonijos karinės pajėgos. JAV 1944 m. išvadavo salą nuo japonų karinės okupacijos.
1960 m. pradžioje JAV suteikė Guamo gyventojams JAV pilietybę ir palaipsniui salai buvo suteiktas pusiau autonomijos statusas.
Geografija
Guamo sala yra Marianos salų grandinės pietuose, didžiausia visoje Mikronezijoje. Sala 50 km ilgio, 6–19 km pločio. Pietinė Guamo salos dalis yra vulkaninės kilmės, šiaurinė – koralinės. Aukščiausias taškas – 406 metrai virš jūros lygio (Lamlamo kalnas). Šalia Guamo yra giliausia pasaulyje Marianų įduba. Dažni žemės drebėjimai.
Guame vyrauja tropinis jūrinis klimatas. Ištisus metus temperatūra laikosi apie 27 °C, metinis kritulių kiekis – 2480 mm. Nuo rugpjūčio iki spalio dažni taifūnai. Pietinė ir rytinė salos dalys apaugusios drėgnaisiais tropiniais miškais, šiaurėje plyti savanos.
Didžiausi Guamo kaimai yra Dededas (44,9 tūkst. gyv., 2011 m.), Jigas (20,5), Tamuningas (19,6), Mangilao (15,1), Barigada (8,8). Sostinė Aganija su 1051 gyv. yra antras mažiausias salos kaimas.
Gyventojai
2010 m. 37,3 % Guamo gyventojų buvo mikroneziečiai čamorai. Toliau 26,3 % sudarė filipiniečiai, 7,1 % – baltieji (daugiausia amerikiečiai), 7 % – mikroneziečiai trukai, kiti – mišrios kilmės, azijiečiai (kinai, japonai ir kt.), kitų Okeanijos tautų atstovai.
Dauguma gyventojų yra krikščionys (75 % – katalikai, 17,7 % – protestantai, 1,4 % – kiti), yra prigimtinės tikybos išpažinėjų (1,5 %), budistų (1,1 %) ir kt.
Politinė sistema
Nors Guame egzistuoja išsivadavimo judėjimas ir visiškos nepriklausomybės nuo JAV siekimas, didesnė dalis salos piliečių pasisako už esamą šalies statusą, bet su didesnėmis autonomijos teisėmis nuo JAV administracijos.
Transportas ir ryšiai
Guame yra Antonio B. Won Pat tarptautinis oro uostas.
Saloje sumažėjus apsilankymų draudimams, išaugus Japonijos ekonomikai, Guamas tapo viena iš mėgstamiausių japonų turistų vieta. Tai sąlygojo trumpesnis kelias negu iki Havajų ir nemažai gerų viešbučių ir golfo aikštynų, pastatytų turistams.
thumb|250px|Guamo žemėlapis
Navapolackas
Istorija
Įkurtas 1958 m. kaip naftininkų gyvenvietė. Miesto statusą įgijo 1963 m.
Žuvinčiai
Žuvinčiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Gelvonų.
Marshall McLuhan
Herbertas Marshalas MakLuhanas (g. 1911 m. liepos 21 d. – m. 1980 m. gruodžio 31 d.) – kanadiečių švietėjas, filosofas ir mokslininkas – anglų literatūros profesorius, literatūros kritikas, retorikas ir komunikacijos technologijų teoretikas. M. MakLuhano darbai davė pagrindą medijų teorijos studijoms.
Geriausiai M. MakLuhanas yra žinomas dėl sukurtų sąvokų „Medija yra pranešimas“ ir „Globalus kaimas“. Jau 1960 m. MakLuhanas pradėjo domėtis medijų diskursu ir iki pat mirties buvo viena iš ryškiausių, įtakingiausių ir kontroversiškiausių XX amžiaus figūrų. Žurnalas „Wired“ praėjus daugiau nei dešimtmečiui po M. Makluhano mirties jį pavadino Šventuoju.
Gyvenimas ir karjera
Maršalas MakLuhanas gimė Edmontone, Albertoje (Vakarų Kanada) metodistų Elzės Naomi (Elsie Naomi) ir Herberto Ernesto MakLuhano (Herbert Ernest McLuhan) šeimoje bei turėjo dvejais metais vyresnį brolį Mauricijų. Abiejų tėvų šeimos yra kilusios iš Kanados. Mama mokytojavo baptistinės pakraipos mokykloje, tačiau vėliau tapo aktore. Tėvas vertėsi nekilnojamuoju turtu Edmontone. Kuomet prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui verslas žlugo ir M. MakLuhano tėvas savanoriškai išėjo į Kanados armiją. Po metų tarnybos jis susirgo gripu ir pasiliko Kanadoje, toli nuo fronto linijos. Kuomet H. E. MakLuhanas buvo paleistas iš tarnybos 1915 m., visa šeimyna persikėlė į Vinipegą, Manitobos valstiją. Kur M. MakLuhanas pradėjo eiti į mokyklą. Baigęs Kelvino technikos viduriniąją mokyklą 1928 m. įstojo į Manitobos universitetą.
Baigus bakalauro (1933 m.), o vėliau ir magistro (1934 m.) studijas, M. MakLuhanas norėjo tęsti mokslus Anglijoje. Negavęs C. Rhodes‘o stipendijos studijoms Oksforde, jis buvo priimtas į Kembridžo universitetą. Nepaisant to, kad jis jau turėjo apsigynęs bakalauro ir magistro laipsnius Manitoboje, pagal Kembridžo universiteto reikalavimus į sąrašus M. MakLuhanas buvo įtrauktas kaip bakalauro studijų studentas.
1934 m. rudenį jis pradėjo mokytis viename iš penkių seniausių Kembridžo kolegijų – „Trejybės salėje“. Besimokant universitete didelės įtakos jam turėjo Naujasis kriticizmas. Šios studijos ir suformavo gana svarbų, pirmapradį jo tolimesnių technologijų formų idėjų prototipą.
1936 m. M. MakLuhanas gavo bakalauro laipsnį Kembridžo universitete.
Dėstydamas Sent Luise jis susitiko ir savo būsimą žmoną 1939 m. Jis vedė mokytoją ir karjeros siekiančią aktorę Korinę Levis (1912–2008). 1940 m. M. MakLuhanas apsigynė magistro laipsnį ir pradėjo ruoštis daktaro disertacijai verbalinio meno tema. Tačiau Europoje prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas sujaukė jo planus. M. MakLuhanas gavo leidimą baigti ruošti disertaciją Jungtinėse Valstijose, be poreikio grįžti į Kembridžą apsiginti disertaciją žodžiu.
1943 m. M. MakLuhanas apsigynė disertaciją ir galiausiai grįžo į tėvoniją, Kanadą. Ten dirbo įvairiose mokymo įstaigose: 1944–1946 m. Assiumption koledže Vindzore, Ontarijo valstijoje. 1946 m. persikėlęs į Torontą M. MakLuhanas prisijungė prie Šv. Mišelio koledžo, katalikiškos pakraipos Toronto universiteto koledžo.
Maršalas ir Korinė MakLuhanai turėjo šešis vaikus: Eriką, dvynes Meri ir Teresę, Stefaniją, Elizabetą ir Maiklą. Gausios šeimynos išlaikymas M. MakLuhaną privertė padirbėti ir reklamos srityje bei teikti dažnas konsultacijas ir kalbėjimo įsipareigojimus didelėms kompanijoms, tokioms kaip „IBM“ ir „AT&T“.
Pagrindiniai darbai
Dėstant Sent Luise (1937–1944 m.), M. MakLuhanas dirbo su dviem projektais: daktaro disertacija Kembridžo universitete ir „Mechaninės nuotakos“ rankraščiu, kuriame buvo sudėta tik pavyzdinė, atrinkta medžiaga, specialiai paruošta šiai knygai.
M. MakLuhanas savo knygoje „Mechaninė nuotaka“ nagrinėjo ir komentavo daugybę konceptualių populiariosios kultūros įtaigumo pavyzdžių. Tai natūraliai kilo iš jo ankstesnių tyrinėjimo darbų, nes abu (dialektinis ir retorinis) kilo iš klasikinio triviumo, kurio tikslai taip pat glaudžiai susiję su įtaiga. Šiuo aspektu, jo susidomėjimas kardinaliai pasikeitė – komunikacijos medijos įtakos tyrinėjimus, nepriklausomai nuo jų turinio. Garsiausias jo aforizmas „Medija yra pranešimas“ (paskelbtas 1964 m. išleistoje knygoje „Kaip suprasti medijas: žmogaus tęsiniai“, ) patraukia dėmesį į esminį komunikacijos medijų efektą.
Kartu su antropologu Edmundu „Tedu“ Karpenteriu pradėjo leisti žurnalą „Eksplorations“. Žurnalo įkūrimą paskatino dotacija skirta komunikacijų projektui iš kompanijos „Ford Foundations“.
„Mechaninė nuotaka“ (1951 m.)
„Mechaninė nuotaka: industrinio žmogaus folkloras“ buvo pionierinis tyrinėjamasis darbas populiariosios kultūros tyrimo sferoje. Šiam jo darbui įtakos turėjo 1933 m. F. R. Levis ir Deniso Tombsono išleista knyga „Kultūra ir aplinka“, o M. MakLuhano knygos pavadinimas yra surankiotas iš Dada menininko, Marselio Duchampo išraiškos dalelių.
1962 m. buvo išleista jo antroji knyga „Gutenbergo galaktika“, savo stilistika panaši į „Mechaninę nuotaką“ – sukurta kaip trumpų esė rinkinys, kuris gali būti skaitomas bet kokia tvarka (M. MakLuhanas tai vadino „mozaikiniu“ knygos rašymo būdu). Kiekviena esė prasideda ištrauka iš straipsnio laikraštyje, žurnale ar reklamoje, kurią paskui tęsia ir įrėmina autoriaus analizė. Analizė apima estetinį nagrinėjimą bei paveikslėlių ir teksto poveikį skaitytojui. M. Makluhanas į savo knygą įtraukė reklamas ir straipsnius ne tik tam, kad atkreiptų visuomenės dėmesį į simboliką ir jų poveikį juridiniams asmenims. Jis knygoje mąsto ką tokio pobūdžio „marketingas" byloja apie plačiąją visuomenę, į kurią jis yra orientuotas.
„Gutenbergo galaktika“ (1962 m.)
M. MakLuhano knyga „Gutenbergo galaktika: tipografinio žmogaus kūrimas“ (parašyta 1961 m., pirmasis leidimas 1962 m. Kanadoje) yra pionierinis verbalinės kultūros, visuomenės kultūros, spausdintos kultūros bei medijų aplinkos tyrimas.
Knygoje autorius stengiasi atskleisti kaip komunikacijos technologijos (alfabetas, spausdintinė spauda bei elektroninė medija) paveikia kognityvinę organizaciją, kuri turi gilias šaknis socialinėje bendruomenėje.
„Surenkamo spausdinimo mašina“
Pagrindinis konceptas (vėliau aprašytas „Medija yra pranešimas“ knygoje) yra tas, kad naujosios technologijos (kaip abėcėlė, spausdinta spauda ir net pati kalba) daro esminį poveiki pažinimui, kuris savo ruožtu turi įtakos bendruomenei: spausdinimo technologija keičia mūsų suvokimo įpročius „vizualiai suliejant su atmintimi“, kuris savo ruožtu paveikia socialines sąveikas „skatina mentalitetą, kuris palaipsniui dominuoja prieš visus išskyrus specialistus“. Anot M. MakLuhano, spausdinimo technologijų atsiradimas prisidėjo ir pramynė taką visoms iki tol tyliai laukusioms modernaus Vakarų pasaulio „madoms": individualizmui, demokratijai, protestantizmui, kapitalizmui ir nacionalizmui. Šios naujovės atspindi spausdinimo technologijų principą – veiksmų ir funkcijų segmentaciją bei kiekybinį rašytinės kultūros principą.
„Globalus kaimas“
Ankstyvaisiais 1960 m. M. MakLuhanas rašė, kad rašytinis, individualistinis spausdintas žodis greitai bus prie išnykimo ribos, dėl jo vadinamo „elektroninio tarpasmeniškumo“, kuomet elektroninė medija pakeis vizualinę kultūrą ausies/verbaline kultūra. Tais laikais žmonija iš individualizmo ir fragmentacijos ir vėl grįš prie kolektyvinės tapatybės šaknų, su „gentiniu būgnu“ (knygoje „Kaip suprasti medijas: žmogaus tęsiniai“, radijas vadinamas gentiniu būgnu). Iš čia ir kyla pavadinimas – globalus kaimas Šis terminas „Gutenbergo galaktikoje“ kartais apibūdinamas kaip turintis neigiamą konotaciją, tačiau M. MakLuhanas labiau domėjosi efektų tyrinėjimu, o ne vertinimu.
Moralinis technologijų efekto valentingumas pažinimui yra perspektyvos klausimas. Tarkim, autorius supriešina didelį nerimą ir pasibjaurėjimą, kad didėjantis knygų kiekis XVII a. pabaigoje sukėlė susirūpinimą dėl „knygų pabaigos“.
Nepaisant to, kad WWW buvo išrastas net trisdešimt metų vėliau nei parašyta „Gutenbergo galaktika“, o ne kas kitas, bet M. MakLuhanas „nukalė“ ir išpopuliarino žodį naršyti, reiškiantį greitą, nepastovų ir daugiakryptį judesį per heterogoniškų kūnų paviršių.
Apie „Gutenbergo galaktika“, autorius pasakė: „Aš nesitikiu, kad man dėkotų už šią knygą. Man atrodo, kad tokią knygą kas nors turėjo būti parašęs anksčiau. Tikrai norėčiau, kad kažkas kitas ją būtų parašęs. Tokiu atveju ji būtų puiki įžanga, kurią įrašyčiau į dabar rašomą knygą – „Kaip suprasti medijas: žmogaus tęsiniai“.
Ši MakLuhano knyga laimėjo aukščiausią Kanadoje literatūrinį apdovanojimą, Gubernatoriaus-Generolo apdovanojimą už mokslinę literatūrą 1962 m.
„Kaip suprasti medijas“ (1964 m.)
Garsiausias M. MakLuhano darbas „Kaip suprasti medijas: žmogaus tęsiniai“ taip pat yra pionierinis medijų aplinkos tyrimas. Jame autorius pasakė, kad medija, o ne jos turinys, turėtų būti tyrimo objektas. Tai ir nusako skambi citata „medija yra pranešimas“. Jo teorija buvo tokia, kad medijos veikia visuomenės dalyje, kurioje jos yra naudojamos. O medijoje pristatomas turinys tam įtakos neturi.
M. MakLuhanas nurodo elektros lemputę, kaip aiškiausią šio koncerto pavyzdį. Elektros lemputė neturi jokio aiškiai apčiuopiamo turinio (t. y. televizija turi programą, laikraščiai/žurnalai – straipsnius), bet ji yra medija turinti socialinį efektą. Lemputė suteikia žmonėms galimybę kurti erdves per naktį, nes kitaip viskas skendėtų tamsoje. Jis elektros lempute apibūdina kaip medija be jokio turinio.
Dar kontroversiškiau skamba jo teigimas, kad turinys visuomenei neturi jokios įtakos. Kitaip tariant, visai nesvarbu ar televizija transliuos laidas vaikams ar smurtines programas – televizijos efektas visuomenei bus toks pats. Jis pažymėjo, kad visos medijos turi tam tikrų bruožų, kurie įtraukia žiūrovus skirtingais būdais.
„Karštos ir šaltos medijos“
M. MakLuhanas taip pat pastebėjo, kad skirtingos medijos pasirenka skirtingus interaktyvumo, dalyvavimo laipsnius, vertinant iš žmogaus pasirinkusio ją perspektyvos. Kai kurios medijos, tarkim filmai, sustiprina tik vieną juslę, šiuo atveju regėjimą, tokiu būdu žmogui nebereikia skirti daug pastangų pildant visiškai išbaigtą filmo „paveiksliuką“. Priešingai yra su televizija arba komiksais, kurie reikalauja kur kas daugiau pastangų ir įtraukia daugiau pojūčių tam, kad esmė būtų aiški, o vaizdinys – išbaigtas. Todėl filmas, pagal M. MakLuhana yra „karšta“ medija, suintensyvinantis vieną vienintelę juslę (HD), reikalaujantis žiūrovo dėmesio ir susikaupimo. Komiksų knygelė, priešingai filmui, yra „šalta“ medija, reikalaujanti kur kas daugiau sąmoningo asmens dalyvavimo tam, kad jis susietų esmę (LD).
„Bet kokioje karštoje medijoje reikalaujama kur kas mažiau dalyvavimo nei šaltoje, tarkim paskaitoje reikia reikštis mažiau nei seminare, o knygoje dalyvavimo tikrai kur kas mažiau nei dialoge“
„Karšta“ medija dažniausiai, tačiau ne visuomet, yra labiau įpainiojanti be didelių pastangų. Pavyzdžiui, spauda užima vietos, naudoja žmogaus vizualines jusles bei gali jį įtraukti. Karštą mediją apibūdina analitinis tikslumas, kiekybinė analizė bei sistemingumas, todėl dažniausiai ji ir yra nuosekli, linijinė bei logiška. Ji išryškina vieną iš juslių ir iškelią ją virš visų kitų. Todėl „karštai“ medijai taip pat priklauso radijas, filmas, paskaita, fotografija.
„Šalta“ medija, kita vertus, yra tokia, kuri reikalauja bent menko įsipainiojimo, esminio stimulo. Ji reikalauja kur kas aktyvesnio dalyvavimo iš naudotojo perspektyvos. Įskaitant ir atskirų abstrakčių dalių suvokimą ir sinchroninį visumos suvokimą. Todėl „šaltoms“ medijoms priskiriama televizija, seminaras, animacija.
„Ketvertas“
1988 m. straipsnyje „Law of media“, kurį publikavo M. MakLuhano sūnus Erikas po jo mirties, autorius apibendrina savo idėjas ir jas pavadina – „Medijų efekto ketvertu“. Šis „ketvertas“ yra priemonė tirianti technologijų poveikį visuomenei. Išskaidžius jo efektus į keturias kategorijas ir pateikiant juos simultaniškai. M. MakLuhanas sukūrė „ketvertą“ kaip didaktinį įrankį, išreiškiantį jo medijų dėsnius kaip klausimus, kuriais galima būtų apibūdinti kiekvieną mediją: Šie „ketverto dėsniai“ egzistuoja greta, o ne paeiliui ar chronologiškai, todėl leidžia klausėjui ištirti medijų „kalbos gramatiką ir sintaksę“. M. MakLuhano ir Haroldo Inis nuomonės išsiskiria medijų „perkaitimo“ ar virsmo sau priešingu, kuomet atsiduria kraštutinėje situacijoje, klausimu.
Vizualiai šis „ketvertas“ galėtų būti atvaizduotas, kaip keturi kvadratai suformuojantys ikso formą, o viduryje turėtų būti medijos. Du kairieji kvadratai Sutvirtinimo  ir Atnaujinimo funkcijas medijose nusakantys kvadratai, abu nusako medijų savybes (figūra). Du dešinieji – Senėjimo ir Virsmo funkcijos, abu nusako turinio savybes (motyvas)
Kaip tai atrodo remiantis radijo pavyzdžiu:
Figūra (medija) ir motyvas (medijos turinys)
M. MakLuhanas perėmė iš geštalpsichologijos formos ir motyvo idėją, kuri ir paaiškina „Medija yra pranešimas“ termino prasmę. Jis panaudojo šį konceptą tam, kad paaiškintų kaip komunikacijos technologijų forma, medija arba figūra, neišvengiamai veikia per turinį, motyvą.
Autorius tikėjo, kad pilnai suvokti naujųjų technologijų efektą, galima tik analizuojant figūrą (mediją) ir motyvą (turinį) bendrai, nes nei vienas iš šių komponentų nėra visiškai įmanomas be kito. M. MakLuhanas įrodinėjo, kad reiktų studijuoti medijas jų istoriniame kontekste, būtent santykių tarp dabartinių/ateities technologijų ir tų, kurios buvo prieš jas. Dabartinė jų aplinka yra sukurta ant buvusių prieš jas technologijų pamatų, taip pat aplinka kažkada bus naujų technologijų pamatas, kuri, savo ruožtu paveiks visuomenę ir individus.
Visos technologijos turi savo laiką ir erdvę, egzistencine prasme. Pranešimas, kurį neša medija, gali būti teisingai suprastas tik tuo atveju, jei medija ir aplinka, kurioje medija naudojama – ir kurioje, tuo pat metu, jį veiksmingai sukuriama – yra nagrinėjami kartu. Jis manė, kad figūros – motyvo lygiagretaus, kartu vykstančio reiškinio nagrinėjimas gali parodyti kritiškų pastebėjimų apie kultūra ir visuomenę.
Villa Longchamp Lausanne
Lozanos „Villa Longchamp“ – buvęs Šveicarijos futbolo klubas iš Lozanos. Dalyvavo tik pirmajame šalies čempionate.
Cunamis
thumb|upright=1.4|3D cunamio animacija Cunamis – ilgos bangos, kurias jūrose ir vandenynuose sukelia povandeniniai žemės drebėjimai, vulkanų išsiveržimai, didžiulės grunto arba ledo masės, įkrisdamos nuo kranto į vandenį. Terminas kilęs iš japoniškų žodžių, reiškiančių uostą („cu“, 津) ir bangą („nami“, 波 ar 浪). Manoma, jog terminą sukūrė jūreiviai, grįžę iš atviros nebanguotos jūros, radę bangų sunaikintą uostą.
Istorija
miniatiūra|kairėje|1755 m. žemės drebėjimas ir cunamis [[Lisabona|Lisabonoje]] miniatiūra|dešinėje|Rusijos ir japonų susitikimas Akešije, cunamio metu 1779 m.
Per paskutinius 2500 metų įvyko 368 cunamiai, vienaip ar kitaip įregistruoti žmonių atmintyje. Pastebėtina, kad 85 % visų cunamių buvo Ramiajame vandenyne, be to, tik 30 iš jų sukelti vulkanų išsiveržimų, o absoliuti dauguma – žemės drebėjimų. Tarp pastarųjų ypatingą vietą užima 1923 m. Sagamio įlankos Japonijoje cunamis. Dėl žemės drebėjimo įlankos dugnas staiga pakilo iki 230 m, išstumdamas net 22,5 km³ vandens. Tuo pat metu gretimuose rajonuose dugnas nugrimzdo. Dėl staigios dugno deformacijos į krantą plūstelėjo 10–12 m aukščio banga, kurios padariniai buvo katastrofiški. 1956 m. Aliaskos pakrantėje per žemės drebėjimą kone iš 1 km aukščio į nedidelę įlanką (11 km ilgio ir iki 200 m gylio) staiga nugriuvo apie 300 mln. m³ ledo ir uolienų. Iki pusės km aukštyn išlėkė vandens purslai, o beveik 60 m aukščio cunamio banga šluote nušlavė įlankos krantus.
Susidarymas
Per žemės drebėjimus dugne kartais susidaro lūžiai, kurie sukelia momentinius vandens masės, tūrio ir slėgio pakitimus. Dėl šių pasikeitimų susidaro bangos, kurios gali pasiekti ir vandenyno paviršių. Cunamio bangos dažniausiai kyla padidėjusio seismingumo Ramiojo vandenyno akvatorijose, bet jų pasitaiko ir kituose vandenynuose bei jūrose: Viduržemio, Juodojoje, Marmuro ir net Kaspijos. Ne visus žemės drebėjimus lydi cunamio bangos. Ryškesnius cunamius sukelia tik stiprūs žemės drebėjimai (daugiau kaip 6 balų), kurių epicentrai yra palyginti negiliai: iki 40 km. Dažniausiai susidaro 3–9 bangų grupė. Jų aukštis prie kranto neviršija 5 m ir jos nesukelia katastrofiškų padarinių.
Žemės drebėjimų sukelti cunamiai
Cunamis gali kilti, kai jūros dugnas staiga deformuojasi ir vertikaliai išstumia viršutinį vandens sluoksnį. Tektoniniai žemės drebėjimai, tai Žemės drebėjimų rūšis, kurios priežastis yra Žemės plutos deformacijos; kai šie žemės drebėjimai pasireiškia po jūra, vanduo aplink deformuotą sritį yra perstumiamas iš savo pusiausvyros padėties.
Cunamio bangų aukščio amplitudė atviroje jūroje yra maža, bet bangos ilgis – didelis (paprastai šimtų kilometrų ilgio, kai įprastų okeano bangų ilgis svyruoja nuo 30 iki 40 m), todėl šias bangas yra labai sunku pastebėti jūroje. Joms besiformuojant, sluoksnis paprastai išsilenkia apie 300 mm virš įprasto lygio. Pasiekus seklesnius vandenis, bangos aukštis staigiai kyla. Cunamis gali pasireikšti bet kokio potvynio pavidalu ir netgi atoslūgio metu vis dar gali užplūsti pakrančių zonas. 1946 m. balandžio 1 d., netoli Aleutų salų (Aliaska), įvyko žemės drebėjimas, kurio magnitudė pagal Richterio skalę siekė 7,8. Dėl to kilo cunamis, kuris užliejo Hilo miestą Havajų salose. Plūsmo banga siekė 14 m aukštį. Žemės drebėjimas vyko Ramiojo vandenyno dugno subdukcijos po Aliaska vietoje. 1960 m. Valdivijos žemės drebėjimas (Mw 9,5) (19:11 val. UTC), 1964 m. Aliaskos žemės drebėjimas (Mw 9,2), 2004 m. Indijos vandenyno žemės drebėjimas (Mw 9,2) (00:58:53 UTC) ir 2011 m. Tohoku žemės drebėjimas (Mw 9,0) – tai naujausi galingų didelių smūgių žemės drebėjimų pavyzdžiai, kurie sukėlė cunamius (žinomus kaip telecunamiai), kurie gali kirsti ištisus vandenynus. Mažesni (Mw 4,2) žemės drebėjimai Japonijoje gali sukelti silpnesnius cunamius, kurie dar žinomi kaip vietiniai, regioniniai cunamiai. Jie gali nuniokoti netoliese esančias pakrantes vos per kelias minutes.
Nuošliaužų sukelti cunamiai
1950-ais metais buvo pastebėta, kad didesnių cunamių, nei būta anksčiau, priežastis galėjo būti milžiniškos nuošliaužos. Šis reiškinys per labai trumpą laiką išstumia didelius vandens kiekius. Krintančių nuolaužų energija persiduoda į vandenį greičiau, nei vanduo gali ją absorbuoti. Jų egzistavimas buvo patvirtintas 1958 m., kai milžiniška nuošliauža Litujos įlankoje (Aliaskoje) sukėlė didžiausias bangas, kokios tik kada nors buvo fiksuotos. Jos siekė 524 m. Banga užplūdo sausumą beveik iškart ir toli nesklido. Du įlankoje buvę žvejai žuvo, tačiau kiti žmonės plaukę laivu sugebėjo praplaukti bangą. Mokslininkai pavadino šias bangas megacunamiu. Buvo išsiaiškinta, kad labai didelės nuošliaužos nuo vulkaninių salų, gali sukelti megacunamius, kurie gali skrosti ištisus vandenynus.
Meteocunamis
Kai kurios meteorologinės sąlygos, tokios kaip gili depresija formuojanti tropinius ciklonus, gali sukelti audringą bangavimą, kuris yra vadinamas meteocunamiu. Bangos sukelia kelių metrų potvynius virš įprasto lygio. Šis vandens poslinkis susidaro dėl žemo atmosferos slėgio. Kai šis audringas bangavimas pasiekia seklumas, vanduo užlieja didelius sausumos plotus (panašiai kaip cunamis).
Savybės
Atvirame vandenyne cunamio banga tesiekia 1–2 m aukščio ir nekelia pavojaus, nes jos ilgis svyruoja nuo keliolikos iki 300–400 km. Nuo ilgio priklauso ir bangos sklidimo greitis, kuris būna nuo 100–200 iki 1000 km/val. Sklidimo greitis apskaičiuojamas pagal formulę:
,
Povandeninių vulkanų išsiveržimo metu didžiausią impulsą cunamio bangoms susiformuoti suteikia vulkano sprogimas arba staigus milžiniškos medžiagos masės išmetimas į vandenį. Pavyzdžiui, čia gali būti gerai aprašytas Krakatau vulkano išsiveržimas Zondo sąsiauryje 1883 m. Tada Merauko miestą, esantį kitoje saloje už 60 km nuo Krakatau, užgriuvo 30 m aukščio bangos. Jos pasiekė net visai priešingą Ramiojo vandenyno krantą: Horno kyšulį, esantį už 25000 km, ir Panamą, esančią už 18200 km.
Atoslūgis
framed|center|Bangos animacija rodo pradinį vandens atoslūgį Pirmoji cunamio dalis, pasiekianti krantą, vadinama slėniu, o ne bangos ketera. Išilgai kranto pastebimai atsitraukia vandens linija, atidengdama įprastai panardintą sritį. Atoslūgis susidaro dėl to, kad vanduo yra perduodamas sklindančios bangos priekinei daliai. Vanduo atslūgsta prieš bangai pasiekiant krantą, įpusėjus bangos periodui. Slūgstantis vanduo gali atidengti plotą, siekiantį šimtus metrų ir kartais dėl to, žmonės, nenutuokiantys apie pavojų, iš smalsumo lieka netoli kranto.
Žala ir prognozės
Jei atstumas nuo žemės drebėjimo epicentro yra pakankamas, apie cunamio grėsmę perspėja seismografų rodmenys. Kadangi seisminių bangų greitis daug didesnis negu cunamio, dar lieka laiko žmonėms evakuotis iš pavojingos zonos.
Cunamių tiksliai numatyti neįmanoma, net jeigu yra žinomi žemės drebėjimo stiprumas ir vieta. Geologai, okeanografai ir seismologai analizuoja kiekvieną žemės drebėjimą ir remiantis įvairiais faktoriais gali spėti apie cunamį. Tačiau egzistuoja tam tikri ženklai, įspėjantys apie gresiantį cunamį. Automatizuotos sistemos gali įspėti iš karto po žemės drebėjimo, kad laiku spėtų išgelbėti žmonių gyvybes. Viena iš sėkmingiausių sistemų pasitelkia dugno slėgio jutiklius, pritvirtintus prie bujų, kurie nuolat fiksuoja viršutinio vandens stulpo slėgį.
JAV vakarų pakrantėje, kur yra didelė cunamio rizika, įspėjimo ženklai nurodo evakuacijos maršrutus. Japonijoje visuomenė yra gerai informuota apie žemės drebėjimus ir cunamius. Tad prie Japonijos kranto linijos įspėjamieji ženklai apie cunamį yra priminimai apie stichinius pavojus kartu su įspėjimo sirenų tinklu, įprastai esančiu uolos viršūnėse ar šalia esančių kalvų.
Ramiojo vandenyno cunamio įspėjimo sistema (Pacific Tsunami Warning System) yra įrengta Honolulu, Havajuose. Ji fiksuoja Ramiojo vandenyno seisminį aktyvumą. Didelis žemės drebėjimo stiprumas bei kitokia informacija įspėja apie cunamį. Nors subdukcijos zonos Ramiajame vandenyne yra seismiškai aktyvios, ne visi žemės drebėjimai sukelia cunamį. Kompiuteriai padeda analizuoti kiekvieno žemės drebėjimo Ramiajame vandenyne ir gretimų sausumų cunamio riziką. Cunamio įspėjimo sistema yra diegiama ir Indijos vandenyne. Kompiuteriniai modeliai gali prognozuoti cunamio kilimą ir paprastai tik su kelių minučių paklaida. Dugno slėgio jutikliai perduoda informaciją realiu laiku. Naudojantis šiais slėgio duomenimis ir kitokia seismine informacija bei jūros batimetrija ir kranto topografija, modeliai įvertina artėjančio cunamio amplitudę ir antplūdžio aukštį.
Gramšis
Gramšis – miestas centrinėje Albanijos dalyje, kalnuotoje vietovėje; Gramšio apygardos administracinis centras ir svarbiausias miestas bei vienas svarbesnių Elbasanio apskrities miestų.
Miestas įsikūręs apie 40 km į pietus nuo Elbasano miesto, šalia Devolio upės. Gyventojų dauguma albanai, daugiausia musulmonai. Per miestą eina svarbus kelias iš Duresio uostamiesčio į Korčią bei kaimyninę Graikijos Respubliką.
Istorija
Senovės laikais šio miesto vietovė buvo apgyvendinta jau nuo akmens amžiaus laikotarpio. Vienos pirmiausiai šią teritoriją apgyvendinusių genčių buvo senosios ilyrų gentys. Gramšis, kaip ir visa dabartinės Albanijos teritorija, nuo seno buvo senovės valstybių Makedonijos, Romos imperijos – sudėtyje, kurių kultūra labai smarkiai paveikė vietos gyventojus ir jų kultūrą.
Nuo IV a., žlugus Romos imperijai, miestas ilgą laiką priklausė Bizantijos imperijai, vėliau kurį laiką priklausė Bulgarijos ir Serbijos karalystėms, Epyro Despotijai.
Nuo XIV a. Gramšis atiteko Osmanų imperijai, kuriai valdant pradėjo plisti islamas. Valdant osmanams miesto reikšmė išaugo, miestas tapo svarbiu turgaus miestu. 1912 m., Albanijai paskelbus nepriklausiomybę, šis miestas atiteko naujai susikūrusiai valstybei.
II pasaulinio karo išvakarėse, 1939 m., kaip ir visa Albanija, buvo okupuotas Italijos kariuomenės, 1943 m. miestas buvo okuopuotas Vokietijos, 1944 m. galutinai išvaduotas vietos komunistų partizanų.
Komunistų diktatūros laikais, miestas buvo industrializuojamas bei plečiamas. Žlugus planinei sistemai, miestas nukentėjo nuo dešimto dešimtmečio ekonominės bei nuo 1997 m. finansinės krizės.