cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ekosistema
Ekosistema yra dinamiška ir sudėtinga visuma, veikianti kaip ekologinis vienetas. Ekosistemą palaiko nuolat gamtoje vykstantys procesai. Medžiagos ekosistemoje juda ratu, energiją gauna iš saulės. Energijos kelias ekosistemoje yra kryptingas bet ne ciklinis. Medžiagų judėjimas ekosistemoje gali būti gana uždaras, tačiau ne energijos. Medžiagų judėjimą gyvieji organizmai veikia kaip: Esant visoms trims grupėms ekosistema gali išlikti gana autonomiška.
Visi toje vietovėje gyvenantys organizmai sudaro bendriją. Ekosistema, kaip buveinė, gali būti labai skirtingo dydžio. Tai gali būti tropinis miškas arba netgi žmogaus virškinamasis traktas (mikrobų ekosistema).
Skirtingos ekosistemos paprastai skiriamos geografinių barjerų, tokių kaip dykumos, kalnai, vandenynai arba yra kitaip izoliuotos (pvz., ežerai, upės). Ekosistemos ribos nėra griežtos, ekosistemos viena su kita persidengia. Iš principo visą Žemę galima laikyti viena ekosistema arba ežerą dalinti į keletą ekosistemų, priklausomai nuo pasirinkto masto.
Organizmai ekosistemoje paprastai yra gerai nusistovėjusiame balanse tarpusavyje ir su jų aplinka. Kiekvienas jos elementas sistemoje atlieka tam tikrą vaidmenį. Ekosistema yra atvira ir tam tikru mastu savarankiška savireguliacinė sistema, t. y. jos augalai ir gyvūnai gamina visas patiems reikalingas medžiagas. Tačiau naujų aplinkos faktorių ar naujų rūšių atsiradimas gali sukelti katastrofiškus padarinius, o kartais visiškai sugriauti ekosistemą ir daugelio jos pirminių rūšių žūtį. Žmogus yra vienas iš daugelio ekosistemos elementų, nuo kurių funkcionavimo, t. y. tam tikrų veiksmų, priklauso sistemos stabilumas.
Višonki Klukuvekas
Višonki Klukuvekas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Elektrovara
Elektrovara uždarame kontūre yra pašalinių jėgų darbo, atliekamo perkeliant krūvį kontūru, ir to krūvio santykis:
Višonki Klukuvekas
Istorija
Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 2 namai ir 11 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 20 namų ir 209 gyventojai.
Juodeikėliai
Juodeikėliai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Juodeikių.
Alionių pagrindinė mokykla
Istorija
2016 m. mokykla uždaryta.
Paprastasis uosis
Matmenys
Žinomi aukščiausi paprastieji uosiai:
Elektrovara
.
Pavyzdžiui, galvaninio elemento elektrovara yra pašalinių jėgų darbas perkeliant vienetinį teigiamąjį krūvį grandinės elemento viduje iš vieno poliaus į kitą.
Paprastasis uosis
Požymiai
Vešlus, lapus metantis, su aukšta, kupoliška, plačia ir taisyklinga laja medis. Kamienas tiesus. Jaunų medžių žievė lygi, blyškiai pilka, vėliau tampa stora, suaižėjusi. Pumpurai juodi ant kuriu mažos karpelės. Sužaliuoja gegužės mėnesį – vėliau už kitus. Lapai pavasarį šviesiai žali 20–35 (40) cm ilgio, sudėtiniai, plunksniški, sudaryti iš 7-13 mažesnių lacentiškų ar kiaušiniškai pailgų beveik bekočių lapelių, kurių ilgis 3-12 cm, plotis 0,8-3 cm. Paprastasis uosis sužaliuoja tik gegužės mėnesį, vėliau už kitus medžius. Uosio lapai taip pat nukrenta vieni pirmųjų, paprastai dar žali, nenugeltę. Žiedai smulkūs, be vainiklapių susitelkę į kuokštus arba šluoteles, apdulkinami vėjo. Dažniausiai dvinamis, vienais metais ant to paties medžio gali subręsti moteriški žiedai, kitais metais – vyriški. Vaisius (sparnavaisis) lacentiškas arba pailgai elipsiškas – 2,5-4,5 cm ilgio ir 0,7-1,0 cm pločio gelsvai arba šviesiai rudas, dažnai su įskeltu arba apskritu galu. Kiekviename yra po sėklą. Krisdamas sparnavaisis ilgai sukasi ore ir dažnai vėjo nunešamas toli. Vaisiai prinoksta rugsėjo-spalio mėnesiais. Didelė dalis sparnavaisių lieka kaboti ant medžio visą žiemą.
Žydėjimas
Sužydi balandžio pabaigoje – gegužę prieš sulapodamas.
Savybės
Atsparus žiemos šalčiams, oro užterštumui bei kenkėjams, bet dažniau nukenčia nuo grybelinių ligų.
Panaudojimas
Mediena vidutinio tankio 690 kg/m³, balsva, kieta, patvari, elastinga, džiovinama mažai susitraukia – labai vertinama baldų, parketo, įrankių gamyboje, gaminamos slidės. Išrastos įvairios dekoratyvinės formos, kurios auginamos parkuose, soduose.
Paprastojo uosio malkų tankis 350–450 kg/m³, jos priklauso pirmajai kaitrumo kategorijai, nes išskiria daug šilumos, o dega ir šlapios. Uosines malkas tinka deginti židiniuose ir kietojo kuro katiluose, nes neteršia kaminų.
Gydomosios savybės
Žievė
Nors paprastojo uosio žievė gerai neištirta, bet iki šiol liaudies medicinoje labiausiai naudojama jaunų 3–4 metų amžiaus medelių bei šakų žievė, kuri lupama pavasarį (prieš išsiskleidžiant pumpurams) ir džiovinama ne saulėtoje, gerai vėdinamoje patalpoje. Žievėje yra oksimarinio gliukozido fraksino, tanidinės medžiagos, mineralinių medžiagų – kalcio ir magnio. Liaudies medicinoje gerai žinoma dėl antioksidacinių savybių ir vartojama nuo reumato, sąnarių uždegimo. Anot profesoriaus J.Mušinskio, žaliava skatina šlapimo ir prakaito išsiskyrimą.
Lapai
Paprastojo uosio lapai taip pat kaip ir žievė turi vienodas gydymo savybes. Jo lapai labai veiksmingi gydant įvairius uždegimus, reumatą.
Mitologija
Senųjų skandinavų mitologijoje pasaulio uosis (paprastasis uosis) Yggdrasil vaizduojamas kaip pasaulio centras. Jo laja jungia su dangumi, kamienas − su žeme, o šaknys – su požemių pasauliu.
Lietuvių mitologija
Lietuvių mitologijoje paprastasis uosis – teisingumo medis. Jis padeda suprasti mūsų paskirtį, kartais jo energija pažadina aiškiaregystės sugebėjimus, leidžia sužinoti ateitį, tačiau padeda tik tiems, kurie nuoširdžiai trokšta žinių.
Litajus
Gyvenimas ir valdymas
Tėvo, karaliaus Lertajaus valdymo metais, Litajaus septinis metus valdė svarbų Sukotajaus karalystės miestą Si-Satčanalajų. Po tėvo mirties, princui Lertajui teko kovoti dėl sosto su sąmokslininkais ir sukilėliais, kuriuos jis, tapęs karaliumi 1347 m., visus teisė. Jis paveldėjo labai mažą karalystę, kuri apėmė Sukotajaus, Si-Satčanalajaus, Kamfaengfeto, Fitsanuloko, Fičito ir Nakonsavano miestus. Jis nesistengė susigrąžinti tėvo prarastas karalystės teritorijas, neužsiėmė politika, kas lėmė tolimesnį karalystės nuosmukį. Visas jo dėmesys buvo skirtas religijai, vienuolynų ir pagodų statybai. thumb|left|300px|[[1361 m. išlieta bronzinė Buda.]] Iš Ceilono pakviestais budistų dvasininkais jis reorganizavo šalies religiją ir Sukotajuje pastatė kelias Budos statulas. Viena iš jų Frašisakjamuni (Phra Sri Sakyamuni), iš bronzos nulietą 1361 m., galima pamatyti Vat Sutato (Wat Suthat) šventykloje Bankoke. Tais pačiais metais karalius Lertajus tapo budistų dvasininku.
Istorinėse kronikose rašoma, kad „karaliaus gailestingumas ir geraširdiškumas buvo toks bekraštis, kaip ir vandenyno vandenys“. Jis savo tarnus mylėjo kaip savo vaikus, o nusikaltėliams duodavo galimybę atlyginti žalą ir paleisdavo namo.
Karalius Lertajus nemėgo kariauti. Paminėti tik keli atvejai, kai jis buvo priverstas išeiti į karą 1359 m. prieš Frė ir Naną.
Karalius buvo astronomijos ir astrologijos žinovas. Jis perdarė kalendorių, o karaliaus rūmuose buvo įsteigęs astrologijos mokyklą. Karaliaus Lertajaus Sukotajuje pastatytų rūmų ir kiti visuomeninių pastatų griuvėsiai išliko Sukotajaus istoriniame parke iki šių dienų.
Per savo valdymo metus karalius Lertajus ne tik išsaugojo, bet net praplėtė karalystės ribas Nano ir Frė sąskaita. Karalystėje nebuvo ekonominio nuosmukio ženklų. Priešingai – sparčiai vyko kelių bei visuomeninių pastatų statyba; palaikomi tamprūs diplomatiniai ir kultūriniai santykiai su tolimuoju Ceilonu. O grėsmingas pietų kaimynas Ajutajos karalystė, nepaisant to, kad iš ten masiškai bėgo vergai, nei karto nedrįso įsiveržti į Sukotajų.
Karaliaus tiksli mirties data nežinoma, manoma, kad mirė apie 1368–1370 m., o sostą paveldėjo jo sūnus, princas Leutajus. Po mirties jam suteiktas vardas Tamarača I buvo religinis vardas, kurį paskui naudojo ir kiti Sukotajaus karaliai.
Sic transit gloria mundi. Šio karaliaus vardas buvo pamirštas iki 1833 m., kada buvo iššifruotas akmenyje iškaltas jo valdymo laikų aprašymas. Vėliau, 1912 m., buvo surastas iš išspausdintas karaliaus parašytas traktatas apie budizmo kosmologiją „Traibumikatas“ („Trys pasauliai“) (Traibhumikatha arba Traiphuum Phra Ruang). Religinis tekstas aprašo skirtingus budizmo kosmologijos pasaulius bei karmos transformaciją.
Juodeikėliai (reikšmės)
Juodeikėliais vadinami kaimai:
Kosmodromas
thumb|[[Baikonuro kosmodromas, Gagarino startas]] Kosmodromas – teritorija, kurioje išsidėstę kosminių aparatų paleidimo kompleksai. Dažniausiai kosmodromai statomi mažai gyvenamuose plotuose, atokiau nuo gyvenviečių, kad nelaimės atveju būtų padaryta kuo mažiau žalos, ir turi daugiau nei vieną paleidimo kompleksą.
Tinkamiausia vieta kosmodromui – ekvatorius. Ekvatoriuje paleista raketa nešėja geriausiai išnaudoja Žemės sukimąsi ir gali sunaudoti 10 % mažiau energijos nei paleista šiaurėje arba pietuose.
Istorija
Pirmoji raketa, kuri pasiekė kosmosą buvo V-2, paleista iš Pėnemiundės, Vokietijos, 1944 m., Antrojo pasaulinio karo metu. Po karo, sukurtos 70 V-2 raketų buvo atgabentos į White Sands kosmodromą atlikti testiniams paleidimams. 47 iš šių raketų pasiekė aukščius tarp 100 km ir 213 km.
Leonas VI Išminčius
Leonas VI Išminčius (, 866 m. rugsėjo 19 d. Konstantinopolis – 912 m. gegužės 11 d. Konstantinopolis) – 886–912 m. Bizantijos imperatorius.
Biografija
Kilęs iš Makedonų dinastijos. Bazilijaus I Makedoniečio ir jo antrosios žmonos Eudokijos Ingerinos sūnus.
Valdymas
thumb|left|Imperatorius Bazilijus I Makedonietis ir jo sūnus Leonas 870 m. paskelbtas tėvo bendravaldžiu, po jo mirties paveldėjo sostą. Auklėtas patriarcho Fotijaus, buvo labiau mokslininkas ir poetas nei karys. 887–893 m. išleido „Bazilikas“ – valdant Bazilijui I Makedoniečiui pradėtą pertvarkyti ir į graikų kalbą išverstą imperatoriaus Justiniano I kodifikuotų įstatymų rinkinį, kuris tapo Bizantijos imperijos teisinės sistemos pagrindu.
FK Energetyk-BDU
Istorija
Įkurtas 1995 metais, tuo metu vadinosi Zvezda (Žvaigždė). Vėliau - FK Zvezda-BGU Minsk (ФК «Звязда-БДУ» Менск).
Yra žaidęs elito divizione. 2005–2006 m. futbolo taurės turnyre pasiekė pusfinalį.
Sudėtis
Atnaujinta; 2021 m. rugsėjo 1 d.
Aldona Balsienė
Aldona Balsienė (g. 1952 m. lapkričio 4 d. Molėtuose) – Lietuvos profsąjungų ir politinė veikėja.
Biografija
1971 m. Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto darbuotoja. 1974–1994 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos inžinierė metrologė, derintoja.
2004–2006 m. Seimo narė, išrinkta pagal Rolando Pakso koalicijos „Už tvarką ir teisingumą“ sarašą.
Duktė Jurgita, sūnus Mindaugas.
Puatu-Šarantos
Puatu-Šarantos  – buvęs administracinis regionas vakarų Prancūzijoje prie Atlanto vandenyno. Sostinė – Puatjė. Plotas – 25,8 tūkst. km²; 1,64 mln. gyventojų (1999).
Valtis (savaitraštis)
miniatiūra|Savaitraščio „Valtis“ 1894 m. numeris Valtis – JAV lietuvių katalikų savaitraštis, ėjęs 1894–1895 m. Plimute. Skelbėsi esąs nedėlinis laikrasztis.
Istorija
Išėjo 56 numeriai. Leido ir redagavo Aleksandras Burba.
Borisas Rositsanas
Borisas Rositsanas (1946 m. – 2021 m. rugpjūčio 15 d. Vilniuje ) – Lietuvos šachmatininkas, FIDE meistras (FM).
Pievinis mėšlinukas
Pievinis mėšlinukas (Panaeolus foenisecii, sin. Panaeolina foenisecii) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos, mėšlinukų (Panaeolus) genties grybų rūšis.
Pievos, ganyklos, skverai, tarp žolių, vejos. Vasara, ruduo. Sporos karpotos, tamsiai rudos.
Vaisiakūniai smulkučiai. Kepurėlė 0,5–1,5 (2,5) cm, jauna - varpeliška, vėliau - paplokščiai kūgiška, paplokščia, su gūbreliu, išblunkanti, lygi, sausa, pilkai ruda, smėlio spalvos. Lakšteliai šviesiai pilkai rudi, rudi, šokoladiniai, priaugtiniai. Kotas 3–7×0,1–0,3 cm, vienodo storio, tuščiaviduris, kreminis, pilkai rusvas. Trama plona, rusva, nekarti. Sporos karpotos, 12–15 (16)×7–8,5 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai trapūs, lakšteliai rudi, šokoladinės splavos.
Auga vasarą, rudenį, pavieniui, pievose, ganyklose, vejose. Nitrofilas. Labai dažnas. Turi psichotropinių savybių.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 231 psl.
Pilkšvarudis baltikas
Pilkšvarudis baltikas – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, baltikų (Tricholoma) genties grybų rūšis.
Lapuočių, spygliuočių miškai, parkai. Vasara, ruduo. Kepurėlė rusva, paviršius šiurkštus, kotas baltas.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–7 cm skersmens, jauna - kūgiška, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, šerpetuota, žvyneliuota, pilkai ruda, plona, trapi, kartais suskeldėjusiais kraštais. Lakšteliai platūs, tankūs, pilkšvi, priaugtiniai. Kotas 5–10×0,5–1,5 cm, baltas, plaušuotas, su nežymios žiediškos liekanos ruoželiu. Trama plona, pilkšva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 7–9×4–5 μm.
Būdingi požymiai: auga mažomis grupelėmis ar pavieniui, vaisiakūniai trapūs.
Labai panašus gelsvėjantysis baltikas, tik šis skiriasi trapesniais, gležnesniais ir gelsvėjančiais vaisiakūniais.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 147 psl.
Pramedžiava
Pramedžiava – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Girkalnio, prie kelio į. Pro Pramedžiavą teka Bebirvos upelis. Seniūnaitijos centras. Yra Pramedžiavos pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-60025).
miniatiūra|240px|left|Vandens bokštai kaimo pakraštyje miniatiūra|240px|left|Raseinių kilnojamojo pašto „stotelė“
Istorija
Kaimas pirmą kartą 1505 m.
Žemaitėliai (reikšmės)
Žemaitėliais vadinami kaimai:
Pietų Kaukazas
thumb|250px|Pietų Kaukazas (paryškinta). Pietų Kaukazas (arba Užkaukazė ) – regionas, esantis į pietus nuo Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio. Užkaukazei priskiriamas pietinis Didžiojo Kaukazo šlaitas, Mažasis Kaukazas, Karabacho kalnai, Talyšo kalnai, Kolchidės žemuma, Kuros-Arakso žemuma, Lenkoranės žemuma. Vakaruose yra Juodoji jūra, rytuose – Kaspijos jūra.
Imperatorius Albrechtas II
Biografija
thumb|left|150px|Imperatoriaus Albrechto II žmona Elžbieta Liuksemburgietė Kilęs iš Habsburgų dinastijos. Tėvas Albrechtas IV Austras, motina Joana Sofija Bavarė. Imperatoriaus Zigmanto I žentas.
Pietų Kaukazas
Regione išsidėsčiusios Armėnijos, Azerbaidžano ir Gruzijos valstybės.
Imperatorius Albrechtas II
Šeima
Žmona Čekijos ir Vengrijos princesė Elžbieta Liuksemburgietė. Vaikai:
Pietų Kaukazas
Šiame regione yra naftos, mangano rūdos, auginama arbata, vaisiai, čia yra senos vyndarystės tradicijos.
Imperatorius Albrechtas II
Valdymas
thumb|left|150px|Imperatoriaus Albrechto II karūnavimas Šiaurės Austrijoje žemvaldžių ginčams nagrinėti įsteigė teisėjų instituciją, kraštą padalijo į administracines sritis. Čekijoje kovojo su husitais, į karaliaus sostą kėlusiais Lenkijos valdovo Vladislovo III Varniečio brolio Kazimiero kandidatūrą. Jo užsienio politikos svarbiausias uždavinys buvo sustabdyti turkų veržimąsi. Vengrijoje per kovas su turkais susirgo dizenterija ir pakeliui į Vieną mirė.
Pietų Kaukazas
Pietų Kaukazas nuo seno svarbus geopolitinis regionas, grandis tarp Vakarų ir Rytų. IX–VI a. pr. m. e. gyvavo viena seniausių valstybių – Urartija.
Vynas
Pietų Kaukaze, šiuolaikinės Turkijos, Gruzijos, Armėnijos ir Irano teritorijose yra gaminamas vynas ir auginamas tikrasis vynmedis. Kai kurie ekspertai teigia, jog vyno gaminimo ištakos gali būti šiame regione. Archeologinių kasinėjimų metu regione buvo rasta vynuogė, kurios amžius yra apie 7000–5000 m. pr. m. e.
Gleicheniopsida
Gleicheniopsida – augalų (Plantae) karalystės, papartūnų (Pteridophyta) skyriaus klasė. Priklauso sporinių induočių grupei.
Akoitas
Akoitas graikų ir romėnų mitologije buvo trijų personažų vardas.
Ignotas Žagelis
Ignotas Žagelis (1826 m. vasario 14 d. Pavirinčiuose, Rusijos imperija – 1891 m. birželio 21 d. Varšuvoje, Lenkijos Kongreso karalystė) – gydytojas, istorikas, archeologas, vienas žymiausių XIX a. lietuvių keliautojų.
Biografija
Gimė 1826 m. vasario 14 d. Pavirinčiuose. Tėvas buvo dvarininkas kunigaikštis, teisėjas. Brolis Adomas Eduardas Maksimilijonas Žagelis buvo teisininkas, kraštotyrininkas. Iki 1843 m. mokėsi Ukmergėje. 1845–1850 m. studijavo Kijevo universiteto Medicinos fakultete, įgijo gydytojo išsilavinimą. 1850–1852 m. I. Žagelis dirbo gydytoju Odesoje. 1852–1856 m. jis išvyko į mokslinę kelionę po Europą, tobulinosi Berlyne, Drezdene, Prahoje ir Vienoje. Nuo 1856 m. jis studijavo Paryžiaus universitete, paskui tęsė ir baigė studijas Londone, kur 1859 m. gavo medicinos daktaro mokslinį laipsnį.
1859 m. I. Žagelis dirbo gydytoju Londone, paskui tobulinosi Sorbonoje ir Oksforde, išgarsėjo kaip okulistas. Gyvendamas didmiesčiuose, jis lankė muziejus, mokslo centrus, bendravo su mokslininkais, buvo išrinktas Oksfordo universiteto garbės nariu. 1859–1863 m. jis buvo Jungtinės Karalystės kariuomenės gydytojas Madrase (Indija). 1863–1870 m. I. Žagelis gyveno Egipte, kur buvo vicekaraliaus rūmų okulistas, 1870–1876 m. tarnavo pas Maroko sultoną Abdul Azizą.
1860–1861 m. jis dalyvavo archeologiniuose tyrinėjimuose Karnako šventyklos ir Tėbų griuvėsiuose. 1863–1876 m. keliavo po Šiaurės Afriką ir Sacharą, Abisiniją, Turkiją, lankėsi Ceilone, Javoje, Sumatroje, Madagaskare. Kartu su M. Tiškevičiumi jis tyrinėjo Arabijos regioną ir Egiptą. Jis laikomas pirmuoju europiečiu, atradusiu Nilo ištakas. I. Žagelis keliavo Nilu nuo pat jo ištakų iki žiočių, surinko daug eksponatų, kuriuos pasiuntė Europos muziejams.
Nuo 1871 m. jis buvo Imperatoriškosios Vilniaus medicinos draugijos narys. 1876 m. sugrįžęs į Lietuvą ir apsigyvenęs Vilniuje, I. Žagelis 1876–1881 m. dirbo Vilniaus miesto tarybos sanitarinės komisijos pirmininku. Gyvendamas Vilniuje parašė apie 20 knygų ir straipsnių medicinos, istorijos, geografijos, geologijos, klimatologijos ir kitais klausimais lenkų, prancūzų ir anglų kalbomis.
Juodeikėliai I
Juodeikėliai I – buvęs kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Tryškių.
Višonki Nagurkai
Višonki Nagurkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 12 namų ir 67 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 17 namų ir 90 gyventojų, iš kurių 3 stačiatikiai.
Rona-Alpės
Rona-Alpės  – buvęs administracinis regionas rytų ir pietryčių Prancūzijoje, Alpėse. Sostinė – Lionas. Plotas – 43,7 tūkst. km²; 5,65 mln. gyventojų (1999). Jį sudaro šie departamentai:
Borisas Rumiancevas
Borisas Rumiancevas (g. 1936 m. liepos 4 d.) – Lietuvos šachmatininkas, FIDE meistras (FM). Tarptautiniame turnyre “Vilnius-100” (1988-1993 m.) įvykdė korespondencinių šachmatų didmeistrio normą.
Vombatiniai
Vombatiniai (Vombatidae) – sterblinių (Marsupialia) žinduolių šeima. Tvirti, vidutinio didumo trumpauodegiai sterbliniai, išore panašūs į nedidelę mešką. Dantys panašūs į graužikų. Gilius urvus rausia trumpomis galūnėmis su stipriais nagais. Labai negreiti. Sterblė atsiveria atgal. Aktyvūs naktį. Minta įvairiais augalais.
Paplitę pietinėje Australijos dalyje ir Tasmanijoje.
Šeimoje 2 gentys ir 3 rūšys:
Sero Asulis
Sero Asulis  – aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) centrinėje Čilėje, Anduose, Maulės regione, į pietus nuo Deskabesado Grandės ugnikalnio. Aukštis 3788 m. Krateris 0,5 km skersmens. Ugnikalnis galingai išsiveržė 1932 m., išmesdamas 9,5 km³ piroklastų. Paskutinis išsiveržimas įvyko 1967 m.
Plačialapė klumpaitė
Plačialapė klumpaitė (Cypripedium calceolus) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas. Augalas iki 50 cm aukščio su šliaužiančiu šakniastiebiu, apaugusiu žvyniškais lapeliais. Stiebas ir lapai apaugę tankiais plaukeliais. Žiedai dideli, labai puošnūs. Žydi gegužės – birželio mėn. Sėklos labai smulkios, jas išnešioja vėjas.
Auga lapuočių ir mišriuose miškuose. Mėgsta kalkingus dirvožemius.
Paplitusi Europoje, Sibire ir Rytų Azijoje.
Lietuvoje labai reta ir įrašyta į Raudonąją knygą. Be to, įrašyta į Berno konvencijos I priedą, kitus svarbius apsaugos dokumentus.
Nuorodos
thumb|left|230px|Plačialapė klumpaitė thumb|left|230px| thumb|lef|230px|Plačialapės klumpaitės žiedas
Amerikinė agava
Amerikinė agava (Agave americana) – agavinių (Agavaceae) šeimos augalų rūšis. Kilo iš Meksikos, bet paplito po visą pasaulį.
Lapai pilkšvai žali, 2 m ilgio, mėsingi, dantytais kraštais. Vegetuoja ~25 metus. Žydi kartą per savo gyvenimą, ant 8 m aukščio stiebo išskleisdama geltonos spalvos žiedyną. Po nužydėjimo augalas žūva.
Iš amerikinės agavos sulčių gaminamas fermentinis gėrimas pulka, arba distiliuojamas meskalis. Iš agavos audinių gaminamos virvės.
thumb|left|200px|Žydinčios amerikinės agavos
Ratų sistema
thumb|350px|Šachmatų turnyro (1935 m. Bad Nauheime), vykusio ratų sistema, turnyrinė lentelė thumb|Diagrama, iliustruojanti, kas susitinka su kuo skirtinguose ratuose, kai turnyre yra 10 žaidėjų Ratų sistema – sporto turnyrų organizavimo sistema, kai kiekvienas žaidėjas ar komanda susitinka su visais likusiais po vienodą kartų skaičių.
Bergerio lentelės
Susitikimų ratų sistema tvarką nustato Bergerio lentelės, pavadintos jas sukūrusio austrų šachmatininko Johano Bergerio vardu. Iš pradžų žaidėjams (arba komandoms) kokiu nors būdu (pavyzdžiui, burtais) priskiriami startiniai numeriai. Bergerio lentelės sudaromos lyginiam žaidėjų skaičiui n. Jei žaidėjų skaičius nelyginis, pridedamas fiktyvus žaidėjas. Tokiu atveju žaidėjas, kuriam atitinkamame rate reikia susitikti su fiktyviu žaidėju, yra laisvas.
Kiekvienai žaidėjų porai, kurioje nė vieno žaidėjo startinis numeris nėra lygus n, startiniai numeriai sudedami. Jei ši suma didesnė už n, rato, kuriame šie žaidėjai turės susitikti, numeris apskaičiuojamas iš šios sumos atėmus n. Jei suma nėra didesnė už n, rato, kuriame šie žaidėjai turės susitikti, numeris apskaičiuojamas iš šios sumos atėmus vienetą. Ta pati suma gali būti panaudota nustatant, kuris žaidėjas (ar komanda) turės žaisti baltaisiais, namuose ar pan. Jei suma nelyginė, baltaisiais žaidžia žaidėjas, turintis mažesnį startinį numerį, jei lyginė – didesnį.
Išimtį sudaro žaidėjas su startiniu numeriu n (jei žaidėjų skaičius nelyginis – fiktyvus žaidėjas). Rato, kuriame su juo susitinka kitas žaidėjas, numeriui nustatyti reikia padvigubinti pastarojo žaidėjo startinį numerį. Jei ši sandauga didesnė už n, rato numeris gaunamas iš jos atėmus n, o jei ne – atėmus vienetą. Be to, su žaidėjais, kurių startinis numeris yra tarp vieneto ir n/2, žaidėjas su numeriu n žaidžia juodaisiais, o su likusiais – baltaisiais.
Vilniaus universiteto astronomijos observatorija
thumb|right|250px|Senoji Vilniaus universiteto astronomijos observatorija thumb|right|250px|XVIII a. John’o Dollond’o [[Londonas|Londone pagamintas 10 cm teleskopas. (Vilniaus universiteto bibliotekos Baltoji salė)]] Vilniaus universiteto astronomijos observatorija – seniausia Rytų Europoje ir ketvirtoji pasaulyje astronomijos observatorija. 1753 m. įkurta astronomo ir matematiko Tomo Žebrausko iniciatyva su jos rėmėjos Elžbietos Oginskaitės-Puzinienės parama.
Istorija
Pirmą teleskopą observatorijai padovanojo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vyriausias kariuomenės vadas Mykolas Radvila. Tai buvo 13,5 cm reflektorius. Kitą, 10 cm skersmens reflektorių, padovanojo Vilniaus vyskupas Juozapas Sapiega. Apie Žebrausko astronominius stebėjimus nedaug kas žinoma. Observatorijai jis vadovavo 1753 - 1758 m.
Vilniaus universiteto observatorija suklestėjo, kai jai pradėjo vadovauti Martynas Počobutas (nuo 1764 iki 1807) m. – matematikas ir astronomas, Paryžiaus mokslų akademijos narys korespondentas, Londono karališkosios draugijos narys, Vilniaus universiteto rektorius (1780–1799). Jis dėjo visas pastangas, kad oservatorija būtų aprūpinta moderniais prietaisais. 1777 m. buvo įsigytas Ramsdeno pasažinis instrumentas bei sieninis dienovidinis kvadrantas. Įsigytiems instrumentams įrengti reikėjo naujų patalpų. Todėl 1782–1788 m. pagal architekto Martyno Knakfuso projektą buvo pastatytas pietinis observatorijos priestatas. Klasikinė jo konstrukcija turėjo du stebėjimų bokštelius ir tvirtą smiltainio sieną dienovidinio plokštumoje. Ši siena dalijo patalpas į dvi dalis. Su šiuo prietaisu Počobutas stebėjo planetas, kometas, asteroidus, Saulės ir Mėnulio užtemimus. Jo atliktų tyrimų duomenys buvo labai vertingi. Vėliau juos naudojo kitų Europos observatorijų astronomai.
XIX amžiuje observatorijoje labiausiai nusipelnė Janas Sniadeckis (1756–1830), vadovavęs 1807–1825 metais ir Petras Slavinskis (1795–1881), vadovavęs 1825–1843 m. Tuo metu ir toliau buvo vykdomi panašūs tyrimai, vėliau pradėti fotometriniai tyrimai. Vadovaujant Georgui Sableriui 1864 m. joje buvo įrengtas antrasis pasaulyje (po Didžiosios Britanijos) fotoheliografas ir suorganizuota pirmoji pasaulyje nuolatinė fotografinė Saulės tarnyba. 1876 m. observatorijoje kilo gaisras, kuris ją smarkiai suniokojo ir po penkerių metų observatorija buvo uždaryta. Vertingi duomenys, leidiniai ir aparatūra buvo perkelta įvairioms Rusijos įstaigoms.
Astronomija Lietuvoje atsigavo tik tarpukario metais, kuomet lenkų okupuotame Vilniuje, Čiurlionio gatvėje buvo išskirtas sklypas ir pastatyti keli bokšteliai. Observatorijai 1922-1941 m. vadovavo lenkų astronomas ir matematikas Vladislavas Dzievulskis. Po Vilniaus krašto grąžinimo Lietuvai buvo nuspręsta Vilniaus ir Kauno universitetų observatorijas sujungti į vieną, bet prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas sutrukdė. Vėliau, 48 cm teleskopas buvo perkeltas į Simeizo observatoriją Kryme (Ukraina), o po to – į geresnių astroklimatinių sąlygų vietą – Maidanako observatoriją. Pastačius Molėtų astronomijos observatoriją, į ją buvo perkeltas 63 cm skersmens teleskopas.
Prietaisai
Observatorijai priklauso keturi teleskopai:
63 cm skersmens Kasegreno tipo teleskopas (Molėtų observatorija);
48 cm skersmens Kasegreno tipo teleskopas (Samarkando universiteto observatorija, Uzbekistanas);
28 cm skersmens pusiaujinės montuotės tipo teleskopas, turintis kompiuterizuotą valdymą (VU astronomijos observatorijos rytiniame bokštelyje);
16 cm astrografas, turintis pusiaujinę vokišką montuotę (VU astronomijos observatorijos vakariniame bokštelyje)
Mokslas ir vykdomi tyrimai
Observatorija bendradarbiauja su kitomis Europos observatorijomis. Atliekami plataus masto žvaigždžių populiacijų, spiečių fotometriniai tyrimai, cheminės sudėties ir evoliucijos tyrimai, žvaigždžių atmosferų ir jose vykstančių procesų modeliavimas. Itin daug nuveikta tiriant artimų galaktikų – Andromedos galaktikos (M31), bei Trikampio galaktikos (M33) – žvaigždes ir jų grupes.
Kartu su Vilniaus Universitetu vykdomos visų pakopų astronomijos studijos, dėstomi dalykai, apimantys visą astronomiją nuo Saulės sistemos parametrų iki Visatos sandaros modelių.
Observatorijai vadovavo Bernardas Kodatis (1941–1944), Paulius Slavėnas (1944–1952, 1956–1969), Borisas Voronkovas (1952–1956), Alfonsas Misiukas-Misiūnas (1969–1978), Romualdas Kalytis (1978–1992), Jokūbas Sūdžius (1992–2008), Vladas Vansevičius (2008-2017).
Joaquín Almunia
Choakinas Almunia (g. 1948 m. birželio 17 d. Bilbao) – ispanų ir ES politikas, užėmęs svarbius postus Ispanijos vyriausybėje, antrą kadenciją dirbantis Europos komisijos (EK) narys (nuo 2010 m. vasario mėn. – EK vicepirmininkas ir konkurencingumo reikalų komisaras.
Biografija
Deusto jėzuitų universitete (Universidad de Deusto) baigė teisės ir ekonomikos studijas, mokėsi Paryžiaus bei Harvardo universitetuose.
1972–1975 m. dirbo Ispanijos Pramonės ir prekybos rūmų biure Briuselyje, 1976–1979 m. buvo stambios profsąjungos „Visuotinė dirbančiųjų sąjunga“ ekonomikos konsultantas.
1979 m. pagal socialistų partijos sąrašą išrinktas Generalinių kortesų (Ispanijos parlamento) nariu. F. Gonsaleso vyriausybėse 1982–1986 m. buvo socialinės apsaugos ir darbo, o 1986–1989 m. – viešojo valdymo ministras. 1997 m. išrinktas Ispanijos socialistinės darbo partijos generaliniu sekretoriumi, buvo parlamentinės opozicijos lyderis. Po nesėkmingų partijai rinkimų 2000 m. atsistatydino iš partijos vadovo posto, iki 2004 m. buvo parlamento narys.
Čekijos himnas
Kde domov můj? yra dabartinis Čekijos himnas. Muzikos autorius Frantisek Skroup, žodžių Josef Kajetán Tyl. Daina „Kur mano namai“ yra dalis komedijos Fidlovačka aneb Žádný hněv a žádná rvačka (Fidlovačka, arba jokio pykčio, jokių peštynių).
Pirmą kartą vaidinimas atliktas Prahos teatre 1834 m. gruodžio 21 dieną. Savo pirminėje versijoje daina turėjo du posmus. Daina greitai išpopuliarėjo tarp čekų ir tapo simboliu tautos, norinčios išlaikyti savo tautinį tapatumą Habsburgų imperijoje.
Greitai po Čekoslovakijos sukūrimo 1918 metais, pirmasis dainos posmas tapo čekiška himno dalimi, po kurio sekė Slovakų dainos Nad Tatrou sa blýska pirmasis posmas. Čekoslovakijos padalinimas 1992 m. padalino ir himną. Slovakijos himnas buvo praplėstas dar vienu posmeliu, tuo tarpu Čekijos himnas taip ir liko vieno posmo.
Vertimas
Kur namai mano, kur namai mano? Vanduo riaumoja virš pievų, Pušys šnabžda virš uolų, Sode žiedai spindi, Rojus žemėje džiugina akis! Tai nuostabi žemė, Čekų žemė, namai mano, Čekų žemė, namai mano!
Teneniai
Teneniai – miestelis Šilalės rajono savivaldybėje, 20 km į vakarus nuo Šilalės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Tenenių Šv. Barboros bažnyčia (pastatyta 1782 m.), veikia Tenenių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-75023). Miestelio šiaurėje, kur suteka Tenenys ir Melmentas yra kapinės, kuriose stovi akmeninis koplytstulpis ir daug tradicinių liaudies paminklų. Dar šiauriau yra Tenenių gyvulininkystės ūkiai. Šiauriau bažnyčios, už Tenenio yra išlikęs dvaro parkas.
Netoli Tenenių mokyklos, prie kelio į Pajūralį stovi keturkampė mūrinė koplytėlė. Jos viduje yra kryžių nešančio Kristaus skulptūra. Koplytėlė papuošta klasicizmo elementais, panaši į esančią Bikavėnuose. Ji pastatyta apie 1860 metus. Sovietmečiu, 1985 m. apgriuvusi koplyčia buvo slapčia atnaujinta per vieną naktį.
Rugpjūčio pirmąjį sekmadienį vyksta Porciunkulės atlaidai, vakare vyksta koncertas, kuris baigiasi šokiais iki paryčių. Taip pat būna ir kitokių pramogų, ši šventė sutraukia apie tūkstantį ir daugiau vietinių bei apylinkių žmonių.
thumb|left|Suaugę medžiai Tenenių dvaro parke thumb|left|Laikrodis su Tenenių įkūrimo data miniatiūra|Akmuo knygnešiui Vincentui Birbalui miniatiūra|Koplytėlė su skulptūra „Kristus nešantis kryžių“
Per miestelį teka upelis Tenenys, pagal kurį ir pavadintas miestelis. Miestelyje į jį įteka Melmentas, piečiau miestelio – Dūrupis. Apylinkėse plyti Tenenių miškai. Saugomas Tenenių ąžuolas.
Etimologija
Teneniai – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio upelio Tenenio. Upėvardį Tenenys kalbininkai kildina iš senų žodžių tenė – vieta upėje, kur vanduo neteka, ir žodžio tenėti – tirštėti, stingti.
Istorija
XIX a. pabaigoje Teneniai buvo miestelis Raseinių apskrities Žemaičių Naumiesčio valsčiuje.
1923 m. visuotinio surašymo duomenimis čia buvo 48 sodybos ir 191 gyventojas. Sovietmečiu Teneniai tapo kolūkio centru, keliolika metų čia buvo apylinkės centras. Tarp 1972 ir 1976 m. suteiktas miestelio statusas. 1979 m. gyventojų skaičius pasiekė beveik 400.
Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institutas
Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institutas (trump. VU TFAI) – 1990 m. įkurta ir universiteto mokslo instituto statusą turinti biudžetinė valstybės mokslinių tyrimų įstaiga, įsteigta tarptautinio lygio teorinės fizikos ir astronomijos moksliniams tyrimams vykdyti ir padėti Vilniaus universitetui. Įkūrus institutą, šis turėjo 5 mokslinius skyrius. Adresas - Saulėtekio al. 9, Vilnius.
Instituto struktūra
Dabar institutui priklauso šie skyriai:
Institutas turi astronominių stebėjimų bazę Lietuvoje – Molėtų astronomijos observatoriją, ir vykdo Planetariumo Vilniuje steigėjo funkcijas. Lietuvos fizikų draugijos ir Lietuvos astronomų sąjungos būstinės taip pat yra institute. Institutui šiuo metu vadovauja Gražina Tautvaišienė.
Vykdomi tyrimai
VU TFAI vykdo įvairius fudamentalius tyrimus. Atomo teorijos skyriuje užsiimama kvantmechaniniais ir spektriniais sudėtingų atomų, plazmos savybių tyrimais.
Branduolio teorijos sektoriuje plėtojami algebriniai branduolio teorijos metodai, besiremiantys grupių teorija ir simetrijomis. Pastaruoju metu šio sektoriaus tyrimų kryptis orientuota į elementariųjų dalelių fizikos ir topologijos tyrimus ir plėtojimą.
Vyksmų ir sandarų teorijos skyriuje tiriami daugiaatomių junginių elektroniniai spektrai, kondensuotos medžiagos ir šaltų atomų dujos.
Institutas kasmet išleidžia mokslo populiarinimo leidinį „Lietuvos dangus“, mokslo informacinį žurnalą „Fizikų žinios“ ir kitus leidinius, darbuotojai yra parašę daug vadovėlių Lietuvos vidurinėms ir aukštosioms mokykloms.
Rapolas Okulič-Kazarinas
Rapolas Okulič-Kazarinas (Okulič-Kozarinas) (g. 1857 m. spalio 24 d. Mogiliovo gubernijoje (dab. Baltarusijoje) – 1919 m. balandžio 27 d. Kaune) – generolas majoras, Lietuvos kariuomenės savanoris, vienas iš Lietuvos karo aviacijos pradininkų. Palaidotas Kaune, Eigulių kapinėse.
Vapsva (žurnalas)
Vapsva – satyros ir humoro mėnesinis žurnalas, ėjęs 1929–1933 m. Kaune.
Rapolas Okulič-Kazarinas
Biografija
R. Okulič-Kazarinas karinę tarnybą pradėjo 1873 m. Rusijos kariuomenės 28 pėstininkų divizijos (28 пехотная дивизия) trečiajame pėstininkų pulke. Netrukus dvejiems metams buvo pasiųstas mokytis į Rygos pėstininkų junkerių mokyklą. Ją baigęs 1875 m. grįžo į savo pulką. 1878 m. tarnyboje buvo pakeltas į poručikus, paskirtas kuopos vadu. 1888 m. pakeltas į štabskapitonus.
Vapsva (žurnalas)
Istorija
Leistas vietoje „Vėplos“. Leido „Naujo žodžio“, vėliau – „Žodžio“ bendrovė. Išėjo 54 numeriai.
Rapolas Okulič-Kazarinas
Biografija
1902 m. mokėsi karininkų šaulių mokykloje, jam buvo suteiktas papulkininkio laipsnis. 1903–1904 m. buvo pulko teismo pirmininkas. 1904 m. tarnavo 159 Gurijos pėstininkų pulke (Гурийский 159-й пехотный полк) 3–iojo bataliono vadu. 1905 m. paskirtas pulko vadu ir su pulku išsiųstas į Mandžiūriją. 1906 m. perkeltas į 3 Dono pėstininkų pulką, paskirtas 4–ojo bataliono vadu. 1911 m. pakeltas į pulkininkus. 1912 m. pakeltas į generolus majorus ir paleistas į atsargą.
Vapsva (žurnalas)
Istorija
Bendradarbiavo Kazys Binkis, Augustinas Gricius, Liūnė Janušytė, Teofilis Tilvytis, dailininkai Rimtas Kalpokas, Adomas Varnas ir kt.
Rapolas Okulič-Kazarinas
Veikla Lietuvoje
1919 m. kovo 29 d. savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę. Kaip karininkas paskirtas bombų sandėlio prižiūrėtoju. Nuo 1919 m. balandžio 5 d. ėjo Aviacijos mokyklos viršininko pareigas.
Vapsva (žurnalas)
Istorija
Redagavo Jonas Šimkus, Juozas Šimukėnas.
Rapolas Okulič-Kazarinas
Veikla Lietuvoje
Lietuvoje R. Okulič-Kazarinas po mirties buvo apdovanotas Savanorių (1930) ir Lietuvos nepriklausomybės (1931) medaliais.
Kalbotyra
Kalbotyra arba lingvistika – bendras mokslų, tiriančių natūralias kalbas, pavadinimas. Kai kurie mokslininkai kalbotyrą laiko semiotikos mokslo dalimi. Mokslininkas, besidarbuojantis kalbotyros srityje, vadinamas kalbininku.
Su bendrąja kalbotyra susijusi taikomoji kalbotyra, kuriai rūpi praktinis kalbos panaudojimas įvairiose gyvenimo srityse.
Kalbos funkcijos
Pirminės kalbos funkcijos:
Antrinės kalbos funkcijos:
Žinomi pasaulyje Lietuvos baltistai
Baltistika – klasikinės kalbotyros atšaka, tirianti baltų kalbas.
Kvintiškių Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo koplyčia
'''Kvintiškių Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo koplyčia''' – naujai pastatyta koplyčia tikinčiųjų šventoje laikomoje vietoje Zarasų rajone, Kamšos kaime, prie Ilgio ežero vakarinės pakrantės, priklausanti Imbrado Nukryžiuotojo Jėzaus parapijai. Šventovė yra viena iš katalikiškos piligrimystės vietų Panevėžio vyskupijoje.
Kalbotyra
Šiuolaikinė kalbotyra
XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje kalbotyra, buvusi gana statine, aprašomąja mokslo sritimi, ėmė sparčiai vystytis, nuo tradicinių kalbotyros sričių atsiskyrė kelios naujos, tiriančios sociologinius, prasminius, loginius ir kitus kalbos aspektus. Tikrą šio mokslo perversmą inicijavo šveicarų mokslininko Ferdinand de Saussure darbai, tyrę bazines kalbos, kaip mokslo, sąvokas ir padėję pamatą struktūrinei lingvistikai, kuri iki šiol supriešinama su tradicine aprašomąja kalbotyra. Didelę įtaką naujų krypčių atsiradimui padarė psichologų (S. Freud, C. G. Jung), matematikų (C. S. Pierce ir kiti) darbai.
Kvintiškių Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo koplyčia
Koplyčia pasiekiama iš plento, ties Imbradu pasukus į šiaurę pagal nuorodą „Ilgio ežeras“, pavažiavus žvyrkeliu apie 4 km. Iškilo 2014 m. pagal architekto Kazio Tamošėčio projektą. Pastatas savo forma primena popiežiaus mitrą. Koplyčios konstruktorius Juozas Kaupas, altoriaus autorius Darijus Gotautas Vaišvila.
Kalbotyra
Šiuolaikinė kalbotyra
Šiuolaikinė struktūrinė lingvistika paremta daugiausiai semantinėmis ir semiotinėmis teorijomis, sudaro mokslinį pagrindą visų kitų mokslo teorijų kūrimui (metateorija, metakalba), sudaro atskiras matematikos (Matematinė lingvistika) ir psichologijos mokslų sritis, yra neatsiejama nuo filosofijos, informatikos ir logikos mokslų. Modernioji lingvistika išplečia kalbos sąvoką, tirdama ne tik šnekamąsias, bet ir dirbtines (kompiuterių), vaizduojamąsias (teatro, architektūros ir pan.) kalbas, pačių kalbų kūrimo metodus, ženklų sistemas, ir pan. Tiriama ne tik žodžių, bet ir sakinių ir ištisų tekstų prasmė bei sąveika.
Kvintiškių Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo koplyčia
Šv. Mergelės Marijos apsireiškimo vieta prie upelio, jungiančio Pečiakurkos ežerą su Ilgiu, yra ypač dažnai lankoma rajono vieta. Ilgio ežere stovi Marijos statulėlės, o pakrantėje ankstyvą pavasarį pražysta gražiausios gėlės, išsibarstę kryžiai ir altorėliai nusagstyti šventųjų paveikslėliais šiek tiek netgi primena garsųjį Kryžių kalną. Pakrantėje – gausybė įvairios formos kryžių. Juos stato pažymėti svarbius šeimos įvykius, pavyzdžiui, santuokos, vaikų gimimo. Kasmet jų daugėja. Žmonės prašo Mergelės Marijos malonės, dėkoja už suteiktas. Kai kurie į buteliukus semiasi ežero vandens, į kišenes dedasi akmenukų. Tikima, kad vanduo gydo kūną, o akmenukai saugo nuo blogio. Birželio 30–liepos 1-ąją čia suplūsta žmonės švęsti Mergelės Marijos apsireiškimo. Mišias aukoja 6–12 kunigų.
Istorija
2014 m. birželio 30 d. koplyčią iškilmingai pašventino ir mišias aukojo Panevėžio vyskupas emeritas Jonas Kauneckas ir 12 kunigų.
Koplyčios statyba prasidėjo 1999 m. gegužės 6 d., kai vyskupas Juozas Preikšas davė leidimą. Statybos truko 15 metų. Viskas prasidėjo nuo žemės sklypo įsigijimo panaudai, geologinių tyrimų, koplyčios projekto ir jo įgyvendinimo palaipsniui. Ilgai derintas projektas su architektu Kaziu Tamošėčiu, konstrukcinius sprendimus derino Juozas Kaupas. 2002 m. vasarą išlieti koplyčios pamatai. Spalio 5 d. Panevėžio vyskupas Jonas Kauneckas pašventino pamatus.
2007–2008 m. pamažu iškilo koplyčios pastatą laikančios sijos, stogas ir sienos. Po šio statybos etapo pinigai pasibaigė, ir statyba sustojo. Darbai atlikti vien aukotojų lėšomis, dėl ko ir užtruko statyba, nes stambių rėmėjų nebuvo. 2013 m. buvo laimėtas „Leader“ VVG projektas „Imbrado Nukryžiuotojo Jėzaus parapijai priklausančios koplyčios atgimimas“. Buvo skirtos reikalingos lėšos, papildomos investicijos. Darbus atliko UAB „Rokiškio apdaila“.
Pasakojama, kad stebuklingas apsireiškimas prie Ilgio ežero įvyko 1967 m. vėlų birželio 30 d. vakarą. Du jauni žmonės ant ežero pamatė ryškią šviesą. Iš pradžių jie pamanė, kad atvažiuoja mašina, bet šviesa neartėjo. Priėję arčiau pamatė ant sutrūnijusio polio stovinčią švytinčią jauną nepaprasto grožio mergaitę, vilkinčią baltą suknele su pelerina ir auksiniais plaukais.
Sovietmečiu prie Ilgio ežero buvo draudžiama lankytis, čia įkurta milicijos vasaros stovykla. Tačiau tikintieji to nepaisė. Jaunuoliai, regėję Švč. Mergelę Mariją, buvo areštuoti, tardomi, tačiau savo liudijimo neatsisakė. Tada, kaip buvo įprasta, paskelbti protiškai nesveikais. Netoliese šios vietos gyvenę žmonės iškelti neva dėl vykdomų melioracijos darbų.
FC Slovácká Slavia Uherské Hradiště
FC Slovácká Slavia Uherské Hradiště – buvęs Čekijos futbolo klubas iš Uherske Hradištės. 2000 m. dėl finansinių sunkumu prisijungė prie FC Synot klubo.
Anelius Markevičius
Anelius Markevičius (1923 m. sausio 7 d. Punske, šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiuje – 2010 m. balandžio 23 d.) – Lietuvos prozininkas ir publicistas. Lietuvos rašytojų sąjungos narys nuo 1957 m.
1950 m. Vilniaus universitete įsigijo ekonomisto specialybę. 1946–1983 metais dirbo "Jaunimo gretų", "Pergalės", "Kooperatininko", "Šluotos" žurnalų redakcijose. Lietuviškos nuotykinės literatūros, taip pat humoristinių romanų autorius. Anelijaus Markevičiaus knygos seniai virto bibliografinėmis retenybėmis.
Vytautas Briedis
Vytautas Briedis (1940 m. rugpjūčio 27 d. Nausėdžiuose, Biržų rajone – 2019 m. rugsėjo 22 d. Vilniuje) – Lietuvos irkluotojas, irklavimo treneris, 1968 m. olimpinio bronzos medalio laimėtojas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1940 m. rugpjūčio 27 d. Nausėdžiuose. Pradėjo irkluoti 1955 m., TSRS vyrų irklavimo rinktinės narys (1962–69). 1968 m. baigė KPI Vilniaus filialą. 1959–1960 m. Vilniaus elektros tinklų elektromontuotojas, 1960–1962 m. Vilniaus elektros suvirinimo gamyklos inžinierius, 1969–1976 m. Vilniaus lengvosios pramonės technikumo dėstytojas. 1976–1980 m. Vilniaus Dinamo irklavimo bazės direktorius, 1980–1990 m. Lietuvos irklavimo vyr. treneris. 1990–1992 m. KKSD sporto skyriaus viršininkas, 1992–1993 m. Lietuvos sporto federacijų direktorato direktoriaus pavaduotojas, 1993–1997 m. Lietuvos sporto federacijų sąjungos generalinis sekretorius, 1997–2002 m. ir 2004–2008 m. Lietuvos olimpinio sporto centro direktoriaus pavaduotojas.
1988 m. Lietuvos sąjūdžio steigiamojo suvažiavimo delegatas, LTOK atkūrimo iniciatyvinės grupės, LTOK generalinės asamblėjos, 1988–2000 m. LTOK Vykdomojo komiteto narys, 1992–2000 m. komiteto narys iždininkas. Apdovanotas Sausio 13‑osios atminimo medaliu (2005), KKSD medaliu Už nuopelnus Lietuvos sportui (2000) ir Sporto garbės komandoro ženklu (2010), LTOK Garbės ženklu (2000), Olimpine žvaigžde (2005) ir Olimpiniu žiedu (2010).
Romas Striupas
Romas Striupas (1886 m. gruodžio 22 d. Steponiuose, Rusijos imperija – 1934 m. rugsėjo 8 d. Kaune, Lietuva) – rašytojas, prozininkas.
Vrindavanas
Vrindavanas  – miestas Indijoje, vakarų Utar Pradeše, 10 km į šiaurę nuo Mathuros, prie Jamunos upės. Greta praeina Delio–Agros plentas. Svarbus hinduistinis piligrimystės centras, laikomas Viešpaties Krišnos gimtine ir vaišnavizmo šventuoju miestu. Mieste yra šimtai šventyklų, skirtų Krišnai ir Radhai, gausu ašramų, ghatų, yra šventasis Govardhano kalnas. Dauguma šventyklų pastatytos XVIII–XIX amžiuje, ISKCON judėjimui svarbiausia yra 1975 m. įkurta Šri Krišnos-Balaramos šventykla. Į Vrindavaną traukia ne tik piligrimai iš viso pasaulio, bet ir aukštųjų kastų našlės, asketai bei turtingi indai.
Romas Striupas
Biografija
Gimė 1886 m. gruodžio 22 d. Steponiuose. Mokėsi felčerių mokykloje Syzranėje. Už lietuviškos spaudos laikymą nuteistas vieneriems metams kalėjimo, buvo paimtas į carinę kariuomenę, kur dirbo felčeriu. 1920 m. pradėjo dirbti felčeriu Kauno ligoninėje. Rašė prozą į įvairius periodinius leidinius, tokius kaip „Šaltinėlis“, „Rygos garsas“, „Pradai ir žygiai“, „Gaisai“. Parašė aforizmus „Alkanos mintys“ (1929), „Žmogus žmogui“ (1924), „Šventoji naktis“ (1931), „Trylika apaštalų“ (1933). 1934 m. rugsėjo 8 d. nuskendo Nemune.
Vrindavanas
Istorija
Remiantis Bhagavata Purana ir Gytagovinda, Vrindavano apylinkių miškuose savo jaunystę praleido Krišna (vėliau tapęs „Mahabharatos“ įvykių dalyviu). Jis su broliu Balarama buvęs piemeniu, vėliau susipažino su piemenaite (gope) Radharane, kuri tapo jo pora.
Ražaitėliai
Ražaitėliai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Pramedžiavos.
Sofija Veiverytė
Sofija Veiverytė ( 1926 m. balandžio 13 d., Naujatrobių kaime, Kauno rajonas – 2009 m. liepos 23 d. Vilnius) – Lietuvos monumentaliosios ir dekoratyvinės tapybos dailininkė, profesorė.
Biografija
1935 m. baigė Kauno Saulės gimnaziją, 1941 m. – Kauno suaugusiųjų gimnaziją, 1949 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą, kur studijavo monumentaliąją tapybą (vad. Stasys Ušinskas). Lietuvos dailininkų sąjungos narė nuo 1957 m.
1948 m., dar nebaigusi studijuoti buvo pakviesta dėstyti piešimą Kauno dailės institute. Nuo 1952 m. LTSR valstybiniame Dailės institute Vilniuje dėstė piešimą, vėliau tekstilės katedroje. 1968 m. pradėjo vadovauti freskos ir mozaikos studijai. Dailininkė gilinosi į molbertinės tapybos specifiką, nuo 1978 m. tapybos katedros tapybos studijos vadovė. Nuo 1966 m. docentė, nuo 1982 m. profesorė.
Kūryba
Dailininkės kūryboje galima išskirti tris sritis: monumentaliąją dailę, molbertinę tapybą ir piešinį. Figūrinėse kompozicijose, portretuose ryškus autorės sugebėjimas perteikti vaizduojamo asmens dvasios būseną, monumentaliai ir drąsiai apibendrinti psichologinį tipą. Kartais autorė naudoja grotesko, deformavimo, neišbaigtumo raišką, kartu pabrėždama stipraus, gražaus žmogaus idėją. Nuo 9-o dešimtmečio S. Veiverytės kūryboje ima vyrauti romantizuoti žvėrių, žirgų motyvai, istorinės temos. Atsiskleidžia improvizacinė dailininkės prigimtis, minkštėja linijų plastika. Kūriniai monumentalūs, ekspresyvūs, didelės apimties, jiems būdinga raiškus piešinys, subtilūs tonų ir pustonių deriniai. Sukūrė A. Savicko, N. Ambrazaitytės, R. Staliliūnaitės, J. Kuzminskio, R. Katiliaus, K. Simanonio ir kt. portretus. 13 darbų yra P. M. Tretjakovo galerijoje ir Puškino muziejuje, 3 paveikslai Sofijos nacionalinėje galerijoje. Nemažai darbų įsigiję įvairių šalių kolekcininkai.
Premijos ir apdovanojimai
Taip pat diplomai ir garbės raštai Lietuvoje ir užsienyje.
Piero Esteriore
Piero Esteriore (g. 1977 m. rugsėjo 23 d.) – Šveicarijos atlikėjas.
2004 metais su grupe The MusicStars atstovavo Šveicarijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Celebrate“. Konkurso pusfinalyje atstovai liko paskutiniai, nesurinkę nei vieno taško.