cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Milžinė (žvaigždė)
Formavimasis
Jei žvaigždės, esančios pagrindinėje sekoje, masė mažesnė už maždaug 0,5 MS, manoma, kad jos centre niekada nebus helio branduolių sąlajai reikalinga temperatūra. Tokia žvaigždė liks raudonąja milžine, kurioje vyksta vandenilio branduolių sąlaja, ir galiausiai taps baltąja nykštuke. Priešingai, jei žvaigždės branduolio temperatūra pasiekia apytiksliai 108 K, branduolyje esančio helio branduoliai pradės jungtis į anglies ir deguonies branduolius vykstant trijų alfa dalelių procesui. Energija, gauta jungiantis helio branduoliams, verčia žvaigždės branduolį plėstis. Tada aplink branduolį esantis sluoksnis, kuriame vyksta vandenilio branduolių sąlaja, pradeda mažėti, ir pradeda mažėti jo energijos išgavimo tempas. Žvaigždės šviesis mažėja, jos išorinis sluoksnis vėl pradeda mažėti, ir žvaigždė palieka raudonųjų milžinių šaką. Jos tolesnė evoliucija priklauso nuo masės. Jei žvaigždė nelabai masyvi, ji HR diagramoje patenka į horizontaliąją seką arba juda kilpomis. Jei žvaigždė nemasyvesnė nei maždaug 8 MS, ji galiausiai išeikvoja helį savo branduolyje ir sluoksnyje aplink branduolį prasideda helio branduolių sąlaja. Žvaigždės šviesis vėl pradeda didėti ir žvaigždė pasiekia asimptotinę seką. Po to, kai žvaigždė praranda didžiąją dalį savo masės, ji tampa iš anglies ir deguonies sudaryta baltąja nykštuke.
Pagrindinės sekos žvaigždžių, kurios yra pakankamai masyvios, kad jose vyktų anglies branduolių sąlaja (apie 8 MS), šviesis palikus pagrindinę seką padidėja nežymiai, bet žvaigždės tampa raudonesnės. Jos gali tapti raudonosiomis supermilžinėmis, arba dėl masės netekimo tapti mėlynosiomis supermilžinėmis. Galiausiai tokios žvaigždės taps baltosiomis nykštukėmis, sudarytomis iš deguonies ir neono, arba, tapdamos II tipo supernovomis, taps neutroninėmis žvaigždėmis ar juodosiomis skylėmis.
Kazys Bauba
Kazys Bauba (1908 m. gruodžio 26 d. Naujoji Vilnia – 1943 m. gegužės 14 d. Štuthofo koncentracijos stovykla) – Lietuvos žurnalistas, pedagogas.
Biografija
Baigęs Pilviškių vidurinę mokyklą, 3 metus mokėsi Vilkaviškio kunigų seminarijoje. 1930–1934 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete studijavo klasikines kalbas.
Katalikų spaudoje paskelbė straipsnių kultūros ir ideologinėmis temomis.
Stanislovas Kerbedis
Stanislovas Kerbedis (1810 m. kovo 9 d. Naudvaryje, Naujamiesčio valsčius – 1899 m. balandžio 19 d. Varšuvoje, Rusijos imperijos tiltų inžinierius.
Biografija
Baigė Panevėžio pijorų mokyklą. 1826 m. baigė Kauno klasikinę gimnaziją. 1826–1828 m. studijavo Vilniaus universitete. 1831 m. baigęs Sankt Peterburgo kelių inžinierių korpuso institutą iki 1849 m. dėstė taikomąją mechaniką jame ir kitose Sankt Peterburgo aukštosiose mokyklose, nuo 1842 m. Mechanikos katedros vedėjas, nuo 1842 m. profesorius. 1837–1838 m. tobulinosi Paryžiaus kelių ir tiltų institute bei kitose Vakarų Europos šalyse. 1858 m. Peterburgo mokslų akademijos garbės narys.
Dar studijų metais 1830 m. vasarą atliko praktiką prie kasamo Ventos kanalo. Suprojektavo pirmąjį arkinį ketinį 8 tarpsnių su pasukama varstomąja perdanga tiltą per Nevą Peterburge, vadovavo jo statybai (pastatytas 1850 m.).
Vienas geležinkelio Sankt Peterburgas–Varšuva tiesimo vadovų, prisidėjo projektuojant Vilniaus ir Kauno tunelius, suprojektavo geležinkelio tiltus per Lugą – geležinį su strypinėmis santvaromis, ir Daugpilio tiltą per Dauguvą – su parabolinėmis santvaromis, vadovavo jų statyboms. 1858 m. tyrė tiltų kniedytuosius sujungimus. 1859–1864 m. suprojektavo ir pastatė 6 tarpsnių geležinį santvarinį su lygiagrečiomis juostomis tiltą (Kerbedžio tiltas) per Vyslą Varšuvoje, kurio atramoms panaudojo kesonus. thumb|left|180px|Stanislovo Kerbedžio kapas Iki 1891 m. dirbo Rusijos susisiekimo valdyboje, konsultavo Kronštato ir Sankt Peterburgo uostų, Marijos vandens kelio atnaujinimo projektus. Šelpė Lietuvos menininkus. XIX a. pab. Riebinių dvare įkūrė lietuvių menininkų kūrybos namus.
Puikūnas
Puikūnas (Mimulus) – frimajinių (Phrymaceae) šeimos augalų gentis. Ilgą laika puikūnai buvo priskiriami bervidinių (Scrophulariaceae) šeimai.
Labiausiai išplitę Šiaurės Amerikoje ir Australijoje, taip pat kai kurios rūšys auga Rytų Azijoje ir Pietų Afrikoje. Dauguma puikūnų rūšių – vienmečiai augalai. Gentį sudaro 150 rūšių.
FC Viktoria Frankfurt
Frankfurto prie Oderio „Viktoria“ – Vokietijos futbolo klubas iš Frankfurto.
Istorija
Iki 1953 m. žaidė Leipcige, iki 1971 m. Berlyne, nuo tol – Frankfurte prie Oderio.
Šimkaičiai (kaimas)
Šimkaičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Šimkaičių miestelio pašonėje.
Gyvieji didvyriai
Gyvieji didvyriai – 1959 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas keturių kino novelių rinkinys. Filmo trukmė – 80 min.
Filme skirtingų vaikų likimais parodomi keli Lietuvos istoriniai laikotarpiai.
I novelė „Mums nebereikia“ (pagal J. Baltušio novelę)
Vaidina:
II novelė „Lakštingala“ (pagal P. Cvirkos novelę)
Vaidina:
IV novelė „Gyvieji didvyriai“
Vaidina:
Naktinis kritimas
Naktinis kritimas yra 2004 metų amerikiečio rašytojo Nelson DeMille romanas.
Romaną 2005 metais išleido leidykla Alma littera. ISBN 9955-08-949-0
„Naktinis kritimas“ yra tęsinys kito Nelson DeMille romano „Liūto žaidimas“ (The Lion's Game). Abudu kūrinius vienija kai kurie bendri veikėjai: Džonas Koris, Keitė Meifyld, Tedas Nešas ir t. t. Taip pat 2006-ųjų metų pabaigoje žadama išleisti knygos tesinį „Laukinė ugnis“ (Wild Fire).
Turinys
Romanas yra suskirstytas į tris dalis, kurios vadinamos knygomis, bet visos jos apimą vieną istoriją.
Pirmoji knyga
Veiksmas vyksta 1996-ųjų liepos 17-ąją. Badas Mitčelas ir Džilė Vinslou, kurie turi susikūrę savo šeimas, paplūdimyje užsiiminėja neleistinais meilės žaidimais. Pasistatę filmavimo kamerą ant kopos nusileidžia į prie jūros ir toliau tesią savo žaidimus. Netyčia kamera užfiksuoja kaip kovinė žemė-oras raketa numuša skrendantį lėktuvą. Išsigandę, kad į paplūdimį prisirinks daug žmonių, jie sprunka iš ten lauk, bet netyčia palieka įrodymų apie savo buvimą.
Antroji knyga
Po penkerių metų 2001-ųjų liepos 17-tą dieną, kai jau yra oficialiai paskelbta išvada, kad lėktuvo sprogimas įvyko dėl techninio gedimo, FTB kovos su terorizmu būrio narys, anksčiau buvęs žmogžudysčių skyriaus detektyvas, Džonas Koris, šiek tiek padedamas antrosios žmonos Keitės Meifyld, nutaria laisvu nuo darbo metu ištirti ar oficialioji išvada teisinga. Apie jo užmačias sužino jo viršininkas ir pasiunčia jį į Jemeną, kad šis atvėstų.
Trečioji knyga
Tų pačių metų rugsėjį jis grįžta iš Jemeno, bet jo noras išsiaiškinti nė kiek nesumažėjo, o dar labiau padidėjo. Jam pavyksta surasti sprogimo liudininkę Džilę Vinslou, kuri pati tiesiog trykšta noru viską iškloti. Pasirodo, kad prieš sunaikintant video juostą, kurioje buvo užfiksuotas spogimas, buvo nukopijuota ir Džilė vis dar turi kopiją. Džonas Koris ir žmogus, vadovaujantis priešininkų stovyklai paskelbusiai klaidingą išvadą Tedas Nešas, susitaria rugsėjo 11 dieną susitikti pasaulinio prekybos centro šiauriniame bokšte. Džonas, savo laimei, šiek tiek vėlavo į susitikimą ir kai tik tuo metu į prekybos centrą įsirėžia teroristų užgrobtas lėktuvas. Knyga tuo ir baigiasi, tad skaitytojas palieka nežinioje.
Mažoniškė
Mažoniškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Karklėnų.
Bžozova (Monkų apskritis)
Bžozova – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Širvintų rajono apylinkės teismas
Širvintų rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 3 teisėjai. Teritorija – Širvintų rajono savivaldybė.
Adresas: Vilniaus g. 29, Širvintos, LT-19118.
Nuorodos
🇻🇦
Ivanas Buninas
Biografija
Ivanas Buninas buvo kilęs iš senos bajorų giminės, kurią pradėjo Simeonas Bunkovskis, XV a. atvykęs iš Lenkijos.
Rašytojo vaikystė prabėgo Oriolo gubernijos Butyrkų vienkiemyje. Buninas niekada nepamiršo savo kilmės, didžiavosi giminyste su poetu romantiku Vasilijumi Žukovskiu.
Būdamas dvidešimties metų Buninas buvo aistringai įsimylėjęs Varvarą Paščenko. Ši jaunystės drama atsispindėjo jo kūriniuose. 1898 m. jis vedė gražuolę graikę Aną Cakni. Po dvejų metų santuoka iširo. Sūnus, gimęs jau iširus santuokai, mirė penkerių metų. Daugiau vaikų Buninas neturėjo. 1906 m. viso jo gyvenimo moterimi tapo Vera Muromceva. Su ja jis leidosi į egzotiškas keliones; drauge su ja iškentėjo gyvenimo be tėvynės tragediją. Nepriėmė bolševikų valdžios ir 1920 m. balandžio mėnesį per Konstantinopolį ir Belgradą Ivanas Buninas atvyko į Paryžių. Emigracijoje išbuvo trisdešimt trejus metus.
1939 m. Ivanas Buninas su žmona apsigyveno Grase, Prancūzijos pietuose. Ten jis praleido ir vokiečių okupacijos metus.
Mirė Ivanas Aleksejevičius Buninas Paryžiuje 1953 m. lapkričio mėn. 8 d.
Ivano Bunino kūryba
Iki revoliucijos Buninas išleido daugiau kaip dešimt poezijos knygų ir laikė save visų pirma poetu. Jo ankstyvajai lyrikai buvo būdinga samanotų bajorijos sodybų nostalgija, subtilus gamtos grožio jautimas, stiliaus vaizdingumas. Laikui bėgant Bunino poezija vis aiškiau virto filosofine lyrika, turinčia akivaizdų vidinį ryšį su jo proza.
Romane „Arsenjevo gyvenimas“ aiškiai jaučiamos visos rašytojo kūrybos tendencijos. Tai ir grįžimas prie ikirevoliucinio gyvenimo, jo buities, žmonių, tai ginčas dėl Rusijos ir jos ateities. Bet tai ir romanas monologas, filosofinė lyrinė proza. Šis kūrinys − tai Bunino išpuoselėta Gyvenimo Knyga. Tiesa, romano siužetas nutrūksta dvidešimtaisiais herojaus gyvenimo metais.
Ivano Bunino bibliografija:
Gedrimai (Skuodas)
Gedrimai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, į pietryčius nuo Ylakių. Trykšta Gedrimų (Vindašių) šaltinis.
Istorija
Pirmą kartą minimi 1708 m.
Gyventojai
thumb|left|250px|Medžio skulptūra Gedrimų kaimui atminti
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Penkiataškė boružė
Penkiataškė boružė (Coccinella quinquepunctata) – boružių (Coccinellidae) šeimos vabalas.
Pomabamba
Pomabamba  – miestas Peru, Ankašo departamente, 2950 m aukštyje, 190 km į šiaurės rytus nuo Huaraso. Per miestą teka Maranjono intakas Pomabamba. Provincijos centras. Keliai į Siuhasą, Rekuajų.
Susižadėję penkerius metus
Susižadėję penkerius metus – 2012 m. JAV sukurta romantinė komedija.
Turinys
San Franciske restorane virėju dirbantis Tomas po metų draugystės pasiperša savo draugei Violetai. Laimingi sužadėtiniai pradeda planuoti savo būsimas vestuves, tačiau netrukus Violeta laimi stipendiją studijuoti Mičigano universitete. Norėdamas būti malonus būsimai žmonai, Tomas pasisiūlo laikinai atidėti vestuves ir važiuoti kartu.
Vis dėlto Mičiganas pasirodo ne toks, kokio Tomas tikėjosi. Kol Violeta užsiėmusi universitete, jis įsidarbina užkandinėje, pratinasi prie žiemos, medžioklės ir kitų vietinių pramogų. Ilgainiui vis nukeliamos vestuvės pradeda atrodyti kaip miražas: Violetai dėmesį rodo jos dėstytojas, vestuvių nesulaukiantys senyvi giminaičiai miršta vienas po kito, o Tomas pradeda vis labiau degraduoti...
Palanga (savaitraštis)
Palanga – Palangos miesto savaitraštis, ėjęs nuo 1991 m. sausio mėn. iki 1993 m. kovo mėn. Palangoje.
Istorija
Įsteigė ir leido Palangos miesto taryba. Rašė miesto gyvenimo, buitiniais, kultūros, politikos ir ekonomikos klausimais. Tiražas 1991 m. – 2865 egz., 1993 m. – 1500 egz.
Algirdas Baubinas
Algirdas Baubinas (g. 1943 m. gruodžio 12 d. Vaškonys, Švenčionių valsčius) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1970 m. baigė Vilniaus universitetą. 1981 m. medicinos mokslų daktaras.
1970–1978 m. dirbo Epidemiologijos, mikrobiologijos ir higienos institute. Nuo 1978 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1992 m. Higienos katedros vedėjas; nuo 1989 m. profesorius. Tarptautinės ekologijos ir saugios žmonių veiklos mokslų akademijos (Sankt Peterburgas) narys, 1998 m. Europos universiteto garbės daktaras. 1988 m. vienas Lietuvos našlaičių brolijos kūrėjų.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – visuomenės sveikatos problemos, neigiamų aplinkos veiksnių įtakos gyventojų sveikatai paieška.
Šniadovo rajonas
Šniadovo rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Šniadovo mieste.
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Potenzos provincija
Potenzos provincija – Italijos provincija Bazilikatoje. Provincijos sostinė – Potenca.
Istorija
272 m. pr. m. e. graikai užėmė regioną ir Bazilikatą pervadino Lukiana. XI a. regionas priklausė Apulijos kunigaikštystei, o XIII a. – Neapolio karalystei. Tačiau iš tiesų Bazilikatą valdė vietiniai karo vadai. 1861 m. provincija buvo prijungta prie Italijos karalystės.
Regionas dažnai patiria žemės drebėjimus. Sostinė Potenca, aukščiausiai virš jūros esanti provincijos sostinė, pastatyta tarp dviejų slėnių. Miestas buvo perstatytas po 1857 m. Bazilikatos žemės drebėjimo. Dėl žemės drebėjimų ir Antrojo pasaulinio karo Potencoje neliko istorinių pastatų. Išliko tik viena graži San Frančesko bažnyčia netoli pagrindinės Piazza Pagano aikštės. Viena iš bažnyčios brangenybių yra bizantiška Madonna del Terremoto ikona.
Mark Eveleigh
Markas Ivleigas (Mark Eveleigh) – anglų keliautojas, fotožurnalistas, tyrinėtojas. Apkeliavo mažiausiai ištyrinėtus Lotynų Amerikos, Azijos ir Afrikos kraštus. Kelionių metu tyrinėjo vietinių gyventojų kultūrą, rašė straipsnius žymiausiems pasaulio laikraščiams ir žurnalams. Daugelį kelionių aprašė knygose. Šiuo metu gyvena Ispanijoje su žmona Bjanka. Kalba anglų, ispanų, prancūzų, indoneziečių, malajų kalbomis.
Panagiotis Giannakis
thumb|250px|Panagiotis Giannakis Panagiotis Giannakis (Παναγιώτης Γιαννάκης; g. 1959 m. sausio 1 d. Atėnuose) – Graikijos krepšininkas ir treneris, olimpietis. ir Pirėjo „Olympiacos“ vyr. treneris, buvęs nacionalinės rinktinės kapitonas.
Žaidėjo karjera
Giannakis pradėjo savo karjerą 1984 metais, žaisdamas Salonikų "Aris" klube. P. Giannakis kartu su Nikosu Galiu buvo pagrindiniai Graikijos rinktinės vedliai 1987 m. ir 1989 m. Europos čempionatuose, kuriuose Graikija atitinkamai buvo pirma ir antra.
P. Giannakis žaidė įžaidėjo pozicijoje. Krepšininkas savo karjerą pradėjo „Ionikos Nikaias“ komandoje, vėliau žaidė Salonikų „Aris“, Atėnų „Panionios“ ir Atėnų „Panathinaikos“ klubuose. Baigė savo karjerą 1996 metais.
Trenerio karjera
P. Giannakis iki 2006 m. vadovao Atėnų „Marousi“ komandai, Graikijos nacionalinės rinktinės treneriu tapo 2004 m. Vadovaudamas Graikijos rinktinei treneris 2004 m. olimpinėse žaidynėse užėmė 5 vietą, 2005 m. Europos čempionate laimėjo aukso medalį, o 2006 m. pasaulio pirmenybėse P. Giannakio vadovaujama Graikija užėmė antrąją vietą. 2007–2008 m. sezono vidury tapo Pirėjo „Olympiacos“ klubo vyr. treneriu. 2009–2010 m. sezono pabaigoje klubas pranešė, kad sutartis su treneriu nebus pratęsta.
Fosfolipidai
thumb|right|250px|Vandenyje susidarantys fosfolipidų dariniai - [[liposoma, micelė ir dvisluoksnis]]
Fosfolipidai – lipidų klasei priklausančios medžiagos, sudarytos iš glicerolio, dviejų riebalų rūgščių molekulių ir fosfato grupės.
Skirtumai tarp fosfolipidų atsiranda dėl skirtingų riebalų rūgščių molekulių, su kuriomis jie yra susijungę ir skirtingų radikalų, prisijungusių prie fosfato grupės.
Fosfolipidai - amfipatinės medžiagos, t. y. turi tiek hidrofilinę, tiek hidrofobinę dalis. Fosfato grupę turintis galas yra polinis, todėl turi hidrofilinių savybių ir yra vadinamas hidrofiline galvute, o riebalų rūgštys yra nepolinės, todėl turi hidrofobinių savybių ir sudaro hidrofobinę fosfolipido uodegėlę. Dėl šių savybių fosfolipidai vandeniniame tirpale linkę susiburti į dvisluoksnį ir sudaryti uždaras pūsleles. Dėl to fosfolipidai yra tinkamos medžiagos biologinėms membranoms sudaryti ir yra pagrindinė plazminės membranos sudedamoji dalis.
Lietuvių mitologija
Lietuvių mitologija – humanitarinių mokslų šaka, tirianti mitus, legendas, pasakas ir kt., taip pat „mitologija“ gali reikšti mitų visumą. Lietuvių mitologija nepainiotina su Senovės lietuvių religija, nes religija nėra mokslo šaka.
Lietuvių mitologijos tyrinėjimas
Nors lietuviai buvo paskutiniai Europos pagonys, praktikuojantys indoeuropietiškos kilmės politeistinę religiją (pastebėtina, jog dažnai klaidingai teigiama, jog lietuviai buvo apskritai paskutiniai Europos pagonys, nes vėliausiai apkrikštyti buvo samiai), bet jų tikėjimą apibūdinančių šaltinių yra nedaug. Pirmieji bandymai apibūdinti pagoniškąją lietuvių mitologiją atsirado romantizmo epochoje. Vienas iš pirmųjų rekonstruoti pagoniškąjį tikėjimą pabandė istorikas Teodoras Narbutas. Norėdamas parodyti, jog lietuvių pagoniškas tikėjimas kone prilygsta senovės graikų ir romėnų religijoms, jis perdirbo keletą klasikinių mitų ir išgalvojo naujų lietuviškų mitologinių personažų (tokių, kaip Milda, Nijolė ir kt.). Lietuvių mitologijos tyrinėtojai šiandien kaltina T. Narbutą netgi kai kurių šaltinių falsifikavimu. Taigi, remtis T. Narbuto faktais reikia itin atsargiai, jo į pasaulį paleisti nauji dievai dažnai pasitaiko mūsų žurnalistų bei kai kurių tyrinėtojų darbuose. Narbutas buvo ne vienintelis tyrinėtojas, sufalsifikavęs keletą lietuvių mitologijos faktų.
Ankstyviausi mitai rekonstruojami, remiantis archeologiniais radiniais, vėlesnių mitų elementais bei lingvistiniais tyrimais. Tokie tyrimai leidžia rekonstruoti pasaulėžiūrą ir tikėjimus, egzistavusius maždaug VIII a. ir anksčiau. Lemiamą įtaką šiems tyrimams padarė Marijos Gimbutienės darbai. Kadangi tokios mitų rekonstrukcijos neturi tiesioginių įrodymų, dalis mokslininkų jomis abejoja. Lietuvoje taip atkurtus mitus labiausiai išpopuliarino Pranės Dundulienės darbai, kuriuose pasitaiko daug abejonių keliančių interpretacijų.
Vėlesniosios mitologijos tyrimai paremti daugiau rašytiniais VIII a. – XIX a. šaltiniais, atpasakojančiais lietuvių ir kitų baltų tautų tikėjimus, mitus bei papročius, archeologiniai radiniai naudojami, kaip papildoma medžiaga. Dauguma tokių tyrimų paremti skirtingų mitų bei juose minimų figūrų sugretinimu. Žymiausi, semiotiniai mitologijos tyrimai buvo inicijuoti Algirdo Juliaus Greimo ir Lietuvoje išpopuliarinti Norberto Vėliaus.
Viena iš didžiausių problemų rekonstruojant lietuvių ir bendrai baltų mitologiją yra tai, kad lietuvių mitologija nebuvo statiška, laikui bėgant labai keitėsi, įtraukdama naujus elementus ir reinterpretuodama senesnius, tačiau nepaisant kintančių senųjų mitų ir įvairiausių smulkmenų siužetų, pamatinė mitologijos esmė, dievybių bruožai bei veiklos funkcijos mažai pasikeitė.
Ryšiai su kitų šalių mitologija
thumb|250 px|[[Romuva|Romuvos šventykla Prūsijoje.]]
Senoji lietuvių mitologija ir religija pradėjo formuotis su indoeuropiečių atsikraustymu į Pabaltijį apie 3000–2300 m. pr. m. e. Naujų ateivių indoeuropiečių mitologija sumišo su vietinių europidų ir finougrų mitologijomis. Dėl to baltų mitologija artima daugeliui Europos ir Azijos giminingų tautų. Tautosakos tyrinėtojai civilizacijos nepaliestoje kaimo gilumoje iki šiol atranda įvairių mitologinių elementų, nubirėjusių į sakmes, pasakas, dainas. Tie elementai artimi suomiškiems, indiškiems, slaviškiems ir kitokiems.
Štai ką apie senąją lietuvių religiją ir mitologiją teigė vienas žymiausių jos tyrinėtojų :
'' Lietuvių religija ir kultūra įtakomis mainėsi su iranėnais, slavais, trakais, skitais, getais, gotais, langobardais, skandinavais; vis dėlto jos pobūdis yra visiškai savarankiškas. Mes norime nustatyti vietą, ir nors nekorektiška tai daryti nuo pat pradžios, darbinę hipotezę reikėtų turėti omenyje. Lietuvių / baltų religijos Šiaurės Europos religinėje erdvėje užima keltiško ir germaniško religinio tęsinio rytinę dalį ir pratęsia transformuodama rytų slavams, Kijevo Rusiai. Tačiau, žvelgiant iš perspektyvos „nuo Atlanto iki skitų“, nuo Šiaurės jūros iki Juodmarių, ši padėtis yra centrinė. Baltų religija, jeigu kalbėsime antikos autorių terminais, yra „tarp germanų ir skitų“, turinti ir keltiškų bei germaniškų, ir iranėniškų bruožų. Slavų religijai lietuvių / baltų religija būtų motina, o slavų religijos tėvais turėtume laikyti Iraną, skitus, alanus, iš dalies chazarus. Lietuvių religijos „šeimyninius“ santykius su kitomis transalpinėmis religijomis galima nusakyti kaip seseriškus. Galija, Germanija, Lietuva, matyt, yra tos pačios virvelinės keramikos kultūros religijos palikuonės ir čia išlikę daugybė indoeuropietiškų motyvų, žinomų nuo Indijos iki Atlanto. ''
Lietuvių mitologijos istorijos skirstymas
Lietuvių mitologijos tyrinėtojai skiria 4 pagrindinius raidos etapus.
Lietuvių dievybės ir įvairios mitologinės būtybės šaltiniuose
Šiame straipsnyje yra nuosekliai pateikiama informacija apie lietuvių dievybes, minimas įvairiausiuose šaltiniuose nuo XIII a., taip pat randamas tautosakoje: sakmėse, pasakose, dainose ir kitur. Daugelis dievybių vardų, pateikiamų senuose šaltiniuose yra iškraipyti, taigi, kalbininkai nesutaria, koks galėjo būti pirminis tų dievybių vardas. Taigi, čia yra pateikiama ir kai kurių diskutuojamų aiškinimų apie vieno ar kito dievo vardą. Kai kurios dievybės (pavyzdžiui, Teodoro Narbuto) nėra patvirtintos kitų šaltinių, taigi dažnai yra abejotinos.
Dievybės ir būtybės, žinomos iš tautosakos
thumb|250px|Dirbinys, kai kurių autorių aiškinamas esąs apeiginis saulės [[stabas, XX a. pr. Lietuvos nacionalinis muziejus]]
Rusios kronikos ir metraščiai
Keletas lietuvių dievybių vardų aptinkama XIII a. Rusios kronikose. Šias dievybes slapta garbino Lietuvos Karalius Mindaugas po krikšto. Senosios rusų kronikos laikomos geriausiais šaltiniais, tyrinėjant seniausią lietuvių panteoną, garbintą feodalų ir karių.
Kronikoje išlikęs vienintelis šio laikotarpio lietuvių mitas, kuriame pasakojama, kaip Sovijus sugavo šerną, išpjovė jo devynias blužnis ir davė sūnums iškepti. Bet sūnūs blužnis suvalgė. Sovijus įniršęs per aštuonerius vartus nukeliavo į pragarą (požemio pasaulį), tačiau nepajėgė įveikti devintųjų vartų. Vienas sūnų jam pagelbėjo. Kiti broliai, sužinoję, šiam liepė surast tėvą mirusiųjų karalystėje. Sūnus, atėjęs pragaran, rado tėvą ir pavakarieniavo su juo. Po vakarienės palaidojo tėvą po žeme. Sekantį rytą paklausė, kaip šis ilsėjęsis. Tėvas atsakė jog jį ėdė kirmėlės. Tuomet sūnus įkėlė Sovijaus kūną medin (ar medžio skrynią). Sekantį rytą paklaustas tėvas atsakęs, jog jį pernakt gėlė bitės. Tada sūnus sudegino Sovijų ant laužo. Sekantį rytą tėvas atsakęs, jog puikiai išsiilsėjęs.
Viduramžių kronikose rašoma, jog šis paprotys buvo labai senas ir vadintas Sovica (*Sovika). Sovica buvo praktikuojama ne vien lietuvių, bet taip pat ir kitų pagonių genčių (lyvių, estų ir kitų).
'''Pasakojimas apie vieną pagonišką paklydimą, apie tai, kad jie Sovijų dievu vadina
Aštuonioliktas sakymas''' [V. variante: Apie pagonišką paklydimą mūsų Lietuvoje. XVIII sakymas. Apsakysime pagoniškus paklydimus, kokių būta ir mūsų Lietuvoje]
Vertė Bronys Savukynas ir Juozas Tumelis
Motiejaus Strijkovskio sąrašas
200px|thumb|Motiejus Strijkovskis Motiejus Strijkovskis (1547–1586/1593) buvo Lietuvos-Lenkijos istorikas. Jis išleido labai vertingą veikalą „Lenkijos, Lietuvos, Žemaitijos ir visos Rusijos kroniką“ 1582 metais. Pagonių religija buvo plačiai praktikuojama iki devintojo XVI a. dešimtmečio. Motiejus Strijkovskis ilgai gyveno LDK ir Žemaitijoje ir rašė apie pagoniškus papročius.
Strijkovskio sąraše pateikiamas dievybes galima įvardyti kaip valtiečių panteoną. Gintaras Beresnevičius pabrėžė, jog visos dievybės yra neabejotinos, išskyrus Didis Lado, kuris buvo „padarytas “ paties M. Strijkovskio iš dainų refreno, paplitusio baltų ir slavų liaudies dainose.
Jono Lasickio sąrašas
thumb|right|200px|[[Vasilijus Rotkirchas|Vasilijaus Rotkircho „Pilna lietuvių mitologija“, 1888 m.]] XVI a. lenkų protestantų aktyvistas Jonas Lasickis parašė traktatą apie „stabmeldystę“ rytų Europoje, kuriame ne tik senąją tikybą puoselėjantys lietuviai bet ir katalikai yra vadinami stabmeldžiais. Šis traktatas, Apie dievus žemaičių, kitų sarmatų, ir klaidingų krikščionių (De diis Samagitarum caeterorumque Sarmatarum et falsorum Christianorum, 1615), susideda iš kelių dievų sąrašų (įskaitant katalikų šventuosius), su trumpais kiekvieno aprašymais. Šie Lasickio sąrašai abejotinos vertės, nes autorius ir jo informantas nesuprato vietinių žmonių kalbos, privėlė daug klaidų, tikėtina, kad dievais palaikė ūkio reikmenis, asmenis ar vietoves. Daug dievavardžių sunkiai įskaitomi.
Tarp Lasickio minimų dievybių tik keletas yra neabejotinos, paliudytos tautosakos ar nesusijusių šaltinių:
Kai kurie kiti paminėti dievai gali būti eufemistiniai arba antriniai dievavardžiai:
Visgi, Lasickio sąraše gausiausia „dievybių“, kurios neminimos kituose nepriklausomuose šaltiniuose. Vėlesni autoriai, aiškindami Lasickio sąrašą, nesyk kūrė joms „kabinetines mitologijas“ ir įtraukinėjo į lietuvių dievų sąrašus. Daugelio šių „dievybių“ tikrumas abejotinas. Tarp dažniau minimų:
Kitos dievybės paminėtos J. Lasickio :Apidėmė, Budintoja, Brėkšta (bei) Žlėja, Derintojas (Ligyčius), Pelengabija, Ratainyčia, Salaus, Trotytojas kibirkščių, Ublanyčia, Šluotražis, Lazdona, Kriukis ir kt. yra labai abejotinos, greičiausiai žymi vietovardžius, pareigybes ar daiktus.
Mato Pretorijaus aprašymai
Matas Pretorijus (apie 1635–1704 ar 1707) traktate „Prūsijos įdomybės, arba Prūsijos regykla“ visapusiškai aprašė Prūsijos gyvenimo realijas – istoriją, kultūrą, tautybes, kalbą, tikėjimą ir kt. Į jo akiratį pateko ir daug vakarų lietuvių, žemaičių, kuršių religijos elementų. Jis bene išsamiausiai aprašė senojo tikėjimo žemdirbių apeigas, kultą, maldas.
Teodoro Narbuto rekonstrukcija
Istorikas Teodoras Narbutas (Theodor Narbutt) tarp 1835 ir 1841 dešimties tomų knygą Lietuvių tautos istorija (Dzieje starożytne narodu litewskiego), joje buvo ir lietuvių mitologijos aprašymas. Autorius yra kaltinamas ne vien abejotinos medžiagos pateikimu, bet ir falsifikacija. Kitaip tariant, šio autoriaus teiginiai nėra patvirtinti kitų šaltinių. Nors kita vertus įmanoma, jog istorikas turėjo savų šaltinių, nežinomų šiandien. T. Narbutu nekritiškai rėmėsi Pranė Dundulienė, įvedusi daugelį abejotinų dievybių ir jų mitologijų į plačiąją visuomenę.
Be savo sukurtų dievų, Narbutas įtraukė daug kitų, anksčiau minėtų abejotinų dievybių (ypač, perimtų iš Lasickio).
Bronislava Kerbelytė
Bronislava Kerbelytė (g. 1935 m. sausio 27 d. Rečionyse) – Lietuvos tautosakininkė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1958–2000 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas). Nuo 1995 m. dėsto Vytauto Didžiojo universitete, nuo 1999 m. profesorė. 1989 m. Tarptautinės pasakojamojo folkloro tyrimų draugijos narė, 1991 m. draugijos Folkloro bičiuliai tikrasis narys.
Mokslinė veikla
Sukūrė struktūrinę semantinę folkloro tekstų analizės ir aprašymo metodiką. Susistemino apie 85 000 lietuvių pasakojamosios tautosakos kūrinių variantų, pagal sukurtą metodiką išanalizavo šiuos tekstus, taip pat sukūrė struktūrinę semantinę elementariųjų siužetų bei pasakojamosios tautosakos kūrinių tipų klasifikaciją.
Lietuviškų pasakų ir sakmių variantų semantiką bei struktūras aprašė knygpje „Lietuvių pasakojamosios tautosakos katalogas“ (3 t. 1999–2002 m.), pasakų variantai priskirti siužetų tipams pagal tarptautinį A. A. Aarnės ir S. Tomsono katalogą. Knygoje „Lietuvių liaudies pasakų repertuaras“ (2002 m.) paskelbė pasakų siužetų tipų klasifikaciją pagal A. A. Aarnės ir S. Tomsono katalogą. Paskelbė struktūrinę semantinę lietuvių sakmių klasifikaciją „Liaudies sakmių tipai“ (Tipy narodnych skazanij. The Types of Folk Legends 2001 m.) ir struktūrinę semantinę lietuvių pasakų klasifikaciją „Liaudies pasakų tipai“ (Tipy narodnych skazok 2005 m.). Sudarė populiarių pasakojamosios tautosakos rinkinių.
Jonas Genys (1945)
Jonas Genys (1945 m. sausio 21 d. Skiržemėje, Tauragės rajonas – 2013 m. balandžio 5 d.) – Lietuvos matematikas, pedagogas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1971 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. Šiaulių pedagoginio instituto, nuo 1997 m. Šiaulių universiteto dėstytojas. 2005 m. fizinių mokslų daktaras. 2005–2010 m. Šiaulių universiteto Matematikos ir informatikos fakulteto tarybos pirmininkas, 2007–2011 m. Matematikos katedros vedėjas, docentas.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. 1995–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 1995–2000 m. miesto valdybos narys, 1995–1997 m. Švietimo ir kultūros, 1997–2000 m. Biudžeto ir ekonomikos komiteto pirmininkas, 1996–1997 m. Šiaulių miesto mero pavaduotojas.
Žmona Danutė-Regina, sūnus Gediminas.
Palaidotas Ginkūnų kapinėse.
Švenčionių rajono apylinkės teismas
Švenčionių rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. Teritorija – Švenčionių rajono savivaldybė. 4 teisėjai, 3 teisėjo padėjėjos, 4 teismo posėdžių sekretorės.
Nuorodos
🇻🇦
Raudonarmietis
Raudonarmietis – žemiausias TSRS Raudonosios armijos kareivių laipsnis 1918–1946 m.
Šis karinis laipsnis imtas naudoti 1918 m. vasario mėnesį. 1935 m. imtas naudoti ir kaip asmeninis karinis laipsnis. 1918–1943 m. raudonarmiečio laipsnis atitiko raudonlaivyniečio laipsnį armijoje.
1946 m. vietoj raudonarmiečio laipsnio imta naudoti laipsnį eilinis.
Vašingtono universitetas
Vašingtono universitetas − seniausias ir žymiausias universitetas JAV šiaurės vakaruose, Vašingtono valstijoje, Sietlo mieste. Įkurtas 1861 m.
Universiteto miestelis išsidėstęs ant Vašingtono ežero ir Puget sound įlankos kranto. Jo plotas 2,8 km². Miestelyje veikia spaudos centras, koncertų salė, keturi teatrai, meno galerija, muziejus, o bibliotekoje sukaupta 5 mln. spaudinių.
Universitete veikia 5803 fakultetai, personalą sudaro 16 174 darbuotojai, o studentų apie 43 000.
Viena įspūdingiausių vietų − botanikos sodas, kuris 1990 m. pavadintas Edvardo Grygo vardu. Šiam norvegų kompozitoriui dar 1917 m. Šiaurės vakarų ir Aliaskos skandinavų bendruomenės iniciatyva pastatytas bronzinis biustas. E. Grygo paminklas, kompozitoriaus vardu pavadintas botanikos sodas bei jame augantis beržas iš Europos simbolizuoja ryšį tarp susigiminiavusių miestų − Sietlo ir Bergeno Norvegijoje.
Dzenciolovas
Dzenciolovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės rytus nuo Jašvilių 22 km į šiaurės rytus nuo Monkų ir 50 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Dunojaus karinė flotilė
Dunojaus karinė flotilė – TSRS Karinio jūrų laivyno operatyvinis junginys (flotilė) Dunojuje, pirmą kartą suformuota 1940 m., po Besarabijos prijungimo.
Pirmoji formuotė
Pirmą kartą Dunojaus flotilė buvo suformuota 1940 m. liepos mėn., po Besarabijos prijungimo prie TSRS, perkėlus dalį Dniepro karinės flotilės laivų. Bazė buvo Izmailas.
Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui flotilė kartu su Pietų frontu atrėminėjo Rumunijos kariuomenės atakas. 1941 m. birželio 24 ir 25 d. flotilės laivai Rumunijos Dunojaus krante išlaipino desantą. Užimtus placdarmus desantininkai ir flotilė gynė beveik mėnesį iki liepos 19 d.
Traukiantis Raudonajai Armijai flotilė persibazavo į Odesą, paskui Nikolajevą ir Chersoną. Užtikrino perkėlas per Pietinį Bugą ir Dnieprą. 1941 m. rugsėjį atsitraukė į Sevastopolį, spalį - į Kerčę.
Išformuota 1941 m. lapkričio 21 d. Laivai perduoti Azovo karinei flotilei ir Kerčės karinei jūrų bazei.
Antroji formuotė
Dunojaus karinė flotilė vėl suformuota 1944 m. balandžio 19 d. Azovo karinės flotilės pagrindu.
Flotilės kovinė veikla:
Išformuota 1960 m.
1941 m.
1941 m. birželį flotilės sudėtyje buvo:
1944 m.
1944 m. balandį flotilės sudėtyje buvo:
Sri Lanka Police SC
„Police Sports Club“ – Šri Lankos futbolo klubas.
Istorija
Klubo ištakos siekia  m.
Anos ginklas
thumb|left|170px|Prie Anos ginklo tvirtinamas šv. Anos ordino ženklas, skirtas krikščionims (su kryžiumi) Anos ginklas  – karininko ar valdininko šaltasis ginklas (kardas, špaga, šaška, kortikas), prie kurio pritvirtintas šv. Anos ordino ženklas. „Ginklinio“ laipsnio šv. Anos ordinu apdovanojamas asmuo gaudavo tik ordino ženklą ir teisę prisitvirtinti šį ženklą prie savo šaltojo ginklo.
Pavadinimas аннинское оружие 'Anos ginklas' yra neoficialus.
thumb|Орден Святой Анны раннего „Голштинского“ типа. Anos ginklų raida: |thumb|left|170px|Prie Anos ginklo tvirtinamas šv. Anos ordino ženklas, skirtas nekrikščionims (su dvigalviu ereliu)
Anos ginklų atsiradimas aiškinamas tuo, kad būsimasis Rusijos caras Pavelas I šv. Anos ordinu (tuo metu buvo tik vienas jo laipsnis) savo artimuosius apdovanodavo nežinant jo motinai, valdančiai carienei Jekaterinai II. O kad carienė nepamatytų šių ordinų, jis paliepė ženklus daryti mažus ir tvirtinti prie špagų efeso vidinės pusės.
Tapęs caru Pavelas I ginklo ženklą paliko kaip žemiausio šv. Anos ordino laipsnio ženklą. Per keturius savo valdymo metus Pavelas I 3-iojo laipsnio šv. Anos ordinu (su teise į Anos ginklą) apdovanojo 890 karininkų.
Nuorodos
Nuotraukos:
Blyškusis čiurlys
Blyškusis čiurlys (Apus pallidus) – čiurlinių paukščių (Apodiformes) būrio, čiurlinių (Apodidae) šeimos, tikrųjų čiurlių (Apodini) tribos, tikrųjų čiurlių (Apus) genties paukštis.
Paplitimas pasaulyje
Paplitę labai plačiai – pietų Europoje, Madeiros, Kanarų salose, šiaurinėje Afrikos dalyje maždaug iki Kongo, pietvakarių Azijoje iki Pakistano, įskaitant Mažąją Aziją, Arabijos pusiasalį.
Gyvenamas biotopas
Kraštuose apie Viduržemio jūrą veisiasi aukštuose skardžiuose, klifuose. Kituose kraštuos sutinkami savanose, pievose, ganyklose, soduose ar net dideliuose miestuose.
Paplitimas Lietuvoje
Retai užklysta į Lietuvą ir joje neperi. Pirmą kartą Lietuvos pajūryje, Kopgalyje, šią rūšį stebėjo Lietuvos jūrų muziejaus Akvariumo skyriaus vedėjas, biologas Saulius Karalius, per rudeninę paukščių migraciją, 2013 m. spalio 28 d. Kiti trys iš užsienio paukščių stebėtojai taip pat mano, jog matė šį paukštį Klaipėdoje, bet nepaisant šito, Lietuvos ornitofaunistinė komisija (LOFK) dar nepriėmė sprendimo (2013 m. lapkričio 11 d.), kadangi jai trūksta įrodymų, jog stebėta būtent ši rūšis.
Apibūdinimas
thumb|250 px|left|Blyškusis čiurlys skrydyje. [[Graikija]] Nedideli paukšteliai. Blyškiojo čiurlio kūno ilgis 16–17 cm, išskėstų sparnų tarpugalių atstumas apie 44 cm, svoris apie 50 g. Kojos labai trumpos, menkos, jomis naudojasi tik vertikaliai užsikabinti prie olos, aukštų namų sienų. Ant gerklės ir kaktos yra šviesi, didelė dėmelė.
Palyginimai ir panašumai su kitais paukščiais
Išvaizda, gyvenimo būdu, skrydžiu labai panašūs į savo gentainį, Lietuvoje perintį, dažnai pastebimą čiurlį (Apus apus) bei į Lietuvoje gyvenančias žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio, kregždinių (Hirundinidae) šeimos tris kregždžių rūšis, nors pastarosioms biologiškai visai negiminingi. Blyškusis ir kiti čiurliai pagal paukščių klasifikaciją priklauso atskiram čiurlinių (Apodidae) šeimos, čiurlinių paukščių (Apodiformes) būriui.
Elgsena
Labai geri, vikrūs skrajūnai, beveik visą gyvenimą praleidžia ore ir niekada nenusileidžia ant žemės. Skrisdami gaudo smulkius vabzdžius, atsigeria vandens, poruojasi ir net nusnaudžia. Deda 1–3 kiaušinius, peri apie 20 dienų. Iš šiaurinių regionų migruoja į pietryčių Aziją bei pietinę Afriką.
Pavadinimas
Lotynų kalboje žodis ‘apous’ (απους) reiškia bekojis, o ‘pallidus’ reiškia blyškus, blankus.
Stripiniai
Stripiniai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Ylakių, prie kelio. Šalia teka Guntinas.
Istorija
1931 m. Stripiniuose pastatyti mūriniai baptistų maldos namai.
Mičihiro Jasuda
(g. 1987 m. gruodžio 20 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2008–2011 m., su ja dalyvavo 2008 m. olimpinėse žaidynėse.
Šimkaičiai (Kelmė)
Šimkaičiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Stulgių. Kaimo pašonėje, prie Ančios stūkso Šimkaičių piliakalnis, dar vadinamas ir Vaidatonių vardu.
Mitraizmas
thumb|Tauroktonijos scena (~150 m. e. m.)
Mitraizmas arba Mitros misterijos – sinkretinė religija, paplitusi Romos imperijoje II-IV m. e. a.; turėjo įvairių religijų (pvz., mazdaizmo, gnosticizmo, senovės graikų ir romėnų) bruožų.
Pirmasis Mitros kultą I m. e. a. paminėjo romėnų poetas Stacijus; tuo tarpu seniausios Mitros šventyklos datuojamos apytikriai II m. e. a. Kaip teigiama, didžiuma šios dievybės šventyklų ar kulto vietų buvo slaptos, pvz., įruoštos olose ar požemiuose. Tvirtinama, kad Romos imperijai priklausiusiuose kraštuose (pradedant Sirija ir baigiant Britanija) aptikta daugiau nei 200 Mitros šventyklų; didžiuma jų aptikta Italijoje, taip pat ties Reino bei Dunojaus upėmis.
Pačių mitraistų tekstų iki šių dienų nėra išlikę, todėl kuo jie tikėjo nėra iki galo aišku. Žinių apie mitraizmą suteikia įvairūs archeologiniai radiniai, įrašai ant statulų, šventyklų reljefų. Paprastai laikomasi nuomonės, kad mitraistai tikėję, jog žmogus privaląs kovoti su blogiu. Blogiu laikytas ir žmogaus kūnas, todėl šios religijos išpažinėjai praktikavo asketizmą, vidinę discipliną. Taip pat skelbę visų žmonių socialinę lygybę, pomirtinio gyvenimo egzistavimą.
II–IV a. mitraizmas buvo oficialiai pripažįstamas Romos imperijoje, jį globojo imperatoriai Komodas, Septimijus Severas, Karakala, Dioklecianas. Ši religija buvo populiari tarp žemesnių visuomenės sluoksnių, pirklių, valdininkų, Romos kareivių. Kultas buvo ezoterinio pobūdžio, mitraistai (tik vyrai) pagal pašvęstumo laipsnį buvo skirstomi į septynias grupes. Manyta, kad misterijose didžiausią reikšmę turėjo kruvina jaučio auka, ritualinis apsivalymas jo krauju, kultinės puotos, tačiau nurodoma, jog XXI a. pr. nemaža dalis tyrinėtojų tokiai interpretacijai nebepritaria.
Aptikta daugiau nei 650 akmens reljefų, vaizduojančių, kaip Mitra paaukoja jautį (tauroktonijos scena). Teigiama, kad šie reljefai užėmė svarbią vietą iš esmės kiekvienoje šios dievybės šventykloje; visi šie reljefai labai panašūs vienas į kitą.
Romos imperijoje įsigalint krikščionybei, mitraizmas nunyko.
Kruopių seniūnija
Kruopių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Akmenės rajono savivaldybės rytuose.
Seniūnijoje yra įsteigta „Aukso Raidės“ knyga, į kurią įrašomi seniūnijai nusipelnę žmonės.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 2 seniūnaitijos:
Random 1-8
„Random 1-8“ – Anglijos roko grupės „Muse“ EP’as, išleistas tik Japonijoje. Jis sudarytas iš B-sides dainų, gyvo garso įrašų ir remiksų.
Xzibit
Alvin Nathaniel Joiner IV (g.1974 m. rugsėjo 18 d.), visiems geriausiai žinomas kaip Xzibit, yra amerikiečių repo muzikos atlikėjas, aktorius ir TV laidų, tokių kaip „Pimp my ride“ vedėjas.
Xzibit gimė Detroite, o užaugo Naujojoje Meksikoje esančiame Albukerko mieste.
Ankstesnis gyvenimas
Alviną, dar visai mažą, išmokė rašyti mama, kuri tragiškai žuvo kai Alvinui tebuvo devyneri. Tėvas netrukus vedė kitą moterį ir persikėlė gyventi į Albukerką, kur Alvinas praleido savo paauglystę.
Būdamas trylikos, pradėjo domėtis repu ir pats kurti repo tekstus. Kaip sakė pats Xzibit, visko ko jis klausydavosi: LL Cool J, Ice Cube, Kool G Rap, tėvas su pamote, kurie buvo Jehovos liudytojai, tuoj pat atimdavo ir sunaikindavo. Tačiau tai neužgesino Alvino aistros repui.
Būdamas 14-17 metų, didžiąją dalį laiko praleisdavo Albukerko gatvėse, kur ne kartą buvo patekęs į nemalonumus ir už ginklo laikymą net išmestas iš mokyklos.
Akadas
Akadas (šumerų kalba: Agade) buvo miestas centrinėje Mesopotamijoje. III tūkst. pr. m. e. pabaigoje Akadas tapo Sargono sukurtos Akado imperijos sostine. Vėliau Akadas buvo Babilonijos imperijos šiaurinės dalies administracinis centras.
Sargonui sukūrus imperiją, Akado reikšmė taip išaugo, kad Akadu visa Aukštutinė Mesopotamija vadinta dar ilgai po to, kai pats miestas nustojo egzistuoti. Dėl Akado imperijos kalbinės asimiliacijos politikos Akado vardu pavadintas ir vyraujantis rytų semitų kalbos dialektas – akadų kalba.
Lokalizacija
Naujosios Babilono karalystės ir Persijos laikais (VI-V a. pr. m. e.) miesto vieta dar buvo žinoma, tačiau vėliau pamiršta ir iki šiol ginčytina. Tiksli vieta nėra žinoma, tačiau miestas greičiausiai buvo į rytus nuo Tigro, maždaug tarp dabartinių Samaros ir Bagdado miestų, Kišo arba Siparo nome.
Wintersun
Wintersun – Suomijos muzikos grupė iš Helsinkio, sukurta buvusio Ensiferum gitaristo, vokalisto ir lyderio Jari Mäenpää jam palikus pastarąją grupę 2004 metais.
G&G Sindikatas
G&G Sindikatas – hiphopo muzikos grupė iš Vilniaus, sukurta 1996-ais metais. 1999-ais išleidus debiutinį albumą „Tavo sielos vagiz“ susiformavo pagrindinė grupės sudėtis: Svaras, Kastetas, Doncavas ir DJ Mamania.
Grupė yra išleidusi 8 albumus, laimėjusi Lietuvos hip-hopo muzikos, Bravo, Radiocentro, M.A.M.A. ir kt. apdovonojimus. Intensyviai koncertuoja festivaliuose, klubuose ir arenose visoje Lietuvoje bei už jos ribų.
Istorija
Apie 1996 metus Svaras su bičiuliu Giga įkūrė grupę pavadinimu „G&G“. Įrašyti pirmieji du kūriniai – „Ar jauti?“ ir „Koks tavo vardas“. Įrašų studijoje „Stereo Base“ sukurti dar du kūriniai – „A$$A“ ir „Drummzlės“ (albume „Tavo sielos vagis...“ yra kita daina tuo pačiu pavadinimu). Pirmasis grupės pasirodymas įvyko legendiniame „Eldorado“ klube, vėliau dalyvauta įvairiuose renginiuose visoje Lietuvoje.
Kitas įrašas – bendras projektas su pankais iš „Turboreanimacijos“ – daina „Bokštas, kurį tex nugriauti“. Ji tuo metu gyvavusios radijo stoties „Ultra Vires“ Lietuvos top dvidešimtuke pakilo iki antrosios vietos. Netrukus grupę paliko jos narys Giga, ir grupę laikinai apėmė kūrybinis sąstingis.
Pirmasis albumas „Tavo sielos vagis...“ pasirodė 1999 m. gruodį. Netrukus grupė pasirašė sutartį su „Bomba Records“ ir 2001 m. birželį išleistas antrasis albumas „Gatvės lyga“. Albumo singlas „Tomas“ tapo hitu ir pateko į daugumos Lietuvos radijo stočių pirmąsias vietas, o pats albumas per mėnesį tapo auksiniu, vėliau platininiu. 2001 m. „G&G Sindikatas“ laimėjo tų metų „Bravo“ ir „Radiocentro“ apdovanojimų „Metų debiuto“ vardą.
Išleidus albumą „Gatvės lyga“ prie grupės prisijungė penktasis narys – Pushaz.
2002 m. birželį grupė išleido trečiąjį albumą „Betono sakmės“, iš kurio kūrinys „1’az Kraujaz“ vėl per mėnesį tapo platininiu. Kiek vėliau grupė nufilmavo pirmąjį savo videoklipą dainai „Vokiečių gatvė“. Grupė dalyvavo įvairiuose muzikiniuose projektuose „Opera in Da Haus“ bei „Guerilla Jazz.lt“, kuriame 2003 m. kartu su kitais džiazo atlikėjais pasirodė tarptautiniame festivalyje „Kaunas Jazz 2003“. Grupės muzika skambėjo ir lietuviškame šiuolaikinio kino filme „Lengvai ir saldžiai“. Pusho debiutinis albumas „Pushaz“ buvo įrašinėjamas apie aštuonis mėnesius ir išleistas „Guerilla Records“ ir „Koja Records“. Albumas susilaukė didelio dėmesio Lietuvos hip-hop pasaulyje bei atnešė Sindikatui „Geriausios hip-hop grupės“ titulą 2003 m. „Radiocentro“ apdovanojimuose. Videoklipas „Su tamsa“ (rež. Stasys Baltakis ir Ignas Miškinis) laimėjo „Geriausio metų vaizdo debiuto“ apdovanojimą Tango TV organizuojamuose metų videoklipų apdovanojimuose. Grupė nuo 2003 m. gastroliuoja ir užsienyje, yra koncertavusi Rygoje, Taline, Vroclave.
2004 m. vasarą išleistas ketvirtasis „G&G Sindikato“ albumas „Alchemija“.
Itabira
Itabira  – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, Dosės upės slėnyje, 104 km į šiaurės rytus nuo Belo Horizontės. Itabira yra svarbiausias geležies rūdos gavybos centras Brazilijoje (gavybą vykdo viena didžiausių pasaulio kalnakasybos bendrovių „Vale S.A.“). Taip pat staklių ir įrengimų gamybos, maisto, tekstilės pramonė. Veikia universitetas, teatras, muziejus.
Istorija
Miestas oficialiai įkurtas 1848 m. kaip Vila de Itabira do Mato Dentro. Geležies kasyba ypač suaktyvėjo XX a. vid., tuo metu miestas vadintas šalies prezidento ir kompanijos „Vale“ savininko Žetulijo Vargaso vardu.
G&G Sindikatas
Istorija
Po ilgų atidėliojimų 2008 m. gruodį grupė pati išleido albumą „Išvien“.
Europos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 1992–1993 m. sezone:
G&G Sindikatas
Istorija
2009 m. vasarą grojo festivaliuose „Be2gether“ ir „Tamsta muzika 2009“.
Po 6 metų pertraukos, 2014 m. gruodžio 29 d. menų fabrike „Loftas” pristatė naują albumą „Revoliucijos garso takelis“, kuriame galima išgirsti net 18 kūrinių, tarp kurių anksčiau išleisti singlai „Guli guli“, „Laikas keistis“, „Žaibo rykštė“, „Bestija“.
Europos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Sirak Gyumri || Bananc Kotayk || || Linfield Belfast
Empirizmas
Empirizmas ( 'patirtis') – pažinimo teorija, akcentuojanti patirties, įrodymų svarbą, suvokimą per jutimo receptorius. Empirizmas teigia, kad pažinimo šaltinis yra patirtis, gaunama per pojūčius, t. y., tai, ką galime jusliškai patirti; žinios įgytos stebint ir eksperimentuojant turi daug didesnę praktinę reikšmę, nei gautos vien tik loginiais samprotavimais.
Skiriamas materialistinis empirizmas, kuris jutiminio pasaulio pagrindu laiko objektyviai egzistuojantį pasaulį, ir idealistinis empirizmas, neigiantis, jog patyrimo pagrindas yra objektyvus pasaulis, patyrimą laikantis tik jutimų visuma.