cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaiskūnai (Utena)
Istorija
Kaimas pradedamas minėti nuo 1663 m. Užpalių dvaro Šventupio vaitijos inventoriuje.
1897 m. buvo 152 gyventojai, 1923 m. stovėjo 25 sodybos su 161 gyventoju. 1910 m. kaimas išskirstytas viensėdžiais. Turėjo savo kapines, paskutinis palaidojimas – 1951 m. rudenį partizanų sušaudyta Prano Šlamo 5 asmenų šeima.
Kürmük Qax FK
Kacho „Kürmük“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Kacho.
Istorija
Klubas įkurtas 1990 m. Žaidė Aukščiausioje lygoje. Žlugo 1995 m.
Plūksna
Plūksna (Diatenopteryx) - sapindinių (Sapindaceae) šeimos medžių gentis. Paplitusi tropinėje Pietų Amerikoje. Sudaro dvi rūšys.
Valdivijos provincija
Valdivijos provincija  – viena iš dviejų Los Rioso regiono, esančio Čilės pietinėje dalyje, provincijų (kita – Ranko provincija). Administracinis centras – Valdivija.
Geografija
Provincija ribojasi su Ranko provincija pietuose, Argentina rytuose, Kautino provincija (Araukanijos regionas) pietuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.
Paviršius daugiausia kalnuotas, iškilę Patagonijos Andai. Svarbiausios upės – Valdivija ir Krusesas. Telkšo Rinjihvės, Kalafkeno, Peljaifos, Neltumės, Pirihueiko, Pangipuljo ežerai. Yra Huilo Huilo gamtos draustinis, kuriame saugomi Valdivijos drėgnieji miškai ir vaizdingi kraštovaizdžiai.
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 8 komunos:
Gniaužiai
Gniaužiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kiemėnų.
Vypalai
Vypalai – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Miegėnų.
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo dvaras Skėmių valsčiuje.
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Pamiškių.
Siris
Sala yra už 76 km nuo Bandar-e Lengeh ir 50 km į rytus nuo Abu Musos salos. Siris yra viena iš šešių salų, sudarančių Abu Musos salų grupę. Salos plotas - 17,3 km², aukščiausias salos taškas - 33 m virš jūros lygio. Klimatas toks pat, kaip ir visose Persijos įlankos salose - drėgnas ir šiltas.
Ties Siriu buvo naftos platforma, kurią 1988 m. balandžio 18 d., operacijos „Maldininkas“ metu, sunaikino JAV jūrų pajėgos.
Manoma, kad saloje yra Irano Islamo revoliucijos gvardijos jūrų pajėgų bazė.
Australijos vyrų krepšinio rinktinė
Australijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Australiją.
Dalyvavo 15-oje vasaros olimpinių žaidynių, keturis kartus užėmė 4 vietą, o 2020 m. – 3 vietą. 1992–2004 metais visose olimpiadose susitiko su rinktine, visus 4 kartus pralaimėjo – 1996 ir 2000 metais rungtynėse dėl trečiosios vietos, 1992 ir 2004 metais – grupės varžybose.
Iki 2015 m. Australija varžėsi Okeanijos zonoje, kur dėl žemyno čempionų titulo kovojo tik su Naująja Zelandija. Po to abi šios rinktinės perėjo į Azijos zoną. Australai tapo vienvaldžiais Azijos lyderiais, 2017 ir 2022 m. be pralaimėjimų nugalėdami Azijos čempionate.
Pasiekimai vasaros olimpiadoje
thumb|240px|Australijos rinktinė 2014 m. pasaulio čempionate
Blakstienutė
Blakstienutė (Scutellinia) – pironeminių (Pyronemataceae) šeimos grybų gentis.
Šiai genčiai priklauso:
Rapsų aliejus
Rapsų aliejus – augalinis aliejus, gaminamas iš rapsų sėklų.
Lepanto mūšis
Lepanto mūšis – 1570–1573 m. Kipro karo tarp Osmanų imperijos ir Venecijos jūrų mūšis, įvykęs 1571 m. spalio 7 d. Patrų įlankoje prie Lepanto, dab. Naupaktas, Graikija.
Rapsų aliejus
Rapsų aliejus yra vienas seniausiai naudojamų augalinių aliejų. Rapsai yra auginami kaip gyvulinis pašaras, augalinis aliejus žmonių mitybai ir biodyzelinas.
Paprastoji ternecija
Paprastoji ternecija, arba juodoji tetra, juodoji našlė (Gymnocorymbus ternetzi) – mažųjų lašišakarpių (Characidae) šeimos akvariuminė žuvis. Dydis apie 5,5 cm. Akvariuminei žuvininkystei išvestos kelios formos, kurios skiriasi spalva ir pelekais.
Lepanto mūšis
Jėgos
Kovėsi Osmanų imperijos laivynas (210 galerų, 66 galeotai; vadas Alipaša Muezinzadė) ir Šventosios lygos, kurią sudarė Ispanija, Maltos ordinas, Genuja, Popiežiaus valstybė, Toskana, Venecijos respublika ir kai kurios kitos Italijos valstybės, laivynas (207 galeros ir 6 galeasai; vadas Ispanijos karaliaus Pilypo II brolis Chuanas Austras). Abu laivynai be jūrininkų turėjo po 25 000 karių.
Paprastoji ternecija
Paplitusi Bolivijoje ir Brazilijoje.
Lepanto mūšis
Mūšio eiga
Laivynai išsirikiavo priešpriešiais puslankiais. Sąjungininkų 6 galeasai, išrikiuoti priešais turkų galeras, artilerijos ugnimi apšaudė priešo laivyno, kuris buvo prastai ginkluotas ir nusilpęs dėl 6 mėn. buvimo jūroje ir kovų su pakrančių tvirtovėmis, centrą. Paskui abordažo kautynėse turkų laivynas buvo sumuštas. Turkai neteko 225 laivų, 117 jų atiteko priešui, Šventoji lyga neteko 15 laivų.
Rapsų aliejus
Daugiausia rapsai auginami yra Europos Sąjungoje, Kanadoje, JAV, Australijoje, Kinijoje ir Indijoje. Remiantis JAV Žemės ūkio departamento duomenimis, 2000 m. rapsai buvo trečias populiariausias augalas pasaulyje aliejui spausti po sojų ir aliejinės palmės, ir taip pat antras pagal populiarumą baltymų šaltinis.
Lepanto mūšis
Mūšio reikšmė
Lepanto mūšis – vienas pirmųjų didelių Osmanų imperijos karinių pralaimėjimų Europos valstybėms ir paskutinis didelis irklinių laivų mūšis. Per jį išryškėjo artilerijos svarba. Dėl Šventosios lygos valstybių nesutarimų mūšis didesnės įtakos tolesnei karo eigai beveik neturėjo – pagal 1573 m. Venecijos ir Osmanų imperijos taikos sutartį turkams atiteko Kipras, Venecijos respublika turėjo sumokėti didelę kontribuciją, bet moraliai sustiprino krikščioniškosios Europos, kuriai XV a. – XVI a. nuolat grėsė Osmanų imperijos ekspansija, tautas.
Rapsų aliejus
thumb|right|Rapsas
Sveikata
Rapsų aliejuje yra mažiausiai sočiųjų riebalų iš visų aliejaus rūšių ir jis turi tiek omega-6, tiek omega-3 riebalų rūgščių santykiu 3:1.
Lietuvos gyventojai vartoja daug gyvulinių riebalų, todėl jų mityboje labai trūksta polinesočiųjų riebalų rūgščių, esančių kai kuriuose aliejuose. Labai svarbus jų tarpusavio santykis. Šią spragą galėtų užpildyti rafinuotas rapsų aliejus arba jo mišiniai su kitais aliejais.
Rapsų aliejaus vartojimas mažina mažo tankio lipoproteinų (MTL) kiekį ir cholesterolio lygį. O kaip nepakeičiamų riebalų rūgščių omega-3 šaltinis, yra siejamas su sumažėjusiu mirtingumu dėl širdies ir kraujagyslių ligų.
Moksliniai tyrimai parodė, kad moterys, kurių motinos naudojo rapsų aliejų nėštumo ir žindymo laikotarpiu, turi mažesnę tikimybę susirgti krūtų vėžiu nei tos, kurios naudojo kukurūzų aliejų.
Mokslinės studijos parodė, kad jei vartotojai vartoja rapsų aliejų kepimui, tai gali stumtelėti omega-6 ir omega-3 santykį jų organizme link 3:1. Tai yra labai siektina. Žmonėms reikia omega-6, bet įprastai yra suvartojama per daug (amerikiečių rodiklis yra 10:1 ir didesnis). Bet kokios priemonės atsverti santykį omega-3 naudai yra pagirtinos.
2011 m. rapsų aliejaus tyrimas atliktas su gyvūnais atskleidė, kad rapsų aliejus mažina gaubtinės žarnos auglio dydį ir tikimybę. Peršasi išvada, kad rapsų aliejaus kasdienis vartojimas gali apsaugoti nuo gaubtinės žarnos vėžio vystymosi. Gyvūnų tarpe tokio vėžio atvejų sumažėjo beveik trečdaliu.
Rapsų aliejus yra pripažintas daugelio profesionalių sveikatos organizacijų, įskaitant Mitybos ir dietologijos akademiją bei Amerikos širdies asociaciją (American Heart Association).
Jungtinių Valstijų Maisto ir vaistų administracija (United States Food and Drug Administration) rapsų aliejų oficialiai pripažino sveiku dėl jame esančio didelio kiekio cholesterolį mažinančių riebalų.
thumb|135px|Butelis rapsų aliejaus
Eruko rūgštis
Rapsų aliejus yra vienas seniausiai naudojamų augalinių aliejų, bet istoriškai buvo naudojamas ribotais kiekiais dėl didelio kiekio eruko rūgšties. Techninis rapsų aliejus gali turėti iki 54 % eruko rūgšties.
GMO
Lietuvoje auginti genetiškai modifikuotų organizmų (GMO) neleidžiama. Lietuvoje auginami ne genetiškai modifikuoti, o selekcijos būdu išvesti rapsai. Jie visiškai nekenksmingi žmogui. Selekcijos būdu eruko rūgštis buvo pakeista kita, žmogui naudinga oleino riebalų rūgštimi (~60 %), kuri taip garsina alyvuogių aliejų (78 %). Rapsų aliejus, kaip ir alyvuogių, dar vadinamas oleininiu (dėka šios riebalų rūgšties) ir yra vienas iš stabiliausių oksidacijai skystųjų aliejų.
Laikymas
Netinkamai laikant ir vartojant aliejų, labai reikalingos žmogaus organizmui polinesočiosios riebalų rūgštys oksiduojasi, todėl aliejų laikyti reikia sandariai uždarytą, tamsioje, vėsioje vietoje. Tokiomis sąlygomis jis gali būti laikomas iki metų.
Lietuvoje
Lietuvoje rapsų aliejus maistiniams tikslams pradėtas gaminti nuo 1986 m. Rapsų aliejus gaminamas iš rapsų Brassica napus, Brassica campestris, Brassica juncea, Brassica tourfortii rūšių.
Turto patikėjimo teisė
Turto patikėjimo teisė – patikėtinio teisė patikėtojo nustatyta tvarka ir sąlygomis valdyti, naudoti perduotą turtą bei juo disponuoti. Patikėjimo teisė nustatoma asmeniniais tikslais, privačiai ar visuomeninei naudai. Turto patikėjimo teisės subjektai (patikėtiniai) Lietuvos Respublikoje yra valstybės ar savivaldybių įmonės, įstaigos ir organizacijos, taip pat gali būti kiti juridiniai ir fiziniai asmenys. Patikėtojas ar keli patikėtojai gali skirti vieną ar keletą patikėtinių, nustatyti jų skyrimo ar keitimo tvarką (LR CK4.107 str.). Turto patikėjimo teisės atsiradimo pagrindas gali būti: įstatymas, administracinis aktas, sutartis, testamentas, teismo sprendimas (LR CK 4.108 str.). Turto patikėjimo teisės subjektas, gindamas turimą turtą, turi teises, analogiškas turto savininkui, valdytojui (įtvirtintas LR CK 4.95–4.99 str.).
Visente Lopesas
Visente Lopesas  – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Buenos Airių aglomeracijoje; partido centras. Vakaruose ribojasi su Florida, šiaurėje – su Olivosu, pietuose – su Nunjesu (Buenos Airių miesto dalis), rytuose – su La Plata. Miestą riboja generolo Paso, Mitrė ir A. Malavero prospektai. Yra geležinkelio stotis. Verčiamasi daugiausia prekyba (yra prabangių automobilių parduotuvės). Tai vienas prabangesnių Buenos Airių priemiesčių.
Miestas ir partidas pavadintas Argentinos politiko Visentės Lopeso i Planeso garbei.
thumb|left|250px|Maipu prospektas
Traidžiūnai
Istorija
Kaimas pradedamas minėti nuo 1663 m. Užpalių dvaro inventoriuje. Ukmergės apskrities seniūnijų 1765 m. inventoriuje (psl. 54) rašoma, kad Traidžiūnuose (Treydziuny) su Snukelių viensėdžiu buvo 12 šeimų, kurios Užpalių dvarui mokėjo duoklę grašiais, atitinkamai nuo turėto žemės ploto.
Pagrindinė kaimo „ulyčia“ tesėsi dešiniuoju Šventosios upės krantų apie 1,5 kilometro iki Žaibiškių miško, o dirbama žemė pietinėje pusėje ant kalvų. Vienkiemiais išsiskirstė 1922 m., tuomet buvo 18 žemvaldžių ir 101 ha žemės. Yra senos nelaidojamos kapinaitės, aptvertos akmenine tvora. Kaimo kapinėse palaidotas kalbininko Kazimiero Būgos brolis Juozapas Būga (1888–1952) iš Pažiegės kaimo, gyvenęs Traidžiūnų kaime, besislapstant nuo tremties į Sibirą.
Slopinant 1863 m. sukilimą, iš kaimo į Saratovo gubernijos stepes ištrėmė Izidoriaus Masiulio, Prano Mikšio ir Nikodemo Repšio šeimas. Jų sodybose apgyvendino po dvi stačiatikių–unitų šeimas.
Bandūra
thumb|right|280px|Ukrainietis, tradiciniais drabužiais, grojantis bandūra thumb|right|280px|Kazokas grojantis bandūra Bandūra – tradicinis, styginis ukrainiečių liaudies muzikos instrumentas, gnaibomasis chordofonas. Turi ovalų korpusą ir trumpą grifą. Senuose instrumentuose 12–25 stygos, šiuolaikiniuose – 54. Stygos įtempiamos dalimi virš grifo, dalimi prie deko.
Rimantas Kačinskas
Rimantas Kazimieras Kačinskas (g. 1953 m. kovo 9 d. Ramygala, Panevėžio raj. – 2008 m. gegužės 16 d. Šiauliai) – architektas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus dailės instututą. Nuo 1978 m. architektas Šiauliuose. 1996–2004 m. savivaldybės įmonės „Šiaulių planas“ direktorius. Nuo 2004 m. individualios įmonės savininkas.
1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2002 m. Liberalų demokratų partijos narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. Priklausė Lietuvos architektų sąjungai, kurį laiką vadovavo Lietuvos architektų sąjungos Šiaulių skyriui.
Žmona Živilė. Vaikai Rūta, Dominykas.
Abeona
Abeona romėnų mitologijoje – deivė, globojusi vaikus, kai jie pirmą kartą palikdavo namus, saugodavo jų pirmuosius žingsnius. Ji siejama su deive Adeoma, kuri lydėdavusi vaikus atgal į tėvų namus. Žodžio pradžia „ab-“ reiškia „iš“, o „ad-“ – „į“.
Šios dvi dievybės yra Romos di indigetes („vietiniai dievai“), abstrakčios dievybės, kurios sinkretizmo keliu paplito įvairiose kitų kultūrų mitologijose.
Šaltiniai
Abeona Abeona
Rinkevičius
Rinkevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mandulis
thumb|MandulisEgiptiečių mitologijoje Mandulis – nubiečių kilmės dievas. Jam skirtas kultas gyvavo Filajėje Egipte. Romėnų laikais garbintas kaip saulės ir dangaus dievas.
Dovinės vingio parkas
Dovinės vingio parkas – dendrologinę vertę turintis parkas prie Dovinės upės Marijampolės savivaldybėje, Liudvinavo seniūnijoje, Netičkampio kaime. Valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Parkas plyti pietinėje kaimo dalyje, abipus Dovinės vingio, į rytus nuo kelio iki užtvankos. Kelyje pastatytas masyvus metalinis ženklas – nuoroda link parko. Jo 10,74 ha plotą užimančios teritorijos ribos patvirtintos LR Aplinkos ministro 2007 m. 2014 m. duomenimis, dalis parko buvo apleista.
Viena iš lankytinų vietų Marijampolės savivaldybėje. Centrinėje parko dalyje yra šventinių renginių aikštė su scena, prie užtvankos – kavinė, krokodilo skulptūra, iš kurios bėga vanduo, „kabantis” tiltas per upę. Parke be paprastųjų eglių ir pušų, auga dygiosios eglės, europiniai maumedžiai.
Istorija
Dovinės vingis – buvusio kolūkio „Šešupė" iniciatyva prie Dovinės užtvankos įkurtas poilsio parkas, tuomet dar vadintas Miežlaiškio (kolūkio pirmininko) vardu. Netičkampis buvo laikomas prestižine kaimo gyvenviete. Iki šiol veikianti Netičkampio hidroelektrinė pastatyta 1956 m., buvusi viena pirmųjų jaunimo talkų statyba. Parke įrengtoje estradoje be vietos bendruomenės renginių vykdavo įvairūs rajono kultūros renginiai. Čia buvo rengiamas ir tarptautinis folkloro festivalis „Tai žiba žiburužiai", respublikinės bitininkų šventės.
Draugystė (naftotiekis)
Draugystė (Družba) – tarptautinė magistralinių naftotiekių sistema, kuria Rusijos nafta tiekiama Baltarusijai, Ukrainai, Lenkijai, Slovakijai, Čekijai, Vengrijai, Vokietijai. Iki 2003 m. ja buvo tiekiama nafta eksportui į Latvijos Ventspilio uostą ir iki 2006 m. − Lietuvos Mažeikių naftos perdirbimo gamyklai, bei Būtingės naftos terminalui.
Draugystės naftotiekis yra vienas ilgiausių pasaulyje, daugiau kaip 5200 km ilgio, pagrindinės dalies vamzdžių skersmuo 1020 ir 1220 mm, atšakų – 530, 630, 720, 820 mm). Eina nuo Almetjevsko (Totorija) per Samarą, Brianską iki Mozyriaus (Baltarusija), nuo čia išsišakoja į 2 šakas: šiaurinę – per Baltarusiją, Lenkiją (per Plocką, atšaka į Gdanską), Vokietiją (iki Rostoko) ir pietinę – per Ukrainą, Čekiją, Slovakiją, Vengriją iki Budapešto. Mažesnės atšakos nutiestos į Ventspilį, Mažeikius ir Būtingę, taip pat į Odesą, Novorosijską ir kitur.
Istorija
1959 m. Ekonominės savitarpio pagalbos taryba nusprendė tiesti magistralinį naftotiekį iš TSRS į Lenkiją, Čekoslovakiją, Vokietijos Demokratinę Respubliką. Kiekviena šalis statyboms turėjo tiekti reikiamas medžiagas, įrangą ir techniką. Naftotiekio pagrindinė dalis nutiesta 1960–1964 m. 1962 m. nafta pradėta tiekti į Čekoslovakiją, 1969 m. rugsėjo mėn. į Vengriją, 1969 m. lapkričio mėn. į Lenkiją, 1969 m. gruodžio mėn. – į Vokietijos DR. 1972–1974 m. nutiesta A antroji eilė (greta pirmojo vamzdyno).
Iki 1992 m. „Draugystės“ valdymo centras buvo Lvove, vėliau perkeltas į Brianską. Suirus TSRS nepriklausomybę paskelbusios valstybės perėmė savo nuosavybėn per jų teritoriją einančius vamzdynus.
2002 m. Rusija, Baltarusija, Ukraina, Slovakija, Vengrija ir Kroatija pradėjo „Draugystės“ ir naftotiekio „Adrija“ sujungimo projektą. Iš Kroatijos uosto Omišalio Rusijos ir kitų NVS šalių nafta 2003 m. pab. pradėta tiekti į Vakarų Europą.
2019 m. balandį paskelbta, kad naftotiekiu „Draugystė“ tiekiama rusiška nafta yra užteršta organiniais chloridais. Baltarusija balandžio mėnesį laikinai sustabdė degalų ir naftos produktų eksportą į Baltijos šalis, Ukrainą ir Lenkiją dėl esą į Baltarusijos naftos perdirbimo gamyklas tiekiamos nekokybiškos naftos iš Rusijos. Anot Rusijos atstovų, kokybiška „Draugystės“ nafta buvo vagiama ir keičiama į užterštą chloru. 2019-ųjų kovą ir balandį, kad būtų nuslėpta vagystė, keli įtariamieji į naftotiekį supylė naftą su chloro junginiais, kuri neatitinka kokybės reikalavimų. Po to užteršta nafta pateko į naftos saugyklas, o tada – į magistralinio vamzdyno sistemą.
Europos Sąjunga po 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą iš dalies taikys išimtį draugystės naftos vamzdynui, planuojant įvesti embargą rusiškai naftai. Įvairiais skaičiavimais, nuo kitų metų Lenkijai ir Vokietijai įvykdžius įsipareigojimus ir atsijungus nuo šiaurinės „Družbos“ naftotiekio atšakos, ES lyderių sutartas naftos importo draudimas sustabdys iki 90 % rusiškos naftos tiekimo į Bendriją.
Lietuvoje
1966–1968 m. per Lietuvą nutiesta „Draugystės“ atšaka Polockas-Biržai-Ventspilis, kurios ilgis Lietuvos teritorijoje 87,384 km, vamzdžių skersmuo 720 mm. 1970 m. pradėjo veikti naftos perpumpavimo stotis Stačkūnuose netoli Biržų. 1979 m. baigta atšaka Polockas-Biržai-Mažeikiai, kurios ilgis Lietuvos teritorijoje 225,514 km, vėliau pratęsta dar 91,5 km iki Būtingės. 2006 m. naftotiekio atkarpa Lietuvoje uždaryta.
Macuo Bašio
Macuo Bašio (松尾 芭蕉? 1644–1694 m. lapkričio 28 d.) – žinomiausias Edo laikotarpio poetas Japonijoje. Gyvas būdamas jis buvo vertinamas už bendradarbiavimą haikai no renga žanre, o dabar – už trumpus haiku.
Ankstyvasis gyvenimas
Bašio gimė kaip Macuo Kinsaku apie 1644 m., kažkur prie Ueno, Iga provincijoje. Jo tėvas galėjo būti žemo rango samurajus, o tai galėjo suteikti Bašio galimybę padaryti karjerą kariuomenėje. Tačiau Bašio tapo Tōdō Jošitada tarnu. Jie abu mėgo haikai (bendradarbiaujant sukurta poezija, prasidedanti 5-7-5 skiemenimis (dabar vadinamais haiku) ir užsibaigianti kito poeto 7-7 skiemenų priedu). Todo ir Bašio susigalvojo haigo (haikai rašytojų slapyvardžius). Bašio buvo Sobo ir jis turėjo Macuo Munefusa samurajaus vardą. 1662 m. buvo išspausdinta pirmoji išlikusi Bašio poema, 1664 m. du haiku išspausdinti rinktinėje ir 1665 m. Bašio ir Jošitada šimto eilučių renku su keliais pažįstamais.
1666 m. Jošitada mirė, užbaigdamas ramų Bašio kaip tarno gyvenimą. Nėra jokių to meto įrašų, bet tikima, kad Bašio atsisakė galimybės gauti samurajaus statusą ir paliko namus. Biografai svarsto įvairias priežastis ir tikslus, įskaitant neįtikėtiną romaną tarp Bašio ir Šinto šventikės, vardu Džutei. Paties Bašio pastabos apie tuos laikus yra itin miglotos. Jis prisimena, kad „aš troškau valdžios posto su žemės valda“ ir „buvo laikai, kai aš buvau susižavėjęs homoseksualia meile“, bet nėra nuorodų, ar tai realios, ar išgalvotos aistros. Jis net negalėjo nuspręsti, ar tapti profesionaliu poetu savo paties sprendimu: „alternatyvos kovojo mano mintyse ir padarė mano gyvenimą neramų“. Bet kokiu atveju jo poemos toliau buvo spausdintos 1667 m., 1669 m. ir 1671 m. antologijose bei įvairių autorių rinkinyje Jūros kriauklelių žaidimas (貝おほひ Kai Ōi?) 1672 m. Maždaug tų metų pavasarį jis persikėlė į Edo toliau studijuoti poeziją.
Išgarsėjimas
Edo mieste Bašio poezija buvo greitai pripažinta dėl paprasto ir natūralaus stiliaus. Jis susigalvojo naują slapyvardį Tosei ir 1680 m. turėjo nuolatinį darbą: mokė 20 mokinių, išspausdinusių Tosei dvidešimties mokinių geriausios poemos (桃青門弟独吟二十歌仙 Tōsei-montei Dokugin-Nijukasen?), parodydami savo ryšį su Tosei talentu. Tą žiemą jo mokiniai jam pastatė kaimišką trobelę ir pasodino bananmedį (芭蕉 bashō?) kieme, duodami Bašio naują haigo ir pirmus pastovius namus. Jis parašė šį hokku kaip pajuoką-dovaną šiogūnui:
Bet su sėkme augo nepasitenkinimas ir vienatvė. Jis pradėjo praktikuoti Zen meditaciją, bet tai nesumažino jo baimių. 1682 metų žiemą jo lūšnelė visiškai sudegė, o 1683 metų pradžioje jo motina mirė. Jis iškeliavo į Jamurą apsistoti pas draugą. 1684 metų žiemą jo mokiniai davė jam antrą trobelę Edo mieste, bet jo dvasia nepasitaisė. Vietoj to po kito rinkinio Sudžiūvę kaštonai (虚栗 Minashiguri?), 1684 m. jis paliko Edo ir patraukė į pirmą iš keturių betikslių klajonių.
Kelionės viduramžių Japonijoje buvo labai pavojingos ir iš pražių Bašio tikėjosi paprasčiausiai numirti dievo apleistoj vietoj ar nuo plėšikų rankų. Kelionei besitęsiant nuotaika pasitaisė ir jis apsiprato. Jis sutiko daug draugų ir pradėjo džiaugtis besikeičiančiu kraštovaizdžiu ir metų laikais. Jo poemose sumažėjo savistabos ir padaugėjo pasaulio stebėjimo aplink Bašio:
Jis keliavo iš Edo į Fudži kalną, Ueno ir Kiotą. Jis sutiko keletą poetų, besivadinančių jo mokiniais ir norinčių iš jo patarimo. Jis liepė ignoruoti to meto Edo stilių ir jo Sudžiūvusius kaštonus, sakydamas, kad juose yra „daug eilių, kurių neverta aptarinėti“. 1685 m. vasarą jis grįžo į Edo, pakeliui parašydamas dar daugiau hokku ir savo paties gyvenimo komentarą:
Sugrįžęs į Edo Bašio mielai atnaujino poezijos mokytojo darbą Bašio lūšnelėje, nors kūrė kitos kelionės planus. Poemos iš jo kelionės buvo išleistos Vėjo nugairinto skeleto pasakojimas (野ざらし紀行 Nozarashi kikō?). 1686 m. pradžioje jis sukūrė vieną labiausiai įsimenamų hokku:
Ši poema iš karto tapo garsi: balandžio mėnesį Edo poetai susirinko į Bašio lūšnelėj vykusį haikai no renga varžybas varlių tema. Tai buvo duoklė Bašio hokku, kuris buvo rinkinio pradžioje. Bašio pasiliko Edo, tęsė mokymą ir organizavo varžybas. 1687 m. vasarą jis išvyko į ekskursiją į kaimą stebėti Mėnulį, 1688 m. jis grįžo į Ueno švesti Mėnulio Naujuosius Metus. Kai tik apsistojo savo vardu pavadintoje lūšnelėje, Bašio nuolat jaudinosi dėl to, kad pakvietė per daug lankytojų ar jo suprasto „tingumo“. Tuo pat metu jis džiaugėsi gyvenimu ir turėjo subtilų humoro jausmą, atsispindintį šiame hokku:
Oku no Hosomichi
Bašio planai kitai kelionei baigėsi 1689 m. gegužės 16 d., kai jis išvyko su savo studentu Kawai Sora į kelionę į šiaurės provincijas. Bašio ir Sora patraukė į Hiraizumi, kurį pasiekė birželio 29 d. Po to jie patraukė į vakarinę šalies dalį, liepos 30 d. žvalgėsi po Kisakatą ir lėtai pėsčiom grįžo pakrante. Jis pabaigė savo kelionės rankraštį, Siauras kelias į Oku (奥の細道 Oku no Hosomichi?) 1694 m. Jis dažnai laikomas didžiausiu Bašio pasiekimu, įskaitant hokku kaip šis:
Bašio su savo mokiniu Kawai Sora kelionę pradėjo Edo 1689 m. gegužės 16 d. arba Jajoi 27 Genroku eros antrais metais. Jis nukeliavo 600 ri (2400 km) per 150 dienų po šiaurės rytinę Japonijos dalį ir sugrįžo į Edo 1691 m. Kai jis atvyko į Ogaki miestą (dabar Gifu prefektūroje), jis buvo pabaigęs Oku no Hosomichi.
Gyvenimo pabaiga
1691 m. žiemą jis sugrįžo į Edo ir apsigyveno trečiojoje Bašio lūšnelėje, vėl parūpintoje mokinių. Šį kartą jis buvo ne vienas: jis priėmė sūnėną ir jo draugę Džutei, bandančius atsigauti po ligos. Jis turėjo labai daug lankytojų.
Bašio vis dar buvo nelengva su darbu. Jis rašė draugui: „trukdomas kitų, neturiu ramybės mintyse“. Jis toliau užsidirbo iš mokymo ir dalyvavimo haikai varžybose iki 1693 m. rugpjūčio pabaigos, kai uždarė lūšnelės vartus ir atsisakė mėnesį ką nors matyti. Galiausiai jis nusileido priėmęs karumi, pusiau budistinės filosofijos, mokančios verčiau sveikinti šį žemišką pasaulį, nei atsiriboti nuo jo. Bašio paliko Edo paskutinį kartą 1694 m. vasarą ir leido laiką Ueno ir Kiote, prieš vykdamas į Osaką. Jis susirgo skrandžio liga ir ramiai mirė apsuptas mokinių.
Įtaka ir literatūros kritika
XVIII a. Bašio poemų garbinimas buvo dar karštesnis, ir tokie komentatoriai, kaip Ishiko Sekisui ir Moro Nanimaru, įdėjo daug pastangų rasti Bašio hokku užuominas apie istorinius įvykius, viduramžių knygas ir kitas poemas. Šie komentatoriai itin vertino miglotas užuominas, kai kurios iš jų, atrodo, buvo literatūriškai padirbtos. 1793 m. Šinto biurokratija sudievino Bašio ir kurį laiką kritikuoti jo poemas buvo šventvagiška.
Radio mėgėjas
Radio mėgėjas (Radijo mėgėjas) – mėnesinis žurnalas, ėjęs 1927–1928 m. Kaune.
Istorija
Pirmąjį numerį 1927 m. balandžio mėn. išleido Aukštesniosios technikos mokyklos radijo mėgėjų būrelis. Nuo 1928 m. leido Radijo mėgėjų sąjunga. Spausdino Narkevičiaus ir Atkočiūno spaustuvė bei Varpo spaustuvė Kaune. Išėjo 7 numeriai. 1928 m. gegužės 9 d. prijungtas prie žurnalo „2000 metrų“.
Spausdintos radijo apžvalgos, specialistų straipsniai, patarimai radijo mėgėjams įvairiais radiotechnikos klausimais.
Bendradarbiavo V. Jasutis, A. Puidokas, A. Šapalas ir kt.
Redagavo Mykolas Baublys, Antanas Mildažis.
Velniakelis
thumb|Velniakelis Velniakelis (dar vad. Napoleono keliu) – Napoleono kareivių nutiestas kelias žygio per Aukštaitiją metu, pakeliui į Švenčionis.
Akmenimis, ąžuolinėm kulbėm grįstas kelias eina per seną eglyną Senojo Daugėliškio kaime. Pasak padavimų, tuo keliu pavojinga važiuoti. Sako, kas tik juo pasuks, tam velniai ratus numaus. Todėl tas kelias vadinamas Velniakeliu.
Lietuvos zoologijos sodas
Lietuvos zoologijos sodas (anksčiau Kauno zoologijos sodas) – seniausias Lietuvos zoologijos sodas, turintis didžiausią šalyje gyvūnų kolekciją. Laiko 2166 gyvūnų bei 232 rūšių. Tarp jų 31 egzotiškos arba arti išnykimo ribos, 11 rūšių įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą. Sulaukia ~150 tūkst. lankytojų kasmet. Įstaiga kurta Žaliakalnyje (Kaunas), tarp Ąžuolyno parko ir Adomo Mickevičiaus slėnio.
Istorija
250px|thumb|1938 m. liepos 1 d. atidarymo nuotraukos
Įkūrimas
XX a. pradžioje Tadui Ivanauskui kilo idėja įkurti oficialų Lietuvos zoologijos sodą (LZS). Jo sutelkta iniciatyvinė grupė ėmė rūpintis tokios įstaigos kūrimu. Pasak gamtininko: ''Sumanymas įsteigti Kaune zoologijos sodą jau labai seniai užgimė mano galvoje. Buvo tai anais laikais, kai per savo išvykas į Kauną pradėjau pažinti vaizdingas miesto apylinkes. Buvau susižavėjęs Girstupio slėniu, Marvelės upelio pakraščiais, Vytauto ąžuolynu. Prisiminiau, kad ir Adomas Mickevičius buvo susižavėjęs šiomis Kauno grožybėmis, ir ėmiau svajoti, kad šios vietos būtų mūsų visuomenei ir naudingos…'' Šiandien šalia zoologijos sodo įėjimo kasų stovi T. Ivanausko paminklinis biustas.
1938 m. liepos 1 d. 17:00 (penktadienį) Kauno zoologijos sodas atidarytas. Kaip rašė tuometinė spauda: Prie Mickevičiaus slėnio jau nuo užvakar telkiasi būreliai smalsuolių, kurie būtinai nori pamatyti įvairius gyvius. Atidarymo ceremonijoje dalyvavo Švietimo ministras Juozas Tonkūnas ir Teisingumo ministras Boleslovas Jonas Masiulis. Inauguracinę kalbą susirinkusiems sakė Kauno viceburmistras Steponas Rusteika. Dalyvavo svečiai iš užsienio, pvz., Karaliaučiaus, Latvijos.
Apie įstaigos atidarymą rašė didžioji dalis tarpukario Lietuvos laikraščių. Dienraštis „Lietuvos aidas“ rašė: ''Šiandien Mickevičiaus slėnyje atidaromas Zoologijos sodas. Iki šiam laikui ten apgyvendinta nemaža mūsų ir kitų kraštų žvėrių ir paukščių. Bene daugiausiai Mickevičiaus slėnis turi Europos gyvių. <…> Zoologijos sodo tarnautojai, ypač paukščių ir žvėrių prižiūrėtojai turi daug darbo. Jie turi žinoti kiekvieno paukščio ar žvėries gyvenimą. <…> Šiuo metu daugiausiai rūpesčio yra su trimis jaunais briedžiukais. Jie kasdien vis daugiau reikalauja maisto.<…> Kai kada briedžiukai iš savo daržo paleidžiami į sodo parką. <…> Paukščių skyrius taip pat turtingas gyviais. Nors ten gyvena ir erelių, tačiau jie didesnio rūpesčio prižiūrėtojams nedaro. Kas kita su didžiuliais grifais. Prižiūrėtojai net į vidų narvo prisibijo įeiti. Mat paukščiai turi labai didelius nagus.''
Dėl ribotų finansų, atidarymo dieną ekspoziciją sudarė tik 40 eksponatų: 5 lapės, 1 taurusis elnias, 3 briedžiai, šernas, baltasis gandras, pilkasis garnys, ereliai, pelėdos, danieliai, 2 iš Latvijos atsigabenti vilkai, meškėnai, baltieji šeškai, grifai, asilas ir anglų parko galvijas. Tai buvo paties T. Ivanausko ar kitų, užsienio, zoologijos sodų jam dovanoti gyvūnai. Antai, Rygos zoologijos sodas (Rīgas Zooloģiskais Dārzs, 1912 m.) dovanojo apie 30 įvairių gyvūnų ir paukščių. Pirmoji Lietuvoje kailinių gyvūnų auginimo bendrovė – juodųjų lapių ir kt. Tuo būdu, 1939 m. zoologijos sodas pasipildė iki 140 eksponatų. Ypatingai padėjo Varšuvos zoologijos sodas, kuris padovanojo net kelias rūšis retų, egzotiškų, gyvūnų. Vėliau lankytojai Kauno zoologijos sode galėjo išvysti kupranugarį, zebrų, asilų, Australijos dingų, beždžionių kapucinų, stumbrų, fazanų, papūgų. Būtent tuo metu pastatytas unikalus apvalus voljeras, kuriame anksčiau gyveno baltosios bei juodosios meškos, o šiuo metu korsakai bei lapės.
Po Antrojo pasaulinio karo
miniatiūra|Darbuotojų kasdienybė sovietmečiu
Sunkiausiai zoologijos sodas vertėsi Antrojo pasaulinio karo metais, tuomet dalį gyvūnų teko parduoti, o kitų (vilkų ir šunų dingų) jauniklius likviduoti. Pirmasis sode apgyvendintas stumbras buvo išgabent, karo metu, vokiečių armijos. Po karo buvo išlikę tik 42 gyvūnai: 25 žvėrys ir 17 paukščių (2 rudieji lokiai, vilkas, meškėnas, barsukas, palšasis grifas, didysis apuokas, kilnusis erelis ir kiti). Po karo prasidėjo sodo atstatymo darbai, ypač naujų voljerų statyba didiesiems plėšrūnams: panteroms, liūtams, tigrams ir kt. Įrengti nauji lankytojų takai.
thumb|left|300px|Kupranugariai
1951 m. sode įrengtas rudųjų meškų voljeras; 1958 m. – himalajinių ir baltųjų meškų voljeras. 1954 m. pradėtas statyti liūtų narvas.
1958 m. gruodžio 4 d. Kauno zoologijos sodui suteiktas Respublikinio zoologijos sodo vardas, jis perduotas Kultūros ministerijai. 1958–1985 m. buvo stipriai plečiamas ir tvarkomas, įrengiami nauji voljerai, bei statomi paviljonai, gyvūnų kolekcija kasmet gausėjo. Tuo metu sodas iš negausios kolekcijos ir iš medinių pastatėlių išaugo į beveik šiuolaikinį su >3000 gyvūnų ir >400 rūšių zoologijos sodą.
Nauji laikai
1989 m. priimtas į Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociaciją (EAZA), nuo 1992 m. į nykstančių gyvūnų europinio veisimo programą (About European Endangered Species Programme arba EEP). Tai leido plėsti sodo veiklą. 250px|thumb|left|Įėjimas
2011 m. išleistas zoologijos sodui skirtas pašto ženklas.
2013 m. balandžio mėn. EAZA taryba, Atėnuose vykusiame suvažiavime, nutarė dėl Lietuvos zoologijos sodo narystės asociacijoje statuso: iš visateisio nario jis pakeistas į kandidato. Pagrindinė priežastis – pagal daugelį kriterijų įstaiga neatitinka net minimalių EAZA keliamų reikalavimų. Tokį sprendimą lėmė buvusio direktoriaus nesugebėjimas tinkamai rūpintis zoologijos sodo teritorija bei gyvūnais. 2013 m. pabaigoje sode apsilankę EAZA specialistai patikino, jog sodo gamta ir parkas yra unikalūs ir jie padės sprendžiant iškilusias problemas. Dabar specialistai sėkmingai taiso EAZA suformuluotas pastabas, po truputį, gerindami zoologijos sodo būklę.
Rekonstrukcija
2014 m. zoologijos sode pakeistos tvoros šiaurietiškų elnių aptvare, įrengtas baseinas tapyrams, sutvarkyti snieginių leopardų voljerai, kuriems uždengti stogai. Suremontuoti šalia žirafų esantys mediniai pelėdų nameliai, padidintas ir nauja tvora aptvertas ožkų kaimelis ir kt.
2017 m. vasarį LR Aplinkos ministras Kęstutis Navickas pažadėjo, jog rekonstrukcijai bus skirta 11 mln. eurų, tad darbai turėjo prasidėti iki tų pačių metų vasaros. Pagal šį planą, zoologijos sodo teritorijoje ketinta pastatyti arba rekonstruoti veterinarijos gydyklą, tropiukariumą, edukacijos bei informacijos centrus. ''Už 11 mln. eurų atsiras daugiau vidinių patalpų, nes šiuo metu sodui tokių trūksta. Į gyvūno gerovės gerinimą įeina plėšriųjų ir kanopinių gyvūnų voljerų statymas, tad pagerės jų laikymas, padaugės vietos. Tačiau mes neatmetame galimybės rėmėjų lėšomis įgyvendinti ir kitus projektus'' , – sakė Lietuvos zoologijos sodo direktorius A. Didžiokas. Be viso to, buvęs baltųjų meškų (dabar Korsakų) pastatas turėjo būti rekonstruotas į oranžeriją. Po rekonstrukcijos viename iš pastatų ketinta įrengti LZS istorijos muziejų. Be to LZS turi ketinimų ateityje įsigyti rudąjį lokį. 2017 m. balandžio 30 d. švenčiant zoologijos sodo vasaros sezono atidarymą, visuomenei pristatytas atnaujintas baltųjų vilkų voljeras, kuris buvo triskart padidintas.
2017 m. pradėtas sodo atnaujinimas (kaina – 18,3 mln. €) turėtų būti užbaigtas 2023 m. rugsėjį. Po rekonstrukcijos turėtų išsiplėsti sodo plotas, atsirasti daugiau pastatų bei įvairesnių gyvūnų rūšių. Keistųsi ir pačių voljerų išdėstymas. miniatiūra|Senasis zoologijos sodo aptvaras Zoologijos sodas privalėjo būti renovuojamas, nes jo įkūrimo tradicija, kaip ir daugelyje XIX–XX a. prad. Europos zoologijos sodų, pvz., Londono, Paryžiaus, Romos, rėmėsi ne rūpesčiu uždarytais gyvūnais, bet siekiu sukurti originalų aptvarą. Šiandien tokio požiūrio pasaulyje pamažu atsisakoma.
Pastaraisiais metais buvo atnaujinta praėjimo kontrolės sistema. Iki ''šiol, kasoje susimokėjus už įėjimą į zoologijos sodą, praėjimą kontroliuojantis darbuotojas įplėšdavo kasos čekį ir leisdavo lankytojui užeiti. Įdiegus praėjimo kontrolės sistemą, šie procesai automatizuoti (iškart už vartų sumontuotas praėjimo turniketas bilietų nuskaitymui).'' Bilietuose pateikiama trumpa informacija apie LZS darbo laiką, ypatingas valandas, kada ir kokio gyvūno vyksta parodomasis maitinimas, administracijos kontaktai. Bilietus taip pat galima pirkti internetu.
2021 m. birželį zoologijos sodo direktorė Gintarė Stankevičė teigė, jog po didžiosios rekonstrukcijos sodas pasikeis neatpažįstamai. Rekonstrukcijos metu bus griaunami senieji pastatai ir voljerai, vietoje jų statomi nauji, atitiksiantys tarptautinius reikalavimus. ''Bus maksimaliai padidinti visi voljerai. Istoriniai voljera išliks, tik jie bus restauruoti. Išliks ir statinys, kuriame gyveno baltoji meška, jame, po rekonstrukcijos, planuojama apgyvendinti bezdžiones anubius, - portalui Delfi'' sakė direktorė. Be to, didžiausias iššūkis rangovams taps renovuojamas senasis 1954 metais statytas liūtų pastatas, išlaikant jo autentiškumą. Prie jo bus jungiamas daugiau nei 2 tūkst. kv. metrų užimsiantis egzotariumas – šilumamėgiams gyvūnams skirtas pastatas su edukaciniu centru. Jame bus įrengtos džiunglių, savanos ekspozicijos. edukacinės erdvės, infocentras, kurio dabar neturime. Vaikams bus kuriama nauja erdvė „Mažylių zoo“ su triušiais, paukščiais, ožkomis ir kitais naminiais gyvūnais. Palengvinti lankytojų judėjimui bus įrengtas apžvalgos bokštas su liftu.
2022 m. lapkričio mėnesį Lietuvos zoologijos sodo atnaujinimui Aplinkos ministerija papildomai skyrė 1,9 mln. eurų. Už šias lėšas zoologijos sodas numato atnaujinti visuomenės aplinkosauginį švietimą skatinančią infrastruktūrą.
Skyriai
Pagal plotą ir laikomų gyvūnų skaičių Lietuvos zoologijos sodas prilygintinas vidutiniam Europos zoologijos sodui. Užima 15,66 ha parką, kuriame auga šimtamečiai ąžuolai.
Struktūra suskirstyta į 11 skyrių, juose dirba >130 darbuotojų. Skyriai: Kanopinių žinduolių skyrius, Plėšriųjų žinduolių skyrius, Paukščių skyrius, Šaltakraujų gyvūnų skyrius ir kt.
Remiantis 2013 m. sausio 1 d. duomenimis, sode gyveno 2022 gyvūnai (250 rūšių).
thumb|dešinėje|240px|Paprastoji marmozetė Lietuvos zoologijos sode
62% kolekcijos, t.y 133 rūšis sudaro rūšys, įtrauktos į Tarptautinę raudonąją knygą, Lietuvos raudonojoje knygoje – 9 rūšys: balinis vėžlys (Emys orbicularis), juodasis gandras (Ciconia nigra), mažasis erelis rėksnys (Aquila pomarina), kilnusis erelis (Aquila chrysaetos), jūrinis erelis (Haliaeetus albicilla), didysis apuokas (Bubo bubo), pilkasis ruonis (Halichoerus grypus macrorhynchus), stumbras (Bison bonasus). 2017 m. zoologijos sode priskaičiuojami 2166 gyvūnai, kurie atstovauja 232 rūšims. Iš jų net 31 egzotinė rūšis arba arti išnykimo ribos, o dar 11 rūšių įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą.
Beždžionių kampelis
Sode gyvena keturios beždžionių rūšys: anubiai, juodagalviai kapucinai, paprastosios marmozetės ir perukinės tamarinos. Gyvūnai apgyvendinti dviejuose kapitališkai rekonstruotuose aptvaruose, kur lankytojai gali juos stebėti ne pro grotas, bet pro stiklą.
Didžiausios sode gyvenančios beždžionės – Anubiai, taip pat vadinami Pavianais, gamtoje sutinkami nuo Gvinėjos iki Etiopijos ir sveria iki 30 kg. Nelaisvėje Anubiai išgyvena iki 30 metų. Tuo tarpu 2014 m. Lietuvos zoologijos sode gyveno septyni Perukinių tamarinų atstovai. Tai į Tarptautinę raudonąją knygą įrašyti gyvūnai, laikomi viena mažiausių beždžionių rūšių. Tamarinai buvo naudojami medicininiuose tyrimuose, todėl šiuo metu zoologijos soduose jų gyvena daugiau nei laisvėje. Tai yra kritiškai nykstanti rūšis ir viena iš rečiausių mažųjų beždžionėlių rūšių pasaulyje. Todėl CITES (Nykstančių laukinės faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvencija) suteikė šiai rūšiai aukščiausios apsaugos lygį ir uždraudė bet kokią tarptautinę prekybą šiomis beždžionėlėmis.
Baseinas
miniatiūra|Ilgasnukis ruonis Kajus Sode gyvena ilgasnukis ruonis Kajus. 2000 m. pavasarį, būdamas vos kelių mėnesių, jis rastas Latvijos pakrantėje ir nuvežtas į Rygos zoologijos sodą. 2000 m. liepą atvyko į Kauno zoologijos sodą. 2011 m. rugpjūčio 12 d. pirmąkart atnaujintas ruonio baseinas. Tuomet voljeras ne tik suremontuotas, tačiau ir praplėstas, gyvūnui įrengtas sausumos plotas. 2016 m. birželio 19 d. ruonio baseinui atlikta dar viena renovacija. Dabar lankytojai gali dalyvauti ruonio šėrimo pristatymuose. Anksčiau čia gyveno pilkojo ruonio patelė Roza, kuri mirė sulaukusi 36 metų; laukinėje gamtoje, jeigu išvengia pavojų, šie ruoniai normaliai sulaukia 30 metų.
Ruonio baseinas įamžintas kanadiečių foto-žurnalistės, gyvūnų teisių aktyvistės Džo Anos Makartur (Jo-Anne McArthur, g. 1976) naujojoje fotografijų knygoje „Belaisvis“ (Captive, 2017), kurioje demonstruojamos netinkamos gyvūnų laikymo sąlygos, pvz., Australijos, Tailando, Slovėnijos, Prancūzijos, JAV zoologijos soduose. Vis dėlto autorė nepažymi, jog nuotrauka, kurią ji padarė, rodo atnaujinto ruonio baseino atidarymo šventę. Be viso to, zoologijos sodo direktorius 2016 m. spaudoje pastebėjo, jog didžiosios sodo rekonstrukcijos metu ruoniui bus įrengtas didesnis/naujojoje vietoje baseinas, todėl senojo voljero dabar praplėsti neapsimoka. Visa tai, kanadietės knygoje nėra akcentuojama. Tuo tarpu kitoje nuotraukoje vaizduojamas Klaipėdos Mini Zoo, taipogi pateiktas iš tam tikro, neigiamo, kampo. Kaip pažymima šios knygos pratarmėje, nuotraukos skirtos priversti žmones nesilankyti zoologijos soduose, nes gyvūnais juose nesirūpinama ir kt. Vis dėlto gyvūnų teisių organizacija „Born Free Foundation“ 2017 m. liepos 28 d. savo socialiniame tinkle šią mintį paneigė tvirtindami, jog knygos tikslas tiesiog padėti gerinti gyvūnų laikymo sąlygas zoologijos soduose. Vykdant zoologijos sodo rekonstrukciją 2021 m. rugpjūčio 3 d. ruonis Kajus visam laikui išvežtas į Kaliningrado zoologijos sodą, kuriame jis, kartu su savo gentainiais, gyvens naujai pastatytame voljere su erdviu baseinu. Po renovacijos ruonių čia laikyti daugiau neplanuojama. Buvęs ruonio baseinas bus pritaikytas ūdroms.
Paukštynas
120px|right|thumb|[[Rožinis pelikanas|Rožiniai pelikanai savo aptvare]] Paukštynas užima didžiąją dalį zoologijos sodo apatinės dalies. 1938 m. gegužės pradžioje joje iš Girstupio upelio suformuoti tvenkiniai. Dabar juose veisiasi paukščiai, pvz., baltaskruostė berniklė, Rudoji antis, juodoji gulbė, gulbė nebylė, pelikanai. T. Ivanauskas paukštyne įrengė ir aptvarus tetervinams, kurtiniams, tačiau dabar tokie paukščiai sode nelaikomi. Atskirą sektorių sudaro plėšrieji paukščiai, pvz., jūrinis erelis, mažasis erelis rėksnys, palšieji grifai, kelių rūšių pelėdos. 2014 m. rugsėjį kilniojo erelio jauniklį ėmėsi globoti verslininkė Inga Stumbrienė. Paukštyne dar gyvena vištiniai bei gandriniai paukščiai, pvz., fazanai, povai, patarškos, šventieji ibiai ir kt.
Tropiniai paukščiai sode perskirti į dvi dalis: mažieji papūginiai, žvirbliniai paukščiai gyvena uždarame terariumo pastate, viršutiniame sodo aukšte, o didžiosios papūgos pvz., žaliasparnė ara, didžioji geltonkuodė kakadu, įsikūrusios apatiniame aukšte, kur lankytojai jas gali apžiūrėti ir žiemos periodu, įrengtose vidinėse patalpose. Be to LZS paukštyne apgyvendinamos iš kontrabandininkų konfiskuotos papūgos. 2008 m. liepos 29 d. į zoologijos sodą atvežta mėlynkaktė amazonė, kurią į šalį nelegaliai atgabeno ir bandė parduoti tam licencijos ir tinkamų sąlygų neturėję prekybininkai. Apsigyvenusi LZS papūga pavadinta Miku. 2011 m. iš kontrabandininkų konfiskuota geltonkrūtė ara taip pat apygvendinta šiame paukštyne.
Ožių kalnas
150px|left|thumb|[[Berberinis avinas sode]] Ožių kalnas įsikūręs tarp pirmojo ir antrojo sodo teritorijos aukštų, natūraliai susiformavusiame šlaite. Čia gyvena trijų rūšių ožiai, pvz., Snieginės ožkos, sibiriniai ožiai ir berberiniai avinai. Berberiniai avinai LZS gyvena jau nuo labai senų laikų. Yra žinoma, kad jau 1970 m. čia gyveno Kaune gimęs berberinių avinų patinas. 2017 m. balandžio 30 d. švenčiant zoologijos sodo sezono atidarymą organizuotas sprintas į ožių kalną.
Tigrų namai
1967 m. į sodą atvežtas pirmasis amūrinis tigras, sugautas Chabarovsko krašte, vardu Imanas. Šis tigras gimė 1966 m. laisvėje. 1969 m. iš Leipcigo zoologijos sodo (Zoologischer Garten Leipzig) atvežta ten gimusi patelė Ilchuri. Po kelerių metų pora susilaukė jauniklių. Pirmasis Kaune gimęs amūrinis tigras – Intakas, išgyveno 17 metų. Laisvėje šie tigrai gyvena 10–15 metų, o nelaisvėje – 16–22 metus. Nuo to laiko sode gimė 119 tigriukų. LZS yra tarp pirmaujančių Europos zoologijos sodų, sėkmingai auginančių ir veisiančių amūrinius tigrus. Šie tigrai viena iš labiausiai nykstančių rūšių pasaulyje. Šiandien LZS tigrų aptvare įrengtas stiklas, kuris leidžia iš arčiau stebėti gyvūnus.
Garsūs gyvūnai
Sodas turėjo nemažai garsių gyventojų. Vieni jų priklausė egzotinėms, pirmą kartą Lietuvoje laikytoms rūšims, o kiti tiesiog pelnė lankytojų simpatijas.
„Felė“ ir „Viera“ buvo dvi 10-ties dienų amžiaus briedžiukės sugautos Baisogalos urėdijoje ir 1938 m. pradžioje atgabentos į zoologijos sodą, kur atidarymo išvakarėse žavėjo visuomenę.
Iki 2013 m. sausio 18 d., dešimt metų, čia gyveno vienintelis šalyje baltasis lokys Kasparas. Jis gimė 1995 m. gruodžio 23 d. Talino zoologijos sode ir buvo pavadintas Jasperu. Į Kauną lokiukas atvežtas 1997 m. Tai buvo vienas mylimiausių ir lankomiausių sodo gyvūnų. Vis dėlto 17 metų sulaukęs lokys buvo užmigdytas, nes susižeidė dešinę koją. Nors ją pavyko išgydyti, vėliau vėl atsivėrė daugybiniai flegmoniniai pūliai, kėlę gyvūnui didelį skausmą. Po išsamių tyrimų Veterinarijos akademijoje nustatyta, jog gyvūnas, kaip anksčiau įtarta, vėžiu nesirgo. Jo kūnas perduotas T. Ivanausko zoologijos muziejui. Jo darbuotojai užsakė padaryti lokio iškamšą, kurią 2013 m. spalio 14 d. išstatė pirmo aukšto, žinduolių, ekspozicijoje. Įdomu, jog nuo 1958 m. iki 2013 m. LZS gyveno penkios baltosios meškos.
Siekiant pagerbti baltąjį lokį 2013 m. sausio 27 d. zoologijos sodo teritorijoje iš sniego nulipdyta 2 m aukščio ir 4 m. ilgio Kasparo skulptūra. Tuo tarpu 2014–2017 m. Kasparo iškarpa (sukurta Stryt Animals menininko) puošė Kauno Vilniaus gatvės požeminę perėją, kol ją suniokojo vandalai. 2015 m. sode pastatyta 2,7 m aukščio medinė meškų šeimynos skulptūra, sukurta vieno žymiausių dabartinių Lietuvos menininkų, tautodailininkų, skulptorių ir kryždirbių – Algimanto Sakalausko, pagerbiant šį baltąjį lokį. Šiuo metu Kasparo voljere apgyvendinti stepinės lapės – Korsakai. Skaičiuojama, kad voljero atnaujinimas kainavo apie 25 tūkst. Lt. miniatiūra|right|Baltasis lokys Kasparas Kauno požeminėje perėjoje
Kitas lankytojų numylėtinis buvo nuo gimimo, šešiolika metų, čia gyvenęs liūtas Simba. Kaip teigiama, Simbai dar esant mažam liūtukui, jį savo namuose iš pradžių globojo zoologijos sodo reklamos vadybininkė Rasa Jautakienė. Vis dėlto 2013 m. kovo 10 d. gyvūnas nustipo dėl įsisenėjusios kepenų ligos. Jis narve gyveno su dešimties metų patele Mole, kuriai palaikyti draugiją iš Olandijos 2015 m. lapkritį atgabenta dviejų jaunų patinų pora.
Lietuvos zoologijos sode taip pat gyveno du baltieji raganosiai. Patinas Rikis nugaišo 1996 m. būdamas 36 metų. Laisvėje raganosiai išgyvena ~35 metus. Tuo tarpu patelė „Furija“ sugauta Afrikoje 1969 m., o 1985 m. iš Maskvos kartu su patinu Rikiu atvežta į Kauną nugaišo 2004 m. būdama 39 metų. Patelė buvo nevaisinga, palikuonių nesusilaukė.
Veikla
Be sode vykdomų retų gyvūnų veisimo programų, organizuojami edukaciniai užsiėmimai vaikams arba bent kartą per mėnesį organizuojami specifiniai renginiai, pvz., Moliūgiadienis, Akcija "Gilė, „ Zoo naktis, „Prižiūrėtojų diena“ ir kt., rengiami koncertai. Kasdien galima stebėti parodomuosius šėrimus bei gyvūnų pristatymus.
Sode lankosi kitų Europos šalių zoologijos sodų specialistai, keičiamasi idėjomis, supažindama su naujovėmis; skatinama savanorystė. Sode lankėsi, su jo administracija palaiko ryšius antropologė Birutė Galdikas. Be to zoologijos sodas tapo EAZA partneriais projekte „ERASMUS+“ (zoologijos sodų prižiūrėtojų kvalifikacijos kėlimas). Nuo 2016 m. balandžio mėnesio, prie zoologijos sodo kasų pastatytos specialios dėžės, kur lankytojai gali palikti jiems nereikalingus daiktus, pvz., kamuolius, plastikinius ir stiklinius butelius, stiklainius, pliušinius žaislus, vamzdžius ir kt., kurie vėliau pritaikomi gyvūnų užimtumui. Tokią praktiką užsiima JAV, Latvijos ir kitų šalių zoologijos sodai. Be to zoologijos sode galima įsigyti gyvūnų, pvz., žuvyčių, papūgėlių, roplių. Vasaros sezonu sodo teritorijoje galima pasivažinėti vežimaičiu arba pajodinėti poniais, taip pat veikia ,,Kavinė ZOO.“ Teritorijoje įrengtos vaikų žaidimo aikštelės. Be to įrengtos atliekų rūšiavimo šiukšliadėžės, kuriomis skatinama edukuoti lankytojus.
Nuo 1999 m. Lietuvos zoologijos sodas priklauso Tarptautiniam zooedukologų Europos regioniniam tinklui (International Zoo Educators Association arba IZE) bei Tarptautiniai rūšių informacijos sistemai (the International Species Information System arba ISSIS).