cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pasaulio laimės ataskaita
Išvados
2022 m. pirmąjį dešimtuką sudaro beveik vien Europos valstybės su dviem išimtimis: Suomija, Danija, Islandija, Šveicarija, Nyderlandai, Liuksemburgas, Švedija, Norvegija, Izraelis ir Naujoji Zelandija. Suomija užima pirmąją vietą jau penktus metus iš eilės. Kaip teigiama tyrimo išvadose, Suomijos gyventojai esti laimingiausi todėl, kad gali pasidžiaugti gera gyvenimo kokybe, socialiniu saugumu ir viešosiomis paslaugomis, o nelygybė ir skurdas šioje šalyje – tarp mažiausių visoje Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijoje. Buvo manoma, kad ilgos ir tamsios Suomijos žiemos lemia paplitusį alkoholizmą ir didelį savižudybių skaičių, bet dešimtmetį trukusi visuomenės sveikatos kampanija padėjo šiuos skaičius sumažinti daugiau nei dvigubai.
Nešava
Nešavà  – miestas šiaurinėje Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje.
Rudaminos herbas
Rudaminos herbas yra heraldinis atributas dviejų Lietuvos gyvenviečių:
Nešava
Istorija
XIX a. buvo miestas, Varšuvos gubernijos Nešavos apskrities centras.
Pasaulio laimės ataskaita
Išvados
2022 m. Lietuva sąraše užėmė 34 vietą, Estija – 36, o Latvija – 42. Lietuva šiame tyrime dalyvauja nuo 2006 metų. Laimės indekso Lietuvoje dinamika rodo, kad žemiausias laimės indeksas buvo fiksuotas 2010 metais. Tokį kritimą galima sieti su 2008 m. ekonomine krize ir jos padariniais, lėmusiais ekonominį ir psichologinį nestabilumą, nesaugumą.
Kihnu valsčius
Kihnu valsčius – valsčius pietvakarių Estijoje, Pernu apskrityje. Valsčius apima visą Kihnu salą ir gretimas saleles, yra vienas mažiausių šalyje - teritorija sudaro 16,88 km². Valsčiuje gyvena 489 žmonės (2010 m. sausio 1 d.). miniatiūra|200px|left|Kihnu valsčiaus geografinė padėtis, 2017 žemėlapis miniatiūra|200px|left|Kihnu valsčiaus ribos
Geografija
Kihnu valsčius įkurtas 1992 m. gegužės 21 d. Nuo šalies žemyninės dalies nutolęs apie 12 km. Valsčiaus administracinis centras įsikūręs Serėje (, 137 gyv.), šiaurinėje Kihnu salos dalyje. Sala užima 16,4 km², yra apie 7x3,3 km dydžio, iškilusi iki 9 m virš jūros lygio.
Gyvenvietės
Valsčiuje yra 4 kaimai: Lemsi, Linaküla, Rootsiküla ir Serė.
Šilutės irklavimo klubas
Šilutės irklavimo klubas  – XX a. pirmoje pusėje Šilutėje veikęs sportinio irklavimo klubas.
Susidūrimas naktį
Susidūrimas naktį  – 1952 m. JAV filmas, nuaro drama, kurioje vaidino Barbara Stanwyck, Paul Douglas, Robert Ryan, Marilyn Monroe ir Keith Andes. Režisierius – Fritz Lang.
Šilutės irklavimo klubas
Istorija
1919 m. birželio 19 d. būrelis bendraminčių Šilutėje įkūrė irklavimo klubą. Pirmuoju pirmininku išrintas advokatas Oskaras Šnaideraitis, netrukus jį pakeitė Mikelis Kubilius.
Susidūrimas naktį
Siužetas
Mei Doil (Mae Doyle) grįžta į savo gimtąjį miestą kaip ciniška moteris. Jos brolis Džo (Joe) baiminasi, kad jo mylimajai, žuvies konservų gamyklos darbuotojai Pegei (Peggy), gali baigtis kaip Mei. Mei išteka už Džerio (Jerry) ir susilaukia kūdikio. Ji laiminga, bet nerami, ją traukia Džerio draugas Erlas (Earl).
Šilutės irklavimo klubas
Istorija
Tais pačiais metais klubas Tilžėje įsigijo pirmąją valtį – keturvietę su vairininku, kurią patriotiškai pavadino „Heydekrug“. 1920 m. aštuonvietę padovanojo kolegos iš Klaipėdos – klubas „Neptūnas“, ta proga jai buvo suteiktas „Memel“ vardas. Treniravimosi metodologijos žinių trūko, jas kompensavo miesto Herderio gimnazijos fizinio lavinimo mokytojų pamokos, vertingi buvo trenerio Ariaus iš Klaipėdos „Neptūno“ nurodymai.
Susidūrimas naktį
Kritikų atsiliepimai
Remdamasi 15 apžvalgų, vertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 73% kritikų filmą įvertino palankiai, ir filmą įvardija kaip „gaivų“.
Šilutės irklavimo klubas
Istorija
1924 m. su dviem valtimis pirmąkart dalyvauta regatoje Tižėje, daug patyrimo suteikė 1926 m. tarptautinė regata Rusnėje. Be to, lenktyniauta Ragainėje ir Klaipėdoje. Aukštų sportinių rezultatų pasiekta nebuvo, bet daugelis šilutiškių buvo įvertinti sidabriniais irkluotojų ženkleliais, įteiktais per vieną sezoną nuirklavus 1000 kilometrų.
Valtims ir kt. inventoriui sandėliuoti buvo reikalingos patalpos ir klubas ryžosi jas pasistatyti pats. Projektu, statybomis ir vėlesne eksploatacija rūpinosi arch. Kurtas Gutknechtas. Elingas su persirengimų ir susirinkimų patalpomis 1925 m. iškilo Šyšos ir jos atšakos į laivelių prieplauką sudarytame kyšulyje (dab. Uosto gatvėje). Šalia įrengta teniso aikštelė, prižiūrėtojų namelis (iki 1932 m. sargavo Formella šeima, vėliau – Mikelis Dašnys su žmona.
1931 m. pasikeitė organizacijos vadovas: klubo pirmininku tapo vaistininkas Rainhardas Šmitas, vėlesniais vadovais minimi gyd. Albertas Adolfas Kulkys, teisininkas D.Švarcas ir Gustavas Canderis. Jų vadovavimo metu sustiprėjo irklavimo klubo materialinė bazė. Prieš uždarant klubą, 1944 m. spalio 9 d. flotilę sudarė: mokomosios dvivietė ir keturvietė, vienvietė, trys sportinės dvivietės be vairininko, taip pat dvi sportinės keturvietės valtys bei mokomasis laivas.
Kanadinė mažoji gulbė
Kanadinė mažoji gulbė (Cygnus columbianus columbianus) – žąsinių (Anseriformes) būrio, gulbių (Cygnus) genties, mažosios gulbės (Cygnus columbianus) porūšis, bet neretai ornitologinėje literatūroje kanadinė mažoji gulbė pripažįstama atskira rūšimi.
thumb|left|Kanadinės mažosios gulbės snapas thumb|left|Kanadinės mažosios gulbės netoliese Longpointo provincijos parko 2008 m. kovo mėn. ([[Ontarijas, Kanada)]] thumb|left|Kanadinė mažoji gulbė netoliese Longpointo provincijos parko 2008 m. kovo mėn. (Ontarijas, Kanada)
Paplitusi Šiaurės Amerikoje. Perimvietės daugiausia arkties ir subpoliarės zonų tundroje. Žiemoja vakarinėse ir rytinėse JAV dalyse, bei Naujojoje Meksikoje.
Minta augaliniu maistu.
Stambus vandens paukštis. Kanadinių mažųjų gulbių kūno ilgis 120–150 cm. Sparno ilgis 50–57 cm. Čiurna 9,4–11,4 cm ilgio. Snapas 9,1–10,7 cm ilgio. Kūno svoris 4,3–9,5 kg – patinų vidutiniškai 7,3 kg, patelių 6,4 kg.
Kanadinės mažosios gulbės ir sibirinės mažosios gulbės morfologiniai skirtumai
Kanadinės mažosios gulbės tik nežymiai didesnės už sibirines mažąsias gulbes. Bet lengviausiai galima jas atskirti pagal snapo spalvą. Kanadinių snapas juodas, bet prie tamsiai rudos akies rainelės yra mažesnė už akį geltona, pailga dėmelė, o sibirinių mažųjų gulbių nuo akies nesiekianti šnervių ant snapo pagrindo yra žymi geltona dėmė, o likusi, didesnė snapo dalis juoda.
Šilėnų herbas
Šilėnų herbas – pagrindinis Šilėnų kaimo (Vilniaus rajono savivaldybė) heraldikos atributas.
Aprašas
Herbinio skydo auksiniame lauke vaizduojamas mėlynas dobilo lapas. Skydo mėlyname lauke – auksinis kryžius. Kryžius heraldikoje tai krikščionybės simbolis, dobilas – Šv. Trejybės simbolis, auksas – kilnumo ir dorybės spalva, mėlyna – dieviškosios išminties spalva.
Istorija
2015 m. lapkričio 18 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-475.
Kariba
Kariba  – miestas šiaurės Zimbabvėje, Vakarų Mašonalando provincijoje, netoli nuo Karibos užtvankos, Karibos tvenkinio šiaurės vakarinėje pakrantėje, Zambijos pasienyje. Veikia svarbi Karibos vandens jėgainė, verčiamasi žvejyba, turizmu. Veikia keletas viešbučių, yra krokodilų ūkis, siūlomos vandens pramogos. Yra oro uostas, prieplauka (keltais ir lėktuvais galima pasiekti Viktorijos krioklį).
Istorija
Kariba susikūrė XX a. VI dešimtmetyje statant vandens jėgainę.
Ciūniškiai
Istorija
1686 metais Ciūniškių miestelis buvo Dubingių kunigaikštystėje. Tada jame buvo 17 namų.
Gyventojai
thumb|left|240px|Pelkaitė ir Ciūniškių apylinkės žvelgiant nuo Dubingių
Serė
Serė – kaimas pietvakarių Estijoje, apie 40 km į pietvakarius nuo Pernu, Kihnu saloje. Yra Kihnu valsčiaus administracinis centras. 2000 m. duomenimis, buvo 137 gyventojai. miniatiūra|200px|left|Parduotuvė ir kavinė
Kaimas įsikūręs šiaurinėje salos dalyje. Be Serės saloje yra dar trys kaimai. Rašytiniai šaltiniai apie ruonių medžiotojus ir žvejus saloje siekia 1518 m.
Serėje yra aerodromas su žolės danga, 2 pakilimo takais (sezoniniai skrydžiai iš Pernu), paštas, parduotuvė, kavinė. Vystomas turizmas.
Pakalniškių ąžuolas
Duomenys
Šilalės rajono savivaldybės tarybos 2006 m. gruodžio 29 d. sprendimu Nr. T1-1324 paskelbtas gamtos paveldo objektu. Pagrindiniai duomenys:
Verner Weckman
Verner Weckman (1882 m. liepos 26 d. – 1968 m. vasario 22 d.) – Suomijos imtynininkas, olimpinis čempionas. Pirmasis šalies olimpinis aukso medalininkas.
Biografija
1902 m. įstojo į Helsinkio gimnastikos klubą ir pradėjo treniruotis imtynių varžybose. 1904 m. Weckman laimėjo Suomijos nacionalinį graikų-romėnų imtynių titulą. 1905 m. tapo pasaulio čempionu.
1906 m. Tarpinėse vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė auksą vidutinio svorio varžybose.
Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse suomis dalyvavo imtynių varžybose. Pirmą kartą vykusiose pusiau sunkaus svorio kategorijos (iki 93 kg) vyrų varžybose suomis pirmajame etape nugalėjo britą Walter West, ketvirtfinalyje švedą Fritz Larsson, pusfinalyje įveikė vengrą Hugó Payr, o finale įveikė suomį Yrjö Saarela ir tapo olimpiniu čempionu. Vėliau sportininkas padovanojo savo iškovotą olimpinį aukso medalį Suomijos sporto muziejui.
1942 m. – 1947 m. Suomijos darbininkų konfederacijos tarybos narys.
Murališkiai
Murališkiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Dubingių seniūnijoje, 5 km į šiaurę nuo Dubingių.
Istorija
1686 m. priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo keturiolika namų. XVIII a. priklausė Dubingių parapijai.
Bionic
Bionic – šeštasis studijinis amerikiečių atlikėjos Christina Aguilera albumas, išleistas 2010 m. birželio 4 d. Albume skambanti muzika buvo įkvėpta elektroninės muzikos, todėl pirmoje albumo pusėje skambančios dainos pasižymi sintezatoriais ir elektroniniais ritmais, o antroje – baladės. Nepaisant to, jog „Bionic“ sulaukė vidutiniškų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje buvo parduota 24 tūkstančiai albumo kopijų ir jis debiutavo pirmojoje albumų reitingo vietoje, tapdamas antruoju Aguilera įrašu, pasiekusiu šio šią viršūnę. JAV per pirmąją savaitę buvo parduota 110 tūkstančių kopijų ir albumas debiutavo trečiojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje.
Banglenčių sportas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Banglenčių sportas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Varžybos
Banglenčių sporto varžybos olimpinėse žaidynėse vyko pagal Tarptautinės banglenčių sporto asociacijos protokolą. Tokijo olimpiados rengėjai nusprendė varžybas rengti ne bangų baseine, o atvirame vandenyje. Sportininkai rungėsi Sagamio įlankoje.
Pirmose olimpinėse banglenčių sporto varžybose rungėsi 40 sportininkų: 20 vyrų ir 20 moterų. Medaliai buvo dalinami tik trumpųjų banglenčių klasėje.
Eržvilko herbas
Eržvilko herbas – pagrindinis Eržvilko miestelio ir seniūnijos (Jurbarko rajono savivaldybė) heraldikos atributas.
Aprašas
Sidabriniame lauke raudonas žirgas su juodu vilko kailiu. Pasak šios legendos, kryžiuočiai ilgai laikė apsuptą žemaičių pilį, stovėjusią ant Eržvilko piliakalnio. Žemaičiai, sumedžioję vilką, nudyrė jam kailį ir apvilko juo eržilą, kuris paleistas išgąsdino kryžiuočių žirgus ir taip išgelbėjo pilį.
Herbas atvaizduoja Eržvilko miestelio vietovardį – liaudies etimologija miestelio vardą kildina nuo žodžių eržilas ir vilkas.
Istorija
2015 m. sausio 29 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-540. Etalono dailininkas – Rolandas Rimkūnas.
Giorgos Alkaios
Giorgos Alkaios (g. 1971 m. gruodžio 24 d.) – graikų dainininkas. Jo karjera prasidėjo 1989 metais, kai pasirodė graikų realybės šou. Jo pirmasis singlas „Ti Ti“ tapo populiarus Graikijoje. Alkaios atstovavo Graikijai 2010 m. Eurovizijoje su daina „OPA“.
Frithiof Mårtensson
Frithiof Mårtensson (1884 m. gegužės 19 d. – 1956 m. birželio 20 d.) – Švedijos imtynininkas, olimpinis čempionas. Pirmasis šalies olimpinis aukso medalininkas.
Biografija
Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo imtynių varžybose. Pirmą kartą vykusiose vidutinio svorio kategorijos (iki 73 kg) vyrų varžybose švedas pirmajame etape nugalėjo bohemietį Josef Bechynê, antrajame etape britą George Bradshaw, ketvirtfinalyje daną Axel Larsson, pusfinalyje įveikė daną Anders Andersen, o finale įveikė švedą Mauritz Andersson ir tapo olimpiniu čempionu.
1909 m. tapo Europos absoliutaus svorio čempionu.
Mažeikiai (Varanavas)
Mažeikiai arba Mažeikos  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 3 km į pietus nuo Rodūnios, prie Grausupės upelio. Telkšo tvenkinys. Stūkso gamtos paminklas – Didysis Mažeikių akmuo.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių; apylinkės centras. Pateko į Eišiškių dvaro valdas.
Gyventojai
thumb|left|Mažeikių didysis akmuo
Lipina (Palenkės vaivadija)
Lipina – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietvakarius nuo Sokulkos ir 29 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Tai viena iš didesnių gyvenviečių visame valsčiuje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVIII a. antroje pusėje Stanislovo Augusto Poniatovskio karūnavimo laikais. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1996 m. spalio 26 d. įkurta Lipinos Šv. Roko parapija.
Pultuskas
Pùltuskas  – miestas vidurio rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras.
Istorija
XIX a. buvo miestas, Varšuvos gubernijos Pultusko apskrities centras.
Lipova Gura
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Alantos herbas
Alantos herbas – pagrindinis Alantos miestelio ir seniūnijos (Molėtų rajono savivaldybė) heraldikos atributas.
Herbe pavaizduotas Alantos bažnyčios vitražas.
Istorija
2015 m. gegužės 25 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-667.
Paragvajaus istorija
Paragvajaus istorija kaip ir daugelio Lotynų Amerikos valstybių istorijos skirstoma į tris pagrindinius periodus: ikikolumbinį, kolonijinį ir nepriklausomybės laikotarpį.
Ikikolumbinis laikotarpis
Iki ispanų konkistadorų atvykimo Rytų Paragvajus – teritorija tarp Paranos ir Paragvajaus upių – buvo apgyvendinta įvairių indėnų genčių, kurios tarpusavyje dažnai kariavo. Apie įvykius iki konkistadorų atvykimo laba mažai žinoma, kadangi šalyje atlikta nedaug archeologinių tyrinėjimų. Žinoma, kad Rytų Paragvajuje pradžioje dominavusios pampų indėnų gentys, bet XV a. jas nustelbė iš Amazonijos regiono atsikraustę gvaraniai. Jie turėjo aukštesnę materialinę kultūrą ir buvo įvaldę žemdirbystę, todėl nukonkuravo vietines klajoklių gentis. Skurdžiose Gran Čiako lygumose, besidriekiančiose į vakarus nuo Paragvajaus upės gvaranių gentys neįsitvirtino, todėl jose išliko pampų kilmės gentys – gvajkurai.
Kolonijinis laikotarpis
thumb|240px|Kolonijinio laikotarpio Asunsjono kabildas XVI a. europiečiai pradėjo La Platos baseino kolonizaciją. Indėnams užėmus Buenos Airių koloniją, kolonistai pasitraukė Paranos upe į šiaurę ir 1537 m. rugpjūčio 15 d. įkūrė Asunsjono miestą. Jis tapo regiono centru, greitai augo ir stiprėjo, traukdamas kolonistus iš tokių kolonijų kaip Ontiverosas, Siudad Real de Guaira, Vilja Rika de Espiritu Santas, Santjago de Cheresas, Santa Krus de la Siera, Buenos Airės, Korientesas, Santa Fė, Konsepsion de Buena Esperansa.
Valdant Hernandarias į Paragvajų pakviesti jėzuitai, kad įvestų taiką tarp kariaujančių indėnų genčių. Netrukus pradėjo steigtis jėzuitų redukcijos. 1604–1767 m. jėzuitai su gvaranių gentimis suformavo teokratinę valstybę La Platos, o vėliau Gvairos gubernijos sudėtyje. Misijos turėjo autonomiją nuo Asunsjono. Jose indėnams buvo diegiama katalikybė, mokoma amatų, žemdirbystės, gamybos.
Jėzuitams iš viso buvo pavaldžios 32 misijos. Pradžioje jos steigėsi Gvairoje (dabar Brazilijos valstija Parana), vėliau tarp Tebikuario upės ir La Platos baseino vandenskyros. Misijose plačiai vartota ir pradėta užrašinėti gvaranių kalba, įsikūrė pirmosios spaustuvės. Asunsjone kronikininkas Ruy Díaz de Guzmán pirmasis pradėjo aprašinėti Pietų Kampo istoriją.
1617 m. atskirtos La Platos ir Paragvajaus gubernijos. Asunsjonas neteko La Platos baseino regiono kontrolės, o prie vandenyno esančios Buenos Airės tapo dominuojančiu miestu. Paragvajus neteko priėjimo prie jūros, todėl tapo priklausomas nuo aplinkinių kolonijų.
1717 m. Paragvajuje įvyko sukilimas, siekęs nepriklausomybės nuo Ispanijos, tačiau 1721 m. Tovati mūšyje sukilėliai sutriuškinti, o Paragvajui pritaikytos sankcijos, sužlugdyta ekonomika. Didelės permainos prasidėjo po 1750 m. Madrido sutarties, nustačiusios sienas tarp Ispanijos ir Portugalijos kolonijų. Paragvajus neteko Gvairos regiono, Itatino (dabar Pietų Mato Grosas), Kujabos regiono. Šios teritorijos perduotos Portugalijai mainais už Urugvajų. Portugalams atitekusiose žemėse panaikintos jėzuitų redukcijos, o paramos netekę gvaraniai stojo į gvaranių karą, kuris tęsėsi iki 1757 m. Ispanijos karaliaus Karolio III nurodymu 1767 m. ir likusioje Paragvajaus teritorijoje uždrausta jėzuitų veikla.
1777 m. Paragvajus prijungtas prie La Platos vicekaralystės.
Nepriklausomybė
1810 m. Manuelio Belgrano vadovaujamos revoliucinės nepriklausomybės pajėgos įsiveržė į Paragvajaus intendenciją ir stojo į kovą su Bernardo de Velasco vadovaujamais rojalistais. Tačiau negaudami palaikymo iš Buenos Airių revoliucionieriai patyrė pralaimėjimą. Tačiau netrukus Paragvajuje kilo vietinė revoliucija ir 1811 m. gegužės 14 d. paskelbta šalies nepriklausomybė. Pradžioje sudaryta chunta (vėliau konsulatas), kuriai vadovavo pakaitomis Gaspar Rodríguez de Francia ir Fulgencio Yegros. 1816 m. Gaspar Rodríguez de Francia tapo šalies diktatoriumi ir bandė užtiktinti šalies nepriklausomybę nuo savo galią plečiančių Jungtinių La Platos valstijų bei pašalino savo politinius konkurentus, tarp jų ir Jegrosą. Praėjus keletui metų po Francia mirties 1844 m. šalį padėjo valdyti Carlos Antonio López. Nors jo valdymas nebuvo toks griežtas, kaip diktatoriaus Francia, tačiau ir toliau tęsta izoliacinė politika, nes galingos kaimynės Argentina ir Brazilija kėlė grėsmę Paragvajaus suverinitetui. Tuo pačiu jam valdant pakilo šalies ekonominis lygis – įkurtas pirmas laikraštis, nutiesti geležinkeliai, sukurtas prekybinis laivynas, paruošta ginkluotė. Iš Europos pakviesta 200 specialistų, kurie padėjo modernizuoti šalies ūkį, ginkluotę, švietimą.
Prezidentui mirus poste jį pakeitė jo sūnus Francisco Solano López. Gavęs išsilavinimą ir darbo praktiką Europoje, naujasis prezidentas taip pat rūpinosi šalies gerovės kilimu. Tačiau užsienio politikoje laikėsi itin griežtų pozicijų ir pasikliaudamas šalies ekonominiu pakilmu 1865 m. pradėjo Trigubo Aljanso karą su Brazilija, o vėliau ir Argentina. Nedidelės šalies pajėgos neilgai atsilaikė prieš dvi galingas valstybes ir patyrė triuškinantį pralaimėjimą. Karo pasekmės Paragvajui buvo tragiškos – šalis neteko virš milijono gyventojų ir beveik visų suaugusių vyrų, miestai suniokoti, ūkis sunaikintas, nebeliko kultūros, švietimo sistemos. Daugumą gyventojų po karo sudarė vaikai, moterys ir invalidai. Tačiau Paragvajui pavyko išvengti sunaikinimo (brazilai po 6 metų okupacijos pasitraukė), nors šalis neteko didelių savo teritorijų.
thumb|240px|Asunsjonas 1892 m.
XX a. prasidėjo konfliktai dėl neįsisavintų ir praktiškai niekieno nekontroliuotų Šiaurinio Čiako žemių. Tik regiono pakraščiuose buvo keletas fortų, tokių kaip Fuerte Olimpas, Vilja Oksidentalis (dabar Presidente Hajesas), Presidio de Lopesas, bei keletas toliau nutolusių privačių valdų. Toliau gyveno tik klajokliškos gvajkurų gentys. Į Gran Čiaką taip pat pretenzijas reiškė Bolivija ir atakavo paragvajiečių fortą. 1932 m. tarp šių šalių prasidėjo Čiako karas. Per 3 metus trukusi konfilktą Paragvajui pavyko apsiginti ir kontraatakuoti bolivečius. 1938 m. Argentinos diplomato Carlos Saavedra Lamas dėka karą pavyko nutraukti, o Paragvajui atiteko 2/3 Šiaurinio Čiako žemių. Šalių siena sudaryta geodeziniu principu.
Valdant generolui Higinio Morínigo 1947 m. prasidėjo Paragvajaus pilietinis karas, nusinešęs 3000 gyvybių. Valdančioji Colorado partija stojo į kovą su Febreristo ir komunistų partijomis. Colorado pasiekė pergalę ir sunaikino daugumą politinių priešų. Tai sudarė sąlygas 1954 m. diktatoriaus Alfredo Stroessner atėjimui į valdžią. Jm valdant uždrausta kitų partijų veikla, įvesta karo padėtis, sudaryta nauja konstitucija. Paragvajuje prieglobstį rado Europoje persekioti nacių nusikaltėliai. Nors valdant Strešneriui pakeltas šalies ekonomikos lygis, įsigalėjo milžiniška korupcija, gamtos niokojimas, valdžia sudarė sąlygas žemvaldžiams, bet neskatino liaudies socialinės būklės gerinimo.
1989 m. generolas Andrés Rodríguez įvykdė perversmą, kuris nutraukė ilgametę Strešnerio diktatūrą. Surengti laisvi rinkimai, kuriuose laimėjo tas pats Andrés Rodríguez. Jam valdant pradėta šalies demokratizacija. 1993 m. rinkimus laimėjo tos pačios Colorado partijos prezidentas Juan Carlos Wasmosy. Jo valdymo laikotarpis pasižymėjo finansiniu nuosmukiu, dvejomis ekonominėmis krizėmis. Žlugo daug vietinių įmonių, o jų vietą užėmė užsienio įmonės. Vėliau prasidėjo politinė – ekonominė suirutė, politikų tarpusavio konfliktai ir susidorojimai, korupcijos skandalai. Išrinkus Nicanor Duarte Frutos politinė padėtis dalinai stabilizavosi, tačiau ir jam skandalų išvengti nepavyko.
2008 m. prezidento rinkimus laimėjo buvęs vyskupas Fernando Lugo ir nutraukė 61 metų Colorado partijos dominavimą šalyje.
Keliaujantysis albatrosas
Keliaujantysis albatrosas (Diomedea exulans) – albatrosinių (Diomedeidae) šeimos jūrinių paukščių rūšis. Tai didžiausias albatrosinis paukštis ir vienas didžiausių pasaulio skraidančių paukščių.
Keliaujantysis albatrosas turi didžiausią išskleistų sparnų plotį tarp visų paukščių – 2,5–3,5 m. Dėl tokių ilgų sparnų paukštis ore gali sklandyti net keletą valandų jais nesumojęs ir taip įveikti apie 500 km per dieną. Svoris – 5,9–12,7 kg (vidutinis patino svoris 8,4 kg, patelės – 6,2 kg). Kūnas baltas, o sparnai juodai balti. Jaunikliai gimsta tamsūs, su amžiumi šviesėja. Snapas ilgas, rausvas, kojos taip pat rausvos.
Maitinasi daugiausia naktį. Gaudo kalmarus, smulkias žuvis, vėžiagyvius. Kartais prisiėda tiek daug, kad negali pakilti nuo vandens paviršiaus. Mėgsta lydėti jūrinius laivus.
Peri kas antrais metais. Iš samanų ir žolių susuktame lizde padeda vieną baltą kiaušinį (gruodžio–sausio mėn.), kurį abu tėvai peri 11 savaičių. Šeimos monogamiškos. Perėti pradeda sulaukę 11–15 metų.
Naisių herbas
Naisių herbas – pagrindinis Naisių kaimo (Šiaulių rajono savivaldybė) heraldikos atributas.
Istorija
2015 m. balandžio 14 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-626.
Šilų herbas
Šilų herbas – pagrindinis Šilų kaimo ir seniūnijos (Jonavos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.
Aprašas
Herbe vaizduojama auksinė pušis mėlyname fone. Vėliavos mėlyna spalva simbolizuoja erdvę, orą, dangų, kalnus, ramybę, amžinybę, dėkingumą, sąžiningumą, draugiškumą ir meilę. Geltona – šviesą, saulės spindulį, gintaro, rugio lauko spalvą, kilnumą, išmintį ir brandą.
Istorija
2015 m. balandžio 14 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-625. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.
Enrico Porro
Enrico Porro (1885 m. sausio 16 d. – 1967 m. kovo 14 d.) – Italijos imtynininkas, olimpinis čempionas. Pirmasis šalies olimpinis aukso medalininkas imtynių varžybose.
Biografija
1905 m. sportininkas pirmą kartą tapo Italijos nacionaliniu čempionu.
Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse italas dalyvavo imtynių varžybose. Pirmą kartą vykusiose lengvo svorio kategorijos (iki 66,6 kg) vyrų graikų-romėnų stiliaus varžybose italas pirmajame etape nugalėjo vengrą József Téger, ketvirtfinalyje švedą Gustaf Malmström, pusfinalyje įveikė švedą Gunnar Persson, o finale įveikė rusą Nikolay Orlov ir tapo olimpiniu čempionu.
Prieš prasidedant 1912 m. vasaros olimpinėms žaidynėms Porro susižeidė ranką ir į žaidynes neišvyko. Italas dar dalyvavo 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ir 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, bet medalių neiškovojo.
Aleksandras Bogdanas Sapiega
Aleksandras Bogdanas Sapiega (1585–1635 m. sausis) – LDK valstybinis veikėjas, karaliaus rotmistras, Vitebsko pakamaris (nuo 1606 m.), Oršos seniūnas (nuo 1610 m.), Vitebsko kaštelionas (1613–1615 m.), Propoisko ir Čečersko seniūnas (nuo 1622 m.), Kryčavo seniūnas (iki 1631 m.), Lietuvos didysis taurininkas (1631–1632 m.).
Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės Čereisko-Ružanų linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Oršos pakamrio Grigaliaus Sapiegos (m. 1600) ir Sofijos Strvinskos (m. iki 1611) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Lietuvos didysis raštininkas Kristupas Steponas. Lietuvos didžiojo kanclerio Leono Sapiegos giminaitis.
1602–1603 metais mokėsi jėzuitų kolegiume, Braneve, kur perėjo į katalikybę, ir Krokuvoje. 1606 metais gavo Vitebsko pakamario pareigybę. 1607 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą.
1609–1611 metais Aleksandras Bogdanas Sapiega dalyvavo Lenkijos karaliaus Zigmanto III Vazos Smolensko karinėje kampanijoje. 1610 metais gavo Oršos seniūniją. 1613 metais tapo Vitebsko kaštelionu ir antrą kartą išrinktas į seimą. 1614 metais suteikė didelę pagalbą lenkų-lietuvių garnizonui Smolenske, kurį buvo apgulusi rusų armija. 1615 metais atsisakė Vitebsko kašteliono titulo.
1621 metais Aleksandras Bogdanas Sapiega dalyvavo Chotyno mūšyje su Turkijos armija, kurio metu po Lietuvos didžiojo etmono Jono Karolio Chodkevičiaus mirties perėmė vadovavimą visai Lietuvos armijai. 1625 metais buvo Italijoje.
1627 metais jis dalyvavo ATR-Švedijos kare, Livonijoje. 1628 metais kartu su pusbroliu Jonu Stanislovu Sapiega išvažiavo į Vengriją. 1631 metais gavo Lietuvos didžiojo taurininko pareigybę, bet dėl silpnos sveikatos 1632 metais jos atsisakė.
Įkūrė dominikonų bažnyčią ir vienuolyną Ostrovne, Vitebsko vaivadijoje.
1635 metų sausį Aleksandras Bogdanas Sapiega mirė, jį palaidojo Ostrove.
Dragon Ball Super: Broly
Dragon Ball Super: Broly – 2018 m. japonų anime kovos menų fantastinis nuotykių filmas,  kurį režisavo Tatsuja Nagaminė, o scenarijų parašė „Dragon Ball“ serijos kūrėjas Akira Torijama. Tai „Dragon Ball Z: Broly - The Legendary Super Saiyan“ filmo perdarymas, dvidešimtasis „Dragon Ball“ serijos filmas, trečiasis filmas, kurio kūrime tiesiogiai dalyvavo Torijama, ir pirmasis filmas su „Dragon Ball Super“ ženklu.
Filme, kurio veiksmas vyksta po „Dragon Ball Super“ įvykių, pasakojama apie Goką ir Vedžitą, kurie susiduria su galingu Sajanu Broly. Filme taip pat pasakojama apie Sajanų istoriją ir šių trijų Sajanų, kurių skirtingi likimai susiję su neramiu jų rasės laikotarpiu, o vėliau pasiekia kulminaciją – didžiulį mūšį tarp jų.
Bambėnai
Bambėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Inturkės.
Istorija
1643 m. Dubingių kunigaikštystės inventoriuje. 1686 m. priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui.
Malavičė Dolnė
Malavičė Dolnė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Sokulkos ir 46 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Torio valsčius
miniatiūra|250px|right|Torio valsčius iki 2017 m.
Torio valsčius – valsčius pietvakarių Estijoje, Pernu apskrityje. Jo administracinis centras – Sindis. Valsčiuje gyvena 11 716 žmonių (2017 m.), teritorija užima 611 km².
Naujasis Torio valsčius įkurtas 2017 m. teritorinės reformos metu, sujungiant Torio, Arės, Saugos valsčius, taip pat Sindžio miestą. Savivaldybėje yra 1 miestas, 3 miesteliai ir 41 kaimas.
Gyvenvietės
Sindis
Arė, Sauga ir Toris
Aesoo, Eametsa, Eavere, Elbi, Elbu, Jõesuu, Kiisa, Kildemaa, Kilksama, Kuiaru, Kurena, Kõrsa, Lepplaane, Levi, Mannare, Muraka, Murru, Muti, Niidu, Nurme, Oore, Parisselja, Piistaoja, Pulli, Pärivere, Randivälja, Riisa, Rätsepa, Räägu, Rütavere, Selja, Suigu, Taali, Tabria, Tammiste, Tohera, Urge, Urumarja, Vainu, Võlla, Võlli.
Sardės valsčius
miniatiūra|250px|right|Sardės valsčius iki 2017 m.
Sardės valsčius – valsčius pietvakarių Estijoje, Pernu apskrityje. Jo administracinis centras – Kilingi Nemė. Valsčiuje gyvena 4873 žmonės (2017 m.), teritorija užima 1064,8 km².
Demografija
2010 m. Sardės valsčiuje gyveno 4350 žmonės (707 km² teritorijoje), 2017 m. – 4873 žmonės (1064,8 km² teritorijoje). Administraciniame centre Kilingi Nemėje gyvena 1,7 tūkst. žmonių (2018 m.).
Gyvenvietės
Allikukivi, Ilvese, Jaamaküla, Jäärja, Kalda, Kalita, Kamali, Kanaküla, Kikepera, Kõveri, Kärsu, Laiksaare, Lanksaare, Leipste, Lodja, Lähkma, Marana, Marina, Metsaääre, Mustla, Oissaare, Pihke, Rabaküla, Reinu, Ristiküla, Saarde, Saunametsa, Sigaste, Surju, Tali, Tuuliku, Tõlla, Veelikse, Viisireiu, Väljaküla.
Klaipėdos sklandymo klubas
Klaipėdos sklandymo klubas, (KSK),  – istorinis sportinio sklandymo klubas tarpukario Klaipėdoje.
Istorija
Klaipėdoje oreivyste susidomėta dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą – jau tuo metu mieste vykdavo aviacijos šventės, bet sklandymo sportas į uostamiestį atkeliavo tik XX a. trečiajame dešimtmetyje.
Dailidiškiai
Dailidiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Dubingių.
Klaipėdos sklandymo klubas
Istorija
Vieną 1930–1931 m. žiemos dieną radiatorių fabriko Wilson inžinierius Alfredas Kubilius miesto knygyno lange pastebėjo parduodamus brėžinius–instrukciją kaip patiems pasigaminti sklandytuvą ir juos įsigijo. Suradus bendraminčių, 1931 m. gegužės 10 d. Palangos gatvėje įsikūrusioje kavinėje Sommer buvo įsteigtas Sklandymo klubas. Pirmininku išrinktas atsargos karo lakūnas Bruno Rumpeltas, vicepirmininku – buvęs oro žvalgas Richardas Prelleris , finansininku – Bruno Kamas , sklandytuvų gamybos vadovu – Alfredas Kubilius.
Dailidiškiai
Istorija
1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo 3 namai. 1686 metais kaimo vardas Dailidės. 1744 m. Dailidiškių kaimas priklausė Dubingių parapijai.
Klaipėdos sklandymo klubas
Istorija
Patalpos dirbtuvėms išnuomotos buvusios našlaičių prieglaudos arklidėje. Stalius Otto Severinas padovanojo pjautos medienos, draugijos nariai suaukojo pinigų klijams ir fanerai. A.Kublius buvo elektros inžinierius ir medienos darbų technologijos neišmanė, tad gamintojams tekdavo vis žvilgčioti į stalių pradžiamokslio vadovėlį. Kiek vėliau vadovavimą draugijai perėmė faneros fabriko Luizės dvare savininkas Jozefas Krausas, o dirbtuvės persikraustė į erdvesnes patalpas Šaulių namuose. Galiausiai pirmasis sklandytuvas buvo baigtas ir 1931 m. rugsėjo 6 d. pristatytas miestiečiams Senojoje sporto aikštėje. Burmistras Vilhelmas Brindlingeris jam suteikė Memelio vardą.
Pirmasis skrydis buvo numatytas tų pačių metų spalio 5 d. Engelkės plytinės teritorijoje prie Danės upės. Sklandytuvą į orą turėjo išsviesti įtemptas guminis 15 m lynas, po to jis turėjo skristi pasikliaudamas oro srovėmis. Prieš tai klubo nariai apsilankė žinomoje Rytprūsių sklandytojų mokykloje Rasytėje, kur galėjo stebėti saugius skrydžius. Ten netikėtai sutiko klaipėdietį Herbertą Barkovskį, kuris šioje mokykloje ruošėse B kategorijos piloto egzaminams, ir pakvietė jį į savo organizaciją. Naujojo sklandytuvo pirmasis startas įvyko nustatytu laiku ir buvo gana sėkmingas. Už vairo tąkart sėdo H.Barkovskis, vėliau į orą kilo naujokai ir vienam jų teko patirti kietąjį nusileidimą. Nors sklandytuvas greitai buvo suremontuotas, visgi gamybos vadovo A.Kubiliaus kompetencija sabejuota, tad jį pakeitė Persilio skalbimo priemonių įmonės direktorius Valteris Blodė. Antrasis sklandytuvas buvo konstruojamas viename iš Puodžių gatvės rūsių, priešais staliaus Otto Severino dirbtuves (šio orlaivio gamybai jis ir vėl padovanojo tąšų ir lentų). Antragimis pavadintas Seppl vardu, kaip ir pirmasis orlaivis jis buvo gaminamas pagal tipinius sklandytuvo Stamer Lippisch Zögling brėžinius.
Vėliau KSK nariams pavyko gauti apleistas patalpas buvusiame oro uoste Rumpiškėje ir trečiąjį sklandytuvą „Grunau–Baby I“ konstravo jau ten. Šis mokomasis orlaivis buvo gaminamas pagal Edmundo Šnaiderio Grunau (dab. ) sklandymo mokykloje paruoštą dokumentaciją. Žemos Rumpiškės kalvos nelabai tiko skrydžių startams, tad sportininkų žvilgsniai nukrypo į Kuršių neriją – nuo 1927 m. ji garsėjo vokiečių sklandytojo Ferdinando Šulco ten pasiektu pasaulio rekordu. 1932 m. per Sekmines KSK organizavo iškylą į Juodkrantę, kur atsigabentu sklandytuvu buvo išbandytos vietinės sąlygos: aukštos kopos startui ir minkštas smėlis nusileidimui. Netrukus Pervalkoje buvo išnuomotas apleistas miškininkų barakas, suremontavus jame įrengtas bendrabutis: stalius Silkaitis pagamino stalus ir suolus, sukalė dviaukščius gultus. Nuolatinių startų vieta įrengta už trijų kilometrų, sklandytuvas tenai buvo gabenamas ant vienašės priekabėlės, kurią sukonstravo ugniagesys Adomaitis.
Klubas stiprėjo: 1932 m. Rumpiškėje surengtoje aviacijos šventėje jis miestiečiams pademonstravo brandžius skrydžius; 1933 m. A.Kubilius tapo A klasės sklandymo pilotu, dar po metų tokius egzaminus išlaikė vadovas B.Rumpeltas. Gamybos vadovas V.Blodė įgijo Vokiečių oreivystės sporto draugijos licenziją teikti eksploatacinius leidimus klaipėdiečių pagamintiems sklandytuvams. Dirbtuvės dar kartą persikraustė, šį kartą į erdvesnius buv. tramvajų garažus Povilo g–vėje (dab. Baltijos laivų statyklos teritorija).
Narių skaičius augo, vien jaunimo grupėje jų susirinko kelios dešimtys. Pastariesiems vadovavo Gerhardas Gulbinskis, jaunieji sklandytojai ne tik išklausydavo teorinį kursą, bet ir konstruodavo sklandytuvų modelius. Narių tarpe buvo dvi merginos. 1933 m. tarp V.Blodės ir A.Kubiliaus kilo konfliktas, po kurio pastarasis KSK paliko, kartu išsivesdamas dar aštuonis sportininkus. Jie pasigamino naują sklandytuvą „Grüner Post“ ir treniruodavosi Engelkės plytinės teritorijoje. 1936 m. bėgliai sugrįžo, bet konfliktai tebesitęsė ir dabar jau V.Blodė su bičiuliu buvo priversti palikti klubą. 1933 m. pirmininku tapo veterinarijos gydytojas Ernstas Noimanas, bet jau po metų vadovo pareigas vėl perėmė Bruno Rumpeltas.
Surinkę iš sponsorių pinigus ir iš Klaipėdos krašto direktorijos gavę finansinę paramą, sklandytojai startų vietoje pasistatė 15 000 litų kainavusį angarą, jame tilpo abu pirmieji sklandytuvai ir „Grunau Baby“. Apie 1936 m. KSK iš Direktorijos įsigijo metalinį motorlaivį „Falke“ (kapitonu paskirtas A.Kubilius) ir šeštadieniais po pietų klubo nariai plaukdavo į Pervalką, o sekmadieniais grįždavo į Klaipėdą. Jei tik leisdavo oro sąlygos, Kuršių nerijoje sportininkai sklandydavo iki vėlumos. Nidoje veikė kauniečių sklandymo stovykla, bet su ja santykiai palaikomi nebuvo.
1939 m. kovo 23 d. Klaipėdos kraštas buvo perduotas Trečiajam reichui. Iš Karaliaučiaus atvyko sporto funkcionierius šturmbanfiureris Šulcas ir įsakė Nidoje saugomus kauniečių sklandytuvus sudeginti, tokio pat likimo sulaukė ir Pervalkos angare stovėję KSK sklandytuvai. Pagal Lietuvos respublikos įstatymus įregistruotas sklandymo klubas nustojo veikti.
Malavičė Gurnė
Malavičė Gurnė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Sokulkos ir 45 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Pendulum
Pendulum – australų drum and bass grupė iš Perto, susikūrusi 2002 m. Grupė pasižymi savo skambesiu, jungiančiu sunkųjį roką su elektronine muzika. 2012 m. grupė paskelbė daranti kūrybinę pertrauką, tačiau 2016 m. grįžo į sceną. 2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi tris studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Immersion“, išleistas 2010 m. gegužę ir pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge.
Grupė nariai
Dabartiniai nariai
Buvę nariai
Radzyminas
Radzýminas  – miestas vidurio rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje.
Istorija
XIX a. buvo miestas, Varšuvos gubernijos Radzymino apskrities centras.
Riedlenčių sportas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Riedlenčių sportas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Istorija
2015 m. rugsėjo 28 d. Tokijo olimpiados rengėjai paskelbė, kad riedlenčių sportas yra viena iš penkių sporto šakų siūlomų į išplėsta olimpinę programą. 2016 m. rugpjūčio 3 d. Tarptautinis olimpinis komitetas nubalsavo įtraukti riedlenčių sportą į 2020 m. olimpiados programą.
Varžybos
Sportininkai iš viso pasidalins keturis medalių komplektus. Olimpiadoje vyks po dvi analogiškas vyrų ir moterų rungtis: parko ir gatvės individualios rungtys.
Malavičė Gurnė
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
GAZ-51
GAZ-51 (ГАЗ-51) – tarybinis sunkvežimis, 1946–1975 m. gamintas Gorkio automobilių gamykloje. Pagaminta ~3,48 mln. vienetų. Šis automobilis buvo taip pat renkamas Lenkijoje (kaip Lublin-51), Šiaurės Korėjoje (kaip Sungri-58), Kinijoje (kaip Yuejin NJ130).
Automobilis buvo greitai surenkamas, plačiai pritaikomas, pasižymėjo tuo metu gana dideliu greičiu. Tuo metu buvo didelė sunkvežimių paklausa, nes reikėjo atstatyti karo nuniokotą šalies ūkį.
Standartinis GAZ-51 modelis buvo bortinis sunkvežimis, kurio ilgis 5715 mm, plotis 2280 mm, aukštis 2130 mm, ratų bazė 3300 mm, masė 2710 kg, kėbulo aukštis nuo žemės 245 mm. Sunkvežimio keliamoji galia – ~2,5 t. Automobilį varė 6 cilindrų, 3,5 l darbinio tūrio, 70 AG benzininis variklis. GAZ-51 išvystydavo iki 70 km/h greitį.
Sukurta daug GAZ-51 modifikacijų. Pagrindinės modifikacijos buvo nuo 1955 m. gaminamas atnaujintas GAZ-51A, bei visų keturių varomų ratų GAZ-63. Kitos modifikacijos buvo pritaikytos automobilį naudoti kaip savivartį, karinį sunkvežimį, krovininį taksi, vilkiką, autokraną, gaisrinės automobilį ir kt., modifikacijos su dujiniais varikliais, su papildomomis kuro talpomis. GAZ-51 kėbulo pagrindu gamintas autobusas GZA-651, sanitarinis automobilis GZA-653.
Valerijus Petrovas
Valerijus Petrovas (1908 m. birželio 19 d. Kaune – 1993 m. Sausio 1 d Maskva) – TSRS geologas, petrografas.
Biografija
Gimė 1908 m. birželio 19 d. Kaune. Vaikystę praleido Kaukaze. 1927 m. baigė Leningrado universitetą. 1930 m. pradėjo užsiiminėti petrografija, tyrinėjo vulkanines uolienas. II pasaulinio karo metu Urale veikusiose gamyklose tyrinėjo ugniai atsparias medžiagas. Po karo tyrinėjo tektoninių procesų metu susidariusias uolienas. 1948 m. tapo mokslų daktaru. Nuo 1949 m. dirbo geologijos institute, dalyvavo tyrimuose pritaikant įvairias uolienas pramonės srityse. 1955 m. tapo perlito uolienos panaudojimo iniciatoriumi, TSRS tapo didžiausia perlito eksportuotoja visame pasaulyje. Per savo darbo metus išleido ir parašė apie 400 mokslinių straipsnių ir monografijų. Už savo nuopelnus geologijos mokslui buvo apdovanotas įvairiais TSRS ir kitų šalių apdovanojimais: Garbės ženklo ordinu ir Darbo raudonosios vėliavos ordinu. Priklausė tarptautinei mineralogijos komisijai.
Kauno Gelžbetonis
thumb|Horizonte – „Kauno Gelžbetonio“ pastatai
Istorija
Įkurta 1963 m. kaip tuomet statomos Kauno dirbtinio pluošto gamyklos pagalbinė bazė. Iki 1978 m. vadinosi Kauno gelžbetonio konstrukcijų gamykla Nr. 2, dalyvavo Žaliakalnio pramoninio rajono statyboje. Vėliau bendrovė buvo sudėtinė susivienijimo „Gelžbetonis“ dalis. Įmonės administracinis pastatas baigtas statyti 1983 m., jo plotas – 2600 m².
GAZ-63
GAZ-63 (ГАЗ-63) – tarybinis sunkvežimis, 1947–1968 m. gamintas Gorkio automobilių gamykloje. Pagaminta 474 464 vienetai.
Šis sunkvežimis gamintas GAZ-51 kėbulo pagrindu, tačiau buvo visų keturių varomų ratų, važiuoklė pritaikyta važiuoti pelkėtomis, šlapiomis, sniegu nuklotomis vietomis. Viduje įrengtas šildytuvas. Naudotas daugiausia karinėms reikmėms, gelbėjimo tarnyboms, ten, kur reikėjo gero pravažumo.
Standartinis GAZ-63 modelis buvo bortinis sunkvežimis, kurio ilgis 5525 mm, plotis 2200 mm, aukštis 2250 mm, ratų bazė 3300 mm, masė 3200 kg, kėbulo aukštis nuo žemės 270 mm. Sunkvežimio keliamoji galia – ~2 t. Automobilį varė 6 cilindrų, 3,5 l darbinio tūrio, 70 AG benzininis variklis. GAZ-63 išvystydavo iki 65 km/h greitį.
Sukurta daug GAZ-63 modifikacijų: gaisrinei pritaikytais, dengtais kėbulais, sanitarinis automobilis (AS-3). Bandytas gaminti triašis sunkvežimis GAZ-55, tačiau GAZ-51 variklis jam buvo pernelyg silpnas. GAZ-63 pagrindu gamintas šarvuotis BTR-40.
Valt Ernštreit
Valtas Ernštreitas (,, g . 1974 m. gegužės 26 d. Rygoje, Latvijoje) – lyvių kalbininkas, lyvių kalbos žinovas, vertėjas ir poetas, visuomenininkas, lyvių kalbos gaivinimo aktyvistas. Lyvių kultūros centro direktorius, vienas iš lyvių portalo livones.net kūrėjų.
Biografija
1974 m. gegužės 26 d. gimė Rygoje. Mokėsi Pirmojoje Rygos gimnazijoje, 1991–2002 metais Tartu universitete studijavo finougrų filologiją. 1994 metais įsteigė Lyvių kultūros centrą ir iki 1996 m. jam vadovavo, 2017 m. išrinktas jo direktoriumi. Buvo lyvių žurnalo Õvā (1995 m.) redaktorius, ypatingos valstybinės svarbos kultūrinėje istorinėje teritorijoje „Lyvių pakrantė” dirbo vyriausiuoju specialistu ir direktoriaus pavaduotoju. Publikuoja lyvių ir latvių kalbomis sukurtą poeziją, jo eilėraščių rinkinių versta į estų (2013) ir anglų (2014) kalbas.
Nuo 2008 m. Talino Estų kalbos institute dirbo tyrinėtoju. Vienas iš RAB „NicePlace” steigėjų ir jos direktorius. Doktorantūros studijas tęsė Latvijos universitete ir Tartu universitete, kur apgynė filologijos daktaro laipsnį, darbo tema – „Lyvių raštų kalbos susidarymas” (, 2010 m.; žr. „Nuorodos“). Nuo 2011 m. Tartu universitete atlieka tiriamąjį darbą.
Lyvių-estų-latvių žodyno (2012 m.) dalies latvių kalba redaktorius.
2018 m. Rygoje įkurto Latvijos universiteto Lyvių instituto vadovas. Dirba lyvių ir estų kalbų vertėju žodžiu ir raštu, yra išvertęs ne vieną knygą, taip pat ir poezijos.
Medžiušiai
Medžiušiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 9 km į šiaurę nuo Rodūnios, 2 km į šiaurės rytus nuo Dočiškių, 4 km į pietryčius nuo Eišiškių, šalia Lietuvos sienos. Šiauriniu pakraščiu teka Ditva, aplink plyti durpynai. Netoliese praeina Vilniaus–Eišiškių–Gardino plentas, yra pasienio postas.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Eišiškių valsčių.
Šešuolių herbas
Šešuolių herbas – pagrindinis Šešuolių miestelio ir seniūnijos (Ukmergės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.
Aprašas
Herbe vaizduojama trijų kelių sankryža kurios centre esanti aikštė yra saugomas urbanistikos paminklas. Taip pat herbe – trys lelijos.
Nemėžio herbas
Nemėžio herbas – pagrindinis Nemėžio kaimo (Vilniaus rajono savivaldybė) heraldikos atributas.
Aprašas
Pažymint su totoriais susijusią Nemėžio gyvenvietės kilmę ir šiandieną veikiančią stiprią Nemėžio totorių bendruomenę, herbo dešiniajame kampe pavaizduotas totoriškas motyvas – bunčiukas (Senovės Turkijoje valdžios ženklas: medinė lazda iki 2,5 m ilgio, užsibaigianti rutuliu arba smaigaliu, papuoštu žemyn svyrančiais ašutais, vartota turkų, totorių ir kazokų kaip karinės valdžios ženklas).
Istorija
Nemėžio herbo simbolis – jautis, pasirinktas neatsitiktinai. Simbolikoje ir kultūros istorijoje jautis laikomas kantrybės, jėgos, išminties ir darbštumo simboliu. Nemėžio herbas atspindi ne tik seną ir reikšmingą šio kaimo istoriją, bet ir šiandien Nemėžyje darniai sugyvenančias kelias tautas: lietuvius, totorius, rusus ir lenkus. Pažymint su totoriais susijusią Nemėžio gyvenvietės kilmę ir šiandien čia veikiančią aktyvią totorių bendruomenę, herbo dešiniajame kampe pavaizduotas totoriškas motyvas – bunčiukas (Senovės Turkijoje valdžios ženklas: medinė lazda iki 2,5 m ilgio, užsibaigianti rutuliu arba smaigaliu, papuoštu žemyn svyrančiais ašutais, vartota turkų, totorių ir kazokų kaip karinės valdžios ženklas).
2015 m. d. gegužės 25 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-668.
Mašlanka
Mašlanka – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Rudaminos herbas (Vilnius)
Rudaminos herbas – pagrindinis Rudaminos kaimo ir seniūnijos (Vilniaus rajono savivaldybė) heraldikos atributas.
Tečio nacionalinis parkas
Tečio nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas Malesia e Madės apygardoje, Škoderio apskrityje, šiaurės Albanijoje. Įkurtas 1966 m. Apsuptas Prokletijės kalnų. Parko plotas – 2630 ha. Jame yra įsikūrusi nedidelė gyvenvietė tuo pačiu pavadinimu.
Kačiūniškiai
Kačiūniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Inturkės.
Kaušiniai
Kaušiniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Inturkės, prie Molėtų-Inturkės kelio.
Rudaminos herbas (Vilnius)
Aprašas
Obe­lis sim­bo­li­zuo­ja au­gi­mą, sa­vo­tiš­kai tar­pi­nin­kau­ja tarp Že­mės ir dan­gaus. Apa­ti­nėje her­bo da­ly­je esan­čios ply­tos pri­me­na pa­ma­tus, ant ku­rių sta­to­mas na­mas.
Tečio nacionalinis parkas
Svarbesni traukos objektai: Gruno krioklys, bokštas bei kelios bažnyčios.
Kaušiniai
Istorija
1686 m. priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo 7 namai. Keturiuose iš jų gyveno Kaušiniai.
Tečio nacionalinis parkas
Nepaisant mažo ploto, parkas pasižymi labai didele augalų įvairove, priskaičiuojama nuo 1500 iki 1650 augalų rūšių, tarp kurių 70 yra nykstančios rūšys.
Rudaminos herbas (Vilnius)
Istorija
2015 m. birželio 30 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-701.
Panoterių herbas
Panoterių herbas – pagrindinis Panoterių miestelio (Jonavos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.
GAZ-52
GAZ-52 (ГАЗ-52) – tarybinis sunkvežimis, 1966–1989 m. gamintas Gorkio automobilių gamykloje. Pagaminta 1 006 330 vienetų.
Panoterių herbas
Aprašas
Herbe vaizduojama koplyčia su Šv. Elenos figūra.