cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoninis šachmatų turnyras
2013 m. tvarka
Jei zoninis turnyras nebuvo surengtas, zonos žaidėjai negauna vietų į tolimesnį pasaulio čempionato etapą. Tokiu atveju, FIDE žemyno prezidentas į atsilaisvinusias vietas, gali parinkti žaidėjus iš kitų zonų pagal aukštesnį  reitingą.
Laikotarpis (1948–1996)
Šiuo laikotarpiu šachmatininkai, žaisdami zoniniame šachmatų turnyre ir pasiekę FIDE nustatytus reikalavimus, patekdavo į sekantį pasaulio šachmatų čempionato etapą – tarpzoninį turnyrą.
16-asis ciklas (1993–1996)
1992-1993 m. pasaulyje buvo pravesti 22 zoniniai šachmatų turnyrai kurie turėjo atrinkti geriausius žaidėjus į 1993 m. Bylio tarpzoninį turnyra.
Laikotarpis (1995–2005)
Kai 1996 m. FIDE atsisakė tarpzoninių turnyrų zoniniai turnyrai liko, tik įvykdę atrankos normatyvus žaidėjai patekdavo tiesiogiai į FIDE pasaulio čempionato atkrentamųjų varžybų pirmąjį ratą. Dalyvių, galinčių patekti iš zoninių turnyrų į sekantį pasaulio čempionato etapą, skaičius išaugo.
18-asis ciklas (1998–1999)
Pasaulio šachmatų čempionato 18-ojo ciklo zoninių turnyrų suvestinė.
19-asis ciklas (1999–2000)
Pasaulio šachmatų čempionato 19-ojo ciklo zoninių turnyrų suvestinė.
20-asis ciklas (2001–2002)
Pasaulio šachmatų čempionato 20-ojo ciklo zoninių turnyrų suvestinė.
21-asis ciklas (2002–2004)
Pasaulio šachmatų čempionato 21-ojo ciklo zoninių turnyrų suvestinė.
22-asis ciklas (2004–2005)
Pasaulio šachmatų čempionato 22-ojo ciklo zoninių turnyrų suvestinė.
Laikotarpis po 2006 m.
Kai FIDE 2006 m. dar kartą reformavo pasaulio čempionato tvarką, ji vėl paliko zoninius turnyrus, iš kurių geriausiai pasirodę žaidėjai gali patekti į pasaulio taurės varžybas, o iš jų, sėkmingiausiai pasirodžiusieji – patekti į Kandidatų turnyrą ar mačus.
24-asis ciklas (2008–2009)
Pasaulio šachmatų čempionato 24-ojo ciklo zoninių turnyrų suvestinė.
25-asis ciklas (2010–2011)
Pasaulio šachmatų čempionato 25-ojo ciklo zoninių turnyrų suvestinė.
Nuorodos
Pasaulio šachmatų federacijos zonų sąrašas
[https://web.archive.org/web/20200607134704/https://www.mark-weeks.com/chess/zonals/wcc-zonl.htm Markas Vyksas. Zoniniai turnyrai]
Europos zoniniai turnyrai
Markas Vyksas 2012-13 m. Zoniniai turnyrai
Markas Vyksas 2014-15 m. Zoniniai turnyrai
Markas Vyksas 2016-17 m. Zoniniai turnyrai
Sana (upė)
Sana  – upė Bosnijos ir Hercegovinos šiaurės vakaruose; Unos (Savos baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Dinarų kalnuose, netoli Donia Peckos ir Jasenovi Potocų kaimų. Aukštupyje iki Kliučo slenkstėta, srauni. Toliau teka į šiaurę karstine plynaukšte. Žemupyje, ties Prijedoru pasuka į vakarus ir ties Novi Gradu (Kroatijos pasienyje) įteka į Uną.
Didžiausi intakai: Sanica, Japra (kairieji), Grmečas, Gomjenica (dešinieji). Žemupyje dažnai smarkiai ištvinsta. Miestai prie Sanos: Kliučas, Sanski Mostas, Prijedoras, Novi Gradas.
Pasak legendos, upės vardas kilo nuo lotynų kalbos žodžio sano („sveikas“), nes upės vanduo švarus, turintis gydomųjų savybių.
1987 m. Dakaro ralis
'''1987 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 1987 m. Paryžiaus-Dakaro ralis''') – 9-asis Dakaro ralis. Automobilių kategorijoje nugalėjo lenktynininkas Ari Vatanen, 1981 m. tapęs pasaulio ralio čempionu. Motociklų kategorijoje nugalėjo Cyril Neveu, po to, kai lenktynininkas Hubert Auriol susilaužė abi kulkšnis.
Diskgolfas
Diskgolfas (, trump. DG) – sportinis lauko žaidimas, labai panašus į tradicinį golfą, tik diskgolfe naudojami diskgolfo skraidantys diskai (diskai skiriasi nuo lėkščiasvydžio diskų, jie būna mažesni, sunkesni ir plonesni). Žaidimas buvo sukurtas Edo Hedriko (Ed Headrick) 1976 metais JAV. Diskas iš starto vietos yra metamas link specialaus krepšio (mėgėjiškai žaidžiant gali būti naudojami ir kiti objektai). Žaidimo tikslas – padarius kuo mažiau metimų įmesti diską į žaidimo krepšį. Taikiniai tradiciškai būna specialūs metaliniai krepšiai su grandinėmis diskams gaudyti.
Istorija
thumb|left|250px|Elektrėnų diskgolfo parko žemėlapis Pirmasis skraidantis diskas buvo išrastas Volterio Morisono (Walter Morrison) 1948 metais JAV. 1957 m. sausio 13 d. žaislų kompanija „Wham-O“ nupirko išradimo teises ir pradėjo diskų gamybą su prekinio ženklo pavadinimu „Frisbee“.
Ši sporto šaka susiformavo apie 1970 metus. Žaidimo tikslas taip pat kaip įprastame golfe pataikyti į tikslą naudojant kuo mažiau bandymų. Diskgolfo atveju bandymai yra metimai nuo starto į sutartą taikinį, vienas toks etapas vadinamas „krepšiu“. Dažniausiai taikiniu būna specialus metalinis krepšys, tačiau mėgėjiškai žaidžiama naudojant ir bet kokį kitą objektą (pvz.: medį, didesni akmenį, kt.).
Diskgolfo entuziastai su Edu Hedriku (Ed Headrick) Jungtinės Amerikos Valstijose supratę, kad šis sportas turi potencialo augti ir plėstis, 1976 metais įkūrė profesionalaus diskgolfo asociciaciją (Professional Disc Golf Association, trump. PDGA). PDGA ir jos narių pagrindinės veiklos kryptys yra diskgolfo populiarinimas, žaidimo meistriškumo kėlimas. Pagrindinė organizacijos veikla yra turnyrų bei čempionatų rengimas ir skatinimas, taisyklių rengimas, trasų (diskgolfo parkų) rengimas ir populiarinimas, mokomosios medžiagos rengimas.
Žaidimo eiga ir pagrindinės taisyklės
Žaidžiant diskgolfą taip pat kunkuliuoja džiaugsmo bei nusivylimo emocijos, kaip ir bet kokiame kitame įprastame sporte (pvz.: pataikius lemiamą metimą krepšinyje ar praleidus įvartį futbole). Tačiau yra ir keletas skirtumų. Norint žaisti diskgolfą nereikalaujama lygios, su nupjauta žole aikštelės, nereikia net varžovo, kad būtų galima tobulinti įgūdžius, nesvarbios net oro sąlygos.
Diskgolfas tinka bet kokio amžiaus, fizinių gebėjimų vyrui ar moteriai, nepriklausomai nuo materialinės padėties, nes šiame sporte užtenka turėti vieną diską.
Diskgolfas Lietuvoje
thumb|right|240px|Nešiojamasis diskgolfo krepšys thumb|right|240px|Diskgolfo diskai Lietuvoje diskgolfas pirmą kartą pradėtas žaisti jau 2002 metais. Pirmasis stacionarus diskgolfo parkas (trasa) „Nedožinka“ įrengtas 2003 metais Zarasų rajone, Nedožinkos kaime, diskgolfo entuziastui Andriui Navickui priklausančioje žemėje. „Nedožnikos“ diskogolfo parkas pasižymi 18 skirtingo sudėtingumo krepšių. 2010 metais trijų Baltijos šalių diskgolfo entuziastams iš Lietuvos, Latvijos ir Estijos sukūrus „Baltic Sea Tour“ diskgolfo lygą, sudarytą iš 6 etapų, „Nedožinkos“ parkas tapo vienu iš lygos parkų. „Baltic Sea Tour“ lygą sudaryta iš dviejų etapų Lietuvoje (Zarasuose ir Vilniuje), dviejų etapų Latvijoje (Rygoje ir Jūrmaloje) ir po vieną etapą Suomijoje bei Estijoje.
2011 metais Vilniuje buvo įkurdintas „Pučkorių diskgolfo parkas“, esantis Pūčkorių parke. Iki pat 2014 m. spalio Vilniuje tai buvo vienintelė vieta, kur žaidžiamas diskgolfas. Šis naujas parkas irgi prisijungė į „Baltic Sea Tour“ (Baltijos šalių diskgolfo lygą) ir buvo įvertintas tarptautiniu mastu. Didžiausias „Pučkorių diskgolfo parko“ įvertinimas – teisė surengti „Euro Tour“ etapą 2013 metais. Taip pat parke jau nuo 2011 metų kiekvieną savaitę vyksta „Vilniaus HCP lyga“.
2017 m. šalyje veikė 7 parkai, iš kurių 4 turėjo 18 krepšių. Tais pačiais metais buvo pradėtas rengti pirmasis Lietuvos diskgolfo taurės turnyras. Turnyrą sudarė 5 vienos dienos etapai skirtingose Lietuvos aikštynuose. 2018 m. atidaryti nauji parkai Vilniuje Santariškių ir Baltupių rajonuose, Elektrėnuose šalia marių. 2019 m. 9 krepšių parkas įrengtas Gargždų jaunimo parke.
2019 m. spalį 18 krepšių parkas atsidarė Panevėžio kultūros ir sporto parke. 2020 m. sausį tame pačiame mieste įrengtas dar vienas 9 krepšių parkas Dembavoje.
Afganistano Islamo Emyratas (1996–2001)
Afganistano Islamo Emyratas (PS د افغانستان اسلامي امارت (Da Afġānistān Islāmī Amārāt)), taip pat vadinamas Pirmuoju Afganistano Islamo Emyratu – islamo valstybė, įkurta 1996 m. rugsėjį, kai Talibanas pradėjo valdyti Afganistaną po Kabulo užėmimo. Savo piko metu Talibano vyriausybė kontroliavo maždaug 90 % šalies, o likusius regionus šiaurės rytuose valdė Šiaurės aljansas, kuris išlaikė platų tarptautinį pripažinimą kaip Afganistano islamo valstybės tęsinys.
Diskgolfas
Diskgolfas Lietuvoje
2021 m. balandį 8 Lietuvos diskgolfo klubai ir komandos įkūrė Lietuvos diskgolfo federaciją.
Afganistano Islamo Emyratas (1996–2001)
Po rugsėjo 11 d. išpuolių ir vėliau JAV paskelbto „karo su terorizmu“ tarptautinis pasipriešinimas režimui smarkiai išaugo, o Jungtinių Arabų Emyratų ir Pakistano diplomatinis pripažinimas buvo atšauktas. Islamo emyratas nustojo egzistuoti 2001 m. gruodžio 17 d., kai jį nuvertė Šiaurės aljansas, kurį sustiprino ISAF koalicija, įkurta po JAV vadovaujamos invazijos į šalį prieš du mėnesius. Talibanas oficialiuose pranešimuose ir toliau vadino save Afganistano Islamo Emyratu, kai 2001–2021 m. buvo pasitraukęs iš valdžios.
Kurpelė
Kurpelė (Aconitum) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. žodžio akone – uola (kai kurie šios genties augalai auga ant uolų). Daugiamečiai žoliniai augalai su stačiu stiebu ir plaštakiškai suskaldytais lapais. Taurėlapiai spalvoti, viršutinis šalmo pavidalo, dvi apatinės taurėlapių poros paprastai nelygaus dydžio. Vaisius – lapavaisis.
Afganistano Islamo Emyratas (1996–2001)
2021 m. Talibano puolimo metu islamo emyratas atgavo Afganistano kontrolę po Kabulo užėmimo 2021 m. rugpjūčio 15 d.
Kurpelė
Gentyje yra apie 100 rūšių, paplitusių Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje darželiuose auginamos 4 rūšys:
Afganistano Islamo Emyratas (1996–2001)
Istorija
Talibanas ir jo valdžia iškilo postsovietinio Afganistano chaose. Susiformavo kaip islamiškojo fundamentalizmo politinis-religinis judėjimas, kurio aktyvistai buvo studentai iš Helmando ir Kandaharo provincijų, daugiausiai vietiniai puštūnai. Kodeksas, kurio Talibanas griežtai laikėsi ir valdydamas Afganistaną, rėmėsi puštūnvalio genties kodeksu su Deobandi islamo mokymu.
Plėsdamiesi aplinkui Kandaharą 1996 m. Talibanas galop užėmė sostinę Kabulą. Iki 2000 m. režimas valdė ~90% šalies teritorijos. Talibano teisinė sistema buvo paremta griežta musulmoniškos šariato teisės interpretacija. Šalyje glaudėsi Al-Qaeda teroristinis tinklas su jo lyderiu Osama bin Laden, dėl to režimas netruko įgauti mudžahedinų rėmėjų reputacijos.
Nors Islamiškojo Afganistano Emyrato atkūrimo dar nepripažino nė viena vyriausybė, Bangladešo, Kinijos, Pakistano, Rusijos ir Saudo Arabijos vyriausybės pareiškė, kad gali pripažinti Talibano vyriausybę. Jungtinė Karalystė ir Kanada pareiškė, kad nepripažins Talibano valdymo Afganistane.
Vidaus politika
Per penkis islamiškojo emyrato egzistavimo metus dauguma šalies gyventojų patyrė didelius žmogaus teisių suvaržymus. Radikaliai buvo apribotos moterų teisės – joms uždrausta dirbti, mergaitėms – lankyti mokyklą, įgyti išsilavinimą. Dėl žmogaus teisių aktyvistų vertinimu mizoginiškos politikos Talibano režimas vadintas Lyties apartheidu. Nepaklususieji būdavo griežtai baudžiami. Vagims būdavo nupjaunama plaštaka ar pėda, dažnai buvo taikomos mirties bausmės. Talibanas aktyviai kovojo ir prieš narkotikų transportavimą – 2001 m. ženkliai sumažinta opiumo produkcija.
Talibanas 2001 m. įvedė mirties bausmę už perėjimą iš islamo į kitą tikėjimą, kuri tebegalioja ir dabartiniame Afganistane. Tais pačiais metais valdžia susprogdino įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašą Bamijano Budas.
Dėl musulmonų šiitų mažumos persekiojimo Afganistanas buvo užsitraukęs Irano nemalonę – šis ėmė remti prieš talibus kovojanti Šiaurės aljansą. Dar labiau šalių santykiai pablogėjo talibams užgrobus Irano konsulatą Mazari Šarife ir išžudžius jame dirbusius diplomatus. 2001 m. į Talibano Afanistaną įsiveržus JT Saugumo tarybos ir JAV pajėgoms Iranas buvo planavęs pradėti karą prieš Afganistaną.
Užsienio politika
Talibano užsienio politika buvo itin izoliuota, nes tik Pakistanas, Saudo Arabija ir Jungtiniai Arabų Emyratai buvo pripažinę talibų vyriausybę. JTO režimą pripažinti atsisakė. Nepaisant to, Turkmėnistano vadovai ne kartą turėjo oficialius susitikimus ir nutarimus su Talibano vyriausybės ministrais.
Viena iš priežasčių, kodėl atsisakyta pripažinti vyriausybę, buvo Talibano nepagarba tarptautinei teisei, kurią režimas parodė paimdami valdžią. Pavyzdžiui, vienas iš pirmųjų islamiškojo emyrato poelgių buvo buvusio Afganistano prezidento Mohamedo Nadžibulaho nužudymas. Dar prieš talibams užimant sostinę, buvo pasiųstos pajėgos žiauriai nužudyti buvusį šalies vadovą, jo kūną dviem dienos paliekant kaboti ant miesto žibinto priešais prezidento rūmus. Taip pat griežtos kritikos vyriausybė sulaukė po Irano diplomatų išžudymo 1998 m.
2015 m. Afrikos Tautų taurė
'''2015 m. Afrikos Tautų taurė''' – 30-asis Afrikos Tautų taurės turnyras, vykęs Pusiaujo Gvinėjoje 2015 m. sausio 17-vasario 8 dienomis, 4 miestuose.
Šį turnyrą surengti turėjo Marokas, bet dėl Vakarų Afrikoje kilusios ebolos epidemijos 2014 m. spalį paprašė čempionatą atidėti. CAF tą padaryti atsisakė, todėl Marokas nusprendė čempionato iš viso neberengti. Vėliau pasiūlymus rengti čempionatą teikta Ganai, PAR, Sudanui, Egiptui, Angolai, tačiau šios šalys atsisakė. Galiausiai, turnyras perkeltas į Pusiaujo Gvinėją, kurioje jis jau vyko 2012 m.
Čempionais tapo Dramblio Kaulo Kranto futbolininkai, finale po baudinių serijos nugalėję Ganą.
Stadionai
Čempionatas vyko 4-se Pusiaujo Gvinėjos miestuose.
Atranka
Atrankoje į Afrikos Tautų taurę dalyvavo 51 rinktinė, tame tarpe debiutavo Pietų Sudanas. Čempionatą perkėlus iš Maroko į Pusiaujo Gvinėją, Maroko rinktinė pašalinta, ją pakeitė Pusiaujo Gvinėjos komanda.
Patekusios komandos:
Dailidės ežerėlis
Dailidės ežerėlis – ežeras Lietuvoje, Alytaus miesto rytinėje dalyje, Domantonyse. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,15 km, plotis – iki 0,01 km. Altitudė 102 m. Krantai neaukšti, sausi. Aplinkui plyti pievos. Pakrantėse pastatyti individualūs gyvenamieji namai. Šiaurinėje pakrantėje yra žiedinė sankryža kelių ir Nr.1134 (Alytaus šilas – Putinai) susikirtimo vietoje. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno baseinui.
Kalnaberžės piliakalnis
Kalnaberžės piliakalnis su gyvenviete, Piličkalnis – piliakalnis ir gyvenvietė Kėdainių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Kalnaberžės, Surviliškio seniūnijoje. Pasiekiamas plentu, Kalnaberžėje pravažiavus kanalą, prieš tvenkinį pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 900 m, kirtus 2 kanalus ir upelį, pro sodybą pasukus į dešinę pietų kryptimi ir pavažiavus 450 m – yra lauko smaigalyje.
thumb|left|240px|Nuo Nevėžio pusės
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Kruosto kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Pamažu nuolaidėjanti į pietus aikštelė – keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 65x10 m dydžio. Jos šiaurinėje pusėje supiltas 0,8 m aukščio, 16 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,3 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 9­-10 m aukščio.
thumb|left|240px|Vaizdas nuo aikštelės
Saulius Binevičius
Saulius Binevičius (g. 1979 m. sausio 23 d. Kaune) – Lietuvos plaukimo rinktinės narys. Nacionalinis Lietuvos rekordininkas.
Kalnaberžės piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnį apardė arimai, pylimą – XX a. pradžioje jį kasinėję valstiečiai (liko duobė). Aikštelė ir rytinis šlaitas dirvonuoja, vakarinis šlaitas apaugęs lapuočiais.
Saulius Binevičius
2003 m. Europos trumpo baseino plaukimo čempionate pelnė bronzos medalį. Atstovavo šaliai trijose olimpiadose. Sutuoktinė taip pat plaukikė, olimpietė Rugilė Mileišytė.
Kalnaberžės piliakalnis
Piliakalnis
Į šiaurę nuo piliakalnio 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Saulius Binevičius
2021 m. dalyvavo kaip sporto varžybų teisėjas Tokijo olimpinėse žaidynėse.
Kalnaberžės piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 34 000 m².
Tyrimai
1903 m. piliakalnį žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1968 m. – Istorijos institutas.
Stažina
Stažina  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietryčius nuo Dubiče Cerkevnės, apie 15 km į pietus nuo Hainuvkos ir apie 63 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Andrijus Rusolas
Andrijus Rusolas (g. 1983 m. sausio 16 d.) – buvęs futbolininkas, Ukrainos rinktinės ir Dnipro Dnipropetrovsk klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2004 m. kovo 31 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur antrosiose rungtynėse pelnė įvartį.
Mirpuras (Kašmyras)
Mirpuras  – miestas šiaurės rytų Pakistane, Laisvajame Kašmyre, Kašmyro slėnyje. Netoli miesto telkšo Manglos tvenkinys (Dželamo slėnyje). Mirpuras pasižymi karštu klimatu. Muilo gamybos, tekstilės, maisto, kosmetikos pramonė.
Istorija
Mirpurą 1642 m. įkūrė Gacharų klano vadas Miranas Šahas Gazi.
Glyptostrobus
Glyptostrobus (Glyptostrobus) – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, kiparisinių (Cupressaceae) šeimos, Taxodioideae pošeimio lapelius metanti medžių gentis.
thumb|left|250px|[[Glyptostrobus nordenskioldii lapelių fosilijos (1 pav.)]] thumb|left|250px|[[Glyptostrobus europaeus kamieno pagrindo fosilija iš Miuncheno paleontologijos muziejaus (2 pav.)]]
Paplitimas
Išlikusi vienintelė rūšis – Glyptostrobus pensilis, kuri auga Rytų Azijos pietryčiuose. Praeityje gentis buvo išplitusi kur kas plačiau, augo didelėje šiaurės pusrutulio dalyje – paleoceno ir eoceno laikotarpiu augo ir Arkties regione. Seniausios jų fosilijos rastos iš kreidos periodo Šiaurės Amerikos žemyne. Pleistoceno laikotarpiu prieš ir po ledynmečio, jų arealas sumažėjo iki dabartinio išplitimo. Šiais laikais vienintelė gentyje išlikusi rūšis yra ties išnykimo riba, savaime augančių gamtoje priskaičiuojama apie 250 individų. Be šių, savaime augančių Glyptostrobus pensilis, yra pasodintos ir didesnės jų plantacijos vardan rūšies išsaugojimo.
Biotopas
Paprastai auga šalia upių pakrančių, tvenkiniuose, pelkėse – negilesniame kaip 60 cm gylio vandenyje.
Rūšys
Glyptostrobus europaeus fosilijos (2 pav.) randamos Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje.
Pirmame paveikslėlyje eoceno eros, dar iš Klondaiko kalnų (Klondike) formavimosi laikotarpio, 49,5 milijonų metų senumo Glyptostrobus nordenskioldii fosilijų formoje lapeliai. Jie rasti Vašingtono valstijoje Republikos mieste (JAV). Glyptostrobus nordenskioldii buvo paplitę Šiaurės Amerikos žemyne.
Eduardas Lemanas
Eduardas Lemanas (1841 m. gegužės 15 d. Rygoje – 1902 m. gegužės 5 d. Rėzeknėje) – iš Baltijos vokiečių kilęs ir tuometinėje Rusijos imperijoje (dab. Latvijos bei Lietuvos teritorijose) veikęs gydytojas ir botanikas.
Biografija
Gimė ir augo karo gydytojo šeimoje, nuo mažens domėjosi biologija. Dar būdamas gimnazistu, vasaros atostogų metu gyveno pas gimines Kalkuonės dvare (prie Gryvos) ir keliaudavo po apylinkes. Savo būsimam herbariumui rinko augalus, kuriuos vėliau suklasifikavo ir aprašė. Augmenija tirta ne tik latviškuose Brunenės, Skrudalienos, Salienos, Lielbornės bei Kulpiniškių kaimuose, bet ir šiuolaikinės Lietuvos teritorijoje – Smėlynėje, Naujadvaryje ir Tabare (vietovės dab. Zarasų rajone).
Dėl materialinių paskatų nusprendė studijuoti ne botaniką, o mediciną. 1864 m. baigęs Dorpato universitetą atidarė privačią gydytojo praktiką Latgalos miestelyje Varaklianuose. 1872 m. vedė Šarlotę Janentc ir po dvejų metų persikėlė gyventi į Rėzeknę. Šis miestas kartu buvo ir geležinkelio mazgas, todėl E. Lemanas laisvu nuo darbo laiku ėmė traukiniais keliauti po apylinkes ir tyrinėti augalus. Kartais tai darydavo kartu su bendraminčiais: botaniku Johanu Klinge (1890 m. po Dauguvos upės slėnį prie Kraslavos), su švedų paleobotaniku Alfredu Gabrieliu Nathorstu (1891 m. po Rėzeknės apylinkes). Iš viso Eduardas Lemanas surinko ir aprašė net 1236 Latgaloje paplitusius augalų taksonus. Tyrimų medžiaga buvo paskelbta Dorpato universiteto moksliniame žurnale, 1895 m. išspausdinta atskira knygute (po metų išleistas ir papildymas).
Be botanikos E.Lemanas trumpam buvo susižavėjęs ir archeologija – 1872 m. jis kasinėjo senkapius Stirnienėje (prie Varaklianų), apie tai moksliniame žurnale paskelbė straipsnį.
Novaturas
Novaturas – įmonių grupė, teikianti poilsinių ir pažintinių kelionių organizavimo paslaugas. „Novaturas“ dirba su daugiau nei 400 kelionių agentūrų pabaltyje. „Novaturo“ grupės paslaugomis per 2019 metus pasinaudojo beveik 300 000 klientų.
621 m.
621 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Daujočiai (Šiaulėnai)
Daujočiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 8 km į šiaurės rytus Šiaulėnų, prie Malštovės upelio (Šušvės intakas). Į šiaurę nuo kaimo prasideda Varnionių miškas, į pietvakarius – Mažuolių miškas. Praeina kelias, atšaka į Žeimius.
Gyventojai
thumb|left|260px|Daujočiai nuo Žeimių
Daugų akmuo
Daugų akmuo, Mergos akmuo – riedulys Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, apie 2,5 km į pietryčius nuo Daugų, Didžiulio ežero pusiasalio, vadinamo Sala, pietryčių dalyje, miške.
Akmuo
Akmuo pilko granito, 2,55 m ilgio, 1,95 m pločio ir 1,40 m aukščio, nelygus, suskeldėjęs, apsamanojęs. Pasakojama, kad Salos dvarą valdant grafui Brastauskui, buvo tiesiamas vadinamasis Velnio tiltas. Akmenis tiltui baudžiauninkai turėjo plukdyti iš Bukaučiškių kaimo per Didžiulio ežerą. Viena mergina tokio darbo atsisakiusi. Už tai jos tėvas buvęs užplaktas rykštėmis. Mirdamas jis prakeikęs dukrą: kad tu akmeniu pavirstum.
1977 m. ir 1989 m. akmens aplinkoje žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Kultūros paveldo centro archeologai.
Furjė analizė
Furjė analizė yra matematikos metodas, kuris atsirado iš Furjė eilučių nagrinėjimo. Metodas leidžia įvairias funkcijas išreikšti per trigonometrinių funkcijų sumą. Furjė analizė yra pavadinta Joseph Fourier vardu. Šiandien Furjė analizė apima platų matematikos spektrą. Moksle ir inžinerijoje, procesas, kai funkcija yra skaldoma į paprastesnę dažnai vadinamas Furjė analize, kai operacija, kurios metu atstatoma funkcija yra žinoma kaip „Furjė sintezė“. Matematikoje terminas „Furjė analizė“ dažnai reiškia abiejų operacijų nagrinėjimą Skaidymo procesas dar yra vadinamas Furjė transformacija.
Pritaikymai
Furjė analizė gali būti pritaikyta fizikoje, skaičių teorijoje, kombinatorikoje, signalų apdorojime, vaizdo gavime, tikimybių teorijoje, statistikoje, kriptografijoje, skaičių analizėje, akustikoje, okeanografijoje, optikoje, geometrijoje ir kitur.
(Tolydi) Furjė transformacija
Furjė transformacija vadinama funkcijos transformacija, kai gaunama jos dažnių funkcija. Viena funkcija yra paverčiama kita, ši operacija yra grįžtamoji. Kai įvesties funkcijos domenas yra laikas (t), o išvesties domenas yra dažnis, funkcijos transformacija s(t) dažniu ƒ yra apibrėžiama kompleksiniu skaičiumi:
Nustatant šį dydį visiems ƒ gaunama dažnio domeno funkcija. Tada s(t) gali būti vaizduojama kaip kompleksinių eksponenčių rekombinacija per visus galimus dažnius:
tai yra atvirkštinės transformacijos formulė. Kompleksinis skaičius S(ƒ) išreiškia abu, amplitudę ir dažnio fazę ƒ.
Furjė eilutės
Furjė transformacija periodinei funkcijai sP(t), su periodu P, tampa Dirako šukų funkcija, moduliuojama kompleksinių koeficientų seka:
ir kur  yra integralas per bet kokį P ilgio intervalą.
Atvirkštinė transformacija, žinoma kaip Furjė eilutės, yra sP(t) atvaizdavimas sumuojant potencialiai baigtinį harmoningai susijusių sinusoidžių skaičių arba kompleksinių eksponenčių funkcijas, kuri kiekviena yra su amplitude ir faze, nurodoma koeficinentų:
Diskretaus laiko Furjė transformacija (DLFT)
DLFT yra laiko srities Furjė eilučių matematinis atitikmuo. Taigi konverguojanti periodinis sumavimas dažnių srityje gali būti vaizduojamas Furjė eilutėmis, kurių koeficientai yra susijusių tolydžių laiko funkcijų pavyzdžiai:
kas yra žinoma kaip DLFT. Vadinasi, DLFT s[n] seka yra taip pat Furjė transformacija Dirako šukų funkcijai.
Furjė eilučių koeficientai apibrėžiami taip:
yra atvirkštinė transformacija. Su s[n] = T•s(nT), ši Furjė eilutė gali būti atpažinta kaip Puasono sumacijos formulė.
Barčiai (Širvintos)
Barčiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žemųjų Viesų.
Hieroglifinė majų kalba
Hieroglifinė majų kalba, dar vadinama klasikine majų kalba – mirusi kalba, kuria kalbėta I mūsų eros tūkstantmentyje (t. y. Klasikiniu laikotarpiu), Mezoamerikos Majos regione, ir kuria palikta dugybė įrašų hieroglifiniu majų raštu. thumb|200px|left|Majų kalbų klasifikacija. Klasikinė majų kalba schemoje vadinama „Cho'l proper“ Lingvistinėje klasifikacijoje ši kalba priklauso majų kalbų vakarų pošakiui, čolų kalbų šakai, kuomet nuo šios I tūkst. pr. m. e. viduryje atsiskyrė celtalinės kalbos. Klasikinės majų kalbos tiesioginė palikuonė yra čolti kalba (irgi mirusi). Iš gyvųjų kalbų jai artimiausios palikuonės yra čorti kalba, čolų kalba ir čontalų kalba.
Raštas
Klasikinė majų kalba yra labai gerai dokumentuota, nes ja palikta daug įrašų vadinamuoju majų raštu. Kadangi šis raštas leido perteikti gramatines kategorijas (galūnes, priešdėlius), kalbos sistemą galima atkurti gana tiksliai.
Fonetika
Priebalsių sąrašas yra: ', P, T, K, P', T', K', B', TZ, CH, TZ', CH', S, X, J, H, L, M, N, W, Y.
Balsių yra 5 (A, E, I, O, U), bet jie gali įgauti ir papildomų bruožų, t. y. tapti ilgaisiais (AA), gerkliniais (A') ar reartikuliuotais gerkliniais (A'A). Šios balsių savybės rašte nėra atspindimos, bet gali būti atkurtos mokslininkų.
Gramatika
thumb|Glifas K’A’-yi-u-?-SAK-IK’, kuriame ženklai „yi“, „u“ reiškia gramatines kategorijas Majų kalbai, kaip ir moderniosioms majų kalboms, būdinga sakinio struktūra yra tarinys – papildinys – veiksnys (VOS), kas labai neįprasta indoeuropietiškoms kalboms (čia dažniausiai paplitusi struktūra yra veiksnys – tarinys – papildinys). Laiko nuoroda (data) eina prieš šią konstrukciją.
Daujėnai
Greta miestelio prateka dešinysis Pyvesos intakas Orijos upelis ir jos intakas Paršupis. Daujėnai garsėja kulinariniu paveldu – čia kepama Daujėnų naminė duona, nuo 2014 m. Europos Sąjungoje saugomas produktas, įtrauktas į Saugomų geografinių nuorodų (SGN) registrą.
miniatiūra|250px|left|Akmuo kryžkelėje miniatiūra|250px|left|[[Daujėnų Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia]] miniatiūra|250px|left|Stogastulpis miniatiūra|250px|left|Tvenkinys
Etimologija
Liaudies etimologija mena, kad kai į atlaidus ir prekymečius suvažiuodavo daug žmonių, tai norėdami sutalpinti visus vežimus, arklius iškinkydavo ir pakeldavo aukštyn ienas. Žmonės sakydavę „daug ienų“, ir nuo atsirado Daujėnai.
Istorija
Išlikęs Daujėnų pilkapynas. Daujėnai minimi nuo 1644 m. 1750 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. Nuo XVIII a. vidurio turėjo 4 prekymečių privilegiją. 1803 m. vietoje kapinių koplyčios pastatyta Daujėnų bažnyčia, garsėjusi atlaidais ir jų metu vykusiomis mugėmis (ypač per Sekmines). XIX a. Daujėnai garsėjo aludaryste. XIX a. pabaigoje, spaudos draudimo metu, miestelio apylinkėse knygas platino Jurgis Bielinis ir kiti knygnešiai. Kaimas tuo metu buvo Panevėžio apskrityje, jame buvo mūrinė koplyčia, priklausiusi Krinčino parapijai.
1905 m. Daujėnų gyventojai išvarė Rusijos imperijos valsčiaus pareigūnus, išrinko savus. 1918–1950 m. Daujėnų valsčiaus centras. 1919 m. Daujėnų partizanų būrys, apie 100 žmonių kovojo su Tarybų Rusijos kariuomene. Nuo 1923 m. veikė Daujėnų parapija. Pokario metais apylinkėse veikė Dariaus ir Girėno partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. 1945 m. gegužės 6 d. Lietuvos partizanai Daujėnuose nukovė 7 stribus. 1950–1995 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, veikė buitinio aptarnavimo paviljonas, vaistinė, nuo 1959 m. kultūros namai.
1910 m. įsteigta pradžios mokykla, 1950–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Daujėnų pagrindinė mokykla.
Nuo 1976 m. miestelis. 2004 m. patvirtintas Daujėnų herbas.
Gyventojai
1738 m. Daujėnuose gyveno 11 šeimų.
Grabavos Kolonija
Grabavos Kolonija, – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į vakarus nuo Augustavo ir 90 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
M
M ir m – tryliktoji lotynų abėcėlės ir devynioliktoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra em.
Šia raide žymima:
Blindinis elniaragis
Blindinis elniaragis (Platycerus caprea) – elniavabalių (Lucanidae) šeimos vabalas.
Išvaizda, gyvenimo būdas
Kūnas 13-15 mm melsvo ar žalsvo blizgesio. Sunkiai skiriamas nuo giminingo žygiškojo elniavabalio (Platycerus caraboides), už jį šiek tiek didesnis.
Lervos vystosi trūnijančioje lapuočių medžių medienoje, generacijos trukmė treji metai.
Paplitimas
Paplitęs nuo Vidurio Europos iki vakarų Azijos. Daug retesnis už savo giminaitį žygiškajį elniavabalį, kai kuriose valstybėse įrašytas į raudonąją knygą.
Lietuvoje retokas.
Taip pat skaitykite
Žygiškasis elniavabalis
Philip Pullman
Filipas Pulmanas (g. 1946 m. spalio 19 d. Norviče, Rytų Anglijoje) – britų rašytojas, fantastinių knygų autorius.
Gimė Norviče, Rytų Anglijoje, visa jo vaikystė prabėgo kelionėse po visą pasaulį, nes jo tėvas ir patėvis tarnavo Karališkosiose Oro Pajėgose. Dalį vaikystės gyveno Australijoje, kur pirmąkart susipažino su komiksais, mėgstamiausi jo komiksų herojai buvo Supermenas ir Betmenas.
Kai Filipui sukako 11 metų, jis grįžo atgal į Didžiąją Britaniją, į Šiaurės Velsą. Tais laikais vaikams leisdavo bastytis visur, žaisti gatvėse, klajoti kalvomis, ir jis taip pat tuo naudojosi. Jo anglų kalbos mokytoja, Enid Jones, turėjo jam didelę įtaką, ir jis vis dar nusiunčia jai savo knygų kopijų.
Baigęs mokyklą studijavo anglų kalbą Ekseterio koledže, Oksfordo universitete. Baigęs studijas, dirbo daug atsitiktinių darbų, vėliau grįžo į Oksfordą ir tapo anglų kalbos mokytoju. Išdirbęs 12 metų keliose miesto mokyklose, gavo anglų literatūros dėstytojo vietą, bet jautė, kad negalės kartu dėstyti ir rašyti knygas, todėl išėjo iš universiteto ir atsidėjo kūrybai. Pirmieji išleisti jo romanai buvo parašyti suaugusiems, bet dirbdamas mokytoju pradėjo rašyti vaikams. Kai kurie romanų vaikams buvo paremti jo sukurtomis pjesėmis mokyklinio amžiaus vaikams, tokiomis kaip „Rubinas dūmuose“.
Filipas tebegyvena Oksforde ir rašo knygas sodo namelyje, kuriame yra dvi patogios kėdės, keletas šimtų knygų, 6 pėdų ilgio žiurkė iš jo pjesės vaikams, gitara, saksofonas ir kompiuteris. Pastarieji du puošti šviesiomis dirbtinėmis gėlėmis.
Su žmona Džiude turi du sūnus: Džeimį ir Tomą. Džeimis – smuikininkas, o jaunesnysis sūnus Tomas studijuoja muziką universitete.
Pasak jo paties, Filipas Pulmanas yra „vidutiniškai nekenksmingas ir naudingas”. Jis tenori tęsti tai, kuo užsiima dabar, ir neatrodo, kad kas nors jam galėtų sutrukdyti, bet jeigu būtų išleistas įstatymas, draudžiantis rašyti, jis nė akimirkai nedvejodamas tą įstatymą pažeistų. Svarbiausias Filipo Pulmano darbas yra trilogija „Jo tamsiosios jėgos”, kurią sudaro knygos „Auksinis kompasas”, „Aštrusis peilis” ir „Gintarinis žiūronas”. Be romanų, jis dar yra parašęs pjesių vaikams.
2002 m. už „Gintarinį žiūroną“ autorius buvo apdovanotas prestižine Whitebread premija. Tai pirmas atvejis, kai tokį svarbų literatūrinį apdovanojimą pelnė knyga, skirta vaikams ir jaunimui. Visos trilogijos knygos taps pagrindu filmams. Pirmasis jų kino teatruose pasirodys jau 2007m. gruodžio mėnesį. 2004 metų kovą Didžiosios Britanijos karalienė Elžbieta II įšventino jį į riterius.
Bibliografija
Vertimai į lietuvių kalbą:
Verstokas
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1574 metais. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVII a. įkurta Verstoko Viešpaties Nukryžiavimo Kryžiaus parapija. 1768 m. pastatyta Verstoko Viešpaties Nukryžiavimo Kryžiaus cerkvė.
Dambrava (reikšmės)
Dambrava vadinami:
Povilas Dirgėla
Biografija
Tapo nuo vaikystės. Mokėsi Dailės mokyklos vakariniame skyriuje. Vėliau studijavo Vilniaus universiteto (VU) Filologijos fakultete, diplomuotas filologas.
UN Käerjéng 97
Bašaražo „Käerjéng“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Bašaražo.
Povilas Dirgėla
Kūryba
Be marinistikos kartais tapo ir siurrealistinius paveikslus.
UN Käerjéng 97
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m., kai buvo įkurtas Jeunesse Hautcharage klubas. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuose divizionuose.
Povilas Dirgėla
Kūryba
Nuo 1987 m. – Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys.
Nuo 2005 m. – Žemaitijos dailininkų sąjungos narys.
UN Käerjéng 97
UN Käerjéng 97 įkūrimas
1997 m., kai susijungė Jeunesse Hautcharage ir US Bascharage klubai, buvo įkurtas naujas klubas – UN Käerjéng.
1988 m. Dakaro ralis
alt=Front of 1988 Tatra 815 truck|thumb|Nugalėtojo sunkvežimių kategorijoje sunkvežimis Tatra 815 4x4 '''1988 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip Paryžiaus-Dakaro ralis''') – 10-asis Dakaro ralis. Šiame ralyje startavo 311 automobilių, 183 motociklai ir 109 sunkvežimiai. Automobilių kategorijoje nugalėjo lenktynininkas Juha Kankunenas, motociklų – Edi Orioli, o sunkvežimių – Karel Loprais (su Tatra 815). Šiame ralyje mirė šeši žmonės, iš jų trys dalyviai, motina ir vaikas žuvę Mauritanijoje.
UN Käerjéng 97
UN Käerjéng 97 įkūrimas
2021–2022 m. rungtyniavo antroje pakopoje, kurioje užėmė antrą vietą ir iškovojo vietą aukščiausioje lygoje.
Nuo 2022–2023 m. sezone rungtyniavo Nacionaliniame divizione.
Povilas Dirgėla
Kūryba
2019 m. Jūrmalos tarptautinėje marinistikos bienalėje - konkurse laimėjo žiūrovų prizą.
2021 m. Jūrmalos tarptautinėje marinistikos bienalėje - konkurse vėl laimėjo žiūrovų prizą.
622 m.
622 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Aldona Jonuškaitė-Šaltenienė
Aldona Jonuškaitė-Šaltenienė (g. 1943 m. spalio 6 d. Utenoje) – Lietuvos dailininkė keramikė.
Biografija
Vyras Arvydas Šaltenis. 1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Juozas Mikėnas, Aldona Ličkutė-Jusionienė. 1972–1989 m. Vilniaus dailės kombinato dailininkė keramikė. Nuo 1989 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytoja, nuo 1992 m. docentė.
Kūryba
Sukūrė keraminių kompozicijų interjerams (Flora 1972–1973 m., Vandens ūkio ir melioracijos ministerijoje Vilniuje, dabar bendrovė „Lietuvos melioracija“), dekoratyvinių plokščių („Motiejus Kazimieras Sarbievijus“ 1980 m.), instaliacijų („Puota“ 1996–1998 m., „Palikimas“ 1996 m., „Troškimas“ 2001 m.) Nulipdė zoomorfinių figūrų, jų kompozicijų („Ilgesys“ 1983 m., „Trys žvėrys“, „Vienišas vilkas“, „Naktis“, visos 1984 m., „Pastoralė“ 1986 m., „Vakarienė“ 1995 m.) Keramikai būdinga idėjos ir formos vienovė, asociatyvumas, ekspresija, raiški faktūra, grotesko elementai, skulptūrinei plastikai („Miestas“, „Antika“, „Lemtis“, visi 1986 m., „Rekviem“, „Aukojimas“, abu 1988 m. – architektonika, konstruktyvumas.
Nuo 1970 m. dalyvauja parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje 1993 m., 1997 m., 1998 m. Dalyvavo daugiau kaip 30 tarptautinių parodų Lietuvoje ir užsienyje (tarptautinė keramikos paroda Faenzoje 1987 m.) Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus.
Švedijos oro pajėgos
Švedijos oro pajėgos (SV Svenska flygvapnet) – Švedijos ginkluotųjų pajėgų šaka, atsakinga už veiksmus oro erdvėje.
Istorija
Švedijos oro pajėgos buvo įkurtos 1926 m. liepos 1 d., kai buvo sulieti Švedijos armijos ir karinio jūrų laivyno aviacijos daliniai. Dėl didėjančios tarptautinės įtampos XX a. ketvirtąjį dešimtmetį Oro pajėgos buvo reorganizuotos, praplėstos nuo 4 eskadrilių iki 7 eskadrilių.
1939 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui Švedijos oro pajėgos imtos plėsti, ir tas plėtimas nepasibaigė iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Švedija kare nedalyvavo, bet didelės oro pajėgos buvo laikomos būtinomis, kad pašalintų įsiveržimo grėsmę ir padėti atsispirti didžiųjų valstybių karinei grėsmei. 1945 m. Švedijos oro pajėgos turėjo virš 800 kovai parengtų lėktuvų.
Antrojo pasaulinio karo metais didžiausia Švedijos oro pajėgų problemų buvo degalų stygius. Švediją supo kariaujančios valstybės, kurios negalėjo tiekti aviacinių degalų. Degalus lėktuvams gamino iš vietinių naftingųjų skalūnų.
Šaltojo karo laikų plėtra
Po 1945 m. Švedijos oro pajėgos buvo sparčiai modernizuojamos. Nebebuvo politiškai priimtina apginkluoti aviaciją ne geriausiais lėktuvais. Aviacijos vadovybė pirko geriausius užsienio gamybos lėktuvų modelius, pvz., sraigtinius naikintuvus P-51 Mustangas ar reaktyvinius naikintuvus de Havilland DH.100 Vampire, skatino aukščiausios kokybės švediškų lėktuvų kūrimą. Apie 1950 m. ginkluotėn priėmus naikintuvą Saab 29 Tunnan, Švedija turėjo naikintuvus, prilygusius geriausiems to meto D. Britanijos Karališkųjų oro pajėgų, JAV Oro pajėgų ir TSRS Karinių oro pajėgų naikintuvams.
Šaltojo karo metais labai daug pinigų buvo išleista vystant Oro pajėgas ir švediškų karo lėktuvų gamybą. 1957 m. Švedijos oro pajėgos buvo ketvirtos pagal pajėgumų pasaulyje, , ginkluotos 800 tada modernių fronto lėktuvų. 6-tą dešimtmetį aviacija buvo apginkluota lėktuvais Saab J 29 Tunnan, Saab A 32 Lansen ir Saab J 35 Draken.
Dalyvavimas karo veiksmuose
Švedijos oro pajėgos kovojo dviejuose karuose – 1939–1940 m. TSRS-Suomijos Žiemos kare ir 1961–1964 m. Kongo krizėje.
1940 m., Suomija
1939 m. lapkritį TSRS atakavus Suomiją Švedija kaimynę rėmė įvairiais būdais, kartais priartėdama prie tiesioginio dalyvavimo kare. Šiaurės Suomijoje 1940 m. sausio-kovo mėnesiais kovojo švedų savanorių pėstininkų brigada ir savanorių aviacijos eskadronas. Eskadronas buvo vadinamas F 19, jis buvo ginkluotas 12 naikintuvų Gloster Gladiator ir 4 pikiruojančiais bombonešiais Hawker Hart.
1961–1964 m., Kongas
Švedijos oro pajėgos kaip JTO taikos palaikymo misijos ONUC dalyvis dalyvavo 1961–1964 m. karo veiksmuose Kongo krizėje. Buvo suformuotas atskirasis aviacijos sparnas F 22, ginkluotas tuzinu pusiau pasenusių Saab 29 Tunnans, kurie gerai veikė nepalankiomis centrinės Afrikos sąlygomis. Atsiskyrimo šalininkų priešininkai turėjo nedaug lėktuvų, menkai tikusių kovos veiksmams – tai buvo mokomieji lėktuvai Fouga Magister.
Restruktūravimas po 1990 m
Pasibaigus Šaltajam karui Švedijos ginkluotosios pajėgos buvo iš pagrindo restruktūruotos. Kelios aviacijos bazės buvo pripažintos nereikalingomis ir panaikintos. 1994 m. Švedijos oro pajėgos turėjo virš 400 naikintuvų ir šturmo lėktuvų, o 2005 m. kovos lėktuvų skaičius sumažėjo iki mažiau kaip 150 m.
Orlaivių, esančių Švedijos oro pajėgų ginkluotėje, sąrašas
! style="text-align: left; background: #aacccc;"|Orlaivis ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|kilmė ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|tipas ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|versijos ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|naudojama ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|pastabos 120px|| Švedija ||daugiafunkcis naikintuvas daugiafunkcis naikintuvas – mokomasis lėktuvas daugiafunkcis naikintuvas daugiafunkcis naikintuvas – mokomasis lėktuvas || JAS 39A JAS 39B JAS 39C JAS 39D || 98 15 41 12 || 12 °C ir 2 D Gripens yra išnuomuoti Čekijos respublikai, sutartis baigsis 2015 m. the Czech Republic on a contract expiring 2015. 12 °C ir 2 D Gripens parduoti Vengrijai išperkamosios nuomos būdu. 120px || Švedija || reaktyvinis mokomasis naikintuvas || SK 60 || 80 120px || Švedija ||ankstyvojo perspėjimo lėktuvas transportinis lėktuvas || S 100B TP 100 ||6 3 || 120px || Švedija || naikintuvas || J 32B || 2 || Du orlaiviai naudojami Švedijos radiacinės saugos žinybos (SV Strålsäkerhetsmyndigheten) atmosferiniams matavimams. || Dar 18 užsakyti. Kontraktas užtruko, sraigtasparniai nebus naudojami iki 2017 m. UH-60 Black Hawk laikomi laikinu sprendimu.
Blaivybė Lietuvoje
thumb|180px|right|[[Varnių katedra|Varnių katedroje rastas XIX a. blaivybės medalikėlis su užrašu „Par tawa susztarima isztutesma iki gala“.]] thumb|180px|right|Memorialinė lenta Motiejui Valančiui [[Varniai|Varniuose]] Blaivybė Lietuvoje kaip visuomeninis judėjimas savo šaknis siekia XIX a. viduryje.
Gydytojo Jokūbo Šimkevičiaus veikalas apie girtuoklystę „Dzieło o pijaństwie“ (1818 m.) laikytinas XIX a. viduryje kilusio blaivybės sąjūdžio Lietuvoje pirmtaku.
Istorija
1858 m. spalio 11 d. Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius išsiuntė vyskupijos dekanatams ganytojišką laišką, inicijuojantį blaivybės sąjūdį. Visose parapijose buvo įsteigtos blaivybės brolijos, kai kur subūrusios iki 95 proc. visų parapijiečių. Manoma, kad per dvejus metus alkoholio vartojimas sumažėjo daugiau nei 5 kartus. Caro valdžia neleido platinti M. Valančiaus parengto laikraščio „Pakeleivingas“, knygelės „Apej Brostwa Blaiwites arba nusitureima“, L. Ivinskio „Aitvaro“. Vilniaus generalgubernatorius Michailas Muravjovas 1863 m. uždraudė skleisti blaivybę kaip pavojingą Rusijos imperijai. Dėl to degtinės vartojimas vėl ėmė didėti, tačiau 1906 m. Lietuvoje vidutiniškai vienas žmogus vartodavo dukart mažiau degtinės nei Rusijoje.
2007 m. birželio 14 d. Seimo nutarimu Nr. X-1185 2008-ieji metai buvo paskelbti Blaivybės metais.
Metalai
thumb|[[Galis]]
Metalai – cheminių elementų grupė, pasižyminti tuo, kad metalų jonai yra jungiami metalinių jungčių.
Klasifikavimas:
Metalams būdingos savybės:
Dauguma elementų, esančių gamtoje, yra metalai. Daugiausia jų yra žemės plutoje. Jie randami mineraluose ir rūdose. Čia jie nėra gryni, o susijungę su kitu elementu, t. y. sudarę cheminius junginius. Norėdami gauti metalą iš rūdų, tuos elementus turite atskirti. Tai padaryti nelengva. Metalai pasižymi šiomis fizikinėmis savybėmis:
Metalų struktūra
Tipinės metalų struktūros yra šios:
Kai perplauksi upę (1995 albumas)
Kai perplauksi upę – 1995 m. išleistas grupės Foje albumas (CD, MC), įrašytas 1994 m. pabaigoje.
Palyginti su kitais Foje albumais, Kai perplauksi upę pasižymi „kietesniu“ gitarų skambesiu, „griežtesniu“ garsu. Anot to meto interviu, dėl tokio skambesio kovojo (ir visus mūšius laimėjo) Algimantas Kriščiūnas, tuo nuliūdindamas klavišininką Arnoldą Lukošių, kurio ilgai kurtos klavišinių partijos buvo nustumtos į antrą planą.
Dainos
Muzika ir žodžiai Andriaus Mamontovo
Žmonės
Kiti
Singapūro vyrų futbolo rinktinė
Singapūro vyrų futbolo rinktinė – Singapūrui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Singapūro futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 1 žemyno čempionate.
Jefimas Londonas
thumb|Jefimo Londono kapas Jefimas Londonas (1869 m. sausio 9 d. Kalvarijoje, Rusijos imperija – 1939 m. kovo 21 d. Leningrade, Tarybų Sąjunga) – Lietuvos žydų kilmės Rusijos mokslininkas, patofiziologas, radiobiologijos ir biochemijos specialistas.
Biografija
Gimė 1869 m. sausio 9 d. Kalvarijoje. 1894 m. baigė Varšuvos universitetą. 1895 m. pradėjo dirbti Sankt Peterburgo eksperimentinės medicinos institute. 1924 m. tapo Sankt Peterburgo universiteto profesoriumi. Vykdydavo eksperimentus su rentgeno aparatais. Tyrinėjo gyvūnų fiziologines ir biochemines savybes.
1925 m. Halės mieste tapo Vokietijos gamtos tyrinėtojų akademijos „Leopoldina" nariu. 1932–1938 m. buvo Leningrado universiteto patofiziologijos katedros vadovas. Mirė 1939 m. kovo 21 d. Leningrade, palaidotas Sankt Peterburgo Volkovo kapinėse.
San Marino transportas
San Marinas yra maža Europos valstybė, su ribotais transporto resursais.
Geležinkeliai
Po II pasaulinio karo kelerius metus San Marinas turėjo geležinkelio liniją, kuri jungė šalį su Italijos Rimini miesto sistema. Tačiau dėl sunkumų pasiekiant San Marino sostinę, kuri yra ant kalvos viršūnės, linija buvo uždaryta. Šiuo metu geležinkelių San Marino respublikos gyventojai nebenaudoja.
Funikulieriai
thumb|right|200px|San Marino funikulierius Šalyje yra 1.5 km ilgio funikulierių linijų, kurios driekiasi nuo Monte Titano viršukalnės iki Borgo Maggiore, antro pagal dydį šalies miesto. Du funikulierių vagonai, pažymėti 1 ir 2 numeriais, kursuoja kas 15 minučių. Trečiasis funikulierius naudojamas aptarnaujant visą sistemą.
Keliai
Šalyje bendras kelių ilgis siekia 220 km, o pagrindinis kelias, kertantis visą šalį yra San Marino magistralė. Transporto registracijos numeriai San Marine žymimas kodu iš keturių numerių, su šalies herbu kairėje. Tarptautinis kodas, kuriais žymimi registracijos numeriai – RSM.
Taksi kompanijos veikia visoje šalyje. Iš viso yra septynios taksi kompanijos, taip pat pasitaiko ir Italijos taksi, kurios atveža Italijos gyventojus.
Autobusai
Tarp Rimini ir San Marino miestų yra reguliarūs autobusų maršrutai, populiarūs ir tarp turistų, ir tarp San Marino gyventojų bei darbuotojų. Tarp San Marino ir Rimini stotelių autobusas stoja 20 kartų.
Oro transportas
San Marine nėra nei vieno oro uosto, tik vienas sraigtasparnių oro uostas Borgo Maggiore mieste. Dauguma turistų, kurie atvyksta lėktuvais į Rimimi oro uostą, į San Mariną atvyksta autobusais.
Vandens transportas
San Marino teritorijoje teka dvi upės, tačiau nėra jokio svarbesnio vandens transporto ir jokių didesnių uostų.
Sportinis krepšys
thumb|right|250px|Sportinis krepšys (apatinis) Sportinis krepšys (, taip pat ) – didelis audeklinis ar odinis krepšys, kurio pagrindas stačiakampio formos. Atsidaro viršuje užtrauktuku. Šonuose turi dvi kilpų pavidalo rankenas, o dažnai ir perpetinį diržą, kuris pritvirtintas galuose. Krepšys nešiojamas už dviejų rankenų rankoje arba užmetus perpetinį diržą ant peties.
Sportinis krepšys dažnai naudojamas vietoje lagamino, taip pat sporto reikmenims nešioti. Privalumas lyginant su lagaminais – tuščią galima suvynioti, kad užimtų mažai vietos.