cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hormūzo sąsiauris
Įvykiai
Hormūzo sąsiauris – vienintelis jūros kelias į atvirą vandenyną iš naftos turtingų Persijos įlankos šalių. Hormūzo sąsiauriu praplukdoma ~20 % pasaulio naftos pasiūlos. Dėl šios priežasties XX a. pabaigoje sąsiauryje nereti karinio pobūdžio incidentai. 1988 m. balandžio 18 d. JAV karinės jūrų pajėgos nuskandino Irano fregatą „Sahand“ ir kelis kitus karo laivus, atsakydamos į bandymą nuskandinti JAV karo laivą. 1988 m. liepos 3 d. JAV karo laivas numušė Irano keleivinį lėktuvą Airbus A300. 2007 ir 2008 m. sąsiauryje įvyko keli kariniai incidentai tarp JAV ir Irano karo laivynų. Įtampa sąsiauryje vėl pradėjo augti 2011 m. gruodžio mėn., kai Iranas paskelbė nutrauksiąs naftos tiekimą sąsiauriu tuo atveju, jei Iranui bus įvestos naujos ekonominės sankcijos.
Ežerėlis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen., Stalų km.)
Ežerėlis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, šalia Stalų kaimo, apie 8 km į pietvakarius nuo Kapčiamiesčio, Justinavo miške. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 117,3 m. Krantai žemi, pelkėti – ežeras telkšo ~ 15 ha dydžio miškingoje Ežerėlio pelkėje. Ežeras nenutekantis, priklauso Niedos upės baseinui.
1411 m.
1411 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Yitzhak Arad
Ichakas Aradas (1926 m. lapkričio 11 d. Švenčionyse, Antrojoje Lenkijos Respublikoje – 2021 m. gegužės 6 d. ) – žydų istorikas, Izraelio karininkas, sovietinis partizanas.
Biografija
2007 m. birželį Lietuvos teisėsaugininkai paprašė Izraelio galimybės apklausti I. Aradą dėl jo galimai įvykdytų karo nusikaltimų. Izraelis uždraudė I. Aradui duoti parodymus. 2008 m. rugsėjį byla nutraukta dėl įrodymų trūkumo.
Savo knygoje jis daugelyje vietų aprašė komunistų nusikaltimus prieš lietuvius ir lenkus, kuriuose pats dalyvavo.
Ateities spinduliai
Ateities spinduliai:
Storasis Punios šilo ąžuolas
left|120px
Ateities spinduliai
Taip pat:
Storasis Punios šilo ąžuolas
Storasis Punios šilo ąžuolas auga Alytaus rajone, Punios girininkijos Punios šilo 12-ajame kvartale, Nemuno kilpų regioniniame parke. Medžio skersmuo – 2,1 m, aukštis – 35 m. Tai vienas iš stambesnių šilo ąžuolų. 1987 metais ąžuolas paskelbtas botaniniu gamtos paminklu.
Aukštoji eglė
Aukštoji eglė – medis, augantis Punios šilo 35-ajame kvartale. Medis yra 72 cm skersmens ir 40 m aukščio. Ši eglė 1968 metais paskelbta gamtos paminklu.
Barys
Barys – kairysis Jūros intakas, į ją įteka 90,3 km nuo jos žiočių, ties Spraudaičių piliakalniu. Teka pietų kryptimi Šilalės rajone.
Spėjama, kad upėvardis archajiškas, susijęs su („bala“),  („šlapia vieta tarp kalvų“),  („bala“).
Žvyrės
Žvyrės (Lagopus)  – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, fazaninių (Phasianidae) šeimos paukščių gentis.
Genties mokslinio žodžio „Lagopus“ pavadinimas, graikiškai reiškia „kiškiapėdis“, ir yra kaip nuoroda į žvyrių stipriai plunksnuotas pėdas ir pirštus.
Paplitimas
žvyrių paplitimo arealas šiaurės pusrutulyje labai platus – paplitusios Eurazijos ir Šiaurės Amerikos vidutinio, subpoliarinio, poliarinio klimato juostose.
Išvaizda
Patinas ir patelė mažai skiriasi vienas nuo kito. Jaunikliai labai panašūs į suaugusius. Būdingas sezoninis dimorfizmas, nes paukščiai per metus keletą kartų šeriasi ir keičia plunksnas, dėl to pakinta plunksnų spalva. Žiemą balta plunksnų danga gerai užmaskuoja baltame sniege.
Kojų pirštai apaugę tankiomis pūkinėmis plunksnomis, apsaugančiomis kojas nuo šalčio. Be to, turi ilgus nagus.
Rūšys
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių klasifikacijos 12.1 versijoje, gentyje išskiria 3 rūšis:
Žvyrės Lietuvoje
Lietuvoje natūraliai buvo paplitusi 1 rūšis:
Varkavos savivaldybė
Varkavos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas pietryčių Latvijoje, Latgaloje. Administracinis centras – Vecvarkava. Savivaldybė sudaryta 2002 m. reformos metu iš Preilių rajono dalies, 2009 m. praplėsta. Buvo suskirstyta į 3 valsčius: Ruožkalnų, Upmalos ir Varkavos. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Preilių savivaldybės.
Vadinis
Vadinis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 6 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio, Ivoškų miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,47 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 116,4 m. Krantai neaukšti, tik rytinis krantas aukštas, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Niedos upės baseinui.
Ežerėvardžio šaknis siejama su žodžiais vadė („sausa vaga“), vada („dirvonas girioje“), toliau – su vanduo.
Anglijos futbolo varžybos 1880–1881 m.
Anglijos futbolo varžybos 1880–1881 m.
Kernaviškiai
Kernaviškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Jonavos, Neries dešiniajame krante (55 km nuo žiočių), Gegužinės miške. Prie kaimo šniokščia Krivičių rėva, vagoje yra sala, stambus akmuo (2,5×2,6 m dydžio granitas, 1,1 m iškilęs virš vandens).
Istorija
Kaimo pavadinimas mena, kad jis buvo Kernavės dvaro valda, apsupta Gegužinės ir Liukonių dvarų. Iki pat XIX a. vidurio tai buvo Kernavės dvaro kaimas, vėliau – palivarkas. VIII a. antrojoje pusėje minima, kad Kernaviškiuose gyveno „karaliaus žmonių“ (Ludzie Krołewscy).
Mamaja
Mamaja – Juodosios jūros kurortas Rumunijoje, šalia Konstancos miesto. Šis kurortas laikomas pačiu populiariausiu šalyje. Šioje Konstancos miesto dalyje beveik nėra nuolatinių gyventojų – tik turistai.
Mamaja yra 8 km ilgio ir 300 m pločio ruožas tarp Juodosios jūros ir Siutgijolo ežero.
Gianluca Zambrotta
Džianlukas Zambrota (g. 1977 m. vasario 19 d.) – futbolininkas, Italijos rinktinės gynėjas.
Karjera
Rungtyniavo Italijos klubuose: Calcio Como, AS Bari, Juventus FC ir Milan.
2006–2008 m. priklausė Barcelona klubui (Ispanija).
Karjera rinktinėje
Nacionalinėje komandoje debiutavo 1999 m. vasario 10 d.
Su rinktine žaidė šešeriose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse, įmušė vieną įvartį bei atliko vieną rezultatyvų perdavimą.
Joola
Joola – Senegalui priklausęs keleivinis laivas, 2002 metų rugsėjo 26 d. apvirtęs ir nuskendęs ties Gambijos krantais. Katastrofoje žuvo 1863 žmonės, daugiau nei nuskendus „Titanikui“. Tai didžiausia kada nors įvykusi nelaimė visoje laivininkystės istorijoje.
„Joola“ apvirto labai greitai, todėl dauguma žmonių neturėjo jokios galimybės išsigelbėti. Šis plokščiadugnis laivas netiko plaukioti atvira jūra, kuri katastrofos metu buvo labai audringa. Be to, mažiau nei 600 keleivių statytas laivas buvo neabejotinai perkrautas.
Įvykis sukėlė didelę politinę krize, turėjo atsistatydinti šalies prezidentas.
Nargėnai
Nargėnai arba Strelcovas (, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Стрелково, nuo 2008 m. Стрельцово) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Armėniškas popierius
miniatiūra|Armėniško popieriaus viršelis miniatiūra|Atplėšiamos juostelės
Armėniškas popierius (fr. papier d’Armenie, tariasi papje d'Armeni) – parfumerinis gaminys, skirtas pakvėpinti patalpas.
Dažniausiai parduodamas kaip dvylikos lapų knygutė, kurioje lapeliai perforuoti į tris lygias dalis, padengtas benzoine derva, džiovintomis stirako medžių išskyromis.
Istorija
Armėniškas popierius gaminamas Prancūzijoje nuo 1885 m.
XIX a. pabaigoje Ogiustas Ponso (Auguste Ponsot) keliavo po Armėniją. Jam patiko vietiniuose namuose naudojamos aromatinės medžiagos. Armėnai, norėdami pakvėpinti supantį orą, tam smilkė stirako dervas. Keliautojas kartu su farmacininku Anri Rivjeru (Henri Rivier) sumanė šią idėją panaudoti Prancūzijoje. Anri Rivjeras ištirpino stirako benzoinę dervą 90 % spirite ir ja įmirkė sugeriamąjį popierių. Tokia priemonė tapo populiaria higienos parodose, vykusiose 1888 ir 1889 m., todėl pradėta pastoviai ją gaminti Monruže (Montrouge).
Būna ir itališkas atitikmuo, Carta D’Armenia.
Nargėnai
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Nōrijeins prūsiškos kilmės. 1258 m. minimas Norieyn. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Armėniškas popierius
Naudojimas
Juostelės atplėšiamos iš knygelės ir, padėjus jas ant karščiui atsparaus pagrindo, padegamos. Arba galima padėti ant karšto paviršiaus, pvz. lygintuvo.
Smilkdamas popierius skleidžia subtilų vanilės kvapą primenantį aromatą, būdingą šios dervos mišiniams. Buityje pakanka smilkyti 3–4 popieriaus juosteles per savaitę.
Kaip smilkymo ar parfumerijos priemonė, plačiai parduodamas Europos kosmetikos ir higienos gaminių parduotuvėse.
Baltauodegė žvyrė
Baltauodegė žvyrė (Lagopus leucurus) – tetervininių (Tetraonidae) šeimos vištinis paukštis.
Paplitusi JAV vakarinės dalies ir Kanadoje kalnų srityse.
Simonas Paulius
Simonas Paulius (g. 1991 m. gegužės 12 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Karjera
Karjerą pradėjo FBK Kaunas. 2012 m. atstovavo tuometinei Alytaus Dainavai. Vėliau žaidė Latvijoje, kur atstovavo FK Ventspils. Su šiuo klubu du kartus tapo Latvijos čempionu bei du kartus iškovojo Latvijos futbolo taurę.
2018 m. grįžo į Lietuvą ir rungtyniavo Kauno Žalgirį, tačiau sezono nebaigė, nes persikėlė į Lenkiją. Atstovavo KS Widzew Łódź.
2020 m. kovą paskelbta, kad grįžta į Kauno Žalgirį. 2020 m. A lyga pirmenybėse sužaidė 13 rungtynių ir pelnė vieną įvartį. Pasižymėjo 2020 m. birželio 24 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris.
2021 m. žaidė FA Šiauliai, kurie dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse. Sužaidė 22 susitikimus ir pasižymėjo dviem rezultatyviais perdavimais. 2021 m. gruodžio mėn. pranešta, kad sutartis pratęsta ir 2022 m. sezonui.
2023 m. birželio 10 d. pasižymėjo įvarčiu A lygos rungtynėse prieš FK Banga.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Nacionalinė rinktinė
Kitados atstovavo U-21 jaunimo rinktinei.
Vėliau kviečiamas į Lietuvos nacionalinę rinktinę. Debiutavo 2016 m. gegužės 29 d. rungtynėse prieš Estijos rinktinę.
Buitinis žanras
Buitinis žanras (Buities žanras) – vaizduojamosios dailės žanras: skulptūros, tapybos, grafikos kūriniai, vaizduojantys kasdienio gyvenimo, dažniausiai žemesniųjų socialinių sluoksnių darbo, papročių, švenčių scenas. Figūros tipizuojamos, perduodamos anonimiškai. Buitinis žanras gali būti didaktinio, satyrinio, humoristinio, sentimentalaus pobūdžio. Buities vaizdų būta senovės Egipte, antikoje (graikų vazų tapyba, romėnų reljefai, mozaikos), viduramžių dailėje (skulptūros, miniatiūros). Buitinis žanras pradėjo formuotis brandžiojo renesanso laikotarpiu, išpopuliarėjo XIX a. − XX a. pr. įvairių krypčių bei grupuočių kūryboje (realizmas, natūralizmas, impresionizmas, peredvižnikai). Lietuvos dailėje atsirado XVIII a.
Siauresne prasme tai − tapyti paveikslai, kuriuose vaizduojamos buitinės scenos. Atsirado XV a. pab. − XVI a. Nyderlanduose, Italijoje. Pirmuoju reikšmingu dailininku, padėjusiu pagrindus buities žanriniams kūriniams, įvardijamas Piteris Breigelis Vyresnysis (apie 1525–1569). Žanras suklestėjo XVII a. Olandijoje: juos kūrė Vermejeris, Fransas Halsas, Janas Stenas, Piteris de Hochas, Adrianas van Ostadė, Geritas Dau, Gerardas Terborchas, Gabrielius Metsu, Nikolas Masas.
Geisčiūnų ąžuolas
Geisčiūnų ąžuolas – medis, augantis Alytaus rajone, Geisčiūnų kaime. Medžio skersmuo – 2 m, aukštis – 20 m. 1971 metais medis paskelbtas gamtos paminklu. Šiuo metu medis yra išbrauktas iš gamtos paminklų sąrašų, kadangi likęs tik kelių metrų aukščio kamienas, iš kurio išaugusios naujos šakos.
Buitinis žanras
XVII a. Romoje susiklostė žanro anekdotinė pakraipa − bambocciata. XVIII a. Prancūzijoje buitinius paveikslus tapė Žanas Šardenas (1699–1779), Žanas Batistas Grezas (1725–1805), Žanas Onorė Fragonaras (1732–1806). XIX a. jų yra sukūrę prancūzai impresionistai Klodas Monė (1840−1926), Ogiustas Renuaras (1841−1919), rusas realistas Vasilijus Perovas (1834−1882).
XIX a. – XX a. pr. buitinės tematikos plitimą paskatino realizmo ir natūralizmo įsigalėjimas, demokratinių idėjų populiarumas.
Singaras Tribė
Singaras Tribė (g. 1970 m. lapkričio 2 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, baigęs karjerą. Karjerą pradėjo 1994 m. Kauno „Lavera“ komandoje. 1998 metais su Kauno Atletu LKL užėmė antrąją vietą. 1999 metais su Vilniaus Lietuvos Rytu tapo LKL vicečempionu.
1412 m.
1412 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Singaras Tribė
2006 m. rugpjūčio 10 d. sugrįžo į Kauno „Atleto“ komandą, kurioje ir baigė profesionalią karjerą.
Budriškės (Molėtai)
Budriškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurės rytus nuo Molėtų. Kaime ar prie jo yra šie ežerai: Duobulis, Ešerinis (8 ha, jame yra įduba Šamo duobė), Paštelis, Paštys, Karosiukas (Karosiuko raiste). Į Paštelio ežerą įteka Šventosios upelis, kažkur prie jo Šventosios miške stovėjusi Švč. M. Marijos koplytėlė; Blauzdos upelis išteka iš Duobulio ežero. Anksčiau buvo pušis „Piemenų krėslas“, ant kurios sėdėdavę piemenys. Žemėje, kuri vadinama Zasakalniu (dabar užaugusi mišku) anksčiau gyveno Zasai. Pro kaimą eina kelias. Kaime buvo takas Groblius, ėjęs per Paukščių raistą [Paukštys – gyventojas] į Žiežulio kaimą.
thumb|left|240px|Kelias pro Budriškes
Etimologija
Vietovardis kilęs iš asmenvardžio Budrys. Apie tai, kad šis žmogaus kadaise yra gyvenęs kaime, liudija žemėvardis Budriakalnis, kalno vardas.
thumb|left|240px|Budriškių kryžius
Istorija
Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje 1700 m. minimi Budreikiai, kuriuose gyveno Stanislovas Povilėnas, tapatintini su dab. Budriškėmis (netoli šio kaimo buvo Poviliškio vienkiemis). 1741 m. vardas Budriškės užrašytas Kuktiškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. XVIII a. kaimas priklausė Kuktiškių parapijai.
XIX a. Budriškės priklausė Zavadskio dvarui. XIX a. pabaigoje Pranskūnai, Tervydai, Smalakiai, Siručiai, Kumeliai, Stašiškiai, Butkai, nusipirkę žemės iš dvaro, čia atsikėlė nuo Užpalių bei Nolėnų Utenos rajone. Veliau atsikėlė ir Laurinavičiai iš Grybauskų kaimo netoli Kuktiškių, nusipirkę žemės sklypą su namais iš Stašiškio. Daskevičiai čia atsikėlė iš netoliese buvusio Papaščio kaimo, nusipirkę žemę iš Kumelių.
Oberkornas
Oberkornas − miestas pietvakarių Liuksemburge, Liuksemburgo apygardoje, Ešo kantone.
Traukos objektai
Oberkorno bažnyčia – katalikų bažnyčia, priklausanti Saint-François-Assise parapijai. Globėjas yra Šventasis Steponas (Šv. Etjenas), kurio šventė švenčiama gruodžio 26 d.
1912 m. liepos 1 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Jean Joseph Koppes.
Atnaujintas baseinas Oberkorne.
O salė – skirta patalpose organizuoti šventes, turgus ar muges.
Espace H2O – tvari daugiafunkcė kultūros erdvė meno parodoms.
Baseinas
Miestas turi lauko ir vidaus baseiną su treniruočių ir treniruočių įrangą.
Sporto centras
Sporto centras „Parc des Sports“ – Differdange komunos sporto kompleksas, siūlantis kovos menus, boksą ir rankinį.
Atletika
Šiame miestelyje yra atletikos aikštelė Stade Jaminet.
Julie Clary
Marija Žiuli Klari Bonapart (, 1771 m. gruodžio 26 d. Marselyje – 1845 m. balandžio 7 d. Florencijoje) buvo Ispanijos, Neapolio ir Sicilijos karalienė, karaliaus Žozefo Bonaparto žmona.
Vaikystė ir šeima
Žiuli Klari gimė Marselyje, Prancūzijoje turtingo šilkų pirklio ir pardavėjo Fransua Klari (1725 m. vasario 24 d. Marselyje – 1794 m. sausio 20 d. Marselyje) ir Frasuazos Rose Somis (1737 m. rugpjūčio 30 d. Marselyje – 1815 m. sausio 28 d. Paryžiuje) šeimoje. Frasuaza Rose Somis buvo antroji Fransua Klari žmona, jo pirmoji žmona buvo Gabrielė Fléchon (1732 m. – 1758 m. gegužės 3 d.) su kuria jis vaikų neturėjo.
1794 m. rugpjūčio 1 d. Žiuli Klari ištekėjo už Žozefo Bonaparto, vyresniojo Napoleono Bonaparto brolio. Jie susilaukė trijų dukterų: Žiuli Žozefinos Bonapart (1796–1796), Zenaidos Leticijos Žiuli Bonapart (1801–1854) ir Šarlotės Napoleonės Bonapart (1802–1839).
Karalienė
1806 m. Napoleonas Bonapartas skyrė savo brolį Žozefą Neapolio karaliumi, o Žiuli tapo karaliene. 1808 m. ji tapo Ispanijos karaliene, kai Žozefas tapo karaliumi. Tačiau jie niekada ten negyveno, dėl Ispanijoje esančių neramumų, todėl Žozefas buvo tik formalus Ispanijos karalius.
Žiuli nuolat pasiekdavo žinios apie jos vyro Žozefo romanus su moterimis iš Karibų jūros baseino – Teresa de Montalvo, Maria del Pilar Acedo, Marques.
Po Napoleono žlugimo
Po Napoleono armijos pralaimėjimo Vitorijos mūšyje, kuris įvyko 1813 m. birželio 21 d., bei nesėkmingų karo veiksmų Ispanijoje, 1814 m. Žiuli nusipirko pilį Šveicarijoje netoli Ženevos ežero.
Po Vaterlo mūšio ir Bonapartų žlugimo, Žozefas įsigijo nuosavybės Niujorko valstijoje netoli Delavero upės už pajamas, kurias gavo pardavus ispanų dailės kūrinius, kurie buvo paimti beplėšiant Madrido rūmus, vienuolynus ir dvarus.
Vėlesnis gyvenimas
Žiuli kartu su dukterimis, tačiau be vyro išvyko į Frankfurtą, kuriame gyveno šešerius metus. Vėliau ji persikėlė į Briuselė, o vėliau į Italiją ir gyvenoFlorencijoje. Ji beveik nepalaikė santykių su kitais prancūzais. Kiti ją apibūdindavo kaip žavingą, tylią, orią ir taikią. Per šį laiko tarpą ji išsiskyrė su savo seserimi Dezirė Klari, kuri tapusi Švedijos karaliene, išvyko gyventi ten.
1840 m. Žozefas aplankė Žiuli Florencijoje. Žiuli pyko dėl jo neištikimybės, todėl ironiškai kreipėsi į jį „mano mylimas vyre“. Būdamas 76 metų amžiaus Žozefas Bonapartas mirė ant jos rankų 1844 m. liepos 28 d. O po aštuonių mėnesių – 1845 m. balandžio 7 dieną – mirė ir Žiuli. Tuo metu jai buvo 73-eji. Jie buvo šalia vienas kito palaidoti Santa Croce bazilikoje, Florencijoje. Po 17 metų, 1862 m., imperatorius Napoleonas III atgabeno Žozefo palaikus į Prancūziją ir palaidojo šalia brolio Napoleono. Žiuli palaikai liko Florencijoje. Šalia jos palaidota jos dukra Šarlotė, kuri būdama 37 metų amžiaus mirė gimdydama (kūdikis neišgyveno) Lukos mieste Italijoje.
Rasa Kirkilionytė
Rasa Kirkilionytė (g. 1952 m. spalio 14 d. Telšiuose) – lietuvių teatro ir kino aktorė.
Biografija
1975 m. baigusi aktorystės studijas LTSR valstybinėje konservatorijoje dirbo Lietuvos nacionaliniame dramos teatre.
Buvo R.Ramanausko žmona.
Makivara
thumb|right|200px|Makivara
Makivara (japoniškai maki 'ritinys' + vara 'šiaudai') – iš Japonijos kilęs sporto treniruočių prietaisas, kuris dažniausiai yra naudojamas karate kaip smūgiuojamasis stulpas, o šaudyme japonų lanku kyudo naudojamas kaip taikinys.
Karate
Tradiciškai makivara susideda iš nelūžtančios ir nelanksčios medinės lentelės, kurios maždaug 30 cm ilgio ir 10 cm pločio viršutinė dalis padengta ryžių šiaudais. Stulpas tradiciškai būna nuo 2,00 iki 2,40 metrų aukščio ir maždaug 10 cm pločio. Maždaug 1,20–1,50 metro įkasama į žemę ir sutvirtinama dviem išilginėmis lentelėmis.
Moderniems variantams naudojamos įvairios vidinės medžiagos (dažniausiai minkšta guma arba dirbtinės odos apmušalai), jie yra žymiai trumpesni ir kabinami ant sienos. Taip pat būna modelių, kurie yra iškimšti plunksnomis.
Su makivara mokomasi smūgiavimo technikos, visų pirma kumščiu, taip pat lavinami smūgiai koja bei kitos technikos. Makivarą galima smūgiuoti labai stipriai, nes ji nesubliūkšta. Makivara padeda geriau išmokti pratimus ir treniruoti jėgą, ištvermę ir koncentraciją.
Kyudo
Makivara susideda iš kietai suvynioto ryžių šiaudų kūlio, kurio ilgis maždaug 85 cm, apimtis 30 cm. Vidurio aukštis maždaug ties šaulio dubens kaulais. Dar gali būti naudojamos putų plastiko lentelės.
Į makivara šaudoma iš 2–3 metrų atstumo su beplunksne arba mažapunksne makivara strėle.
Netgi ir patyrę lankininkai turi 30 % treniruočių laiko skirti šaudymui į makivara, kad įgustų atlikti sudėtingas judesių kombinacijas ir ištaisytų klaidas, nenuleisdami akių nuo taikinio.
Ateities spinduliai (Rusija)
Ateities spinduliai – mėnesinis literatūros, mokslo ir visuomenės moksleivių žurnalas, leistas 1916–1917 m. Petrograde ir 1918 m. Voroneže.
Istorija
Skirtas karo išblaškytiems lietuvių moksleiviams ateitininkams. Leidinys tęsė katalikiškosios spaudos tradicijas. Rašė religijos klausimais, svarstė doros, blaivybės, švietimo reikalus, rūpinosi moksleivių gyvenimu, informavo apie ateitininkų kuopelių ir sekcijų darbą, ugdė meilę gimtajai kalbai, Lietuvos istorijai.
Bendradarbiavo Bronė Buivydaitė, Pranas Vytautas Būdvytis, Faustas Kirša, Pranas Mašiotas, Vincas Mykolaitis-Putinas, Petras Vaičiūnas.
Atsakomasis redaktorius Liudas Noreika.
Napalys Grigas
Napalys Grigas (1896 m. vasario 7 d. Svideniai, Kupiškio valsčius – 1972 m. liepos 14 d. žuvo autoavarijoje, palaidotas Romainių kapinėse, Kauno raj.) – Lietuvos kalbininkas, žodynininkas.
Biografija
1925 m. baigęs Panevėžio mokytojų seminariją studijavo Lietuvos universitete; J. Jablonskio sekretorius. 1926–1928 m. dėstė Tauragės mokytojų seminarijoje. 1930–1941 m. Lietuvių kalbos žodyno redakcijos, vadovaujamos J. Balčikonio, sekretorius. 1947–1956 m. dirbo Lietuvių kalbos institute, su kitais rašė Lietuvių kalbos žodyną (t. 3 1956 m., t. 6 1962 m.) ir redagavo (t. 4-6 1957–1962 m.). Parengė „Dabartinės lietuvių kalbos žodyno“ (1954 m.) pusę rankraščio, „Lietuvių kalbos rašybos žodyną“ mokykloms (su A. Lyberiu, 1956 m., 1980 m.). Paskelbė atsiminimų apie lietuvių kalbininkus (J. Balčikonį, K. Būgą, J. Jablonskį). Parašė apsakymų vaikams.
Abu Saidas Usmanas II
Abu Saidas Usmanas II (abū sa`īd `uθmān ben ya`qūb,, g. 1275 m. – m. 1331 m.) – nuo 1310 m. Marinidų dinastijos Maroko sultonas.
Abu Saidas Usmanas II-is buvo Abu Jusufo Jakubo sūnus.
Istorija
Abu Saidas Usmanas II-is buvo pacifistas, vengė karo ir daugiau dėmesio skyrė statyboms. Jo valdymo metais Fese buvo pastatytos keturios medresės: trys senajame Fese ir viena naujajame. XIV a. Fesas tapo žinomu mokslo centru Magrebe.
Abu Saidui Usmanui II-jam du kartus teko slopinti sūnaus Ali Abu Umaro sukilimus (1315 m. ir 1322 m.). 1322 m. sūnus užėmė Marakešą, bet buvo nugalėtas, Abu Saidas Usmanas II-is sūnui atleido ir paskyrė jį vadovauti Sidžilmasu.
Vidžiūnai (Molėtai)
Vidžiūnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Suginčių. Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Vidžiūnas.
Istorija
Nuo seniausių laikų šio kaimo žemės priklausė Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvarui, nuo XVIII a. – Buitūnų vaitystei. Minimas 1685 m. Molėtų bažnyčios metrikų knygoje Nr. 1.
The Sold Outs
The Sold Outs – lietuvių punk roko grupė, susikūrusi 2009 m. Panevėžyje. Grupė yra išleidusi vieną pilną albumą „The Sold Outs“ (2010) ir du nepilnus albumus: „Any Road“ (2011) ir „Basement For Me“ (2012). Grupė paskutini savo koncertą sugrojo 2013 metais XI20 klube, Vilniuje.
Sudėtis
Grupės nariai: vokalistas Andrius Šinkūnas (Kriuša), bosistas Stasys Urbonas, būgnininkas Mikas Stankevičius ir gitaristas Kipras Britkus.
Aleksander Adamowicz
Aleksander Adamovič (1902 m. Švenčionyse, Rusijos imperija – ?) – politikas, žemvaldys, Lenkijos seimo narys 1934-1935 metais.
Biografija
Gimė 1902 m. Švenčionyse. Vertėsi žemės ūkiu Baltūniškės apylinkėse. 1930 m. rinkimuose į Lenkijos III seimą kandidatavo pirmuoju numeriu nepartinių kandidatų sąraše Švenčionių apylinkėje, tačiau nebuvo išrinktas. 1934 m. gruodžio 11 d. mirus Švenčionių apylinkėse išrinktam Vitoldui Kvintai užėmė jo vietą ir buvo seimo nariu iki 1935 m. liepos 10 dienos.
Vecpiebalgos savivaldybė
Vecpiebalgos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas rytų Latvijoje, Vidžemėje. Administracinis centras – Vecpiebalga. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Cėsių rajono dalies. Buvo suskirstyta į 5 valsčius: Dzėrbenės, Inešių, Kaivės, Taurenės ir Vecpiebalgos. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Cėsių savivaldybės.
Lakrica
thumb||Lakricos rateliai thumb||Saldainių asorti su lakrica thumb||Raudonosios lakricos rateliai
Lakrica – konditerinis gaminys, kuriam ypatingą skonį suteikia saldymedžio šaknų ekstraktas. Šiaurės Amerikoje lakrica vadinama juodąja lakrica, norint ją išskirti iš konditerinių gaminių, kurių sudėtyje nėra saldymedžio šaknies ekstrakto. Jungtinėje Karalystėje yra populiarūs saldainių asorti su lakrica. Nyderlanduose ir Šiaurės šalyse į vadinamąją sūrią lakricą vietoje natrio chlorido dedama amonio chlorido.
Pagrindinės lakricos sudedamosios dalys yra saldymedžio ekstraktas, cukrus ir rišamoji medžiaga. Dažniausiai rišamoji medžiaga yra krakmolas/miltai, akacijos guma, želatina arba jų kombinacija. Papildomos sudedamosios dalys yra skoninės medžiagos, bičių vaškas blizgiam paviršiui suteikti, amonio chloridas ir melasa, suteikianti gaminiui juodą spalvą. Amonio chloridas daugiausiai yra naudojamas sūrioje lakricoje, kurioje jo koncentracija yra iki 8 procentų. Tačiau ir paprastoje lakricoje gali būti iki 2 procentų amonio chlorido, kuris dėl aukštesnės cukraus koncentracijos yra mažiau jaučiamas. Kai kurioje lakricoje saldymedžio šaknų ekstraktas maišomas su anyžiaus aliejumi, arba šis aliejus visiškai pakeičia saldymedžio ekstraktą.
Gamyba
Gaminant sudedamosios dalys yra ištirpinamos vandenyje ir kaitinamos iki 135 °C. Norint išgauti reikiamą pavidalą, skystis yra pilamas į formas, kurios padaromos išspaudžiant skyles talpykloje pripildytoje krakmolo. Tuomet skystis išdžiūva ir saldainiai yra apipurškiami bičių vašku, norint jiems suteikti blizgesio.
Įtaka sveikatai
Saldymedžio šaknies ekstrakte yra glicirizino, kuris yra 50 kartų saldesnis už sacharozę. Šis ingredientas turi įvairių farmacinių savybių, jis lengvina atsikosėjimą ir didina kraujospūdį. Pastarasis poveikis atsiranda po dviejų savaičių, kasdien vartojant 50 g ar padidinus suvartojamą kiekį.
Padidindama prostaglandinų kiekį, lakrica gali paleisti vidurius ir turi dar kelias savybes dėl kurių ji vartojama tradicinėje medicinoje.
Aleksandras Didysis aprūpino savo karines pajėgas lakrica dėl jos troškulį numalšinančių savybių.
Raudonoji lakrica
Daugybėje šalių yra žinoma raudonoji lakrica, kuri išspaudžiama taip, jog primena paprastą lakricą, tačiau joje, vietoj saldymedžio ekstrakto, naudojamos braškių, vyšnių, aviečių ar cinamono skoninės medžiagos. Pastaruoju metu buvo pristatyta įvairesnių skonių – obuolių, mangų, juodųjų serbentų ir arbūzų.
Šaltiniai
Lakritze
Hidetoši Nakata
Hidetoshi Nakata (g. 1977 m. sausio 22 d.) – buvęs futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1997 m. gegužės 21 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur antrosiose rungtynėse išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju. 2006 m. liepos 3 d. H. Nakata paskelbė, kad pasitraukia iš profesionalaus futbolo.
1413 m.
1413 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kryžiauka (Jonava)
Kryžiauka – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Aklojo Ežero. Rytuose telkšo ežeras Juodas (arba Kryžiaukos ežeras), pietuose – Baltas, plyti Bečių miškas.
Aukštųjų Šančių karių kapinės
thumb|right|Aukštųjų Šančių karių kapinės. Lietuvos karių kapai thumb|right|Aukštųjų Šančių karių kapinės. Paminklas Lietuvos kariams thumb|right|Aukštųjų Šančių karių kapinės. Paminklas St. Dariui ir St. Girėnui (skulpt. [[Vytautas Mačiuika, 1968 m.)]]
Aukštųjų Šančių karių kapinės – karių kapinės Kaune, Aukštuosiuose Šančiuose (Ašmenos 1-oji g.). Kapinėse palaidoti Rusijos, Vokietijos ir Lietuvos kariai.
Istorija
Aukštųjų Šančių kapinės įkurtos 1891 m. už tuometinių Kauno miesto ribų Rusijos kariuomenės Kauno įgulos kariams. 1932 m., po Aukštųjų Šančių prijungimo prie Kauno miesto, kapinių ribos buvo išplėstos. Iš viso kapinėse istoriškai susiformavo 7 laidojimo kvartalai.
Lietuvos karių kapai
Lietuvos kariai Aukštųjų Šančių kapinėse pradėti laidoti apie 1922 m. Beveik kvadratinėje teritorijoje buvo laidojami tarnybos metu žuvę ar mirę nuo ligų Lietuvos kariuomenės kariai. Iki 1929 m. užlaidotas ir sutvarkytas Lietuvos karių kapų pirmas sklypas, iki 1940 m. – kiti du sklypai. Karių kapai pažymėti tipiniais betoniniais kario kryžiais, tiražuotais pagal 1927 m. Krašto apsaugos ministro įsakymu patvirtintą modelį (autorius Antanas Aleksandravičius, dailininkas Adomas Varnas). Kapų eilės antrame sklype atkartojo Gedimino stulpų piešinį.
2001–2007 m. parengtas ir įgyvendintas Lietuvos karių kapų tvarkymo projektas. XX a. pradžioje betonas buvo prieinama medžiaga masinei gamybai, tačiau iš šios medžiagos pagamintų paminklų amžių trumpina atmosferos ir biologinė tarša, jų restauracija yra trumpalaikė, o irimą spartina staigūs gamtinių temperatūrų pokyčiai. Seni kryžiai buvo sunykę, aptrupėję, o karių pavardės nebeįskaitomos, todėl kapinėse pastatyta apie 560 naujų granitinių kryžių. Tai gausiausia Lietuvos karių, žuvusių 1919–1940 m., laidojimo vieta Lietuvoje.
2006 m. Kultūros paveldo departamento darbuotojai inicijavo šio kultūros paveldo objekto skelbimą valstybės saugomu. Tais pačiais metais pradėtas rengti nekilnojamojo kultūros paveldo apsaugos specialusis planas. 2009 m. spalio 7 d. Lietuvos karių kapams suteiktas valstybės saugomo objekto statusas.
Kauknorėlis
Kauknorėlis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 6,5 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio, 2,5 km nuo Lenkijos sienos. Ilgis iš šiaurės vakarų į rytus iki 0,87 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 111,3 m. Gylis siekia 3,8 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis.
Krantai aukšti, smėlingi, tik šiaurvakarinis krantas žemas ir pelkėtas. Iš pietvakarių ir šiaurės vakarų supa Kapčiamiesčio miškai (Ustronijos ir Juodo Kauknorio miškai). Rytinėje pakrantėje vietomis plyti pievos ir dirbami laukai. Į Kauknorėlį iš Juodo Kauknorio įteka Brasta (šiaurėje), rytuose K-1 upeliu jungiasi su Kaviškio ežeru (Niedos baseinas).
Genovaitė Jaseliūnienė-Veličkaitė
Genovaitė Jaseliūnienė-Veličkaitė (1945 m. sausio 6 d. Naujatriobių k., Kauno r.), pedagogė ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Raubatonių septynmetę mokyklą, 1960–1961 mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose (diriguoti mokė I. Petraškevičiūtė) Ukmergėje. 1961–1965 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. D. Vaitkutė), o 1975–1980 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. Z. Kariniauskienė).
Kauknorėlis
Vandenvardis Kaũknoris aiškinamas esąs sudarytas iš žodžio kaukas ir nerti, narinti. Galimas aiškinimas iš kaukti ir norėti mažiau įtikinamas.
Genovaitė Jaseliūnienė-Veličkaitė
Biografija
1965–1966 Pūstapėdžių (Vilkaviškio r.) kultūros namų meno vadovė, vyrų ir moterų vokalinių ansamblių vadovė, aštuonmetės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė. 1966–1967 Girėnų (Šakių r.) kultūros namų meno vadovė ir vyrų vokalinio ansamblio vadovė. 1968–1970 Novgorodo (Rusija) 25-ojo vaikų darželio muzikos vadovė. 1970–1971 Šakių vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja bei jaunučių choro vadovė. 1971–1977 Šakių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, jaunučių ir jaunių choro vadovė. Jaunių chorą parengė 1975 ir 1977 respublikinėms dainų šventėms. 1977–1980 muzikos ir dainavimo mokytoja Šiaulių 12-ojoje sustiprinto muzikos mokymo vidurinėje mokykloje. 1980–1985 direktoriaus pavaduotoja muzikos reikalams, jaunių choro ir mergaičių vokalinio ansamblio vadovė, vyresniųjų klasių mišriojo choro chormeisterė. Jaunių chorą parengė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms.
Kauknorėlis
thumb|240px|left|Kauknorėlis žiemą
Genovaitė Jaseliūnienė-Veličkaitė
Biografija
1985–1992 Šiaulių vaikų muzikos mokyklos direktorė, 1986 įkūrė chorinio dainavimo skyrių ir vadovavo jaunučių chorui.
Nuo 1992 Šiaulių 1-osios vaikų muzikos mokyklos mokytoja, chorinio dainavimo skyriaus vedėja ir jaunių choro vadovė. Chorą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1991 vaikų ir jaunimo festivaliui „Dainuok, jaunoji Lietuva“, 1993 Lietuvos jaunimo mažajai, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Jaunių choras dalyvavo 1996 Vilniaus jaunimo menų šventėje ir Šiaulių krašto vaikų muzikos mokyklų jaunųjų atlikėjų sąskrydyje, 1997 I tarptautiniame chorinės muzikos festivalyje „Klasikai vaikams“ Vilniuje, kur pelnė prizą už geriausiai atliktą M. K. Čiurlionio harmonizuotą lietuvių liaudies dainą „Ar vėjai pūtė". Jaunių chorą taip pat parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje – dalyvavo konkurse. Choras įvairiuose konkursuose pelnė prizinių vietų.
Nuo 1978 su mokyklų mergaičių vokaliniais ansambliais dalyvauja respublikiniuose „Dainų dainelės" konkursuose – pelnė prizinių vietų.
G. Jaseliūnienė buvo 1987 respublikinės moksleivių dainų šventės dirigentė, nuo 1986 Šiaulių miesto moksleivių dainų švenčių vyr. dirigentė, nuo 1985 Šiaulių miesto muzikos mokytojų metodinės tarybos pirmininkė. 1982 apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1994 jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
US Lecce
Sudėtis
Atnaujinta 2020 m. sausio 22 d.
Anglijos futbolo varžybos 1881–1882 m.
Anglijos futbolo varžybos 1881–1882 m.
Meršas
Meršas − miestas centriniame Liuksemburge, Liuksemburgo apygardoje; Meršo kantono administracinis centras.
Lankytinos vietos
Meršas – nacionalinės literatūros centras, kuriame saugomas Liuksemburgo nacionalinės literatūros archyvas.
Lankupiai (Klaipėda)
Lankupiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Vilkyčių, dešiniajame Minijos krante, prie pat Vilhelmo kanalo. Kanalo pradžioje įrengtas Lankupių šliuzas – Lietuvos technikos paminklas. Seniūnaitijos centras. Veikia Priekulės I. Simonaitytės mokyklos skyrius. Kitame Minijos krante įsikūrę Šilutės Lankupiai – link jų veda Lankupių tiltas.
Prieškaryje šio kaimo etnografinių pastatų perkelta eksponuoti į Rytprūsius – dabartinį Liaudies statybos muziejų Olštyneke (Lenkijoje).
Lija Athletic FC
Lijos „Athletic“ – Maltos futbolo klubas iš Lijos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1949 m., kai oficialiai buvo įkurtas klubas.
Malajinis kaguanas
Malajinis kaguanas (, sin. Galeopterus variegatus, ) – kaguanų (Dermoptera) būrio žinduolis.
Paplitęs Pietryčių Azijoje ir Indonezijoje, Tailande, Malaizijoje ir Singapūre.
Džabal Šamas
thumb|right|Džabal Šamas thumb|right|Vaizdas nuo Džabal Šamo viršunės
Džabal Šamas ( saulės kalnas) – aukščiausias kalnas Omano šiaurės rytuose, priklausantis Hadžaro kalnų grandinei. Aukštis 3075 metrų. Kalnas yra 240 km nuo Maskato. Vasaros metu laikosi ~20 °C temperatūra, o žiemos metu atšąla iki 0 °C.
Ramojus Kraujelis
thumb|200px|Ramojus Kraujelis Ramojus Kraujelis (g. 1976 m. kovo 16 d. Vilniuje) – Lietuvos vyriausiasis archyvaras nuo 2011 m.
Išsilavinimas
R. Kraujelis 1994 m. baigė Vilniaus 48-ąją (dab. Šeškinės) vidurinę mokyklą. 1994–2000 m. studijavo Vilniaus universitete, Istorijos fakultete, kuriame įgijo istorijos magistro kvalifikacinį laipsnį. 2000–2002 m. studijavo magistrantūros studijose Lietuvos teisės universitete (dab. M. Romerio universitetas), kur įgijo teisės magistro kvalifikacinis laipsnis. 2001–2005 m. R. Kraujelis grįžo studijuoti į VU Istorijos fakulteto doktorantūros studijas Naujosios istorijos katedroje. 2006 m. kovo 10 d. apginta humanitarinių mokslų srities, istorijos mokslo krypties disertacija tema „Vakarų valstybių nuostatos Lietuvos okupacijos ir aneksijos klausimu 1940–1953 metais“.
Darbo patirtis
1997–2001 m. Lietuvos valstybės naujojo archyvo vyresnysis archyvistas.
2001–2004 m. Lietuvos archyvų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Dokumentų saugojimo ir informacijos skyriaus vyriausiasis specialistas.
2004–2005 m. Lietuvos archyvų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės vyriausiasis specialistas.
2005–2011 m. Lietuvos archyvų departamento Lietuvos Respublikos Vyriausybės Teisės ir administravimo skyriaus vedėjas.
2006-2009 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Naujosios istorijos katedros lektorius.
Nuo 2009 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Naujosios istorijos katedros docentas.
Nuo 2020 m. Valstybinio Kernavės kultūrinio rezervato direktorius.
Kitos pareigos
Nuo 2006 m. Lietuvos atstovas Europos Tarybos informavimo darbo grupėje. 2012–2014 m. Pasaulio banko Apeliacinės tarybos narys, kitų konsultacinių tarybų (archyvų, kino politikos) ir darbo grupių narys.
Mokslinė, akademinė veikla
Pagrindinės mokslinio tyrimo kryptys – naujausia politinė, tarptautinių santykių istorija, archyvistika ir šaltinotyra. Skaityti pranešimai 10-yje tarptautinių mokslinių konferencijų.
Grizzly I
Grizzly I – Antrojo pasaulinio karo laikais Kanadoje gamintas tankas. Ši M4A1 Sherman tanko mofikacija turėjo storesnius, labiau nuolaidžius šarvus, ilgesnį nuvažiuojamą nuotolį ir Canadian Dry Pin (CDP) tipo vikšrus.
Tanko įgulą sudarė 5 žmonės: vadas, taikytojas, užtaisytojas, vairuotojas ir antrasis vairuotojas kulkosvaidininkas.
Istorija
Grizzly gamyba buvo sustabdyta, kai paaiškėjo, kad tankų gamyba JAV yra pakankamai didelė. MLW ėmė gaminti savaeiges Sexton Mk II. Sexton Mk II naudojo Grizzly važiuokles, o korpusas buvo praplėstas, kad jame tilptų standartinė Britų sandraugos 25 svarų patranka (QF 25 pounder gun). Sexton buvo Sandraugos atitikmuo JAV savaeigei M7 Priest.
Po karo dalis tankų Grizzly ir savaeigių Sexton buvo parduoti Portugalijai NATO karinės pagalbos programos rėmuose. Iš ginkluotės jie buvo išbraukti tik 9-tą dešimtmetį.
Buvo planuota dalį Grizzly perdaryti į priešlėktuvinę savaeigę Skink, kurios bokštelis turėjo būti ginkluotas suketverinta 40 mm patranka.
Konstrukcija
Tanko Grizzly pakaba turėjo 13-os dantų nukreipiamuosius krumpliaračius (} ir CDP vikšrus. Tuo tarpu tankai M4 turėjo 17-os dantų krumpliaračius.
Vasario 18
Vasario 18 yra 49-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 316 dienų (keliamaisiais metais – 317).
Vardadieniai
Bernadeta – Gendrė – Lengvenis – Kamilė – Karigaila – Simonas – Simeonas
Ateities spinduliai (Kaunas)
Ateities spinduliai – jaunesniųjų moksleivių mėnesinis iliustruotas žurnalas, leistas 1930–1940 m. Kaune.
Istorija
Įsteigė, leido ir redagavo Juozas Keliuotis. Nr. 1 išėjo 1930 m. sausio mėn. Spausdino AB „Žaibas“ spaustuvė, nuo 1935 m. – G. Lano spaustuvė, nuo 1936 m. sausio – spaustuvė „Šviesa“. Išėjo 122 numeriai.
Svarstė moksleivių bendravimo, charakterio ugdymo klausimus, skatino jaunimo žingeidumą, entuziazmą, ugdė estetinius jausmus, dorovines nuostatas, meilę tėvynei ir artimam, recenzavo naujas knygas, organizavo įvairius konkursus, informavo apie pasaulio ir Lietuvos kultūros įvykius, moksleivių spaudos leidinius.
Leidinyje savo kūrinius spausdino Bernardas Brazdžionis, Kazys Bradūnas, Bronė Buivydaitė, Eugenijus Matuzevičius, Pranas Naujokaitis, Antanas Vaičiulaitis, Kazys Zupka ir kt.
Varas
Varas (, provansališkai – Var) – Prancūzijos departamentas šalies pietryčiuose, Provanso-Alpių-Žydrosios pakrantės regione, pavadintas to paties pavadinimo upės vardu, nors nuo 1860 m. ši upė per departamentą nebeteka. Administracinis centras – Tulonas. Plotas – 5973 km².
Administracinis suskirstymas
Departamente 3 apskritys, 43 kantonai ir 153 komunos.
Istorija
Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymu nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė dalį Provanso provincijos. 1793 m. Tuloną užėmė Didžioji Britanija, todėl administraciniu centru tapo Grasas, 1795 m. Brinjolis, 1797 m. Draginjanas. Į Tuloną centras perkeltas tik 1974 m.
Šalinėnai
Šalinėnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Antalieptės. Šiaurėje remiasi į Jūžinto ežerą ir Šventosios senvagę, pietuose riba eina 200–300 metrų šiauriau Zarasų-Utenos plento. Rytuose – Zokoriai, o vakaruose – jau išnykę Kruopeliai. Išlikusios senos kapinaitės.
Istorija
Šalinėnai priklausė Balčių dvarui. Minimas nuo 1634 m. Dvaro savininkai – didikai Strutinskiai – 1637–1744 m. laikotarpiu buvo išnuomavę Tomaševičiams. XVIII a. antroje pusėje dvarą, tuo pačiu ir kaimą, įsigyjo Chliudzinskiai. 1790 m. gyveno 45 baudžiauninkai, nuomavo žemę 4 laisvųjų valstiečių šeimos (31 asmuo) ir 11 šlėktų – viso 87 gyventojai. Veikė karčiama, kurią nuomojo Antalieptės žydas Radovičius.
Po baudžiavos panaikinimo 1865 m. gyveno 24 šeimos, 132 asmenys. Balčių dvaro savininkas, kuriam priklausė Šalinėnų kaimas, ponas Averlianas Chliudzinskis 14-ai šeimų skyrė po 18 dešimtinių žemės. Trys nuomotojai žemę išsipirko vėliau, o 7-ios šeimos liko be nieko. Iki XIX a. pabaigos visa žemė priklausė valstiečiams. 1913 m. kaime įvyko žemės reforma. Visi 27 valstiečiai gavo sklypus ir pradėjo keltis į vienkiemius.
Kapinės
Nuo senų laikų veikė kapinaitės, kuriose iki baudžiavos panaikinimo laidojo visus mirusius baudžiauninkus ir kai kuriuos šlėktas. Vėliau laidojimų mažėjo. XX a. laidojo tik senelius, kūdikius ir vienišius. Paskutinį mirusįjį palaidojo 1955 m. Gerokai apleistos, akmeninė tvora išgriuvusi.
Žymūs žmonės
Iš Šalinėnų kilę: Lietuvos kariuomenės majoras, Vyčio kryžiaus ordininkas Antanas Žemaitis, rašytoja-poetė pedagogė Genovaitė Randienė (Kvedaraitė), filologas hab. daktaras profesorius Kazimieras Musteikis, metalotyrininkas daktaras docentas Valdas Kvedaras.
Varas
Istorija
1859 m. nutiestas geležinkelis į Tuloną, tačiau 1860 m. Varas neteko dalies rytinių žemių. 1884 m. rajoną nusiaubė cholera. Su epidemija kovoti buvo atvykęs gydytojas Žoržas Klemanso, 1888–1893 m. Atstovų rūmų narys ir 1902–1920 m. senatorius nuo Varo departamento.
Pirmasis pasaulinis karas paskatino karinės pramonės plėtrą regione, tačiau sumažėjo maisto pramonės įmonių. 1944 m. departamentą okupavo vokiečiai, bet jau rugpjūčio 15 d. jame išsilaipino prancūzų komandosai. Kai išsivadavo Alžyras, departamente apsigyveno apie 100 000 repatriantų.
Geografija
thumb|150|Sen Tropezo krantas Departamentą supa Ronos deltos, Aukštutinio Provanso Alpių ir Vokliūzo departamentai bei Viduržemio jūra.
Svarbiausi miestai ir vietovės:
Klimatas – Viduržemio jūros, su kontrastingomis temperatūromis, nereguliariais krituliais. Vasaros labai sausos ir karštos, žiemos švelnios. Vidutiniškai lyja tik 100 dienų per metus, tačiau lietūs pavasarį ir rudenį dažnai būna stiprūs ir audringi – mistralio greitis siekia 100 km per val.
Ekonomika
thumb|150|right|Verdono slėnis Vyrauja turizmo ir sporto infrastruktūra. Pastaruoju metu daugiau auginamos gėlės, daržovės, daugiau gaminama vyno.
Politika
Generalinę tarybą sudaro 43 nariai, renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. Generalinės tarybos pirmininkas Horacijus Lanfrančis.
Suva
Suva  – Fidžio sostinė ir didžiausias miestas. Išsidėsčiusi Viti Levu salos pietrytinėje pakrantėje, netoli Revos (Rewa) upės žiočių.
Yra modernus uostas, kuriame sustoja daug laivų, keliaujančių per Ramųjį vandenyną. Eksportuojama cukrus, auksas, medienos gaminiai. Išvystyta lengvoji pramonė – cigarečių, muilo, tekstilės gaminių, maisto ir gėrimų. Atvyksta daug turistų, daug gyventojų dirba turizmo sferoje. Po 1960 m. Suvoje išaugo aukštų pastatų – viešbučių ir kitų turizmo infrastruktūrai pritaikytų pastatų. Pramonės ir turizmo raida paskatino gyventojų skaičiaus augimą. Senamiestyje vis dar yra senų kolonijinių laikų pastatų, iš kurių žymiausias – dideli parlamento rūmai.
Kopanica (Plaskų valsčius)
Kopanica – eigulio namelis Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ateities spindulys (Lazdijai)
Ateities spindulys – Seinų ateitininkų kuopos laikraštėlis, nereguliariai ėjęs 1920–1928 m. Lazdijuose.
Istorija
Rankraštinį laikraštėlį leido Seinų „Žiburio“ gimnazijos ateitininkų kuopa. Išleista 15 numerių.
Krakinis (Lazdijų r.)
Krakinis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 8,5 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio. Patenka į Krakinio telmologinio draustinio teritoriją. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,49 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 120,8 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais (Ustronijos miškas). Ežeras telkšo ~ 150 ha dydžio Krakinio pelkės šiaurinėje dalyje. Ežeras nenutekantis, priklauso K-1 upelio baseinui (Niedos upės baseinas).
Kūniškiai
Kūniškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Markutiškių.
Barsukynės kalnas
Barsukynės kalnas gali reikšti:
Alanyaspor
Alanijos „Alanyaspor“ – profesionalus Turkijos futbolo klubas iš Alanijos. Klubo spalvos oranžinė, balta ir žalia. Namų rungtynes žaidžia Alanya Oba stadione.
Istorija
Įkurtas 1948 metais. Eilę metų žaidė žemesniuosiuose šalies divizionuose.
Nuo 2016–2017 m. sezono rungtyniavo Superlygoje. Debiutiniame sezone užėmė dvyliktą vietą.
Laimis Vilkončius
Laimutis Antanas Vilkončius (g. 1950 m. gegužės 13 d. Panevėžyje) – lietuvių kompozitorius, pedagogas, meno renginių organizatorius.
Biografija
1968 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, 1968–1976 m. mokėsi Lietuvos valstybinėje konservatorijoje.
1973–1981 m. buvo Lietuvos radijo ir televizijos garso režisierius, 1981–1984 m. – Meno darbuotojų rūmų vyr. dirigentas. 1984–1988 m. buvo LTSR Valstybinės filharmonijos Estrados skyriaus meno vadovas.
1988–1990 m. vadovavo koncertinei organizacijai „Tonas“. 1990–1992 m. buvo Lietuvos kompozitorių sąjungos atsakingasis sekretorius.
1992–1994 m. dirbo Kultūros ir švietimo ministerijos Menų departamento direktoriumi. 1995–1998 m. vadovavo Valstybės tarnautojų tobulinimosi centrui. 1998–2004 m. – Vilniaus konservatorijos direktorius, 2003–2004 m. kartu ir Vilniaus kolegijos Menų studijų centro vadovas. Konservatoriją reorganizavus, 2004–2008 m. buvo Vilniaus kolegijos Menų fakulteto dekanas.
Šiuo metu L. Vilkončius yra Lietuvos muzikos ir teatro akademijos, Vilniaus kolegijos docentas (2008), Kultūros darbuotojų tobulinimosi centro bei Lietuvos viešojo administravimo instituto dėstytojas.
Tėvas – Vytautas Vilkončius. Žmona Nijolė (g. 1950) – medienos tyrimų ekspertė, dukros Lina ir Agnė.
Eglė Mėlinauskienė
Eglė Mėlinauskienė (g. 1964 m. sausio 10 d. Kaune) – lietuvių fotomenininkė, visuomenės veikėja, fondo „Mamų unija“ vadovė.