cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stacy Ferguson
2006–dabar: solinė karjera
Pirmasis singlas iš albumo buvo „London Bridge“, kuris yra taip pat pirmasis Fergie singlas pasiekęs #1-ąją vietą JAV Billboard Hot 100 tope. Antrasis singlas „Fergalicious“ pasiekė #2 vietą Billboard Hot 100 tope po kelių mėnesių. Tačiau, „Fergalicious“ įstengė JAV Pop 100 tope pasiekė aukščiausiąją vietą ir topo pirmame dešimtuke išbuvo net keturiolika savaičių. „Fergalicious“ buvo labai sėkmingas parsisiuntimo singlas, ši daina buvo atestuota dukart platinine JAV tik dėl parsisiuntimo, ir tai yra pavykę tik kelioms dainoms. Iki 2008 m. „Fergalicious“ buvo parsisiųsta daugiau nei 2 740 000 kartų vien JAV, ir tai yra viena iš dešimties daugiausiai parsisiųstų dainų JAV muzikos istorijoje. Trečiasis singlas „Glamorous“ 2007 m. tapo antruoju Fergie pirmos vietos singlu JAV. Daina Lietuvoje pasiekė #4 vietą, o remiksas su „Space Cowboy“ # 11 vietą. Ketvirtasis singlas buvo pasaulinis hitas. „Big Girls Don't Cry“ tapo trečiuoju Fergie pirmos vietos singlu JAV Billboard Hot 100 tope. Daina buvo nominuota „Grammy“ apdovanojimui kategorijoje „Geriausias moters pop vokalo pasirodymas“, daina nelaimėjo apdovanojimo, bet tai pirmasis Fergie solo kūrinys nominuotas „Grammy“. Australijoje, Brazilijoje, Kanadoje, Airijoje, Naujoje Zelandijoje, Meksikoje, Austrijoje, Rumunijoje, Kroatijoje ir JK ir JAV ši daina pasiekė aukščiausiąja pirmąją vietą. „Big Girls Don’t Cry“ tapo sėkmingiausia Fergie daina pasaulyje. Australijoje ARIA tope ji buvo atestuota dukart platinine, kai buvo parduota daugiau nei 140 000 kopijų, ir tapo didžiausiu metų singlu. Nors Naujoje Zelandijoje daina #1 vietoje RIANZ tope pabuvojo tik vieną savaitę, „Big Girls Don’t Cry“ tapo ketvirtuoju sėkmingiausiu singlu RIANZ muzikos istorijoje. Penktasis singlas iš albumo „Clumsy“ tapo penktuoju Top 10-tuko singlu JAV ir Australijoje.
Taip pat 2007 m. birželio 1 d. pasirodė princesei Dianai skirtame koncerte ir atliko dainas „Glamorous“ ir „Big Girls Don’t Cry“.
Apdovanojimai ir nominacijos
thumb|right|200px|Fergie 2007 m. MuchMusic Video apdovanojimuose ** Nebuvo 2007 m. Billboard muzikos apdovanojimų, todėl laimėtojai buvo paminėti metų gale, topų sąraše.
Šapalai rubuiliai
Rūšys
Gentyje išskiriamos šios rūšys:
Yi Siling
Yi Siling (g. 1989 m. gegužės 6 d. Hunane) – Kinijos šaulė graižtviniu šautuvu. 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių nugalėtoja.
2012 m. vasaros olimpinės žaidynės
10 m pneumatikos rungtyje Yi Siling atrankiniame ture neteko tik vieno taško ir su 399 taškais pasidalino pirmą ir antrą vietas. Finaliniame ture sportininkė vos 0,7 taško aplenkė sidabrą laimėjusia lenkę Sylwia Bogacka ir tapo olimpine čempione.
2016 m. vasaros olimpinės žaidynės
Orinio šautuvo šaudymo iš 10 m atstumo rungties atrankoje Yi Siling liko 8-a ir vos 0,1 taško persvara pateko į finalą. Rungties finale sportininkė nusileido tik JAV šaulei Virginia Thrasher ir kitai Kinijos atstovei Du Li ir pelnė bronzos medalį.
Žaliakalnis
Žaliakalnis – Kauno miesto dalis, į šiaurės rytus nuo Senamiesčio ir Naujamiesčio, tarp Neries ir Girstupio slėnių; šiaurinėje ir šiaurės rytinėje dalyje ribojasi su Kalniečių rajonu, Murava, Dainava. Vienas didžiausių Kauno gyvenamųjų rajonų.
Žaliakalnyje yra Prisikėlimo bažnyčia, Kauno Mažoji Kristaus Prisikėlimo bažnyčia ir Kauno Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1936 m., inž. Antanas Bistrickas), sentikių Kauno Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė (pastatyta 1906 m.), išlikusi Žaliakalnio sinagoga (pastatyta 1858 m., Vaisių g. 30) ir Žaliakalnio žydų kapinės (įkurtos 1832 m., nuo 1998 m. - Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registre), funikulierius (veikia nuo 1931 m.), „Saulės“ gimnazija, pradinė mokykla, Kauno municipalinė biblioteka (nuo 1939 m.) ir apskrities biblioteka (nuo 1950 m.), kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų ugdymo centras (nuo 1939 m.), Ąžuolyno parkas, Ledo arena, futbolo maniežas, S. Dariaus ir S. Girėno sporto kompleksas, Kauno meno mokykla, Lietuvos sporto universitetas.
thumb|left|[[Žaliakalnio funikulierius, atidarytas 1931 m.]]
Istorija
Senovėje Žaliakalnio teritorija buvo apaugusi mišria lapuočių giria. Per ją į Neries upę tekėjo vandeningas Raginės upelis. Kairiąja Neries krantine ėjo kelias iš Kauno senamiesčio į Jonavą. Prie jo, kalno papėdėje ir šlaituose, XVII a. pradėjo kurtis pirmieji Žaliakalnio gyventojai. Iškirtus lapuočių mišką, Žaliakalnis buvo apgyvendintas trimis savarankiškai besikuriančiais rajonais: Antakalniu, Ragine ir Naujapiliu. Šiaurinėje dalyje, šlaite virš dabartinės Jonavos gatvės, vėliau įsikūrė darbininkų varguomenės lūšnų kvartalas, vadintas Brazilka, Argentinka. Pro Žaliakalnį į šiaurės rytus ėjo svarbus kelias, kuriuo XIX a. viduryje nutiestas Kauno–Ukmergės–Daugpilio–Peterburgo plentas. Tada abiejose jo pusėse ėmė dygti nauji namai. 1871 m. prie miesto prijungta vakarinė Žaliakalnio dalis, 1889 m. – didžioji dalis, drauge su dabartiniu Vytauto kalnu, 1919 m. – visas Žaliakalnis prijungtas prie Kauno. 1871 m. įkurtas pramogų parkas, nuo 1919 m. – Vytauto parkas.
XIX a. Žaliakalnis buvo apaugęs mišriu lapuočių mišku, susiliejusiu su Kauno Ąžuolyno sengire. 1889 m. ši teritorija buvo prijungta prie Kauno, tačiau statybos beveik nevyko, kadangi didžioji žemės dalis priklausė Kauno tvirtovei, prie dabartinio Radvilėnų plento stovėjo 7-ojo dragūnų pulko kareivinės. Šalia jų buvusi aikštė naudota kariuomenės pratyboms ir paradams. 1905 m. Vytauto parko šlaite pastatyta įtvirtinta betoninė komendanto slėptuvė, 1913 m. dabartinėje Perkūno alėjoje – automobilių garažas ir dirbtuvės. 1913–1915 m. pastatytas storasienis betoninis kibirkštinės radijo stoties pastatytas ir raudonų plytų namas jos darbuotojams – XX a. tarpukariu ten veikė Kauno radijo stotis.
Galutinai Žaliakalnis susiformavo po Pirmojo pasaulinio karo iki 1940 metų. Kauno savivaldybės iniciatyva 1923 m. sudarytas miesto suplanavimo projektas, kurį parengė iš Kopenhagos pakviestas inžinierius Peteris Marius Frandsenas drauge su inžinieriumi Antanu Jokimu. Žaliakalniui plane buvo numatyta ypatinga funkcija. Šis miesto rajonas turėjo tapti administraciniu laikinosios sostinės centru: Vytauto kalne planuota pastatyti Universiteto kompleksą, geometriniame Žaliakalnio centre – Prezidentūros, Seimo ir Vyriausiojo teismo rūmus, Aušros g. ir Savanorių pr. sankirtoje – kareivines bei aikštę paradams.
Surdegio stačiatikių Šv. Dvasios vyrų vienuolynas
miniatiūra|250px|right|Vienas iš vienuolyno pastatų miniatiūra|250px|right|Griūvantis pastatas
'''Surdegio stačiatikių Šv. Dvasios vyrų vienuolynas''' veikė Surdegyje nuo 1627 iki 1915 metų.
Šiuo metu pagrindiniai vienuolyno statiniai nenaudojami, apleisti.
Žaliakalnis
Istorija
Netoli miesto centro besikuriantį rajoną pamėgo to meto inteligentai. Vaizdingame šlaite 1923 m. įspūdingą namą, pramintą „Baltąja vila“, pasistatė architektas Feliksas Vizbaras (Kauko al. 2), ministras pirmininkas Juozas Tūbelis (Dainavos g. 1). Žaliakalnyje gyveno valstybės veikėjai: parlamentarė Magdalena Draugelytė-Galdikienė (Savanorių pr.), Vasario 16-sios akto signataras Petras Klimas (Radastų g.), diplomatas Juozas Purickis (Vaižganto g. 14), Lietuvos statistikos departamento direktorius dr. Domas Micuta (Vydūno al. 53). Čia gyveno muziejininkas Paulius Galaunė (Vydūno al. 2, arch. Arnas Funkas), plano autorius Antanas Jokimas (Vydūno al. 17); literatai Kazys Binkis (Vydūno al. 45), Vincas Mykolaitis-Putinas ir Magdalena Mykolaitytė-Slavėnienė (Vaižganto g. 14, Vaižganto g. 36), Salomėja Nėris (Vaižganto g. 14, Dainavos g. 6), Henrikas Radauskas, Vytautas Montvila (Č. Sasnausko g.), Antanas Šmulkštys (Vaižganto g. 10), Vincas Krėvė-Mickevičius (Vydūno al. 47) ir Balys Sruoga (B. Sruogos g. 21, arch. Vladimiras Zubovas), Antanas Vienuolis (P. Višinskio g. 8/3); keliautojas, publicistas Matas Šalčius (Minties ratas 53); Valstybės teatro solistai Kipras Petrauskas (K. Petrausko g. 31), Antanas Sodeika (P. Vaičaičio g. 2), Adelė Nezabitauskaitė-Galaunienė (Vydūno al. 2); aktorės Unė Babickaitė-Graičiūnienė (Vaižganto g. 14), Elena Žalinkevičaitė-Petrauskienė (K. Petrausko g. 31); muzikas Viktoras Kuprevičius; dailininkai Marcė Katiliūtė (Širvintų g. 64), Antanas Samuolis (Vaisių g. 16), Vladas Didžiokas ir Barbora Gorochova-Didžiokienė (A. Mackevičiaus g. 43), Jonas Šileika (Žalioji g. 31), Adomas Galdikas (Savanorių pr.), Juozas Zikaras (J. Zikaro g. 3), Petras Kalpokas ir Rimtas Kalpokas (Žemaičių g. 74); aviacijos karininkas Ignas Adamkavičius (Kudirkos al. 4a) ir kt.
Surdegio stačiatikių Šv. Dvasios vyrų vienuolynas
Įsteigimas
Vienuolynas įkurtas 1627 metais, kai jį fundavo vietos dvarininkė Ana Staveckaja. Dvarininkė vienuolynui padovanojo žemės, atidavė Važdėles, malūną Anykščiuose ir žvejybos teisę Rubikių ežere (vėliau, iki 1864 jis buvo Troškūnų bernardinų vienuolyno nuosavybė).
Žaliakalnis
Istorija
Du šio laikotarpio pastatai – Č. Pacevičiaus mūrinė vila (Vydūno al. 59, statybos techniko V. Kopylovo projektas) ir A. Jančausko medinė vila (Minties ratas 51, statybos technikas Jonas Varneckis) – Kauno Miesto valdybos sprendimu premijuoti už išraiškingą architektūrą. Namų savininkams ne tik įteiktas pagyrimo lapas, bet ir vieneriems metams atleisti nuo mokesčių už premijuotą turtą.
Surdegio stačiatikių Šv. Dvasios vyrų vienuolynas
Įsteigimas
1636 m. jis buvo perduotas Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno žinion.
Žaliakalnis
Istorija
miniatiūra|250px|right|Buvusi Italijos ambasada, 2011 m.
Surdegio stačiatikių Šv. Dvasios vyrų vienuolynas
Vienuolyno klasė
Vienuolynui buvo suteikta trečioji klasė. Trečiosios klasės vienuolyne privalėjo būti: vienuolyno viršininkas, penki jerovienuoliai, du jerodiakonai, vienas vienuolis ir keturi vienuolyno broliai (broliukai, naujokai). Iš iždo kasmet buvo skiriama 1 540 rublių. Vėliau ši suma buvo padidinta iki 1850 rublių. Jie buvo naudojami vienuolyno priežiūrai, brolijos ir tarnų algoms. Vienuolyno vyresniojo alga kelis kartus viršijo eilinio vienuolio algą. Pinigus vienuolynas gaudavo iš Panevėžio apskrities iždo. Jis iš pradžių priklausė Kijevo metropolitui, nuo 1778 m. – Minsko, 1834 metais – Polocko vyskupystei, nuo 1840 m. – Lietuvos vyskupystei (ji įsteigta 1839 m., 1840 m. balandžio 6 d. pervadinta Lietuvos ir Vilniaus vyskupyste).
Žaliakalnis
Istorija
Iki 1940 m. Žaliakalnis buvo lietuviškiausia Kauno miesto dalis. Visuose rajone esančiuose sklypuose, išskyrus kelis, buvo pastatyti gyvenamieji namai. Aiškios paskirties neturėjo tik teritorija, esanti tarp Gėlių rato ir Vydūno alėjos. Trečiojo dešimtmečio pabaigoje architektas A. Jokimas siūlė čia statyti Prisikėlimo bažnyčią, tačiau jo minčiai nebuvo pritarta, sklypas liko tuščias.
Surdegio stačiatikių Šv. Dvasios vyrų vienuolynas
Vienuoliai ir archimandritai
1751 metais Sinodui pateiktose žiniose nurodyta, kad Surdegio vienuolyne buvo jerodiakonai Jefremas Jurevičius ir Gavrijilas Gukovičius, keturi naujokai (Pavelas Radčiulis, Andrejus Sokolovas, Konstantinas Feodorovskis ir Piotras Žarkovskis). Vienuolyno vyresniojo pareigas ėjo Klementas Kozlovskis.
Žaliakalnis
Istorija
Pagal P. M. Frandseno ir A. Jokimo planą suformuota teritorija vienintelė Kaune ir bene visoje Lietuvoje turi taisyklingą geometrišką sandarą. 1999 m. spalio 28 d. dalis Žaliakalnio teritorijos įtraukta į LR Nekilnojamųjų kultūros vertybių urbanizuotų vietovių sąrašą. 2004 m. gruodžio 28 d. į registrą įrašyta Petro Vileišio aikštė, kurioje 1924 m. vyko pirmoji Lietuvos Dainų šventė. 2006 m. gegužės 16 d. į registrą įtrauktas Ąžuolyno parkas.
Surdegio stačiatikių Šv. Dvasios vyrų vienuolynas
Vienuoliai ir archimandritai
1774 m. vienuolyne buvo šeši vienuoliai.
Žaliakalnis
Gyventojai
1923 m. buvo 15232 gyventojai.
Surdegio stačiatikių Šv. Dvasios vyrų vienuolynas
Vienuoliai ir archimandritai
1839 m. vienuolyne buvo penki vienuoliai ir keturi novicijai. Vienu iš pirmųjų vienuolyno viršininkų buvo Gavrijilas, paskirtas 1788 m. XIX amžiaus pradžioje šias pareigas ėjo jerovienuolis Markianas ir Zosima.
1848–1849 m. vienuolynui vadovavo archimandritas Jovas, 1850–1852 m. – jerovienuolis Nikolajus.
1852 m. rugpjūčio 12 d. vienuolyno vyresniuoju tapo Teodosijus. Tikrasis jo vardas – Vasilijus Kurganovičius. 1863 metų sukilimo metu slapstėsi. Ilgiau – iki savo mirties – Surdegio Šv. Dvasios vienuolynui vadovavo archimandritas Teofilas. Jis tarnavo nuo 1852 m. Tikroji archimandrito pavardė buvo Fiodoras Uspenskis.
Tik dvejus metus vyresniojo pareigas ėjo Serafimas. Anksčiau jis buvo Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno jerovienuolis. Sinodo 1889 metų kovo 26 d. įsakymu jis buvo paskirtas į Surdegio vienuolyną viršininku, tuo pačiu jam suteiktas igumeno vardas. Nusižudė 1890 metais.
1896 m. Kirilą pakeitė archimandritas Varfolomėjus.
1900–1912 m. vienuolynui vadovavo archimandritas Augustinas.
XX a. pradžioje vienuolyno broliją sudarė 15 žmonių. Paskutiniuoju vienuolyno viršininku buvo Serafimas (1913–1917 m.).
Vienuolyno žemės ir turtas
D. Afanasjevas nurodė, kad 1858 metų pradžioje Surdegio vienuolynas turėjo 60,32 dešimtinės žemės. Vienuolynui papildomai žemės buvo skirta XIX a. 6-ajame dešimtmetyje.
1861 m. jis taip pat turėjo Rubikių ežerą ir malūną Anykščiuose. Vienuolyno vyresnysis Serafimas įveisė naujų sodų ir daržų (vienuolynas savo sodais įėjo į Lietuvos sodininkystės istoriją). Prie vienuolyno buvo iškastas tvenkinys.
Surdegio vienuolynui atiteko ir 1889 m. uždaryto Žemaičių Kalvarijos vienuolyno turtas – beveik 70 hektarų žemės su pastatais.
XIX a. pabaigoje jam priklausė šešios dešimtinės žemės, kurią užėmė cerkvės, vienuolyno pastatai, palivarkas, daržai ir sodai; pusės dešimtinės vienuolyno kapinės; dešimt dešimtinių šienaujamųjų pievų, 36 dešimtinės ariamosios žemės; 33 dešimtinės ir 600 sieksnių šienaujamųjų pievų Subačiaus valsčiuje; 21 dešimtinė ir 672 sieksnio žemės Juostininkuose; daugiau negu 99 dešimtinės žemės Teresės dvare; 902 dešimtinės ir 1 656 sieksniai Rubikių ežere; 226 dešimtinės ir 696 sieksniai Jurgiškių ežere; vandens malūnas ant Lėvens upės su žeme.
Dvarininkas Ivanas Balobuševičius 1880 m. gruodžio 20 d. testamentu po žmonos mirties vienuolynui dovanojo 48 dešimtines naudmenų Jukiškėse (Pakruojo valsčiuje).
XX a. pradžioje vienuolynui priklausė 205 dešimtinės žemės, iš kurios ariamosios – 36, pievų – 51, miško – 118 dešimtinių. Prie vienuolyno ilgą laiką veikė berniukų prieglauda ir mokykla.
Surdegio stačiatikių vienuolynas buvo „baltosios dvasininkijos“ trėmimo vieta. Čia 1912 metais savo gyvenimą baigė archimandritas Zosima (tikr. pavardė Dmitrijus Rašinas).
Sinodo įsakymu 1915 m. rugpjūtį vienuoliai evakavosi į Maskvą. Jo išlaikymui pinigai buvo skiriami iki 1917 metų pabaigos.
Google Ads
Google Ads (anksčiau – Google AdWords) – „Google“ siūloma internetinės reklamos sistema, talpinanti reklamas tiek pačioje „Google“ paieškos sistemoje, tiek ir kituose AdSense sistemoje prisiregistravusiose tinklalapiuose. Paslaugos siūlomos pagal mokėjimo už paspaudimą (PPC) kainodaros modelį. AdWords reklamos kainą nustato patys naudotojai, nurodydami, kiek daugiausia jie mokės už kiekvieną naują lankytoją, kuris atvyko į jų tinklalapį spragtelėdamas pele ant reklamos. Sistema naudoja atviro kodo duomenų bazę MySQL.
thumb|260px|Ankstesnis logotipas
Kainos nustatymas
AdWords leidžia siūlyti kiek norint mažą kainą, bet jei kiti naudotojai pasiūlys daugiau, tokios reklamos bus rodoma labai nedaug. Reklamos vietą laimi daugiausia pasiūlęs naudotojas, tačiau jis sumoka ne savo pasiūlytą sumą, bet sumą, kurią pasiūlė antras, šį aukcioną pralaimėjęs naudotojas. Taip naudotojas apsaugomas nuo neprotingų išlaidų. Ši sistema vadinama „apibendrintu antrosios kainos aukcionu“.
Naudotojas taip pat nurodo maksimalų leistiną dienos biudžetą.
AdWords reklama pateikiama greta jai giminingų tekstų ar paieškos terminų. Kaina nustatoma kiekvienam raktažodžiui ar jų deriniui atskirai ir dažniausiai būna maždaug keliasdešimt centų už lankytoją, nors gali svyruoti nuo kelių centų iki kelių dolerių. AdWords mokama kreditine kortele.
Reklamos
Reklaminiai skelbimai arba reklamjuostės gali būti tekstiniai ar įvairių formatų grafiniai. Skelbimus „Google“ turi patvirtinti, nors reikalavimų palyginti nedaug (patikrinama gramatika, turinio legalumas). Tekstinius skelbimus galima nesunkiai per kelias minutes sukurti tiesiai AdWords svetainėje. AdWords pateikia įvairią rodytų reklamų statistiką.
AdWords palyginus gerai pritaikyta vietinėms reklamoms: skelbimų rodymą galima įjungti ir išjungti kiekvienai pasaulio valstybei atskirai. Lankytojo vieta nustatoma pagal jo IP adresą.
AdSense tinklas
Naudotojas panorėjęs gali reklamuotis ne tik paieškos sistemoje, bet taip pat ir AdSense tinkle, kuriam priklauso labai įvairūs tinklalapiai. „Google“ parenka šiuos tinklalapius pagal turinio panašumą su reklamos tekstu. Tinklalapio savininkas reklamai skirtoje vietoje įkelia JavaScript komandų seką, kuri potencialiam lankytojui pateikia reklamą. Savininkas pasirenka leistinų reklamų kiekį, formatą, gali nurodyti draudžiamus klientus ar temas. Uždirbamas sutartas procentas už nuorodomis nusekusius lankytojus reklamuotojo sumokėtos sumos. Įprastame tinklalapyje reklamomis paprastai nuseka tik procento dalys lankytojų, nors prastos kokybės svetainėse, kur nėra ką skaityti jų nuseka daugiau. AdSense tinkle reklamuotis žymiai pigiau, tačiau jo tinklalapiai gali būti gana prastos kokybės bei reputacijos. AdWords naudotojas mato šių tinklalapių sąrašą ir gali blokuoti savo reklamą nepatinkančiose svetainėse.
Atakos
Norėdamas padidinti pelną, AdSense svetainės savininkas kartais mėgina pats sekti savo tinklalapyje esančiomis reklaminėmis nuorodomis. Taip pat bandoma atakuoti besireklamuojantį konkurentą, nuolat spragsint pele ant jo reklamos ir taip priverčiant mokėti už „lankytojus“ kurie iš tiesų turiniu nesidomi. „Google“ teigia turinti sudėtingą tokių klastočių aptikimo sistemą, kuri paprastai apsaugo lankytoją nuo nepelnytų išlaidų. 2006 metais buvo bylinėjamasi dėl 90 milijonų su tokiomis klastotėmis susijusių dolerių.
2010 metais „Google“ pelnas iš AdWords siekė 28 milijardus dolerių.
Dūkštas
Dūkštas – miestas Ignalinos rajono savivaldybėje, 23 km į šiaurės rytus nuo Ignalinos. Seniūnijos centras, Dūkšto seniūnaitija. Stovi medinė Dūkšto Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia (nuo 1936 m.), Dūkšto Švč. Trejybės cerkvė (sentikių), yra Dūkšto vidurinė mokykla, biblioteka paštas, ambulatorija, Dūkšto geležinkelio stotis, 1992 m. atidaryti senelių globos namai. Dūkšteliuose išlikęs Dūkšto dvaro pastatų ansamblis ir parkas.
thumb|left|[[Dūkštas (ežeras)|Dūkšto ežeras, suteikęs miestui vardą]] thumb|left|[[Dūkšto bažnyčia]]
Etimologija
Dūkšto yra vandenvardinė etimologija – miestas pavadintas pagal bendravardį ežerą – Dūkštą, telkšantį už 5 km į šiaurę nuo miesto. Pastarojo vardas siejamas su „pelkė, bala, valka“ ir  „purvinas, nešvarus“.
Geografija
Svarbiausias pro Dūkštą nutiestas kelias, šiauriau miesto išsišakoja keliai  ir. Dūkšto didesnioji dalis ir centras yra į vakarus nuo geležinkelio linijos Vilnius–Turmantas, čia yra Dūkšto geležinkelio stotis. Plentai į Ignaliną, Visaginą, Zarasus. Į šiaurę nuo miesto telkšo Parsvėtas, Parsvėtaitis, 2 km į pietus – Dysnai, 5 km į šiaurę – Dūkšto ežeras. Taip pat mieste yra ir bevardis tvenkinys.
Klimatas
1987 m. sausį mieste užfiksuotas žemiausios Lietuvoje mėnesio vidutinės temperatūros rekordas (-16,4 °C), o visų 1987 m. vidutinė temperatūra pakartojo Šiaulių žemiausios temperatūros rekordą (+3,6 °C). Be to, Dūkšte yra žemiausia Lietuvoje vidutinė daugiametė sausio temperatūra, siekianti -5,2 °C. Visus šiuos reiškinius sąlygoja tai, kad Dūkštas išsidėstęs pačiuose šalies rytuose, kur labiausiai įsivyravęs žemyninis klimatas, kuriam būdingos šaltesnės žiemos.
Istorija
thumb|210px|left|Dūkštas pavaizduotas [[1613 m. LDK žemėlapis|XVII a. žemėlapyje „Magni Ducatus Lithuaniae, et Regionum Adiacentium exacta Descriptio“, kurį išleido M. K. Radvila 1613 m. (fragmentas)]] thumb|260px|right|[[Dūkšto dvaras]] thumb|260px|right|[[Dūkšto geležinkelio stotis 1916 m.]]
Prie dabartinio Dūkšto, Dūkšteliuose (senoji Dūkšto gyvenvietė) Viduramžiais buvo Dūkšto dvaras, kurį iki 1573 m. valdė Giedraičiai. Dūkštas minimas nuo 1737 m. Gyvenvietė ėmė augti XIX a. viduryje, kai 1859–1862 m. buvo tiesiamas geležinkelis Sankt Peterburgas–Varšuva. 1861 m. liepą streikavo akmenskaldžiai, dirbantys prie geležinkelio; tai buvo pirmasis streikas Lietuvoje, aktyviausi jo dalyviai buvo nubausti rykštėmis. 1871 m. pastatyta cerkvė. XIX a. Dūkštas buvo Zarasų apskrities miestelis.
1895 m. sudegė 41 miestelio kiemas. 1897 m. atidarytas paštas. 1905 m. įvyko anticarinis mitingas. 1907 m. pastatyta mūrinė cerkvė. 1908 m. leisti savaitiniai turgūs. Per I pasaulinio karo vokiečių okupaciją nutiestas siaurasis geležinkelis į Drūkšius. 1919 m. įsikūrė sentikių parapija. 1920 m. miestas okupuotas Lenkijos. 1939 m. spalio 10 d. grąžintas Lietuvai. 1940 m. atidaryta biblioteka.
Dūkštas miesto statusą gavo 1956 m. gruodžio 28 d. Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė, įkurta meno dirbinių įmonė, žemdirbystės instituto bandymų stotis.
2012 m. kovo 14 d. patvirtintas Dūkšto herbas.
Gyventojai
1941 m. į TSRS ištremti 7, 1949 m. – 5 Dūkšto gyventojai. Per masinį 1948 m. gegužės mėn. trėmimą iš Dūkšto geležinkelio stoties į TSRS išvežta 11 vagonų (77 šeimos) tremtinių.
Žymūs žmonės
Dvaro kapinėse, buvusiame Dūkšto bažnyčios šventoriuje palaidoti dailininkas Jonas Rustemas (1762–1835), pomologas Adomas Hrebnickis (1857–1941). Dūkšte užaugo Lietuvos Vyriausiasis kariuomenės vadas, divizijos generolas Stasys Raštikis (1896–1985).
Bolivaro viršukalnė
Bolivaro viršukalnė  – aukščiausia Venesuelos viršukalnė. Stūkso Meridos valstijoje, Anduose, Meridos Kordiljeroje, Siera Nevada de Meridos masyve. Aukštis 4978 m (seniau laikyta 5007 m, 4981 m). Kalnas patenka į Siera Nevados nacionalinį parką. Viršūnę dengia ledynai.
Pavadintas Pietų Amerikos išvaduotojo Simono Bolivaro garbei, seniau vadinas Končos, Peinetos, La Kolumnos vardais. Pirmieji į Bolivarą įkopė venesueliečiai Enrique Bourgoin, H. Márquez Molina ir Domingo Peña (1935 m.).
Balys Vaitkus
Balys Vaitkus (g. 1963 m. liepos 28 d. Rietave) – lietuvių vargonininkas, pianistas, klavesinininkas.
Nacionalinės vargonininkų asociacijos vadovas ir valdybos pirmininkas (nuo 2017).
Biografija
B. Vaitkus sėkmingai dalyvavo keliuose tarptautiniuose pianistų ir vargonininkų konkursuose. 1984 m. jis laimėjo 2-ąją premiją tarptautiniame pianistų konkurse Rygoje (Latvija), 1989 m. – specialų prizą už geriausią čekų muzikos atlikimą tarptautiniame konkurse „Prahos pavasaris“ (Čekija), 1993 m. – 3-iąją premiją ir publikos simpatijų prizą Gelsenkircheno tarptautiniame vargonininkų konkurse (Vokietija), 1995 m. – 2-ąją premiją ir specialų prizą už geriausią lietuviškos muzikos atlikimą M. K. Čiurlionio tarptautiniame vargonininkų konkurse.
B. Vaitkus koncertuoja Lietuvoje ir Europos šalyse, dalyvauja festivaliuose. Grojo su Lietuvos nacionalinės filharmonijos simfoniniu ir Valstybiniu simfoniniu orkestrais, Lietuvos kameriniu orkestru, kamerinės muzikos ansambliu Musica humana ir kt. Jo įrašai skamba keliose kompaktinėse plokštelėse.
Nuo 1989 m. B. Vaitkus dirba Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Nuo 2002 m. jis yra tarptautinio festivalio „Vargonų vasara“, tarptautinių meistriškumo kursų „Vargonų vasaros akademija“, koncertų ciklo „Gaudžia istoriniai vargonai“ ir respublikinio J. Žuko jaunųjų vargonininkų konkurso iniciatorius ir meno vadovas. 2011–2015 m. B. Vaitkus dirbo Lietuvos nacionalinės filharmonijos ansamblio Musica humana klavesinininku ir vargonininku. 2015–2016 m. - Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Vargonų ir klavesino katedros vedėjas. Nuo 2017 m. - Nacionalinės vargonininkų asociacijos vadovas ir valdybos pirmininkas.
Kriaukšlė
Kriaukšlė – buvęs viensėdis Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Viduklės.
Istorija
2015 m. viensėdis panaikintas ir prijungtas prie Šeštokynės.
Nemunaitis (Alytus)
Nemunaitis – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Nemunaičio miestelio, kairiajame Nemuno krante, prie Zembrės žiočių. Išsidėstęs šiauriniame Nemunaičio miško pakraštyje, ties kaimu Nemunas daro kilpą. Yra viešbutis, įsikūręs oro balionų skraidymo centras. Kolektyviniai sodai.
Istorija
Anksčiau tai buvo Nemunaičio kaimo (Nemunaičio seniūnijoje dešiniajame Nemuno krante) dalis kairiajame Nemuno krante, tačiau 2011 m. spalio 13 d. šis kaimas atskirtas priskiriant jį prie Alytaus seniūnijos.
Polio Sezano universitetas
Polio Sezano universitetas – vienas seniausių Prancūzijos ir Europos universitetų, nuo 2004 m. Ekso-Marselio akademijos narys. Pavadintas universitete studijavusio dailininko Polio Sezano vardu.
Istorija
Marselio universitetas įkurtas 1409 m. Provanso Ekse. Steigėjas – Provanso grafas Liudvikas II Anžu. 1791 m. universitetas suskirstytas į du autonominius universitetus Provanso Ekse ir Marselyje. Pagal 1968 m. Prancūzijos aukštojo mokslo įstatymą nuo 1969 m. universitetas suskirstytas į 3 universitetus:
Struktūra
Universitetas leidžia mokslinius žurnalus „Informations“, La „Lorgnette“ ir kitus.
Sniego rogės
Naudojimas
Pradžioje sniego rogės buvo gaminamos kaip transporto priemonė, skirta važiuoti ten, kur kitos negali pravažiuoti. Jos tapo labai populiarios tarp medžiotojų, miško darbuotojų, pervežant žmones bei medžiagas sniegu užklotomis nuošaliomis vietovėmis, per upių ir ežerų ledą. Jos tapo nepamainomos Šiaurės tautų gyvenime, kurioms reikia keliauti mažai kelių turinčiomis vietovėmis, paskui elnių bandas. Sniego rogės yra tapusios ir žiemos laisvalaikio leidimo dalimi, organizuojamos lenktynės, varžybos.
Pakerai
Pakerai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, į pietus nuo Plungės. Esantis miškingoje, kalnuotoje teritorijoje. Prie kelio. Turintis senas jau niekam nežinomas vietinių gyventojų kapinaites.
Istorija
Kaimas pirmą kartą minimas 1637 m.
Busto Arsicijus
Busto Arsicijus – miestas Italijoje, Lombardijoje, Varezės provincijoje. Miestas yra didžiausias provincijoje ir 25 km į šiaurę nuo Milano.
Ernests Brastinš
Ernestas Brastinis (1892 m. spalio 15 d. Vidžemės gubernijoje, Rusijos imperijoje – 1942 m. sausio 28 d. Rusijos TFSR, Tarybų Sąjungoje) – Latvijos rašytojas, istorikas, archeologas ir kraštotyrininkas.
Busto Arsicijus
Istorija
Nepaisant Lega Nord partijos ir jos sąjungininkų teiginių apie keltišką miesto kilmę, seniausi miesto gyventojai buvo ligūrai, kuriuos Plinijus Vyresnysis vadino laukiniais, Titas Livijus - plėšikais, o Pompėjas Tragas - nesiskutusiais ir apžėlusiais. Jie buvo geri kalviai ir samdytii kariai. Vietinis ekspertas Luigi Giavini, kad vietinis dialektas yra patyręs nedidelę ligūrų kalbos įtaką ir skiriasi nuo vakarų lombardų dialekto.
Ernests Brastinš
right|thumb|250px|E. Brastinio paminklas Rygoje
Busto Arsicijus
Istorija
Tų laikų gyventojai degindavo Po slėnio mišką, atsilaisvinusioje vietoje statydavo namus, o pelenais patreštoje žemėje augindavo javus. Tokia gyvenvietė vadindavosi bustum (lot. sudegęs), o kad atskirtų nuo kitų gyvenviečių pridėjo arsicium („sudegęs“, o tiksliau „sausas“).
Ernests Brastinš
Rinko medžiagą apie senovės latvių šventyklas bei pilis ir mitologiškai nagrinėjo latvių dainas. 1922 m. įkūrė „Dievturių“ judėjimą. 1932 m. parašė „Dievturių katekizmą“ („Cerokslis“). 1940 m. sovietai okupavo Latviją, dievturius uždraudė, o E. Brastinį nužudė Rusijos kalėjime. 2006 m. jam pastatytas paminklas Kronvaldo parke Rygoje.
Busto Arsicijus
Istorija
Prie gyvenvietės plėtros prisidėjo galų gentis insubrai, atvykusi per Alpes V a. pr. m. e. Teigiama, kad jie išvijo etruskus, kurie tuo metu valdė apylinkes. Busto Arsicijus buvo geroje vietoje tarp Milano ir Madžorės ežero.
Nieko tikslaus apie miestą nežinoma iki X a., kai jis pasirodo dokumentuose dabartiniu pavadinimu: loco Busti qui dicitur Arsizio. 1176 m. miestiečiai tikriausiai kovėsi abejose pusėse per Lenjano mūšį. XIII a. Busto Arsicijus pagarsėjo savo tekstile. Miesto augimo nestabdė feodalizmo įsigalėjimas ar maras, kuris nuniokojo miestą 1630 m., o legendos teigia, kad nuo jo apgynė Mergelė Marija, kai karšta katalikybe garsėjantys vietiniai jai meldėsi.
XIX a. vidury Busto Arsicijuje įsigalėjo pramonė ir miestas pradėtas vadinti „Italijos Mančesteriu“. 1864 m., kai Milano archivyskupu buvo iš Busto Arsicijaus kilęs Eugenio Tosi, Italijos karalius Viktoras Emanuelis II suteikė jam miesto teises. Miestu augant prie Busto Arsicijaus buvo prijungtos Borsano ir Sakonago savivaldybės 1927 m., o miestas mažai nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą. Taip nutiko dėl svarbios amerikiečių armijos ir Italijos partizanų bendradarbiavimo misijos mieste. Busto Arsicijus buvo svarbus karo pramonės centras, čia veikė radijo stotis. Kadangi norintys kautis išvyko į kalnus vietiniai su vokiečiais kovojo sabotažais ir streikais, tad smarkiai nukentėjo nuo žudynių ir trėmimų į koncentracijos stovyklas.
Po karo mieste sustiprėjo dešinės pakraipos politikai, o dideles pramonės įmones amžiaus antroje pusėje pakeitė mažos, dirbančios aptarnavimo sferoje.
Denebas
thumb|left|250px|Denebo padėtis Gulbės žvaigždyne Denebas (Alpha Cygni, α Cyg) – 20-a pagal ryškį naktinio dangaus žvaigždė, ryškiausia Gulbės žvaigždyne. Kartu su Vega ir Altayru sudaro „Vasaros trikampį“. Senesni pavadinimai – Arided, Aridif – praktiškai nenaudojami.
Fizikinės chartakteristikos, atstumas
Dėl didelio absoliutinio ryškio Denebas – viena šviesiausių dangaus žvaigždžių. Atstumas – nuo 1600 iki 3200 šm (didelė paklaida paaiškinama tuo, kad tolimos žvaigždės turi nedidelį paralaksą, dėl šios priežasties kitos charakteristikos taip pat su gana didele paklaida).
Šviesumas – nuo 60 000 iki 250 000 Saulės šviesių, priklausomai nuo atstumo įverčio. Jei Denebas būtų tokiu atstumu nuo Žemės, Denebo spinduliuojama energija prilygtų Saulės išspinduliuotai energijai per 140 dienų. Jei būtų nutolęs tokiu atstumu, kaip Sirijus, Denebas būtų ryškesnis už Mėnulį.
Denebo spektrinė klasė – A2 Ia, ji priskiriama Alpha Cygnis tipo kintamosioms žvaigždėms (būdingi nedideli paviršiaus temperatūros ir spektro svyravymai). Remiantis žvaigždžių evoliucija, žvaigždės vandenilio atsargos besibaigiančios, ir Denebas po kelių milijonų metų gali virsti supernova.
Pavadinimas
Pavadinimas kildinamas iš arabų kalbos frazės „anab ad - dajājah“ („vištos uodega“).
Toyota Celica
Toyota Celica vardu buvo pavadinta sportinių japoniškų automobilių serija, gyvavusi 35 metus (1970-2005). Celica pavadinimas yra išvestas iš lotyniško žodžio coelica (tariama selika), kas reiškia dangiškas.
Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Kvantinės elektronikos katedra
Kvantinės elektronikos katedra – katedra Vilniaus universiteto Fizikos fakultete. Įkurta 1974 m., vedėjas – Algis Petras Piskarskas.
Gausantiškiai
Gausantiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybės rytuose, 3 km į rytus nuo Tamošių. Gausantiškių Antano Valaičio pagrindinė mokykla yra Tamošių kaime. Kaimo pietiniu pakraščiu teka Gausantė (kairysis Mituvos intakas). Gausantiškiuose yra muziejus.
Toyota Celica
Pirmoji karta / A20/35 serija (1970-1977)
thumb|250px|right|1976 Toyota Celica 2000GT RA28
Gausantiškiai
Etimologija
Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančios Gausantės upės.
Toyota Celica
Pirmoji karta / A20/35 serija (1970-1977)
2000GT modelis tapo Toyota Celica serijos pradininku. 1970 m. buvo pagaminta pirmoji Toyota Celica (tam tikrą laiką Japonijos rinkai skirtos Celica buvo pardavinėjamos su 2000GT prekiniu ženklu).
Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Kvantinės elektronikos katedra
Istorija
Kvantine elektronika dar 1962 m. susidomėjo tuometinis Radiofizikos katedros vedėjas Povilas Brazdžiūnas. Jis keliems katedros trečio kurso studentams pasiūlė parašyti kursinius darbus apie kvantinius elektromagnetinių bangų stiprinimo ir generavimo principus. Dar tais pačiais metais P. Brazdžiūno pastangomis trys studentai – Algis Petras Piskarskas, Evaldas Maldutis ir Irena Gulbinaitė – pradėjo studijuoti kvantinę elektroniką ir bangų fiziką Maskvos M. Lomonosovo universitete. Vėliau, 1963 m., prisijungė Kazimieras Burneika ir Algirdas Petras Stabinis, pasirinkę radiofizikos specializaciją. Baigę bakalauro studijas tame pačiame universitete visi, išskyrus I. Gulbinaitę, pradėjo studijuoti aspirantūroje. Grįžę E. Maldutis ir A. Piskarskas 1969 m. pradėjo dirbti Radiofizikos katedroje vyr. dėstytojais, tęsė kvantinės elektronikos mokslinius tyrimus.
Toyota Celica
Pirmoji karta / A20/35 serija (1970-1977)
Kėbulo dizainas buvo naujoviškas ir suteikė automobiliui išskirtinumo. Toyota Celica buvo pradėta pardavinėti ne tik Japonijoje, bet ir JAV, todėl skirtingoms rinkoms skirti modeliai šiek tiek skyrėsi. Pagrindiniai skirtumai buvo pastebimi komplektuojamų variklių gamoje. Japonijos rinkai buvo išleistos ET, LT, ST ir GT modifikacijos, turėjusios įvairius variklius: nuo ekonomiškų T/2T (1,4 l ir 1,6 l darbinio tūrio) iki galingo Twincam varianto su papildoma sportine važiuokle. Tuo tarpu JAV rinkai skirti modeliai buvo leidžiami išskirtinai su 8R-C (1,9 l, SOHC, 4 cilindrai eilėje, 108 AG) varikliu ir 4 laipsnių mechanine pavarų dėže.
1972 metais JAV skirtas modelis pradėtas tiekti su atnaujintu 18R-C varikliu (2 l, SOHC, 4 cilindrai eilėje, 97 AG). Nors darbinis tūris ir buvo padidintas, bet dėl sumažinto suspaudimo laipsnio galia truputėlį sumažėjo. Atsirado galimybė automobilį pasirinkti su trijų laipsnių automatine pavarų dėže. Šių automobilių patikimumas ir kėbulo dizaino bruožų panašumas su Ford Mustang leido Toyota koncernui gerai įsitvirtinti Amerikos rinkoje.
Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Kvantinės elektronikos katedra
Istorija
Pertvarkius Elektronikos bei Astronomijos ir plazmos fizikos katedras, 1974 m. buvo įkurtos dvi naujos katedros – Kieto kūno elektronikos ir Astronomijos ir kvantinės elektronikos. Pirmuoju pastarosios katedros vedėju tapo Alfonsas Misiukas-Misiūnas. 1987 m. astronomai buvo perkelti dirbti į Bendrosios fizikos, astronomijos ir spektroskopijos katedrą, o 1988 m. patvirtintas naujas katedros pavadinimas – Kvantinės elektronikos katedra. Nuo 1978 m. Kvantinės elektronikos katedrai vadovauja Algis Petras Piskarskas.
1982 m. Saulėtekio alėjoje esančiame bendrabučių komplekse, buvusioje valgykloje, įkurtas katedrai priklausantis Lazerinių tyrimų centras. Centras yra LASERLAB-EUROPE konsorciumo narys.
Toyota Celica
Pirmoji karta / A20/35 serija (1970-1977)
Pirmos kartos Celica susilaukė didelio pasisekimo. Toyota pardavimai išaugo. Praėjus 4 metams nuo pirmosios Celica išleidimo ir Amerikoje išleidžiama GT modifikacija. Didžiausi pakeitimai buvo atlikti kėbulo dizaine ir pakaboje. 1975 m. 18R-C variklis pakeičiamas į atnaujintą R serijos 20R (2,2 l, SOHC, 4 cilindrai eilėje, 90-96 AG). 1976 m. išleidžiamas pirmas modelis su hečbeko tipo kėbulu. Galinė kėbulo dalis dar labiau supanašėjo su Ford Mustang.
Antroji karta / A40 serija (1978-1981)
thumb|250px|right|Series A Toyota Celica 1978-1979
Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Kvantinės elektronikos katedra
Mokslinė veikla
Katedroje ir Lazerinių tyrimų centre daugiausia dėmesio skiriama parametrinių šviesos reiškinių kristaluose (netiesinė optika), ultrasparčiųjų fotofizikinių reiškinių molekulių kompleksuose tyrimams ir mokslinių prietaisų kūrimui. Vysto mokslinius biofotonikos, lazerinės spektroskopijos tyrimus. Vyksta bakalauro, magistrantūros ir doktorantūros studijos.
Lazerinių tyrimų centre sukurta unikalių mokslo prietaisų: femtosekundinis spektrometras, skenerinis mikroskopas, lazerinis skalpelis ir kt.
Toyota Celica
Antroji karta / A40 serija (1978-1981)
1978 m. Toyota inžinieriai išleido antros kartos Toyota Celica. Kėbulo formos buvo visiškai atnaujintos. II kartos Celica, kaip ir pirmoji, susilaukia pasaulinio pripažinimo.
Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Kvantinės elektronikos katedra
Įranga
Kvantinės elektronikos katedroje ir Lazerinių tyrimų centre yra :
Toyota Celica
Antroji karta / A40 serija (1978-1981)
Po metų - 1979 - šalia ST/GT pristatoma nauja modifikacija, pavadinta Toyota Celica Supra. Šioje modifikacijoje pirmą kartą sumontuotas Toyota EFI variklis vietoje karbiuratorinio varianto. Variklis pavadintas 4M-E (2,6 l, SOHC EFI, 6 cilindrai eilėje, 110 AG ir 136 Nm) ir suteikė Celica Supra 20 AG pranašumą palyginti su Celica GT. Bet naujasis motoras buvo gerokai sunkesnis už 20R variantą, todėl naudingos galios išlošta beveik nebuvo. Supra modifikacija taip pat turėjo prailgintą važiuoklės variantą. Inžinieriai Celica Supra sumontavo priekines groteles, labai panašias į pradininko 2000GT.
PFM-1
right|250 px|thumb|PFM-1 nuotrauka. 200px|right|thumb|250 px|PFM-1 schema.
PFM-1 – TSRS priešpėstinė fugasinė kasetinė mina plastikiniu korpusu. NATO vadinama „žaliąja papūga“ arba „mina peteliške“. Ši mina panaši į JAV armijos naudotą miną BLU-43, bet skiriasi sprogstamoji medžiaga.
Toyota Celica
Trečioji karta / A60 serija (1982-1985)
thumb|250px|right|1983 Toyota Celica 2.4 GT-S RA65
1982 m. išleidžiama trečios kartos Toyota Celica. Naujoji serija sulaukia daug pakeitimų. Labiausiai pastebimas vizualinis skirtumas – „išlendantys“ priekiniai žibintai. Taip pat kėbulo formos įgavo kampuotumo ir agresyvumo. Celica Supra modifikacijos išvaizda šiek tiek skyrėsi nuo kitų versijų.
PFM-1
Pagaminimas ir veikimas
Miną sudaro asimetriškas korpusas iš mažo tankio plastiko, kuriame yra sprogstama medžiaga. Jos centre yra aliumininis detonatorius. Įjungta mina pradeda veikti po 1-40 minučių, ir per tą laiką jas galima išmėtyti iš oro.
Plastiko deformacija (pvz., užmynus kareiviui) sukelia detonaciją ir sprogimą. Dažniausiai jai sprogus kareivis nenukaunamas, tačiau reikia amputuoti koją. Mažiems vaikams šios dažnai mirtinos.
Toyota Celica
Trečioji karta / A60 serija (1982-1985)
5M-E variklis atnaujintas ir išleista jo Twincam versija, pavadinta 5M-GE (2,8 l, EFI DOHC, 6 cilindrai eilėje, 145-161 AG ir 155-169 Nm). Dar vienas Celica Supra išskirtinis bruožas – nepriklausoma galinė pakaba.
PFM-1
Pagaminimas ir veikimas
Minos gaminamos įvairių spalvų, daugiausia žalios ar rudos, taip pat mėlynos, raudonos, juodos ir baltos. Yra žinių apie minas su simboliu PFM-1S, kuri susinaikina praėjus tam tikram laikui, paprastai nuo 1 iki 40 valandų (80 % tokio tipo minų susinaikina po 40 valandų). Užtaisytų minų išminuoti neįmanoma.
Minos gali būti išmėtytos iš oro ar pėstininkų. Jų mėtymui iš sraigtasparnių naudojamos kasetinis barstytuvas KSF-1S, kuriame telpa 64 minos, tuo pačiu metu naudojamas elektrinis padavėjas EKV-30M.
Toyota Celica
Trečioji karta / A60 serija (1982-1985)
Tam, kad užpildytų atsivėrusią spragą tarp ST (GT) ir Supra versijų, 1982 m. išleista GT-S (Sport) modifikacija. Celica GT-S, kaip ir Celica Supra, turėjo nepriklausomą galinę pakabą bei Supra interjero apdailą.
1983 m. į Celica GT/GT-S pradėtas montuoti 22R-E (2.4 l, EFI SOHC, 4 cilindrai eilėje, 105-116 AG ir 137-140 Nm) variklis.
PFM-1
Panaudojimas kare
PFM-1 buvo naudojama TSRS kare per Tarybinės armijos intervenciją į Afganistaną 1979–1989 m., daugiausia siekiant sulaikyti partizanus, kurie norėjo papulti į draudžiamas vietas. 10-ame dešimtmetyje tokias minas Rusijos kariuomenė naudojo Kaukazo konflikte Čečėnijoje. Jos naudotos Armėnijoje, Azerbaidžane. Užregistruotas tokių minų naudojimas Irako ir Somalio konfliktuose.
Toyota Celica
Trečioji karta / A60 serija (1982-1985)
1984 metais Celica kėbulas atnaujinamas, dizaineriai suteikia automobiliui patrauklesnes formas. Toyota Celica pardavimai tiesiog puikūs. Tais pačiais metais į Celica ST pradėti montuoti 22R-E varikliai. Atsiranda Celica Supra veriantas su automatine ECT pavarų dėže, turinčia Normal ir Sport režimus. 1985 m. išleistas pirmasis Toyota Celica kabrioletas, pavadintas Sunchaser.
Kikbolas
thumb Kikbolas – komandinis žaidimas, futbolo ir beisbolo mišinys. Išrastas 1942 m. JAV.
Toyota Celica
Ketvirtoji karta / T160 serija (1986-1989)
thumb|250px|right|1988 Toyota Celica All-Trac Turbo ST165
1986 m. Supra modifikacija atskiriama nuo Celica serijos ir išleidžiama kaip atskiras modelis. Ketvirtos kartos Celica perkuriama iš naujo ir tampa priekiniais ratais varomu modeliu. Išvaizda pasikeičia, netenka tokio kampuotumo, būdingo Supra. Visi montuojami varikliai taip pat atnaujinami – R seriją pakeičia naujoji S serija. Variklių gama: Celica ST - 2S-E (2 l, EFI SOHC, 4 cilindrai eilėje, 97 AG ir 118 Nm), Celica GT - 3S-FE (2 l, EFI DOHC, 4 cilindrai eilėje) ir Celica GT-S - 3S-GE (2 l, EFI DOHC, 4 cilindrai eilėje, 135 AG ir 125 Nm). Visos modifikacijos leidžiamos su kupė ir hečbeko kėbulo tipais.
Atskirta Toyota Supra nebuvo toks pelningas projektas – kaina buvo pakankamai aukšta ir tai labai atsiliepė pardavimams.
PFM-1
Panaudojimas kare
Dažnai tokių minų aukomis tapdavo civiliai. Vienu nelauktų tokių minų naudojimo efektų buvo didelis nukentėjusių vaikų skaičius. Dėl neįprastos išvaizdos ir ryškios spalvos vaikai dažnai jas palaikydavo žaislais, rinkdavo ir žaisdavo su jomis, o susinaikinančios minos (PFM-1S) dažnai susprogdavo visai netikėtai.
Toyota Celica
Ketvirtoji karta / T160 serija (1986-1989)
Vis augantis Toyota Celica populiarumas, ir tai, kad Toyota koncernui reikėjo platformos sportiniam modeliui, kuris atstovautų kompaniją pasauliniame automobilių sporte, sudarė prielaidas atsirasti naujai, galingai, keturiais ratais varomai Toyota Celica modifikacijai. Taip 1988 m. atsirado Celica GT-4 (All-Trac JAV rinkoje). Ketvirtos kartos Celica GT-4 buvo įmontuota 3S-GE variklio Turbo versija, pavadinta 3S-GTE (2 l, EFI 16V DOHC, 4 cilindrai eilėje su turbokompresoriumi, 180 AG ir 180 Nm). Tai buvo pirmoji Celica su turbokompresoriniu varikliu. Toyota inžinieriai, sugebėję iš 2 litrų variklio išgauti 200 AG, sukūrė modelį automobilių sportui.
Penktoji karta / T180 serija (1990-1993)
200px|thumb|right|1990 Toyota Celica ST Coupe AT180
Kikbolas
Žaidime varžosi dvi komandos. Metikas ridena kamuolį gaudytojui, kuris kamuolį nuspiria ir bėga į pirmą bazę. Taip gaudytojas tampa bėgiku. Žaidėjai pelno taškus, kai grįžta į namų bazę prieš tai užmynęs tris kitas bazes.
Toyota Celica
Penktoji karta / T180 serija (1990-1993)
1990 m. buvo išleista penktoji Celica karta. Automobilio kėbulo dizainas buvo visiškai pakeistas: Celica visiškai neteko kampuotumo, įgavo glotnumo, kėbulas tapo pastebimai pūstas į šonus. Vienintelis išvaizdos panašumas su praeita karta buvo „išlendančios“ lempos, bet ir jos buvo daug geriau įkomponuotos į bendrą automobilio išorės vaizdą. Kėbulą, kaip ir anksčiau, buvo galima rinktis iš dviejų tipų – hečbeko ir kupė. Automobilio priekis buvo pažemintas, o galas šiek tiek pakeltas – tai automobiliui suteikė daugiau sportiškumo ir agresyvumo. Pakeitimai buvo atlikti ne tik automobilio išvaizdoje: pakeisti ir kai kurie techniniai sprendimai. Labai išryškėjo skirtumai tarp skirtingiems regionams skirtų automobilių techninių charakteristikų.
PFM-1
Panaudojimas kare
Daugiausia dėl to PFM-1 minos tapo pagrindiniu Tarptautinės kampanijos uždrausti priešpėstines minas tikslu. Kampanija nedavė norimų rezultatų, nes Rusija nepasirašė 1997 m. Otavos sutarties, draudžiančios gaminti tokias minas, todėl jų armija toliau turi tokias minas. Šios sutarties nepasirašė ir JAV (gaminančios panašias BLU-43 minas), Kinijos Liaudies Respublika.
Toyota Celica
Penktoji karta / T180 serija (1990-1993)
JAV buvo išleistos 5 automobilio modifikacijos: ST, GT, GT Convertible, GT-S ir All-Trac. Celica ST komplektuota su 4A-FE (1.6l d.t., EFI DOHC, eilėje 4 cilindrai, 104AG), Celica GT/GT-S komplektuota su 5S-FE (2.0/2.2l d.t., EFI DOHC, eilėje 4 cilindrai, 130-135AG/145Nm), Celica All-Trac komplektuota su patobulintu 3S-GTE (2.0l d.t., EFI Turbo DOHC, eilėje 4 cilindrai, 200AG/200Nm). Ant 3S-GTE pradėtas montuoti oru aušinamas tarpinis oro aušintuvas.
Japonijoje Toyota automobiliuose buvo montuojami galingi varikliai: Celica ST 3S-FE (1.6l d.t., EFI DOHC, eilėje 4 cilindrai, 125AG). Celica GT komplektuota su 5S-FE (2.0l d.t., EFI DOHC, eilėje 4 cilindrai, 135AG). O amerikietiškąjį GT-S pakeitė galinga GT-I modifikacija. Celica GT-I komplektuota su supaprastinta 3S-GTE variklio versija, pavadinta 3S-GE (2.0l d.t., EFI DOHC 16v, eilėje 4 cilindrai, 165AG). GT-4 versija irgi buvo varoma galingesnės 3S-GTE versijos (2.0l d.t., EFI Turbo DOHC 16v, eilėje 4 cilindrai, 225AG). Japoniškoje GT-4 versijoje pagal pirkėjo pageidavimą buvo montuojamos 4WS (4 wheel steering) ir ACS (Actively Controlled Suspension) sistemos.
Europos rinkai rinkai Toyota atskirų modifikacijų nekūrė, dalis buvo paimta iš JAV, dalis iš Japonijai skirtų automobilių. Senajame žemyne buvo galima įsigyti: bazinę Celica ST su 4A-FE (1.6l d.t., EFI DOHC, eilėje 4 cilindrai, 115AG), tai JAV skirta modifikacija su šiek tiek pakelta galia. Vietoje amerikietiškųjų GT ir GT-S Europa sulaukė galingosios GT-I versijos, kurios galia buvo truputėlį sumažinta lyginant su Japonijos rinkai skirtais modeliais. Montuojamas tas pats 3S-GE variklis (2.0l d.t., EFI DOHC 16v, eilėjė 4 cilindrai, 156AG). 1992 metais Europos rinkai buvo išleista speciali GT-4 modifikacija pavadinta Carlos Saintz, kuri pasižymėjo padidinta galia ir papildomos įrangos gausa.
Šeštoji karta / T200 serija (1994-1999)
thumb|right|250px|Toyota Celica GT Liftback ST204
1994 m. Celica flagmanas – GT-4 (dar žinoma GT-FOUR, All-Trac, Turbo AWD vardu) versija su turbokompresoriumi ir visų varančiųjų ratų transmisija. Pagrindinė GT-4 misija buvo Pasaulio ralio čempionato WRC nuostatų atitikimas (norint dalyvauti čempionate reikia važiuoti serijiniu automobiliu). Nors ir nedideliais kiekiais ji buvo parduodama beveik visose pagrindinėse pasaulio rinkose: Japonijoje, Australijoje, Europoje ir Britanijoje. Tik JAV GT-4 nebuvo parduodamas. Taip pat amerikiečiams tiekiamos Celica turėjo kiek silpnesnius variklius, o Japonijai – galingesnius.
Šiandien VI kartos GT-4 sutinkama retai. Dažnesni modeliai - Celica ST ir Celica GT, kurių turėjo pakakti skirtingus poreikius turintiems pirkėjams. Labiausiai pastebimi vizualiniai pasikeitimai nuo ankstesnių versijų. Atsisakyta pakeliamų priekinių žibintų. Vietoje jų montuojami keturi apvalūs. Pakito ir kėbulo forma: vizualiai automobilio priekinė dalis atrodo lyg pakelta. Interjero surinkimas bei medžiagos išliko kokybiški. Taip pat didelis dėmesys skirtas ergonomikai (vietai kojoms bei sėdintiems gale).