cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anglijos geografija
Ekonominė geografija
220px|thumb|Naktinė Londono apšviestų pastatų ir tilto, kurių šviesos atsispindi vandenyje, nuotrauka. Anglija pasižymi viena didžiausių ekonomikų Europoje ir net pasaulyje – vidutinis BVP vienam gyventojui siekia 22 907 svarus sterlingų. Anglijos ekonomika paprastai laikoma mišriąja rinkos ekonomika, joje, priešingai nei Europoje vyraujančiame Reino kapitalizme, priimta daug laisvosios rinkos principų, tačiau išlaikyta pažangi socialinės gerovės infrastruktūra. Anglijos valiuta yra svaras sterlingų, dar vadinamas GBP. Anglija spausdina savo banknotus, kurie taip pat cirkuliuoja Velse. Anglijos ekonomika yra didžiausia Jungtinės Karalystės ekonomikos dalis.
Regioniniai skirtumai: thumb|300px|Anglijos žemėlapis, padalytas pagal vidutinę BPV vienam gyventojui 2007 m., rodantis turto pasiskirstymą Anglijos ekonomikos stiprumas įvairiuose regionuose skiriasi. Didžiausias BVP ir BVP vienam gyventojui yra Londone. Apskritai šiaurinės ir vakarinės Anglijos sritys yra skurdžiausios, o pietinės ir rytinės – turtingiausios. Toliau esančioje lentelėje pateikiamas visos Anglijos ir kiekvieno iš devynių regionų BVP (2004 m.) vienam gyventojui.
Politinė geografija
Anglija, anksčiau buvusi karalystė ir nepriklausoma šalis, susijungė su Škotija ir ilgainiui tapo Jungtine Karalyste (tuo metu Velsas buvo laikomas Anglijos dalimi).
Anglijoje yra unikali ir prieštaringa politinė padėtis – nuo 2015 m. ji yra politinis subjektas Jungtinėje Karalystėje, neturintis savivaldos. Anglijai Jungtinės Karalystės parlamente atstovauja parlamento nariai, o klausimus, susijusius tik su Anglija, taip pat sprendžia Jungtinės Karalystės parlamentas. Prieš „Breksitą“ Anglija buvo suskirstyta į kelis regionus, kurie atskirai siuntė savo atstovus į Europos Parlamentą.
Mulava
Mulava  – upė rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos ir Parčevo apskrityse. Kairysis Zielavos upės intakas. Upė priklauso Vakarinio Bugo upės baseinui. Upės ištakos yra šalia Kalinkos kaimo. Upė teka per Polubiče Dvorskių ir Rosošo kaimus.
Kosma
Didžiausi intakai: Maty, Pesčanka (kairieji).
Paplūsta gegužės–birželio laikotarpiu. Teka iš esmės negyvenamomis vietomis. .
Gears of War
Gears of War (GoW) – 2006 m. taktinė trečiojo asmens šaudyklė, sukurta studijos „Epic Games“.
Žaidime buvo panaudotas Unreal Engine 3.0 grafinis variklis. Žaidimas išleistas 2006 m. lapkričio 7 d. Xbox 360 konsolei, o 2007 m. lapkričio 6 d. Microsoft Windows. Tų pačių metų pabaigoje jis pasirodė ir Lietuvoje.
Siužetas
Gears of War žaidime pasakojama istorija apie kareivį iš Delta būrio, kuris kaunasi tam, kad išsaugotų žmonių rasę nuo sunaikinimo išgalvotoje Sera planetoje. Pagrindiniai priešininkai – požemiuose gyvenantys negailestingi padarai, kurie bendrai yra vadinami Locust Horde. Žaidėjui bus patikėtas pagrindinio veikėjo Marcus Fenix rolė. Jis – buvęs kalinys ir karo užgrūdintas kareivis, kartu su savo draugu Dominic Santiago arba tiesiog „DOM“, yra paskiriamas į Delta būrį, kuriame jie kaunasi prieš Locust Horde.
Tim Howard
Timas Hovardas (g. 1979 m. kovo 6 d.) – JAV futbolininkas (vartininkas), žaidžiantis Liverpulio „Everton“ klube. Taip pat yra nuolatinis JAV futbolo rinktinės narys, pagrindinis vartininkas.
Skarkiškiai
Skarkiškiai, Skarkiškės – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietryčius nuo Punsko, apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir 121 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Į Skarkiškes įjungti buvę Rečecių ir Škliarnos kaimeliai. Valsčiaus keliai Paliūnai – Seinai ir Smalėnai – Skarkiškės. 93 % gyventojų – lietuviai (1983).
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas pirmąkart minimas XVII a. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 56 gyventojai, iš kurių 51 lenkas ir 5 lietuviai. Tarpukaryje veikė lietuviškų organizacijų skyriai. 1959 m. spalio 13 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Literatūra
Tarybų Lietuvos enciklopedija, 4t, Vyriausioji Enciklopedijų Redakcija, Vilnius, 1987, 21 psl.
Pažastis
dešinėje|miniatiūra|200px|Jauno vyro pažastis dešinėje|miniatiūra|200px|Moters pažastis
Pažastis – žmogaus kūno sritis tarp krūtinės ir žasto, išsyk žemiau peties sąnario.
Paauglystėje pažastyse tiek vyrams, tiek moterims ima augti plaukai. Šiuolaikinėje Vakarų kultūroje priimta, kad moteris šalina pažastų plaukus, o vyrai paprastai juos palieka. Neseniai JAV ir Europoje dalis vyrų irgi ėmė šalinti pažastų plaukus, kadangi populiarinami beplaukiai vyrai modeliai ir manoma, kad tie plaukai prastai atrodo dėvint berankovius marškinėlius.
Pažastyse yra apokrininių prakaito liaukų, kurių gaminamame prakaite yra nedaug baltymų, kuriuos bakterijos ardo ir išskiria stipraus kvapo aminus. Pažasčių kvapui slopinti gaminamos kosmetinės priemonės nuo prakaitavimo (antiperspirantai) ir dezodorantai.
Sergant buboniniu maru pažastyse ir kirkšnyse iššokdavo bubonai – labai padidėję, patologiškai pakitę limfmazgiai. Pažastyse esantys limfmazgiai padidėja, nors ir ne taip ryškiai, ir sergant kitomis ligomis.
Pažastyje paprastai pakabinami vadinamieji „operatyviniai pistoletų dėklai“, kuriuos taip dėvi policijos, slaptųjų tarnybų operatyvininkai, asmens sargybiniai.
Tenlag
miniatiūra|Kasyklos liekanos Tenlago lageryje Tenlag – 1949–1956 m. TSRS „Dalstrojaus” lagerių sistemoje veikęs sunkiųjų darbų lageris, kurio kaliniai dirbo „Dalstrojaus” Tenkos valdybos objektuose.
Kodinis žymėjimas: АВ-2.
Valdybos vieta: Ust Omčiugas, Magadano sritis, Rusija.
Įsteigtas 1949 m. rugsėjo 20 d., uždarytas 1956 m. birželio 29 d.
Nuorodos
Tenlagas „Memorialo” duomenų bazėje
Bieliūniškis
Bieliūniškis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Kairelių.
Kaleta Olivija
Kaleta Olivija  – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijos šiaurės rytuose, Argentinos jūros pakrantėje, prie San Chorchės įlankos, Deseado departamente.
Miestas įkurtas 1901 m. lapkričio 20 d. kapitono Gutero. Pavadintas jo žmonos Olivijos garbei (Caleta Olivia – „Olivijos įlankėlė“). Tai antras pagal dydį provincijos ir didžiausias departamento miestas. Per Kaleta Oliviją eina Viedmos-Ušuajos kelias. Atšaka į Gobernador Mojano gyvenvietę. Žvejyba, naftos pramonė, avių auginimas ir vilnos pramonė. Yra žvejybinis uostas. Turizmas (geri pajūrio paplūdimiai, vandens pramogos vasarą). Miesto simbolis – El Gorsito monumentas naftininkams.
Robertas Bunevičius
Robertas Bunevičius (g. 1958 m. balandžio 29 d. Irkutskas) – Lietuvos gydytojas psichiatras, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Psichoendokrinologijos pradininkas Lietuvoje.
Biografija
1982 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1999 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1983-1986 m. Švėkšnos psichiatrijos ligoninės gydytojas, 1984-1986 m. skyriaus vedėjas. Nuo 1987 m. dirba Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Endokrinologijos institute, nuo 2001 m. dar ir Psichofiziologijos ir reabilitacijos institute. 1997-1998 m. Čapel Hilio universiteto (Šiaurės Karolinos valstija) kviestinis asocijuotasis profesorius.
Kartu su kitais 1999 m. įsteigė Tarptautinę neuropsichiatrijos asociaciją (INA). Nuo 1999 m. Lietuvos biologinės psichiatrijos draugijos prezidentas, nuo 1999 m. žurnalo „Biologinė psichiatrija ir psichofarmakologija“ vyr. redaktorius.
Mirė 2014 m. balandžio 11d.
Aleixo Garcia
Alechas Garsija ( arba, m. 1525 m. dab. Paragvajuje) – portugalų keliautojas, dalyvavęs keliose ekspedicijų po Pietų Ameriką. Tarnavo Ispanijai, tyrinėjo La Platos sritį, Boliviją, Paragvajų.
Dalyvavo Juan Diaz de Solís ekspedicijoje (1515-1516 m.), kurios tikslas buvo rasti vandens kelią į Ramųjį vandenyną. La Platos pakrantėje kolonizatoriai buvo užpulti indėnų, todėl išsigelbėjusieji patraukė atgal link Ispanijos. Dalis grįžtančių laivų sustojo prie Santa Katarinos salos (dab. Brazilija). Aleixo Garcia iš čia patraukė į žemyną, kur gyveno tarp indėnų gvaranių. Iš jų išgirdo istoriją apie turtingą baltąjį karalių, gyvenantį kažkur vakaruose.
Po aštuonerių metų Garsija suorganizavo ekspediciją, norėdamas atrasti legendinio baltojo karaliaus žemes. Jos metu jis atrado didelį krioklį Paranos baseine: Igvasu krioklio atradimas priskiriamas Alvar Núñez Cabeza de Vaca, todėl pasak Paragvajaus istoriko Efraím Cardozo, Garsija galėjęs atrasti netoliese esanti Mondajaus krioklį. 1524–1525 m. Garsijos vedama 2000 gvaranių ekspedicija keliavo tolyn į Gran Čiaką. Jis buvo pirmasis europietis kirtęs šį regioną ir pirmasis pasiekęs Inkų imperijos rytines sienas (aštuoneriais metais anksčiau negu inkus pasiekė Francisco Pizarro). Čia ekspedicija atrado daug sidabro, tačiau jai grįžtant buvo užpulta pajagvų, kurie ir nužudė Alechą Garsiją (dab. Paragvajuje, netoli San Pedro).
Alecho Garsijos kelionės atgarsiai paskatino kitus konkistadorus La Platos baseino upėmis ieškoti legendinių sidabro kalnų.
Naminių gyvūnėlių kapinės (1989 filmas)
Naminių gyvūnėlių kapinės – 1989 m. JAV vaidybinis siaubo filmas pagal to paties pavadinimo Stiveno Kingo romaną. Filme pasakojama apie gyvų numirėlių prisikėlimą. Šie į gyvųjų pasaulį grįžta nusiteikę anaiptol ne geranoriškai.
Polocko kunigaikščiai
Polocko kunigaikščiai – Polocko kunigaikštystės valdovai. Seniausieji vietos kunigaikščiai kildino save iš variagų ir turėjo seną dinastiją. Vėliau įsitvirtino Riurikaičių Polocko atšaka. iai pasibaigus, nuo 1129 m. Polocką valdė įvairios kitos riurikaičių atšakos.
Naminių gyvūnėlių kapinės (1989 filmas)
Istorija
Filmas sukurtas kompanijos Paramount Pictures. Scenarijaus autoriumi buvo pats Stivenas Kingas, pagal kurio knygą šis filmas ir buvo pastatytas. Filmas pristatytas publikai 1989 m. balandžio 21 d. ir sulaukė neblogos komercinės sėkmės, bei kritikų įvertinimo. Pastatytas už maždaug 11,5 mln. JAV dolerių, filmas surinko apie 57 mln. dolerių pajamų. 1992 m. sukurta filmo tąsa „Naminių gyvūnėlių kapinės II“, kuri buvo mažiau sėkminga.
Polocko kunigaikščiai
Nuo XIII a. vidurio Polocką, kaip dalinę LDK kunigaikštystę, valdė Mindaugo giminaičiai ir Gediminaičiai
Naminių gyvūnėlių kapinės (1989 filmas)
Siužetas
Daktaras Luisas Krydas (akt. Dale Midkiff) su šeima, žmona Reičel (akt. Denise Crosby), dukryte Ele ir mažamečiu sūnumi Geidžu, atvyksta į provincijos miestelį. Jie apsistoja name prie kelio, kuriuo iš gretimos gamyklos dažnai pravažiuoja vilkikai su autocisternomis. Šeimos atvykimą lydi nieko gero nepranašaujantys atsitikimai. Duktė Elė nukrenta nuo sūpynės, o sūnus Geidžas vos neišbėga į kelią po vilkiku. Jį išgelbsti pagyvenęs kaimynas Džadas (akt. Fred Gwynne), kuris gyvena kitoje kelio pusėje ir perspėja Krydų šeimą apie kelyje nieko nepaisančius vairuotojus ir aprodo jiems žemes aplink Kridų namus.
Polocko kunigaikščiai
Riurikaičių Polocko atšaka
Nuo Polocko atsiskyrimo, kunigaiktšystę valdė vietinė dinastija, dar vadinama Polocko Iziaslavičiais:
Naminių gyvūnėlių kapinės (1989 filmas)
Siužetas
Jau pačią pirmą dieną duktė Elė pastebi prie namo esantį takelį, kuris veda į mišką. Luisui pasiteiravus apie šį takelį kaimyno, šis vieną rytą nuveda juo Krydų šeimą. Takelio gale, miške, pasirodo besančios miestelio gyventojų naminių gyvūnėlių kapinės, kurios dar prieš dešimtis, gal netgi šimtus, metų žmonės laidojo savo mylimus mirusius namų augintinius. Luiso žmona, kuri siaubingai nemėgsta ir bijo mirties po savo sesers Zeldos netekties, ir nepripažįsta jos kaip natūralaus reiškinio, kapinėmis pasibaisi. Po to ligoninėje Luisui Krydui pasitaiko gatvėje partrenktas žmogus, Viktoras. Šiam sulaužyta kaukolė. Luisas nuoširdžiai nori padėti, tačiau žmogus miršta beveik ant jo rankų. Likus jam vienam su nelaimėliu lavonas staiga atsigauna, pagriebia Luisą su ranka ir pasako, kad jis jam nori padėti taip, kaip daktaras norėjo padėti jam ir, panašu, išleidžia paskutinį kvapą. Sekančią naktį nelaimėlis pasirodo Luisui kaip vaiduoklis ir perspėja niekuomet nelipti prie naminių gyvūnėlių kapinių esančia uola.
Polocko kunigaikščiai
Kitos Riurikaičių atšakos
Po nepriklausomybės atkūrimo 1132 m. vietinė valdovų linija buvo nutrūkusi, ir pasikeisdamos valdė aplinkinių kunigaikštysčių dinastinės linijos: Minsko Glebovičiai, Vitebsko Vasilkovičiai, Drucko Rogvolodovičiai:
Naminių gyvūnėlių kapinės (1989 filmas)
Siužetas
Greitu laiku Luisas išlydi šeimą pas giminaičius į Čikagą per Padėkos dieną, o Luisas lieka namie dėl turimų nesutvarkytų reikalų. Iškart po to kaimynas Džadas jam praneša, kad prie savo namų rado partrenktą ant kelio katiną, kuris, panašu, yra Krydų šeimos katinas Čerčas. Luisas dėl to labai apgailestauja, nes duktė Elė jį labai mylėjo. Paskambinusi ir paklausiusi apie katiną Elė jį dar labiau sugraudina. Luisas galvoja katino kūnelį sudeginti, o dukrai pasakyti, kad jis dingo. Tačiau kaimynas Džadas pasiūlo, anot jo, geresnį sprendimą. Džadas nuveda Luisą į naminių gyvūnėlių kapines, tačiau jie čia neapsistoja, o užkyla dar aukščiau, ant kalvos, kur randa akmenimis išdėliotą, keistų ženklų aikštelę. Džadas patiki pačiam Luisui palaidoti savo katiną, nors žemė čia ypač kieta. Tuo tarpu nelaimėlis Viktoras pasirodo vaiduokliu Elei ir perspėja, kad jos tėvas žada padaryti kažką ypač blogo. Kitą dieną Luisas išvysta katiną Čerčą vėl gyvą, tačiau agresyvų. Nuėjęs pas Džadą jis sužino, kad kalvelėje yra indėnų kapinės, kuriose vyksta stebuklai ir palaidojus mirusį kūną, šis atgyja...
Po kurio laiko įvyksta siaubinga nelaimė. Kridų sūnų Geidžą kelyje partrenkia sunkvežimis, jį visiškai sumaitodamas. Visi apimti nevilties ir siaubo. Luisui į galvą šauna mintis palaidoti indėnų kapinėse savo sūnų, tiksliau - perlaidoti. Palaidotasis prisikelia, deja, tikras siaubūnas. Toliau įvykiai klostosi dar baisiau ...
Polocko kunigaikščiai
Lietuviškos dinastijos
XIII a. viduryje prijungta prie LDK. Autonomiškai valdė:
Johann Joachim Winckelmann
Biografija
Vinkelmanas gimė Stendalyje (Magdeburgo apygardoje), Vokietijoje, batsiuvio šeimoje. Dar būdamas vaikas, išlandžiojo visus apylinkės milžinkapius. Mažuosius savo bičiulius lengvai prikalbindavo drauge ieškoti senovinių kapų.
1743 metais jau buvo Zėhauzeno mokyklos direktoriaus pavaduotojas.
1748 metais Vinkelmanas persikėlė netoli Dresdeno ir dirbo grafo fon Biunau bibliotekininku. Frydricho II valdomą Prūsiją paliko nė kiek nesigailėdamas, nes ją laikė despotišku kraštu. Vietos pakeitimas nulėmė visą tolesnį jo gyvenimą. Jis susipažįsta su įžymiais menininkais ir Dresdene randa didžiausią to meto Vokietijos antikinę kolekciją, todėl pakeičia visus savo planus (anksčiau svajojo vykti į Egiptą). Pirmaisiais paskelbtais jo darbais susidomi visa Europa. Siekdamas vis didesnės dvasinės nepriklausomybės ir nepripažindamas religinio dogmatiškumo, jis pereina į katalikų tikėjimą, kad lengviau būtų galima rasti Italijoje darbą.
1758 metais Vinkelmanas saugo ir prižiūri kardinolo Albanio biblioteką ir kolekcijas, o 1763 metais paskiriamas vyriausiuoju Romoje ir apylinkėse esančių senovės paminklų prižiūrėtoju. Aplanko Pompėją ir Herkulanumą.
1768 metais, keliaudamas iš tėvynės į Italiją, Vinkelmanas viename Triesto viešbutyje susipažino su italu ir visai nenujautė, kad tai daug kartų baustas nusikaltėlis.
1768 m. birželio 8 dienos vakare mokslininkas sumanė parašyti keletą pastabų spaustuvei ir atsisėdo prie rašomojo stalo, nors jau buvo beveik nusirengęs. Tą akimirką į kambarį įžengė italas, užmetė Vinkelmanui ant kaklo kilpą ir, po trumpų grumtynių užveikęs tyrinėtoją, šešis kartus suvarė jam peilį. Nors ir sunkiai sužeistas, stiprus vyras nušliaužė laiptais žemyn, tačiau kraujo dėmės ir išblyškęs jo veidas taip išgąsdino kambarių tvarkytojas ir kelnerius, kad visi nežinojo, ką daryti, o kai atsipeikėjo, pagalba nelaimingajam buvo nebereikalinga.
Po mokslininko mirties ant jo rašomojo stalo buvo rastas lakštas popieriaus su paskutiniu jo ranka rašytu žodžiu: „Reikia…“
Žudikas nutraukė vos pradėtą mintį, išmušė iš rankos plunksną didžiam žmogui, naujo mokslo pradininkui.
Tačiau Vinkelmano veikla neliko bevaisė. Visur pasaulyje yra jo pasekėjų. Praslinko du šimtmečiai, bet Romoje ir Atėnuose, didžiausiuose mūsų dienų archeologijos centruose, kasmet tebešvenčiama gruodžio devintoji – įžymaus mokslininko gimimo diena, „Vinkelmano diena“.
Darbai
Trys Vinkelmano darbai padėjo pamatus moksliniam senovės tyrinėjimui. Tai jo „Pranešimai“ apie Herkulanumo radinius („Sendschreiben“), pagrindinis veikalas „Senovės meno istorija“ („Geschichte der Kunst des Altertums“) ir „Nežinomieji antikos paminklai“ („Monumenti antichi inediti“).
1762 m. ir 1764 m. išleistos dvi Vinkelmano knygos „Apie radinius Herkulanume“. Šios knygos svarbios tuo, kad pirmą kartą aiškiai ir dalykiškai supažindino pasaulį su Vezuvijaus papėdės iškasenomis.
Tuo pačiu metu pasirodė bene pats svarbiausias Vinkelmano veikalas – „Senovės meno istorija“. Autorius jame suklasifikavo be paliovos gausėjančius antikos paminklus ir, neturėdamas jokių pirmtakų, – vis dėlto parodė antikos meno raidą. Iš senovės autorių kuklių užuominų jis sukūrė sistemą, o savo įžvalgiu protu atskleidė daug naujų tiesų, kurias paskelbė tokia įtaigia kalba, kad visą civilizuotąjį pasaulį lyg galinga banga užliejo domėjimasis antikos idealais ir prasidėjo klasicizmo epocha.
Ši knyga nepaprastai paveikė archeologiją. Ji skatino ieškoti grožio, kad ir kažin kur jis būtų pasislėpęs; mokė, kaip reikia suprasti senąsias civilizacijas, susipažinus su jų kultūros paminklais; viliojo kastuvu ieškoti kitų nematytų pasaulių, tokių pat nuostabių kaip Pompėja, kaip ir ji palaidotų po žeme.
Tačiau tikrą mokslo ginklą jaunajai archeologijai Vinkelmanas davė 1767 metais, kai paskelbė savo „Monumenti antichi inediti“. Šis veikalas pats tapo pavyzdžiu. Interpretuodamas senovės skulptūras, Vinkelmanas išstudijavo visą graikų mitologiją, net iš smulkmenų padarė apibendrinamas išvadas ir išlaisvino senąjį metodą iš filologijos varžtų, iš globos tų senovės istorikų, į kurių veikalus žiūrėta kaip į kokius kanonus.
Mikronezijos Federacinių Valstijų karinės pajėgos
Šalis turi mažas paramilitarines Jūros pajėgas, kurios atsakingos už valstybės teritorinių vandenų ir išimtinės ekonominės zonos apsaugą. Pajėgos užssima pakrančių apsauga, žvejybos plotų kontrole, paieškos ir gelbėjimo misijomis ir kova prieš kontranbandą.
Iki 2003 m. rugpjūčio mėnesio Mikronezijos Federacinėse Valstijose pagal Civilinės veiklos komandos programą buvo dislokuoti 39 JAV karinio personalo nariai, kurie vėliau išvyko.
Virbeliškės
Virbeliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Sudervės, Šilėnų miške, Neries regioniniame parke.
Magylai
Magylai (arba Mogylai) – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Andrioniškio, Ramuldavos girios pakraštyje. Kaimas ribojasi su Anykščių seniūnijoje esančiu Lašinių kaimu. Kaimo vakarinėje pusėje tekanti Šventoji skiria kaimą nuo Sedeikių – stovi Sedeikių tiltas. Praeina kelias į Juodbalos karjerą. Kaimo teritorija priklauso Šimonių girios biosferos paligonui. Yra Magylų senkapis, vadinamas Milžinkapiais.
Etimologija
Manoma, jog kaimo pavadinimas kilo nuo pavardės Mogyla. Dauguma gyventojų čia buvo Mogylai ar Magylai.
Istorija
1935 m. kaimas buvo išskirstytas į vienkiemius. Iki 1954 m. – Magylų apylinkės centras. 1949 m. kaime buvo sukurtas A. Puškino kolūkis.
Magylų kaime XXI a. pradžioje veikė D. ir T. Taurelių šeimos kaimo turizmo sodyba. Magyluose yra menininkų Sondeckių šeimos sodyba (ten nuo 2015 m. rengiamos vasaros muzikos šventės).
Tobyšas
Tobyšas  – upė Rusijoje, Komijoje; Cilmos kairysis intakas (Pečioros baseinas). Prasideda Timano kalvagūbryje ir teka pietų kryptimi jo pašlaitėmis. Vaga labai vingiuota, ypač žemupyje, kur sudaro dideles kilpas. Įteka į Cilmą prie Tobyšo kaimo.
Alvydas Nikžentaitis
Alvydas Nikžentaitis (g. 1961 m. spalio 18 d. Panemunėje, Jurbarko raj.) – istorikas, Lietuvos istorijos instituto XX amžiaus istorijos skyriaus vyriausiasis mokslo darbuotojas, humanitarinių mokslų habilituotas daktaras; nuo 2012 m. – Jerzy Giedroyco dialogo ir bendradarbiavimo forumo valdybos pirmininkas.
Tobyšas
Didžiausi intakai: Siabujacha, Sareda (kairieji), Didysis Tomanas (dešinysis).
Alvydas Nikžentaitis
Biografija
1979–1984 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją. Nuo 1984 m. dirbo Lietuvos istorijos instituto LDK istorijos skyriaus moksliniu bendradarbiu. 1992 m. kartu su Vladu Žulkumi prie Klaipėdos universiteto įkūrė Vakarų Lietuvos ir Prūsijos istorijos centrą, tapo jo direktoriumi. 1993–1998 m. buvo Klaipėdos universiteto Istorijos katedros vedėjas, 1998–2004 m. – Vakarų Lietuvos ir Prūsijos istorijos centro mokslinis bendradarbis (nuo 2000 m. nepagrindinėse pareigose). 2000 m. sugrįžo dirbti į Lietuvos istorijos institutą vyriausiuoju mokslo darbuotoju; 2000 m. rugsėjį – 2008 m. lapkritį buvo Lietuvos istorijos instituto direktorius. Iki 2009 m. nepagrindinėse profesoriaus pareigose dėstė Vilniaus Pedagoginio universiteto Istorijos fakulteto Lietuvos istorijos katedroje.
Tobyšas
Paplūsta gegužės–birželio laikotarpiu. Būna užšalusi nuo spalio pabaigos ar lapkričio pradžios iki gegužės.
Alvydas Nikžentaitis
Biografija
1988 m. Lietuvos istorijos institute apgynė istorijos mokslo kandidato (dabar – daktaro) disertaciją „Lietuvių tautos kova prieš vokiečių feodalų agresiją XIV a. pirmojoje pusėje“, 1992 m. ji nostrifikuota. 1999 m. kovo 26 d. Vilniaus universitete apgynė humanitarinių mokslų habilitacinį darbą „Ikikrikščioniška Lietuvos visuomenė XIII–XIV a.“.
Žuvies diena
Žuvies diena – 1989 metais Lietuvos kino studijoje Jolitos Skablauskaitės apsakymų motyvais sukurtas meninis filmas. Melodrama. Filmo trukmė – 81 min.
Tobyšas
Teka iš esmės negyvenamomis vietomis.
Alvydas Nikžentaitis
Biografija
Moksliniai interesai keitėsi: pirma daugiausia tyrinėjo LDK ir Vokiečių ordino XIII–XV a. istoriją, vėliau susidomėjo vokiečių, lietuvių ir lenkų santykių istorija, nagrinėjo tautinio tapatumo problemą viduramžiais ir XX amžiuje, tautinių ir politinių stereotipų bei įvaizdžių kaitą nuo viduramžių iki XIX–XX a., rašė LDK politinės tautos klausimais. Pastarąjį dešimtmetį tiria atminties kultūrą ir politiką Lietuvoje.
Žuvies diena
Siužetas
Pagrindinė filmo herojė Veronika priklauso stiprių šiuolaikinių moterų tipui, kurios gali egzistuoti vienos. Dėl jos nėra ko bijoti: ji išgyvens, išplauks… Filme iliustruojami paprasčiausi kasdieniniai dalykai – emancipacija, valia, protas, sugebėjimai. Veronika laukiasi kūdikio ir tai tampa priežastimi atsisveikinti su praeitimi, kaip su nemaloniu sapnu.
Alvydas Nikžentaitis
Biografija
A. Nikžentaitis buvo Lietuvos istorijos instituto mokslo tarybos narys (1992–2008 m.), Šiaurės Rytų Europos vokiečių kultūros ir istorijos instituto (Nordost-Institut Lüneburg) mokslo tarybos (1992–2001 m.) narys, Vokietijos istorijos instituto Varšuvoje (Deutsches Historisches Institut Warschau) mokslo tarybos (1999–2008 m.) narys, Tarptautinės komisijos Vokiečių ordino istorijai tirti (Internationale Historische Kommission zur Erforschung des Deutschen Ordens), Vakarų ir Rytų Prūsijos istorijos komisijos (Historische Kommission für ost- und westpreußischer Landesforschung) narys, Baltijos istorikų komisijos (Baltische Historische Kommission) narys-korespondentas, 21st Century Trust fondo narys, Thomo Manno kultūros centro kuratoriumo pirmininkas (1995–2000 m.), Lietuvos nacionalinio istorikų komiteto prezidentas (2004–2013 m.).
Jis yra 2005 m. įsteigto Lietuvos–Vokietijos forumo ir 2006 m. įsteigto Vokietijos–Lietuvos forumo valdybų narys, kelių Lietuvos ir tarptautinių istorijos mokslo žurnalų (tarp jų Zeitschrift für Ostmitteleuropaforschung (Herderio institutas Marburge), Zapiski Historyczne (Torunes universitetas), Acta Historica Universitatis Klaipedensis (Klaipėdos universitetas), Lithuanian Historical Studies (Lietuvos istorijos institutas)) redaktorių kolegijų narys, Lietuvos aukštojo mokslo institucijų istorijos krypties doktorantūros komitetų narys, Lietuvos ir tarptautinių mokslo projekto koordinatorius.
1999–2000 m. A. Nikžentaitis stažavosi Herderio institute, Marburge. Kelis kartus buvo Alexandro von Humboldto fondo stipendininkas.
A. Nikžentaitis buvo vienas iš 2012 m. birželio 30 d. Vilniuje steigiamajame suvažiavime Lietuvos intelektualų įkurto Jerzy Giedroyco dialogo ir bendradarbiavimo forumo iniciatorių ir nuo to laiko yra jo valdybos pirmininkas. Forumas veikia puoselėdamas J. Giedroyco idėjas Lietuvos ir Lenkijos santykiuose. 2019 m. liepos mėn. laimėjo Lietuvos istorijos instituto direktoriaus konkursą.
Frankfurtas prie Oderio
Istorija
Šiuolaikinio miesto vietoje XIII a. buvo frankų pirklių gyvenvietė. 1253 m. ji gavo miesto teises, 1368-1450 m. buvo vienas stipriausių Hanzos lygos miestų. 1506 m. įkurtas universitetas, kuris 1811 m. buvo perkeltas į Breslau (dabartinis Vroclavas Lenkijoje). 1945 m. pavasarį, Antrojo pasaulinio karo metu miestą užėmė Raudonoji armija, o vėliau miestas pateko į tarybinės įtakos sferą iki pat Vokietijos susivienijimo 1990 m.
Mikalojus Potockis
Mikalojus Potockis, pravardė – Lokio Letena (1595–1651) – stambus Lenkijos magnatas, ATR valstybinis ir karinis veikėjas. Karaliaus rotmistras (1620), pulkininkas (1626/1627), Podolės žemės generalinis seniūnas (1633), Karūnos lauko raštininkas (1636), Braclavo vaivada (1636–1646), Karūnos lauko etmonas (1637–1646), Krokuvos kaštelionas (1646–1651), Karūnos didysis etmonas (1646–1651), Liublino, Čerkasų, Letičevsko, Nižyno ir Baro seniūnas. Braclavo vaivados Jokūbo Potockio ir Jadvygos Prusinovskaitės vyresnysis sūnus.
Biografija
1604–1609 metais mokėsi Zamoistės akademijoje. 1609–1611 metais dalyvavo Lenkijos karaliaus Žygimanto Vazos kariniame žygyje į Smolenską. 1620 metais Mikalojus Potockis dalyvavo Cecoros mūšyje ir turkų buvo paimtas į nelaisvę. Grįžęs iš totorių nelaisvės 1627 metais dalyvavo kare su švedais Pamaryje. 1633 metais kaip Podolės žemės generalinis seniūnas Mikalojus Potockis kartu su Jeremejumi Vyšnioveckiu ir Stanislovu Konecpolskiu Panevcos mūšyje sutriuškino turkų Abaz-pašos armiją. 1636 metais Mikalojus Potockis buvo paskirtas Karūnos lauko raštininku ir Braclavo vaivada. 1637 metais tapo Karūnos lauko etmonu.
Kovėsi su kazokais. Dalinai, 1637-1638 metais vadovavo malšinant kazokū-valstiečių sukilimą, vadovajamą Pavliuko, Jokūbo Ostrianino ir Dmitrijaus Gunios. 1637 metų gruodį sutriuškino Pavliuko karius Kumeiko mūšyje. 1638 metų gruodį privertė Dmitrijaus Gunios kazokų-valstiečių pulką kapituliuoti. Numalšinus sukilimą gavo Ukrainoje plačias žemės valdas. 1646 metais, po Jokūbo Sobieskio mirties Mikalojus Potockis buvo paskirtas Krokuvos kaštelionu, o poto, po Stanislano Konecpolskio mirties buvo paskitras nauju Karūnos didžiuoju etmonu.
1648 metais buvo du kartus sumuštas Geltonųjų Vandenų ir Korsunės mūšiuose (Bogdano Chmelnickio), buvo totorių nelaisvėje. Totorių nelaisvėje praleido dvejus metus. 1650 metų balandį už didelę išpirką buvo išlaisvintas ir grįžo į tėvynę. 1651 metų birželį dalyvavo Bresto mūšyje, vadovaudamas daliai Lenkijos armijos. Išvykus Jonui Kazimierui, Karūnos didysis etmonas Potockis priėmė sau armijos vadovavimui. Vadovaujant Lenkijos kariam pajudėjo Kijevo link, kur susijungė su Jonušo Radvilos Lietuvos armija ir tęeė karinius veiksmus prieš kazokus ir totorius. Po Baltos cerkvės mūšio 1651 metų rugsėjį Lenkijos vadovybės vardu sudarė su Ukrainos etmonu Bogdanu Chmelnickiu taip vadinamą Baltacerkvės taikos sutartį. 1651 metų lapkritį Karūnos didysis etmonas Mikalojus Potockis mirė Chmelnike.
Šeima
Mikalojus Potockis buvo du kartus vedęs. Iki 1631 m. Mikalojus Potockis vedė Sofiją Firlej, Liublino vaivados Petro Firlejaus (m. 1619) dukterį. Vaikai nuo pirmos santuokos:
Iki 1642 metų vedė antrą kartą Elžbietą Kazanovskytę, Podolės vaivados ir Karūnos lauko etmono Martyno Kazanovskio (apie 1566–1636) dukterį. Vaikai nuo antros santuokos:
Vanda (augalas)
Vanda (Vanda) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiausia epifitiniai augalai, nors yra augančių ant žemės ar medžių. Pavadinimas iš sanksrito kalbos žodžio „vanda“, reiškiančio vienos augalo rūšies pavadinimą – dabar languotoji vanda. Lapai įvairūs, priklausomai nuo aplinkos, kurioje auga. Kai kurių lapai platūs, kiaušiniški, cilindriški ar mėsingi ir prisitaikę prie sausros periodų. Stiebas gana įvairius, nuo mažų augalų iki užaugančių keletą metrų.
Daugumą žydi geltonais žiedais su rudomis dėmėmis, bet yra ir baltų, žalių, raudonų ir kitokių atspalvių. Lūpa su mažu pentinu.
Augalai paplitę Indijoje, Himalajuose, pietryčių Azijoje, Indonezijoje, Filipinuose, Naujojoje Gvinėjoje, pietų Kinijoje ir šiaurės Australijoje.
Rūšys
ir kt.
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Vanda bensonii]]
Antonio Grant
Antonio Grantas (g. 1977 m. vasario 2 d. Šiaurės Augusta, Pietų Karolina) – JAV krepšininkas, laimėjęs 2005 m. LKL dėjimų konkursą.
2007 m. liepos pabaigoje sugrįžo į Lietuvą ir pasirašė vienerių metų sutartį su Šiaulių klubu. 2010 m. gruodžio 16 d. sugrįžo į Klaipėdos „Neptūną“, tačiau sužaidęs dvi rungtynes išvyko į Prancūziją.
Albanija Eurovizijoje
thumb|right|200px|[[Anjeza Shahini 2004 m.]] thumb|right|200px|[[Frederik Ndoci 2007 m.]] thumb|right|200px|[[Olta Boka 2008 m.]] thumb|right|200px|[[Juliana Pasha 2010 m.]] thumb|right|200px|[[Adrian Lulgjuraj ir Bledar Sejko 2013 m.]] thumb|right|200px|[[Herciana Matmuja 2014 m.]] thumb|right|200px|[[Elhaida Dani 2015 m.]] thumb|right|200px|[[Eneda Tarifa 2016 m.]]
Albanija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 18 kartų, o į finalą pateko 10 kartų. Debiutavo 2004 m. ir pirmuoju bandymu pateko į finalą.
Istorija
Pirmasis Albanijos atstovas į „Eurovizijos“ dainų konkursą buvo išrinktas per „Festivali i Këngës“ konkursą. „Festivali i Këngës 42“ laimėtojas gavo teisę atstovauti Albanijai „Eurovizijos“ dainų konkurse. Nugalėtoja tapo Anjeza Shahini su daina „Imazhi yt“. Tačiau „Eurovizijos“ konkurse dalyvavo su į anglų kalba išversta daina „The Image of You“. Pusfinalyje užėmusi 4 vietą su 106 taškais pateko į finalą, o jame užėmė 7 vietą iš 24 dalyvaujančių šalių. Šis pasiekimas leido Albanijai kitais metais iš karto dalyvauti konkurso finale.
Albanijos daina 2005 m. Eurovizijos dainų konkursui vėl buvo pasirinkta per „Festivali i Këngës“. Šio konkurso nugalėtoja tapo Ledina Çelo su daina „Nesër shkoj“, kurią „Eurovizijoje“ atliko anglų kalba pavadinimu „Tomorrow I Go“. Atstovė negalėjo pakartoti Shahini rezultato, surinko 53 taškus ir užėmė 16 vietą.
„Festivali i Këngës 44“ nugalėtoju ir kartu 2006 metų atstovu konkurse tapo Luiz Ejlli daina „Zjarr e ftohtë“, tačiau daina nebuvo išversta į anglų kalbą ir buvo pirmoji Albanijos daina „Eurovizijoje“, atliekama albanų kalba. 2006 m. konkurso pusfinalyje surinkęs 58 taškus, užėmė 14 vietą ir į finalą nepateko.
2007 m. šaliai atstovavo Frederik Ndoci su daina „Hear My Plea“. Daina buvo atliekama anglų ir albanų kalbomis. „Eurovizijos“ pusfinalyje užėmė 17 vietą, į finalą jis nepateko.
„Festivali I Këngës 46“ nugalėtoja tapo Olta Boka su daina „Zemrën e lamë peng“. Tačiau nugalėtojos rezultatas buvo prieštaringas ir sklandė gandai, kad paskutiniai du teisėjai tyčia suteikė aukštus balus Oltai Bokai siekiant išvengti siunčiant į „Euroviziją“ antrosios vietos laimėtojus Flaka Krelani ir Doruntina Disha. Albanijos spauda nebuvo patenkinta priimtu sprendimu, ir RTSH paskelbė, kad jie ištirtų tariamą sukčiavimą per paskutinius dviejų teisėjų atiduodamus taškus. Nepaisant to, Oltos Bokos pergalė išliko ir ji atstovavo Albanijai 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse Belgrade, Serbijoje. Konkurse ji pateko į finalą, antrame pusfinalyje užėmė 9 vietą, o finale surinkusi 55 taškus, užėmė 17 vietą iš 25 dalyvių.
2009 m. gruodžio 27 d. paaiškėjo, jog „Festivali i Këngës 48“ laimėtoja tapo Juliana Pasha su daina „Nuk mundem pa ty“. Daina yra tipiška up-tempo kompozicija ir buvo lyginama su Christinos Aguileros „Keeps Gettin' Better“ bei Britney Spears „Womanizer“. Albanija pirmajame konkurso pusfinalyje užėmė 6 vietą su 76 taškais ir tokiu būdu įgijo teisę dalyvauti finale. Finale Juliana davė gerų rezultatų ir su 62 taškais liko 16 vietoje.
Dalyvis, atstovausiantis Albanijai 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse, buvo pasirinktas per 2010 m. gruodžio mėnesį vykusį „Festivali i Këngës 49“. Šio festivalio nugalėtoja tapo Aurela Gaçe. Jos daina „Kënga ime“ buvo išversta į anglų kalbą, pavadinimu „Feel the Passion“, ir paskelbta 2011 m. kovo 12 d. Atstovė dalyvavo pirmajame „Eurovizijos“ dainų konkurso pusfinalyje, su 47 taškais užėmė 13-ą vietą ir į finalą nepateko.
Albanija dalyvavo 2012 m. konkurse su daina „Suus“, kurią atliko Rona Nishliu. Daina konkurse sėkmingai įveikė pusfinalį ir pateko į finalą, užimdama 5 vietą su 146 taškais. Rona Nishliu pasiekė iki šiol geriausią Albanijos rezultatą.
2013 m. Eurovizijos dainų konkurse šaliai atstovavo Adrian Lulgjuraj ir Bledar Sejko su daina „Identitet“. Konkurso pusfinalyje Albanija užėmė 14 vietą ir nepateko į finalą.
Tarptautinė atominės energijos agentūra
Tarptautinė atominės energijos agentūra (TATENA; ) – tarptautinė organizacija, siekianti taikaus atominės energijos panaudojimo ir uždrausti ją naudoti kariniams tikslams. Įkurta 1957 m. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos.
Šventasis Sostas ir didžioji dauguma JTO narių priklauso šiai organizacijai. Lietuva prisijungė prie šios organizacijos 1993 m. 1995 m. Lietuvos nacionalinė M. Mažvydo biblioteka tapo TATENA depozitine biblioteka. Kol kas tik Šiaurės Korėja galutinai pasitraukė iš organizacijos 1994 m.
Su daugiau kaip 180 šalių Tarptautinė atominės energijos agentūra sudarė branduolinio ginklo neplatinimo sutartis. TATENA kontroliuoja daugiau kaip 1000 branduolinių įrenginių darbą; koordinuoja bei rengia sprendimų projektus dėl branduolinių reaktorių eksploatavimo nutraukimo, radioaktyvių atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymo.
Madvilioniai
Istorija
1775 m. Upytės pavieto dūmų surašyme minimas Medvilionių bajorkaimis (2 dūmai). Kaimą per visą Lietuvą išgarsino Medvilionių dvaras, kuriame buvo įsikūręs vienas svarbesnių tautinio atgimimo centrų Šiaurės Lietuvoje.
Production I.G
Production I.G – Japonijos animacijos studija, kurianti anime filmus ir televizijos serialus, kompiuterinių žaidimų video intarpus, taip pat užsiima leidyba. Žymiausi studijos kūriniai yra „Ghost in the Shell“, „Psycho-Pass“ ir „Patlabor“.
Inicialai I.G sudaryti iš pirmųjų įkūrėjų pavardžių raidžių.
Kęstutiškis
Kęstutiškis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 20 km į pietus nuo Rokiškio, 2 km nuo Mickūnų, Aukštakalnių ežero rytinėje pakrantėje.
Panaikintas 1972 m.
Šumavos nacionalinis parkas
Šumavos nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Čekijos – Vokietijos – Austrijos pasienyje, jame stūkso Bohemijos Miškas (arba Šumava). Prateka Otavos upė. Veisiasi nemaža lūšių populiacija. Nors daugumą teritorijos užima eglių miškai yra išlikę sengirių. Senieji miškai kenčia nuo audrų ir kinivarpų antpuolių.
Vytuliai
Vytuliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 5 km piečiau Saugų, šalia Žemaitkiemio-Sakūčių kelio.
Rafael Pereira da Silva
Jo brolis dvynys Fábio irgi atstovauja Manchester United komandai.
Magūnai
Magūnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Pabradės, prie Lietuvos valstybės sienos su Baltarusija. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, paštas (LT-18014), medicinos punktas, lopšelis-darželis, veikia Baldų gamybos bendrovė „Zbiga“.
Rosa Parks
Roza Parks (1913 m. vasario 4 d. – 2005 m. spalio 24 d.) buvo afroamerikiečių pilietinių teisių aktyvistė, kurią JAV Kongresas vėliau praminė „Moderniųjų laikų pilietinių teisių judėjimo motina”.
Magūnai
miniatiūra|left|Kultūros centras miniatiūra|left|Senosios kapinės
Rosa Parks
1955 metų gruodžio 1 dieną Montgomeryje, Alabamos valstijoje, R. Parks, kuri tuomet buvo 42-ejų metų amžiaus, atsisakė paklusti autobuso vairuotojo įsakymui užleisti sėdimą vietą baltajam keleiviui. Tokio pobūdžio veiksmai nebuvo naujiena: Irene Morgan 1946 metais ir Sarah Louise Keys 1955 metais laimėjo bylas prieš autobusų kompanijas JAV aukščiausiajame teisme. Prieš 9 mėnesius iki Parks atsisakymo užleisti vietą, penkiolikmetė juodaodė Claudette Colvin atsisakė užleisti vietą toje pačioje autobusų linijoje. Tačiau kitaip nei ankstesni individualūs pilietinio nepaklusnumo veiksmai, Parks poelgis sukėlė Montgomerio autobusų boikotą (didelė dalis žmonių, protestuojančių prieš segregaciją, boikotavo viešąjį transportą. Autobusų kompanijos dėl šios akcijos patyrė didelių nuostolių).
Magūnai
Istorija
XIX a. buvo kaimas Švenčionių apskrities Kiemeliškių valsčiuje. 1916 m. įsteigta pradžios mokykla, 1945–2003 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, dešimtmetė, 2003–2004 m. devynmetė dėstomąja lenkų kalba, nuo 2004 m. Magūnų pagrindinė mokykla. 1950–1995 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1952 m. įkurta biblioteka.
Rosa Parks
Rozos Parks atviras nepaklusnumas tapo svarbiu modernaus Pilietinių teisių judėjimo simboliu, o Parks tapo tarptautine pasipriešinimo rasinei segregacijai ikona. Ji bendradarbiavo su pilietinių teisių lyderiu Martinu Liuteriu Kingu. Parks padėjo Kingui tapti nacionalinio lygio reikšminga pilietinių teisių judėjimo figūra.
Taip pat skaitykite
Montgomerio autobusų boikotas
F.L.Y.
F.L.Y. buvo latvių muzikos grupė, kurią 2002 m. įkūrė Martinš Freimanis, Lauris Reinikas ir Yana Kay. Grupė buvo sukurta specialiai 2003 m. Eurovizijos dainų konkursui.
2003 m. išėjo ir grupės vienintelis albumas Never Look Back su 11 dainų anglų kalba. Latvijos radijo stotyse skambėjo dainos Who May Say ir 7 Days. 2004 ir 2005 m. radijo topuose buvo F. L.Y. dainos latvių kalba Nakts mani uzrunā ir Beigās tomēr viss būs labi. 2005 m. grupės veikla apnyko ir kiekvienas narys grįžo prie savo projektų.
FC Steel Trans Ličartovce
Ličartovcių „Steel Trans“ – buvęs Slovakijos futbolo klubas iš Ličartovcių.
Istorija
2005 m. vasarą prijungtas prie MFK Košice klubo.
Tripucių geležinkelio stotelė
Tripucių geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Tripucių kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Turosnės valsčiuje. Stotelė buvo atidaryta 1862 m. kai buvo pradėtas naudoti Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. Per stotelę eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Baciutų geležinkelio stotelės yra 3,8 km ir iki Niewodnica Kościelna geležinkelio stoties yra 1,8 km.
Cross Internacional de Itálica
Cross Internacional de Itálica – kasmetinis lengvosios atletikos kroso čempionatas, vykstantis sausio mėnesio viduryje Ispanijoje. Varžybų trasa įrengta Romos imperijos senovinio miesto Italikos gatvėmis, šalia miesto griuvėsių. Tarptautinis Italikos krosas yra vienos iš dviejų Ispanijos lengvosios atletikos varžybų, kurios patvirtintos IAAF. Tai vienas iš prestižiškiausių krosų Ispanijoje.
Varžybos vyksta trijose pagrindinėse kategorijose: vaikų ir jaunimo, masinio starto ir profesionalų varžybos.
La Ligva
thumb|left|150px|La Ligvos komunos padėtis Valparaiso regione La Ligva – miestas Valparaiso regione (Čilė), Petorkos provincijoje, La Ligvos komunos centras. Yra 76 km į šiaurės rytus nuo regiono centro Valparaiso. Įkurtas 1754 m. kaip kaimas Villa de Santo Domingo de Rozas de La Ligua.
Miestas žinomas savo tekstilės pramone ir tipiškais Čilės kulinariniais kepiniais.
La Ligvos komuna
La Ligvos komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 1163 km². 2006 m. gyventojų skaičius – 31987 gyv. (gyventojų tankis 27,5 žm./km²).
Polocko kunigaikštystė
Polocko kunigaikštystė (baltarusių kalba: Полацкае княства) – Rusios kunigaikštystė, gyvavusi IX–XII amžiuose dabartinės Baltarusijos šiaurinėje teritorijoje.
Teritorija
Kunigaikštystės pradžioje (iki suirimo) valdytos teritorijos bendrai buvo vadinamos Polocko žeme. Jos apėmė Minsko, Vitebsko, Mogiliovo (vakarinę dalį) sritis dabartinėje Baltarusijoje, taip pat teritorijas gretimas teritorijas Rusijoje, Latvijoje.
Žemė buvo Rytų Europos lygumoje, Baltarusijos kalvyne, į vakarus nuo Dniepro, kuris skyrė nuo Smolensko žemės rytuose. Pagrindinė regiono upė buvo Berezina. Šiaurėje Černigovo žemė ribojosi su Naugardo ir Pskovo žemėmis, pietuose – su Turovo-Pinsko žeme, vakaruose – su lietuvių (aukštaičių) žemėmis: Nalšia, Lietuva, latgalių žeme Jersika.
Ankstyvoji istorija
Polocko kunigaikštystė formavosi krivičių gyvenamose žemėse ir kontroliavo prekybinį kelią iš varingių į graikus. Krivičiai turėjo gentinę konfederaciją, kuriai vadovavo legendinė varingių dinastija. Apie 862 m. Polockas buvo priverstas pripažinti Kijevo Rusios kunigaikščio Askoldo viršenybę, bet išlaikė vietos dinastiją. Pasakojama, kad plečiantis Kijevo Rusiai, 978 m. jos didysis kunigaikštis Vladimiras išžudė visą vietinę dinastiją ir X a. pabaigoje prijungė Polocką prie savo valstybės. Vietos valdovo Rikvaldo dukterį Riknedą padarė savo žmona, išprievartaudamas ją tėvų akivaizdoje. Kijevo Rusiai priėmus krikščionybę ir „vedus“ naują žmoną, 988 m. Rikneda grįžo į Polocką, kur jos ir Vladimiro sūnus Iziaslavas naujai įsitvirtino soste, atkūrė vietos dinastiją, kuri laikoma seniausia Riurikaičių dinastijos atšaka. Tai buvo anksčiausiai nuo Kijevo Rusios atsiskyręs politinis vienetas. Jis vadinosi Polocko žemė.
Iziaslavo pradėta Riurikaičių atšaka Polocką valdė kelis šimtus metų. Didžiausias klestėjimas buvo pasiektas Iziaslavo vaikaičio Vseslavo (1044–1101) laikais. Tuo metu kunigaikštystė tapo svarbia tarpininke prekyboje tarp Kijevo ir Skandinavijos. Ji valdė ne tik pirmines Polocko žemės teritorijas, bet ir įgijo hegemoniją vakaruose, t. y. baltų žemėse: lietuvių ir latvių protėviai tarnaudavo Polocko armijose. Polocko agresija turėjo įtakos rytinių baltų genčių (lietuvių, latgalių, jotvingių) konsolidacijai. Pvz., latgaliai suformavo Jersikos kunigaikštystę, kuri buvo Polocko vasalė.
Sostinė Polockas tapo labiausiai įtvirtintu Rusios miestu. Jis buvo labai išpuoštas, jame pastatyta Polocko Šventosios Sofijos katedra, kuri konkuravo su kitomis Rusios Šventosiomis Sofijomis – Naugarde ir Kijeve.
Susiskaidymas
1101 m. mirus Vseslavui, Polocko žemė padalinta į penkias (ar šešias) dalines kunigaikštystes, kurias užvaldė jo sūnūs. Taip atskilo Minsko, Drucko, Iziaslavo, Vitebsko kunigaikštystės. Vyriausias sūnus Dovydas Vseslavičius liko valdyti Polocke. Naujosiose kunigaikštystėse įsigalėjo atskiros Polocko riurikaičių atšakos, vėliau dauguma jų dar labiau skaldėsi.
Nepaisant susiskaldymo, Polocko žemės kunigaikštystės išlaikė savo bendrą tapatybę. Jos neretai vykdė bendrą politiką prieš išorės priešus (Smolenską, Kijevą ir pan.). Kuomet Polocko Riurikaičių dinastija baigėsi 1129 m., provincinių kunigaikščių (Minsko, Vitebsko, Drucko ir kt.) siekė įsitvirtinti Polocko soste, keisdami vienas kitą.
1127 m. Polocko žemė patyrė agresiją iš Kijevo. Jo kunigaikštis Mstislavas Vladimirovičius nusiaubė Polocką, ir jo bei dalinių kunigaikštysčių valdovus ištrėmė į Bizantiją. Tai pabaigė pagrindinę Polocko liniją. Po ilgų tarpusavio karų tarp vietinių Riurikaičių linijų (Davidovičių, Vasilkovičių, Glebovičių ir kt.) apie 1186 m. Polocko kunigaikštystėje įsigalėjo Glebovičiai.
1222 m. Polocką nukariavo Smolensko kunigaikštystė, tačiau 1232 m. jai pavyko išvaduoti. Nuo tada Polocko kunigaikštystėje įsigalėjo Vitebsko Riurikaičių linija.
LDK įsigalėjimas
thumb|left|200px|Perstatyta Polocko katedra Nuo XII a. II pusės Polockas neteko ekonominių galių, kadangi pajūryje įsitvirtino Teutonų ordinas (jis atplėšė nuo Polocko daug istorinių žemių), o vėliau susiformavo Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nors 1237–1239 m. Polockas išvengė Mongolų užkariavimo, netrukus čia įsigalėjo LDK. Tai įvyko iki 1243 m., kuomet Polocko soste jau sėdėjo Lietuvos kunigaikštisTautvilas (jis buvo kunigaikščio Brečeslavo Vosilkovičiaus žentas). Taip kunigaikštystė perėjo LDK kaip dalinė kunigaikštystė. Mindaugas netrukus susipyko su Tautvilu, ir jį išvijo, kas sukėlė sukilimą. 1253 m. jiems susitaikius, Tautvilas valdė Polocką iki 1263 m., kol buvo nužudytas. Nuo 1263 m. Polocko kunigaikštystė pripažino Nalšios kunigaikščio Gerdenio valdžią, bet šis irgi nužudytas 1267 m.
Meškutiniai
Meškutiniai – baravykiečių (Boletales) eilės grybų šeima.
Polocko kunigaikštystė
LDK įsigalėjimas
Nežinoma, kas valdė Polocką po Gerdenio mirties. Manoma, kad tai galėjo būti Vitebsko kunigaikštis Iziaslavas. XIII a. pabaigoje Polocko soste įsitvirtino Tautvilo sūnus Konstantinas Tautvilaitis. Kadangi jis neturėjo įpėdinių, po mirties paliko Polocką Rygos arkivyskupui, tačiau jau 1307 m. Livonijos ordinas pardavė Polocką Lietuvai. Taip kunigaikštystė galutinai ir oficialiai įjungta į Lietuvos sudėtį.
Meškutiniai
Išaugina vidutinio dydžio mėsingus vaisiakūnius. Himenoforas lakštelinis. Lakšteliai šakoti, palyginti siauri, nuo šviesiai geltonos iki oranžiškai rudos spalvos.
Polocko kunigaikštystė
LDK įsigalėjimas
Po Algirdo mirties 1377 m., Jogaila atidavė Polocką savo broliui Skirgailai, o šiam 1386 m. tapus vietininku Lietuvoje, vėl sugrįžo Andrius. Jis sukilo prieš Krėvos sutartį ir, susivienijęs su Vokiečių ordinu ir Smolensku, pradėjo karą prieš Skirgailą. Karą pralaimėjus, 1390 m. Polocko kunigaikštystė panaikinta, prijungiant ją prie Vilniaus kunigaikštystės.
Vėliau, 1413 m., iš jos ir gretimų žemių suformuota Polocko vaivadija.
Meškutiniai
Lietuvoje žinomos gentys:
Virbiniai
Virbiniai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pušaloto, prie Lėvens upės. Į vakarus nuo kaimo auga Toliūnų miškas.
Kartachena (Ispanija)
Kartachena – uostamiestis pietų Ispanijoje, Mursijos provincijoje, prie Viduržemio jūros. Apylinkėse gausu naudingųjų iškasenų: švino, geležies, vario, cinko, sieros. Eksportuojamos metalo rūdos, alyvuogių aliejus, vynas, džiovinti vaisiai. Importuojama technika, anglis, mediena, žuvis. Pagrindinė miesto pramonės šaka – metalo (švino ir cinko) liejimas ir lydymas. Išvystyta stiklo pramonė.
Miestą supa kalnai. Čia yra viena svarbiausių Ispanijos karinių bazių. Išlikę senovės tvirtovės, kariniai ir laivybos statiniai, miesto sienos, pilis (statė kartaginiečiai), katedra (XIII a.), rotušė.
Istorija
Miestą 228 m. pr. m. e. įkūrė Kartaginos karvedys Hasdrubalas. Senovėje ji vadinosi Carthago Nova (t. y. Naujoji Kartagina). 209 m. pr. m. e. romėnai užkariavo miestą, per uostą keliavo daug aukso ir sidabro iš apylinkių. 425 m. miestą nusiaubė gotai, vėliau jis atstatytas (ypač maurų laikotarpiu). 1269 m. atiteko Aragonui, vėliau ir Ispanijai. Ispanų pilietinio karo metu (1936–1939 m.) mieste buvo respublikonų laivyno pagrindinė karinė bazė.
Stadionas
Estadio Cartagonova buvo atidarytas 1988 m. vasario 7 d. Stadiono talpa 15 tūkst. žiūrovų, yra pilnų matmenų aikštė (105 x 68 m.); 2000 m. atlikta renovacija