cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vega
Etimologija
Kiekvieną naktį žvaigždžių padėtys kinta, jos keliauja dangaus skliautu dėl Žemės sukimosi apie savo ašį. Tačiau kai žvaigždė yra prie pat Žemės sukimosi ašies, jos vieta danguje nesikeičia, ją vadiname šiaurine žvaigžde. Kadangi Žemės ašis dėl precesijos svyruoja, jos orientacija per ilgą laiko tarpą kinta, brėždama dangaus skliaute apskritimą. Šis procesas trunka 25 770 metus (kol Žemės ašis vėl sugrįžta į pradinę padėtį). Šiuo metu mūsų šiaurinė žvaigždė yra Šiaurinė, tačiau 12 000 metais pr. m. e. Žemės ašis buvo vos 5 laipsniais nutolusi nuo Vegos, todėl tuo metu Vega buvo šiaurinė žvaigždė. Žemės ašis vėl priartės prie Vegos 13 727 metais ir Vega vėl taps šiaurine žvaigžde. Žinoma, per visą šį procesą šiaurinės žvaigždės nuolat keičiasi, tačiau Vega yra ryškiausia iš visų galimų šiaurinių žvaigždžių.
Šiaurės polineziečiai Vegą vadino „whetu o te tau“. Jos pasirodymas virš horizonto žymėjo jų Naujuosius metus, kuomet žemė buvo pasirengusi sėjos pradžiai. Ilgainiui šią funkciją perėmė Sietynas.
Vega tapo pirmąja žvaigžde, kurios vardu buvo pavadintas automobilis – 1971 metais pagaminta Chevrolet Vega. Kitos transporto priemonės, pavadintos Vegos vardu: ESA raketa „Vega“ ir „Lockheed Vega“ lėktuvas. Be to, Pingvinų kavinės orkestro albume Concert Program yra daina, pavadinimu „Vega“.
Nidžilis
Nidžilis arba Nedželis, Nedelis  – ežeras Rusijoje, Jakutijoje, didžiausias Vidurio Jakutijos lygumoje. Telkšo Kobiajaus uluse, Lenos ir Viliujo tarpupyje. Ilgis iki 33,5 km (šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi), plotis iki 6 km. Didžiausias gylis – 7 m. Į ežerą suteka Kiunkėjus ir Charyja Jurjachas, išteka Sjenas (Viliujo baseinas).
Vidutinė vandens temperatūra liepą +18,7 °C. Užšąla rugsėjo pabaigoje arba spalio pradžioje. Ledas laikosi ~240 dienų. Ledai ištirpsta antroje birželio pusėje. Gausų žuvų, ypač jakutinių auksinių karosų.
Pusbrigadė
Pusbrigadė  – karinių vienetų rūšis, dydžiu maždaug lygi pusei brigados arba kitaip – pulkui. Pirmosios pusbrigadės buvo suformuotos Prancūzijos armijoje per Prancūzijos revoliucinius karus. Įvairių tipų Prancūzijos Revoliucinės armijos pėstininkų daliniai buvo suvienyti vienam dalinyje. Pusbrigadėms vadovavo brigadų šefai.
Žodis demi-brigade buvo parinktas, kad neprimintų feodalinio termino régiment 'pulkas', priminusio „senąją tvarką“ valstybėje, kai valdė karalius. Napoleonas 1803 m. įsakė nebenaudoti termino demi-brigade ('pusbrigadė'), o naudoti régiment ('pulkas'). Vėliau terminas pusbrigadė vėl imtas naudoti kai kuriems Prancūzijos armijos vienetams pavadinti. Šiuolaikinėje Prancūzijos armijoje liko vienintelė pusbrigadė – 13-oji Svetimšalių legiono pusbrigadė.
Istorinis fonas
1792 m. balandžio 20 d. Prancūzijos Įstatymų leidybos asamblėja nubalsavo ir paskelbė karą Austrijai. Prūsijos karalystė šiame kare tapo Austrijos sąjungininke. 1792 m. karo kampanija Prancūzijai sekėsi, ji užkariavo Austrijos Nyderlandus (būsimą Belgiją) ir dalį Vokietijos. Tačiau 1793 m. sausio 21 d. buvo giljotinuotas buvęs Prancūzijos karalius Liudvikas XVI, ir Prancūzijai karą paskelbė koalicija, kurią sudarė D. Britanija, Vokietijos valstybės, Sardinijos karalystė bei Ispanija. Tęsėsi ir karas su Austrija bei Prūsija.
1793 m. viduryje Prancūzija prarado tai, ką buvo užkariavusi 1792 m., kariavo daugelyje frontų ir jai grėsė įsiveržimas į jos nuosavą teritoriją. Stengdamasi įveikti nesėkmes Prancūzija ėmėsi įvairių priemonių. 1793 m. rugpjūčio pabaigoje Prancūzija, Lazaro Karno (Lazare Carnot) pasiūlymu, įvedė levée en masse – masinę jaunų nevedusių vyriškių mobilizaciją. Taip pat rugpjūčio pabaigoje buvo išleistas įstatymas reorganizuoti pėstininkus, kurį vykdant ir buvo suformuotos pusbrigadės.
1794 m. Prancūzijos revoliucinės armijoje buvo suformuotos pusbrigadės.
Pusbrigadžių kūrimas
thumb|right|200px|Prancūzijos revoliucinės armijos generolas, lengvųjų pėstininkų karininkas ir linijinės pusbrigadės kareivis.
Tuo metu Prancūzijos revoliucinės kariuomenės pėstininkams labai stigo vieningumo. Tuo metu armijoje buvo trys pagrindiniai pėstininkų tipai, kiekvieni jie turėjo savas uniformas, savo organizacinę struktūrą, savo ginkluotę ir apmokėjimo tvarką: Šių pėstininkų dalinių skirtingumai kėlė daug tiekimo problemų, o dėl apmokėjimo skirtumų – ir priešiškumo.
Kuriant pusbrigades buvo siekiama suvienyti visų trijų rūšių pėstininkus į vieningus dalinius, kurie būtų vienodai ginkluoti ir uniformuoti, vienodai organizuoti ir apmokami.
Dėl vykstančių karo veiksmų pusbrigadžių formavimas užtruko, tad iš tikro jos pasirodė 1794 m. pradžioje. Dalis pusbrigadžių buvo organizuotos kaip linijiniai pėstininkai (Demi-brigade de Bataille, 1792-96 m. ir Demi-brigade d’Infanterie de Ligne, 1796–1803 m.), dalis – kaip lengvieji pėstininkai (Demi-brigade d’Infanterie Légère).
Pusbrigadžių pervadinimas
Po Amjeno taikos (1802 m.) pasirašymo Napoleonas 1803 m. įsakė grąžinti istorinį pavadinimą 'pulkas'. Pusbrigadės imtos vadinti pulkais.
Vėlesnės pusbrigadės
Po Napoleono valdymo pusbrigadėmis retkarčiais buvo pavadinami kai kurie Prancūzijos armijos daliniai.
Antrojo pasaulinio karo pradžioje Mažino linijos Alpių sektorių gynusių dalinių tarpe buvo ir pusbrigadžių. Pvz., Alpių tvirtovių pusbrigadė ir Alpių raitųjų jėgerių pusbrigadė
Šiuolaikinėje Prancūzijos armijoje liko vienintelė pusbrigadė – 13-oji Svetimšalių legiono pusbrigadė.
Pusbrigadės Lenkijoje
Tarpukario Lenkijos ginkluotosiose pajėgose egzistavo pusbrigadės. Jų turėjo 1927 m. įkurtas Pasienio apsaugos korpusas ir 1936 m. sukurta savanorių formuotė „Tautos gynyba“, pastarojoje pusbrigadės buvo organizuotos 1937 m.
Pasienio apsaugos korpuso pusbrigadės
Pusbrigadės egzistavo 1927–1929 m. Jos buvo suformuotos KOP vado įsakymu. 1929 m. liepos mėnesį performuotos į KOP pulkus.
Laikštė
Laikštė – šiaurės rytinė Marijampolės miesto dalis, esanti į vakarus nuo geležinkelio, prie Gamyklų gatvės. Miesto pramonės rajonas.
Roletai
Roletai, ritininės žaliuzės arba ritininės užuolaidos – tai vienas iš populiariausių langų uždengimo įtaisų. Ruletus galima montuoti vienus arba derinti su dieninėmis užuolaidomis. Didžiulė audinių spalvų, raštų ir tipų įvairovė leidžia gaminį priderinti prie bet kokio stiliaus interjero. Roletai gali būti valdomi įvairiais būdais:
Specialūs ruletų audiniai skirti patalpoms, kuriose dirbama kompiuteriu, taip pat yra neperšveičiami ruletų audiniai patalpų užtamsinimui ir vaikų kambariams. Apsaugai nuo karščio skirti roletai, pagaminti iš specialios plėvelės, kurios viena pusė padengta aliuminio folija.
Petras Kriaučiūnas
Petras Kriaučiūnas (slapyvardis Kazimiero sūnus, 1850 m. rugsėjo 16 d. Papečkiuose, dab. Girėnai, Kaupiškių valsčius – 1916 m. sausio 20 d. Jaroslavlyje, Rusija, kapinės neišlikusios) – Lietuvos mokytojas, knygnešys.
Biografija
Tėvai buvo pasiturintys valstiečiai. Baigė Vištyčio pradinę mokyklą, 1863–1871 m. mokėsi Marijampolės gimnazijoje, 1871–1875 m. Seinų kunigų seminarijoje. 1875–1879 m. studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje. Peterburge pažintis su tuo metu studijavusiais Kazimieru Jauniumi ir Silvestru Gimžausku turėjo įtakos Petro Kriaučiūno tolesnei veiklai.
Nenorėdamas dirbti Mogiliavo arkivyskupijos parapijose, šventintis į kunigus atsisakė. Baigęs mokslus Varšuvos universitete ir gavęs mokytojo diplomą, įsidarbino Marijampolės gimnazijoje. Čia dėstė lotynų ir lietuvių kalbą. Gimnazijos bibliotekos lietuviškų knygų skyriuje turėjo lietuviškų knygų, tarp jų Peterburge išleistus Kristijono Donelaičio raštus, naudojo juos pamokose lietuvių kalbos ir raštijos istorijai atskleisti. Subūrė gimnazistų būrelį lietuviškai spaudai skaityti ir platinti.
Pasirodžius „Aušros“ laikraščiui, rėmė jį pinigais, taisė rankraščius, padėjo laikraštį platinti. Užsisakydavo apie 200 egzempliorių, skleisdavo juos gimnazijoje tarp moksleivių ir visoje Suvalkijoje. „Aušrą“ gaudavo per muitininką Jakubauską iš Virbalio, parsivežti lietuviškos spaudos į Mažąją Lietuvą vykdavo pats. Palaikė ryšius su draudžiamos spaudos platintojais kunigais ir buvusiais mokslo draugais. Tai Adomas Grinevičius, Simonas Norkus, Antanas Radušis, Jonas Kriaučiūnas ir kiti.
Dalyvavo pirmajame varpininkų susirinkime, redagavo „Varpo“ straipsnius. Buvo Marijampolėje įsikūrusios Sietyno draugijos narys. Kazio Griniaus duomenimis, turėjo apie 80 įžymių mokinių (23 iš jų buvo nukentėję nuo persekiojimų). Bendradarbiavo, o vėliau ir padėjo sunkiai sergančiam Vincui Kudirkai. Manoma, kad V. Kudirkos satyra „Cenzūros klausimas. Pasaka ne pasaka“ remiasi P. Kriaučiūno gyvenimo medžiaga.
1887 m. buvo atleistas iš mokytojo pareigų, įsidarbino apygardos teismo suvažiavimo raštvedžiu. 1889 m. sausio 30 d. paskirtas Plokščių (Šakių raj.) teisėju. Čia su studentais, kunigais, šviesuomene, aptardavo lietuvybės gaivinimo, spaudos leidimo bei platinimo klausimus. 1889 m. vedė Petro Armino našlę Sofiją Zalevskaitę-Arminienę. 1899 m. iš teisėjo pareigų atleistas. Grįžo į Marijampolę, dirbo advokatu. 1906-1914 m. vėl Marijampolės gimnazijos mokytojas. Pirmojo pasaulinio karo metu kartu su gimnazija pasitraukė į Rusiją, apsigyveno Jaroslavlyje.
Mokėjo lietuvių, lotynų, graikų, latvių, lenkų, rusų, vokiečių, prancūzų kalbas. Jo vardu pavadinta Vištyčio Petro Kriaučiūno vidurinė mokykla.
FA Ulis Erewan
Jerevano „Ulis“ – Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano.
Istorija
Klubo užuomazgos yra 2000 metai. 2006 m.pasivadino „Ulis“. Dalyvavo aukščiausios lygos pirmenybėse.
2011 m. vienintelį kartą klubo istorijoje tapo šalies čempionais.
2016 m. vasario 3 d. klubas nutraukė savo veiklą.
Dubleriai
Dabartinė dublerių komanda yra Šengavit’ Erewan.
Vokietijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Algimantas Grigelis
Biografija
1938–1949 m. mokėsi Utenos 2-oje berniukų gimnazijoje. 1954 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Gamtos mokslų fakulteto Geologijos skyrių, gavo hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos diplomą. 1954–1957 m. mokėsi Baltarusijos valstybinio universiteto aspirantūroje (mikropaleontologija).
1957 m. VU Gamtos mokslų fakulteto Geologijos ir mineralogijos katedros asistentas. 1958 m. apgynė geologijos-mineralogijos mokslų kandidato (1993 m. nostrifikuota gamtos mokslų daktaru) disertaciją. 1958–1960 m. Lietuvos geologijos valdybos laboratorijos vedėjas ir ekspedicijos vyriausiasis geologas. 1960–1963 m. Lietuvos geologijos instituto mokslinis bendradarbis, 1963–1977 m. instituto direktorius. 1966 m. suteiktas vyresniojo mokslinio bendradarbio vardas (paleontologija ir stratigrafija). 1977–2001 m. skyriaus ir Regioninės geologijos sektoriaus vadovas. 1981 m. apgynė geologijos-mineralogijos mokslų daktaro (dabar – habilituoto gamtos mokslų daktaro) disertaciją. 1994 m. Lietuvos mokslų akademijos narys-korespondentas. Nuo 1994 m. VU profesorius. Nuo 1997 m. Lietuvos mokslų akademijos Biologijos, medicinos ir geomokslų skyriaus Geomokslų sekcijos pirmininkas. Nuo 2001 m. birželio 1 d. visuomeninis mokslo darbuotojas (pensijoje).
Nuo 1990 m. Lietuvos geologų sąjungos, nuo 1995 m. Švedijos geologų sąjungos narys. Nuo 1992 m. Lietuvos nacionalinio geologų komiteto pirmininkas. Nuo 1993 m. Tarptautinio metraščio „Baltica“ atsakingasis redaktorius ir leidėjas. Nuo 1993 m. Europos paleontologų asociacijos narys. 1969–1993 m. Pabaltijo stratigrafijos komisijos, 1993–1994 m. Baltijos stratigrafijos asociacijos pirmininkas.
Tarptautinių geologų kongresų dalyvis: 1968 m. – Praha; 1984 m. – Maskva; 1996 m. – Pekinas; 2000 m. – Rio de Žaneiras; 2004 m. – Florencija.
Mokslinė veikla
Ištyrė Lietuvos ir Kaliningrado srities juros sistemos foraminiferus, jų filogenezę, sukūrė zoninę stratigrafijos schemą, foraminiferų zonų analizės metodiką, jų sistematiką, parengė borealinės paleozoogeografijos srities juros sistemos foraminiferinių zonų koreliaciją, nustatė jų chronostratigrafinę seką. Tyrė ir aprašė Kaliningrado srities juros, kreidos ir paleogeno sistemos gręžinius, įtraukė į šių sistemų stratigrafiją naujų lietuviškų vardų. Tyrė Baltijos jūros prekvartero geologiją, jos sandarą ir raidą. Parašė 22 knygas, iš jų 9 autorinės monografijos, 450 kitų mokslo darbų. Jo vardu pavadinta viena fosilinių foraminiferų gentis (Grigelis) ir kelios rūšys.
Mokslinės ekspedicijos: 1960–1999 m. – Latvija, Estija, Lenkija, Ukraina, Centrinė Rusija, Timanas-Pečiora, Kaukazas, Subpoliarinis Uralas, Taimyras – Šiaurės Sibiras, Krymas, Čekija, Moldova, Danija, Švedija, Baltijos jūra. Dirbo mokslinį darbą 1986–1989 m. – Damaske, (Sirijos Geologijos ir mineralinių resursų ministerija), 1990–1991 m. – Dartmute, (Kanados Bedfordo okeanologijos institutas), 1994–1998 m. – Stokholme, (Švedijos gamtos istorijos muziejus).
Sergio Leone
Serdžijas Leonė (1929 m. sausio 3 d. Roma – 1989 m. balandžio 30 d. ten pat. Palaidotas Verano kapinėse) – italų kino režisierius, scenaristas, prodiuseris.
Biografija
Gimė kinematografininkų šeimoje. Tėvas Vinčencas Leonė filmus režisavo Roberto Roberčio slapyvardžiu, motina Biče Valerian – aktorė.
Nuo penkto dešimtmečio pabaigoje dirbo italų (V. De Sikos, M. Soldati) ir Italijoje tuo metu dirbusių JAV režisierių (F. Zinemano, R. Viso) asistentu, taip pat sukūrė epizodinių vaidmenų, kino scenarijų. Septinto dešimtmečio pradžioje režisavo istorijos nuotykių filmų.
Kūryba
Išgarsėjo vadinamąja „spagečių“ vesternų trilogija „Už saują dolerių“ (Per un pugno di dollari 1964 m., režisierius A. Kurosavos filmo „Asmens sargybinis“ perdirbinys), „Keliais doleriais daugiau“ (Per qualche dollaro inpiu 1965 m.), „Geras, blogas ir bjaurus“ (Il buono, il brutlo, il cattivo 1966 m.), kuri atnaujino vesterno žanrą; filmuose paneigiamas amerikietiškų vesternų sąlygiškumas, savitai transformuojami amerikiniai mitai, būdinga niūri nuotaika, mistikos elementai, daugiareikšmės pauzės, stambus planas, choreografiški prievartos epizodai. Vadinamąją amerikietiškąją trilogiją sudaro vesternai „Kartą Laukiniuose Vakaruose“ (Cera una volta il West 1968 m.), „Sauja dinamito“ (Giu’latesta 1971 m.) ir gangsterių filmas „Kartą Amerikoje“ (Once Upon a Time in America 1984 m.), kuris apdovanotas 11 premijų ir sulaukė dar 5 nominacijų kino festivaliuose. Prie jo filmų raiškumo daug prisidėjo kompozitorius Enio Morikonės muzika. Prodiusavo kitų režisierių filmų. Kartais dirbo Bobo Robertsono slapyvardžiu.
Europos parlamento narys
Europarlamentaras – asmuo, išrinktas atstovauti savo šaliai Europos Parlamente. Europos Parlamentą sudaro 751 narys iš 28 ES šalių. Nuo 1979 m. europarlamentarai penkerių metų kadencijai renkami per tiesioginius ir visuotinius rinkimus. ES parlamento rinkimai paremti proporciniu atstovavimu, tačiau dėl konkrečios jų formos kiekviena šalis sprendžia pati. Kiekvienai šaliai tenkantis vietų Europos Parlamente skaičius skiriasi – jis nustatomas atsižvelgiant į valstybės gyventojų skaičių. Lietuvai 2014–2019 m. kadencijos Europos Parlamente atstovauja 11 europarlamentarų.
Pagal savo politines pažiūras europarlamentarai jungiasi į frakcijas. Šiuo metu Europos Parlamente jų yra septynios.
Samukoanų kalbos
Samukoanų kalbos – nedidelė indėnų kalbų šeima, vartojama Čiake, Paragvajaus ir Bolivijos teritorijose.
Skirstymas
Sudaro 2 kalbos:
Nartas (Marijampolė)
Nartas – Marijampolės miesto dalis, esanti centrinėje miesto dalyje, dešiniajame Šešupės krante. Įsikūrusi seniūnija.
Migdonija
Migdonija  – senovinė sritis dabartinės Graikijos teritorijoje, dalis senovinės Trakijos (arba Makedonijos), vėliau užkariauta Makedonijos. Dabar buvusi Migdonijos teritorija įeina į Salonikų nomą.
Geografija
Migdonija apėmė lygumas apie Termą (Salonikai), Klisalio ir Besikijos slėnius, Aksijo žiotis ir žemes į rytus iki Volvės ežero. Šiauriau Migdonija ribojosi su kalnuota Krestonija, o piečiau – su Chalkidike. Per Migdoniją tekėjo Echeidorus, kurio ištakos buvo Krestonijoje, o žiotys – Termos įlankoje netoli Aksijo pelkių. Manoma, kad Aulon ar Arethusa perėja buvo Migdonijos riba su Bisaltija.
Migdonija turėjo dvi jūrines pakrantes. Vakarinė jūrinė Migdonijos dalis vadinosi Amphaxitis. Šį rajoną pirmas paminėjo Polibijus, kuris visą didelę lygumą prie Termos įlankos suskirstė į Amfaksitį ir Botėją. Amfaksitį trimis šimtais metų vėliau minėjo ir Ptolemėjus. Pastarasis rašė, kad Echiodoro ir Aksijo žiotys yra Amfaksityje, o Salonikai – vienintelis srities miestas (tai atitinka Polibijaus ir Strabono žodžius). Rytinė jūrinė dalis išėjo į Strimonijos įlanką.
Istorija
Migdonijos sritis gyvenama nuo mezolito laikų (9–7 tūkst.m. pr. m. e.). Pirmieji gyventojai galbūt buvo pelasgai, vėlesni – migdonai, kurie galbūt ir suteikė kraštui pavadinimą. Migdonai galbūt buvo brigų gentis. Kraštą kurį laiką valdė Peonija ir Trakija (ypač edonai).
Nuo VIII a. pr. m. e. Migdonija buvo sparčiai kolonizuojama graikų, kurie čia įkūrė daug miestų–valstybių. Pagrindiniai Migdonijos miestai buvo Terma (Salonikai), Sindas, Chalastra , Altas , Strepsa , Kisas , Melisurgis (Mellisurgis) ir Herakleustas (Heracleustes). Apolonijos miestą buvo aplankęs apaštalas Paulius. Be to, Ptolemėjus minėjo kelis neaiškius miestus – Chaetae, Moryllus, Calindaea, Boerus, Physca, Trepilus, Carabia, Xylopolis, Assorus, Lete, Phileres, Dicaea, Aeneia ir Arethusa (rytinėje pakrantėje). V a. pr. m. e. Migdonijos miestai įsijungė į Atėnų vadovaujamą Delo lygą.
IV a. pr. m. e. II pusėje Migdonija, kaip ir kitos vietos graikų kolonijos (Chalkidikė) buvo prijungta prie Makedonijos karalystės ir tapo istorinio Makedonijos regiono dalimi.
1985 m.
1985 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Dainora Juchnevičiūtė
Biografija
1959 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1963–1970 m. Lietuvos statybos ir architektūros instituto Kaune, 1970–1989 m. Paminklų konservavimo instituto (nuo 1987 m. Paminklų restauravimo projektavimo institutas) Vilniuje vyr. projektų architektė.
Turkijos Respublikos diena
Respublikos diena (Cumhuriyet Bayramı) – Turkijos šventė, kuria paminimas Respublikos paskelbimas 1923 m.
Republikkens dag Festa della Repubblica Republic Day Fiesta de la República Dan Republike Festa della Repubblica Hari Republik День Республики Dan republike Дан Републике Republikens dag గణతంత్ర దినోత్సవం 義大利共和國日
Mirtis beldžia du kartus
Mirtis beldžia du kartus – 1969 m. sukurtas kriminalinis filmas.
Turinys
Paplūdimyje randama nužudyta jauna moteris, o jos vyras pasigenda brangaus žmonos vėrinio. Jis nusamdo du seklius, kurie netrukus įtariamuoju įvardina jauną vaikiną Franciską, gyvenantį netoliese. Pastarasis priverstas taikstytis su nekenčiamos, tačiau jį išlaikančios žmonos draugija, turi didelių skolų nusikaltėliams. Kuomet atsiranda vyras, matęs įvykius paplūdimyje, ir mėginantis šantažuoti Franciską, jis netrukus taip pat randamas negyvas. Tyrimo ratas apie Franciską vis siaurėja, o šio žmona, žinanti apie kartais nevaldomus vyro protrūkius, galiausiai taip pat nusprendžia nebetylėti…
Tobias Linderoth
Tobijasas Linderotas (g. 1979 m. balandžio 21 d. ) – buvęs futbolininkas, Švedijos rinktinės saugas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1999 m. lapkričio 27 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per keturias žaistas rungtynes atliko vieną rezultatyvų perdavimą, dabar – futbolo treneris.
Filmo plakatas
thumb|right|[[STS-131 įgulos nuotrauka, sukurta siekiant pamėgdžioti veiksmo filmo „Armagedonas“ plakatą]]
Filmo plakatas – filmo reklamai naudojamas plakatas. Kino studijos atspausdina įvairių dydžių ir turinio plakatus, kad jie tiktų tiek vidaus, tiek tarptautinėse rinkose. Juose dažniausiai vaizduojamas paveiksliukas atspindintis filmą ir užrašomas tam tikras tekstas. Dabartiniuose filmų plakatuose dažniausiai vaizduojama pagrindinių aktorių nuotraukos. Iki XX a. 10-ojo dešimtmečio vietoj nuotraukų buvo kur kas dažniau vaizduojamos iliustracijos. Užrašas ant plakatų dažniausiai susideda iš didelėmis raidėmis užrašyto filmo pavadinimo ir mažesnėmis raidėmis užrašytų pagrindinių aktorių vardų. Taip pat gali būti užrašyti direktoriaus ir personažų vardai, išleidimo data ir t. t.
Filmų plakatai demonstruojami tiek kino teatro viduje, tiek kino teatro išorėje, kur nors gatvėse ar parduotuvių vitrinose. Taip pat tie patys vaizdai gali būti pavaizduoti internetiniuose puslapiuose, filmo pristatymuose, ant DVD (ir istorinių VHS) pakuočių, skrajutėse, reklamuojami laikraščiuose ar žurnaluose ir t. t.
Filmų plakatai buvo naudojami nuo pat pirmųjų kino seansų. Patys pirmieji filmų plakatai buvo vaizduojami kino filmų repertuare, kuris būdavo kabinamas lauke, prie pirmųjų kino teatrų. XX a. pradžioje kai kuriuose filmų plakatuose buvo vaizduojama filmo scenos nuotrauka ar kelių filmo scenų iliustracijų kompozicija. Kituose filmų plakatuose būdavo meniškai vaizduojamos pagrindinių filmo scenų arba filmo temos interpretacija.
Istorija
thumb|right|250px|Rudolph Valentino filme 1922 m. „Smėlis ir kraujas“ Pradžioje filmų plakatai buvo naudojami šiek tiek kitaip nei dabar. Jie bei jų kopijos kabėdavo kino teatruose tol, kol filmas būdavo juose rodomas. Kai filmas palikdavo teatrus, plakatai būdavo grąžinami juos davusiems žmonėms. Jungtinėse Amerikos Valstijose filmų plakatai paprastai būdavo grąžinami į daug tautų apimančią operaciją pavadinimu Nacionalinė kino tarnyba (National Screen Service, NSS). Ji atspausdindavo ir išdalindavo studijoms didžiąją dalį plakatų nuo 1940 iki 1984 metų. Nacionalinė kino tarnyba reguliariai pakartotinai panaudodavo plakatus, kurie būdavo grąžinami, persiųsdami juos į kitus kino teatrus. 1940–1984 metais, filmas galėdavo būti rodomas kino teatre kelerius metus. Būtent todėl dauguma plakatų grįždavo į sandėlį Nacionalinėje kino tarnyboje stipriai apiplyšę ir apsitrynę. Daugelis plakatų buvo išmetami lauk, nes filmai nebebūdavo planuojami rodyti kino teatruose arba dėl visiško plakatų nusidėvėjimo. Plakatai, kurie nebūdavo grąžinami, dažniausiai būdavo išmetami teatro savininko lauk, tačiau kai kurie atsidurdavo plakatų kolekcininkų rankose. 9-to dešimtmečio pradžioje, JAV kino studijos pradėjo pirmauti filmų plakatų gamyboje ir platinime ir pakeitė ankstesnę lyderę Nacionalinę kino tarnybą.
Kolekcionavimas
Filmų įžymybių rinkimas prasidėjo nuo tokių dalykų kaip iškarpų iš spaudos, autografų, fotografijų ar specialių žurnalų, tačiau greitai išplito Antrojo pasaulinio karo spaudos eroje. Kolekcionieriai pradėjo ieškoti originalaus kiekvieno sukurto filmo reklaminio plakato. Kita renkama medžiaga, tokia kaip tipiniai fojė plakatai, įvairūs skirtingo dydžio tarptautiniai ar veikėjų plakatai ir objektiniai stikleliai taip pat tapo vis dažniau ieškomi. Šiandien, filmų daiktų kolekcionavimo sritis yra išaugusi į tarptautiniu mastu pripažįstamą bendruomenę, susidedančią iš vis labiau rimtų ir finansiškai užtikrintų kolekcionierių, kas ją padaro viena iš labiausiai investicinei spekuliacijai tinkamų sferų.
Po to kai Nacionalinė kino tarnyba sustabdė didžiąją dalį savo filmo plakatų spausdinimo ir platinimo operacijų 1985 m., keletas iš jų plakatų, kurie buvo laikomi sandėliuose aplink Jungtines Amerikos Valstijas, atsidūrė privačių kolekcionierių ir filmų plakatų pirklių rankose. Šiandien egzistuoja klestinti kolekcionuojamų daiktų rinka iš filmų plakatų. Kai kurie jau tapo labai vertingi. Rekordinė kaina buvo pasiekta 2005 m. lapkričio 15 d., kai buvo sumokėta 690 tūkst. JAV dolerių už 1957 m. Fritz Lang filmą „Metropolis“ iš „Reel Poster“ galerijos Londone. Kiti ankstyvojo siaubo ir mokslinės fantastikos plakatai yra žinomi kaip atnešantys milžiniškas sumas taip pat, kaip, pavyzdžiui, egzempliorius iš filmo „Mumija“ atnešė 452 tūkstančių dolerių pelną 1997-ųjų Sotheby’s aukcione, ir plakatai iš „The Black Cat“ ir „Frankenšteino nuotaka“ parduoti už 334 600 dolerių įvairiuose „Heritage“ aukcionuose. 1931 m. „Frankenšteinas“ šešialapis plakatas, kurio tėra tik vienas žinomas pavyzdys, yra laikomas vertingiausiu filmo plakatu pasaulyje.
thumb|1932 m. filmo „[[Mumija (1932 filmas)|Mumija“ plakatas]] Kai kuriais atvejais, reti filmų plakatai buvo naudojami izoliacijai pastogėse. 2011 m. 33 1930–1931 m. laikotarpio filmų plakatai, įskaitant „Drakulos“ F stiliaus vienlapį (kairėje), buvo rasti vieno pastato mansardoje Bervike, Pensilvanijoje, ir 2012 m. kovą buvo parduoti „Heritage“ aukcione už 502 tūkst. JAV dolerių.
Sandoros skrynia
Sandoros skrynia  – skrynia, kurioje turėjo būti laikomi dešimt Dievo įsakymų iki bus pastatyta pirmoji šventykla Jeruzalėje.
Filmo plakatas
Kolekcionavimas
Originalūs filmų plakatai, pagaminti filmų studijų ir pateikiami teatrams ir kitoms viešosioms vietoms (pavyzdžiui, autobusų stotelėms), niekad nėra parduodami paprastiems žmonėms. Vis dėlto, dauguma šių laikų filmų plakatų yra gaminami dideliais kiekiais ir juos dažniausiai galimi įsigyti iš kolekcionierių netiesiogiai iš įvairių antrinių rinkų, tokių kaip eBay. Atitinkamai, dauguma šiuolaikinių filmų plakatų nėra reti. Tačiau, keletas dabartinių plakatų, tokių kaip įsimintinasis „Bulvarinio skaitalo“ „Lucky Strikes“ (JAV, vienlapis plakatas), yra gana reti ir vertingi.
Sandoros skrynia
Sandoros skrynia 1,5 uolekčio pločio ir aukščio, 2,5 uolekčio ilgio, kas atitiktų aukso pjūvį. Tai būtų apie 130 × 78 × 78 cm (angliška versija) ar 66,6 × 66,6 × 111 (rusiška versija); uolektis yra 44,4-56 cm. Pagaminta iš akacijos medžio ir visa padengta auksu.
Filmo plakatas
Fojė plakatai
left|thumb|155px|Plakatas vitrinoje skirtas 1915 m. filmui „[[Tautos gimimas (1915 m. filmas)|Tautos gimimas“]] thumb|155px|Fojė plakatas filmui „Little Lord Fauntleroy“ (1921 m.), kuriame vaizduojama aktorė [[Mary Pickford]]
Fojė plakatai yra mažesnio, dažniausiai 11 × 14 colių (28 × 36 cm), taip pat 8 × 10 colių (20 × 25 cm) dydžio plakatai. Jie buvo naudojami kaip vieni iš filmo reklamos formų pačioje filmų industrijos pradžioje. Fojė plakatai yra kolekcionuojami. Jų vertė priklauso nuo amžiaus, kokybės bei populiarumo. Dažniausiai leisti 8 atvirukų komplektais – kiekviena iš jų vaizduodavo skirtingas filmo scenas. Dėl tam tikrų priežasčių, kai kurie komplektai būdavo padidinami iki 12 arba sumažinami iki 6 atvirukų. Filmo „Bėgantis žmogus“ (1963 m.) komplektas turėjo tik 6 atvirukus, kai ankstyvosios klasikos filmo „Itališkas apiplėšimas“ (1969 m.) komplektas apėmė 12 nuotraukų. Filmai, išleisti pagrindinių gamybos kompanijų, kurios patyrė finansinių sunkumų, kartais išvis neturėdavo nė vieno lydinčio atvirukų komplekto. Galbūt ryškiausias šio scenarijaus pavyzdys būtų Michael Mann kultinis klasikos pavyzdys „Žmonių medžiotojas“ (1986 m.), kuriam taip ir nebuvo nė karto atspausdintas nė vienas JAV fojė plakatas. Taip pat, nė vienas 10 × 8 colių spalvotas atvirukų komplektas nebuvo išleistas ir John Carpenter siaubo klasikos filmui „Helovynas“ (1978 m.).
Beineko retų knygų ir rankraščių biblioteka Jeilio universitete saugo nebylių 1910–1930 m. vesterno filmų vestibiulio atvirukų kolekciją.
Išankstiniai plakatai
Išankstiniai plakatai yra ankstyvieji reklaminiai filmų plakatai, susidedantys iš pagrindinio vaizdo ar dizaino ir neviešinantys per daug informacijos, tokių kaip siužetas, tema ar veikėjai. Jų tikslas yra pakelti susidomėjimą filmui bei įkyriai reklamuoti filmą. Antrasis filmo pavadinimas taip pat gali būti įtrauktas. Yra atvejų, kai išankstiniai plakatai yra paleidžiami daug anksčiau nei filmas pereina į produkcijos etapą (atšauktų projektų plakatai yra istoriškai informatyvūs), nors dažniausiai jie yra paleidžiami vystymo etapu.
Filmo veikėjų plakatai
Filmuose, kuriuose yra keli pagrindiniai veikėjai, gali būti komplektas plakatų, kiekvienas vaizduojantis individualų filmo veikėją. Dažniausiai jie susidaro iš aktoriaus vardo ir/arba veikėjo vardo. Taip pat gali būti įtrauktas antrasis pavadinimas, kuris atspindi veikėjo išskirtinumą.
Filmų plakatų formatai
Filmų plakatai į rinką išeina pačių įvairiausių dydžių ir stilių – priklausomai nuo šalies, kur jie buvo išleisti. Dažniausiai pasitaikantys yra sąraše apačioje.
Jungtinės Amerikos Valstijos
Sekantys plakatų formatai buvo bendrai naudojami JAV iki XX a. 9-ojo deš. vidurio, o nuo tada palaipsniui buvo išimti iš produkcijos.
Žymūs filmų plakatų kūrėjai
thumb|Filmo „Moteris milžinė puola“ (1958 m.) ironiškas plakatas, kurį sukūrė Reynold Brown Paprastai filmų plakatų kūrėjų pavardžių ar inicialų nebūna pateikiama ant paties plakato, dažnai jie lieka tiesiog anonimais. Kaip bebūtų, keletas kūrėjų tapo žinomais, dėl išskirtinių plakatų bei iliustracijų. Kai kurie kūrėjai, kaip, pavyzdžiui, Drew Struzan, dažniausiai pasirašo ant savo kūrinių, platinamų plakatų.
Apdovanojimai
Kasmetiniai Key Art Awards apdavanojimai, remiami leidinio „The Hollywood Reporter“, skiria apdovanojimus ir geriausiam filmo plakatui šiose kategorijose: komedija, drama, veiksmo filmas, nuotykių filmas, filmo anonsas ir tarptautinis filmas. „The Hollywood Reporter“ apibrėžia „key art“ terminą kaip „vienkartinį, ikonografinį vaizdą, kuris yra filmo marketingo kampanijos pagrindas.“ 2006 m. originalus filmo „Avinėlių tylėjimas“ (1991 m.) plakatas buvo įvardintas kaip geriausias filmo plakatas „per 35 metus“.
Lietuviškų filmų plakatai
thumb|right|200px|Filmo „[[Tadas Blinda. Pradžia“ reklaminis plakatas]] Lietuviškų filmų plakatai siekia XX a. Kai kurie jų net traktuojami kaip kultūrinis paveldas. 2011 metais lietuviškų filmų plakatų paroda buvo surengta Didžiojoje Britanijoje. Parodoje buvo demonstruojami net 69 kino filmų plakatai, apimantys keturių XX amžiaus dešimtmečių laikotarpį. Dauguma jų paimti iš asmeninės fotografės Marta Ovod kolekcijos. Daugelyje plakatų atsispindi ne tik filmo tematika, bet ir kontekstas – sovietinio režimo griūtis, nepriklausomybės siekimas. 2012 metais Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejuje buvo atidaryta paroda „Lietuviški kino plakatai (1953–2010)“. Apie 40 lietuviškų kino plakatų iš muziejuje saugomų poros šimtų šio meno pavyzdžių buvo eksponuojama muziejuje. Šiuolaikiniai lietuviško kino plakatai tokie kaip „Tadas Blinda. Pradžia“, „Aurora“, „Aš esi tu“ ir pan. stipriai tobulėja ir nenusileidžia užsienio kuriamiems plakatams. Yra naudojamos įvairios technikos, imamasi naujų idėjų ir nematytų sprendimų.
Martynas Šernius
Martynas Šernius (1849 m. lapkričio 10 d. Voveriškiuose, Klaipėdos apskritis – 1908 m. balandžio 14 d. Cintjoniškiuose dab. Šilutės dalis) – vertėjas, spaustuvininkas, leidėjas, Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigęs pradžios mokyklą, mokėsi privačiai pas Fridrichą Kuršaitį. Dirbo Priekulės Šrederio spaustuvėje raidžių rinkėju, 1869 m. pašauktas į karinę tarnybą, tarnavo lietuviškame dragūnų pulke Tilžėje.
Nuo 1875 m. dirbo Heinricho Holco spaustuvėje Klaipėdoje, 1879–1894 m. Holco ir Šerniaus spaustuvės dailininkas; jie spaustuvėje išspausdino 72 Mažajai Lietuvai skirtas knygas, brošiūras, lapelius.
1878–1904 m. redagavo, o iki 1894 m. ir leido „Lietuvišką ceitungą“ bei priedą ūkininkams „Laukininkų prietelis“. „Lietuviška ceitunga“ tapo tautinio atgimimo skatintoja. Nuo 1878 m. parengė ir leido naujas kalendras (lietuviškus kalendorius), kurių literatūrinėje dalyje spausdino daug grožinių kūrinių.
1898 m. pradėjo leisti liberalų laikraštį vokiečių kalba „Memeler Allgemeine Zeitung“. Palaikė ryšius su Lietuvos veikėjais, savo laikraščiuose spausdino Jono Basanavičiaus, Jono Šliūpo ir kt. raštus. Aktyviai reiškėsi visuomeniniame gyvenime, skatino ginti lietuvybę, kėlė bendradarbiavimo su Didžiąja Lietuva idėjas, rėmė „Aušros“ (1883–1886 m.) leidimą, į lietuvių kalbą išvertė virš 20 protestantų knygelių.
Ilgainiui M. Šernius prarado savo santaupas, 1904 m. liga pakirto jo paskutines jėgas. 1905 m. pardavė savo namus Klaipėdoje ir persikėlė pas žmonos gimines į Cintjoniškius prie Šilutės.
Lempinis diodas
Elektrovakuminis diodas – elektrovakuuminis du elektrodus turintis lempinis prietaisas. Diodo taikymas paremtas jo savybe praleisti srovę tik viena kryptimi (iš anodo į katodą).
Jogačara
Jogačara ( „jogos atlikimas“), dar vadinama Vidžnianavada, Čitamatra, Vidžniaptimatra, – viena iš dviejų (drauge su madhjamaka) Mahajanos budizmo filosofinių ir ontologinių sistemų. Susiklostė IV–V a. Šis mokymas daugiausia paplito Tibete, Kinijoje, Mongolijoje, Japonijoje.
Pavadinimas čitamatra (cittamātra) reiškia „tik suvokimas“, vidžnianavada (vijñānavāda) – „mokymas apie sąmonę“, vidžniaptimatra (vijñapti-mātra) „tik pavadinimas, tik pranešimas“. Ši sistema laikoma subjektyviniu realizmu, pabrėžiant, kad asmeniniai karminiai faktoriai, apsprendžiantys tikrovės suvokimą, turi būti savotiški kiekvienai būtybei.
Jogačara laikoma 3 Dharmos Rato posūkio mokymu. Jam atstovauja tokie mokytojai kaip Maitrėja Natha, Asanga (IV a.), Vasubandhus (V a.), Dignaga (VI a.), Dharmakirtis (VII a.). Į Tibetą šį mokymą nunešė Atišos mokinys Dharmarakšita, kurio mokymo elementai priimti daugumos Tibeto budizmo mokyklų.
Lempinis diodas
Veikimo principas
Lempinis diodas turi du elektrodus – katodą ir anodą. Katodas yra laisvųjų elektronų šaltinis. Kaitinant katodą, vyksta termoelektroninė emisija: elektronai išlekia iš katodo ir sudaro aplink jį neigiamą erdvinį krūvį, kurio elektrinis laukas trukdo tolesniam elektronų išlėkimui, t. y., šis elektrinis laukas sudaro potencialinį barjerą.
Jogačara
Jogačara nesutarė su Madhjamaka dėl sąmonės reikšmės: pasak Madhjamakos nėra absoliučios tikrovės, tik konvencionali tikrovė, tuo tarpu Jogačara teigė, kad būtent sąmonė (per alaja vidžnianą (pasąmonę, sąmonės kaupyklą)) ir yra absoliuti tikrovė.
Lempinis diodas
Veikimo principas
160px|left
Jogačara
Pasak Jogačaros, tikra yra tiktai sąmonė (vidžniana), o visos dharmos apraiškos ir išorinis pasaulis už sąmonės ribų yra netikras ir apgaulingas. Tikras yra tik pažįstantis subjektas. Išskiriama keletas sąmonės lygmenų, iš kurių aukščiausias yra alaja vidžniana (sąmonės kaupykla). Ji tvarko ir palaiko visus kitus sąmonės lygmenis. Tačiau tai nėra dvasinė substancija, nei nirvana, o „sąmonės srautas“, kuris turi būti pabudintas. Tik sąmonę Jogačara laiko nepatenkančią į samsarą. Jei Madhjamaka logikos pagalba bando parodyti jos vidinius prieštaravimus ir išvesti žmogų anapus logikos, tai Jogačara naudodamasi logika parodo sąmonės įsipainiojimą į iliuzijas bei kelią iš jų išsivaduoti. Daug Jogačaros loginių pasiekimų buvo perimti visos Mahajanos, pateko ir į tantrinę Vadžrajanos sistemą.
Lempinis diodas
Veikimo principas
Kai prie anodo prijungiama teigiama įtampa, ji mažina potencialinį barjerą prie katodo paviršiaus, todėl elektronai, turintys didesnę energiją, išlekia iš erdvinio krūvio srities, patenka į anodinės įtampos elektrinį lauką ir juda anodo link – atsiranda anodinė srovė.
Jogačara
Tiesa, vėliau Jogačara vystėsi klasikinio subjektyviojo idealizmo linkme, aprašoma sąmonė vis labiau įgavo amžinos, nekintančios substancijos savybių. Iš to išsivystė Tathagatagarbhos mokymas, apie Budos prigimtį kiekvienoje būtybėje. Tokiu pavidalu Jogačara paplito Kinijoje ir Japonijoje.
Lempinis diodas
Veikimo principas
Kadangi elektronai neigiami, pagal srovės apibrėžimą ji teka iš anodo į katodą, nors ją nešančios dalelės juda priešinga kryptimi.
Jogačara
Jogačara aprašo 3 sąmonės prigimtis:
Lempinis diodas
Veikimo principas
Kai prie anodo prijungiama neigiama anodinė įtampa, elektronai turėtų keliauti iš anodo į katodą. Tačiau anodas nėra kaitinamas, todėl elektronai negali palikti anodo metalinės plokštelės, ir diodu elektros srovė neteka. Todėl diodas praleidžia srovę tik viena kryptimi. Nekaitinamą elektrodą žymus elektronų kiekis gali palikti tik esant itin aukštoms įtampoms, kurios yra už diodo darbo įtampų intervalo.
Jei lempa kaitinama kintamąja srove ir kaitinimo siūlas betarpiškai tarnauja kaip katodas, potencialų skirtumas tarp anodo ir katodo viename siūlo galų nežymiai svyruoja kaitinimo įtampos dažniu. Taigi šiek tiek svyruoja ir diodu tekanti srovė (jaučiamas kintamosios srovės fonas). Neretai tai neleistina, todėl dažnai kaitinimo siūlas būna elektriškai izoliuotas nuo katodo plokštelės.
Taikymo sritis
Lempiniai naudojami srovei lyginti. Šiam tikslui neretai naudojami vieną katodą ir du anodus turintys lempiniai diodai. Turint transformatorių su vidurine atšaka, vienos tokios lempos pakanka sukurti elektros srovės lygintuvą, pakeičiant du diodus.
Radijo ir skaičiavimo aparatūroje diodai turėjo ir kai kada tebeturi ir įvairių kitų taikymo sričių.
Privalumai ir trūkumai
Lempinis diodas gerai tinka aukštos įtampos srovei lyginti. Puslaidininkius diodus tam pritaikyti sudėtinga, nes tokia įtampa juos „pramuša“ (vienpusis laidumas išnyksta). Silpnoji lempinio diodo vieta yra kaitinimo siūlas, kurio tarnavimo laikas ribotas, o jam kaitinti reikia nemažai energijos. Be to, palyginus su puslaidinkiu diodu, šis prietaisas mažiau atsparus smūgiams (ypač jei kolba stiklinė) ir brangesnis pagaminti.
Jogačara
Svarbi sąvoka yra abhūtaparikalpa – iliuzinis įsivaizdavimas apie dvilypę reiškinių prigimtį, kai iš tiesų visi daiktai yra išoriniai ir stebėtojo nėra.
2007 m. NBA naujokų birža
2007 m. NBA naujokų birža – Nacionalinės krepšinio asociacijos (NBA) naujokų birža, vykusi 2007 m. birželio 28 d. Šioje naujokų biržoje Nacionalinės krepšinio asociacijos (NBA) komandos paeiliui pašaukė JAV koledžų krepšininkus ir kitus reikalavimus atitinkančius žaidėjus, įskaitant tarptautinius krepšininkus.
Šaukimai
right|thumb|237x237px|[[Greg Oden pirmuoju numeriu pasirinko Portlando „Trail Blazers“.]] right|thumb|289x289px|[[Kevin Durant antruoju numeriu pasirinko Sietlo „SuperSonics“.]] right|thumb|253x253px|[[Al Horford trečiuoju numeriu pasirinko Atlantos „Hawks“.]]
Alvaras
Alvaras gali reikšti:
Edvardas Gudavičius
Edvardas Gudavičius (1929 m. rugsėjo 6 d. Kaune – 2020 m. sausio 27 d. Vilniuje) – istorikas, humanitarinių mokslų habilituotas daktaras. Vienas Lietuvos moderniosios istoriografijos kūrėjų, tyrinėjęs Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės istoriją, nustatęs tikėtiną Mindaugo karūnavimo datą – 1253 m. liepos 6 d.
Biografija
1948–1953 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1952–1956 m. Kauno motorų gamyklos pamainos meistras, 1956–1958 m. cecho technologas. 1958–1959 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vadovaujantis technologas, 1959–1963 m. cecho viršininkas, 1963–1971 m. sektoriaus vedėjas, 1971–1974 m. skyriaus vedėjas.
1962–1968 m. studijavo Vilniaus universitete. 1970 m. baigė neakivaizdinę aspirantūrą Vilniaus universitete. 1974–1995 m. Lietuvos istorijos instituto mokslo darbuotojas. 1975–2012 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto dėstytojas.
Nuo 1991 m. – Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys (akademikas), Lietuvos piliečių chartijos narys.
Žmona Regina (1932–2018). Vaikai: Janina (g. 1956), Birutė (g. 1962).
Lašinių piliakalnis (Kaišiadorys)
Lašinių piliakalnis su gyvenviete, Napoleono kalnas – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Lašinių kaimo, Rumšiškių seniūnija. Pasiekiamas iš plento Bartkūnuose pasukus į dešinę, link Lašinių, Lašiniuose pasukus į kairę pietų kryptimi link sodybos, pro ją paėjus į pietus, į mišką 300 m, yra kairėje.
Piliakalnis
Piliakalnis apaugęs lapuočiais (aikštelė prakirsta, dabar dirvonuoja), jos pietryčių – rytiniame kraštuose iškasti apkasai.
Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia – XIV a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13 000 m². Išmatavimai: apie 100 m ilgio pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi ir iki 90 m pločio.
Tyrimai
1953 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Istorija
Piliakalnyje stovėjo Strėvos pilis, kurią 1367 m. pradžioje užpuolė ir sudegino kryžiuočiai, išžudę daug jos gynėjų.
Pionierių judėjimas
thumb|right|Vietnamo pionieriai (2003 m.) Pionierių judėjimas - tarptautinis pionierių (komunistų partijų ir panašių partijų sukurtų vaikų organizacijų) judėjimas.
Paprastai vaikai į tokią organizaciją stojo pradinėje mokykloje ir buvo jos nariais iki paauglystės (iki 14-16 m.). Tada stoja į vyresnio amžiaus jaunuolių organizaciją (pvz., Tarybų Sąjungoje - į komjaunimą).
Iki 1990 m. judėjime dalyvavo apie 30 šalių pionierių organizacijos, kurias koordinavo 1958 m. Budapešte įkurtas tarptautinis komitetas International Committee of Children's and Adolescents' Movements.
Daugelyje socialistinių šalių narystė pionierių organizacijos oficialiai buvo savanoriška, nors praktikoje dažnai vaikai buvo spaudžiami stoti į tokias organizacijas. Pionierių organizacijos nuo skautų organizacijų skyrėsi žymiai didesne politizacija. Kaip ir skautų organizacijos skatino vaikų fizinį aktyvumą, veiklą gamtoje.
Pionierių organizacijos buvo politinio rengimo grandinės dalis. Tarybų Sąjungoje tokią grandinę sudarė Spaliukų organizacija, pionierių organizacija, komjaunimas ir galų gale - komunistų partija.
Socialistinės orientacijos šalyse pionierių organizacijas paprastai remdavo vyriausybė ir profsąjungos. Pvz., TSRS buvo statomos ir finansuojamos pionierių stovyklos, pionierių rūmai, pionierių laikraščiai ir žurnalai. Nesocialistinėse šalyse pionierių organizacijas rėmė tos šalies komunistų ir panašios partijos.
Pionieriai pionierių veikloje dėvėdavo ir dabar dėvi uniformas. Esminė jų dalis - trikampis kaklaraištis. TSRS pionierių kaklaraištis buvo raudonas, kitų šalių organizacijose spalva būdavo ir kitokia - pvz., šviesiai mėlyna.
Valstybės pionierių organizacija paprastai vadindavosi kokio garsaus komunistų ar socialistų veikėjo vardu. TSRS pionierių organizacija buvo vadinama Lenino vardu, VDR pionieriai - Ernsto Telmano (Ernst Thälmann), Albanijos - Enver Hoxha vardu.
Dabartinės pionierių organizacijos
Pionierių organizacijos iki šiol egzistuoja:
Pietų Jorkšyras
Pietų Jorkšyras  – metropolinė grafystė Jorkšyro ir Hamberio regione, Anglijoje. 2011 m. duomenimis, grafystėje gyveno 1343600 milijonai. Sudaryta iš keturių metropolinių rajonų: administracinio centro Barnslio, Donkasterio, Roderamo ir Šefildo. Pietų Jorkšyras buvo sudarytas po savivaldybių įstatymo, 1974 m. balandžio 1 d.
Geografija
Šefildo konurbacija yra devynta pagal gyventojų skaičių Jungtinėje Karalystėje. Grafystės vakaruose gyvena daugiau nei puse visos grafystės gyventojų.
GFK Tikveš
Kavadarcio „Tikveš“ – Makedonijos futbolo klubas iš Kavadarcio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1930 m. Pastaraisiais metais žaidė žemesniuose divizionuose.
2013/2014 m. žaidė Trečioje lygoje, Pietų regione, bet pirmenybių nebaigė, o taškai ir pasiekimai buvo anuliuoti.
Čamakokų kalba
Išskiriami 2 dialektai:
Ultravioletiniai spinduliai
miniatiūra|dešinėje|250px|Švytintys [[mineralas|mineralai, apšviečiant UV spinduliais]] Ultravioletiniai spinduliai (sutr. UV) – tai elektromagnetinių bangų spektro dalis, prasidedanti nuo bangos ilgio 200 nm ir siekianti violetinės matomos šviesos bangų ilgį (400 nm).
Ultravioletiniams spinduliams būdingas didelis biologinis ir cheminis aktyvumas. Mažas jų kiekis veikia teigiamai: skatina augimą, stiprina organizmą, naikina ligas sukeliančias bakterijas, todėl šie spinduliai taikomi kai kurioms ligoms gydyti. Tačiau jie ardo akies tinklainę (gali išsivystyti katarakta), didelis jų kiekis skatina odos vėžio (melanoma ir kt.) atsiradimą, gali sukelti saulės smūgį. Ilgalaikis UV spinduliuotės poveikis žmogui gali sukelti ūminius ir chroniškus odos, akių ir imuninės sistemos pakenkimus. Per ilgą laiką UV skatina degeneracinius ląstelių, audinio skaidulų ir kraujagyslių pakitimus bei ankstyvą odos senėjimą. Meteorologijoje jų žalingam poveikiui nustatyti naudojamas ultravioletinės spinduliuotės indeksas.
Atradimas
Ultravioletinis reiškia už violeto ( – anapus, už), taigi ultravioletinių spindulių dažnis yra didesnis nei violetinės spalvos.
UV spindulius 1801 m. atrado vokiečių fizikas Johanas Vilhelmas Riteris. Jis pastebėjo, kad šie nematomi spinduliai patamsino sidabro chloride išmirkytą popierių greičiau negu pati violetinė spalva. J. V. Riteris šiuos spindulius iš pat pradžių pavadino „oksiduojančiais spinduliais“ – taip pabrėžė jų cheminį aktyvumą ir atskyrė nuo „šilumos spindulių“ (infraraudonųjų spindulių), kuriuos kiek anksčiau, 1800 m., atrado astronomas Viljamas Heršelis.
Skirstymas
Ultravioletiniai spinduliai skirstomi į 3 svarbiausias zonas: UV-A (380–315 nm), UV-B (315–280 nm) ir UV-C (<280 nm), tačiau yra ir tarpinių zonų, kurias rekomenduoja ISO standartas.
Paskutinės UV zonos spinduliai yra žalingi gyvoms sistemoms, bet jais galima sterilizuoti ir dezinfekuoti.
Natūralūs
Saulė, kaip ir kitos žvaigždės,  spinduliuoja ultravioletinius spindulius. Žemės ozono sluoksnis blokuoja 97-99% šių spindulių. Tie, kurie pasiekia žemės paviršių, daugiausia yra  UVA spinduliai, o UVB bei UVC spindulių jau būna daug mažiau.
Žemo slėgio dujų išlydžio lempos
Lempų konstrukcija tokia pat kaip ir liuminiscencinių lempų, tik be liuminiforo, o stiklas praleidžia ultavioletinius spindulius. Ultavioletinius spindulius skleidžia gyvsidabrio garai. Tokios skaidrios lempos naudojamos dezinfekcijai, nes jos spinduliuoja daug UVC spindulių. Mėlyno stiklo lempos papildytos  liuminiforu arba  specialiu Vudo stiklu, kuris, konvertuodamas bei blokuodamas UVC,  generuoja UVB ar UVA spindulius. Tokios lempos dažnai naudojamos fotoliuminescencijos efektams sukelti.
Didelio intensyvumo dujų išlydžio lempos
Tai lempos, kuriose išlydis ir plazma vyksta dideliame slėgyje. Šios lempos sukuria didesnį šviesos srautą ir šviesos šaltinis būna labiau sukoncentruotas viename taške. Šiose lempose ultravioletinę šviesą dažniausiai generuoja gyvsidabrio garai. Šių lempų ultravioletinė šviesa dažniausiai naudojama fotolitografijoje, gaminant ofseto klišes.
Dujų išlydžio lempos
Dujų išlydžio yra ir labiau specializuotos vandenilio ir deuterio lempos. Šios lempos generuoja labai siauro diapazono ultravioletinę šviesą ir naudojamos moksliniuose prietaisuose.
Ultravioletiniai šviesos diodai
Tai šviesos diodai šviečiantys ultravioletiniam diapazone. Šviesos diodų galia nėra didelė, o efektyvumas siekia apytiksliai 5-8%. Tokie diodai dažnai naudojami automatikoje kai reikia atpažinti liuminiscencines žymes (bankomatai), vizualiai stebėti liuminiscencija (banknotų tikrinimas, ultravioletinių žymų nuskaitymas).
Ultravioletiniai lazeriai
Šie lazeriai naudojami medicinoje, pramonėje (lazerinis graviravimas, 3D spausdinimas).
879 m.
879 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kyle Lamonte
Kyle Lamonte (g. 1984 m. rugsėjo 7 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniavęs Lietuvoje.
2014-15 metų sezoną pradėjo Pasvalio „Pieno Žvaigždžių“ ekipoje, tačiau gruodžio viduryje buvo atleistas. Persikėlė rungtyniauti į Braziliją.
Jonas Smelstorius
Jonas Boleslovas Smelstorius (1882 m. gruodžio 27 d. Liubave – 1943 m. JAV) – Lietuvos poetas, dramaturgas, vertėjas, žurnalistas, redaktorius.