cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sąnaša
Etimologija
Upėvardis Sąnaša (arba Sąnašė) kilo nuo žodžio sąnašos („vandens, vėjo suneštos medžiagos, samplovos“).
Negras (Amazonės intakas)
Negras (,  – 'juodoji upė') – kairysis Amazonės intakas, taip pat priklausantis ir Orinoko baseinui, su kuriuo jungiasi Kasikjarės kanalu (Kasikjarės upės bifurkacija). Rio Negro pradžia laikoma Gvainijos upė (Río Guainia) Kolumbijoje, ištekanti Andų pašlaitėse. Į Amazonę įteka ties Manauso miestu. Ilgis 1550 km, su Gvainija 2250 km.
Vidurupis ir žemupys teka plačiu (iki 50 km) slėniu per Amazonės žemumą. Rio Negras teka lyguma, jo vagoje daug salų, seklumų, atšakų, raizgių kanalų bei ežerų, todėl potvynių metu upė išsilieja iki 30 km pločio. Vietomis salų grupės tokios gausios, kad sunku orientuotis, kokia yra pagrindinė upės vagos kryptis. Šiuo požiūriu skiriasi Rio Negro ruožas prieš Vaupeso (Vaupés) intaką, kuriame upės teka sparčiai, o vaga kupina slenksčių. Vandens lygis labai svyruoja (didžiausia amplitudė apie 8 m). Vandeningiausias kovą–rugpjūtį.
Didžiausi intakai: Kasikjarė, Isana, Vaupesas, Kujunis, Arasa, Brankas, Žauaperis, Uninis, Žau.
thumb|left|250px|Tamsūs Negro vandenys, susiliejantys su rudais Amazonės vandenimis ties Manausu thumb|left|250px|Negro žemupio protakos
Pavadinimas Rio Negras („Juodoji upė“) suteiktas dėl tamsaus, arbatos rudumo vandens. Šią spalvą suteikia tamsūs nešmenys. Palydovinėse nuotraukose puikiai matoma, kaip tamsus Negro vanduo dar ilgai (apie 40 km) nesusimaišo su šviesesniu Amazonės vandeniu. Vandens rūgštingumas – 4,7–5,4 pH. Upei tokį pavadinimą 1541 m. suteikė Fransiskas de Oreljana.
Upė tinka navigacijai apie 700 km nuo jos santakos su Amazone (laivams, kurių grimzlė neviršija 4 pėdų), bet navigaciją apsunkina seklumos ir kitokios kliūtys.
Prie Negro kairiojo kranto prieina nacionaliniai parkai – La Neblinos aukštumų, Rio Branko, Anaviljanaso ir Žau. Negro baseinas pasižymi didele bioįvairove (spėjama, kad čia gyvena 800–900 žuvų rūšių, iš kurių ~100 endeminės).
Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Maroa, San Karlos de Rio Negras (Venesuela), San Gabriel da Kašoeira, Novo Airanas, Manausas (Brazilija). 2011 m. per Negro žemupį ties Manausu pastatytas 3,6 km ilgio Žurnalisto Felipės Dau (Phelippe Daou) tiltas.
thumb|245px|Negras Amazonės baseino žemėlapyje
Maria Wojciechowska
Marija Kiersnovska-Voicechovska (1869 m. gruodžio 15 d. Giedraičiuose, Rusijos imperija – 1959 m. rugsėjo 14 d., Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – dvarininkė, Lenkijos prezidento Stanisław Wojciechowski žmona, pirmoji Lenkijos dama 1922-1926 metais.
Biografija
Gimė 1869 m. gruodžio 15 d. Giedraičiuose, kilmingoje Antano Kiersnovskio ir Marijos Išoraitės šeimoje. Senelis Jonas Kiersnovskis už dalyvavimą 1831 m. sukilime buvo ištremtas į Sibirą, motinos brolis kunigas Stanislovas Išora už agitaciją dalyvauti 1863 m. sukilime buvo sušaudytas Lukiškių aikštėje.
Baigė Marijonų mokyklą Vilniuje, nuo mokyklos laikų palaikė artimus ryšius su Juzefu Pilsudskiu. Priklausė Lenkijos socialistų partijai ir dalyvavo konspiracinėje veikloje, kur susipažino su būsimu vyru ir pabėgę nuo carizmo represijų į Jungtinę Karalystę susituokė 1899 m. gruodžio 2 d. Londone. 1922 m. S. Wojciechowski tapus Lenkijos prezidentu ji tapo pirmąja šalies dama. Sūnus Edmund Wojciechowski (1903-1941) buvo advokatas nužudytas Aušvice ir dukra dailininkė Zofia Wojciechowska-Grabska (1905-1992). Mirė 1959 m. rugsėjo 14 d., Varšuvoje, palaidota Povonzkų kapinėse.
FK Astra Kaunas
Kauno „Astra“ – Lietuvos futbolo klubas iš Kauno.
Taikas
Taikas buvo istorinis Senovės Armėnijos regionas, vienas iš jos 15 ašcharų (pasaulių). Graikiškai buvo vadinamas Taochija.
Geografija
Taikas apėmė teritorijas dabartinėje Turkijoje: Jusufelio (Kiskim) rajoną Artvino provincijoje, Oltu, Olur (Tavusker), Tortum ir Çamlıkaya (Hunut) rajonus į šiaurę nuo İspiro Erzurumo provincijoje. Į pietvakarius buvo Spero istorinis regionas (dabar Ispiras).
Taikas apėmė Čorocho upės vidurupį. Jis ribojosi su Aukštutine Armėnija pietvakariuose, Gugarku šiaurėje, Airaratu rytuose ir Pontu vakaruose.
Istorija
Manoma, kad regionui pavadinimą davė senovėje čia gyvenusios taochų gentys (viena iš huritų atšakų). II tūkst. pr. m. e. pabaigoje jos sukūrė Diauchi karalystę, kuri minima asirų ir urartų tekstuose. Vėliau regioną kontroliavo Kaukazo Iberija. II a. pr. m. e. regioną prisijungė Armėnijos karalystė, kuri jį pavertė vienu iš savo administracinių vienetų, ašcharų. Jis buvo greitai armėnizuotas. Tuo metu Taiką sudarė 8 kantonai:
Nuo 387 m. regioną kontroliavo Bizantija, tačiau iš tikro čia valdė Mamikonianų giminės kunigaikščiai. VIII a. regionas patyrė arabų invazijas, o vėliau arabai žiauriai numalšino krikščionių armėnų sukilimus. Dėl to klestėjęs regionas praktiškai ištuštėjo. Tuo pasinaudojo regiono šiauriniai kaimynai gruzinai, kurie ėmė jį apgyvendinti, IX a. jie jau sudarė regiono gyventojų daugumą. Nuo tada regionas tapo žinomas kaip Tao.
Po Pirmo pasaulinio karo Armėnija ir Gruzija varžėsi dėl regiono, ypač dėl Oltu, tačiau galutinai regionas pripažintas Turkijai.
Vilkaviškio dekanatas
thumb|[[Vilkaviškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo katedra – pagrindinė Vilkaviškio dekanato bažnyčia]]
Vilkaviškio dekanatas priklauso Vilkaviškio vyskupijai. Priklausančios bažnyčios:
Gyvybė
thumb|„Trys gyvenimo amžiai ir mirtis“ − [[Hans Baldung paveikslas, apie 1510 m.]] Gyvybė – viena svarbiausių biologijos sąvokų, kuria apibūdinama gyvųjų sistemų reiškimosi forma.
Išskiriamos šios gyvosios sistemos savybės: augimas, vystymasis, dauginimasis, medžiagų apykaita, dirglumas, gebėjimas prisitaikyti prie aplinkos, homeostazė.
Gyvosios sistemomis gali save atkurti, jų pagrindą sudaro vanduo, būdinga anglies junginių apykaita, baltymai ir nukleorūgštys, kurios gali replikuotis. Gebėjimas palikti į save panašias – savybė, kuria pasižymi visos gyvosios sistemos. Genetinė informacija užkoduota nukleorūgščių molekulėse, kurios perduodamos iš kartos į kartą. Šios savybės būdingos Žemės gyvybės formoms. Nėra rasta jokių visuotinai pripažintų nežemiškos gyvybės egzistavimo įrodymų, jos egzistavimas hipotetinis.
Daugiau nei 99,9 % kada nors Žemėje egzistavusių rūšių yra išnykusios.
Lietuvos futbolo federacija
thumb|260px|[[LFF stadionas (2023)]] thumb|260px|Buveinė (2023) thumb|260px|Buveinė (2013) thumb|260px|Buveinė (iki 2013), Šeimyniškių g. 19 (Vilnius)
Lietuvos futbolo federacija – Lietuvos futbolo vykdomoji institucija.
Kontroliuoja nacionalines, moterų ir jaunimo rinktines, organizuoja vyrų taurės ir lygų varžybas.
A lygos varžybas federacijos pavedimu organizuoja Nacionalinė futbolo klubų asociacija. Pirmos lygos varžybas LFF pavedimu organizuoja Asociacija Lietuvos futbolo klubų sąjunga.
Nuo 1994 m. organizuoja moterų lygų varžybas, nuo 1996 m. – salės futbolo varžybas. Dar organizuoja paplūdimio futbolo varžybas.
Istorija
1911 m. surengtos pirmosios tarpmiestinės futbolo rungtynės. 1919 m. gegužės 18 d. Kaune įkurta Lietuvos sporto sąjunga (LSS), 1920 m. LSS mėgino organizuoti futbolo čempionatą, bet neatsirado pakankamai norinčių komandų.
1922 m. įkurta Lietuvos sporto lyga (LSL), tais pačiais metais surengtas pirmasis čempionatas, kuriame varžėsi 10 Kauno komandų. 1923 m. LSL tapo FIFA nare. XX a. penktojo dešimtmečio pradžioje Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, federacija išformuota.
Atkūrus Nepriklausomybę, 1991 m. gruodžio 9 d. LFF sugrąžinta į FIFA, 1992 m. balandžio 23 d. tapo UEFA nare.
Struktūra
Federacijos teisinė forma – asociacija, kurią sudaro Nariai.
Aukščiausiasis LFF organas – Konferencija. Kitus klausimus sprendžia LFF Vykdomasis komitetas. Kasdieninę veiklą vykdo Administracija, kuriai vadovauja Generalinis sekretorius.
Nariai
LFF iš viso turi 20 narių – 10 regioninių futbolo asociacijų ir 10 šakinių asociacijų.
Sėjomaina
thumb|Miežiai Sėjomaina – periodinė žemės ūkio augalų auginimo (bei pūdymo laikymo) kaita pastoviais laukais suskirstytoje ariamojoje žemėje. Laikas, per kurį augalai pereina visus sėjomainos laukus, vadinamas rotacija. Rotacijos narių sueiliavimo tvarka vadinasi sėjomainos schema.
Kiekviena sėjomaina turi atitikti ekonominius, agrotechnikos ir žemėtvarkos reikalavimus. Pasėlių struktūra turi būti pritaikyta pagal ūkio gamtines ir ekonomines sąlygas – dirvožemį, reljefą, klimatą, darbo jėgos, gamybos priemonių resursus, pagal specializacijos kryptį ir kt. Augalai turi kaitaliotis taip, kad kiekvienam jų tektų geri priešsėliai. Sėjomainos laukai turi būti patogūs technika dirbti, transportu važinėti ir ribotis natūraliomis ribomis. Taigi sėjomaina kompleksiškai išsprendžia ariamos žemės padalijimą, pasėlių struktūros ir augalų kaitaliojimo klausimus, palengvina laukininkystės gamybos organizavimą.
Sėjomainos schema
Augalai kaitaliotini, kad nepablogėtų dirvos fizinės bei cheminės savybės, kad neplistų ligos, kenkėjai ir piktžolės. Vieni augalai dirvos derlingumą didina (daugiametės žolės, kaupiamosios, ankštinės ir pūdumas), kiti – mažina (javai ir linai). Sėjomainos schemą sudaro viena ar keletas grandžių. Kiekviena pradedama dirvos derlingumą didinančiais, o baigiama jį išnaudojančiais augalais. Grandys yra dvinarės, trinarės, keturnarės ir kt. thumb|Kviečių laukas Pvz., dvinarė:
trinarės:
keturnarė:
Varpinius javus siūloma sėjomainos grandyje auginti: po ankštinių ir linų – metus, po daugiamečių žolių ir pūdymo – dvejus, po kaupiamųjų, tręštų mėšlu – dvejus arba trejus, po liucernos – trejus, ketverius metus.
NK Croatia Sesvete
NK Croatia Sesvete – Kroatijos futbolo klubas iš Zagrebo Sesvečių rajono.
Sėjomaina
Sėjomainos schema
Atsėliavimas mažina derlių. Jam netokie jautrūs kukurūzai, bulvės, išskyrus sėklines, rugiai (kai gerai tręšiami). Bet daugelis kultūrų opios priešsėliams. Antai žieminius kviečius ir miežius dėl pašaknio ligų į tą patį lauką netinka sėti dažniau kaip kas 3-4 metai, o linams dėl fuzariozės reikia 5-6 metų pertraukos. Rausviesiems dobilams reikia 3-4 metų, o dobilų rūšį pakeitus – užtenka ir trumpesnės pertraukos.
Namče Bazaras
Namče Bazaras (नाम्चे बजार) – gyvenvietė šiaurės rytų Nepale, Khumbu istoriniame regione, Himalajuose, tarp Kongde Ri ir Tamserku kalnų. Tai pagrindinė bazė, iš kurios rengiami žygiai į Džomolungmą. Į Namče Bazarą paprastai atvykstama iš Luklos, kur yra oro uostas, ir praleidžiamos kelios dienos siekiant aklimatizuotis aukštikalnėse. Yra vietinis Siangbočės oro uostas, tačiau komerciniai skrydžiai į jį nevykdomi. Yra turgus, įrengta turistinė infrastruktūra (parduotuvės, interneto kavinės, paštas, bankas).
Sėjomaina
Sėjomainų klasifikacija
Sėjomainos skirstomos pagal laukų skaičių, dirvos derlingumo atstatymo būdą, paskirtį ir kultūrinių augalų sudėtį.
Pagal dirvos derlingumo atstatymą ir didinimą
Pagal dirvos derlingumo atstatymą ir didinimą sėjomainos skirstomos į:
Cukriniai runkeliai
Cukriniai runkeliai augintini gerose žemėse (karbonatiniuose ar glėjiniuose priemoliuose), patogiuose plačiabarei technikai laukuose. Kai nevisa žemė tinka, reikia sudaryti atskirą runkelių sėjomainą ir skirti jiems iki 25 % ploto. Tinkamiausias priešsėlis – žiemkenčiai, tręšti mėšlu. thumb|Cukriniai runkeliai Dažnai sėjomainoje runkeliai užima 17 % ploto:
Linai
Linai auga net silpno rūgštumo, bet sukultūrintose ir vienodose dirvose. Jei bendroje sėjomainoje pasitaiko netinkamos žemės ir linai viso lauko neužima, – tokią galima aplenkti. kitu atveju naudinga įvesti atskirą sėjomainą, kur būtų 14 ar 17 % linų. Geriausia juos sėti po žiemkenčių.
Bulvės
Bulvės – lengvesnių žemių augalai, jų laukai turi tikti darbams mechanizuoti, būti lengvai įvažiuojami. Tokie laukai, ypač kalvoto reljefo ūkiuose, jungiami į specializuotas sėjomainas.
Perlojos bandymų stotyje sėklinių bulvių sėjomaina tokia: thumb|Bulvės
Prekines bulves galima sodinti pakartotinai, bet paskui reikia 2-3 metų pertraukos.
Daugiametės žolės
Daugiamečių žolių sėklininkystės sėjomainos rotacija praktiškai neilga: varpinės žolės į tą patį lauką gali sugrįžti po 2-2,5 metų, raudoniesiems dobilams reikia 3-4 metų. Ankštinės žolės paprastai naudotinos vienerius metus, varpinės – dvejus arba trejus. Jei dirvos piktžolėtos, – geriausia sėjomaina su juodojo pūdymo ir žolių be antsėlio grandimi.
Rotacija:
Javai
Javai vidutiniškai sudaro apie pusę visų pasėlių, bet, įsivedus specializuotas sėjomainas, likusioje žemėje javų tenka auginti daugiau. Jų plėtimas priklauso nuo tinkamų priesėlių ploto. Pvz., žieminių kviečių, auginamų rotacijose vieną kartą ir po gerų priešsėlių, derlius nesumažėjo net javų plotą išplėtus nuo 50 iki 67, 83 ir 100 % (paskutinėje sėjomainoje kviečiai buvo sėti po žirnių).
Dirvosauga
Dirvosaugos sėjomainose turi vyrauti daugiametės žolės – liucerna, esparcetas ir kitos. Iš javų daugiau reikia sėti žiemkenčių nei vasarojaus, nes tada geriau stabdoma erozija.
Pavyzdys:
FK Koralas Klaipėda
Klaipėdos FK „Koralas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.
Istorija
Debiutiniame sezone KLFF III lygos pirmenybėse ilgai pirmavo, tačiau sezono pabaigoje juos aplenkė iki pirmenybių pabaigos kovoję varžovai, tad „Koralas“ liko 3 pozicijoje.
2016 metais klubo vadovai pateikė paraišką licencijuotis LLF I-os lygos pirmenybėms, tačiau licencija nebuvo suteikta. Klubas dalyvavo LFF II lygos Vakarų zonos pirmenybėse ir jose užėmė antrąją vietą.
2017 m. pateikė prašymą licencijuotis LLF I lygai ir klubui buvo suteikta licencija. Sėkmingai debiutavo Pirmoje lygoje, kai pasiekė pergalę Tauragėje prieš vietos „Taurą“.
LFF taurės 2015/16 m. sezonas
LFF taurės 2015/16 m. sezono I etapo burtai lėmė, kad Klaipėdos „Koralas“ (III lyga, Klaipėdos zona) rungėsi su Vilniaus „Viltimi“ (II lyga, Rytų zona). Namuose žaidę „Koralo“ futbolininkai įveikė 2:0 vilniečius ir pateko į II etapą,
II etapo burtai lėmė, kad varžovais tapo Alytaus „Dainava“, kuri 2015 metais sezoną pradėjo tik vasarą ir dalyvavo II lygos, pietų zonos pirmenybėse. Rungtynės su dzūkais įvyko 2015 m. liepos 22 d., trečiadienį, 18:30 val. Klaipėdos centrinio stadiono atsarginėje aikštėje. Čia klaipėdiečiai pasiekė įspūdingą pergalę nugalėdami dzūkus 7:0.
Ištraukus LFF taurės III (trečio) burtus, paaiškėjo, kad FK „Koralas“ (Klaipėda) žais su FK „Visaginas“, kuris dalyvauvo II lygos, Rytų zonos pirmenybėse. Šios rungtynės įvyko 2015 m. rugsėjo 5 d., 16:00, Klaipėdos dirbtinės dangos stadione. Rezultatu 2:0 nugalėjo svečiai iš Visagino. Teko pripažinti varžovų pranašumą. Po šių rungtynių užsibaigė FK „Koralas“ pergalių serija, dalyvavimas LFF taurėje baigėsi III etape.
2015/2016 metų Klaipėdos rajono salės futbolo pirmenybės
Pusfinalyje susitiko uostamiesčio „Koralas“ ir „Gargždų rangos darbai-Dovilra“. Pirmieji į priekį įsiveržė gargždiškiai, tačiau uostamiesčio futbolininkai gana greitai rezultatą išlygino. Kėlinio viduryje „GRD-Dovilra“ pelnė du įvarčius ir įsiveržė į priekį 3:1, tačiau „Koralas“ sugebėjo panaikinti šį deficitą. Antrajame kėlinyje jau „Koralas“ įgijo dviejų įvarčių persvarą, tačiau pasiaukojančiai rungtyniavę „GRD-Dovilra“ futbolininkai dviem tolimais smūgiais sugebėjo išlyginti rezultatą. Komandų likimas sprendėsi 6 metrų baudinių serijoje, kurioje pirmus du bandymus nesėkmingai atlikę „Koralo“ futbolininkai vietą finale užleido „GRD-Dovilra“ komandai.
Rungtynėse dėl 3-os vietos (2016 02 06 16:00) AMK – Koralas 7:4, laimėjo AMK ekipa. Rungtynėse dėl 3-os vietos AMK labai greitai įmušė keturis įvarčius be atsako, o pirmąjį kėlinį laimėjo 5:2. Antrajame kėlinyje AMK nepaleido turėtos iniciatyvos ir šventė užtikrintą pergalę 7:4.
Pirma lyga
2017 m. komanda dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse. Sezono pradžia komandai buvo labai sunki, bet po pertraukos surinkti nauji žaidėjai laimėjo daug susitikimų ir komanda pakilo net į ketvirtą vietą. Jos išlaikyti nepavyko. Galutinėje rikiuotėje liko šešti.
2018 m. Pirmos lygos sezonas buvo labai sudėtingas. Sekė vienas pralaimėjimas po kito. Devintojo turo rungtynėse prieš FC Kupiškis pradėjo nesurinkę pilnos sudėties, pradėjo rungtynes dešimtyje, o rungtynes baigė aštuoniese. Namuose rungtynės pralaimėtos triuškinančiu rezultatu 0-12. Likusios rungtynės klubo vadovybės prašymu buvo nukeltos ir tikimasi, kad komandą papildys žaidėjai ir pakels iš turnyrinės lentelės dugno. Po vasaros perėjimų lango komanda sugebėjo iškovoti pergalę, bet ir toliau kankino ta pati problema, kad nepavyko surinkti pilnos sudėties. Sekė triuškinantys pralaimėjimai Kėdainių „Nevėžiui“ 0-9 Ir pralaimėjimas panevėžiečiams 0-10. Galiausiai, 2018 m. rugsėjo 19 d. buvo išplatinta žinia, kad komanda traukiasi iš Pirmos lygos pirmenybių. Iškovoti taškai liko galioti, nes komanda sužaidė pusę rungtynių. Viena pergalė ir šešiolika pralaimėjimų garantavo paskutinę (14) vietą pirmenybėse.
Klubo logotipas ir spalvinė gama
Logotipe pavaizduotas stilizuotas koralas. Dominuoja melsva (žydra) ir balta spalvos.
Pasiekimai
2016 m. LFF II lygos pirmenybėse, vakarų zonoje užimta antroji vieta.
„Žemaitijos taurės“ turnyras
2017 m. kovoje dėl 5 vietos rezultatu 16:0 sutriuškina Kelmės ekipa.
Sudėtis
''2017 m. balandžio 3 d.''
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
(pasiskolintas iš FK Atlantas).
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | (pasiskolintas iš FK Atlantas).
Pilkieji pelėnai
Pilkieji pelėnai (Microtus) – žiurkėninių (Cricetidae) šeimos graužikų gentis. Paplitę Šiaurės Amerikoje, Europoje ir Azijoje.
Ševčenka (Pravdinsko rajonas)
Ševčenka  – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės Pravdinsko miesto dalis prie Alnos upės.
Istorija
Iki 2008 m. birželio 30 d. Porečjės apylinkės kaimas.
Vilniaus bokštai
„Vilniaus bokštai“ – estradinės dainos atlikėjų konkursas, kuriame kelią pradėjo dabar gerai žinomi Lietuvos estrados atlikėjai. Pirmą kartą surengtas 1968 m. Renginio vieta – Vilnius.
Katodas
thumb|[[Varis|Vario katodas galvaniniame elemente.]]
Vilniaus bokštai
1968 m.
I – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Pirmajame lietuviškos estradinės dainos konkurse skambėjo kompozitorių Teisučio Makačino, Miko Vaitkevičiaus, Benjamino Gorbulskio, Vyganto Telksnio ir kt. dainos. Konkurse buvo vertinamos ne pačios dainos, bet patys estradinės dainos atlikėjai. Konkurse dalyvavo 22 jaunieji dainininkai iš penkių didžiųjų Lietuvos miestų. Pirmieji laureatai ir diplomantai: laureatė Janina Miščiukaitė (VIA „Oktava“, Kaunas) apdovanota LTSR Kompozitorių sąjungos prizu (trečiajame ture atliko V. Lopo lietuvių liaudies dainos parafrazę „Pūtė vėjas“ bei Benjamino Gorbulskio ir Violetos Palčinskaitės dainą „Devintoji banga“); laureatas Viktoras Vaškas (Šiauliai) iškovojo Vilniaus miesto vykdomojo komiteto kultūros skyriaus prizą (Benjamino Gorbulskio ir Vytauto Bložės daina „Kelionė žirgais“); Eugenijus Ivanauskas (Klaipėda) apdovanotas antrojo laipsnio diplomu bei radijo klausytojų ir televizijos žiūrovų prizu (atliko B. Mackevičiaus ir Algimanto Raudonikio dainą „Labos nakties“ bei Jono Lapašinsko ir Algimanto Raudonikio dainą „Laukiu tavęs ateinant“). Ona Valiukevičiūtė (Vilnius) laimėjo trečią vietą (Vyganto Telksnio ir V. Klimauskaitės daina „Gražiausia pasaka“). Ketvirtojo laipsnio diplomantai: Stasys Povilaitis (Vilnius) (Miko Vaitkevičiaus ir Petro Gaulės daina „Čipolino“) ir Ričardas Dailidė (Šiauliai) (atliko Teisučio Makačino ir D. Pročkytės dainą „Lyja“). Baigiamajame konkurso ture atlikėjams akompanavo Lietuvos radijo ir televizijos orkestras, vadovas J. Vadauskas. Išleista (bendra su kitu festivaliu) vinilinė plokštelė, pavadinimu: "Estradinės dainos festivalis „Vilniaus bokštai – 68“ / Džiazo festivalis „Jaunystė“ – 68„, Elektrėnai“.
1969 m.
II – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Jame varžėsi jaunieji dainininkai iš penkių didžiųjų Lietuvos miestų. Konkurso finalinis III-sis turas įvyko 1969 m. balandžio 13 d. Vilniaus profsąjungų rūmų salėje. Pasirodė:
Katodas
Elektrodas, per kurį elektros srovė įteka į įrenginį, vadinamas anodu.
Vilniaus bokštai
1969 m.
Konkurso laureatais tapo Ona Valiukevičiūtė ir Viktoras Vaškas, diplomantais Dalia Kubiliūtė, Antanas Rupšas ir Zoja Prusakova. Solistams akompanavo Lietuvos radijo ir televizijos estradinis orkestras, dirigentas Jonas Vadauskas. Lietuvos televizija apie festivalį sukūrė televizijos filmą “Vilniaus bokštai –69” (rež. A. Galinis). Jo premjera įvyko 1969 m. spalio 11 d
1971 m.
IV – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Jame galėjo dalyvauti asmenys, ne vyresni kaip 32 metų. Pirmajame ture, kuris vyko 1971 metų vasario 20 dieną visuose miestuose (jame dalyvavo dainininkai ir iš rajonų), reikėjo atlikti tris dainas, jų tarpe dvi iš sąrašo, kurį patvirtino LTSR Kompozitorių sąjungos lengvosios muzikos sekcija. Antras turas įvyko Vilniuje kovo 6 dieną, trečias turas – balandžio 24 dieną, kuriame dalyvavo geriausi dainininkai, kurie atliko dvi savo pasirinktas dainas. Šis turas buvo transliuojamas per televiziją. Dainininkams, jau dalyvavusiems konkurse „Vilniaus bokštai“, šį kartą nebuvo leidžiama kartoti praėjusį kartą atliktų dainų. Dviem konkurso nugalėtojams buvo suteikti laureatų vardai, įteikti Lietuvos TSR kompozitorių sąjungos prizai. Televizijos ir radijo komiteto prizas buvo įteiktas dainininkui, kurį pripažino geriausiu klausytojai. Trys dainininkai buvo pripažinti diplomantais. Konkurse skambėjo: Benjamino Gorbulskio ir Vytauto Bložės „Baltas Intermezzo“ (atliko Silva Zinkevičiūtė), Benjamino Gorbulskio ir Jono Lapašinsko „Mano laiškas“ (atliko Antanas Janušonis), Benjamino Gorbulskio ir Ramutės Skučaitės „Kodėl“ (atliko Violeta Rakauskaitė) bei „Ramuma“ (atliko Zoja Prusakova), Miko Vaitkevičiaus ir Petro Gaulės „Tėvelis grįžo iš karo“ (atliko Silva Zinkevičiūtė) bei „Motinos valsas“ (atliko Benediktas Gadeikis), Rimvydo Racevičiaus „Fantazija „Vilniaus bokštai“ temomis“, Teisučio Makačino ir Stasio Žlibino „Jūros laiškai“ (atliko Tomas Balčytis), Teisučio Makačino ir Vytauto Bložės „Kalnų sakmė“ (atliko Gintautas Steponavičius, Eugenijus Puidokas ir V. Šlykovas), Teisučio Saldausko ir Stasio Žlibino „Prie didelio kelio“ (atliko Zina Jurgutytė), Vyganto Telksnio ir Vytauto Bložės „Kai tavo akys man šypsosis“ (atliko Dainius Čepas) ir kt. Eugenijus Ivanauskas tapo konkurso diplomantu (II vieta), Tomas Balčytis taip pat tapo diplomantu. Gintautas Stepavičius (atlikęs Miko Vaitkevičiaus ir Vytauto Barausko dainą „Pokalbis su gluosniu“) tapo konkurso laureatu. Išleista konkurso vinilinė plokštelė.
1974 m.
VII – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Jame varžėsi: Vitalijus Pauliukas – „Su tavim kartu“ (ž. Edvardo Drėgvos, m. Mikalojaus Noviko) ir „Užmirštoji taurė“ (ž. Pauliaus Širvio, m. Mindaugo Tamošiūno), Laki Kesoglu – „Svajos – berželiai“ (ž. A. Korabelnikovo, m. V. Lvovskio) ir „Kai tu išeisi“ (ž. Leonido Šumskio, m. Mikalojaus Noviko), R. Datuašvilis – „Meilės spalvos“ (ž. A. Selčinskio, m. Benjamino Gorbulskio), V. Jakušonokas – „Kuržemė“ (ž. J. Petero, m. Raimundo Paulo), T. Severina – „Bokštai“ (ž. B. Purgalino, m. Benjamino Gorbulskio) ir „Palikimas“ (ž. J. Kupalos, m. I. Lučenkovo), N. Konsa – „Tomi, už jūrų neplauki“ (ž. Petro Gaulės, m. Mindaugo Vaitkevičiaus) ir „Tegyvuoja džiaugsmas“ (ž. H. Karmo, m. A. Oito), Ilona Stepanova – „Gegutė“ (G. Freidenfeldo ir J. Osmanio), Liutauras Čeprackas – „Akmenėliai“ (Antano Saulyno ir Mikalojaus Noviko) ir „Berniukai“ (Stasio Žlibino ir Teisučio Makačino) ir kt. Laureatais svečių kategorijoje buvo paskelbti Nadežda Čepraga – „Nistrulė – mano pasididžiavimas“ (Georgijaus Bodės ir Jevgenijaus Dogos), Džavanširas Alijevas – „Ištikimas draugas“ (M. Babajevo ir M. Vefo) ir „Pavasario daina“ (Alberto Selčinskio ir Mikalojaus Noviko). Zenonas Tamoševičius atlikęs „Sugrįš jūreiviai“ (Algimanto Raudonikio ir Edvardo Drėgvos) ir Alfredas Macius atlikęs Juozo Nekrošiaus ir Mindaugo Tamošiūno dainą „Apginkime dainą“) tapo konkurso laureatais Lietuvos atlikėjų kategorijoje, kompozitorius Mindaugas Tamošiūnas dar kartą pelnė konkurso ir žurnalo „Jaunimo gretos" prizus už geriausias pilietinės tematikos estradines dainas. Grojo Lietuvos televizijos ir radijo lengvosios muzikos orkestras, dirigentas Aloyzas Končius. Išleista konkurso vinilinė plokštelė.
1975 m.
VIII – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Jame varžėsi: Raisa Buzrukova – „Darbo melodija“ (Algimanto Raudonikio ir Vytauto Bložės) ir „Ilgesys“ (Benjamino Gorbulskio ir Vytauto Bložės), Jaak Joala – „Daina apie kruvinas gėles“ (H. Karjahermo ir Genadijaus Tanielo) ir „Vaivorykštė“ (H. Karmo ir Antano Saulyno), R. Kasabianas – „Ne mums“ (A. Rolniko, Antano Saulyno ir Mikalojaus Noviko), Paulius Pocius – „Kad žaliuotų rūta“ (Alekso Dabulskio ir Benjamino Gorbulskio) ir „Tu ateisi“ (Mindaugo Tamošiūno ir Vilijos Šulcaitės), Liucija Tuleševa – „Baladė apie motiną“ (Amanžolo Šemkenovo ir Ž. Sijilovo), Liutauras Čeprackas – „Mano tėviškei“ (Juozo Macevičiaus ir Laimučio Vilkončiaus), Birutė Dambrauskaitė – „Žuvusių laiškai“ (Gracijaus Paugos ir Justino Marcinkevičiaus), M. Vialjataga – „Akmeninė gėlelė“ (R. Kalaste ir T. Kalaste). Vertinant svečių pasirodymus, šį kartą abejonių nekilo – estas Jaak Joala buvo žymiai pranašesnis už kitus konkurso dalyvius. Tuo neabejojo nei žiuri, nei publika: iš žiūrovams išplatintų 1700 anketų beveik pusantro tūkstančio buvo gauta su pabraukta taliniečio pavarde. Įdomu, kad sėkmė „Vilniaus Bokštuose“ J.Joalai buvo lyg tramplinas į tolesnes pergales. Renkant laureatus iš mūsų dainininkų tarpo, žiuri narių nuomonės nesutapo. Nežymia balsų persvara buvo pripažinti vilnietė Raisa Buzrukova ir kaunietis Paulius Pocius. Vilnietė Birutė Dambrauskaitė ir kaunietis Liutauras Čeprackas – diplomantai. Grojo Lietuvos televizijos ir radijo lengvosios muzikos orkestras, dirigentas Aloyzas Končius. Išleista konkurso vinilinė plokštelė
1976 m.
IX – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Jo laureatai svečių kategorijoje – Natalija Karakaš („Pavasaris gimtinėje“ (M.Tamošiūno, ru.t. A. Rolniko), „Papasakoti apie Maskvą“ (L. Garino, N. Olevo)) ir Tynas Miagis („Aklajam muzikantui“ (T. Miagio) ir „Rugpjūčio baladė“ (T. Makačino, P. Aimla)). Laureatai iš Lietuvos – Birutė Petrikytė („Vilniui“ (V.Telksnio, V. Baranausko) ir „Aš kartoju tavo vardą“ (M.Tamošiūno, E. Drėgvos)) bei Viktoras Malinauskas („Mes vėliau atėjom“ (T.Makačinas, D. Bačiulis), „Baltaragio arija“ (V.Ganelinas, S.Geda)). Konkurse taip pat varžėsi: L. Mankutė – „Mėlynakė Rasa“ (M. Vaitkevičiaus, St. Žlibino), „Mano miestas“ (A.Raudonikis, E.Selelionis),Ž.Laurikietytė, E.Samulytė, O. Bočarovas (diplomantas) – „Juoda žemė“ (D. Tuchmanovo, B. Česlerio), Vladas Daugintis – „Šiaurinis vėjas“ (R. Racevičiaus, D. Bačiulio), Narimantas Ramanauskas – „Rugiuose“ (T. Makačino, V. Bložės). Grojo Lietuvos televizijos ir radijo lengvosios muzikos orkestras, dirigentas Aloyzas Končius. Išleista konkurso vinilinė plokštelė.
1977 m.
''Tais metais konkursas nevyko. Buvo suorganizuoti tik jubiliejiniai koncertai „Vilniaus Bokštai – 10“ Nuo šiol konkursai vyko kas antri metai.
1978 m.
XI – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Rimvydo Racevičiaus ir Eugenijaus Remigijaus Baltrušaičio daina „Gervės“ tapo konkurso laureate; Laimio Vilkončiaus vokalinis kvartetas taip pat tapo laureatu (atlikęs Benjamino Gorbulskio ir V. Giedrytės dainą „Motinoms“ bei Rimvydo Racevičiaus ir Stasio Žlibino dainą „Pakrantėm žaliom“); Aidos Zabotkaitės vadovaujamas vokalinis trio irgi tapo laureatu; Narimantas Ramanauskas pelnė du diplomus: už dainininko profesionalumą ir už dainos įvertinimą; Tomo Leiburo ir Pauliaus Širvio daina „Ugnimi neišdeginsi“, kurią atliko Nijolė Maceikaitė, pripažinta geriausia daina pilietine tematika. Ji ir Voldemaras Frankonis – konkurso laureatai.
1980 m.
XII – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Jame dalyvavo: Edmundas Kučinskas (Klaipėda) (Benjamino Gorbulskio ir Jono Mačiukevičiaus „Širdim visa“ bei V. Nemaniūno ir Eduardo Selelionio „Tu ateik“), Laima Žemaitytė (Kaunas) (Juliaus Siurbio ir Vyganto Telksnio „Aš iškeliu tave“ bei Juliaus Siurbio ir Stasio Žlibino „Už tų šilų“), D. Murauskaitė (Klaipėda) (Mindaugo Tamošiūno ir Vyatuto Bložės „Kur gimtinė mylima“), Rūta Morozovaitė (atliko dainą „Atminimai“), Narimantas Ramanauskas, Edmundas Damaševičius, R. Zemeckas (Šiauliai), K.Blaževičius (Šiauliai) bei K. Blaževičiaus ir R. Zemecko duetas, K. Kazakevičius (Kaunas), V. Kieliauskas (Vilnius), vokalinis trio (Tauragė), G. Labonas (Utena), Liutauras Čeprackas, V. Gudonytė (Kaunas), V. Miškinienė (Vilnius), E. Šiukšta (Panevėžys), muzikiniai kolektyvai vad. J. Siurbio (Kaunas), G. Jurgilo (Šiauliai), R. Dubinsko (Klaipėda), R. Gutausko (Kėdainiai), V. Urbono (Tauragė) ir kt. Antrajame ture dalyvavo 35 vokalistai ir 8 vokaliniai duetai, trio, kvartetai bei jiems akomponavę kolektyvai, o trečiame – tik 10 (tarp jų L. Privina iš Maskvos). Narimantas Ramanauskas pelnė klausytojų prizą, V. Miškinienė (Vilnius), E. Šiukšta (Panevėžys) tapo konkurso diplomantais.
1982 m.
XIII – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Konkursą laimėjo Irena Zelenkauskaitė – Brazauskienė ir Edmundas Kučinskas (T.Leiburo – A.Baltakio „Jeigu nerūpėtų“).
1984 m.
XIV – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“''. ''Diplomantais tampa Romas Bubnelis, Rima Dirsytė ir Roma Mačiulytė, Vilija Grigonytė, Marju Lianik (Estija), Eugenijus Maldeikis. Konkurso laureatais tampa Laima Dunienė ir Vygantas Keliauskas.''
1987 m.
XV – asis estradinės dainos atlikėjų konkursas „Vilniaus bokštai“. Konkurso laureatais tampa Rosita Čivilytė, taip pat grupė „Studija“ ir jos vokalistas Steponas Januška (Klaipėda). Asta Pilypaitė pelnė jauniausios atlikėjos prizą.
Uvangas
Uvangas (Džou dinastijos valdovas U, ) – pirmasis (arba antrasis, po savo tėvo Ven) Kinijos Džou dinastijos valdovas.
Pomirtinis U vardas – Uvang – gali būti verčiamas pažodžiui kaip "Karingasis valdovas". Pomirtinis Ven vardas – Venvang – "Kultūringasis valdovas".
U įkurtą valstybę sudarė mažesnės kunigaikštystės, kurias valdė U broliai bei karvedžiai.
Rimas (reikšmės)
Rimas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Rimienė (ištekėjusi moteris) ir Rimaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Teisės šeima
thumb|300px|Privatinės teisės šeimos (suskirstyta pagal angloamerikiečių teisės teorijos sampratą) Teisės šeima (teisinė šeima) arba teisinė sistema, taip pat teisinė tradicija – giminingų teisės sistemų grupė, kurią jungia bendra teisės kultūra, teisės istorija ar pagrindiniai jos bruožai. Teisės šeimas tiria lyginamoji teisėtyra.
Literatūra
Konrad Zweigert, Hein Kötz: Einführung in die Rechtsvergleichung. 3. Aufl., Tübingen 1996. ISBN 3-16-146548-2.
Deiros Palmė
thumb| Deiros palmė 2007 m. Deiros palmė – dirbtinio palmės formos salyno projektas Dubajuje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose. Tai vienas iš trijų Palmių salų projektų.
Aprašymas
Projektas pristatytas 2004 m. spalį. Pirminis Palm Deira projektas buvo 8 kartus didesnis nei Jumeirah palmė ir 5 kartus didesnis nei Jebel Ali palmė. Deiros palmėje buvo numatyta apgyvendinti milijoną žmonių. Buvo numatyta supilti 41 palmės „lapą“. Tačiau dėl povandeninio reljefo projektas buvo pakeistas 2007-aisiais. Atnaujintame variante buvo numatyta 18, bet didesnių palmės „lapų“. Dėl projekto dydžio buvo nutarta jį įgyvendinti atskirais etapais. Vėliau dėl finansinės „Nakheel“ bendrovės situacijos Palm Deira salyno projekto įgyvendinimas buvo nutrauktas.
Ona Radvilaitė
Ona Radvilaitė (, 1476 m. Vilniuje – 1522 m. kovo 15 d. Varšuvoje) – Mazovijos kunigaikštienė.
Biografija
Kilusi iš Gediminaičių Radvilų giminės, Mikalojaus Radvilaičio ir Sofijos Onos Manvydaitės duktė. Broliai Mikalojus Radvila II, Jonas Radvila I, Vaitiekus Radvila, Jurgis Radvila I.
1497 m. ištekėjo už Mazovijos kunigaikščio Konrado III Rudojo, atnešdama 20 000 dukatų kraičio. Pagimdė jam dvi dukteris ir du sūnus, o tai kunigaikščiui leido susigražinti Čersko ir Varšuvos kunigaikštysčių paveldėjimo teises. 1503 m. spalio 29 d. po vyro mirties tapo Mazovijos regente. 1504 m. Piotrkovo seime karalius Aleksandras Jogailaitis jai suteikė teisę sūnų Stanislovo ir Jonušo vardu valdyti Varšuvos, Ciechanovo, Lomžos ir Naugarduko žemes. 1518 m. tėvo valdas paveldėjo vyriausias sūnus Stanislovas Mazovietis, tačiau faktine valdytoja iki pat mirties liko motina, nors tvirta jos ranka buvo nepatenkinti žemių bajorai. 1511–1517 m. siekė, kad būtų įsteigta Varšuvos vyskupija, bet tam pasipriešino Žygimantas Senasis. 1524 m. mirus Stanislovui, kunigaikštystės paveldėtoju tapęs Jonušas Mazovietis (Janusz III Mazowiecki) buvo paskutinis Mazovijos kunigaikštis iš Piastų dinastijos. Po jo mirties Mazovija buvo inkorporuota į Lenkijos karalystės sudėtį.
Palaidota Varšuvos Šv. Onos bažnyčioje.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Lévy procesas
Levy procesas – tolydus stochastinis laiko procesas tikimybių teorijoje, kurio pokyčiai (prieaugliai) vienodais laiko intervalais yra atsitiktiniai ir nepriklausomi. Pasiūlytas prancūzų matematiko Polio Lévy. Tai yra stochastinis analogas nepriklausomų ir tapatingai pasiskirsčiusių atsitiktinių kintamųjų, kurių labiausiai paplitę pavyzdžiai yra Vynerio (Wiener) ir Puasono (Poisson) tipo procesai. Vynerio procesas dar žinomas Brauno judėjimo pavadinimu.
Matematinis apibrėžimas
Stochastinis procesas  yra Levy procesas, jei: yra tarpusavyje nepriklausomi. X_{t-s} \,.
Nepriklausomas pokytis
Kiekvienu laiko momentu t ≥ 0, atsitiktinis dydis Xt  yra tolydus stochastinis laiko procesas, kurio pokyčiai yra skirtumai Xs − Xt tarp jų reikšmių skirtingais laiko momentais t < s. Stochastinio proceso pokyčiai vadinami nepriklausomais, jei bet kokiem dviem nesikertantiems laiko intervalams pokyčiai Xs − Xt ir Xu − Xv yra nepriklausomi atsitiktiniai dydžiai. Bet koks baigtinis, priskirtų nesikertantiems laiko intervalams, pokyčių skaičius yra tarpusavyje nepriklausomas (tačiau ne paporiniai nepriklausomas).
Stacionarūs pokyčiai
Žr. t. p.: Stacionarūs procesai
Stochastinio proceso pokytis vadinamas stacionariu, jei bet kokio pokyčio Xs − Xt tikimybinis pasiskirstymas priklauso tik nuo laiko intervalo ilgio s − t. Pokyčiai su vienodais laiko intervalais pasiskirsto vienodai. Vynerio procesuose tikimybių pasiskirstymas Xs − Xt  yra Normalusis skirstinys ,kur nulinis vidurkis ir dispersija s − t.
Homogeniniuose Puasono procesuose tikimybių Xs − Xt   pasiskirstymas yra Puasono skirstinys su tikėtina verte λ(s − t), kur λ > 0 yra proceso ,,intensyvumas” arba ,, sparta”.
Dalumas
Levy procesai priklauso be galo dalomų pasiskirstymų klasei.
Momentai
Kiekvienam Levy procesui su baigtinias momentais, n-asis momentas   yra polinominė funkcija nuo t, kuri tenkina tapatybę:
Levy–Khintčino atvaizdavimas
Bet kokį Lévy procesą galima apibūdinti jo charakteristinę funkciją, kas sudaro Lévy – Khintčino (Levy–Khintchine) atvaizdavimą. Jei X_t yra Levy procesas, tai jo charakteristinė funkcija tenkina  sąryšį: Kur, \sigma\ge 0 ir \mathbf{I}- indikatoriaus funkcija. Lévy matas W turi būti toks, kad Lygiai taip pat, kaip Vynerio proceso mechaninis analogas gali būti pavaizduotas, kaip dviejų nepriklausomų atsitiktinių dalelės judėjimų kombinacija: dreifu ir difuzija, mechaninis Levy proceso analogas gali būti pavaizduotas trijų nepriklausomų atsitiktinių dalelės judėjimų kombinacija: dreifo, difuzijos ir šuolio. Šie trys nepriklausomi judėjimai apibūdinami Levy–Khinchino tripletu. Galima parodyti, kad visiškai tolydus, t. y. be šuolių, Levy procesas yra Brauno dalelės judėjimas su dreifu ir difuzija.
Levy–Itō skaidinys
Levy procesą galima sukonstruoti iš bet kokios duotos charakteristinės funkcijos, turinčios Levy–Khintčino atvaizdavimą. Ši išraiška atitinka mato skaidinį Lebego skaidymo teoremoje: dreifas ir difuzija yra tolydžioji, o šuoliai W singuliarioji viso mato dalis. Duotajam Levy tripletui, egzistuoja trys nepriklausomi Lévy procesai X^{(1)}, X^{(2)}, X^{(3)}, priklausantys tai pačiai tikimybių erdvei, tokie, kad: Procesas X, apibrėžiamas kaip trijų tokių procesų X^{(1)}, X^{(2)}, X^{(3)} suma yra Lévy procesas su tripletu.
Levy procesų pavyzdžiai
generuojančioji funkcija yra:. . Gama procesas naudojamas atsitiktiniam laiko pokyčiui generuoti. Procesas neturi difuzinės komponentės ir priklauso grynai šuolinių procesų klasei.
Literatūra
Ken-iti Sato: Lévy Processes and Infinitely Divisible Distributions. Cambridge studies in advanced mathematics, 1999, ISBN 0-521-55302-4
Kaziukonys
Kaziukonys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Panočių, miško apsuptyje. Į rytus nuo kaimo teka Nočia, prasideda Gudija.
Istorija
Pirmą kartą Kaziukonių kaimas istoriniuose šaltiniuose minimas 1777 m. Kaimas dar vadintas Panočių Kaziukonimis, nes pirmieji gyventojai buvo Kaziukonys iš Panočių. XIX a. vid. 5 kiemuose gyveno Smelevičiai, Ragažinskai, Semsės, Nedzveckai, Lioliai, taip pat minimi Bartkevičius, Akėcinis, Valiukevičius.
Birgit Õigemeel
Birgita Eigemel (g. 1988 m. rugsėjo 24 d., Estijoje) – Estijos dainininkė.
Birgita atstovavo Estijai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje, Švedijoje su daina „Et uus saaks alguse“, sėkmingai įveikusi konkurso pusfinalį, finale užėmė 20 vietą, su 19 taškų.
Vaiea
Vaiea – gyvenvietė Prancūzijos Polinezijoje, Draugijos salose, Pavėjinių salų padalinyje, Maupiti salos pietryčiuose. Maupiti komunos administracinis centras. Citrininių morindų eksporto uostas. Keliu sujungta su kitomis salos gyvenvietėmis.
Arkadijus
Flavijus Arkadijus (gr. Ἀρκάδιος; 377/378 m. – 408 m. gegužės 1 d.) buvo Rytų Romos imperatorius nuo 395 m. iki mirties. Jis buvo vyriausias Teodosijaus I ir jo pirmos žmonos Elijos Flakcilos sūnus. Jo brolis buvo Vakarų Romos imperatorius Honorijus. Arkadijus buvo silpnas valdovas, jo valdymo metu ministrai ir jo žmona Elija Eudoksija turėjo milžinišką įtaką.
Istorija
Kaip imperatoriui Honorijui turėjo didelę įtaką romanizuotas vandalas ir magister militum Flavijus Stilichonas, o Arkadijui – Rufinas. Teigiama, kad Stilichonas norėjo daryti įtaką abiem imperatoriams, tad nusamdė gotų samdinius nužudyti Rufiną 395 m. Eunuchas Eutropijus užėmė Rufino vietą kaip svarbiausias Arkadijaus patarėjas.
Arkadijaus žmona Elija Eudoksija, kuri įtikino vyrą atleisti Eutropijų jo galios viršūnėje 399 m., irgi turėjo didelę įtaką. Tų metų liepos 13 d. Arkadijus paskelbė ediktą, kuriuo įsakė sugriauti visas nekrikščioniškas šventyklas. thumb|left|200px|Arkadijaus [[solidas]] Eudoksijos įtakai priešinosi Jonas Chryzostomas, Konstantinopolio patriarchas, kuris manė, kad ji su šeimos turtais daro įtaką imperatoriui. Eudoksija nuvertė patriarchą, bet mirė tais pačiais metais. Elija Eudoksija pagimdė Arkadijui keturis vaikus: tris dukras Pulcheriją, Arkadiją ir Mariną bei vieną sūnų, būsimą imperatorių Teodosijų II.
Likusį valdymą Arkadijui darė įtaką pretorijonų prefektas Antemijus, kuris susitaikė su Stilichonu Vakaruose. Arkadijus stengėsi atrodyti pamaldžiu krikščionimi ir mažai rūpinosi kariniais bei politiniais reikalais. 408 m. jis mirė nominaliai valdydamas savo imperiją.
Gintautas Venislovas
Biografija
Lankė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą ir 1980–1987 mokėsi „Ąžuoliuko" muzikos mokykloje. 1991–1995 choro dirigavimą studijavo Lietuvos muzikos akademijoje (doc. V. Miškinio klasė), o 1997 čia įgijo magistro laipsnį (vadovas doc. V. Miškinis). 1995 tobulinosi choro dirigavimo meistriškumo kursuose, kurie vyko Lietuvos muzikos akademijoje (vadovas Stuttgarto kamerinio choro ir simfoninio orkestro dirigentas F. Berniūsas).
Nuo 1991 G. Venislovas Vilniaus berniukų chorų „Ąžuoliukas“ chormeisteris, nuo 1993 „Ąžuoliuko" muzikos mokyklos vyresniųjų klasių berniukų choro ir dirigavimo mokytojas.
Nuo 1993 Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčios kamerinio choro „Brevis“ meno vadovas ir dirigentas. Choras parengė įdomių užsienio ir lietuvių kompozitorių kūrinių koncertinių programų, gieda bažnyčiose, koncertuoja Lietuvoje ir užsienyje: Estijoje, Slovėnijoje, Belgijoje, Italijoje. 1996 tarptautiniame chorų konkurse Slovėnijoje (Maribore) „Brevis“ pelnė Grand Prix ir publikos prizus, o choro vadovas apdovanotas aukščiausiu dirigento prizu. Tų pačių metų tarptautiniame chorų konkurse Belgijoje (Maasmechelene) vilniškiai kamerinių chorų grupėje laimėjo pirmąją vietą. 1997 „Brevis“ sėkmingai pasirodė tarptautiniame chorų festivalyje Italijoje (Legnano), o tarptautiniame chorų konkurse Ispanijoje (Tolosoje) laimėjo keletą prizinių vietų. 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje „Brevis" gavo Grand Prix, o jo vadovas pripažintas geriausiu dirigentu. 1995 choras išleido audiokasetę.
G. Venislovas reiškiasi ir kaip kompozitorius. Sukūrė dainų, giesmių ir motetų, kameriniam chorui a cappella parašė „Missa brevis".
Nuo 1997 Vilniaus savivaldybės kamerinio mišriojo choro „Jauna muzika" chormeisteris – dirigentas. 1997 jis apdovanotas Lietuvos muzikų rėmimo fondo specialia premija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Thorong La
thumb|250px|Thorong La perėjos viršūnė
Thorong La (थोरोङला) – kalnų perėja Himalajuose, vidurio Nepale, Mustango krašte, 5416 m aukštyje. Jungia Manango slėnį su Muktinatho šventykla ir Ranipauvos kaimu. Perėja eina Anapurnos masyvo šlaitu ir yra aukščiausia vieta Anapurnos trasoje. Dėl didelio aukščio nesiaklimatizavę keliautojai šioje perėjoje gali patirti aukštikalnių negalavimą. Žiemą perėja pavojinga dėl nuošliaužų, gilaus sniego ir didelių šalčių, o spalį ir lapkritį pučia stiprūs vėjai.
Žvorūna
Žvėrinė (Žvorūna, Žvorūnė) – lietuvių medžioklės, žvėrių deivė. Deivė minima Malalos kronikos intarpe bei Ipatijaus metraštyje. Ją tikriausiai atitinka Medeina. Manoma, kad XIII-XVI a. panteone ji atitinka kelių dievų partnerę, miško ir žverių medžioklės deivę.
Dusetų hipodromas
Dusetų hipodromas – hipodromas, esantis Dusetose (Zarasų rajonas). Dusetų hipodrome vyksta garsiosios Sartų lenktynės, kuriose lenktyniauja ristūnai žirgai. Jose dalyvauja geriausi visos Lietuvos, taip pat ir užsienio vadeliotojai. Dėl pavojingai plono ledo lenktynės rengiamos ne ant Sartų ežero, o ne mažiau slidžiame elipsės formos 1600 m ilgio bendrovės "Sartų žirgynas" hipodrome.
Įranga
Ant hipodromo tako išlietas dirbtinis ledas, rezultatams fiksuoti sumontuota šveicariška įranga. Įrengta tarptautinius standartus atitinkanti tribūna, apsauginė tvora, teisėjų namelis. Hipodromo rekonstrukcijos darbai 2004-2005 metais kainavo maždaug ketvirtį milijono litų.
Prancūzijos futbolo varžybos 1953–1954 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1953–1954 m.
Bransko mūšis
Mūšis
1264 m. pradžioje jotvingiai įsiveržė Sandomiro žemes ir padarė didelių nuostolių. Po kelių mėnesių kunigaikštis Boleslavas V Drovusis surengė karinį žygį į Jotvą. 1264 m. birželio 23 d. abi kariuomenės susirėmė netoli dabartinio Bransko miesto. Mūšis truko dvi dienas, kurio metu geriau ginkluoti Krokuvos kunigaikštystės kareiviai nugalėjo jotvingius. Nepaisant jotvingių pralaimėjimo įvairūs mūšiai ir susirėmimai tęsėsi dar apie 20 metų.
Brava (sala)
Bravos sala  – vulkaninė sala Žaliojo Kyšulio respublikoje, Pavėjinių salų grupės vakaruose, į vakarus nuo Fogo salos. Plotas 62,5 km². Sudaro savivaldybę (drauge su gretimomis Seko salomis). Administracinis centras – Nova Sintra. Bravos sala kalnuota, aukščiausia vieta – 976 m aukščio kalnas Monte Fontainhas. Verčiamasi žemės ūkiu, žvejyba.
Brava atrasta 1462 m. birželio 24 d. portugalų, o apgyvendinta 1573 m. Daugiausiai į salą atvyko žvejai iš Madeiros ir Azorų. Gyventojų ypač padaugėjo po 1680 m. Fogo išsiveržimo, kai daug Fogo salos gyventojų persikėlė į Bravą. Iš salos kilęs Žaliojo Kyšulio salų rašytojas Eugénio Tavares.
Reketas
Reketas, turto prievartavimas – suplanuotas pinigų, daiktų ar maisto atiminėjimas arba reikalavimas naudojant psichologinį ir/ar fizinį smurtą, šantažą, už tariamai suteiktas ar prievarta brukamas paslaugas, išgalvotus ar išprovokuotus įvykius, imituojamas problemas bei jų sprendimą, akivaizdžiai perteklinių formalumų, reikalavimų ar paslaugų pritaikymą, naudojimąsi viešosiomis gėrybėmis. Reketas - viena iš tipiškų nusikalstamų organizacijų veiklų.
Reketo pvz.: periodinio ar vienkartinio mokesčio reikalavimas, kurio sumokėjimas apsaugo nuo tapimo nusikaltimo objektu ar verslo žlugdymo; už pasirinkimą bendradarbiauti su reketuotojui neparankiu asmeniu; už patekimą į viešą teritoriją; už neturinčio jokios praktinės reikšmės formalumo pritaikymą; už išprovokuotą nusižengimą ar turto sugadinimą.
Kaziuliškės
Kaziuliškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Jurgelionių.
Luzoninės vandeninės žiurkės
Luzoninės vandeninės žiurkės (Celaenomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis, kurioje vienintelė rūšis – luzoninė vandeninė žiurkė (Celaenomys silaceus). Gyvūnas vidutinio dydžio, apie 19,5 cm ilgio, uodega – 11 cm il}gio. Ausys vidutinio dydžio, pilkos. Akys mažos. Uodega apaugusi retais plaukais. Kailis švelnus, tankus, bet trumpas. Nugara pilka, pilvas šviesiai pilkas. Burnos šonai beveik juodi.
Kai kurie autoriai šią rūšį priskiria dryžuotųjų žiurkių (Chrotomys) genčiai.
Paukščių šėrimasis
thumb|250px|Melsvosios guirakos (Guiraca caerulea) plunksnų dangos kaita. Iš viršaus į apačią: patinas veisimosi apdaru, patinas poilsio apdaru, patelė ir mėlynosios startenės (Passerina cyanea) galva. Šėrimasis – paukščių plunksnų keitimas, vykstantis pasibaigus veisimosi laikotarpiui. Paukščiai pradeda šertis rudenį. Smulkieji paukščiai šeriasi tik vieną kartą per metus. Tačiau yra nemažai paukščių kurie šeriasi du kartus ir per kiekvieną šėrimąsi įgauna vis kitokį plunksnų apdarą. Veisimosi metu įgaunamas plunksnų apdaras vadinamas vestuviniu, kiti – poilsio. Pavyzdžiui, naminės anties patinas – gaigalas per poravimąsi pasipuošia ryškiu spalvų vestuviniu apdaru – galva žalia, apykaklė balta, krūtinė ruda, pilvas šviesiai pilkas. Liepos mėn. jis nusišeria ir pagal plunksnų išvaizdą tampa panašus į patelę. Šį apdarą dėvi neilgai, nes rugsėjo mėn. jį numeta ir iki kitos vasaros vėl pasipuošia vestuviniu apdaru. Kai paukštis šėrimosi metu nepakeičia sparnų ir uodegos plunksnų, toks šėrimasis yra nepilnutinis.
Šeriantis sparnams, dažniausiai pirmoji iškrinta abiejų sparnų pati didžioji plasnojamoji plunksna, paskui kita iš eilės ir t. t. Sakalams iš pradžių iškrinta septintoji, paskui dvi šalia esančios iš vienos ir iš kitos pusės. Antys, gervės, vandeninės vištos beveik vienu metu netenka visų plasnojamųjų plunksnų. Todėl šių paukščių gyvenime yra toks laikotarpis, kai jie visiškai negali skristi. Naujai užaugusios plunksnos skiriasi nuo senųjų. Senosios plunksnos yra nublukusios, viršūnės nudėvėtos. Šeriantis uodegai, pirmiausia iškrinta dvi vidurinės vairuojamosios plunksnos, o paskui po vieną gretimą iš kiekvienos pusės. Paskutinės iškrinta kraštutinės plunksnos.