cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cechanoveco Naujosios žydų kapinės
Cechanoveco Naujosios žydų kapinės  – žydų kapinės egzistavusios Cechanoveco mieste. Nėra tiksliai žinoma kada kapinės buvo įkurtos. Šiuo metu kapinės yra apaugusios mišku. Kapinių plotas 1,6 ha ir išlikę apie 30 antkapių.
M&A International Inc.
M&A International Inc. („MAI“) – seniausia ir didžiausia nepriklausomų M&A specialistus vienijanti organizacija. Daugiau nei 400 ekspertų 32 valstybėse visame pasaulyje dirba tokiose srityje kaip Joint Ventures, susiliejimai ir susijungimai, Spin-offs ir kt.
Baltijos šalyse MAI atstovauja organizacijos narys investicinis bankas Lõhmus, Haavel & Viisemann.
Nuorodos
Oficialus M&A International Inc. tinklalapis
Vokietaitis
Vokietaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vokietaitienė (ištekėjusi moteris) ir Vokietaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Just Dance (serija)
thumb|right|250px|„Just Dance 2016“ pristatymas 2015 m. Just Dance – nuo 2009 m. kuriama šokių kompiuterinių žaidimų serija. Ją kuria Prancūzijos „Ubisoft“ studija. Žaidimas kuriamas daugumai šiuolaikinių platformų – Wii, Wii U, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One, iOS, Android, Nintendo Switch ir Microsoft Windows. Žaidimui pavadinimas parinktas nuo Lady Gaga dainos tuo pačiu pavadinimu.
Žaidimo metu skamba pasirinkta daina ir rodomi šokių judesiai, o žaidėjas turi kuo teisingiau juos atkartoti. Kai kurios technologinės priemonės, tokios kaip Kinect, PlayStation Move, Wii Remote ir kitos, leidžia kompiuterio platformai fiksuoti tuos judesius. Serijos žaidimuose panaudotos gerai žinomos populiarių atlikėjų dainos.
Pirmajame „Just Dance“ žaidime, išleistame 2009 m., žaidėjas galėjo rinktis ir šokti pagal 32 dainas. Ši versija tapo geriausiai parduodamu kompiuteriniu žaidimu 2010 m. Jungtinėje Karalystėje.
Antroji „Just Dance 2“ dalis buvo išleista 2010 m. spalį. Jame buvo 40 naujų dainų bei galimybė kai kurias jų šokti tuo pačiu metu 8 asmenims.
Trečioji dalis, išleista 2011 m., vėl pasiekė puikius pardavimus ir tapo geriausiai parduodamu kompiuteriniu žaidimu pasaulyje po „Call of Duty: Modern Warfare 3“. Naujojoje dalyje buvo apie 40 naujų dalių.
Vėliau kasmet „Just Dance“ buvo leidžiamas kas metus ir pavadinimas atitiko metus. Naujausia versija buvo išleista 2017 m. pabaigoje ir vadinosi „Just Dance 2018“.
„Just Dance“ pardavimai
2014 m. pradžioje „Just Dance“ serijos žaidimų bendri pardavimai siekė 50 mln. vnt. Pagal vgcharts.com suvestinę 2015 m. serijos pardavimai viršijo 54 mln. vnt. Serijos žaidimai buvo ypač populiarūs „Nintendo Wii“ konsolei (pirmieji serijos žaidimai išleisti tik šiai konsolei). Iš jų:
Klevalapis platanas
Aiton (Bolle ex Janko) C.K.Schneid. (Jaennicke) C.K.Schneid. auct. non Mill. ex Münchh., (Jaennicke) C.K.Schneid. auct. non Mill. ex Münchh.,
Klevalapis platanas (Platanus x acerifolia) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, plataninių (Platanaceae) šeimos, platanų (Platanus) genties lapus metantis plačialapis ir vienanamių augalų hibridinis medis, kurio atskiri vyriški ir moteriški žiedai sukrauti ant to paties vieno medžio.
thumb|left|250px|Klevalapio platano [[Lapas|lapai ir vaisiai]] thumb|left|250px|Klevalapio platano [[lapas sudarytas iš tryjų, rečiau pasitaiko penkių skiaučių]] thumb|left|250px|Klevalapio platano nepilnai subrendęs vaisius thumb|left|250px|Klevalapio platano pilnai subrendęs [[vaisius]] thumb|left|250px|Klevalapio platano [[Sėkla|sėklos]] thumb|left|250px|Klevalapių platanų alėja [[Kembridžas|Kembridže (Anglija)]]
Paplitimas
Daugiausiai paplitę Europos švelnesnio klimato šalyse, ypač Ispanijoje, Prancūzijoje, Belgijoje, Nyderlanduose, Anglijoje, Vokietijoje, bei kaip dekoratyvinis medis introdukuotas kai kuriose JAV vietovėse. Jiems augti ir derėti Lietuvoje yra nepalankios klimatinės sąlygos ir dėl žiemos laiku užsitęsiančių šalčių visai nušąla, o išlikę apšalę prastai vegetuoja. Arčiausia Lietuvos jų augimo linija arba šiaurės rytų paplitimo arealas nusidriekęs linija nuo Gdansko iki Minsko, o nuo pastarojo miesto į pietus iki Rostovo prie Dono. Gerai auga vidutinio derlingumo, vidutinio drėgnumo ar drėgnuose, bet gerai pralaidžiuose dirvožemiuose. Mėgsta neužpavėsintas, saulėtas vietas. Priskiriamas 5-9 augalijos atšiaurumo zonoms.
Matmenys
Greitai augantys ir gana stambūs medžiai, užauga 20–35 m, rečiau 40 m ir aukštesni. Kamieno skersmuo iki 3 m arba kartais daugiau. Rekordinio aukščio medis – 48,56 m išmatuotas augantis Anglijos Dorseto grafystėje esančiame Blandford Forum miestelyje.
Amžius
Manoma, kad maksimaliai išgyvena iki 1000 metų. Pagal apytiksliai nustatytą amžių, dabar augantis vienas seniausių žinomas Prancūzijos centro šiaurės Il de Franso regione, Senos ir Marno departamente esančiame Šėsi (Chessy) miestelyje – medžiui apie 393 metų (skaičiuojant pagal 2012 m.).
Apibūdinimas
Laja apvali, retoka, skėstašakė. Kamienas dažnai labai nelygus, gumbuotas, o jo žievė lygi, margai pilkšvų atspalvių ir lupasi nedideliais, plonais lakšteliais, kurie šalia medžio dažnai buna nukritę ant žemės. Pumpurai, rausvi, buki, kiaušiniškos arba kūgiškos formos iki 1 cm ilgio. Jo lapai labai karpytos formos, giliai triskiaučiai, rečiau penkiaskiaučiai, dideli, 10–20 cm ilgio ir 12–25 cm pločio, kurie iš pirmo žvilgsnio primena paprastojo klevo lapus. Lapų skiautės stambiai dantytos ir trumpai nusmailėjusios. Jauni lapeliai plaukuoti, veltiniški, vėliau viršutinė jų pusė plika, tamsokai žalios spalvos, žvilganti, apatinė pusė šviesiai žalia, plaukuota tik pagysliais. Lapkotis 3–10 cm ilgio, iš pradžių veltiniškai plaukuotas, vėliau apauga retais plaukeliais. Žiedai smulkūs, vyriškieji gelsvi, moteriški rausvi, rutuliškuose žiedynuose, kurie dažniausiai po 2-6 ant vieno 6-8 cm ilgio kotelio. Vaisiai 2-3 cm skersmens, rudi, apvalūs, savotiškai dygliuoti, dydžiu, išvaizda, forma labai panašūs į Lietuvoje introdukuotų kaštoninių medžių vaisius. Šie nusvirę vaisiai subręsta per šešis mėnesius ir kabėdami išsilaiko iki pat pavasario. Per žiemą vaisius pamažu suskyla ir jo viduje išlaisvina esančias 2–3 mm ilgio gausias sėklytes.
Panaudojimas
Klevalapis platanas pakankamai atsparus vėjovartoms, labai atsparus oro užterštumui ir turėdamas gana glaudžią, kompaktišką šaknų sistemą, labai plačiai išplatintas kai kurių vakarų ir pietų Europos miestų gatvėse ir parkuose. Daug jų augančių Londono gatvėse bei parkuose. Daugiausiai tik jais apsodinti vieni pagrindiniai Londone Green ir Sent Džeimso parkai, daug augančių Hyde parke, kuriuose medžiai pasiekę brandos amžių, tarp kurių didelė dalis su labai storais kamienais. Šių medžių sėklomis minta voveraitės, kai kurie paukšteliai.
Tetsubas
Tetsubas, tecubas – japoniškas vėzdo tipo ginklas. Tetsubas medinis (dažniausiai ąžuolinis), tačiau jo kaunamoji dalis, sudaranti pusę tetsubo ilgio, apvilkta metalu ir turi metalinius spyglius.
Tetsubai primena kanabus, tačiau kanabų kaunamoji dalis neapkaustyta metalu. Ieškant medžiagos internete apie tetsubus ir kanabus, matyti, kad jie dažnai painiojami.
Tetsubai paprastai buvo labai sunkūs, todėl kareiviai juos retai naudojo. Tetsubai labiau mitiniai ginklai, japonai manė, kad tai mėgstamas demonų onių (oni) ginklas, nes oniai dideli ir labai stiprūs, todėl masyvūs tetsubai jiems visai patogūs.
Paluobių Šv. Angelų Sargų bažnyčia
'''Paluobių Šv. Angelų Sargų bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Paluobių kaime, 7 km į šiaurės rytus nuo Griškabūdžio, 1 km į šiaurę nuo Griškabūdžio-Zapyškio kelio. Liaudies architektūros formų.
Tetsubas
Testubus naudojo prieš šarvuotus priešininkus ir priešo žirgų kojoms laužyti. Testubo naudojimo menas tetsubo - jutsu reikalavo tiek jėgos, tiek pusiausvyros, kadangi nepataikius sunkaus ginklo inercija išvesdavo tetsubininką iš pusiauvyros.
Tetsubai buvo mėgstamas budistų vienuolių sohėjų (sohei) ir jamabušių (yamabushi) ginklas.
Nuorodos
Iliustracijos
Paluobių Šv. Angelų Sargų bažnyčia
Istorija
1908 m. pastatyti klebonijos trobesiai, pradėta rūpintis steigti parapiją, įsigyta liturginių reikmenų, rūbų, nupirkti vargonai. 1913 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius. Kunigo Vinco Vizgirdos rūpesčiu 1915–1916 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1970–1989 m. čia klebonavęs Pranas Račiūnas (16 metų kalintas) išdažė bažnyčią, suremontavo kleboniją, svirne įrengė etnografinį muziejėlį.
Dabar bažnyčios parapijai vadovauja klebonas kunigas Andrius Vaitkūnas.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, su šoniniais priestatais. Šventoriaus tvora medinė. Jame stovi dviaukštė medinė varpinė
Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilika
Kauno mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus Prisikėlimo bazilika (Prisikėlimo bažnyčia) – didžiausia monumentalios architektūros bazilikinė bažnyčia Baltijos šalyse. Vienas iš vertingiausių Kauno modernizmo architektūros objektų. Iškilmingai pašventinta 2004 m. gruodžio 26 d.
Parapijoje veikia Mažoji Kristaus Prisikėlimo bažnyčia (Aukštaičių g. 4).
Projektavimas
thumb|Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilikos herbas miniatiūra|250px|right|Interjeras
Lietuvai atkūrus valstybingumą, 1922 m. kilo idėja Kaune, tuometinėje laikinojoje sostinėje, pastatyti bažnyčią kaip padėkos Dievui už atgautą laisvę simbolį.
Mažasis Sausodis
Mažasis Sausodis, Sausgartai arba Bolšojė Oziornojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Большое Озёрное) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Sausakurtō prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. Lošių valsčiaus kaimas, 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungti Auklapiai ir Melionkaimis. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nadeždino apylinkės kaimas.
Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilika
Projektavimas
1930 m. patvirtintas bažnyčios projektas, bet dėl brangumo (sąmata apie 3 mln. Lt) nerealizuotas. Tai buvo apskrito plano bažnyčios projektas, jos centre – 83 m tuščiaviduris bokštas su daugybe langų, 200 kolonų ir atvirais įvijais laiptais. Smailės viršūnę vainikavo 7 m aukščio Laiminančio Kristaus statula ir daugybė kitų puošmenų.
Iš esmės visai naujas projektas, pagal kurį pradėta statyba, paruoštas 1932 m. pabaigoje, patvirtintas 1933 m. balandžio 21 d. (statybos kaina 1–1,4 mln. Lt). Naujajame projekte buvo sujungta modernumo, bažnytinė ir paminklinė dvasia. Statybos pradėtos 1934 m. vasarą.
Statyba
thumb|180px|Akmuo iš Alyvų kalno
Statomai bažnyčiai buvo pranašaujama XX a. architektūros paminklo ateitis. Tą turėjo nulemti moderni stilistika, pažangios konstrukcijos, geriausios statybinės medžiagos, labai gera statybos darbų kokybė. Viduje turėjo būti geriausia įranga ir interjeras: liftai, vargonai, įžymiausių Lietuvos menininkų kūriniai. Netgi savo dydžiu Prisikėlimo bažnyčia turėjo pranokti visas bažnyčias Baltijos šalyse. Latvių kilmės architektas K. Reisonas šiame savo kūrinyje įkūnijo tuomet vyravusį racionalizmą – išraiškingą ekonomišką paprastumą – aiškų vertikalių ritmą bazilikiniam tūriui. Tai būdinga to meto kūrybai – lakoniškomis priemonėmis išreikšti idėją, nepiktnaudžiaujant detalėmis. Tai protestantų bažnyčioms artima stilistika.
Prisikėlimo bažnyčios konstrukcija – gelžbetonio rėmai, apmūryti plytų sienomis. Ypatingu būdu įruošti pamatai: į „plaukiančio“ smėlio gruntą 3,5–6,5 m gyliu įleista apie 900 gelžbetonio polių. Plokščias stogas taip pat buvo naujovė (projekte buvo numatytas šlaitinis stogas, statybos eigoje pakoreguotas į plokščią). Plytas gamino 3 vietinės plytinės (iš viso sumūryta virš 1 500 000 vnt.). Cokoliui, portalams ir laiptams naudotas lietuviškas granitas, langų rėmai ir durys – iš ąžuolo. Statybai vadovavo kunigas Feliksas Kapočius.
Bažnyčios erdvė trinavė, bazilikinė. Architektūra monumentali, lakoniška, stačiakampio plano 69×26 m su balkonu vargonams ir chorui, įėjimais iš visų pusių, su dviem keturkampiais bokštais – mažuoju virš centrinio altoriaus (pietvakarių pusėje) ir didžiuoju ties pagrindiniu įėjimu (šiaurės rytų pusėje).
Didžiojo bokšto aukštis – 70 m, vidurinės navos – 30 m, šoninių navų – 18 m, didžiojo bokšto aukštis iki kryžiaus – 33 m, kryžiaus aukštis – 7 m, stogo terasos išmatavimai: 45×13 m. Bokšto viršutinėje pakopoje turėjo būti įrengta šv. Kazimiero koplyčia, išorėje aplink ją – apžvalgos aikštelė. Žmones į bokštą turėjo kelti 2 liftai. Šventovė turėjo talpinti apie 5000 maldininkų (sėdimų vietų – 700), ant stogo terasos – 2000. Visi 56 pirmojo tarpsnio langai (jų aukštis 10 m) turėjo būti vitražiniai. Pati bažnyčia turėjo tapti tautos Panteonu: specialiai įrengtose kriptose požemyje ketinta laidoti labiausiai nusipelniusius tautos veikėjus, į jas perkelti anksčiau mirusių Lietuvos įžymybių palaikus.
1934 m. birželio 29 d. pirmojo Lietuvos eucharistinio kongreso metu buvo pašventintas iš Jeruzalės Alyvų kalno atvežtas kertinis akmuo ir pradėti montuoti pamatai. Šis sudėtingas darbas kainavo beveik 160 000 litų ir išeikvojo visas turimas lėšas, todėl darbai porai metų sustojo. Suaktyvėjo aukų rinkimas, buvo platinami 10 ir 50 centų bei 1 lito aukų – „plytų“ ženkliukai. Kiekvienas norintis galėjo „įmūryti“ savo plytą (viena plyta su įmūrijimu kainavo 10 centų). 1936 m. vasarą aukos siekė 150 000 litų, labiau pasiturintys statybai skyrė beprocentines paskolas.
1938 m. vasarą išmūrytos bažnyčios sienos, betonuojamas stogas. 1939 m. įrengti dveji cementiniai laiptai (iki stogo), sudėti visų langų ąžuoliniai rėmai (įvertinti 28 000 Lt), langai laikinai įstiklinti, pagamintos durys (jos turėjo būti dekoratyviai pjaustinėtos, apkaustytos variu ir žalvariu), viduje pradėtas dekoratyvinis tinkavimas, šoninėse navose sudėtos juodgrindės. Iki 1940 m. sausio 4 d. bažnyčios statybai išleista 878 470 litų, aukų surinkta apie 590 000 litų (likusi suma gauta iš vyriausybės). 1940 m. pavasarį buvo baigti pagrindiniai statybos darbai, liko nepadarytos perdangos, bokšto laiptai, interjero įranga, netinkuota išorė.
Okupacija
Prisikėlimo bažnyčios statybos darbus nutraukė sovietinė okupacija: 1940 m. bažnyčia konfiskuota. Vokiečių okupacijos metais naudota kaip popieriaus sandėlis.
1952 m. vasario 8 d. Stalino potvarkiu bažnyčioje įkurta Radijo gamykla (vėliau pavadinta „Banga“), kurioje įrengtas įrankių cechas (projekto autorius A. Paškevičius, vyr. konstruktorius J. Meškauskas). Ant gelžbetonio rėmų buvo paklotos perdangos, suskaidžiusios šonines navas į tris, vidurinę navą – į penkis aukštus, nugriauta terasos koplyčia, vietoje kryžiaus iškilo televizijos antena, o ant varpinės sumontuoti skydai su užrašais lietuvių ir rusų kalbomis: „Šlovė TSKP“. Išorinėse šoninių navų sienose išplatinti langai, priekyje primūrytas tambūras.
Atgimimas
thumb|„Prisikėlimas“, 1990 m.
1988 m. prasidėjus tautiniam Atgimimui, visuomenė ėmė reikalauti bažnyčią grąžinti tikintiesiems. Tais pačiais metais įstiklintas bažnyčios bokštas, sutvirtintos metalinės konstrukcijos. 1989 m. kovo 22 d. įregistruoti Prisikėlimo bažnyčios atstatymo tarybos įstatai. „Bangos“ gamykla įsipareigojo perduoti bažnyčios pastatą komitetui iki 1993 m. tokios būklės, kokios jis buvo perimant jį gamybos reikmėms. Tačiau, gamyklai bankrutavus, susitarimas nebuvo įvykdytas.
Bengalų raštas
thumb|200px|Bengališkos priebalsių ligatūros
Bengalų raštas  – rašto sistema, priklausanti brahminių raštų šeimai. Naudojama daugiausia užrašyti bengalų kalbai (tiek Indijoje, tiek Bangladeše). Taip pat šiuo raštu (su mažais pakeitimais) užrašomos asamų, manipuri, bišnuprija manipuri kalbos (Vakarų Bengalija, Asamas, Manipuras). Bengalijoje dar naudotas ir sanskrito užrašymui.
Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilika
Atgimimas
Atstatant projekte padaryta kai kurių pakeitimų. Buvo atsižvelgta į tai, kad atstatyta šventovė turėtų tarnauti ne vien sakraliniams poreikiams, bet ir kultūriniams renginiams. Dėl liturginių apeigų reformos atsisakyta altorių šoninėse navose, centrinio altoriaus mensa patraukta arčiau – tarp pirmųjų ir antrųjų kolonų. Šalia šoninio įėjimo suprojektuotas pandusas ir liftas įvažiuoti ir pasikelti invalidų vežimėliais.
Bengalų raštas
Bengalų raštas susidarė iš sidhamo rašto, Indijoje (ypač Palos imperijoje) naudoto VII–XIII a. Šiuolaikinį standartizuotą raštą sukūrė XIX a. Išvaras Čandra Vidjasagaras.
Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilika
Apžvalgos aikštelė
Bazilikos stogo terasa yra 45x13 m dydžio, įrengta 28 m aukštyje (kaip 10 aukštų namas), į ją veda 186 laipteliai. Iš čia atsiveria Kauno miesto panorama, kuria pasigrožėti kviečiami ne tik tikintieji, bet ir užsukantys turistai. Rengiamas projektas atverti ir didžiojo bokšto apžvalgos aikštelę. Priešingame terasos krašte įrengta koplyčia, vadinama Šiluvos Švč. Mergelės Marijos koplyčia, skirta žuvusiems už Lietuvos laisvę atminti.
Bengalų raštas
Raštas
Bengalų raštas pagrįstas tuo pačiu principu, kaip ir kiti indiški raštai: grafemos pagrindą sudaro priebalsis su prijungtu balsiu (tačiau ne a, bet o), jis keičiamas kitais balsiais pridedant diakritinius ženklus, o priebalsių samplaikos sudaromos ligatūromis.
Balsiai
Balsių ženklai paprastai pasitaiko tik žodžio pradžioje, kitur kaip diakritikai jungiami prie priebalsio.
Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilika
Kolumbariumas
Kolumbariumas, kaip ir visos rūsio patalpos bei bažnyčios interjerai, įrengtas pagal architekto Algimanto Sprindžio projektą, nedidelėje, daugiau kaip 100 m² rūsio dalyje, vietoj sovietmečiu veikusio Radijo gamyklos mechaninio cecho. Naujajame projekte gerokai išplėstos viso rūsio panaudojimo galimybės, kurių nebuvo numatęs pirmasis pastato projektuotojas K. Reisonas. Įrengtos baltos spalvos 48 cm pločio, 58 cm aukščio ir 80 cm ilgio nišos urnoms.
Kolumbariumo interjero apdailai – grindims, sienoms, kolonoms, koplyčios altoriui, nišų sienoms panaudoti pilkšvos, rusvos, juodos, baltos spalvos marmuro ir granito akmens deriniai. Kolumbariumo įrengimas kainavo apie 400 000 litų. Kitose rūsio erdvėse įrengta parapijos salė su holu, prefektoriumu vadinama valgykla, drabužinė, patalpa parapijos muziejui.
Kolumbariume palaidoti:
Akustika
Atlikus bažnyčios išorės tvarkymo darbus, paaiškėjo, kad akustika erdviame minimalistiniame interjere yra katastrofiška. 2004 m. buvo pradėti akustikos tyrimai, kuriuos atliko didelių erdvių akustikos sistemų specialistas architektas Vytautas Barkauskas. Tam tikslui jis pasitelkė įvairius muzikos instrumentus, balsą, specialius prietaisus, net šaunamuosius ginklus. Tyrimų rezultatai parodė, kad akustika tikrai buvo problemiška. Aukšti garso tonai didelėje erdvėje slopdavo po 6 sekundžių, žemi – tik po 13 sekundžių. Palyginti – po rekonstrukcijos Paminklinėje Prisikėlimo bažnyčioje žemų tonų skambesys slopsta po 1,6 sekundės, vadinasi, žmogaus ausis negirdi praktiškai jokio rezonanso. Tam, kad bažnyčios sienos geriau sugertų garsą, panaudotas specialus „Knauf“ kompanijos gamintas akustinis tinkas, po langais ir kitose nepastebimose vietose sumontuotos specialios garso gaudyklės, kurias pasitelkus sukurta visapusiška, profesionalo ausį tenkinanti akustinė sistema. Ant vidaus sienų buvo užtepti mažiausiai penki sluoksniai tinko, klijuotos specialios tinko ir mineralinės vatos plokštės. Taip pat buvo suformuota daugybė grakščių lenktų formų, kurios tarnauja ne tik kaip estetinis elementas, bet yra ir akustikos pagrindas.
2015 m. sausio 30 d. Prisikėlimo bažnyčiai suteiktas bazilikos statusas.
thumb|1200px|center| Kauno panorama nuo apžvalgos aikštelės. Priekyje – [[Kauno Prisikėlimo bažnyčios terasos koplyčia|Prisikėlimo bažnyčios terasos koplyčia ]]
Burgdorfas
Burgdorfas žymi šiuos objektus:
Balėnos
Balėnos – kaimas Mažeikių rajono savivaldybės pietryčiuose, Tirkšlių seniūnijoje, 9 km į pietus nuo Tirkšlių. Seniūnaitijos centras. Yra girininkija, paštas (LT-89036), Balėnų pagrindinė mokykla, biblioteka.
Istorija
Balėnų kaime buvo medinis koplytstulpis, pastatytas XIX a. pabaigoje, paskelbtas dailės paminklu (DV 1715), apie 1976 m. nežinomų piktadarių sudegintas. Kaime yra koplytėlė – valstybės saugomas dailės paminklas.
Osteomaliacija
Osteomaliacija – kaulo mineralizacijos sutrikimas trūkstant fosforo ir kalcio, kai kaulai tampa minkšti, išlinksta.
Dažniausiai osteomaliaciją sukelia vitamino D trūkumas. Galimos priežastys:
Biocheminiai osteomaliacijos požymiai panašūs į rachito.
Osteomaliacija gydoma vitaminu D, o esant jo absorbcijos sutrikimui, gali būti gydoma vitamino D injekcijomis.
Apirbai
Apirbai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Puožo.
Kataklysm
Kataklysm – Kanados death metalo muzikos grupė iš Monrealio.
Rudaminos apylinkė
Rudaminos apylinkė sovietmečiu buvo:
Kepuriai
Kepuriai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Skapiškio.
Burgdorfas (Šveicarija)
Burgdorfas  – miestas vidurinėje Šveicarijoje, Berno kantone, į šiaurės rytus nuo Berno, prie Emės upės. 16,8 tūkst. gyventojų (2003 m.). Elektrinių variklių, žemės ūkio mašinų, fotografinių medžiagų gamyba, avalynės, tekstilės (linų), maisto (sūrių) pramonė.
Architektūra
Yra 1175 m. pastatyta pilis (joje dabar įrengtas istorijos ir etnologijos muziejus); koplyčia su freskomis (pastatyta 1330 m.), vėlyvosios gotikos bažnyčia, senamiestyje būdingi namai barokiniais fasadais.
Istorija
Burgdorfas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 175 m. Miesto teisės suteiktos 1273 m. Burgdorfe 1475 m. atidaryta viena pirmųjų Šveicarijoje spaustuvių. 1800–1804 m. čia dirbo šveicarų švietėjas Johann Heinrich Pestalozzi.
Mauricijaus ryšiai
Mauricijaus ryšiai ir komunikacijos:
Radijas
Televizija
Internetas
Šaulėnų apylinkė
Šaulėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Leipalingio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Veisiejų rajonui. 1963 m. prijungta dalis Didžiasalio apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1977 m. balandžio 4 d. Šaulėnų apylinkė prijungta prie Leipalingio apylinkės.
Palėvenės šv. Domininko bažnyčia
'''Palėvenės šv. Domininko bažnyčia' (arba šv. Domininko, šv. Pranciškaus ir šv. Lauryno titulo bažnyčia'') – bažnyčia Palėvenėje (Kupiškio rajonas), 9,5 km į šiaurės rytus nuo Subačiaus geležinkelio stoties, Lėvens dešiniajame krante. Barokinė, turi neoklasicizmo bruožų. Šiaurės pusėje bažnyčia šliejasi prie vienuolyno, turinčio uždarą kiemą, pastatų.
Architektūra
kairėje|miniatiūra|160px|Laurynas Mykolas Odlianickis-Počobutas
Bažnyčia barokinė, turi neoklasicizmo bruožų, kryžminio plano, su trisiene apside, vienabokštė, turi 9 altorius. Vidus 3 navų, su cilindriniais skliautais. Yra 2 koplyčios. Šventoriaus tvora mūrinė.
Nuo XVIII a. vidurio bažnyčią puošia 8 vėlyvojo baroko ir rokoko formų altoriai sujungti su klausykla-sakykla, unikalios ložės, išpuoštos kartušais su rėmėjų herbais. Altoriai įvardyti pagal dominikonų ordinui svarbius šventuosius bei religinius siužetus: šv. Dominyko, Šv. Tomo Akviniečio, šv. Jackaus, šv. Kotrynos, šv. Vincento Ferariečio, Rožinio Švč. M. Marijos, Nukryžiuotojo. „Kristaus Kančios koplyčios“ „Nukryžiuotojo altoriuje“ yra pagarsėjęs stebuklais kryžius su Nukryžiuotoju. Pasak dailės istorikės Regimantos Stankevičienės, tai vienas įspūdingiausių Išganytojo kančią vaizduojančių XVII a. kūrinių.
Istorija
kairėje|miniatiūra|160px|Didysis altorius, 1757 m.
Palėvenės savininkas Mykolas Laurynas Počobutas 1671 m. padėjo bažnyčios pamatus. 1673 m. su žmona Marijona Siesickaite surašė fundacinį raštą dominikonams, kurį 1676 m. lapkričio 13 d. patvirtino Vilniaus vyskupas Steponas Mikalojus Pacas ir ATR Seimas. 1676 metai yra laikomi dominikonų Palėvenėje įsikūrimo data. Jo reikalams dovanojo Palėvenės ir Lamokų palivarką.
1688 m. vasario 28 d. fundatorius M. L. Počobutas mirė, bet bažnyčia dar nebuvo baigta statyti. Tolesnėms statyboms (iki 1690 m. mirties) pinigų skyrė antroji žmona Kotryna Tiškevičiūtė. Po jos mirties ir prasidėjusio Šiaurės karo, krašto suirutės ir maro, kuriam laikui bažnyčios statyba sustojo. Po karo ir suirutės XVIII a. pirmoje pusėje atsinaujino bažnyčios ir vienuolyno statybos.
1725 m. vienuolynui vadovaujant priorui Juozui Skavronskiui, buvo pabaigtas statyti virš pagrindinio fasado iškilęs bažnyčios bokštas. o nuo 1723 m. Jonas Bucholcas bažnyčios kairiajame šone pradėjo mūryti Jėzaus Kristaus koplyčią. 1751 m. Jono Zaso lėšomis koplyčioje įrengtas altorius. Iki XVIII a. vidurio Ukmergės pilies raštininkas Mykolas Lučka išmūrijo koplyčią, kuri geradario garbei buvo pavadinta šv. Mykolo vardu ir joje buvo įrengti du altoriai – šv. arkangelo Mykolo ir šv. Antano. Iki XVIII a. vid. rekonstrukcijų bažnyčioje buvo 8 altoriai. Po bažnyčios grindimis įrengti 4 laidojimo rūsiai, vėliau šaltiniuose minimi trys.
Nuo XVIII a. antrosios pusės prasidėjo antrasis bažnyčios puošybos etapas. 1776 m. pradėta statyti vienanavė mūrinė bažnyčia. Iš pradžių nedidelė, stačiakampė, vienanavė, su trisiene apside. Vėliau abipus navos buvo primūrytos trys koplyčios. Dešinėje bažnyčios pusėje, antrojoje šoninėje koplyčioje, 1757–1766 m. buvo pastatytas Rožinio Švč. Mergelės Marijos altorius.
1757 m. pastatytas naujas didysis altorius. Už didžiojo altoriaus pristatytas vienuolių choras 1763 m. birželio mėnesį pabaigti šv. Hiacinto ir ir šv. Kotrynos altoriai ir sakykla. Visi bažnyčios interjero dekoro elementai, kaip įprasta vėlyvojo baroko dailei, tarpusavyje susieti plastiniais ir prasminiais ryšiais. Didžiojo altoriaus šonuose įkomponuoti altoriai, skirti dviejų svarbių dominikonams šventųjų garbei: dešinėje ordino įkūrėjui Šv. Dominykui, o kairėje – Šv. Tomui Akviniečiui. 1767 m. pagaminti suolai, laiptai prie altorių ir klausyklos. 1782 m. padarytas suolas vienuolių chorui. Už mokestį buvo laidojama bažnyčios rūsiuose ir šventoriuje.
XIX a. pirmoje pusėje Palėvenės dominikonai nuolat tvarkė ir gražino sau priklausančius pastatus. 1818 m. vienuolynui dar priklausė Karališkių palivarkas, Daunorių kaimas, Barzdžių palivarkas su kaimu (iš viso daugiau kaip 45 valakai žemės). Tarp 1818 ir 1824 m. bažnyčios šventorius buvo aptvertas mūrine tvora. 1841 m. bažnyčia uždengta naujomis malksnomis. 1844 m. išorėje, 1850 m. viduje nubaltinta. Vizitacijos akte atsiranda aiški žinia apie bažnyčiai apšviesti naudojamus du stiklinius sietynus. 1849 m. maldos namams buvo suteiktas parapinės šventovės statusas. 1851 m. į bažnyčią pataikė žaibas, kuris sukėlė gaisrą ir stipriai apgadino bokštą, kuris atstatytas tik 1883 m. Po šio gaisro tikėtina, jog bažnyčios presbiterijos kairiojoje sienoje buvo nutapyta freska. kurioje pavaizduotas Šv. Florijonas, liejantis vandenį ant bažnyčios.
1865 m. caro valdžiai apkaltinus, kad vienuoliai globojo sukilėlius, įsakė vienuolyną uždaryti. Čia buvusių 20 vienuolių iškelti į Raseinių ir Nesvyžiaus vienuolynus. vienuolis Hiacintas Milostnickis atiduotas karo lauko teismui. Vienuolius pakeitė kunigai pasauliečiai.
1870 m. grąžinta 35,9 dešimtinės žemės ir vienuolyno rūmai. 1871–1906 m. klebonavęs Leonas Klenauskas suremontavo bažnyčią, sutvarkė ūkinius pastatus, apmūrijo šventorių, įrengė Kryžiaus kelio stotis, įveisė vaismedžių sodą.1883 m. įsigyti nauji varpai ir visas vienuolyno stogas uždengtas malksnomis. 1894 m. visoje bažnyčioje įstatytos naujos durys.
1948 m. vykdant bažnyčių nacionalizaciją surašytas Palėvenės bažnyčios daiktų sąrašas, kuriame užregistruoti 8 altoriai, sakykla, mūrinė ložė, vargonai ir 75 įvairūs daiktai (paveikslai, skulptūros, indai ir pan.) Okupacijos laikotarpiu buvo stengtasi puoselėti bažnyčią. 1955 m. kilo gaisras, sudegė bažnyčios stogas. Atstatė klebonas Pranciškus Masilionis (1902–1980).1948-1961 m. laikotarpiu padaryti nauji suolai ir klauptai, įsigyti Didžiosios savaitės kryžius, Marijos paveikslas ir kt.. Po karo Palėvenė garsėjo šv. Domininko ir šv. Jono atlaidais.
1988 m. minint Švč. Mergelės Marijos metus, kunigo Stasio Zubavičiaus (1953 - 2011) iniciatyva bažnyčios šventoriuje pastatytas koplytstulpis. 1993 m. atidengta paminklinė lenta minint kraštiečio, žymaus architekto Lauryno Stuokos-Gucevičiaus 250-asias gimimo metines, kuris Palėvenės bažnyčioje buvo pakrikštytas. 1992 m. Palėvenės dominikonų vienuolyno statinių ansamblis įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 1488).
1997 m. surinkus istorinę medžiagą, Paminklų restauravimo projektavimo instituto architektė Audronė Lainauskaitė parengė restauracijos projektą. 1999 m. nudažyti bažnyčios fasadai, stogas, įrengta cokolio hidroizoliacija su drenažu, įrengta sienų mūro džiovinimo ir oro vėdinimo sistema.
2005–2009 m. restauruotas didysis bažnyčios altorius., atkurti autentiški paauksuoti paviršiai. 2010–2012 m. restauruoti Didžiojo altoriaus šonuose esantys šv. Dominyko ir šv. Tomo Akviniečio altoriai. 2017 m. pradėti skulptūrinio dekoro, sakyklos, lubų, sienų ir sienos paveikslo „Šv. Florijonas“, fundatorių ložės tyrimai, konservavimo ir restauravimo darbai.
Magnolijūnų sistematika
Magnolijūnų sistematika.
Magnolijūnų (Magnoliophyta) poklasių, eilių ir šeimų sąrašas.
Uikiai
Uikiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 5,5 km į pietryčius nuo Sedos, greta Plinkšių ežero ir kelio, Uikių miške. Pietinė kaimo dalis yra Telšių rajone.
Vikonys (Svėdasai)
Vikonys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Svėdasų. Vakariniu kaimo pakraščiu teka upė Jara – dešinysis Šventosios intakas. Įsikūręs abipus krašto kelio, ribojasi su Sliepšiškio, Bajorų, Sausalaukės, Grikiapelių, Pauriškių ir Kušlių kaimais.
Etimologija
Vikonių vardas kildinamas nuo vikių, manant, kad senovėje šių vietovių gyventojai jų daug augindavo.
Pietinės Afrikos istorija
Senieji gyventojai
Pietų Afrika yra viena iš seniausiai žmonių apgyvendintų pasaulio teritorijų. Senaisiais laikais Pietų Afrikos teritorija buvo apgyvendinta choisanų rasės atstovų, kalbančių choisanų kalbomis, o nuo I tūkst. vidurio pradėjo skverbtis ir bantų gentys, kurios atnešė į kraštą žemdirbystės, geležies lydymo, gyvulininkystės tradicijas. Bantai beveik visiškai asimiliavo vietos gyventojus rytinėje Pietų Afrikos dalyje, tuo tarpu vakarinėje, dykumingoje ir mažiau tinkamoje žemdirbystei, jie išliko. Dalis choisanų (pietiniai) perėmė iš bantų civilizacijos pasiekimus (gyvulininkystę, žemdirbystę) ir yra vadinami chojais (hotentotais), tuo tarpu likusioji dalis (šiaurinė) išlaikė tradicinį medžiotojų-rinkėjų gyvenimo būdą, ir yra vadinami sanais (bušmėnais). Patys bantai irgi dalinasi į dvi kultūrines grupes: rytinėse pajūrio lygumose gyvenantieji yra vadinami nguniais, o krašto gilumos aukštikalnių bantai įvardinami kaip soto-tsvana.
Nors 1487 m. Bartolomėjas Diazas atrado Gerosios vilties kyšulį, europiečių kolonizacija regione vėlavo. Portugalų nedomino palyginus neturtingas regionas, kur nebuvo nei vertingų iškasenų, nei vietinių valstybių. Tik XVII a. Olandų kolonistai, vadinami būrais (tiesiogiai išvertus – valstiečiais), ėmė kurtis chojų gyvenamose teritorijose aplink Gerosios vilties kyšulį, ir vėliau plėsti teritorijas į krašto gilumą. Tarp Kapo kolonistų formavosi atskira etninė grupė - afrikaneriai.
Mfekanė
thumb|150px|Zulų karalius Šaka, vienas svarbiausių Mfekanės lyderių
Čeburekas
Čeburekas ( – „skanus burekas“, , , ,, , taip pat žinomas kaip çır-çır) – yra riebaluose keptas miltinis patiekalas su maltos mėsos ir svogūnų įdaru. Jis yra pagamintas iš vieno apvalaus tešlos gabalo, užlenkto pusmėnulio forma. Tai yra nacionalinis Krymo totorių virtuvės patiekalas, ir tradicinis tarp Balkanų ir tiurkų tautų, taip pat populiarus kaip užkandis ir gatvės maistas Užkaukazėje, Vidurinėje Azijoje, Rusijoje, Ukrainoje, taip pat Krymo totorių diasporose Turkijoje ir Rumunijoje.
Pietinės Afrikos istorija
Mfekanė
Rytinėje regiono dalyje, t. y. ngunių tarpe, XVIII a. pabaigoje -XIX a. pirmoje pusėje prasidėjo gentinės konsolidacijos procesai, žinomi kaip mfekane. Svarbiausia ngunių valstybė buvo sukarinta Zulų imperija, iš kurios karo vadai vedė savo karius į šiaurę ir vakarus. Mfekanės metu ngunių gentys nukariavo Rozvių imperiją toliau šiaurėje, manjikų, ndau teritorijas, o vėliau įsiveržė į savanų valstybes.
Čeburekas
Kadangi čeburekui valgyti nenaudojami stalo įrankiai, juos dažnai pardavinėja gatvės prekeiviai, t. y. paplitę kaip greitas maistas.
Pietinės Afrikos istorija
Mfekanė
Mfekanės procesai ir nuolatinė ngunių grėsmė skatino konsoliduotis ir soto-tsvanus, kurie sukūrė savo gentines konfederacijas. Tarp jų buvo basotų valstybė Lesote, bapedi valstybė šiaurės PAR ir bamangvatų valstybė Botsvanoje.
XIX a. kolonizacija
Kuomet rytinėje Pietų Afrikoje vyko mfekanės procesai, vakarinėje dalyje iš afrikanerių valdžią paveržė Britų imperija, kuri perėmė kontrolę Kapo kolonijoje. Kapo kolonijos būrai, nepatenkinti jiems primesta valdžia, sukilo į „didįjį žygį“ ir ėmė migruoti į žemyno gilumą šiaurės rytų kryptimi, t. y. į juodaodžių gyvenamas vietoves. To žygio dalyviai vadinami vūrtrekeriais. Čia būrai ėmė steigti valstybes, kurios ilgainiui konsolidavosi į Oranžiją bei Transvalį. Dar būrai bandė steigti Nataliją rytiniame pajūryje, bet iš ten anglai juos išvijo (įsteigė Natalio koloniją) ir taip būrai neteko išėjimo į jūrą, anglai apsupo juos kolonijų žiedu iš visų pusių.
Čeburekas
Istorija
Čeburekas yra tik viena iš daugybės burekų atmainų. Ši patiekalų grupė buvo paplitusi nuo mūsų eros pradžios tarp klajoklių Didžiosios stepės tautų ir reiškė bet kokį įdarytą valgį su jufka tešla. Čeburekas, paplitęs Krymo totorių tarpe, iš kitų burekų išsiskiria savo forma (perlenktas apskritimas) ir įdaru (naudojama termiškai neapdorota, t. y. žalia mėsa). Dėl to Turkijoje jis žinomas kaip çiğ börek („žalias burekas“).
Pietinės Afrikos istorija
XIX a. kolonizacija
Tiek būrų, tiek anglų santykiai su juodaisiais iki „didžiojo žygio“ buvo menki, nes pastarieji prie Gerosios vilties kyšulio negyveno, tuo tarpu hotentotai ir bušmėnai buvo klajokliai, gyveno retai, nebuvo susiorganizavę į valstybes, tad baltiesiems įtakos iš esmės nedarė. Žygio metu būrams atsikrausčius į juodaodžių gyvenamas žemes prasidėjo konfliktai su jais, ypač su zulusais, nors dėl įsikūrimo kai kuriose teritorijose ir buvo sudaryti susitarimai; nepaisant to, būrai, būdami mažumoje, sugebėjo įtvirtinti savo valstybes.
Čeburekas
Gamyba
Tešla gaminama iš miltų, vandens ir druskos, kartais dedama majonezo. Tešla iškočiojama į 2 mm storio blyną. Ant tešlos plonu sluoksniu dedamas mėsos faršas (aviena ar bet kokia mėsa, sumalta ir sumaišyta su prieskoniais), tešlos galas užlenkiamas ir užspaudžiamas (dažnai prieš užspaudžiant patepamas vandeniu ar kiaušiniu, kad geriau suliptų). Dažnai užlenktas kraštas „apkarpomas“ specialiu ratiniu peiliu. Paruoštas čeburekas dedamas į keptuvę su įkaitintu aliejumi. Pradžioje kepamas ant vieno šono, paskui apverčiamas. Valgomas karštas.
Pietinės Afrikos istorija
XIX a. kolonizacija
Anglų santykiai su zulais buvo dar įtemptesni. Zulai, nors ir neturėdami jokių modernių ginklų, neretai sugebėdavo laimėti susirėmimus prieš europiečius dėl savo gausumo. Tačiau vis dėlto atsiradus kulkosvaidžiams nedidelėms anglų įguloms tapo lengviau įveikti didžiules zulų armijas. Po 1879 m. Anglų-zulų karo zulai prarado savo nepriklausomą statusą.
Pietų Afrikos Sąjunga
thumb|Pietinės Afrikos padalinimas 1905 m. 1884-1885 m. buvo sprendžiamas visos Afrikos padalinimo klausimas. Šiuo metu beveik visą Pietinę Afriką gavo Britų imperija, kuri čia suformavo Pietų Afrikos Sąjungą, sudaryta iš keturių kraštų: Kapo, Transvalio, Oranžijos bei Natalio. Jau seniau britų teritorijoje įkurtos kolonijos - Bečuanalandas, Basutolandas ir Britų Svazilendas į Sąjungos sudėtį integruotos nebuvo, nors buvo numatyta tai padaryti artimiausioje ateityje. Tik dalis regiono buvo pripažinta Vokietijos imperijai, kuri gavo sanų gyvenamą vakarinę pakrantę ir suformavo čia Vokietijos Pietvakarių Afriką (dabartinė Namibija). Tačiau po Pirmojo pasaulinio karo Vokietijai pralaimėjus, ši kolonija irgi atiteko britams: ji inkorporuota į Pietų Afrikos Sąjungą kaip mandatinė teritorija.
Į šalį masiškai vyko anglų kolonistai, taip pat imti vežti darbininkai iš kitų Anglijos kolonijų, ypač Indijos ir Malaizijos. Vietiniai negrai imti priiminėti dirbti į įvairius darbus, ypač kasyklose.
Apartheidas ir jo panaikinimas
thumb|left|Namibijos bantustanai thumb|Pietų Afrikos ir bantustanų žemėlapis
Pietų Afrikos Sąjungoje regiono pagrindinis konfliktas tarp anglų ir būrų pasikeitė į rasinį konfliktą tarp juodaodžių ir baltųjų (anglų bei būrų). Britų kolonijose juodaodžiai jautėsi diskriminuojami: būdami prasto išsimokslinimo jie gaudavo menkus atlyginimus kasyklose ir kitur. Kaip sprendimas suderinti interesus, nuo 1948 m. visame regione pradėta vykdyti apartheido politika. Apartheidas afrikanų kalba reiškia „atskiras gyvenimas“, tai yra, rasės gyveno vienoje valstybėje, bet atskirai, kiekviena turėjo atskiras tik jai skirtas teritorijas, net ir ištisus miestus. Tokia politika buvo naudinga labiau išsimokslinusiems ir turtingesniems baltiesiems, bet nenaudinga juodiesiems, nes daugelis jų skurdo, todėl ir jų miestai bei teritorijos buvo skurdžios.
Apartheido įtakoje buvo steigiami bantustanai, kuriuose juodaodžiai formaliai turėjo visas teises ir visišką laisvę ar autonomiją. Tačiau realybėje šios kvazi-valstybės negalėjo pilnavertiškai vystytis, skurdo ir marginalizavosi. Tai stiprino tarptautinį spaudimą PAS atžvilgiu, ypač iš kaimyninių Afrikos valstybių pusės. Apartheido politika galiausiai lėmė Bečuanalando, Basutolando ir Svazilendo neprijungimą prie Pietų Afrikos Sąjungos. Šiose valstybėse juodaodžiai išlaikė daugiau teisių, ir jos gavo nepriklausomybę iš Britanijos 1966-68 m. Taip gimė Botsvana, Lesotas ir Svazilendas.
Po ilgos juodųjų daugumos kovos, prie kurios prisidėjo ir daug baltųjų, spalvotųjų ir Pietų Afrikos indų, valdant prezidentui de Klerkui (F.W. de Klerk), nuo 1990 m. imtas naikinti apartheidas, jis galutinai panaikintas po referendumo ir per pirmus rinkimus į bendrą, vienų rūmų parlamentą, atėjus Afrikos Nacionalinio Kongreso pagrinde negrų partijai. 1994 m. nepriklausomi bantustanai buvo grąžintos į PAR sudėtį. Tuo pat metu kaip atskira valstybė nepriklausoma tapo Namibija.
Jutunheimenas
Jutunheimenas (Jotunheimen) – maždaug 3500 km² kalnų grandinė, išsidėsčiusi pietų Norvegijoje ir priklausanti Skandinavijos kalnynui. Jutunheimene yra 29 aukščiausi Norvegijos kalnai, įskaitant ir patį aukščiausią – Galhiopigeno kalną (2469 m). Tai yra seni, kaledoninės kalnodaros kalnai, susiformavę prieš maždaug 390–490 mln. metų. Kalnynas pasižymi gana neaukštais, tačiau stačiais kalnais.
thumb|250px|left|Vaizdas nuo aukščiausio kalno – [[Galhiopigenas|Galhiopigeno ]]
Iki 1820 m. Jotunheimeno kalnagūbris buvo žinomas tik vietiniams medžiotojams, žvejams ir piemenims. XIX a. pabaigoje turistai pradėjo lankytis šiuos kalnuose, stūksančius Oplando fiulkėje. Jutunheimene 1980 m. buvo įsteigtas Jutunheimeno nacionalinis parkas, kuris užima 1151 km² plotą. Jutunheimene esantys kalnai yra labai populiarūs tarp alpinistų, jais dažnai rengiami įvairūs žygiai. Kalnyno pavadinimas kilo iš skandinavų mitologijos.
Volkovas
Volkovas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Volkovienė (ištekėjusi moteris) ir Volkovaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mauricijaus transportas
thumb|250px|Kelias Mauricujuje
Šis straipsnis skirtas įvairių rūšių Mauricijaus transportui aprašyti:
Geležinkeliai:
Mauricijuje nėra geležinkelio sistemos. 1864–1964 m. saloje veikė geležinkelio sistema su standartine vėže (1 435 mm). Apogėjuje, bendras geležinkelių kelių ilgis siekė 250 km. XX a. 6-ajame dešimtmetyje sistema tapo nuostolinga, todėl 1956 m. buvo nutraukti keleiviniai maršrutai, o 1964 m. – krovininiai. Netrukus geležinkelis buvo išardytas ir parduotas kaip metalo laužas.
Apirbiškiai
Apirbiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Kudirkos Naumiesčio.
Mauricijaus transportas
Keliai:
Oro uostai:
Uostai: Port Luisas
Jurgis Čepulionis
thumb|Jurgis Čepulionis Jurgis Čepulionis (, 1888 m. rugpjūčio 25 d. Skrantonas, Pensilvanijos valstija – 1960 m. lapkričio 6 d. Niu Kastlis, Pensilvanijos valstija) – Lietuvos boksininkas, pirmasis lietuvių kilmės boksininkas, tapęs pasaulio čempionu.
Biografija
Dirbo anglių kasyklose. Boksavosi mėgėjų, vėliau profesionalų ringe. 1913 m. spalio 11 d. tapo pasaulio čempionu vidutinio svorio kategorijoje, 6 raunde nokautavęs F. Klausą. Praėjus vienam mėnesiui, lapkričio 15 dieną, J. Čepulionis gynė titulą prieš Leo Houck. Pagal to meto taisykles, jei kova nesibaigia anksčiau laiko, nugalėtojas nebūdavo paskelbiamas ir titulas likdavo pas čempioną. Tačiau įdomumo dėlei pergales taškais skirdavo laikraščių žurnalistai, nors tai įtakos diržams ir neturėdavo. Tą kartą kova vyko visą skirtą laiką ir nugalėtojas nebuvo paskelbtas. Čempionu liko Čepulionis, tačiau laikraščiai pergalę skyrė Leo Houckui. 1913 m. gruodžio 23 d. antrą kartą F. Klausą nokautavo 5 raunde. Tačiau ši kova nebuvo titulinė, nes ji vyko kitoje, tarpinėje, svorio kategorijoje. Iš viso pasaulio čempiono titulą Čepulionis apgynė 5 kartus, o jį prarado 1914 m. balandžio 6 d. gana netikėtai pirmajame raunde pralaimėjęs Al McKojui. 1915 metų balandžio 6 dieną Čepulionis vėl susitiko su čempionu Al McKojumi. Nors laikraščių sprendimu Čepulionis pripažintas nugalėtoju, diržas liko pas Al McKojų, nes kova vyko visą laiką ir oficialiai nugalėtojas nebuvo paskelbtas. 1916 m. sausio 20 d. jis vėl susitiko su Al McKojumi, tiesa pastarasis jau čempiono titulą buvo praradęs. Scenarijus pasikartojo – kova truko visą laiką, nugalėtojas nebuvo paskelbtas, o laikraščių sprendimu nugalėjo Jurgis Čepulionis. 1916 m. rugsėjo 30 d. Jurgis dar kartą bandė susigrąžinti čempiono titulą, kurį tuo metu turėjo Les Darcy. Tačiau 20-ies raundų kovoje Čepulionis buvo nokautuotas 9-ajame raunde. Ringą Jurgis Čepulionis paliko 1922 m.
Ringe kovėsi 155 kartus, iš jų 42 kovas laimėjo (35 nokautu), 16 pralaimėjo, 3 baigė lygiosiomis, 97-ose nugalėtojas nepaskelbtas, vienerios anuliuotos.
Kęstutis Kriščiūnas (1944)
Kęstutis Kriščiūnas (g. 1944 m. kovo 14 d. Utenoje) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, ekonomistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1960 m. baigė Klaipėdos 1-ąją vidurinę mokyklą. 1960–1965 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultete. 1986 m. technikos mokslų daktaras.
Nuo 1965 m. KPI (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas, KTU) dėstytojas. 1966–1990 m. dirbo dėstytoju KPI Šiaulių fakultete: 1966–1967 m. asistentas, 1967–1970 m. aspirantas, 1970–1971 m. vyr. dėstytojas, 1971–1977 m. docentas, 1977–1985 m. KPI Šiaulių vakarinio fakulteto radiotechnikos ir elektrotechnikos, 1985–1990 m. pramoninės automatikos katedros vedėjas, 1986 m. profesorius. 1981 m. stažavosi Osakos universitete. 1990–1992 m. KTU mokslo prorektorius. 1992–1993 m. dirbo Islandijos technologijos institute. 1992–2000 m. KTU rektorius.
Nuo 2000 m. KTU Europos instituto direktorius. Nuo 2002 m. šio instituto Žano Monė katedros vedėjas, nuo 2003 m. Žano Monė Europos kompetencijos centro vadovas ir Europos universitetų asociacijos tarybos narys. Nuo 2004 m. Lietuvos universitetų rektorių konferencijos generalinis sekretorius. Nuo 1996 m. Technikos enciklopedijos redaktorių tarybos pirmininko pavaduotojas.
1989–1990 m. Sąjūdžio Šiaulių miesto tarybos narys.
Mokslinė veikla
Veiklos svarbiausios sritys: automatinio valdymo sistemos, techninė kibernetika, aukštojo mokslo vadyba, žinių ekonomika. Daugiau kaip 50 išradimų, daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių autorius.
Bibliografija
Monografijos:
Sudarė knygas:
Cechanoveco žemės ūkio muziejus
thumb|right|300px|Žemės ūkio muziejus
Cechanoveco Kšystofo Kluko vardo žemės ūkio muziejus – muziejus esantis Cechanoveco mieste. Tai vienas iš dviejų tokio tipo muziejų Lenkijoje, turintis apie 27,000 eksponatų. Muziejaus pavadinimas skirtas žymiam vietos entomologui ir agronomui Janui Kšyštofui Klukui atminti. Muziejus įsikūręs buvusiuose Straženskių šeimos rūmuose, kurie buvo atstatyti 1966-1969 metais. Muziejuje eksponuojami 43 skirtingos senovinės medinės architektūros objektai. Visi statiniai buvo perkelti iš aplinkinių kaimų. Taip pat eksponuojami įvairūs velykiniai kiaušiniai iš viso pasaulio, duonos kepimo įranga, įvairios žemės ūkio augalų ir gyvulių rūšys, žemės ūkio įranga bei atstatytų rūmų vidus. Muziejuje dažnai rengiami įvairūs renginiai ir šventės. Kiekvienais metais muziejuje apsilanko vidutiniškai 60,000 turistų. Taip pat muziejuje yra 35 žmonėms skirta moderni konferencijų salė.
Griškabūdžio seniūnija
Griškabūdžio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šakių rajono savivaldybės pietinėje dalyje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 5 seniūnaitijos:
Just Dance 2016
Kaip ir kitose serijos dalyse, šioje žaidėjas pasirenka norimą dainą ir šokdamas bando atkartoti ekrane rodomus judesius. Žaidėjas yra vertinamas taškais pagal atkartojimo tikslumą. Šioje dalyje palaikomos visos konsolių judesių kameros – Kinect (Xbox 360 ir Xbox One), PlayStation Camera (PS4), PlayStation Move (PS3 ir PS4) ir Wii Remote (Wii ir Wii U). Taip pat žaidėjams yra suteikiama galimybė šokti su savo išmaniuoju telefonu įsirašius atitinkamą programėlę. thumb|left|225px|„Just Dance 2016“ pristatymas 2015 m. Šioje dalyje žaidėjams suteikiama galimybė surinktus taškus palyginti su kitais žaidėjais visame pasaulyje.
Asiro emyratas
Asiro emyratas – Saudo Arabijos pietvakarinis emyratas. Asiro emyrate gyvena 1,563 mln. gyventojų, o jo plotas 81 000 km². Administracinis centras – Abha. Emyratas turi trumpą sienos ribą su Jemenu. Geografiškai Asiro regionas yra aukščiausiai pakilęs šalyje, dėl to čia iškrenta draugiausiai kritulių.