cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uzbekijos istorija
Mongolų valdymas
Mirus Čagataidui Kazan-chanui ir prasidėjus chanato dezintegracijai, XIV a. Sogdo regione iškilo karvedys Tamerlanas, įkūręs Timūridų imperiją. Po jo mirties Timūridų atšakos valdė Samarkande ir Herate (Afganistane). Timūridams valdant Sogdo miestai, ypač sostinė Samarkandas, patyrė didžiulį kultūrinį suklestėjimą. Čia klestėjo architektūra, čagatajų kalba rašoma literatūra, dirbo žymūs islamo mokslininkai, kurie padarė atradimų matematikoje, astronomijoje. Vidurinėje Azijoje klestėjo Timūridų miniatiūros mokykla, kuri pasireiškė labai aukštu išsivystymo lygiu. Valstybės klestėjo ir ekonomiškai: tai buvo paskutinis svarbus Šilko kelio klestėjimo etapas.
XVI a., pasinaudoję Timūridų politiniu nusilpimu, į teritoriją migravo klajokliai, vedami mongolų kilmės kilmingo karvedžio Muchamado Šeibanio. Šie klajokliai dar XV a. buvo sukūrę didelį Uzbekų chanatą dabartinės Kazachijos teritorijoje. Išstumti iš ten Kazachų chanato, jie migravo pro pakaspijo stepes, užėmė Chorezmą, o vėliau − Sogdą. Taip dabartinės Uzbekijos, Turkmėnijos, Tadžikijos ir Kirgizijos teritorijose 1500 m. buvo įkurtas Bucharos chanatas. Netrukus nuo jo 1512 m. Chorezmo regionas atsikūrė kaip Chyvos chanatas. XVIII a. pradžioje nuo Bucharos atsiskyrė ir rytinės (istorinės Ferganos teritorijos), kur įsikūrė Kokando chanatas.
Valdant šiems chanatams, kraštas lėtai smuko ekonomiškai. Tai nulėmė Šilko kelio svarbos nykimas (jį keitė jūriniai keliai), taip pat nuolatiniai karai tiek su Sefevidais pietuose, tiek su kazachais šiaurėje.
Rusijos įtakoje
thumb|Vidurinė Azija 1900 m.
Nuo XIX a. pradžios trys uzbekų chanatai patyrė ekonominį stiprėjimą, tačiau jį stabdė didėjanti Rusijos imperijos grėsmė. Iki to laiko Rusija jau buvo prisijungusi Kazachų chanatą šiaurėje. 1865 m. pradėjusi puolimą nuo Taškento, 1868 m. Rusija užėmė Samarkandą, taip labai stipriai apkarpydama Bucharos chanato teritorijas. Tada buvo įkurta Turkestano gubernija, dalijama į Semirečjės, Syrdarjos ir Zeravšano sritis. 1873 m. nuo Chyvos chanato atplėštos teritorijos tapo Amudarjos sritimi, o 1875 m. nuo Kokando užimtos teritorijos − Ferganos sritimi. Nors Bucharos ir Chyvos chanatai nebuvo galutinai panaikinti, jie tapo visiškai priklausomi nuo Rusijos.
Masinis etninių rusų kėlimasis į Vidurinę Aziją 1916 m. sukėlė vietos gyventojų nepasitenkinimą ir Basmačių sukilimą. Basmačiai tęsė kovą ir 1917 m. įkūrus TSRS. Sukilimą kruvinai numalšinus, Turkestano gubernijoje įkurta Turkestano ATSR, o basmačių judėjimas virto partizanine kova. Kokando chanatas prijungtas prie Turkestano ATSR, Bucharos chanato likučiai tapo Bucharos Liaudies Tarybine Respublika, o Chyvos chanato likučiai − Chorezmo Liaudies Tarybine Respublika.
Iki 1929 m. Uzbekijai priklausė ir dab. Tadžikijos teritorija (kaip Tadžikijos ATSR), bet vėliau pastarajai suteiktos tarybinės respublikos teisės. 1932 m. prie Uzbekijos prijungta Karakalpakijos autonominė sritis (atimta iš Kazachijos TSR).
TSRS laikotarpiu Uzbekijoje vyko musulmonų persekiojimai. Ekonomiškai šalyje buvo siekiama grįsti visą šalies ūkį medvilnės auginimu. Leonido Brežnevo laikotarpiu tai peraugo į uzbekų pasipriešinimą Maskvai. Šalies lyderiu tapus Šafarui Rašidovui, 1961−1983 m. Uzbekistanas siekė vykdyti kuo mažiau priklausomą nuo Maskvos politiką. Bandymai sustabdyti šį procesą vedė į stiprėjančias nacionalistines tendencijas.
Nepriklausomybė
thumb|150px|Prezidentas Islamas Karimovas.
Nesėkmingas Rugpjūčio pučas prieš Gorbačiovą paskatino įvairias šalis palikti Tarybų Sąjungą 1991 m. Nors Uzbekija ir pradžių nenorėjo priešintis pučui, jos Aukščiausioji taryba paskelbė nepriklausomybę rugpjūčio 31 d. Gruodžio mėnesį referendume 98,2% balsų buvo už nepriklausomybę. Tą patį mėnesį buvo išrinktas naujas parlamentas, o pirmuoju prezidentu tapo Islamas Karimovas (perrinktas 1997, 2002 ir 2007 m.), kuris valdė iki mirties 2016 m.
Nors Uzbekijos vyriausybė nesiekė nepriklausomybės, Karimovas greitai prisitaikė prie naujos politinės situacijos. Jis suprato, kad NVS neduos subsidijų, prie kurių Uzbekija priprato per 70 metų. Seni ekonominiai ryšiai turėjo būti peržiūrėti ir užmegzti nauji. Uzbekijai reikėjo pradėti diplomatinius santykius su užsienio valstybėmis, nors ji to nebuvo dariusi. Užsienio investicijas apsunkino opozicijos persekiojimai 1992 ir 1993 m. Vakarai pradėjo žiūrėti į Uzbekiją ne kaip į stabilią eksperimentinę zoną, o kaip į Vidurio Azijos diktatūrą, o tai labai paveikė šalies politinę ir ekonominę raidą pirmus 5 metus. Šalyje buvo uždraustos opozicinės partijos, pirmiausia „Birklik“. Prezidento valdžia persekioja naujai kylančias politines jėgas, pirmiausia islamizmą, aštrėja etniniai konfliktai tarp etninių uzbekų, tadžikų ir kirgizų. Jie prasiveržia tokiais įvykiais, kaip Andižano skerdynės.
Misionierių veikla iš kitų musulmoniškų šalių ir viešos diskusijos trūkumas paskatino radikalaus Islamo aiškinimo plitimą Uzbekijoje. 1999 m. vasarį keliuose Taškento automobiluose sprogo bombos, Karimovas vos nežuvo. Vyriausybė apkaltino Uzbekijos Islamo judėjimą. Tūkstančiai žmonių, įtarti prisidėję prie atakos, buvo suimti ir įkalinti.
2004 m. britų ambasadorius Craig Murray buvo nušalintas, kai papasakojo apie Uzbekijos žmogaus teisių pažeidimus ir britų bendradarbiavimą juose.
Uzbekija taip pat turi teritorinių konfliktų su visomis kaimyninėmis valstybėmis.
2016 m. po Karimovo mirties prezidentu tapo Šavkatas Mirzijajevas.
Aleksandriškės (Sužionys)
Aleksandriškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Sužionių, šalimais kelio. Aplink auga nedideli miškeliai. Yra autobusų stotelė, pakelės kryžius.
Puronaitė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Puronienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Puronas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mosiai
Mosiai (Mosse) – didžiausia etninė grupė Burkina Fase, daugiausiai gyvenantys kaimuose šalia Voltos upės. Mosiai sudaro apie 52 procentus šalies gyventojų skaičiaus (10,8 milijonai visoje šalyje). Likusius 60 procentų šalies gyventojų sudaro apie 60 kitų smulkesnių etninių grupių. Mosiai kalba mosių kalba.
Kultūrinės vertybės
Marie Tapsoba, Burkina Faso ambasados buvusi patarėja kultūros klausimais, teigė, kad mosių kultūra gali būti padalinta į keturias charakteristikas: požiūris į protėvius, žemę, šeimą ir hierarchiją.
Manoma, kad protėviai atsidūrė geresnėje vietoje iš kur jie gali paveikti gyvenimą žemėje. Jie gali padėti ar nubausti palikuonis priklausomai nuo jų veiksmų. Jie taip pat sprendžia ar palikuonis gali tapti „protėvių panteono“ nariu. Jie palikuonis nepriimamas, jo vėlė blaškosi visą amžinybę. Dėl šio tikėjimo mosiai prisiekia protėviais ar žeme. Kai jie tai daro (ekstremaliomis situacijomis) tai daugiau nei simbolis, tai teisingumo reikalavimas.
Žemė susijusi su protėviais. Per ją su jais susisiekiama. Net dabar tai suteikia žemei unikalią vertę mosių mintyse. Žemė turi dvasinę dimenciją.
Šeima yra nepakeičiamas mosių kultūros elementas ir jie labai vertina kolektyvizmą. Individualizmas neegzistuoja tradicinėje mosių kultūroje: asmens elgesys laikomas būdingu visai jo šeimai. Jie visada turi atsiklausti vyresniųjų prieš ką nors darydami. Tikimasi, kad visi šeimos nariai veiks jos vardu. Paveldėjimas vyksta vyriška linija iš tėvo sūnui, bet kai nėra sūnų, turtą gali paveldėti žmona ar duktė.
Hierarchija yra svarbus mosių kultūros elementas. Šeima yra karalystės atspindys: tėvas ir vyras yra karalius, žmona patarėja, o vaikai – liaudis. Tetos ir dėdės padeda auginti ir šviesti vaikus.
Teskokas
Teskokas arba Tekskokas gali reikšti:
ტესკოკო
Leidybos standartas
Leidybos standartas – tam tikros leidybos veiklą ar produkciją konkrečioje šalyje arba įmonėje standartizuojantis dokumentas. Dažniausiai būna daugiau kaip vienas, t. y. suprantamas kaip dokumentų rinkinys (standartų šeima).
Teskoko ežeras
thumb|200px|Teskoko ir aplinkiniai ežerai prieš jų numelioravimą
Teskoko ežeras  – buvęs natūralus ežeras centriniame Meksikos plokščiakalnyje, Meksiko slėnyje, 2236 m aukštyje. Buvo didžiausias keleto ežerų grupėje (Ksaltokano, Sumpago, Čalko, Ksočimilko ežerai) ir lietinguoju laikotarpiu (gegužės-spalio mėn.) su jais sudarydavo bendrą vandens telkinį. Vakarinėje Teskoko ežero dalyje, dirbtinėje saloje buvo įsikūrusi actekų sostinė Tenočtitlanas. Meksikos užkariavimo metu buvo sugriautos actekų pastatytos dambos, reguliavusios ežero lygį, todėl naujai įkurtas Meksiko miestas kentėjo nuo potvynių. Vėliau Panuko upe ežeras buvo numelioruotas. 1967 m. sukurta drenažo sistema, nuplukdanti lietaus vandenį į upes. Iš buvusio ežero teliko keletas druskingų maršų ir pusdykumių plotai.
Andrius Mokronovskis
Andrius Mokronovskis (1713 m. gegužės 25 d., – 1784 m. birželio 14 d.) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Prūsijos karaliaus rūmų prievaizas, (1776) metų seimo maršalka, Mazovijos vaivada (1781–1784), Prancūzijos armijos generolas-majoras (1754), Lenkijos armijos generolas-majoras (1752), kavalerijas generolas-inspektorius (1754), Tlumako ir Januvo seniūnas, masonas.
Biografija
1764 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Belzo žemės į konvokacinį seimą, kur gegužės 7 d. pasirašė manifestą, kuriame skelbė apie seimo pravedimo neteisėtumą būnant rusų kariams Varšuvoje. Tais pačiais metais Andrius Mokronovskis buvo priverstas palikti Lenkiją ir išvažiavo į Berlyną.
1768 metais susitaikė su Lenkijos karaliumi Stanislovu Augustu Poniatovskiu ir grįžęs į tėvynę gavo Tlumačio seniūniją. 1776 metais buvo išrinktas konfederacinio seimo maršalka. 1782 metais buvo išrinktas Nuolatinės tarybos konsuliaru (patarėju).
Buvo vienas pirmųjų Lenkijos masonų, 1744 metais įkūrė masonų ložę „Trzech Braci“ Varšuvoje. 1784 metais buvo masonų ložės „Wielki Wschód Królestwa Polskiego i Wielkiego Księstwa Litewskiego“ didysis magistras.
Šeima
Buvo vedęs tris kartus. Jo trečioji žmona tapo Izabela Poniatovska (1730–1808), paskutinio Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio sesuo.
1775 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.
Barbadoso herbas
thumb|right|200px|Barbadoso herbas Barbadoso herbas buvo įteisintas 1966 m., kuomet šalis paskelbė nepriklausomybę nuo Didžiosios Britanijos. Kaip ir kitų buvusių Didžiosios Britanijos kolonijų Karibuose, taip ir Barbadoso herbe yra šalmas su nacionaliniu simboliu ant jo ir skydas, kurį supa du gyvūnai.
Šalies nacionalinį simbolį sudaro virš šalmo kyšanti Barbadoso gyventojo ranka, laikanti dvi cukraus nendres, kurios sudaro Apaštalo Andriejaus kryžių. Tai rodo cukraus pramonės svarbą šalies ekonomikai. O nepriklausomybės dieną visi švenčia Šv. Andriejaus dieną.
Skydas nudažytas auksine spalva. Jo viduryje pavaizduotos dvi nacionalinės gėlės – cezalpinijos rūšys. Skydo viduryje yra pavaizduotas fikuso medžio rūšis. Iš abiejų šonų skydą laiko pelikanas ir viena iš auksinių skumbrių rūšių. Šie gyvūnai simbolizuoja Pelikano salą (esančią netoli Barbadoso) ir žvejybos svarbą šaliai.
Herbo apačioje užrašytas nacionalinis šalies moto – didžiavimasis ir pramonė („Pride and Industry“).
Plačiagalvės pelės
Plačiagalvės pelės (Zelotomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Nugarinė pusė tamsiai pilka ar geltonai ruda. Pilvas šviesiai pilkas ar tamsiai geltonas. Kūnas 11,5-13,7 cm, uodega 8,8-11,5 cm ilgio. Galva truputį praplatėjusi. Ausys vidutinio dydžio, apvalios. Turi 5 spenelių poras.
Gentyje dvi rūšys:
Surgutas
Surgutas  – miestas Rusijoje, Tiumenės srityje, Chantų Mansių autonominės apygardoje, Obės dešiniajame krante, 250 km į rytus nuo Chanty Mansijsko. Svarbus transporto mazgas: yra tarptautinis oro uostas, upių uostas, stotis prie geležinkelio Tiumenė-Naujasis Urengojus. Yra automobilių tiltas per Obę kuriuo eina kelias į Chanty Mansijską.
Surgutas yra Rusijos naftos gavybos sostinė. Veikia bendrovės „Surgutneftegaz“ ir „Gazprom“, vykdančios naftos ir gamtinių dujų gavybą Vakarų Sibire. Veikia dvi šiluminės jėgainės. Taip pat maisto (duonos, mėsos, alaus, konditerijos), statybinių medžiagų gamybos, įrenginių gamybos pramonė.
Veikia Surguto valstybinis, pedagoginis universitetai, pasaulinės ekonomikos ir verslo institutas, įvairių universitetų, institutų filialai ir kt. Yra 6 stačiatikių cerkvės, baptistų bažnyčia, mečetė. Pastatyta daug paminklų įvairių profesijų darbuotojams, žymioms Rusijos asmenybėms. 20 km į vakarus nuo Surguto yra Barsovo kalno archeologinis paminklas (senoviniai pilkapiai, gyvenvietės, šventyklos ir kt.).
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1594 m. netoli ostiakų kunigaikščio Bordako tvirtovės. XVI a. pastatyta tvirtovė, vėliau – rūmai. Miestas buvo svarbiu Sibiro kolonizacijos centru. 1782 m. tapo apskrities lygio miestu. Vėliau iškilus pietų Sibiro miestams Surguto reikšmė sumenko, gyventojai vertėsi žvejyba, miškų kirtimu. 1929 m. įkurtas kolūkis, vėliau miškų ūkis. XX a. antroje pusėje Surguto apylinkėse rasta naftos, miestas vėl įgijo didelę reikšmę. 1965 m. Surgutui sugrąžintas miesto statusas.
Volkstaat
thumb|right|230px|Volkstaat [[vėliava]] thumb|right|230px|Volkstaat'o teritorija pažymėta raudonai thumb|right|230px|[[Afrikanų kalba|Afrikanų kalbos ir ja kalbančiųjų tankumo pasiskirstymas PAR. Verta pažymėti, kad panašus kalbančiųjų šia kalba kiekis yra tarp PAR juodųjų ir spalvotųjų, kurie įskaityti šiame afrikanų kalbos pasiskirstymo per visą šalį žemėlapyje]] thumb|right|230px|Vyraujantis kraštovaizdis Volkstaat'e: [[Pavasaris|pavasaryje sužydusios gėlės netoli Loeriesfontein'o (Šiaurės Kapas). pav.]] Volkstaat – PAR, afrikanerių (būrų) tautos judėjimas siekiantis į teisę turėti ir patiems valdyti bendrą savo tautai teritoriją dabartinėje PAR ir už tos teritorijos apsisprendimo teisės dėl visisškos nepriklausomybės pasisakymo galimybę.
Priežastys
Pagrindinės priežastys turėti savo valdomą teritoriją ir valstybę yra kultūrinės, rasinės, socialinės, ekonominės bei istorinės. Dabartinėje Pietų Afrikos Respublikoje yra vienas didžiausių pasaulyje fiksuojamų padaromų nusikalstamumų kiekis, prie kurio prisideda vietiniai afrikiečiai, spalvotieji ir čia iš kitų Afrikos žemyno dalių atvykstantys negridų rasės žmonės. Dažnai pasitaikantys Europos kilmės baltųjų fermerių ir kitų baltosios rasės gyventojų grupių užpuldinėjimai ir žiaurūs susidorojimai nepaisant amžiaus ir lyties rasiniu pagrindu. Tarp afrikanerių ir vietinių afrikiečių yra ir kiti labai dideli kultūriniai skirtumai, besireiškiantys ir buityje, socialinėje sferoje bei politikoje, dėl kurių dauguma jų gyvena atskiromis bendruomenėmis. Baltieji neturi tiek galių kaip anksčiau, aktyviai spręsti šalies ekonomines, socialines ir politines dabar paaštrėjusias problemas. Atimta visiems studentams galimybė stojant į universitetus ir kitas aukštąsias mokyklas žinių pagrindu, bet dabartinėje PAR pirmenybė teikiamia juodaodžių studentams. Dėl visų šių priežasčių yra labai padidėjusi būrų emigracija į Australiją, JK, Nyderlandus, Vokietiją.
Oranija
Afrikaneriai yra įsteigę savivaldos pagrindais Oraniją, kuri geografiškai patenka į įsivaizduojamo, siekiamo sukurti Volkstaat'o teritoriją, kaip ryčiausia dalis. Oranija, tai apie 80 km² teritorija, virš jūros lygio pakilusi 1160 m, kuri šiuo metu oficialiai yra tik nereikšminga Šiaurės kapo (jo rytuose) dalis. Joje iš idėjos gyvena 1100 gyventojų, iš kurių 97,7 procentų baltieji, kas yra fenomenas visoje PAR. Joje cirkuliuoja vietinė valiuta vadinama Ora, kuri už jos ribų niekur nepripažinta. Oraniją kūriančių žmonių siekiai vienodi, kurie save apibūdina kaip kultūriniu judėjimu, kurio tikslai atstatyti afrikanerių laisvę ir nepriklausomybę. Bei demokratijos pagrindais, paremtais krikščioniškomis vertybėmis, sveiko balanso principu siekia bendradarbiavimo su ją supančiomis gretimomis teritorijomis.
Purėnas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Purėnienė (ištekėjusi moteris) ir Purėnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Putvinskis
Putvinskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Putvinskienė (ištekėjusi moteris) ir Putvinskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dirty Beauty
Dirty Beauty yra antrasis lietuvių roko grupės Gravel albumas, išleistas 2008 m. Grupė pasekusi Radiohead pavyzdžiu išplatino albumą nemokamai internete.
Albumo dainos
Atsisiųsk albumą legaliai ir nemokamai (Delfi.lt)
JAV himnas
The Star-Spangled Banner – Jungtinių Amerikos valstijų nacionalinis himnas. Himnas parašytas 1814 m. Francis Scott Key - 35 metų poetas, kuris himną parašė kaip poemą po Fort McHenry bombardavimo Baltimorėje, Meirilande.
Žodžiai
''O say, can you see, by the dawn’s early light,
''What so proudly we hailed at the twilight's last gleaming, Whose broad stripes and bright stars, through the perilous fight, O’er the ramparts we watched, were so gallantly streaming? And the rockets’ red glare, the bombs bursting in air, Gave proof through the night that our flag was still there. O say, does that star spangled banner yet wave O’er the land of the free, and the home of the brave? ''
Albert Hensel
Albert Hensel (1895 m. vasario 9 d. Berlyne, Vokietija – 1933 m. spalio 18 d. Pavija, Italija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas mokestininkas, Bonos ir Karaliaučiaus universiteto (KU) profesorius.
Biografija
Hensel – vienintelis matematikos profesoriaus Kurt Hensel ir jo žmonos Gertrud (mergautinė pav. – Hahn; 1866–1954) sūnus. Jo protėviai – filosofas Moses Mendelssohn, prosenelė – kompozitorė Fanny Hensel, kompozitoriaus Felix Mendelssohn Bartholdy sesuo.
Albert Hensel habilitaciją Bonos universitete, nuo 1923 m. Bonos u. profesorius, vėliau – ordinarinis viešosios teisės profesorius Kenigsbergo universitete (1929–1933).
Mokesčių teise susidomėjo trumpalaikės tarnybos Marburgo mokesčių inspekcijoje. Nuo 1923 m. ekstraordinarinis profesorius Bonos u. Būdamas 29 metų paskelbė savo pagrindinį veikalą – išsamų mokslinį sisteminį Vokietijos mokesčių teisės peržiūrėjimą. Knyga 1927 ir 1933 metais buvo naujai perleista ir išversta į italų bei japonų kalbas.
Sėklidė
Sėklidė – vyriškos lyties gyvūno (patino ar vyro) lytinė liauka (sėklidės yra dvi), gaminanti spermatozoidus ir lytinius hormonus (visų pirma testosteroną). Sėklidžių endokrininę veiklą reguliuoja gonadotropiniai hormonai (liuteinizuojantis hormonas ir folikulinas), gaminami galvos smegenyse.
Vyrų sėklidės
Vyrų sėklidės yra kapšelyje. Paprastai viena sėklidė (dažniau – kairioji) būna žemiau už kitą, kairioji yra kiek didesnė ir dėl nesimetriško latakų išsidėstymo kapšelyje guli giliau. Sėklidė yra elipsės formos, truputį suplota, 4-6 cm ilgio, 2,5-3,0 cm pločio ir 15-25 g svorio.
Sėklidės paviršių dengia serozinis epitelis. Jungiamojo audinio plonos pertvarėlės padalija sėklidę į 100-250 skiltelių, kurių kiekvienoje vingiuojasi 1-2 apie 70-80 cm ilgio ir 0,15-0,25 mm skersmens sėkliniai kanalėliai (jais ejakuliacijos metu praeina spermatozoidai). Kanalėlių viduje yra sėklinių ląstelių. Tarp sėklinių kanalėlių esančiame puriajame jungiamajame audinyje randamos pavienės dažniausiai kampuotos intersticinės ląstelės. Šios ląstelės dalyvauja lytinių hormonų gamyboje. Sėkliniuose kanalėliuose formuojasi lytinės ląstelės – spermatozoidai.
Sėklidžių temperatūra yra šiek tiek žemesnė nei viso kūno temperatūra (maždaug 1 laipsniu), kadangi spermatozoidams gamintis reikia truputį žemesnės temperatūros. Todėl vyrams, norintiems turėti vaikų, derėtų privengti mūvėti pernelyg aptemptą apatinį trikotažą, kadangi tai gali sąlygoti vaisingumo sumažėjimą.
Vienos sueities metu spermatozoidai yra išstumiami iš vienos sėklidės (Šnablis Z. Seksologijos pagrindai. Vilnius, 1990).
Kitų gyvūnų sėklidės
Tarp žinduolių, didžiausias sėklides turi mėlynasis banginis – jos sveria po 45 kg. Iš sausumoje gyvenančių žinduolių didžiausiomis sėklidėmis pasižymi dramblys – po 2 kg.
Kaputdžuchas
Kaputdžuchas arba Kapydžykas  – viršukalnė Kaukazo kalnuose, Armėnijos kalnyne, aukščiausia Zangezūro kalnagūbryje. Aukštis 3905 m, stūkso ties Armėnijos ir Azerbaidžano (Nachičevanės AR) siena. Yra nedidelių ledynų.
Miežaičiai
Miežaičiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Karčemų, prie Beržės upelio.
Requiem (reikšmės)
Requiem gali reikšti:
Miežaičiai
Istorija
miniatiūra|250px|left|Restauruotas kaimo kryžius
Iki 2009 m. veikė pradinė mokykla – Radviliškio Gražinos pagrindinės mokyklos skyrius.
2009 m. sausį–rugsėjį buvo seniūnaitijos centras.
Qwerty
Qwerty – rašomųjų mašinėlių ir kompiuterių klaviatūros simbolių išdėstymas, vartojamas angliškai kalbančiose šalyse, taip pat naudojamas ir kai kuriose kitomis kalbomis kalbančiose valstybėse (Lietuvoje taip pat dažnai naudojamos, nors egzistuoja ir ąžerty standartas). Taip pavadinta pagal pirmuosius šešis simbolius viršutinėje eiltutėje.
Pučinskaitė
Pučinskaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Qwerty
Qwerty klaviatūrose raidės išsidėščiusios šitaip:
Pučinskaitė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Pučinskienė (ištekėjusi moteris).
Qwerty
center
Pučinskaitė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Pučinskas.
Qwerty
Visų simbolių išsidėstymas, su | tarp klavišų, pirmas simbolis rodo mygtuko reikšmę be shift paspaudimo, o kitas – su juo:
Virš šios klaviatūros gali būti funkciniai klavišai (nuo F1 iki F10 arba F12) ir Escape, o iš dešinės – rodyklės, navigacijos klavišai, bei atskira skaitinė klaviatūra. Pastarieji būna asmeninių kompiuterių klaviatūrose, bet rečiau nešiojamų kompiuterių.
Nuorodos
Lietuviška standartinė kompiuterio klaviatūra
Pučinskaitė
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Qwerty
Nuorodos
Tastiera (informatica)
Juozapas Čepėnas
Juozapas Čepėnas (1880 m. spalio 30 d. Veleikiai, Antalieptės valsčius – 1976 m. sausio 24 d. Pasvalys, palaidotas Daugailiuose) – Lietuvos kunigas, spaudos darbuotojas, rezistentas, filosofijos daktaras.
Biografija
Brolis Pranas Čepėnas. 1905 m. baigė Žemaičių kunigų seminariją, įšventintas kunigu. 1920–1924 m. studijavo Fribūro ir Miuncheno universitetuose. 1924 m. filosofijos daktaras.
Nuo 1905 m. dirbo sielovados darbą, daugiausia Panevėžio vyskupijos bažnyčiose. 1908–1910 m. Kėdainių mokyklų kapelionas. 1924–1926 m. Zarasų progimnazijos kapelionas, 1926–1928 m. jos direktorius, mokytojų kursų vedėjas. 1928–1940 m. Antašavos Šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčios klebonas. Steigė blaivybės, „Saulės“, Šv. Kazimiero draugijų skyrius. Bendradarbiavo spaudoje.
1941 m. sovietinio saugumo suimtas, kalintas Kaune. Per nacių okupaciją Anykščiuose pasirašė memorandumą žydų klausimu. 1951 m. nuteistas 10 metų kalėjimo, kalintas Šiaulių, Lukiškių, Verchneuralsko, Vladimiro kalėjimuose. 1954 m. peržiūrėjus bylą paleistas, bet sovietų valdžiai uždraudus eiti kunigo pareigas, altaristas Pasvalio bažnyčioje. Buvo vykdomos kratos, atimti mokslinių darbų rankraščiai.
Čapala
Čapalos ežero vanduo intensyviai naudojamas žemdirbystės reikmėms, bei tiekiamas 45 km į šiaurės vakarus esančiam Gvadalacharos didmiesčiui. Prie ežero įsikūrę Čapalos, Okotlano, Chokotepeko miestai.
Vladas Buragas
Vladas Buragas (1953 m. rugpjūčio 2 d. Švitrūnuose – 2017 m. liepos 19 d. Kaune) – Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos valdybos pirmininkas, rašytojas, redaktorius, Lietuvos ir Kauno miesto politinis veikėjas.
Biografija
Jaunystėje mėgo sportą, buvo respublikos lengvosios atletikos moksleivių rinktinės narys. 1971 m. Lietuvos moksleivių spartakiados sidabro (kliūtinis bėgimas) ir bronzos (5000 m bėgimas) prizininkas. 1971 m. baigė Kybartų K. Donelaičio vidurinę mokyklą, 1976 m. – ekonominės kibernetikos specialybę Vilniaus universiteto Finansų ir apskaitos fakultete. 1976–2002 m. dirbo skaičiavimo centrų ir ekonominių tarnybų vadovu Klaipėdos, Kybartų, Radviliškio statybos, pramonės ir transporto įmonėse. 1977 m. gimė pirmagimė dukra ir respublikinėje spaudoje pasirodė pirmieji jo literatūriniai darbai. 1995 m. tampa Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos nariu, nuo 1997 m. – Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys. 1997–2000 m. LNRS valdybos atsakingasis sekretorius. Nuo 2000 m. LNRS valdybos pirmininkas (dabar – ketvirtoji kadencija). Lietuvos kultūros fondo valdybos narys (nuo 2014 m.), Lietuvos menų mėgėjų asociacijos „Branduma“ Garbės pirmininkas (nuo 2015 m.). Dešimttomio (2000–2009) poezijos almanacho „Ten, sidabro vingy…“ leidybos projekto vadovas, kasmetinių vieno eilėraščio konkursų „Lygiadienio giesmė" (nuo 1997) ir LNRS Vasaros poezijos švenčių (nuo 1999) Kaune iniciatorius, organizatorius ir vedėjas. Lietuvių žurnalistų sąjungos (JAV, Čikaga, nuo 2008) narys, Lietuvos kultūros, kūrybos, savasties ir tautotyros mėnraščio „Gintaro gimtinė“ (nuo 2009) redaktorius. Amerikos biografijų instituto Stebėtojų tarybos narys Lietuvai (2001–2012). Apdovanotas Jungtinės kultūros konvencijos (JAV) Garbės legiono medaliu (2008), Amerikos biografijų instituto Aukso medaliu (Lietuvos kultūrai, kartu su Dalia Milukaite-Buragiene, 2010), Kauno m. savivaldybės Santakos garbės ženklu ir Marijampolės apskrities v-ko Garbės ženklu (2010), Santarvės fondo ženklu „Pro augenda concordia“, Saulės (Šiaulių) mūšio atminimo medaliu (2013) ir kt. Lietuvos centro partijos narys (2005–2016), jos Tarybos narys (2008–2016), LCP vicepirmininkas (2011–2013). Lietuvos šaulių sąjungos ir Lietuvos atsargos karininkų sąjungos narys, Pasaulio kybartiečių draugijos narys-steigėjas.
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse, Kaune. miniatiūra|V. Burago kapas
Puškorius
Puškorius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Hugo Grotius
Hugas Grocijus (, arba, g. 1583 m. balandžio 10 d. Delfte, Nyderlanduose – 1645 m. rugpjūčio 28 d. Rostoke, Vokietijoje) – politikos, teisės filosofas ir teoretikas, teisėtyrininkas tarptautininkas, teologas. Hugas Grocijus laikomas tarptautinės teisės tėvu, vienas Suvereniteto teorijos, taip pat prigimtinės bei tarptautinės teisės pagrindėjų.
Puškorius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Puškorienė (ištekėjusi moteris) ir Puškoriūtė (mergautinė pavardė).
Hugo Grotius
Biografija
Hugas Grocijus gimė pasiturinčioje protestantų šeimoje. Vaikystėje buvo vunderkindas. H. Grotius pradėjo studijuoti būdamas 11 m. Leideno universitete. Būdamas 12 m. laisvai kalbėjo lotynų ir graikų kalbomis, lotynų kūrė eiles, kurias dėl jų elegancijos ir subtilumo gyrė net mokslininkai. Pradžioje baigė įprastus laisvųjų menų kursus. 1599 m. tapo Orleano universiteto garbės daktaru.
H. Grocijus greitai kilo karjeros laiptais. Būdamas 16 metų tapo advokatu, Olandijos valstybių valstybės advokatas, prokuroras, advocaat - fiscaal (1607 m.), Rotterdamo pensionierius (miesto sindikas) (1613 m.). H. Grocijus rėmė Olandiją kovoje su ortodoksiškais kalvinistais ir princu Moricu fon Oraniečiu.
Tarptautinės teisės teoretikas
Hugas Grocijus veikale „Trys knygos apie karo ir taikos teisę“ išleistame 1625 m. apibendrino visą tarptautinės teisės teoriją ir praktiką. Šis veikalas tapo pagrindinių Europos universitetų programų privaloma dalimi. 1758 m. jis išverstas į visas pagrindines Europos kalbas.
H. Grocijus nuo tarptautinės teisės atskyrė teologiją, parodė tarptautinės teisės savarankiškumą. Karą laikė teisingu atsakant į neteisybę (kai kėsinamasi į suverenių valstybių pagrindines teises: teisę į lygybę, į nepriklausomybę, į išlikimą, į pagarbą, į tarptautinę prekybą). Kai užsienio valstybė kėsinasi į atitinkamas teises, nukentėjusioji valstybė įgyja teisę į savigyną.
Pérez
Pérez − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mall of the Emirates
Mall of the Emirates - tai antrasis pagal dydį prekybos centras Dubajuje. Pastatytas 2005 m. rugsėjo mėn. 223,000 kvadratinių metrų teritorijoje veikia 476 pasaulyje garsios parduotuvės. Kasmet šioje parduotuvėje apsilanko daugiau nei 300 mln. žmonių. Čia yra įrengta įspūdinga slidinėjimo trasa - 400 metrų ilgio kalnų slidinėjimo trasa Sky Dubai. Ji viena didžiausių slidinėjimo trasų pasaulyje. Šiame prekybos centre veikia 5 žvaigždučių viešbutis. Dalies jo kambarių vaizdas atsiveria kaip tik į šią slidinėjimo trasą.
Filadelfija
Filadelfija – miestas rytų JAV, didžiausias Pensilvanijos valstijos miestas. 1,6 mln. gyventojų (2020 m.). Išsidėstęs Delavero (Delaware) žemupyje, valstijos pietryčiuose. Nors iki Atlanto vandenyno yra 160 km, tačiau Filadelfija turi didelį jūrų uostą (virš 50 mln. tonų krovinių per metus). Taip pat yra tarptautinis oro uostas.
Nižnevartovskas
Nižnevartovskas  – miestas Rusijoje, Tiumenės srityje, Chantų Mansių autonominės apygardoje, Obės dešiniajame krante. Yra tarptautinis oro uostas, upių uostas. Nutiesta geležinkelio Tiumenė-Naujasis Urengojus atšaka. Keliai į Megioną, Radužną.
Filadelfija
Istorija
Anglijos karalius Karolis II 1681 m. suteikė Viljamui Penui (William Penn) įkurti Pensilvanijos koloniją. Nepaisant chartijos Penas sumokėjo už žemę vietiniams indėnams lenapiams, kad būtų užtikrinta taika kolonijai. Jis pavadino miestą Filadelfija (gr. k. „broliška meilė“). Kaip kvakeris Penas patyrė religinį persekiojimą, tad norėjo, kad jo kolonijoje žmonės galėtų laisvai išpažinti savo religiją. Dėl šios tolerancijos, kurios nebuvo kitose kolonijose, Filadelfija turėjo draugiškesnius santykius su indėnais ir išaugo į Amerikos svarbiausią miestą.
Žižgino sala
Žižgino sala, Žižginskis  – sala Baltojoje jūroje, įeinanti į Archangelsko srities sudėtį. Yra 40 km į rytus nuo Solovkų salyno, 5 km nuo Vasaros kranto. Prie salos priplaukti sunku, nes ją supa gausios smėlio seklumos.
Nižnevartovskas
Svarbus naftos ir gamtinių dujų gavybos centras. Šalia miesto, prie Samotloro ežero yra didžiausias Rusijoje naftos telkinys. Taip pat maisto (mėsos, paukštienos, duonos), poligrafijos pramonė.
Miežonys (Molėtai)
Miežonys – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Inturkės, pietvakarinėje Galuonų ežero pakrantėje, 5 km į vakarus nuo kelio. Seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-33016).
Istorija
Minimas 1544 m. Vilniaus tijūnystės inventoriuje, priklausė Dubingių kunigaikštystei.
Filadelfija
Istorija
1876 m. čia vyko Pasaulinė paroda.
Žižgino sala
Salos plotas apie 5 km². Reljefas kalvotas, saloje yra trys gėli ežeriukai. Saloje tundra. Saloje auga beržai, drebulės, alksniai, nedaug pušų. Dėl atšiauraus klimato ir nuolatinių vėjų medžiai užauga iki 3–5 m aukščio, retai – iki 7 m, jų kamienai buvo išklaipyti (vadinamieji „šokantys beržai“). Saloje daug uogynų (bruknės, vaivorai, mėlynės, katuogės, tekšės, avietės) ir grybų. Saloje gyvena lemingai, lapės. Seklumose apie salą – ruonių poilsio vietos. Aplinkiniuose vandenyse būna baltųjų delfinų. Rudenį ir pavasarį saloje apsistoja daug migruojančių paukščių.
Filadelfija
Istorija
250px|thumb|left|Lietuvių bendruomenės muzikos salė
Nižnevartovskas
Istorija
1909 m. įkurta Nižnevartovskojos prieplauka, aplink ją išaugo gyvenvietė. Vėliau įkurtas kolūkis. Gyvenvietė pradėjo augti 1961 m. atradus Megiono, o 1965 m. – Samotloro naftos telkinius. 1972 m. Nižnevartovskui suteiktas miesto statusas.
Elena Šabinienė
Elena (Emilija) Šabinienė (Norkutė, Norkūnienė) (1888 m. spalio 10 d. Slėpsniuose, Joniškio valsčius – 1972 m. rugsėjo 21 d. Joniškyje) – I Seimo (1922–1923) narė, komunistų partijos aktyvistė.
Biografija
1905–1910 m. gyveno JAV, 1910–1914 m. Gruzdžiuose. 1918 m. pabaigoje – 1919 m. pradžioje, vadovavo Joniškio valsčiaus socialinio aprūpinimo skyriui. Po to kurį laiką dirbo komunistinės literatūros, gabenamos iš Maskvos į Berlyną, kurjere.
1922 m. pagal Darbininkų kuopos sąrašą pateko į I Seimą. Iki 1926 m. sėdėjo kalėjime. 1925 m. JAV mirus vyrui, ištekėjo už Povilo Norkūno. Kol įsigijo ūkį Šakynoje, kartu su vyru dirbo įvairų darbą Šiaulių apskrities dvaruose, siuvo. Pokario metais Gruzdžiuose kelerius metus dirbo sovietinėse įstaigose, vėliau išvyko į Joniškį.
Plaustas
thumb|right|200px|Plaustas Plaustas – plokščios formos plaukiojimo priemonė, sudaryta iš plūduriuojančių daiktų.
Gelbėjimo plaustas daromas iš sujungtų plūdžių su klojiniu ant viršaus, iš gumos, plastiko, arba vandeniui nelaidaus audinio (toks plaustas automatiškai prisipučia išmestas iš laivo skęstančiajam).
Tradicinis plaustas, skirtas persikelti per upes, ežerus, daromas iš medienos (lentų, rąstų) ar nendrių. Senovėje, kol dar nemokėta statyti laivų, plaustais plaukdavo ir per jūras, vandenynus. 1947 m. T. Hejerdalas su 5 bendrakeleiviais perplaukė Ramųjį vandenyną plaustu „Kon Tikis“. Pastarasis buvo padarytas iš balzos medžių.
Puošnioji vaiva
Puošnioji vaiva (Apatura ilia) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Skraido birželio – rugpjūčio mėn. senuose lapuočių ir mišriuose miškuose. Vikšrai gyvena ant drebulių ir gluosnių.
Lietuvoje retai aptinkamas drugys, todėl saugotinas.
Vandens telkinys
thumb|210px|Upė thumb|210px|Ežeras thumb|210px|Marša Vandens telkinys – bet koks žymesnis vandens susikaupimas Žemės paviršiuje. Gali būti natūralūs ir dirbtiniai (pvz., kanalai, tvenkiniai).
Mazovijos Grodziskas
Mazovijos Grodziskas  – miestas vidurio Lenkijoje. Mazovijos Grodzisko apskrities administracinis centras. Nuo 1999 m. priklauso Mazovijos vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Varšuvos vaivadijoje. 29 500 gyventojų (2013 m. duomenys). Nutolęs 30 km į pietvakarius nuo Varšuvos.
Istorija
Mazovijos Grodziskas paminėtas XII a. dokumente, kaip Grodzisko kaimas. 1355 m. dokumente paminėtas gyvenvietės savininkas Tomasz Grodzinski, kuris pastatė bažnyčią, kuri 1441 m. sudegė gaisro metu. 1522 m. karaliaus Žygimanto Senojo Grodzinskui suteiktos savivaldybių teisės. Sudegintas 1540 m. ir iki XVI a. pabaigos nebuvo atstatytas. Po rekonstrukcijos dėl savo patogios geografinės padėties tapo svarbiu prekybos centru. Smarkiai nukentėjo 1655 m. per Švedų tvaną. Po 1708 m. epidemijos gyventojų skaičius sumažėjo iki 370 žmonių. 1831 m. sukilimo metu vyko mūšiai tarp sukilėlių ir Rusijos kariuomenės. 1870 m. atimtos savivaldybių teisės, gražintos tik 1915 m.
Aleksandriškiai
Aleksandriškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Giedraičių.
Maribelle
Maribelle (tikrasis vardas – Marie Kwakman; g. 1960 m. balandžio 4 d. Volendame) yra olandų dainininkė, geriausiai žinoma dėl dalyvavimo 1984 m. Eurovizijoje.
1981 m. olandų Eurovizijos atrankoje Maribelle atliko dvi dainas – „Marionette“ ir „Fantasie“, su kuriomis užėmė atitinkamai antrą ir trečią vietas, nusileisdama tik nugalėtojai Lindai Williams. 1984 m. laimėjus šalies atranką, išrinkta atstovauti Nyderlandams Eurovizijos konkurse su balade „Ik hou van jou“. Prieš konkursą ji buvo viena favoričių laimėti, tačiau su 34 taškais užėmė 13 vietą.
Artemisia Gentileschi
right|thumb|200px| Dailės alegorija. Autoportretas (apie [[1638, Karališkoji kolekcija, Vindzoro pilis)]]
Keletą šimtmečių Artemizija buvo domimasi kaip įdomybe ir dėl skandalingos išprievartavimo istorijos. Šiuo metu dailininkė vertinama viena reikšmingiausių karavadžistų judėjimo dailėje atstovų. Jos darbams būdingas stiprių biblinių moteriškų asmenybių vaizdavimas. Garsiausiu jos darbu įvardijama brutali scena „Judita, nužudanti Holoferną“.
Biografija
Tačiau tie laikai nebuvo palankūs dailininkėms moterims, jos praktiškai negalėjo tikėtis užsakymų ir netgi viešai negalėjo mokytis dailės mokyklose. Tėvas Oracijus priprašė pažįstamo dailininko Agostino Tassi, su kuriuo dirbdavo kartu, pamokyti Artemizijos perspektyviojo vaizdavimo. Mokslų metu Agostino Tassi išprievartavo Artemiziją. Po to sekė skandalinga teismo byla, kurioje Agostino Tassi buvo kaltinamas išprievartavimu. Tassi žadėjo Artemiziją vesti, dėl ko palaikė su ja santykius dar po išprievartavimo. Tačiau paaiškėjo, kad Tassi yra jau vedęs ir nesiruošia antrąkart vesti. Teismo procesas buvo palydėtas Tassi kalbomis, kad Artemizija miegodavo su kitais dailininkais ir pan. Galų gale Tassi buvo nuteistas, tik gana švelnia bausme − jis buvo ištremtas iš Romos, tačiau nepraėjus nė vieneriems metams į ją grįžo (kitu variantu pateko į kalėjimą, kur neišbuvo nė metų).
Teismo procesas sužlugdė Artemizijos reputaciją ir ypač pakenkė jos, kaip dailininkės, užsiėmimui. 1612 m. Artemizija ištekėjo už florentiečio dailininko Pierantonio Stiattesi ir persikėlė į Florenciją. Čia susilaukė 5 vaikų, tačiau tik 2 dukros išgyveno vaikystę. 1612-13 m. datuojamas pirmasis „Judita, nužudanti Holoferną“ paveikslo varijantas (dabar Kapodimontės muziejuje Neapolyje). Florencijoje Artemizija rado palankią terpę dailininkės karjerai. Ji susipažino su vietos dailininkais ir tapo remiama Toskanos kunigaikščio Kozimo II Medičio. Išaugusį dailininkės autoritetą rodo jos priėmimas 1616 m. į Florencijos Menų dizaino akademiją, tuo metu negirdėtas atvejis istorijoje. Florencijoje Artemizija gavo užsakymą Buanaročio namo dekoravime iš vieno Mikelandželo giminių. Iki 1620 m. atliko antrą „Judita, nužudanti Holoferną“ paveikslo variantą (dabar Uficių galerijoje). Nepaisant sėkmės, padidėjusios šeimos išlaidos nesuteikė Artemizijai materialinės gerovės. 1621 m. ji išsiskyrė su vyru ir grįžo į Romą. Apie 1622 m. galėjo pabuvoti Genujoje, kurioje dirbo jos tėvas.
left|thumb|260px| „Judita, nužudanti Holoferną“ ([[1620-21, Uficių galerija, Florencija)]]
Šio laikotarpio Artemizijos darbai stilistiškai supanašėjo su tėvo Oracijaus, juose pradėjo pasireikšti ne vien Karavadžo, bet ir Karačių mokyklos įtaka. Grįžimas į Romą visgi nebuvo sėkmingas. Dėl skandalingos istorijos ir lyties Artemizija negalėjo gauti reikšmingų viešų užsakymų. Daugelio jos darbų neįmanoma datuoti ir jie nėra dokumentuoti dėl to, kad buvo skirti privatiems užsakovams. Žinoma, kad šiuo laikotarpiu buvo tapyti du jos portretai, kas rodo dailininkės žinomumą. Pačios dailininkės darbo intensyvumas sunkiai nustatomas. 1627–30 m. laikotarpiu ji buvo Venecijoje, kur, matyt, ieškojo užsakymų. 1630 m. Artemizija atvyko į Neapolį, kuris tuo metu traukė katalikiškus baroko meistrus gausiais užsakymais.
Neapolyje Artemizija galų gale susilaukė užsakymų vietos bažnyčiose, turėjo vietos valdovo rūmų paramą. Neapolyje ištekėjo abi jos dukterys. Tikriausiai dukterų vestuvės atsiliepė finansiškai ir 1638 m. Artemizija prisijungė prie tėvo Oracijaus Anglijoje karaliaus Karolio I kvietimu. Anglijos karalius, matyt, jau žinojo apie Artemiziją iš jos žinomumo Florencijoje. Anglijoje ji kartu su tėvu atliko darbą „Taikos ir menų alegorija“ karalienės apartamentuose Londone. Artemizija turėjo padėti tėvui, tačiau Oracijus mirė jau 1639 m. Tolimesni faktai nežinomi, manoma, kad Artemizija paliko Angliją, vos prasidėjus pilietiniam karui 1642 m., ir grįžo į Neapolį. Žinoma, kad Artemizija tuo metu priklausė nuo keleto įtakingų rėmėjų. Dailininkės mirties data nežinoma, spėjami 1652–53 metai. Priežastis nežinoma, yra versijų apie savižudybę. Kita versija teigia, kad Artemizija galėjo mirti 1656 m. maro metu.
Artemizija Džentileski po mirties
Porą šimtmečių po mirties Artemizija Džentileski buvo vertinama kaip įdomybė „moteris su teptuku“. Niekas nesivargino kaupti ar saugoti jos kūrybos. Daugelis darbų buvo priskirti tėvui arba kitiems dailininkams. XIX a. Artemizijos išprievartavimo bylos tema buvo eskaluota feminisčių kovos už moterų teises kontekste. Ir nors dailininkė buvo žinoma daugiausiai tik dėl šios istorijos, tuos kelis šimtmečius ji buvo apskritai vienintelė moteris dailininkė, kuri buvo žinoma.
Nors priėmimas į Florencijos Menų dizaino akademija rodė, kad Artemizijos gyvenimo metu bent jau jos kolegos dailininkai aukštai ją vertino, tačiau dėmesys dailininkės kūrybai atėjo tik pačioje XX a. pabaigoje. Šiuo metu ji laikoma viena reikšmingiausių Karavadžo pasekėjų Europos dailėje ir yra apskritai vienintelė moteris menininkė iki moderniųjų laikų, kurios darbai vertinami ir žinomi plačiai. 1989 m. pasirodė pirmas reikšmingas veikalas apie ją, tai Mary D. Garrard knyga „Artemizija Džentileski − moteris herojė Italijos baroko mene“, kuriame nurodomi 34 autentiški dailininkės kūriniai. 1991 m. surengta pirmoji kapitalinė paroda Florencijoje. Nuo to laiko dėmesys Artemizijai tik didėja. 1997 m. pasirodė biografinis filmas „Artemisia“, rašomos knygos ir straipsniai. 2010 m. pasirodė dar vienas biografinis filmas „A Woman Like That“ („Kaip šioji moteris“). Menki biografiniai duomenys dažnai leidžia laisvai interpretuoti jos gyvenimą.
Miško įveisimas
thumb|right|280px|Kalno šlaitų užsodinimas mišku [[Libanas|Libane.]] Miško įveisimas – miško želdinimas sklypuose, kuriuose prieš tai miškas neaugo; naujo miško įkūrimas. Tokia veikla apima miškų sėklininkystę, sodmenų išauginimą, dirvos paruošimą, želdinių priežiūrą ir jų apsaugą. Nauji miškai sodinami dėl įvairių priežasčių: siekiant kovoti su klimato kaita, oro tarša, dykumėjimu, norint atkurti anksčiau buvusį kraštovaizdį, padidinti vietovės biologinę įvairovę, planuojant mišką panaudoti medienos ar kitų išteklių gavybai. Naujo miško įveisimui pasirenkami apleisti arba nualinti dirbamos žemės plotai, kalnų ar kalvų šlaitai, nebenaudojami pramoniniai sklypai ir kt.
2011 m. Lietuvos miškų urėdijose naujai miškų buvo užsodinta beveik 800 ha žemės.
Radauskas
Radauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Radauskienė (ištekėjusi moteris) ir Radauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
James Brown
Džeimsas Džozefas Braunas (James Joseph Brown; 1933 m. gegužės 3 d. – 2006 m. gruodžio 25 d.), kartais vadinamas Soul muzikos krikštatėviu – vienas geriausiai žinomų XX a. dainininkų. Nors James Brown niekuomet nebuvo ypač populiarus (geriausiai parduodami albumai yra vos perkopę 500 000 kopijų tiražą), jo įvaizdis, judesys, muzikos ir dainavimo maniera, bei spalvingi, pompastiški gyvi pasirodymai tapo pavyzdžiu ir įkvėpė didžiausias XX a. popmuzikos žvaigždes – Michael Jackson ir Prince.
James Brown plačiajai publikai geriausiai žinomas dainomis „I Feel Good“(1965), „It's a Mans World“(1966), „Say It Loud“(1968), „Sex Machine (Get On Up)“(1970) ir filmo „Rocky IV“ garso takelio dainos „Living In America“(1985) atlikimu.
Raketų bandymų instrumentinis laivas
Raketų bandymų instrumentinis laivas, RBIL – JAV pagalbinis laivas su pajėgia antenų ir elektronikos įranga, pritaikytas stebėti JAV gamybos raketų paleidimą ir skrydį, matuoti ir užrašyti skrydžio duomenis, kad šie būtų panaudoti raketoms tobulinti. Kadangi daugelis raketų poligonų dėl saugumo raketas leidžia virš vandenyno, raketų bandymų instrumentiniai laivai praplečia raketų stebėjimo, kurį atlieka sausumoje įtaisyta įranga, galimybes.
Šie laivai panaudojami ir stebėti užsienio šalių raketų bandymams stebėti.
Jungtinės Amerikos Valstijose pirmuosius raketų bandymų instrumentinius laivus sukūrė JAV armija, po to – JAV Karinės oro pajėgos savo raketų kūrimo programoms paremti. Tada juos įrengdavo panaudodami atliekamus Liberty klasės ir Victory klasės krovininius laivus. 1964 m. JAV Karinis jūrų laivynas perėmė visus RBIL, taip pat pats pastatė dar keletą jų.
Dabartiniai JAV RBIL
Šiuo metu rikiuotėje yra 3 RBIL, visi priklauso Karinių jūrų pervežimų junginiui :
Kinija
Kinija laivyno raketų ir kosminių raketų bandymams stebėti naudoja specialios statybos Yuanwang klasės laivus:
Prancūzija
Nebenaudojamas: Naudojamas:
Rusija
TSRS, o vėliau Rusijos analogiški laivai buvo dalis specialios statybos, dalis – perdaryti civiliai laivai.
Klaipėdos kariljonas
miniatiūra|250px|right|Skamba Klaipėdos kariljonas
Raketų bandymų instrumentinis laivas
Rusija
Dalis raketų ir kosminių raketų bandymams stebėti skirtų laivų:
Klaipėdos kariljonas
Istorija
Klaipėdos kariljonas sudarytas iš 48 naujų lygaus profilio bronzos varpų, kurių diapazonas – keturios oktavos. Sunkiausio varpo skersmuo – 1 163 mm, o masė – 903 kilogramai. Lengviausio varpo diametras – 182 mm, masė – 10 kg. Bendra varpų masė yra apie 5 095 kg. Nuo pat instrumento įrengimo buvo organizuojami tarptautiniai kariljono muzikos festivaliai. Pastaraisiais metais Klaipėdoje koncertavo Giedrius Kuprevičius bei Julius Vilnonis (Kaunas), Malgorzata Drziewiecka (Lenkija), Jane O. Lauridsen (Danija) bei Jo Haazen (Belgija).
Kariljonui specialių kūrinių parašė Mindaugas Urbaitis, Zita Bružaitė, Vladas Švedas, Julius Vilnonis, Dalia Kairaitytė, Algimantas Kubiliūnas, Antanas Jasenka, Zita Bružaitė, Algirdas Klova, Giedrė Pauliukevičiūtė, Vidmantas Bartulis, Viktoras ir Giedrius Kuprevičiai, Kęstutis Kačinskas, Tatjana Voronina (Peterburgas), Marta Iračkova (Čekija) ir kt.
Klaipėdos karilionas 1987 m. įrengtas 1893 m. pastatyto Klaipėdos centrinio pašto bokšte. Karilioną pagal Peterio Šilingo projektą pagamino ir pastatė Apoldos (Vokietija) varpų liejyklos meistrai. Karilioną sudaro 48 chromatiškai suderinti varpai, nulieti iš specialaus lydinio (78% varis ir 22% alavas). Klaviatūros apimtis 4 oktavos, nuo c1, d1 iki c5.
Didžiausio varpo Kristupo masė 900 kg, mažiausio – 15 kg. Bendra varpų masė 6800 kg; su visomis konstrukcijomis apie 10tonų. Varpus pagal A. Kliševičiaus projektą figūriniais reljefais dekoravo H. Erlingas (Veimaras).
Muzikiniais varpais atliekami polifonijos meistrų, Vakarų Europos klasikų bei Lietuvių kompozitorių kūriniai, parašyti specialiai šiam instrumentui. Nuo pat instrumento įrengimo buvo rengiami tarptautiniai kariliono muzikos festivaliai, kuriuose be klaipėdiečių varpų muziką atliko svečiai iš Kauno, taip pat iš Danijos, Vokietijos, Olandijos, Prancūzijos, Belgijos ir Lenkijos.
2006 m. rugsėjo 17 d. įvyko paskutinis senojo kariliono koncertas. Po to varpai buvo išmontuoti ir pradėti naujo „Royal Eijsbauts“ (Olandija) firmos kariliono montavimo darbai. Vienas iš senųjų varpų pateko į Katyčių Švč. Mergelės Marijos Globos koplyčios varpinę (buvo padovanotas).
Naujasis kariljonas
Naujasis Klaipėdos karilionas nulietas 2006 m. Olandijoje, „Royal Eijsbauts“ varpų liejykloje. Jis sudarytas iš 48 naujų lygaus profilio varpų, kurių diapazonas – keturios oktavos. Sunkiausio varpo f1 skersmuo 1163 mm, o svoris – 903 kilogramai. Lengviausio f5 varpo diametras – 182 mm, svoris – 10 kg. Bendras varpų svoris yra apie 5095 kg. Jie buvo nulieti iš kokybiškos varpų bronzos, kurios sudėtis užtikrina reikalingą tiek mažų ir mažiausių, tiek aukštų dažnių varpų toną. Kiekvienas varpas ne tik savo tonų struktūroje, bet ir derinyje su kitais varpais turi kokybišką skambesį ir tembrą.
Pirmą kartą naujųjų varpų skambesį klaipėdiečiai išgirdo per 2006 m. Kalėdas.
Grafitis
thumb|right|250px|„Legalus“ 300 m ilgio grafitis Kaune prie [[Urmo bazės]] Grafitis – tai įvairūs nupiešti, išbraižyti ar kitaip pavaizduoti piešiniai, vaizdai, įrašai ant gatvės statinių sienų ir panašių paviršių, panaudojant dažus, rašalą. Toks menas ant sienų paviršių, judančių objektų (pvz., traukinių) be jų savininko sutikimo yra laikomas vandalizmu. Tai gali būti nuo paprasčiausio autoriaus parašo, nepadoraus žodžio iki sudėtingo piešinio. Taip pat politinio protesto išraiška, reklama ar panašiai.
Istorija
Grafičiai pradėti kurti nuo seno. Jie datuojami nuo senovės Romos imperijos laikų, yra aptinkami ant Egipto piramidžių ir kitur.