cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zucchero
Biografija
left|thumb Zucchero gimė nedideliame kaime netoli Emilijos Redžo. Vaikystėje treniravosi žaisti futbolą ir priklausė AC Reggiana 1919 jaunimo komandai, kur rungtyniavo vartininko pozicijoje. Didelę dalį jaunystės praleido pajūrio mieste Forte dei Marmi, Toskanos provincijoje. Vietinėje bažnyčioje jis dainavo chore ir išmoko groti vargonais. Būdamas 12-13 metų amžiaus, susidomėjo Amerikos soul ir bliuzo muzika, su kuria jį supažindino amerikietis draugas, išmokęs jį atlikti gitara Marvin Gayle ir kitų bliuzo atlikėjų kūrinius. Po metų Zucchero pradėjo pats kurti dainas ir mokytis groti saksofonu, o baigęs mokyklą persikėlė gyventi į Kararą. Savo sceninį pseudonimą Zucchero (liet. Cukrus) jis pasirinko pagal mokyklos laikų pravardę, mat taip jį vadindavo mokytoja. Muzikinės karjeros pradžioje koncertavo su įvairiomis grupėmis („I Duca“, „Le nuove luci“, „I Decals“ ir kt.). Universitete tuo metu jis studijavo veterinariją, o 1975 m. išvyko į San Franciską, kur susipažino su neapoliečiu Corrado Rustici, vėliau tapusiu jo ilgamečiu prodiuseriu. Jiedu pradėjo eksperimentuoti su bliuzo ir soul muzika, tačiau suprato, kad toks stilius yra neįprastas jų gimtinėje. right|thumb 1981 m. Zucchero su grupe „Taxi“ sėkmingai pasirodė Castrocaro muzikos festivalyje, o po metų debiutavo ir Sanremo muzikos festivalyje su daina „Una notte che vola via“. Ši sėkmės nesulaukė, tačiau populiaria tapo daina „Lisa“, kurią jis parašė atlikėjui Stefano Sani. 1983 m. jo atliekama daina „Nuvola“ taip pat nebuvo sėkminga, tačiau festivalyje skambėjo net 4 Zucchero sukurtos dainos, iš kurių viena – „Volevo dirti“ – užėmė 2 vietą (atlikėja Donatella Milani). Nors ir pradėjo garsėti kaip jaunas ir talentingas dainų autorius, jo, kaip atikėjo, karjera nesiklostė sėkmingai ir pirmasis albumas „Un po' di Zucchero“ taip pat nesulaukė didelės sėkmės.
Nusivylęs Zucchero 1984 m. išvyko San Franciską, kur muziką vėl ėmė kurti su Corrado Rustici. Kartu su boso gitaristu Randy Jackson jie įrašė albumą „Zucchero & Randy Jackson Band“. Su šiame albume esančia daina „Donne“ (liet. „Moteris“) vėl nesėkmingai buvo pasirodyta Sanremo festivalyje, tačiau ji tapo dideliu hitu Italijoje. Kartu su Rustici, 1986 m. Kalifornijoje jis įrašė 3-ąjį albumą „Rispetto“, kurio buvo parduota daugiau kaip 300 tūkst. kopijų.
1987 m. pasirodė albumas „Blue‘s“, kuris tapo geriausiai parduodamu Italijos muzikos istorijoje (1,5 mln. kopijų), o Zucchero vardas tapo žinomas ir kaimyninėse šalyse. Jame skambėjo tokios dainos kaip „Con Le Mani“, „Solo una sana…“ ir „Senza una donna“ (liet. „Be moters“) originali versija. Jis koncertavo su tokiais atlikėjais kaip Joe Cocker, Ray Charles, Dee Dee Bridgewater, o 1988 m. įrašė garso takelį režisieriaus Tinto Brass filmui „Snack Bar Budapest“.
1989 m. pasirodė Memfyje įrašytas albumas „Oro Incenso & Birra“, akivaizdžiai įtakotas Amerikos soul muzika, o jo įrašuose svečių teisėmis dalyvavo Ennio Morricone ir Eric Clapton. Komercinė sėkmė viršijo ankstesniojo įrašo „Blues“ pasiekimus ir tai iki šiol yra vienas komerciškai sėkmingiausių Italijos atlikėjų albumų (8 mln. parduotų egzempliorių 2015 m. duomenimis). Jame galima rasti tokias kompozicijas kaip „Diamante“, „Overdose (d‘Amore)“, „Il Mare“ ir „Wonderful World“. Išleidus singlą „Diamante“, į jį buvo įtraukta anksčiau sukurta daina „Dune Mosse“, kurią jis įrašė su Miles Davis.
Afrikinis ausuotasis grifas
Kūno sandara
Afrikinis ausuotasis grifas yra vienas iš didžiausių grifų. Paukščio kūno ilgis yra iki 115 cm, o išskleistų sparnų plotis iki trijų metrų. Plunksnų spalva dažniausiai būna tamsiai ruda. Paukščio snapas juodas, akys tamsios, kojos žydrai pilkos. Galva plika, kaklo šonuose yra odos raukšlės, primenančios ausis (iš čia – pavadinimas).
Zucchero
Biografija
Įsitvirtinęs pietinėje Europoje, Zucchero nusprendė užkariauti ir likusią žemyno dalį. 1990 m. jo albumas „Blues“ buvo išleistas Jungtinėje Karalystėje, taip pat ir rinkinys „Zucchero Sings His Hits in English“. 1991 m. jis įrašė naują dainos „Sena una donna“ versiją su atlikėju Paul Young. Daugelyje Europos šalių ji pasiekė topų viršūnę, taip pat ir Eurochart Hot 100 Singles, tapdama vienu didžiausių atlikėjo hitu. right|thumb 1991–93 m. Zucchero bendradarbiavo su Sting, Luciano Pavarotti, Elton John, Brian May ir jaunu Andrea Bocelli, kurio populiarumas ėmė augti po kartu atlikto kūrinio „Miserere“. Daugelis šių dainų vėliau atsidūrė albume „Zu & Co“ (2004). 1991 m. pasirodė pirmasis jo koncertinis albumas „Live in Kremlin“, įrašytas 1990 m. (Zucchero tapo pirmuoju Vakarų atlikėju, surengusiu čia pasirodymą). 1992 m. jis dalyvavo koncerte Freddie Mercury atminimui Wembley stadione, kur atliko kūrinį „Las Parabas de Amor“.
Afrikinis ausuotasis grifas
Mityba
Afrikinis ausuotasis grifas – maitėdis. Minta daugiausia kritusių nedidelių atrajotojų maita. Ją randa sekdamas kitų rūšių grifus.
Zucchero
Biografija
1992–2003 m. Zucchero buvo nuolatinis labdaros koncertų „Pavarotti & Friends“ dalyvis. 1992 m. jis išleido kur kas tamsesnės muzikos albumą „Miserere“, kurio titulinę dainą įrašė kartu su Luciano Pavarotti. Albumo nuotaiką įtakojo atlikėjo nuotaiką – depresija po išgyventų skyrybų. Jungtinėje Karalystėje albumas pasiekė 15 vietą. 1994 m. jis buvo vienintelis italų atikėjas, pakviestas koncertuoti Vudstoko festivalio 25 metų minėjimo koncerte.
1995 m. išleistas albumas „Spirito DiVino“ tapo sėkmingiausiu Zucchero darbu Europoje, jo pristatymui buvo surengta daugiau kaip 150 koncertų, kuriuose apsilankė 1,4 mln. klausytojų. 1996 m. jis išleido geriausių dainų rinkinį, o 1998 m. – albumą „Bluesugar“, kuriame skambėjo labiau į britų roką panaši muzika. Po metų jis įrašė dainą su Sinead O‘Conor „Va Pensiero“, o į koncertinį turą pirmą kartą buvo įtraukti pasirodymai Australijoje ir Azijoje.
2001 m. vykusiame Sanremo festivalyje pirmą ir antrą vietas užėmė Zucchero parašytos dainos: atitinkamai „Luce“ (atlikėja Elisa) ir „Di sole e d‘azzuro“ (atlikėja Giorgia). Tais pačiais metais pasirodė jo vienas didžiausių hitų – daina „Baila morena“ (perleista 2006 m.) ir albumas „Shake“, kurio koncertinis turas tęsėsi ir sekančiais metais.
2010 m. pabaigoje pasirodė albumas „Chocabeck“, kurio pristatymą vanikavo 5 pasirodymai Veronoje, albumas vėl tapo penkiskart platininiu Italijoje. 2012 m. jis pradėjo labdaros koncertus Bolonijoje ir Emilijos Redže, skirtuose nukentėjusiems nuo žemės drebėjimo šaiurės Italijoje.
2012 m. Kuboje su vietiniais atlikėjais Zucchero įrašė albumą „La Sesion Cubana“ ir surengė koncertinį turą, tarp kurių ir anšlaginis pasirodymas Madison Square Garden.
2016 m. išleistas albumas „Black Cat“ ženklino jo grįžimą prie bliuzo ir soul muzikos.
Koncertai Lietuvoje
Zucchero yra surengęs 3 pasirodymus Lietuvoje: 2 Vilniuje (2007, 2017 m.) ir vieną Kaune (2012 m.).
Asmeninis gyvenimas
Su dabartine partnere Francesca Mozer turi sūnų Adelmo Blue.
Gyvena Pontremolyje, Toskanoje.
2019 m. šachmatų pasaulio taurė
Praeitos pasaulio šachmatų taurės nugalėtojas Levonas Aronianas ketvirfinalyje pralaimėjo Maksimui Vašjė–Lagravui, taip baigdamas kovą dėl aukštesnių pozicijų.
Formatas
Turnyras buvo vykdomas septynių raundų vieno minuso sistema. Mačai nuo pirmo iki šešto raundo buvo sudaryti iš dviejų standartinės laiko kontrolės partijų: 90 minučių 40 ėjimų, tada pridedamos 30 minučių likusiai partijai plius 30 sekundžių po kiekvieno ėjimo. Finalas ir mačas dėl trečios vietos vietos buvo sudaryti iš tokių keturių partijų.
Jeigu rezultatas yra lygus, tada yra žaidžiamos dvi greitųjų partijos: 25 minutės plius 10 sekundžių po kiekvieno ėjimo. Jei mačo rezultatas išlieka lygus, žaidžiamos dvi žaibo partijos: 10 minučių plius 10 sekundžių, jei ir šios partijos baigiasi lygiu rezultatu žaidžiamos dvi žaibo –  5 minutės plius 3 sekundės – partijos.
Jei rezultatas lieka lygus, 4–4, tada žaidžiama viena Armagedono partija, kuomet žaidėjas, laimėjęs burtus, renkasi spalvą – baltieji gauna 5 minutes, juodieji – 4. Po 60-ies ėjimų kas ėjimą yra pridedamos 2 sekundės. Baltieji privalo laimėti, lygiųjų   atveju, juodieji patenka į kitą etapą.
Dalyviai
Dalyviai buvo surikiuoti pagal FIDE reitingą. Visi žaidėjai yra didmeistriai, išskyrus ten, kur pažymėta.
5-7 turai
Aštuoni dalyviai, sėkmingai žaidę pirmuose keturiuose turuose pateko į varžybų ketvirtfinalį. Jie paaiškėjo pasibaigus 4-am turui.
Finalas
Azebaidžano didmeistris Teimuras Radžabovas finaliniame mače Chanty Mansijske įveikė aukščiausią reitingą taurės varžybose turėjusį Kinijos didmeistrį Ding Lireną. Kova buvo atkakli: sužaidus keturias standartinių šachmtų partijas rezultatas buvo lygus – 2:2. Po 4 papildomų greitųjų partijų, kurios baigėsi lygiosiomis, bendras mačo rezultatas tebebuvo lygus – 4:4. Pagal nuostatus buvo žaidžiamos dvi žaibo partijos. Abi, laimėjęs Teimuras Radžabovas, nugalėjo Ding Lireną mače bendru rezultatu 6:4 ir iškovojo 2019 m. pasaulio šachmatų taurę.
Tomas ir Džeris
Tomas ir Džeris  – trumpametražinių animacinių filmų serijos, sukurtos animatorių iš JAV Viljamo Hanos (William Hanna) ir Džozefo Barberos (Joseph Barbera). Pagrindinis animacinio filmo serijų siužetas pasakoja apie dviejų personažų – katino Tomo ir peliuko Džerio tarpusavio kovas, kuriose visada būna linksmi ir juokingi nutikimai, dažniausiai pasibaigiantys Džerio ir kartais jo draugų pergale.
Pirmoji animacinio filmo serija „Puss Gets the Boot“ buvo parodyta 1940 m. vasario 10 dieną. Po sėkmingo šios serijos pasirodymo buvo sukurti scenarijai dar 113 serijų. Iš pradžių šitos serijos buvo rodomos kino teatruose prieš prasidedant vaidybiniams filmams iki pat 1958 metų. Po to, kai buvo uždarytas kino studijos Metro-Goldwyn-Mayer animacijos skyrius, animacinis filmas buvo toliau kuriamas nuo 1960 metų studijose Rembrandt Films ir MGM Animation/Visual Arts, vadovaujant kartu Džinui Deičui (Gene Deitch) ir Čakui Džounsui (Chuck Jones).
1992 metais pasirodė pilnametražinis animacinis filmas „Tomas ir Džeris“, kuriame pagrindiniai veikėjai, tiek katinas Tomas, tiek peliukas Džeris buvo įgarsinti ir viso filmo metu kalbėjo, nors trumpametražiniame animaciniame filme jie beveik nekalbėjo. Šiuo metu šio animacinio filmo teisės priklauso kino kompanijai Warner Bros.
Vorai (2021 albumas)
Vorai – antasis grupės FC Baseball albumas, išleistas 2021 m. balandžio 19 d.
Tomas ir Džeris
Siužetas
Didžioji dalis siužeto yra tarpusavio kovos tarp Tomo ir Džerio, kurios vyksta mažame miestelyje, name, kurio savininkė yra pagyvenusi moteriškė, kurios veidas nėra rodomas, tik visada rodomos jos kojos su šlepetėmis, nors vienoje serijoje „Saturday Evening Puss“ savininkės veido bruožai parodomi per sekundę (ne visose serijose savininkė yra rodoma). Tačiau kai kurie siužetai gali vykti ir negyvenamoje saloje, teniso kortuose, pliaže, namo kieme ir sode, kruiziniame laive, koncertų salėje, apsilankyti Italijoje. Taip pat dalis serijų nukelia į viduramžių Angliją, Prancūziją, taip pat į kompozitoriaus Mocarto laikus. Visose serijose katinas Tomas stengiasi visais būdais pagauti peliuką Džerį, tačiau jam, kad ir kaip besistengtų, vis tiek nesiseka pačiupti peliuką Džerį, nors kartais peliukas Džeris jau būna katino Tomo rankose ar net nasruose. Kartais kai kuriose serijose abu pagrindiniai personažai gali ir padėti vienas kitam sunkiose situacijose, kai reikia vienam arba abiem kovoti prieš bendrą priešą- katiną Žaibą, buldogą Kilerį, arba net prieš tris iš pažiūros mielus kačiukus.
Vorai (2021 albumas)
Albumas išleistas tik LP formatu (viniline plokštele).
thumb|right|Viršelio kita pusė
Tomas ir Džeris
Siužetas
Visas šis animacinis serialas yra žymus ir smurtu, dažnai seriale pasirodo sprogimai, net įvairūs apkarpymai (dažniausiai Tomo uodega), net pjaustymai, net mirtis, bet dažniausiai visos serijos vyksta be kraujo praliejimo. Animacinio filmo serijose didžiąją dalį muzikinės interpretacijos vyksta džazo fone, su kuriuo pateikiamos įvairiausios emocijos, garsai, triukšmas.
Vorai (2021 albumas)
Albumo detalės
Muzika, žodžiai, fotografijos – Tautvydas Gaudėšius Dizainas - Berta Bocullo Prodiusavimas, masteringas – Jokūbas Tulaba
Tomas ir Džeris
Istorija
Baigiantis XX a. ketvirtajam dešimtmečiui, kino kompanijos „Metro-Goldwyn-Mayer“ animacijos skyrius pergyveno nemažą nuopolį dėl prastų animacinių filmukų. Tuomet baigiantis XX a. ketvirtajam dešimtmečiui kino kompanijos animacijos skyriaus vadovas Rudolfas Aizingas (Rudolf Ising) patikėjo dviem animatoriams Viljamui Hanai ir Džozefui Barberai sukurti naujus personažus galinčius konkuruoti su personažais Triušiu Baniu ir peliuku Mikiu. Šie animatoriai jau turėjo nemažai patirties animacijos pasaulyje. Todėl 1940 metais pasirodė pirmas animacinio filmukas apie du personažus, kurie yra visais laikais priešininkai ir tarpusavyje visad nesugyvena- katinas ir peliukas. Pirmoje serijoje „Puss Gets the Boot“ katinas Tomas (tuo metu vadintas Džasperu) kovojo ir gaudė įvairiais būdais peliuką Džerį (vadintas iš pradžių Džinksu). Ši serija buvo nominuota Oskaro apdovanojimams, tačiau apdovanojimo negavo. Tačiau ši pirma serija sulaukė didelio žiūrovų dėmesio ir prodiuseris Fredas Kvumbis pasiūlė animatoriams toliau kurti filmukus apie šiuos du personažus. Hanos – Barberos duetas per 17 metų sukūrė 116 serijų. Šis animacinis serialas per tą laiką pelnė 7 Oskaro apdovanojimus kategorijoje „Geriausias trumpametražinis animacinis filmas“.
1957 metais „Metro-Goldwyn-Mayer“ animacijos skyrius dėl kai kurių išlaidų buvo uždarytas. 1961 metais Metro-Goldwyn-Mayer teisę kurti Tomo ir Džerio filmukus suteikė Čekoslovakijos animacinių filmukų studijai „Rembrandt Films“, kurie sukūrė 13 naujų serijų.
Nuo 1963 metų Tomo ir Džerio 34 serijas sukūrė Čako Džonso kompanija Sib Tower 12 Productions (vėliau pavadinta Visual Arts). Šie animacinio filmo serijos buvo kurtos iki 1967 metų. Šios serijos skyrėsi nuo pirmiau leistų serijų tiek humoru, kurio nebuvo tiek daug, tiek ir pačiais personažais, kurie atrodė kiek kitaip – katinui Tomui pakeitė antakius, kurie buvo pastorinti, kailis įgavo daugiau pilkos spalvos atspalvį, ausys įgavo labiau aštrius kampus, o uodega buvo ilgesnė, o peliukui Džeriui pakeitė akių ir ausų atstumus ir dydžius, kailio spalva įgavo daugiau į šokoladinę spalvą.
Nuo 1960 metų animacinis filmas buvo jau pradėtas transliuoti per televiziją. Tačiau Hanos ir Barberos kurtos serijos dėl politinės korektūros buvo pakeistos to paties Čako Džonso, kurio komanda iškirpo kai kurias dalis. Viena iš svarbiausių pokyčių buvo pakeista katino Tomo šeimininkė- afroamerikietė pagyvenusi moteriškė kai kuriose serijose jau buvo pakeista į jauną airę. Tačiau vėliau šio sprendimo atsisakė ir paliko toliau katino Tomo šeimininke būti pagyvenusią moteriškę.
Miranas
Miranas  – senovinis miestas ir oazė Rytų Turkestane, pietiniame Taklamakano dykumos pakraštyje, prie Lobnoro ežero ir Altajaus kalnų sandūros. Dabar patenka į Kinijos LR, Sindziango teritoriją.
Tomas ir Džeris
Istorija
1975 metais serialas atgal buvo kuriamas animatorių Viljamo Hanos ir Džozefo Barberos. Per TV stotį ABC buvo rodytos dar 16 serijų animacinio serialo „Katino Tomo ir Peliuko Džerio nuotykiai“, kuriame smurto jau buvo mažiau, kol galų gale kai kuriose serijose Tomas ir Džeris tapo gerai bičiuliais.
Nuo 1980 iki 1982 metų buvo per TV stotį CBS rodytos „Tomo ir Džerio komedijos šou“ serijos, kuriose buvo stengiamasi atgaivinti 1940–1958 metų animacinio filmo dvasią ir siužetą.
Miranas
Ankstyvųjų hanių laikotarpiu miestas buvo žinomas kaip Juni. Tai buvo svarbus taškas šilko kelyje, prie pietinės jo atšakos, aplenkiančios Taklamakano dykumą. Mirane suklestėjo budizmas, pastatytas šventyklų kompleksas. Senovėje miestas priklausė Krorianai (Lolanui), bet III a. buvo užkariautas hanių. IV a. miesto reikšmė sumenko. VIII–IX a. miestą užvaldė tibetiečiai (jį vadino Nopčungu – nob chu ngu), pastatė tvirtovę. Vėliau Mirano drėkinimo sistemos nebenaudotos, miestas ir oazė išnyko.
Tomas ir Džeris
Istorija
1990 metais buvo išleistas animacinis serialas „Tomas ir Džeris: atžalos“, kur pasakojama katino Tomo ir peliuko Džerio vaikystės metai. Iš viso buvo sukurti 4 sezonai.
Pilnametražiniai filmai
1992 metais pasirodė pirmas pilnametražinis animacinis filmas „Tomas ir Džeris“ kurį sukūrė kino kompanijos „Turner Pictures“ ir „Film Roman“. Šiame filme rodoma, kaip Tomas ir Džeris ruošiasi su savo namo šeimininkais persikelti gyventi į kitus namus, tačiau jie nespėja į automobilį, kuris su visais daiktais išvažiavo į naują vietą. Taip jie išsiruošia keliauti į savo naujus namus ir juos susirasti. Jiems padeda sutikta našlaitė Robyn, kuri taip pat grįžusi ieškoti savo tėvo, kuris pasirodo nežuvo. Taip visi trys herojai ir keliauja ieškoti Robyn tėvo. Pats filmas sulaukė daug neigiamos kritikos tiek dėl paties siužeto, tiek ir dialogo. Kino teatruose šis filmas surinko viso labo tik apie 3,5 mln JAV dolerių 2005 metais pasirodo du iš karto animaciniai filmai „Skrydis į Marsą“ ir „Greiti ir gauruoti“. Dar po metų buvo pasirodęs animacinis filmas „Tom and Jerry: Shiver Me Whiskers“, pasakojantis apie abu personažus, tapusius piratais, ieškančiais lobio negyvenamoje saloje.
Miranas
1876 m. tikriausiai Miraną pasiekė rusų keliautojas Nikolajus Prževalskis, 1905 m. miestą pirmąsyk tyrinėjo amerikiečių archeologas Elsvortas Hantingtonas, o 1906–1907 m. žymusis Britanijos archeologas Aurelis Šteinas.
Šios ir vėlesnės archeologinės ekspedicijos Mirane aptiko tvirtovės griuvėsius, budistų vienuolyno (viharos), keleto stūpų liekanas, įvairių kitų nedegto molio plytų statinių griuvėsių, iškasta Budos galvos skulptūra, statiniuose rasta budistinio meno pavyzdžių, ginklų, atkasta drėkinimo sistema.
Tomas ir Džeris
Kritika
Kaip ir dauguma animacinių filmų, kurtų po Antrojo pasaulinio karo, šiais laikais sulaukia kritikos dėl rasinės diskriminacijos. Didžioji dalis filmukuose apie Tomą ir Džerį vykstantys sprogimai visada nudažo Tomą arba Džerį juoda spalva, pasidaro didelės lūpos. Taip pat ginčo objektu dažnai yra katino Tomo šeimininkės afroamerikietės pagyvenusios moteriškės pasirodymas su tam tikrais stereotipais, kaip kalbėjimo akcentas ir baimė graužikams. Taip pat didelį dėmesį žiūrovai pateikia ir filmukuose rodomą rūkymą, kuris, pagal kai kurių žiūrovų nuomones, gali turėti neigiamos įtakos vaikams.
Įdomus faktas
Kito kultinio animacinio serialo „Simpsonai“ herojai Niežtukas ir Krapštukas – filmukas filmuke – yra Tomo ir Džerio parodija.
Anatolijus Hrycenka
Anatolijus Stepanovičius Hrycenka (g. 1957 m. spalio 25 d.) – buvęs Ukrainos gynybos ministras nuo 2005 iki 2007 m.
ŽFK Tiverija
Strumicos „Tiverija“ – Šiaurės Makedonijos futbolo klubas iš Strumicos. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniauja aukščiausioje moterų lygoje.
Istorija
Rungtyniavo šalies moterų Pirmoje futbolo lygoje. 2016–2017 m. sezone tarp devynių dalyvių liko ketvirtoje vietoje.
2017–2018 m. ekipa patyrė vos vieną pralaimėjimą, kaip ir ŽFK Skopje 2014 surinko 63 taškus, bet dėl tarpusavio rungtynių balanso liko antroje vietoje.
2018–2019 m. sezone gerokai atsiliko nuo lyderių ir liko trečioje vietoje.
2019–2020 m. sezone dėl pandemijos čempionato kovos nutrauktos sužaidus keturiolika turų. Tuo metu pirmavo ŽFK Kamenica Sasa. Jos tapo šalies čempionėmis, o Tiverijos futbolininkės liko antroje vietoje.
2020–2021 m. ŽFK Kamenica Sasa pavyko apginti čempionių titulą. Surinkusios 60 taškų, keturias aplenkė antroje vietoje likusias ŽFK Tiverija.
2021–2022 m. sezone ekipa patyrė vos du pralaimėjimus Pirmoje lygoje, liko antroje vietoje. Čempionėmis tapo ŽFK Ljuboten futbolininkės, surinkusios 55 takus, antrą vietą užėmė ŽFK Tiverija su 54 taškais, o ŽFK Kamenica Sasa turėjo 53 taškus.
2022–2023 m. sezone iki pat čempionato pabaigos nebuvo aikšku, kuri ekipa, ŽFK Kamenica Sasa ar ŽFK Ljuboten, iškovos čempionių titulą. „Tiverijos“ futbolininkės atsilikinėjo nuo lyderių ir užėmė trečiąją vietą.
Spalvinė gama
Juoda, raudona spalvos.
Armanavičių valsčius
Armanavičių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje, prie Dysnos miesto. Centras – Armanavičiai.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo. 1929 m. balandžio 11 d. prie Armanavičių valsčiaus prijungta dalis Stefanpolės valsčiaus, o dalis Armanavičių valsčiaus perduota Šarkauščinos valsčiui.
Steve Corica
Stivas Korika (g. 1973 m. kovo 24 d.) – buvęs Australijos futbolininkas, rungtyniavęs Australijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1993–2006 m.
Tamftis
Tamftis – ketvirtosios Egipto karalystės dinastijos faraonas, kuris galėjo valdyti apie 2500 m. pr. m. e. Jo egiptietiškas vardas nėra žinomas, tačiau spėjama, kad tuo metu faraonas buvo vadinamas Džedeptach vardu. Tamftis yra vienas iš Egipto faraonų, kuriuos tyrinėti sudėtinga, nes jis nėra minimas išlikusiuose to laikotarpio šaltiniuose.
Pats faraono vardas Tamftis yra paminėtas Maneto istoriniuose veikaluose.
1887 m. vokiečių istorikas Eduard Meyer manė, kad Tamftis buvo uzurpatoriumi, dėl to jo vardas nebuvo minimas karališkuose dokumentuose. Kiti istorikai mano, kad Tamftis yra išgalvotas asmuo, nes nėra tinkamų rašytinių šaltinių ir jis turėtų būti ištrintas iš faraonų sąrašų.
Dzoragetas
Dzoragetas  – upė šiaurės Armėnijoje, Lorio srityje; viena iš Debedą (Kuros baseinas) sudarančių upių. Prasideda Armėnijos kalnyne, Bazumo kalnagūbryje. Teka į rytus siauru, giliu (iki 300 m) tarpekliu. Ties Dsecho kaimu susilieja su Pambaku ir sudaro Debedą.
Petkeliškės (Vilnius)
Petkeliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Eitminiškių.
Dzoragetas
Upė populiari tarp vandens turizmo entuziastų. Prie Dzorageto įsikūręs Stepanavano miestas.
Upės pavadinimas armėnų kalba reiškia „tarpeklio upė“.
Petkėniškės
Petkėniškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Babriškių.
Stephen Laybutt
Stefenas Leibatas (g. 1977 m. rugsėjo 3 d.) – buvęs Australijos futbolininkas, rungtyniavęs Australijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2000–2004 m.
Petkiškiai
Petkiškiais vadinami kaimai Kelmės rajone:
Hudžefa I
Hudžefa I (senovės egiptiečių kalba ištrintas arba dingęs) – pagal Turino karalių sąrašą antrosios Egipto dinastijos faraono slapyvardis. Manoma, kad šis faraonas valdė 11 metų.
Šis faraonas minimas tik Karališkame Sakaros sąraše ir Turino karalių sąraše, pagal kuriuos jis valdė po Neferkasekero ir prieš Chasechemvį.
Istorikams sunkiai sekasi susieti Hudžefą I su patvirtintais valdytojais, mat jo vardas verčiamas kaip dingęs ar ištrintas, todėl gali būti, kad šis žodis buvo įrašytas vietoj kito nežinomo faraono vardo, o vėliau tyrinėtojai galėjo pagalvoti, kad tai tikrasis vardas.
Amel Tuka
Amelis Tuka (Amel Tuka, g. 1991 m. sausio 9 d.) – Bosnijos ir Hercegovinos lengvaatletis, kuris specializuojasi vidutinių nuotolių bėgimuose. Olimpietis, pasaulio čempionatų prizininkas.
Biografija
2012 m. Europos čempionato 800 m bėgimo varžybose pateko į pusfinalį ir galutinėje rikiuotėje liko 24-as. 2013 m. Europos iki 23 m. amžiaus čempionato bronzos medalininkas. 2015 m. pasaulio čempionate iškovojo bronzos medalį. 2016 m. atstovavo Bosniją ir Hercegoviną 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose pateko į pusfinalio etapą ir galutinėje rikiuotėje liko 12-as. 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato sidabro medalininkas 800 m bėgimo varžybose.
Tauragės mokytojų seminarija
Tauragės valdžios mokytojų seminarija – mokytojų seminarija, 1923–1944 m. veikusi Tauragėje. Nugriautos mokymo įstaigos vietoje (dabar Dariaus ir Girėno g. 11A) pastatyta ir veikia Tauragės muzikos mokykla. Seminarija buvo skirta ruošti Klaipėdos krašto lietuviškų pradžios mokyklų mokytojus.
Istorija
Apie 1920 m. buvo organizuojami vienmečiai mokytojų kursai, kurių įkūrėjas buvo Tauragės evangelikų liuteronų bažnyčios kunigas Augustas Vymeris. Kursai buvo įsikūrę kantorato pastate Majorato gatvėje. Pastatas pastatytas 1918 m. (dabar Laisvės g. 50A). Prie kursų steigimo prisidėjo Tauragės apskrities savivaldybės pirmininkas mokytojas Jonas Vilkaitis. Kunigas važinėjo po Mažąją Lietuvą, kur ieškojo kandidatų į kursus. Tuomet nebuvo tinkamų vadovėlių, bet tekstams paruošti ir dauginti jis turėjo šapirografą. 1921 m. į mokytojų kursus, kuriems vadovavo J. Vilkaitis, kreipėsi 38 jaunuoliai.
1923 m. rugsėjo 20 d. Lietuvos Respublikos švietimo ministerija kursų bazėje įsteigė mokytojų seminariją. Pirmojo pasaulinio karo metais beveik visiškai sugriautoje Tauragėje kurti mokyklą buvo sudėtinga. Seminarijai trūko mokymo priemonių, neturėta tinkamų patalpų. Geriau įrengti buvo psichologijos-pedagogikos ir fizikos kabinetai, turėję būtiniausius prietaisus ir vaizdines priemones. 1924 m. naujais įrankiais aprūpinta darbų dirbtuvė, 1925 m. įrengta chemijos laboratorija, geografijos- istorijos kabinetas jau turėjo keliolika žemėlapių, veikė seminarijos biblioteka, istorijos muziejėlis. 1931 m. padidinti seminarijos rūmai. Įkurta bandomoji pradžios mokykla seminaristams vesti praktikos pamokas.
Seminarijoje daugiausiai mokėsi jaunuolių iš Klaipėdos krašto ir Tauragės apskrities. Dėl mokytojų stygiaus iš Klaipėdos krašto kilusiems jaunuoliams buvo sudarytos geresnės mokymosi sąlygos, teikiamos mokymosi stipendijos. Neturtingiems moksleiviams padėdavo Savišalpos kasa.
1935 m. Klaipėdoje buvo atidarytas Respublikos pedagoginis institutas, ir dėl to buvo uždarytos kai kurios mokytojų seminarijos, todėl Tauragėje padaugėjo seminaristų iš visos Lietuvos. Tarp jų buvo įvairių tautybių ir tikybų jaunuoliai. Mokslas trukdavo ketverius metus. Be pagrindinių bendrojo lavinimo dalykų, seminarijoje buvo dėstomi logikos ir psichologijos, kraštotyros metodikos ir kosmografijos, žemės ir gyvulių ūkio pagrindų, bitininkystės, sodininkystės, daržininkystės, žemės ūkio kooperacijos ir buhalterijos kursai.
Pirmieji absolventai mokytojų seminariją baigė 1927 m. Iki 1935 m. ją baigė apie 250 moksleivių. Tauragės mokytojų seminarija buvo uždaryta 1942 m. Dvi likusios seminaristų laidos mokslus baigė 1944 m. Tauragės gimnazijoje atidarytose pedagoginėse klasėse. miniatiūra|220px|right|Atminimo lenta buvusiai mokymo įstaigai Dariaus ir Girėno g. 11A, 2020 m.
Czerwony sztandar
Czerwony sztandar:
Darbininkų vienybė
Darbininkų vienybė:
Hugues Fabrice Zango
Hugas Fabrisas Zango (Hugues Fabrice Zango, g. 1993 m. birželio 25 d.) – Burkina Faso lengvaatletis, kuris specializuojasi trišuolio rungtyje. Olimpietis, pasaulio čempionatų prizininkas.
Biografija
2015 m. Universiadoje pelnė sidabro medalį. 2016 m. Afrikos čempionate pelnytas sidabro medalis. Tais pačiais metais sportininkas atstovavo Burkina Fasą 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose liko 34-as. 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato bronzos medalininkas trišuolio varžybose.
Klaipėdos Naujakiemio suaugusiųjų gimnazija
Klaipėdos Naujakiemio suaugusiųjų gimnazija – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, I. Simonaitytės g. 24, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas suaugusiems. Įstaigos kodas 190452611.
Hugues Fabrice Zango
Biografija
2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Zango iškovojo bronzos medalį.
Klausučių tvenkinys (Jurbarko r.)
Klausučių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Seredžiaus, Klausučių gyvenvietės rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Armeniuko upelį (Armenos intakas) 1,6 km nuo jo įtekėjimo į Goniūnų tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,29 km, plotis – iki 0,03 km. Altitudė 59,7 m. Krantai žemi. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pasroviui už kelio iškart telkšo Klausučių I tvenkinys.
Klaipėdos Naujakiemio suaugusiųjų gimnazija
Istorija
Mokykla įsteigta 1953 m. Tuo metu ji buvo antroji vakarinė mokykla rusakalbiams Klaipėdos mieste. Vėliau mokyklos pavadinimas keitėsi: 3-ioji darbo jaunimo vakarinė vidurinė mokykla, 3-ioji vakarinė (pamaininė) vidurinė mokykla, 3-ioji vakarinė vidurinė mokykla. 1998 m. mokyklai suteiktas Naujakiemio suaugusiųjų vidurinės mokyklos vardas, ji pavadinta buvusios gyvenvietės, kurią sunaikino besiplečiantis miestas, vardu.
Nuo 1969 m. mokykloje atidarytos lietuviškos klasės. Iki 1981 m. mokykla pastovių patalpų neturėjo, glaudėsi 3-iojoje, 13-ojoje, 15-ojoje vidurinėse mokyklose ir dabartiniame Moksleivių saviraiškos centre. 1996 m. prijungta 2-oji vakarinė (pamaininė) vidurinė mokykla. Nuo 2012 m. kovo 1 d. Naujakiemio suaugusiųjų gimnazija, 2014 m. prijungta prie Klaipėdos suaugusiųjų gimnazijos.
Žymūs mokiniai
Iki 1975 m. buvo išleidžiama po vieną iki 30 abiturientų klasę, dabar kasmet mokykloje mokosi apie 550 moksleivių, baigia apie 150 suaugusių abiturientų. Moksleivių amžius – nuo 18 iki 30 metų.
Petkiškiai (Lioliai)
Petkiškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Liolių.
Omano futbolo varžybos 2021–2022 m.
Omano futbolo varžybos 2021–2022 m.
Finalo rungtynės
-
Atkočių apylinkė
Atkočių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Deltuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ukmergės rajonui. 1954 m. prijungta Jakutiškių apylinkė, dalis Belazariškių apylinkės, dalis Kuršų apylinkės, dalis Dainavos apylinkės ir dalis Veprių apylinkės, o dalis Atkočių apylinkės prijungta prie Deltuvos apylinkės. 1958 m. balandžio 25 d. perkeltas apylinkės centras. 1988 m. birželio 22 d. Atkočių apylinkė prijungta prie Deltuvos apylinkės.
Prazarokų valsčius
Prazarokų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Prazarokai.
Raupsai
miniatiūra|250px|right|Raupsų paplitimas pasaulyje 2003 m. miniatiūra|250px|right|Raupsų deformuotos rankos miniatiūra|250px|right|Raupsai burnoje
Prazarokų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. prie Prazarokų valsčiaus prijungta dalis Plisos valsčiaus ir Čarnevičų valsčiaus, o dalis Prazarokų valsčiaus perduota Jaznos valsčiui, Plisos valsčiui ir naujam Halubičų valsčiui.
Raupsai
Raupsai, arba Leprozė  – lėtinė infekcinė, mažai užkrečiama liga, kuriai būdingas odos, matomų gleivinių, periferinės nervų sistemos ir vidaus organų pažeidimas. Ją sukelia lazdelės formos, parazituojantis tik ląstelės viduje, mikrobas Mycobacterium leprae. Raupsų sukėlėjas dauginasi labai lėtai, inkubacinis ligos periodas trunka apie 5 metus. Dažniausiai pirmieji simptomai pasireiškia po 3–10 metų. Liga galima užsikrėsti artimo ir ilgo kontakto su užsikrėtusiu žmogumi metu. Manoma, kad užkratas patenka per pažeistą odą, viršutinių kvėpavimo takų gleivinę.
Raupsai labiausiai paplitę Afrikoje, Azijoje, Centrinėje ir Pietų Amerikoje. 1974 m. sirgo apie 10 mln., o 1997 m. – 1,15 mln. pasaulio žmonių. Pasaulio sveikatos organizacijos duomenimis, pasaulyje raupsais serga daugiau nei 200 tūkst. žmonių. Lietuvoje jau daugiau kaip 30 metų raupsų neaptinkama.
Istorija
miniatiūra|200px|left|24 metų vyras, sergantis raupsais (Norvegija, 1886 m.) miniatiūra|200px|left|Trylikamečio raupsuotojo portretas (XIX a.) Raupsų ligos sukėlėją Mycobacterium leprae 1873 m. atrado norvegų mokslininkas Gerhard Armauer Hansen, todėl ši liga dar vadinama Hanseno liga.
Raupsai yra labai sena liga. Ji buvo išsamiai aprašyta jau senovės Kinijoje ir Egipte. Liga žmonėms keldavo siaubą ir buvo laikoma mirtina. Viduramžiais ligoniai buvo įkurdinami raupsuotųjų kolonijose.
Ligos eiga
Pagal klinikinius požymius skiriami 3 raupsų tipai:
Medicininis gydymas
Kadangi raupsus sukelia bakterijos, gydymui skiriami antibiotikai. Uždegimui slopinti gali būti skiriami steroidiniai arba nesteroidiniai priešuždegiminiai vaistai. Ligoniai paprastai gydomi ligoninėse. Priklausomai nuo sistemų ar organų pažeidimo ligonius konsultuoja ir gydo įvairių sričių specialistai. Skiriamas ilgalaikis gydymas cheminiais preparatais nuo mikobakterijų: diafenilsulfonu, rifampicinu, etionamidu. Reikalingos reguliarios gydytojo ortopedo, chirurgo, oftalmologo, terapeuto konsultacijos. Opų atsiradimo ant padų profilaktikai svarbu tinkamai parinkti avalynę. Sąnarių judrumui palaikyti taikomi fiziniai pratimai ir specialūs padėtį koreguojantys raiščiai, taip pat daromos rekonstrukcinės sausgyslių, nervų operacijos, gerinančios funkcines galimybes ir socialinę adaptaciją. Gydymas trunka kelerius metus.
Profilaktika
Pagrindinė nespecifinė profilaktikos priemonė yra vengti kontakto su sergančiuoju. Sąlytį turėję asmenys yra stebimi mažiausiai penkerius metus. Medicinos personalas, dirbantis su sergančiais lepra, turi dėvėti asmenines apsaugines priemones.
Tinkama vakcinacija nuo Mycobacterium leprae suteiktų apsauginį visuomenės imunitetą. Globalinės pastangos išnaikinti raupsus atsirado po to, kai raupsus pavyko likviduoti 119 šalių iš 122. Svarbiausios raupsų globalinio eliminavimo priemonės – ankstyva ligos diagnostika ir gydymas.
Matthew Bingley
(g. 1971 m. rugpjūčio 16 d.) – buvęs Australijos futbolininkas, rungtyniavęs Australijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1993–1997 m.
Draugystė (reikšmės)
Periodinė spauda:
Taip pat skaitykite:
Marija Kulikova
(g. 1977 m. rugpjūčio 4 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.
Vaidmenys
1998 m. baigė Aukštąją teatro mokyklą, pavadintą B. V. Ščukino vardu (E. V. Knyazevo kursas).
1998–2011 m. dirbo aktore Maskvos akademiniame satyros teatre.
2003 m. vasarį kartu su vyru Denisu Matrosovu dalyvavo unikaliame garsaus vokiečių dirigento Gerdo Albrechto projekte. Tai koncertinė „Eugenijaus Onegino“ versija su Sergejaus Prokofjevo muzika, kurią kompozitorius parašė 1936 metais Aleksandro Tairovo pjesei.
Jaunimo lapelis
Jaunimo lapelis:
Marija Kulikova
Vaidmenys
Vaidino filmuose ir serialuose. Baigusi studijas, atliko nedidelį Lenos Rogozinos vaidmenį seriale „Rakto posūkis“. 1999 m. vaidino Jegoro Konchalovskio detektyviniame filme „Atsiskyrėlis“, o vėliau – Sergejaus Gazarovo ir Andrejaus Maliukovo vaidybiniame filme „Imperija užpulta“ – Sergejaus Snežkino ir Jevgenijaus Aksenovo detektyviniame seriale „Žudanti jėga 3“. Jaunąją aktorę pastebėjo Vladimiras Krasnopolskis ir Valerijus Uskovas, pasirinkę aktores pagrindiniam vaidmeniui melodramiškame seriale „Du likimai“. Šis serialas išgarsino aktorę. Kartu su vaidino ir jos vyras Denisas Matrosovas.
Choras (architektūra)
miniatiūra|250px|right|Choro vieta lotyniško kryžiaus plano bažnyčioje miniatiūra|250px|right|Choras [[Santa Maria Gloriosa dei Frari|Frari bazilikoje (Venecija)]]
Klaptos
Klaptos – buvęs kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Varnių.
Choras (architektūra)
Choras – bažnyčios ar katedros liturginė erdvė, kurioje yra vietos dvasininkams ir bažnyčios chorui. Jis būna įrengtas presbiterijoje, tarp navos ir altoriaus. Kai kuriose bažnyčiose choras nuo navos atskiriamas dekoratyvine pertvara, vadinama choro ekranu, arba dažniau žemu turėklu. Kaip architektūrinis terminas „choras“, jis skiriasi nuo tikrosios bet kurio giedančio choro buvimo vietos – choristai gali būti įsikūrę ir giedoti įvairiose bažnyčios vietose virš pagrindinio įėjimo, šalia altoriaus ar bažnyčios galerijoje. Šiuolaikinėse bažnyčiose choras gali būti ir centre už altoriaus arba sakyklos. Panašiai choras išdėstytas, pavyzdžiui, Vestminsterio katedroje – apsidėje už altoriaus.
Istorija
Ankstyvojoje bažnytinėje architektūroje nebuvo skiriamos vietos dvasininkams, pamaldų giedotojams. Tačiau bažnytiniam ritualui darantis įmantresniam, pradedant nuo X a., reikėjo daugiau vietos didesniam dalyvių skaičiui. Iš pradžių chore buvo paprastos, laisvai stovinčios kėdės, tačiau gotikos laikais sėdimoms vietoms buvo įrengiamos pritvirtintų ar atlenkiamų sėdynių eilės. Didesnėse viduramžių bažnyčiose jos buvo išdėstomos dviem laiptuotomis eilėmis choro pasieniuose, viena priešais kitą ir stačiu kampu į altorių bei navą su maldininkais. Gotikos meistrai įmantriai išraižydavo medinius baldus – su gyvūnų formomis, biblinėmis scenomis ar abstrakčiais raižiniais. Dažnai kiekvienam sėdinčiajam buvo suprojektuoti puošnūs mediniai stogeliai ir aukšti skiriamieji porankiai. Mažesnėse viduramžių bažnyčiose choro architektūrine prasme gali nebūti, o po protestantų reformacijos įvairių konfesijų pastatytose bažnyčiose jų dažnai trūksta, nors neogotikos architektūros statiniuose jie įrengti. Baroko epochos liturginis judėjimas chorą iškėlė į palėpę bažnyčios gale, taip suteikdamas galimybę šventovei labiau integruotis su nava.
Vargonų choras
Bažnyčiose įrengiamas vargonų choras – vieta, kur pastatomi vargonai. Dažniausiai tam tinka balkonas arba galerija virš įėjimo. Choras paremtas stulpais ar kolonų arkada, nuo navos atskirtas parapetu, baliustrų tvorele.
XIII–XV a. vargonų chorui buvo skiriama erdvė ties presbiterijos ir vidurinės navos riba, vėliau – šoninėse emporose arba specialiose tribūnose.
Krizma
thumb|200px|Indas su krizma
Didįjį Ketvirtadienį, per vadinamąsias Krizmos Mišias, vyskupas, drauge sukviesdamas visus dvasininkus (tai simbolizuoja vienybę), šventina krizmą, taip pat katechumenų ir ligonių aliejus.
Krizmos aliejus pagaminamas sumaišant alyvuogių aliejų ir kvapnų balzamą; kvapniosios esencijos (žolelės, dervos, prieskoniai) simbolizuoja įvairias Šventosios Dvasios dovanas. Per šimtmečius krizmos aliejaus receptūra keitėsi, tačiau pagrindas išliko tas pats. Atradus Pietų Ameriką, pradėtos naudoti naujos kvapniosios substancijos (Peru, Tolu, kopaibos balzamai ir kt.).
Komjaunuolis
Periodinė spauda:
Kommunist
Kommunist:
Halubičų valsčius
Halubičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Halubičai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1929 m. balandžio 11 d. iš dalies Dokšicos valsčiaus, Gluboko valsčiaus, Plisos valsčiaus, Prazarokų valsčiaus ir Tumilavičų valsčiaus.
Alvin Ceccoli
(g. 1974 m. rugpjūčio 5 d.) – buvęs Australijos futbolininkas, rungtyniavęs Australijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1998–2006 m.
Wilhelm List
Vilhelmas Listas (, 1880 m. gegužės 14 d. Oberkirchberge – 1971 m. rugpjūčio 17 d. Garmiše-Partenkirchene) – vokiečių karinis veikėjas, Vermachto feldmaršalas (1940 m.).
Biografija
Gimė Badeno-Viurtembergo žemės rytiniame Oberkirchbergo miestelyje gydytojo šeimoje. 1898 m., baigęs Miuncheno gimnaziją, savanoriu įstojo į Bavarijos pirmąjį išminuotojų batalioną. 1900 m. tapo leitenantu. 1911 m. baigė Bavarijos karo akademiją. 1913 m. kovą pakeltas į kapitonus.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Bavarijos generaliniame štabe. Karo pradžioje tęsė tarnybą Bavarijos armijos 2-ojo korpuso štabe. 1916 m. vasarą tarnavo Bavarijos karo ministerijoje. Vėliau tarnavo Armijų grupės Strantz štabe. Nuo 1917 m. vasario buvo Bavarijos 8-osios rezervinės divizijos štabo operatyvinio skyriaus viršininku.
Po karo tarnavo Reichsvere. 1919 m. rugsėjį pakeltas į majorus. Tarnavo įvairiuose kariuomenės štabuose. 1923 m. balandį paskirtas 19-ojo pėstininkų pulko jėgerių bataliono vadu. 1924 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus. Nuo 1926 m. tarnavo Karo ministerijoje. 1927 m. kovą pakeltas į pulkininkus bei paskirtas Karo ministerijos Mokymų departamento viršininku. Nuo 1930 m. vasario – Dresdeno pėstininkų mokyklos viršininkas. Tų pat metų spalį pakeltas į generolus majorus, o 1932 m. – į generolus leitenantus. 1933 m. paskirtas IV pėstininkų divizijos ir Dresdeno karo apygardos vadu. 1935 m. tapo VI karo apygardos vadu. Sudetų krašto okupacijos metu vadovavo Vermachto armijos grupei. 1939 m. balandį pakeltas į generolus pulkininkus.
Antrojo pasaulinio karo pradžioje, Įsiveržimo į Lenkiją metu, vadovavo XIV armijai. Prancūzijos užpuolimo metu vadovavo XII armijai. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. Nuo 1941 m. liepos iki spalio vadovavo Vermachto karinėms pajėgoms Balkanuose. Spalį dėl sveikatos išleistas į atsargą. Nuo 1942 m. birželio iki rugsėjo – Šiaurės Kaukaze veikusios Vermachto Armijų grupės A vadas. Dėl nesutarimų su A. Hitleriu buvo atleistas iš užimamų pareigų. Po 1944 m. liepos nepavykusio pučo prieš A. Hitlerį atleistas iš karo tarnybos. 1945 m. balandžio 30 d. JAV pajėgos paėmė V. Listą į nelaisvę. 1948 m. Niurnbergo karo tribunolo nuteistas kalėti iki gyvos galvos už karo nusikaltimus. Dėl pablogėjusios sveikatos 1952 m. gruodį iš kalėjimo paleistas. Vėliau prisidėjo kuriant Bundesverą.
Mihovil Nakić
Mihovil Nakić (g. 1955 m. liepos 31 d.) – buvęs Kroatijos krepšininkas.
Deltuvos apylinkė
Deltuvos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Friedrich von Adelung
Frydrichas fon Adelungas (,, 1768 m. vasario 25 d. Štetine – 1843 m. sausio 18 d. Sankt Peterburge) – Vokietijos ir Rusijos mokslininkas: kalbininkas, bibliografas ir istorikas; kolekcionierius. Valstybės patarėjas, Peterburgo Mokslų akademijos narys korespondentas.
Biografija
Jaunystėje nusprendė sekti savo dėdės – žinomo vokiečių mokslininko Johano Kristupo Adelungo, gyvenusio Leipcige, pėdomis. Užbaigęs šio miesto universitete teisės ir filosofijos studijas, keliavo po Europą. Kurį laiką Karaliaučiuje gilinosi į senąją vokiečių literatūrą. 1795–97 m. įsidarbino tarnautoju Rygoje ir Mitavoje, po to apsigyveno Sankt Peterburge ir užsiėmė komercine veikla. Nuo 1801 m. buvo miesto Vokiečių teatro direktoriumi, 1803 m. paskirtas didžiųjų kunigaikščių Nikolajaus ir Michailo Pavlovičių mentoriumi.
Nuo 1819 m. tarnavo Rusijos Užsienio reikalų ministerijoje, 1825 m. buvo patvirtintas Azijos departamento Rytų kalbų mokomojo skyriaus viršininku (vėliau šio skyriaus pagrindu susiformavo Rytų kalbų institutas). Prie skyriaus jis įkūrė muziejų, kuriam buvo perduodami Vidurinėje Azijoje ir kt. aptinkami senoviniai radiniai, monetos. Kolekcija greitai augo, jos rinkiniai davė pradžią Rumiancevo muziejui.
Petkiškiai (Pakražantis)
Petkiškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Pakražančio. Kaimas išsibarstęs tarp Kražantės ir jos intako Kuprės, Kuprės miško pakraščiuose. Šiaurėje siekia vieškelį.
Friedrich von Adelung
Biografija
Kartu su valstybine tarnyba Frydrichas fon Adelungas derino ir mokslinę veiklą. Su Heinrichu Frydrichu fon Štorchu išleido 1801–1806 m. rusų literatūros apžvalgą, tuo pačiu duodami pradžią Rusijos knygų statistikai.
1820 m. Sankt Peterburge Fr. fon Adelungas išleido knygą, kurioje suregistruotos visos žinomos kalbos ir jų dialektai. Europos slavų–germanų grupei buvo priskirtos baltų kalbos: senprūsių (su Sembos tarme); Prūsijos lietuvių (su Įsručio ir Nadruvos tarmėmis); žemaičių; latvių (su žiemgalių ir vidžemiečių tarmėmis). Šiai grupei Adelungas klaidingai taip pat priskyrė lužitėnų, Estijos Ruhnu salos gyventojų kalbas. 1837 m. jis išspausdino knygų sanskrito kalba bibliografiją Bibliotheca sanscrita.
Labai svarūs mokslininko istoriniai darbai apie Sigizmundo Herberšteino ir Augusto Majerbergo keliones į Rusiją, taip pat Novgorodo Šv. Sofijos soboro durų kilmę. Adelungas kolekcionavo europinę viduramžių grafiką, šis rinkinys vėliau buvo perduotas įsteigtam Charkovo meno muziejui.
Laičių apylinkė
Laičių apylinkė sovietmečiu buvo:
Krasnaja molodiož
Krasnaja molodiož:
Kurier Litewski
Kurier Litewski:
Lovebites
Lovebites (stilizuotai LOVEBITES) – Japonijos power metal grupė, susikūrusi 2016 m. Šiuo metu grupę sudaro Haruna (būgnai), Midori ir Miyako (gitaros), Asami (vokalas) ir Fami (bosinė gitara). Pasirašiusi sutartį su „Victor Entertainment“, grupė 2017 m. išleido debiutinį EP „The Lovebites EP“ ir pirmąjį albumą „Awakening from Abyss“, o metų pabaigoje surengė pirmuosius koncertus užsienyje. 2018 m. išleidę dar vieną EP „Battle Against Damnation“ ir albumą „Clockwork Immortality“, „Lovebites“ greitai sulaukė tarptautinio dėmesio ir tais pačiais metais pelnė „Metal Hammer Golden Gods“ apdovanojimą už geriausią naują grupę. Išleidus „Electric Pentagram“ (2020 m.) ir „Glory, Glory, to the World“ (2021 m.), 2021 m. rugpjūtį grupę paliko bosistė Miho. Po metus trukusios pertraukos prie „Lovebites“ prisijungė bosistė Fami ir 2023 m. vasarį grupė išleido ketvirtąjį albumą „Judgement Day“. Tai iki šiol geriausiai įvertintas jų albumas, užėmęs 5 vietą „Oricon“ ir „Billboard Japan“ topuose.
Grupės nariai
Buvę nariai
Lietuva 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Lietuvos sportininkai dalyvavo 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pjongčange, Pietų Korėjoje. Iš viso šaliai atstovavo 9 sportininkai – keturi biatlonininkai, trys slidininkai ir du kalnų slidininkai.
Pašyšių evangelikų liuteronų bažnyčia
Pašyšių evangelikų liuteronų bažnyčia – buvusi evangelikų liuteronų bažnyčia Šilutės rajone, Pašyšių kaime, 6 km į rytus nuo Juknaičių. miniatiūra|200px|left|Buvusios bažnyčios pastatas, 2017 m. miniatiūra|140px|left|Atminimo paminklas, 1928 m. pastatytas prie bažnyčios
Pergyvenusi du pasaulinius karus, bažnyčia sunaikinta sovietiniais metais. Buvusiame bažnyčios pastate šiandien veikia kaimo parduotuvė. Istorinį parapijos ūkinį pastatą, kuriame sovietmečiu buvo įkurdintos Pašyšių mokyklai priklausiusios dirbtuvės, evangelikų liuteronų bažnyčia skyrė kaimo bendruomenės namams. Šalia bažnyčios išlikęs prastos būklės atminimo paminklas Pirmojo pasaulinio karo metu žuvusiems parapijiečiams. Arčiausiai, už 4 km esančiose Kavolių kaimo liuteronų kapinėse reguliariai rengiamos kapinių šventės.
Istorija
Pašyšių evangelikų liuteronų parapija buvo įkurta XIX-XX a. sandūroje. Bažnyčios kertinis akmuo padėtas 1909 m. liepos 18 d. Mūrinę bažnyčią su bokštu 1910 m. spalio 20 d. pašventino vyskupas D. Braun iš Kenigsbergo. Bažnyčios statyba kainavo 52 671 markę, iš kurių 16 536 markes skyrė Prūsijos karalystės 200 metų jubiliejaus fondas. 1926 m. Pašyšių parapijoje buvo 2230 tikinčiųjų. Vargonininkais pradžioje buvo vietos mokytojai, vėliau Ernst Buttkereit, M. Buttkereit.
Per karus bažnyčia nenukentėjo, parapija veikė ir po Antrojo pasaulinio karo. 1958-1960 m. daugelis parapijos gyventojų pagal repatriacijos programą pasinaudojo proga išvykti iš sovietų okupuotos Lietuvos. Sumažėjus parapijiečių, bažnyčia sovietinės valdžios apie 1964 m. buvo nusavinta. Bažnyčios pastate įsikūrė kultūros namai, o klebonijoje – mokykla. Uždarius parapiją, daugelis Pašyšiuose likusių liuteronų ėmė važinėti į pamaldas Žemaičių Naumiestyje.
Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčiai buvo sugrąžinti visi Pašyšių parapijos pastatai, išskyrus kleboniją, kurios pastatas priklausė mokyklai, buvo rekonstruotas ir gerokai padidintas. Dėl mažo gyvenančių liuteronų skaičiaus parapija Pašyšiuose nebuvo atkurta.
Architektūra
Bažnyčia buvo raudonų plytų mūro, vienanavė, su aštuonkampiu bokštu. Varpinėje kabojo 625, 359 ir 146 kg svorio varpai. Pagrindinės įėjimo durys buvo įrengtos bokšte, iš kurio per vestibiulį buvo patenkama į maldų salę su dviem suolų eilėmis, talpinančiomis 370 lankytojų. Navą dengė puošnios medinės skliautuotos lubos, šoninėse sienose buvo po tris arkinius langus. Du iš jų su vitražo stiklais su biblinių scenų vaizdais įrengti už altoriaus. Ši erdvė 1934 m. rudenį buvo skoningai dekoruota.
Bažnyčią, kleboniją ir jos statinius nuo gatvės skyrė neaukšta akmenų mūro tvora. Kita šventoriaus pusė ribojosi su Šyšos upės pakrante.