cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Egiptas
Geografija
Aukščiausia Egipto vieta yra Sinajaus pusiasalio kalnai, iškylantys iki 2637 m (Kotrynos kalnas). Sinajaus pusiasalį iš pietų, vakarų ir rytų supa Sueco ir Akabos įlankos. 162 km ilgio Sueco kanalas, trumpiausiu keliu jungia Atlanto ir Indijos vandenynus.
Šalyje yra fosforitų, cinko, švino, geležies rūdos, akmens anglies, naftos ir dujų telkinių.
Klimatas
Šalis yra subtropinio (šiaurinė dalis) ir tropinio (didžioji dalis) klimato juostose, vyrauja tropinis dykuminis klimatas. Egipto vasara labai karšta, dienomis temperatūra vietomis priartėja prie 50 laipsnių, tačiau naktimis visada gerokai vėsiau, būdingi dideli dienos ir nakties temperatūrų skirtumai. Tarpsezoniniai temperatūros skirtumai ne tokie dideli. Liepos mėnesį šalyje dienos temperatūra pasiekia 31 °C (Port Saidas), 35 °C (Kairas) ir 41 °C (Asuanas), tačiau dėl nedidelio santykinio drėgnumo (vasarą apie 30 %) karštis lengvai pakeliamas. Vidutinė liepos mėnesio temperatūra šiaurėje būna 25–26 °C, o pietuose 30–34 °C. Nuo kovo iki birželio pučia karštasis chamsinas, iš pietų nešantis smėlį ir dulkes. Žiemos Egipte vėsesnės – dienos temperatūra sausio mėn. paprastai svyruoja nuo 20 °C (Port Saidas, Kairas) iki 25 °C (Asuanas). Naktys šaltos, temperatūros vidutiniškai siekia 10 °C, dykumose ir Sinajaus kalnuose galimos ir nedidelės šalnos (iki −5 °C).
Apie 700 km ilgio Viduržemio jūros pakrantė ir Nilo delta pasižymi švelniomis žiemomis ir labai karšta vasara. Žiemą vidutinė dienos temperatūra yra apie 17–20 °C, naktį nukrenta iki 8–11 °C. Čia Egipto matais iškrenta ir gana daug kritulių – iki 200 mm, regione aplink Aleksandriją vidutiniškai lyja 30 dienų per metus, praktiškai visada žiemą. Pavasaris yra šiltas ir sausas, taip pat ir ruduo; aukščiausios temperatūros yra užfiksuotos pavasarį, o ne vasaros metu (42–45 °C). Vasarą karšta – dieną 28–32 °C, naktį 19–24 °C. Dienos ir nakties temperatūrų skirtumai yra nedideli, kritulių nėra.
Flora ir fauna
Didžiojoje šalies dalyje augmenija dėl menkų kritulių yra skurdi, plyti smėlingos ir akmeningos dykumos. Vietomis yra eglūnų, akacijų, kserofitinių krūmokšnių, žolių. Oazių ir Nilo slėnio kraštovaizdžiai sukultūrinti, yra datulių giraičių, ceratonijų, papirusinių viksvuolių sąžalynų. Senovėje Nilo deltai būdingų papirusų sąžalynų praktiškai neišlikę.
Protonų ciklas
Protonų ciklas tai viena iš dviejų branduolinių reakcijų grandinių, kurių metu vandenilis žvaigždėse virsta heliu. Kita reakcijų grandinė yra CNO ciklas, efektyvi masyvesnėse nei dviejų Saulės masių žvaigždėse. Protonų ciklo reakcijų grandinė efektyviai vyksta poros Saulės (ir mažesnės) masių žvaigždėse.
Egiptas
Flora ir fauna
Egipto faunai Nilo slėnyje ir deltoje būdinga paukščių gausa (daugiausia garniniai, gervės ir egiptinės žąsys. Žiemos mėnesiais čia atskrenda daugybė paukščių iš Europos. būdingi: gazelės, lapės, hienos, šakalai, begemotai, krokodilai, kupranugariai, daugybė rūšių vabzdžių, roplių.
Protonų ciklas
Norint įveikti protonų elektrostatinės stūmos (kulonines) jėgas reikia didelio energijos kiekio, todėl ši reakcija Saulės branduolio temperatūrai esant trunka apie 109 metų. Jei ši reakcija būtų greitesnė, Saulė jau seniai būtų sudeginusi savo vandenilio atsargas.
Egiptas
Ekonomika
Žemės ūkyje užimti 11,7 proc. dirbančiųjų, pramonėje - 34,3 proc., paslaugų sektoriuje 54 proc. BVP vienam gyventojui 2015 m. sudarė 10,9 tkst. dolerių (122-ta vieta pasaulyje). Bedarbystė 2008 m. sudarė 8,4 proc. Šalis yra priklausoma nuo importo. Svarbų vaidmenį ekonomikoje turi užsienyje dirbančių egiptiečių piniginiai pervedimai. Pajamas duoda ir už prekių pervežimą Sueco kanalu imami mokesčiai. Po 2011 m. perversmo ekonomika patiria sunkumus.
Protonų ciklas
Protonų ciklo reakcijų žvaigždžių gelmėse teoriją 1920 metais sukūrė Arthur Stanley Eddington. Tuo metu buvo manoma, kad Saulės gelmių temperatūra yra per maža, kad būtų įveiktos elektrostatinės stūmos jėgos. Atsiradus kvantinei mechanikai buvo atrasta, kad kvantinio tunelinio efekto reiškinys leidžia vykti protonų reakcijoms žemesnėje temperatūroje, nei kad leidžia klasikinė fizika.
pp ciklo reakcijos
thumb|250px|left|Protonų ciklas dominuoja Saulės masės ir mažesnėse žvaigždėse. Pirmosios reakcijos metu du vandenilio 1H (protonais) susijungia į deuterio ²H, branduolį, išspinduliuodami pozitroną ir neutriną kuomet vienas iš protonų virsta neutronu.
Egiptas
Ekonomika
Šalyje gerai išvystyta turizmo infrastruktūra. Šalį kasmet aplanko apie 7 mln. užsienio turistų, iš kurių Egiptas gauna apie 10 mlrd. JAV dolerių pajamų. Tuo pačiu turizmo pajamoms didelę įtaką turi terorizmo grėsmė.
Protonų ciklas
pp ciklo reakcijos
Neutrinas šioje reakcijoje nusineša apie 0,42 MeV.
Ši pirmoji reakcija yra labai lėta, kadangi priklauso nuo silpnosios sąveikos, kurios metu protonas virsta neutronu. Iš esmės tai ir yra ilgiausias žingsnis, kuris sąlygoja 109 metų trukmės vandenilio virtimo heliu laiką.
Egiptas
Ekonomika
Nilo slėnyje klesti žemdirbystė. Auginama medvilnė (pasaulio medvilnės produkcijoje Egipto medvilnė sudaro 3 proc.), ryžiai, kukurūzai, kitos grūdinės kultūros, vaisiai, daržovės. Veisiami galvijai. Dėkingas klimatas leidžia Egiptui pateikti žemės ūkio produktus Europos ir kitoms rinkoms ne sezono metu.
Protonų ciklas
pp ciklo reakcijos
Pozitronas iškart anihiliuoja su elektronu, o jų energiją nusineša du gama spindulių fotonai.
Egiptas
Ekonomika
Raudonosios jūros pakrantėje išgaunami fosfatai, Nilo slėnyje - geležies rūda, Nilo deltoje - druska. Iš perdirbamosios pramonės labiausiai išvystyta tekstilės pramonė, daugiausia medvilnės perdirbimo ir audinių gamybos bei siuvimo, taip pat maisto pramonė. Pagrindiniai centrai - Kairas, Aleksandrija, El Machala el Kubra. Tarp kitų pramonės šakų yra juodoji (Heluanas) ir spalvotoji (Nag Hamadi, Ismailija) metalurgija, mašinų, įskaitant staklių, gamyba, automobilių ir lėktuvų surinkimas, vagonų gamyba (Heluanas), laivų statyba (Port Saidas, Aleksandrija), naftos perdirbimo, naftos chemijos pramonė (Suecas, Aleksandrija, Tanta), mineralinių trašų gamyba (Asuanas, Suecas, Heluanas, Abu Zabale, Kafr ez Zajatas), statybinių medžiagų gamyba.
Eksporto apimtis 2008 m. buvo 29,9 mlrd. dolerių. Tai nafta ir naftos produktai, medvilnė, tekstilės gaminiai. Pagrindiniai eksporto partneriai: Italija - 10,3 %, JAV - 7,7 %, Ispanija - 6,7 %, Saudo Arabija - 5 %.
Protonų ciklas
pp ciklo reakcijos
Po to deuteris, gautas pirmojoje reakcijoje, apsijungia su kitu protonu ir gaunamas lengvasis helio izotopas, ³He:
Nuo dabar yra trys galimi keliai gauti 4He izotopą. pp I reakcijos metu 4He susidaro apsijungiant dviem ³He branduoliams; pp II ir pp III reakcijų metu ³He jungiasi su 4He ir gaunamas 7Be. Saulėje pp I šakos dažnis 86 %, pp II – 14 %, pp III – 0.11 %. Taip pat yra ir labai reta pp IV šaka.
Egiptas
Ekonomika
Importo apimtis 2008 m. buvo 56,6 mlrd. dolerių. Tai pramoninės prekės, maisto produktai, chemijos pramonės produktai, miško medžiaga, kuras. Pagrindinės šalys tiekėjos: JAV - 10,6 %, Kinija - 10,2 %, Italija - 7,5 %, Vokietija - 7 %, Saudo Arabija - 6 %.
Protonų ciklas
pp I šaka
Viso pp I šakos reakcijos išskiria 26,7 MeV energijos. pp I šaka dominuoja 10–14 MK (mega Kelvinų) temperatūrose. Žemiau 10 MK PP šaka nepagamina daug 4He.
pp II šaka
pp II šaka svarbi 14–23 MK temperatūrose.
Egiptas
Gyventojai
thumb|right|230px|Egiptietės. Egiptas yra labiausiai apgyvendinta šalis Vidurio Rytuose ir antra pagal dydį Afrikos žemyne. 2009 m. duomenimis, Egipte gyvena maždaug 83 mln. žmonių. Dėl medicinos vystymosi ir žaliosios revoliucijos per paskutinius 40 m. Egipto populiacija smarkiai augo. 1798 m. Napoleono žygio į Egiptą metu šalyje gyveno tik apie 3 milijonus žmonių. Beveik visa Egipto populiacija yra susikoncentravusi ties Nilo krantais, jo deltoje arba prie Sueco kanalo.
Egiptiečiai yra didžiausia šalies etninė grupė – 98 % visos populiacijos. Didesnės etninės mažumos yra arabų beduinai, berberai ir senovės nubiečiai, daugiausiai gyvenantys aplink Nilo upę.
Protonų ciklas
pp II šaka
90 % neutrinų sukurtų reakcijose 7Be(e−,νe)7Li* neša 0,861 MeV energijos, o likusieji 10 % neša 0,383 MeV energijos (priklausomai nuo to, 7Li yra žemiausioje ar sužadintoje būsenoje atitinkamai).
pp III šaka
pp III šaka dominuoja, kai temperatūra viršija 23 MK.
pp III reakcijų šaka nėra svarbiausias Saulės energijos šaltinis (tik apie 0.11 %), bet ji labai svarbi Saulės neutrinų problemoje, kadangi jos metu atsiranda labai aukštos energijos neutrinai (iki 14,06 MeV).
Egiptas
Gyventojai
Egipte taip pat gyvena nemažas skaičius pabėgėlių ir prieglobsčio ieškotojų iš kaimyninių šalių. Tikslus jų skaičius nežinomas, bet manoma, kad jų yra nuo 500 000 iki 3 milijonų. Apskaičiuota, kad tarp jų yra maždaug 70 000 palestiniečių ir 150 000 irakiečių, bet didžiausios pabėgėlių grupės – sudaniečių – dydis nežinomas. Anksčiau šalyje buvo didelės graikų ir žydų bendruomenės, bet dabar jos yra praktiškai išnykusios.
Protonų ciklas
pp IV arba Hep
Ši reakcija yra tik teoriškai numatyta, bet kol kas nestebima dėl jos mažos tikimybės (Saulėje 0,3 ppm). Jos metu ³He susijungia su protonu ir tiesiai gaunamas 4He su dar didesne neutrino energija (iki 18,8 MeV).
Energijos išsiskyrimas
Lyginant 4He su keturių protonų masėmis matome, kad 0,007 arba 0.7 % pradinės protonų masės prarandama. Ji virsta gama spindulių ir neutrinų energija. Visa protonų ciklo grandinės išskiriama energija yra 26,73 MeV.
Egiptas
Gyventojai
Pasak 2005 m. apskaičiavimų, vyresnių nei 15 m. žmonių raštingumas šalyje yra 71,4 % (vyrų – 83 %, moterų – 59,4 %). Anot 2009 m. apskaičiavimų, vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo Egipte yra 72,12 metų (vyrų – 69,56 m., moterų – 74,81 m.). Gyventojų amžiaus struktūra:
Protonų ciklas
Energijos išsiskyrimas
Tik energija, išskiriama gama kvantų pavidalu sąveikaus su protonais ir elektronais ir šildys Saulės gelmes. Šis šildymas palaiko Saulės hidrostatinę pusiausvyrą ir neleidžia jai kolapsuoti dėl gravitacinių jėgų.
Egiptas
Religija
thumb|right|240px|Kairas garsėja savo [[mečetėmis ir yra vadinamas „1000 minaretų miestu“.]] Nuo 1980 m. islamas yra valstybinė šalies religija ir, pasak Egipto konstitucijos, kiekvienas naujas įstatymas turi sutikti su islamo įstatymais. Islamą išpažįsta 80–90 % Egipto gyventojų, o dauguma likusiųjų yra krikščionys. Beveik visi musulmonai yra sunitai, nors dalis jų taip laikosi sufizmo nurodymų. Ateistų, agnostikų ir kitų religijų atstovų šalyje yra labai mažai. 2006 m. aukščiausiasis Egipto teismas griežtai teisiškai atskyrė abraomiškąsias religijas (islamą, krikščionybę ir judaizmą) nuo visų kitų religijų. Dar neseniai, nepamelavę apie savo religiją, kitų tikėjimų žmonės negalėjo gauti tapatybės kortelių, pasų, gimimo liudijimų ir kitų dokumentų. Nuo 2009 m. šiuose dokumentuose vietoje vienos iš trijų pripažįstamų religijų leidžiama padėti brūkšnį. Krikščionys taip pat skundžiasi, kad valdžia nepakankamai atsižvelgia į jų interesus ir kad jie dėl religijos yra diskriminuojami darbe. Daugeliui egiptiečių religija yra labai svarbi. Penkis kartus per dieną girdimas adhanas (musulmonų kvietimas melstis) neformaliai reguliuoja tiek verslo, tiek žiniasklaidos ir pramogų tempą.
Protonų ciklas
Energijos išsiskyrimas
Neutrinai beveik nesąveikauja su medžiaga, dėl to Saulės šildymo procese beveik nedalyvauja. Neutrinai iš pp I, pp II ir pp III reakcijų grandinių nusineša 2.0 %, 4.0 % ir 28.3 % energijos atitinkamai.
pep reakcija
Deuteris taip pat gali būti sukuriamas retos pep (protono - elektrono - protono) reakcijos metu (elektrono pagavimas): Saulėje pep ir pp reakcijų dažnis yra 1:400. Tačiau pep reakcijos metu sukurti neutrinai yra daug energingesni: pep reakcijų neutrinai duoda linijinį 1.44 MeV spektrą, tuo tarpu, kai pirmosios pp reakcijos neutrinai (sukuriant deuterį) yra iki 0.42 MeV.
Egiptas
Svarbiausi miestai
Pagrindiniai miestai: Kairas, Giza, Aleksandrija, Asuanas, Tanta, Mahala el Kubra, Hurgada, Luksoras, Kom Ombas, Safaga, Port Saidas, Šarm el Šeichas, Šubra el Chema, Edfu, Esna, Suecas.
Tarptautiniai santykiai
thumb|Valstybės, su kuriomis Egiptas (pavaizduotas raudonai) yra užmezgęs diplomatinius santykius. Egiptas yra užmezgęs diplomatinius santykius su dauguma pasaulio valstybių. Su Lietuva Egiptas diplomatinius santykius užmezgė 1992 m. sausio 22 d. Lietuva Kaire yra atidariusi ambasadą.
Nuorodos
Bendros nuorodos:
Žemėlapiai:
Mejomo nacionalinis parkas
Mejomo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Frė provincijoje. Parkas įkurtas 1986 m. kovo 1 d.
Vieta
Parkas užima 454,75 km², apima Songo (Song) Frė ir Ngao (Ngao) Lampango apylinkėse, 60 km į šiaurę nuo Frė. Per parko teritoriją teka Jomas.
Flora ir fauna
Parke gyvena: Indijos muntjakas, Himalajinis lokys, ožka (Capricornis milneedwardsii), šernas, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), loris (Nycticebus bengalensis), sutinkama daugiau paukščių: Hypsipetes leucocephalus, mėlyngerklis ūsys (Megalaima asiatica), Macronus gularis, mėlynasis bitininkas (Nyctyornis athertoni), Megaceryle lugubris , Eudynamys scolopaceus ir kt.
Dublinas
Dublinas  – Airijos sostinė ir didžiausias šalies miestas bei jūrų uostas, įsikūręs rytiniame Airijos salos krante, Dublino grafystėje. 2021 m. duomenimis, tarp skaitlingiausių Europos žemyno miestų yra 84-oje vietoje. Dublino aglomeracijoje 2021 m. balandžio mėn. gyveno 1,43 mln. žmonių.
Nuodadančiai
Nuodadančiai (Heloderma) – driežų pobūrio, monotipinės nuodadančių (Helodermatidae) šeimos gentis, kuriai priklauso nerangūs, ryškių spalvų ir mažomis akimis driežai. Apatiniame žandikaulyje turi nuodingus su grioveliu dantis. Nuodai veikia nervų sistemą. Tai vieninteliai nuodingi driežai. Gyvena Šiaurės Amerikos pietvakarinėje dalyje, sausose vietose.
Gentyje yra dvi rūšys:
Dublinas
Dublinas taip pat yra svarbus kultūros ir mokslo centras. Čia yra mokslų akademija, dailės akademija, Dublino universitetas (air. Ollscoil Átha Cliath, arba Trejybės kolegija – Coláiste na Tríonóide, įkurta 1592 m.), Dublino miesto universitetas (air. Ollscoil Chathair Bhaile Átha Cliath, įkurtas 1975 m. kaip Valstybinis aukštojo mokslo institutas), nacionalinės galerija ir biblioteka, mokslo ir meno muziejus. Daug teatrų (Abbey (Amharclann na Mainstreach), Gate, Peacock, Olympia ir kt.), Radijo ir televizijos simfoninis orkestras. Dubline išlikusi pilis (Caisleán Bhaile Átha Cliath, XIII a.), gotikinė XI–XIII a. Kristaus bažnyčia (Švenčiausiosios Trejybės katedra), Šv. Patriko katedra (air. Árd Eaglais Naomh Pádraig, XII–XIV a.).
Pavadinimo kilmė
Abu miesto pavadinimai – tiek angliškasis, tiek ir airiškasis – yra kilę iš airių kalbos: Doubh-linn reiškia „juodoji kūdra“, o Baile Átha Cliath – „meldais apaugusios įlankos miestelis“. Spėjama, kad istoriškai tai buvusios 2 skirtingos gyvenvietės skirtinguose Lifio upės krantuose. „Juodąją kūdrą“ buvo įkūrę vikingai (tikriausiai – danai), o kitas miestelis jau buvo keltų apgyvendintas.
Istorija
Oficiali Dublino įkūrimo data yra 998 metai. Tačiau pirmą kartą miestas paminėtas dar 140 mūsų eros metais, kai Dublino gyvenvietė buvo vadinama Eblana.
Europos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 2004–2005 m. sezone:
Dublinas
Istorija
Vikingai buvo pirmieji miesto gyventojai. Apie tai byloja ir archeologiniai kasinėjimai Wood Quay, netoli miesto centro, kur rasta įvairiausių įrankių, sienų bei statinių griuvėsių.
IX amžiuje Dublinas buvo užgrobtas danų. Maištingi airiai kartais atsikovodavo miestą, tačiau tai trukdavo neilgai. 1171 metais danai buvo išvaryti anglų, vadovaujamų Henrio II.
XVII amžiaus pabaigoje miestas pradėjo plėstis. Pagrindine priežastimi tam tapo protestantų pabėgėliai iš kontinentinės Europos. XVIII amžiuje Dublinas sparčiai didėjo tiek žmonių skaičiumi, tiek ir finansiškai. XVIII amžiaus pabaigoje Dublinas tapo antru didžiausiu miestu Britų imperijoje.
Po 1801 m. Unijos aktu apribota politinė Dublino reikšmė. Airija sujungta su Anglija ir vienu laikotarpiu atsieta nuo prekybinių kontraktų. Dublinas nuskurdo. XIX a. miestą užplūdo badaujantys valstiečiai – taip atsirado labai skurdūs rajonai. .
thumb|left|Dublinas
Paskelbus Airijos nepriklausomybę, 1922 m. Dublinas tapo šalies sostine, kultūros, ekonomikos ir politikos centru.
Ekonomika ir infrastruktūra
right|thumb|DART
Žiniasklaida ir ryšiai
Dublinas yra Airijos žiniasklaidos ir ryšių centras. Mieste veikia daugybė laikraščių, radijo stočių, telekomunikacijų kompanijų centrinių būstinių. Taip pat čia veikia svarbiausi Airijos pašto (An Post) ir telekomunikacijų bendrovių Eircom, Vodafone, o2 centrinės būstinės ir pagrindiniai infrastruktūriniai objektai.
Susisiekimas
Dublinas yra Airijos transporto sistemos centras. Dublino oro uostas yra svarbiausias oro uostas Airijoje. Hiustono Stotis ir Konolio Stotis  yra svarbiausios Dublino geležinkelio stotys.
Kelių sistema
Luas tramvajus|thumb Dublinas taip pat yra pagrindinis kelių mazgas Airijoje. Miestą juosia M50 aplinkkelis (judriausias kelias Airijoje). Šis aplinkkelis buvo statomas daugiau kaip 20 metų ir apjuosė beveik visą Dubliną iš rytų, šiaurės ir pietų.
Autobusai
Didelė dalis Dublino gyventojų keliauja autobusais. Miesto autobusus valdo bendrovė Bus Átha Cliath (Dublin Bus), kuri valdo apie 200 autobusų. Nakties metu Dubline taip pat vyksta autobusai, tačiau rečiau ir tik tam tikromis kryptimis. Naktiniai autobusai išsiskiria priedėliu N, pavyzdžiui, autobusas 39, nakties metu tampa 39N. Bilieto kaina priklauso nuo to, kokį atstumą ruošiamasi vykti.
Traukiniai (Dartai)
Dubline taip pat važinėja traukiniai. Šnekamojoje kalboje jie vadinami DART (dartais). Tikras pavadinimas Dublin Area Rapid Transit (DART) (išvertus į lietuvių kalbą – Dublino zonos greitas tranzitas), rečiau išgirstamas airiškas pavadinimas – Mearlíne Átha Cliath. Kasdien DART traukiniais vyksta daugiau kaip 80 000 žmonių.
2-asis lanserių pulkas (Portugalija)
thumb|right|250px|Armijos policininkas motociklininkas (iš 2-ojo lanserių pulko). 2-asis lanserių pulkas  – Portugalijos armijos pulkas, atsakingas už armijos policijos dalinių apmokymą, organizavimą ir palaikymą.
Istorija
2-ojo lanserių pulko istorija siekia 1833 m. sukurtą Karalienės lanserių pulką, buvusį konstitucinės armijos dalimi. Idėja suformuoti tokį pulką kilo pasirėmus sėkminga lanserių kovine veikla Napoleono karuose. Nuo pat sukūrimo lanserių pulkas buvo elitinis dalinys, atsakingas už karališkosios šeimos apsaugą ir eskortavimą. Jo karininkais paprastai tapdavo aristokratijos nariai.
Lanserių pulko ginkluotėje kavaleristų pikos buvo iki Antrojo pasaulinio karo. Po to jos liko tik ceremoninės aprangos dalis. Prasidedant Antrajam pasauliniam karui pulkas buvo apginkluotas šarvuotaisiais automobiliais ir lengvaisiais tankais.
1953 m. buvo suformuota karo policija, ir 2-ajam lanserių pulkui buvo pavesta organizuoti, apmokyti ir palaikyti karo policijos (nuo 1976 m. – Armijos policijos) padalinius. Dėl to pulkas 1975 m. buvo pervadintas į Karo policijos pulką.
Galvonėlis
Galvonėlis (Chigua) – zamijinių (Zamiaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso dvi endeminės rūšys, paplitusios Kolumbijoje. Abi rūšys įrašytos į Tarptautinė raudonąją knygą ir joms gresia išnykimas.
Auga drėgnuose lygumų tropiniuose miškuose.
Moksleivių varpai
thumb|200px|Pirmasis žurnalo numeris, 1925 m. „Moksleivių varpai“ – Lietuvos mėnesinis iliustruotas moksleivių žurnalas, ėjęs 1925–1930 m., 1933 m., 1939–1940 m. Kaune.
Istorija
Atspindėjo radikalias kairiąsias pažiūras. Rašė moksleivių, studentų, jaunimo švietimo, kultūros, dvasinio ugdymo klausimais.
Bendradarbiavo Petras Cvirka, Kazys Grinius, Kostas Korsakas, Eugenijus Matuzevičius, Bronys Raila, Jonas Šimkus ir kiti.
Malakauskas
Malakauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Malakauskienė (ištekėjusi moteris) ir Malakauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vėlyviniai
Vėlyviniai (Colchicaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima.
Lietuvoje auga vėlyvio (Colchicum) gentis, kurioje 30 rūšių, paplitusių Vidurio Europoje, Viduržemio jūros pakrančių regione, Kryme, Kaukaze, Azijoje. Daugelis vėlyvių rūšių kultivuojami jau nuo XVI amžiaus vidurio kaip alkaloidinis augalas.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Mokslo dienos
Istorija
Leido Lietuvių mokytojų tautininkų daktaro Jono Basanavičiaus sąjunga. Spausdino Vilties spaustuvė Kaune. Išėjo 42 numeriai.
Svarstė jaunimo socializacijos problemas, rūpinosi moksleivių švietimo, ugdymo, kultūros klausimais, rašė apie moksleivių organizaciją veiklą, skelbdavo rašinių ir kiti konkursų.
Bendradarbiavo Petras Babickas, Liudas Dovydėnas, Rimas Geniušas, Juozas Jurginis, Henrikas Nagys, Antanas Vienuolis, K. Žilinskas ir kiti.
Redaktorius Leonas Kuodys.
Vėlyvis
Vėlyvis:
William Morton
Viljamas Mortonas (1819 m. rugpjūčio 9 d. Čarltonas, Masačusetsas – 1868 m. liepos 15 d. Niujorkas) – amerikiečių gydytojas ir odontologas.
Išgarsėjo kaip nuskausminimo išradėjas, kai 1846 m. spalio 16 d. viešai pademonstravo eterio nuskausminamąjį poveikį. Išradimo dėl masinio taikymo jam nepavyko užpatentuoti. Paskutiniais gyvenimo metais dirbo Jungtinių Amerikos Valstijų karo lauko chirurgu.
Atostogos su gangsteriu
Atostogos su gangsteriu  – 1952 m. sukurtas filmas, kuriame kaip aktorius debiutavo Terensas Hilas.
Turinys
Monteforte pilyje įrengtame kalėjime kalinys Nr. 5823, kartu su kitais gamindamas vaikiškus žaislus, į vieną jų įdeda laiškelį, kuriame prašo pagalbos, nes jis esąs nekaltas. Po įvairių nutikimų žaislas patenka keliems berniukams, kurių lyderis Džanis susižavi idėja išlaisvinti nekaltą žmogų.
Pasibaigus mokslo metams Džanis, Hugo, Andrėja, Marijo ir Nino atvyksta į mestelį netoli kalėjimo. Pasivadinę „Montekristo gauja“, jie ima tyrinėti apylinkes ir netrukus randa slaptą įėjimą į pilį. Norėdami perspėti Nr. 5823 apie planuojamą pabėgimą, jie perduoda šiam tortą su rašteliu. Kalėjimo apsauga raštelio neranda, tačiau Nr. 5823 gautu pyragu pasidalina su kitais kaliniais ir raštelis patenka kitam kaliniui, plėšikui Džekui Marioti.
Tuo metu miestelyje Džanis susipažįsta su Andrėja ir iš jos sužino, kad ši su draugais taip pat ruošia pabėgimą. Klaidingai supratęs, kad tai Nr. 5823, Džanis su draugais prisideda prie jų ir netrukus kalinys atsiduria laisvėje. Policija apsupa apylinkes ir imasi intensyvių paieškų, tuo tarpu berniukai padeda kaliniui slėptis apleistame laive ir aprūpina jį maistu bei drabužiais. Besižavėdami žmogumi, kurį jie išlaisvino ir kuris skelbiasi esąs nekaltas, jie netrukus supranta, kad padėjo pabėgti ne tam kaliniui.
Spuliai (Pilkalnis)
Spuliai arba Fevralskojė  – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Vesnovo kaimo gyvenvietės kaimas 11 km į vakarus nuo Pilkalnio, 20 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie kelio Uzlovojė – Vesnovas, prie Akmenio upelio.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Spulių kaimo bendruomenė 1933–1937 m. Minimi nuo 1558 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Spulkiem, Spulkemen, Spulkeimen, Spulken, Spollenn. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 26 ugniakurais, 1823 m. – valstiečių kaimas su 143 gyventojais. 1854 m. kaime buvo 30 gyvenamųjų pastatų ir 300 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Spulių valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. prie kaimo prijungtas Meškupių dvaras. Kaime buvo mokykla, plytinė, lentpjūvė, pieninė, svečių namai, valsčiaus įstaigos.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, artėjant frontui, gyventojai evakuoti į Vokietijos gilumą, vietinių gyventojų nebeliko. Po karo atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. Sovietmečiu prie Spulių prijungtas Bludžių kaimas.
Gyventojai
Be to, Meškupiuose 1905 m. buvo 71, 1910 m. – 103 gyventojai.
Partijos darbas
Partijos darbas – Lietuvos komunistų partijos CK mėnesinis žurnalas, leistas 1931–1933 m. Berlyne ir 1936 m. rugsėjo mėn. – 1938 m. rugsėjo mėn. Kaune.
Istorija
1931–1933 m. bendradarbiavo Elijas Bilevičius, Juozas Bulavas, Marija Chodosaitė, Laurynas Kapočius, Vladas Niunka, Petras Pajarskis, Jankelis Vinickis ir kt. 1933 m. Vokietijoje į valdžią atėjus A. Hitleriui, leidinys buvo uždarytas. Išėjo 20 numerių po 8-16 p.
Ningsia
thumb|right|[[Vakarų Sia valstybės valdovo kapavietė]]
Ningsia hujų autonominis regionas  – hui etninės grupės autonominis regionas vidurio Kinijoje. Plotas – 66 tūkst. km². Sostinė – Inčuanas.
Panevėžio spaustuvė
Panevėžio spaustuvė – spaustuvės, veikusios Panevėžyje.
Ningsia
Administracinis suskirstymas
Ningsia regionas padalintas į penkis prefektūrų lygmens miestus:
Panevėžio spaustuvė
Istorija
miniatiūra|Atminimo lenta Naftalio Feigenzono spaustuvei ir knygynui atminti ant Panevėžio apskrities G. Petkevičaitės-Bitės viešosios bibliotekos pastato sienos (Respublikos. g. 16) Spaustuvių steigimą Lietuvoje XIX a. 8-ajame dešimtmetyje skatino pramonės ir prekybos poreikiai. Reikėjo kontoros knygų, etikečių, kainoraščių, sąskaitų.
Ningsia
Geografija ir klimatas
Ningsia ribojasi su Šaansi, Gansu ir Vidine Mongolija. Per regioną teka Geltonoji upė.
Panevėžio spaustuvė
Istorija
1880 m. Ukmergės miestietis Naftalis Feigenzonas prašė Kauno gubernatoriaus leidimo įsteigti spaustuvę Panevėžyje. Tų pačių metų vasarą leidimas buvo gautas ir netrukus atidaryta pirmoji Panevėžio spaustuvė. Ji turėjo ir litografavimo stakles, todėl galėjo atlikti įvairius užsakymus. Iš pradžių įmonė buvo įsikūrusi karininkų klubo name Vilkomirskaja (dabar Ukmergės) gatvėje. Vėliau ji persikėlė į pastatą Dvorianskaja gatvėje (dabar Respublikos g. 14). 1880 m. lapkričio mėnesį N. Feigenzonas gauna leidimą prie spaustuvės atidaryti knygyną. N. Feigenzono spaustuvėje buvo spausdinami Panevėžio dūmos nutarimai, valdžios raštai, įvairių žinybų, draugijų ar institucijų leidiniai, kvitai, blankai, vizitinės kortelės, etiketės negausioms to meto Panevėžio įmonėms, renginių programos, rusų, vokiečių, prancūzų ir jidiš kalbomis. Prie spaustuvės N. Feigenzonas turėjo knygyną, kuriame parduodavo kai kurias išspausdintas brošiūras, knygas. Nuo 1881 m. knygynas jau atliko ir bibliotekos funkcijas. 1886 m. N. Feigenzonas prašė prie knygyno atidaryti laikraščių ir knygų skaitymo kabinetą. 1913 m. Dvorianskaja gatvėje esančius įrengimus N. Feigenzonas pardavė spaustuvininkui Morduchui Kotui, o pats įrengė spaustuvę Šteino name, Moskovskaja gatvėje (dabar Panevėžio Bataliono g. 5).
Valiukas
Valiukas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Panevėžio spaustuvė
Istorija
Prašymų atidaryti Panevėžyje spaustuvę buvo ir daugiau, tačiau vietos administracija ribojo jų steigimą. Panevėžio apskrities policijos viršininko nuomone, tuo metu Panevėžyje pakako ir vienos spaustuvės, tad leidimai kitų spaustuvių steigimui iki 1895 m. nebuvo išduodami.
Iš bibliografiniuose leidiniuose užregistruotų spaudinių matyti, kad be akcidencinių darbų spaustuvėje buvo spausdinami ir periodiniai leidiniai, knygos, brošiūros. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą išėjo po kelis numerius laikraštėlių „Ponevežskij listok“ ir „Naš kraj“. 1924–1930 m. buvo spausdinamas savaitraštis „Panevėžio balsas“.
Naftalio Feigenzono spaustuvėje spausdinti leidiniai:
Paskutinis aptiktas spaudinys: Lindė-Dobilas, Julijonas. Vincas Kudirka. Panevėžys: Panevėžio vyrų gimnazijos 7 klasės leidinys, 1935 (Panevėžys: N. Feigenzono sp.). 26 p.
Pastate, kuriame veikė N. Feigenzono spaustuvė, dabar įsikūrusi Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka.
Spaustuvė veikė iki 1935 m.
1935 m. N. Feigenzono spaustuvę pardavus iš varžytinių, toje pačioje Bataliono gatvėje buvo atidaryta „Vilnies“ spaustuvė. Spaustuvės savininkas – Chaimas Sudelskis. „Vilnies“ spaustuvės veiklos laikotarpis neilgas. 1941 m. sovietinei valdžiai Panevėžyje veikusias spaustuves nacionalizavus, jų įrengimai buvo suvežti į F. Gužučio g. 12 (dab. Savanorių aikštė) ir ten įkurta spaustuvė „Raudonoji žvaigždė“.
1895–1912 m. Panevėžyje veikė Anselio Minskerio spaustuvė.
1898–1914 m. Zeliko Lurjės spaustuvė gamino afišas. Atgavus lietuvišką spaudą, čia buvo spausdinama ir lietuvių kalba.
Valiukas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Valiukienė (ištekėjusi moteris) ir Valiukaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Panevėžio spaustuvė
Istorija
Didžiausia Panevėžio spaustuvė buvo „Banga“, veikusi 1930–1941 m. Ji priklausė Katalikų veikimo centrui. Jam vadovavo vyskupas Kazimieras Paltarokas. „Banga“ spausdino ir K. Paltaroko knygas – katekizmus, maldynus, pamokslus, religinio kultūrinio pobūdžio brošiūras. „Bangoje“ spausdintas katalikų savaitraštis „Panevėžio garsas“, laikraštis „Panevėžio balsas“, tautininkų savaitraštis „Mūsų kraštas“. Spaustuvė turėjo dvi plokščiosios spaudos mašinas, tigelinę spausdinimo mašiną, popieriaus pjovimo ir segimo įrenginius.
1944 m. pabaigoje pradėjus leisti Panevėžio apskrities bei miesto laikraštį „Panevėžio tiesa“, 1945 m. pavasarį atgijo ir Panevėžio spaustuvė. 1946 m. gautas linotipas, 1951 m. čia buvo spausdinami ir kitų kaimyninių rajonų laikraščiai – Joniškėlio „Komunizmo pergalė“, Troškūnų „Staliniečio kelias“, Ramygalos „Tarybinė tėvynė“. 1962 m. sujungus Ramygalos ir Panevėžio rajonus, pradėtas spausdinti naujas rajono laikraštis „Tėvynė“.
1964 m. sumontuota rotacinė mašina, 1981 m. – ofsetinė rotacinė mašina, o 1985 m. pastatytas naujas spaustuvės pastatas Beržų g. 52. 1986 m. Panevėžio spaustuvei suteiktas „Varsos“ pavadinimas. 1987 m. „Varsoje“ buvo spausdinami laikraščiai „Panevėžio tiesa“ (nuo 1990 m. „Panevėžio balsas“), „Tėvynė“, taip pat Pasvalio, Biržų, Rokiškio, Kupiškio rajonų laikraščiai.
1993 m. valstybinė spaustuvė „Varsa“ tapo UAB „Panevėžio spaustuvė“. Ji turi iškiliosios ir ofsetinės spaudos mašinas, spausdina knygas, laikraščius, plakatus, blankus. Turi leidybines teises.
2004 m. UAB „Panevėžio spaustuvė“ susijungusi su UAB „Nevėžio spaustuvė“ tapo didžiausia šio pobūdžio įmone Aukštaitijos regione. 2005 m. Vilniuje ir Klaipėdoje atidarius spaustuvės padalinius – atstovybes, bendrovės pozicijos rinkoje dar labiau sustiprėjo.
Graikija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
Graikija vaikų Eurovizijos dainų konkurse debiutavo 2003 m. ir nors dalyvauja nuo konkurso pradžios, geriausias rezultatais tiktais 6 vieta.
Panevėžio spaustuvė
Nuorodos
Iš Zeliko Lurjė ir Morducho Koto spaustuvių istorijos
Ningsia
Geografija ir klimatas
Ningsia – gan sausas dykumingas regionas. Kad galėtų auginti regione plačiai paplitusį dygliuotąjį ožerškį, Ningsia gyventojai privalo kliautis irigacija.
Klimatas kontinentinis. Liepą vidutinė temperatūra 17–24 °C, sausį nuo -7 iki -10 °C. Temperatūra gali pakilti iki 39 °C karščio vasarą, nukristi iki -30 °C šalčio žiemą. Vidutinis metinis kritulių kiekis 190–700 mm.
Demografija ir kultūra
Ningsia – musulmoniškos hui etninės grupės regionas.
Turistų lankomos šios vietos:
Rytų Java
Rytų Java  – provincija Indonezijoje, rytų Javos, Maduros, Kangeano, Sapudžio, Baveano ir Masalembu salose. Provincijos administracinis centras yra Surabaja, antras pagal dydį Indonezijos miestas, pramonės centras ir uostas. Joje gyveno 37 476 000 žmonių (2010 m.).
Istorija
Rytų Javos istorija prasidėjo Kedirio ir Singhasario karalystėmis, kurios buvo šalia dabartinio Malango miesto. Madžapahitas Trovulane indoneziečių laikomas salyno aukso amžiumi. Rytų Java priklausė Mataramo karalystei išskyrus Blambangano karalystę ir Balį.
Varaniniai
Liežuvį jie gali įtraukti į specialią makštį kaip gyvatės. Turi labai aštrius dantis.
Paplitę Afrikoje, Pietų Azijoje ir Australijoje.
Varaniniai gyvūnai žinomi nuo priešistorinių laikų. Dabar yra išlikusi tik viena šeima varanai (Varanus). Kitos, fosilinės varaninių šeimos, manoma, yra Saniwa, Cherminotus, Iberovaranus, Pachyvaranus, Palaeosaniwa, Saniwides, Telmasaurus, Lanthanotus.
Varaniniams priklausė ir didžiausias žinomas pasaulio driežas Megalania prisca (arba Varanus priscus), pleistocene gyvenęs Australijoje, kurio ilgis, skirtingais duomenimis, siekęs nuo 4 iki 7 m.
Giraitiškės
Giraitiškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Prienų, kairiajame Nemuno krante.
Apulijos Kanoza
Apulijos Kanoza – miestas Italijoje, Apulijoje, tarp Bario ir Fodžijos, Barletos-Andrijos-Tranio provincijoje, netoli tos vietos prie Ofanto upės, kur romėnai prisiglaudė po pralaimėto Kanų mūšio. Čia palaidotas kryžiuotis Bohemundas I.
Giraitiškės
Istorija
miniatiūra|250px|left|[[Škėvonių atodanga nuo Giraitiškių pakrantės]]
Apulijos Kanoza
Kanoza yra Apulijos archeologinis centras ir vienas iš seniausių nuolat gyvenamų miestų Italijoje. Daug svarbių vazų ir archeologinių radinių yra vietos muziejuose ir privačiose kolekcijose.
Istorija
Mitai teigia, kad Kanozą įkūrė herojus Diomedas. Istoriškai tai buvo vienas iš Daunijos centrų, seniausi radiniai datuojami VII tūkst. m. pr. m. e. Seniausios vietinės gyvenvietės (įkurtos daunų, šiaurinių japygų) datuojamos VI-III tūkst. pr. m. e. Bėgant šimtmečiams Kanoza tapo svarbiu amatų (keramikos ir puodininkystės) centru. Plečiantis Didžiajai Graikijai, miestas patyrė helenistinę įtaką. 318 m. pr. m. e. Kanoza tapo romėnų sąjungininke ir juos priglaudė po pralaimėjimo Hanibalui Kanų mūšyje 216 m. pr. m. e. Roma suteikė miestui savivaldą 88 m. pr. m. e. Per jį ėjo Via Traiana (pastatyta 109 m.), Herodas Atikas pastatė akveduką (141 m.). Atsirado amfiteatras ir mauzoliejai. Vėliau imperatorius Antoninas Pijus padarė Kanozą Provincia Apuliae et Calabriae sostine.
III a. pabaigoje Kanoza tapo ketvirtąja iš didžausių Apulijos vyskupysčių, reikšmingiausia buvo valdant vyskupui Šv. Sabinui (514-566 m.). Dėl vyskupų atsirado daug bažnytinių ir pasaulietinių objektų, tad Kanoza buvo praminta „vyskupų miestu“. Valdat lombardams čia gyveno gastaldas, o vėliau pradėjo puldinėti saracėnai. Valdant normanams (XI-XII a.) Kanoza atgavo savo svarbą, ypač dėl princo Bohemundo I. Po Hohenštaufenų valdymo pabaigos, miestas patyrė nuosmūkį.
Nuosmūkis tęsėsi iki XVIII a. Per tą laiką įvyko daug žemės drebėjimų (1361, 1456, 1627, 1659 m.). Miestas daugybę kartų buvo nusiaubtas (ypač Taranto 1451 m. ir Napoleono Bonaparto karių 1803 m.) ir nustojo būti vyskupystės centru. Kanozą valdė Kasačių, Orsinių, Grimaldžių iš Monako, de Gemių, Afaitačių iš Barletos ir Kapece Minutolo iš Neapolio šeimos.
Po Italijos suvienijimo ir žemės drebėjimo 1851 m. Kanoza išliko buržuazišku miestu. Nors Pirmasis pasaulinis karas nepalietė miesto, jį sugriovė žemės drebėjimas 1930 m. (San Sabino katedros atstatymo darbai tęsiasi iki šiol).
1943 m. lapkričio 6 d. miestas buvo bombarduotas. Apgriautos San Frančesko ir San Biadžijo bažnyčios, rotušė, žuvo 57 žmonės. 1962 m. rugsėjo 17 d. Italijos prezidentas Kanozai už istorinę reikšmę suteikė Miesto titulą. 1980 m. vėl įvyko žemės drebėjimas. Nebebuvo galima naudotis daug pastatų ir bažnyčių.
Šiuo metu Kanoza yra žemės ūkio centras, kur vyksta archeologinis turizmas, yra šiek tiek lengvosios pramonės.
National Book Award
Nacionalinė knygų premija buvo įsteigta 1950 metais. Ją įsteigė Amerikos knygų leidėjų taryba, Knygų leidybos institutas ir Amerikos knygų prekybininkų asociacija. 1980–1986 metais buvo vadinama Amerikos knygų premija, 1987 metais premija vėl atgavo pirmykštį pavadinimą. Premijos teikimą nuo 1989 metų perėmė Nacionalinis knygų fondas. Premiją sudaro 10 000 USD. 1964–1980 m. nominacijoms buvo pristatomos trys knygų kategorijos – dalykinė knyga, beletristika, poezija, o vėliau išaugo iki 26. 1984 m. Nacionalinės knygų premijos apdovanojimų skaičius buvo suskirstytas į dvi kategorijas: beletristiką ir dalykinę literatūrą. Poezijos kūriniai vėl pristatomi nominacijai tik nuo 1991 m. Apdovanoti gali būti tik praeitų metų kūriniai, sukurti dar gyvenančiųjų valstybės piliečių. Trijų apdovanojimų – už beletristiką, dalykinę knygą ir poeziją – vertas knygas atrenka trys komisijos nariai.
Brazilijos Pietryčių regionas
thumb|240px Brazilijos Pietryčių regionas  – vienas iš 6 Brazilijos regionų. Jame gyvena 72,3 mln. gyv. (42,7 %) šalies gyventojų. Plotas 927 286 km² (12 %). Sudaro šios valstijos: Espiritu Santas, Minas Žeraisas, Rio de Žaneiras, San Paulas. Pietryčių regionas turi didžiausią įtaką Brazilijos ekonomikai: jame pagaminama 58 % Brazilijos BVP (~320 mlrd. JAV dolerių). Jis taip pat turi daugiausiai gyventojų, kadangi jame įsikūrę du didžiausi šalies metropoliai, San Paulas ir Rio de Žaneiras, bei trys kiti didmiesčiai: Belo Horizontė, Kampinasas ir Santosas.
Gamta
Klimatas tropinis; šiaurės vakaruose (šilta, sąlyginai sausa žiemą ir drėgna vasarą), pusdykumės – šiaurėje, subtropinis – pietuose. Auga daugiausia tropiniai mišrieji miškai, šiaurėje pusdykumės beveik be augalijos, vakaruose ir šiaurės vakaruose savanos tipo augmenija. Išlikusi labai nedidelė vietinės augmenijos dalis (~2 %, daugiausia parkuose).
Ekonomika
Mašinų ir elektronikos gamyba, automobilių ir aviacijos pramonė, kava, cukranendrės, turizmas, naftos perdirbimo pramonė (benzinas, dyzelinas ir kt.), tekstilė, energijos gamyba. Tai ekonominis ir verslo Brazilijos centras, kuriame savo būstines turi dauguma didžiųjų Brazilijos ir užsienio bendrovių.
Regione daug greitkelių ir nemažai geležinkelių. Geležinkeliai ir upių transportas daugiausia naudojami krovinių gabenimui. Didžiuosius miestus jungia vietiniai, regioniniai ir tarptautiniai oro keliai.
Pakistano futbolo varžybos 2014–2015 m.
Pakistano futbolo varžybos 2014–2015 m.
Partizanas (laikraštis)
Partizanas – Lietuvos partizanų laikraštis, ėjęs 1949–1951 m. Pietų Lietuvoje. Pietų Lietuvos srities organas.
Istorija
Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos vardu leido Kęstučio apygardos partizanai. Laikraščio nr. 4 (18) tiražas 2018 m. buvo rastas paslėptas miške prie Girininkų I.
Diferencinė kriptografija
Diferencinė kriptografija ( arba Workgroup Differential) – apgalvotas šifravimo metodo susilpininas taip, jog programinės įrangos gamintojo šalies valstybinės saugumo tarnybos prireikus galėtų iššifruoti informaciją prieš siuntėjo valią. Diplomatiniu požiūriu diferencinė kriptografija gali būti reikšminga kuomet taip šifruojamos kitos šalies valstybinės paslaptys.
Lotus Notes
Plačiausiai pagarsėjęs diferencinės kriptografijos atvejis buvo apie 1997 metus Lotus Notes naudotas 64 bitų šifravimas. Amerikos valstybei reikalaujant, 64 bitais užšifruotos žinutės savyje turėjo 24 šifro rakto bitus, kuriuos pasitelkus Amerikos specialiųjų saugumo tarnybų kompiuteriai galėdavo jas iššifruoti taip, tarsi jos būtų šifruotos tik 40 bitų (40 bitų šifrą kompiuteris gali įveikti). Ši iššifravimo galimybė nebuvo slapta, ji buvo oficialiai paskelbta ir pateikta kaip privalumas, nes visiems kitiems vartotojams (ne Amerikos saugumo tarnyboms) informacija likdavo užšifruota 64 bitais. Eksportuoti įrangą be šio pakeitimo firmai leista nebuvo, tačiau ji vis viena siekė padidinti šifravimo patikimumą, nes oficialiai leistas 40 bitų šifravimas nebetenkino naudotojų.
Šis skirsnis neturi būti suprantamas kaip neigiamas atsiliepimas apie Lotus, nes saugumo spraga buvo sukurta ne firmos iniciatyva, o realios padėties paaiškinimas, užuot saugojus viską paslaptyje, buvo garbingas poelgis.
ADVAPI.DLL
ADVAPI.DLL yra Windows 95 sisteminė biblioteka, atliekanti daugumą svarbių šios sistemos kriptografinių funkcijų. Ji glaudžiai saveikauja su Internet Explorer. Ši biblioteka turi daug nedokumentuotų funkcijų ir galimybių.
Kaip ir Lotus, pati Microsoft galėjo tai padaryti paklusdama tiesioginam valstybės interesus ginančių institucijų nurodymui ir pati už tai nebūti atsakinga. Todėl šis skirsnis neturi būti suprastas kaip Microsoft kritika.
Kai kurie šaltiniai rašo, jog nuo Windows 2000 versijos bibliotekoje galbūt atsirado ir trečiasis raktas. Šiems įtarimams pagrindą teikia ADVAPI.DLL programos kodo entropijos analizės rezultatai.
Kovos priemonės
Diferencinės kriptografijos problemos lengviausiai įveikiamos atsakingose srityse naudojant tokią programinę įrangą, kurios pradinis kodas būtų naudotojui prieinamas (tai nebūtinai turi būti laisvoji ar atviro kodo įranga). Tuomet suinteresuotos valstybės specialistai gali tą kodą nuodugniai išnagrinėti, taip įsitikindami, jog nėra tyčia programuotojo, firmos ar net ir visos eksportuojančios valstybės iniciatyva paliktų spragų. Kaip matyti iš ADVAPI.DLL pavyzdžio, kompiuteriniu saugumu užsiimančios firmos, jei nėra pasirinkimo, nagrinėja taip pat ir sukompiliuotą kodą.
Siderartica
thumb|200px|right|Siderartica koncertas „[[Dark Barbece“ festivalyje (Vokietija, 2006)]] Siderartica – dainininkės Elena Alice Fossi iš grupės Kirlian Camera solinis projektas. Kiti nariai yra Andrea Savelli, taip pat prisidėjęs prie Kirlian Camera, ir Andrea Fossi. Carlo Dainelli įrašė vokalą dviem dainoms.
Šašaičiai (Kretinga)
Šašaičiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Jokūbavo. Kaime veikia Lietkoopsąjungos įmonė – UAB Šašaičių ūkis, užsiimanti brangiakailių žvėrelių (audinių) auginimu ir prekyba kailiais.
Tvertikas
Tvertikas (Erysimum) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso įvairiamečiai augalai, apaugę plaukeliais. Jų lapai sveiki. Vainiklapiai geltoni, violetiniai arba balti.
Gentyje yra apie 80 rūšių. Lietuvoje auga šios rūšys:
Šašaičiai (Kretinga)
Istorija
Šašaičių kaime netoli Gedgaudo sodybos ūkininko Zuberniaus žemėje 1958 m. melioratoriai aptiko XIII-XIV a. degintinį kapą, palaidotą dubens pavidalo urnoje, uždengtoje mediniu dangčiu. Šalia buvę palaidoti nedeginti smulkaus gyvulio kaulai, apdėti akmenukais. Apie 100 m į rytus nuo kapo esančioje pakilumoje rasta suardytų griautinių kapų liekanų, geležinio dirbinio fragmentas, keramikos šukių ir pan. Spėjama, kad čia galėjusi būti senovės gyvenvietė ir kapinynas.
Šašaičių kaimas pradėjo formuotis XV a., kai aprimus kovoms su kryžiuočiais į ištuštėjusias kuršių žemes pradėjo keltis žemaičiai. Jo pavadinimas yra asmenvardinės kilmės. Kaimui vardą davė pirmasis šių žemių naujakurys Šašas ir jo sūnūs Šašaičiai. Kaimas priklausė Kretingos dvarui.
Kiaušvis
Paplitęs Meksikoje, Hondūre ir Nikaragvoje. Auga tropiniuose miškuose, sause atšlaitėse, pakrančių kopose.
Šašaičiai (Kretinga)
Istorija
1566 m. Kretingos dvaro valdose buvo pravesta valakų reforma ir surašytas pirmasis Kretingos valsčiaus inventorius, kuriame pirmąsyk paminėtas Šašaičių (Szeszaicie) vardas. Kaimui priklausė 32 valakai (apie 684 ha) žemės, iš kurios 20 valakų (apie 427 ha) buvo ariami. Juos iš dvaro nuomavo ir dirbo 24 valstiečių šeimos. Kaimo žemės ribojosi su Kartenos dvaro valdomis bei karališkojo Gargždų dvaro Genaičių ir Žvirblaičių kaimais.
Kiaušvis
Gentyje yra 11 rūšių. Daugumai jų gresia išnykimas.
Šašaičiai (Kretinga)
Istorija
Apie 1566-1572 m. Šašaičius ir aplinkinius kaimus nusiaubė liga, greičiausiai maras, nusinešusi daugybę žmonių gyvybių ir neleidusi gyvenvietėms greitai atsigauti. 1572 m. Šašaičių kaime buvo belikusios 6 valstiečių šeimos, o didžioji dalis ariamos žemės – 15½ valako (377,7 ha) nedirbama. 1611 m. kaime tebuvo dirbama tik 10 valakų (213,68 ha) žemės. XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje iš kaimo išsikėlę nusigyvenę valstiečiai kūrėsi plėšininėse bendro naudojimo žemėse, kuriose įkūrė vienkieminę naujakurių trobelninkų gyvenvietę – Šašaičių užusienį.
Dar viena baisi maro epidemija kaimą ištiko 1709-1711 m. Nuo maro ir kitų ligų mirę kaimiečiai buvo laidojami kaimo kapinėse, įrengtose Minijos dešiniajame krante. Vienos veikė šiaurės rytiniame kaimo pakraštyje, o kitos – 1,2 km į pietryčius nuo jų. Abi įrengtos aukštumos šlaite, vadinamos Maro kapais, Marų kapeliais, Kapeliais, Senkapiais. Mirusiųjų atminimui jose nuo seno buvo statomi aukšti ąžuoliniai kryžiai ir stogastulpiai.
1771 m. kaimas valdė 33 valakus ir 3 margus (707,28 ha) žemės. Dirbama buvo daugiau kaip 18 valakų (per 385 ha), o kitoje žemėje buvo ganyklos, šienaujamos pievos ir miškai. Kaime gyveno jau 37 valstiečių šeimos, kurios nuomavo iš dvaro vidutiniškai po pusę valako (apie 10,7 ha) dirbamos žemės. 30 šeimų buvo įsikūrusios kaimocentre, abipus pagrindinio kelio (gatvės) stovėjusiose sodybose, 3 šeimos gyveno kaimo pietrytiniame pakraštyje miškingoje vietovėje XVIII a. įsikūrusiame Birenių užusienyje, o dar 4 šeimos – šiauriniame kaimo žemių pakraštyje buvusiame Šašaičių užusienyje, pavadintame Kumponais. Kaime veikė smuklė, kurią nuomavo kretingiškis žydas Hiršas Markovičius. Rytinėje dalyje, Jurgio Bendiko žemės sklype stovėjo vėjo malūnas, kurį nuomavo žydas Mauša Levinovičius, atsikėlęs iš Gdansko (Lenkija). Teritoriniu atžvilgiu Šašaičiai nesusiėjo su kitais Kretingos valsčiaus kaimais, nuo kurių juos skyrė Mišučių dvaro Raguviškių ir Babrūnių kaimai bei Žalgirio miškų masyvas.
Dauguma kaimo gyventojų buvo katalikai. Nuo 1610 m. jie priklausė Kretingos parapijai, o nuo 1778 m. – Jokūbavo filijai. XIX a. pirmoje pusėje kaimo gyventojų mažėjo. Jei 1827 m. jame buvo 21 katalikų namas, 1846 m. – 16 dūmų , tai 1857 m. – tik 12 katalikų kiemų. XIX a. antroje pusėje Kumponų ir Birenių užusieniuose buvo įkurti Kumponų ir Šašaičių palivarkai. Iš jų buvo administruojamos po baudžiavos panaikinimo Kretingos dvarui likusios kaimo žemės. Kitą kaimo žemių dalį po 1861 m. iš dvaro išsipirko 86 valstiečiai, kurie 1870 m. valdė 587 žemės rėžius ir mokėjo Kretingos dvarininkui grafui Nikolajui Zubovui išperkamuosius žemės mokesčius.
1917-1918 m. kaimą siaubė šiltinė ir dizenterija. Nuo šių ligų mirę gyventojai buvo laidojami senosiose kaimo kapinėse, esančiose aukštame Minijos pakrantės šlaite.
Tarpukariu prijungus prie Kretingos valsčiaus visus dešiniajame Minijos krante buvusius Kartenos valsčiaus kaimus, Šašaičių kaimas teritoriškai susijungė su likusia valsčiaus dalimi ir buvo priskirtas Jokūbavo seniūnijai. 1923 m. kaime užregistruoti 28 ūkiai. Iš 49 gyvenviečių pagal ūkių skaičių Šašaičiai valsčiuje užėmė 13, o pagal gyventojų skaičių – 14 vietą. Kumponų ir Šašaičių dvarai 1923 m. užregistruoti kaip savarankiškos gyvenvietės, kurios priklausė grafaitei Marijai Tiškevičiūtei. Tarpukariu Šašaičiuose buvo pravesta Lietuvos žemės reforma, kuria buvo siekiama aprūpinti žeme bežemius ir mažažemius bei sudaryti palankias sąlygas vidutiniam ir smulkiam ūkiui ugdyti. Iš pradžių buvo nusavinti ir išparceliuoti abu grafaitės M. Tiškevičiūtės dvarai, o Šašaičių dvaro žemės priskirtos prie Šašaičių kaimo ir išdalintos naujakuriams. Reformos metu visos kaimo žemės – ariamos dirvos, ganyklos, pievos, krūmynai, miškeliai, buvo padalintos į vienkieminius ūkius. Prie pagrindinio kaimo kelio liko tik dalis senus laikus menančio gatvinio kaimo sodybų. Kiti ūkininkai persikėlė į naujoje vietoje gautus ūkius ir pasistatė naujus gyvenamuosius ir ūkinius pastatus.