cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teisinis pozityvizmas
Teisinis pozityvizmas pagrindė teisės kaip įstatymų sampratą, teisės taikymą nusakė kaip veiklą, laikantis priimtų įstatymų, atmetant kokius nors (neteisės, ty. neįstatyminius) principus. Viena iš priešingos pozicijos teisinės minties pasaulyje mokyklų buvo sociologinė teisėtyra, teisinė hermeneutika, pagal kurią teisė, jos aiškinimas ir taikymas turi turėti visuomeninius orientyrus, konkrečias visuomeninės santvarkos sąlygas.
Teisės pozityvistai - Hansas Kelsenas, H. L. A. Hart, vokietis Gustav Radbruchs (teisės etinio normatyvizmo teorijos pradininkas).
1988 m. Ramštaino aviakatastrofa
'''1988 m. Ramštaino aviakatastrofa''' – aviakatastrofa įvykusi 1988 m. rugpjūčio 28 d., „Flugtag 88“ aviacijos šou metu. Renginys vyko Vokietijoje esančioje JAV karinių oro pajėgų Ramštaino oro bazėje. Italų pilotų grupės Frecce Tricolori pasirodymo metu susidūrė trys iš dešimties lėktuvų Aermachi MB-339PAN. Po susidūrimo vienas lėktuvas nukrito ant žiūrovų. Žuvo septyniasdešimt žmonių (įskaitant tris pilotus), skirtingais duomenimis sunkias traumas patyrė nuo 300 iki 400 žmonių.
Įvykių seka
Tą dieną Ramštaino oro bazėje susirinko daugiau kaip 300 tūkst. žmonių. Pagrindiniu oro šou įvykiu turėjo būti italų pilotų grupės „Frecce Tricolori‘‘ pasirodymas. Dešimt lėktuvų turėjo atlikti aukščiausio pilotažo figūrą „perverta širdis“.
„Frecce Tricolori“ išsiskirstė į dvi grupes, kurios danguje nupiešė stilizuotą širdies vaizdą. Figūros apačioje, skriedami maždaug 800 km/h greičiu lėktuvai atsigręžė vieni prieš kitus, išilgai žiūrovų linijos. Tuo pat metu dar vienas lėktuvas, piešiantis strėlę, turėjo praskrieti virš šių dviejų grupių, žiūrovų link. Dėl piloto, pulkininko Ivo Nutareli klaidos, strėlę piešiantis lėktuvas, 40 m aukštyje susidūrė su dviem lėktuvais.
Suniokotas lėktuvas nukrito netoli ledais prekiaujančio vagonėlio. Tą dieną buvo labai karšta, todėl toje vietoje būriavosi daug žiūrovų, tarp kurių buvo ir vaikų. Nukritęs lėktuvas sprogo, todėl kilo didelis gaisras.
Vienas iš lėktuvų, atsakingas už „širdies“ formavimą, nukrito greta gelbėtojų sraigtasparnio UH-60, o jo nuolaužos užmušė visus buvusius sraigtasparnyje. Susidūrimo metu lėktuvo pilotas išgyveno ir bandė katapultuotis, bet parašiutas pilnai neišsiskleidė, o pilotas žuvo nukritęs ant žemės. Trečias lėktuvas, dalyvavęs susidūrime, subyrėjo ore, o jo nuolaužos nukrito toliau nuo žmonių.
Susidūrimo išvengę pilotų grupės lėktuvai nusileido kaimyninėje Sembacho oro bazėje.
Po tragedijos
thumb|200px|right|Memorialas Po tragedijos žymiai išaugo savižudybių skaičius tarp tų, kurie buvo šios tragedijos liudininkai. Nukentėjusiesiems buvo išmokėtos kompensacijos. Vakarų Vokietijoje trejus metus buvo uždrausta rengti oro šou.
Buvo sukurtos papildomos taisyklės rengiant oro šou:
1993 m. liepos 1 d. šioje bazėje įvyko parodomasis 24 kovinių lėktuvų skrydis. Jame dalyvavo šešių skirtingų valstybių lėktuvai.
Populiariojoje kultūroje
Vokiečių grupė Rammstein parašė dainą „Rammstein“, kurioje pasakojama apie įvykusią katastrofą.
Vaisėdžiai šikšnosparniai
Vaisėdžiai šikšnosparniai (Pteropodidae) – šikšnosparnių šeima.
Gyvūnų dydis 5-40 cm, svoris 15-900 g.
Šeimoje 42 gentys, apie 170 rūšių.
'''Pošeimis. Ilgaliežuviai vaisėdžiai šikšnosparniai (Macroglossinae)'''
Mitsubishi
Mitsubishi Group  – įmonių grupė, apimanti keletą nepriklausomai valdomų Japonijos įmonių, naudojančių „Mitsubishi“ prekinį ženklą. Nors įmonės yra nepriklausomos, jos turi bendrą vardą ir praeitį. „Mitsubishi“ įmonių grupė apibrėžiama keiretsu terminu.
Istorija
thumb|left|150px|Yatarō Iwasaki, „Mitsubishi“ įkūrėjas. Pirmoji „Mitsubishi“ įmonė buvo laivybos firma, kurią 1870 m., tik ką įsitvirtinus Meidži restauracijai, įkūrė Yataro Iwasaki (1834–1885). 1873 m. ji pavadinta „Mitsubishi Shokai“ (三菱商会). „Mitsubishi“ (三菱) pavadinimas susideda iš dviejų dalių: mitsu reiškia 'trys', bishi reiškia 'plūduriuojantysis agaras', kurio vaisius panašus į rombą – šie pavaizduoti kompanijos logotipe (kita vertimo versija yra „trys deimantai“). „Mitsubishi“ emblema suformuota sujungiant du Iwasaki šeimos herbus – tris vieną ant kito sudėtus deimantus ir tris ąžuolo lapus. right|thumb|250px|Mitsubishi A6M „Zero“
Sparčiai besivystanti kompanija neapsiribojo vien laivininkyste. 1881 m. įmonė įsigijo Takašimos anglies kasyklą bei 1890 m. Hašimos salą ir pradėjo anglies, kurios reikėjo laivų statybai, gavybą, kiek vėliau atidarė geležies gamyklą, iš vyriausybės įsigijo laivų statyklą bei pradėjo teikti laivų draudimo paslaugas. Laivų statybos pramonėje įgyta patirtis ir technologinės žinios buvo panaudotos tolimesnėje verslo plėtroje, įtraukiant popieriaus, stiklo, plieno, elektronikos, orlaivių, automobilių, naftos produktų gamybą. Produktų eksportavimas jūromis į užsienio šalis paskatino imtis finansų veiklos. „Mitsubishi“ sukūrė konglomeratą, kuris suvaidino pagrindinį vaidmenį Japonijos pramonės modernizavime. Dabar korporacija vienija kelias dešimtis stambių firmų, užsiimančių įvairiausiomis verslo šakomis visame pasaulyje.
1917 m. „Mitsubishi Model A“ tapo pirmuoju serijiniu japonišku automobiliu. Dar po metų pasirodė pirmasis sunkvežimis „Mitsubishi T-1“, o 1932 m. – ir pirmasis autobusas „Mitsubishi B-46“. Įmonės plėtrai svarbūs buvo 1934-ieji, kai buvo sukurtas pirmasis keturiais ratais varomas automobilis „Mitsubishi PX-33“. Būtent šis automobilis tapo dabartinio „Mitsubishi Pajero“ pirmtaku.
Antrojo pasaulinio karo metu „Mitsubishi“ užsiėmė orlaivių gamyba. Mitsubishi A6M („Zero“) modeliai buvo pagrindiniai Imperialistinės Japonijos karinio jūrų laivyno naikintuvai. Šiuo laikotarpiu įmonė kaip vergų darbo jėgą išnaudojo belaisvius Sąjungininkų karius bei Kinijos ir Korėjos piliečius. Po karo dėl šių veiksmų „Mitsubishi“ korporacijai buvo pareikšti ieškiniai ir ji privalėjo atlyginti žalą buvusiems vergams, daugiausia Kinijos piliečiams. „Mitsubishi“ šiuo laikotarpiu Kinijoje užsiėmė ir opijaus prekyba.
1970 m. šimtmetinio jubiliejaus proga įmonė įsteigė „Mitsubishi“ fondą, kuris remia mokslinius tyrimus. Grupės įmonės taip pat individualiai remia įvairius labdaros fondus.
2007 m. „Mitsubishi“ pagamino 1,3 milijono automobilių.
„Mitsubishi“ Europoje
2002 m. gruodį Europoje buvo įkurta „Mitsubishi Motors Europe B. V.“ (MME), sujungusi platinimo tinklą Europoje. Būstinė – Amsterdamas. Tai buvo itin svarbūs metai, kadangi „Mitsubishi“ veikla Senajame žemyne buvo pertvarkyta siekiant sukurti naują organizaciją, kuri vystytų veiklą Europoje. Pasiekti rezultatai pranoko lūkesčius – lengvųjų automobilių pardavimai 2002 m. išaugo 15 %.
2003 m. buvo parduoti 207 939 automobiliai, arba 2,4 proc. daugiau nei 2002 m. Nuo 1999 m. tai buvo pirmasis prekybos augimas Europoje.
2004 m. sausio–spalio mėnesiais buvo parduoti 185 229 automobiliai, arba 7,6 % daugiau nei atitinkamu 2003 m. laikotarpiu (172 072 vnt.).
„Mitsubishi“ įmonės
thumb|right|200px|„Mitsubishi Electric Corporation“ būstinė Tokijuje.
Renaldas Seibutis
Renaldas Seibutis (g. 1985 m. liepos 23 d.) – buvęs Lietuvos krepšininkas.
Karjera
R. Seibutis karjerą pradėjo trečiojoje pagal pajėgumą Lietuvos lygoje, kurioje žaidė Palangos „Naglio“ komandoje, buvo vienas jos lyderių. Perspektyvų vaikiną pastebėjo „Sakalų“ treneriai ir pakvietė į savo gretas. Pirmajame savo sezone R. Seibutis žaidė vidutiniškai – per 17,6 min, pelnė po 7,6 taško. Tačiau kitą sezoną krepšininkas tapo „Sakalų“ lyderiu ir vienu rezultatyviausiu LKL ir BBL žaidėjų. Per rungtynes pelnė po 18,2 taško.
Imperatorius Albrechtas I
Albrechtas I ( 1255 m. liepos mėn. – 1308 m. gegužės 1 d. prie Brugo, Šveicarija) – nuo 1282 m. Austrijos ir Štirijos hercogas, nuo 1298 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius.
Renaldas Seibutis
Karjera
Po tokio sėkmingo sezono R. Seibutį į savo komandos gretas pasikvietė Pirėjo „Olympiacos“ vyr. treneris Jonas Kazlauskas. R. Seibutis Eurolygoje vidutiniškai pelnė po 6,3 taško, o Graikijos lygoje po 7,4 taško. Po sezono Pirėjų palikus J. Kazlauskui, komandą paliko ir R. Seibutis. Jis tapo kitos Graikijos komandos – „Marousi“ nariu. Šioje ekipoje R. Seibutis iškart tapo lyderiu.
Imperatorius Albrechtas I
Biografija
thumb|left|150px|Imperatoriaus Albrechto I žmona Elžbieta Karintietė Kilęs iš Habsburgų dinastijos. Tėvas imperatorius Rudolfas I, motina Gertrūda Ana fon Hohenberg. Žmona Elžbieta Karintietė. Vaikai:
Renaldas Seibutis
Karjera
2008 m. rugpjūčio 6 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Bilbao „Lugan Aro“ komanda. 2010 m. rugsėjo 17 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Turkijos Edirnės „Olin Genclik Spor“ klubu. . Po itin sėkmingo sezono Turkijos komandoje, kurioje R. Seibutis vidutiniškai per rungtynes pelnydavo po 18,7 taško, atkovodavo 2,7 kamuolio ir atlikdavo po 4 rezultatyvius perdavimus, krepšininkas pasirašė trejų metų sutartį su Vilniaus „Lietuvos ryto“ komanda.
Imperatorius Albrechtas I
Valdymas
thumb|left|150px|Albrechto I nužudymas Po 1298 m. liepos 2 d. pergalės prie Golheimo (netoli Vormso prieš Šventosios Romos imperatorių Adolfą I iš Nasau privertė elektorius išrinkti jį imperatoriumi. 1299 m. jis ir Prancūzijos karalius Pilypas V sudarė sąjungą, nukreiptą prieš jo valdžios nepripažinusi popiežių Bonifacą VIII. 1303 m. su popiežiumi susitaikė. 1306-1307 m. nesėkmingai bandė įsitvirtinti Čekijoje, Tiuringijoje ir Meisene. Nužudytas Kenigsfeledeno vienuolyne.
Ỹ
Ỹ ir ỹ (i ilgoji su tilde) – modifikuota lotyniškos abėcėlės raidė Y.
Renaldas Seibutis
Karjera
2015 m. rugsėjo pradžioje pasirašė vienerių metų sutartį, su galimybe ją pratęsti, su Kauno „Žalgiriu“.
2005 m. vasarą R. Seibutis atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinei su kuria tapo Pasaulio čempionu. Krepšininkas buvo išrinktas naudingiausiu čempionato žaidėju. 2006 m. buvo pakviestas į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės kandidatų stovyklą, tačiau į nacionalinę komandą taip ir nepateko.
R. Seibutis dalyvavo 2007 m. NBA naujokų biržoje. Jį 50 šaukimu pasirinko Dalaso komanda. Renaldas tapo 9-uoju Lietuvos krepšininku kada nors pašauktu NBA naujokų biržoje.
2021 m. rugpjūčio 11 d. R.Seibutis paskelbė apie profesionalaus krepšininko karjeros pabaigą.
Pasiekimai
thumb|right|210px|Renaldas Seibutis
Ỹ
Dažniausiai sutinkama gvaranių bei kitose tupių-gvaranių kalbose, kur žymi garsą [ɨ̃]. Tai gerklinis nosinis balsis, tariamas kaip rusų ы, tačiau per nosį. Vietnamiečių kalboje ši raidė žymi kylantį, bet nutrauktą garsą y.
Hitačio žemė
thumb|300px|Hitačio žemė Japonijos žemėlapyje
Gineitiškių ežeras
Gineitiškių ežeras – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, Zujūnų seniūnijoje, Gineitiškių kaime, 2 km į vakarus nuo Vilniaus (Pašilaičių). Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,65 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 161,7 m. Ežero viduriu iš šiaurės vakarų į pietryčius eina riba su Vilniaus miestu. Krantai žemi, vakaruose užpelkėję. Ežeru prateka Sudervės upelio aukštupys (iš Gilužio ežero link Buivydiškių VI tvenkinio).
Gineitiškių ežerą supa Gineitiškių ir Antežerių kaimai, šiaurrytinėje pakrantėje įsikūrusi Vilniaus miesto dalis Gineitiškės.
Hitačio žemė
Hitačis (常陸国; Hitachi no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiomis dienomis yra Ibarakio prefektūra. Hitačis ribojosi su Ivaširo, Ivakio, Šimousos ir Šimocukės žemėmis.
Senoji žemės sostinė ir joje buvusi šventykla buvo įsikūrę netoli Išiokos.
Edward Said
Edward Wadie Said (Edvardas Vadis Saidas; 1935 m. lapkričio 1 d. – 2003 m. rugsėjo 25 d.) – palestiniečių kilmės amerikietis, literatūros teoretikas ir kritikas bei aktyvistas, kovojęs už palestiniečių teises. Labiausiai žinomas savo veikalu Orientalism (1978), kuris davė pradžią antikolonializmo teorijai.
Buvo anglų kalbos ir lyginamosios literatūros profesorius Kolumbijos universitete.
Orientalizmas
Savo svarbiausiame darbe „Orientalizmas“ Saidas aptaria Oriento arba Rytų vaizdinį, atsispindintį Vakarų kultūroje. Patį Orientą jis laiko autonomiška realybe, kuri egzistuoja tik vakariečio orientalisto sąmonėje ir dažnai neturi nieko bendro su empirine tikrove. Saido teigimu, skirtingų Azijos (ir kitų neeuropinių) kultūrų sugrūdimas po viena apibendrinančia sąvoka nuolat tapdavo rasistinių teorijų pagrindu ir imperinės politikos įrankiu.
Ndelė
Ndelė – miestas ir subprefektūra Bamingio-Bangorano prefektūroje, CAR šiaurės rytinėje dalyje.
Likazinas
Likazinas – prekės ženklas, kuriuo kompanija „Roquette“ žymi jos gaminamą hidrogenizuotą gliukozės sirupą (hidrolizuotą krakmolą). Vienas pagrindinių likazino komponentų yra maltitolis, gaunamas hidrogenizuojant maltozę. Hidrolizuojant sirupus su skirtingais dekstrozės ekvivalentais gaunami skirtingi produktai. Pavadinimu lycasin paprastai vadinamas sirupas 80/55 (80 nurodo sausos medžiagos kiekį, o 55 – dekstrozės ekvivalentą). Kiti panašaus sirupo variantai (pvz., 75/60 ir 80/33) vadinami Polysorb.
Čiuvašų kalba
Čiuvašų kalba – tiurkų kalbų grupei priklausanti kalba, vartojama Pavolgyje gyvenančių čiuvašų. Tai vienintelė išlikusi vakarų tiurkų (ogūrų) kalba. Jai giminingos hunų, bolgarų, chazarų kalbos išnyko po tautų kraustymosi laikotarpio. Čiuvašų kalbą vartoja ~1,3 mln. žmonių, daugiausia gyvenančių Čiuvašijoje, Tatarstane, Baškirijoje, Uljanovsko, Samaros srityse.
Likazinas
Žinoma, kad likazinas suaugusiems gali sukelti šalutinį poveikį – vidurių pūtimą, gurguliavimą žarnyne bei dujų gamybą žarnyne. Žinomi keli atvejai, kai maisto su likazinu valgymas sukėlė rimtų žarnyno veiklos sutrikimų. Dėl to internete pasirodė jumoristinių atsilipeimų apie „Haribo“ kompanijos saldainius Sugarless Gummy Bears ('becukriai guminukai meškučiai').
Čiuvašų kalba
Čiuvašų kalba skirstoma į aukštutinę ir žemutinę (Volgos atžvilgiu) tarmes, tačiau jų tarpusavio skirtumai nedideli. Šia kalba leidžiami laikraščiai, vyksta radijo laidos, ji mokoma Čiuvašijos mokyklose.
Dėl priklausymo skirtingai atšakai, čiuvašų kalba nėra lengvai suprantama kitų tiurkų kalbų vartotojams. Seniau netgi buvo manoma, kad čiuvašų kalba yra tiurkizuota finougrų kalba.
Čiuvašų kalba užrašoma kirilicos raidynu, nors senovėje buvo užrašoma tiurkų runų raštu bei arabų raštu.
Kalba agliutinacinė ir turi daug priesagų. Daiktavardžiai ir būdvardžiai turi 8 linksnius. Veiksmažodžiai turi daug laikų ir nuosakų.
Juodagalviai
Juodagalviai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Mielagėnų, prie Birvėtos upės.
AÉK Athī́na
Atėnų „AEK“ – Graikijos futbolo klubas iš Atėnų.
Istorija
Klubas įkurtas 1924 m.
Piroklastai
thumb|right|220px|Akmenukų dydžio piroklastai, [[Kilauea ugnikalnis]] thumb|right|220px|Nuée ardente tipo piroklastai, [[Majono ugnikalnis Filipinuose, 1984 m.]] thumb|220px|Laharas per [[Šv. Elenos kalnas|Šv. Elenos kalno 1982 m. išsiveržimą]] Piroklastai arba tefra – ugnikalnio išsiveržimo metu į orą išmetamos ir vėliau krintančios ant žemės medžiagos, nepriklausomai nuo jų sudėties ar dydžio. Didžiausi piroklastų fragmentai po išsiveržimo nukrenta ant žemės greičiausiai ir arčiausiai išsiveržimo vietos, tuo tarpu mažesni fragmentai gali būti nunešami toli – pelenai gali iškristi už tūkstačių kilometrų ir laikytis stratosferoje keletą savaičių.
Piroklastai pagal dalelių dydį skirstomi į:
Piroklastai būdingi klampios magmos išsiveržimams, kai magmoje užstrigusios dujos išsiveržia kartu su įvairaus dydžio uolienų fragmentais.
Smulkesniems piroklastams (pelenams) susimaišius su vandeniu (kritulių arba ištirpdytu sniego, ledyno), susidaro laharas, kuris dėl savo greičio ir energijos gali būti labai pavojingas.
Taip pat skaitykite
Materiał piroklastyczny Pyroklastiskt material
Karl Popper
thumb|250px|Karlas Poperis
Karlas Raimundas Poperis (1902 m. liepos 28 d. Vienoje – 1994 m. rugsėjo 17 d.) – austrų ir anglų filosofas, logikas, sociologas. Neopozityvistas. Artimas Vienos būreliui.
Biografija
K. Poperis gimė tuometinėje Austrijoje-Vengrijoje vidurinės klasės žydų, priėmusių krikščionybę, šeimoje. Tėvas (teisės daktaras) buvo bibliofilas, turėjęs 12–14 tūkst. knygų asmeninę biblioteką. K. Poperis augo liuteroniškoje aplinkoje. Baigė Vienos universitetą.
Vadovaujant Karl Bühler, 1928 m. apsigynė psichologijos daktaro vardą. Jo disertacija vadinosi „Die Methodenfrage der Denkpsychologie“ (Metodo klausimas kognityvinėje psichologijoje).
1930–1936 m. dirbo mokytoju vidurinėje mokykloje. 1934 m. buvo išleista pirmoji K. Poperio knyga „Mokslinio atradimo logika“, kurioje kritikuojamas psichologizmas, natūralizmas, indukcionizmas ir loginis pozityvizmas, įtrauktas galimos falsifikacijos kriterijus atskiriant mokslą nuo ne mokslo.
1937 m., iškilus nacizmui, buvo priverstas emigruoti į Naująją Zelandiją, kur Kraistčerče tapo filosofijos dėstytoju. 1946 m. persikėlė į Angliją, kur Londono ekonomikos mokykloje dėstė logiką ir mokslo metodą. 1949 m. tapo profesoriumi. 1958-1959 m. pirmininkavo Aristotelio draugijai. 1965 m. karalienės Elžbietos II buvo įšventintas riteriu. 1969 m. pasitraukė iš akademinės veiklos, bet intelektualiai aktyvus liko iki pat mirties. Buvo Humanizmo akademijos narys, save apibūdindavo kaip agnostiką, tokiu būdu išreikšdamas pagarbą moraliniams judaizmo ir krikščionybės mokymams. 1976 m. K. Poperis išrinktas Karališkosios draugijos nariu.
Mirė 1994 m. rugsėjo 17 d. Pelenai palaidoti Vienos Lainco kapinėse šalia žmonos.
Filosofija
K. Poperis savo filosofiją vadino kritiniu racionalizmu, pabrėždamas, kad atsisako empirizmo ir iš jo kilusio observistinio-indukcinio mokslo supratimo. Jo teigimu, mokslinės teorijos savo prigimtimi yra abstrakčios, gali būti patikrintos tik netiesiogiai per jų panaudojimą. Joks patvirtinančių eksperimentų skaičius nesąs pakankamas, nes užtenka vieno atvejo paneigti visai teorijai. Mokslo žinios gausėjančios, kai iškeliamos hipotezės, ieškoma joms prieštaraujančių faktų. Pasak K. Poperio, teorijų moksliškumo kriterijus esąs principinė galimybė, remiantis faktais, jas paneigti. Šio kriterijaus filosofinės teorijos nepatenkinančios, tačiau jos esančios prasmingos ir turinčios įtakos mokslo raidai, kurią K. Poperis traktuoja tik kaip loginį procesą. Pažinimas esąs objektyvus, tiek tuo, kad jis objektyviai teisingas (ar panašus į tiesą), tiek jo ontologiniu statusu, kai jis nepriklauso nuo tiriančiojo.
K. Poperis pasiūlė trijų pasaulių struktūrą. Pirmasis esąs fizikinis; antrasis – psichikos, proto, mąstymo, suvokimų; trečiasis esąs žmogaus pažinimas daugeliu pasireiškimų arba antrojo pasaulio produktų per pirmojo pasaulio priemones, tokias kaip knygos, straipsniai, paveikslai, muzika ir t. t. K. Poperio manymu, konkretaus žmogaus sąmonei (antrasis pasaulis) trečiojo pasaulio poveikis esąs toks pat stiprus, kaip ir pirmojo pasaulio. Pažinimo plėtra esanti trečiojo pasaulio nepriklausomos evoliucijos funkcija.
FK Vilija Kaunas
Kauno „Vilija“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilijampolės mikrorajono (Kaunas).
Karl Popper
Filosofija
K. Poperis pasisakė prieš Kopenhagos kvantinės mechanikos interpretaciją. Jis griežtai nesutiko su N. Boro instrumentalizmu, palaikė A. Einšteino realistinę visatos sampratą.
FK Vilija Kaunas
Istorija
Komanda įkurta 1971 m. kaip „Kelininkas“. 1976 m. ji pateko į SSRS kolektyvų taurės pusfinalį, kur per pratęsimą pralaimėjo Vodnik Vanino komandai 1:2. Šią sėkmę klubas pakartojo 1979 m., kai Kaune vėl per pratęsimą pralaimėjo Dinamo Leningrad komandai 1:2. Nors tik 1990 m. pervadintas „Vilija“, tačiau dar 1981 m. Kauno „Vilija“ SSRS „Odinio kamuolio“ varžybose laimėjo sidabrą. 1991 m. prisijungė prie „Bangos“.
Karl Popper
Filosofija
Kaip sociologas K. Poperis kritikavo determinizmą bei istorizmą, ypač marksistinį, ir gynė „Atviros visuomenės“ koncepciją. Pagal istorizmą, visuomenė vystosi pagal žinomus bendruosius dėsnius determinuotos pabaigos link. K. Poperis teigė, kad tai esanti teorinė prielaida daugumai autoritarizmo ir totalitarizmo formų. Kadangi žinių kiekio didėjimas esąs priežastinis veiksnys istorijai, o jokia visuomenė, moksliškai, savo būsimo žinių kiekio nuspėti negali, todėl negali būti prognozuojamo istorijos mokslo. K. Poperiui metafizinis ir istorinis indeterminizmas buvo greta. Jis buvo socialinės inžinerijos šalininkas. ,
Kirby
thumb|right|220px| Kirby žaidimo „[[Kirby Air Ride““ viršelyje]] Kirby – vienas geriausiai žinomų Japonijos „Nintendo“ kompanijos kompiuterinių žaidimų personažų. Jam sukurta atskira kompiuterinių žaidimų serija.
Apie Kirby
Kirby yra apvalaus rožinio pripūsto baliono pavidalo veikėjas. Panašiai, tarsi oro pripūstomis, vaizduojamos jo rankos ir kojos. Kirby gyvena pramanytoje „Svajonių šalyje“ kartu su kitais šalies gyventojais tolimoje Popstar planetoje. Mėgstamiausi Kirby užsiėmimai yra valgyti ir miegoti, išskyrus atvejus, kai „Svajonių šalį“ reikia gelbėti nuo užpuolikų ar vagišių, tarp kurių pasikartojantis pagrindinis antagonistas karalius Dididi (King Dedede}. Kitas dažnai pasitaikantis pagrindinis priešininkas − Meta riteris (Meta Knight}. Žaidimų eigoje Kirby paprastai gali į save įtraukti didelį kiekį oro ir kartu su juo − eilinius priešininkus, kuriuos vėliau išspjauna. Įtraukus priešininką Kirby paprastai gali trumpam laikui perimti jo kovos sugebėjimus ir naudoti žaidimo eigoje. Oro įkvėpęs Kirby gali pakilti ir pleventi oru. Kirby gali būti suspaustas ar ištemptas, bet atgauna pradinę formą. Kirby lytis nėra nustatyta. Personažui sukurta 100 serijų anime serialas ir mangos kūriniai.
Žaidimai
Iki 2015 m. išleisti 14 pagrindinių Kirby serijos žaidimų. Juos daugiausiai kūrė „HAL Laboratory“, išleido „Nintendo“ vien savo gaminamoms žaidimų konsolėms. Pagrindiniai žaidimai yra nuotykių platformerio ir galvosūkių žanro. Be savos žaidimų serijos, Kirby yra valdomas „Super Smash Bros.“ muštynių žaidimuose. Ankstyvuosius serijos žaidimus galima žaisti naujesnėmis „Nintendo“ konsolėmis.
Pagrindinių žaidimų serija:
Kiti žaidimai:
Vladimiras Dubeneckis
Biografija
240px|left|thumb|[[Vytauto Didžiojo karo muziejus – svarbiausias V. Dubeneckio kūrinys]]
Gimė lietuvio tremtinio daktaro Juozo Dubeneckio ir daktarės Repinos šeimoje. Tėvas buvo gydytojas, išpažino stačiatikių tikėjimą, tad sūnus buvo užregistruotas kaip Vladimiras Josifovičius Dubeneckis. VLE nurodo gimimo vietą Zmeinogorske ir datą 1888 m. rugsėjo 6 d., nors profesorius Mykolas Songaila, 1933 m. išsamiai aprašydamas V. Dubeneckį, yra nurodęs kiek kitaip. Jo žiniomis, buvo likę du V. Dubeneckio pasai – rusiškas ir lietuviškas: pagal rusiškąjį jis gimęs 1888 m. Barnaule, pagal lietuviškąjį – 1887 m. Vilniuje. M. Songaila mini, kad žmonių, žinojusių architekto privatų gyvenimą, duomenimis, V. Dubeneckis gimė Vilniuje, bet pirmaisiais vaikystės metais buvo tėvo išvežtas į Sibirą, kur jo tėvas buvo išsiųstas kaip politiškai neištikimas elementas. Barnaulo ir Zmeinogorsko dviprasmybė nurodoma ir kai kuriuose rusiškuose šaltiniuose. Paulius Galaunė 1937 m. tvirtino, kad būsimasis architektas gimė 1888 m. rugpjūčio 25 d.
1906–1914 m. V. Dubeneckis studijavo architektūrą Aukštojoje menų mokykloje prie Peterburgo dailės akademijos, pas Leontijų Benua. Vėliau joje ir dirbo. 1917 m. jam suteiktas profesoriaus vardas. Čia susipažino su būsimąja žmona Olga, su kuria susituokė 1918 m. pabaigoje.
1919 m. sausį su žmona atvyko į Lietuvą, apsigyveno Vilniuje, tais pačiais metais persikėlė į Kauną. Pirmaisiais gyvenimo Kaune metais tarnavo Prekybos ir pramonės ministerijoje, 1920–1923 m. – Amerikos lietuvių akcinės bendrovės („Amlito“) statybos skyriuose. Rūpinosi Pažaislio bažnyčia, senąja Zapyškio bažnyčia.
Vienas Lietuvių meno kūrėjų draugijos steigėjų, Valstybės archeologijos komisijos, Lietuvos inžinierių ir architektų sąjungos steigėjų, 1925–1932 m. Architektūros sekcijos pirmininkas. Rūpinosi architektūros paminklų apsauga, Valstybės archeologijos komisijos narys. 1927–1929 m. profesoriavo, dėstė kompoziciją ir perspektyvą Meno mokykloje. 1930–1931 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete.
Nuo 1919 m. turėjo Lietuvos pilietybę, ir nors lietuvių kalbos neišmoko, bet jautėsi Lietuvos krašto patriotu. V. Dubeneckis mirė 1932 m. Karaliaučiaus ligoninė nuo kepenų cirozės, palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse. Antkapinį paminklą sukūrė architektas Mykolas Songaila ir skulptorius Juozas Zikaras.
Architektas
240px|thumb|V. Dubeneckio suprojektuotas [[LSMU Medicinos akademijos pastatas]]
Po I pasaulinio karo suprojektavo medinę Karmėlavos bažnyčią.
Reikšmingiausi projektuoti pastatai: Kauno meno mokykla (1922–1923 m.), Valstybės teatro rūmų Kaune rekonstrukcija (1923–1925 m.), kino teatras „Metropoliten“ (dabartinis Kauno dramos teatras; 1928–1929 m.), M. K. Čiurlionio kultūros muziejus (1930 m.), Vytauto Didžiojo karo muziejus (1934 m.) ir kt. Kai kuriuose pastatuose (viešbučio „Lietuva“ interjeras, 1925 m., gyvenamojo namo „Ragutis“ fasadų dekoras, abu Kaune) naudojo lietuvių liaudies dailės motyvus.
Vėlesniuose projektuose (VDU Medicinos fakulteto rūmai, 1931–1933 m., Vytauto Didžiojo karo muziejaus rūmai, su architektais K. Reisonu ir K. Krikščiukaičiu, 1931–1936 m.) susipynę klasikos ir moderniosios architektūros bruožai.
Dailininkas
V. Dubeneckis sukūrė dekoracijas spektakliams:
Sukūrė grafikos darbų, lietuvių liaudies kostiumų eskizų, parašė straipsnių architektūros klausimais.
Kupiškio-Utenos operacija
Kupiškio-Utenos operacija – viena pirmųjų Lietuvos kariuomenės karinės vadovybės suplanuotų karinių operacijų 1919 m. gegužės 26 – birželio 3 d. įvykdyta prieš Sovietinės Rusijos kariuomenę per Nepriklausomybės karą.
Per sėkmingą Lietuvos kariuomenės Kurklių-Panevėžio operaciją patyrę pralaimėjimą Raudonosios armijos daliniai traukėsi ir 1919 m. gegužės mėn. pabaigoje susitelkė linijoje Pakalniai – Leliūnai – Debeikiai – Svėdasai – Kupiškis – Vabalninkas. Lietuvos karinė vadovybė nusprendė neleisti Raudonosios armijos daliniams įsitvirtinti ties šia riba. Operaciją parengė Vyriausiasis kariuomenės vadas generolas Silvestras Žukauskas ir Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas.
Partizanai gegužės 29 d. užėmė Papilį, gegužės 30 d. – Kvetkus. Tą pačią dieną jungtinis partizanų ir saksų savanorių dalinys užėmė Pandėlį, Panemunį, gegužės 31 d. rytą užimtas Nemunėlio Radviliškis. Bijodami būti apsupti Raudonosios armijos daliniai naktį iš gegužės 30 d. į gegužės 31 d. traukiniu iš Kupiškio pasitraukė link Obelių.
Iš fronto pasitraukus saksų savanorių daliniams, lietuvių daliniai birželio 3 d. užėmė Užpalius, Daugailius ir Tauragnus, o birželio 7 d. užėmus Obelius susisiekta su Latvijos kariuomenės daliniais.
Sėkminga Kupiškio-Utenos operacijos baigtis leido išvaduoti nemažą Sovietinės Rusijos kariuomenės užimtą šiaurės rytų Lietuvos teritorijos dalį ir toliau plėtoti puolimą prieš Sovietinės Rusijos dalinius bei išeiti prie Dauguvos.
Traksėdžių pagrindinė mokykla
Šilutės rajono Traksėdžių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilutės raj., Traksėdžiuose, Šilojų g. 15, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190695531. Steigėjas – Šilutės rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Šilutės M. Jankaus pagrindinės mokyklos skyrius.
Istorija
Spėjama, kad pirmoji Traksėdžių mokykla įsteigta 1864 m. 1945 m. įsteigta dvikomplektė pradinė mokykla. Mokyklos istorija glaudžiai siejasi su Šilutės durpių įmonės istorija. Įmonei plečiant ekonominę veiklą, reikėjo daugiau darbuotojų, augo gyvenvietė, gausėjo mokinių skaičius. Dėl to 1959 m. leista įsteigti Traksėdžių septynmetę mokyklą, kuri 1962 m. tapo aštuonmete. 1963 m. pastatytas tuo metu pakankamai modernus mokyklos pastatas. Augant mokinių skaičiui, 1982 m. pastatytas trijų aukštų priestatas, sporto salė, valgykla. 1993 m. mokyklos dalimi tapo buvęs gyvenvietės vaikų darželis „Papartėlis“.
1999 m. mokykla tapo pagrindine dešimtmete mokykla ir 2000 m. išleido pirmąją dešimtokų laidą. 2016 m. prijungta prie Šilutės Martyno Jankaus pagrindinės mokyklos ir tapo jos progimnazijos skyriumi.
Jopalis
Jopalis – miestas Kolumbijoje, 387 km nuo Bogotos, 350 m aukštyje virš jūros lygio. Kasanarės departamento centras. 84,3 tūkst. gyventojų.
Svarbiausi miesto lankytini objektai: Santandero parkas ir fontanas, Llanero regiono folkloro muziejus ir monumentas, kiti parkai ir monumentai, čiuožimo aikštė.
Baltadančiai kirstukai
Baltadančiai kirstukai (Crocidura) – kirstukinių (Soricidae) šeimos žinduolių gentis.
Paplitę Eurazijoje ir Afrikoje.
Gentyje yra apie 150 rūšių: ir kt. thumb|left|210px|[[Mažasis baltadantis kirstukas (Crocidura suaveolens)]]
Gilvyčių mokykla
Šiaulių rajono Gilvyčių mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiaulių raj., Gilvyčiuose, Mokyklos g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190059946.
Juodagalviškiai
Juodagalviškiai – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gelvonų.
Juozas Bridžius
Biografija
Mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, priklausė slaptam lietuviškumą puoseliejusiam klerikų būreliui ir platino lietuvišką spaudą. 1894 m. liepos 1 d. įšventintas kunigu. Vikaravo šiose bažnyčiose: 1894-98 m. Vanevo Švenčiausios Mergelės Marijos, 1898–1901 m. Vištyčio Švč. Trejybės, 1903-05 m. Žemosios Panemunės Šv. Vincento Pauliečio, 1905-07 m. Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo, 1907-10 m. Kapčiamiesčio Dievo Apvaizdos. Kapčiamiestyje 1907 m. vasario 4 d. buvo įsteigtas Žiburio draugijos skyrius, atidaryta biblioteka, kuriai kurį laiką vadovavo pats kunigas.
1910 m. paskirtas nedidelės Kampiškių parapinės bažnyčios klebonu, kurioje pastoracinį darbą dirbo iki pat mirties.
Beti-pahuinai
Beti-Pahuinai – Afrikos tautų grupė, gyvenanti Kongo džiunglių zonoje, dab. Pusiaujo Gvinėjos, Gabono, Kamerūno, Kongo Respublikos teritorijose. Lingvistiškai tos tautos priskiriamos bantų tautoms.
Geografinės beti-pahuinų ribos yra Sanaga upė šiaurėje, Dža upė rytuose, Atlanto vandenynas vakaruose.
Skirstymas
Visi Beti-pahuinai turi daug tarpusavio bendrumų, kuriuos nulėmė panaši istorija, gamtinės sąlygos, gimininga kalba. Nepaisant to, jie skirstomi į maždaug 20 atskirų tautų, kurios grupuojamos į tris dideles grupes.
Istorija
Beti-pahuinų istorija yra mažai registruota. Manoma, kad jų pirminė protėvynė buvo į pietus nuo Sanagos upės, kur jie gyvena ir dabar, tačiau po to jie patyrė daug kraustymųsi, kol sugrįžo į pirmines žemes. Teigiama, kad iš pradžių jie persikėlė Sanagos upę, o iš ten buvo stumiami tolyn į šiaurę vietos genčių, tokių kaip mbumai, kol pasiekė Adamavą.
XIX a. pradžioje, prasidėjus Fulbių džihadui, beti-pahuinai pajudėjo vėl. Šį kartą į pietus, masiškai keldamiesi už Sanagos upės. Jų migracijos vyko dviem bangomis. Pirmieji įsitvirtino bulu ir fangai, o vėliau atsikėlė beti. Šie užkariautojai masiškai naikino ir stūmė vietos džiunglių gentis, įsitvirtindami didžiulėse teritorijose.
Nuo XIX a. pabaigos beti-pahuinų teritorijos buvo padalintos tarp Vokietijos, Ispanijos ir Prancūzijos. Šie steigė čia kakavos plantacijas ir išnaudojo vietos gyventojus. Tai ne kartą peraugo į masinius sukilimus.
XX a. II pusėje Kamerūnui, Pusiaujo Gvinėjai ir Gabonui paskelbus nepriklausomybę, pirmose dviejose valstybėse beti-pahuinai įsigalėjo kaip politinė jėga, sugniaužusi valdžią savo rankose.
Kultūra
thumb|left|150px|Fangų kaukė Beti-pahuinų tarpe buvo paplitusios afrikietiškos religijos ir papročiai, kurių viena svarbiausia buvo iniciacijos ceremonija sso. Kolonizatoriai siekė sunaikinti šiuos papročius, įdiegdami krikščionybę. Dėl to labai daug tradicinės kultūros ir gyvenimo būdo buvo sunaikinta. Nepaisant to, vietos papročiai atgimė po nepriklausomybės: susikristalizavo sinkretinės religijos, tokios kaip bviti.
Tradiciškai šios tautos užsiiminėdavo ir kaukių gamyba. Manoma, kad būtent fangų kaukės inspiravo kubizmo susiformavimą Europoje. Šiuo metu kaukių gamyba yra sumenkusi, skirta daugiausia turizmui.
Nyderlandų kolonijinė imperija
Nyderlandų kolonijinė imperija  – kolonijinė imperija, kontroliuojama iš Nyderlandų.
Nyderlandų kolonializmas ir iškilimas į kolonijines valstybes prasidėjo nuo nepriklausomybės karų prieš Ispaniją, kuriai Nyderlandai priklausė dėl dinastinių ryšių. Iš pradžių Nyderlandai domėjosi tik Europos prekyba ir finansais, tačiau nuo XVII a. pradžios ėmėsi globalesnės politikos, nes Ispanija ir Portugalija uždarė savo uostus Nyderlandų laivams.
1954 m. šešios smulkios Nyderlandų kolonijos (Karibų jūros salos) Vest Indijoje sujungtos kaip Nyderlandų Antilai. Pagal tų metų „Karalystės statutą“ Nyderlandai, Nyderlandų Gajana ir Nyderlandų Antilai tapo federacine karalyste. Tačiau 1975 m. nepriklausomybė paskelbta Gajanoje (kaip Surinamas), o Nyderlandų Antilai patyrė palaipsnišką dezintegraciją: 1986 m. atsiskyrė Aruba, Nyderlandų Antilai buvo galutinai suskaidyti į 5 administracinius vienetus Nyderlandų Karalystės sudėtyje. Tai – Bonairė, Saba, Sint Estatijus, Sint Martenas, Kiurasao.
Žemutinis Kotas
Žemutinis Kotas  – viena iš 14 Centrinės Afrikos Respublikos prefektūrų. Yra šalies pietuose. Prefektūros sostinė – Mobajė.
Subprefektūros
Žemutinis Kotas padalintas į 4 subprefektūras:
Augalų dauginimas auginiais
Augalų dauginimas auginiais – augalo dauginimas iš vegetatyvinių augalo dalių: lapų, ūglių, šaknų. Tai nelytinis vegetatyvinis ( – atgijimas, išaugimas) dauginimosi būdas.
Augalų dauginimas auginiais yra vienas paprasčiausių augalų dauginimo būdų. Taip galima dauginti gėles, krūmus, kai kuriuos medžius. Vegetatyviniu būdu galima gana greitai padauginti augalus. Šitaip dauginant palikuonys paveldi tas pačias savybes kaip motininis augalas, jie yra genetiškai vienodi, išlaiko identiškas formas, spalvas ir augimo greitį, o tai labai vertina sodininkai, gėlininkai. Auginiams atrenkami patys gražiausi ir geriausi augalai.
Vairas (savaitraštis)
Vairas – Šiaulių valstybinės dviračių gamyklos „Vairas“ savaitraštis, leistas 1975–1992 m.
Istorija
Iki 1992 m. ėjo kaip Šiaulių „Vairo“ dviračių ir variklių gamyklos savaitraštis. Tiražas 1975 m. – 1500 egz., 1992 m. – 1000 egz.
Bryan Adams
Bryan Guy Adams, (g. 1959 m. lapkričio 5 d. Kingstonas, Ontarijas, Kanada) – Kanados roko dainininkas, muzikos autorius, gitaristas, boso gitaristas, prodiuseris ir fotografas. Adamsas laimėjo daugelį apdovanojimų ir nominacijų, įskaitant 20 „Juno Awards“ apdovanojimų iš 56 nominacijų. Buvo nominuotas 15 „Grammy“ apdovanojimų iš kurių vieną laimėjo „Geriausios dainos kino filmui, televizijai ar kitai vaizduojamajai žiniasklaidai“ nominacijoje. Yra laimėjęs „MTV“, „ASCAP“ ir Amerikos muzikos apdovanojimų. Taip pat, galima pridėti, jog laimėjo du „Ivor Novello“ apdovanojimus už dainos kompoziciją, buvo nominuotas keliems „Auksiniams gaubliams“ ir tris kartus „Oskarui“ už filmams kuriamas dainas.
Adamsas apdovanotas Kanados ir Order of British Columbia ordinais už nuopelnus populiariajai muzikai ir už filantropinę veiklą, savo sukurtą labdaros fondą, kuris padeda tobulinti švietimo sistemą visame pasaulyje.
2011 m. kovą, „Hollywood Walk of Fame“ (Holivudo šlovės alėjoje), Bryan Adamsui atidengta žvaigždė, tai jau 2435 – oji žvaigždė alėjoje. Taip atlikėjas turi žvaigždę „Canada's Walk of Fame“ (Kanados šlovės alėjoje) (atidengta 1998 m.), o 2006 m. buvo įrašytas į „Canadian Music Hall of Fame“ (Kanados muzikos šlovės muziejų). 2008 m. Bryan pakilo į 38 visų laikų geriausių artistų/atlikėjų vietą, pagal „Billboard Hot 100 50th Anniversary Charts“. 2010 m. sausio 13 d. gavo „Allan Waters Humanitarian Award“ (Humanitarinį apdovanojimą) už daugybę labdaros koncertų ir kampanijų per visą savo karjerą., ir 2010 m. gegužės 1 d. buvo apdovanotas „Governor General's Performing Arts Award“ apdovanojimu už 30 metų meno ir prisidėjimo prie jo veiklą.
Ankstyvoji jaunystė
Adamsas gimė Kingstone, Ontarijo provincijoje, Kanadoje, anglų šeimoje. Močiutė turėjo maltiečių kraujo. Adamso tėvas buvo diplomatas, todėl dainininkas užaugo keliaudamas aplink pasaulį, kartu su savo tėvais. Didžiąją dalį vaikystės praleido tarp tėvo diplomatinių komandiruočių Europoje. Kartu su tėvais keliavo Anglijoje, taip pat, metus praleido Tel Avive, Izraelyje, ketverius metus gyveno Cascais mieste, netoli Lisabonos, Portugalijoje, ir metus Vienoje, Austrijoje. Galiausiai, 1973 metais, Adamsas su šeima grįžo į Kanadą ir įsikūrė Vankuveryje, Britų Kolumbijos provincijoje.
Žigmondas Batoras
Žigmondas Batoras (1572 m. – 1613 m. Praha) – Transilvanijos kunigaikštis (1572–1599, 1600, 1601; formaliai nuo 1588).
Biografija
thumb|left|150px|Žigmondo Batoro žmona Marija Kristina Stepono Batoro sūnėnas. 1588 m. nutraukė vasalinius santykius su Turkija. 1595 m. Valakijoje sumušė Turkijos kariuomenę. Rėmė konfederaciją. 1599 m. atsisakė sosto ir perleido Transilvaniją Habsburgams. 1600 m. trumpam sostą atgavo, bet buvo išvytas Valakijos valdovo Mykolo Narsiojo.
Zilberdineris
Zilberdineris (, iš ) – rūmų sidabrinių indų prižiūrėtojas, stalo įrankių šveitėjas ir galąstojas prie rūmų virtuvės.
Rusijos imperatoriaus dvare 1796 m. zilberdineris jau buvo. Buvo pavaldus oberhofmeisteriui.
Toskanos didžioji kunigaikštystė
Toskanos didžioji kunigaikštystė – buvusi Centrinės Italijos monarchija, Florencijos kunigaikštystės įpėdinė.
Kunigaikštystę valdė Medičiai, kol išnyko 1737 m. Nors Toskana neturėjo Florencijos respublikos tarptautinio pripažinimo, ji vis tiek Medičių valdoma klestėjo. Tai ypač pasireiškė valdant Kozimui I ir jo sūnums, bet nuo Ferdinando II laikų kunigaikštystė patyrė didelį ekonominį nuosmūkį, kurio žemiausias taškas buvo Kozimo III valdymas. Didžiausias Medičių valdymo metų nuopelnas buvo iškilimas į didžiojo kunigaikščio rangą, už kurį imperatoriui Kozimas I sumokėjo 100 000 dukatų. kairėje|miniatiūra|231x231px|Jonas de Medičis, 1737 m. (Francas Ferdinandas Richteris) Mirus Jonui de Medičiui ir išnykus pagrindinei Medičių šakai, po sutarties su kitomis didžiosiomis Europos valstybėmis, sostas kaip kompensacija atiteko Lotaringijos kunigaikštystę po ATR įpėdinystės karo praradusiam Marijos Teresės vyrui Pranciškui Steponui iš Habsburgų Lotaringų dinastijos, tolimam Medičių giminaičiui. Jo valdymo metu Toskaną kontroliavo jo vietininkas Markas de Bovo-Kraonas. Pranciškaus palikuonys gyveno ir valdė Toskaną iki 1859 m., išskyrus trumpą laikotarpį, kai Napoleonas buvo ją atidavęs Parmos Burbonams. Žlugus Napoleono santvarkai 1814 m., kunigaikštystė buvo atkurta. 1859 m. Toskaną prijungė Jungtinės Centrinės Italijos Provincijos, Sardinijos karalystės satelitinė valstybė. Toskana buvo formaliai aneksuota po 1860 m. vykusio referendumą, kuriame 95 % balsavo už.
Sabatjė reakcija
Sabatjė reakcija arba Sabatjė vyksmas yra cheminė reakcija, kurią 1910 m. atrado Prancūcijos chemikas Polo Sabatjė. Reakcijos metu vandenilis sąveikauja su anglies dvideginiu esant aukštai temperatūrai (dažniausiai 300–400 °C) ir slėgiui. Reakcijos rezultatas – susidaręs metanas ir vanduo. Reakcijai paspartinti, naudojamas nikelio katalizatorius. Ruteniu dengto aliuminio oksido substrato katalizatorius yra dar našesnis. Sabatjė reakcija yra egzoterminė reakcija:
Energijos kaupimas
Yra siūlymų iš atsinaujinančių energijos šaltinių, tokių kaip saulės, vėjo, upių ar vandenyno bangų/srovių pagamintą perteklinę elektros energiją, panaudoti metanui (gamtinėms dujoms) gaminti.
Tokiu būdu pagamintas metanas gali būti tiekiamas į įprastinius dujotiekių tinklus, kurie daugelyje šalių geba sutalpinti metams ar dvejiems reikalingą dujų atsargą. Tais atvejais, kai atsinaujinantys šaltiniai gamina per mažai elektros energijos, pagamintas anksčiau metanas gali būti panaudotas elektros energijos gamybai (arba kogeneracinėse jėgainėse elektrą ir šilumą). Elektrolizės metu naudojant perteklinę elektros energiją iš vandens būtų gaminamas vandenilis, kuris arba būtų naudojamas kuro celėse, arba sumaišius su CO2 vykdoma Sabatjė reakcija ir gaminamas metanas. Anglies dvideginis (CO2) gali būti išskirtas iš oro arba iš iškastinio kuro degimo produktų ar kitų šaltinių.
Vokietijoje 2012 m. pademonstruota veikianti 250 kW jėgainė.
Sent Kitso ir Nevio demografija
thumb|300px|Gyventojų skaičiaus kaita (1961-2003 m.)
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Sent Kitso ir Nevio demografiją.
Gyventojų skaičius: 51 538 (2014 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Elrio van Heerden
Elrijas van Herdenas (g. 1983 m. liepos 11 d.) – futbolininkas, Pietų Afrikos Respublikos rinktinės ir Belgijos klubo „Westerlo“ saugas.
Sent Kitso ir Nevio demografija
Metinis populiacijos prieaugis: 0,78 % (2014 m. apsk.)
Elrio van Heerden
žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo 2006, 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.
Sent Kitso ir Nevio demografija
Mirtingumas: 7,08 mirčių/1000 gyv. per metus (2014 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): +1,22 migrantų/1000 gyv. (2014 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 32 % (2010 m. apsk.)
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 8,98 mirusiųjų/1000 gimimų (2014 m. apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
'''15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:'''
Diuransas
Diuransas (, oks. Durença) – upė pietryčių Prancūzijoje, Provanse; Ronos kairysis intakas. Prasideda pietvakarinėse Alpėse, netoli Briansono. Teka į vakarus, daugiausia Alpių priekalnėmis. Prateka Aukštutinių Alpių, Aukštutinio Provanso, Vokliūzo, Ronos Deltos departamentus. Žemupyje teka Ronos deltos žemuma, Įteka į Roną šalia Avinjono.
Didžiausi intakai: Bleonas ir Verdonas.
Diuranso vanduo naudojamas drėkinimui, įrengta hidroelektrinių kaskada (bendra galia 1300 MW). Prie Diuranso įsikūrę miestai: Briansonas, Embrunas, Sisteronas, Manoskė, Kavailjonas, Avinjonas.
Aš turiu svajonę
thumb|[[Martinas Liuteris Kingas 1963 metais žygio į Vašingtoną metu sako kalbą „Aš turiu svajonę”.]]
„Aš turiu svajonę” – tai populiarus Martino Liuterio Kingo pasakytos kalbos, kurioje jis reikalavo rasinės lygybės bei užbaigti diskriminaciją, pavadinimas. 1963 metų rugpjūčio 28 dieną žygio į Vašingtoną metu Kingo nuo Linkolno memorialo laiptų pasakyta kalba buvo reikšmingas Amerikos pilietinių teisių judėjimo momentas. Kalba, kurios klausėsi daugiau nei 200 000 pilietinių teisių judėjimo šalininkų, yra laikoma viena iš didingiausių ir garsiausių kalbų žmonijos istorijoje. 1999 metais viešųjų kalbų mokslininkai šią kalbą išrinko geriausia XX amžiaus Jungtinėse Valstijose pasakyta kalba. Pasak JAV Atstovų rūmų nario Džono Luiso, kuris taip pat tą dieną kaip Studentų nesmurtinio koordinacinio komiteto prezidentas taip sakė kalbą, „daktaras Kingas turėjo galią, talentą ir sugebėjimus paversti tuos Linkolno memorialo laiptus įamžinta vieta, kuri amžiams bus atpažįstama. Tai kalbėdamas jis ugdė, įkvėpė ir informavo ne tik tuos žmones ten, prie Linkolno memorialo, bet ir žmones visoje Amerikoje bei ateities kartas.”
Stilius
Martino Liuterio Kingo kalba „Aš turiu svajonę” yra laikoma retorikos meno šedevru. Kingo kalba yra panaši į baptistų pamokslo stilių (Kingas buvo baptistų dvasininkas). Kalboje remiamasi svarbiais ir visuotinai gerbiamais šaltiniais, tokiais kaip Biblija, Jungtinių Amerikos Valstijų nepriklausomybės deklaracija, Išlaisvinimo aktu ir JAV konstitucija. Per retorinę aliuzijos priemonę, Kingas panaudoja frazes ir ištraukas iš svarbių kultūrinių tekstų. Savo kalbos pradžioje Kingas panaudoja aliuziją į Abraomo Linkolno Getisbergo kalbą, sakydamas „Prieš penkias dvidešimtis metų…”. Kalboje taip pat dominuoja užuominos į Bibliją. Pavyzdžiui, Kingas daro aliuziją į 30 psalmės 5 eilutę antrame savo kalbos posme. Remdamasis vergijos uždraudimu, paskelbtu Emancipacijos akte, Kingas sako, kad „tai [vergų išlaisvinimas] atėjo kaip džiaugsminga aušra po ilgos jų nelaisvės nakties.” Kita biblinė aliuzija randama Kingo kalbos 10-ajame posme: „Ne, ne, mes nesame patenkinti ir mes nebūsime patenkinti, kol teisingumas nenusileis lyg vandenys ir galinga srovė.” Tai aliuzija į Amoso knygą (5:24). Kingas taip pat cituoja iš Izaijo knygos (40:4-5): „Aš turiu svajonę, kad kiekvienas slėnis būtų iškeltas į viršų…” Be to, pažymėdamas, kad „ši tvanki teisėta negro nepasitenkinimo vasara nepraeis, kol neateis gaivinantis ruduo…”, Kingas naudoja aliuziją į Viljamo Šekspyro pjesės Ričardas III įžangines eilutes. Anafora, frazės kartojimas sakinio pradžioje, tai retorinė priemonė, kuri yra naudojama visoje kalboje. Anaforos pavyzdys yra randamas kalbos pradžioje, kai Kingas ragina publiką pasinaudoti momentu: frazė „Dabar atėjo laikas” šeštojoje kalbos pastraipoje yra pakartojama keturis kartus. Labiausiai cituojamas anaforos pavyzdys yra frazė „Aš turiu svajonę”, Kingui piešiant mišrios ir suvienytos Amerikos vaizdą yra pakartojama aštuonis kartus. Kiti pavyzdžiai, kai Kingas savo kalboje naudoja anaforą: „Mes niekada nebūsim patenkinti”, „Tikėdami”, „Teskamba laisvė”, „Pagaliau laisvi”.
Palikimas
Dėl žygio į Vašingtoną prezidento Džono Kenedžio administracijai buvo padarytas didesnis spaudimas, kad JAV Kongrese būtų ženkliai pasistūmėta pilietinių teisių įstatymų leidime. Prezidentas Kenedis bijojo, kad jei žygyje nedalyvaus daug demonstrantų, tai gali pakenkti jo pastangoms pasistūmėti pilietinių teisių srityje.
Po žygio į Vašingtoną ir savo kalbos, Kingas žurnalo „Times” buvo išrinktas metų žmogumi (1963 metų). 1964 metais Kingas tapo jauniausiu žmogumi, apdovanotu Nobelio taikos premija.
2004 metais JAV Kongreso biblioteka pagerbė šią Kingo kalbą, pridėdama ją į JAV nacionalinį įrašų registrą.
2003 metais nacionalinė parkų tarnyba paskyrė išraižytą marmurinį pjedestalą, norėdama atminti tą Linkolno memorialo vietą, kurioje Kingas sakė kalbą.
Silja Line
Silja Line – Suomijos laivininkystės kompanija priklausanti Estijos kompanijai Tallink. Silja Line laivai plaukioja Baltijos jūroje. Kompanija per metus plukdo apie 5 milijonus keleivių ir apie 200 000 automobilių.
Fiat Zero
thumb|Fiat Zero
Fiat Zero (taip pat žinomas kaip Fiat 12/15 HP) – nedidelis lengvasis automobilis, išleistas „Fiat“ kompanijos nuo 1912 iki 1915 metų.
Gamybos pradžioje buvo parduodamas už 8000 lirų, vėliau kaina buvo sumažinta iki 6900 lirų (23 250 eurų 2003 metų kaina). Automobilyje buvo įrengtas 1,9 l tūrio, 18 a. j. galingumo variklis. Variklis vartojo vidutiniškai 1 litrą benzino kiekvienam 5,1 km kelio, didžiausias greitis buvo 71 km/val.
Tai buvo pirmas Fiat, kuris buvo parduotas daugiau nei 2000 egzempliorių vieno tipo kėbulo, tačiau 1915 metais gamykla pradėjo vykdyti karinius užsakymus ir automobilių gamyba buvo sustabdyta.
Vaistininkas (žurnalas)
Vaistininkas – JAV lietuvių mėnesinis žurnalas, leistas 1905–1906 m. Bostone.
Istorija
Skirtas daugiausia gydomųjų žolių reklamai. Leidėjai-redaktoriai J. Gedminas ir A. Mickevičius.