cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kopuliacinis ciklas
Susijaudinimo fazė
Prasideda dėl fizinės erogeninių zonų stimuliacijos (abipusio švelnaus pasirengimo susijungti, lydimo glamonių) arba dėl psichologinių priežasčių (pvz., erotinės fantazijos, striptizas, anksčiau patirto sekso prisiminimai ir kiti lytiniai dirgikliai). Jeigu stimuliavimas yra tęsiamas, tuomet tiek moters, tiek ir vyro lytinis susijaudinimas greitai didėja. Stiprus geismas skatina kraujotaką, periferinį kūno aprūpinimą krauju, todėl kaista ir parausta skruostai, ausų speneliai. Šios fazės trukmė yra gana įvairi, priklausomai nuo stimuliavimo būdo ir partnerių savybių (fizinių ir dvasinių). Jeigu stimuliavimas nutrūksta, susijaudinimas gali sumažėti arba visai dingti (pvz., jeigu partneris per stipriai, skausmingai stimuliuoja varputę). Susijaudinus spartėja pulsas, kyla kraujospūdis, įsitempia raumenys (ypač pilvo ir tarpvietės). Moters organizme įvyksta daug pokyčių (lytinių reakcijų): padidėja ir sustandėja krūtų speneliai, padidėja pačios krūtys (apie 20–25 proc., ypač aplink spenelius), varputė prisipildo kraujo (vadinama varputės erekcija), praėjus 10–30 sek. nuo stimuliavimo pradžios ant makšties sienelių atsiranda pavieniai išskyrų lašeliai, o po kurio laiko visas makšties vidus padengiamas slidžiu skysčiu – įvyksta makšties lubrikacija. Apatinė makšties dalis atsiveria ir išsiplečia, o makšties ertmė visa pailgėja (ramybės būklėje makštis yra labai siaura). Išsiplėtusi ir pailgėjusi makštis tampa pasiruošusi, kad į ją būtų įvesta vyro varpa. Gimda pasikelia viršun, didžiosios ir mažosios lytinės lūpos išbrinksta ir atsiskiria vienos nuo kitų (atsiveria), iš dalies atidengdamos makšties prieangį; priklausomai nuo varputės erekcijos intensyvumo, ji daugiau ar mažiau išsikiša tarp lytinių lūpų. Vyro organizmo pokyčiai ne tokie gausūs: atsiranda varpos erekcija (praėjus 3–8 sek. nuo stimuliavimo pradžios) – varpa padidėja ir pakyla, sėklidės refleksiškai pasikelia aukščiau (arčiau link varpos šaknies) ir pabrinksta (padidėja iki 50 proc.), sustorėja ir išsitempia kapšelio oda, sustandėja krūtinės speneliai. Tiek vyrui, tiek ir moteriai šioje fazėje įsitempia raumenys, padažnėja kvėpavimas, pulsas ir pakyla kraujospūdis, smarkiai padidėja abiejų partnerių lytinių organų jaudrumas.
Aukštumos fazė
Jeigu stimuliavimas tęsiasi, susijaudinimas pamažu pereina į aukštumos fazę – vyrui atsiranda geismas įstumti varpą į makštį arba kad ji būtų kitokiu būdu labai intensyviai dirginama, o moteris siekia, kad būtų ritmiškai masažuojama varputė ir gretimos sritys. Partneriams atsiranda nenumaldomas noras susijungti ir galiausiai vyras įstumia varpą moteriai į makštį bei pradedamos frikcijos. Tai perėjimas nuo susijaudinimo prie orgazmo. Šios fazės trukmė priklauso nuo stimuliavimo efektyvumo ir asmens troškimo iškrauti lytinę įtampą. Pavyzdžiui, jeigu pora buvo ilgai išsiskyrusi ir per tą laiką neturėjo jokių lytinių santykių (priverstinis lytinis susilaikymas), aukštumos fazė gali būti trumpa, kadangi abu partneriai trokšta numalšinti lytinę įtampą kuo greičiau. Ir atvirkščiai – jeigu partneriai sutaria pratęsti malonumą, ši fazė gali trukti 30 ir daugiau minučių. Jeigu stimuliavimas netinkamas arba nesutampa partnerių lytiniai interesai, ši fazė gali tiesiogiai pereiti į prailginto atsipalaidavimo fazę, nepatiriant orgazmo. Aukštumos fazėje daugumai moterų smarkiai sustandėja krūtų speneliai, susitraukia areolės. Tuo pat metu lytinės lūpos, makšties sienelės ir krūtys dar labiau prisipildo kraujo, varputė susitraukia ir iš dalies pasislepia, todėl ji yra stimuliuojama (frikcijomis arba ranka) ne tiesiogiai, bet per odą. Manoma, kad varputės susitraukimas šios fazės metu yra savotiškas apsisaugojimas nuo pernelyg stipraus stimuliavimo artėjant prie lytinio susijaudinimo kulminacijos. Makštis maksimaliai pailgėja, gimda pasikelia aukščiausiai. Makšties prieangio liaukos dar labiau išskiria sekretą, pagerinantį varpos slydimą makštyje. Makšties sienelių apatinis trečdalis kartu su mažosiomis lytinėmis lūpomis toliau prisipildo kraujo ir sudaro vadinamąją orgazminę apmovą, o viršutinė makšties dalis dar labiau išsiplečia, prie gimdos kaklelio susiformuoja plati ertmė, kuri tarsi specialiai pritaikyta sėklai sukaupti. Vyro varpa labiau parausta ir padidėja, dar labiau padidėja ir pakyla sėklidės. Šioje fazėje ir vyro, ir moters raumenys dar labiau įsitempia, padažnėja kvėpavimas, pulsas padažnėja nuo 100 iki 170 tvinksnių (palyginus su 75 tvinksniais ramybės būklėje).
Orgazmo fazė
Jeigu lytinis stimuliavimas tęsiamas ir toliau, ateina akimirka, kai susikaupusi įtampa staiga išsikrauna. Lytinės iškrovos akimirka yra vadinama orgazmu – sueities kulminacija. Tai trumpiausia kopuliacinio ciklo fazė, trunkanti nuo keliolikos iki keliasdešimties sekundžių. Ją sudaro ritmiški nevalingi raumenų susitraukimai, lydimi nepaprastai malonaus jausmo, staigaus palengvėjimo ir atsipalaidavimo. Per keletą sekundžių staiga atsipalaiduoja visa nervų, raumenų ir kraujotakos sistemos įtampa. Šios fazės metu smarkiai susitraukia užpakalinės kūno dalies ir tiesiosios žarnos raumenys, veido, rankų ir kojų raumenys pasiekia didžiausią įtampą, padažnėja ir pagilėja kvėpavimas, nepaprastai padidėja kraujospūdis, širdies plakimas. Tai didžiausio lytinio pasitenkinimo pojūtis, kai laikas tarsi sustoja – organizmas įsiklauso į save, užmiršęs aplink esantį pasaulį. Vyrą didžiausias pasitenkinimas apima 2–4 sek. iki sėklos išsiveržimo. Vyrai orgazmą patiria beveik vienodai – skiriasi tik išgyvenimų intensyvumas, tuo tarpu moters orgazmas labai individualus, jo intensyvumas ir trukmė gali smarkiai skirtis. Orgazmo pradžia – tai kutenantis pojūtis varpos galvutės (pas vyrą) ir varputės (pas moterį) srityje, kuris bangomis plinta tolyn. Raumenys įsitempia, o kūnas tarsi sustingsta. Po to prasideda ritmiški lytinių organų susitraukimai. Vyro sėklinį kanalą supančių raumenų susitraukimai ritmingai stumia sėklą, kuri ištrykšta iš varpos keliais ar keliolika pliūpsnių (ejakuliuoja dėl stumiamųjų šlaplės susitraukimų) – sėkla veržiasi refleksiškai, jos nebegalima sulaikyti. Moteris orgazmą junta bangomis maždaug kas sekundę (0,8 sek. tarpais), stipriai susitraukiant makšties orgazminiam žiedui (pulsuojančiai susitraukiant gimdos, makšties ir išangės raumenims; vyksta tarpvietės raumenų ir išangės sutraukiamojo rauko kontrakcijos). Susitraukę apatinės makšties dalies raumenys standžiau suspaudžia varpą, makšties viršutinė dalis dar labiau išsiplečia ir dėl to vyras patiria savotišką varpos įsiurbimo jausmą. Moters orgazminiai susitraukimai trunka ilgiau negu vyro – apie 20–30 sekundžių. Paskutinieji susitraukimai būna vis silpnesni ir lėtesni. Orgazmo metu dažnai mėšlungiškai trūkčioja visas kūnas, kartais netgi galima netekti sąmonės ar prarasti orientaciją – pradedama šaukti, draskytis, kandžiotis ir pan.
Atsipalaidavimo fazė
Baigiamoji fazė vadinama atsipalaidavimu. Jos metu atslūgsta susijaudinimas, organizmas grįžta į ramybės būklę, tarsi visas suglemba. Normalizuojasi širdies darbas, kraujotaka, kvėpavimas, išnyksta lytinių organų pakitimai. Kraujas, pripildęs lytinių organų kraujagysles, pradeda sparčiai ištekėti iš organų (detumescencija). Pirmiausia susitraukia viršutinė makšties dalis, gimda grįžta į įprastinę padėtį, sumažėja didžiosios ir mažosios lytinės lūpos, mažosios lytinės lūpos susiglaudžia ir uždengia įėjimą makštin. Varputė sumažėja ir išnyksta po moters apyvarpės kloste. Krūtų speneliai ir pačios krūtys sugrįžta į ramybės būklę. Pas vyrą kraujo perteklius išteka iš varpos ir sėklidžių kapšelio, varpa sumažėja (iš pradžių staiga maždaug perpus, o paskui palaipsniui iki įprasto dydžio), suglemba ir nusvyra žemyn, sėklidės taip pat nusileidžia žemyn į kapšelį. Atsipalaidavimo fazėje vyro ir moters kvėpavimas bei pulsas sugrįžta į normos ribas, daugumą žmonių išpila prakaitas. Vyro susijaudinimas nutrūksta staiga, moters – lėčiau. Daugelis moterų gali patirti keletą orgazmų su nedidelėmis pertraukomis tarp jų, o vyrams tuoj po orgazmo prasideda refrakcinis laikotarpis, kurio metu jie visiškai nereaguoja į lytinius dirgiklius ar jaudinimą. Neretai dirginimas būna nemalonus ir erzina. Jeigu partneriai nesuvokia, kad kitas atsipalaidavimo fazę išgyvena visiškai kitaip nei jis, gali kilti lytinė disharmonija. Atsipalaidavimo fazės metu daug porų praktikuoja baigiamąsias glamones – švelnias glamones, kurios apramina abudu partnerius.
Kopuliacinio ciklo fiziologinės stadijos
Fiziologiškai kopuliacinis ciklas yra skirstomas į dvi fazes:
Nors pagrindinės lytinės reakcijos yra susijusios su lytiniais organais, tačiau kopuliacinio ciklo metu keičiasi ir bendros organizmo fiziologinės charakteristikos – kraujospūdis, kvėpavimas, pulsas, kraujagyslių išsiplėtimas, tam tikrų raumenų grupių susitraukimas ir kt.
Vyras
Vyro kopuliacinį ciklą galima suskirstyti į kelias stadijas, ir kiekvienoje iš jų vyksta tam tikras psichologinis ar fiziologinis procesas, priartinantis galutinį lytinio aktyvumo tikslą – sėklos suleidimą makštin:
Skirtumų biologinė reikšmė
Pagrindiniai kopuliacinio ciklo skirtumai tarp vyro ir moters gali būti paaiškinti skirtingu biologiniu lyčių vaidmenimi sueities metu. Kadangi vyro seksualumo natūralioji užduotis yra „pristatyti“ sėklą į kiaušialąstės apvaisinimo vietą, todėl visas vyro lytinio elgesio stilius yra aktyvaus pobūdžio. Galutinės biologinės užduoties atlikimas reikalauja didelės motyvacijos, todėl vyro pasiekta ejakuliacija ir yra apvainikuojama jo orgazmu. Po to sekanti lytinio nejaudrumo fazė – refrakcinis laikotarpis – užtikrina, kad būtų pagaminama pakankamai brandi sėkla ir pakankamas jos kiekis, kad būtų galima užtikrinti apvaisinimą ir palikuonių gyvybingumą. Gi moters seksualumas, savo ruožtu, taip pat nukreiptas palikuonių gyvybingumui užtikrinti, tačiau taip, kad ji pajėgtų atsirinkti geriausią ir vertingiausią pretendentą.
Išimtis (argumentacija)
Lotyniškai ši taisyklė vadinama, bet ši frazė neaprašo klaidos taip, kaip ji dabar suprantama. Pažodinis vertimas būtų „nuo nekvalifikuoto teiginio prie kvalifikuoto“. Tai viena iš trylikos Aristotelio aprašytų klaidų, bet gana sunkiai interpretuojama. Aristotelio pateikti pavyzdžiai visi suprantami, bet sunku rasti, kas jiems bendra. Panašiausia, jog jie teigia, kad nėra tokios taisyklės, kuriai negaliotų vienokios ar kitokios išimtys.
Daugiau išimčių turi platūs, gana apytikriai apbrėžimai.
Antanas Gaušas
Antanas Gaušas (1901 m. gruodžio 24 d. Odesoje, Ukraina – 1964 m. kovo 15 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.
Biografija
SSRS okupuojant Lietuvą, 1940 m. birželio 15 d. su pulku traukėsi Vokietijos sienos link, pulkas buvo grąžintas, vadas 1940 m. birželio 16 d. atleistas iš pulko vado pareigų, o birželio 19 d. ir iš kariuomenės. Vengdamas suėmimo, iki 1941 m. birželio 22 d. slapstėsi. Po 1941 m. Birželio sukilimo trumpai vadovavo voldemarininkų atkurtai sukarintai organizacijai „Geležinis vilkas“. Nuo 1942 m. kovo mėn. Vidaus reikalų vadybos sienos apsaugos vadas. Nuo 1943 m. sausio mėn. Panevėžio apskrities viršininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. išvyko į JAV.
Leošina
Leošina – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į rytus nuo Tytuvėnų, šalia nedidelės Bridvaišio pelkės. Praeina vieškelis Tytuvėnai–Plekaičiai. Kaime telkšo Leošinos tvenkinys.
Edmundas Lekevičius
Edmundas Lekevičius (g. 1942 m. gruodžio 7 d. Alytuje) – Lietuvos biologas ekologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Brolis Romualdas Lekevičius. 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1997 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1974–1984 m. dirbo Botanikos institute, 1984–1991 m. – Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas), Hidrobiologijos laboratorijos vadovas. 1991–1993 m. dirbo Mokslo, studijų ir technologijų tarnybos prie Lietuvos Respublikos vyriausybės Studijų skyriuje. 1993–2001 m. – Pedagogikos instituto direktoriaus pavaduotojas. Nuo 1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1998 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Svarbiausi moksliniai darbai iš teorinės biologijos. Remdamasis originalia metodologija tyrė, kaip prie aplinkos pokyčių prisitaiko ir evoliucionuoja gyvoji gamta, apibendrino skelbtas mokslines žinias ir paskelbė savąją bendrosios adaptacijos teorijos koncepciją. Daugiau kaip 10 knygų autorius, parašė mokomųjų priemonių.
Jersika
Jersika  – istorinė latgalių žemė ir jos centras Latgaloje. Dabar Jersikoje yra istorinis Latvijos piliakalnis, 165 km į pietryčius nuo Rygos.
Seniausia Jersikos istorija siejama su Polocko kunigaikštyste, kuri XI–XII a. turėjo interesų Latgaloje. Polockas valdė būsimosios Jersikos ir Kuoknesės regionus dėl priėjimo prie Baltijos jūros. Tik Polockui nusilpus ir atsiradus naujam priešui vakaruose – kryžiuočiams, šios žemės galėjo tapti nepriklausomos.
1209 m. vienintelis žinomas Jersikos karalius Visvaldis buvo nugalėtas Rygos vyskupo Alberto, jo lietuvė žmona buvo paimta į nelaisvę, o medinė Jersikos pilis sudeginta. Netrukus pilis buvo atstatyta. Visvaldis buvo priverstas atiduoti savo kunigaikštystę Albertui, kaip dovaną Rygos bažnyčiai, ir atgavo tik jos dalį, kaip feodą, kurį valdė iki savo mirties.
1211 m. Jersikos dalis, vadinta „Latvia“ (terra, quae Lettia dicitur), kuri buvo perleista Rygos bažnyčiai, buvo padalinta tarp Rygos vyskupo ir Livonijos ordino. Po karaliaus Visvaldžio mirties 1239 m., jo feodas atiteko Livonijos ordinui, bet buvo kelis kartus ginčijamas ir užkariaujamas Lietuvos ir Novgorodo kunigaikščių.
1281 m. vykusiame Jersikos mūšyje lietuviai, vadovaujami Traidenio, paėmė Livonijos ordinui svarbią Jersikos pilį. Tada ordinas 1281 m. iškeitė Daugpilį į Jersiką. Pati lietuvių įgula išbuvo Daugpilyje iki 1313 m.
Lauryniškiai
Lauryniškiai – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Dubingių.
Dygliuotoji eglė
Dygliuotoji eglė (Picea spinulosa) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitęs Himalajuose, Sikime ir Butane. Auga 2400-3700 m aukštyje.
Aukštis apie 40-55 m (kartais iki 65 m). Kamieno skersmuo 1-2,5 m. Spygliai 17-32 mm ilgio, žali, blizgūs. Kankorėžiai kūgiškai cilindriški, 6-12 cm ilgio, 2 cm pločio.
Dygliuotoji eglė kartais auginama Europos soduose kaip dekoratyvinis augalas.
Dalgėnai
Dalgėnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Bartninkų, netoli kelio.
Apversta piramidė
„Apversta piramidė“ – toks informacinės žurnalistikos kūrinių rašymo būdas, kai aktualiausias, reikšmingiausias faktas pateikiamas pirmoje pastraipoje, o paskui įvykis detalizuojamas pagal detalių, faktų svarbumą, todėl piramidė ir yra „apversta“ – pabrėžiama pirmiausia perduodamos informacijos svoris ir jo mažėjimas einant į pabaigą. Apversta piramidė grafiškai parodo informacijos svorį, tačiau tekstas, atvirkščiai, pradžioje turi būti taupus, o paskui plėstis. Todėl žurnalisto teksto kompoziciją galime pavaizduoti ir kaip paprastą piramidę.
Šitaip dėliojant informaciją pirmiausia atkreipiamas dėmesys į tai, kas svarbiausia, todėl ji greitai pastebima, o esmė visada pirmoje eilutėje. Tai patogu ir skaitytojui ar žiūrovui. Jei jis dėl kokių nors priežasčių neperskaitys ar neišklausys teksto iki galo, tai, kas svarbiausia, jau bus sužinojęs. Griežtas komponavimas palengvina klausimą/skaitymą, nes visi tekstai dėliojami įprasta tvarka, prie kurios įprantama. Be to, ši rašymo forma padeda auditorijai kuo greičiau sužinoti, kas įvyko, ar verta skaityti/klausyti. Dėl šio rašymo būdo palengvėja ir redaktoriaus darbas, nes žurnalisto tekstas gali būti trumpinamas, išbraukiant paskutinius sakinius, o teksto esmė vis tiek liks.
Antanas Gavelis
Antanas Gavelis (1901 m. gegužės 18 d. Žaunieriškiuose, Alytaus valsčius – 1984 m. liepos 2 d. ten pat, palaidotas Rumbonių kapinėse, Alytaus raj.) – Lietuvos karinis veikėjas, karo lakūnas, pulkininkas leitenantas, civilinės aviacijos inžinierius.
Biografija
1921 m. baigė Kauno karo mokyklą, paskirtas į Antrąjį pėstininkų pulką. 1922 m. perkeltas į aviacijos valdybą mokomosios eskadrilės lakūno mokiniu. 1923 m. baigęs teorinį bei praktinį kursus ir įgijęs skraidymo stažą paskirtas oro žvalgu. 1925 m. suteiktas karo lakūno vardas. 1932 m. baigė Prancūzijos nacionalinę aeronautikos mokyklą, grįžo į Lietuvą. 1935 m. pulkininkas leitenantas. Tarnavo karo aviacijoje, 1936 m. rugsėjo mėn. – 1940 m. liepos mėn. aviacijos dirbtuvių viršininkas.
SSRS okupavus Lietuvą, nuo 1940 m. liepos mėn. Linkaičių ginklų dirbtuvių technikos dalies vedėjas. Likvidavus Lietuvos kariuomenę 1940 m. lapkričio mėn. atleistas iš kariuomenės. Nuo 1940 m. lapkričio mėn. dėstė Aukštesniojoje technikos mokykloje Kaune, 1942–1949 m. mokyklos direktorius. Pareiškus politinį nepasitikėjimą iš darbo atleistas. 1953–1972 m. dirbo Durpyno statybos treste.
Valeria Golino
Valerija Golino (g. 1965 m. spalio 22 d. Neapolis) – italų aktorė ir režisierė, žinoma vaidmenimis tiek gimtinėje, tiek Holivude.
Biografija
left|thumb|150px Golino gimė Neapolyje italo ir graikės šeimoje, taip pat turi brolį muzikantą Enzo. Tėvams išsiskyrus, ji gyveno pas abu tėvus, nuolat migruodama iš Atėnų į Sorentą. Kinu ją dar vaikystėje sudomino motina, tačiau ilgą laiką ji nemanė, jog tai galėtų tapti pagrindiniu užsiėmimu ir norėjo tapti kardiologe.
Sukaukus 11, Golino buvo diagnozuota skoliozė, kurios gydymas užtruko 5 metus. Dėl ligos ji 6 mėnesius praleido Čikagoje ,kur tuo pačiu išmoko anglų kalbą. Sulaukusi 14, Golino ėmė dirbti modeliu įvairiuose pasaulio miestuose (Atėnai, Londonas, Milanas, Los Andželas), vaidino televizijos reklamose ir reklamavo įvairius produktus. Galiausiai dėl prasto lankomumo ji buvo pašalinta iš mokyklos.
Golino niekada nesimokė aktorystės, o jos karjera prasidėjo brolio Enzo dėka, kuomet šis supažindino ją su režisiere Lina Wertmüller, kuri davė jai nedidelį vaidmenį komedijoje „Scherzo del destino in agguato dietro l'angolo come un brigante da strada“. Naujoji veikla taip sužavėjo, kad Golino, nepaisydama tėvų nepritarimo, nusprendė toliau siekti aktorės karjeros. Metusi modelio darbą, kuris jos niekada nežavėjo, ji ėmėsi studijuoti dikciją, tačiau neskubėjo rinktis komedijose siūlomų vaidmenų, iškeisdama juos į nepriklausomų kūrėjų darbus („Figlio mio infinitamente caro“ 1985 m. ir „Piccoli fuoch“ 1986 m.). Sprendimas buvo teisingas, nes aktorė už abu vaidmenis buvo apdovanota Globo d'oro prizu geriausiai naujai aktorei. Netrukus jos karjero vos nepasibaigė tragedija: aktorė pateko į automobilio avariją, buvo operuota ir šešis mėnesius turėjo praleisti lovoje.
1996 m. pasirodė juosta „Storia d'amore“, už vaidmenį kurioje Golino buvo apdovanota Venecijos kino festivalyje kaip geriausia aktorė, taip pat eile prizų gimtojoje Italijoje.
Be sėkmingų vaidmenų JAV ir Europoje, Golino 2010 m. debiutavo kaip režisierė trumpametražiu filmu „Armandino e il Madre“, o 2013 m. sukūrė pilnametražį filmą „Miele“, už kurį gavo ekumeninio žiuri prizą Kanų kino festivalyje. Be to, dar 1987 m. ji įrašė 2 LP albumus ir pelnė Italų nacionalinio kino žurnalistų sindikato apdovanojimą už geriausią dainą.
2008 m. ji buvo Venecijos kino festivalio žiuri nare.
Aktorė taip pat nusifilmavo kelių grupių muzikiniuose vaizdo klipuose, iš kurių žymiausias yra R.E.M. „Bittersweet Me“.
Asmeninis gyvenimas
Be gimtosios italų kalbos Golino laisvai kalba angliškai, graikiškai ir prancūziškai.
Aktorė nebuvo ištekėjusi. Jos gyvenimo partneriai:
Apdovanojimai
right|thumb|200px right|thumb|200px right|thumb|200px
Jonušas Skuminas Tiškevičius
Jonušas Skuminas Tiškevičius (, 1572 m. – 1642 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Skumino šakos. Tėvas Teodoras Tiškevičius, motina Kotryna Lacka.
Šeima
1595 m. vedė, žmona Barbora Naruševičiūtė (Barbara Naruszewicz, 1580–1627), duktė Kotryna Eugenija Tiškevičiūtė (Katarzyna Eugenia Tyszkiewicz, 1595–1641, jos vyrai: Janas Rakovskis, Jonušas Višnioveckis, Aleksandras Liudvikas Radvila). 1630 m. vedė Sofiją Zamiechovską (?-1635)
Studijavo Padujos universitete. 1619 m. benediktinams dovanojo posesiją Gardine.
Valstybės tarnyba
1610 m. Lietuvos didysis raštininkas, 1621–1626 m. Mstislavlio vaivada, 1626–1640 m. Trakų vaivada, 1640–1642 m. Vilniaus vaivada. Be to, Breslaujos, Jurbarko, Naugarduko seniūnas.
Zinderis
Zinderis (, dar vad. Zinderas, Damagaramas) – miestas pietinėje Nigerio dalyje, Zindero regiono centras. Tai antras pagal gyventojų skaičių miestas Nigeryje. Yra oro uostas, plentai į Agadesą, Niamėjų, Kaną. Vystoma odos, maisto (javų perdirbimo, gėrimų) pramonė, pinami krepšiai, gaminami odos dirbiniai, yra javų, žemės riešutų pasėliai. Muziejus (buvusiuose sultono rūmuose), didžioji mečetė, universitetas.
Istorija
Miestas buvo įkurtas 1731 m. kaip viena hausų valstybių. Kadangi ji buvo įkurta išeivių iš Kano ir nebuvo sena, ji nebuvo įtraukiama į tradicinį 14 hausų valstybių sąrašą (kaip ir Gumelis).
Tuomet tai buvo šiauriausia hausų Damagaramo valstybė. Ji aktyviai vertėsi vergų prekyba ir garsėjo savo vergų turgumi, kurį 1903 m. uždarė prancūzai.
1899 m. Zinderis buvo prijungtas prie Prancūzijos Vakarų Afrikos ir tapo Nigerio provincijos sostine. Vėliau sostinė perkelta į Niamėjų.
Bismarko jūra
thumb|250px|Bismarko jūra žemėlapyje Bismarko jūra arba Naujosios Gvinėjos jūra – tarpsalinė Ramiojo vandenyno vakarinės dalies jūra. Pietvakariuose skalauja Naujosios Gvinėjos salą, iš pietų, rytų ir šiaurės apsupta Bismarko salyno. Vitiazio sąsiauriu jungiasi su Saliamono jūra. Plotas 310 tūkst. km². Vidutinis gylis 1700 m, didžiausias – 2900 m. Vidutinė metinė vandens paviršiaus temperatūra 28 °C. Druskingumas 34,5 ‰. Jūroje yra aktyvių vulkaninių salų. Pakrančių miestai – Rabaulas, Madangas, Lorengau.
Vilniaus pergalė
thumb|left|Gamykla
Vilniaus pergalė – lietuviška konditerijos gamintoja.
Istorija
1952 m. pastatytas „Vilniaus Pergalės“ fabrikas. „Naujoji Rūta“ veikia nuo 1993 m. skilus „Rūtos“ fabrikui po privatizacijos į dvi dalis. 2018 m. „Vilniaus pergalei“ leista įsigyti vieno didžiausių šalyje koncernų „Achemos grupė“ valdomą Šiaulių šokolado ir saldainių gamintoją „Naujoji Rūta“. „Naujoji Rūta“ 2017 m. pagamino daugiau nei 2 000 tonų produkcijos, įmonės pajamos siekė 4,7 mln. eurų., o 2017 m. „Vilniaus pergalės“ produkcija siekė 9 664 t., pajamos – 35,7 mln. eurų.
Kūriniai
Kūriniai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, Kaltanėnų seniūnijoje, 3,8 km į šiaurės vakarus nuo Kaltanėnų miestelio, 10,5 km į rytus nuo Labanoro, apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionėlių.
miniatiūra|240px|left|Riboženklis nuo Labanoro pusės miniatiūra|240px|left|Kiauna Kūriniuose thumb|right|180px|Kaimo kryžius
Etnografiškai, Kūriniai yra Rytų Aukštaitijoje, o pagal vyraujančią vietinių gyventojų tarmę tradiciškai priskiriamas lietuvių kalbos rytų aukštaičių tarmės uteniškių patarmės regionui.
Kiauneliškio gamtinis rezervatas (pusiaukelėje važiuojant iš Kūrinių į Labanorą, dešinėje pusėje).
Geografija
Išsidėstęs abipus plento ir šalia Utenos–Švenčionėlių geležinkelio atkarpos (ja keleivinis susisiekimas nutrauktas 2001 m.), kuri anksčiau buvo veikusios Panevėžio–Pastovio siauruko geležinkelio linijos tąsa.
Kūrinių kaimas įsikūręs Labanoro girios apsuptyje. Kaimo vakarinis pakraštys ribojasi su Labanoro regioniniu parku. Kaimas įeina į Aukštaitijos nacionalinio parko teritoriją. Jo šiaurinėje dalyje yra Kiaunos kraštovaizdžio draustinis, pietinėje dalyje – Pagilūtės telmologinis draustinis bei jame esanti netoli kaimo Kūrinių pelkė. Pro Kūrinius teka Kiaunos upė.
Šiltuoju metų laiku, per Kūrinius, Kiaunos upe eina vienas populiariausių iškylautojų baidarėmis vandens maršrutų.
Istorija
Kaimo teritorija yra senovės aukštaičių genties, Nalšios žemėje. 1920–1939 m., Kūrinius, kaip ir visą Vilniaus kraštą buvo okupavusi Lenkija.
Tarybiniais laikais kaimo šiaurės vakarų pakraštyje veikė Kūrinių pradinė mokykla. Pro kaimą kasdieną kursuodavo nemažai reisinių autobusų į Švenčionėlius, Švenčionis, Ignaliną, Molėtus, Kauną, Klaipėdą. Aplink kaimą esantys dirbami laukai daugiausia priklausė Kaltanėnų Černiachovskio kolūkiui. Vakarinėje kaimo dalyje kolūkis sėdavo javus, bulves, kukurūzus, o rytinėje daugiausia buvo šieniaujamos pievos.
Eitūnai
Eitūnai arba Staroruskojė (, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Retiras
thumb|left|260px|Retiro geležinkelio stotis
Jūrų liūtai
Jūrų liūtai – nesistematinis dalies ausytųjų ruonių (Otariidae) rūšių pavadinimas. Pastarąją šeimą jūrų liūtai sudaro drauge su jūrų lokiais, dar vadinamais kotikais.
Tai stambūs, iki 4 m ilgio užaugantys ir sveriantys daugiau nei 300 kg gyvūnai, paplitę nuo subpoliarinių iki tropinių vandenų. Nuo jūrų lokių skiriasi tuo, kad neturi storo kailio, yra didesni, turi mažesnius plaukmenis, mažiau išreikštas lytinis dimorfizmas. Jūrų liūtai gausiais būriais renkasi į gulyklas, esančias atokiose salose, pakrantėse. Minta žuvimi, kalmarais, kriliu. Gyvenimo trukmė – 20-30 metų.
Pavadinimas jūrų liūtas kilo nuo šių gyvūnų skleidžiamo riaumojimo, primenančio liūtų riaumojimą. Jūrų liūtai yra dresiruojami, su jais rengiami pasirodymai vandens parkuose, zoologijos soduose. Žmones puola retai, dažniausiai gindami teritoriją.
38 m. pr. m. e.
'''38 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vaclovas Dačkauskas
Biografija
1987 m. baigė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos vakarinį skyrių, inžinierius – statybininkas.
1998–2003 m. AB „Gargždų komunalinės paslaugos“ direktorius. Nuo 2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys.
Nuo 2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001–2017 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
Sutuoktinė Aldona, vaikai Jurgita, Aistė.
Gvadelupos vėliava
Gvadelupos vėliava – Prancūzijos valdos Gvadelupos simbolis. Oficiali Gvadelupos vėliava yra Prancūzijos vėliava, taip pat gali būti naudojamas logotipas su įrašu „REGION GUADELOUPE“. Tačiau yra sukurta keletas vietinių vėliavų variantų. Plačiausiai iš jų naudojama remiasi Bas Tero miesto vėliava. Tai juodame arba raudoname fone pavaizduota geltona saulė ir žalių cukranendrių pėdas. Viršuje driekiasi mėlyna juosta su trimis heraldinėmis lelijomis.
Gvadelupos liaudies išsivadavimo judėjimas, siekiantis salyno nepriklausomybės, naudoja vėliavą, labai panašią į Surinamo vėliavą (skiriasi tik proporcijos, žvaigždė mažesnė ir atitraukta kairėn).
Dalia
Dalia gali reikšti:
Euro 2012/Atkrintamosios varžybos
Euro 2012 atkrintamųjų varžybų etapas vyko 2012 m. birželio 21 – liepos 1 dienomis. Komandos susitiko tarpusavyje, o rungtynių nugalėtojai keliavo į kitą etapą, pralaimėjusiems čempionatas baigėsi.
John Dunstable
Džonas Dansteblis (arba Dansteplis,, John Dunstaple; apie 1390 − 1453 m. gruodžio 24 d.) – XV a. pirmos pusės anglų kompozitorius pereinamuoju laikotarpiu iš viduramžių į renesansą.
Biografija
Beveik nėra išlikę jokių žinių apie Dansteblio gyvenimą. Pirmą kartą jis minimas prancūzų poeto Martin le Franc poemoje apie 1440 m., kurioje minimi kompozitoriai Gijomas Diufai ir Žilis Benšua, esą pradėję kurti geresnę muziką pasimokę iš anglo Dansteblio. Dansteblio pomirtinėje epitafijoje Šv. Stepono bažnyčioje Londone nurodyta mirties data − 1453 m. gruodžio 24 d. Minima, kad jis tarnavo Bedfordo kunigaikščiui ir, be muzikavimo, užsiėmė astronomija ir matematika. Spėjama, kad Dansteblis gimė apie 1390 m. Dansteblio miestelyje Bedfordšyre. Jo žinomumą kontinentinėje Europos dalyje gali paaiškinti, kad jis, tikriausiai, kartu su Džonu Lankasteriu, Bedfordo kunigaikščiu ir karaliaus Henriko V broliu, buvo Prancūzijoje, nes joje kunigaikštis nuo 1423 m. buvo paskirtas regentu.
Rugpjūčio 8
Rugpjūčio 8 yra 220-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 221-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 145 dienos.
Vardadieniai
Dominykas – Tulgirdas – Daina – Elidijus – Gustavas
Skirvytės apylinkė
Skirvytės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje, prie Kuršių marių.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šilutės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. 1959 m. rugsėjo 30 d. prijungta prie Rusnės miesto.
Drobiečių žodis
Istorija
Iki 1990 m. ėjo kaip „Drobės“ susivienijimo savaitraštis, nuo 1991 m. – dvisavaitis, 1995–2001 m. – mėnesinis laikraštis. Tiražas 1972 m. – 2000 egz., 1993 m. – 1800 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Redakcijos darbuotojai Ona Bosienė, Matas Krygeris, Pranas Liukaitis, L. Patkauskienė, Vladas Vaitkevičius, J. Šėgžda.
Bismarko kalnagūbris
thumb|250px|Bismarko kalnagūbris, [[Vilhelmo kalnas]] Bismarko kalnagūbris  – kalnagūbris Naujosios Gvinėjos saloje, centrinėje Papua Naujojoje Gvinėjoje. Aukštis iki 4509 m (Vilhelmo kalnas). Papėdėje auga tropinės džiunglės, 3400 m aukštyje prasideda alpinės pievos. Viršūnėse – uolynai, akmenynai. Kalnuose prasideda Ramu upė.
Kalnagūbris pavadintas Vokietijos kanclerio Oto fon Bismarko garbei (tuo metu teritorija priklausė Vokietijai).
Furinalijos
Furinalijos – kasmetinė Senovės Romos šventė, kurios metu liepos 25 d. švęsdavo deivės Furinos kultą.
Markas Varonas rašė, kad tai buvo vieša šventė, oficialus laisvadienis (feriae publicae dies). Tiek šventė, tiek deivė vėliau tapo mažai žinomi net Vėlyvosios Romos respublikos gyventojams. Varonas I a. pr. m. e. viduryje rašė, kad jo dienomis mažai žmonių žino net jos vardą. Jai buvo paskirtas vienas iš penkiolikos flaminų (aukštųjų oficialių kultų žynių), ką rodė archajiškas stotas, ir ji turėjo šventą giraitę Janikulo kalvoje, kur, spėjama, ši šventė ir vykdavo.
Furina buvo siejama su vandeniu, o Furinalijos vykdavo po Lukarijų (Giraitės šventės), kurios būdavo švenčiamos liepos 19 ir 21 dienomis bei Neptūnalijų, švęstų liepos 23 d. Gali būti, kad šių švenčių grupė susijusi su siekimu išvengti vasaros sausrų.
Jonas Gaidamavičius-Gaidys
Jonas Gaidamavičius (literatūrinis slapyvardis Jonas Gaidys, 1860 m. rugsėjo 14 d. Kaniūkuose, Skudutiškio valsčius – 1911 m. gruodžio 30 d. Alantoje. Palaidotas Alantos kaimo kapinėse.) – Lietuvos gydytojas, prozininkas, publicistas, Varšuvos lietuvių studentų draugijos „Lietuva“ įkūrėjas, varpininkas.
Biografija
Baigęs Alantos pradinę mokyklą, mokėsi Peterburgo gimnazijoje. Studijavo Peterburgo universitete. 1889 m. Varšuvos universitete baigė medicinos mokslus.
Studijuodamas 1888 m. įkūrė Varšuvos lietuvių studentų draugiją „Lietuva“, jai vadovavo. Vienas iš laikraščio „Varpas“ leidimo iniciatorių. Kartu su J. Adomaičiu–Šernu, V. Kudirka 1888 m. parengė „Varpo“ prospektą, parašė įžanginį straipsnį jo pirmajam numeriui. 1889 m. daug rašė į „Varpą“, paskelbė jo kryptį nustatančių straipsnių. Šiame laikraštyje išspausdino nebaigtą apysaką „Antanas Valys“ (1889 m., Nr. 1-12), apsakymą „Pašauktieji“ (1880 m., Nr. 1-3), kitus beletristikos kūrinius, publicistinių straipsnių.
Atminimo įamžinimas
1982 m. Utenos kraštotyrininkų pastangų dėka ant J. Gaidamavičiaus-Gaidžio kapo pastatytas liaudies meistro S. Karanausko drožtas ąžuolinis stogastulpis.
Augustavo Suklupusiojo Jėzaus koplyčia
Augustavo Suklupusiojo Jėzaus koplyčia – koplyčia Augustavo mieste, prie ul. Zygmuntowskiej ir ul. Rajgrodzkiej gatvių sankryžos. Šioje vietoje koplyčia stovėjo dar XVIII a. Apie XIX a. vidurį minima šioje vietoje stovėjusi medinė koplyčia, kuri buvo aptverta medine tvora ir apsodinta tuopomis. 1872 m. buvo pastatyta nauja koplyčia. Per II pasaulinį karą koplyčia buvo sugriauta. Atstatyta 1950-1954 m., pašventinta 1955 metais.
Pajuodupys
Pajuodupys – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į rytus nuo Tytuvėnų.
Atvirkščia išimtis
Atvirkščia išimtis – nepagrįstas išimties taikymas tais atvejais, kuomet turėtų būti taikoma pagrindinė taisyklė taip kaip ji apibrėžta, be išimties. Tai argumentacijos klaida, priešinga išimties klaidai. Atvirkščia išimtis dažnai vartojama forma: „jei jam tai galima, tai bus galima ir man“.
Atvirkščia išimtis yra susijusi su slidžios nuokalnės klaida, kuri dažnai teigia, jog jei bus leistos vienos ar kitos išimtys, vėliau neišvengiamai bus leista vis daugiau ir daugiau panašių išimčių kol taisyklė nustos galioti.
Indukcijoje šios klaidos atitikmuo yra skubotas apibendrinimas.
1725 m.
1725 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rocky Marciano
{| border=1 align=right cellpadding=4 cellspacing=0 width=250 style="margin: 0 0 1em 1em; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 95%;" 250px|Rocky Marciano Broktonas Niutonas
Rokis Marciano (tikrasis vardas Rocco Francis Marchegiano,, 1923 m. rugsėjo 1 d. Broktone, Masačiusetse – 1969 m. rugpjūčio 31 d.) – sunkiasvorių bokso pasaulio čempionas nuo 1952 m. iki 1956 m.
Marciano, 43 iš 49 savo kovų baigęs nokautais, išliko vienintelis sunkiasvorių bokso čempionas bokso istorijoje, laimėjęs visas kovas savo profesionalo karjeroje.
Vaikystė
Marciano, italų kilmės amerikietis, gimė Broktone, Masačiusetse Pierino ir Paqualina Marchegiano šeimoje. Rokis turėjo tris seseris – Alisą, Concetta‘ą ir Elizabetą ir du brolius – Luisą ir Piterį. Būdamas vienerių metų jis susirgo plaučių uždegimu ir vos nenumirė.
Jaunystėje Rokis žaidė beisbolą, sportavo, naudodamas namų gamybos sunkumų kilnojimo stakles, vietoj bokso maišo naudojo galiniame kieme ant medžio pakabintą kimštą pašto maišą. Marciano, lankydamas Broktono vidurinę mokyklą, žaisdavo jos amerikietiškojo futbolo ir beisbolo komandose. Tačiau jis buvo pašalintas iš mokyklos beisbolo komandos, nes pradėjo žaisti bažnytinėje beisbolo lygoje, tokiu būdu pažeisdamas vidurinės mokyklos įstatą, draudžiantį žaidėjams pereiti į kitą komandą. Kiek vėliau Rokis, baigęs dešimt klasių, metė mokyklą. Tada Marciano pradėjo dirbti kroviku vienoje Broktono ledų ir anglių išvežiojimo sunkvežimiais kompanijoje. Jis taip pat ėmė dirbti griovių kasėju ir batsiuviu. Rokis tuo metu gyveno Hansone, Masačiusetse. Tas namas, kuriame Marciano gyveno, stovi iki šiol Pagrindinėje gatvėje.
Neprofesionalioji karjera
1947 metų vėlyvą kovo mėnesį Marciano su keliais draugais nukeliavo į Fejetvilis (Šiaurės Karolina) išbandyti jėgas Fayetteville „Jauniklių“ gretose, fermerio Čikagos jauniklių beisbolo komandoje. Rokis toje komandoje pažaidė tik tris savaites. Neradęs vietos kitose beisbolo komandose Marciano grįžo į Broktoną ir kartu su senu draugu Allie Colombo pradėjo ilgalaikes, intensyvias bokso treniruotes. Al‘as Weill‘as buvo Rokio vadybininkas, Charley‘is Goldman‘as – treneris ir mokytojas.
Profesionalioji karjera
Nors ir Marciano turėjo vieną profesionalią bokso dvikovą prieš Lee Epperson‘ą, 1948 m. liepos 12 d. jis pradėjo savo rekordinę profesionalo karjerą. Tą vakarą Rokis laimėjo prieš Harry Bilizarian‘ą. Marciano laimėjo pirmąsias savo šešiolika kovų nokautais: devyniose jų Rokis savo priešininkus nugalėjo pirmuosiuose raunduose, likusiose – penktuosiuose raunduose.
Don Mogard‘as buvo vienintelis boksininkas, sugebėjęs išsilaikyti ant kojų prieš „Uolą“ (Marciano pravardė), bet Marciano laimėjo teisėjų sprendimu.
Ankstyvojoje savo karjeroje Rokis pakeitė savo pavardę (tiksliau jos tarimą), nes kovotojus pristatantis pranešėjas Providense, Rod Ailande negalėjo ištarti tikrosios boksininko pavardės – Marchegiano. Taigi tą vakarą Rokio patarėjas pasakė ringo pranešėjui nuo šiol Marchegiano pristatyti Marciano pavarde.
Marciano dar tris kovas laimėjo nokautais. Tada jam teko susidurti su Ted‘u Lowry, kuris, pasak žurnalistų ir liudytojų, sugebėtų laimėti tris ar keturis raundus iš dešimties prieš Rokį ir taip jį įveikti. Vis dėlto Marciano pratęsė savo pergalių sąrašą, nugalėjęs Ted‘ą Lowry teisėjų nutarimu.
Marciano dar kartą su Lowry susitiko 1950 metų lapkritį, ir tada Rokis jį nugalėjo po planuotos dešimties raundų kovos. Po kovos prieš Lowry, Marciano dar keturias kovas laimėjo nokautais, tarp jų vieną penktame raunde (1949 m. gruodžio 20 d.) prieš Phil‘ą Muscato, patyrusį sunkiasvorį iš Bafalo (Niujorkas), kuris buvo pirmasis gerai žinomas ir turintis puikią reputaciją boksininkas, kovojęs prieš Marciano. Praėjus trims savaitėms po šios pergalės Niujorke Rokis nokautu penktame raunde nugalėjo Carmine Vingo, kuris po pralaimėjimo vos nenumirė.
1950 metų kovo mėnesį Rokis po dešimties raundų įnirtingos kovos teisėjų sprendimu nugalėjo Roland‘ą La Starza, būsimą pretendentą į pasaulio sunkiasvorių bokso čempiono titulą 1953 metais. Pastaroji pergalė buvo iškovota labai sunkiai. Marciano rezultatu 6-4 visose vertinimo lentelėse išplėšė pergalę prieš savo varžovą.
Marciano iki atsakomojo susitikimo su Lowry laimėjo dar tris kovas nokautais. Prieš Lowry Rokis vėl laimėjo vienbalsiu teisėjų sprendimu. Po pastarojo susitikimo jis laimėjo dar keturias kovas nokautais ir viena 1951 metais, balandžio mėnesį teisėjų sprendimu prieš Red‘ą Applegate‘ą. Po šių įvykių 1951 m. liepos 12 d. Marciano kovojantį pirmąkart parodė nacionalinė televizija. Tąkart Rokis šeštajame raunde nokautavo Rex‘ą Layne‘ą. Po pergalės prieš Joe Louis‘ą Marciano vėl buvo parodytas per nacionalinę televiziją. Rokis, nugalėjęs Louis‘ą, kuriam tai buvo viena paskutinių jo karjeros kovų, buvo apimtas įvairiausių emocijų, nes Louis‘as buvo jo dievaitis nuo pat vaikystės.
Čempiono karjera
Po dar keturių pergalių, tarp jų prieš Lee Savold‘ą ir Harry Matthews‘ą Marciano 1952 m. rugsėjo 23 d. Filadelfijoje susikovė su pasaulio sunkiasvorių bokso čempionu trisdešimt aštuonerių metų Jersey Joe Walcott‘u. Walcott‘as, pirmajame raunde pasiuntęs i nokdauną Marciano, uždirbo svarbius taškus ir nuolat pirmavo iki tryliktojo raundo. Tryliktame raunde Marciano savo firminiu dešiniuoju smūgiu (angl. „Suzie Q“) parbloškė Walcott’ą. Walcott‘as neatsikėlė ir Marciano tapo naujuoju pasaulio bokso sunkiasvorių čempionu. Pirmąkart Rokis apgynė šį titulą po metų, kai tą patį Walcott‘ą nokautavo pirmame raunde. Kitas pretendentas į čempiono titulą buvo Roland‘as La Starza. Kovos pradžioje Marciano taškais pralaiminėjo prieš oponentą, bet vienuoliktame raunde Rokis nugalėjo Roland‘ą La Starza techniniu nokautu.
Toliau Marciano dukart iš eilės susikovė su buvusiu legendiniu pasaulio bokso sunkaus ir pusiau sunkaus svorio čempionu Ezzard‘u Charles‘u, kuris tapo vieninteliu boksininku, išsilaikiusiu prieš Marciano visus penkiolika raundų. Pirmąją kovą Rokis laimėjo taškais, o antrąją – nokautu aštuntame raunde. Vėliau Marciano ringe susitiko su Didžiosios Britanijos ir Europos čempionu Don‘u Cockell‘u. Savo priešininką Rokis nokautavo devintame raunde.
1955 m. rugsėjo 21 d. įvyko paskutinioji Marciano kova. Tada jo oponentas buvo Archie Moore‘as. Iš pradžių kova buvo suplanuota rugsėjo 20 d., tačiau buvo atidėta dėl uragano grėsmės. Marciano buvo dukart pasiųstas į nokdauną antrame raunde, tačiau atsigavo ir nokautavo Moore‘ą devintame raunde. Beje, Moore‘as buvo pasiųstas į nokdauną šeštame ir aštuntame raunduose, tačiau jį išgelbėdavo gongas, skelbiantis raundo pabaigą.
1956 m. balandžio 27 d. Marciano oficialiai pranešė apie savo pasitraukimą iš profesionaliojo sporto.
Baigus bokso karjerą
Marciano ėmė mąstyti apie galimybę sugrįžti į profesionalųjį sportą, kai 1959 m. birželio 26 d. Ingemar‘as Johansson‘as tapo pasaulio bokso sunkaus svorio čempionu, nugalėjęs Floyd‘ą Patterson‘ą. Po mėnesio treniruočių, Marciano nusprendė niekada negrįžti į profesionalųjį sportą. Po šio pasitraukimo, Marciano daug savo uždirbtų pinigų investavo į įvairius restoranus, tačiau daugelis jo investicijų (tokių kaip Floridos pelkės pirkimas) baigėsi katastrofiškai. Daug pinigų jis skolindavo ir draugams, tačiau tie pinigai nebuvo grąžinti.
Rokis metus vedė bokso šou televizijoje, kurį rodydavo kartą per savaitę. Neilgai Marciano dirbo imtynių teisėju (vidurinėje mokykloje Rokis buvo geras imtynininkas). Dar daug metų Rokis dirbo bokso teisėju ir komentatoriumi.
1969 m. liepos pabaigoje, netrukus prieš Marciano mirtį, jis sutiko bendradarbiauti filmuojant filmą „Superkova: Marciano prieš Ali“. Buvo nufilmuota dviejų boksininkų treniruojamojo pobūdžio kova. Tada filmuota medžiaga buvo redaguota ir perkelta į kompiuterį, kur sukurta hipotetinė kova, kurioje abu kovotojai – Ali ir Marciano – kaunasi būdami savo geriausios formos. 1970 m. sausio 20 d. šis filmas buvo publikuotas. Marciano kovą laimėjo nokautu tryliktame raunde.
1958 m.
1958 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rocky Marciano
Mirtis
Buvo 1969 metai, Rokio 46-tojo gimtadienio išvakarės, kai Marciano keleivio vietoje skrido privačiu lėktuvu Cessna 172 į Des Moines miestą, Ajovos valstijoje. Tragedija įvyko naktį, esant blogam orui. Pilotas, neturėjęs įgūdžių skraidyti blogomis oro sąlygomis, bandė nutupdyti lėktuvą mažame aerodrome šalia Newton‘o Ajovos valstijoje, bet trenkėsi į medį dviejų mylių atstumu nuo leidimosi tako. Lėktuve beveik nebuvo likę degalų. Rokis, jaunas pilotas ir dar vienas keleivis (anot Ajovos bendruomenės vadovo Louis‘o Fratto sūnaus) susidūrimo metu mirė. Marciano rengėsi pasakyti kalbą, norėdamas paremti draugo sūnų, be to jo laukė netikėtas gimtadienio vakarėlis. Jis tikėjosi grįžti anksti ryte, kad savo 46-tąjį gimtadienį galėtų atšvęsti su žmona. Rokis tada skrido iš Čikagos po susitikimo su Andy Granatelli‘u, STP kompanijos vadovu, jo namuose. Marciano mirė, nepalikęs testamento.
1958 m.
Gimtadieniai
'''
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Rocky Marciano
Palikimas
2002 metais tas pats žurnalas Marciano paskelbė 12-tuoju numeriu sąraše 80 geriausių kovotojų per pastaruosius 80 metų. 2003 metais „Ring“ Rokiui davė 14-tą vietą iš 100 kada nors buvusių geriausių kovotojų. 2005 metais Tarptautinė Bokso Tyrimo Organizacija Marciano pavadino penktuoju numeriu tarp geriausių kada nors buvusių bokso sunkiasvorių. 1977 metais žurnalas „Ring“ Marciano paskelbė geriausiu italų kilmės amerikiečiu kovotoju. 2007 metais ESPN. com Marciano įtraukė į 50-ties geriausių kada nors buvusių (ar esamų) boksininkų sąrašą, kuriame Rokis užėmė 14-tą vietą. 1968 metais pagal Murry Woroner‘io radijo ir kompiuterinę programą Marciano buvo paskelbtas geriausiu sunkiasvoriu bokso čempionu.
Marciano priklauso pasiektos ilgiausios pergalių serijos sunkiasvorio ir pasaulio bokso sunkaus svorio čempiono karjeroje rekordas. Karjerą Rokis baigė be pralaimėjimų. Šiam rekordui buvo iškilęs pavojus, kai 1985 metais Larry Holmes‘as buvo laimėjęs visas savo karjeros 48 kovas, bet dukart pralaimėjo Michael‘ui Spinks‘ui. Pusiau sunkaus svorio boksininkui Dariusz Michalczewski taip pat trūko labai nedaug iki Marciano rekordo, kai jis laimėjo 48 kovas be pralaimėjimų. Ilgiausios pergalių serijos bokso ringe rekordas priklausė Julio César Chávez’ui, kuris laimėjo 88 kovas, tačiau 1933 metais viena jo kova baigėsi lygiosiomis. Willie Pep‘as, pusiau lengvo svorio boksininkas, laimėjo 63 kovas iš eilės, bet vėliau patyrė pralaimėjimą. Packy McFarland‘as buvo pusiau sunkaus svorio boksininkas (kovęsis nuo 1904 m. iki 1915 m.), kuris pralaimėjo savo pirmąją kovą, bet visas kitas 98 kovas laimėjo. Tačiau šis kovotojas nei karto nelaimėjo pusiau sunkaus svorio čempiono titulo.
Per visą bokso istoriją tik keletas boksininkų baigė savo karjerą be pralaimėjimų. Super vidutinio svorio boksininkas Sven‘as Ottke, laimėjęs visas 34 savo kovas, baigė karjerą. Keli boksininkai pasitraukė iš profesionaliojo sporto be pralaiėjimų, bet patyrę lygiąsias. Jim Won Kim‘as, super lengviausio svorio čempionas, 1986 metais baigė savo karjerą su 16 pergalių ir dvejomis lygiosiomis, Ricardo Lopez‘as 2001 metais baigė karjerą su 51 pergale ir vienomis lygiosiomis ir Laszlo Papp‘as, vidutinio svorio boksininkas, pasitraukė iš profesionaliojo sporto su 28 pergalėmis ir dviem lygiosiomis.
Marciano buvo pasiųstas į nokdauną tik du kartus jo profesionaliojoje karjeroje. Pirmąkart Rokis į nokdauną buvo pasiųstas čempionų kovoje prieš Jersey Joe Walcott‘ą. Antrą kartą Marciano buvo pasiųstas į nokdauną kovoje prieš Archie Moore’ą. Tačiau abu kartus jis atsistojo ir nokautavo savo oponentus.
Žurnalas „Ring“ tris kartus Marciano paskelbė metų kovotoju. Jo trys kovos, nuo 1952 m. iki 1954 m., laimint, o vėliau ginant čempiono titulą, minėto žurnalo tituluotos metų kovomis. 2006 metais ESPN organizuotu balsavimu 1952 metų čempioniškos Marciano kovos prieš Walcott’ą nokautas buvo išrinktas geriausiu bokso istorijoje. 1952 metais Marciano buvo paskelbtas metų atletu ir apdovanotas Hickok diržu (specialus prizas). 1955 metais Rokis buvo paskelbtas antruoju pagal svarbą Amerikos atletu.
Marciano yra įtrauktas į Tarptautinį Bokso Šlovės muziejų.
Bokso rekordas
Po kovos pasitraukė iš profesionaliojo bokso 1956-04-27.
Matas Vytautas Gutauskas
Matas Vytautas Gutauskas (g. 1937 m. liepos 30 d. Gilbietyje, Lazdijų valsčius) – Lietuvos inžinierius technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1978 m. technikos mokslų daktaras.
Nuo 1961 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1970–1972 m. Odos ir tekstilės gaminių technologijos katedros vedėjas. Nuo 1981 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – medžiagų mechaninis stabilumas, jo prognozavimas ir gerinimas. Sukūrė medžiagotyros prietaisų ir aparatų, lengvosios pramonės įrenginių, jų elementų. 103 išradimų autorius.
39 m. pr. m. e.
'''39 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Niagara Folsas (Kanada)
Niagara Folsas (pranc. ir ) – miestas Kanadoje, pietiniame Ontarijuje, prie Niagaros upės ir krioklio, priešais JAV miestą Niagara Folsą. 82,2 tūkst. gyventojų (2006 m.). Svarbus turistinis centras. Mašinų gamybos, elektronikos, chemijos pramonė. Hidroelektrinė.
Miestas pradėjo augti XIX a. kaip turistinės traukos vieta prie Niagaros krioklio.
Lenokai
Lenokai (Brachymystax) – lašišinių šeimos (Salmonidae) žuvų gentis. Paplitusi Sibire, Korėjoje, šiaurės Kinijoje, Japonijos jūroje.
Kūno ilgis siekia iki 70 cm, masė iki 6 kg. Atskiri individai gali pasiekti iki 1 m ilgį. Kūno forma primena syką, ištęstas, mažais žvynais.
Lenokai gyvena šaltose, srauniose upėse bei kalnų ežeruose. Laikosi nedideliais būriais, stambūs individai – pavieniui. Neršia gegužę-birželį, 0,5-1,5 m gylyje. Ikro skersmuo 4-4,5 mm, masė 50-60 mg. Lenokai išgyvena iki 15 metų. Mailius minta zooplanktonu, suaugusios žuvys – vabzdžiais, moliuskais, sliekais, ikrais, kitų žuvų mailiumi, varlėmis.
Yra 3 lenokų rūšys:
Dalia (Švenčionys)
Dalia – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Magūnų. Įsikūręs Pailgio miške, netoli pietrytinio Pailgio ežero kranto ir Petruškės upelio.