cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Activision
Susijungimas su „Vivendi“
2011 m. vasario 9 d. „Activision“ pranešė, jog nutraukia anksčiau buvusios pelningos „Guitar Hero“ frančizės gamybą, įvykių eigoje buvo atleista apie 500 darbuotojų. Vėliau buvo pranešta, kad serijos plėtojime daroma pertrauka.
Taputapuatea
Taputapuatea komuna – komuna Prancūzijos Polinezijoje, Pavėjinių salų padalinyje (Draugijos salos). Užima rytinę Raiatea salos dalį. Plotas 88,5 km². Gyvena 4,7 tūkst. gyventojų (2017 m.). Administracinis centras – Avera.
Komunoje yra Taputapuatea maraė – UNESCO pasaulio paveldo objektas.
Žaibas
thumb|300px|Žaibas Vilniuje Joninių naktį 2009 m.
Žaibas – natūrali gamtinė elektros iškrova, įvykstanti audros metu tarp debesų ar tarp žemės ir debesų. Matomą žybsnį lydi trenksmas (griaustinis) ir elektromagnetinis spinduliavimas. Žaibo garsą sukelia jo kelyje greitai besiplečianti įkaitusi plazma.
Žaibas gali trenkti arba iš vieno debesies į kitą, arba iš debesies į žemę, bet dažniausiai – iš debesies į žemę. Žaibai gali susidaryti ir didelio miško gaisro ar ugnikalnio išsiveržimo metu atsiradusiuose dulkių debesyse.
Žaibą sukelia debesų elektrinė poliarizacija, kurios metu apatinė debesies dalis įsielektrina neigiamai, o viršutinė – teigiamai. Formuojantis žaibui, iš debesies link žemės trenkia pirminė debesies iškrova, o jai priešpriešais – pirminė žemės iškrova. Šios iškrovos (jonizuoto oro takai), palyginus su vėlesniais reiškiniais, yra beveik nematomos. Joms susitikus, srovė daug kartų padidėja, ir trenkia antrinė, ryškiai matoma iškrova, kuri paprastai ir yra vadinama žaibu.
Dauguma (apie 95 %) žaibų yra vadinamieji neigiami žaibai, trenkiantys iš žemės atžvilgiu neigiamai įkrautos apatinės debesies dalies. Dauguma tokių žaibų trunka apie ketvirtį sekundės, įtampa juose siekia 100 megavoltų, elektros srovė – apie 60 – 170 kiloamperų. Pavyko užregistruoti net 290 kA. Vidutinio žaibo energija siekia apie 250 kW/h (900 MJ), išskiriama šviesos, šilumos ir garso pavidalu.
Žaibo viduje temperatūra apie penkis kartus aukštesnė nei Saulės paviršiuje. Jei žaibas trenkia į smėlį, šis išsilydo, suformuodamas „Perkūno strėles“ – fulguritus.
Labai retai (apie 5 % atvejų) pasitaiko teigiamas žaibas, trenkiantis iš aukščiau esančios žemės atžvilgiu teigiamai įkrautos debesies dalies. Tai daug stipresnis žaibas, kurio metu srovė siekia 300 kiloamperų (apie dešimt kartų daugiau) ir įtampa gali viršyti vieną gigavoltą (milijardą voltų). Teigiamas žaibas taip pat ir trunka daug ilgiau (iki keleto sekundžių). Teigiamo žaibo metu generuojamas stiprus labai žemo (3-30 Hz) ir žemo (3-30 kHz) dažnio radijo bangų spinduliavimas.
Teigiamas žaibas gali trenkti net keleto kilometrų atstumu nuo debesies. Jis dažniau pasitaiko žiemos audrų metu ir labiau tikėtinas audros pabaigoje.
Lėktuvai yra patikimai apsaugoti nuo neigiamo žaibo smūgio, tačiau jie negali atlaikyti teigiamo žaibo, kuris yra sukėlęs bent dvi aviakatastrofas (1963 m. – keleivinio lėktuvo Boeing 707 ir 1999 m – sklandytuvo). Taip yra todėl, kad nustatant lėktuvų saugumo standartus apie teigiamus žaibus dar nieko nebuvo žinoma. Tačiau net ir paprastas žaibas į lėktuvą pataiko nedažnai.
Visame pasaulyje per metus žaibas užmuša kelis šimtus žmonių. Dažniausiai pasaulyje žaibuoja Ruandoje.
Žaibai taip pat yra stebėti kitose planetose (Veneroje ir Jupiteryje).
Žaibo elektrinę prigimtį įrodė amerikiečių fizikas Bendžaminas Franklinas (1706–1790).
Apsisaugojimas nuo žaibo
thumb|300px|Žaibų dažnumo pasiskirstymas pasaulyje
Esant perkūnijai, nuo žaibo patariama apsisaugoti laikantis šių principų:
Gražvydas Mikulėnas
Gražvydas Mikulėnas (g. 1973 m. gruodžio 16 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Žaibas
Nuorodos
Åska
Gražvydas Mikulėnas
Atstovavo nacionalinei rinktinei. Debiutavo joje 1997 m. varžybose prieš Lenkijos rinktinę. 2012 metų gegužės mėnesį baigė profesionalaus futbolininko karjerą.
Vytautas Bagdonas
Vytautas Bagdonas (g. 1951 m. rugpjūčio 1 d. Bikūnų kaime, Anykščių rajonas) – žurnalistas, kraštotyrininkas, visuomenininkas.
Biografija
1958-1962 m. mokėsi Jokūbėliškio pradinėje mokykloje (Anykščių rajonas), 1962-1970 m. – Anykščių Jono Biliūno vidurinėje mokykloje, 1970-1972 m. – Vilniaus 21-oje technikos mokykloje, įgijo spaustuvininko specialybę. 1989 m. neakivaizdžiai baigė studijas Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, įgijo žurnalistikos specialybę.
1971–1972 m. Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas“ fotokorespondentas, 1972-1973 m. Anykščių rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“ fotokorespondentas. 1973-1975 m. atliko privalomąją karinę tarnybą TSRS kariuomenėje. 1975–1979 m. „Kolektyvinis darbas“ korespondentas, 1979–1992 m. Anykščių rajono „Lenino keliu“ kolūkio (nuo 1989 m. – Malaišių kolūkio) valdybos pirmininko pavaduotojas kultūriniam-masiniam darbui. 1992–1993 m. Svėdasų apylinkės inspektorius globai ir rūpybai, 1993–2004 m. žurnalistas respublikiniuose leidiniuose „Diena“, „Gimtasis kraštas“, „Privatus seklys“, „Ūkininko patarėjas“, laikraštyje „Ukmergės diena“ bei Anykščių laikraštyje „Šilelis“, 2004–2008 m. laikraščio „XXI amžius" korespondentas. Nuo 1992 m. Svėdasų krašto (Vaižganto) muziejaus direktorius, 2007–2013 m. Anykščių rajono savivaldybės administracijos specialistas ryšiams su visuomene.
Nuo 2006 m. asociacijos Vaižgantiečių klubo „Pragiedrulys“ pirmininkas, leidžia neperiodinį klubo laikraštį „Pragiedrulių žemė“ (nuo 2006 m.). Buria Svėdasų kraštiečius ir organizuoja šio krašto kultūrinius bei literatūrinius renginius, saugo Svėdasų krašto žmonių atminimą.
Įvertinimas
2014 m. skirta respublikinė literatūrinė Vaižganto premija už ilgametę Vaižgantiškos tradicijos sklaidą ir fotografijų albumą „Vaižgantinių šviesa virš Malaišių“.
Kengiai
Kengiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Raseinių. Auga saugoma Kengių liepa.
Istorija
Kengių dvaras istoriniuose šaltiniuose paminėtas 1775 m. Juozapas Zacharijus (kitur Hilarijus) Liaudanskas 1794 m. paveldėjo Kengius iš savo tėvų: Juozapo Lauryno ir Barboros Pranevičiūtės Liaudanskų. Vėliau dvarą valdė Juozapo Zachariaus sūnus Mykolas Januarijus Liaudanskas (g. 1802), po jo mirties dvaras atiteko vienai iš dukterų. Vėliau 1882 m. dalis dvaro atiteko Nadieždai Šarupičienei (1880–1948) ir jos vyrui kaip pasoga. Tais pačiais metais statytas namas, ūkiniai pastatai, užveistas sodas ir želdiniai.
1930 m. liepos 18 d. Kengių dvaras pateko į Raportų knygą „Vytauto Didžiojo garbei“, kuomet čia lankėsi Vytauto Didžiojo jubiliejinius metus minėjusi procesija.
Piotrovo Trojanai
Piotrovo Trojanai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Bockų, apie 26 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 60 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vaizduotė
Vaizduotė – gebėjimas iš gausybės atsiminimų sužadinti sąmonėje tam tikras sudedamąsias dalis ir sukurti iš jų naujus psichologinius darinius: vaizdinius, garsus, jausmus. Vaizduotė yra naujų vaizdinių sudarymas, pertvarkant atmintyje turimą vaizdinę patirtį. Vaizduotė pagrįsta turimo jutiminio patyrimo panaudojimu. Jos medžiaga – atminties vaizdiniai ir esami suvokimai. Vaizduotės šaltinis – objektyvi tikrovė, žmogaus sąmonėje įgijusi naujų formų. Vaizduotė yra tikrovę pertvarkančio atspindėjimo procesas.
Vaizdinių pertvarkymo vaizduotėje būdai
Skirtingų objektų, vaizdinių dalių sujungimas į naujas visumas. Agliutinacijoje akivaizdūs vaizdinių disociacijos ir asociacijos procesai. Objekto atskirų dalių pabrėžimas, išryškinimas. Vaizduojamo objekto arba jo atskirų dalių padidinimas, sumažinimas, dalių pagausinimas. Objektų grupėms būdingų bruožų išryškinimas, atmetant individualias ypatybes. Vaizdinių ar objekto ypatybių perkėlimas į naują kontekstą, kuriame jie įgyja kitą prasmę. Sudėtingas vaizdinių pertvarkymas, išryškinant grupei būdingas ypatybes per atskirus individus.
Stanulis
Stanulis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Taujūnai
Taujūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės viduryje, 3 km į šiaurės rytus nuo Naujojo Daugėliškio, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra Janionių biblioteka.
Stanulis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Stanulienė (ištekėjusi moteris) ir Stanulytė (mergautinė pavardė).
Alfredas Jaunušanas
Alfredas Jaunušanas (, 1919 m. kovo 24 d. Ryga – 2008 m. birželio 24 d. Ryga) – latvių teatro aktorius, režisierius.
Stanulis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Alfredas Jaunušanas
Biografija
1938–1941 m. Rygoje studijavo Latvijos universiteto Istorijos ir Filologijos fakultete, 1948 m. baigė Andrejo Upyčio dramos teatro studiją, 1963 m. Maskvoje – A. Lunačiarskio teatro meno instituto Aukštuosius režisūros kursus. Nuo 1947 m. Andrejo Upyčio dramos teatro Rygoje (nuo 1989 m. Latvijos nacionalinis teatras) aktorius, nuo 1963 m. ir režisierius (1966–1987 m. meno vadovas. Nuo 1954 m. Latvijos konservatorijos dėstytojas.
Pastatė daugiau kaip 40 spektaklių.
Antaninava (Širvintos)
Antaninava – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Zibalų.
Palenkė (miestas)
Palenkė (, 'įtvirtinimas') – sugriautas majų miestas Meksikoje, Čiapaso valstijoje, apie 130 km nuo Karmeno miesto.
Istorija
thumb|240px|left|Palenkės griuvėsiai Tai vėlyvojo klasikinio laikotarpio (600–900 m.) majų miestas. Palenkėje buvo daug įspūdingų pastatų, iš kurių bene geriausiai išlikusi šventykla su hieroglifų įrašais. 1952 m. atrasta kripta, kurioje yra, manoma, valdovo-šventiko palaikai iš VII a.
Dėl savo svarbios istorinės ir kultūrinės reikšmės Palenkė 1987 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Meksikos Čiaposo valstijoje įsikūręs miestas – viena didžiausių ir svarbiausių majų gyvenviečių. Hieroglifai leidžia spėti, kad miestas labiausiai klestėjo vėlyvuoju klasikiniu periodu (600–900), kai buvo vadinamas Lakam Ha. Tai buvo karallystės sostinė. Šiose vietose archeologų kasinėjimai vykdomi nuo XVIII a. pabaigos. Jie rodo, kad monumentus, kuriuos matome šiandien, pastatydino valdovai Hanabas Pakalis II Didysis (615–683) ir jo sūnus Kan Balamas II (684–702). Pastatai stovi natūralios žalumos tankmėje. Jie iškilo turint aiškų politinį ir ideologinį tikslą – šlovinti valdovus savitomis akmens puošmenomis fasadų išorėje, o viduje – tinko reljefais ir akmens raižiniais.
Užrašų piramidė
Pagrindiniuose pastatuose išraižyti hieroglifai, vardijantys miesto valdovus ir rodantys jų siekį įteisinti savo dinastiją ir stiprinti jos svarbą paliekant rašytinių paminklų. Harmoningos formos, stilius ir skulptūrų gausa – spėjama, jų bruožus kadaise ryškino raudonos, mėlynos, ochros ir žalios spalvų dažai – leidžia vadinti statinius unikaliais dinastijos ir valdovo šlovinimo architektūros pavyzdžiais. Užrašų šventyklos kolonose ir sienose daug hieroglifų, tarp jų ir žymiausi dinastijų sąrašai. Šis pastatas – tai Hanabo Pakalio II kapavietės šventykla. Ją statydintis valdovas pradėjo dar būdamas gyvas, bet darbus baigė jo sūnus Kan Blamas II. thumb|left|250px|Užrašų piramidė Pati šventykla stovi 24 metrų aukštyje, ant laiptuotos piramidės viršuje esančio cokolio. Piramidė primena vieną ant kito sudėtus aštuonis nupjautus kūgius. Į viršų pakylama pietų pusėje esančiais laiptais. Į pirmąją didelę patalpą patenkama pro penkias įeigas, palei kurias rikiuojasi lipdiniais dekoruotos kolonas. Antroji patalpa padalinta į tris dalis. Žemyn, pro šventyklos perdangas besileidžiantys laiptai aikštele padalinti į dvi dalis. Jais patenkama į kriptą, kurios sienos išpuoštos tinko reljefais. Tai devynio figūros (protėvių arba majų mitologijos personažų – Nakties valdovų). Pakalio Didžiojo sarkofago šonai dekoruoti negiliais reljefais. Jį dengia didžiulė Filiograniškai išraižyta plokštė. Plokštė išmarginta bene žinomiausiais ir gerai ištirtais majų reljefais – daugybė amžinąjį mirties ir atgimimo ciklą vaizduojančių figūrėlių su karalių po mirties akimirką. Karalius vaizduojamas su dieviškais atributais, simbolizuojančiais žengimo į nebūtį (o iš jos į pomirtinį pasaulį) akimirką. Iš jo pilvo auga kosminis kryžiaus pavidalo medis.
Kripta įrengta po piramidės pagrindu, pačiame centre. Atrastas sarkofagas tapo abejonių nekeliančiu įrodymu, jog pastatas išdygo dėl dviejų priežaščių – reikėjo ne tik talpinti patį sarkofagą, bet ir įkūnyti valdovo asmenybę.
Žinomi valdovai
thumb|right|210px|[[K'inich Kan B'alam II („Chan Bahlam II“).]] Vardų reikšmės rašomos kabutėse.
Oswestry Town FC
Osvestrio „Town“ – buvęs Velso futbolo klubas iš Osvestrio.
Istorija
2003 m. prijungtas prie TNS Llansantffraid klubo.
Kriemalos kapinynas
Kriemalos kapinynas – kapinynas Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kriemalos kaimo (Batniavos seniūnija), Nemuno dešiniajame krante. Dalį kapinyno per potvynius nuplovė vanduo.
Tyrimai
1961 m. Istorijos instituto bei Istorijos ir etnografijos muziejaus (dab. Lietuvos nacionalinis muziejus) archeologai kapinyne ištyrė (tyrimų vadovai Vytautas Urbanavičius ir Bronė Tautavičienė) 1355 m² plotą. Nustatyta, kad kapinyne laidota nuo II a. iki XV a. Rasti 28 nedegintų ir 8 sudegintų mirusiųjų kapai bei 23 žirgų kapai. Ankstyvuoju laikotarpiu nedeginti mirusieji laidoti su įkapėmis; 4 mirusieji palaidoti su II a. – III a., dar 3 – su V a. – VI a. dirbiniais. Šiuose kapuose rasta akmenų vainikų liekanų. X a. – XIV a. laidoti sudeginti mirusieji, rasti tokie 8 kapai. šiam laikotarpiui priskiriami ir žirgų kapai. XIV a. – XV a. mirusieji vėl laidoti nedeginti aukštielninki, su įkapėmis arba be jų, septyniuose kapuose rasta įkapių, 14 kapų buvo be jų. Ankstyvuosiuose kapuose rasta darbo įrankių, ginklų, papuošalų, vėlyvuosiuose – papuošalų ir XIV a. Lietuvos monetų, žirgų kapuose – puošnių odinių kamanų liekanų. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Afrikanai
Afrikanai (būrai, afrikaneriai; Afrikaaner) – Pietų Afrikos Respublikos baltųjų tauta, kalbanti afrikanų (būrų) kalba (afrikansas). Taip pat gyvena Zimbabvėje, Zambijoje, Namibijoje, Argentinoje, Nyderlanduose, JAV bei kitose Vakarų šalyse.
Iš viso pasaulyje yra apie 4 mln. afrikanerių, iš kurių apie 2,5 mln. gyvena Pietų Afrikos Respublikoje (čia jie sudaro apie 60 proc. baltųjų gyventojų). Kalba germanų kalbų grupei priklausančia afrikanų kalba, kuri dar žinoma afrikanso (afrikaans) pavadinimu. Afrikanai išpažįsta protestantizmą – dominuojanti atšaka kalvinizmas, yra ir liuteronų.
Istorija
left|250px|thumb|Romantiškas paveikslas vaizduojantis kolonistų atvykimą. Afrikanai yra kilę iš Šiaurės vakarų Europos kolonistų, daugiausia olandų, kurie atvyko į Kapo koloniją, kai ją 1652-1795 m. valdė Nyderlandų Ost Indijos Kompanija (Verenigde Oostindische Compagnie arba VOC). Olandų kolonistai, vadinami būrais (pažodžiui - 'valstiečiai'), ėmė kurtis retai gyvenamose teritorijose palei Gerosios vilties kyšulį. Nors pirmieji kolonistai atvyko daugiausia iš Nyderlandų, jų gretas greitai papildė Prancūzijos ir Vokietijos religiniai pabėgėliai, kurie perėmė olandų kalbą. Taigi afrikanų pagrindą sudarė Nyderlandų kalvinistai flamandai, taip pat vokiečiai, fryzai, prancūzų hugenotai ir valonai. 1788 m. Nyderlandams užleidus Kapo koloniją britams būrai neteko Nyderlandų pilietybės. Praradus kontaktą su Nyderlandais kolonistų kultūra bei kalba ėmė vystytis atskirai, kiek įtakojama vietos kultūrų ir susiformavo būrų arba afrikanerių etninė grupė. Dėl izoliacijos bei vokiečių, prancūzų ir anglų kalbų poveikio ėmė formuotis atskira afrikanų kalba. Ši kalba buvo žinoma kaip Kapo olandų kalbos dialektas, o jau nuo XIX amžiaus ji jau tapo visiškai susiformavusia atskira kalba. Į afrikanų tautą įsiliejo taip pat iš kitų Europos šalių (daugiausia iš Skandinavijos ir Britų salų) atsikėlę kolonistai.
1652 m. įkuriant koloniją norėta sukurti nedidelę atsargų papildymo stotį Nyderlandų Ost Indijos kompanijai, tačiau kolonistų skaičius didėjo ir kolonija išsiplėtė. XVIII a. pabaigoje - XIX a. pradžioje koloniją užėmė britai.
Tarp 1830 m. bei 1840 m. apie 12000 afrikanų, dėl britų kolonijinės administracijos vykdomos nepalankios politikos, anglikonų bažnyčios veiklos, nesiliaujančių pasienio karų su vietinėmis gentimis ir žemės trūkumo paliko Keiptauno apylinkes ir patraukė į Pietų Afrikos gilumą – šiaurės rytus, kur įkūrė dvi valstybes: Oranžiją bei Transvalį. Laikinai egzistavo dar ir Natalis, kurį britai greit užėmė. Klaidingai manoma, jog dauguma afrikanų turėjo vergus. Priešingai, nei Kapo olandai, kurie nemigravo į šiaurės rytus, jų neturėjo. Nepaisant to, didelį būrų nepasitenkinimą sukėlė britų administracijos 1828 m. išleistas aktas, garantavęs spalvotųjų ir baltųjų lygybę, kas prieštaravo afrikanerių įsitikinimams.
Didžiosios migracijos metu vyko dažni susidūrimai tarp būrų kolonistų bei vietinių afrikiečių genčių, dažniausiai su zulusų gentimi. Žymiausis susidūrimas įvyko 1838 m. gruodžio 16 d., kuomet būrų vado Adries Pretorius vadovaujami kolonistai Kruvinosios Upės mūšyje sumušė zulusų pajėgas. Žuvo daugiau nei 3000 zulusų, tuo tarpu nežuvo nei vienas kolonistas. Todėl atsivėrė kelias link Drakensbergo ir Transvalio.
Būrams įkūrus savo valstybes, greitai buvo susidurta su augančiais Britanijos interesais Pietų Afrikoje. Britus viliojo dideli deimantų ir aukso klodai, slūgsantys Transvalio bei Oranžijos respublikose. Konfliktą aštrino ir tai, jog ne afrikanų kilmės kolonistai, daugiausia britai, negavo pilietybės ir buvo diskriminuojami. Todėl prasidėjo pirmasis 1880 m. – 1881 m., o vėliau kilo ir antrasis 1898 m. – 1902 m. anglų – būrų karai. Po to kai 1902 m. Didžiosios Britanijos pajėgos nugalėjo būrus, afrikanų respublikos buvo aneksuotos. Karo metu britai sukūrė didelį koncentracijos stovyklų tinklą, kur sunkiomis sąlygomis buvo įkalinti afrikanai.
1910 m. buvo įkurta Pietų Afrikos Sąjunga, kuri paaštrino nesutarimus tarp afrikanų ir išeivių iš Britanijos. Be to, daugumą sudarantys juodaodžiai buvo stipriai diskriminuojami. Jie buvo įkurdinamui tam tikrose, tik jiems skirtose vietose: prie miestų esančiose specialiose teritorijose ir jiems skirtose rezervacijose – bantustanuose. Iki 1994 m. galiojo apartheido (Aparttheid) sistema, įteisinta 1948 m.
Šiuo metų kai kurie liberalių pažiūrų afrikanai siūlo atmesti terminą „afrikaneris“ kaip sietiną su rasistine praeitimi.
Kultūra
Afrikanai yra gana religingi, tradiciškai užsiima ūkininkavimu. Kai kuriose šeimose dar yra išlikę patriarchato bei puritonizmo elementų. Gyvena vienkiemiuose (fermose) bei miestuose.
Žodis afrikaneris reiškia 'afrikietis'. Kolonistai save laikė vietiniais afrikiečiais, tuo skirdami save nuo kitų baltųjų. Pirmą kartą žodis „afrikaneris“ paminėtas 1707 m., tačiau iki antrojo Anglų – Būrų karo, 1898 – 1902 m., nebuvo dažnai vartojamas. Vėliau šis terminas buvo naudojamas siekiant atskirti žmones vartojusius afrikanų bei anglų kalbas. Prieš įsigalint šiam terminui, afrikanų kalba kalbantys gyventojai buvo vadinami įvairiais vardais: būrai, pusiau sėsliais – keliaujančiais būrais (trekboers), Kapo olandais, gyvenančiais vakaruose. Afrikanai, kurie nuo XIX amžiaus pirmosios pusės migravo į dabartinės PAR gilumą buvo vadinami vūrtrekeriais (voortrekkers).
ŽIV paplitimas tarp afrikanų kur kas mažesnis, nusikaltimų būrai taip pat daro kur kas mažiau už juodaodžių tautas Pietų Afrikoje. Tam įtakos turėjo ir apartheidas. Būrai vertina savo tautinį identitetą ir siekia jį išsaugoti. Neseniai buvo bandoma sutapatinti afrikanus ir afrikansu kalbančius Kapo spalvotuosius į vieną grupę – afrikanerius, tačiau dėl abiejų kultūrų skirtumo to pasiekti nepavyko.
Diskriminacija
Po to, kai į valdžią Pietų Afrikoje atėjo juodaodžiai, afrikanai vėl neteko galios, imta naikinti jų kalbos įtaka – afrikanų kalba pavadinti ir afrikanų įkurti miestai pervadinami angliškais pavadinimais, griaunamos būrų didvyrių skulptūros, afrikanų kalbą stengiamasi naikinti iki vien šeimose vartojamos kalbos statuso, anglų kalbą padarant lingua franca tarp visų Pietų Afrikos tautų. Prieš afrikanus padaroma daug nusikaltimų, ypač žmogžudysčių ir išprievartavimų, jų dažnis kur kas didesnis nei prieš kitus gyventojus(1, 2 ). Pasak afrikanų kultūrinių organizacijų, afrikanų fermeriai yra pasaulio žmonių grupė, kuriems tikimybė žūti taikos metu yra didžiausia. Dabar diskriminacija vykdoma ir valstybiniu mastu – apribotas procentas baltųjų (kurių daugumą Pietų Afrikoje sudaro afrikanai), kuriuos leidžiama priimti kiekvienam universitetui, taip sukuriant didelį kiekį bedarbių jaunų afrikanų ir atiduodant šias universitetų vietas ne tokiems gabiems juodaodžiams, kurių mokymosi rezultatai kur kas prastesni. Iš tradiciškai afrikanų kontroliuojamų verslų renkami dideli mokesčiai, kurie vėliau paskirstomi juodaodžių rajonų patogumui didinti. Anglų kilmės Pietų Afrikos gyventojai emigruoja iš šalies atgal į savo istorinę tėvynę, tuo tarpu afrikanai savo tėvyne laiko Pietų Afriką.
Perspektyvos
Dėl to, kad afrikanai niekur nesudaro tikros gyventojų daugumos, skirtingai nei kitos PAR tautos, jų kultūros išlikimo perspektyvos dėl šios diskriminacijos yra miglotos, jau ir dabar afrikanų kalba nebeįsisavina naujų terminų, ima vyrauti nuomonė, kad neva išlaikyti kalbą 4 milijonams žmonių (tiek yra afrikanų) yra per brangu. Kai kurie afrikanai siekia panaudoti savo santaupas, kad bendrai išsipirktų tam tikras gyventi netinkamas dykumas Šiaurės Kape, kur galėtų pastatyti miestus ir sukurti afrikanų daugumą. Taip buvo sukurtas Oranijos miestas. Planuojama įkurti afrikanų valstybė vadintųsi Volkštatu. Tačiau net ir nemažai afrikanų šiuos planus laiko pernelyg utopiniais. Tuo tarpu vyriausybė, nors ir kol kas nekovodama su tuo jėga, bando politinėmis priemonėmis kuo labiau apriboti šiuos planus (pvz., Oranijos savivaldybę bandoma sujungti su greta esančių juodaodžių miestų savivaldybėmis, šitaip praturtėjęs išsilavinusių afrikanų miestas savo mokesčiais turėtų išlaikyti ir skurdžius aplinkinius miestus). Bandoma Volkštato idėją paskelbti rasistine, nepaisant to, kad ji susieta tik su tauta, o ne rase.
Zuikų apylinkė
Zuikų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Kaniava
Kaniava – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, tarp Panočių ir Rudnios, netoli sienos su Baltarusija. Šalia kaimo telkšo Paršelio ežeras, teka Kaniavėlės upelis.
Istorija
thumb|left|Kaimo kryžius thumb|left|Kaimo sodžius
Prie Kaniavos aptikta neolito stovykla, kapinynų, XV a. pilkapynas, buvo Kaniavėlės piliakalnis.
Kaip Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaras Kaniava minima XIV a. pabaigos Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašyme. Apie 1500 m. minimas karališkasis Kaniavos dvaras. XV a. – XVII a. Kaniava su karališkuoju dvaru ir girininkija buvo svarbus administracinis ir ūkinis centras, vadintas seniūnija, valsčiumi, miestu. XVIII a. – seniūnijos, nuo XX a. pradžios – valsčiaus centras. Senovėje Kaniavos ūkinis centras buvo dabartiniuose Panočiuose, o girininkijos sodyba – Praudoje.
Kaniavos gyventojai vertėsi daugiausia žirgų auginimu – pagal 1528 m. inventorių jie turėję pristatyti 17 žirgų. 1641 m. ordinacijoje Kaniava įvardinta kaip miestas, ji turėjo 40 valakų (~850 ha) žemės. 1672 m. rusų nusiaubta, likę apie 10 dūmų.
1795 m. buvo 20 kiemų, kuriuose gyveno Korsakai, Kavaliauskai, Chaleckai, Čeniai, Vaicekauskai, Mikolaikevičiai, Miklušiai, Bernatavičiai, Rudzevičiai, Švedai, Sužiedėliai, Lioliai, Marčiukai, Vaškeliai, Ikasalos. 1845–1850 m. bei kai kurių, išvardintų anksčiau, minimi Učkuroniai, Vaitkūnai, Vilčinskai, Sukackai, Plinkos, Kalonai, Šiškevičiai, Kiesos, Ščesnulevičiai, Pekoriai, Petrušiai.
1920 m. buvo Lenkijos, 1939 m. rugsėjo mėn., kai Vilniaus kraštą užėmė TSRS kariuomenė, Kaniava priskirta Baltarusijos TSR, 1940 m. rugpjūčio mėn. – Lietuvos TSR, per nacių okupaciją 1941 m. viduryje – Baltarusijos, 1943 m. rugsėjo mėn. – Lietuvos generalinei sričiai.
Stančienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Stančiūtė (mergautinė pavardė).
Kaniava
Istorija
Nuo 1920 m. Kaniava buvo vienas kovos prieš Lenkijos administracijos vykdomą lietuvybės, lietuviškų mokyklų varžymo politiką židinių. 1922 m. kaimo gyventojai boikotavo Vidurinės Lietuvos seimo, vėliau – kitus rinkimus, dėl to patyrė represijų, kai kurie kalinti. Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 232 žmonės, iš kurių visi užsirašė lietuviais.
Stančienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Stančius.
Kaniava
Istorija
1934 m. uždaryta Ryto draugijos lietuviška mokykla. Per nacių okupaciją 1943–1944 m. kaimą kelis kartus puolė Armijos Krajovos partizanai: sudegino valsčiaus įstaigų pastatus, terorizavo ir apiplėšinėjo gyventojus, du jų nužudė. 1944 m. kovo mėn. gyventojai ginklu pasipriešino kaimą puolantiems tarybiniams partizanams, vieną jų nukovė. 1944 m. gegužės 7 d. prie Kaniavos įvyko Lietuvos vietinės rinktinės ir Armijos Krajovos partizanų kautynės, per jas žuvo 12 lietuvių karių, 2004 m. jiems pastatytas paminklas.
Stančienė
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kentai
Kentai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Platelių, prie kelio link Salantų.
Starkey
Starkey − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Nukualofa
Nukualofa  – Tongos karalystės sostinė ir didžiausias miestas Tongatapu saloje.
Istorija
Miesto ištakos – gynybinis įtvirtinimas, kelissyk sugriautas 1807 vidaus karų metu, bet vėl atstatytas. Kai Tonga buvo suvienyta, pirmasis karalius George Tupou I padarė savo sostine. Miesto pavadinimas reiškia – „meilės (namų) židinys“.
Ūkis ir transportas
Nukualofa – pagrindinis šalies pramonės ir prekybos centras: eksportuojama kopra, vanilė, bananai, tradiciniai rankdarbiai. Didelę reikšmę turi turizmas. Miestas yra pagrindinis uostamiestis, 25 km nuo jo yra tarptautinis  Fua’amotu oro uostas.
Švietimas ir kultūra
Vienintelė aukštoji mokykla – Atenisi institutas, be to – pedagoginė mokykla bei viešbučių darbuotojų mokykla. Svarbiausias miesto pastatas – karaliaus rūmai, karalių laidojimo vieta, šv. Antano Padujiečio bažnyčia bei Centenial bažnyčia. Mieste yra vienintelis šalies kino teatras, regbio stadionas.
Suomijos senatas
Po Rusijos imperijos Vasario revoliucijos Ekonominio skyriaus pirmininko pavaduotojas tapo Senato pirmininku. 1918 m. Suomijai jau atkūrus nepriklausomybę Ekonominis skyrius pavirto į Ministrų kabinetą, o Teisminis – į Aukščiausiąjį teismą. Senato pirmininkas tapo ministru pirmininku, o senatoriai – ministrais.
Cista
Tikroji cista iš vidaus išklota epiteliu arba endoteliu, netikroji cista – aplinkiniu audiniu. Cista gali būti kiaušidėje, galvos smegenyse, inkste, plaučiuose, pieno, seilių liaukoje ir kitur. Ji susidaro, sutrikus liaukos išskyros nutekėjimui, suminkštėjus audiniui, dėl sklaidos trūkumų, susidarius ertmėms kraujagysliniuose ir liaukiniuose navikuose. Cista gali susidaryti dėl traumos, kai epitelis nuslenka į gilesnius audinius. Ji pasitaiko sergantiems kai kuriomis, ypač apvaliųjų kirmėlių sukeltomis, kirmėlinėmis ligomis (cisticerkoze, echinokokoze), kai lerva žmogaus raumenyse apauga jungiamuoju audiniu, saugančiu ją nuo suvirškinimo ir antikūnų poveikio. Nedidelė 1–2 mm skersmens cista (milija) atsiranda, kai plauko maišelis užsikemša raginiu kamščiu.
Davenham FC
Davenham FC – buvęs Anglijos futbolo klubas iš Deivenamo.
Cista
Klinikiniai simptomai priklauso nuo cistos dydžio ir susidarymo vietos. Nedidelė cista dažnai nesukelia jokio negalavimo. Kartais cista (pvz., kiaušidės) gali plyšti, ir jos skystis, išsiliejęs į pilvo ertmę, gali sukelti pūliavimą. Be to, vešant cistos epiteliui, ji gali virsti nepiktybiniu, retkarčiais ir piktybiniu naviku. Kai cista trikdo organo funkciją, ji šalinama (kartais su organo, kuriame ji susidarė, dalimi arba visu organu).
Cistos šalinimas iš organizmo chirurginiu būdu vadinamas cistektomija. Pavyzdžiui, cholecistektomijos (tulžies pūslės šalinimo operacija) terminas sudarytas iš chole- (lot. tulžies pūslė) ir -cistektomija.
613 Įsakymų
613 Mitzvot (arba 613 Įsakymų heb. תרי"ג מצוות Taryag mitzvot) – 613 įsakymų, surašytų Toroje (Pentateuche). Iš 613 įsakymų yra 248 mitzvot aseh (privalomi įsakymai) ir 365 yra mitzvot lo taaseh (draudžiamieji įsakymai). Skaičius 365, judėjų manymu, atitinka metų dienas, o skaičius 248 būtinus organus žmogaus organizmui.
Žvirblinės pelėdos
Žvirblinės pelėdos, arba mažosios pelėdos (Glaucidium) – pelėdinių (Strigidae) šeimos paukščių gentis.
Pasaulyje gyvena apie 30 rūšių. Lietuvoje aptinkama vienintelė rūšis – žvirblinė pelėda (Glaucidium passerinum), kuri įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Džiugai (Jurbarkas)
Džiugai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Girdžių. Kaimo galulaukėse išteka Trumpė.
Michailas Krugas
Michailas Krugas (Михаил Владимирович Круг; 1962 m. balandžio 7 d. Tverėje – 2002 m. liepos 1 d.) – žymus Rusijos dainininkas, tekstų autorius. Išgarsėjo dėl savo atliekamų rusiško šansono muzikos stiliaus dainų, kurios Rusijoje išpopuliarėjo XX amžiaus pabaigoje. Vėlų 2002 m. birželio 30 d. vakarą atlikėjas buvo rastas savo namuose smarkiai sužeistas nežinomų nusikaltėlių. Ligoninėje dainininkas po kelių valandų mirė. Krugas žuvo pačioje karjeros viršūnėje, turėdamas didelį gerbėjų ratą Rusijoje ir daugumoje buvusių TSRS bloko valstybių. thumb|left|Michailo Krugo kapas
Pietų Sibiras
Pietų Sibiras – pietinė Sibiro dalis, išskiriama pagal tam tikrus kriterijus:
Reljefas
Pietų Sibire skiriami šie reljefai:
Pietų Sibiro klimatas
Klimatas ryškiai žemyninis: Kritulių kiekis mažėja iš vakarų į rytus, nuo 600 mm iki 400 mm.
Fauna
Kalninės gyvūnų rūšys:
Stepinės rūšys:
Kalnų taigos rūšys:
Aukštikalnių rūšys:
Versliniai gyvūnai: sibirinis šeškas, šermuonėlis, rudoji lapė, starai, kurtinys, jerubė, kurapka.
Šakotis
thumb|200px|Šakotis thumb|200px|Kepimo procesas
Pietų Sibiras
Fauna
Aklimatizuoti gyvūnai: dėmėtasis elnias, usūrinis šuo.
Šakotis
Šakotis – aukštas šakotas tuščiaviduris konditerijos kepinys. Tradicinis lietuvių patiekalas, vienas dažniausių vestuvėms ruošiamų desertų.
Šakotis yra vokiečių kulinarinio gaminio baumkucheno atmaina, kartais vadinamas Bankuchenu nuo šio vokiško kepinio pavadinimo.
Pietų Sibiras
Ištekliai
Pietų Sibiro teritorijoje aptiktos šios iškasenos: varis, cinkas, švinas, auksas, sidabras, alavas, gyvsidabris, volframas, molibdenas, geležis, brangieji ir pusbrangiai akmenys, žėrutis, grafitas, asbestas.
Šakotis
Šakočio forma primena eglutę, o jo spygliukai atstoja šakeles. Padarius skersinį pjūvį galima suskaičiuoti, kiek kartų pilta tešla. Kepami įvairaus dydžio. Jie yra švelnaus skonio, malonaus aromato.
Be tradicinio šakočio egzistuoja ir trapusis šakotis, kur kiaušinių naudojama dar daugiau.
Leiftur Ólafsfjörður
Oulafsfjorduro „Leiftur“ – Islandijos futbolo klubas iš Oulafsfjorduro.
Šakotis
Istorija
Jau XV a. buvo žinoma apie šakočio kepimą Europoje. Jį kepdavo vienuoliai, o receptus laikė didelėje paslaptyje. Viso žinoma apie 60 šakočių receptų. Vadintas ('medis – pyragas').
Manoma, kad į Lietuvą šakotis atkeliavo XIX a. pradžioje. Seniausias žinomas receptas buvo išspausdintas Vilniuje, 1830 m. (Jano Szyttlerio knygoje "Kucharz dobrze usposobiony ...").
Leiftur Ólafsfjörður
Istorija
2006 m. tapo KS Leiftur ''(prijungus KS Siglufjordur klubą).
Nuo 2010 m. Leiftur ir Knattspyrnufélag Siglufjarðar (KS) dalyvauja pirmenybėse kaip viena komanda, nors formaliai yra du sporto klubai.
Šakotis
Gamyba
Šakočio tešlai reikia labai daug kiaušinių (30-50 kiaušinių 1 kilogramui miltų), margarino arba sviesto, miltų, cukraus arba medaus ir grietinės.
Pirmiausia su cukrumi išsukamas margarinas (sviestas), po to dedami kiaušiniai, miltai, grietinė ir viskas išplakama. Specialioje krosnyje ant besisukančio pagrindo arba ant sukamo iešmo varvinama tešla, kuri čia pat, veikiama krosnies skleidžiamo karščio, stingsta ir skrunda, o likučiai byra ant apačioje esančios skardos. Kepamas 40-45 minutes, po to apipjaustomas.
Ruošiant didelei šventei, vestuvėms, šakotis apglaistomas šokoladu, papuošiamas gėlių girliandomis.
Šakočiai kitose šalyse
Į šakočius panašius kepinius kepa ir kitose šalyse: Latvijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Rumunijoje, Vengrijoje, Portugalijoje, Švedijoje, Japonijoje.
Nuo lietuviško šakočio lenkiškas ir vokiškas Baumkuchenas skiriasi tik forma, o kepimas yra panašus. Baltarusiško – bukesni rageliai, puošiamas dideliu cukraus pudros kiekiu.
Lietuvoje šakočių gamyba garsėja Strigailiškio kaimas Ignalinos rajone.
Nuorodos
Gâteau à la broche 年輪蛋糕
Taurupys
Taurupys – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Ariogalos, ant Dubysos slėnio šlaito, netoli kelio. Pro kaimą teka Dubysos intakas Taurupys.
Istorija
LTSR laikais – Ariogalos sodininkystės ūkio centrinė gyvenvietė.
UEFA taurių taurė 1994–1995 m.
UEFA taurių taurė 1994-1995 m. – 35-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1994 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale lemiamą įvartį įmušęs paskutiniąją pratęsimo minutę ir laimėjęs prieš  klubą.
Kipro futbolo varžybos 1998–1999 m.
Kipro futbolo varžybos 1998–1999 m.
Starkus
Starkus − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Starkuvienė, Starkienė (ištekėjusi moteris) ir Starkutė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Antaniškė II
Antaniškė II – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Dūkštelių.
Sokiškių apylinkė
Sokiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Pažemiškių apylinkės, dalies Plavėjų apylinkės, dalies Driškūnų apylinkės ir dalies Gerkonių apylinkės. 1960 m. prijungta Beržininkų apylinkė. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1970 m. prijungta dalis Mažėnų apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. Sokiškių apylinkė prijungta prie Dūkšto apylinkės.
Laisvoji kuopa
Laisvoji kuopa – vėlyvųjų viduramžių laikų samdinių organizacijų pavadinimas. Laisvosios kuopos nepriklausė jokiai valstybei ar monarchui ir kariaudavo pasamdytos už materialų atlygį. Kai nebūdavo darbdavių, jos dažniausiai versdavosi plėšikavimu.
Iš pradžių šiuo vardu būdavo vadinamos tik prancūzų samdinių gvardijos, susiformavusios po pirmojo šimtamečio karo etapo. Jos dažniausiai kariavo prancūzų pusėje ir veikė pačioje Prancūzijoje. Vėliau šį pavadinimą pradėta taikyti ir kitur – Šventosios Romos Imperijoje bei Italijoje kariavusiems samdiniams, katalonų kuopai ir kt.
Rygos Aleksandro berniukų gimnazija
250px|thumb|Buvusios gimnazijos pastato šiuolaikinis vaizdas (dab. [[Latvijos Jazepo Vytuolio muzikos akademija)]] 250px|thumb|Aleksandro gimnazija XIX a. pab. Rygos Aleksandro II berniukų gimnazija – Rusijos imperijos laikais vidurinį išsilavinimą teikusi berniukų gimnazija Rygoje. Pavadinta Rusijos imperatoriaus Aleksandro II vardu.
Istorija
Iš pradžių aštuonerius metus gimnazistai mokėsi nuomojamuose patalpose, kol 1875 m. buvo atiduotas eksploatacijon naujas mokymo įstaigos pastatas (arch. Janis Baumanis). Tai neoklasicistinis statinys su centrinėje dalyje kiek iškilusiu rizalitu. Per pagrindinį įėjimą patenkama į erdvų vestibiulį, virš kurio antrame aukšte įrengta aktų salė. Ilgi koridoriai vedė prie mokymo klasių. 1894 m. pašventinta vidinė gimnazijos cerkvė.
Buvo mokoma pagal tipines Rusijos imperijos gimnazijų nuostatas, dėstoma rusų kalba. Joje mokytojavo Kristijono Donelaičio raštų vertėjas Edgaras Baumanis, latvių kalbininkai Kasparas Biezbardis ir Karlis Mylenbachas, mokinius nelegaliai lietuvių kalbos mokė Marcelinas Šikšnys. Gimnazistų skaičius augo: jei 1869 m. mokėsi 144, tai 1892 m. – jau 443 jaunuoliai. Pirmojo pasaulinio karo metu, 1915 metais, gimnazija buvo evakuota į Tartu, o vėliau – į  Veru miestą Estijoje. 1919 m. pastate įsikūrė Latvijos konservatorija.
Auklėtiniai
Gimnazija Latvijai išugdė nemažai iškilių asmenybių: istoriką Aleksandrą Čaką, pirmąjį šalies universiteto rektorių Ernestą Felsbergą, chirurgą Paulių Stradinį, fiziologą ir biochemiką Robertą Krimbergą, psichologą Rudolfą Jirgeną, teisininką Andriejų Sterstę bei kt.
Šioje aukštesnioje mokykloje mokėsi ir lietuviai: generolas Vladas Nagius-Nagevičius, karininkas Antanas Juozapavičius, pedagogas Justinas Jankevičius, Lietuvos Respublikos Ministras pirmininkas Antanas Merkys, Vidaus reikalų ministras Steponas Rusteika, seimūnas Vladas Skardinskas ir kt.
Bernina
thumb|250px|Berninos kalnai ir [[Moteračo ledynas]]
Bernina – kalnų masyvas Retijos Alpėse, Šveicarijos ir Italijos pasienyje, tarp Ino ir Ados aukštupių. Tai yra aukščiausia Rytų Alpių dalis. Aukštis siekia iki 4049 m (Berninos viršūnė). Kalnai sudaryti iš granito, sienito, gneisų, kristalinių skalūnų. Dengia ledynai (didžiausias – Morteračo), sniegynai. Į rytus nuo Berninos viršūnės, Šveicarijoje, 2323 m aukštyje, yra Berninos perėja, kuria ja eina Sankt Morico-Tirano siaurasis geležinkelis ir plentas. Populiarus turizmas, alpinizmas, įrengta daug žiemos sporto bazių.
Sremas
Sremas  – miestas vidurio Lenkijoje. Sremo apskrities administracinis centras. Nuo 1999 m. priklauso Didžiosios Lenkijos vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Poznanės vaivadijoje. Per miestą teka Varta. 30 343 gyventojai (2011 m. duomenys). Nutolęs 45 km į pietus nuo Poznanės.
Svarbus pramonės centras. Veikia metalurgijos, baldų, transporto, tekstilės, langų ir durų bei maisto perdirbimo gamyklos.
Istorija
Įkurtas X a. 1253 m. suteiktos savivaldybių teisės. Valdant Boleslovui Narsiajam, gyvenvietė turėjo gynybinę sieną. XIV a. tapo karališkuoju miesteliu.
Po Pirmojo pasaulinio karo tapo Antrosios Lenkijos Respublikos dalis.
Šaka (Aisė)
Šaka arba Šakos upelis – upelis Lietuvoje, Klaipėdos ir Šilutės rajonuose; Aisės dešinysis intakas (Minijos baseinas). Prasideda 1 km į rytus nuo Agluonėnų, teka pietryčių kryptimi greta Ažpurvių miško. Įteka į Aisę 3,8 km nuo jos žiočių, ties Diegliais.
Upėvardis kilo nuo žodžio šaka („atsišakojimas“).
Jonavos rajono savivaldybės teatras
Jonavos rajono savivaldybės teatras - mėgėjų teatras Jonavoje. Steigėjas - Jonavos rajono savivaldybė. Adresas - Jonavos kultūros centras, Žeimių g. 15, LT-55158, Jonava. Įmonės kodas 300669453. Režisieriai - Jonas Andriulevičius (meno vadovas) ir Živilė Martinaitienė. Teatro direktorė - Regina Kestenienė. Teatre spektaklius statė Klaipėdos universiteto studentai: Daiva Eimontienė (1992 m.), V. Stankevičiūtė ir R. Januškevičiūtė (1999 m.), M. Macevičius (2001 m.).
Pasirodė ne tik Lietuvoje, bet ir užsienyje, dalyvauja mėgėjų teatrų festivaliuose (Rusija, Baltijos šalys, Danija, Švedija, Čekija, Islandija, daugelyje kitų šalių). Pastatė lietuvių dramaturgijos (Petras Vaičiūnas, Balys Sruoga, Raimundas Samulevičius, G. Mareckaitė) spektaklių. Jonavoje nuo 1993 m. (kartu su Jonavos meno mokykla) rengia mėgėjų teatrų festivalį „Aidas“.
Istorija
1985 m. teatras gimė iš dramos būrelio.
1994 m. gavo Jonavos teatras savivaldybės statusą.
Obvaldenas
Obvaldenas (vok. Obwalden) – Šveicarijos kantonas. Jis yra šalies centre. Obvaldene gyvena 33 997 žmonės (2007 m.) iš kurių 4043 (arbar 11.9 %) yra užsieniečiai. Kantono sostinė yra Zarnenas.
Geografija
thumb|left|[[Engelbergas, o už jo Haneno viršūnė.]] Aukščiausia viršūnė yra Titlis 3238 m virš jūros lygio.
Kontone yra šie ežerai: dalis Liucernos ežero, Zarneno, Lungerero, Vichelo, Taneno ir Melcho ežerai.
Istorija
Pirmos gyvenvietės Obvaldene atsirado keltų ir romėnų laikais. Po 700 m. e. m. čia atsikraustė alemanai. 1291 m. Obvaldenas ir Nidvaldenas sudarė sąjungą su Uriu bei Švicu, kuri yra šiuolaikinės Šveicarijos pagrindas. Obvaldenas XIII–XIV a. sukūrė savo vyriausybė, nors iki 1330 m. turėjo bendrą tarybą su Nidvaldenu.
1403 m. Obvaldenas su Uriu įsiveržė į Leventinos sritį (dabar Tičino kantone), kad atvertų naujas rinkas sūriui ir galvijams. Apie 1500 žmonių Obvaldene dirbo samdomais kareiviais. Kai kurie iš šių kareivių susikrovė turtus arba užėmė aukštas pareigas. Per Napoleono okupaciją 1798–1803 m. Obvaldenas neteko nepriklausomybės, bet paprasti žmonės gavo fundamentalias politines teises. 1815 m. prie Obvaldeno prisijungė Engelbergo vienuolynas ir to paties pavadinimo rajonas.
Ekonomika
thumb|right|[[Alpės prie Engelbergo]] thumb|right|Sarneno ežeras Obvaldeno ekonomikoje dominuoja mažas ir vidutinio dydžio verslas. Kai kurie verslininkai specializuojasi miniatiūriniuose varikliukuose, medicininiuose prietaisuose ir nanotechnologijose. Tradicinės šakos irgi svarbios. Ypač svarbi miškininkystė, susijusios verslo šakos ir žemės ūkis. Žemės ūkis specializuojasi bendroje pieno ir mėsės produktų gamyboje. Fermos vis dar priklauso šeimoms. Pagrindinis verslas yra turizmas. Daug turistams pastatytų pastatų tarnauja ir vietinei bendruomenei. Ketvirtis bendruomenės tiesiogiai ar netiesiogiai tarnauja turizmo sektoriuje.
2007 m. Obvaldenas pakeitė degresinį pajamų mokestį (didelėms pajamoms mažesnis mokestis) vienodu visiems 1.8 % mokesčiu, kuris yra mažiausias šalyje. Šis kantono mokestis apmokestinamas kartu su federaliniu ir vietiniu mokesčiu.
Kultūra
Obvaldeno kultūrą palaiko daugybė vietinių organizacijų. Kantone yra tradicinė muzika, karnavalai, šokiai, kostiumai, teatrai ir festivaliai. Be to yra daugybė šiuolaikinių menininkų: Josef Garovi (kompozitorius), Caspar Diethelm (kompozitorius), Julian Dillier (poetas), Franz Bucher (tapytojas), Kurt Sigrist (skulptorius) and Alois Spichtig (skulptorius).
Turizmas
Kadangi Obvaldenas yra Šveicarijos Alpių centre, jis dar XIX a. tapo svarbiu turizmo centru. Du kalnai Pilotas ir Titlis yra pagrindiniai turistų traukos centrai. Turistus domina taip pat žiemos sporto šakos: slidinėjimas ir snieglentės. Vasara turistai užsiima alpinizmu ir vaikščioja po kalnus. Pagrindiniai kurortai yra Engelbergas, Melchsee-Frutt, Lungern-Schönbüel, Mörlialp ir Langis.
Religija
2000 m. dauguma gyventojų buvo Romos katalikai (80 %) ir tik mažuma protestantai (8 %).
Stasiulionienė
Stasiulionienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Stasiulionaitė, Stasiulionytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Stasiulionas, Stasiulionis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mandatinė teritorija
thumb|220px|Mandatinės teritorijos [[Afrika|Afrikoje ir Artimuosiuose Rytuose]] Mandatinė teritorija – teritorijos, kurias valdyti, remdamasi Versalio sutarties 22 straipsniu, Tautų Sąjunga suteikė teisę valstybėms – Pirmojo pasaulinio karo nugalėtojoms. Po Antrojo pasaulinio karo daliai šių teritorijų suteikta Jungtinių Tautų tarptautinė globa.
Istorija
Visas teritorijas, kurioms buvo suteiktas mandatinės teritorijos statusas, iki Pirmojo pasaulinio karo valdė kare pralaimėjusios valstybės – Vokietijos imperija ir Osmanų imperija. Tautų Sąjungos priskirtoje mandatinės teritorijos gyventojų atžvilgiu, ją valdžiusi valstybė privalėjo laikytis tam tikrų reikalavimų. Mandatinėje teritorijoje buvo draudžiama prekyba vergais, ginklais ir alkoholiu, karinių bazių įrengimas bei kariuomenių, sudarytų iš vietos gyventojų, kūrimas. Pagal išsivystymo lygį mandatinės teritorijos buvo suskirstytos į tris grupes: A, B ir C.
A grupė
Mandatinių teritorijų A grupę sudarė buvusios Osmanų imperijos valdos Artimuosiuose Rytuose, kuriose veikė administracinės institucijos, pilietybės statusas bei kurios po kelerių metų galėjo tapti nepriklausomomis valstybėmis. Šiai grupei priklausė:
Iki Antrojo pasaulinio karo nepriklausomomis valstybėmis tapo Sirija ir Irakas.
B grupė
Mandatinių teritorijų B grupę sudarė buvusios Vokietijos imperijos kolonijos Centrinėje ir Vakarų Afrikoje. Jose nebuvo numatyta greitai susikurti nepriklausomoms valstybėms. Šios mandatinės teritorijos buvo:
Šie mandatai 1946 m. tapo Jungtinių Tautų Globojamosiomis teritorijomis. Nepriklausomomis valstybėmis tapo tik po 1960 m.
C grupė
C grupei priskirtos buvusios Vokietijos imperijos kolonijos pietvakarių Afrikoje ir Okeanijoje. Šios teritorijos įėjo į mandatą gavusių valstybių sudėtį, o daliai jų po Antrojo pasaulinio karo paskirta tarptautinė globa. Į C grupę įėjo:
Šie mandatatai 1946 m. tapo Jungtinių Tautų Globojamosiomis teritorijomis. Nepriklausomomis valstybėmis tapo tik po 1960 m.
Gabumai
Gabumai (sin. 'sugebėjimai') – individualios psichologinės žmogaus savybės (asmenybės charakteristikos), lemiančios tam tikros veiklos sėkmę.
The Roller Blade Seven
The Roller Blade Seven – 1991 metų režisieriaus Donald G. Jacksono filmas. The Roller Blade Seven laikomas pirmuoju "Zen filmu". The Roller Blade Seven buvo filmuojamas be jokio scenarijaus, neturi kitiems filmams būdingos įžangos ar pabaigos. Vaidinančių aktorių pristatymo titrai taip pat yra išsimėtę po visą filmą. Dažniasiai užrašas su aktoriaus vardu ir pavarde parodomas toje vietoje, kurioje pirmą kartą pasirodo jo personažas.
Gabumai
Individo gabumai atsiskleidžia mokantis veiklos ir nustatomi pagal tai, kaip greitai, lengvai ir tvirtai individas palyginti su kitais tose pačiose sąlygose esančiais žmonėmis išmoksta ją atlikti.
The Roller Blade Seven
Kritika
Dažniausi yra du pagrindiniai kritikų požiūriai į šį filmą: arba labai prasti ir smerkiantys, arba labai giriantys ir aukšinantys. 1993iais metais interviu žurnale Entertainment Weekly režisierius Oliver Stone apie The roller blade seven pasakė "Vienas iš didžiausią įspudį paliekančių filmų, kurios tik kada nors mačiau"
Siužetas
Post-apokaliptiniame ateities pasaulyje veikėjas Reverend Donald (vaidina pats režisierius Donald G. Jackson) pasiunčia Hawk Goodman (vaidina Scott Shaw) išvaduoti Sister Sparrow iš blogojo Pharaoh (vaidina William Smith)
Gabumai
Manoma, kad gabumai formuojasi duomenų (įgymio) pagrindu.
Psichologijoje tyrimų pradininkas (XIX amžius) – anglų antropologas F. Galtonas eksperimentiškai ir statistiškai tyrė žmonių skirtumus.
Lygiai
Gabumų ryškumas nustatomas kiekybiniais matavimais (testais). Labiausiai paplitę yra intelekto testai, rezultatų testai.
Itin didelį gabumų lygį nusako talento ir genialumo sąvokos. Talentingumas ir genialumas atskiriami pagal veiklos rezultatus ir jų charakteristikas.
Drebulynė
Drebulynė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Girdžių, kairiajame Mituvos krante, prie Alsos santakos su ja.
Arvydas Virgilijus Matulionis
Arvydas Virgilijus Matulionis (g. 1946 m. birželio 15 d. Kaune) – Lietuvos sociologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1963–1968 m. studijavo radiotechniką Kauno politechnikos instituto Vilniaus filiale. 1963–1964 m. Vilniaus telemazgų gamyklos, 1968–1969 m. Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos inžinierius. 1969–1972 m. ir 1974–1992 m. dirbo LSSR MA Istorijos institute (nuo 1990 m. Lietuvos istorijos institutas). Nuo 1975 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1983 m. docentas. 1985 m. filosofijos mokslų daktaras. 1989–1992 m. ir 1998–2005 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 1999–2011 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 1989 m. profesorius. 1991–2012 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, nuo 2012 m. tikrasis narys.