cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Percival Petrel
Lietuvoje
Pirmasis Q.6 pirmąjį skrydį Lietuvoje iš Kauno į Palangą atliko rugsėjo 3 d. Skrido Susisiekimo ministras Stanišauskis su žmona, Karo aviacijos štabo viršininkas pulkininkas Rapšys, orinio susisiekimo inspektorius atsargos aviacijos majoras Špokevičius ir lėktuvo įgula. Tą pačią dieną, grįžus lėktuvui atgal, juo buvo vežiojami spaudos atstovai. 1938 m. rugsėjo 5 d. pradėtas bandomasis reguliarus oro linijos darbas. Lėktuvas du kartus per dieną skrido į Palangą. Pirmąją dieną buvo nuvežti du keleiviai. Rugsėjo 8-9 d. atskrido ir antrasis Q.6, pilotuojamas S. Mockūno, Z .Rimšos ir A.Jankūno.
Perkant lėktuvus buvo planuojama vykdyti susisiekimą tarp Kauno ir Klaipėdos, vasaros sezono metu pridedant ir Palangą. 1939 m. pavasarį vokiečiams okupavus Klaipėdos kraštą, liko tik Palanga. Palangos aerodrome buvo pastatyta maža stotelė su dviem kambariais – radijo aparatūrai ir įguloms pernakvoti. Stoties aptarnavimui buvo paskirtas radistas V. Jackūnas, kuris palaikydavo ryšį su skrendančiu lėktuvu bei pardavinėdavo bilietus. Bilieto kaina į vieną pusę buvo 38 litai – panašiai kaip traukinio antros klasės. Iš Kauno lėktuvas pakildavo apie 15-16 valandą, o kitą dieną 8 valandą išskrisdavo atgal į Kauną. miniatiūra|Lietuvos delegacija lėktuvu Percival Q.6 išvyksta derybų į Maskvą, 1939 m. Per tris 1939 m. sezono mėnesius lėktuvai maršrutu Kaunas-Palanga-Kaunas atliko 218 skrydžių, nuskrido 48 200 km, pervežė 784 keleivius, 3546 kg bagažo, 3476 kg pašto krovinių. Pasibaigus sezonui Palangoje, Orinio Susisiekimo Inspekcija susitarė su Latvija pradėti susisiekimą tarp Kauno ir Rygos. Rygoje priimti lėktuvus ir tvarkyti kitus reikalus buvo paskirtas radistas Šaparas, mokėjęs latviškai. Į Rygą lėktuvai skrisdavo kasdien.
Lietuvą okupavus SSRS, Orinio Susisiekimo Direkcija (taip prieš okupaciją buvo pavadinta Orinio Susisiekimo Inspekcija) buvo įjungta į sovietinę aviakompaniją „Aeroflot“. „Aerofloto“ žinion perėjo visi Direkcijos darbuotojai ir jos patalpos Kaune, pašto rūmuose. Kadangi Aleksoto aerodromas buvo užimtas sovietų karo aviacijos, ruoštasi įrengti susisiekimo aerodromą prie Kauno kitoje vietoje (kur dabar Savanorių prospektas susikerta su Vilniaus-Klaipėdos automagistrale). Lietuviškus Q.6 sovietai parskraidino į Rygą, ir iki karo pradžios šie aptarnavo oro liniją Ryga – Velikije Luki – Maskva.
Aviakonstruktoriaus Balio Karvelio teigimu, paskutinėmis dienomis prieš Vokietijos invaziją į SSRS, jis kaip „Aerofloto“ mechanikas buvusiu lietuvišku Q.6 skrido iš Maskvos į Rygą. Q.6, pilotuojamas latvio mokinio ir ruso instruktoriaus, kildamas susiskersavo, dėl ko lūžo dešinė važiuoklė. Remontui lėktuvas, matyt, buvo nugabentas į netoli aerodromo buvusią aviacijos gamyklą. Antrasis lėktuvas prasidėjus karui liko Rygoje, kadangi sovietų karinės vadovybė uždraudė pakilti užsieninių konstrukcijų lėktuvais (aerodrome buvo ir daug trofėjinių lenkų lėktuvų), kad nenumuštų sava priešlėktuvinė gynyba. Tolimesnis abiejų lėktuvų likimas liko nežinomas.
Variantai
miniatiūra|Percival Q.4 brėžinys. Iš žurnalo L'Aerophile, 1938 m. sausis.
Civiliniai operatoriai
Šiuos orlaivius taip pat naudojo aeroklubai, kaip korporatyvinį transportą - įmonės, taip pat privatūs asmenys
Išlikę orlaiviai
Yra žinoma apie vienintelį išlikusį Q.6. Registruotas kaip G-AFFD šis orlaivis yra Jungtinės Karalystės orlaivių registre, tačiau su prieš 2007 m. pasibaigusiu tinkamumo skraidyti sertifikatu. Paskutinė žinoma saugojimo vieta – Seething aerodromas, Norwich, Norfolko grafystė, kur 2017 m. jis buvo restauruojamas.
Yra versija, kad būtent šiuo orlaiviu nuo patekimo į vokiečių nelaisvę 1940 m. iš Prancūzijos išsigelbėjo būsimasis prezidentas Šarlis de Golis (pranc. Charles de Gaulle). Apie šio orlaivio rekonstrukciją 2016 m. sukurta televizijos laidų iš serijų "Plane rescue" ir "Plane resurection".
Specifikacijos
Duomenys iš Jane’s All the World’s Aircraft 1938, The Hamlyn Concise Guide to British Aircraft of World War II.
Opšrūtų apylinkė
Opšrūtų apylinkė (arba Obšrūtų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Šv. Benedikto bažnyčia
Šv. Benedikto titulą turi 1 Lietuvos bažnyčia:
Dar 1 bažnyčia turi '''Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir Šv. Benedikto''' titulą:
Mantujos kunigaikštystė
Mantujos kunigaikštystė  – valstybė dabartinės Italijos teritorijoje, įkurta 1530 m. ir gyvavusi iki 1745 m.
Istorija
1328 m. Gonzaga buvo paskelbtas Mantujos valdovu. Vėliau Gonzagoms suteiktas markizo titulas.
1530 m. Gonzagos tapo kunigaikščiais, o jų valda – Mantujos kunigaikštyste.
1531 m. po dinastinės santuokos Gonzagų valdos apėmė ir Montferatą, dėl kurio vėliau teko konkuruoti su Savoja.
Po to, kai į sostą žengė Karolis I Gonzaga (Prancūzijos remiamas valdovas), savo teises į sostą pareiškė ir kiti kandidatai. Hercogas Ferdinandas II, Gvastalos princas (Habsburgų remiamas kandidatas), taip pat Savojos hercogas Karolis-Emanuelis I (su kuriuo Ispanija sudarė susitarimą dėl Monferato padalijimo), pradėjo karą dėl Mantujos kunigaikštystės. 1630 m. imperatoriškoji kariuomenė su 36 tūkstančiais karių apgulė miestą, kuriame prasidėjo badas ir maras. Po šių įvykių Mantuja daug metų neatsigavo, o kunigaikštis prarado nemažus turtus. 1630 m. Regensburgo sutartimi ir Keraske sudarytais susitarimais 1631 m. Mantuja atiteko Karoliui I.
Karolio I palikuonis, kunigaikštis Fernandas Karolis Gonzaga, buvo nevykęs valdovas, kurio vienintelis troškimas buvo rengti puotas ir teatro pasirodymus, per Ispanijos paveldėjimo karą stojo į Prancūzijos pusę ir į miestą įleido prancūzų garnizoną. Po Prancūzijos pralaimėjimo jis buvo nuverstas.
1708 m. Gonzagų šeima prarado teisę į Mantujos kunigaikštystę. Montferatas buvo atiduotas Savojos hercogui.
Imperatorius vėlesniais metais Gonzagų įpėdiniams perleido Cešyno (Tešeno) kunigaikštystę Silezijoje.
1745 m. imperatoriaus įsaku ji buvo sujungta su Milano kunigaikštyste.
1797 m. Kampo-Formi taikos sutartimi prancūzai aneksavo Mantujos kunigaikštystę, prijungdami prie Cisalpinės Respublikos, kurios sudėtyje tapo Mantujos provincija. Vėlesniais metais tapo Italijos karalystės dalimi.
Aulaukė
thumb|XIX a. Vokietijos žvejys su Südwester Aulaukė – Kuršių marių ir Nemuno deltos žvejų plačiabrylė apsauginė minkšta skrybėlė. Priekinė bryliaus dalis užlenkta į viršų, o galinė dengia sprandą ir pečius – saugo nuo atmosferinio ir Nemuno (ar marių) vandens. Siuvama iš stangroko, vandeniui nelaidaus audinio. Aulaukės pavadinimas paplitęs tarp „šišoniškių“ (Rusnės žvejų), kitur naudojamas šakšinio (Preila) ar ziudvestės (skolinys iš vokiečių kalbos, reiškiantis pietvakarių vėją) vardas.
Šiaurės ir Baltijos jūros žvejai panašiai vadina šią žvejų skrybėlę:, Sydvest, SV Sydväst,. Vokiškas pavadinimas, kuriuo kartais pavadinama aulaukė, greičiausiai atėjo iš Norvegijos. Šiuolaikinė ši žvejų galvos apdanga gaminama iš impregnuotos, vandeniui atsparios medžiagos ir paprastai būna ryškiai geltonos spalvos.
Šilutės muziejus savo fonduose turi keletą aulaukių, dar prieš Pirmąjų pasaulinį karą naudotų regione. Klaipėdos simboliu vadinama skulptūra „Žvejys“ priešais buvusią miesto rotušę (skulptorius Kazimieras Kisielis, architektas Petras Šadauskas) vaizduoja Lietuvos žveją su aulauke.
Impermeabile (abbigliamento)
Persiko geltona
Persiko geltona – geltonos ir oranžinės spalvos atspalvis. Pavadinimas ir pati spalva yra kildinama nuo vaisiaus persiko.
Šviesi persiko geltona
Ši spalva buvo išgauta ir pavadinta 1958 m. kreidelių gamintojo „Crayola“. Kodas – #FDD5B1
Sunokusio persiko geltona
Viena iš britiško standarto 5252 spalvų. Išgauta 1930 m. Kodas – #F8B878.
LaMelo Ball
2020 m. NBA naujokų biržoje „Hornets“ jį pasirinko trečiuoju šaukimu. 2021 m. Bolas buvo išrinktas geriausiu 2021 m. NBA naujokų biržos naujoku, o kitą sezoną, 2022 m., žaidė NBA Visų žvaigždžių rungtynėse.
Bolas pradėjo lankyti vidurinę mokyklą Čino Hilso vidurinėje mokykloje Čino Hilse, Kalifornijoje, kur būdamas pirmakursis kartu su vyresniaisiais broliais Lonzo ir LiAngelo laimėjo valstijos čempionatą ir sulaukė nacionalinės sėkmės. Dėl nesutarimų su treneriu jis paliko Čino Hilsą ir pasirašė sutartį su Lietuvos krepšinio lygos Prienų „Prienai“ komanda. 2018 m. jis žaidė tėvo sukurtoje Jaunimo krepšinio asociacijoje (JBA), prieš grįždamas į vidurinę mokyklą. Bolas buvo penkių žvaigždučių rekrutas ir buvo įsipareigojęs žaisti UCLA, bet nusprendė atsisakyti koledžo krepšinio, nes kilo abejonių dėl jo tinkamumo, ir 2019 m. pradėjo žaisti Australijoje, Nacionalinės krepšinio lygos (NBL) Ilavoros „Hawks“ komandoje, kur jis žaibiškai tobulėjo.
William Evans (leksikografas)
Viljamas Evansas (William Evans, mirė apie 1776 m.) – valų leksikografas ir presbiterijonų dvasininkas.
Biografija
Apie V. Evanso gyvenimą žinoma labai mažai. Kilęs iš Kevn-Gvilio (Cefn-Gwilli), Lanedžio kaimo Karmartenšyre. Vadovaujamas dr. Dženkinso 1767–1772 m. mokėsi Karmarteno koledže. Keletą metų Šerborno miestelyje, Pietvakarių Anglijoje tarnavo presbiterijonų bendruomenės kunigu, tačiau 1776 m. kovą ėmė dirbti Moretonhampstede, Devono grafystėje. Ten jis išdirbo viso labo septynias savaites, gegužės 12 d. išvažiavo dėl blogos sveikatos, ir, tikėtina, netrukus po to mirė.
Šilinėliai
Šilinėliai (, nuo 1938 m. Flußfelde) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 9 km į šiaurės rytus nuo Lazdynų, 10 km į pietus nuo Smalininkų, Lietuvos pasienyje, prie Šešupės.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Šilinėlių kaimo bendruomenė 1936 m. Buvo vienas senesnių kaimų apskrityje. Pirmąkart paminėtas 1580 m. Jatüscken Schillinen pavadinimu. Iki 1709–1710 m. maro buvo 8 ūbų dydžio, per marą ištuštėjo: 1719 m. atlikus reviziją konstatuota, kad kaimas negyvenamas, o žemė nedirbama. 1728 m. Šilinėliuose jau gyveno dvi lietuvių valstiečių šeimos: Caßemetatis ir Plickschuweitis. 1785 m. Šilinėliai buvo karališkųjų valstiečių kaimas, pasienio gyvenvietė su 7 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1823 m. – kaimas su 25 gyventojais (minima kaimo dalis Mažieji Šilinėliai). 1854 m. Šilinėliuose buvo 10 gyvenamųjų pastatų ir 75 gyventojai, Mažuosiuose Šilinėliuose – 8 gyvenamieji pastatai ir 50 gyventojų. XIX a. pab. ar XX a. pr. Mažieji Šilinėliai vėl prijungti prie Šilinėlių kaimo.
Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Juknaičių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Šilinėliuose buvo 24 sodybos, 129 gyventojai, iš jų – 48 lietuviai (37 %). 1931 m. prie Šilinėlių prijungtas Vieškalnių valsčiaus Kalniškių kaimas.
Ansaldo A.120
Ansaldo A.120 – XX amžiaus 3 dešimtmetyje Italijos Karalystės koncerno Ansaldo (it. Gio. Ansaldo & C. S.A.S.) sukurtas parasolio tipo aukštasparnis monoplanas, žvalgybinis lėktuvas ir lengvasis bombonešis, naudotas ir Lietuvos karo aviacijoje. Dalį Ansaldo akcijų įsigijus FIAT, Ansaldo A.120 nuo 1926 m. vadinamas FIAT-Ansaldo A.120.
Šilinėliai
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. didžioji buvusio kaimo dalis priklauso Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos kaimo gyvenvietei, kaimo dalis kairiajame Šešupės krante – Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Ansaldo A.120
Konstrukcija
Ansalso A.120 buvo tradicinės konstrukcijos aukštasparnis monoplanas su nesuskleidžiama važiuokle ir galine pačiūža. Piloto ir žvalgo darbo vietos buvo įrengtos atvirose kabinose. Lėktuvui buvo naudojami sparnai, suprojektuoti ankstesniam modeliui Ansaldo A.115, ir pagal licenciją gamintų Dewoitine D.1 ir D.9 naikintuvų fiuzeliažai.
Operatoriai
Orlaivį naudojo Italijos karinės oro pajėgos (Regia Aeronautica), jis buvo eksportuotas į Austriją (vok. Luftwaffen Kommando Österreich) ir Lietuvą (Karo aviacija užsakė 20 vnt.).
Lietuvoje
miniatiūra|Lietuvos Karo aviacijos Ansaldo A.120 Siekdama pakeisti senstančius Pirmojo pasaulinio karo laikų žvalgybinius lėktuvus - lengvuosius bombonešius LVG C.V ir LVG C.VI, Lietuvos karo aviacija 1929 m. įsigijo 15 vnt. Ansaldo A.120. Skirtingai nuo standartinio modelio, "lietuviški" A.120 buvo ginkluoti dviem žvalgo kulkosvaidžiais, po radiatoriumi buvo montuojami laikikliai 8 aviacinėms bomboms po 12,5 kg.
Orlaiviai buvo priskirti IIIi ir IVi eskadrilėms: Trečiąjai buvo paskirti 6, Ketvirtąjai - 8 lėktuvai. Dar 4 orlaiviai palikti atsargoje.
1930 m. rugpjūčio 18-23 d. lengvųjų bombonešių Fiat Ansaldo A.120 grandis atliko skridimą-vizitą į Maskvą. Skrido majoras inžinierius A. Gustaitis, kapitonas Špokevičius, majoras L. Peseckas, kapitonas V. Jablonskis, kapitonas J. Garolis, motoristas Šukys.
Po sovietų okupacijos likę orlaiviai buvo apleisti, palikti lauke Zoknių aerodrome, po truputį ardomi, kai kurie - buvo panaudoti kaip taikiniai pratybose.
Avarijos ir katastrofos
Per visą eksploatacijos laikotarpį su šiuo orlaiviu įvyko dvi avarijos ir vienas nelaimingas atsitikimas:
Variantai
miniatiūra|Variklis FIAT A.20 Buvo gaminamas vienas orlaivio modelis, kuris, priklausomai nuo variklio arba kitos įrangos, turėjo skirtingus indeksus:
Operatoriai
miniatiūra|Į Lietuvos Ansaldo A.120 aviacijos fotolaboratorijos karys montuoja foto kamerą "Hythe Mk III Gun Camera". Kaunas, 1932-1934 m.
Techninės charakteristikos
miniatiūra|305x305px|Regia Aeronaitica FIAT-Ansaldo A.120, 1928 m. Ginkluotė
Kvinarijus
thumb|right|Sidabrinis kvinarijus (211–210 m. pr. m. e.). Skersmuo 16 mm, svoris 1,96 g. [[Aversas|Averse – deivės Romos galva, po ja L raidė – Liucerijos kalyklos ženklas. V raidė rodė vertę (5 asai). Reverse – jojantys Dioskūrai.]] thumb|right|Sidabrinis kvinarijus (25-23 m. pr. m. e.). Svoris 1,84 g. Kaldintas Emeritos kalykloje. Kvinarijus  – maža sidabrinė Romos moneta, lygi pusei denaro.
Kvinarijų kaldino kelerius metus po denaro įvedimo 211 m. pr. m. e. kartu su sidabriniu sestercijumi. Tuo metu kvinarijus buvo vertas 5 asams (pusei denaro).
101 m. pr. m. e. vėl įvedė kvinarijus kaip viktoriatų pakaitalą, bet dabar kvinarijus buvo lygus 8 asams, kadangi 118 m. pr. m. e. denaras buvo prilygintas 16 asų. Kelerius metus po pakartotinio kvinarijų įvedimo buvo nukaldinta labai daug šių monetų, kurios daugiausia buvo apyvartoje Galijoje. Šias monetas protarpiais kaldino iki III a.
Auksiniu kvinarijumi vadina pusės aurėjo monetas, lygias 12,5 denaro. Tai nėra senovinis pavadinimas.
Žaliasis Kyšulys olimpinėse žaidynėse
Žaliasis Kyšulys  dalyvavo kiekvienose Vasaros olimpinėse žaidynėse nuo 1996 m., tačiau niekada nelaimėjo olimpinių medalių. Nė vienas sportininkas iš Žaliojo Kyšulio nedalyvavo Žiemos olimpinėse žaidynėse.
Žaliasis Kyšulys daugiausiai dalyvavo lengvosios atletikos, meninės gimnastikos ir bokso varžybose.
Burgis (reikšmės)
Burgis:
Kalniškiai (Pilkalnis)
Kalniškiai, Kalniškė (, nuo 1938 m. Hohentann) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Lazdynų, 2 km nuo Lietuvos sienos, Šešupės kairiajame krante, Vieškalnių girios pakraštyje.
Istorija
1785 m. buvo 2 sodybų karališkųjų valstiečių kaimas, 1821 m. – 2 sodybų kaimas su 14 gyventojų. 1854 m. Kalniškiuose buvo 4 gyvenamieji pastatai ir 26 gyventojai.
Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Vieškalnių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Kalniškiuose buvo likusi tik 1 sodyba su 5 gyventojais, 3 iš jų buvo lietuviai. 1931 m. prijungti prie Šilinėlių.
Balandžiai (Šalčininkai)
Balandžiai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Pabarės, 7 km į šiaurės rytus nuo Eišiškių, prie Nezdilės aukštupio. Seniūnaitijos centras.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas ir šlėktų okolica Lydos apskrities Eišiškių valsčiuje: kaimas – Hrehorovičių valda, o okolica pateko į Eišiškių dvaro valdas.
thumb|left|250px|Kaimo kryžius
Gyventojai
thumb|left|270px|Balandžiai iš šiaurės
Žalpių alkakalnis
Žalpių alkakalnis, dar vadinamas Koplyčkalniu – alkakalnis, esantis Kelmės rajono savivaldybėje, Pakražančio seniūnijoje, Žalpių miestelyje, apie pusę kilometro į vakarus nuo buvusio Žalpių dvaro. Koplyčkalnis yra 150 m į šiaurės rytus nuo Žalpių–Užžalpių kelio tilto per Žalpės upelį, jo rytiniame krante.
Žalpių alkakalnis yra valstybės saugomas kultūros paminklas, turintis istorinę, mitologinę vertę. 2003 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Saugoma teritorija užima 11 000 kv. m.
Hans-Hermann Hoppe
H. Hopė yra kultūrinio konservatyvaus libertarizmo šalininkas, tačiau taip pat nepritaria naujajam JAV konservatizmui, kuriam atstovauja protekcionistas Patrikas Bjukananas, ir neokonservatizmui, kurį jis tapatina su populistiniu-proletariniu socialiniu konservatizmu. Jis mano, kad klasikinis konservatizmas Edmundo Berko dvasia yra visiškai ideologiškai suderinamas su libertarizmu ir kad visi tikrieji konservatoriai turėtų būti radikalaus libertarizmo šalininkai, tradicinės buržuazinės moralės ir manierų gynėjai.
Navininkų apylinkė (Penkiniai)
Navininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Keturvalakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Penkinių apylinkės.
Vilija Vaitkutė Pavan
Vilija Vaitkutė Pavan (g. 1970 m. vasario 7 d. ) – teisininkė, verslo teisės advokatė, advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN" partnerė, „LAWIN“ Ginčų sprendimo ir transporto praktikos grupės vadovė, komercinio arbitražo arbitrė.
Biografija
1988-1993 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininkės kvalifikaciją (1992 m. studijavo Örebro universitete Švedijoje). 1994 m. Londono universiteto „Queen Mary & Westfield“ koledže baigė podiplomines teisės studijas (LL.M.), jūrų teisės magistrė. 1993–1994 m. liepos mėn. stažavosi Londono advokatų kontorose „Richards Butler“ ir 1996 m. spalio-1996 m. gruodžio mėn. „Davies Arnold Cooper“. 2005 m. kovo mėn. dalyvavo „Lex Mundi“ Mainų programoje, stažavosi teisės firmoje „Butzel Long“ Detroite (Mičiganas, JAV).
1995 m., 2001 m. Klaipėdos universiteto ir Klaipėdos aukštesniosios jūreivystės mokyklos dėstytoja, 1994-1995 m. Klaipėdos jūrų krovinių kompanijos "KLASCO" juristė, 1995 m. UAB „Jusmarina" partnerė, nuo 1996 m. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai“ teisininkė . Nuo 1999 m. advokatė, 2000–2006 m. „LAWIN“ asocijuota partnerė, nuo 2007 m. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN“ partnerė.
Nuo 2003 m. Ginčų sprendimo ir transporto praktikos grupės vadovė (grupės veiklos sritys – Teisminis procesas, Arbitražas ir kitoks alternatyvus ginčų sprendimas, Sprendimų pripažinimas ir vykdymas, Transportas ir prekybinė laivyba). Vilniaus komercinio arbitražo teismo arbitrė. 2 kartus perrinkta ICC arbitražo teismo nare (3 metų kadencijai). 2005 m. kaip „LAWIN“ teisininkė atstovavo Lietuvai (Vyriausybei) ginče su Norvegijos bendrove „Parkerings-Compagniet A/S" dėl investicijų į automobilių stovėjimo infrastruktūrą (Pavan dalyvavo kaip konsorciumo, sudaryto iš advokatų kontoros „Adamonis, Beržanskienė ir partneriai „Sorainen Law Offices" (SLO) bei advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN", teisininkė).
Praktikos sritys – Teismo procesas, alternatyvus ginčų sprendimas (arbitražas, mediacija). Jūrų ir sausumos transporto teisė, energetikos teisė (naftos, dujų, elektros energijos sektoriai), tarptautiniai prekių pirkimai-pardavimai, įmonių teisė. Dalyvavo įvairiose tarptautinėse konferencijose bei seminaruose arbitražo tematika užsienyje – Helsinkyje (Suomija), Stokholme (Švedija), Rygoje (Latvija), Lisabonoje (Portugalija), skaitė pranešimus anglų kalba.
Moka anglų, rusų, italų kalbas.
Publikacijos
Bendraautorė:
Mištūnai
Mištūnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Tetėnų, prie Juodupės ir kelio. Mištūnų seniūnaitija. Išlikęs pilkapis.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių, Naniškių seniūniją.
Resident Evil Code: Veronica
Metacritic.com suvestinės duomenimis, vidutiniškai žaidimas kritikų įvertintas 84 balais iš 100 „PlayStation 2“ konsolei. 2011 m. žaidimo pagerintos grafikos HD versija įvertinta 65 balų iš 100 vidurkiu.
Apie žaidimą
„Resident Evil Code: Veronica“ yra „Resident Evil“ kompiuterinių žaidimų ir filmų franšizės dalis. Žaidime pasakojami tolimesni franšizės herojų nuotykiai kovojant su zombiais, įvairiais mutavusiais monstrais ir piktavalėmis „Umbrella“ korporacijos mokslininkų užmačiomis.
Žaidime tradiciškai yra atskiri kambarėliai su rašomąja mašinėle, kuria galima išsaugoti žaidimo eigą, ir daiktų dėže, kurioje veikėjai gali pasidėti įvairius randamus objektus: ginklus, šovinius ir pan. Randamomis žolelėmis galima gydytis ir jas sukombinavus pagaminti veiksmingesnes mikstūras. Randamais greitosios pagalbos purškikliais galima visiškai atstatyti veikėjo sveikatos rezervą. Veikėjas gali nešiotis ribotą kiekį daiktų inventoriuje ir reikia apsispręsti, kuriuos daiktus pasiimti. Daiktų dėžės turinys lieka toks pat skirtingose žaidimo vietovėse.
Bešmetas
200px|miniatiūra|dešinėje|Baronas [[Piotras Vrangelis (1920 m.). Po čerkese vilki bešmetą. ]] Bešmetas – kaftano pavidalo drabužis stačia apykakle. Dėvimas po palaidine ar chalatu, nors buityje galima dėvėti ir vieną. Kartais gretinimas su archaluku, kuris kartais laikomas užkaukazietišku bešmeto variantu. Vėliau vatinis bešmetas tapo vatinuko prototipu, o lengvas patrumpintas dengiamosios spalvos bešmetas tapo gimnastiorka.
Bešmetas būdavo ilgumo iki šiek tiek virš kelių ar iki kelių, tiesiais vientisais skvernais, užsegamas kabliukais iki juosmens. Apykaklė visada būdavo stati, rankovės ilgos ir siauros. Bešmetą sujuosdavo odiniu diržu, papuoštu varinėmis ir sidabrinėmis plokštelėmis, prie kurių tvirtindavo durklą ar kardą (šašką).
Kazokų bešmetai
Bešmetus paprastai siūdavo iš fabrikinių audeklų – vilnonių, šilkinių ir kt. (ripsas, atlasas, satinas ir kt.). Pagyvenusių kazokų bešmetai paprastai būdavo mėlyni, juodi, rudi, o jaunų – ir raudoni, bordiniai, žali, žydri.
Navininkų apylinkė (Vilkaviškis)
Navininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkaviškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Alksnėnų apylinkės ir Augalų apylinkės.
Taučiūnų liepa
Taučiūnų liepa – išskirtinė liepa, auganti Joniškio rajone, Skaistgirio seniūnijoje, Taučiūnų kaime. Liepa auga 1,8 km į pietryčius nuo Skaistgirio, 0,5 km į pietvakarius nuo kelių ir  sankirtos, ties Skaistgirio karjeru, prie medžiais apaugusios sodybvietės. Aplinkui plyti dirbami laukai. miniatiūra|180px|left
Taučiūnų liepa – valstybinės reikšmės botaninis gamtos paveldo objektas. Medis aptvertas apsaugine tvorele, kelio nuorodų nėra. Liepa paskelbta saugoma Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1987 m. kovo 19 d. įsakymu Nr. 24.
Taučiūnų liepa šiuo metu yra bene vienintelis nykstančio kaimo ženklas, čia gyventojų beveik nebėra, telikę trys vienkiemių sodybos. Prie liepos rengiami buvusio kaimo gyventojų, kraštiečių susitikimai.
Andriškių apylinkė
Andriškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaliosios valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Augalų apylinkės.
Humoreska
Humoreska  – literatūros žanras, trumpas, komiško turinio kūrinys, paprastai parašytas proza. Pasitelkiamos tokios komizmo priemonės, kaip ironija, kalambūras, parodija, šaržas, karikatūra ir kt. Kitaip nei satyros atveju, vaizduojamo objekto vertinimas švelnesnis, jis paprastai kelia ne piktą, o linksmą juoką.
Džubalandas
Džubalandas, dar žinomas kaip Somalio valstija Džubalandas, Džubos slėnis arba Azanija  – kraštas pietų Somalyje, 2010 m. pasiskelbęs savo autonomiją nuo centrinės Somalio valdžios.
Bendras Džubalando plotas – 87 tūkst. km². 2005 m. oficialus gyventojų skaičius buvo 953 045. Džubalandas yra suskaidytas į Gedo, Žemosios Džubos ir Vidurio Džubos rajonus. Didžiausias miestas – Kismajus, esantis pakrantėje, netoli Džubos upės žiočių.
Džubalande įvyko nemaža dalis Somalio pilietinio karo kovų. Antrojoje 2006 m. pusėje Islamistų kovotojai kontroliavo didžiąją dalį krašto. Siekiant atgauti teritorijos valdžią, 2010 m. suformuotas naujas regionas Azanijos pavadinimu, 2013 m. pripažintas oficialiu.
Panevėžio Ryšių statyba
Panevėžio „Ryšių statyba“ – regbio klubas iš Panevėžio, įkurtas 1971 m.
Istorija
Komandą pavadinimu „Elektronas“ 1971 m. įkūrė Panevėžio tiksliosios mechanikos gamykla. 1972 m. klubas debiutavo Lietuvos regbio pirmojoje lygoje ir tapo varžybų nugalėtoju, taip iškovodamas teisę kitais metais rungtyniauti aukščiausioje lygoje. 1973 m. komandą pradėjo finansuoti baldų gamykla, todėl ekipa ėmė vadintis „Ąžuolo“ vardu. Visgi per kelis sekančius sezonus skambesnių pergalių panevėžiečiams pasiekti nepavyko (aukščiausias pasiekimas – 1974 m. čempionate iškovota šeštoji vieta), todėl 1976 m. baldų gamykla nutraukė komandos finansavimą. Klubas ir vėl grįžo į tiksliosios mechanikos gamyklos globą, taip pat sugrąžintas ir „Elektrono“ pavadinimas.
Pavadinimo kaita
Panevėžio komanda ne kartą keitė savo pavadinimą:
Ieškant palaimos
Turinys
Džodė Balaban, su pagyrimu baigusi kino režisūros mokslus, turi sukūrusi scenarijų savo filmui, tačiau jai niekaip nepavyksta sudominti kino studijų. Galiausiai sulaukusi teigiamo atsakymo dėl darbo redaktore Džodė supranta per klaidą atsiliepusi į pornografiją kuriančios studijos skelbimą, tačiau tame įžvelgia galimybę sukurti savo filmą. Tapusi režisieriaus Dreiko, anksčiau taip pat kūrusio rimtus filmus, redaktore ir scenarijaus autore, ji surenka aktorių, kurie sutinka dirbti veltui, komandą, ir ima naktimis filmuoti savo juostą pornografijos studijos patalpose, kol vieną naktį yra užklumpama. Aktoriai pabėga, o Džodės darbdaviai sutinka leisti jai toliau kurti savo filmą, nebemokėdami algos už tiesioginį darbą. Mergina savo filme pakviečia vaidinti pornografijos aktorius ir darbai atnaujinami. Jos santykiai su Dreiku tampa vis labiau romantiškesni, tačiau, baigus kurti abu filmus ir tai švenčiant, netikėtai užgriūna Džodės tėvai, įsitikinę, kad jų dukra dirba rimtoje kino kompanijoje...
Jėzaus fortas
Jėzaus fortas  – senovinis portugalų fortas, 1593–1596 m. pastatytas Kenijos uostamiestyje prie Indijos vandenyno Mombasoje.
2,36 ha plote italų architektas Džiovanis Batista Kairatis suprojektavo portugalų gynybinį fortą. Ši tvirtovė renesanso architektūrinio stiliaus, iš viršaus primena žmogaus pavidalą, pastatyta iš koralinio kalkakmenio. Fortą sudaro stora gynybinė siena ir 5 bastionai – ši struktūra pastatyta taip, kad atlaikytų patrankų sviedinius. 1698 m., po 3 metų apgulties, Jėzaus fortą užėmė Omano imperija. Arabai paaukštino tvirtovės sienas nuo 15 iki 18 m, vietomis atliko perstatymų (įrengė sultono namus), paliko įrašų iš Korano. XIX a. fortą užėmė britai.
Dabar Jėzaus fortas yra muziejus, kuriame išlikusi senoji portugalų architektūra, arabų puošyba. Išlikusios portugalų, arabų, britų patrankos, šulinys vandeniui kaupti. 2011 m. Jėzaus fortas paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Žalpių kraštotyros muziejus
Žalpių kraštotyros muziejus – Kelmės krašto muziejaus padalinys, esantis Pakražančio seniūnijoje, Žalpių miestelyje. Kraštotyros muziejus 2006 m. įkurtas senosios Žalpių pradinės mokyklos pastate, statytame pirmaisiais Lietuvos nepriklausomybės metais.
miniatiūra|220px|left|Senoji klasė miniatiūra|220px|left|Ekspozicijų kambarys miniatiūra|160px|right|[[Kalėdaitis|Kalėdaičių keptuvas]]
Istorija
Kraštotyros muziejus įsikūręs vertingame Lietuvos istorijai pastate, buvusioje Žalpių valsčiaus pradžios mokykloje. Ji pradėta statyti 1918 m. visuomenės veikėjo Kazimiero Ralio rūpesčiu už visų gyventojų suneštas lėšas. Pirmieji mokslo metai prasidėjo 1920-aisiais, mokykloje buvo 4 skyriai, dirbo du mokytojai. Pokario metais vyko švietimo reformos, pradinė mokykla tapo septynmete, vėliau – pagrindine. Atkūrus Nepriklausomybę, kaip ir visoje Lietuvoje, mokinių skaičius pamažu mažėjo, mokykla – traukėsi, galiausiai liko tik pradinės klasės. Po mokyklos uždarymo, 2006 m. Žalpių bendruomenė sutarė ją išsaugoti, įkurti krašto muziejų. Tuo metu pastatas jau buvo prastos būklės, kiauru stogu, neturėta lėšų remontui. Žalpiuose gyvenantis Kerkasių žemės ūkio bendrovės vadovas Idelfonsas Petkevčius su žmona savo lėšomis sutvarkė pastatą ir padėjo įrengti muziejų.
2018 m. Žalpių kraštotyros muziejus buvo atnaujintas. Įrengta nauja ekspozicija „Žalpių pradžios mokykla“, kartu buvo pristatyta edukacinė programa „Pamoka tarpukario pradžios mokykloje“.
2020 m. liepos 6 d. ant muziejaus sienos atidengta atminimo lenta švietėjui, Steigiamojo Seimo atstovui Kazimierui Raliui.
Edukaciniai renginiai
Muziejuje yra išsaugoti Žalpių mokyklos žurnalai – dienynai, kurių seniausi išlikę nuo 1955 m. Rengiamos edukacinės pamokos, į kurias atvyksta mokiniai iš Kelmės rajono ir tolimesnių mokyklų. Kaip ir dera, į istorines pamokas vaikai sukviečiami skambučiu. Prieš jas kartu sukalbama speciali maldelė, kurios žodžiai iškabinti rėmelyje priešais klasę. Iš tarpukario vadovėlio pateikiama užduotis – ant išdalintų lapų reikia dalyraščiu nurašyti raides, žodžius, sakinius. Rašoma su plunksnakočiais, juos padažant į rašalą. Kaip ir buvo įprasta senojoje mokykloje, pamoka užbaigiama specialia maldele. O po jos skambutis visus išlydi iš klasės. Bet tai – viena to užsiėmimo dalis, kita – tai muziejaus ekspozicijos apžiūra ir istorinė pažintis su garsiausiais Žalpių krašto žmonėmis.
Kartais čia atvykę mokytojai vaikams veda ir muzikos pamokas. Muziejaus ekspozicija skirta styginių instrumentų bei vargonų meistrui Jonui Garalevičiui. Istorijos pamokoms muziejus taip pat yra tinkama vieta. Nes vienoje iš ekspozicijų pasakojama apie Lietuvos Steigiamojo seimo narį, visuomenės veikėją, literatą Kazimierą Ralį, kuris rūpinosi, kad Žalpiuose atsirastų mokykla.
Kartu su Žalpių bendruomene kraštotyros muziejuje pristatomos edukacinės programos, skirtos vaikams ir suaugusiems. Jos paruoštos, remiantis istoriniais šaltiniais, senų vietinių gyventojų sukauptomis žiniomis ir patirtimi. Pristatoma edukacine programa suteikiama galimybė supažindinti su Žalpių krašto istorija, garsiais kraštiečiais, papročiais, paskanauti žalpiškių patiekalų.
Futaleufu
Futaleufu  – upė Patagonijoje, Argentinoje ir Čilėje. Prasideda Argentinos Čiubuto provincijoje, Los Alerces nacionaliniame parke. Ištakas upei duoda Futalaufkeno ežeras. Jis jungiasi su Kriugerio ežeru, o iš šio ištekėjusi Frėjaus upė sudaro Futaleufu. Aukštupyje patvenkta Futaleufu hidroelektrinės užtvanka, sudarytas Amutui Kimėjaus tvenkinys. Upė toliau teka į vakarus, pietvakarius per Andų kalnus. Čilėje teka Los Lagoso regionu. Žemupyje prateka Jelčo ežerą, už jo iki pat žiočių vadinama Jelču. Įteka į Ramiojo vandenyno Korkovado įlanką į pietus nuo Čaiteno.
Pagrindinis intakas – Persis. Upė vandeninga, dėl ją maitinančių ledynų vanduo skaidrus ir šaltas. Slenkstėta, labai populiari tarp plaukiotojų kajakais. Apie 2012 m. buvo ketinama upę patvenkti, bet dėl pavojaus krašto ekosistemai to atsisakyta.
Pagrindinė gyvenvietė prie upės – Futaleufu (Čilė).
Šachmatai ir bridžas (žurnalas)
Šachmatai ir bridžas – Lietuvos šachmatų ir bridžo mėgėjų žurnalas (mėnesinis šachmatininkų ir bridžistų organas), leistas 1934 m. Kaune.
Istorija
Leido Juozas Strazdas ir Vladas Mikėnas, pastarasis kartu buvo ir atsakinguoju redaktoriumi. Spausdino Žaibo bendrovės spaustuvė Kaune.
Pirmojo numerio vedamajame straipsnyje redaktorius Vl.Mikėnas paskelbė leidinio tikslus: Mes nesiekiame uždarbio – tai turi kiekvienas suprasti – mes tenorime padėti pagrindą našiam visų Lietuvos šachmatistų savitarpio darbui. Žurnale buvo spausdinami įdomesnės šachmatininkų partijos, pateikiami šio žaidimo uždaviniai ir jų sprendimų būdai, be to, viešinama šalies šachmatų varžybų kronika. Paskelbtas uždavinių sprendimų konkursas.
Gerokai mažesnės apimties buvo bridžo skyrelis. Jame taip pat buvo gilinamasi į šio kortų žaidimo teoriją, patalpintos pirmosios pamokos. Be to, pasakojama apie varžybas (tarp jų ir apie pirmąjį Baltijos šalių turnyrą Rygoje 1934 m., kurį kiek netikėtai laimėjo Lietuvos atstovai).
Mėnraštyje „Šachmatai ir bridžas“ bendradarbiavo Julius Smetona, Kazys Škėma, M.Fainas ir kt. Prenumerata metams kainavo 10 litų, dalis lėšų buvo gaunama iš reklamos. Visgi finansiškai išsilaikyti to nepakako ir, išėjus trečiajam numeriui, žurnalo leidimas buvo nutrauktas.
Al-Horgelah SC
„Al-Horgelah Sports Club“ – Sirijos futbolo klubas iš Horgelacho.
Namų rungtynes žaidžia Horgelah miesto savivaldybės stadione, kuris talpina ? tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas m. Žaidžia Premjer lygoje.
Agnė Kuzmickaitė
Agnė Kuzmickaitė-Prūsaitienė (g. 1981 m. balandžio 26 d. Vilniuje) – rūbų dizainerė, teatro kostiumų dailininkė.
Darbai buvo publikuoti „Vogue”, „L’officiel”, „Marie Claire”.
Išsilavinimas
2001–2005 m. mokėsi VDA, su pagyrimu už profesionalumą baigė bakalauro studijas, 2007 m. ten pat apgynė magistro laipsnį, kolekcija „Shopoholic“ įvertinta pagyrimu už konceptualumą. 2006 m. pagal Erasmus mainų programą stažavosi Utrechto dailės akademijoje. 2017 m. VDA suteiktas meno daktaro laipsnis, pristačius ketverius metus rengtą meno projektą „Kasdienybė kaip kūrybos inspiracija. Dizainerio savirefleksija“.
Teatras
Dirbo LNOBT, OKT, VVMT, LRDT, VJT, Oslo nacionaliniame teatre, Turino teatre Teatro Regio ir kt. Režisieriai: Oskaras Koršunovas, Jonas Vaitkus, J. C. Berruti ir kt.
2012 m. už kostiumus J. Vaitkaus spektakliui „Tas, kuris gauna antausius“, nominuota „Auksiniam scenos kryžiui“.
Literatūra
Agnė Kuzmickaitė-Prūsaitienė, Mados dizainerės-mamos kasdienybės žemėlapiai, in Acta Academiae Artium Vilnensis, T. 79: Meninis tyrimas: teorija ir praktika, 2015, p. 171–185, ISSN 1392-0316; 79; ISBN 978-609-447-195-7
Nuorodos
Asmeninė svetainė
Kinų liaudies religija
Kinų liaudies religija – sinkretiškas tikėjimas, kuriam būdingi budizmo, daoizmo, liaudies tikėjimų, konfucianizmo bruožai.
Anot apklausų, 2007 m. kas trečias šalies gyventojas (arba daugiau nei 300 mln. žmonių) įvardino save kaip religingą. Iš jų du trečdaliai save priskyrė prie daoistų ir / arba budistų. 2010 m. duomenimis, budistų buvo 245 mln. arba 18 % Kinijos populiacijos. Dar 21 % šalies gyventojų išpažįsta įvairias etnines religijas, kurios dažniausiai remiasi budistinėmis tiesomis.
Viščiakaimio apylinkė
Viščiakaimio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkaviškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Augalų apylinkės ir Uosių apylinkės.
John Collier
Džonas Koljeris (, 1850 m. sausio 27 d. Padingtonas, Anglija – 1934 m. kovo 11 d. Londonas) – britų tapytojas bei rašytojas. Vienas iš įžymiausių to meto portretų tapytojų. Taip pat tapė mitologinio, istorinio pobūdžio tematika.
Baigė Itono koledžą. Pradėjo studijuoti tapybą Paryžiuje padedamas Žano Polo Loreno. Nuo 1874 m. jo darbai rodyti Karališkoje akademijoje. 1875 m. pratęsė studijas Miuncheno akademijoje. Vedė Tomo Henrio Hakslio dukrą, kuriai netikėtai mirus nuo plaučių uždegimo, susituokė su jauniausia jos seserimi.
Eagle Claw FC
Eagle Claw FC – Angilijos futbolo klubas iš Stouni Graundo.
Istorija
2010 m. škurtas klubas. Rungtyniavo AFA Senior League, aukščiausiame šalies divizione.
Dailidės (Poškonys)
Dailidės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Poškonių, prie Gaujos upės. Seniūnaitijos centras. Kaime yra saugomas Dailidžių akmuo. Praeina Poškonių–Dainavėlės kelias. Kaime išlikusi tradicinė architektūra.
Pagramdų apylinkė (Vilkaviškis)
Pagramdų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkaviškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Augalų apylinkės ir Gudelių apylinkės.
Palankesiai (Kėdainiai)
Palankesiai – buvęs viensėdis Kėdainių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Taučiūnų, 0,5 km į pietus nuo Vainiūnų, netoli Lankesos upės.
Šventupė (Dusia)
Šventupė – upelis Lazdijų rajone. Prasideda prie rytinių Teizų kaimo pakraščių, teka į rytus pro Metelių regioninį parką tarp nedidelių miškelių. Įteka į Dusios ežerą (Šešupės baseinas) šalia Staigūnų kaimo.
Intakas – Pečiagrinda (dešinysis).
Vaga daugiausia ištiesinta. Prie Šventupės įsikūrę kaimai: Teizai, Petravičiai, Staigūnai.
Upės pavadinimas reiškia 'šventa upė'.
Palaraisčio telmologinis draustinis
Palaraisčio telmologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Palomenės, Gaižiūnų miškuose, apima Palaraisčio aukštapelkę. Įsteigtas 1998 m.
Palioniškiai (Klaipėda)
Palioniškiai – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Lapių.
Čiuviakai
Čiuviakai (čerk. цуакъэ; ) – minkštas odinis Kaukazo ir Vidurinės Azijos tautų apavas be pakulnių. Taip pat čiuviakais vadino ir minkštus atvirus batelius be pakulnių. Čiuviakai paprastai yra odiniais šlepetės su uždarais kulnais.
Dabartinių čiuviakų viršus gaminamas tiek iš tikros, tiek iš dirbtinės odos. Kartais siuvami audekliniai čiuviakai. Jų padai gali būti odiniai, guminiai ar plastikiniai.
Anksčiau čiuviakus Kaukaze bei Vidurinėje Azijoje dėvėdavo tiek vyrai, tiek moterys. Čiuviakus siūdavo iš galvijų, buivolų ir kitų gyvulių odos. Paprastas čiuviakų variantas buvo toks: iš odos išpjaudavo pėdą atitinkantį odos gabalą, padarydavo kilpas, pro kurias praverdavo odinius dirželius ir surišdavo. Nešiodavo su megztomis puskojinėmis. Tokie čiuviakai primindavo vyžas.
Dabar čiuviakai gaminami kaip nacionalinių kostiumų dalis, folkloriniams ansambliams aprengti. Taip pat čiuviakus kaip darbo avalynę naudoja žmonės. dirbantys šildomose patalpose – maisto ir lengvosios pramonės darbuotojai, prekybininkai, medikai, mokslo darbuotojai ir kt.
Bumamuru FC
Bumamuru Football Club  arba Bumamuru FC – Burundžio futbolo klubas iš Čibitokės, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje, vadinamoje Burundi Ligue A arba dėl rėmimo sutarčių žinomoje Burundi Primus Ligue pavadinimu. Namų rungtynes žaidžia „Urunanio“ stadione, talpinančiame 7 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 2014 m. kovo 31 d. Žinomas Bumamuru Standard FC arba Bumamuru Standard Cibitoke pavadinimais.
Nuo 2018–2019 m. rungtyniavo Burundi Ligue A. 2022–2023 m. sezone iškovojo čempionų titulą.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. balandžio 4 d.
Evan Griffiths
Evanas Grifitsas (, 1795 m. sausio 18 d. – 1873 m. rugpjūčio 31 d.) – valų dvasininkas, gimęs Glamorgane netoli Bridžendo. Jis į valų kalbą išvertė įvairių veikalų, daugiausia teologinių, taip pat 1847 m. išleido valų–anglų žodyną.
Biografija
Kai E. Grifitsui suėjo 13 metų, jis tapo gretimos nepriklausomosios bažnyčios nariu, o 21 metų jis buvo paskatintas pamokslauti. Maždaug tuo laiku E. Grifitsas metus lankė savo dvasininko vadovaujamą mokyklą, o po to – dr. Dženkino Luiso (Jenkin Lewis) vadovaujamą koledžą Niuporte, Monmutšyre. Prabėgus dvejiems metams E. Grifitso globėjas jį parekomendavo ledi Barham kaip ganytojiškam darbui dviejose nedidelėse bažnyčiose Goveryje tinkamą žmogų. Sėkmingai jose išdirbęs dvejus metus 1824 m. liepos 21 d. jis buvo įšventintas į dvasininkus.
1828 m. rugpjūtį V. Grifitsas persikėlė į Svonsį versti M. Henrio Komentarą („Commentary“). Iki spaustuvininkui bankrutuojant pasirodė tik keli darbo numeriai. E. Grifitsas nusipirko šį verslą ir dirbo vertėju bei spaustuvininku, kol darbas buvo baigtas. Taip pat jis beveik kiekvieną sekmadienį sakydavo pamokslus.
Darbai
Iš viso E. Grifitsas publikavo daugiau kaip 40 originalių arba verstų darbų, tarp jų valų–anglų žodyną („Welsh-English Dictionary“, Abertavy, 1847). Be M. Henrio Komentaro, jis išvertė Č. G. Finio Paskaitas („Lectures“, 1839) ir Pamokslus („Sermons“, 1841), S. Berderio Rytų papročius („Oriental Customs“), T. Brukso Bežadį krikščionį („Mute Christian“), Dž. A. Džeimso Bažnyčios nario vadovą („Church Member's Guide“), F. Dodridžo Augimą ir pažangą („Rise and Progress”) ir kitų knygų.
Tarptautinis šokio festivalis AURA
Tarptautinis šokio festivalis AURA – kasmetinis modernaus ir šiuolaikinio šokio festivalis, rengiamas Kaune. Organizuoja Kauno šokio teatras AURA. Festivalyje pristatomi Lietuvos šokėjai ir šokio meistrai iš užsienio šalių. Festivalio metu taip pat vyksta ir šokio seminarai. Jie skirti profesionaliems šokėjams ir šokio studentams. Seminarus veda šiuolaikinio šokio mokytojai. Seminaruose nemokamai gali dalyvauti visi festivalio dalyviai. Festivalį globoja Lietuvos kultūros taryba ir Kauno miesto savivaldybė.
Istorija
1989 m. Teatras AURA surengė pirmąjį modernaus šokio festivalį Lietuvoje.
2013 m. dalyvavo choreografas iš Benino kilęs choreografas Tchekpo Dan Agbetou kartu su 4 šokėjais iš Dramblio Kaulo Kranto, Senegalo, Nigerijos ir Kongo. Jie parodė Šokio spektaklį „Trys lygiai“.
2014 metais buvo 14 pasirodymų. Šoko choreografai, šokėjai ir trupės iš Belgijos, Italijos, Izraelio, Lenkijos, Meksikos, Pietų Korėjos, Prancūzijos, Švedijos. Taip pat pasirodė ir Kauno šokio teatro „Aura“ bei „Artscenico“ (Vokietija) su savo premjeriniu spektakliu (choreografas Paul Hess).
Dalyviai
Festivalyje yra dalyvavę įvairios šokio trupės ir šokėjai. Tarp jų: Johannes Wieland, kompanija „Drift“, Yossi Berg ir Oded Graf šokio teatras, Virpi Pakhinen, Sylvio Dufrayer šokio trupė, Camea šokio tupė, Tami šokio trupė, Marcel Leemann fizinio šokio teatras, Ben J. Riepe trupė, „Manantiales“, teatras „Tranvia“, šokio teatras „Zawirowania“, Karel Vanek, A.lter S.essio, Ferenc Feher, kompanija Thor, Anne Juren & Annie Dorsen, Niv Sheinfeld & Oren Laor, Nadar Rosano, Merav Cohen Reinan, Ofra Idel, Sasha Waltz&Guests ir daugelis kitų.
Paginai
Paginai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Poškonių, Šilinės–Klevyčios miškuose. Seniūnaitijos centras. Keliukai į Poškonis, Liudvinavą, Biržę.
thumb|left|250px|Kaimo kryžius
Istorija
XIX a. pab. Paginai buvo užusienis Ašmenos apskrityje.
Vėžaičiai (kaimas)
Vėžaičiai – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Vėžaičių miestelio, dabar jo dalis.
Eileen Gu
Eileen Feng Gu (g. 2003 m. rugsėjo 3 d. San Fransiske, JAV) – JAV-Kinijos akrobatinio slidinėjimo sportininkė, kuri specializuojasi šuolių rungtyse. Olimpinė čempionė.
Biografija
2019 m. Gu dalyvavo pasaulio taurėje atstovaudama JAV rinktinę. Sportininkė nuolydžio rungtyse laimėjo viena aukso ir viena sidabro medalius. Tų pačių metų birželį Gu paskelbė jog dėl artėjančių Pekino olimpinių žaidynių, ji priėmė Kinijos pilietybę ir dalyvaus po Kinijos vėliava tarptautinėse varžybose.
2020 m. dalyvavo jaunimo olimpinėse žaidynėse ir iškovojo du aukso ir vieną sidabro medalius. 2021 m. Gu tapo pasaulio čempione pusvamzdžio ir nuolydžio rungtyse.
Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpiadoje slidininkė dalyvavo trijose rungtyse. Moterų akrobatinio nuolydžio varžybose Gu iškovojo sidabrą, o didžiojo šuolio ir pusvamzdžio rungtyse tapo olimpine čempione.
Janas Nepomukas Grocholskis
Janas Nepomukas Grocholskis (g. 1768 - m. 1849 m. Odesa) – Podolės gubernijos teismo pirmininkas, Targovicos konfederacijos narys 1792 metais.
Biografija
Buvo jaunesnysis Pranciškaus Ksavero Grocholskio sūnus.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirma santuoka buvo su Izabele Rytarovska, nuo santuokos su kuria turėjo dukterį Eleną ir du sūnus: Adolfą ir Ignotą. Nuo antros santuokos su Michailina Zeydler du sūnus: Vladislovą ir Liudgardą Bernardą.
Mirė Odesoje, palaidotas Voronovicų bažnyčioje.
Kondura
thumb|right|300px|Konduros kopija Kondura  – burlaivis, naudotas rytiniuose Adrijos jūros krantuose. Pirmą kartą paminėta ir apibūdinta X a., kaip viduramžių Kroatijos karinio laivyno dalis. Vėliau minima XIV a., kuomet juo naudojosi Ragusos respublika. Kondura buvo nuo 7-ių iki 8-ių metrų ilgio.
1966 m. netoli Nino uosto rastos dviejų laivų liekanos, kurios 1974 m. ištrauktos ir nugabentos į Zadarą saugojimui ir restauracijai. Tyrimų metu nustatyta, jog šiais laivais plaukiota nuo XI a. pab. iki XII a. pr.
Robert Duchnevič
Robertas Duchnevičius (g. 1991 m. rugpjūčio 15 d. Mažosiose Kabiškėse, Vilniaus raj.) – Lietuvos politikas.
Išsilavinimas
2010 m. baigė Nemenčinės K. Parčevskio gimnaziją.
2014 m. Mykolo Romerio universiteto įgijo teisės bakalauro laipsnį. 2017 m. MRU Privatinės teisės institute baigė verslo teisės programą ir įgijo teisės magistro laipsnį.
Partinė
Nuo 2014 m. LSDP Vilniaus rajono skyriaus narys ir Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos (LSDJS) narys. 2015–2017 m. LSDJS Vilniaus rajono skyriaus valdybos narys, 2017 m. sausį–gegužę skyriaus pirmininkas.
Nuo 2017 m. LSDP Vilniaus rajono skyriaus pirmininkas. Nuo 2017 m. LSDP prezidiumo ir tarybos narys, LSDP Tautinių bendrijų komiteto pirmininkas. 2021 m. LSDP Vidaus reikalų komiteto pirmininkas, tapo LSDP pirmininkės Vilijos Blinkevičiūtės pavaduotoju.
Politinė
2014–2015 m. dirbo Seimo nario padėjėju-sekretoriumi. Nuo 2015 m. dirba teisininku Tautinių mažumų departamente prie LR Vyriausybės. 2017–2023 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Visagino sentikių cerkvė
miniatiūra|Naujasis cerkvės pastatas Visagino sentikių cerkvė – veikiantys rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Visagine, Taikos pr. 11.