cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atskirasis žandarų korpusas
1817 m. buvo suformuoti Vidaus sargybos žandarų (жандармы внутренней стражи) divizionai abiejose sostinėse, о 56 gubernijų miestuose ir uostuose buvo suformuotos žandarų komandos. 1827 m. buvo suformuotas žandarų korpusas, kurio pirmu šefu buvo paskirtas generolas grafas Aleksandras Bekendorfas. Metais anksčiau Bekendorfas buvo paskirtas caro kanceliarijos III skyriaus vadovu. Žandarų korpusas pasidarė III skyriaus vykdomuoju organu. Visą Rusijos teritoriją padalino į 5, o vėliau – į 8 žandarmerijos apygardas, o šiuos dalinosi į skyrius. Kiekvienai apygardai vadovavo žandarų generolas, tiesiogiai pavaldus žandarų šefui. Kiekvienoje gubernijoje buvo paskirtas štab-karininkas, pavaldus žandarmerijos apygardos vadui generolui. 1867 m. ši žandarų korpuso organizacija buvo pertvarkyta. Daugelis apygardų buvo panaikintos, gubernijų štab-karininkai buvo pervadinti gubernijų žandarų valdybų viršininkais.
Žandarų korpusui 1875 m. suteiktas pavadinimas Atskirasis žandarų korpusas.
Šv. Serafimas iš Sarovo
Šventas Serafimas iš Sarovo (, tikrasis vardas Prochoras Mošninas,, 1759 m. liepos 19 d. – 1833 m. sausio 2 d.) – vienas žinomiausių vienuolių ir mistikų Rusijos Stačiatikių bažnyčioje. Jis bandė perduoti pasauliečiams kontempliatyvųjį ir asketiškąjį vienuolynų mokymą ir teigė, kad kiekvieno krikščionio tikslas – jungtis su Šventąja Dvasia.
Atskirasis žandarų korpusas
1880 m. buvo panaikintas III skyrius, žandarų korpusui ėmė vadovauti vidaus reikalų ministras. Jis buvo laikomas žandarų šefu (globėju), tačiau kariniu požiūriu žandarai buvo pavaldūs karo ministrui.
Šv. Serafimas iš Sarovo
Ortodoksų Bažnyčia kanonizavo Serafimą 1903 m. ir jį mini sausio 15 d. bei rugpjūčio 1 d. (jo gimimo ir mirties datos pagal „peržiūrėtą Julijaus kalendorių“). Jo kanonizaciją (paskelbimą šventuoju) taip pat pripažino ir Romos Katalikų Bažnyčia. Jonas Paulius II vadino šv. Serafimą šventuoju už jo „žengimą per vilties slenkstį“.
Jo mokymą užrašė vienas iš jo dvasinių mokinių Nikolajus Motovilovas. Garsiausia jo frazė: „Siek taikingos dvasios ir tūkstančiai aplink tave bus išgelbėti“.
Atskirasis žandarų korpusas
Pagal 1882 m. įsaką Rusijos vidaus reikalų ministras liko Žandarų korpuso šefu ir vadovaujančiu visoms žandarų korpuso valdyboms ir dalims (išskyrus dalinius prie karinių apygardų), o tiesioginių žandarų vadu (командир отдельного корпуса жандармов) tapo vienas iš vidaus reikalų ministro pavaduotojų, kuris vadovavo ir policijai.
Šv. Serafimas iš Sarovo
Biografija
Šv. Serafimo tėvai, Izidorius ir Agata Mošninai gyveno Kurske, Rusijoje. Tėvas buvo pirklys, o Serafimas nelabai domėjosi verslu. Nuo mažens jis gyveno pamaldžiai, pasiaukojęs stačiatikių bažnyčiai. Kaip sako legenda, jį, dar mažą berniuką, išgydė Švč. Mergelės Marijos ikona, po to jis gebėjo matyti angelus.
1777 m., būdamas 19 metų, jis įstojo į Sarovo vienuolyną, 1786 m. davė vienuolio įžadus ir gavo Serafimo vardą, kuris hebrajų kalba reiškė „liepsnojantis“. Greitai tapo diakonu, kiek vėliau – vienuolyno vyresniuoju kunigu-vienuoliu ir Divejevo vienuolyno dvasiniu vadovu. Greitai po to jis pasitraukė iš bendruomenės ir Sarovo vienuolyno ir išėjo gyventi į mišką. 25 metus jis gyveno atsiskyręs. Per tą laiką jo kojos taip ištino, kad jis sunkiai bepaėjo.
Atskirasis žandarų korpusas
Žandarų korpuso sudėtis 1913 m
1913 m. viduryje korpuse tarnavo 12700 žmonių, iš jų – 912 karininkų ir generolų, 30 civilių karininko lygio valdininkų. 1916 m. pabaigoje žandarų buvo ~16000. Pagrindinę žandarų masė sudarė vachmistrai, puskarininkiai ir eiliniai.
Šv. Serafimas iš Sarovo
Biografija
1815 m. jis pradėjo savo ermitaže priimti piligrimus. Greitai Serafimas išpopuliarėjo dėl galios gydyti ir įžvalgumo. Kartais per dieną jį aplankydavo šimtai piligrimų. Pasakojama, kad jis atsakydavo į savo svečių klausimus, jiems jų dar neuždavus.
Jis mirė priešais Dievo Motinos ikoną būdamas 73 metų.
Atskirasis žandarų korpusas
Žandarų korpuso sudėtis 1913 m
Korpusą sudarė:
Priėmimas į žandarus
Nuo 1890 m. į Žandarų korpusą priimdavo tik karininkus, kurie buvo baigę junkerių ar karo mokyklas pirmuoju lygiu (первый разряд). Žemesnio laipsnio žandarus, geležinkelio policines žandarų valdybas komplektavo iš puskarininkių, nepriklausomai nuo kariuomenės rūšies, dažniausiai išleistų į atsargą. Žandarai eiliniai buvo tik divizionuose.
Žandarų pareigos
Žandarų divizionai ir raitosios miestų komandos buvo skirti veikti kaip vykdomoji policija pagal miestų valdžios įsakymus – išsklaidyti uždraustus susibūrimus, raminti siautėjančius, atstatyti pažeistą rimtį, prižiūrėti tvarką kariuomenės paradų, gaisrų, mugių, liaudies švenčių, viešų suvažiavimų metu ir kt.
Kitų Žandarų korpuso dalių pareigos buvo:
Įgaliojimai ir atsakomybė
Anksčiau pagal Teismo statutus (Судебные Уставы) valstybinių nusikaltimų bylas galėjo vesti tik Teismo rūmų prokurorai. Žandarų veikla šiuose statutuose nebuvo numatyta, todėl kildavo nesusipratimų dėl šio nesuderintumo – neretai tą pačia byla nepriklausomai ir trukdydami vieni kitiems tirdavo ir prokurorai, ir žandarai.
1871–1892 m. įstatymai buvo patikslinti. Nuo tada valstybinius nusikaltimus tyrė Žandarų korpuso karininkai. Išimtis buvo nusikaltimai, kuriuos atliko vien tik kariškiai vietovėse, kurias valdo tik karinė armijos ar laivyno valdžia, arba tarnybos atlikimo metu. Aptikę nevalstybinį nusikaltimą žandarai pranešdavo apie tai vietinei bendrajai policijai ar prokurorų institucijai. Jei iki atvykstant policijai nusikaltėliai galėjo pasislėpti ar galėjo būti sunaikinti nusikaltimo pėdsakai žandarai turėjo imtis priemonių, kad tai neįvyktų. Ypatingais atvejais prokuratūra galėjo pavesti žandarams tirti ir nevalstybinius nusikaltimus, nors jų Žandarai galėjo ir netirti, jei turėjo tam rimtų priežasčių.
Long Bičas
Long Bičas  – miestas JAV, pietinėje Kalifornijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, 32 km į pietus nuo Los Andželo. Gyvena 462,257 gyventojų (2010 m.). Long Bičas yra 36-as pagal dydį JAV ir ketvirtas pagal dydį Kalifornijos miestas.
Atskirasis žandarų korpusas
Įgaliojimai ir atsakomybė
Geležinkelių policinių žandarų valdybos, tiesiogiai pavaldžios žandarų korpuso štabo viršininkui, be bendrų žandarų pareigų geležinkelio ruožuose atliko ir bendrosios policijos pareigas. Jei geležinkelis buvo privatus, šį žandarų darbą apmokėdavo geležinkelio savininkai. Bendroji policija geležinkelio ruožuose galėjo veikti tik pakviesta žandarų arba jei šių dėl kažkokių priežasčių nebūdavo.
Long Bičas
Svarbus jūrų uostas. Lėktuvų, raketų gamybos, elektronikos pramonė. Laivų statyba, naftos chemija. Pajūrio kurortas.
Atskirasis žandarų korpusas
Įgaliojimai ir atsakomybė
Nusižengusius ir nusikaltusius žandarus bausti galėjo tik jų pačių valdžia. Prokuratūra apie žandarų nusikaltimus turėdavo informuoti žandarų vyresnybę ir, jeigu jai atrodydavo, kad bausmė nepakankama, galėdavo apie tai informuoti Justicijos ministrą, kad, suderinus su Vidaus reikalų ministru, būtų imtasi priemonių.
Long Bičas
Įkurtas 1897 m.
Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai
thumb|Logotipas Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai - pasaulinė programa, skirta jauniems žmonėms nuo 14 iki 25 metų, suteikianti jiems gyvenimui reikalingų įgūdžių padedančių keisti pasaulį, bendruomenę, save. Programos esmė – jauni žmonės išskielia tobulėjimo tikslus ir padedami mentorių įveikia asmeninius iššūkius. Taip programos dalyviai tampa atsakingais, aktyviais piliečiais, prisidedančiais prie visuomenės gerovės. Tai savanoriška veikla, nepripažįstanti jokios konkurencijos, skatinanti savęs pažinimą ir tobulėjimą.
Lietuvoje programa pristatyta Didžiosios Britanijos ambasados iniciatyva dar 1990 metais. Programos pilotiniai projektai pradėti 2000-aisiais metais. 2006 metais Jungtinės Karalystės karalienės Elžbietos II vizito Lietuvoje metu programa buvo oficialiai pradėta. Ta proga Edinburgo hercogas princas Filipas Vilniaus botanikos sode pasodino medelį.
2013 m. programos pavadinimas visose pasaulio šalyse buvo suvienodintas. Pavadinimas Lietuvoje iš "Tarptautinių jaunimo apdovanojimų" pakeistas į "The Duke of Edinburgh's International Award Lietuva". 2014 metais Lietuvai išpildžius tarptautinius reikalavimus, buvo pasirašyta tarptautinė programos licencija, suteikianti teisę koordinuoti programą nacionaliniam koordinatoriui. Nacionaliniu koordinatoriumi tapo Lietuvos vaikų ir jaunimo centras. thumb|2006 m. princas Filipas VU botanikos sode pasodino medelį, pažymintį programos "Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai" pradžią Lietuvoje.
Čiudnovo mūšis
Čiudnovo mūšis – mūšis, įvykęs 1660 m. rugsėjo 27-lapkričio 4 d., tarp ATR, Vygovskio kazokų, Krymo totorių ir Maskvos didžiosios kunigaikštystės bei Zaporožės kazokų, Čiudnovo apylinkėse dabartinėje Ukrainoje. Mūšis baigėsi triuškinama lenkų pergale ir Čiudnovo paliaubomis. Visa Maskvos armija, įskaitant jos vadą, totorių buvo paimta į nelaisvę. Mūšis buvo didžiausia lenkų pergalė prieš rusų pajėgas iki 1920 m. Varšuvos mūšio.
1660 m. Rusijos caras Aleksejus I nurodė Vasilijui Šeremetjevui atnaujinti karo veiksmus ir nustumti lenkus toliau į vakarus, užimti Lvovą ir taip užsitikrinti ginčijamų teritorijų Ukrainoje kontrolę.
1660 m. rugsėjį, Rusijos kariuomenės vadas Šeremetjevas vadovaudamasis klaidinga informacija pagal kurią Lenkijos kariuomenė buvo vertinama kaip žymiai mažesnė nusprendė surasti ir sunaikinti lenkų pajėgas su savo armija, kurią jis laikė žymiai didesne (15 000 rusų karių ir 15000-35000 sąjungininkų kazokų). Jis tikėjosi susidurti su 10 000 didžiojo etmono Stanislovo Potockio karių ir nežinojo, kad prie jų netrukus prisijungė apie 12 000 Jurgio Sebastijono Liubomirskio karių, kurie neseniai nugalėjo rusų kariuomenę Lietuvoje.
Lenkų vadai etmonai Potockis ir Liubomirskis turėjo žymiai geresnius žvalgybos duomenis (jiems talkino ir Ivano Vygovskio šnipų tinklas) ir greitai suprato Šeremetjevo klaidą.
Rugsėjo 27 d. lenkų ir totorių pajėgos apsupo įtvirtintą Šeremetjevo stovyklą ir lapkričio 4 d. privertė kapituliuoti.
Pasekmės
Lenkai sunaikino didžiąją dalį rusų pajėgų, susilpnino kazokus ir išlaikė savo sąjungą su Krymo totoriais. Lenkija, nepaisant pergalės masto ja menkai pasinaudojo; lenkų kariuomenė atsitraukė neorganizuotai (mažai padėta sužeistiesiems, dėl to šimtai mirė jau po mūšio). Be to didžiajai armijos daliai nebuvo išmokėti atlyginimai, o tai sukėlė 1661 m. maištus. Dėl to Lenkija negalėjo perimti iniciatyvos ir leido Maskvai atkurti savo kariuomenę.
Baubliai (Kelmė)
Baubliai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kražių.
The Brown Bunny (garso takelis)
„The Brown Bunny“ yra garso takelis, išleistas atskirai to to paties pavadinimo filmui. Albumas buvo išleistas tik Japonijoje. Pirmąsias penkias dainas atlieka Gordon Lightfoot, Jackson C. Frank, Matisse/Accardo Quartet, Jeff Alexander ir Ted Curson. Paskutines penkias dainas atlieka John Frusciante.
2014 m. balandžio 26 d. albumas buvo perleistas vinilinės plokštelės formatu Australijoje, ribotu 1000 kopijų tiražu.
Usmanas I ibn Abdalchakas
Usmanas I ibn Abdalchakas (`uθmān ben `abd al-ḥaqq, arab.: عثمان بن عَبد الحَقّ, g. nežinoma – m. 1240 m.) – Marinidų dinastijos vadas.
Vytautas Nistelis
Vytautas Jonas Nistelis (1922 m. rugpjūčio 24 d. Panevėžyje – 1986 m. kovo 7 d. Šiauliuose) – inžinierius architektas, poetas, vertėjas, eseistas.
Usmanas I ibn Abdalchakas
Usmanas I ibn Abdalchakas buvo Abdal Chako I sūnus.
Istorija
Vadovauti Marinidams Usmanas I-is pradėjo 1217 m. rugsėjį mūšyje prie Feso, kur žuvo jo tėvas. Miestą pavyko užimti ir po šios pergalės Marinidams priklausė visos kaimiškosios vietovės į šiaurę ir rytus nuo Feso. Po to, kada visos šiaurės Maroko gentys pripažino Marinidų valdžią, Almochadai taip pat turėjo jiems mokėti duoklę. Usmanas I-is žuvo 1240 m. kovodamas su Almochadais.
Vytautas Nistelis
Biografija
1940 m. baigė Pasvalio gimnaziją. 1941–1943 m. ir 1945–1948 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultete, 1957–1958 m. Kauno politechnikos instituto Statybos fakultete, 1941–1943 m. mokėsi dar ir Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute.
Kurį laiką gyveno Vilniuje, nuo 1950 m. su pertraukomis dirbo architektu Šiauliuose. Projektuoti nauji miesto kvartalai, skverai, kapinės, prekybos centras turgavietėje, prekybos punktų išdėstymas, buitinio aptarnavimo tinklas, kino teatro „Tiesa“ rekonstrukcija, Didždvario gimnazijos priestatas, Šiaulių rajono vykdomojo komiteto rūmų (dab. Šiaulių apskrities administracija) rekonstrukcija su priestatais, privatūs namai. Suplanavo Kuršėnų, Linkuvos, Šeduvos, Rokiškio, Pandėlio, Obelių, Pakruojo ir kitų miestelių centrus.
Studijuodamas ir dirbdamas visą laisvalaikį skyrė užsienio kalboms, filosofijai. Poeziją vertė iš dešimties užsienio kalbų ir pats rašė eilėraščius. Pirmieji eilėraščiai išspausdinti jau po mirties 1988 m. leidinyje „Poezijos pavasaris“. Atkūrus nepriklausomybę išėjo poezijos rinkiniai „Didieji siluetai“ (1993 m.), „Lietuviškos rapsodijos“ (1995 m.), „Eilės tylumai“ (1996 m.), „Žodžiai prieš saulėlydį“ (1999 m.). Žmonos architektės Apolonijos Nistelienės rūpesčiu išleisti religinės poezijos rinkiniai „Šventoji valanda“ (1996 m.), „Kryžiaus kelias“ (1997 m.), „Žodžio aidai“ (1998 m.), „Malonės pilnoji“ (1999 m.).
Vertė Frederiko Garsija Lorkos, Reinerio Rilkės eilėraščius, Dovydo psalmes. Išleista Rabindranato Tagorės „Lyrika“ (1973 m.), poezijos rinkinys „Įdukrintos dainos“ (1997 m.).
Trakas (Šilalė)
Trakas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Kaltinėnų, kairiajame Yžnės krante. Į vakarus nuo kaimo dunkso Trako miškas. Veikia Trako vaikų vasaros stovykla.
Plymouth Prowler
Plymouth Prowler buvo „retro“ stiliaus sportinis automobilis, kurį tarp 1997 ir 2001 metų gamino Plymouth, o 2002 metais Chrysler markė. Automobilis naudojo 3,5 litrų SOHC V6 variklį turintį 253 AG ir 4-pavarų 42RLE automatine transmisiją. 250px|thumb|left|Plymouth Prowler iš galo
Mark Selby
Markas Selbis (g. 1983 m. birželio 19 d.)  – profesionalus Anglijos snukerio ir pulo žaidėjas ir keturis kartus pasaulio čempionas. Profesionalu tapo 1999 m., būdamas 16 metų. Jis yra 22 reitinginių titulų laimėtojas.
Asmeninis gyvenimas
Selbis yra vedęs ir 2014 m. tapo tėčiu. Jis mėgsta futbolą nuo vaikystės ir palaiko Leicester City FC ekipą.
Bulotai
Bulotai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, kairiajame Varpės krante. Šiauriau kaimo eina geležinkelis. Telkšo Bulotų ežeras. Kolektyviniai sodai.
Tulas Hostilijus
thumb|Tulas Hostilijusthumb|right|Tulas Hostilijus sutriuškina Fidenės ir Vejaus kariuomenes (šiuolaikinė freska).
Tulas Hostilijus (valdė 673 m. pr. m. e. – 641 m. pr. m. e.) – trečiasis iš legendinių Romos karalių, jis valdė po Numos Pompilijaus.
Jo sėkmingi karai su Alba Longa (Alba Longa), Fidene (Fidenae) ir Veju (Veius) buvo tolesnio lotynų žemių užkariavimo ir romėnų teritorijos plėtimo pirmtakai. Jo valdymo metu vyko kautynės tarp Horacijų (Horatii) ir Kuriacijų (Curiatii), Romos ir Alba Longos atstovų. Pasakojama, kad jį nutrenkė žaibas už jo išdidumą.
Tulą Hostilijų senatoriai išrinko Romos karaliumi kadangi jis buvo romėnas ir jo senelis kartu su Romulu kovėsi su sabinais. Mirus Numai Pompilijui taikos dvasia, atrodė, silpnėja. Draugiški romėnų ryšiai su Alba Longos kaimiečiais kalvose už Romos sienų ėmė virsti kivirčais, nes romėnai ir albalongiečiai ėmė puldinėti vieni kitų laukus grobdami pasėlius ir galvijus.
Kai Alba Longos valdovas pasiskundė Tului Hostilijui, šis atkirto, kad priešiškumus pradėjo patys albalongiečiai, o ne romėnai. Albalongiečių ir romėnų kariuomenės pasiruošė kautynėms. Pasiūlius Alba Longos diktatoriui Metijui Fufecijui (Mettius Fufetius) abi pusės sutarė kivirčą išspręsti kautynėmis tarp trijų brolių romėnų ir trijų brolių albalongiečių. Pralaimėjusi pusė pasiduoda laimėjusios valiai. Romėnai broliai Horacijai kautynėse kalavijais ir skydais nugalėjo albalongiečius brolius Kuriacijus, gyvas liko vienintelis Horacijus. Albalongiečiai tapo Romos pavaldiniai.
Vėliau albalongiečiai atsisakė padėti romėnams vienose kautynėse, todėl Hostilijus įsakė Albos diktatorių Metijų Fufecijų dviem kovos vežimais perplėšti pusiau. Alba Longa kaip politinis vienetas buvo sunaikinta, albalongiečiai buvo apgyvendinti Celijaus kalvoje (Mons Caelius).
Legenda teigia, kad Tulas buvo tiek užsiėmęs vienu po kito sekusiais karais, jog užmiršo dievus. Negandos užklupo romėnus, ir net Tulas susirgo, todėl jis nutarė slapta aukoti Jupiteriui, kad išmelstų jo palankumą ir pagalbos. Tačiau jis tinkamai nepabaigė ritualo, ir dievas nutrenkė jį žaibu dėl netinkamų religinių ritualų.
Romėnai tai suprato kaip ženklą, kad geriau naujus karalius rinkti taikesnius, kaip kad Numa Pompilijus. Jie išrinko Anką Marcijų (Ancus Marcius), Numos Pompilijaus anūką.
Baltapetis jūrinis erelis
Baltapetis jūrinis erelis (Haliaeetus pelagicus) – vanaginių paukščių (Accipitriformes) būrio, jūrinių erelių (Haliaeetus) genties plėšrusis paukštis.
thumb|left|240px|Baltapetis jūrinis erelis su žuvimi ([[Hokaidas|Hokaido sala)]] thumb|left|240px|Baltapečiai jūriniai ereliai ir [[Kiriniai|kirai jūroje ant ledo lyčių]] thumb|left|240px|Baltapetis jūrinis erelis
Kūno matmenys
Baltapetis jūrinis erelis stambiausias jūrinių erelių gentyje ir vienas stambiausių plėšriųjų paukščių. Jo kūno ilgis 85-105 cm, išskėsti abu sparnai siekia 1,95-2,5 m ilgį. Sparno ilgis 57-68 cm.
Patelės už patinėlius stambesnės, jų svoris 6,8-9 kg, o patinėlių 4,9-6 kg. Yra užregistruota 12,7 kg svėrusi patelė.
Požymiai
Tai didelis paukštis. Jo snapas masyvus, geltonas, kojos ir jų pirštai geltoni, nagai dideli, riesti, tamsiai pilki. Kojų viršutinė pusė apaugusi baltomis, puriomis plunksnomis. Beveik visas jo kūnas tamsiai tamsiai rudų plunksnų su balta dėme ant pečių. Šita pati dėmė pastebima ir jam skrendant prie viršutinio sparnų pagrindo.
Poravimasis, lizdavietė, perėjimas
Baltapetis jūrinis erelis kraunasi keletą lizdų prie didelių upių, prie jūros pakrantės brandžiuose medžiuose ar ant olų apie 150 cm aukščio ir iki 250 cm skersmens lizdus. Po susiporavimo vasario – kovo mėnesiais – maždaug balandžio – gegužės mėnesiais deda pirmąjį kiaušinį. Po 39–45 dienų perėjimo periodo prasikala jaunikliai. Įprastai išgyvena tik vienas jauniklis. Jaunikliai seksualiai subręsta apie ketvirtuosius – penktuosius gyvenimo metus. Pilną suaugusių paukščių plunksnų dangą įgauna aštuntais – dešimtais gyvenimo metais.
Mityba
Minta daugiausiai žuvimis, daugiausiai lašišinėmis žuvimis. Taip pat susimedžioja ir paukščių, daugiausiai tai vandens paukščiai kaip kad antys, žąsys, gulbės, garniniai, kiriniai paukščiai ir ypač tolimųjų rytų kirus. Taip pat minta krabais, kalmarais. Žiemos metu minta ir dvėseliena. Yra atvejų kada šie paukščiai medžiodavo ruonių jauniklius ir sugebėdavo pakilti naguose laikydami net 9,1 kg sveriančius ruoniukus.
Paplitimas
Natūraliai paplitę Rytų Azijoje palei ar netoli jūrų pakrančių. Dažniausiai aplinkui Ochotsko jūrą, prie Japonijos jūros ir Dydžiojo vandenyno šiaurės vakarų pakrantėse – šiaurėje nuo Čiukčių pusiasalio ir Kamčiatkos – pietuose iki Hokaido salos ir su pavieniais klajūnais užklystančiais dar toliau į pietines Japonijos salas. Piečiausiai nuklydę stebėti Taivano saloje ir šalia salos žemyninės Azijojos pakrantėse, taip pat užklysta į Aliaską. Pagrindinės jo žiemojimo vietos yra Hokaido saloje bei pietinėse Kurilų salose.
1111 m.
1111 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mvanza
Mvanza  – miestas, išsidėstęs Tanzanijos šiaurės vakaruose, prie pietinio Viktorijos ežero kranto. Turėdamas apie 385 000 gyventojų, miestas yra antras pagal dydį visoje šalyje, po Dar es Salamo. Miestas yra Mvanzos regiono sostinė.
Daugiau nei 90% miesto populiacijos sudaro didžiausia Tanzanijos etninė grupė – Sukumai. Maždaug 85% Mvanzos regiono gyventojų verčiasi žemės ūkiu. Taip pat, dėl didelės žuvų gausos Viktorijos ežere, daugelis žmonių užsiima žvejyba.
Nemažą dalį pajamų miestas gauna iš turistų, kurių skaičius kasmet vis auga. Mieste yra oro uostas, taip pat – 2 universitetai.
thumb|200px|left|Rytinė Mvanzos dalis, prie Viktorijos ežero.
Istorija
Mvanza buvo įkurta 1892 m., praėjus keleriems metams po to, kai Vokietija kolonizavo Tanganiką. Tuomet šis miestas tapo Mvanzos srities sostine. Veliau, kai rytų Afrikos regioną ėmė kontroliuoti Britanija, Mvanzos sritis įėjo į Ežerų Provincijos sudėtį. Tik po nepriklausomybės paskelbimo 1963 m. buvo įkurtas oficialus Mvanzos regionas, o Mvanzos miestas tapo jo sostine.
Graikijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Graikijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Dvidiskis
Dvidiskis (trump. DDC) – šeimos lauko žaidimas su skraidančiu disku, žaidžiamas su dviem skraidančiais diskais. Dvidiskis yra žaidžiamas lauke, lygioje aikštelėje, dažniausiai ant žolės. Žaidžiama su dviem 110 g skraidančiais diskais (Pro model). Žaidžia dvi komandos po du žaidėjus. Kiekviena iš jų gina vieną kvadratą.
Dvidiskis, kaip ir kiti skraidančio disko žaidimai, remiasi geros valios principais. Šiame žaidime nėra teisėjų (tačiau gali būti stebėtojai, kurių nuomonės gali paklausti žaidžiančios komandos) ir visus iškilusius ginčus sprendžia patys žaidėjai.
Žaidimo aprašymas
thumb|right|250px|Dvidiskis thumb|right|250px|Dvidiskio žaidimo aikštelė Dvidiskio žaidimo aikštelę sudaro du kvadratai (išmatavimai 13×13 m), tarp kurių yra 17 m ilgio tarpas. Dvidiskis yra žaidžiamas plokščioje aikštelėje ant žolės. Kaip galima spręsti iš pavadinimo, žaidimui yra naudojami du skraidantys diskai. Dvidiskis turi savo specialius diskus (Pro model), kurie sveria 110 gramų. Ultimeito žaidėjams patartina žaisti su standartiniais Ultimeito diskais (Discraft Ultra-Start 175 g). Žaidžia dvi komandos po du žaidėjus. Kiekviena iš jų gina vieną kvadratą ir siekia įmesti diską į oponentų kvadratą, taip pelnomas taškas.
Pagrindinės užduotys puolant:
Pagrindinės užduotys ginantis: Kaip pelnomi taškai:
Prieš žaidimą abi poros išmeta burtus (aukštyn metami du diskai ir spėjama ar nusileis vienodai ar skirtingai atsivertę diskai). Burtus laimėjusi komanda renkasi vieną iš šių dalyku:
Po pirmo pasirinkimo burtus pralaimėjusi komanda pasirenka iš likusių dviejų; paskutinis pasirinkimas lieka burtus laimėjusiai komandai: thumb|right|300px|Disko kritimo kampas dvidiskyje
Pražangos
Visos pražangos turi būti šaukiamos iš karto, kai jos įvyksta (t. y. prieš diskui paliečiant žemę). Jei kita komanda pripažįsta savo pražangą, žaidimas iš karto stabdomas (visi metimai atlikti po to nesiskaito). Pražangą šaukusi komanda gali pasirinkti viena iš trijų variantų:
Jei varžovai prasižengia trečią arba daugiau kartų žaidimą, pražangos metu pasirinkus antrą variantą (t. y. peržaisti) – tuo pačiu gaunamas vienas taškas.
Anlo
Anlo – istorinė gbe (eve) valstybė Vakarų Afrikoje, Vergų krante (dabartinės pietryčių Ganos teritorijoje). Ji buvo dabartinio Voltos regiono Ketos ir Ketu rajonuose. Jos gyventojai sudaro atskirą eve subetnosą, vadinama anlais.
Istorija
Kaip ir dauguma eve valstybių Anlo buvo įkurta XVII a. migrantų iš seniausios jų valstybės – Notsės. Legendos pasakoja, kad Notsėje valdė ypač žiaurus valdovas Togbe Agorkolis, iš kurio priespaudos norėję pabėgti gyventojai gudrumu prasiskverbė pro storas miesto sienas. Jiems vadovavo Teglis. Pabėgėliai migravo į pietus, kol pasiekė pajūrį, ir ten įsikūrė. Jų svarbiausiu miestu tapo Anloga, dabartinis Ketos priemiestis prie Ketos ežero. Šis anlų egzodas yra kasmet prisimenamas jų nacionalinėje šventėje Hogbetsotso („pabėgimas iš Hogbės, t. y. Notsės“).
Sofija Juodvalkienė
Sofija Juodvalkienė-Grybauskaitė (1902 m. lapkričio 14 d. Chersonas, Ukraina – 1986 m. lapkričio 26 d. Vilnius) – Lietuvos pianistė, pedagogė.
Anlo
Istorija
Anlo valdovų titulas buvo avoamefia (awoamefia), o prieš vardus naudojamas pagarbus eve titulą togbui, tačiau valdovai neturėjo absoliučios valdžios, nes buvo specialios tarybos renkami iš dviejų svarbiausių Anlo klanų, ir negaliojo sosto paveldėjimo principas. Be to, valdovai daugiau rūpinosi dvasiniais valstybės reikalais, atsiskyrę nuo pasaulio. Pasaulietiniais reikalais rūpinosi trys valdytojai, atsakingi už tris valstybės dalis: lašibi (vakarais), adotri (centru) ir voe (rytais). Jie turėjo realią valdžią, nors formaliai konsultuodavosi su valdovu. Valstybė su stipriu uostu buvo svarbi prekyboje su Europos kolonistais. Ji ypač domino olandus, kurie 1734 m. pasistatė čia Singelenburgh fortą, o 1784 m. Prinzenstein fortą. 1850 m. olandai pardavė šį fortą kartu su kitomis kolonijomis Afrikoje Britų imperijai, kuri jį įjungė į Aukso kranto koloniją. Tokiu būdu britai įgijo ir patekimą į Anlo, kurį pavertė protektoratu, o netrukus galutinai absorbavo. Tradicinė monarchija kolonijos, o vėliau nepriklausomo Ganos sudėtyje buvo išlaikyta.
Sofija Juodvalkienė
Biografija
1918 m. baigė Chersono muzikos mokyklą, iki 1921 m. Odesoje muzikos mokėsi privačiai. 1922 m. studijavo Leipcigo, 1923–1927 m. Berlyno J. Šterno konservatorijoje. 1927–1928 m. ir 1930–1939 m. dėstė Klaipėdos muzikos mokykloje, 1939–1945 m. – Šiaulių muzikos mokykloje, 1946–1947 m. – Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje, 1945–1949 m. – Vilniaus konservatorijoje, 1949–1966 m. – Lietuvos konservatorijoje, nuo 1961 m. docentė. Koncertavo Lietuvoje kaip solistė, su kameriniais ansambliais ir simfoniniais orkestrais, surengė pedagoginių koncertų.
Raštuotasis drebulenis
Raštuotasis drebulenis (Saperda scalaris) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas. Kūnas 13 - 19 mm ilgio. Antsparniai juodi, apaugę juodais ir žaliai gelsvais plaukeliais, kurie suformuoja išilginę juostą su 5 šoniniais iškyšuliais. Priešnugarėlė su juoda dėmele.
Vabalai skraido birželio – liepos mėnesiais.
Lervos vystosi ąžuolo, beržo, rečiau kitų nusilpusių medžių medienoje.
Mario Draghi
Marijus Dragis (, g. 1947 m. rugsėjo 3 d. Romoje) – Italijos bankininkas ir ekonomistas, Europos centrinio banko (nuo 2011 m. lapkričio mėn. iki 2019 m.) ir Italijos banko (2005–2011 m.) prezidentas, nuo 2021 m. vasario mėn. Italijos ministras pirmininkas. 2012 m. „Forbes“ žurnalo paskelbtas pasaulio 8-uoju įtakingiausiu asmeniu.
Biografija
Marijus Dragis mokėsi Massimiliano Massimo Institute mokykloje, baigė Romos La Sapiencos universitetą, 1976 m. įgijo ekonomikos daktaro laipsnį (PhD) Masačusetso technologijos institute.
1981–1991 m. buvo Florencijos universiteto profesorius. Nuo 1984 iki 1990 m. Pasaulio banko vykdomasis direktorius, nuo 1991 iki 2001 m. Iždo generalinis direktorius, nuo 1993 iki 2001 m. Privatizacijos komiteto pirmininkas, nuo 2002 iki 2005 m. Goldman Sachs Int. vicepirmininkas ir vykdantysis direktorius.
M. Dragis yra buvęs valdybų narys keliose korporacijose ir bankuose: Ente Nazionale Idrocarburi, Istituto per la Ricostruzione Industriale, Banca Nazionale del Lavoro ir Istituto Mobiliare Italiano.
2005 m. gruodžio mėn. tapo Italijos banko prezidentu, šiame poste pakeitęs Antonio Fazio, kuris buvo įsivėlęs į bankų skandalą, susijusį su finansinėmis machinacijomis. Šiose pareigose išbuvo iki 2011 m., kai lapkričio 1 d. ėmė vadovauti Europos centriniam bankui, šiame poste 8-rių metų kadencijai pakeitęs prancūzą Žaną Klodą Trišė.
Suformavus vienybės vyriausybę, 2021 m. vasario 13 d. M. Dragis buvo prisaikdintas Italijos ministru pirmininku.
2022 m. liepos 13 d. šalyje kilo vyriausybės krizė, kai vienos iš valdančiųjų partijos vadovas, buvęs premjeras Džiuzepė Kontė atšaukė savo paramą vyriausybei. Praėjus savaitei ir nepasisekus susitarti su koalicijos partneriais, M. Dragis pranešė pasitraukiantis iš Italijos vyriausybės vadovo pareigų. Šalies prezidentas patenkinto jo prašymą, tačiau M. Dragis liko laikinai vadovauti vyriausybei iki naujų rinkimų 2022 m. rugsėjį.
Určiniškė
Určiniškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Kaltinėnų.
1112 m.
1112 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kišeninė gertuvė
Kišeninė gertuvė - plona, paprastai kiek išlenkta gertuvė, skirta nešiotis brendį ar panašius alkoholinius gėrimus kelnių kišenėje.
Aprašas
Tradicinės kišeninės gertuvės daromos iš alavo lydinio, sidabro ar net stiklo, šiuolaikinės - dažniausiai iš nerūdijančio plieno. Kai kurios šiuolaikinės gertuvės daromos iš plastiko, kad neaptiktų metalo detektoriai.
Kišeninės gertuvės paprastai būna nežymiai išlenktos, kad įdėtos į kišenę priglustų prie kūno (šlaunies ar krūtinės), kad būtų patogiau nešioti ir mažiau pastebima.
Kai kurios tokios gertuvės turi mažyčius puodukus kitiems pavaišinti, nors paprastai geriama tiesiog iš kakliuko.
Paprastai kišeninės gertuvės perkamos tuščios, o savininkas į jas prisipila ko nori.
Kišenines gertuves gana dažnai naudoja kaip dovanas, tuomet ant jų neretai išgraviruoja apdovanoto inicialus, sveikinimą, datą ir pan.
Anglišku terminu flask vadinami ir maži tokios pačios formos buteliai, į kuriuos pilstomi stiprūs alkoholiniai gėrimai (brendžiai, degtinės, trauktinės ir kt.).
Musė (upė)
Musė̃ – upė Vilniaus ir Širvintų rajonų teritorijoje; dešinysis Neries intakas. Ilgis 61,5 km, baseino plotas 350,6 km².
Išteka iš Vilniaus rajone esančio Širvio ežero ties Glitiškėmis, teka per Musios ežerą į pietvakarius ir vakarus Širvintų rajono teritorija pro Jauniūnus, Musninkus ir įteka į Nerį 75 km atstumu nuo žiočių prie Čiobiškio. Čiobiškyje per upę stovi technikos paminklas Dariaus ir Girėno tiltas. Miškai užima tik 13 % Musios baseino ploto, kanalizuota 52 % visų intakų. Nuo Musios ežero (ežero plotas 0,41km²) iki Jauniūnų (15 km) vaga kanalizuota.
Nuolydis aukštupyje yra apie 0,06 %, vidurupyje 0,11-0,18 %, o žemupyje – net 0,22 %. Būtent viurupyje ir žemupyje buvo statoma vandens malūnų: Bajoriškių (23 km nuo žiočių), Musninkų (21 km), Čiobiškio (0,3 km) Supelkėjusiame aukštupyje įrengti Gervėčių žuvininkystės tvenkiniai (6,1 km²), patvenkti ir pritaikyti žuvininkystei Musios (Skliausčių), Širvio (0,84 km²), Kazimieriškių (0,34 km²) ežerai.
Ties Musninkų miesteliu Musės vagoje stovi užsilikusios Musninkų (Musninkėlių) dvaro sodybos fragmentų vandens malūno liekanos. Tai buvęs akmeninis ir plytinis kanalo tipo vandens malūnas.
Čiobiškio vandens malūnas pastatytas 1900 m. šalia Musės upės senvagės. Vieta malūnui buvo labai patogi, nes Musė tuo metu buvo srauni ir vandeninga upė, kuri įteka į Nerį. Priešais malūną buvo pastatyta užtvanka ir susidarė tvenkinys. Pastaruoju metu malūnas stovi nenaudojamas, turi išlikusios technologinės įrangos.
thumb|left|240px|Musė Širvintų rajone
Daugiausiai vandens pluko per pavasario potvynius, tačiau maždaug kas 4-5 m. būna didokų lietaus sukeltų poplūdžių. Per rekordinį 1958 m. pavasario potvynį Musės debitas ties Jauniūnais siekė 42 m³/s. (vasarą minimalus paros debitas tame pačiame skersainyje vidutiniškai yra tik 0,36 m³/s
Etimologija
Nors kai kurie aplinkiniai Vilniaus ir Širvintų raj. gyventojai yra įsitikinę ir vis dar ginčijasi, kad upės vardas kilęs nuo vabzdžio, upėvardžio sąsaja su vabzdžiu musė yra abejotina. Greičiau susiję su musti („tirštėti verdant, suvirti“), su-musti („sušusti, patižti, apipūti“), musos („pelėsiai“), musyti („trauktis mūsais, gliaumyti“).
Musė dar kitaip vadinama kaip Gervėčia (Gervėčių upelis) ties Gervėčių kaimu.
Baubliai (Rokiškis)
Baubliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Panemunio.
Chrysler Cordoba
Chrysler Cordoba buvo prabangus kupė, kurį gamino Chrysler. Automobilis buvo pardavinėjamas Šiaurės Amerikos rinkoje tarp 1975 ir 1983 metų. 7-dešimtmetyje kai kiti automobilių gamintojai plėtėsi į mažų automobilių tokių kaip Mercury Comet and Buick Skylark rinkas, Chrysler paskelbė, kad niekados nebus „mažo“ Chrysler automobilio, tačiau žodis „mažo“ buvo lygus penkiolikai metų.
Sausio 8
Vardadieniai
Apolinaras – Eivada – Eivadas – Eivarda – Eivardas – Gintė – Medvaišas – Nemira – Severinas – Teofilė – Teofilis (Teofilius) – Vilinta (Vilintė) – Vilintas
Novi Rogožinas
Novi Rogožinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Liepinės, 36 km į pietryčius nuo Augustavo ir 70 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Valiūnai
Valiūnais vadinami kaimai:
Section X
Section X – trečiasis Danijos progresyviojo metalo muzikos grupės Beyond Twilight studijinis albumas, išleistas 2005 metais.
Liubomiras Gradauskas
Liubomiras Gradauskas (1929 m. birželio 10 d. Butkūnuose, Jonavos valsčiuje – 2012 m. gegužės 28 d. Krasnogorske, Rusijoje) – Lietuvos gydytojas radiologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Brolis Jonas Gradauskas. 1952 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1968 m. medicinos mokslų kandidatas.
1952–1955 m. Romainių tuberkuliozinės sanatorijos gydytojas. 1955–1961 m. Respublikinės Kauno klinikinės ligoninės chirurgas, 1964–1967 m. gydytojas rentgenologas. 1967–2001 m. Kauno medicinos instituto dėstytojas, 1977–1983 m. Rentgenologijos ir radiologijos katedros vedėjas, 1983–1989 m. Anesteziologijos, reanimatologijos ir radiologijos katedros Radiologijos sektoriaus vadovas, 1991–1994 m. Radiologijos klinikos vadovas. Nuo 1990 m. profesorius. Nuo 1993 m. Europos raumenų ir griaučių radiologų draugijos narys.
Dirvaliai
Dirvaliai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šveicarijos.
Česlovas Banevičius
Česlovas Banevičius (g. 1954 m. liepos 30 d. Atagai, Nižnij Udinsko rajonas, Irkutsko sritis, Rusija) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1972 m. baigė Priekulės vidurinę mokyklą, 1981 m. – Lietuvos veterinarijos akademiją.
1977–1992 m. Priekulės paukštininkystės, Gegužės 1-osios ūkių vyriausiasis veterinarijos gydytojas. 1992–1997 m. A. Knabiko veterinarijos vaistinės veterinarijos gydytojas.
1113 m.
1113 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Česlovas Banevičius
Biografija
1997–2000 m. Klaipėdos rajono savivaldybės meras. 2000–2007 m. UAB „Kontvainiai“ direktorius. 2007–2015 m. Klaipėdos rajono savivaldybės administracijos direktorius, 2015–2019 m. ir nuo 2021 m. – direktoriaus pavaduotojas.
1997–2007 ir 2019–2021 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
1996–2018 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.
Mesjė 49
thumb|225px|Mesjė 49 elipsinė galaktika.
Mesjė 49 (M49, NGC 4472 ) – elipsinė galaktika, esanti Mergelės žvaigždyne. Galaktika nuo Žemės nutolusi apie 60 milijonų šviesmečių. Regimasis ryškis yra 9,4.
Mesjė 49 galaktiką 1771 m. atrado Charles Messier. Tai pirmasis atrastas Mergelės galaktikų spiečiui priklausantis objektas. Be to, tai pirmoji aptikta Vietinei galaktikų grupei nepriklausanti elipsinė galaktika. Paprastai elipsinėse galaktikose žvaigždės yra gerokai senesnės, nei spiralinėse galaktikose. M49 pasižymi kamuolinių žvaigždžių spiečių gausa – jų yra beveik 6000.
Galaktikos centre esama Rentgeno spindulių šaltinio, o tai rodo, kad čia glūdi supermasyvi juodoji bedugnė. Paskaičiuota, kad ši juodoji bedugnė yra apytikriai 565 milijonus kartų masyvesnė už Saulę.
M49 galaktika matoma pro žiūronus. Teigiama, kad palankiausias metas ją stebėti yra gegužės mėnesį.
Neutronas
Neutronas – neturinti elektrinio krūvio subatominė dalelė (nukleonas), kurios masė yra 939,6 MeV/c² (1,6749 × 10−27  kg, kiek didesnė už protono. Jo antidalelė – antineutronas.
Gali susidaryti, protonui išspinduliavus pozitroną arba pasigavus elektroną. Neutronui pasigavus pozitroną arba išspinduliavus elektroną, susidaro protonas. Laisvas neutronas skyla į elektroną, antineutriną ir tampa protonu. Skilimas vyksta dėl to, kad neutrono masė yra šiek tiek didesnė už protono ir jam yra energetiškai naudingiau suskilti. Vidutinė gyvavimo trukmė yra 886s.
Neutronus sunkiai sugeria įvairios medžiagos, tačiau, pataikę į branduolius, jie lengvai sukelia skilimą arba naujų izotopų susidarymą, atitinkamai – ir stiprų antrinį radioaktyvumą. Tuo atveju, kai izotopų skilimo metu susidaro daugiau neutronų, nei sunaudojama skaidymui, kyla grandininė branduolinė reakcija. Tokiomis savybėmis pasižymi kai kurie urano, plutonio, torio izotopai.
Neutronų pluoštas, sklisdamas medžiaga, praktiškai nesąveikauja su atomų arba molekulių elektroniniais apvalkalais, nes neutronai neturi krūvio. Neutronai sąveikauja tiktai su branduoliais, todėl jie skvarbesni už elektringas daleles. Neutronams sąveikaujant su medžiaga vyksta šie procesai: tamprusis ir netamprusis jų išsklaidymas nuo branduolių, taip pat neutronų pagavimas ir sunkiųjų branduolių dalijimasis. Šie reiškiniai vyksta vienas greta kito, ir jų tikimybės kinta savotišku būdu priklausomai nuo nuklido charakteristikos ir nuo neutrono energijos. Greituosius neutronus branduoliai daugiausia išsklaido.
1932 metų vasario 27 d. atlikęs įtikinamus eksperimentus, Kavendišo (Anglija) laboratorijos darbuotojas Džeimsas Čadvikas (James Chadwick) paskelbė, kad atrastas neutronas. Už šį atradimą Džeimsas Čadvikas 1935 m. apdovanotas Nobelio premija.
Iljušin Il-86
thumb|200px Iljušin Il-86 yra Rusijos plačiafiuzeliažis reaktyvinis oro laineris, sukurtas Iljušin konstruktorių biuro (SSRS). Pirmą skrydį Il-86 atliko 1976 m. gruodžio 22 d., o komerciškai naudoti pradėtas 1980 m.
Tai pirmasis plačiafiuzeliažis oro laineris, pastatytas Sovietų Sąjungoje. Buvo pagaminta apie 120 šio lėktuvo vienetų. Pradžioje jį naudojo tik Aeroflot, vėliau – Kinijos Xinjiang oro linijų bendrovė.
Nors Il-86 yra didelės talpos ir gali gabenti daug krovinių, pasižymi kitomis ekploataciją lengvinančiomis ypatybėmis pvz. iš apatinio denio atsidarančiu keleivių trapu, dėl jame montuotų neefektyvių Kuznetsov NK-86 variklių, skrydžio nuotolis yra ribotas, lyginant su panašaus dydžio ir panašaus laikotarpio oro laineriais Boeing 747 ar Airbus A300.
Lėktuvas taip pat išsiskiria nuleidžiamais įmontuotais laiptais. Apatiniame denyje laikomi kroviniai ir bagažas, o aukščiau esančiame skraidinami keleiviai. Ši konstrukcija leidžia naudoti Il-86 aerodromuose be jokių patogumų.
Lainerio galutinai buvo atsisakyta XXI a. pirmame dešimteyje, nes jo eksploatacija sukelia palyginus nemažai triukšmo; orlaivis taip pat nepraėjo Europos oro uostų saugumo testų. Il-86 sudėtingai eksploatuojamas žiemą ir sunaudoja daug degalų.
Il-86 pagrindu sukurtas modernesnis oro laineris – Iljušin Il-96.
Užpelkis
Užpelkis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Kaltinėnų, dešiniajame Akmenos krante.
Graikijos futbolo varžybos 1961–1962 m.
Graikijos futbolo varžybos 1961–1962 m.
Algimantas Gradeckas
Algimantas Gradeckas (g. 1934 m. kovo 3 d. Inkliuzuose, Šimonių valsčius) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1988 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
Mokslinio darbo kryptis – miško želdinimas.
Dobilas
Dobilas (Trifolium) – pupinių (Fabaceae) Faboideae pošeimio augalų gentis.
Genties pavadinimas iš lotynų k. žodžių tres 'trys' ir folium 'lapas'. Taip buvo vadinami dobilai, nes jų lapai susideda iš trijų lapelių.
Vienmečiai ir daugiamečiai žoliniai augalai su stačiais ar kylančiais bei gulsčiais stiebais ir trilapiais lapais. Žiedai maži, sukrauti savotiškuose žiedynuose – galvutėse. Vaisius – ankštis su 1-2 sėklomis. Kryžmadulkiai augalai.
Gentyje yra apie 300 rūšių:
Lietuvoje auga šios rūšys:
Dobilų gentyje yra daug vertingų pašarinių augalų.
Mahometas I ibn Abdalchakas
Mahometas I ibn Abdalchakas (muḥammad ben `abd al-ḥaqq, arab.: محمد بن عَبد الحَقّ, g. nežinoma – m. 1244 m.) – Marinidų dinastijos vadas.
Istorija
Vadovauti Marinidams Mahometas I pradėjo 1240 m. kai žuvo jo brolis Usmanas I. 1242 m. Mahometo I armija užpuolė ir laikė apsuptyje Meknesą. Mūšyje žuvo Maroko kalifas Abdal Vahidas II, bet miesto užimti nepavyko. 1244 m. Maroko kalifas Ali Asaidas sutriuškino Mahometo I armiją prie Feso. Mahometas I ibn Abdalchakas mūšyje žuvo. Marinidams teko atsitraukti į Sacharos rytinį pakraštį.
Varnaičiai
Varnaičiais vadinami kaimai:
Mesjė 50
thumb|250px|M50 spiečius Mesjė 50 (M50, NGC 2323) – padrikasis spiečius Vienaragio žvaigždyne. Iki šio spiečiaus yra 3200 šviesmečių. Regimasis ryškis – 5,9.
Manoma, kad šį spiečių pirmasis atrado italų astronomas ir matematikas Giovanni Domenico Cassini (kažkada iki 1711 m.). Charles Messier šį spiečių nepriklausomai atrado 1772 m. balandžio 5 d. naktį ir įtraukė savo katalogą.
Vekonys
Vekonimis vadinami kaimai:
Asogli
Asogli – istorinė gbe (eve) valstybė Vakarų Afrikoje, Vergų krante (dabartinės pietryčių Ganos teritorijoje) su centru Ho mieste. Jos gyventojai kalba atskiru eve kalbos dialektu ho.
Istorija
Kaip ir dauguma eve valstybių Asogli buvo įkurta XVII a. migrantų iš seniausios jų valstybės – Notsės. Legendos pasakoja, kad Notsėje valdė ypač žiaurus valdovas Togbe Agorkolis, iš kurio priespaudos norėję pabėgti gyventojai gudrumu prasiskverbė pro storas miesto sienas. Jiems vadovavo Kakla. Pabėgėliai migravo į vakarus, kur pasiekė pirmąją įkurtą savo gyvenvietę Komedzralę. Čia jų vadas turėjo tris sūnus ir dukterį.
Kadangi Komedzralėje eve galiausiai išsekino žemę, Kaklos palikuonys išvedė savo grupes ieškoti derlingesnių vietų ir įkūrė 4 savo gyvenvietes, kurios sudaro karalystės tradicines teritorijas. Jauniausias sūnus Asoras įkūrė Ho gyvenvietę, kuri tapo naujosios karalystės sostine.
Asoglio valstybė buvo prijungta prie Vokietijos Togolando XIX a. pabaigoje, išlaikant jos tradicinę monarchiją. Po 1918 m. Ho miestas perėjo britams kaip Britų Togolendo dalis, o vėliau prijungtas prie Ganos.
Asoglio valdovų titulas yra agbogbomefia, o prieš vardus naudojamas pagarbus eve titulas togbe. Asoglis turi tradicinę vyriausybę, kurią sudaro 5 skyriai: Ahoe, Bankoe, Dome, Heve ir Hliha. Kiekvienas skyrius turi savo vadą, kuris savo ruožtu turiu savo tarybą, karo vadą asafofia ir jaunimo reikalų vadą sohefia. Agbogbomefia tiesiogiai vadovauja Bankoe skyriui.
Alkmaras
Alkmaras – miestas šiaurės vakarų Nyderlanduose, prie Šiaurės Olandijos kanalo. Geležinkelio stotis. Garsėja tradicinių olandiškų sūrių gamyba, yra Olandijos sūrių muziejus, „Beatles“ muziejus, miesto muziejus, alaus muziejus.
1114 m.
1114 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ceico marka
Ceico marka – pasienio valda Šventojoje Romos imperijoje, sukurta 965 m., po Gero mirties, padalinus Gero marką.
Babtų-Varluvos miškų biosferos poligonas
Babtų-Varluvos miškų biosferos poligonas – biosferos poligonas, įsteigtas Kauno rajone, Varluvos–Babtų miškų masyve 2004 m. Priklauso Kauno miškų urėdijai.
Geografija
Biosferos poligonas plyti tarp automagistralės vakaruose ir kelio  rytuose, ruože nuo Sausinės iki Babtų. Teritorija ištįsusi iš šiaurės į pietus apie 13 km. Plotas – 44,19 km².
Poligono tikslai
Biosferos poligone siekiama išsaugoti Babtų–Varluvos miškų ekosistemą, ypač siekiant išlaikyti vidutinio margojo genio (Dendrocopos medius) ir baltnugario genio (Dendrocopos leucotos) populiacijas teritorijoje. Čia vykdomas saugomų rūšių monitoringas, moksliniai tyrimai, kaupiama informacija apie rūšių įvairovę. Be to, atliekami gamtosaugos eksperimentai natūraliuose gamtiniuose kompleksuose ir jų aplinkinėse teritorijose, analizuojamas žmogaus veiklos poveikis natūralioms ekosistemoms.
Noreikiškių II piliakalnis
Noreikiškių II piliakalnis – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Noreikiškių, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Pieštuvėnai – Užuguostis Noreikiškėse pasukus link Medžionių, prieš Alšią pasukus į dešinę rytų kryptimi, yra už 260 m.
Piliakalnis
40 m į šiaurę nuo Noreikiškių I piliakalnio, Alšios upės kairiajame krante yra jo papilys arba atskiras piliakalnis. Jo aikštelė trapecinė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 2 m aukštesniu pietrytiniu galu, 52x32 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos keramikos. Aikštelės šiaurės rytų pakraštyje supiltas 2 m aukščio, 12 m pločio pylimas, už kurio iškastas 40 m ilgio, 2 m gylio griovys. 32 m į šiaurės rytus nuo papilio, aukštumoje, 4 m aukščiau piliakalnio supiltas 0,5 m aukščio, 9 m pločio lenktas pylimas, už kurio iškastas 4 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Už šio griovio supiltas antras 0,5 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 6­-10 m aukščio.
Šiaurės vakarinė aikštelės dalis išslinkusi, eroduoja. Papilys dirvonuoja, šiaurės vakarų – šiaurės rytų šlaitai apaugę lapuočiais.
30 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio, Alšios slėnyje yra 4 m aukščio kalvelė su šiaurės – pietų kryptimi pailga ovalia 15x10 m dydžio aikštele viršuje. Šiaurės rytų pusėje kalvelė nuo aukštumos atskirta 14 m pločio, 2 m gylio grioviu. Kalvelė dirvonuoja. Jos paskirtis neaiški.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 6700 m².
Bauboniškiai
Bauboniškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km nuo Gudelių.
Bagrationovsko rajonas
Bagrationovsko municipalinis rajonas 1946–2008 m. Bagrationovsko rajonas, Багратионовский район – Kaliningrado srities (Rusijos Federacija) administracinis vienetas srities pietvakarinėje dalyje. Centras – Bagrationovskas,.
Geografija
Ribojasi su Kaliningrado miestu šiaurėje, Pravdinsko rajonu rytuose, Lenkijos Respublika pietuose ir Sembos įlanka (,, liet. Aistmarės). Rajono plotas 1015 km², iš jų 100 000 ha žemės ūkio paskirties žemė, 16 100 ha miškas. Rajone 2003 m. buvo 33 000 gyventojų, 2010 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenimis – 32 330, po municipalinės reformos – 44 219 gyventojų.
Apylinkės
Rajono teritorijoje iki 2008 m. buvo šios apylinkės, kurios rinko savo tarybas:
thumb|300px|Bagrationovsko municipalinio rajono administraciniai subjektai nuo 2008 m. Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 Bagrationovsko rajone sudaryti:
Vietovardžiai
Buvę dvarai, negyvenami nuo 1945 m.
Leonas Čechovičius
Leonas Čechovičius (1841 m. Račkovščiznos dvaras, Švenčionių apskritis – 1913 m. Vilnius) – Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas.
Biografija
Mokėsi Sankt Peterburgo karo inžinerijos akademijoje, priklausė slaptai karinei organizacijai. 1863 m. Vilniaus apskrityje suorganizavo apie 100 žmonių sukilėlių būrį. Prisidėjęs prie brolio G. Čechovičiaus būrio birželio 5 d. kovėsi prie Liubkų, birželio 26 d. – prie Pastovių. Jo būrys buvo sumuštas. Nuteistas sušaudyti; bausmė pakeista 12 metų katorga. Amnestuotas gyveno Irkutske, apie 1913 m. grįžo į Vilnių.