cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antarktidos laiko juostos
UTC hue4map ATA.png teritorijose patogumo dėlei sutampa su šalies, kuriai ta teritorija priklauso, arba pagrindinės tiekimo bazės. Teoriškai Antarktida turėtų būti visose laiko juostose iš karto, kadangi netoli jos centro yra Pietų ašigalis, kur sueina visi dienovidiniai. Teritorijos, kurioje nėra žmonių bazių, patogumo dėlei laikomos nepriklausančiomis jokiai laiko juostai ir žymimos tiesiog UTC be skaičiaus. Atitinkamai, IANA laiko juostų duomenų bazėje saugomos tik nuolat gyvenamas žmonių bazes turinčių Antarktidos teritorijų laiko juostos.
Daugumoje regionų vasaros laikas nenaudojamas, kadangi beveik visa Antarktida yra už Pietų poliaračio, vasarą saulė matoma ištisą parą ir vasaros laikas būtų tik bereikalinga komplikacija. Vasaros laikas yra naudojamas tik tose teritorijose, kurių laiko juosta susieta su vasaros laiką naudojančia valstybe ar tiekimo baze. Pavyzdžiui, Roso teritorija ar Palmerio žemė.
Jankų herbas
Jankų herbas – vienas iš Jankų kaimo ir seniūnijos (Kazlų Rūdos savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Žaliame fone pavaizduota sakinimo (sakų išgavimo) įranga. Herbas simbolizuoja miško sakinimo darbus. Kadangi Jankai įsikūrę prie miško, kadaise daug kaimo žmonių užsiėmė sakinimo darbais. Dar ir dabar nemažai Jankų gyventojų dirba miške, todėl būtent tokia simbolika puikiai atitiko idėją herbui. Kaip ir dera miškų supamai vietovei, herbe vyrauja žalia ir geltona spalvos.
Istorija
2014 m. liepos 7 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-1889. Etalono autorius – dailininkas R. Krukonis, gimęs ir augęs Jankuose.
Sniegiškiai
Sniegiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Giedraičių.
Istorija
1686 m. priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo 7 namai, penkiuose gyveno Sniegiai. Kaimo gyventojai vertėsi žvejyba. 1686 m. kaimas vadintas Sniegiais. 1744 m. Sniegių kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Rimšoniai (Pašvitinys)
Rimšoniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pašvitinio, prie kelio.
Papilio herbas
Papilio herbas – vienas iš Papilio miestelio ir seniūnijos (Biržų rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Mėlyname herbo fone pavaizduota kryžius-vėtrungė ir valtis.
Istorija
2014 m. liepos 21 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-14.
Vigonys
Vigonys  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 4 km į pietus nuo Rodūnios. Praeina plentas Rodūnia–Vosyliškės.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių ir Pelesos apylinkę, buvo Eišiškių dvaro valda.
Meda Norbutaitė
Meda Norbutaitė (g. 1969 m. gruodžio 11 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkė tapytoja, pedagogė.
Biografija
1981–1985 m. mokėsi ir baigė Šiaulių vaikų dailės mokyklą. Nuo 1987 m. studijavo Kauno aukštesniojoje meno mokykloje, kurią 1990 m. baigusi įgijo meninio apipavidalinimo specialybę su sieninės tapybos specializacija.
1990–1998 m. studijavo Šiaulių universiteto Menų fakultete, įgydama humanitarinių mokslų magistro laipsnį (dailėtyra, tapyba, vadovas prof. V. Gečas).
1997–2011 m. dirbo Šiaulių universiteto Menų fakulteto Piešimo katedros dėstytoja.
2006–2014 m. dirbo Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) Statybos fakulteto Architektūros inžinerijos katedros dėstytoja. Nuo 2014 m. yra VGTU Fundamentinių mokslų fakulteto Grafinių sistemų katedros dėstytoja.
Nuo 2015 m. dėsto Kazimiero Simonavičiaus universiteto Kūrybos visuomenės ir ekonomikos institute. 2016 m. suteiktas meno srities docento pedagoginis vardas.
Nuo 1999 m. Lietuvos dailininkų sąjungos (LDS) narė. Nuo 2016 m. LDS Vilniaus Tapytojų sekcijos biuro narė.
Kūryba
Kūriniuose daug metaforų, dažnai naudojamas groteskas, pagrįstas kontrastu tarp grožio ir bjaurasties, tarp realių objektų ir netipinių jų būvių, kontekstų.
Borisas Kolkeris
thumb|250px|Boris Kolker Boris Kolker (g. 1939 m. liepos 15 d. Tiraspolyje, Moldavijoje, tuometinėje TSRS) yra kalbų mokytojas ir vertėjas, interlingvistikos specialistas, trijų esperanto kalbos vadovėlių autorius.
Rusas, nuo 1993-ųjų – amerikietis, gyvenantis Klyvlende, Ohajo valstijoje.
1957 metais mokėsi esperanto kalbos. Kalbotyros mokslo daktaras, apgynęs esperantologijos krypties disertaciją. Parašė nemažai straipsnių ir recenzijų kalbotyros tema. Dėl knygos "Vojaĝo en Esperanto-lando", kuri taip pat yra esperanto kalbos tobulinimosi kursas ir esperanto kultūros vadovas, populiarumo, Boris daugeliui yra žinomas kaip gidas Esperanto pasaulyje.
Esperanto kalbos akademijos narys, UEA (Pasaulinės esperanto asociacijos) garbės narys. Esperantiško žurnalo "Monato" bendraredaktorius. Du dešimtmečius vedė susirašinėjimo kursą Rusijoje. Šiame kurse dalyvavo beveik 900 žmonių (keletas jų iš Lietuvos). Mokė esperanto kalbos Amerikos universitetuose San Franciske ir Hartforde. Šiuo metu veda Tarptautinį tobulinimosi susirašinėjimo kursą (Internacia Perfektiga Koresponda Kurso). Buvo vienas iš esperantiškų organizacijų Tarybų Sąjungoje ir Rusijoje steigėjų.
Dalyvavo daugelyje Baltijos esperantininkų stovyklose (pradedant nuo 1961-aisiais vykusių Molėtuose), 90-ajame Pasauliniame kongrese Vilniuje, kuris vyko 2005-aisiais. Jo esperanto kalbos vadovėlis daug kartų buvo išleistas Kaune.
Rimšoniškis
Rimšoniškis – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Balsių.
Brūžės dvaras
Brūžės archeologinė dvarvietė yra Brūžės kaime, Batniavos seniūnijoje (Kauno rajone), apie 150 m į š.r. nuo Karklės upelio ir Nemuno santakos, į vakarus nuo Brūžės-Kriemalos kelio, aukšto Nemuno šlaito papėdėje. Dvarvietė dabar - dirvonuojantis laukas. Pastatų pėdsakų žemės paviršiuje jau nematyti. Teritorija ilgą laiką buvo ariama.
Šeštoji simfonija
Šeštoji simfonija (Simfonija Nr. 6 F−dur, op. Nr. 68), dar vadinama „Pastoraline simfonija“ – vokiečių klasikinės muzikos kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno simfonija, pirmąkart atlikta 1808 metais.
Anksčiausi „Šeštosios simfonijos“ apmatai datuojami 1802 m. Visą simfoniją L. van Bethovenas parašė 1807 ir 1808 m. vasaromis, kurias jis praleido Heiligenštado kaime. Kartu jis rašė „Penktąją simfoniją“, sonatą violončelei A-dur ir du trio fortepijonui (op. 70). Iš pradžių, pagal L. van Bethoveną, šių simfonijų numeracija buvo atvirkštinė ir jų premjera įvyko bendrame koncerte 1808 m. gruodžio 22 d. Vienos teatre. Prieš išleidžiant L. van Bethovenas sukeitė simfonijų numerius. Minėtame koncerte buvo atlikta daug L. van Bethoveno kūrinių ir iš atsiliepimų žinoma, kad jis nebuvo nusisekęs tiek dėl ilgumo, tiek dėl to, kad muzikantai nebuvo apsipratę su tiek daug naujų kūrinių atlikimu. Simfonija sudaryta iš penkių dalių, skirtingai nuo kitų, keturių dalių L. van Bethoveno simfonijų, ir praminta „Pastoraline“. Iš pradžių L. van Bethovenas ją buvo pavadinęs „Prisiminimai iš gyvenimo kaime“.
Simfonijos dalys
„Šeštoji simfonija“ skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš penkių dalių. L. van Bethovenas šia simfonija siekė perteikti įspūdžius iš gyvenimo kaimo aplinkoje ir ties kiekviena dalimi įvedė prierašą (citatos žemiau), apibūdinantį dalies nuotaiką. Paskutinės trys dalys atliekamos be pauzių tarp jų.
Kulvos herbas
Kulvos herbas – vienas iš Kulvos kaimo ir seniūnijos (Jonavos rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo mėlyname fone pavaizduota balta gulbė su karūna, pakėlusi sparnus. Po gulbės kojomis – tekančio vandens vilnys.
Širdies ritmas
miniatiūra|Žmogaus širdies modelis. Širdies ritmas arba širdies susitraukimų dažnis per minutę – širdies susitraukimų (tvinksnių) skaičius per minutę. Širdies plakimas gali skirtis priklausomai nuo fizinių organizmo poreikių, pavyzdžiui, poreikio įsisavinti deguonį ir išskirti anglies dioksidą. Paprastai jis yra lygus arba artimas pulsui, išmatuotam bet kuriame periferiniame kūno taške. Veiksniai, darantys įtaką širdies ritmo pokyčiams, yra fizinis krūvis, miegas, nerimas, stresas, ligos ir narkotikų vartojimas.
Pasak Amerikos širdies asociacijos, normalus suaugusio žmogaus širdies susitraukimų dažnis ramybės būsenoje yra 60–100 dūžių per minutę. Treniruoto sportininko pulsas ramybės būsenoje gali nukristi iki 40 dūžių per minutę. Tachikardija – pernelyg greitas širdies plakimas, apibrėžiamas kaip daugiau nei 100 dūžių per minutę ramybės būsenoje. Bradikardija – per lėtas širdies plakimas, apibrėžiamas kaip mažesnis nei 60 dūžių per minutę ramybės būsenoje. Miego metu lėtas širdies plakimas, kurio dažnis yra maždaug 40–50 dūžių per minutę, yra įprastas ir laikomas normaliu. Kai širdis plaka nereguliariai, tai vadinama aritmija. Nenormalus širdies plakimas kartais indikuoja ligą.
Vidutinis širdies ritmas ramybės būsenoje:
Čikapa
Čikapa – miestas Kongo pietvakariuose, Kasajaus provincijoje, 842 km nuo valstybės sostinės Kinšasos, 189 km į vakarus nuo Kanango ir apie 60 km nuo sienos su Angola. Išsidėstęs Čikapos ir Kasajaus upių santakoje. Miestas yra apie 946 km nuo jūros. Miesto plotas – 38 km². Yra oro uostas.
Nuo pat įkūrimo XX amžiaus pradžioje Čikapa buvo deimantų kasybos centras.
Kyrylas Siličius
Kyrylas Siličius (Кирило Євгенович Сіліч; g. 1990 m. rugpjūčio 3 d.) – futbolininkas iš Ukrainos, rungtyniaujantis saugo pozicijoje.
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Odesos miesto „Čornomoreco“, „Ukrpočtos“ jaunimo ekipose.
Profesionalo karjerą pradėjo 2006 m. „Dnister“ komandoje, vėliau žaidė kituose Ukrainos klubuose.
Sillamae „Kalev“
2014 m. atstovavo Estijos „Kalev“ klubui iš Silamejės. Per 39 Meistriliiga rungtynes pelnė 9 įvarčius bei atliko 12 rezultatyvių perdavimų.
FK Jelgava
2016 m. persikėlė į „Jelgavos“ klubą. Iškovojo Latvijos futbolo taurę, o Virsliga pirmenybėse įmušė du įvarčius.
DFK Dainava
Atvyko į Lietuvą 2017 m. kovo mėn. tapo Alytaus „Dainavos“ nariu. Tuo metu ekipa rungtyniavo Pirmoje lygoje. Sužaidė 12 rungtynių ir du kartus pasižymėjo pelnydamas įvarčius. Žaidė ir LFF taurės turnyre, kur rungtynėse prieš Vilniaus Vytis pelnė pirmą rungtynių įvartį, tačiau alytiškiai pralaimėjo rezultatu 3:6 ir iškrito iš tolimesnių kovų.
FK Jonava
2017 m. vasarą perėjo į „Jonavos“ klubą. Karjera klube nesusiklostė. A lygoje sužaidė vos keturias rungtynes.
07 Vestur
2018 m. karjerą tęsė 07 Vestur klube (Farerų salose).
DFK Dainava
2019 m. grįžo į DFK Dainava, tačiau 2019 m. vasarą perėjo į United Victory iš Maldyvų.
FK Šilas
2021 m. vasarą grįžo į Lietuvą ir atstovavo „Šilo“ klubui iš Kazlų Rūdos, kuris 2021 m. žaidė Pirmoje lygoje.
DFK Dainava
2023 m. birželio mėn. įgijo UEFA C trenerio licenciją.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Kundzino Košcelniai
Kundzino Košcelniai – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Rimučiai (Plungė)
Rimučiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žlibinų.
Bukonių herbas
Bukonių herbas – vienas iš Bukonių kaimo ir seniūnijos (Jonavos rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo mėlyname fone yra dvi sukryžiuotos javų varpos.
Istorija
2014 m. lapkričio 17 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-145.
Magongas
Magongas (pe̍h-ōe-jī: Má-keng chhī) – miestas vakarinėje Penghu salos dalyje, Taivano sąsiauryje, apie 60 km į vakarus nuo Taivano krantų. Gyventojų 56 tūkst. (2009 m. duomenys), o tai yra daugiau nei pusė visų salyno gyventojų.
Yra Tianhou šventykla, seniausia deivei Madzu skirta šventykla Taivane. Veikia Magongo oro uostas, vykdantis vietinius skrydžius, vystomas turizmas.
Rusijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Rusijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Atsakomosios rungtynės
Rostov nugalėjo bendru rezultatu 3-0 ir išliko elito divizione.
Krylʹâ Sovetov nugalėjo bendru rezultatu 7-2 ir išliko elito divizione. ---
Finalo rungtynės
CSKA finale tik po baudinių serijos palaužė varžovus ir iškovojo šalies futbolo taurę. -
Badė
Badė (pe̍h-ōe-jī: Pat-tek) – vienas iš Taojuano rajonų, esantis šiaurės vakarų Taivane. Gyventojų 181 tūkst. (2014 m. duomenys).
Rytiniame miesto pakrašty yra Pa Kuėjaus (Bakuajaus) karinis poligonas. Geležinkelio linijos į Taojuaną ir Džongli.
Geografija
thumb|left|175px Badė išsidėstęs centrinėje miesto dalyje, Taojuano plokščiakalnyje, kuris pietryčiuose nusileidžia žemyn į Dahano slėnį, 100–140 m aukštyje virš jūros lygio, 25 km į pietvakarius nuo Taipėjaus.
Istorija
Gyvenvietė įkurta valdant Čingų dinastijai kaip Bakuaicuo (八塊厝). Japonų valdymo metais vadintas Hačitoku (八塊庄) kaimu ir priklausė Šinčiku prefektūros Toeno rajonui (桃園郡).
Japonijai Taivaną perleidus Kinijos Respublikai, miestas pervadintas į Badė 1946 m. 1995 m. suteiktas apskrities pavaldumo statusas. 2014 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Taojuano miestą, Badė tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Sankt Peterburgo stadionas
Krestovskij stadionas (, taip pat vadinamas Zenit Arena) – 2017 m. pastatytas stadionas Sankt Peterburge. Jame namų rungtynes žaidžia Rusijos Premjer lygos Sankt Peterburgo futbolo klubas FK „Zenit“.
2017 m. FIFA konfederacijų taurės ir XXI pasaulio futbolo čempionato varžyboms stadionas buvo pervadintas į Sankt Peterburgo stadioną.
Simonas Sirutis
Simonas Sirutis (g. 1698 m. – m. 1774 m.) – Vitebsko kaštelionas 1752–1774, Lietuvos tribunolo maršalka 1752 metais, Lietuvos didysis ginklinikas 1750–1752, Kauno stalininkas ir paseniūnis 1732–1734, Kauno stovyklininkas 1727 metais, Kauno seniūnas 1742–1765.
Biografija
Juozapo Kazimiero Siručio ir Barboros Zabielaitės sūnus. 1749 metais vedė Petronėlę Scholastiką Volodkovičiūtę, Mstislavlio kašteliono Juozapo Nemirovičiaus našlę.
Pasiuntinys nuo Kauno pavieto į elekcinį seimą 1733 metais. Buvo pasiuntinu į 1750 metų seimą. Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektoriumi 1764 metais.
1761 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu, 1757 metais tapo Aleksdandro Neviškio ordino kavalieriumi.
Juodė (reikšmės)
Juodė gali reikšti:
Simonas Sirutis
Šeima
1747 metais Simonas Sirutis vedė Petronėlę Scholastikę Volodkovič, Mstislavlio kašteliono Juozapo Nemirovičiaus-Ščito (mirė 1745) našlę. Jų santuoka buvo bevaikė.
Kulundžiai
Istorija
1656 m. kaimas minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. 1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo trys namai. 1686 metais kaimas vadintas Kulundžiais arba Jankeliūnais.
Piliakalnis (Varanavas)
Piliakalnis  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 3 km į pietryčius nuo Rodūnios, prie Rodūnios upės. Yra fermų kompleksas. Stūkso buvusios Rodūnios pilies piliakalnis.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Jonas Vaitys
Jonas Voicechavičius-Vaitys (1903 m. spalio 6 d. Kaune – 1963 m. rugpjūčio 21 d. Kaune) – Lietuvos tapytojas, pedagogas.
Biografija
Gimė šaltkalvio šeimoje, kurioje augo devyni vaikai. Pirmojo pasaulinio karo metais kartu su tėvais pasitraukė į Brianską (Rusija), mokėsi Briansko gimnazijoje. 1918 m. visi grįžo į Lietuvą ir vėl apsigyveno Kaune.
Dirbo knygrišiu privačioje knygrišykloje, 1920 m. perėjo į Kauno įgulos dirbtuves, kur dirbo dažytoju, vėliau buvo perkeltas į raštinę. 1922 m. išlaikė konkursinius egzaminus į Justino Vienožinskio įsteigtus Piešimo kursus, kurie netrukus buvo perorganizuoti į Kauno meno mokyklą. 1928 m. baigė mokyklą ir įgijo dailės dalykų dėstytojo pažymėjimą. Į studijų pabaigą nusprendė pakeisti ganėtinai lenkiškai skambančią Voicechavičiaus pavardę – pradžioje svyravęs tarp Vyčiaus ir Vaičio, ilgainiui liko Vaitys.
1929 m. vedė pulkininko dukrą Larisą Petrovaitę ir išvyko į Panevėžį. 1929–1940 m. dirbo Valstybinės mergaičių gimnazijos, Mokytojų seminarijos, Lenkų gimnazijos piešimo, braižybos, dailės istorijos ir metodikos mokytoju. 1940–1944 m. Kauno VI gimnazijoje dirbo piešimo ir braižybos mokytoju, toliau aktyviai kūrė, nutapė vienus vertingiausių savo paveikslų. 1944 m. eksternu baigė Vilniaus dailės akademijos Tapybos fakultetą.
1944–1946 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės instituto direktoriaus pavaduotojas mokslo ir mokymo reikalams, atleidus Liudviką Strolį iš direktoriaus pareigų – 1946–1951 m. instituto direktorius, nuo 1946 m. docentas. Nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto Statybos fakulteto Grafinių darbų ir piešimo katedros docentas. 1959–1963 m. LSSR dailininkų sąjungos Kauno skyriaus valdybos pirmininkas.
2013 m. viena Kauno kolegijos Justino Vienožinskio Menų fakulteto auditorijų pavadinta Jono Vaičio vardu, įsteigta jo vardo premija jauniesiems menininkams.
Kūryba
Nuo 1932 m. dalyvavo dailės parodose. Individualios parodos surengtos Kaune (1954 m., 1963 m., 1974 m., 2011 m.), Panevėžyje (1964 m., 2012 m.), Šiauliuose, Kupiškyje (1964 m.). Kartu su sūnumi architektu Leonardu Vaičiu surengtos jų kūrybos parodos Kaune (1993 m., 1994 m., 2014 m.).
Nutapė peizažų: „Ruduo Brazilkoje“ (1929 m.), „Pavasariop“ (1942 m.), „Valtys prie kranto“ (1943 m.), „Strėvos pakrantės“ (1961 m.), „Kaunas pavasarį“ (1961 m.), buitinio žanro paveikslai: „Grietinėlė“ (1937 m.), „Siuva“ (1944 m.), portretas „Mašinistas“ (1936 m.), nutapė natiurmortų. Apie 1930-1940 m. sukūrė lietuviškų žaidimo kortų eskizus, jie buvo pateikti „Spindulio“ spaustuvei, tačiau kortos išspausdintos nebuvo. Eskizai saugomi Trakų istorijos muziejuje.
Kūryboje pastebimos impresionizmo, postimpresionizmo, ekspresionizmo, realizmo įtakos. Dalyvavo mokslinėse ekspedicijose, rinko įvairius liaudies meno pavyzdžius ir vertybes bei architektūrinę, etnografinę medžiagą, nykstančią ūkinių pertvarkų metu.
Viktorija Tolstoganova
Biografija
Baigusi vidurinę mokyklą, trejus metus iš eilės bandė stoti į teatro studijas. Galiausiai, 1992 m. vienu metu pakviesta į VGIK ir į GITIS. Pasirinko GITIS, studijavo Leonido Efimovičiaus Cheifeco kurse ir baigė tradicinę rusų psichologinio teatro mokyklą. 1996 m. baigė institutą. Būdama studentė buvo pakviesta į K. S. Stanislavskio vardo Maskvos dramos teatro trupę, kurioje dirbo iki 2000-ųjų vidurio.
Debiutavo kine 1997 m., suvaidinusi pagrindinį vaidmenį trumpametražiame filme „Dienos pareiga“. Vėlesniais metais pasirodė daugelyje filmų ir TV laidų, įskaitant: „Sidabrinė slėnio lelija“, „Magnetinės audros“, „Judėk aukštyn“ ir „Tarpininkas“. 2022 m. balandžio pabaigoje pristatytas trileris „Bausmės įvykdymas“ (Egzekucija), kuriame atliko vieną iš pagrindinių vaidmenų. Filme vaidino Niko Tavadze, Jevgenijus Tkačukas ir Aglaja Tarasova.
Butembas
Butembas – miestas Kongo DR šiaurės rytuose, Šiaurės Kivu, netoli sienos su Uganda, į vakarus nuo Virungos nacionalinio parko, 1381 m aukštyje virš jūros lygio. Stambus verslo centras, yra katedra, oro uostas, kelios didelės ligoninės. Tarp gyventojų vyrauja nandės gentis, pasižyminti etniniu solidarumu.
Istorija
thumb|left|Jungtinių Tautų taikdariai Butembo mieste, [[2007 m.]]
1989 m. mieste įkurtas Grabeno katalikiškasis universitetas. 2018–2020 m. Butembas smarkiai nukentėjo nuo Ebolos viruso epidemijos.
Kundzinas
Kundzinas – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Sokulkos ir 46 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Kundzino geležinkelio stotelė.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1562 m. karalius Žygimantas Augustas kaime įsteigė medinę bažnyčią, kuri buvo perstatyta į mūrinę 1856 metais. Kaimo apylinkėse medžiodavo Steponas Batoras, kuris dar prieš savo mirtį sirgdamas medžiojo šiose apylinkėse 1586 m. ir vėliau mirė 1586 m. gruodžio 12 d. Gardino mieste. 1593 m. sausio 13 d. įkurta Kundzino Švč. Mergelės Marijos parapija. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Juodasai upelis
Juodasai upelis  – upelis Lietuvoje, rytiniuose Švenčionių ir Ignalinos rajonų pakraščiuose, Gudijos pasienyje; Birvėtos dešinysis intakas. Prasideda Adutiškio miške. Aukštupyje sudaro Lietuvos–Gudijos valstybinę sieną, toliau teka šalia sienos pamiškėmis į šiaurės rytus, žemupyje – į šiaurę. Įteka Birvėton 8,2 km nuo jos žiočių, Lazinkose.
Prie upelio įsikūrę kaimai: Surma, Grigališkė, Pajuodupis, Spijotiškė (buv.), Lazinkos.
Daugėliškės
Daugėliškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 7 km į pietryčius nuo Rodūnios, prie miškų. Ateina vieškelis nuo Poškų.
Istorija
XIX a. pab. buvo palivarkas ir okolica, patekusi į Lydos apskrities Rodūnios valsčių. Romanovų valda.
Kurilai (Sokulkos apskritis)
Kurilai – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Lulonga
Visa upė tinkama laivybai garlaiviais.
Dailidės (Molėtai)
Dailidės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Inturkės.
Verbyliškiai
Istorija
1686 m. buvo Dubingių kunigaikštystėje, tada viensėdyje gyveno Vaitiekus Rūtėnas (Woyciech Rutowicz). Viensėdis tada vadinosi Verbylos.
Vyresnysis seržantas
Vyresniajam seržantui analogiškas TSRS ir Rusijos Karinio jūrų laivyno jūrininkų laipsnis yra vyriausiasis viršila (главный старшина, glavnyj staršina).
Lietuvos ir Latvijos kariuomenėse vyresniųjų seržantu lygis žymimas NATO kodu OR-6. Lenkijos kariuomenėje starszy sierżant yra viena pakopa aukštesnis (NATO kodas OR-7).
Rimučiai (Širvintos)
Rimučiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Peliškių, 4 km į pietvakarius nuo Širvintų. Kaimas įsikūręs šalia kelių ir  kryžkelės, rytuose dunkso Beržės miškas.
SD Amorebieta
Pilnas klubo pavadinimas – Sociedad Deportiva Amorebieta.
Istorija
Klubas įkurtas 1925 m. Rungtyniavo penktos, ketvirtos pakopos pirmenybėse. Vėliau iškopė į trečią pakopą.
2020–2021 m. trečioje pakopoje užėmė trečią vietą, o vėliau tapo atkrintamųjų ciklo nugalėtojais ir buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
2021–2022 m. rungtyniavo Segunda División (antroje pakopoje) ir užėmė devynioliktą vietą. Po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia „Urritxe“ stadione, kurio talpa 3 tūkst. žiūrovų, iš jų 1,3 tūkst. sėdimų vietų.
2021 m. birželio mėn., SD Amorebietai pakėlus į Segunda División, klubas turėjo ieškoti kito namų stadiono, nes Urritxe neatitiko Liga de Fútbol Profesional reikalavimų.
Vėliau klubas susitarė su „Athletic“ dėl „Lezama“ patalpų naudojimo.
Gadūnavo herbas
Gadūnavo herbas – vienas iš Gadūnavo miestelio ir seniūnijos (Telšių rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Mėlyname herbo fone – baltas varpas ir dvi liepsnelės, primenančios senąjį Degenių pavadinimą, o varpas – ryšio tarp dangaus ir žemės simbolis, kviečiantis maldai, primenantis būtinybę paklusti Dievo įsakymams. Varpas dėl savo formos dažnai lyginamas su skliautu. Varpo skambesys dažnai įspėdavo žmones apie besiartinančius pavojus, pranešdavo geras žinias, o mėlynas herbo fonas primena Gadonų heraldinį simbolį, pabrėžia dieviškumą ir tyrumą.
Herbe dominuoja dvi spalvos: mėlyna simbolizuoja orą, dangų, dieviškumą ir tyrumą; balta – gėrį, sėkmę, vaisingumą.
Istorija
2014 m. gruodžio 3 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-161. Herbas pašventintas 2015 m. birželio 14 d.
Liublino unija
thumb|280px|Liublino unijos aktas Liublino unija  – 1569 m. liepos 1 d. sudaryta unija, kuria Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė ir Lenkijos Karalystė sujungtos į Abiejų Tautų Respubliką. Liublino unija sudaryta Liubline atidarytame bendrame Lenkijos Karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seime.
Išoriniai veiksniai
Svarbiausias išorinis veiksnys lėmęs unijos sudarymą buvo XVI a. karai regione. Karuose dėl Lietuvos rusėnų žemių su stiprėjančia Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste prarasta daug teritorijų, nualinti valstybės finansai ir visuomenė. 1558 m. prasidėjus Livonijos karui, LDK kariuomenei teko kovoti dviem frontais. 1560 m. Rusija užėmė didelę dalį Livonijos. 1564 m. vasario 25 d. Rusijos kariuomenė užėmė Polocką ir rengėsi pulti Vilnių. Gynybai prireikė Lenkijos paramos, kuri sutiko padėti tik sudarius uniją. 1564 m. kovo 13 d. Varšuvos seime priimtas protokolas, numatantis LDK uniją su Lenkijos Karalyste.
Kiti veiksniai
XVI a. viduryje kilo grėsmė, jog mirus Žygimantui Augustui, nutrūks vyriškoji dinastijos šaka. Dėl bevaldystės galėjo kilti sumaištis, nusilpti valstybė, išsirinkus skirtingus valdovus, būtų problema gauti karinę paramą iš Lenkijos.
1569 m. Liublino Seimas
thumb|[[Jan Matejko|Jano Mateikos paveikslas, vaizduojantis Liublino uniją|kairėje|300x300px]] 1569 m. sausį į Liubliną atvyko visas Lietuvos seimas, vadovaujamas Vilniaus vaivados Mikalojaus Radvilos Rudojo. Taip pat susirinko Lenkijos Karalystės Seimas ir senatas. Procesą stebėjo įvairių Europos valstybių valdovų pasiuntiniai. 1569 m. sausio 10 d. seimas pradėjo posėdžiauti. Bendras darbas strigo, daugiausia dėl LDK seimo nenuolaidumo.
Lietuvių delegacijos išvykimas
1569 m. kovo 1 d. dauguma LDK seimo narių neatvyko į bendrą posėdį. Naktį, oficialiai nepranešę, jie iš Liublino išvyko į Lietuvą. Tai buvo reakcija į Žygimanto Augusto reikalavimą besąlygiškai paklusti bei supratus, jog bendro sutarimo dėl unijos su lenkais nepavyks rasti.
Dalies LDK  žemių prijungimas prie Lenkijos Karalystės
thumb|LDK ir Lenkija 1526 m., prieš sudarant uniją|235x235px thumb|ATR 1569 m.|235x235px Žygimantas Augustas buvo pirmasis iš bendrų LDK ir Lenkijos valdovų, derybų metu palaikęs lenkų pusę. Tuo metu vykstant karui su Maskva ir kylant LDK okupacijos grėsmei, jos valstybingumo išlaikymas valdovui nebuvo labai svarbus.
1569 m. kovo 5 d., lietuviams nedalyvaujant, Žygimantas Augustas prijungė prie Lenkijos Karalystės Palenkės ir Voluinės vaivadijas. Sprendimas buvo grindžiamas istorinėmis lenkų pretenzijomis į šias teritorijas. 1569 m. birželį Žygimantas Augustas, nepaisydamas tų žemių ir Lietuvos atstovų prieštaravimo, Lenkijai perdavė dalį Braclavo vaivadijos ir Kijevo vaivadiją. LDK prarado daugiau nei trečdalį teritorijos ir gyventojų, 51 savivaldą turintį miestą. Netekta didelių pajamų iš prekybos, amatų, muitų. Stipriai sumenko šauktinė Lietuvos bajorų kariuomenė (tai turėjo didelę reikšmę tuo metu vykstant karui Livonijoje ir valstybės rytuose).
Derybų tąsa ir rezultatas
1569 m. balandį į Liubliną grįžo lietuvių delegacija, vadovaujama įžvalgaus politiko, Žemaitijos seniūno Jono Chodkevičiaus. Du mėnesius aštriai diskutuota, bandyta susitarti.
Iš Jono Chodkevičiaus kalbos Liublino Seime:  ''„Negalima apsakyti, kaip tai mums yra sunku. Juk mes, kaip geri tėvynės sūnūs, turime rūpintis jos gerove, tad ir maloningasis karalius, ir visi tamstos galite paliudyti, jog kiek galėdami gynėme savo tėvynę, kurią ligi šiol išlaikėme sveiką savo krauju ir gyvybe. Jei dabar nebeįstengiame iki galo jos apginti, tai todėl, kad teko nusileisti kliūtims, likimui ir laiko aplinkybėms. [...]''
Nebeturime į ką kreiptis pagalbos, tik į Dievą ir į mūsų valdovą, mūsų teisių gynėją, stovime prieš maloningąjį karalių savo noru čia atvykę ir prašome baigti taip, kad nei mums, nei mūsų palikuonims, tai nevirstų vergija ir gėda.“ Birželio 9 d. prasidėjo baigiamasis derybų etapas. Birželio viduryje jau pradėtas derinti unijos tekstas. Kalbose apeliuojant  į Žygimanto Augusto jausmus, atidedant ateičiai sunkiai suderinamus klausimus, J. Chodkevičiui pavyko pasiekti, kad sutarties akte skelbta tik apie lygiateisę sąjungą.
1569 m. liepos 1 d. buvo patvirtintas Liublino unijos aktas.
Unijos aktas ir Abiejų Tautų Respublikos sukūrimas
Bendras Lenkijos Karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Liublino Seimas 1569 m. liepos 1 d. aktu nutarė sukurti naują Europos valstybę (dabar vadinama ATR arba Respublika). Aktu numatyta, kad Respubliką valdo vienas valdovas, sudaromas bendras seimas (sudarytas iš senato ir žemių atstovų rūmų), vykdoma bendra užsienio politika. Respublikos bajorams sudaryta galimybė įsigyti žemių bei jas valdyti visoje ATR teritorijoje, be muitų prekiauti savo dvarų produkcija. Nors unijos akte skelbta, jog LDK ir Lenkija yra vienalytė Respublika, kiekviena valstybė tebeturėjo savo pavadinimą, teritoriją, sienas, kariuomenę, teisę, iždą, atskirus vykdomosios valdžios pareigūnus.
Pingdženas
Pingdženas  – vienas iš Taojuano rajonų, esantis šiaurės vakarų Taivane. Gyventojų 212 tūkst. (2014 m. duomenys). Yra lankytinų objektų: Guanglongo, Baodžongo ir Dzianano šventyklos.
Geografija
thumb|left|175px Įsikūręs vidury kalvotos plynaukštės, visas rajonas išsidėstęs ant šlaito centrinėje miesto dalyje. Kad būtų išspręstos vandens atsargų ir irigacijos problemos, apylinkėse buvo iškasta daug tvenkinių.
Istorija
Vietovė vadinta Čangluliao vardu, kuomet čia gyventa Taivano aborigenų. Kai hakų tautos žmonės imigravo iš Guangdongo, valdant Čingų dinastijos valdovams Kangsi ir Čianglongui, vietiniai žmonės pasitraukė į kalnus pietuose. Norėdami užtikrinti saugumą keliuose, vietiniai gyventojai įrengė kontrolės punktus (changluliao). 1920 m., Japonijos okupacijos metais, suteiktas dabartinis pavadinimas, reiškiantis „ramus miestas“.
2014 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Taojuano miestą, Pingdženas tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Širmacherio oazė
miniatiūra|250px|right|Novolazarevskaja stotis Širmacherio oazėje
Širmacherio oazė  – antarktinė oazė Princesės Astrid Krante, Karalienės Modos Žemėje, Antarktidos atlantinėje pakrantėje. Tai apie 35 kv. km teritorija, poliarinė dykuma, laisva nuo ledų, nuo Lazarevo jūros atskirta apie 80 km pločio šelfinio ledyno. Oazėje įsikūrusi Rusijos antarktinė stotis Novolazarevskaja, taip pat antroji nuolatinė Indijos antarktinė stotis Maitri.
Kraštovaizdyje vyrauja iki 221 m aukščio nugludintos kalvos, skiriamos daubų su telkšančiais daugybe nedidelių ežerų. Šiaurinėje oazės dalyje susiformavę vandens telkiniai, kurie po šelfiniu ledynu jungiasi su jūra. Apie tai byloja aiškiai pastebimi potvynių ir atoslūgių sukeliami vandens lygio svyravimai. Apie 100 m aukštyje esanti oazės plynaukštė užtveria kelią ledyno judėjimui į šiaurę.
Širmacherio oazės klimatas antarktinėmis sąlygomis palyginti minkštas, vidutinė metinė temperatūra yra −10,4 °C, vidutinis metinis vėjo greitis – 9,7 m/sek., vidutinis metinis kritulių kiekis – 264,5 mm, saulėtų valandų skaičius per mėnesį – 350. Uolingame grunte prisitaikiusios augti kai kurios neišrankios samanos ir kerpės. Gyvūnų reta, išskyrus kelias paukščių rūšis – antarktinius ir snieginius audrapaukščius (Thalassoica antarctica, Pagodroma nivea), antarktinius plėšikus (Stercorarius antarcticus), okeaninius būriuotojus (Oceanites oceanicus). Retkarčiais užklysta Adelės pingvinai.
Šios oazės kilmę aiškina kelios mokslinės teorijos, be kitų – geoterminės šilumos, tiesioginių saulės spindulių poveikis, taip pat iškelta hipotezė, kad ledų judėjimą blokuoja aplinkiniuose kalnuose vykstantys geologiniai procesai.
Istorija
Oazę atrado 1939 m. vokiečių poliarinis tyrinėtojas Alfred Ritscher, su ekspedicija dirbęs Naujojoje Švabijoje. Luftwaffe lakūnai nudirbo didžiulį darbą, fotografuodami vietovę, todėl ši teritorija buvo pavadinta ekspedicijos dalyvio – piloto R. Širmacherio garbei.
Juodė (Peteša)
Juodė – upelis Lietuvoje, Vilniaus rajono pietuose; Petešos kairysis intakas. Prasideda Žaliosios miške prie Galvininkų. Teka į vakarus, toliau į šiaurės vakarus pro Marijampolio miškus. Įteka į Petešą (Prūdiškių tvenkinį) 1,0 km nuo jos žiočių, Kalvelių soduose.
Intakai: Kulinė (kairysis), Vilkiškė (dešinysis).
Rakonyse upelis patvenktas, sudarytas Rakonių tvenkinys, Marijampolyje – Naudžių tvenkinys. Prie Juodės įsikūrę Galvininkai, Lopatiškės, Bagušiai, Rakonys, Dvarykščiai, Juodžiai, Marijampolis, Kalveliai.
Upėvardis kilęs iš žodžio juoda.
Pravieniškių herbas
Pravieniškių herbas – vienas iš Pravieniškių kaimo ir seniūnijos (Kaišiadorių rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Mėlyname lauke dvi auksinės pelėdos, viena nuo kitos atskirtos sidabriniu banguotu siūlu, esančiu dešiniojo kaspino pozicijoje. Siūlas simbolizuoja upelį, kuris rodytų gyvenvietės lokalizaciją prie Pravienos upės. Žvirblinė pelėda – tai retas pelėdinių šeimos paukštis, įrašytas į Lietuvos Raudonąją knygą. Tai aliuziją į 1769 m. gimusius dvynukus – Adomą ir Ievą, kurie yra siejami su Pravieniškių pirmuoju žinomu paminėjimu rašytiniuose šaltiniuose.
Istorija
2015 m. sausio 29 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-207.
Kurovščizna
Kurovščizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietus nuo Sokulkos ir 37 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Kemeišiai
Kemeišiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 5 km į pietryčius nuo Rodūnios, prie Rodūnios upelio. Šalia praeina plentas Rodūnia–Lyda.
Istorija
1865 m. Kemeišiuose gimė totorių generolas Matvejus Sulkevičius.
Rimženčiai
Rimženčiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žemaičių Naumiesčio.
Jekaterina Klimova
Jekaterina Klimova (g. 1978 m. sausio 24 d., Maskvoje) – Rusijos aktorė.
Biografija
Baigusi vidurinę mokyklą, studijavo M. S. Ščepkino vardu pavadintos Aukštosios teatro mokyklos vaidybos skyriuje. Kurso vadovu buvo Afoninas.
2001 m. debiutavo kine, įkūnijusi Žaną (Joaną) d'Albret filme „Nuodai arba pasaulinė apsinuodijimo istorija“. Būta kelių epizodinių vaidmenų filmuose „Tolimųjų reisų vairuotojai“, „Laikai nesirenka“, „Maskvos langai“. Po serialo „Vargšė Nastia“ pasirodymo ji tapo atpažįstama ir pradėta kviesti į kitus projektus. Aktorė sulaukė pagyrų ir platesnio pripažinimo, kai pasirodė filmas „Mes iš ateities“ su Danila Kozlovskiu pagrindiniame vaidmenyje. Vėlesniais metais režisierius Andrejus Maliukovas patikėdavo Jekaterinai Klimovai savo projektuose vaidinti įvairius personažus.
Filmavosi melodramoje „Įsimylėjusios moterys“, kurioje pasirodė kitos ekrano žvaigždės – Antonas Chabarovas, Ravšana Kurkova ir Darija Jekamasova.
Aktorė vaidino filme „Grigorius R.“, kuriame pasakojama apie Grigorijaus Rasputino gyvenimą. Šiame filme vaidino Vladimiras Maškovas, Ingeborga Dapkūnaitė ir Andrejus Smoliakovas.
Medingėnų herbas
Medingėnų herbas – vienas iš Medingėnų kaimo ir seniūnijos (Rietavo savivaldybė) heraldikos atributų.
Istorija
2015 m. liepos 16 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-393.
Grigalius Sapiega
Grigalius Ivanovičius Sapiega (apie 1560–1600) – LDK valstybinis veikėjas.
Biografija
Kilo iš Lietuvos magnatų Sapiegų giminės Čereisko linijos, Ivano Sapiegos ir kunigaikštytės Bogdanos Druckos-Kanoplios sūnus. Lietuvos didžiojo kanclerio Leono Sapiegos brolis. Turėjo dar vieną brolį Andrių.
Užėmė Oršos pakamario pareigybę (nuo 1585).
Didysis audrapaukštis
Didysis audrapaukštis (Macronectes giganteus) – petrelinių (Procellariidae) šeimai priklausanti jūrinių paukščių rūšis. Paplitęs Pietų vandenyne ir kitose pietų pusrutulio jūrose: jo arealas aprėpia erdvę nuo Antarktidos pakrančių iki subtropinių platumų. Gausios kolonijos peri Malvinų, Pietų Džordžijos, Pietų Orknio, Pietų Šetlando, Estadoso, Herdo, Makvorio, Krozė, Gofo ir kt. salose.
Maitinasi kriliu, kalmarais, dvėseliena. Peri gausiomis kolonijomis Pietų jūrų salose bei žemynų pakrantėse. Spalį ant samanų ar plikų uolų susuka lizdą iš samanų, kerpių, akmenų. Deda vieną kiaušinį, kurį peri 55–66 dienas. Išsiritęs jauniklis pradeda skraidyti po 104–132 dienų.
Laumikoniai
Laumikoniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Dubingių.
Istorija
1686 m. buvo Dubingių kunigaikštystėje, tada kaime buvo 8 namai. 1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose, tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Lebedzinas (Sokulkos apskritis)
Lebedzinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1894 m. kaime pastatytas medinis dvaras, kuris iki II pasaulinio karo priklausė Helenai Oettinger. Po karo dvare įkurta mokykla. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Wesley So
Veslis So (g. 1993 m. spalio 9 d. Bakore, Kavitės prov.) – Filipinų–JAV šachmatininkas, didmeistris, pirmasis Šachmatų 960 čempionas (2019). Jis tris kartus Filipinų ir 2 kartus JAV šachmatų čempionas. 2017 m. kovo mėn. jo reitingas (2822) buvo antras pasaulyje ir penktas per visą laiką.
Šeima
V. So gimė ir augo Bakore (Kavitės prov.). Jo tėvas Viljamas So buvo verslininkas, o motina - Eleonora So - De La Salle universitetinės ligoninės Dasmarines buhalterė. Jis yra antras iš trijų vaikų. Vyriausioji sesuo Vendi, o jauniausioji - Vilma. Bakoro mieste  lankė Jėzaus gerojo ganytojo mokyklą ir Šv. Pranciškaus Asyžiečio koledžą, kurį baigė, prieš tėvams (2010 m.) persikeliant į Torontą. Po to, Veslis So dar porą metų gyveno Filipinuose, bet 2012 m., gavęs Stenfordo universitete stipendiją, išvyko mokytis į JAV.
Šachmatų karjeros pradžia
Turnyruose pradėjo dalyvauti nuo 8 metų. Tai būdavo savaitgalio greitųjų šachmatų varžybos. Pirmąjį stambesnį standartinių šachmatų turnyrą laimėjo, kai buvo 10 metų. Tai buvo Filipinų jaunių (iki 10 m.) čempionatas.
Kelias link elito
left|thumb|Veslis So [[2008 m. Drezdeno šachmatų olimpiadoje ]] 2006 m. jis tapo jauniausiu Filipinų vyrų komandos nariu, kai būdamas dvylikos metų dalyvavo 37-joje šachmatų olimpiadoje Turine. Tų pačių metų gruodį jis, taip pat, tapo jauniausiu Filipinų šachmatų čempionu.
Jis, 12-kos metų ir 10 mėnesių, tapo jauniausiu tarptautiniu meistru, įvykdęs visus šiam titului gauti reikalavimus sekančiose varžybose: 2006 m. balandį Dubai Open, birželį 2nd Open San Marino ir rugpjūčio mėnesį 3-iajame IGB Dato Arthur Tan Open Kvala Lumpūre.
Šachmatų vunderkindas: kai Vesliui So buvo 14 metų, vienas mėnuo ir 28 dienos, jam buvo suteiktas didmeistrio titulas ir jis tapo 7-ju jauniausiu žaidėju šachmatų istorijoje, pasiekusiu šį titulą. Reikiamas normas jis įvykdė: dalyvaudamas 2006 lapkričio 10-ajame atvirajames Bavarijos čempionate Bad Wiessee ir 2007 m. spalio mėn. Pasaulio jaunimo (iki 20) čempionate Jerevane (13 v. (7,5 tšk. iš 13) ir 2007 m. gruodžio mėn. 3-iojoje „Pichay“ taurėje Maniloje. 2009 m. Jis buvo geriausiai įvertintas U-16 žaidėjas pasaulyje.
Turnyrai
Vesly So 2014 m. spalį Las Vegase laimi atvirąjį Milionieriaus šachmatų turnyrą. Už tai apdovanojamas, didžiausiu tuo metu atviruosiuose turnyruose išmokėtu 100 000 dolerių prizu. Po jo jis paskelbia, kad palieką universitetą ir toliau tęs šachmatų profesionalo karjerą. Netrukus jis išvykstą į Minetonką Minesotos valstijoje. 2015 m. sausio mėn Veik an Zėjėje žaidė 77-ame Tata Steel šachmatų turnyrę, kur pirmas buvo Magnusas Karlsenas 9 tšk., jis kartu su Vašje Legravu, Anišu Giriu bei Ding Liženiu surinko po 8,5 tšk. iš 11-kos. Paskaičiavus papildomus rodiklius turnyre užėmė 4-tą vietą. Po to, birželio mėn. kitame elitiniame Sparkassen Chess Meeting turnyre, kurį laimėjo F. Karuana, aplenkdamas V. Kramniką, J. Nepomniaščį užima antrą vietą (4 iš 7) , Tų pačių metų lapkritį Veslis So, aplenkdamas Višvanataną Anandą ir Dingą Liženį, per papildomąs žaibo partijas, nugalėjęs Anišą Girį, laimi 8-ąjį Bilbao meistrų turnyrą.
Sėkmingi metai buvo ir 2017 m., kai Veslis So, tašku aplenkęs pasaulio čempioną M. Karlseną ir eilę elitinių didmeistrių tokių, kaip L. Aronianas, S. Karjakinas, Giris ir kti, laimėjo 79-ąjį Tata Steel turnyrą. Po šio turnyro, nepralaimėtų iš eilės partijų serija pasiekė 56, be to, jis tapo antruoju pasaulio žaidėju. 2019 m. buvo antras Didžiosios šachmatų taurės klasikinių šachmatų turnyre Zagrebe.
Pasaulio šachmatų čempionatų varžybos
2019 m. pabaigoje finale nugalėjęs Magnusą Karlseną Veslis So laimi pirmąjį FIDE pripažįstamą Šachmatų 960 čempionatą. Trečią vietą užėmė Janas Nepomniaščis, ketvirtą – Fabianas Karuana.
FIDE pasaulio taurė
2017 m. Pasaulio taurės varžybose pasiekia pusfinalį, kuriame pralaimi 2,5:3,5 kinų didmeistriui Dingui Liženiui.
Kandidatų varžybos
Veslis So žaidė 2018 m. kovo 10 – 28 d. Berlyne vykusiame kandidatų turnyre ir užėmė 7-ą vietą (6 tšk. (+1,-3, =10).
Šachmatų olimpiados
Veslis So, iki 2020 m. dalyvavo 6-iose olimpiadose, keturiose žaidė už Filipinų rinktinę (2006, 2008, 2010, 2012 m.) ir dviejose – už JAV rinktinę (2016 ir 2018 m.).
2016 m. šachmatų olimpiadoje Baku, žaisdamas JAV komandoje prie 3-ios lentos (7 tšk. iš 10), už individualų žaidimą ir komandos užimtą 1-ąją vietą pelnė po aukso medalį. Sėkmė lydėjo ir 2018 m. 43-ioje šachmatų olimpiadoje Batumyje, kai JAV rinktinėje žaidė prie 2-os lentos (7 tšk. iš 10), jis buvo apdovanotas sidabro medaliu už komandos užimtą 2-ąją vietą.
Šalies čempionatai
Iki 2021 m. Veslis So tris kartus laimėjo: Filipinų (2009, 2010 ir 2011) m. ir du kartus Jungtinių Valstijų (2017, 2020) čempionatus.
2009 m. kovo 24-31 d. laimėjo Filipinų šachmatų čempionatą Dapitane (9 tšk. iš 11). Antrą kartą Tagaitai mieste (Kavitės prov.)  2010 m. geg. 25 -bir.2 (8,5 tšk. iš 11),  trečią  - 2011 m. lie. 16-23 d. Maniloje (9 tšk. iš 13).
2016 m. JAV čempionate, kur nugalėjo Fabianas Karuana (8,5 tšk. iš 11) Veslis So kartu su Hikaru Nakamura surinko po 7,5 tšk. iš 11. Dėl aukštesnių papildomų rodiklių V. So atiteko sidabro, o H. Nikamurai – bronzos medalis.
Greitieji šachmatai
2017 m. Veslis So finale, nugalėjęs Višvataną Anandą, laimi Leone greitųjų šachmatų varžybas. Nepaisant nesėkmės 2018 m. kandidatų turnyre, kiti rezultatai nebuvo prasti: Levene Didžiosios šachmatų taurės greitųjų šachmatu ir žaibo varžybose Veslis So laimėjo greitųjų turnyrą, be to, buvo pirmas bendroje įskaitoje (greitosios + žaibo – 22 tšk.), o varžėsi tuometinis pasaulio šachmatininkų elitas: didmeistriai S. Karjakinas, Vašje-Legravas, H. Nakamura, L. Aronianas, A. Griščiukas, Š. Mamedjarovas, V. Anandas, F. Karuana ir A. Giris.
Gireišiai (Rokiškis)
Gireišiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, piečiau Panemunėlio, prie krašto kelio. Kaime yra UNESCO paveldo objektas – Struvės geodezinio lanko punktas. Netoli kaimo teka Jara.
Struvės punktas
Struvės punkte šiuo metu yra vykdomi geodeziniai matavimai Panemunėlio apylinkėse. Struvės geodezinio lanko punkto aplinkos tvarkymo projektas įgyvendintas Europos Sąjungos struktūrinių fondų ir rajono biudžeto lėšomis 2012 m. pabaigoje.
2013 m. birželio mėn. vandalai apgadino objekto elementus, tame tarpe nuplėšė kelias stilizuotas aliuminio plokštes nuo apžvalgos aikštelės tako.
Istorija
1924 m. kaimas išskirstytas viensėdžiais.
Ilgakiemio herbas
Ilgakiemio herbas – vienas iš Ilgakiemio kaimo ir Garliavos apylinkių seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Žaliame fone pavaizduoti žali lėkiai (žirgeliai), simbolizuojantys kuriamas naujas sodybas. Žirgelius juosia kaimo sodus primenantys trys sidabriniai obelų žiedai.
Istorija
2015 m. liepos 16 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-395.
Via Francigena
miniatiūra|200px|right|Frankų kelias Turino apylinkėse Via Francigena, arba Frankų ir romėnų kelias – vienas populiariausių katalikų piligriminių kelių viduramžių Europoje, antras pagal populiarumą po Šv. Jokūbo kelio. Šiuo keliu Anglijos ir Prancūzijos gyventojai keliaudavo į šventąją Romą, o italai traukdavo šiaurės krytimi į Kenterberį, buvusį svarbų romėnų miestą dabartinėje Pietryčių Anglijoje. Einant šiaurės kryptimi, kelias buvo vadinamas Frankų keliu, pietų – Romėnų keliu (Via Romea). Bendras kelio ilgis – 1700 km.
Istorija
Pirmieji liudijimai apie piligrimų kelią iš Italijos į Prancūziją ir atgal (Iter Francorum) siekia 870–uosius metus. Šį maršrutą aprašė arkivyskupas Sigerikas Rimtasis (950–994), X a. pabaigoje keliavęs iš Kenterberio į Romą. Frankų ir romėnų kelyje stovėjo daugelis svarbių Europos vietovių, nuo Kalė prie Lamanšo iki Romos. Į klasikinį maršrutą patenka Viterbas, Siena, Luka, Lunidžana, Pavija, Ivrea, Didžiojo Sen Bernaro perėja, Lozana, Bezansonas, Reimsas, Arasas, Reimsas, Teruanas ir Kalė. Tačiau buvo ir kitų vietų šiame maršrute.
Bėgant laikui, atsiradus naujiems keliams, Via Francigena buvo pamirštas. XX a. pabaigoje Europos vyriausybės pradėjo imtis priemonių, kad atgaivintų pėsčiųjų ir dviračių turizmą šiame kelyje.
Kurkės
Kurkės arba Kurkiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 3 km į pietvakarius nuo Rodūnios, prie plento Vilnius–Eišiškės–Gardinas.
Istorija
XIX a. pab. buvo valstybinis kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Pasaulio laimės ataskaita
Pasaulio laimės ataskaita – nuo 2012 m. Jungtinių Tautų darniosios plėtros sprendinių tinklo skelbiama ataskaita. Šioje ataskaitoje, remiantis pasaulinės apklausos duomenimis, pateikiama informacija apie tai, kaip žmonės vertina savo gyvenimą daugiau nei iš 150 pasaulio šalių. „Gallup“ tyrimų bendrovė nuo 2005 m. atlieka Pasaulinio laimės indekso tyrimą.
Rukis
Rukis – upė šiaurės vakarinėje Kongo Demokratinės Respublikos dalyje; kairysis Kongo intakas. Ilgis siekia 160 km.
Pasaulio laimės ataskaita
Metodas
Aiškinant laimės variaciją skirtingose valstybėse pasitelkiami šeši kintamieji, lemiantys aukštesnį gyvenimo kokybės vertinimą: vienam gyventojui tenkanti BVP dalis (ekonominis rodiklis, parodantis šalies ekonominį išsivystymo lygį), duomenys apie gyventojų sveikatą (sveiko gyvenimo trukmė) ir medicinos prieinamumą, socialinės pašalpos, asmeninės ir pilietinės laisvės, dosnumas (asmenų noras užsiimti labdara, savanoryste) ir korupcijos paplitimas arba jos suvokimo lygis.
Šalia bendrų laimės rodiklių yra pristatoma išsami analizė apie pasaulio šalių gerovės lygį ir jos ryšį su kitais pasaulyje vykstančiais socialiniais, ekonominiais ir politiniais procesais (pvz., pandemijomis, karais, recesijomis), taip pat besikeičiančiomis žmonių nuostatomis (pvz., tvarios visuomenės, nelygybės, pabėgėlių, politinio ir pilietinio aktyvumo, bendruomeniškumo ir kt. klausimais).
Rukis
Visa upė tinkama laivybai.