cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kompiuterinė muzika
Techninė pažanga
Kompiuterių pajėgumo ir programinės įrangos, naudojamų kaip skaitmeninės perdavimo priemonės, techninė pažanga žymiai pakeitė kompiuterinės muzikos kūrimo ir atlikimo būdus. Naujausios kartos mikrokompiuteriai yra pakankamai galingi, kad jais būtu atkuriama itin rafinuota audio sintezė, grindžiama plačiausia įvairiai traktuojamų algoritmų skale. Dabartinės kompiuterinės muzikos sistemos ir jų naudojimo būdai yra taip labai persmelkusios visas su jomis susijusias sritis ir taip tampriai suaugusios su muzikos kūrybos procesu, kad mes šito kitaip nė neįsivaizduojame: kompiuterių pagrindu veikiantys sintezatoriai, skaitmeniniai garso maišikliai ir garso efektų epizodai yra tokie įprastiniai, kad, kuriant ir įrašant muziką, naudojimasis skaitmenine, o ne analogų technologija tapo taisykle, ne išimtimi.
Kompiuteriais kuriama muzika
Kompiuterių generuojama muzika yra tokia muzika, kuri kuriama kompiuteriais arba jie yra kaip pagrindinė muzikos kūrimo priemonė. Nors kiekvieną muzikos rūšį, kurioje kuriant ir atliekant naudojami kompiuteriai, dalinai galima vadinti kompiuterine, kompiuterių itin platus pritaikymas (pvz., redaguojant pop dainas) šią sąvoką išplečia ir dabar ja nusakoma tokia muzikos rūšis, kurios be kompiuterių visai neįmanoma sukurti.
Galima išskirti dvi kompiuteriais kuriamos muzikos rūšis: muzika, kurios partitūra sukurta kompiuterių pagalba ir skirta žmonių atlikimui, ir tokia muzika, kuri kompiuteriais kuriama ir jais atliekama. Daugelyje muzikos žanrų medžiaga yra tvarkoma, sintezuojama ir kuriama, naudojant kompiuterius.
Kompiuteriais kuriamos partitūros žmonių atlikimui
Dar prieš kompiuterių atsiradimą yra buvę daug partitūrų kūrimo sistemų. Viena jų – Musikalisches Würfelspiel sistema, kurioje, metant kauliuką, iš didelio trumpų muzikinių frazių rinkinio buvo atsitiktinai išrenkami atskiri taktai. Juos sujungus į frazes, buvo sukuriamas muzikantams atlikti skirtas kūrinys. Nežiūrint to, kad tokie kūriniai nebuvo kuriami kompiuterių šiuolaikine prasme, juose buvo naudojama esminė nesistemingo derinimo technika, kartais naudojama kompiuterinėje kompozicijoje. Skaitmeninę kompiuterinę muziką pirmą kartą pasaulyje sukūrė Australijoje programuotojas Geoff Hill, naudodamas CSIRAC kompiuterį, kuris buvo išrastas ir pagamintas Trevor Pearcey ir Maston Beard, bet juo buvo galima groti tik įprastines tuometines dainas. Toliau, vienas iš pirmųjų kompiuteriu kūrusių muziką kompozitorių buvo Iannis Xenakis. Jis rašė programas FORTRAN kalba, kuriančia skaičių duomenis, po to juos paverčiant tradiciniais muzikos instrumentais atliekamomis partitūromis. Šiuo būdu 1962 metais sukurtas kūrinys „ST/48”. Nors Xenakis galėjo tokią muziką kurti ir pats, sudėtingų tikimybėmis grįstų matematinių skaičiavimų pavertimą muzikos garsais jis geriau perleido galingiems skaičius dorojantiems kompiuteriams. Kompiuteriai taip pat buvo naudojami, siekiant pamėgdžioti senovės didžiųjų kompozitorių, tokių kaip Mocartas, muziką. Šios technikos atstovas- David Cope. Jis kūrė kompiuterines programas, analizuojančias kitų kompozitorių darbus, ir jų stiliumi rašė naujus kūrinius. Jis pritaikė šią programą Bacho ir Mocarto kūriniams (programos „Muzikinio proto eksperimentai” pagrindu buvo sukurta įžymioji „Mocarto 42-oji simfonija”) bei savo kūryboje, sujungdamas savo paties ir kompiuterių sukurtus kūrinius.
Kompiuteriais kuriama ir jais atliekama muzika
Kompiuteriais kuriama algoritminė kompozicija
Vaizdų pagrindu kuriamos muzikos įrašai
Tai- tam tikru mastu naujas sumanymas, nes muzika kuriama susijusių vaizdų pagrindu. Šį procesą išrado „Tunepresto” ir jų pramoninis produktas Abaltat Muse vartotojų naudojamas, kuriant savo pačių muziką vaizdajuostėms ir skaidrių peržiūrai. Šio proceso metu analizuojamas vaizdų spalvos sodrumas, kartu apskaičiuojant filmuotos medžiagos trukmę. Vartotojai pasirenka muzikos stilių įrašas kuriamas, naudojant video analizės duomenis ir vadovaujantis pasirinkto muzikos stiliaus taisyklėmis. Sukurta muzika yra neapmokestinama, nes patys vartotojai yra jos kūrėjai.
Sisteminė improvizacija kuriama, naudojant kompiuterinius algoritmus ir turimą muzikinę medžiagą. Tai dažniausiai atliekama įmantriai perdirbant muzikines frazes, gautas iš esamo muzikos kūrinio tiesiogiai arba iš anksto įrašant. Siekiant sukurti įtikinamą tam tikro stiliaus improvizaciją, sisteminės improvizacijos metu naudojami sisteminės paieškos ir šablonų sulyginimo algoritmai, kuriais analizuojami sukurtos muzikos pavyzdžiai. Šitaip gaunami šablonai po to naudojami, kuriant naujas ankstesnio kūrinio variacijas „tuo pačiu” stiliumi, iškyla nauja stilistikos atnaujinimo sąvoka. Šis kompiuterinės improvizacijos būdas skiriasi nuo kitų algoritminės kompozicijos būdų, kuriais muzika kuriama neanalizuojant turimos muzikos pavyzdžių.
Statistiniai stiliaus modeliai
Stiliaus modeliavime muzikinę plotmę būtina išreikšti kompiuterinėmis priemonėmis, atrenkant svarbiausius stilistinius duomenis. Statistikos principas yra naudojamas, siekiant išvengti bereikalingo šabloninių žodyno terminų naudojimo ir jų pasikartojimo, kurie vėliau yra pergrupuojami, taip sukuriant naujus muzikinius duomenis. Stilių maišymas įmanomas, analizuojant duomenų bazę, kurioje yra daug įvairių muzikos stilių pavyzdžių. Sisteminė improvizacija-sena statistinio modeliavimo muzikos tradicija, kuri prasidėjo penktame dešimtmetyje, Hiller ir Isaacson sukūrus „Illiac suitą” ir Xenakis pradėjus naudoti Markov grandines bei stochastinius procesus. Taikant šiuolaikinius metodus, komponentų analizei yra naudojamas toks duomenų glaudinimas, kada išvengiama informacijos praradimo, taip pat PST (Prediction Suffix Tree) bei ženklų grandinės paieška, naudojant „Factor Oracle” algoritmus.
Sisteminės improvizacijos panaudojimas
Sisteminė improvizacija skatina muzikinį kūrybingumą, suteikdama galimybę naudotis sisteminiu turimos muzikos modeliavimu ir struktūros keitimu. Šiame procese atsiranda natūralus ryšys su muzikantu, išnyksta muzikinių algoritmų kodavimo poreikis. Koncertinio atlikimo metu ši sistema keletu įvairių būdų atnaujina muzikanto medžiagą, atlikimui suteikia semantinį lygį, realiame laike išradingai perdirba bei pakeičia medžiagą. Neoperatyvioji sisteminės improvizacijos versija naudojama, bandant sumaišyti kelis stilius, tai- būdas, kurį įkvėpė Vannevar Bush memex įsivaizduojamoji mašina.
Pritaikymas
Sisteminę improvizaciją naudojantys muzikantai
Gerard Assayag (IRCAM, Prancūzija), Tim Blackwell (Goldsmiths kolegija, Didžioji Britanija), George Bloch (kompozitorius, Prancūzija), Marc Chemiller (IRCAM/CNRS, Prancūzija), Nick Collins (Sussex universitetas, Didžioji Britanija), Shlomo Dubnov (kompozitorius, Izraelis/ JAV), Mari Kimura (Juilliard mokykla, Niujorko miestas, JAV), George Lewis (Columbia universitetas, Niujorko miestas, JAV), Bernard Lubat (pianistas, Prancūzija), Joel Ryan (Sonologijos institutas, Olandija), Michel Waisvisz (STEIM, Olandija), David Wessel (CNMAT, Kalifornija, JAV), Michael Young (Goldsmiths kolegija, Didžioji Britanija), Pietro Grossi (CNUCE, Nacionalinis mokslinių tyrimų tarybos institutas, Piza, Italija).
Tiesioginis kodavimas
Tiesioginiu kodavimu (kartais dar vadinamu „interaktyviu” programavimu, programavimu „ekspromtu”, „Just-in-time”, „liesu” programavimu) vadinamas kompiuterinės programos kūrimas realiame laike, tampantis neatsiejama atliekamo kūrinio dalimi. Grįžtant į istoriją, panaši technika buvo naudojama kuriant pirmuosius kompiuterinius kūrinius, bet neseniai ji virto daug tiksliau apibrėžiama alternatyva tiems nešiojamais kompiuteriais besinaudojantiems muzikantams, kuriems atrodo, kad atlikėjams dažnai trūksta patrauklumo ir žavesio. Bendrai, šiuo metodu išreiškiamas daug platesnis požiūris: vykstant interaktyviam programavimui, kuriamos programos (arba jų dalys), tuo pačiu jas interpretuojant. Tradiciškai daug kompiuterinės muzikos programų krypo link modelio „rašyti-kaupti-atkurti”, kuris išsivystė tuo metu, kai kompiuteriai nebuvo tokie galingi. Tokiu požiūriu žmonės, kurių programavimo sugėbėjimai buvo daug kuklesni, slopino kodavimą kaip naujovę. Kai kuriose programose palaipsniui buvo sujungta realiame laike veikiantys valdymo įrenginiai ir gestikuliavimas (pvz., MIDI veikianti programų sintezė ir parametrų reguliavimas). Iki šiol muzikams-kompozitoriams retai pavykdavo vyksmo metu keisti programos kodus. Šią vertingą patirtį dabar užgožia tokios kompiuterinės kalbos kaip ChucK, SuperCollider ir Impromptu. 2004 metais susiformavo menininkų, besidominčių tiesioginiu kodavimu, tik šiam tikslui skirtas sambūris TOPLAP, kuris skatina naudotis, platinti ir tyrinėti plataus pasirinkimo kompiuterinę įrangą, kalbas ir technikas tam, kad tiesioginis kodavimas toliau įsitvirtintų. Tai-veikla, kur dirbama lygiagrečiai, suvienytomis pastangomis, vykdant mokslinius tyrimus Princeton Sound laboratorijoje ir Queensland technologijos universiteto informatikos meno mokslinių tyrimo grupėje.
Piterboro katedra
'''Piterboro Šv. Petro, Šv. Povilo ir Šv. Andriaus katedra''' – anglikonų bažnyčia Piterbore, Jungtinėje Karalystėje. Vienas svarbiausių XII a. Anglijos statinių.
thumb|left|Interjeras
Grajos
Grajos ar vns. graja („sena moteris“ arba „pilkoji“) – trys seserys, viena iš kelių archajiškų trejybių senovės graikų mitologijoje. Grajos: Enio, Pemfredo ir Deino. Jos buvo Forkino ir Keto dukterys ir gorgonių seserys. Jos buvo forkidės, jūros arba chtoniškos dievybės. Žilos nuo gimimo. Visos trys turėjo vieną akį ir vieną dantį. Jais naudodavosi paeiliui, vieną kartą – viena, kitą kartą – kita. Pagal Hesiodą, Deino – „bauginanti siaubo nuojauta“, Pemfredo – „pavojaus signalas“, Enio – „siaubas“, „miestų naikintoja“. Enio minima kaip Arėjo palydovė mūšiuose.
Persėjas surado grajų akį, ir dantį, atėmė iš jų ir tik tada joms atidavė, kai grajos parodė jam kelią pas nimfas.
Grajos gali būti prilyginamos graikų mitologijoje moiroms, Šiaurės Europos mitologijoje Nornoms arba net baltų mitologijoje deivei Laimai ir jos seserimis.
Jas mini Hesiodas „Teogonijoje“ (270–74) ir Apolodoras (II.4.2).
Pamedė
Lietuviškas žemės pavadinimas Pamedė yra rekonstruotas Kazimiero Būgos.
Valdant Vokiečių ordinui svarbiausias to regiono miestas buvo Marienburgas. Vokišku šios žemės pavadinimu Pomezanija vėliau vadinta vyskupystė.
Istorija
Pamedė buvo viena iš 12 prūsų žemių. Toliausiai vakaruose buvusi pamedėnų gentis buvo pirmoji nukariauta Vokiečių ordino, kuris pradėjo savo kryžiaus žygius iš Kulmo žemės. 1233 Ordinas įsiveržė į Pamedę ir pastatė ten Marienverderį. 1238 m. buvo užimtas Christburgas ir Dzierzgonis, o 1250 m. - Marienburgas.
Kryžiuočių ordino kolonizuotos prūsų genties visuomeninį gyvenimą reguliavo 1340 metų Pamedės teisynas - seniausias (žinomas) rašytinis baltų genčių teisės šaltinis.
Pomezanijos vyskupystė
Dėl nesutarimų tarp Ordino ir pirmojo Prūsijos vyskupo (nuo 1209 m.) Christian von Oliva popiežiaus legatas Vilhelmas Modenietis 1243 m. Vokiečių ordiną padalino į keturias vyskupystes. Taip šalia Sambijos vyskupystės, Varmijos vyskupystės ir Kulmo žemės atsirado ir Pomezanijos vyskupystė - be prūsiškosios Pamedės ji apėmė ir šiaurinę Pagudės dalį. Vyskupo, kurio pasaulietinės valdos apėmė apie trečdalį diocezijos, rezidencija buvo Prabutai, o kapitulos, kuri nuo 1285 m. buvo įtraukta į Vokiečių Ordiną ir valdė apie trečdalį vyskupystės teritorijos, - Marienverderis.
Torunės taika ir Reformacija
Po 1466 m. Torunės taikos senosios Pamedės pietinė dalis liko Ordinui, o Marienburgas ir Pagudė, taip pat Varmė ir Kulmo žemė atiteko Lenkijai. 1525 m. Ordino valstybei perėjus į liuteronybę paskutinis Pomezanijos katalikų vyskupas taip pat perėjo į liuteronybę, atsisakė pasaulietinės valdžios ir savo valdomą teritoriją perdavė naujai susikūrusiai Prūsijos kunigaikštystei. Pirmuoju liuteronų Pomezanijos vyskupu 1523 m. tapo Georg von Polenz. Lenkijai atitekusi ir katalikiška išlikusi vyskupystės dalis buvo priskirta Kulmo vyskupystei.
Dabartis
Šiuo metu Pamedė priklauso Lenkijos Varmijos Mozūrų vaivadijai, didžiausi miestai, pastatyti jų pilių vietoje: Malborkas, Kvidzynas, Kulmas, Ylava.
Greižėnai
Greižėnai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3,5 km nuo Lauksargių.
Istorija
Minimi (Greiseen) nuo 1395 m. kryžiuočių žvalgų pranešimuose. 1897–1898 m. Adalbertas Becenbergeris tyrinėjo V–VI a. plokštinį griautinių kapų kapinyną, rasta daug radinių, kurie saugoti iki Antrojo pasaulinio karo, tada ir sunaikinti. Šalia stovi Greižėnų (Oplankio) piliakalnis.
Rimvydas Civilka
Biografija
1994 m. baigė Kauno medicinos akademiją, gydytojas.
2000–2002 m. ir nuo 2013 m. VšĮ Ukmergės ligoninės Chirurgijos skyriaus gydytojas, 2002–2013 m. skyriaus vedėjas. Nuo 2013 m. VšĮ Ukmergės ligoninės vyriausiasis gydytojas. Būdamas vadovu, sugebėjo atgaivinti iki tol nuostolingai dirbusią įstaigą: gautas nedidelis pelnas, atėjo dirbti 11 jaunų gydytojų. .
2007–2013 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.
Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Ukmergės rajono skyriaus narys.
Sutuoktinė Ilona, vaikai Ignas, Adomas, Mykolas.
Kremser SC
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m.
Lojevekas (upė)
Lojevekas – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno ir Lomžos apskrityse. Žiotys Narevo upė. Upės ištakos netoli Južeco Šlacheckų kaimo.
Agrastinė
Agrastinė – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 3,8 km nuo Visalaukės IV.
Blagoveščenskas (Baškirija)
Blagoveščenskas  – miestas Rusijoje, Baškortostane, 42 km į šiaurę nuo Ufos, Belajos dešiniajame krante. Rajono centras. Yra upinė prieplauka, praeina Ufos–Birsko–Janaulo kelias. Metalo apdirbimo (armatūros, vinių, varžtų, indų), statybinių medžiagų (asfalto, gelžbetonio, mineralinės vatos, polieterių, gofrokartono), baldų pramonė. Veikia šiluminė jėgainė.
Tautinė sudėtis (2010 m.): rusai – 62,8 %, totoriai – 15,5 %, baškirai – 14 %, mariai – 4,8 %, kiti – 2,9 %.
Istorija
Gyvenvietė pradėjo augti aplink 1756 m. įkurtą vario lydimo gamyklą. 1941 m. suteiktos miesto teisės.
El Paso apygarda (Teksasas)
El Paso apygarda  – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti pačiuose Teksaso valstijos vakaruose. 2007 m. JAV gyventojų surašymo biuro duomenimis, apygardoje gyvena 755 085 žmonės, tai yra 75 463 žmonėmis daugiau nei 2000 m. duomenimis. El Paso apygardos būstinė yra įsikūrusi El Paso mieste. El Paso yra ispaniškas žodis, verčiamas į anglų kalba „the Pass”. Pavadinimas kilo iš upės vagos, kurią sukuria Rio Grandės upė, tekėdama per kalnus.
El Paso didmiesčio zoną sudaro visa El Paso apygarda.
FC Metz
Meco FC, trumpiau FC Metz arba Metz – Prancūzijos futbolo klubas iš Meco.
Klubas įkurtas 1932 m.. Kitados žaidė Ligue 1, aukščiausiame Prancūzijos futbolo divizione.
Losicių valsčius
Losicių valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Losicių apskrityje. Centras – Losicė. Ribojasi su Hušlevo, Mordų, Olšankos, Plateruvo, Pžesmikų ir Stara Kornicos valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 121,22 km², iš kurių: Valsčius sudaro 15,71 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Bernati Šredniai, Chotičė, Chotiče Kolonija, Čuchlebai, Dzenciolai, Jeziorai, Luzkai, Meškai, Nemojkai, Nemojki Stacja, Novoselecas, Patkuvas, Prusai, Rudnikas, Stare Bernatai, Šankuvas, Šankuv Kolonija, Šviniaruvas, Toporuvas, Vožnikai, Zakžė.
Kulėšai
Kulėšai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus Žemaičių Naumiesčio, prie kelio. Atsišakoja kelias. Seniūnaitijos centras. Yra trys daugiabučiai namai ir 13 sodybų. Netoli Kulėšų teka upelis Šustis.
Istorija
Iki XX a. vidurio veikė siaurukas Šilutė-Kulėšai.
DP-64
DP-64 Nepriadva  – 45 mm rankinis priešdiversinis granatsvaidis, skirtas saugoti laivus išoriniuose reiduose, hidrotechninius įrenginius, jūros platformas ir kitus svarbius jūros ir pakrančių įrenginius nuo kovos plaukikų.
DP-64 kompleksą sudaro:
Pietų Korėjos ministerijos
Pietų Korėjos ministerijos – šalies vykdomosios valdžios institucijos. Ministerijų vadovai skiriami prezidento ir yra atskaitingi ministrui pirmininkui.
Labytnangis
Labytnangis – miestas Rusijos šiaurėje, Jamalo-Nencų autonominėje apygardoje. Įsikūręs Obės kairiajame krante, priešais Salechardą. Į miesto aglomeraciją įeina Charpo ir Poliarno gyvenvietės.
Yra upinė prieplauka. Geležinkelio stotis prie Transpoliarinio geležinkelio linijos į Čiumą. Planuojama tilto per Obę statyba. Medienos apdirbimo pramonė, apylinkėse išgaunamos gamtinės dujos.
Istorija
Pavadinimas chantų kalba reiškia „septyni maumedžiai“. XIX a. pab. susikūrė chantų gyvenvietė Labytnangis. Vėliau tapo prekybiniu centru, 1935 m. įsteigtas kolūkis. 1948 m. Labytnangį pasiekė geležinkelis. Sparčiau pradėjo augti 7-ajame dešimtmetyje apylinkėse radus dujų. 1975 m. suteiktas miesto statusas.
Aranzaso apygarda (Teksasas)
Aranzaso apygarda – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Teksaso valstijos pietryčiuose. Apygarda yra Korpus Kristi metropolijos dalis. Remiantis 2000 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, Aranzaso apygardojo gyvena 22 497 gyventojų. Apygardos būstinė yra įsikūrusi Rokporte. 1871 m. Aranzaso apygarda buvo suformuota iš Refudžio apygardos.
Karališkasis prokuroras
Karališkasis prokuroras – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnas, nepriklausęs pagal pareigas Senatui.
Pareigybės istorija
Aukščiausiojo valstybės prokuroro pareigybė įsteigta 1557 m. Buvo du karališkieji prokurorai – Karūnos ir Lietuvos, kurie pareigas eidavo iki gyvos galvos.
Buvo atsakingas karaliui, jo vardu tyrė prasižengimus prieš valstybę bei nusikalstamus valdovo įžeidimus. Turėjo patariamąjį balsą Asesorių teisme ir sprendžiamąjį balsą Karališkajame teisme.
Blagodarnas
Blagodarnas  – miestas Rusijoje, Stavropolio krašte, 150 km į rytus nuo Stavropolio, prie Mokraja Buivolos upės. Rajono centras. Keliai į Svetlogradą, Budionovską, Arzgirą, Aleksandrovskojė, yra krovininių traukinių stotis prie Svetlogrado–Budionovsko linijos. Maisto (duonos, vyno, paukštienos) pramonė. Veikia Aleksandro Neviškio cerkvė, krašto muziejus, ligoninė, kultūros namai.
Tautinė sudėtis (2010 m.): rusai – 70,2 %, armėnai – 23,9 %, čigonai – 4,7 %, turkai – 1,1 %, ukrainiečiai – 1,0 %, erziai – 0,1 %.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1782 m. Pradžioje vadinosi Soldatskojė, čia kūrėsi kazokai, nuteistieji. XIX a. čia atkeldinta nemažai žemdirbių iš Centrinės Rusijos. Vėliau gyvenvietė vadinta Blagodarnojė. 1971 m. suteiktas miesto statusas, pakeistas pavadinimas į dabartinį.
Fobos 1
Phobos 1 veikė normaliai, kol 1988 rugsėjo 2 su juo nepavyko užmegzti ryšio. Ryšys dingo, nes programinėje įrangoje, pasiųstoje Phobos 1 rugpjūčio 29/rugpjūčio 30 dienomis, buvo įsivėlusi klaida, dėl kurios kosminis aparatas nebegalėjo nustatyti reikiamos padėties erdvėje. Dėl šios priežasties, kosminis aparatas nebegalėjo valdyti ir saulės elementų, todėl išsikrovė akumuliatorius.
Aguonis
Aguonis – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 8 km nuo Liubavo, prie kelio.
Pakistanas
Pakistanas, oficialiai Pakistano Islamo Respublika – valstybė Pietų Azijoje. Vakaruose ribojasi su Iranu, šiaurėje ir šiaurės vakaruose – su Afganistanu, šiaurės rytuose – su Kinija, rytuose ir pietryčiuose – su Indija. Pietuose Pakistanas prieina prie Arabijos jūros. Šalies sostinė yra Islamabadas, o didžiausias miestas – Karačis.
Pakistanas - penkta didžiausia valstybė pasaulyje - šalyje gyvena apie 250 mln. žmonių. Apie 97 % šalies gyventojų - musulmonai, šalies musulmonų bendruomenė antra didžiausia po Indonezijos. Tai daugiatautė ir daugiakalbė valstybė. Pakistano ginkluotosios pajėgos yra šeštos pagal dydį, šalis turi branduolinį ginklą. Pakistanui nuo nepriklausomybės paskelbimo buvo būdingi reikšmingo ekonominio ir karinio augimo bei politinio ir ekonominio nestabilumo intervalai. Nors šalies ekonominis pajėgumas sparčiai kyla ir auga vidurinė piliečių klasė, šalis ir toliau susidūria su socialiniais iššūkiais - skurdu, neraštingumu, korupcija ir terorizmu. Pakistanas yra Jungtinių Tautų, Šanchajaus bendradarbiavimo organizacijos, Islamo bendradarbiavimo organizacijos, Tautų Sandraugos, Pietų Azijos regioninio bendradarbiavimo asociacijos narė ir JAV vertinamas kaip viena svarbiausių NATO nepriklausančių sąjungininkų.
Istorija
Pakistanas kaip atskira valstybė sukurtas 1947 m. rugpjūčio 14 d., padalinus buvusią Britanijos Indiją. Iki tol per visą istoriją šalies teritorija buvo svarbi zona tarp dviejų civilizacijų – Indų civilizacijos rytuose ir Persų civilizacijos vakaruose. Dėl to rytinės dykumingos lygumos, drėkinamos Indo upės (istoriniai Pandžabo ir Sindo regionai) vystėsi veikiamos Indijos kultūros, o vakariniai kalnuoti regionai (istoriniai Beludžistano ir Puštunistano regionai) – veikiami senovės persų, o vėliau islamiškos Didžiojo Irano kultūros.
Indo baseine jau III tūkst. pr. m. e. susiformavo Indo slėnio civilizacija, viena iš didžiųjų pasaulio civilizacijų, kurios prekybiniai ryšiai ir kultūrinė įtaka siekė tuometinę Mesopotamiją ir Indijos subkontinentą. II tūkst. pr. m. e. civilizacijai nunykus, Indijos kultūriniai centrai persikėlė toliau į rytus, į Gango upės baseiną dabartinėje Indijoje. Indijos kultūros įtakoje dabartinio šiaurės Pakistano teritorijoje I tūkst. pr. m. e. viduryje suklestėjo galinga Gandharos valstybė.
I tūkst. pr. m. e. vakariniame Pakistane jau gyveno iranėnai, ir čia egzistavo du kultūriniai jų regionai – Gedrosija pietuose ir Arachosija šiauriau. Nuo I tūkst. pr. m. e. vidurio juos kontroliavo galingos iranėnų kilmės imperijos – Medija, o vėliau – Achemenidų imperija. IV a. pr. m. e. juos prie savo imperijos prisijungė Aleksandras Makedonietis. Po jo mirties imperiją paveldėjo Seleukidai, o vėliau rytines jos dalis kontroliavo Graikų-Baktrų karalystė.
Nuo III a. pr. m. e. Pakistano teritorija ėjo iš rankų į rankas tarp įvairių imperijų, kilusių arba iš Indijos, arba iš Irano. Iš pradžių teritorija atiteko Maurjų imperijai (iš Gango slėnio), vėliau – indo graikams (iš vakarų), indo-skitams (iš Sakastano), indo-partams. Galiausiai pirmaisiais mūsų eros amžiais teritorijoje įsigalėjo Kušanų imperija, kilusi iš Baktrijos, kurioje suklestėjo Budizmas. Visų šių karalysčių kultūrinis ir politinis centras buvo Gandharos regione dabartiniame šiaurės vakarų Pakistane.
Po klajoklių genčių kontrolės V–VI a. Pakistano teritorija vėl kultūriškai suskilo: vakarines dalis kontroliavo musulmoniškas Kalifatas, o rytines – hinduistinės Sindho ir Pandžabo valstybės. Nuo X a. musulmonai vis agresyviau veržėsi į vakarinį Pakistaną ir toliau į Indijos subkontinentą. Tai buvo Gaznevidų, Guridų dinastijos, Delio sultonatas (XIII–XV a.), Timūridų valstybė, Mogolų imperija (XVI–XVIII a.), Duranių imperija (XVIII–XIX a.). Šių musulmoniškų dinastijų valdymo metu vakariniame Pandžabe ir Sinde galutinai įsigalėjo Islamas, sumišęs su vietinėmis Indijos tradicijomis.
Nuo XIX a. vidurio Pakistano teritorijas nukariavo Britų Indija, užimdama Sindhą, Pandžabą ir daug vėliau – vakarines teritorijas. Valdant britams, būsimąjį Pakistaną sudarė daug smulkių feodalinių valstybėlių. 1947 m. išsivadavimo iš Britų imperijos metu, Britų Indija buvo padalinta. Į naujai sukurto Pakistano sudėtį pateko daugiausia musulmonų apgyvendintos britų Indijos dalys, o hinduistų ir kitų grupių apgyvendintos dalys, taip pat daugiausia islamiškas Kašmyras atiteko dabartinei Indijai. Dėl to kilo iki pat dabar tebesitęsiantis Kašmyro konfliktas.
Iki 1956 m. Pakistanas buvo Britų sandraugos šalimi. Jam taip pat priklausė Rytų Pakistanas (dabartinis Bangladešas), kuris nepriklausomybę paskelbė 1971 m. Po Irano revoliucijos Pakistane įsitvirtino politinis islamizmas, su pertrūkiais vykdyta krašto islamizacija. Nuo 2008 m. šalis dar kartą pasuko demokratizacijos keliu.
Užsienio politika
Nuo pat šalies nepriklausomybės Pakistanas siekia balanso santykiuose su kitomis valstybėmis. Pakistanas yra itin artima Kinijos sąjungininkė. Šalis taip pat aktyviai bendradarbiauja su JAV kovoje su terorizmu nuo pat 2004 m. Pakistano užsienio politika ir strategija remiasi ekonominiu pragmatiškumu ir siekio užkardyti grėsmes nacionaliniam identitetui ir teritoriniam vientisumui bei santykių su kitomis musulmoniškomis valstybėmis plėtra.
Ginkluotosios pajėgos
Remiantis 2021 m. atliktais skaičiavimais, Pakistano ginkluotosios pajėgos yra šeštosios pagal dydį pasaulyje pagal aktyvios tarnybos karinio personalo skaičių (apie 651 800 karių ir 291 000 sukarintų darbuotojų).
Karolis III Naivusis
Karolis III Naivusis (, 879 m. rugsėjo 17 d. – 929 m. spalio 7 d. Perona, Pikardija) – 893–922 m. Rytų Prancūzijos karalius.
Pakistanas
Administracinis suskirstymas
thumb|200px|left|Pakistano administraciniai vienetai Įkūrus Pakistaną jame buvo dvi dalys, Vakarų Pakistanas ir Rytų Pakistanas, vėliau tai buvo performuota Vakarų Pakistaną išskaidant į nuo Indijos laikų likusias tradicines kiek paredaguotas provincijas. Rytų Pakistanas taip pat tapo provincija, bet vėliau paskelbė nepriklausomybę kaip Bangladešas.
Karolis III Naivusis
Biografija
thumb|left|150px|Karolingų imperija Kilęs iš Karolingų dinastijos. Tėvas karalius Liudvikas II, motina Adelaida de Friul, gimė po tėvo mirties.
Pakistanas
Administracinis suskirstymas
Provincijos:
Karolis III Naivusis
Valdymas
Reimso arkivyskupo 893 m. paskelbtas karaliumi, faktiškai pradėjo valdyti po pilietinio karo 898 m., kai mirė karalius Edas I (Eudes). Pagal 911 m. Sent Kler siur Epto sutartį perleido vikingams Prancūzijos šiaurės vakarų žemes, vėliau pavadintas Normandija. Vasalų 922 m. nuverstas ir nuo 923 m. iki mirties kalintas Peronos tvirtovėje.
Pakistanas
Administracinis suskirstymas
Teritorijos:
Asocijuota valstybė:
Provincijos padalintos į 105 rajonus. Beludžistanas ir Šiaurės vakarų pasienio provincija dar turi ir Provincijoms pavaldžių genčių kraštų, bet juos numatoma laikui bėgant pertvarkyti į paprastus rajonus, o šie – į apygardas, kuriose yra kaimai ir savivaldybės.
Geografija
thumb|250px|Kalnai šalies šiaurėje
Pakistanas yra Pietų Azijoje, Arabijos jūros pakrantėje. Šalies gamtovaizdžiai labai skirtingi – šiaurėje stūkso aukščiausi pasaulyje kalnų masyvai: Himalajai, Karakorumas, Hindukušas. Juose yra iškilęs aukščiausias šalyje ir antras pagal aukštį pasaulyje kalnas – K2, dar vadinamas Godvino-Osteno kalnu (8611 m). Vakaruose ir pietvakariuose iškilę Irano kalnyno pakraščiai – Beludžistano kalnynas, Suleimano kalnai, Kyrtharas, Makranas. Beveik visą rytinę Pakistano dalį užima derlinga Indo-Gango lyguma, nuo kalnų atskirta plačia priekalnių juosta (Šivalikas ir kt.). Pietrytinę ir pietinę Pakistano dalį užima Taro dykuma.
Pakistano klimatas musoninis, daugiausia tropinis, šiaurės vakaruose – subtropinis. Lygumose vidutinė sausio temperatūra vyrauja apie 12-16 °C, liepą – 30-35 °C, aukštikalnėse žiemą būdingi šalčiai žemiau -20 °C, vasarą pasitaiko šalnų. Lygumose vidutiniškai iškrenta 100–400 mm kritulių, kalnuose – vietomis virš 1000 mm. Dauguma kritulių iškrenta vasaros musono metu, tuomet dažni dideli potvyniai.
Svarbiausia šalies upė – Indas, į jį suteka Satledžas, Pandžnadas, Kabulas, Gilgitas, Činabas ir kt. Upėms būdingas musoninis režimas – smarkus potvyniai vasarą bei vandens lygio kritimas žiemą. Kalnuose yra nedidelių ledyninių ežerų.
Būdinga dykumų ir pusdykumių augmenija, vietomis yra savanų. Kalnuose yra kserofitinių krūmynų, ąžuolų ir spygliuočių medžių miškų (šalies miškingumas – 3 %).
Ekonomika
Apie 50 % šalies gyventojų dirba žemės ūkyje. Auginami kviečiai, ryžiai, medvilnė, cukranendrės, tabakas, taip pat galvijai ir avys.
Šalyje yra tekstilės pramonė, perdirbama nafta, apdirbami metalai, gaminami cementas ir trąšos.
Pakistanas importuoja naftą, įvairius įrengimus, transporto įrangą, chemikalus. Pagrindiniai šalies mainų partneriai yra Europos Sąjungos šalys, JAV, Japonija, Kinija.
Žemės ūkis ir pirminis ūkio sektorius
Pakistano ekonomika perėjo iš pagrįstos žemdirbyste į paremtą paslaugų sektoriumi. 2015 m. pirminis sektorius sudaro 20,9% šalies BVP. Nepaisant to, anot Jungtinių Tautų Maisto ir žemdirbystės asociacijos, 2005 m. kviečių produkcija šalyje sudarė 21 591 400 tonų, o tai yra daugiau nei visa Afrika (20 304 585 tonos) ir beveik tiek pat, kiek visa Pietų Amerika (24 557 784 tonos). Didžioji dalis gyventojų, tiesiogiai ar ne, yra susiję su šiuo sektoriumi.
Reikšingą šio sektoriaus dalį užima tekstilės pramonė. Pakistanas yra aštuntas didžiausias tekstilės dirbinių importuotojas Azijoje. Tai sukuria 9.5 % šalies BVP ir sukuria 15 mln. darbo vietų. Pakistanas yra ketvirtas pagal dydį vilnos gavėjas.
Pramonė
2020 m. gegužės duomenimis, Pakistane internetu naudojosi 82 mln. gyventojų - t.y., internetu besinaudojančiųjų skaičius buvo devintas pagal dydį visame pasaulyje.
Paslaugų sektorius
2014-2015 m. duomenimis paslaugų sektorius sudaro 58,8 % BVP ir yra tapęs pagrindiniu šalies ekonomikos varikliu. Paslaugų sektoriaus dalis BVP auga sparčiausiai ir šis sektorius išlieka svarbus kitiems dviems sektoriams.
Gyventojai
Pakistano valstybinė religija - islamas. Tikėjimo laisvę garantuoja Pakistano konstitucija, suteikianti visiems savo piliečiams teisę praktikuoti ir skelbti savo tikėjimą, jei tik tai neprieštarauja viešajai tvarkai, teisei ir moralei.
Dauguma gyventojų musulmonai. Iš jų:
Visi musulmonai sudaro 96,47 % šalies gyventojų. Be hinduizmo ir krikščionybės šalyje gerokai kuklesniais mastais išpažistami sikhizmas, budizmas, džainizmas, o parsų mažuma - zoroastrizmą.
followed by Hindus (2.14%) and Christians (1.27%). There are also people in Pakistan who follow other religions, such as Sikhism, Buddhism, Jainism and the minority of Parsi (who follow Zoroastrianism). Savą religiją ir tapatybę turi itin negausi šalyje kalušų mažuma.
Tautybės:
Anglų kalba Pakistane yra oficiali dokumentų, verslo kalba, tuo tarpu kita valstybinė kalba urdu tarnauja kaip lingua franca šioje daugiakalbėje šalyje. Kitos populiarios kalbos yra pandžabų, sindų, puštūnų, baludžių, saraikių. Iš viso šalyje priskaičiuojamos 75-85 kalbos.
Kultūra
thumb|250px|[[sitaras|Sitarų dirbtuvė Islamabade]]
Pakistanas turi senas literatūrines tradicijas. Iki XIX a. tai buvo daugiausia poezija, religiniai, mistiniai, visuomeniniai tekstai. Britų valdymo laikais ėmė rastis vakarietiškos literatūros rašytojų. Iškiliausiu šalies poetu laikomas Mohamadas Ikbalas, kuris buvo viena svarbiausių asmenybių Pakistano nepriklausomybės judėjime. Žymiausias šiuolaikinės pakistaniečių literatūros atstovas yra Faizas Ahmadas Faizas.
Pakistanas turi gausų architektūros paveldą – Indo slėnio civilizacijos miestų liekanas (Mohendžo Daras, Harapa, Kot Didžis ir kt.), graiko-budistinės architektūros pavyzdžių (Tachti Bahis), gausų tradicinės islamo architektūros, ypač Mogolų eros, paveldą (Badšahio mečetė, Lahoro tvirtovė, Vazir Chano mečetė). Kolonijiniais laikais buvo statomi labiau europietiškos architektūros funkciniai statiniai, o šiuolaikinės Pakistano architektūros šedevru laikoma Faisalo mečetė Islamabade.
Clydebank FC
„Clydebank FC“ – buvęs Škotijos futbolo klubas iš Klaidbanko.
Pakistanas
Kultūra
Pakistano muzika įvairialypė. Vienas labiausiai reprezentacinių šalies muzikos stilių yra sakralinė sufijų muzika Qawwali, kurios žymiausias atstovas – Nusratas Fate Ali Chanas. Kitas tradicinis poetinis-religinis muzikos stilius yra gazelis. Iš šiuolaikinės muzikos populiari pop muzika (ypač Bolivudo muzika), hip-hopas, rokas.
Clydebank FC
Istorija
Klubas įkurtas 1965 m.
Klubas išformuotas 2002 m.
Pakistanas
Nuorodos
Žemėlapiai:
Darius Grigalionis
Darius Grigalionis (g. 1977 m. balandžio 21 d. Panevėžyje) – Lietuvos plaukikas, olimpietis.
Plaukimo treniruotes pradėjo lankyti nuo 7 metų. Pirmoji trenerė A. Navasaitienė, vėliau treniravo Rita Kondrotaitė. Trijų olimpiadų dalyvis D. Grigalionis pasiekė daugybę pergalių įvairiose tarptautinėse varžybose. D. Grigalioniui iki šiol priklauso 50 ir 100 metrų plaukimo nugara 25 ir 50 m ilgio baseinuose Lietuvos rekordai. Sportininkas taip pat yra komandinių estafečių rekordininkas. Dukart išrinktas geriausiu Panevėžio miesto sportininku, buvo tituluojamas geriausiu Lietuvos plaukiku.
Roksalė
Roksalė – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Kvetkų, greta Roksalės miško, prie Nadžiupio. Negyvenamas.
Istorija
1923 m. buvo 14 ūkių. 1959–1975 m. Kvetkų tarybinio ūkio, 1975–1992 m. Kraštų tarybinio ūkio gyvenvietė.
Kukėnai
Kukėnai arba Ladožskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Ладожское) – buvusi gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės teritorija prie Alnos upės kilpos.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Porečjės apylinkės teritorija.
SS kariuomenės rūšių spalvos
SS kariuomenės rūšių spalvos  – spalvos, naudotos SS kariuomenėje atskiroms kariuomenės rūšims skirti. Pagrįstos Vokietijos kariuomenėje istoriškai naudotomis spalvomis.
Lentelėje parodytos kai kurios SS kariuomenės rūšių spalvos 1935–1945 m.
Almalykas
Almalykas – miestas rytų Uzbekijoje. Išvystyta spalvotoji metalurgija, yra kalnų metalurgijos kombinatas, chemijos gamykla, šiluminė jėgainė.
Istorija
Miesto teisės nuo 1951 m.
Milito
Milito − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bankai
Bankai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 34 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tudhalijas IV
Tudhalijas IV – hetitų karalius, valdė nuo 1239 – 1209 m. pr. m. e., karaliaus Hatušilio III sūnus.
thumb|300px|Tudhalijas IV. Reljefas [[Hatušas|Hatuše]].
Santykiai su Asirija
Savo valdymo pradžioje Tudhalijas stengėsi palaikyti draugiškus santykius su Egiptu ir Asirija. 1233 m. pr. m. e. Asirijoje į valdžią atėjus Tukulti-Ninurtai I, Tudhalijas nusiuntė draugišką pasveikinimą ir bandė atkalbėti naująjį karalių nuo, hetitams pavojingų, karo žygių į Armėnijos kalnyną. Viršutinio Eufrato ir Aracanio lygumų smulkiosios karalystės atsidurtų tarp kariaujančių pusių ir neaiškų ar jos liktų ištikimos hetitams. Pasirašytoje sutartyje su Ammuru karaliumi Šavuškamuvu buvo sutarta, kad Ammuru draudžiama prekiauti su Asirija ir draudžiama praleisti Asirijos prekybininkus per savo teritoriją. Iš šios sutarties aišku, kad Tudhalijas laukė karo su Asirija.
Iš Asirijos šaltinių žinoma, kad Tukulti-Ninurta I įsiveržė į rytinį Eufrato krantą apie 1230 m. pr. m. e. Prie Nihrijos įvyko mūšis (Nihrijos mūšis) su hetitų armija. Hetitai mūšį pralaimėjo ir prarado buvusios Mitanijos teritorijas, į nelaisvę pateko 28 000 karių.
Žygiai į vakarus
Išlikusiuose „Tudhalijo analuose“ rašoma, kad vakarinės hetitų vasalų žemės buvo prarastos. Hetitų žygiai siekė Arcavą, „Sechos upės šalis“, užimtas achajų karaliaus ir kt. Hetitai du kartus žygiavo į Assuvą, iš kur sugrįžo su 10 000 belaisvių ir 600 karo vežimų. Bet šiuos žygius nutraukdavo kaškai, kurie puldinėjo centrines hetitų sritis.
Kulšėnai
Kulšėnai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, Varduvos dešiniajame krante, 1 km į šiaurę nuo Sedos, prie kelio.
Etimologija
Vardas kilęs prie žodžio kulšis (tarmiškai šlaunis) pridėjus priesaginę galūnę -ėnai.
Istorija
Pirmąkart paminėti 1578 m.
Tudhalijas IV
Kipro okupacija
Tudhalijas daug laiko ir lėšų skyrė šventovių statybai, rūmų ir archyvų sutvarkymui. Buvo sukurti uolų reljefai Jaziliskajos šventovėje prie Hatušo.
Jo valdymo metais šalį kamavo sausros, šalyje siautė badas. Hetitams duoną tiekė Egiptas ir Ugaritas. Sausros pasekmėms sušvelninti buvo pastatyta 13 užtvankų, viena iš jų iki mūsų dienų išliko Aladžahiojiuko miestelyje
Kituose šaltiniuose Tudhalijaus IV–jo valdymo metai yra nurodyti 1265–1235 m. pr. m. e. ir 1250–1220 m. pr. m. e..
Tango klasės povandeninis laivas
thumb|Tango klasės povandeninis laivas Tango klasės povandeninis laivas – Sovietų Sąjungoje gamintas elektro - dyzelinis povandeninis laivas. Laivas – dviejų korpusų, turėjo septynis skyrius. Pirmas ir septintas – torpediniai, antras ir ketvirtas – akumuliatoriniai, trečias – centrinis postas, penktas – dyzelinio variklio, šeštas – elektromotorinis.
Povandeninis Tango klasės laivas buvo sukonstruotas konstruktorių biure „Rubin“. Pirmasis klasės laivas nuleistas 1972 m. Gorkio laivų statykloje. Iš viso nuo 1972 m. iki 1982 m. buvo pastatyta 18 šios klasės laivų.
Tango klasė suprojektuota tam, kad vykdytų misijas vandenyne, toli nuo aprūpinimo bazių. Taip pat kovai su priešo laivais, konvojų apsaugai, minavimo darbų vykdymui.
Aguriškės
Aguriškės – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5,5 km į rytus nuo Skėmių, 0,5 km į šiaurę nuo Pociūnėlių. Pro kaimą eina kelias Pociūnėliai–Valatkoniai, iš šiaurės juosia Pociūnėlių tvenkinys.
LITLEX
LITLEX (nuo, 'Lietuva' + lex, įstatymas, teisė) - Teisinės informacijos centro sukurta informacinė sistema, Lietuvos teisės aktų duomenų bazė. Registrų centras nutraukė "Litlex" veiklą nuo 2019 m.
LITLEX'e buvo galiojančių LR teisės aktų raidinė – dalykinė rodyklė, tarpinės teisės aktų redakcijos, rubrikatoriai, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo leidžiamo biuletenio „Teismų praktika“ medžiaga ir kt. .
Pateikiamos aktualios ir tarpinės teisės aktų redakcijos su visais pakeitimais, straipsnio lyginamosios redakcijos, nuorodos į tekste minimus dokumentus, straipsnio ryšiai su teismų praktika, įstatymais, LR Vyriausybės dokumentais ir kitais aktais; aktų loginiai tarpusavio ryšiai: „Akto keisti aktai“, „Aktą keitę aktai“, „Aktai, kuriuose minimas aktas“, „Kartu naudojami aktai”, „Kartu klasifikuoti aktai“. Rodomas dokumento straipsnių turinys, nuorodos į straipsnius.
LITLEX papildančioji medžiaga buvo teminiai klasifikatoriai-sąvadai - tai nuorodos į temas, kurioms priskirtas dokumentas, taip pat klasifikatoriai „Muitinė“ (segtuvas), „Aplinka“ (segtuvas), „Lietuvos teismų praktika“.
Paieška
Naudojimui nereikia specialių programų, pakanka interneto naršyklės. Teisės aktų paieška vykdoma internete prisijungus slaptažodžiu - būtinas interneto ryšys. LITLEX'e yra sufleris, padedantis formuluoti užklausas. Galima kurti, redaguoti, pildyti savo klasifikatorius (vartotojas pats gali klasifikuoti rastus dokumentus pagal savo sukurtas temas). Yra darbo su LITLEX statistika („Vėliausiai žiūrėti dokumentai“, „Po paskutinio žiūrėjimo pasikeitę aktai“, „Populiariausi dienos, mėnesio aktai“).
Šiaulių Šiauliai (krepšinio klubas)
„Šiauliai“ – profesionalus Šiaulių vyrų krepšinio klubas.
Staviskų žydų kapinės
Staviskų žydų kapinės - žydų kapinės Staviskų mieste. Kapinių teritorija 3,08 ha, kurioje išlikę apie 12 antkapių ir akmeninė tvora.
LITLEX
Paieška
LITLEX intERnet informacija buvo pasiekiama per internetą nepriklausomai nuo darbo vietos, duomenys atnaujinami kasdien. Paieška vykdoma internete, prisijungus vartotojo vardu ir slaptažodžiu, aktai randami atliekant užklausas pagal akto atributus, raktinius žodžius, frazes tekste ar pavadinime. Straipsnio lyginamosios redakcijos, akto komentavimo ir asmeninių pastabų įrašymo galimybė, statistika, vartotojo klasifikatoriai, nuorodos į atskirus straipsnius. Teminiai klasifikatoriai - sąvadai, aktų loginiai ryšiai.
Šiaulių Šiauliai (krepšinio klubas)
Nuo 1994 m. varžosi LKL (daugkartinė bronzos medalių laimėtoja), 2004–2015 m. varžėsi BBL.
Girdavos apskritis
Girdavos apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Girdava.
Istorija
Apėmė Mažosios Lietuvos pietinę dalį, Ameitos ir Ašvinės upių baseinus. Ribojosi su Frydlando, Vėluvos, Įsruties, Darkiemio, Unguros ir Rastenburgo (Raisto) apskritimis. 1818 m. apskrities plotas buvo 847 km², buvo 24 000 gyventojų.
XIX a. buvo 1 miestas, 9 valsčiai: Asūnų, Frydenbergo, Ginynų, Girdavos, Lagagarbio, Maltainių, Muldžių, Nordenburgo ir Gross Schönau.
Apskrityje privati žemėvalda viršijo valstybinį karaliaus domeną apie 4,4 karto, daugiausia Mažojoje Lietuvoje. Girdavos ir Nordenburgo valsčiai buvo grafų von Schliebenų nuosavybė. XIX a. pradžioje apskrityje buvo 110 bajorų dvarų bei palivarkų, 659 valstiečių ūkiai, 183 daržininkų ir trobelninkų sodybos. 63 pradinės ir 3 vidurinės mokyklos.
Pamaldos apskrities evangelikų liuteronų parapijose dažniausiai vykdavo lietuvių kalba, ja nustota laikyti tik XIX a. pabaigoje, taip pat kai kur lenkų kalba ir visur vokiečių kalba.
Senovės Prūsijos gentį bartus naciai klaidingai laikė germanų giminaičiais, todėl 1938 m. Bartos vietovių prūsiškų pavadinimų nekeitė į vokiškus, išskyrus 15 jiems atrodančių lietuviškais. Sovietinė valdžia apskrities, kaip ir viso Karaliaučiaus krašto, vietovardžius pakeitė į rusiškus. 1945 m. diduma Girdavos apskrities teritorijos atiteko TSRS, joje sudarytas Kaliningrado srities Železnodorožno rajonas, pietinė dalis atiteko Lenkijai.
Gyventojai
Iki 1709–1711 m. maro bei bado apskrityje gyveno beveik vien lietuvininkai ir prūsai, tik pietinėje dalyje apsigyveno lenkų mozūrų iš Mozūrijos. Per marą daug vietos gyventojų išmirus, atkelta vokiečių kolonistų. Iki XVI a.- XVII a. gyveno nemažai bartų, jų dauguma, dar nesuvokietėjusių apskrities šiaurinėje dalyje virto lietuvininkais. Lietuvininkų į apskritį kėlėsi ir iš kitų Mažosios Lietuvos sričių. XIX a. lietuvininkai ir lenkai suvokietėjo.
Gyventojų surašymo duomenimis, įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:
Lietuviai
Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1825 m. Girdavos apskrityje iš 37 338 gyventojų lietuviškai kalbėjo 49,1 %, 1852 m. apie 38,4 %, 1890 m. apie 25,2 % žmonių.
Nuorodos
Kraštiečių tinklalapis
Milius
Milius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Milienė (ištekėjusi moteris) ir Miliūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lietuvos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Tai buvo pereinamasis Lietuvos čempionatas, vykęs 1999 m. vasarą ir rudenį. Suorganizuotas pereinant nuo sistemos ruduo–pavasaris (galiojo 1991–1999 m.), būdingos didžiajai daliai Europos šalių, prie sistemos pavasaris–ruduo, būdingai šiaurės Europos šalims. Turnyrai vyko vieno rato sistema.
Biala
Biala  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Bielsko ir apie 36 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lietuvos futbolo varžybos 1999–2000 m.
I lyga
Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos:
Žalgiris-3 Vilnius iš turnyro pasitraukė dar nepradėjęs kovų.
Rytų zona
Prieš pat prasidedant turnyrui iš varžybų pasitraukė FK Visaginas ir Lietuvos jaunimo iki 16 m. rinktinė.
Vakarų zona
Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos:
Moterų futbolo lyga
Pirmenybėse dalyvavo 4 ekipos: 1. Šiaulių FC "Gintra" 2. Žemaitija Telšiai 3. Šventupė Ukmergė 4. Rūta Nemenčinė
Rezultatyviausios žaidėjos:
Charizma
Charizma (🇬🇷 'dovana') – užburiantis žmogaus patrauklumas ar žavesys galintis kituose įkvėpti atsidavimą, taip pat krikščionių teologinė sąvoka – Dievo duotas sugebėjimas ar talentas. Kalbant apie pirmąją reikšmę, politikos, psichologijos ir vadybos sričių mokslininkai   terminą „charizma“ naudoja tam tikram lyderio tipui, darančiam „simbolinio vado įtaką įsišaknijusiems emociniams ir ideologiniams pamatams“ apibūdinti. Paprastai charizmatiškais vadinami asmenys, galintys lengvai patraukti dėmesį ir sukelti kitų susižavėjimą (arba net neapykantą, jei charizma negatyvi) dėl savo asmenybės ir/ar išvaizdos bruožų. Teologijoje terminas charizma suprantamas pagal antrąją reikšmę. Nuo 1950 metų ši sąvoka įvairiomis reikšmėmis tapo plačiai vartojama religijoje, socialiniuose moksluose, žiniasklaidoje ir visose vakarų visuomenėse.
Etimologija
Charizma – graikų kalbos žodis χάρισμα (khárisma), kuris reiškia „laisvai duotas“ arba „ypatinga Dievo malonė“. Terminas kilęs iš žodžio χάρις (charis), reiškiančio „malonė“. Kai kurie šio žodžio šaknies vediniai (įskaitant ir „malonė“) suprantami panašiai kaip šiuolaikinė asmenybės charizma, pavyzdžiui, „patrauklumas ar žavesys“, „geranoriškumas“, „suteikti palankumą ar paslaugą“ arba „būti palaimintam“. Be to, senovės graikų dialektas plačiai vartotas romėnų laikais šias sąvokas taikė be priereikšmių, aptinkamų šiuolaikinės religijos vartosenoje. Senovės graikai asmenybės charizmą taikydavo savo dievams; pavyzdžiui, priskirdami žavesį, grožį, gamtą, žmogaus kūrybiškumą ar derlingumą deivėms jie šaukdavo Charites (Χάριτες).
Teologai ir visuomenės mokslų mokslininkai išplėtė ir modifikavo pirminę graikų naudotą žodžio prasmę į dvi atskiras reikšmes, pateiktas viršuje. Patogumo dėlei, pirmąją reikšmę vadinsime asmenybės charizma, o antrąją – Dievo suteikta charizma.