cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pizos respublika
Pizos respublika ir Kryžiaus žygiai
Pizos respublika ir kitos jūrinės respublikos pasinaudojo Kryžiaus žygiu kad kurtų prekybinius postus ir kolonijas Rytinėse Viduržemio jūros pakrantėse (Sirijoje, Libane ir Palestinoje). Pizos respublika įkūrė savo kolonijas Antiochijoje, Akroje, Jafoje, Tripolyje, Tyre, Jopoje, Latakijoje ir Akonėje (Accone). Jie turėjo valdų Jeruzalėje ir Cezarėjoje, mažesnių ir mažiau autonomiškų kolonijų Kaire, Aleksandrijoje ir, žinoma, Konstantinopolyje.
Konstantinopolyje imperatorius Aleksijus I Komninas (Alexius I Comnenus) suteikė Pizos respublikai ypatingas švartavimosi ir prekybos teises. Visuose šiuose miestuose piziečiai gavo privilegijų ir imunitetą nuo mokesčių, bet buvo įpareigoti ginti tuos miestus užpuolimo metu. XII a. Pizos kvartalas Rytiniame Konstantinopolyje turėjo iki 1000 žmonių. Kelerius metus Piza buvo didžiausias prekybinis ir karinis Bizantijos sąjungininkas, tuo metu įtaka viršijusi Venecijos respublikos svorį.
Vakarinėje Viduržemio jūros dalyje Pizos prekeiviai inicijavo 1113–1115 m. ekspediciją į Balearų salas (1085 m. popiežius Grigalius VII Pizai suteikė Balearų salų valdymo teisę), tačiau žygis buvo nesėkmingas ir musulmonų išstumti nepavyko.
Pizos smukimas
Pizos tarptautinė galia smuko 1284 m. patyrus triuškinantį pralaimėjimą Melorijos mūšyje prieš Genujos pajėgas. Piza prarado daugelį galerų, daug jūrininkų pateko į nelaisvę. 1290 m. Genujos laivai atakavo Pizos uostą ir jį sugriovė.
Grenchenas
Grenchenas – miestas šiaurės vakarų Šveicarijoje, Juros kalnų papėdėje, tarp Zoloturno ir Bylio. Oro uostas, dvi geležinkelio stotys. Išvystyta laikrodžių pramonė.
Istorija
Įkurtas apie 1000 metus, kai čia pastatyta pilis. Miestas minimas nuo 1131 m.
Krymo totorių vėliava
thumb|right|Krymo totorių etninė vėliava thumb|Krymo respublikos (1917-1918) vėliava
Krymo totorių vėliava – Krymo totorių etnoso vėliava: žydra vėliava su geltonu taraku kairiajame viršutiniame kampe. Tarakas yra senovinis totorių simbolis, naudotas kaip įdago ženklas.
Vėliavos spalvos sutampa su 1917–1918 m. egzistavusios Krymo respublikos spalvomis.
Plankiai
Plankiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Pagirių, šalia Pauslajo miškų.
Didžialaukis (Molėtai)
Didžialaukis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Joniškio.
Istorija
Kaimas užrašytas 1859 m. Joniškio bažnyčios brolijos išlaidų knygoje.
Laivo komisaras
Vieta rangų lentelėje
Laivo komisaro pareigos pirmą kartą paminėtos 1720 m. Jūrų statute. 1722 m. Rangų lentelėje laivo komisaras buvo XIV klasėje, buvo prilygintas armijos fendrikui ar praporščikui arba II rango škiperiui laivyne.
Laivyno ekipažų, pusekipažių ir atskirųjų kuopų laivo komisarai buvo aukštesnio rango – jie buvo priskirti IX klasei.
Pavaldumas
Laivo komisaras būdavo pavaldus tiesiogiai laivo vadui ir intendantui (krygskomisarui), taip pat – admiraliteto kolegijai.
Laivo komisarui buvo pavaldūs jaunesnieji ūkiniai etatai – bataleriai, unterbataleriai, kuporai ir unterkuporai.
Pareigos
Laivui atvykus į uostą laivo komisaras turėdavo atsiskaityti, kiek ko buvo sunaudota ir kiek dar liko. Laivo komisaras turėjo ūkinėje knygoje kruopščiai registruoti visą sunaudojamą ir gaunamą turtą, ir kiekvieną savaitę šią knygą turėdavo pateikti kapitonui patikrinti ir patvirtinti parašu. Krygskomisarui irgi kiekvieną savaitę turėdavo perduoti žiniaraštį apie maisto produktų, pinigų ir mundiruotės sunaudojimą ir likučius.
1804 m. birželio 15 d. laivyne buvo įvestos revizorių pareigos. Nuo tos datos laivo komisarai nebebuvo aukščiausi laivo turto tvarkytojai, šias pareigas perėmė revizoriai. 1853 m. Jūros statute buvo nurodyta, kad laivo komisaras yra pavaldus revizoriui. Dabar laivo komisaro pareigos buvo sekti, kiek laivo komandai reikia skirti maisto, aprangos ir kitų reikmenų, užtikrinti, kad ūkinėse knygose būtų surašytos visos sąnaudos. Pagal vėlesnius (1870, 1885, 1899, 1910 ir 1914 m.) Jūrų statuto leidimus laivo komisaro pareigos beveik nekito. Jis turėdavo registruoti visas pinigines operacijas laive.
Mūšio metu laivo komisaras būdavo pavaldus laivo gydytojui.
Avul Pakir Jainulabdeen Abdul Kalam
Avulas Pakiras Džainulabdynas Abdulas Kalamas (vardas paprastai trumpinamas kaip A. P. J. Abdul Kalam,, g. 1931 m. spalio 15 d. Ramešvarame, Tamilnade, Indijoje – m. 2015 m. liepos 27 d.) – vienuoliktasis Indijos prezidentas, pareigas ėjo nuo 2002 iki 2007 m. Aeronautikos inžinierius, baigė Madraso technologijos institutą (Indijoje).
Nuo 1958 m. dirbo Indijos gynybos tyrimų organizacijoje. 1963 m. perėjo dirbti į Indijos kosminių tyrimų organizaciją.
Meno salos vykdomoji taryba
Meno salos vykdomoji taryba  – buvęs pagrindinis Meno salos vyriausybės vykdomosios valdžios organas. Taryba palaipsniui ėmė veikti kaip salos ministrų taryba, tad 1990 m. performuota į Meno salos ministrų tarybą.
Vykdomoji taryba buvo įkurta 1949 m., po rinkimų (General Election), „kad padėtų gubernatoriui atlikti jo pareigas“. Vykdomoji taryba pakeitė nuo 1946 m. veikusį Tinvaldo vykdomąjį komitetą (Executive Committee of Tynwald). Pradžioje tarybai vadovavo Meno salos gubernatorius, į jos sudėtį įėjo dalis Tinvaldo narių:
1980 m. gubernatorius nustojo pirmininkauti Vykdomajai tarybai, jį pakeitė Tinvaldo renkamas pirmininkas. 1985 m. Tarybos sudėtis buvo pakeista, jos nariais tapo aštuonių pagrindinių Tinvaldo komisijų (Boards) pirmininkai, kurie 1986 m. imti vadinti ministrais, o tarybos pirmininkas – vyriausiuoju ministru.
1990 m. Vykdomoji taryba pervadinta į Ministrų tarybą.
Tinis
Tinis arba Tinisas – graikiškas senovinio Senovės Egipto miesto Dženi (Dženu) pavadinimas. Jis buvo prie Nilo, netoli Abydoso ir buvo Ta-Ver (8) nomo (Aukštutinio Egipto srities) sostinė. Taip pat buvo viso Egipto sostinė pirmųjų dinastijų laikais (III tūkst. pr. m. e. pradžioje). Tiksli Tinio vieta nėra identifikuota, tačiau manoma, kad ji yra netoli Girgos miesto.
Istorija
Nuo III dinastijos, Senosios karalystės laikotarpiu Tinio svarbą galutinai užgožė Memfis, tapęs politiniu ir religiniu šalies centru. Tinio statusas sumenko iki Ta-Ver nomo (administracinio vieneto) centro. Nors spėjama, kad šio nomo vietininkas turėjo didesnę valdžią nei kiti nomai, ir administravo visą Aukštutinį Egiptą. Be to, Tinyje rezidavę Anhuro žyniai turėjo nemažą religinę įtaką regione. Pirmuoju suirutės laikotarpiu Egiptui suskilus, Tinis pripažino piečiau buvusio Hierakonpolio, vėliau Tėbų (XI dinastijos) valdžią. Ties Tiniu ėjo riba tarp Tėbų ir Herakleopolio dinastijų, todėl kraštas buvo siaubiamas karų.
Vidurinės karalystės laikotarpiu vėl atkurta taika, ir Tinis vėl tapo nomo centru. Antruoju suirutės laikotarpiu šis nomas turėjo didžiulę autonomiją, čia susikūrė vietinė Abido dinastija, kuri tikriausiai rezidavo Tinyje. Vėliau Tinis pripažino Tėbų (XVII dinastijos) valdžią. Naujosios karalystės laikotarpiu Tinis kurį laiką atsigavo kaip prekybinis centras, nes iš čia vedė keliai į svarbias dykumų oazes. Tačiau vėliau gyvenvietė sumenko. Ptolemėjų laikais ji nebetiko būti administraciniu nomo centru, ir jį užgožė naujas miestas regione - Ptolemais Hermiou.
Juodžiai (Vilnius)
Juodžiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės pietuose, netoli kelio Marijampolis–Rakonys, prie Juodės upelio. Kreidos mergelio, glaukonitinio priesmėlio telkiniai.
Simas Karaliūnas
Biografija
1956 m. baigė Joniškio 1-ąją vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė lietuvių kalbos ir literatūros Vilniaus universiteto Istorijos Filologijos fakultete. Nuo 1962 m. dirbo Lietuvių kalbos institute pradžioje jaunesniuoju, vėliau vyresniuoju ir vyriausiuoju mokslo darbuotoju. 1967 m. apgynė kandidatinę (nostrifikuotą daktaro) disertaciją „Kai kurie baltų ir slavų kalbų seniausiųjų santykių klausimai“, 1987 m. – habilituoto daktaro disertaciją „Baltų kalbų struktūrų bendrybės ir jų kilmė“.
Mokslinė veikla
Daugiausia tyrė baltų ir slavų kalbų bendrybes ir skirtumus, veiksmažodžio istorijos ir sociolingvistikos problemas. Paskelbė mokslinių straipsnių iš baltų kalbų istorijos fonetikos ir gramatikos, istorijos leksikologijos, etimologijos, kalbų kontaktų. Iš vokiečių k. išvertė E. Frenkelio knygą „Baltų kalbos“ (1969 m.).
Rostoltai
Rostoltai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 17 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Arvydas Ilginis
Arvydas Ilginis (1952 m. rugpjūčio 10 d. Vilniuje – 2016 m. rugsėjo 7 d.) – Lietuvos televizijos režisierius, aktorius.
Biografija
Baigė Vilniaus 23-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. baigė režisūrą LSSR konservatorijoje.
1975–1990 m. Lietuvos Radijo ir televizijos Literatūros ir meno redakcijos režisierius. 1991–1993 m. „Telefilmo“ vyr. redaktorius. Nuo 1993 m. videofilmo „Giminės“ vadybininkas. 1997–1999 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos generalinis direktorius. 1999–2002 m. Lietuvos televizijos režisierius. Nuo 2002 m. „Pajautos studijos“ direktorius.
Lagranžo vidutinės reikšmės teorema
Tegul funkcija f(x) tenkina tokias sąlygas:
tada:
Ši lygybė vadinama Lagranžo vidutinės reikšmės teorema. Apibendrinta vidutinės reikšmės formulė vadinama Koši vidutinės reikšmės formule. Lagranžo teorema yra atskiras Koši teoremos atvejis, tačiau dažniausiai jo pakanka.
Geometrinė teoremos prasmė
Geometriškai teorema reiškia, kad kiekvienai tolydžiai funkcijai intervale (a; b) egzistuoja bent vienas intervalo (a; b) taškas toks, kad funkcijos liestinė šiame taške yra lygiagreti atkarpai, jungiančiai funkcijos galus. Tokių taškų gali būti be galo daug.
2003 m. Europos krepšinio čempionatas
Europos krepšinio čempionatas, vykęs 2003 m. rugsėjo 5-14 dienomis Švedijoje (Burosas, Liuleo, Noršiopingas, Sioderteljė ir Stokholmas). Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė, septintą kartą dalyvavusi Europos krepšinio čempionate, trečią kartą užėmė pirmą vietą ir iškovojo aukso medalius. Finale Lietuvos rinktinė nugalėjo Ispaniją, rezultatu 93:84 (20:19, 20:12, 22:17, 31:36). Trečiąją vietą iškovojo Italijos krepšininkai. Čempionato naudingiausiu žaidėju pripažintas Šarūnas Jasikevičius, jis taip pat pirmavo ir pagal rezultatyvių perdavimų kiekį per rungtynes. Į simbolinį čempionato geriausių žaidėjų penketuką pateko du lietuvių žaidėjai – Šarūnas Jasikevičius ir Saulius Štombergas.
Arenos
thumb|right|200px|Stokholmo Globe Arena, kurioje vyko čempionato finalas
Turnyro komanda
Šie žaidėjai pateko į turnyro komandą
Vietos
''Lietuva, Ispanija ir Italija pateko į Olimpines žaidynes Graikijoje.
Komandų sudėtys (Finalinis ketvertukas)
1. Lietuva: Šarūnas Jasikevičius, Arvydas Macijauskas, Saulius Štombergas, Ramūnas Šiškauskas, Darius Songaila, Eurelijus Žukauskas, Mindaugas Žukauskas, Donatas Slanina, Dainius Šalenga, Virginijus Praškevičius, Kšyštof Lavrinovič, Giedrius Gustas (Vyriausiasis treneris: Antanas Sireika)
2. Ispanija: Pau Gasol, Juan Carlos Navarro, José Manuel Calderón, Jorge Garbajosa, Carlos Jiménez, Felipe Reyes, Alberto Herreros, Rodrigo De la Fuente, Carles Marco, Alfonso Reyes, Roger Grimau, Antonio Bueno (Vyriausiasis treneris: Moncho López)
3. Italija: Massimo Bulleri, Gianluca Basile, Roberto Chiacig, Denis Marconato, Giacomo Galanda, Nikola Radulovic, Alessandro De Pol, Matteo Soragna, Michele Mian, Alex Righetti, Alessandro Cittadini, Davide Lamma (Vyriausiasis treneris: Carlo Recalcati)
4. Prancūzija: Tony Parker, Boris Diaw, Tariq Abdul-Wahad, Jerome Moiso, Ronny Turiaf, Florent Piétrus, Moustapha Sonko, Cyril Julian, Thierry Rupert, Alain Digbeu, Laurent Foirest, Makan Dioumassi (Vyriausiasis treneris: Alain Weisz)
Limburgo kunigaikštystė
Limburgo kunigaikštystė, kitaip Limburgo hercogystė  – istorinė valstybė dabartinėje rytų Belgijoje (Limburgo provincija), pietryčių Nyderlanduose (Limburgo provincija) ir vakarų Reino krašte-Pfalce (Vokietija), egzistavusi XI–XVIII a. Priklausė Šventajai Romos Imperijai kaip viena iš Septyniolikos Provincijų.
Darbėnų girininkija
Darbėnų girininkija yra Kretingos miškų urėdijos vakarinėje dalyje, Kretingos rajono savivaldybėje, Darbėnų miestelio apylinkėje.
Limburgo kunigaikštystė
Istorija
Kunigaikštystė įkurta XI a. Žemutinės Lotaringijos sudėtyje. Pirmuoju kunigaikščiu laikomas Valeranas, Žemutinės Lotaringijos kunigaikščio Frederiko žentas, kuris iš pradžių titulavosi grafu, jo jo palikuonys gavo kunigaikščių titulą. 1214 m. Limburgo valdančioji dinastija užvaldė Liuksemburgo grafystę ir nuo tada žinoma kaip Liuksemburgų dinastija. Pačiame Limburge, tuo tarpu, 1283 m. prasidėjo įpėdinystės karas, po kurio kunigaikštystės soste 1288 m. įsigalėjo Brabanto kunigaikščiai. Taip Limburgo istorija pateko į Brabanto istorijos orbitą.
Darbėnų girininkija
Apibūdinimas
Girininkija apima Kretingos rajono savivaldybės Darbėnų seniūnijos vakarinę, centrinę ir pietinę dalį bei Kretingos seniūnijos centrinę dalį. Vakaruose ribojasi su Palangos girininkija, iš pietų ir rytų – su Vaineikių girininkija, o šiaurinėje dalyje – su Grūšlaukės ir Lenkimų girininkijomis.
Limburgo kunigaikštystė
Istorija
1404 m. Brabanto ir Limburgo soste įsigalėjo Burgundų Valua dinastija ir taip kunigaikštystė įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Po 1477 m. Nansi mūšio, kurio metu Burgundijos kunigaikštystė atiteko Prancūzijai, Limburge įsigalėjo Habsburgai. Limburgą sujungus su daug mažesnių feodalinių valdų, suformuota viena iš Septyniolikos Provincijų. 1512 m. Limburgas priskirtas Šventosios Romos imperijos Burgundijos apskričiai.
Darbėnų girininkija
Apibūdinimas
Valstybinės reikšmės miškų plotas – 2782 ha, iš kurių 63% užima pušynai, 25% – eglynai, o likusius – beržynai, ąžuolynai ir kiti medynai. Didžiausi yra Baltkalnio, Lenkės, Mažučių, Joskaudų, Kadagynų Rievos, Tūbausių miškai.
Girininkiją sudaro Kadagynų, Mažučių ir Darbėnų eiguvos.
Istorija
Darbėnų girininkija įkurta 1920 m. buvusios grafų Tiškevičių valdų Darbėnų girininkijos bazėje. Tiškevičių laikais girininkijai vadovavo Jonas Dunduras.
1020 m. pr. m. e.
'''1020 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Brandon Boyd
thumb|250px|Brandon Boyd (2012 m.). Brandon Charles Boyd (g. 1976 m. vasario 15 d.) – alternatyvaus roko JAV grupės Incubus vokalistas.
Biografija
Brandon Boyd užaugo Kalabase, Kalifornijoje. Jo tėvai Dolly ir Charles, jau nuo mažų dienų rėmė jo kūrybinę pusę. Pirmą kartą Brandon’as sutiko Jose Pasillas 1980 m., pradinėje mokykloje, bet tik besimokydamas vidurinėje mokykloje Brandon’as buvo pakviestas prisijungti prie grupės, kurioje jau buvo Jose, Mike Einziger ir Alex Katunich. Brandon’o vokaliniai sugebėjimai, kuriuos jis išlavino daugiausia pats (jis lankė dainavimo pamokas iki tol, kol baigėsi pinigai, bet jis tvirtina, kad išmoko visko, ko reikėjo), įrodė, kad jis yra tas elementas, kurio reikia grupei. Jiems bekuriant grupė tapo žinoma artimiausioje kaimynystėje.
Boyd stiprus balsas buvo vienas iš veiksnių, dėl kurių grupe susidomėjo Sony's Epic/Immortal Records ir 1996 m. grupė su jais pasirašė kontraktą. Ankstyvoji jo kūryba neabejotinai buvo įtakota jo marichuanos vartojimo. Pasak Boyd’o, pirmą kartą pabandžius marichuanos su vyresniuoju broliu Darren’u, jo smegenyse atsivėrė poetiniai vartai. O visas pirmasis grupės albumas Fungus Amongus yra apie "magiškuosius grybus".
Brandon Boyd yra parašęs dvi knygas. Pirmoji, išleista 2003 m., buvo White Fluffy Clouds. Ji daugiausia susideda iš jo meno kūrinių, fotografijų, dainų žodžių, minčių. Jo naujausias leidinys, From the Murks of the Sultry Abyss, išėjo 2006 m.
Semilas
Vienas svarbių miesto statinių yra šv. Petro ir Povilo bažnyčia, pastatyta XX a. pradžioje.
Per miestą teka Jizera ir jos kairysis intakas Oleška.
Antrojo pasaulinio karo metais, 1942 m., mieste buvo gydomi suomių kareiviai. Gydė tuberkuliozę ir kitus plaučių pažeidimus. Pacientus iš Hanko (Suomija) laivais gabeno į Dancigą ar Libau (Liepoja). Kartu su pacientais į miestą atvyko ir suomės slaugės.
Kernavės medinė koplyčia
140px|left
Kernavės medinė koplyčia – koplyčia Širvintų rajone, Kernavėje, Kernavės kultūrinio rezervato teritorijoje, 1 km į pietvakarius nuo kelio. Koplyčia stovi prie Kernavės Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčios, šalia senosios bažnyčios pamatų. Koplyčioje įrengtas muziejus. Jame eksponuojamos profesionalių drožėjų ir liaudies dievdirbių XVII–XIX a. skulptūros, kuriame dauguma surinktos iš įvairių Lietuvos bažnyčių ir koplyčių, liaudies meno dirbiniai.
Koplyčia nuo 1992 m. yra nekilnojamojo kultūros paveldo objektas, regioninės reikšmės paminklas (unik. kodas ).
Istorija
Medinė koplytėlė pastatyta 1820–1822 m. (kitais duomenimis XVIII a. pab.) Jazdovskių iniciatyva Kernavėlės dvare, o 1822 m. nupirkta kunigo P. Cibovičiaus rūpesčiu ir perkelta prie Kernavės medinės bažnyčios, pastatytos 1739 m., senesnės Vytauto laikų bažnyčios (statytos apie 1420 m.) šventoriuje. Iškilus mūrinei bažnyčiai, 1933 m. senoji apleista medinė nugriauta ir 1934 m. iš varžytinių parduota. Iš jos medžiagų buvo pastatyta Krivonių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia. Buvusį sakralinių pastatų kompleksą 1875 m. įamžino dailininkas Napoleonas Orda.
1830 m. bažnyčios vizitacijos akte įrašyta: „koplytėlė – aštuoniakampė, tokiu pat aštuoniakampiu gontų stogu, su geležiniu kryžiumi, sienos dar sveikos, pušies medžio, neapmuštos, durys stalių darbo, koplytėlėje – 4 langai, lubos ir grindys iš lentų, altoriaus nebuvo“. 1884 ir 1892 m. bažnyčios inventoriaus aprašymuose pažymėta, kad koplytėlė naudota tik bažnytiniams daiktams laikyti. Laikui bėgant koplytėlė neprižiūrim sunyko. 1935 m. nuplėštas koplytėlės lentų apkalimas, buvo ruošiamasi nugriauti ir patį statinį. 1937 m. statinys neturėjo stogo, pamatų, langų, grindų, sienos buvo papuvusios. Tačiau Valstybės archeologijos komisijos pirmininko Vlado Pryšmanto rūpesčiu koplyčia buvo išsaugota, uždengta nauju stogu. Koplyčia gerokai apnyko po II pasaulinio karo. 1959 m. pastatas suremontuotas, iš išorės vėl apkaltas vertikaliomis lentomis. 1986 m. buvo parengtas restauravimo projektas. Restauruojant medinę koplytėlę buvo rastas „gyvasis akmuo“, panašus į vištos kiaušinį. Bioenergetikai tvirtina, jog tai iš pagonybės laikų likęs apeiginis akmuo, pakrautas dvasine energija.
Konstantinavas
Konstantinavu vadinama:
David Garedžos vienuolynai
thumb|250px|David Garedžos urvų celės thumb|250px|Įtvirtintas vienuolyno kiemas David Garedžos vienuolynai  – Gruzijos stačiatikių vienuolynų kompleksas, esantis 60 km į rytus nuo Tbilisio, Kachetijoje, šalia Azerbaidžano sienos. Sudaro keli šimtai Garedžos kalno šlaito urvuose (~25 km atstume) įrengtų koplyčių, celių, bažnyčių ir gyvenamųjų patalpų.
David Garedžos kompleksą VI a. įkūrė Šv. Dovydas Garedžietis – vienas iš taip vadinamų trylikos Asirijos tėvų, stiprinusių krikščionybę senovės Gruzijoje. Kompleksas plėtojosi iki XIII a., kol 1265 m. buvo nuniokotas mongolų antpuolio. Vėliau vienuolynas buvo atkurtas, bet 1615 m. vėl nuniokotas Sefevidų. Tarybiniais metais vienuolynas buvo uždarytas, o apie 1980 m. paverstas karinių pratybų baze. Dėl visuomenės spaudimo bazė panaikinta, bet vėliau kurį laiką buvo atkurta pačių gruzinų. Dalis komplekso statinių patenka į Azerbaidžano teritoriją, todėl tarp valstybių iškilęs ginčas dėl sienos toje vietoje.
David Garedžos kriptose yra išlikę vertingų senovinių freskų.
Juknaičių seniūnija
Juknaičių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šilutės rajono savivaldybės pietryčiuose.
Archeologijos paminklai: Gaidelių kapinynas (X-XI a.), Pašyšių kapinynas (III-IV a.), 43 senosios evangelikų liuteronų kapinės, Juknaičių Alkos kalnas, prieškarinės Lietuvos muitinės ir perkėlos liekanos Šilininkuose.
Seniūnijoje gyvena 55 % darbingo amžiaus gyventojų, 28 % – iki 15 metų, 17 %; – pensininkų (2004 m.). Vyrauja smulkūs gyvulininkystės ūkiai, plėtojami ir netradiciniai verslai – kaimo turizmas, eglaičių auginimas ir kt.
2008–2012 m. Seimas
'''Seimo 2008–2012 m. kadencija''' – Lietuvos Respublikos Seimas, išrinktas 2008 m. spalio 12 d. vykusiuose visuotiniuose rinkimuose ir 2008 m. spalio 26 d. vykusiame antrajame rate vienmandatėse apygardose (pagrindinis straipsnis: 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai).
Juknaičių seniūnija
Geografija
Šiaurėje ribojasi su Šilutės, rytuose – su Ž. Naumiesčio, pietuose – su Usėnų seniūnijomis, vakaruose – Nemuno deltos atšaka Rusnė atskiria nuo Kaliningrado srities (Rusija). Girininkų, Leitgirių, Paleičių, Šilininkų kaimai yra pasienio ruože.
Per Juknaičių seniūniją teka upė Leitė, rytiniu pakraščiu – Šyša. Seniūnijos vakarinis pakraštys priklauso Nemuno deltos regioniniam parkui, kuriame gyvena Lietuvos retieji paukščiai: juodasis gandras, juodasis peslys, pievinė lingė, erelis rėksnys, gervė ir kt. Į parką įeina Nemuno pakrantės kopų kompleksas Girininkuose, rekreacinė teritorija Paleičiuose, Žalčių, Ilgasis, Dambos, Dydysis ir Mažasis Žiogių ir kt. ežerėliai, Berštų, Leitgirių Kūlynų miškai. Per seniūniją eina Klaipėdos-Tilžės geležinkelis ir Klaipėdos–Jurbarko plentas. Yra užliejamų pievų, kelių.
2008–2012 m. Seimas
Seimas
Jauniausia Seimo narė – konservatorė 26 metų Agnė Bilotaitė, vyriausia – konservatorė 72 metų V. M. Čigriejienė. Seimo narių amžiaus vidurkis – 49,5 m.
Juknaičių seniūnija
Istorija
I tūkstantmetyje Juknaičių seniūnijos teritorijoje buvo mažai gyvenama. Vėliau ji priklausė Kryžiuočių ordinui, Prūsijai, Vokietijos imperijai. Iki XVIII a. pradžios beveik visi gyventojai buvo lietuvininkai (vokiečiai buvo tik dvarponiai, valsčių pareigūnai). Po baisaus 1709–1711 m. didžiojo maro, kai vietinių gyventojų žymiai sumažėjo, prasidėjo vokiečių antplūdis. XIX a. viduryje čia jau gyveno apie 30 proc. vokiečių. XIX a. pradžioje panaikinta baudžiava, gyventojai išskirstomi į viensėdijas.
2008–2012 m. Seimas
Seimas
Pirmasis Seimo posėdis įvyko 2008 m. lapkričio 17 d., posėdžio pirmininkė konservatorė Vida Marija Čigriejienė.
Seimo Pirmininko rinkimai
Seimo pirmininkas buvo renkamas slaptu balsavimu pirmojo posėdžio metu. Kandidatas į šį postą buvo tik vienas – Arūnas Valinskas. Slapto balsavimo rezultatų skaičiavimo komisiją sudarė šie Seimo nariai: R. Ačas, V. P. Andriukaitis, P. Auštrevičius, V. Baltraitienė, V. Babilius, A. Bilotaitė ir V. Bogušis. Po slapto balsavimo suskaičiavus balsus jie pasiskirstė taip: UŽ balsavo 67 Seimo nariai, PRIEŠ – 69, o vienas balsavimo biuletenis buvo sugadintas. Arūno Valinsko išrinkimui į Seimo Pirmininko postą nepakako balsų. Pirmą kartą Lietuvos parlamentarizmo istorijoje po Nepriklausomybės atkūrimo naujai išrinkto parlamento pirmajame posėdyje pirmuoju balsavimu parlamento vadovas nebuvo išrinktas.
Juknaičių seniūnija
Istorija
Pirmoji pradžios mokykla Juknaičių seniūnijoje atidaryta Pašyšiuose (1736 m.), vėliau – Leitgiriuose (1737 m.), Juknaičiuose (1761 m.), Kanteriškiuose (1823 m.), Rumšuose (1825 m.), Piktaičiuose (1854 m.), Paleičiuose (1856 m.), Kūgeliuose (1881 m.). Pradinės mokyklos dar buvo įsteigtos ir Barzdėnuose, Girininkuose, Medžioklėje.
2008–2012 m. Seimas
Seimo Pirmininko rinkimai
Po pirmojo balsavimo valdančioji dauguma nutarė dar kartą teikti A. Valinską kandidatu į Seimo Pirmininko postą, nes naujo kandidato neatsirado. Procedūros buvo kartojamos, o balsavimas baigtas tik prieš lapkričio 17 d. vidurnaktį. Šį kartą balsai pasiskirstė taip: UŽ balsavo 79, PRIEŠ – 58 Seimo nariai. Tad tik po dviejų bandymų Seimo pirmininku išrinktas Arūnas Valinskas.
Juknaičių seniūnija
Istorija
Įkurtos evangelikų liuteronų parapijos, pastatomos bažnyčios Vyžiuose (1866 m.), Paleičiuose (1906 m.), Pašyšiuose (1910 m.). XIX-XX a. veikė surinkimininkai ir sekmininkai (Juknaičiuose buvo maldos namai). 1912 m. buvo įsteigtos lietuvių jaunimo draugijos „Vainikas“ (Vyžiuose), „Darželis“ (Paleičiuose).
1919–1923 m. Juknaičių seniūnijos teritorija, kaip ir visas Klaipėdos kraštas, buvo administruojamas Prancūzijos. 1923–1939 m., valdant Lietuvai, veikė keli Lietuvių draugijos giedotojų chorai, šaulių būriai, taupymo ir skolinimo bendrovės, Lietuvos ūkininkų draugijos skyrius, jaunų ūkininkų ratelis, „Santaros“ skyrius. Buvo girininkija, du paštai, kelios pieninės, 10 vėjo malūnų, keletas krautuvių. Lietuvos Valstybės Saugumo Policija 1933 m. lapkričio 23 d. Juknaičiuose suėmė Klaipėdos krašto socialistinės tautos sąjungos vadų susirinkimą, kuris ruošėsi 1934 m. Klaipėdos krašto sukilimui.
2008–2012 m. Seimas
Seimo Pirmininko atstatydinimas
2009 m. rugsėjo 15 d. Seimas svarstė nepasitikėjimą Seimo Pirmininku A. Valinsku. Toks sprendimas buvo priimtas po viešai spaudoje pasirodžiusių nuotraukų, kuriose A. Valinskas matomas bendraujantis su nusikalstamų Lietuvos grupuočių lyderiais. Taip pat Seimo Pirmininko įvaizdžiui pakenkė jo vadovaujamos „Tautos prisikėlimo partijos“ ginčai tarpusavyje.
Pručiai
Pručiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės rytuose, 1 km į rytus nuo Šėtos, prie kelio. Pietiniu pakraščiu teka Vanga. Šėtos kaimų seniūnaitijos centras.
2008–2012 m. Seimas
Seimo Pirmininko atstatydinimas
Slaptu balsavimu seimo nariai nusprendė pašalinti A. Valinską iš Seimo Pirmininko pareigų. Už tokį pasirinkimą balsavo 95 parlamentarai, prieš buvo 20, 9 biuleteniai buvo sugadinti. Iš viso svarstyme dalyvavo 124 seimo nariai. Laikinai eiti Seimo Pirmininko pareigas paskirta pavaduotoja Irena Degutienė.
Pručiai
Istorija
Iki 1954 m. buvo Pručių apylinkės centras.
2008–2012 m. Seimas
Pirmosios Lietuvos istorijoje Seimo Pirmininkės išrinkimas
2009 m. rugsėjo 17 d. pirmąkart Lietuvos parlamentarizmo istorijoje Seimo Pirmininke buvo išrinkta moteris. Seimo vadove tapo buvusi (taip pat pirmoji) Seimo vicepirmininkė Irena Degutienė. Už balsavo 87, prieš – 48 Seimo nariai.
Seimo pirmininko pavaduotojai
Seimo pirmininko pavaduotojais išrinkti Virginija Baltraitienė, Algis Kašėta, Česlovas Stankevičius, Česlovas Juršėnas ir Raimondas Šukys.
Kirsten Price
Kirsten Prais (tikrasis vardas – Katherine Barrett; g. 1981 m. lapkričio 13 d. Kalgaris) – Kanados pornografinių filmų aktorė ir modelis.
2008–2012 m. Seimas
Frakcijos
2009 m. liepos 15 d. skilo iki tol gyvavusi Tautos prisikėlimo partijos frakcija (TPPF). Susikūrė dvi naujos frakcijos:
Komitetai
Seime veikia komitetai, kurie svarsto tam tikrus klausimus. 2008–2012 m. Seime veikia šie komitetai:
Kirsten Price
Biografija
Kirsten Prais gimė Kalgaryje, Kanada, 1981 metų lapkričio 13 d., penktadienį. Netrukus po to šeima persikėlė į JAV ir apsistojo Bostone, kur Kirsten ir užaugo.
Ji mokėsi Fišerio koledže, tačiau jo nebaigė. Vėliau lankė kosmetologų kursus ir gavo licenciją užsiimti šia veikla, nors niekada to nedarė.
Savo karjerą suaugusiųjų versle Kirsten pradėjo pozuodama apsinuoginusi įvairiems žurnalams, tarp jų ir „Playboy“ bei pelnydama „Miss Hawaiian Tropic“ nugalėtojos titulą.
Pradėjusi garsėti kaip modelis, Kirsten persikėlė į Los Andželą, kur apsistojo pas savo draugę Džesę Džein. Pastaroji jau filmavosi pornografiniuose filmuose ir pakvietė prisijungti ir Kirsten. Jos pirmuoju filmu tapo juosta „Loaded“, kurios filmavimo metu ji susipažino su būsimu vyru Barrett Blade.
2005 metais Kirsten pasirašė sutartį su kompanija „Wicked Pictures“.
2010 metais kartu su kolege Kejden Kros ir komiku Dave Attell vedė AVN apdovanojimų ceremoniją.
Kita veikla
right |thumb|160px|Kirsten Prais ir [[Alektra Blue]] 2006 metais ji dalyvavo realybės šou „My Bare Lady“ ir pateko tarp 4 finalininkų.
Kartu su drauge ir aktore Džese Džein 2006 m. kovą vedė Playboy TV šou „Night Calls“.
Yra atlikusi epizodinius vaidmenis TV serialuose, „Weeds“, „X – Play“ (2011), „Canoga Park“ (2007) ir „Sex Games Vegas“ (2005–2006).
Šeima
Kirsten nuo 2004 iki 2006 metų buvo ištekėjusi už kolegos aktoriaus Barett Blade.
AVN apdovanojimas
right |thumb|140px|[[2009 m.]]
F.A.M.E. apdovanojimas
right |thumb|140px|[[2009 m.]]
XRCO apdovanojimas
right|thumb|140px| [[Lacie Heart|Leisė Hart ir Kirsten Prais]]
Juknaičių seniūnija
Istorija
1939–1944 m. priklausė fašistinei Vokietijai. Po II pasaulinio karo Juknaičių seniūnijos teritorijoje įvyko didelė gyventojų kaita – daugumai gyventojų pasitraukus į Vokietiją, jų vietas užėmė atvykėliai iš įvairių Lietuvos vietovių. 1949 m. įsteigti „Pergalės“ ir „Aušros“ kolūkiai, 1963 m. jų pagrindu – „Juknaičių“ ir „Pašyšių“ tarybiniai ūkiai.
„Juknaičių“ (1977–1989 m. vadintas „TSKP XXV suvažiavimo“ t.ū.) tarybinis ūkis sovietinės valdžios propagandiniais tikslais buvo padarytas pavyzdiniu ūkiu Lietuvoje. Juknaičių gyvenvietė (10 gatvių) padaroma parko tipo. 1992 m., „Juknaičių“ ir „Pašyšių tarybinių ūkių pagrindu susikūrė 30 žemės ūkio bendrovių, kurių dauguma po kelerių metų iširo – žemdirbiai pradėjo ūkininkauti individualiai.
1993 m. įkurta Juknaičių Romos katalikų parapija. Pamaldos vyksta Šv. Jono Krikštytojo koplyčioje, įrengtoje pagyvenusių žmonių savarankiško gyvenimo namuose. 1995 m. apylinkė pervadinta į seniūniją.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 11 seniūnaitijų:
Žymūs žmonės
Juknaičiuose gimė Mažosios Lietuvos lietuvių visuomenės veikėjas Edvardas Simaitis, Okslindžiuose – ilgametis Šilutės apskrities viršininkas Karolis Augustas Ozelis, Pašyšiuose – surinkimininkų sakytojai Kristupas Butkeraitis, Skrandys, Šermonas, kunigas Ramutis Janšauskas, Tarvyduose – finansininkas, Pamario krašto kultūros ir sporto rėmėjas Horstas Herbertas Kubutaitis.
Lietuvos savivaldybių indeksas
Lietuvos savivaldybių indeksas – Lietuvos laisvosios rinkos instituto kasmet nuo 2011 m. skelbiamas indeksas, kuris vertina, kaip savivaldybėse yra užtikrinama žmonių ekonominė laisvė. Šiame indekse savivaldybės vertinamos balais ir išrikiuotos nuo geriausios iki blogiausios pagal tai, kaip savivaldybėse yra užtikrinama žmonių ekonominė laisvė. Geriau vertinamos tos savivaldybės, kurios užtikrina žmogaus laisvę rinktis, skatina privačią iniciatyvą, kuria palankias verslo sąlygas, taupo išteklius, garantuoja savo veiklos skaidrumą. Miestų ir ne miestų savivaldybės indekse išrikiuojamos atskirai.
Rodikliai
Lietuvos savivaldybių indeksas sudarytas iš trijų rodiklių grupių:
2011 m.
Geriausiai įvertintos miestų savivaldybės:
2012 m.
Geriausiai įvertintos miestų savivaldybės:
Liauberiškė
Liauberiškė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Raseinių, prie kelio.
Istorija
XX a. pr. buvo Liauberiškės dvaras (Raseinių valsčius).
Sueco kanalo tiltas
Sueco kanalo tiltas, dar vadinamas Egipto–Japonijos draugystės tiltu, Sausio 25-osios tiltu – tiltas Egipte, kertantis Sueco kanalą ties Kantaros miestu. Jis jungia Azijos ir Afrikos žemynus.
Tiltą 1995–2001 m. pastatė Japonijos bendrovė „PentaOcean“. Tiltas vantinis, pastatytas iš plieno ir gelžbetonio, laikomas dviejų 154 m aukščio atramų. Ilgis – 3,9 km, plotis – 10 m, aukštis virš vandens – 70 m.
Sueco kanalo tiltu eina automobilių kelias, jungiantis Kairą su Sinajaus pusiasaliu. Per kanalą taip pat nutiestas geležinkelio tiltas bei įrengtas požeminis tunelis.
Guminė kulka
thumb|right|[[šovinys|Šoviniai su guminėmis kulkomis, kuriuos naudojo Nepalo kareiviai JTO misijoje Somalyje 1996 m.]]
Guminė kulka – guminės ar guma dengtos kulkos, kuriomis šaudoma iš šaulių ginklų. Guminės kulkos laikomos nemirtinomis, jei nėra šaudoma iš arti ir nepataiko į jautrias kūno vietas, tačiau vis tiek gali sukelti rimtų sužalojimų – žmogus gali apakti, likti neįgalus ar net mirti.
Guminės kulkos ir panašiai veikiančios plastikinės, vaškinės bei medinės kulkos dažniausiai naudojamos riaušėms malšinti, eitynėms ir kitokiems žmonių susibūrimams vaikyti. Gumines kulkas naudoja ir treniruotėse šaudyti iš arti.
Istorija
XX a. 7-ojo dešimtmečio pabaigoje nemirtinos kulkos pirmą kartą buvo panaudotos riaušėms malšinti Honkonge. Ten buvo naudojamos 25 mm kalibro medinės (iš tikmedžio) kulkos. Panašias kulkas vėliau plačiai naudojo Šiaurės Airijoje. Jas D. Britanijoje vadina baton round 'kuokinis šovinys'.
Pirmas žmogus, nukautas medine kulka, buvo 11-os metų berniukas Fransis Rauntrys (Francis Rowntree), kuriam 1972 m. balandžio mėn. Belfaste iš arti iššauta kulka pataikė į galvą. Gana greitai medines kulkas pakeitė vadinamosios guminės kulkos.
Pirmosios britų guminės kulkos buvo 150 mm ilgio ir 38 mm skersmens, apie 145 g masės, jos buvo padarytos iš metalinės šerdies, aptrauktos guma. Jas iššaudavo iš patobulinto ir pailginto signalinio Verio pistoleto L67. Naujuosius šovinius britų armija pirmąkart panaudojo 1970 m. rugpjūtį Belfaste.
Iki 1975 m. buvo iššauta ~56 000 šovinių su tokimis kulkomis. Tokių šaudmenų vartojimo instrukcijoje buvo parašyta, kad šioms kulkomis reikia šaudyti į žemę prie demonstrantų kojų, kad į žmones pataikytų rikošetuojančios guminės kulkos. Tiesiai iš arti iššautos guminės kulkos gali sunkiai sužaloti. Nuo tokių kulkų išsyk ar nuo sužalojimų iki 1975 m. žuvo 17 žmonių.
1972 m. ėmė naudoti plastikines kulkas.
Guminės kulkos Lietuvoje
Policija panaudojo gumines kulkas malšindama 2009 m. sausio 16 d. riaušes. Keli žmonės šiomis kulkomis buvo sužeisti.
Nemano rajonas
Nemano municipalinis rajonas, 1946–2004 m. Nemano rajonas  – Kaliningrado srities (Rusijos Federacija) administracinis vienetas srities šiaurės rytinėje dalyje. Rajono centras – Nemanas.
Geografija
Rajono plotas 699,3 km², iš jų 45 500 ha žemės ūkio paskirties žemė. Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – molis, durpės, nafta, smėlis.
Istorija
1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Ragainės rajonas, bet 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus rajono centro pavadinimą, pavadintas Nemano rajonu. Didžioji rajono teritorijos dalis – buvusi Ragainės apskritis.
Gyventojai
2002 m. gyventojų surašymo duomenimis rajone buvo 22536 gyventojai.
Ekonomika
Pagal pramonės produkcijos gamybos apimtį užima trečią vietą srityje po Kaliningrado ir Sovetsko. Veikia celiuliozės – popieriaus kombinatas, metalo konstrukcijų, kabelių gamyklos, miško pramonės, žemės ūkio produkcijos perdirbimo įmonės.
Savivalda
Rajono teritorijoje iki 2008 m. buvo šios apylinkės, kurios rinko savo tarybas:
thumb|Nemano municipalinio rajono administraciniai subjektai nuo 2008 m. Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 rajone sudaryti:
Vietovardžiai
1945 m. rusų okupacinė karinė valdžia buvo sugražinusi iki 1938 m. buvusius vietovardžių pavadinimus, nes vokiečių pakeisti pavadinimai nesiderino su rusų kariniuose žemėlapiuose pažymėtais seniaisiais prūsiškais ir lietuviškais vietovių pavadinimais. Tačiau 1947 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pakeitus rajono didesnių gyvenviečių pavadinimus, buvo pakeisti ir mažųjų gyvenviečių, dažniausiai buvusių dvarų, pavadinimai.
Tėvynės sargas
Tėvynės sargas – katalikiškas mėnesinis leidinys, 1896–1904 m. spausdintas Tilžėje (Rytų Prūsija).
Dreiko sąsiauris
thumb|250px|Sąsiaurio žemėlapis Dreiko sąsiauris – sąsiauris tarp Pietų Amerikos (Ugnies Žemės) ir Antarktidos (Pietų Šetlando salų), jungia Atlanto ir Ramųjį vandenynus. Ilgis 460 km, plotis iki 1120 km (plačiausias sąsiauris pasaulyje). Gylis iki 5249 m (sekliausia vieta 276 m). Dažni galingi štormai. Pietinė dalis žiemą užšąla, vasarą gausu ledkalnių. Sąsiauris pavadintas anglų keliautojo ir pirato Francis Drake, juo praplaukusio 1578 m., garbei.
Rumeikai
Rumeikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės rytus nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 10 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Ispartos Suleimano Demirelio tarptautinis oro uostas
Ispartos Suleimano Demirelio tarptautinis oro uostas (IATA: ISE, ICAO: LTFC) – oro uostas 28 km į šiaurės vakarus nuo Ispartos, šalia Burduro ežero, Turkijoje. Oro uostas pastatytas 1997 m. liepos 21 d. ir pavadintas devintojo Turkijos prezidento Suleimano Demirelio vardu.
Oro uostas gali aptarnauti iki 600 000 keleivių. 2006 m. oro uostas aptarnavo 545 keleivinius (38 258 keleiviai) ir 475 krovininius lėktuvus.
Skaudvabaliai
Skaudvabaliai (Meloidae) – vabalų (Coleoptera) šeima.
Vabalai stamboki. Jų galva už smilkinių įsmaugta ir atrodo lyg būtų su kaklu. Antsparniai minkšti, kartais labai sutrumpėję, ryškiai mėlynos ar žalios spalvos. Nagai perskelti arba dantyti. Vystymasis hipermetamorfozinis, yra šios fazės: kiaušinėlis, lerva (triumgulinas), antroji lerva, netikroji lėliukė, trečioji lerva, tikroji lėliukė, suaugėlis. Antrosios lervos parazituoja bičių ir kamanių lizduose.
Vabalai augalėdžiai. Sugauti vabalai išleidžia iš šlaunų galuose esančių angų gintarinės spalvos nemalonaus kvapo, labai erzinantį skystį, hemolimfą.
Lietuvoje žinomos 5 rūšys:
Bagnapolis
Bagnapolis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 2 km į pietryčius nuo Lėno, Taujėnų miško vakariniame pakraštyje.
Etimologija
Kaimo pavadinimas aiškiai slaviškas:, reiškia „purvynė“ + pole – „laukas“, t. y. „klampus, šlapias laukas“.
Didžialaukis (Utena)
Didžialaukis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Gedimino.
Istorija
Iki XX a. pradžioje vadintas Čystapoliu.
Miktlantekutlis
thumb|200px|Miktlantekutlio skulptūra (Chalapos muziejus, Meksika)
Miktlantekutlis ( „Miktlano valdovas“) – actekų požeminio pasaulio ir pragaro valdovas. Vaizduotas kaip griaučiai arba žmogus su kaukole galvos vietoje. Jo palydovai – šikšnosparnis, voras ir pelėda.
Pasak mito, Kecalkoatlis nusileidęs į devintąjį pragarą pas Miktlantekutlį, kad gautų mirusiųjų kaulus ir sukurtų naujus žmones. Žinodamas, kad Miktlantekutlis yra nepatiklus ir apgavikas, Kecalkoatlis, gavęs ko norėjęs, leidęsis bėgti. Įširdęs Miktlantekutlis persekiojęs Kecalkoatlį ir įsakęs putpelei, kad ši užpultų dievą. Skubėdamas Kecalkoatlis sukniubęs ir išbarstęs bei sulaužęs kaulus. Vargais negalais juos surinkęs, Kecalkoatlis atnešęs į pasaulį, tada apšlakstęs savo krauju ir taip sukūręs žmones. Kadangi sulaužyti kaulai buvę skirtingų dydžių, tai ir dabar žmonės, pasak actekų, nevienodi ūgiu.
Juozas Kaminskas (1906)
Juozas Kaminskas (1906 m. – 1940 m. Liepoja) – Lietuvos laivų kapitonas, žurnalistas.
Biografija
1923-1925 m. mokėsi Kauno aukštesniosios technikos mokyklos Jūrininkų skyriuje. 1925-1929 m. plaukiojo jūreiviu vokiečių laivuose. 1932 m. baigė jūrų mokyklą Genujoje, Italija. Nuo 1937 m. iki 1940 m. garlaivių „Maistas“, „Šiauliai“, „Marijampolė“ kapitonas, persišaldęs mirė Liepojos ligoninėje. 1935 m. vienas žurnalo „Jūra“ steigėjų, redakcinės kolegijos narys.
Jo vardu 1995-2007 m. buvo pavadintas Lietuvos jūrų laivininkystės laivas (Statytas Chersono laivų statykloje, 1978-1995 m. „Kapitan Gudin“, „Kapitonas Gudin“, po 2007 m. – „IREEX“, Ukraina).
Senis
Sènis yra miestelis Kroatijoje, Adrijos jūros pakrantėje tarp Rijekos ir Zadaro. Priklauso Likos-Senio apskričiai.
Kazimieras Ilginis
Kazimieras Ilginis (g. 1924 m. balandžio 18 d. Jokuliai, Gargždų valsčius) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Senis
Senio gyvenvietei yra daugiau nei 3000 metų. Yra viena seniausių gyvenviečių Kroatijos Adrijos jūros pakrantėje. Romos imperijos laikotarpiu Senis buvo svarbus Liburnijos provincijos centras, tai liudija daugybė archeologinių radinių.
Kazimieras Ilginis
Biografija
1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1961 m. technikos mokslų kandidatas.
1952–1965 m. vadovavo įvairių Kauno lengvosios (audimo) pramonės gamyklų statyboms; 1956–1957 m. dar ir Kauno pliušo ir šilko kombinato direktorius. 1965–1994 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, 1965–1970 m. Pastatų konstrukcijų, 1970–1975 m. Statybos katedros vedėjas, prodekanas, 1981 m. profesorius. Išradimo autorius.
Bagiškės ežeras
Bagiškės ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7 km į pietus nuo Turmanto, Smalvos hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,56 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 141,2 m. Krantai žemi, pelkėti – ežerą supa Bagiškės pelkė. Pakrantės ištisai apaugę medžiais ir krūmynais (Tilžės miškas). Šiaurėje įteka S-1 upelis iš netoliese telkšančio dar vieno Bagiškės ežero. Pietuose iš ežero išteka S-1 ir dar 3 kanalai link Smalvos upės (Drūkšių ežero intakas).
Šventaragis
Šventaragis – lietuvių mitologinis kunigaikštis, Utenio sūnus, po mirties sudegintas Neries ir Vilnios santakoje (Šventaragio slėnyje). Kartu su kunigakščiu sudegintas jo sakalas, žirgas, vergas ir kurtas. Šventaragis laikomas papročio, šioje vietoje deginti Didžiųjų Kunigaikščių (Kunigų) palaikus, pradininku. . Minimas Lietuvos metraščiuose, M. Strijkovskio kronikoje.
Šventaragio legenda
Šventaragio legenda pasakoja apie tai, kaip didysis kunigaikštis Šventaragis pasirinko labai gražią vietą girioje, kur Vilnia įteka į Nerį ir paprašė savo sūnaus Skirmanto, kad toje vietoje būtų įtaisyta ugniavietė, kurioje jį mirusį sudegintų. Įsakė savo sūnui, kad po mirties visi Lietuvos kunigaikščiai ir žymiausi bajorai būtų deginami toje vietoje, kur jis bus sudegintas. Iki tol mirusiųjų kūnus degindavo ten, kur kas būdavo miręs. Davęs paliepimą sūnui Skirmantui, didysis kunigaikštis mirė.
Po tėvo Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę ir Žemaičių bei Rusų Kunigaikštystę valdė didysis kunigaikštis Skirmantas. Pagal tėvo įsakymą Vilnios žiotyse, kur ji įteka į Nerį, įtaisė ugniavietę, sudegino savo tėvo kūną, jo žirgą, drabužius, vergą, sakalą, ir jo kurtą.
Nuo to laiko toje vietoje buvo deginami Lietuvos didžiųjų kunigaikščių palaikai. Dėl to ši vieta praminta Šventaragiu pagal didžiojo kunigaikščio vardą.
Legendos reikšmė
Šventaragio vardu pavadinta degintinio laidojimo reforma buvo siekta įvesti Lietuvoje vieningą kultą – sugrįžti į baltiškąjį arealą. Reforma prasidėjo V-VI a., kai Rytų Lietuvoje vyravusius griautinius palaidojimus keitė degintiniai. Šis naujas laidojimo būdas greitai apėmė visas Pietryčiu Lietuvos įtakos zonas – iki pat žemaičių ir kuršių, kuriuos mirusiųjų deginimo banga pasiekė X a. Pakitusio papročio slinkimą į vakarus lėmė Šventaragio palaidojimas ir jo paliepimas mirusius didžiūnus laidoti, deginant būtent Šventaragio slėnyje. Pagal šią analogiją aukštuomenė bei su ja artimai susijęs ar tapatus karių luomas taip pat galėjo pradėti degintinio laidojimo tradiciją.
Šventaragio religinės reformos būdas iš esmės yra politinis. Ši reforma pirmiausia buvo adresuota tuometinei aukštuomenei, kariams ir valdovams. Tačiau tai nereiškia, kad jam nerūpėjo kiti visuomenės sluoksniai. Nerasdamas būdų paveikti liaudį tiesiogiai, Šventaragis pasistengė, kad šią reformą pirmiausia priimtų valdantieji. Sprendimas buvo sėkmingas – religijos sprendimu užsiėmė pakankamai stiprus pasaulietinės valdžios institutas. Deginimo paprotys apėmė visus luomus – valdančiųjų sluoksnių priimtą religiją priėmė ir pavaldiniai.
Su mirusiųjų deginimo papročio įvedimu V–VI a., sietinas ir vienalaikis kalbinis procesas. Filologų teigimu, lietuvių kalba susiformavo būtent tuo laikmečiu. Galimas daiktas, kad reformos metu bendrinė kalba atsirado kaip misijinės veiklos, aiškinimų ir skelbimų priemonė.
Šventaragis tapo svarbiausia grandimi, mitologizuotą Lietuvos istoriją jungiančia su jau atitrūkusia priešistore. Jis įkūrė religinę tradiciją, pagrindė religinio centro idėją ir tapo tam tikru istoriniu-kultūriniu lūžio tašku, skiriančiu dvi ištisas epochas.
Jos vardas Nikita
Nikita, kitaip dar La Femme Nikita (liet. Jos vardas Nikita) – to paties pavadinimo 1990-ųjų metų Luko Besono režisuotu filmu „Nikita“ paremtas TV serialas.
Seriale pasakojama apie Nikitą, kuri buvo neteisingai apkaltinta žmogžudyste ir įkišta į kalėjimą. Bet vieną naktį ji iš ten yra pagrobiama kažkokios valstybinės slaptos organizacijos, kuri kovoja prieš terorizmą. Kadangi Nikita oficialiai jau mirusi, nieko jai nebelieka kaip tik stoti šios organizacijos pusėn bei tikėtis, kad vieną dieną ji sugebės atgauti savo laisvę…
Davlekanovas
Davlekanovas  – miestas Rusijoje, Baškortostane, 96 km į pietvakarius nuo Ufos, prie Diomos upės; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Ufos–Samaros linijos. Maisto (miltų–kruopų, pašarų), mašinų gamybos, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų pramonė. Yra kultūros namai, rašytojo Achijaro Chakimovo namas-muziejus.
2010 m. 47,1 % miesto gyventojų buvo rusai, 26 % – baškirai, 17,9 % – totoriai, 4,4 % – ukrainiečiai, 1,3 % – čiuvašai.
Istorija
Davlekanovas įkurtas XVIII a. kaip baškirų gyvenvietė, pavadintas tėvonio Davlekano Syrtlanovo garbei. Augti pradėjo 1888 m. nutiesus geležinkelį. Miestas nuo 1942 m.
Liaudenskai
Liaudenskai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km nuo Jankų.
Aleksander Krzyżanowski
Aleksander Krzyżanowski (1895 m. vasario 18 d. Brianske – 1951 m. rugsėjo 29 d. Varšuvoje) – Lenkijos karininkas, partizanų vadas, pulkininkas, Armijos Krajovos Vilniaus apskrities komendantas (slapyvardis Wilk – Vilkas).
Half-Life (serija)
Half-Life − mokslinės fantastikos pirmojo asmens šaudyklių serija, kurią sudaro du pilni žaidimai ir penki papildymai, taip pat kelios demo versijos, turinčios išskirtinį turinį, kurio nėra pilnose versijose. Serija leidžiama nuo 1998 m. Dauguma žaidimų ir papildymų buvo sukurti „Valve Software“ ir išleisti „Sierra Studios“, nors kelis papildymus pagamino „Gearbox Software“. „Electronic Arts“ 2005 m. perėmė žaidimų seriją iš „Sierra“. Serija iš pradžių buvo išleista asmeniniams kompiuteriams, tačiau vėliau buvo sukurtos ir konsolinės versijos.
„Half-Life“ pagrindinis veikėjas yra Gordonas Freemanas, Black Mesa Research Facility tarnautojas. Kituose papildymuose valdomi kiti veikėjai.
Half-Life
thumb|„Half-Life“ serijos pirmosios dalies plakatas „Half-Life“ yra pirmasis serijos kompiuterinis žaidimas. Žaidimo pagrindinis veikėjas yra Gordonas Freemanas. Po to, kai jis ir jo komanda atsitiktinai atveria dimensinį portalą, kuris leidžia ateiviams teleportuotis į Black Mesa stotį, įvyksta katastrofa ir ateiviai bei įvairios pabaisos ima siautėti stotyje. Gordonas keliauja per Black Mesa, stengdamasis ištaisyti situaciją ir sunaikinti tuos, kurie bandė sugriauti Black Mesa. „Half-Life“ buvo išleistas 1998 m. lapkričio 19 d.