cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Delica
Delica – kaimas Lenkijos rytuose, Plateruvo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bismarkas
Bismarkas gali reikšti:
Bismarck
Kipro futbolo varžybos 1968–1969 m.
Kipro futbolo varžybos 1968–1969 m.
Sodas
thumb|right|300px|Sodas thumb|300px|Japoniškas sodas [[Diuseldorfas|Diuseldorfe, Vokietija]] Sodas − vaismedžiais ir uogakrūmiais apsodintas plotas.
Sodai auginami vidutinių platumų ir subtropinio klimato juostose. Iš vaisinių augalų labiausiai paplitę alyvmedžiai, obelys, kriaušės ir slyvos.
Istorija
Pasaulio kultūros istorijoje parkas, sodas, daržas ir darželis nuo jų atsiradimo buvo vienas ir tas pats dalykas. Kartu auginami medžiai, vaismedžiai, daržovės ir gėlės. Vokiečių kalboje „sodas“ (Garten) apima visus šiuos augalus, o daržas ir darželis žymimos kaip atskiros rūšys (Gemuese-, Blumen- Garten). Tas pat ir anglų kalboje, tik čia vaismedžių sodui turimas terminas orchard. Lietuvių kalboje buvo iš pradžių buvo naudojamas tik vienas žodis – daržas, o terminas „sodas“ reiškė visai ką kitą.
Sodai paliudyti keli tūkstančiai metų pr. m. e. Egipte, Babilonijoje (Semiramidės kabantys sodai) ir Asirijoje 3000 m. pr. m. e., Kinijoje 2000 m. pr. m. e., Persijoje, senovės Graikijoje. Ypač jie suklestėjo Nuo Romoje − mūsų eros pradžioje. Nuo VII–VIII a. garsėjo arabų šalių sodai. Arabai – maurai juos užveisė Ispanijoje (Granada, Alhambra). Arabišką sodą mongolai nunešė į Indiją (Delhi, Schalimar, Lahore, Agra).
Kinų sodas plėtojosi nepriklausomai nuo Egipto-Babilonijos-Persijos ar Europos sodų raidos. Jis yra gamtovaizdžio sodas arba teisingiau parkas (landscape garden). Jis turėjo dvi vystymosi kryptis: imperatoriško didingumo ir miniatiūriškumo. Pastarąją rūšį ypač kultivavo japonai (japoniškas sodas).
Feodaliniais laikais Europoje po V a., sugriovus Romos imperiją, sodo kultūra sustingo ir iki XV a. vos egzistavo (išskyrus Ispaniją). Sodą turėjo kiekvienas vienuolynas, savo mūrinio komplekso viduje. Tai buvo kartu vaismedžių sodas, daržovių daržas ir gėlių darželis: daržovės, prieskoniniai ir gydomieji augalai (kurie dažnai būdavo ir gėlės) ir vienas kitas medis. Kuklesni sodai būdavo prie pilių ir dvarų, ypač Prancūzijoje.
Sodų kaip parkų plėtotė iškilo iki aukštumų renesanso ir baroko laikais, ypač Italijoje. Čia sodus projektavę garsiausi dailininkai (Bramantė Vatikano kiemą, Rafaelis vilą Madana). Sodais – parkais garsėjo Roma, Florencija, Tivoli. Iš to laikotarpio yra Paryžiaus Fontainebleau, Anglijos Hampton Curt, Hatfield House, Vokietijos Buergergarten, Rezidenzgarten (Miunchene), privatūs sodai Augsburge ir Niurnberge.
IX a. pradžioje išleista Karolio Didžiojo instrukcija valstybiniams dvarams ir pradėjusi Vakarų Europos sodo, daržo ir darželio kultūrą, duoda tik vieną 72-ųjų kultivuotinų augalų – vaismedžių, daržovių, gėlių – sąrašą. Parkas, sodas, daržas ir darželis pradėjo skirtis XV a. ir galutiniai išsiskyrė XVI a.
XVII−XVIII a. sodai pradėjo sparčiai plėstis Nyderlanduose, Belgijoje, Didžiojoje Britanijoje, XIX a. Vokietijoje.
Sodai Lietuvoje
Lietuvoje sodų pradžia − XIV a. XVI−XVIII a. didesnių sodų parkų turėjo dvarininkai ir vienuolynai.
Sodai labai nukentėjo per karus: 1918 m. pabaigoje jų liko ~ 25 000 ha (1 % visų žemės ūkio naudmenų), po II Pasaulinio karo − 17 000 ha.
Lietuvoje teorinės sodininkystės pradininku laikomas J. Strumila (1774−1847 m.). Jis prie Vilniaus įveisė didelį moksliškai tvarkomą sodą, parašė 3 tomų veikalą „Šiaurės sodai“, kuriame nušvietė kai kuriuos sodo augalų agrotechnikos klausimus, pateikė tų augalų rūšių ir veislių aprašymus.
Žymiausias Lietuvos sodo kultūrų selekcininkas I. Štaras (1905−1966 m.) sudarė didelį hibridinių sėjinukų fondą, išvedė 5 obelų veisles, 1 kriaušių, 3 juodųjų serbentų, 6 braškių veisles, ištyrė birželinį vyšnių ir trešnių akiavimo metodą.
E006
Europos kelias E006 – 250 km ilgio greitkelis, jungiantis Ajni (Tadžikija) ir Kokandą (Uzbekija). Kelias visiškai nesusijęs su keliu E6.
Genovaitė Tolkutė
Genovaitė Tolkutė – Gabrėnienė (g. 1923 m. gruodžio 23 d. Kaune – 2008 m. sausio 30 d. Kaune) – lietuvių teatro aktorė.
Biografija
Nuo 1944 m. dirbo Kauno Jaunojo žiūrovo teatre ir mokėsi dainavimo Kauno konservatorijoje pas profesorių Bieliūną. 1952 m. G. Tolkutė-Gabrėnienė baigė Lunačiarskio valstybinį teatro meno institutą (Maskva) ir nuo tada iki 2003 m. dirbo Kauno valstybiniame dramos teatre. Kartu su A. Gabrėnu įkūrė Kauno mokytojų namų liaudies teatrą ir jam vadovavo.
Vaidino Kerubiną Bomaršė „Figaro vedybose“, Mašą L. Tolstojaus „Gyvasis lavonas“, Pundukienę R. Blaumanio „Siuvėjų dienos Silmačiuose“, Martiriją F. Garsijos Lorkos „ Bernardos Albos namai“, tetą Irmengard T. Vailderio „Ilga Kalėdų vakarienė“ ir kt.
Vaidino kino filme „Tas prakeiktas nuolankumas" (1970 m., rež. Algirdas Dausa), Vidmanto Bačiulio režisuotuose telefilmuose „Kaimynai" (1979 m.) bei „Nebylys" (1985 m.).
Vyras – aktorius Antanas Gabrėnas, dukra – aktorė Eglė Gabrėnaitė, anūkas – režisierius Rokas Ramanauskas.
Kruhlė
Kruhlė  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Orlios valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietvakarius nuo Orlos, apie 15 km į pietus nuo Bielsko ir apie 54 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Juozas Tūbelis
thumb|J.Tūbelio namas Žaliakalnyje (dab. [[Kauno dailės gimnazija)]] Juozas Tūbelis (1882 m. balandžio 9 d. Ilgalaukiuose, Panemunėlio valsčius, Rokiškio apskr. – 1939 m. rugsėjo 30 d. Kaune) – politikos ir visuomenės veikėjas, Lietuvos Vyriausybės ir Lietuvos banko vadovas, žemės ūkio specialistas, spaudos darbuotojas.
Biografija
Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. Pradžios mokslus išėjo rusiškoje Panemunėlio mokykloje. 1893 m. pradėjo mokytis Mintaujos gimnazijoje, tačiau už pasipriešinimą gimnazijos rusifikatorių reikalavimui maldą skaityti rusiškai 1896 m. pašalintas iš mokyklos.
1898–1902 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje. Vienerius metus Varšuvos universitete studijavo mediciną, po to gyveno Panevėžyje, ten įsteigė slaptą lietuvių mokyklą, pragyvenimui užsidirbo korepetitoriaudamas.
Panaikinus spaudos draudimą, Rygoje redagavo „Rygos garsą“, 1906 m. buvo vienas iš „Juokdario“ redaktorių. Vienas ir kartu su kitais vertė populiarias knygeles religijos ir žemės ūkio klausimais, kartu su Jonu Jablonskiu tyrinėjo rytų aukštaičių tarmę. Korespondencijas pasirašydavo Juozo Kurmelio slapyvardžiu.
1904–1908 m. studijavo Rygos politechnikos instituto Agronomijos fakultete, mokytojavo Rygoje.
Nuo 1909 m. gyveno Kaune. 1910–1913 m. dirbo apskričių žemėtvarkos komisijose. Propagavo vienkiemius ir kooperaciją. 1915 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. Joje tarnavo intendantu ir kariuomenės nespėtų evakuoti sandėlių maisto atsargomis labai parėmė Lietuvių draugiją nukentėjusiems nuo karo šelpti. 1917 m. demobilizuotas trumpai dirbo Voroneže Lietuvių švietimo komisijoje, vadovavo Agronomų sekcijai, registravo šios srities specialistus, rengė Lietuvos žemės ūkio tvarkymo projektus. thumb|left|Juozas Tūbelis – Žemės ūkio ir valstybės turtų ministras 1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Lietuvos Tarybos švietimo komisijoje, rengė programas žemės ūkio mokykloms, redagavo „Lietuvos aido“ priedą „Žemės ūkis“. 1919 m. vasario 7 d. vedė Antano Smetonos žmonos seserį Jadvygą Chadakauskaitę.
Gaboronas
Gaboronas  – miestas pietryčių Bostvanoje, šalies sostinė. Išsidėsčiusi prie Ngotvanės (Ngotwane) upės, prie geležinkelio iš PAR į Zimbabvę. Pagrindinė miesto veikla – administracinė, tačiau šiek tiek išvystytas ir gamybos sektorius (metalo, medienos, alaus). Yra Nacionalinis muziejus, Meno galerija, Botsvanos universitetas (įkurtas 1967 m.), žemės ūkio kolegija (įkurta 1967 m.).
Juozas Tūbelis
Biografija
Nuo 1918 m. lapkričio 11 d. iki 1919 m. kovo 12 d. buvo Žemės ūkio ir valstybės turtų ministras. 1919 m. balandžio 12 d. – 1920 m. birželio 19 d. Ministrų kabinetuose buvo švietimo ministras, kartu Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos valdytojas. Jam vadovaujant bei Mykolui Krupavičiui su Albinu Rimka padedant, pradėta dalinti žemė savanoriams, įsteigtos Dotnuvos žemės ir miškų ūkio mokykla (dab. Lietuvos žemės ūkio universitetas), Mokytojų seminarija, įvestas privalomas 4 metų pradžios mokslas.
Gaboronas
Istorija
1880 m. vieta buvo apgyvendinta vietinių batlokva žmonių ir pavadinta Mošavengu (Moshaweng). Netoliese nuo Mošavengo 1890 m. buvo įkurtas fortas. Fortui duotas Gaborono vardas, kadangi Mošavengas europiečių buvo taip vadinamas. Bečuanalando (kolonijinis Botsvanos pavadinimas) laikais Gaboronas buvo mažutis miestukas, bet 1965 m. jis tapo kolonijos administraciniu centru (perkeltas iš Mafikengo), o po metų – nepriklausomos Botsvanos sostine. Iki 1969 metų miestas vadinosi Gaberonesu (Gaberones).
Juozas Tūbelis
Biografija
1921 m. su kitais įkūrė Lietuvos žemės ūkio draugiją, kuri 1923 m. peraugo „Lietūkį“. 1925 m. tapo AB „Maistas“ pirmininku, o 1926 m. įkūrė „Pienocentrą“ ir buvo jo vadovas.
Palaidotas Kaune, Senosiose miesto kapinėse, jas panaikinus perlaidotas Panemunės kapinėse.
Žemutinis Kuranachas
Žemutinis Kuranachas  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, pietų Jakutijoje, Aldano uluse, 28 km į šiaurės rytus nuo Aldano, prie Didžiojo Kuranacho upės. Eina Lenos plentas, yra geležinkelio stotis prie Amūro–Jakutsko magistralės. Aukso gavyba, aptarnaujamas kalnakasybos kombinatas. Yra kultūros namai, gimnazija, vidurinė mokykla, medicinos punktas.
Istorija
Įkurtas 1947 m. pradėjus aukso paieškas Didžiojo Kuronacho baseine. 1950 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Davaro
Davaro (gezas: Dawaro) – istorinis Etiopijos regionas ir istorinė valstybė centrinėje šalies dalyje. Šiuo metu sudaro dalį Oromijos regiono (Vakarų Hararghės zona).
Geografija
Davaro regionas yra tarp Avašo ir Šebelės upių. Pirmoji jį skiria nuo Ševos šiaurėje, o antroji - nuo Balės regiono pietuose. Vakaruose ežerų juosta atskiria Davaro nuo Gibės regiono, o regiono rytuose yra istorinis Adalio regionas.
Regionas kalnuotas. Per visą eina Gugu kalnai. Gausu upių, kurios suteka į Šebelę ir Avašą.
Fategaras ir Davaro
Anksčiausios žinios iš Davaro regiono yra iš XIII a., kuomet žinoma, jog čia buvo kasama geležis, kurios gabalėliai, vadinami hakuna buvo naudojami kaip pinigai. Tikriausiai tuo metu į regioną prasiskverbė Islamas. Senieji regiono gyventojai greičiausiai buvo sidamo kilmės.
Apie XIV a. jau egzistavo musulmoniškos valstybės Fategaras ir Davaro. Maždaug tada jos įsitraukė į ilgai trukusį karą tarp krikščioniškos Etiopijos ir musulmoniško Adalio (Ifato), tapdamos svarbia buferine zona. 1328 m. Etiopijos imperatorius užėmė valstybes ir prijungė jas prie Imperijos. Jos buvo valdomos vietininkų, tituluojamų azmachais. Apie du šimtus metų Etiopijos centrinė valdžia siekė įdiegti regione krikščionybę, atsirado daug prozelitų.
XVI a. pr. vėl atsigavus Adalio sultonatui, jo imamas Ahmäd Ibrahim al-Ghazi siekė šių teritorijų prijungimo. Jam pavyko užkariauti Davarą ir Fategarą. Buvo deginamos krikščionių bažnyčios. Galiausiai šalis ryžosi priimti islamą, kuris buvo parankesnis.
Oromo laikotarpis
Po Adalio sultonato pralaimėjimo XVI a. viduryje Etiopija laikinai susigrąžino šį regioną, tačiau labai greitai regionas patyrė stiprią oromo migraciją. Jos metu į teritoriją įsiveržė oromo tautos. Iš pradžių imperatoriai bandė juos išvyti, tačiau po 1579 m. kampanijos nebėra žinių apie Imperijos ketinimus susigrąžinti regioną.
Oromo perėmė vietos islamą ir asimiliavo vietos gyventojus. Čia pradėta kalbėti oromiškai.
Kauno technologijos universiteto Architektūros ir statybos institutas
thumb|right|250px
Architektūros ir statybos institutas – valstybinė mokslo įstaiga Kaune, Tunelio g. 60.
Istorija
Įsteigtas 1956 m. perorganizavus 1952–1956 m. Kaune veikusį Fizikos ir technikos institutą. Iki 1963 m. priklausė SSRS mokslų akademijai, iki 1991 m. Lietuvos statybos ir architektūros institutas, nuo 2003 m. Kauno technologijos universiteto Architektūros ir statybos institutas.
Veikla
Atlieka statybos ir architektūros mokslų fundamentaliuosius ir taikomuosius tyrimus. Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: architektūros ir urbanistikos istorija; kraštotvarka ir teritorijų planavimas; pastatų šildymo optimizavimas, tobulesnių energetikos sistemų kūrimas, statybinių konstrukcijų stiprumo, patikimumo, atsparumo klimato poveikiui tyrimai bei normavimas; vietinių žaliavų ir gamybos atliekų perdirbimo į statybines medžiagas bei gaminius technologijų kūrimas.
1974 m. institutas parengė Alytaus eksperimentinio namų statybos kombinato surenkamųjų namų projektų, nacionalinių parkų schemų (iš jų 1976 m. – Kuršių nerijos nacionalinio parko bendrąjį planą), vykdo nacionalines programas „Būstas“, „Turizmo plėtojimas“, „Energijos efektyvumo didinimas“ ir kt. Bendradarbiauja su kitomis Lietuvos ir Lenkijos mokslo įstaigomis, dalyvauja 7 tarptautinių organizacijų (iš jų Tarptautinės statybos tyrimų ir investicijų organizacijos) veikloje. Atlieka technines ir ekonomines ekspertizes, nekilnojamojo turto vertinimų, statybinių gaminių kokybės tyrimus.
Turi 6 sektorius bei laboratorijas, dirba 80 mokslo darbuotojų, iš jų 6 habilituoti daktarai.
Edgaras Iltneris
Edgaras Iltneris (, 1925 m. kovo 3 d. Burinios, Liepojos apskritis – 1983 m. vasario 9 d. Ryga) – latvių tapytojas.
Biografija
Duktė Ieva Iltnerė. 1956 m. Latvijos dailės akademijoje baigė tapybą. Nuo 1960 m. joje dėstė, 1974–1976 m. rektorius; nuo 1973 m. profesorius.
Kūryba
Nutapė figūrinių kompozicijų („Žemės šeimininkai“ 1960 m., „Tvirtos rankos“ 1962 m., portretų („Motina“ 1975 m., peizažų („Kuršas“ 1974 m., natiurmortų. Kūriniai ritmingos kompozicijos, santūrių spalvų, būdingas polinkis į filosofinius apibendrinimus.
PFK Spartak Nalʹčik
Nalčiko „Spartak“ – Rusijos futbolo klubas iš Nalčiko (Kabarda-Balkarija).
Istorija
Klubo ištakos siekia 1959 m., kai buvo įkurtas Spatrakas. kitados klubas rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. O vėliau sekė finansinės problemos.
2021/22 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione ir užėmė dešimtą vietą.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Viktoras Šauklys
Viktoras Vincas Šauklys (1908 m. sausio 13 d. Gudžiūnuose, Šimkaičių valsčius, Raseinių apskritis – 2003 m. balandžio 16 d. Girdžiuose, Jurbarko rajono savivaldybė, palaidotas Marijampolėje) – Lietuvos kunigas, marijonas, spaudos darbuotojas.
Biografija
1928 m. įstojo į Marijonų vienuolyną. 1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą, įšventintas kunigu. 1932–1933 m. redagavo Marijampolėje leidžiamą religinio turinio mėnesinį laikraštį „Šventųjų bendravimas“, nuo 1934 m. tapo „Šaltinio“ redaktorius. 1936 m. paskirtas šv. Vincento bažnyčios rektoriumi ir „Šaltinio“ redaktoriaus pagalbininku. Nuo 1939 m. vėl iki 1940 m. redagavo „Šaltinį“. 1940 m. ištremtas i Sibirą. 1956 m. grįžo į Lietuvą, kunigavo Ukmergėje, vėliau Girdžių Šv. Marijos Magdalietės parapijos klebonas.
Stragnai II
Stragnai II – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės pietvakariuose. Stovi Stragnų koplyčia-mauzoliejus.
Istorija
2023 m. sausio 5 d. pralaužus pylimą kaimą užliejo Minijos upė.
Gyventojai
miniatiūra|200px|left|Vienas senųjų statinių miniatiūra|200px|left|Įvažiavimas nuo [[Agluonėnai|Agluonėnų]]
Dvuras (Plateruvo valsčius)
Dvuras – kaimas Lenkijos rytuose, Plateruvo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Doris Lessing
Doris May Lessing (mergautinė pavardė Tayler, 1919 m. spalio 22 d. – 2013 m. lapkričio 17 d.) – britų rašytoja. Jos garsiausi romanai: „Žolė dainuoja“, „Auksinė užrašų knyga“, penkių fantastinių romanų ciklas „Kanopas Arge“.
2001 m. Doris Lessing gavo David Cohen prizą už nuopelnus britų literatūroje. 2008 m. „The Times“ paskelbė, kad ji užėmė penktą vietą „50 didžiausių britų rašytojų nuo 1945 m. sąraše“.
Kilmė
Doris Lessing gimė 1919 m. spalio 22 d. Kermanšahe, Persijoje, anglams kapitonui Alfredui Taileriui ir jo žmonai Emilei Modei Tailer (mergautinė McVeagh). Jos tėvas prarado koją per Pirmąjį pasaulinį karą ir sutiko būsimą žmoną, kuri dirbo sesele, Royal Free ligoninėje, kur jis atsigavo po amputacijos. Vedę jie persikėlė į Kermanšahą, kad taptu Persijos imperatoriškojo banko klerku ir čia jiems gimė dukra 1919 m. Po to šeima persikėlė į Pietų Rodeziją (dabar Zimbabvė) 1925 m., kad augintų kukurūzus, kai tėvas nupirko tūkstantį akrų krūmynų. Emilė Tailer mėgino gyventi „šiuolaikiškai“ laukinėje aplinkoje, o tai būtų buvę įmanoma, jei šeima turtinga. Tačiau ferma buvo nesėkminga ir laukti turtai neatėjo.
Doris mokėsi Romos katalikų vienuolyno mergaičių mokykloje Salisburyje (dabar Hararė). Ji paliko mokyklą 14 metų ir nuo to laiko mokėsi pati. 15 metų ji paliko namus ir tapo vaikų aukle. Ji pradėjo skaityti knygas apie politiką ir sociologiją, kurias davė jos darbdavys, ir tuo metu pradėjo rašyti. 1937 m. Doris persikėlė į Salisburį dirbti telefono operatore ir greitai ištekėjo už pirmojo vyro Franko Visdomo, su kuriuo susilaukė dviejų vaikų (Džono ir Žano) prieš skyrybas 1943 m.
Po skyrybų ji įsitraukė į Kairiųjų knygų klubo bendruomenę, komunistinį būrelį, į kurį įstojo prieš metus. Čia ji sutiko antrą vyrą Gotfrydą Lesingą. Jie greitai susituokė ir susilaukė sūnaus (Petro), kol santuoka irgi iširo 1949 m. Gotfrydas Lesingas vėliau tapo VDR ambasadoriumi Ugandoje ir buvo nužudytas 1979 m. per sukilimą prieš Idi Amin.
Upanišados
Upanišados parašytos 600–300 m. pr. m. e. Seniausios iš jų parašytos ikibudistiniu laikotarpiu, o paskutinės XV–XIX a.
Upanišados ir mitologija
Upanišadų mitologija – tai religinė mitologija, nes ji susilieja su ritualu. Visa, kas vyksta pasaulyje, net pats gyvenimas yra nesibaigiantis aukojimas, kvėpavimas – apeiga. Kadangi Upanišadų laikais žmogaus aukojimai jau buvo atgyvenę, tai pasaulio sūkurimas jose pateikiamas kaip žirgo aukojimo alegorija. Žirgas tapatinamas su Visata, o jo kūno dalys – su gamtos reiškiniais: „Jo galva – tai ryto aušra, o akis – saulė“.
Upanišadose vyrauja nuostata į vidinį ritualą. Pabrėžiama, jog nepakanka vien apeigų atlikimo. Atsiranda tendencija į monoteizmą. Tūkstančiai dievų suvedami į 33, o vėliau į vieną Brahmaną, kuris tampa vis labiau atsietas. Iškyla Upanišadų filosofinis pagrindas.
Blizgantysis žaltys
Blizgantysis žaltys (Arizona elegans) – žaltinių (Colubridae) šeimos roplys, priklausantis monotipinei blizgančiųjų žalčių (Arizona) genčiai. Kūnas 50-90 cm ilgio, nugara su rudomis ar pilkomis dėmėmis, pilvas vienspalvis.
Maitinasi smulkiais graužikais ir driežais.
Paplitęs JAV, Šiaurės Meksikoje.
Karolina Žernytė
Karolina Žernytė (g. 1986 m. spalio 23 d. Vilniuje) – režisierė, aktorė lėlininkė, UNIMA (tarptautinės lėlių teatro asociacijos) Lietuvos tarybos narė, Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos (LASS) kultūros tarybos narė.
Daugpilio geležinkelio tiltas
Daugpilio geležinkelio tiltas – vienas iš tiltų Daugpilyje, Latvijoje per Dauguvą. Šis tiltas yra Peterburgo-Varšuvos geležinkelio linijoje, šalia Daugpilio tvirtovės, todėl dar vadinamas Tvirtovės tiltu.
Karolina Žernytė
Biografija
2006–2012 m. mokėsi Lietuvos muzikos akademijoje, kur įgijo aktorės lėlininkės specialybę (magistras – 2012 m.). 2010–2012 m. dirbo aktore lėlininke Kauno valstybiniame lėlių teatre.
Kūrybinė veikla
2010 m. birželį debiutavo kaip režisierė (idėjos autorė, libreto bendraautorė ir aktorė) su diplominiu spektakliu akliesiems ir regintiesiems „Bitinėlio pasakos šešiems pojūčiams“. 2011 m. laimėjus Europos Sąjungos paramos fondo „Veiklus jaunimas“ finansavimą, spektaklis vaidintas visoje Lietuvoje aklųjų ir silpnaregių bendruomenėms, bibliotekose, mokyklose ir kitose visuomeninėse įstaigose. 2013 m. gavus Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos paramą programoje „Kultūros projektai, skatinantys teigiamą meno poveikį žmogaus sveikatai ir socialinei gerovei“, spektaklis vėl vaidintas Lietuvos regionuose, Karolina Žernytė vedė seminarus apie pojūčių teatrą vietinėse kultūros, socialinės globos ir edukacijos įstaigose.
Daugpilio geležinkelio tiltas
Istorija
1941 m. birželio mėn. vermachto diversantai nesėkmingai bandė tiltą susprogdinti, bet buvo jam pakenkta tik iš dalies. Vėliau suremontuotu tiltu naudojosi vokiečių kariuomenė. 1944 m. liepos 27 d. vokiečiai atsitraukdami tiltą galiausiai susprogdino, ant jo užvarę ešeloną su įkalintais krašto gyventojais. Buvo laikinai atstatytas fronto poreikiams, o vėliau kapitaliai suremontuotas ir įgavęs dabar stovinčio tilto formas.
Duomenys
Tilto konstrukciją sudaro trys metalinės santvaros, įrengtos ant dviejų tarpinių ir kranto atramų. Ant vienos iš jų įtaisyta upės vandens lygio matuoklė. Upės vagoje pastebimos buvusių atramų liekanos. Dešiniajame krante tilto tęsinyje įrengtas viadukas, kertantis gatvę. Tiltu nutiesta tik viena geležinkelio bėgių vėžė. Tiltas yra saugomas. Jo ilgis apie 400 m. Prieš tiltą stovi pašto atstumų stulpas, 532 km atstumu nuo nulinio stulpo Varšuvos stotyje Sankt Peterburge. Pats tiltas stovi 533 km.
Malinikai
Malinikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Orlios valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Orlos, apie 13 km į pietryčius nuo Bielsko ir apie 52 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1995 m. pastatyta Malinikų Šv. Gabrieliaus Zabluduvskio cerkvė.
Gilužiai (Vilnius)
Gilužiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Avižienių. Kaimą sudaro dvi dalys. Šiaurinėje yra išlikusių senų pastatų ir nedidelių. Pietinę sudaro per statybų bumą pastatyti individualūs namai ir keli daugiabučiai. Vakarinėje kaimo dalyje telkšo Gilužio ežeras, davęs kaimui vardą. Rytinis kaimo pakraštys prijungtas prie Vilniaus miesto. Gilužių seniūnaitija. Gilužiuose yra 13 gatvių, vienintelė padengta asfaltu yra Gilužio gatvė. Keliais galima pasiekti Vilnių, Avižienių ir Antežerių kaimus.
Aukštasis Balbieriškis
Aukštasis Balbieriškis – kaimas Prienų rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Balbieriškio, prie kelio, Nemuno slėnio viršutinėje terasoje. Prie pat prisišliejęs Naujasis Balbieriškis.
Istorija
Tarpukariu Aukštajame Balbieriškyje veikė LKP kuopa, II pasaulinio karo metais – tarybiniai Karolio Petriko būrio partizanai.
Blenda (ežeras)
Blenda arba Abramaučiznos ežeras – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 5,5 km į rytus nuo Giedraičių. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,48 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 172,4 m. Krantai daugiausia aukštoki, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse plyti pievos, pietinėje pakrantėje – ir miškeliai. Iš rytų į vakarus ežerą prateka Kiemento ežero intakas Pagromėlė (Šventosios upės baseinas). Šalia įsikūręs Abramaučiznos kaimas.
Apofis (asteroidas)
thumb|right|270px|Apophis judėjimo orbita
thumb|right|270px|99942 Apophis|Apophio judėjimas
Apofis (99942 Apophis) – asteroidas, priskiriamas pavojingų asteroidų klasei, nes jo orbita yra artima Žemės orbitai. Asteroido skersmuo yra ~310m - 680m, jo skriejimo greitis – 12 km/s. Jis yra žymimas 2000SG344 numeriu. Apofis yra laikomas pavojingiausiu asteroidu Žemei. Jo orbitos astronominiai skaičiavimai rodo, kad 2029m balandžio 13 dieną gali prie Žemės priartėti labai mažu atstumu, maždaug 0,1 atstumo dalies, kuri skiria žemę ir mėnulį, t. y. apie 38,4 tūkstančio kilometrų. Susidūrimo galimybės, kaip teigia NASA, yra 1 iš 450 - tai yra didelė.
E007
Europos kelias E006 – 600 km ilgio greitkelis, jungiantis Taškentą (Uzbekija) ir Irkeštamą (Kirgizija). Kelias visiškai nesusijęs su keliu E7.
Apofis (asteroidas)
Apofis yra vienas iš asteroidų, kuriuose, pasak NASA specialistų, gali išsilaipinti astronautai.
thumb|250px|Vietos kur gali atsitrenkti asteroidas 2036 metais
Tal Ben Haim
Talis Ben Haimas (g. 1982 m. kovo 31 d.) – buvęs Izraelio futbolininkas (gynėjas).
Maccabi Tel Aviv
1998–2001 m. priklausė Maccabi Tel Aviv FC jaunimo ekipoms. Nuo 2001 m. rungtyniavo Maccabi Tel Aviv FC, o vėliau persikėlė į Angliją.
Bolton Wanderers
2004–2007 m. žaidė Bolton Wanderers FC,
Chelsea
2007–2008 m. atstovavo Chelsea FC,
Manchester City
2008–2009 m. priklausė Manchester City FC, tačiau 2009 m. nuomos pagrindais perleistas Sunderland.
Portsmouth
2009 m. rugpjūčio 31 d. pranešta, kad pasirašyta ketverių metų trukmės sutartis su Portsmouth.
West Ham United (skol.)
2010 m. rugpjūčio 3 d. 6 mėn. buvo išnuomotas West Ham United klubui.
Queens Park Rangers
2013 m. atstovavo Queens Park Rangers FC, tačiau sužaidė vos trejas lygos rungtynes.
Standard Liège
2013 m. vasarą perėjo į Standard Liège.
Charlton Athletic
2014–2015 m. sezone priklausė Charlton Athletic FC (Anglija).
Beitar Jerusalem
2018–2021 m. atstovavo Beitar Jerusalem FC.
Rinktinė
Atstovavo Izraelio futbolo rinktinei. Debiutavo 2002 m, o paskutinį kartą pakviestas 2017 m.
2002 m. vasario 13 d. debiutavo rintinėje draugiškose rungtynėse prieš Vokietiją.
2011 m. birželio 4 d. pelnė savo pirmą įvartį atstovaudamas Izraelio rinktinei, kai realizavo 11 m. baudinį rungtynėse prieš Latviją. Izraelis nugalėjo rezultatu 2–1.
Apofis (asteroidas)
Išnašos
https://cneos.jpl.nasa.gov/ca/
Keipūnai
Keipūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Medininkų.
Bajekiai
Bajekiai, jekiai (Bayeke), garaganziai – Vidurinės Afrikos tautelė, gyvenanti Kongo Demokratinės Respublikos pietinėje dalyje, daugiausia Bunkėjos mieste (Katangoje). Anksčiau jie kalbėjo kinjamvezi (kiyeke) kalba, kuri šiuo metu naudojama tik ritualuose. Kasdieniame gyvenime jie naudoja suahilių arba sangų kalbas.
Istorija
Bajekiai kilo iš dabartinės Kenijos teritorijų, kur gyveno njamveziai. Vykdydami plačią prekybą tarp Rytų Afrikos pakrančių (Suahilių kranto) ir savanų valstybių, jie kūrė kolonijas didesnėse prekybinėse gyvenvietėse. Viena njamvezių kolonijų XIX a. buvo Bunkėjoje, sangų etninės grupės teritorijoje.
1856 m. njamvezių kilmės vergų pirklys Msiris perėmė sangų karalystės valdžią Bunkėjoje ir sukūrė Garanganzės karalystę, įgijusią hegemoniją visame Kazembės regione. Jo bendražygiai, atsikėlę į karalystę, ir sudarė dabartinių bajekių pirmtakus. 1891 m. nužudžius Msirį, bajekių karalystės teritorija buvo padalinta tarp Belgijos ir Britų imperijos. Bunkėjos bajekiai lingvistiškai asmimiliavosi su sangų dauguma, tačiau išlaikė savo tapatybę ir valdovų (tituluojamų Mwami Mwenda) dinastiją, kuri tęsiasi iki šiol.
16-oji lietuviškoji divizija
16-oji Lietuviškoji divizija, kitaip 16-oji Lietuviškoji šaulių divizija,, 16-oji Lietuviškoji Klaipėdos Raudonosios vėliavos ordino šaulių divizija  – TSRS Raudonosios armijos šaulių divizija, suformuota ir kariavusi Antrojo pasaulinio karo metais. Viena iš gana didelio skaičiaus nacionalinių Raudonosios Armijos junginių.
Ankstesnioji 16-oji divizija
thumb|[[Lietuvos ginkluotosios pajėgos|Lietuvos kariuomenės kariai, išlaisvinti iš Raudonosios armijos buvusio lietuvių korpuso, šiltai sutinkami Vilniuje, Lietuvoje, vykstant Birželio sukilimui, 1941 m.]] 16-oji divizija Raudonojoje armijoje egzistavo dar prieš Antrąjį pasaulinį karą. Karo pradžioje ji buvo 27-ojoje armijoje (Šiaurės Vakarų frontas), bet buvo sunaikinta vokiečių kariuomenei puolant Leningradą ties Mga.
Formavimas
1941 m. gruodžio 18 d. TSRS Gynybos komitetas priėmė nutarimą 16-ąją diviziją suformuoti iš naujo ir suformuoti ją kaip lietuvišką diviziją, kuri parodytų, kad lietuviai palaiko sovietų valdžią ir kurioje būtų kaupiami bei tikrinami būsimieji partiniai ir administraciniai Lietuvos SSR kadrai.
Divizijos karininkais tapo daugiausia Vilniaus pėstininkų mokyklos, evakuotos į Novokuznecką (Kemerovo sritis), absolventai, baigę šią mokyklą pagal paspartintą programą. Politiniais darbuotojais tapo daugiausia buvę pogrindininkai, partiniai ir sovietiniai darbuotojai.
1943 m. sausio 1 d. iš 10 250 divizijos kareivių ir karininkų apie 7000 buvo lietuviai ar Lietuvos gyventojai. Diviziją sudarė: Pagal žydų kiekį tai buvo ir pati žydiškiausia divizija visoje Raudonojoje armijoje. Žydai sudarė 13 % (136) karininkų ir 34,2 % kareivių koviniuose daliniuose.
Pradžioje divizijoje darbo ir įsakymų kalba buvo lietuvių kalba. Tačiau daugiau kaip trečdalis divizijos kovotojų lietuvių kalbos nemokėjo – divizijai priskirti patyrę frontininkai kariai ir karininkai daugiausia buvo ne Lietuvos rusai. Be to, bijota, kad fronte divizijos karius dėl nepažįstamos kalbos galėjo palaikyti priešais ir apšaudyti. Todėl netrukus divizijos kalba tapo rusų kalba.
Divizijos sudėtis
thumb|[[Petras Ciunis]] thumb|[[Lietuvos TSR vadovybė atkurtoje lietuviškojoje šaulių divizijoje, 1943 m. birželis. Iš kairės: Antanas Sniečkus, P. Jakovlevas, divizijos vadas gen. mjr. Vladas Karvelis, Justas Paleckis, Jonas Macijauskas, J. Žiburkus.]] Diviziją sudarė:
1942 m. gegužės mėn. buvo suformuotas 2-asis atskiras lietuvių batalionas, kuris rengė naujus karius 16-ajai divizijai.
Ulu
Istorija
Įkurtas 1953 m. kaip remonto stotis ir degalinė prie Lenos plento.
Gyvenvietės pavadinimas jakutų kalba „didysis“.
16-oji lietuviškoji divizija
Dalyvavimas karo veiksmuose
thumb|Šešioliktosios divizijos kariai kovoja [[Oriolo sritis|Oriolo srityje 1943 m. vasarą]] thumb|Šešioliktosios divizijos kariai žygiuoja pro [[Stoniškiai|Stoniškių kaimą, Lietuvos TSR 1944 m. spalio mėn.]] Divizija baigta formuoti 1943 m. vasario mėnesį. 1943 m. vasario 21 d. ji pirmą kartą kovėsi Aleksejevkoje (Oriolo sritis, 50 km į pietvakarius nuo Oriolo). Vėliau ji 42-ojo šaulių korpuso (48-oji armija) sudėtyje kovėsi Kursko mūšyje, kur atlaikė vokiečių 383-osios pėstininkų ir 18-osios tankų divizijų atakas, 120 lėktuvų antskrydžius.
Po Kursko mūšio divizija perkelta į 1-ąjį Pabaltijo frontą. Vadavo Baltarusiją ir Lietuvą. 1944 m. rugpjūčio 2 d. pasiekė Šiaulių priemiesčius. Mėnesį stovėjo ties Šiauliais, buvo papildyta Lietuvoje mobilizuotais lietuviais. Rugpjūčio viduryje Šiaulius atakavo vokiečių tankų daliniai, tačiau 16-oji divizija apsigynė. Tai vienos stambiausių tankų atakų karo pabaigoje Pabaltijyje.
1945 m. sausio 31 d. 16-oji divizija per vieną dieną užėmė Klaipėdą. Už tai divizija gavo Klaipėdos vardą. Vėliau divizija dalyvavo vokiečių kariuomenės Kuržemės grupuotės apsiaustyje, kur ir baigė karą.
"Divizijos kariai daug prisidėjo prie hitlerinės Vokietijos planų sužlugdymo. Nuo 1943 metų vasario mėnesio iki karo pabaigos, kaudamiesi su hitleriniais okupantais lietuviškoji šaulių divizija nuėjo 386 kilometrus, išvadavo 648 gyvenvietes, nukovė ir sužeidė per 34 tūkstančius priešo kareivių ir karininkų, išvedė iš rikiuotės daug technikos: 108 tankus, 50 šarvuočių, 111 minosvaidžių, 769 kulkosvaidžius ir kt."
Apdovanoti kariai
12 divizijos karių tapo Sovietų Sąjungos didvyriais: majoras Volfas Vilenskis, seržantas Kalmanas Šuras, jefreitorius Grigorijus (Hiršas) Ušpolis, eilinis Borisas (Berelis) Cindelis (po mirties) , leitenantas Vaclovas Bernotėnas, Viktoras Jacenevičius (po mirties), seržantas Boleslavas Gegžna, jaun. seržantas Fiodoras Zacepilovas, papulkininkis Fiodoras Lysenko (po mirties), seržantas Grigorijus Terentjevas (po mirties), vyr. seržantas Vasilijus Fedotovas, jaun. seržantas Stasys Šeinauskas (po mirties).
Viršila Danutė Stanelienė tapo pilna Šlovės ordinų kavaliere – apdovanota visų trijų laipsnių Šlovės ordinu, o tai prilyginama Sovietų Sąjungos Didvyrio vardui, tik buvo gerokai retesnis dalykas.
Šlovės III ir II laipsnio ordinais apdovanoti: vyr. seržantai Konstantinas Gedvila, Mykolas Laurinavičius, Justinas Stankus, seržantai Mykolas Jurevičius, Ignas Ribokas, jefreitorius Albinas Šinkūnas, eiliniai Vitalius Laurinavičius, Pranas Rimša.
Bataliono vadas Leonas Garnys (g. 1920 m. Panevėžyje) apdovanotas net 3 Raudonosios Vėliavos ordinais (1943 08 05, 1943 11 22, 1944 10 26). Tai bene vienintelis atvejis divizijoje.
Sovietų Sąjungos didvyrio vardui buvo pristatyti: majoras Petras Belanas (gavo Raudonosios vėliavos ordiną), seržantas Stasys Lickūnas (gavo Raudinosios vėliavos ordiną), jaun. seržantas Juozas Launikonis (gavo Raudonosios vėliavos ordiną), jaun. seržantas Motelis Charmacas (gavo Tėvynės karo I laipsnio ordiną), seržantas Leonas Kaganas (gavo Raudonosios vėliavos ordiną), seržantas Viktoras Gelžinas (gavo Tėvynės karo I laipsnio ordiną), eilinis Pranas Narkevičius (gavo Raudonosios vėliavos ordiną)
Eilinis sanitaras Giršas Josmanas apdovanotas Lenino ordinu, tokiam apdovanojimui buvo pristatytas lietuvis Jonas Brozdžiūnas (gavo Raudonosios vėliavos ordiną)
Po karo
Karui pasibaigus 16-oji divizija bazavosi Vilniuje, Šiaurės miestelyje, iki jos išformavimo 1956 m. birželio mėnesį. 1955 m. buvo iškelta į Volgos-Uralo karinę apygardą ir galutinai išformuota.
Mūsų kraštas
Mūsų kraštas:
Dmitrijus Biakovas
Dmitrijus Biakovas (g. 1978 m. balandžio 9 d.) – buvęs futbolininkas, Kazachijos rinktinės saugas.
Žetìsu FK Taldyķorǵan klubo saugas.
žaidžia nuo 2000 m.
2003 m. per savo gimtadienį Biakovas buvo smarkiai sužeistas (durtas į širdį) naktiniame klube. Tačiau jis ne tik išgyveno, bet ir tęsia futbolininko karjerą.
Kubos herbas
thumb|200px|Kubos herbas
Kubos herbas – oficialus Kubos valstybės simbolis. Sukurtas Kubos poeto ir dramaturgo Migelio Teurbės Tolono ir oficialiai patvirtintas 1906 m.
Pagrindinę herbo dalį sudaro skydas, padalintas į 3 dalis. Jo viršuje pavaizduotas raktas jūroje tarp dviejų uolų, o virš jo – tekanti saulė. Šis raktas simbolizuoja Kubos padėtį tarp Floridos ir Jukatano, saulėtekis – gimimą, iškilimą. Apatinė kairioji herbo dalis įstrižai dryžuota mėlynomis ir baltomis juostomis, kurios vaizduoja kolonijinių laikų Kubos provincijas. Apatinėje dešiniojoje skydo dalyje pavaizduotas šalies nacionalinis medis – karališkoji roistonija.
Herbo skydas įtvirtintas ant fašinos, ant kurios viršaus užmauta Frygų kepurė – laisvės simbolis. Iš šonų skydą supa ąžuolų (simbolizuoja narsą) ir laurų (simbolizuoja garbę) vainikai.
Algoritmas
Algoritmas ( < Algorithmi < ) – tai tam tikra veiksmų seka, kurią reikia atlikti norint pasiekti tam tikrą rezultatą.
Algoritmo koncepciją iliustruoja paprasčiausias kiaušinių išvirimo receptas, kuris galėtų būti toks:
Panaudojimas
Dažniausiai algoritmo sąvoka naudojama informatikoje užrašant kompiuterines programas. Tokiu atveju algoritmų užrašymui naudojami įvairūs susitarimai – programavimo kalbos. Dažniausiai mokymosi tikslams naudojama Pascal programavimo kalba arba pseudokalba, kai norime algoritmą publikuoti viešai.
Algoritmas kasdieniniame gyvenime
Gyvenime dažnai susiduriame su algoritmo sinonimais: instrukcijomis, nurodymais ir taisyklėmis, kurių nežinodami negalėtume atlikti tam tikrų veiksmų. Tačiau kartais šie aprašymai stokoja tikslumo. Taigi bendrai algoritmą būtų galima apibūdinti kaip  tikslių nurodymų seką tam, kas turės atlikti konkrečią užduotį. Daugelį kasdieninės veiklos rezultatų pasiekiame net nesusimąstydami, kad vykdome tam tikrą algoritmą (sinonimai psichologijoje: įprotis, įgūdis, įgimtas ar įgytas refleksas). Jie mums reikalingi: išgyventi (savisaugai), prisitaikyti (adaptacijai), reikiamai vietovei pasiekti, prietaisams įjungti, išjungti bei naudoti, pirmajai pagalbai suteikti, maistui pagal receptą gaminti, matematiniams uždaviniams spręsti ir pan. Pagaliau, mūsų visą dieną (įvardinus jos tikslus) galima būtų pavadinti algoritmu, nes ji turi savo dienotvarkę, t. y. veiksmų atlikimo tvarką. Kartais sukeitus algoritmo veiksmus rezultatas nepakinta. Tačiau vykdant kai kuriuos algoritmus veiksmų sukeitimas gali sugriauti visą tolimesnę algoritmo eigą.
Privalomos sąlygos
Algoritmas turi patenkinti šias sąlygas:
Reikalavimai 4-5 garantuoja, kad algoritmas bus baigtas baigtiniu laiku ir su baigtiniais resursais. Algoritmai, tenkinantys tik sąlygas 1-3, vadinami daliniais (angl. partial) algoritmais, o tenkinantys visas penkias sąlygas – pilnais (angl. total) algoritmais.
Algoritmo vykdymas
Parašytas algoritmas yra perduodamas vykdytojui. Vykdytojas gali realizuoti algoritmą, jei yra tam tinkama aplinka. To paties algoritmo efektyvumas (greičio, atminties, patogumo vartotojui ar kitu parametru atžvilgiu) dažniausiai priklauso nuo pasirinktos aplinkos ir sprendimo metodo.
Sudėtingesnių algoritmų sukūrimas, aprašymas bei įdiegimas dažniausiai yra nelengvas darbas, reikalaujantis specialių žinių. Tačiau jų kainą gana greitai atsiperka, jei įdiegti algoritmai vykdomi daug kartų. Vienam vykdytojui algoritmas gali būti aiškus ir nedviprasmiškas, o kitam – visai nesuprantamas. Nuo vykdytojo tiesiogiai priklauso, kokius primityvus galima naudoti, apibrėžiant veiksmus. Jei vykdytojas ne žmogus, algoritmą reikia pateikti specifine, tam vykdytojui priimtina forma, pavyzdžiui, specialia algoritmine kalba. Jei mes turime algoritmą, išreikštą vykdytojo operacijomis, tai jį užrašyti ar perrašyti vienokia ar kitokia kalba nėra sudėtinga.
Informatikoje kaip vykdytojas dažniausia – kompiuteris. Pagrindinės idėjos: Taigi viskas, ko reikia algoritmų pateikimui kompiuteriui, tai kalba patogiam instrukcijų užrašymui.
Algoritmo savybės
Kai automatizuojamas sudėtingas procesas, tenka jo struktūroje išskirti atskirus etapus, o šiuos vėl gali tekti skaidyti i paprastesnius, t. y. taikomas dekompozicijos principas. Jei šioje uždavinio sprendimo etapų sekoje bus bent vienas, neduodantis teisingo atsakymo, visas uždavinys liks neišspręstas. Kartais taip gali atsitikti tiesiog dėl duomenų trūkumo. Algoritmams būdingos tokios bendrosios savybės: arba paaiškinimą, kodėl jis negautas. reikia turėti laišką L, gali būti ir laiško priedai P. Rezultatas R bus arba išsiųstas, arba neišsiųstas laiškas. O neišsiųsti laiško galime tuo atveju, jei nebus internetinio ryšio.
Taigi, laiškų siuntimo algoritmą aprašysime kaip vykdomų veiksmų sąrašą:
Darbo pradžia (įjungti kompiuterį) Darbo pabaiga (baigti darbą su elektroninio pašto programa).
jis turi atlikti darbą; jis turi būti aiškus ir nedviprasmiškas; jis turi apibrėžti žingsnių seką, reikalingą darbui atlikti, t. y. jis turi nurodyti žingsnių atlikimo tvarką. Informatikoje dažnai dar reikalaujama, kad algoritmas būtų baigtinis dviem prasmėm:
atliekamų žingsnių skaičius turi būti baigtinis, t. y. algoritmas turi tikrai baigti darbą; kiekvienam žingsniui atlikti turi pakakti baigtinio laiko ir baigtinių resursų, t. y. kiekvienas žingsnis turi būti toks, kad jį būtų galima atlikti. Reikalavimai 4-5 garantuoja, kad algoritmas bus baigtas baigtiniu laiku ir su baigtiniais resursais. Algoritmai, tenkinantys tik sąlygas 1-3, vadinami daliniais (angl. partial) algoritmais, o tenkinantys visas penkias sąlygas – pilnais (angl. total) algoritmais.
Pempynė
Pempynė – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Lumpėnų. Pempynė yra Rambyno regioniniame parke. Kaime išliko buvusio dvaro pastatai. Manoma, kad Pempynės dvaras priklausė Šereitlaukio dvarui ir čia buvo auginami žirgai.
Kipro futbolo varžybos 1969–1970 m.
Kipro futbolo varžybos 1969–1970 m.
Juozapinės kalnas
thumb|250px|Juozapinės kalnas Medininkų aukštumos žemėlapyje
Juozapìnės kálnas – kalva Juozapinės kaime, apie 23,5 km į pietryčius nuo Vilniaus, netoli Baltarusijos sienos (~4 km), apie 1 km į pietvakarius nuo Medininkų gyvenvietės. Medininkų aukštumos moreniniame masyve.
Kalno šlaitai lėkšti, išraižyti raguvų, šiaurėje šlaitas apaugęs mišku. Kalva susidariusi iš moreninio priemolio ir priesmėlio. Susidarė priešpaskutiniame ledynmetyje. Priklauso Juozapinės valstybiniam germorfologiniam draustiniui. miniatiūra|250px|left|Akmuo ant Juozapinės kalno 2016 m.
292,83 m virš jūros lygio Juozapinės kalva ilgai buvo laikoma aukščiausiu Lietuvos tašku. Bet 2004 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto specialistai nustatė, kad aukščiausias Lietuvos taškas yra netoliese esantis Aukštojas (293,84 m) ir antroje vietoje Kruopynės (Žybartonių arba Arklėnų) kalnas (293,57 m).
1990 m. ant kalno pastatytas paminklinis akmuo Lietuvos karaliui Mindaugui.
Išnašos
thumb|250px|Juozapinės kalnas
Struikai
Struikai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, kairiajame Balčios krante, prie Šilalės miesto rytinės ribos.
Spielvereinigung Klaipėda
Istorija
Klube žaidė vokiečiai, perėję iš MTV Klaipėda komandos. 1931 m. komandai neleista dalyvauti pirmenybėse, kadangi priimta nuostata, kad Lietuvos pirmenybėse gali žaisti tik komandos, kurios kitų šalių varžybose nežaidžia („Spielvereinigung“ žaidė Rytprūsių pirmenybėse). 1932 m. prie komandos prisijungė ir lietuviai. 1934 m. klubas nutraukė saitus su Lietuvos sportu.
Dinamometras
thumb|100px|Dinamometras
Dinamometras – prietaisas jėgos dydžiui matuoti. Svarbiausia dinamometro dalis – tampri spyruoklė. Prie spyruoklės pritaisyta skalė, suskirstyta niutonais. Kuo didesnė jėga veikia spyruoklę, tuo daugiau ji išsitempia, tuo didesnę jėgą parodo prie spyruoklės pritvirtinta rodyklė. Dinamometrai būna labai įvairūs. Jais galima išmatuoti ir labai mažą, ir labai didelę jėgą.
Bosnijos ir Hercegovinos geografija
Bosnija ir Hercegovina yra šalis Europoje, Balkanų pusiasalyje. Šalis turi apie 20 km priėjimą prie jūros. Šalyje stūkso Dinarų kalnai, kurie užima 90 % valstybės ploto. Aukščiausias taškas – Magličius (2386 m).
Didžiausi ežerai
Didžiausias Bosnijos ir Hercegovinos ežeras – Buško Blatas (~56 km²). Kiti didesni ežerai: Jablanicos ežeras, Bilečos ežeras ir Modračko ežeras. Ežerai telkšo kalnuose ir sudaro nepaprastą grožį.
Didžiausi miestai
Didžiausias miestas ir sostinė yra Sarajevas. Kiti didesni miestai: Banja Luka, Zenica, Tuzla, Mostaras.
Geogafiniai privalumai
Bosnijos ir Hercegovinos kraštovaizdis pritraukia turistus, todėl šalis plečia turizmą. Šalis neturi svarbaus uosto, todėl importuoja gaminius sausuma, arba naudojasi kaimyninių šalių uostais.
Bosnija ir Hercegovina yra seisminėje zonoje. Pasitaiko žemės žemės drebėjimų.
Erdvilas
Erdvilas (Gerdvilas,, , , ) – XIII a. pirmosios pusės žemaičių vyresnysis kunigaikštis.
Nicole Kidman
Nikolė Kidman (g. 1967 m. birželio 20 d. Honolulu, Havajai, JAV) – viena garsiausių amerikiečių-australų kino aktorių, filmų prodiuserė.
Erdvilas
Paminėtas Ipatijaus metraštyje tarp 21 Lietuvos kunigaikščio, 1219 m. Lietuvos-Voluinės taikos sutarties dalyvio. Iš dviejų žemaičių vyresniųjų kunigaikščių, sutarties dalyvių, nurodytas pirmuoju, prieš Vykintą. Manoma, valdė Žemaitijos rytinę dalį, kurios didžiūnai vėliau veikiausiai rėmė Mindaugą. Jo sūnus galėjo būti Treniota, nors neatmestina ir kitų istorikų versija, kad Treniotos tėvas buvo Vykintas.
Herbert Marcuse
Biografija
H. Markuzė gimė Berlyne 1898 m. liepos 19 d. žydų šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metu tarnavo vokiečių kariuomenėje arklių prižiūrėtoju. 1922 m. Freiburgo universitete parengė disertaciją apie vokiečių Künstlerroman (romano žanras apie rašytojo kūrybinį subrendimą).
Erdvilas
Legenda
Erdvilo vardas duotas ir vienam legendinių lietuvių kunigaikščių Lietuvos metraščių Plačiajame sąvade (Bychovco kronika) ir kai kuriuose Platesniojo, Viduriniojo sąvado (Ališavos kronika) nuorašuose. Iš jų tas vardas pateko į A. Rotundui priskiriamą Trumpą pasakojimą apie Lietuvos kunigaikščius ir M. Strijkovskio kronikų. Šis mitologinis personažas su istoriniu Erdvilu neturi nieko bendra.
Herbert Marcuse
Biografija
Grįžęs į Berlyną dirbo knygų pardavėju. 1929 m. Freiburge pas M. Haidegerį pradėjo rašyti habilitaciją, kurią užbaigė 1932 m. („Hėgelio ontologija ir istoriškumas“).
Tačiau jį nepatiko palankus Haidegerio požiūris į nacionalsocializmą, todėl įstojo į Socialinių tyrimų institutą. Valdžią paėmus naciams, mokslinio darbo tęsti negalėjo ir emigravo į Šveicariją, o vėliau JAV. Atgal į Vokietiją niekada negrįžo.
Nuo 1952 m. pradėjo pedagoginę veiklą JAV universitetuose, buvo filosofijos ir politikos profesoriumi. Bendradarbiavo su istorinės sociologijos atstovu Baringtonu Muru Jaunesniuoju ir politinės filosofijos atstovu Robertu Pauliu Volfu.
Mirė 1979 m. liepos 29 d., dėl infarkto, ištikusio lankant Vokietiją.
Pažiūros
H. Markuzės veikla ir teiginiai visuomenėje kėlė daug prieštaringų nuomonių ir diskusijų. Tad ir dauguma jam skirtų tyrinėjimų yra tendencingi ir vienašališki (arba net sektantiški).
Ankstyvasis periodas
Pirmajame savo 1928 m. išspausdintame straipsnyje bandė derinti fenomenologijos, egzistencializmo ir marksizmo nuostatas. Jis tvirtino, kad marksizmas pernelyg užsisklendė ir jį būtina atšviežinti fenomenologine patirtimi. Kartu jis laikė, kad marksizmas nesidomi individo problema – ir iki pat gyvenimo pabaigos buvo susirūpinęs asmeninio išsilaisvinimo klausimais.
Jo habilitacinė disertacija buvo skirta Hėgelio renesansui Europoje. Joje akcentuojama gyvenimo ir ontologijos klausimai, idealistinė dvasios teorija ir dialektika. 1933 m. jis parašė ir pirmąją rimtą recenciją pasirodžiusiems K. Markso „Ekonominiams ir politiniams 1844 m. rankraščiams“, kurioje atskleidė H. Markuzės ketinimus peržiūrėti marksizmo sampratą.
Kritinė visuomenės teorija
Glaudžiai įsiliejęs į Frankfurto mokyklą, jis kritikavo monopolistinį kapitalizmą, vokiškąjį fašizmą. Veikale „Protas ir revoliucija“ bandė atsekti Hėgelio, Markso ir šiuolaikinės socialinės teorijos ištakas. Ja anglakalbius skaitytojus supažindino su dialektiniu mąstymu ir socialine analize. Tai iki šiol lieka vienas geresniųjų įvadų į Hėgelio ir Markso mokymus, dialektinio mąstymo kategorijas ir metodus.