cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iksmenai
Iksmenai  – 2000 m. JAV mokslinės fantastikos veiksmo filmas. Pagrindiniai filmo veikėjai X-Menai, ypatingomis galiomis apdovanoti žmonės. Didžioji filmo siužeto dalis yra adaptuota iš X-Men komiksų. Visame pasaulyje filmas uždirbo 294 mln. JAV dolerių.
Siužetas
Po savo tėvų mirties nacių rankose, Magnusas, mutantas, pasižada atkeršyti visai žmonijai. Tuo tarpu Čarlzas Ksavjeras suburia gerų mutantų grupę, kurią pradeda treniruoti. Magnusas, pasivadinęs Magnetu, suburia piktadarius Kardadantį ir Mistiką, kad jie naikintų viską, kas maišysis jų kelyje, įskaitant ir Kanados mutantą Loganą (Ernį). Ksavjero grupė užverbuoja Loganą pačiu laiku ir bando sutrukdyti Magnetui sunaikinti pasaulį.
Siūlapelekė papūgžuvė
Siūlapelekė papūgžuvė (Scarus altipinnis) - papūgžuvinių (Scaridae) šeimos žuvis.
Kūnas iki 60 cm ilgio. Paplitusi tropinio klimato vandenyse.
Stateno sala
Stateno sala  – pietvakarinėje dalyje esantis vienas iš penkių Niujorko miesto rajonų. Tai mažiausiai gyventojų turintis miesto rajonas, įsikūręs Ričmondo apygardoje ir iki 1975 m. oficialiai vadintas Ričmondo rajonu. Rajono teritorija yra saloje Niujorko įlankoje. Geografiškai labiausiai nutolęs miesto rajonas. Nuo Naujojo Džersio valstijos skiria Arthur Killo ir Kill Van Kullo sąsiauris, nuo kitos Niujorko miesto dalies – Niujorko įlanka. Kadangi Stateno saloje gyvena 476 tūkst. gyventojų, jis dažnai vadinamas „užmirštuoju rajonu“.
Romualdas Lekevičius
Romualdas Kazimieras Lekevičius (1938 m. rugpjūčio 25 d. Alytuje – 2011 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje) – Lietuvos genetikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Ekologinės genetikos pradininkas Lietuvoje.
Biografija
1956 m. baigė Alytaus 1-ąją vidurinę mokyklą. 1961 m. Vilniaus universiteto (VU) Gamtos mokslų fakultete įgijo biologo-zoologo specialybę. Nuo 1966 m. VU dėstytojas. 1971–1972 m. stažavosi Čikagos universitete (JAV). 1976 m. VU Gamtos fakultete įkūrė Ekologinės genetikos laboratoriją, jos vadovas, 1977 m. docentas, nuo 1987 m. profesorius. 1985 m. biologijos mokslų daktaras. Nuo 1993 m. Europos Tarybos Bioetikos koordinacinio komiteto Lietuvos ekspertas, Lietuvos gyvūnų globos draugijos pirmininkas.
Stateno sala
Salą su Bruklinu (Long Ailando sala) jungia Verrazano-Narrowso tiltas, tarp Stateno salos ir Manhatano salos kursuoja keltas. Yra Niujorko ir kitų universitetų fakultetai, Ričmondo istorijos miestas (muziejus po atviru dangumi), meno, istorijos ir kiti muziejai, Grinbelto parkas (didžiausias Niujorke), botanikos ir zoologijos sodai.
Romualdas Lekevičius
Biografija
Brolis Edmundas Lekevičius.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – mutagenų poveikis gyvūnams, rūšių indikatorių paieška, mutagenezės mechanizmai, aplinkos užterštumo genetinių padarinių tyrimai. Paskelbė apie 200 mokslinių straipsnių.
Stateno sala
Istorija
1630 m. saloje pradėjo kurdintis olandų kolonistai, kurie čia 1661 m. įkūrė gyvenvietę. 1898 m. Stateno sala prijungta prie Niujorko.
Kofeinizmas
Kofeinizmas – fizinė ir/ar psichinė priklausomybė, atsirandanti ilgai dideliais kiekiais vartojant produktus, turinčius kofeino (kava, arbata, energiniai gėrimai ir kt.), arba patį kofeiną. Kofeinas yra paplitęs CNS stimuliuojantis junginys, naudojamas daugelyje maisto produktų, pvz., produktuose su juodąja arbata, kava, jis dedamas ne tik į energinius gėrimus, bet ir į kai kuriuos kitus gaiviuosius gėrimus, pvz., Coca-Cola ir Pepsi (kaip maisto priedas).
Tarptautiniame ligų klasifikatoriuje ICD-10 kofeinizmas priskirtas kategorijai F15.
Kofeino veikimo mechanizmas skiriasi nuo kokaino ar amfetaminų, tačiau sukelia panašią priklausomybę. Manoma, kad tai susiję su netiesioginiu poveikiu dopamino ir noradrenalino kiekiams galvos smegenyse ir likusiame organizme.
Įjunkimas ir abstinencijos sindromas
Priklausomybė susidaro vartojant kofeiną didesniais kiekiais. Johns Hopkins School of Medicine psichiatrijos ir neuromokslų profesorius Roland Griffiths teigia, kad tyrimai parodė, jog fizinę priklausomybę gali įgyti žmonės, kurie per dieną suvartoja 100 mg kofeino (tai dozė viename kavos puodelyje).
Abstinencijos sindromas pasireiškia plačiu spektru nemalonių fizinių ir psichinių būklių (pvz., nervingumas, irzlumas, nerimas, pykinimas, prislėgta nuotaika, drebulys, raumenų trukčiojimas, nemiga, galvos skausmas, respiracinė alkalozė, padažnėjęs širdies ritmas).
Griffiths teigia, kad kofeino abstinencijos sindromas gali būti laikomas psichologiniu sveikatos sutrikimu. Jo tyrimų rezultatai rodo, kad abstinencijos sindromas pasireiškia praėjus 12-24 val. po paskutinio kofeino (kavos) vartojimo ir gali trukti iki 9 dienų. Kofeino vartotojai dažnai jį vartoja daugiau norėdami atsikratyti abstinencijos sindromo pojūčių, negu pasimėgauti pačia kava.
Kiti neigiami kofeino poveikiai
Kofeinas stiprina skrandžio rūgšties sekreciją, tad gausus kofeino vartojimas gali sukelti skrandžio opaligę, erozinį ezofagitą, gastroezofaginio refliukso ligą.
Kofeinas gali sustiprinti kai kurių kitų medžiagų (pvz., paracetamolio) toksiškumą.
Leonardas Gutauskas
Leonardas Gutauskas (1938 m. lapkričio 6 d. Kaune – 2021 m. rugsėjo 25 d. Vilniuje ) – Lietuvos rašytojas, tapytojas. Sūnus – skulptorius, tapytojas Tadas Gutauskas.
Žokai (bažnytkaimis)
Žokai arba Žemčužnojė (, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Leonardas Gutauskas
Biografija
1965 m. baigė scenografijos studijas Lietuvos dailės institute. Nuo 1989 m. grupės „24“ narys, nuo 1967 m. – Rašytojų sąjungos, nuo 1976 m. – Dailininkų sąjungos narys.
Žokai (bažnytkaimis)
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Kaširskojės apylinkės kaimas, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maršalskojės apylinkės kaimas.
Leonardas Gutauskas
Literatūra
Literatūroje debiutavo 1961 m. eilėraščių rinkiniu „Ištrūko mano žirgai“. Eilėraščiams būdingas panteistinis artumas gamtai, tapybiškas vaizdas, rafinuota metafora. Vėlesniuose poezijos rinkiniuose daiktiškumas siejamas su bibliniais įvaizdžiais. Išleido daugiau kaip 16 iliustruotų eilių knygų vaikams. Romane „Vilko dantų karoliai“ menininko savimonės brendimas rodomas lemtingų tautai istorinių įvykių fone, tekstas asociatyvus, gausu poetinių įvaizdžių. Romanas autobiografiškas, dalis kūrinio veiksmo vyksta autoriaus vaikystės kaime Vepriuose. Romane „Šešėliai“ gvildenama kaltės ir atleidimo tema. Romanuose „Laiškai iš Viešvilė s“ (išverstas į vokiečių ir lenkų kalbas), „Plunksnos“. „Kazbek“ ryški refleksija menininko ir jautrios psichikos žmogaus likimo motyvais.
Dailė
Nutapė portretų (Sigitas Geda, 1969 m., Juozas Aputis, 1978 m., Petras Mazūras, 1983 m.), natiurmortų, religinių, mitologinių, abstrakčių kompozicijų („Ūla“ 1969 m., „Močiutės atminimui“ 1970 m., „Atsisveikinimas su sena sodyba“ 1974 m., „Motina. Vaikas ir sodas“ 1981 m., „Mergaitė su mediniu paukščiu“ 1982 m., „Žuvys ant žalios staltiesės“ 1983 m., „Malda“ 1993 m.). Jo tapyba išsiskiria savita bendražmogiškų temų – amžinybės, tautos istorijos ir atminties, žmogaus tobulėjimo interpretacija. Paveiksluose vyrauja sakralinė, iškilminga nuotaika, vaizdai metaforiški, paremti poetiniais įvaizdžiais, senovės graikų, Rytų civilizacijų, lietuvių tautodailės simboliais ir vaizdiniais, gamtos motyvai savitai perkurti. Ankstyviesiems paveikslams būdinga ekspresyvus dekoratyvumas, rafinuota secesinė stilizacija, vėlesniems – statiški, simboliški, meditatyvūs vaizdai. Figūros vaizduojamos sąlyginėje erdvėje, naudojami ikonografiniai elementai, simetriška, panaši į altorių paveikslus kompozicija, prislopintų sidabrinių spalvų gama.
Nuo 1960 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Paryžius 1992 m., Sevilija ir Stokholmas 1994 m., Lisabona 1995 m.) Individualios parodos surengtos Lietuvoje 1965 m., 1967 m., 1978 m., 1987 m., 1988 m., 1990 m., 1994 m., 1995 m., 1996 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio (Rusijos) muziejai.
Bibliografija
Gutauskų sodybos vietoje [[Vepriai|Vepriuose pastatytas koplytstulpis|thumb]] Romanai:
Poezija:
Vaikams:
Tekstai muzikos kūriniams:
Bendro atradimo metodas
Bendro atradimo metodas, kartais dar vadinamas platesne sąvoka konstruktyvi sąveika – vartotojo patyrimo  bei tinkamumo  testavimo metodas. Metodo esmė – moderatoriaus pasiūlytą užduotį prie kompiuterio vienu metu atlieka du vartotojai: vienas naudojasi tik pele, kitas – tik klaviatūra. Užduoties vykdymo metu vartotojai natūraliai bendrauja, dalinasi pastebėjimais ir bando padėti vienas kitam siekdami bendro užduoties tikslo. Tiesa, vartotojai prieš testavimą turi būti perspėti, kad, bandant padėti ar paaiškinti, negalima rodyti pirštu į ekrane esantį objektą. Be to, metodas neturėtų būti taikomas kaip vienintelis vartotojų tyrimo metodas.
=Privalumai=
=Trūkumai= =Papildomas skaitymas= =Šaltiniai=
Paraskalnis
Paraskalnis – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į rytus nuo Tytuvėnų.
Stiubenvilis
Istorija
Miestelis įkurtas 1797 m., iškart po Džefersono apygardos sukūrimo. Miestelis buvo pastatytas Štaibeno forto, įrengto 1786–1787 m. ir pavadinto Kontinentinę armiją vedusio vokiečių generolo barono Frydricho Vilhelmo fon Štaibeno garbei, vietoje. Miesto teisės suteiktos 1851 m.
Molnija-M
thumb|right|150px|„Molnija-8K78M“ „Molnija-M“ arba „Molnija-8K78M“ ( 'žaibas') buvo Rusijos (prieš tai TSRS) nešančioji raketa, sukurta tarpkontinentinės balistinės raketos „R-7“ pagrindu. Iš esmės projektuota norėjus ištaisyti startinio variklio 8K78 trečios pakopos trūkumus. Pirmąkart paleista 1964 m., pakeitė savo pirmtakę „Molnija“ raketą 1965 m. pabaigoje. Raketos gamyba kainavo 39 mln. JAV dolerių (pagal 1985 m. kursą).
Buvo pagaminti keturi raketos variantai: pirminis, 2BL, ML, SOL.
Raketa viso atliko 297 skrydžius, iš kurių 21 pasibaigė avarija. Paskutinė avarija įvyko 2005 m. birželio 21 d., kai sugedus trečiajai pakopai raketos krovinys ryšių palydovas „Molnija-3K“ nepasiekė orbitos. Paskutinį skrydį „Molnija-M“ raketa atliko 2010 m. rugsėjo 30 d. Ją pakeitė „Sojuz-2/Fregat“.
Didžiąją dalį eksploatacijos laikotarpio „Molnija-M“ raketa buvo naudojama palydovų „Molnija“ ir „Oko“ iškėlimams į Molnija orbitas, kuriose dėl aukšto ekscentriciteto palydovai gali apsistoti ties ašigalio regionais. Taip pat gabeno programų „Venera“ ir „Luna“ kosminius aparatus.
Lazaris Gutmanas
Lazaris Gutmanas (1875 m. rugsėjo 11 d. Palanga – 1957 m. vasario 4 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas neurologas, psichiatras, medicinos daktaras.
Biografija
1902 m. baigė Maskvos universitetą. 1910 m. medicinos daktaras.
Orų prognozė
thumb|225px|right|Meteorologinė stotis [[Oklahoma|Oklahomoje]] thumb|220px|Uragano "Rita" 3 dienų judėjimo prognozė thumb|220px|1887 m. Europos sinoptinis žemėlapis Orų prognozė − moksliškai pagrįstas orų numatymas. Orų prognozės metodus kuria dinaminė meteorologija. Prognozuojama daugiausia sinoptiniu metodu.
Sinoptiniai žemėlapiai
Naudojantis meteorologijos ir aerologijos stočių duomenimis, reguliariai sudaromi sinoptiniai žemėlapiai. Iš jų matyti atmosferos darinių − ciklonų, anticiklonų, oro masių ir jas skiriančių atmosferos frontų − judėjimas ir evoliucija. Apskaičiuojama tolesnė orus lemiančių atmosferos procesų eiga ir su ja susiję orų pakitimai. Be žemėlapių, tuo tikslu dar naudojamasi atmosferos vertikaliaisiais pjūviais, aerologinėmis diagramomis, iš dirbtinių Žemės palydovų gaunamomis debesų nuotraukomis.
Sinoptiniame žemėlapyje įrašomas slėgis, vėjas, temperatūra, debesų rūšis, drėgnumo ir slėgio kitimas, atmosferos reiškiniai. Išbrėžiamos izobaros (linijos, jungiančios vienodo slėgio taškus). Turėdamas tokį orų vaizdą ir žinodamas, kokiu greičiu jis kinta, sinoptikas gali numatyti, kokie orai artimiausiu laiku bus bet kuriame iš žemėlapyje pavaizduotų taškų.
Ciklonų ir anticiklonų judėjimo prognozei labai svarbu žinoti, kokie oro srautai yra maždaug 5 km aukštyje, kur atmosferos slėgis − apie 500 mb. Slėgio (izobariniai) paviršiai žemėlapyje vaizduojami izohipsėmis (vienodo aukščio linijomis). Paviršiaus aukštis apskaičiuojamas iš radiozondų duomenų, o tarpiniuose taškuose − interpoliacijos metodu. Iš faktinio žemėlapio, remiantis matematiniu modeliu, sudaromas prognozinis žemėlapis, dažniausiai, suskaidytas 250x250 km tinklu.
Orus nulemiantys veiksniai
Orų permainas lemia didžiulės oro masės. Būdamos ties jūra ar sausuma, jos įgyja tų vietų temperatūrą ir drėgnumą. Išlikdamos ten, kur susidarė, oro masės lemia keletą dienų ar savaitėmis nesikeičiančius orus. Tokie labai pastovūs orai būna atogrąžų dykumose ir jūrose arba žemynų viduryje. Juos nesunku numatyti. Orų permainos priklauso nuo oro masės slinkimo greičio. Veikiamos Žemės sukimosi, kai kurios oro masės įsisuka į judrius sūkurius. Tokie sūkuriai sąlygoja labai permainingus orus, būdingus vidutinėms platumoms. Tokius orus numatyti yra daug sunkiau. Norėdamas numatyti kurios nors vietos orus, sinoptikas pirmiausia turi nustatyti, kokia oro masė yra virš jos, o po to bandyti numatyti, kaip ji keisis per artimiausias valandas ar dienas.
Vakarų Europoje orus dažniausiai lemia iš vakarų į rytus slenkantys ciklonai ir su jais susiję frontai − skirtingos temperatūros ir drėgnumo oro masių sandūros. Frontai, nešantys didžiausias darganas, paprastai būna pietinėje ciklonų pusėje. Jei barometras rodo, kad slėgis krinta, ir tuo metu keičiasi vėjas (dažniausiai pradeda pūsti iš pietvakarių), o debesys tirštėja ir žemėja (pasirodo plunksniniai, pereinantys į plunksninius sluoksninius, vėliau į aukštuosius sluoksninius ir lietaus debesis), vadinasi, artėja ciklonas ir šiltasis frontas. Iš šių požymių sinoptikas gali gana tiksliai numatyti orų seką ir permainų laiką. Jei slėgis didėja arba padidėjęs nekinta, o dangus giedras ir vėjas silpnas, vadinasi susidarė anticiklonas ir mažai debesuoti, pastovūs orai išsilaikys keletą dienų, kol ateis ciklonas.
Orų prognozės prietaisai meteorologijos stotyje
thumb|right|300px|Meteorologinė stotis [[Ventėje]] Orų analizei ir prognozei reikia vienu metu atliekamų standartinių reguliarių stebėjimų iš daugelio stočių. Tarptautinėje standartinėje meteorologijos stotyje yra įvairių prietaisų ir įrengimų. Angliškasis (Stivensono) narvelis slepia nuo Saulės termometrus, savirašius prietaisus. Išakėtame meteorologinės stoties teritorijos laukelyje matuojama dirvožemio temperatūra, nustatoma jo būklė. Pievinis minimumo termometras registruoja žemiausią paros temperatūrą dirvožemio paviršiuje. Anemometras ir vėjarodis rodo vėjo greitį ir kryptį. Heliografas registruoja Saulės spindėjimo trukmę. Kritulmačiu matuojamas kritulių kiekis. Dar yra barometras ir barografas atmosferos slėgiui matuoti ir registruoti. Teodolitu galima nustatyti vėjo kryptį ir greitį.
Specialios aerologijos stotys leidžia radiozondus, matuojančius vėją, slėgį, temperatūrą ir drėgnumą iki 30−40 km aukščio.
Meteorologiniai stebėjimai
Orų prognozių pradininkai buvo žemdirbiai ir jūrininkai. Darbo pobūdis vertė juos domėtis orais, įsidėmėti jų permainų požymius.
1878 m. įkurta Tarptautinė meteorologijos organizacija (TMO), atsakinga už nuolatinę orų stebėjimo tarnybą.
1951 m. TMO buvo perorganizuota į Pasaulinę meteorologijos organizaciją.
Nuorodos
Værmelding
1726 m.
1726 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
40 m. pr. m. e.
'''40 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dalickai
Dalickai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kriklinių.
Amnionas
Amnionas arba vandenmaišis – skysčio, kurio didžiąją dalį sudaro vanduo, maišas, supantis gemalą, o po to ir vaisių. Amniono sieną sudaro amniono epitelis, negemalinė mezoderma, amniono skystis (98 % vandens, 1 % neorganinių ir 1 % organinių medžiagų). 9-10 savaitę amnionas suauga su lygiuoju chorionu.
Amniono skysčio visąlaik iki gimimo daugėja, nes jis sunkiasi iš placentos ir virkštelės kraujagyslių, ir iš vaisiaus kūno, jį taip pat sekretuoja amnioblastai ir vaisiaus kvėpavimo takų epitelis. Vėliau prasideda amniono skysčio apykaita. Skystį rezorbuoja tie patys amnioblastai. Nuo 5 mėnesio vaisius pradeda ryti šiuos vandenis, tada šie skysčiai arba atiduodami motinai per placentą, arba išskiriami iš vaisiaus per šalinimo organus atgal į amniono skystį.
Amnionas atlieka nemažai funkcijų: amortizuoja vaisiaus judesius, apsaugo vaisiaus odą nuo išdžiūvimo, o varškinis vaisiaus dangalas, vernix caseosa, neleidžia odai permirkti; leidžia vaisiui laisvai judėti, ir neleidžia suaugti jam su amniono siena, dėl to vystosi sąnariai; palaiko kūno temperatūrą; užtikrina simetrišką kūno augimą; lemia normalią plaučių sklaidą; vandenys padeda vaisiui užgimti.
Hiustonas
Hiustonas (taip pat galima vartoti forma Hjustonas ; ) – didžiausias miestas Teksaso valstijoje ir ketvirtas pagal dydį miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose (po Niujorko, Los Andželo ir Čikagos), 2018 m. duomenimis, Hiustone gyveno 2,33 mln. gyventojų. Plotas – 1 651 km² (aštuntas JAV miestas pagal plotą). Miestas yra įsikūręs pietryčių Teksase, prie Galvestono ir Meksikos įlankų. Pro miestą teka Bafalo Baju ir Vait Ouk Baju  upės. Aplink Hiustoną yra išsidėsčiusi Didžiojo Hiustono aglomeracija (5-a didžiausia aglomeracija JAV ir 2-a Teksase (po Dalaso–Fortvorto), 7 mln. gyventojų (2018)).
Hiustonas buvo įkurtas 1836 m. rugpjūčio 30 d., Bafalo Baju ir Vait Ouk Baju upių santakoje, o 1837 m. birželio 5 d. gavo miesto statusą. Miestas pavadintas buvusio generolo Semo Hiustono, kuris buvo Teksaso Respublikos prezidentas ir San Džasinto mūšyje iškovojo Teksaso nepriklausomybę nuo Meksikos, vardu. 1837–1839 m. Hiustonas buvo Teksaso Respublikos sostine, o per XIX a. išaugo į regioninį prekybos centrą. XX a. dėl sparčiai augančios uostų, geležinkelių ir naftos pramonės, miestas staigiai išaugo – apie 1900-uosius mieste gyveno apie 45 tūkst. žmonių, o XX a. 7 deš. gyventojų skaičius viršijo milijoną, o 2000-aisiais - du milijonus. Devintajame dešimtmetyje dėl krizės ėmė smukti naftos kainos, miesto ekonomika patyrė nuosmukį, aeronautikos pramonę paveikė 1986 m. šatlo „Challenger“ katastrofa. Dėl nuosmukio stengtasi paįvairinti Hiustono ekonomiką, daugiau dėmesio skiriant aviacijos ir kosmoso pramonės plėtrai, sveikatos apsaugai, biotechnologijai, taip sumažinant priklausomybę nuo naftos pramonės. 2017 m. miestą nuniokojo uraganas Harvis.
Hiustonas yra vienas pagrindinių energetikos pramonės centrų pasaulyje, miestas pirmauja aeronautikos, transporto ir sveikatos priežiūros srityse. Netoli Hiustono išgaunama nafta, gamtinės dujos, siera, akmens druska. Žemdirbystės ir galvijininkystės regiono prekybos centras. Mieste įsikūrusios naftos kompanijų „ConocoPhillips“, „Halliburton“ ir „Marathon Oil“, taip pat oro linijų bendrovės „Continental Airlines“ būstinės. Hiustone įsikūręs Teksaso medicinos centras – didžiausias sveikatos priežiūros ir tyrimų kompleksas pasaulyje, NASA Lindono Džonsono kosminis centras, kuriame yra misijų kontrolės centras, vienas didžiausių pasaulyje ir didžiausias JAV uostas, Hiustono laivybos kanalas, Vaizduojamojo meno muziejus, Raiso universitetas, Džordžo H. Bušo tarptautinis oro uostas.
Įkūrimas ir XIX amžius
Miesto įkūrimo data yra laikoma 1836 m. rugpjūčio 30 d., kuomet Alenai paskelbė apie Hiustoną Telegraph and Texas Register laikraštyje, pavadinę miestą tuometinio Teksaso respublikos prezidento bei vyriausiojo Teksaso kariuomenės vado, Samuelio Hiustono, vardu. Jie įtikino Teksaso respublikos kongresą Hiustoną paskelbti laikinąja sostine, sutikdami aprūpinti vyriausybę vykdomosios valdžios pastatu. 1837 m. pradžioje mieste gyveno tik apie keliolika žmonių, tačiau šis skaičius pradėjo augti, kai Teksaso kongresas pirmą kartą susirinko Hiustone. 1837 m. birželio 5 d. Hiustonui buvo suteiktos miesto teisės, Džeimsas S. Holmanas tapo pirmuoju miesto meru. Teksaso sostine miestas išbuvo iki 1839 m., vėliau ja tapo Ostinas. 1840 m. mieste kilo geltonojo drugio epidemija, dėl kurios mirė aštuntadalis Hiustono gyventojų.alt=|miniatiūra|Hiustono įkūrimo vieta – Aleno žemėXIX a. viduryje į Teksasą buvo parduota nemažai vergų. Nors Naujasis Orleanas buvo vergų prekybos centras Jungtinių Valstijų pietuose, tačiau dauguma vergų prekiautojų gyveno Hiustone. Prieš Jungtinių Valstijų pilietinį karą tūkstančiai išlaisvintų vergų gyveno netoli miesto, dirbo cukraus ir medvilnės plantacijose, kiti – tarnaudavo pas šeimininkus ar tapdavo amatininkais.
1840 m. buvo įsteigti prekybos rūmai, taip skatinant laivybą naujai įsteigtame uoste. Apie 1860-uosius Hiustonas tapo medvilnės pramonės centru, buvo nutiestas geležinkelis į Galvestoną ir Bomontą. Pilietinio karo metu Hiustonas buvo Konfederacijos generolo Džono Magruderio vadavietė, iš čia buvo organizuotas Galvestono mūšis. Po pilietinio karo miesto uostas buvo praplatintas, kad galėtų priimti daugiau prekybinių laivų. Apie 1890 m. Hiustonas buvo Teksaso geležinkelio centras. XIX amžiaus pabaigoje Hiustono gatvėse jau buvo įrengtas elektrinis apšvietimas, gatvės padengtos grindiniu, o viešąjį transportą atstojo arklių traukiamos karietos.dešinėje|miniatiūra|Hiustonas apie [[1873 m.]]
XX amžius
alt=|miniatiūra|Pietų Hiustonas, [[1908 m.]] Po to kai 1900 m. Galvestono įlankoje praūžė niokojantis uraganas, pradėta įgyvendinti idėja, kuria buvo siekiama Hiustoną paversti giliavandeniu uostamiesčiu. Kitais metais Spindltopo naftos telkinyje, netoli Bomonto, buvo rasta daug naftos, tai paskatino Teksaso naftos pramonės plėtrą. 1902 m. JAV prezidentas Teodoras Ruzveltas Hiustono laivų kanalo statyboms finansuoti paskyrė 1 mln. JAV dolerių iš valstybės biudžeto. Apie 1910-uosius miesto gyventojų skaičius siekė 79 tūkst. (dvigubai daugiau nei 1900-aisiais), trečdalį miesto gyventojų (apie 24 tūkst.) sudarė afroamerikiečiai, kas šalies mastais buvo palyginti didelė dalis. 1914 m., praėjus septyneriems metams nuo statybų pradžios, prezidentas Vudrou Vilsonas atidarė giliavandenį Hiustono uostą. Apie 1930-uosius Hiustonas tapo didžiausiu Teksaso miestu, o Hariso grafystė - didžiausia Teksaso grafyste. Pagal 1940 m. JAV gyventojų surašymą, Hiustone gyveno 77.5% baltaodžių bei 22.4% juodaodžių. alt=|kairėje|miniatiūra|Centras, [[1971 m.]] Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, tonažas uoste sumažėjo, laivybos veikla buvo sustabdyta; tačiau karas miestui davė ekonominės naudos. Laivų kanale buvo pastatytos naftos perdirbimo įmonės ir gamyklos, nes karo metu gynybos pramonei reikėjo naftos ir sintetinio kaučiuko gaminių. Elingtono laukas, iš pradžių pastatytas per Pirmąjį pasaulinį karą, buvo atgaivintas ir patobulintas kaip kareivių paruošimo centras. „Brown“ laivų statybos įmonė buvo įkurta 1942 m. ir buvo skirta Antrojo pasaulinio karo metu statyti laivus JAV kariniam jūrų laivynui. Kadangi padaugėjo darbo vietų, tūkstančiai gyventojų migravo į miestą, konkuruodami dėl geriau apmokamų darbų.
1945 m. M. D. Andersono fondo parama leido įkurti Teksaso medicinos centrą. Po karo Hjustono ekonomikai didelę dalį biudžeto atnešdavo Hiustono uostas. 1948 m. Hiustonas prisijungė keletą teritorijų aplink miestą, miesto plotas padidėjo beveik dvigubai. Padidėjusi laivų statybos pramonės gamyba per Antrąjį pasaulinį karą paskatino Hiustono augimą, kaip ir 1961 m. NASA įkurtas „Erdvėlaivių centras“ (1973 m. pervadintas į Lyndono B. Džonsono kosmoso centrą). Tai buvo stimulas miesto aviacijos ir kosmoso pramonės plėtrai. „Astrodomas“, pramintas „Aštuntuoju pasaulio stebuklu“, buvo atidarytas 1965 m. bei tapo pirmuoju pasaulyje sporto stadionu su uždaru stogu. Aštuntojo dešimtmečio pabaigoje Hiustone padidėjo gyventojų skaičius, kadangi žmonės iš „Rust Belt“ valstijų persikėlė į Teksasą. Nauji gyventojai įsidarbino naftos pramonėje, kadangi daug darbo vietų susikūrė arabų naftos embargo. Daugėjant profesinių darbo vietų, Hiustone apsigyveno daugelis aukštąjį išsilavinimą turinčių asmenų.
1997 m. Ly P. Braunas buvo išrinktas pirmuoju miesto afroamerikiečiu meru.
XXI amžius
2001 m. birželį tropinė audra „Alison“ sukėlė didžiausią potvynį miesto istorijoje, kuomet mieste iškrito apie 1 000 mm kritulių. Dėl šios audros miestas patyrė milijardinius nuostolius, 20 žmonių žuvo.
Tų pačių metų gruodį Hiustone įsikūrusi energetikos įmonė „Enron“ patyrė didžiausią bankrotą Jungtinių Valstijų istorijoje, kai buvo atskleista daug neaiškių buhalterinių procedūrų, į kurias buvo įtraukta ir „Enron“ apskaitinė įmonė „Arthur Andersen“. Po šio skandalo nukrito „Enron“ įmonės akcijos kaina (nuo ~90 JAV dolerių iki kelių centų). Bendrovė prarado daugiau nei 70 milijardų dolerių. Bendrovė 2007 m. buvo uždaryta. alt=|kairėje|miniatiūra|[[Uraganas Harvis, 2017 m.]] 2005 m. rugpjūčio mėn. Hiustonas tapo prieglauda daugiau nei 150 tūkst. žmonių iš Naujojo Orleano, kurie evakavosi nuo uragano „Katrina“. Po mėnesio apie 2,5 milijono Hiustono rajono gyventojų evakavosi, kai uraganas „Rita“ priartėjo prie Meksikos įlankos krantų, vis dėl to teritorija aplink Hiustoną daug žalos nepatyrė. Ši evakuacija buvo masiškiausia JAV istorijoje. 2008 m. rugsėjį prie Hiustono priartėjo uraganas „Ike“. 40% Galvestono salos gyventojų atsisakė palikti namus, kadangi bijojo eismo problemų, kilusių 2005 m. po uragano „Ritos“ evakuacijos. Hiustonas buvo kelis kartus užtvindytas lietaus sukeltų potvynių, per 2015 ir 2016 m. potvynius miestas buvo apsemtas apie 30 cm vandens. Dar vienas potvynis įvyko 2017 m. rugpjūtį, kai uraganas „Harvis“ praūžė virš Teksaso pietryčių. Tai sukėlė smarkius potvynius Hiustono apylinkėse – kai kuriose vietose miestas buvo apsemtas 1 300 mm vandens. Apskaičiuota, kad Hiustono apylinkėms padaryta žala siekia 125 milijardus JAV dolerių, todėl uraganas „Harvis“ yra laikomas viena baisiausių stichinių nelaimių per visą JAV istoriją , jo metu žuvo daugiau nei 70 žmonių.
Nuo 2000-ųjų, Hiustone yra įvykę daugybė pramoninių nelaimių ir statybų avarijų. 2019 m. OSHA nustatė, kad Teksaso valstijoje yra įvykę daugiausiai statybinių kranų avarijų šalyje. 2008 m. Hiustone įvykus krano avarijai žuvo keturi bei buvo sužeisti šeši žmonės. Šis kranas buvo vienas didžiausių šalyje bei galėjo pakelti apie 500 tonų svorį. Dėl industrinės infrastruktūros esančios Hiustone, stichinės nelaimės (tokios kaip uraganas „Harvis“) yra sukėlusios naftos bei kitų cheminių medžiagų avarijų, įskaitant 2017 m. „Arkema“ cheminių medžiagų gamyklos sprogimus.
FK Javor Ivanjica
Ivanicos „Javor“ – Serbijos futbolo klubas iš Ivanicos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1912 m. Kitados rungtyniavo Serbijos ir Juodkalnijos čempionate, o galutinai subyrėjus Jugoslavijai, žaidė Serbijos čempionate.
2005 m. klubą pradėjo remti farmacijos bendrovė Habitfarm.
Nuo 2008–2008 m. rungtyniavo Superlygoje. 2013–2014 m. liko tarp prasčiausių klubų ir po sezono iškrito į žemesnį divizioną.
2014–2015 m. sezone Pirmoje lygoje buvo antri ir pateko į stipriausią šalies lygą.
2018–2019 m. sezone Pirmoje lygoje buvo antri ir pateko į stipriausią šalies lygą. Nuo 2019–2020 m. rungtyniavo Superlygoje, tačiau 2020–2021 m. liko šešiolikti ir iškrito į žemesnį lygmenį.
LADEE
LADEE (, 'Mėnulio atmosferos ir dulkėtos aplinkos tyrėjas') – JAV kosmoso tyrimų agentūros NASA kosminis aparatas, skriejantis aplink Mėnulį, tiriantis Žemės palydovo atmosferą ir dulkes.
Menas ir Luara
Departamente 4 apskritys, 41 kantonas, 31 municipalinis susivienijimas ir 363 komunos. Plotas – 7 166 km².
FK Javor Ivanjica
Istorija
Nuo 2022–2023 m. rungtyniavo Superlygoje,
LADEE
Tyrimų aparatą LADEE nešanti raketa „Minotaur V“ (perdirbta Karinių oro pajėgų raketa) startavo 2013 m. rugsėjo 6 d. 23 val. 27 min. vietos laiku. miniatiūra|250px|left|LADEE aparatas starto aikštelėje
Menas ir Luara
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Anžu provincijos dalyje. Iki 1791 m. vadinosi Majeno ir Luaros departamentas.
Klimatas
Tipiškas švelnus okeaninis klimatas
Turizmas
Luaros slėnis su savo pilimis, parkais ir gėlynais įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašus. Tarp labiausiai lankomų departamento objektų paminėtini:
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Kristianas Godenas, Andrė Lardo ir Danielis Raulis, Atstovų rūmuose – 7 nariai. Generalinę tarybą sudaro 41 narys, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Bronė Mingilaitė-Uogintienė
Bronė Mingilaitė-Uogintienė (1919 m. balandžio 10 d. Petrogradas, dab. Sankt Peterburgas – 1983 m. liepos 13 d. Vilnius, palaidota Antakalnio kapinėse) – Lietuvos dailininkė tapytoja.
Biografija
Vyras Bronius Uogintas. 1936–1940 m. mokėsi Kauno meno mokykloje pas P. Kalpoką, J. Vienožinskį, 1943 m. baigė Vilniaus dailės akademiją.
Kūryba
Nutapė portretų (Kazys Boruta, 1963 m., Giedrė Kaukaitė, Rūta Staliliūnaitė, abu 1973 m., Barbora Radvilaitė 1975 m., Petras Rauduvė, Antanas Vengris, abu 1977 m., „Renuariška moteris“ 1979 m.), natiurmortų („Ramunės“ 1959 m., „Gėlės ir keramika“ 1964 m., „Tulpės“ 1965 m., „Kalijos“ 1968 m., „Ciklamenai“ 1973 m., „Saulėgrąžos“ 1978 m.), peizažų („Antakalnis darganoje“ 1943 m., „Prie Neries“ 1963 m., „Peizažas“ 1978 m.).
Iliustravo knygas: Mykolas Sluckis. Būsimasis kapitonas, lenkų kalba 1952 m.; Kai pavysi, tai prarysi; Lietuvių liaudies pasaka, 1955 m.; Kostas Kubilinskas. Mano spalvos, 1957 m.
Kūrybai būdinga spalvinių dėmių ritmika, ekspresyvumas, paveikslo nuotaiką kuria koloritas, spalviniai niuansai. Nuo 1943 m. dalyvavo parodose, individualios parodos: Vilnius, Kaunas, Panevėžys, Šiauliai – visos 1969 m.; Vilnius, Kaunas – abi 1979 m. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Nanto ediktas
thumb|Nanto ediktas Nanto ediktas − Prancūzijos karaliaus Henriko IV pasirašytas ediktas (įsakas) 1598 m. birželio 13 d. Nante, pasibaigus hugenotų karams.
Šiuo ediktu hugenotai gavo tikėjimo laisvę ir politines teises, galėjo atlikinėti apeigas miestuose (išskyrus Paryžių ir kelis kitus miestus), savo pilyse, kai kuriuose kaimuose, bet dominuojanti religija liko katalikybė.
Hugenotų bylas nagrinėjo ypatingieji rūmai, įsteigti prie Paryžiaus, Tulūzos, Bordo, Grenoblio parlamentų.
Pagal slaptus papildomus Nanto edikto straipsnius hugenotai gavo 100 tvirtovių su karinėmis įgulomis, teisę turėti kariuomenę. Tai sukėlė popiežiaus, katalikų dvasininkijos ir parlamentų priešiškumą. Po 1621 − 1629 m. karaliaus karo su hugenotais slaptieji straipsniai buvo panaikinti, o vėliau, 1685 m. spalio 18 d. Liudvikas XIV Fontenblo ediktu panaikino Nanto ediktą, ir Prancūzijoje prasidėjo hugenotų persekiojimas.
41 m. pr. m. e.
'''41 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Space Shuttle
thumb|300px|Pirmasis startas thumb|300px|JAV „Space Shuttle“ programos erdvėlaiviai ir paskutinieji jų tarnavimo metai Space Shuttle (oficialiai vadinta „Space Transportation System“; ) − JAV daugkartinio naudojimo pilotuojamų erdvėlaivių programa. Šie erdvėlaiviai buvo kuriami kaip pigios, dažnai naudojamos kosminio transporto priemonės. Pirmieji bandomieji orbitiniai skrydžiai įvyko 1981 m., o erdvėlaivius imta naudoti 1982 m. Iš viso nuo 1981 iki 2011 m. šie erdvėlaiviai atliko 135 užduotis. Nors laivas buvo sėkmingai naudojamas, jo skrydžiai pasirodė esą brangesni nei įprastinių vienkartinio naudojimo raketų skrydžiai. Panašų erdvėlaivį („Buran“) buvo sukūrusi ir Sovietų Sąjunga, tačiau apleido šį projektą jau po pirmo bandomojo skrydžio.
Programos pradžia
Amerikiečiams sėkmingai nuskridus į Mėnulį, nebebuvo reikalo toliau įrodinėti kapitalistinės santvarkos pranašumus prieš socialistinę, todėl kosminių tyrimų finansavimas buvo staigiai ir ženkliai sumažintas. Pinigų neužteko netgi paleisti paskutiniosioms dviem „Saturnas V“ raketoms, kurios jau buvo pagamintos. Buvo atsisakyta planų daug nelaukiant siųsti astronautus į Marsą ir kitas planetas, kol kas apsiribojant artimuoju kosmosu. Tam pirmiausia reikėjo efektyvaus ir kiek galima pigesnio laivo.
Buvo manoma, jog „Space Shuttle“ bus daug efektyvesnis bei pigesnis, jei skris daug kartų. Todėl kuriant šią sistemą kartu buvo atsisakyta tolimesnės kitų žmogui tinkančių raketų, kurias JAV tuo metu turėjo, gamybos ir naudojimo. Projekto išvakarėse daugkartinis erdvėlaivis tapo iš esmės vienintele rimta kosmine programa, sunaudojančia daugumą sumažinto biudžeto lėšų. Pavyzdžiui, dėl užtrukusių „Space Shuttle“ projektavimo darbų amerikiečiai prarado anksčiau paleistą „Skylab“ stotį, kurios nebebuvo kaip pasiekti bei pakelti į aukštesnę orbitą. Nebeprižiūrima stotis nukrito.
Konstrukcija
300px|thumb|Transportavimas į starto vietą thumb|300px|Pilotų kabina „Space Shuttle“ daugkartinis erdvėlaivis kilo vertikaliai, paprastai nešdamas nuo 5 iki 7 astronautų (nors yra skridę ir 8). Jis galėjo pakelti į orbitą iki 29 700 kg krovinį bei prireikus parvežti krovinius iš orbitos (nors pastarosios galimybės prireikia retai). Atlikęs savo užduotį, šis sparnuotas erdvėlaivis nusileisdavo kaip sklandytuvas. Laivas galėjo būti eksploatuojamas iki 10 metų ir per tą laiką atlikti ne daugiau kaip 100 skrydžių. Jis visada turėjo būti pilotuojamas ir negalėjo skristi automatiškai, be įgulos.
„Space Shuttle“ sistemą starto metu sudarė pats erdvėlaivis, du išorėje montuojami kieto kuro varikliai ir didelis degalų bakas, maitinantis tris erdvėlaivio variklius. Kieto kuro varikliai vėliau nusileisdavo su parašiutais, erdvėlaivis grįždavo kaip sklandytuvas, taigi vienintelė stambi vienkartinė dalis buvo palyginti nebrangus degalų bakas. Tačiau parengimas naujam skrydžiui reikalavo daug darbo. Pavyzdžiui, varikliai kiekvieną kartą buvo išimami, išardomi ir iš naujo perrenkami. Daug dėmesio reikalavo ir išorinė danga, sauganti laivą nuo sudegimo dideliu greičių įskrendant į atmosferą. Didelės darbo sąnaudos ir tai, kad dėl įvairių nenumatytų problemų „Space Shuttle“ skrisdavo daug rečiau nei buvo planuota jį kuriant, sąlygojo dideles eksploatavimo išlaidas. Parengti „Space Shuttle“ naujam skrydžiui būdavo tik tris kartus pigiau nei jį visai iš naujo pagaminti.
Katastrofos
Iš viso buvo pagaminti 5 tokie laivai: „Columbia“, „Challenger“, „Discovery“, „Atlantis“ ir „Endeavour“. Du iš jų sudužo, abu kartus žūvant visai septynių žmonių įgulai.
Challenger
1986 m. erdvėlaivis „Challenger“ sudužo starto metu, kuomet iš nesandaraus išorinio kietojo kuro variklio išsiveržusios karštos dujos sugadino kylantį laivą. Paaiškėjo, jog šių variklių sandarinantys žiedai nukritus temperatūrai žemiau maždaug 11 °C praranda elastingumą ir nebeužtikrina sandarumo. Tai rimtai apribojo vėlesnių skridimų tvarkaraštį, nes teko atsižvelgti į aplinkos temperatūrą.
Columbia
2003 m. erdvėlaivis „Columbia“ sudegė grįždamas į atmosferą, nes prieš tai kilimo metu nuo degalų bako atplyšęs termoizoliacinės medžiagos (putų) gabalas trenkėsi į laivą ir sugadino apsauginę dangą. Nors tokie gabalai laivą buvo kliudę jau anksčiau, erdvėlaivyje nebuvo jokios įrangos nei deramai korpusui apžiūrėti, nei prireikus jam pataisyti. Po šios avarijos visa tai buvo sukurta, ir vėlesni skrydžiai tapo saugesni.
Erdvėlaivio saugumas
Kol erdvėlaivis nepakilo, net ir jau veikiančius jo variklius būdavo galima išjungti ir startą atidėti. Tačiau išorinių kietojo kuro greitintuvų, sykį juos uždegus, užgesinti nebegalima. Įjungus išorines raketas, erdvėlaivis jau turi kilti iki kosmoso.
Visos ankstesnės amerikiečių pilotuojamos raketos turėjo avarinio gelbėjimosi sistemas. Pirmuosiuose daugkartinio erdvėlaivio reisuose, kurių įgulą sudarė tik 2 astronautai, taip pat buvo įrengtos katapultos, kuriomis buvo galima gelbėtis tiek kylant, tiek leidžiantis. Tačiau sėkmingai katapultuoti 7 astronautus pasirodė neįmanoma, ir vėliau ši gelbėjimosi įranga buvo apskritai išmontuota. Vėliau iš erdvėlaivio buvo įmanoma tik iššokti su paprastu parašiutu, kas gali padėti jei jis lėtai sklendžia atmosferoje dar valdomas, tačiau be galimybės sėkmingai nutūpti. Kylant, kai greitis didelis, tai negali padėti.
Po abiejų katastrofų vėlesni reisai buvo ilgam nutraukiami, aiškinantis, ką reikia pakeisti, kad avarija nepasikartotų. Šiais laikotarpiais JAV neturėjo jokio savo kosminio laivo ir tapdavo priklausoma nuo Rusijos.
Programos pabaiga
2011 m. NASA nutraukė „Space Shuttle“ programą. Paskutiniam, 135-ajam, skrydžiui „Space Shuttle“ programos erdvėlaivis „Atlantis“ pakilo 2011 m. liepos 8 d. ir saugiai nusileido 2011 m. liepos 21 d.
Nuo 2012 m. erdvėlaivis „Atlantis“ eksponuojamas Kenedžio kosminių skrydžių centro lankytojų skyriuje, Floridoje. „Discovery“ buvo nugabentas į Smithsonian instituto Udvar-Hazy centrą. „Endeavour“ eksponuojamas Los Andželo tarptautiniame oro uoste.
Saskatūnas
Saskatūnas (pranc. ir ) – miestas Kanados pietuose, Saskačevano provincijoje, prie Pietų Saskačevano upės. 246,3 tūkst. gyventojų (2016). Saskatūnas yra daugiausiai gyventojų turintis miestas Saskačevano provincijoje, nors provincijos administracinis centras yra Redžainos miestas.
Saskatūnas dažnai vadinamas „Tiltų miestu“, nes per Pietų Saskačevano upę yra pastatyti septyni tiltai.
Saskatūno pavadinimas kilo iš kri kalbos žodžio Mis-sask-quah-toomina, kuris reiškia uogos pavadinimą.
Istorija
Pirmieji nuolatiniai gyventojai Saskatūne apsigyveno 1883 m., tačiau dėl blogo derliaus ir įvykusio vietinių gyventojų sukilimo prieš Kanados valdžią kaimas augo lėtai. Saskatūno miestas susidarė 1906 m. susijungus trims kaimams: Saskatūnui, Nutanai ir Riverdeilui. Miesto teisės suteiktos tais pačiais metais.
1906 m. mieste jau gyveno 4500 žmonių.
Laima (įmonė)
Laima – Latvijos konditerijos įmonė, priklauso Norvegijos „Orkla“ bendrovei. „Laimos“ produkcijos krepšelį sudaro apie 200 skirtingų pavadinimų saldumynų, kurie eksportuojami į 27 valstybes, įskaitant JAV, Kanadą, Jungtinę Karalystę ir kt. šalis.
Afrikinis netikrasis vampyras
Afrikinis netikrasis vampyras (Cardioderma cor) – netikrųjų vampyrinių (Megadermatidae) šeimos gyvūnų rūšis, priklausanti afrikinių netikrųjų vampyrų (Cardioderma) genčiai. Gentyje 1 rūšis. Paplitimo arealas – Afrika nuo Etiopijos iki Tanzanijos.
Sepikas
Didžiausi intakai: Geltonoji upė (kairysis), Eiprilas, Karavari, Juatas, Keramas (dešinieji).
thumb|left|230px|Sepikas Naujojoje Gvinėjoje Sepiko baseine plyti dideli pelkynų plotai, senavaginiai ežerai (~1500), ypač pasipildantys vandeniu po upės potvynių (Čambri ežerai). Laivuojama.
Ibibijai
Ibibijai – tauta Vakarų Afrikoje, daugiausia gyvenanti Nigerijos pietrytinėje dalyje, Akva Ibomo valstijoje.
Jų kalba ibibijų kalba priklauso Benuės-Kongo grupei priklausančia kalba, gimininga jorubų kalbai ir igbų kalbai.
Ibibijais siaurąja prasme laikoma tauta, kuri iki XIX a. turėjo savo valstybę Ibibiją. Plačiąja prasme į šią sąvoką įtraukiamos ir giminingos tautelės anangai, efikai, eketai, oronai, kurios kalba ibibijų kalbos dialektais.
Kilmė
Yra teorija, kad visi ibibijai kilę iš Egipto žydų, kurie per Sahelį ir per Ganą pasiekė ibibijolandą. Tai parodo daug vietinės kultūros panašumų į judaizmo praktiką, kai kurie žodžių panašumai į hebrajų kalbą. Legendos teigia, kad ibibijų protėviai kėlėsi iš Ganos į Kamerūną, iš kur migravo į dabartines vietas, suskildami į daug skirtingų etninių vienetų, kurie kartu pripažįsta ir daug bendrumų.
Kalabaro karalystės sudėtyje
II mūsų eros tūkstantmetyje ibibijų teritorijose susiformavo savotiška konfederacija, valdoma iš Kalabaro miesto, vadovaujama ibibijų subgrupės efikų. Kalabaro konfederacijoje formavosi vieninga ibibijų plačiąja prasme tapatybė, įsigalėjo slapta organizacija ekpe, buvo išrastas ornamentų raštas nsibidi ir kt.
Ibibijai siaurąja prasme šioje konfederacijoje valdė nedidelę valstybėlę Ibibiją, su didžiausiu miestu Ujo. Atskiri kaimai buvo valdomi vyresniųjų Ekpo Ndem Isong.
Nigerijos sudėtyje
XX a. pradžioje ibibijai buvo įjungti į Nigerijos sudėtį. Jie sudarė dalį Rytų provincijos, kartu su igbais ir idžais. Po Nigerijos nepriklausomybės kilus pilietiniam karui, jie kartu su šiomis tautomis sukūrė Biafros valstybę. Karo metu prieš kai kurias ibibijų grupes buvo vykdomas genocidas.
Ekpe religija
Ibibijų kultūra yra didele dalimi įtakota jų religinės organizacijos ekpe, kuri inspiruoja tradicinius menus (kaukių gamyba), ritualinę muziką ir šokius. Kiekvienas ibibijas vyras gali priklausyti šiai bendruomenei, tačiau tam, kad pasiekti aukštesnius sluoksnius, reikalingas atitinkamas kapitalas. Ši bendruomenė atlieka ir vidinės policijos vaidmenį, neretai žiauriais būdais drausmindama visuomenę.
Buitis
Ibibijų buitis (rūbai, maistas) yra labai panaši į kitų Gvinėjos įlankos tautų buitį. Čia paplitusi Gvinėjos įlankos virtuvė, kurios pagrindiniai produktai yra jamsas, valgomasis manijokas, valgomoji kolokazija.
Tumbaja
Tumbaja  – miestelis šiaurės rytų Argentinoje, Chuchujaus provincijoje, 45 km į šiaurės vakarus nuo San Salvadoro, Humahuakos slėnyje, Grandės upės pakrantėje. Departamento centras. ~400 gyventojų.
Per Tumbają eina plentas Buenos Airės – La Kjaka (Ruta Nacional 9). Miestelis išlaikęs senovinę architektūrą. Yra 1796 m. statyta bažnyčia. Apylinkėse būdingos ryškiaspalvės uolos. Netoli Tumbajos yra svarbus turistinis centras – Purmamarka.
Poklevskių-Kozelų koplyčia
Geltonų plytų mūro koplyčia stūkso už 0,4 km į rytus nuo magistralės (priešingoje pusėje nuo Ukmergės), miško pakraštyje. Sunkiai pasiekiama tarp miškelių ir dirbamų laukų bei atokiau stovinčių pavienių sodybų. Į čia nėra privažiavimo kelio. Iki artimiausios sodybos galima privažiuoti iš kelio, pasukus ties kelio rodykle „Antakalnis I – 1 km. Antakalnis II – 0,6 km“. Koplyčia apleista, stelbiama krūmų ir medžių, nuniokota (2014 m. vasaros duomenimis).
Istorija
Kozielų-Poklevskių bajorų giminės koplyčia pastatyta 1912 m. Joje tarpukariu vykdavo gausiai aplinkinių gyventojų lankomos pamaldos. Šeimos nariai čia buvo laidojami iki pat 1949 m., kai ją uždarė. Visi palaikai iš rūsio 1971 m. buvo išgabenti kitur.
2015 m. Ukmergės rajono savivaldybė nusprendė netradicinį architektūros objektą parduoti viešajame aukcione.
Savanoris (reikšmės)
Žodis savanoris gali reikšti:
Reliktinis ūsuotis
Reliktinis ūsuotis  – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas. Kūnas 58-108 mm ilgio. Įrašytas į Rusijos raudonąją knygą.
Daliečiai
Daliečiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Čedasų.
Eugenijus Algimantas Gūzas
Eugenijus Algimantas Gūzas (g. 1939 m. balandžio 4 d. Bačkonyse, Kaišiadorių valsčius) – Lietuvos architektas, grafikas.
Biografija
1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1963–1975 m. dirbo Baldų projektavimo ir konstravimo biure Vilniuje, 1975–2000 m. projektavimo instituto „Vilniaus komprojektas“ grupės vadovas, projektų vyr. architektas, nuo 2000 m. verčiasi privačia praktika.
Kūryba
Sukūrė interjerų (restorano „Senasis rūsys“ 1978 m., kavinės „Žarija“ 1984 m.), interjerų ir baldų (knygyno „Karinė knyga“ 1983 m., kavinės „Do – re – mi“ 1984 m., „Užupio kavinės“ 1999 m.), baldų (viešbučio „Draugystė“ 1972 m., Lietuvos operos ir baleto teatro, su archit. L. M. Stapulioniene, 1977 m., Santuokų rūmų, 1975 m.; visi Vilniuje). Dar sukūrė plakatų, scenovaizdžių Panevėžio, Vilniaus, Kauno teatrų spektakliams (1973–1985 m.), Lietuvos pašto ženklų, iliustravo knygų.
Pagal jo projektus pastatyta:
LKD
LKD:
Libijos savivaldybės
thumb|250px Libijos savivaldybės vadinamos šabijomis (arab. شعبية angl. sha’biyah). Libijoje yra šios šabijos:
Suskirstymas 2001–2007 m.
thumb|250px
Alantojis
Alantojis kitaip Vaisiaus šlapimo maišelis – trynio maišo sienos aklina dešros formos išauga, trečiąją savaitę įsiterpianti į jungiamąjį stiebelį. Žmogaus alantojo sienoje 3-5 savaitę formuojasi kraujagyslės, jungiančios gemalo kraujotaką su choriono gaureliais. Iš šių kraujagyslių vėliau vystosi virkštelės kraujagyslės. Dalis gemalo kūne esančio alantojo dalyvauja šlapimo pūslės vystymesi, kita dalis vadinama šlapimo lataku, urachus, tįsta nuo bambos žiedo iki šlapimo pūslės viršūnės. Po gimimo jis užanka ir tampa viduriniu bambos raiščiu priekiniame pilvo sienos reljefe iš vidinės pusės.
Arbatos kelias
thumb|upright=1.3|Arbatos ir Arkliai kelias, ~ 700 m. e. m. – 1960 m. Arbatos kelias ar chamadao (supaprastinta kinų: 茶马道; tradicinė kinų: 茶馬道) buvo mulų karavanų kelias per Junano provincijos kalnus pietvakarių Kinijoje. Jis kartais vadinamas Pietų šilko keliu. Apie tūkstantį metų iš Junano, vieno pirmųjų arbatos auginimo regionų, vyko karavanai į Indiją per Mianmarą, Tibetą ir Centrinę Kiniją per Sičuaną. Be arbatos, mulai gabeno druską. Žmonės ir arkliai gabeno sunkius krovinius, nešikai dažnai nešdavo 60–90 kg, t. y. daugiau nei patys svėrė.
thumb|left|200px|Vyrai, nešantys arbatą, [[Sičuanas, Kinija, 1908 m., Ernest Henry Wilson]] Manoma, kad šiuo keliu arbata paplito iš Pu’er regiono Junane po Aziją.
Arbatos kelias kartais vadinamas Arbatos-arklių keliu, nes Tibeto poniai buvo mainomi į arbatą. Ši prekyba vyko nuo Songų dinastijos laikų, kai tvirti arkliai buvo reikalingi kinams kovoti su klajokliais šiaurėje.
Virštoninis dainavimas
thumb|250px|Virštoninio dainavimo pavyzdys
Virštoninis dainavimas (arba harmoninis dainavimas, virštoninis giedojimas) – specifinė dainavimo technika, kuomet garsas kuriamas rezonuojant iškvepiamą orą. Šis rezonansas sukuria įspūdį, kad atlikėjas dainuoja daugiau nei vieno aukščio tonu, nors iš tiesų dainininkas skleidžia tik vieno dažnio toną (pagrindinį toną), o virštonį skleidžia vibruojančios ertmės (burna, gerklos, ryklė). Kartais toks dainavimas dar vadinamas gerkliniu dainavimu, bet tokiu dainavimu vadinamas ir inuitų dainavimas, nors išgaunamas skirtingai.
Virštoninio dainavimo tradicijos labiausiai paplitusios Centrinėje ir Šiaurės Azijoje; jas turi mongolai, tuviai, chakasai, altajiečiai, čiukčiai, tibetiečiai ir kt. Mongolijoje, Tuvoje ir aplinkiniuose kartuose šis dainavimas vadinamas chiomėjumi (Хөөмэй), juo atliekamos epinės poemos. Taip pat išskiriamas stilius sygt – šiurkštesnis, švilpiantis bei kargyraa – gilus, beveik urzgimas. Šiose tautose virštoninis dainavimas glaudžiai susijęs su šamanistinėmis tradicijomis. Tibeto virštonis dainavimas vadinamas Tibeto budistiniu giedojimu ir yra atliekamas budistų vienuolių. Priešingai nei kitose Centrinės ir Šiaurės Azijos tautose, kur virštoninis dainavimas atliekamas pavieniui arba keliese, Tibete jis atliekamas didelių vienuolių grupių. Seniau virštoninis dainavimas buvo paplitęs ir tarp ainų, bet dabar ši tradicija Japonijoje išnykusi.
Keletas atlikėjų iš Vakarų šalių taip pat yra įvaldę virštoninį dainavimą. Iš Žaliojo Kyšulio kilęs aklas amerikiečių bliuzo dainininkas Paul Pena iš radijo įrašų išmoko tuvių gerklinio dainavimo. Amerikiečių atlikėjas David Hykes yra subūręs harmoninio giedojimo chorą. Kiti atlikėjai (Ry Cooder, Kiva, Fátima Miranda) taip pat yra eksperimentavę su virštoniniu dainavimu.