cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalabosas
Kalabosas  – miestas Venesuelos šiaurinėje dalyje, Gvarike, į pietus nuo San Chuan de los Moroso, prie Gvariko upės. Sebastian Fransisko de Mirandos savivaldybės centras. Yra oro uostas, per miestą eina Karakaso–San Fernando de Apūrės plentas. Maisto (cukraus, daržovių perdirbimo, pieno, mėsos) pramonė. Prekyba apylinkėse auginamais ryžiais (svarbiausias tiekėjas šalyje), kukurūzais, cukranendrėmis, tabaku, bananais, vystoma gyvulininkystė. Veikia muziejus, 1790 m. pastatyta barokinė katedra.
Istorija
1724 m. kapucinų vienuoliai įkūrė Nuestra Señora de la Candelaria de Calabozo gyvenvietę. 1800 m. čia lankėsi ir tyrimus atliko Aleksandras fon Humboltas. 1818 m. įvyko Kalaboso mūšis tarp Simono Bolivaro pajėgų ir karaliaus sąjungininkų.
Irma Jurgelevičiūtė
Irma Jurgelevičiūtė (g. 1972 m. rugpjūčio 17 d. Kaune) – lietuvių estrados dainininkė, išgarsėjusi XX a. dešimtojo dešimtmečio viduryje kaip grupės „Dinamika“ solistė.
XXI a. pirmajame dešimtmetyje buvo Darbo partijos narė.
Buvo ištekėjusi už Almanto Safarovo (kuris pasiėmė žmonos pavardę ir tapo Jurgelevičiumi), vėliau – už žurnalisto Dariaus Sėlenio, o 2008 m. spalio mėnesį ištekėjo už Rolando Lavinsko (pravarde Limonas), kuris nuteistas kalėti 20 metų už 2 žmogžudystes. 2010 metais išsiskyrė.
2010 m. kovo – gegužės mėn. kartu su aktoriumi Eimučiu Kvosčiausku dalyvavo LNK muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai 4“ (pasiekė pusfinalius), nuo rugsėjo mėn. – TV3 šokių projekte „Šok su manimi“.
2010 m. lapkričio 20 d. buvo suimta televizijos studijoje, įtarus vagystėmis iš projekto "Šok su manimi" dalyvių. Policija disponuoja filmuota medžiaga, kur ji švarina dalyvių rankines.
Bronius Prapuolenis
Bronius Prapuolenis (1878 m. sausio 27 (15) d. Pocvietyje, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1965 m. liepos 18 d. Orland Parke, Ilinojus) – chemijos inžinierius, pedagogas, publicistas.
Biografija
1903 m. baigė Rygos politechnikos institutą cheminės technologijos inžinieriaus laipsniu. Dirbo muitinėse. 1913 m. už lietuvišką darbą rusų valdžios iškeltas į Tolimuosius Rytus. 1921 m. grįžo į Lietuvą. Paskirtas muitinių departamento direktoriumi, parengė muitinių įstatymą. 1925–1937 m. Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultete dėstė neorganinę chemiją.
Buvo vienas iš uoliausių Lietuvos publicistų, pradėjęs rašyti dar spaudos draudimo laikais. Lietuvių, rusų, vokiečių bei lenkų kalbomis, įvairiais slapyvardžiais, parašė apie 5000 straipsnių. Vienas iš Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos steigėjų (1922 m.).
Frydlando mūšis
thumb|300px|Frydlando mūšio schema
Frydlando mūšis – Napoleono I karų mūšis, vykęs tarp Prancūzijos ir Rusijos kariuomenių 1807 m. birželio 14 d. Rytų Prūsijoje, prie Alnos upės, netoli Frydlando (dab. Pravdinskas).
Mūšio eiga
Laimėję Frydlando mūšį prancūzai užėmė Karaliaučių, kurį be mūšio paliko Rusijos sąjungininkės Prūsijos kariuomenė (25 000 žmonių, vadas Antonas Lestokas), pasitraukusi į Tilžę. 1807 m. liepos 7 d. buvo pasirašyta Tilžės taika.
Gudapievis
Gudapievis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Dietkauščiznos.
Cheneral Kareros provincija
Geografija
Provincija ribojasi su Kojhaikės provincija šiaurėje, Argentina rytuose, Kapitan Prato provincija pietuose ir Aiseno provincija vakaruose.
Paviršius daugiausia kalnuotas, stūkso Patagonijos Andai. Teka Ibanjeso upė, telkšo Cheneral Kareros, Bertrano ežerai. Yra Dos Lagunas gamtos paminklas, Sero Kastiljo nacionalinis rezervatas. Plyti Šiaurės Patagonijos ledlaukis.
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 2 komunos:
Eulichnija
Eulichnija (Eulychnia) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso stačią arba beveik stačią stiebą turintys kaktusai su labai ilgais dygliais.
Arvydas Ivaškevičius
Arvydas Ivaškevičius (g. 1956 m. lapkričio 10 d. Rudėnų kaime Jonavos raj.) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Eulichnija
Paplitęs Čilėje ir viena rūšis Peru.
Gentyje yra 6-9 rūšys:
Arvydas Ivaškevičius
Biografija
1979 m. baigė Kauno politechnikos instituto Radioelektronikos fakultetą. 1979 m. Šiaulių televizorių gamyklos meistras, inžinierius technologas. 1983–1985 m. tarnavo kariuomenėje. 1985–1987 m. televizijos gamyklos technologas. 1987–1990 m. gamyklos partinio komiteto sekretorius. 1990–1991 m. LKP Šiaulių miesto antrasis sekretorius. 1992–1996 m. Seimo narys. Iki 2019 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Finansų ministerijos Personalo skyriaus vedėjas.
1983–1991 m. LKP narys, nuo 1991 m. LDDP narys, LDDP tarybos narys. Žmona Regina, dukra Rūta, sūnus Rimvydas.
Ažuožeriai (Inturkė)
Ažuožeriai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Molėtų. Į šiaurę nuo Ažuožerių gyvenvietės telkšo Bebrusų ežeras, pietvakarių pusėje auga Manatonių miškas. Prie Ažuožerių yra piliakalnis; randama akmeninių kirvukų.
miniatiūra|250px|left
Gyventojai
1923 m. gyveno 129 gyventojai, buvo 25 ūkiai.
Simuliacija
Apie simuliaciją moksline prasme žiūrėkite: Imitacija
Simuliacija ( 'apsimetimas') – apsimetimas sergančiu, siekiant žodžiais ar ligos simptomų imitavimu įtikinti kitus; žmogaus, kuris turi ir gali atlikti kokias nors pareigas, pastangos sudaryti įspūdį, kad jis negali jų atlikti dėl rimtų priežasčių. Pavyzdžiui, sveikas žmogus apsimeta turįs psichinių trūkumų, sergąs tam tikra somatine liga, negalavimą vaizduoja kaip sunkią ligą, nedidelį fizinį trūkumą – kaip luošumą.
Kita žodžio simuliacija reikšmė, retesnė lietuvių kalboje - 'modeliavimas', 'imitavimas'.
Guptos
Guptos (Sanskritas गुप्त, Gupta) – Indijos valdovų dinastija, valdžiusi Guptų imperiją 320–540 m.
Istorija
Guptų valstybės susidarymo centras – Magadhos sritis, dab. Biharo valstijos pietinė dalis. Sostinė Pataliputra, dab. Patna. Dinastijos pradininkas ir Guptų valstybės įkūrėjas Čandragupta I. Jo sūnus Samudragupta ir vaikaitis Čandragupta II nukariavo Šiaurinę Indiją, dalį Vakarų ir Vidurio Indijos.
Valdant Kumaraguptai Guptų valstybę pradėjo puldinėti baltieji hunai heftalitai. VI a. pradžioje hunų valdžioje atsidūrė dab. Pandžabas, Radžastanas bei Kašmyras, jie užėmė beveik visą Guptų valstybės vakarinę dalį. Nuo 511 m. Guptos buvo pavaldūs hunų valdovui Toramanui. Apie 540 m. Guptų valdančioji dinastija žlugo. Bet iš šios dinastijos kilo Indijos matematikas ir astronomas Brahmagupta (589–668 m.) bei visa plejada ligšiolinių mokslininkų, politikų, verslininkų.
Valdant Guptoms sukurti Indijos literatūros šedevrai Mahabharata ir Ramajana. Iš giminės kilo poetas Kalidasas.
Dobri Lasas
Dobri Lasas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Zbuinos, apie 21 km į šiaurės vakarus nuo Lomžos ir apie 90 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Pisos upė.
Krašto apsaugos ministras
thumb|Kariuomenės vadas [[Arvydas Pocius, Prezidentė Dalia Grybauskaitė ir Krašto apsaugos ministrė Rasa Juknevičienė 2009 m.]] Krašto apsaugos ministras – Lietuvos Respublikos Vyriausybės (ministrų kabineto) narys nuo 1918 m. lapkričio 11 d. iki 1940 m. birželio 15 d. ir nuo 1991 m. spalio 10 d. Tai politinis pareigūnas, vadovaujantis karinėms ginkluotosioms krašto apsaugos pajėgoms ir atsakingas už valstybės gynybos politikos bei krašto apsaugos doktrinos parengimą.
Istorija
thumbnail|right|Pirmasis krašto apsaugos ministras A. Voldemaras Iki pirmosios Augustino Voldemaro Lietuvos Respublikos Vyriausybės sudarymo 1918 m. lapkričio 11 d. krašto apsaugos klausimais rūpinosi Lietuvos Tarybos sudaryta Apsaugos komisija, kuriai vadovavo Stasys Šilingas. Pirmuoju krašto apsaugos ministru tapo ministras pirmininkas ir užsienio reikalų ministras Augustinas Voldemaras. Tačiau jo nuomonė, kad Lietuvai nebūtina sava kariuomenė, kad krašto apsauga gali pasirūpinti tuo metu Lietuvoje buvusi Vokietijos kariuomenė ir milicija, nesiderino su lietuvių karininkų, tarnavusių Rusijos imperijos kariuomenėje, dviejuose suvažiavimuose suformuota Lietuvos kariuomenės atkūrimo doktrina. Metų pabaigoje prasidėjus bolševikų puolimui, nepatenkinti vyriausybės veikla karininkai privertė 1918 m. gruodžio 24 d. į krašto apsaugos ministro postą paskirti kariškį. Krašto apsaugos ministru tapo Mykolas Velykis. Tačiau po dviejų dienų buvo priversta atsistatydinti ir visa vyriausybė. Tik sudarius naują vyriausybę, kuriai vadovavo Mykolas Sleževičius, buvo pradėta kurti ministerijos ir krašto apsaugos sistema, pagyvėjo Lietuvos kariuomenės formavimas.
Kol vyko kovos su bolševikais, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais, krašto apsaugos ministrais buvo skiriami aukšto rango kariškiai. Pirmuoju civiliu ministru 1920 m. paskirtas profesorius Jonas Šimkus. Tačiau jam tapus pirmuoju Lietuvos universiteto rektoriumi, postas vėl atiteko kariškiui.
Ministrui iki 1935 m. reformos buvo pavaldus Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas ir Vyriausiasis kariuomenės vadas, o per jį ir kiti kariuomenės daliniai bei tarnybos.
Įgaliojimai
Krašto apsaugos ministro įgaliojimus nustato Lietuvos Respublikos Vyriausybės bei Krašto apsaugos sistemos organizavimo ir karo tarnybos įstatymai. Krašto apsaugos ministru, viceministru, ministerijos valstybės sekretoriumi ir ministerijos sekretoriais gali būti tik civiliai.
Krašto apsaugos ministras vadovauja Krašto apsaugos ministerijos ir visos krašto apsaugos sistemos veiklai. Jis atsako už gynybos politikos įgyvendinimą, krašto apsaugos sistemai priskirtų uždavinių ir funkcijų vykdymą, krašto apsaugos sistemos plėtrą bei efektyvų jai skirtų išteklių naudojimą. Ministras vadovauja gynybos politikos įgyvendinimui, krašto apsaugos sistemos ir jos pajėgumų plėtrai, tarptautiniam gynybos bei kariniam bendradarbiavimui, taip pat pagal įstatymų ir kitų teisės aktų nustatytą kompetenciją atstovauja Lietuvos Respublikai NATO, Europos Sąjungos ir kitose tarptautinėse gynybos institucijose. Jis rengia ir teikia Valstybės gynimo tarybai svarstyti ir, gavęs jos pritarimą bei rekomendaciją, tvirtina valstybės karinę strategiją, teikia Respublikos Prezidentui tvirtinti kariuomenės dalinių nuolatinio dislokavimo vietas. Ministras teikia Prezidentui pasiūlymus dėl karių, įstatymu jiems prilygintų asmenų, kitų krašto gynyboje pasižymėjusių asmenų valstybinių apdovanojimų, karinių laipsnių suteikimo aukštesniesiems karininkams.
Be to, ministras skiria į pareigas ir atleidžia iš jų krašto apsaugos generalinį inspektorių, Lietuvos karo akademijos ir kitų karinių mokymo įstaigų viršininkus, Gynybos štabo viršininką, Savanorių pajėgų vadą, reguliariųjų pajėgų rūšių vadus, karinių apygardų vadus. Jis taip pat priima karius į profesinę karo tarnybą ir išleidžia juos į atsargą.
Gėlainiai
Gėlainiai – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, truputį į šiaurės rytus nuo Dotnuvos, prie Vilniaus–Šiaulių geležinkelio (įrengta pervaža keliui į Vaidatonius). Yra kapinės, kuriose palaidota daug įžymių Žemės ūkio akademijos mokslininkų.
thumb|left|245px|Gėlainių vandenvietė
Vėzdenis
Vėzdenis (Denmoza) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso koloniškos išvaizdos kaktusai. Išauga iki 1,5 aukščio ir 15-30 cm skersmens. Auga labai lėtai. Stiebo spalva varijuoja nuo pilkai žalios iki tamsiai žalios, su 15-30 briaunų. Žiedai zigomorfiniai, iki 7,5 m skersmens.
Paplitęs Argentinoje. Gentyje dvi rūšys:
Populiarai
Populiarai – vėlyvosios Romos Respublikos senato frakcija, siekusi per liaudies susirinkimus bei plebėjų tribūnus sustiprinti politinę plebėjų įtaką ir susilpninti senato bei aristokratijos. Patys populiarai labai dažnai būdavo kilmingieji, tačiau plebėjus palaikydavo dėl įvairių asmeninių ideologinių, politinių ar tiesiog savanaudiškų priežasčių.
Taip pat populiarai priešinosi per dideliam vergovės įsigalėjimui, kadangi per vergus darbo vietų netekdavo laisvieji Romos piliečiai. Kiti jų siekiai buvo suteikti daliai Romos gyventojų (plebėjų) žemių provincijose, suteikti įvairių ne Italijos provincijų miestų gyventojams Romos pilietybę.
Populiarai savo įtakos aukštumas pasiekė Gajaus Julijaus Cezario diktatūros laikotarpiu. Po antrojo triumvirato susikūrimo prasidėjo kovos dėl valdžios ir įtakos, tad plebėjų reikalai buvo nustumti į antrą planą.
Be Cezario, garsesni populiarai buvo broliai Tiberijus ir Gajus Grakchai, Gajus Marijus, Publijus Klaudijus Pulchras, Markas Licinijus Krasas. Iki pirmojo triumvirato pabaigos populiarus palaikė ir Gnėjus Pompėjus Didysis.
Mindaugas Tomonis
Mindaugas Kazimieras Tomonis (slp. Tomas Kuršys) – poetas, filosofas, kovotojas už Lietuvos laisvę – gimė 1940 m. rugpjūčio 28 d. Vilniuje, žuvo 1975 m. lapkričio 5 d. Vilniuje. Buvo rastas ant geležinkelio bėgių. Buvo kankintas ir nužudytas KGB (sovietų okupantų) kaip kitamintis ir Lietuvos Rezistencijos dalyvis.
Biografija
Tėvas Stasys Tomonis (1915–1992) (pavardę sulietuvino 1939 m. – iš Tomaševičiaus tapo Tomoniu) tuo metu, kai gimė Mindaugas, buvo Vilniaus universiteto Teisės fakulteto dėstytojas.
Motina – Jonė Sutkevičiūtė-Tomonienė (1909–1975) – gimė ir praleido vaikystę Čikagoje, JAV. Jos tėvai buvo kilę iš smulkių Baisogalos apylinkės bajorų. Tėvas mirė 1923 m., motina našlė su dukra 1927 m. persikėlė gyventi į Lietuvą, apsigyveno Kaune. Jonė Sutkevičiūtė vertėsi privačiomis anglų kalbos pamokomis, rašė apsakymus, neblogai tapė. 1939 m. ištekėjo už Stasio Tomonio.
Alkiškiai
Alkiškiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybės centre, 3 km į pietvakarius nuo Naujosios Akmenės, kairiajame Dabikinės upelio krante. Seniūnaitijos centras. Veikia vaikų lopšelis-darželis, paštas (LT-85013), Alkiškių geležinkelio stotis (Raudžiuose), Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia (pašventinta 1865 m., vaikai konfirmacijai buvo ruošiami gretimuose Saunoriuose). 2009 m. uždaryta pradinė mokykla. Gyvena nemažai latvių. Klinties ir smėlio telkinys, rytuose plyti Alkiškių miškas. Netoliese telkšo Sablauskių tvenkinys, įsikūrusi vasaros poilsiavietė. Išlikusios I pasaulinio karo vokiečių karių kapinės.
Mindaugas Tomonis
Biografija
Mindaugą Tomonį pakrikštijo kunigas Kristupas Čibiras Šv. Mikalojaus bažnyčioje. Krikšto metu jis gavo du vardus – Mindaugas Kazimieras. Augo iš pradžių Vilniuje. Per 1944 m. mūšius Tomonių šeima buvo Kampų kaime prie Nevėžio (Kėdainių r.). Tų metų rudenį išsikėlė į Kauną, apsigyveno buvusiuose dailininko Antano Žmuidzinavičiaus namuose (dabar – muziejus).
Alkiškiai
Istorija
Iš XVII a. žinomas Alkiškių dvaras. Kaime rastas lobis – apie 370 XVI a.– XVII a. sidabrinių monetų, jo dalį saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Mindaugas Tomonis
Biografija
1946 m. rudenį Mindaugas pradėjo lankyti aštuonmetę Jono Jablonskio mokyklą Žaliakalnyje. 1950 m. Mindaugas perėjo į Komjaunimo vidurinę mokyklą (taip tuomet vadinosi Aušros gimnazija). Buvo gabus ir stropus mokinys, tik labai nekalbus ir nedrąsus. Anksti pradėjo rašyti eilėraščius, bendradarbiavo spaudoje, dažniausiai į Kauno tiesą rašė trumpas informacijas apie Respublikinės bibliotekos įvairius kultūrinius renginius (ten tuo metu dirbo jo tėvas), taip pat kritines žinutes apie mieste pastebėtas įvairias negeroves.
Alkiškiai
Istorija
Apie 1820 m. iš Kuršo gubernijos Jelgavos apskrities Džūkstės valsčiaus atsikėlė nemažai latvių. Alkiškių bendruomenė buvo sutelkta ir organizuota: jau 1906 m. buvo pastatytas saviveiklininkų spektaklis, tarpukaryje veikė Švietimo draugija „Rits“ ir Blaivybės draugija „Ausma“. 1898 m. atidaryta pradinė mokykla, jos mokytojas Fricis Krūminis kartu buvo ir aktyvus visuomenininkas (nuo 1922 m. buvo mokoma pagal Lietuvos Respublikos Švietimo ministerijos programą, bet latviškai).
Mindaugas Tomonis
Biografija
1957 m. sėkmingai baigė vidurinę mokyklą, įstojo į Kauno politechnikos institutą studijuoti chemijos technologijos. 1962 m. pavasarį vedė Aldoną Vilčinskaitę. Baigęs institutą, išvyko į paskyrimo vietą Kuršėnuose – Daugėlių silikatinių plytų gamyklą. 1963 m. pradžioje gimė sūnus Rytis, o rudenį šeima atsikėlė į Vilnių, kur jau gyveno tėvai ir seserys. Pradėjęs dirbti Mokslų akademijos Chemijos instituto aspirantu, disertacijai pasirinko temą apie stiklo gamybą. 1964 m. pabaigoje Mindaugas su šeima apsigyveno Kaune, įsidarbino Statybos ir architektūros mokslo tyrimų institute, pakeitė disertacijos temą. 1965 m. pradžioje gimė antras sūnus Audrius. M. Tomonis toliau labai intensyviai dirbo, baigė visus eksperimentinius darbus ir 1967 m. sėkmingai apgynė disertaciją, gavo technikos mokslų kandidato laipsnį. Nepamiršo ir poezijos, vienas kitas eilėraštis išspausdintas Kuršėnų laikraštyje, Šluotoje. 1968 m. Mindaugas su šeima grįžo į Vilnių, įsidarbino Puslaidininkių fizikos institute, po to perėjo dirbti į Restauracines dirbtuves (vėliau – Paminklų konservavimo institutas).
Alkiškiai
Istorija
Kai kaimo kapinėse liko mažai vietos, Lietuvos valstybė skyrė papildomą 0,5 ha ploto pušyno sklypą. Medžius pasiėmė valdžia, o latvių bendruomenė išrovė kelmus, išlygino duobes ir aptvėrė akmenų tvora.
Mindaugas Tomonis
Biografija
1970 m. laiške poetui Eugenijui Matuzevičiui rašė, jog sugrįžo į Vilnių kad būtų arčiau tikrųjų poetų. M. Tomoniui rašymas buvo būtinybė, jis naktimis studijavo Šventąjį Raštą, Leibnico, Kanto, Nyčės, Solovjovo, Maceinos, Vydūno, kitų žymių filosofų veikalus.
Alkiškiai
Istorija
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Iki 2009 m. veikė pradinė mokykla.
Mindaugas Tomonis
Biografija
1970–1975 m. buvo aktyviausias ir kūrybingiausias laikotarpis M. Tomonio kūryboje: išleisti du poezijos rinkiniai – „Pro snaigių užuolaidą“ ir „Rašmenys ant smėlio“, filosofinė apybraiža „Žinia“, skirta artėjančioms Čiurlionio 100-osioms gimimo metinėms. Tomo Kuršio slapyvardžiu pasirašyti eilėraščiai pasirodo Poezijos pavasaryje, Literatūroje ir mene. 1971 m. Mindaugas Tomonis tapo Jaunųjų rašytojų sekcijos nariu. Jo eilėraščiuose perteikiama pasipriešinimo totalitarinei sovietinės sistemos prievartai idėja. 1973 m. rezistenciją skatinantys M. Tomonio eilėraščiai išspausdinti Metmenyse (nr. 26). Nuo 1973 m. Mindaugas Tomonis pradėjo rengti Lietuvos filosofijos istoriją.
1974 m. pradžioje Paminklų konservavimo institutas Mindaugą Tomonį siuntė ištirti Kryžkalnio paminklo sovietinei armijai būklę. M. Tomonis atsisakė vykti, o pasiaiškinime reikalavo demokratijos, spaudos ir sąžinės laisvės, o svarbiausia – atkurti nepriklausomą Lietuvos valstybę. Jis atleidžiamas iš darbo, tačiau po kurio laiko vėl priimamas atgal. Vėliau Mindaugas Tomonis gavo karinio komisariato kvietimą atvykti į karinius mokymus. Jis atsisako tarnauti Sovietų armijoje. M. Tomonis prievarta paguldomas į Vilniaus psichiatrinę ligoninę ir išlaikomas joje ketvertą mėnesių. Ligoninėje M. Tomoniui per didelėmis dozėmis buvo prievarta leidžiami psichiką veikiantys preparatai (neuroleptikai), taikomos kitos psichiką trikdančios priemonės. Per 4 mėnesius ligoninėje M. Tomonis priaugo daug svorio. Grįžęs iš ligoninės, toliau dirbo Paminklų konservavimo institute, rašė eilėraščius, taisė Žinią. 1974 m. gruodžio ir 1975 m. sausio mėnesiais ateizmo muziejaus, įrengto Šv. Kazimiero bažnyčioje, lankytojų knygoje M. Tomonis įrašė du ilgus įrašus. įrašuose atvirai pasmerkė melagingą sovietinę ateizmo propagandą, pranašavo besiartinantį ateistinio siautėjimo epochos galą. 1975 m. birželio 25 dieną išsiuntė laišką CK nariams ir SSKP XXV suvažiavimui, kartodamas tuos pačius reikalavimus: Lietuvos nepriklausomybės, demokratijos, tikros sąžinės laisvės. 1975 m. birželio 27 dieną M. Tomonis antrą kartą prievarta išvežamas į Naujosios Vilnios psichiatrinę ligoninę, kur jam tęsimas psichikos žalojimas.
1975 m. birželio 29 d. miršta M. Tomonio motina. Mindaugas išleidžiamas iš ligoninės tik liepos pabaigoje su sąlyga, jog nuolat lankysis ligoninėje antidepresanto neuroleptiko Moditeno injekcijoms. Visų Šventųjų dieną Mindaugas Tomonis su šeima aplanko motinos kapą. Grįžęs su seserimis tariasi, kaip gruodžio 1-ąją švęs tėvo šešiasdešimtmetį, o lapkričio 5-ąją išeina į darbą ir vakare į namus nebegrįžta. Jis tą dieną slapta įkalinamas Vilniuje KGB kalėjime ir tardomas, kankinamas bei nužudomas. Artimieji laidotuvių metu aiškiai matė šautines žaizdas Mindaugo galvoje. Ant kaklo buvo peilio pjautinės žaizdos, nebūdingos traukinio pervažiavimui.
KGB oficialiai artimiesiems praneša, jog Mindaugo kūnas buvo rastas ant geležinkelio bėgių netoli Rasų kapinių. Artimiesiems paprašius parodyti žūties vietą, tai delsiama padaryti. Po keleto dienų yra parodoma inscenizuota žūties vieta, aplieta krauju ir šalia numesti keli asmeniniai daiktai. Vilniaus Gelžkelio suvestinėse tomis dienomis nėra užregistruota nei viena avarija, kurioje buvo užmuštas žmogus. Mindaugo artimieji ir giminės tiesiogiai daug kartų bauginami ir tardomi KGB darbuotojų, jiems liepiama neieškoti tiesos del Mindaugo žūties, jų namuose vykdomos kratos. Mindaugo Tomonio šeimos nariai ir giminės buvo persekiojami KGB ilgą laiką, šis persekiojimas nesibaigė net ir po Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo.
Vembrė
Vembrė – upė pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, kairysis Šeimenos intakas. Ilgis 12,7 km. Prasideda Pašeimenių apylinkėse. Įteka į Šeimeną. Turi vieną intaką Žagarinį. Kerta kelią Marijampolė–Kybartai. Visa vaga sureguliuota.
Upėvardžio kilmė neaiški. Bandoma sieti su žodžiais vambryti („loti, taukšti, kalbėti niekus“), vambra („kas daug vambrija, plepys; lūpa, snukis“).
Kanto regionas
Kanto regionas  – Japonijos regionas, esantis Honšiū salos pietryčiuose. Regionui priklauso Gunmos, Točigio, Ibarakio, Saitama, Tokijo, Čibos ir Kanagavos prefektūros.
Kapitan Prato provincija
Kapitan Prato provincija  – viena iš keturių provincijų, sudarančių Aiseno regioną, esantį pietų Čilėje. Administracinis centras – Kokreinas.
Geografija
Provincija ribojasi su Aiseno provincija ir Cheneral Kareros provincija šiaurėje, Argentina rytuose, Paskutinės Vilties provincija pietuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 3 komunos:
Gentkutkampiai
Gentkutkampiai arba Sadovojė (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Burgkampen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Iljušino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. Nuo 1874 m. valsčiaus centras, priklausė Katinavos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Zavetų apylinkės kaimas.
Samanbudė
Samanbudė – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos grybų gentis.
Lietuvoje auga viena rūšis – gūbriuotoji samanbudė (Cantharellula umbonata).
Šiaudinė (Kėdainiai)
thumb|left|250px|Kaimas žiemą
Ribosoma
thumb|right|360px|Ląstelė: 3. Ribosomos ant [[endoplazminis tinklas|endoplazminio tinklo]] Ribosomos  – nedidelės ląstelės dalelės (organelės), kuriose vyksta baltymų sintezė. Ląstelė gali turėti kelis milijonus ribosomų, kurių dydis 20-30 nanometrų. Ribosomos yra citozolyje, taip pat ant endoplazminio tinklo membranų. Daugiausia ribosomų randama intensyviai besidauginančiose audinių ląstelėse. Paprastai ribosomos išsidėsto grupėmis – poliribosomomis. Polisomą sudaro nuo 7 iki 70 ribosomų. Manoma, kad ribosomos susidaro branduolėlyje, o paskui iš branduolio patenka į citoplazmą.
Ribosomų sandara
Stambesnės 80 S ribosomos (S – sedimentacijos konstanta svedbergais) aptinkamos eukariotinių ląstelių citoplazmoje. Jos gali būti susijungusios su endoplazminiu tinklu. Jų subdalelės sintetinamos ląstelės branduolyje. Eukariotinė ribosoma sudaryta iš 78 ribosominių baltymų ir keturių ribosominių RNR. Jai formuojantis reikalinga GTP.
Prokariotinėse ląstelės yra smulkesnių 70 S ribosomų. 70 S ir 80S ribosomos skiriasi RNR, baltymų sudėtimi bei subdalelių dydžiu. Kiekvienoje subdalelėje yra viena didelė rRNR molekulė, o didžiojoje subdalelėje dar yra 1-2 trumpos rRNR. Ribosomose ypač daug magnio.
Francisco de Lerma
Fransiskas de Lerma (pilnas vardas, 1553 m. Sevilija – 1625 m. gegužės 17 d. Valjadolidas) – Ispanijos valstybės veikėjas.
Biografija
Jaunystėje karaliaus Pilypo II dvariškis, įgijęs sosto įpėdinio Pilypo (nuo 1598 m. karalius Pilypas III) pasitikėjimą. Pasikeitus monarchams tapo Pilypo III pirmuoju ministru; siekė išlaikyti Ispanijos politinę įtaką Europoje, Ispanijos karališkąją šeimą susiedamas vedybiniais ryšiais su Austrijos Habsburgais ir Prancūzijos Burbonais. Daugiausia jo pastangomis 1609–1614 m. iš Ispanijos išvaryta apie 350 000 m. moriskų – krikščionybę priėmusių maurų, kurių nesisekė integruoti į Ispanijos visuomenę. Fransiskas de Lerma pasisavino daug jų turto, bet ūkiškai aktyvių žmonių praradimas sulėtino Ispanijos ūkinę raidą. Tuo pasinaudoję de lermos priešininkai, tarp jų ir sūnus Kristobalis de Lerma nušalino jį nuo valdžios.
Numatydamas savo atstatydinimą tapo dvasininku, 1618 m. paskirtas vyskupu, nuo 1621 m. kardinolas.
Puerto Sisnesas
Puerto Sisnesas  – miestelis pietų Čilėje, Aiseno regione, Aiseno provincijoje; komunos centras. Įsikūręs prie Pujuhuapi kanalo (Ramusis vandenynas) ir Sisneso upės žiočių, priešais Magdalenos salą ir nacionalinį parką. Puerto Sisnesas pasiekiamas 32 km ilgio atšaka nuo Pietų plento. Verčiamasi daugiausia žvejyba ir turizmu. Yra medinė bažnyčia, ligoninė, gaisrinė, viešbutis, policijos skyrius, degalinė.
Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpis
Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpis (南北朝, pinyin nánběicháo) – sumaišties laikotarpis Kinijos istorijoje nuo 420 iki 589 m., vienas iš vadinamųjų „viduramžių“ etapų, sekęs po Vakarų Dzin valstybės. Baigėsi Sui dinastijai suvienijus Kiniją.
Kai Vakarų Dzin nukariavo Han Džao valstybė, Dzin valdžia pabėgo iš šiaurinių rajonų į pietinius ir toliau valdė iš Dziankango. Ši jų valstybė paprastai vadinama Rytų Dzin. Pietuose valdžiusios valstybės tęsė kiniškas tradicijas.
Šiaurėje 304 – 439 m. gyvavo Šešiolika valstybių. Beveik visi jų valdovai buvo ne kinų, o stepių klajoklių tautelių (Wu Hu – „penkių barbarų“) kilmės.
Galima laikyti, kad Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpio tikroji pradžia yra pasibaigus Šešiolikos valstybių bei Rytų Dzin valdymui.
Bendri laikotarpio bruožai
Nors šiaurėje valdė ne kinai, jie perėmė nemažai kinų kultūros elementų. Taip pat buvo asimiliuojamos pietuose gyvenusios ne kinų kilmės tautos.
Geografinių sąlygų skirtumai lėmė, kad Šiaurėje stiprėjo kavalerija, o Pietuose – karo laivynas. Kadangi kavalerijai buvo sunku kovoti Pietuose, o žirgų stokojantiems Pietums – Šiaurėje, abi Kinijos dalys tarpusavio santykiuose daugiau mažiau išlaikė pusiausvyrą.
Tobulėjo technika: išrastas parakas (tuo metu naudotas tik fejerverkams), karutis. Padaryta atradimų medicinoje, astronomijoje, kartografijoje.
Sparčiai plito ir populiarėjo budizmas.
Gudaraistis
Gudaraistis – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Merkinės, Subartonių miškuose, netoli Gelovinės ežero. Šalia eina plentas.
Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpis
Šiaurinės dinastijos
Šiaurinėms dinastijoms (北朝, pinyin: běi cháo) priskiriamos Šiaurės Vei (Wei, 386–534 m.), Rytų Vei (534–550 m.) bei Vakarų Vei (535–556 m.), Šiaurės Či (Qi, 551–577 m.) bei Šiaurės Džou (557–581 m.).
Pietinės dinastijos
Žlugusios Vakarų Dzin valstybės vyresnieji Dzin šeimos valdymą tęsė iš Dziankango. Įtakingos vietinės šeimos rėmė Langje kunigaikščio paskelbimą Rytų Dzin imperatoriumi Juaniu. Per visą egzistavimo laikotarpį Rytų Dzin valdžią nuolat ištikdavo krizės, stiprėdavo karinių sluoksnių valdžia. Paskutinis imperatorius į sostą atsisėdo 419 m., tačiau po metų turėjo jo atsisakyti Liu Ju naudai. Taip prasidėjo Song dinastijos valdymas (Liu Song valstybė, 420–479 m.). Po jos sekė Pietų Či (Qi, 479–502 m.), Pietų Liang (502–557 m.) ir Čen (Chen, 557–589 m.).
Gudaraistis
Istorija
XIX a. pab. Gudaraistis buvo šlėktų užusienis Trakų apskrityje.
Italų mastifas
Italų mastifas arba Kanų Korsas – italų šunų veislė.
Nerutina
Nerutina – pirmasis ir vienintelis Lietuvoje fotofilmas. Filmo trukmė – 15 minučių. Jam sukurti buvo padaryta apie 80.000 fotokadrų. Filmo režisierė – Jūratė Samulionytė.
Italų mastifas
Kilmė
Italų mastifas – tiesioginis senovės Romos molosų palikuonis. Seniau ši veislė buvo paplitusi visoje Italijoje, tačiau dabar šios veislės šunų yra tik pietinėje Italijos provincijoje Puglijoje ir kaimyniniuose regionuose. Veislės pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos žodžio „cohors“ (sodybos kiemas arba aptvaras), ir reiškia gynėją, fermų, kiemų ir aptvertos nuosavybės sargą. Šios veislės šunys išveisti XVI a., dažniausiai buvo naudojami medžioklei bei apsaugai.
Nerutina
Siužetas
Pagrindinis filmo personažas – pusamžis biuro darbuotojas Henrikas (akt. Saulius Čėpla). Jo darbas – tai nesibaigianti rutina, besikartojantys veiksmai, mechaninių įrengimų ritmas. Jis vienišius, gyvenantis slaptame ir spalvingame savo daiktų pasaulyje. Daiktai nori padėti savo šeimininkui. Jie bando išlaisvinti Henriką nuo paties savęs kalėjimo, įsitikinimų, rutinos. Daiktai privilioja šeimininką iki keistai ilgos juostos, kuri, vingiuodama gatvėmis, kiemais ir keisčiausiomis erdvėmis, atveda Henriką iki šviesaus džiaugsmo, išsilaisvinimo, laimės būti savimi. Nerutinos.
Italų mastifas
Išvaizda
Tvirtas, raumeningas, elegantiškas ir judrus šuo. Gana stora oda. Risčia eisena.
Naudojimas
Sarginis ir apsauginis šuo. Bandų ganytojas. Medžioklinis šuo.
Charakteris ir temperamentas
Šis šiurkštus, įžūlus šuo yra pilnas energijos ir ypatingai drąsus. Italų mastifas yra išdidus, švelnus ir prisirišęs prie savo šeimininko. Šios veislės šunys toleruoja vaikus ir noriai žaidžia su jais. Atsargus su nepažįstamaisiais. Juos lengva dresuoti.
Tiskūnų Juozo Urbšio pagrindinė mokykla
Kėdainių rajono Simno pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainių raj., Tiskūnuose, Tiskūnų g. 3, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191017398. Steigėjas Kėdainių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1924 m. Tiskūnų apylinkėje, Melnikų kaime, įsteigta pirmoji valstybės mokykla, kuri perkelta į Tiskūnus. 1932–1940 m. puikūs mokytojai A. Zadušauskaitė, Dzikas, V. Urbšys, A. Adomaitis, V. Bilius, A. Leščinskienė, H. Jakaitis, P. Čeplinskas ir kiti, puoselėdami tautinės mokyklos idėjas, kaimo jaunuomenę ugdė Lietuvos patriotinių ir istorinių tradicijų šviesoje.
1948 m. atidaryta Tiskūnų pradžios mokykla, 1952 m. įkurta septynmetė mokykla. 1966 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. 1987 m. pereita prie devynmečio mokymo. 1997 m. mokyklai sutiktas Nepriklausomos Lietuvos užsienio reikalų ministro Juozo Urbšio vardas.
Nuo 1999 m. organizuotas dešimtmetis ugdymas. 2002 m. įsteigta priešmokyklinio ugdymo grupė.
Warren Buffett
Vorenas Bafetas (g. 1930 m. rugpjūčio 30 d. Omahoje) – JAV verslininkas, investuotojas, filantropas, vienas turtingiausių planetos žmonių. Jis valdo 87,5 milijardo dolerių vertės turtą (2018 metų duomenimis). Šiuo metu jis yra „Berkshire Hathaway“ investicijų bendrovės vadovas ir pagrindinis jos akcininkas. Voreno Bafeto dalis jo vadovaujamoje bendrovėje „Berkshire Hathaway“ turėtų sumažėti iki 24%. Vieno iš žymiausių pasaulio investuotojų dalis mažėja bendrovei įgyvendinant 26 mlrd. USD vertės JAV geležinkelių bendrovės „Burlington Northern Santa Fe“ perėmimo sandorį. V. Bafetas mažina savo dalį „Berkshire Hathaway“ kapitale nuo 1998 m., kai buvo perimtas draudikas „General Re“. 1996 m.. V. Bafetui priklausė 40% „Berkshire Hathaway“ akcijų, o 2006 m. ši dalis sumažėjo iki 32%. Tuomet dalį savo kontroliuojamų akcijų V. Bafetas pradėjo perleidinėti labdaros fondui. 2006 vasarą B. Geitso ir Melindos Gates fondui (Bill & Melinda Gates Foundation) pervedė per 20 mlrd. JAV dol., taip prisidėdamas prie kovos su ligomis Trečiojo pasaulio šalyse finansavimo.
Jaunystė
Bafetas gimė 1930 m. Omahoje, Nebraskoje, šeimoje buvo antras vaikas iš trijų. Tėvai - Leila Bafet ir Hovardas Bafetas. Mokėsi Rose Hill pagrindinėje mokykloje, tačiau kai tėvas 1942 m. buvo paskirtas į pirmąją iš keturių kadencijų Jungtinių Valstijų Kongrese, šeima persikėlė gyventi į Vašingtoną, ten Bafetas baigė pradinę mokyklą. Vėliau lankė Alice Deal Junior mokyklą ir 1947 m. baigė Woodrow Wilson vidurinę mokyklą. Mokyklos metraščio nuotraukoje buvo rašoma: „mėgsta matematiką; būsimas biržos makleris". Baigęs vidurinę mokyklą ir supratęs, kad nori užsiimti verslu ir investicijomis, Bafetas nenorėjo studijuoti universitete, tačiau tėvas prieštaravo.
Voreno Bafeto susidomėjimas vertybiniais popieriais ir investicijomis prasidėjo jam būnant dar moksleiviu, kai laiką leido biržos maklerių kontoros klientų poilsio salone, esančiame šalia jo tėvo kontoros. Būdamas dešimties metų kelionės į Niujorką metu, Bafetas aplankė Niujorko vertybinių popierių biržą. Sulaukęs vienuolikos nupirko po tris akcijas sau ir seseriai Dorisai Bafet. Penkiolikos metų uždirbdavo daugiau nei 175 JAV dol. per mėnesį, išnešiodamas The Washington Post laikraščius. Besimokydamas vidurinėje mokykloje investavo į tėvui priklausantį verslą ir nusipirko 40 arų ūkį, jį išnuomavo. Baigęs mokslus, Bafetas turėjo sukaupęs santaupų už 9,800 JAV dol. (dabar tai būtų apie 105,000 JAV dol.).
Verslo karjeros pradžia
1951 m. V. Bafetas sužinojo, kad Benjaminas Grahamas yra „GEICO" draudimo bendrovės pirmininkas. Važiuodamas traukiniu į Vašingtoną, Bafetas užsuko į „GEICO" būstinę, kur susipažino su įmonės viceprezidentu Lorimeru Davidsonu, su kuriuo ilgainiui tapo gerais draugais. Vėliau L. Davidsonas teigė, jog vos po penkiolikos minučių pokalbio suprato, kad Bafetas yra „nepaprastas žmogus". Taip pat V. Bafetas norėjo dirbti Volstrite, tačiau jo tėvas ir Benjaminas Grahamas ragino to nedaryti.
Bafetas grįžo į Omahą ir ten dirbo biržos makleriu, taip pat lankė Deilo Karnegio viešojo kalbėjimo kursus. Įgavęs pasitikėjimo savimi, vedė „Investavimo pradmenų" vakarines paskaitas Nebraskos universitete studentams, kurie buvo kur kas vyresni nei jis pats. Tuo metu kaip papildomą investiciją nusipirko „Sinclair“ degalinę, tačiau investicija nepasiteisino. 1952 m. Bafetas vedė Siuzaną Thompson. Kitais metais jie susilaukė pirmagimės Siuzanos Alisos. 1954 m. Varenas Bafetas sutiko dirbti kartu su Benjaminu Grahamu, šis buvo griežtas viršininkas. Bafeto pradinis atlyginimas buvo 12 000 JAV dol. per metus (šiandien tai būtų apie 114 000 JAV dol.). Tais pačiais metais Bafetų šeima susilaukė antrojo vaiko - Hovardo Grahamo. 1956 m. Benjaminas Grahamas išėjo į pensiją ir nutraukė partnerystę. Tuo metu Bafeto asmeninės santaupos viršijo 174 000 JAV dol. (šiandien apie 1,64 mln. JAV dol.) ir jis įkūrė „Buffett Partnership Ltd.".
1961 m. Vorenas Bafetas atskleidė, kad 35 proc. bendrijos turto buvo investuota į „Sanborn Map Company“. Jis paaiškino, kad „Sanborn“ 1958 m. buvo parduotos tik už 45 JAV dol. akcijai, tačiau bendrovės investicijų portfelis buvo 65 JAV dol. už akciją. Bafetas galiausiai įsigijo 23 proc. neapmokėtų bendrovės akcijų, taip gaudamas vietą direktorių valdyboje, ir susivienijo su kitais nepatenkintais akcininkais, kad galėtų kontroliuoti 44 proc. akcijų. Siekdama išvengti nemalonumų, valdyba pasiūlė perpirkti akcijas už tikrąją jų vertę, sumokant savo investicinio portfelio dalimi, tuomet buvo grąžinti 77 proc. neapmokėtų akcijų. Bafetas vos per dvejus metus susilaukė 50 proc. investicinės grąžos.
Investicijos
Varenas Bafetas 1962 m. tapo milijonieriumi dėka partnerysčių, kurių bendra vertė buvo apie 7,17 mln. JAV dol., iš kurių 1,02 mln. JAV dol. priklausė pačiam Bafetui. Vėliau jis investavo į tekstilės gamybos įmonę „Berkshire Hathaway“ ir galiausiai perėmė jos kontrolę. Šios įmonės akcijas jis pirko iš savininko Syburio Stantono, kurį vėliau atleido. Bafetas su investicine kompanija pradėjo investuoti į akcijas, kurių vertė buvo 7,6 JAV dol. už akciją. 1965 m. pirko akcijas, kurių kaina siekė 14,86 JAV dol. už akciją, o bendrovės apyvartinis kapitalas buvo 19 JAV dol. už akciją. Į kainą nebuvo įtraukta ilgalaikio turto (gamybos ir įrangos) vertė. Bafetas valdybos posėdyje perėmė „Berkshire Hathaway" kontrolę ir įmonei vadovauti paskyrė naują prezidentą Keną Chace. 1966 m. V. Bafetas panaikino partnerystę. Vėliau jis teigė, kad tekstilės verslas buvo blogiausia jo investicija. Tuomet verslą perkėlė į draudimo sektorių.
Bafetas paskelbė apie savo pirmąsias investicijas į privatų verslą - „Hochschild“, „Kohn and Co“, „Baltimore“ universalinę parduotuvę. 1969 m. V. Bafetas likvidavo partnerystę ir perdavė savo turtą partneriams, įskaitant „Berkshire Hathaway" akcijas. 1970 m. rašė savo dabar žinomus metinius laiškus akcininkams, tuo metu gyvendamas tik iš 50 000 JAV dol. dydžio atlyginimo per metus bei iš investicinių pajamų.
1973 m. „Berkshire Hathaway" įsigijo „Washington Post Company“ akcijų. Bafetas artimai susidraugavo su Katerina Graham, kuri vadovavo įmonei bei prisijungė prie jos valdybos. 1974 m. SEC ėmėsi oficialių tyrimų dėl Bafeto ir investicinės kompanijos įsigyto „Wesco Financial“ dėl galimo interesų konflikto, tačiau kaltinimai pareikšti nebuvo. 1977 m. „Berkshire Hathaway" netiesiogiai nusipirko „Buffalo Evening News“ už 32,5 mln. JAV dol. Netrukus prasidėjo antimonopoliniai kaltinimai, kuriuos paskatino konkurentas „Buffalo Courier-Express“.
Lėliniai paukščiai
Lėliniai paukščiai (Caprimulgiformes) – paukščių (Aves) būrys. Vidutinio dydžio paukščiai. Snapas trumpas. Žiotys labai plačios, jų pakraščiai apaugę šereliais. Akys didelės. Kojos trumpos, pirštai silpni. Neryškių pilkšvų bei rusvų spalvų. Plunksnos minkštos. Sparnai ir uodega ilgi.
Veiklūs naktį ir sutemomis. Dieną tupi prigludę prie šakų ar žemės. Monogamai. Lizdą krauna tiesiog ant žemės. Deda 2 kiaušinius. Peri patinas ir patelė apie 17 dienų. Jaunikliai paukščiukiniai. Suaugę šeriasi vieną kartą. Minta beveik tik vabzdžiais.
Gyvena miškuose, stepėse, dykumose, kalnuose. Keliaujantys paukščiai. Paplitę daugiausia tropikuose. Vidutinio klimato juostose aptinkama nedaug rūšių.
Lietuvoje gyvena vienintelė rūšis:
Karupanas
Karupanas  – miestas šiaurės rytų Venesueloje, Sukrės valstijoje, Karibų jūros pakrantėje. Bermudeso savivaldybės centras. Yra oro uostas, žvejybinis ir prekybinis jūrų uostas (išvežamas tabakas, odos, kava, kakava), praeina Kumanos–Guirijos plentas. Maisto (žuvų, cukraus, romo), odų apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos pramonė. Auginami kakavmedžiai, kavamedžiai, cukranendrės, prekiaujama žemės ūkio produkcija. Apylinkėse kasamos cinko ir vario rūdos, sidabras. Vystomas turizmas. Veikia katedra ir keletas mažesnių bažnyčių.
Kazimir Malevič
Kazimiras Malevičius (1879 m. vasario 23 d. Kijeve – 1935 m. gegužės 15 d.) – lenkų kilmės sovietų ir ukrainiečių tapytojas ir meno teoretikas, sovietų ir ukrainiečių avangardistas, vienas iš svarbiausių avangardo judėjimo atstovų, taip pat svarbiausias geometrinio abstrakcionizmo pionierius, suprematizmo pradininkas.
Šaltiniai
Straipsnis (pranc. k.)
Vaikystė
Gimė netoli Kijevo lenkų katalikų šeimoje. Jo tėvai Seweryn ir Ludwika Malewicz buvo lenkų tautybės. Tėvui priklausė cukraus fabrikas. Kazimiras buvo pirmasis iš keturiolikos vaikų (tik devyni jų sulaukė suaugusiųjų amžiaus). Malevičių šeima daug keliavo, todėl Kazimiras didžiąją dalį vaikystės praleido Ukrainos kaimuose prie cukrinių runkelių laukų, toli nuo kultūrinių centrų. Iki trylikos metų Kazimiras nieko nežinojo apie profesionalųjį meną ir dailininkus, tik valstiečių meną, kuris jį supo vaikystėje. Jis buvo sužavėtas valstietišku siuvinėjimu ir sienų bei krosnių dekoravimu.
Studijos
1895–1896 metais studijavo dailę Kijeve. 1904 metais iškart po tėvo mirties Kazimiras Malevičius išvyko į Maskvą, kur studijavo Maskvos Tapybos Skulptūros ir Architektūros Mokykloje ir Fedor Rerberg Studijoje iki 1910 metų.
Siudad Ocheda
Istorija
Siudad Ocheda įkurta 1937 m. prezidento Eleasaro Lopeso Kontreraso dekretu. Pavadinta Marakaibo ežero atradėjo Alonso de Ochedos garbei.
Anton Szandor LaVey
Anton Szandor LaVey (1930 m. balandžio 11 d. – 1997 m. spalio 29 d.) – Satanistų bažnyčios įkūrėjas ir aukščiausiasis jos dvasininkas Amerikoje. Pramintas Juoduoju popiežiumi. Taip pat rašytojas, okultistas ir muzikantas. Parašė Šėtono bibliją, kurioje suformulavo "Lavėjiškąsias satanizmo" dogmas – sujungtą autoriaus suvokimą apie žmogaus prigimtį, filosofų darbus apie materializmą ir individualizmą.
Biografija
LaVey gimė Čikagoje, Ilinojaus valstijoje, žydų šeimoje. Tėvas – Michael Joseph Levey, likerio platintojas. Mama – Gertrude, Augusta Coultron. Šeima greitai išsikėlė į Kaliforniją, kur LaVey praleido daugumą savo jaunystės metų. Pasak satanistų bažnyčios įkūrėjo biografijos, LaVey turėjo prancūziško, elzasietiško, vokiško, gruziniško, rumuniško ir žydiško kraujo. Tėvai skatino sūnaus muzikinius gabumus, todėl LaVey išbandė įvairius instrumentus. Mėgstamiausi buvo tokie klavišiniai kaip vargonai.
Anton Szandor LaVey metė vidurinę mokyklą tam, kad prisidėtų prie cirko ir karnavalų. Iš pradžių kaip nekvalifikuotas darbininkas ir pasirodymuose su didžiosiomis katėmis. LaVey, dirbdamas cirke, pastebėjo, kad tie patys žmonės šeštadienio vakarais ateidavo į nešvankius pasirodymus cirke, o sekmadieniais pasirodydavo bažnyčioje. Tai sustiprino Satanistų bažnyčios įkūrėjo skepticizmą religijai.
Pasak LaVey biografijos, jis grįžo į San Franciską, kur kurį laiką dirbo fotografu policijos departamente. Vėliau biografai kėlė klausimą ar tai tiesa, nes nėra išlikę jokių įrodymų apie šio asmens darbą policijoje.
LaVey vedė Carole Lansing, su kuria susilaukė savo pirmosios dukters Karla LaVey 1952 metais. Su Carole Lansing išsiskyrė 1960 metais ir pradėjo gyventi su Diane Hegarty. LaVey ir Hegarty niekad nesusituokė, bet su ja Satanistų bažnyčios įkūrėjas susilaukė antrosios dukters Zeena Galatea LaVey 1963 metais.
LaVey tapo vietine įžymybe dėl savo paranormalių tyrimų ir vargonininko pasirodymų. Taip jis sutraukdavo daug San Francisko garsenybių į savo vakarėlius.
LaVey penktadienio vakarais ėmė skaityti paskaitas apie okultizmą žmonių grupei, kurią jis vadino „Magijos ratu“. Šio rato nariai pasiūlė LaVey sukurti pagrindus naujai religijai. 1966 metais balandžio 30 d. per Valpurgijos naktį jis rituališkai nusiskuto savo galvą pagal senovinę budelių tradiciją ir paskelbė Satanistų bažnyčios įkūrimą, o 1966 metus įvardijo kaip „pirmuosius metus“. The Los Angeles Times ir San Francisko Chronicle laikraščiai praminė LaVey juoduoju popiežiumi, nes jis laidojo ir tuokė žmones pagal savo sukurtas Satanistų bažnyčios apeigas.
Aštunto dešimtmečio viduryje LaVey išsiskyrė su Hegarty. Paskutinė jo kompanionė buvo Blanche Barton. Su ja LaVey susilaukė sūnaus Xerxes Carnacki LaVey.
1997 metų spalio 29 d. LaVey mirė. Dėl spekuliacijos jo mirties data buvo klaidingai užrašyta, kad atrodytų, jog jis mirė Helouvyno dienos ryte. LaVey duktė Zeena prisiėmė atsakomybę dėl tėvo mirties, tvirtindama, kad ji rituališkai užkeikė Satanistų bažnyčios įkūrėją.
LaVey laidotuvės buvo slaptos, į jas pateko tik žmonės, turėję pakvietimus. Kūnas buvo kremuotas, o pelenai išdalinti paveldėtojams kaip dalis turto, tikint, kad LaVey kūnas gali būti naudojamas Satanistų ritualinei magijai.
Karintijos marka
Karintijos marka – pasienio regionas (marka) pietrytinėje Rytų Frankijos dalyje, o vėliau Šventojoje Romos imperijoje 889–976 m. Markos teritorijos apėmė sritis, kur dabar yra pietinė Austrija ir Slovėnija.
Iki 889 m. būsimosios markos teritorijos priklausė Karantanijai, kuri buvo pavaldi Bavarijai, kuri savo ruožtu buvo pavaldi Rytų Frankų karalystei. Jos paskutinis kunigaikštis buvo Arnulfas Karintietis, Karolingo Karlomano neteisėtas sūnus.
887 m. ėmęs valdyti visą karalystę, Arnulfas sudalino pietrytines teritorijas į kelias atskiras markas. Kitos tuo metu sukurtos markos buvo Austrijos marka, Krainos marka ir Istrijos marka. Karintijos marka buvo nuolat puldinėjama barbarų madjarų, kurie nusiaubė jos teritorijas. Didžiausios markos gyvenvietės buvo Fryzachas ir Filachas. 952 m. marka, kartu su Kraina, Istrija ir Friuli priskirtos Bavarijos kunigaikštystei. Joje viešpatavo Luitpoldingų giminės markgrafai.
Kazys Matulaitis
Kazys Matulaitis (1885 m. Čižiūnuose – 1932 m. sausio 12 d. Maskvoje) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas.
Biografija
1905 m. išvyko į Vokietiją, vėliau į Didžiąją Britaniją. 1906–1917 m. priklausė Škotijos angliakasių profesinei sąjungai. 1918 m. grįžo į Lietuvą. Už komunistinę veiklą 1919, 1920 ir 1923–1926 m. kalintas. 1922–1923 m. Pirmojo Seimo atstovas. 1926 m. pasitraukė į Vokietiją, o 1929 m. – į TSRS. Dirbo Maskvos lietuvių klube.
Karintijos marka
976 m. Imperatorius Otonas II nusprendė sukurti savo imperijoje šeštąją kunigaikštystę. Dėl to jis pakėlė Karintijos marką į kunigaikštystę, ir į ją sujungė pietrytines markas.
Alksniupiai
Alksniupiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 7 km į šiaurę nuo Šeduvos. Seniūnaitijos centras. Stovi 1853 m. statyta kapinių koplyčia, vėjo malūnas, veikia Alksniupių pagrindinė mokykla, paštas (LT-82055).
Aristavos pagrindinė mokykla
miniatiūra|220px|left|Treniruoklių aikštelė prie buvusios mokyklos
Alksniupiai
Istorija
Pirmąkart minimi 1556 m. Upytės valsčiaus inventoriuje. 2 km į vakarus nuo Alksniupių yra Radvilonių dvaras. Sovietmečiu buvo „Draugo“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
1957 m. atidaryti kultūros namai, 1970 m. biblioteka, išgręžtas 800 m gylio mineralinio vandens gręžinys.
Šaltiniai
miniatiūra|1000px|center| Įvažiuojant nuo Šeduvos pusės
Aristavos pagrindinė mokykla
Kėdainių rajono Aristavos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainių raj., Aristavoje, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191020227. Steigėjas Kėdainių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1865 m. įkurta valdinė pradžios mokykla. 1928 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1953 m. – septynmetė, vėliau aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. – vidurinė.
2012 m. išregistruota.
Pietų Afrikos Respublikos vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 110110.svg|20px Vėliavos proporcijos: 2:3]] thumb|250px|Karinio jūrų laivyno vėliava
Pietų Afrikos Respublikos vėliava – oficialus Pietų Afrikos Respublikos simbolis, naudojamas nuo naujos konstitucijos priėmimo 1994 m. balandžio 27 d. Naujosios vėliavos spalvos simbolizuoja skirtingas šalies gyventojų grupes bei valstybės istoriją.