cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Onesikritas
Onesikritas buvo kilęs iš Astipalajos salos (Dodekanesas). Buvo Diogeno Sinopiečio mokinys. Pasakojama, kad Onesikritas atvyko į Atėnus, kad nuvestų savo sūnus mokytis pas Diogeną, tačiau ir pats labai susidomėjo jo filosofija ir tapo mokiniu. Kokiomis aplinkybėmis jis tapo Aleksandro žygio nariu nėra žinoma, tik minima, kad Aleksandras nusiuntęs Onesikritą dalyvauti pokalbyje su indų „gymnosofistais“ (jogais). Jo dėka brahmanas Dandamis susitiko su karaliumi Aleksandru. Vėliau Onesikritas vedė karaliaus laivą Indo upe ir Persijos įlanka. Atvykęs į Sūzus, Aleksandras Makedonietis apdovanojo Onesikritą ir Nearchą aukso karūnomis.
Onesikritas parašė veikalą apie Aleksandrą Kaip Aleksandras buvo išmokytas (Πῶς Ἀλέξανδρος Ἤχθη). Jame aprašomi įvairūs epizodai iš žygio į Indiją. Nors Onesikritas pats buvo įvykių liudininkas, tačiau apraše gausu pasakų, fantastinių, pagražintų istorijų. Dėl to autorius susilaukė daug kritikos iš Strabono, bendražygių. Nepaisant to, Oneskirito darbas turi daug svarbios informacijos apie Senovės Indiją. Manoma, kad jame pirmą kartą (Taprobano vardu) minima Šri Lanka. Pats veikalas nėra išlikęs, bet jį aprašė Diogenas Laertijus.
Izraelio vyrų futbolo rinktinė
Izraelio vyrų futbolo rinktinė (iki 1948 m. Britų Palestinos rinktinė) – Izraeliui atstovaujanti futbolo komanda.
Istorija
Izraelio rinktinė, prieš tapdama UEFA nare, dalyvavo net 4 žemynų (Azijos, Afrikos, Pietų Amerikos ir Okeanijos) atrankiniuose turnyruose. Asociacija įkurta 1928 m. rugpjūtį britų mandatu, kaip Izraelio-Palestinos futbolo asociacija. 1934–1938 m. dalyvavo Palestinos/Izraelio Valstybės vardu. Tik 1948 m. įsikūrus Izraelio valstybei, atstovauja kaip atskira komanda. Rinktinė tapo Azijos čempione ir dar 3 kartus laimėjo kitų spalvų medalius. 1970 m. dalyvavo pasaulio čempionate, tačiau ten iš grupės turyro neišėjo. 1990 m. Izraelis atrankoje į pasaulio čempionatą žaidė Okeanijos atrankos turnyre, kur užėmė 1 vietą ir žaidė su Pietų Amerikos komanda – Kolumbija, kurios įveikti nepavyko.
1935 m. Europos krepšinio čempionatas
miniatiūra|Logo '''1935 m. Europos vyrų krepšinio čempionatas''' – pirmasis Europos krepšinio čempionatas vykęs Ženevoje (Šveicarija). Europos krepšininkams jis tapo repeticija prieš 1936 m. vasaros olimpines žaidynes Berlyne. Pirmajame Europos vyrų krepšinio čempionate varžėsi dešimties žemyno valstybių rinktinės.
Atrankos rungtynės
Prieš čempionatą Madride (Ispanija) vyko vienerios atrankos rungtynės, kuriose susitiko Ispanijos ir Portugalijos rinktinės. Pergalę jose 33:12 šventė ispanai, kurie ir pateko į Europos pirmenybes. Įdomu tai, kad rungtynėms teisėjavo Ispanijos rinktinės treneris Mariano Manent.
Pirmasis etapas
Pirmajame etape komandos sužaidė po vienerias rungtynes. Trys iš penkių laimėjusiųjų iškart pateko į pusfinalius, o likusios dvi ekipos kovojo dėl paskutinio kelialapio į kitą etapą. Pralaimėjusieji tęsė kovą dėl 5-10 vietų.
Į pusfinalius patekusios komandos paryškintos
Kova dėl 5-10 vietų
Belgija ir Italija iškart gavo teisę žaisti dėl 5-8 vietų, tuo tarpu kitos keturios komandos sužaidė po vienerias rungtynes, kurių pralaimėtojai turėjo varžytis dėl 9-10 vietų, o pergales iškovojusios rinktinės toliau žaisti dėl 5-8 vietų.
Rungtynių nugalėtojai paryškinti
Dėl 9-10 vietų
Prancūzija, Italija, Belgija ir Bulgarija kovojo dėl 5-8 vietų. Jos sužaidė po vienerias rungtynes, kurių nugalėtojai toliau žaidė dėl 5-6 vietų, o pralaimėjusieji dėl 7-8 vietų.
Pusfinaliai
Pusfinaliuose jėgas išmėgino Latvijos – Šveicarijos ir Ispanijos – Čekoslovakijos rinktinės. Rungtynių nugalėtojai pateko į pirmenybių finalą, o pralaimėjusios ekipos kovojo dėl trečiosios vietos.
Nugalėtojai
Europos čempionų vardus iškovojo Latvijos rinktinė: Antroje vietoje liko Ispanijos krepšininkai: Trečiąją vietą iškovojo Čekoslovakijos rinktinė:
Šerenosai
Šerenosai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 12 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Pūstapolis
Etimologija
Kaimo vardas tikriausiai yra slaviškas, nuo slavybės pūstas – „tuščias“ + pole – „laukas“, t. y. „tuščias laukas“.
Jurbarko spaustuvė
Jurbarko spaustuvė – spaustuvės, veikusios Jurbarke.
Trinidado ir Tobago vyrų futbolo rinktinė
Trinidado ir Tobago vyrų futbolo rinktinė – futbolo komanda, atstovaujanti Trinidado ir Tobago Respublikai. Viena sėkmingiausių Karibų rinktinių, laimėjusi Karibų Taurę 8 kartus (kitus keturis kartus užėmė 2-3 vietas).
Jurbarko spaustuvė
Istorija
Pirmoji spaustuvė Jurbarke veikė 1902–1904 m., savininkas A. Januškevičius. 1913–1940 m. veikė N. Abramsono spaustuvė, spausdinusi etiketes, pakvietimus. Panemunėje, Jurbarko apylinkėse įsikūręs saleziečių vienuolynas taip pat turėjo savo spaustuvę.
Pokario metais visų buvusių spaustuvių įranga perduota Jurbarko apskrities spaustuvei, kuri nuo 1949 m. spausdino apskrities laikraštį „Tarybinė vėliava“, nuo 1950 m. – rajono laikraštį „Po Spalio vėliava“. 1951–1953 m. Jurbarko spaustuvė spausdino MTS laikraščius – Vytėnų „Už aukštą derlių“ ir Jurbarko „Už bolševikinius kolūkius“, vėliau tapusį „Mechanizatorių žodžiu“. 1962 m. Jurbarko spaustuvė buvo uždaryta. Raseinių ir Jurbarko rajonams leistas Raseinių teritorinės gamybinės kolūkių ir tarybinių ūkių valdybos laikraštis „Naujas rytas“. Redakcija ir spaustuvė buvo Raseiniuose. 1962 m. gruodžio mėn. Jurbarko spaustuvė tapo Tauragės spaustuvės skyriumi. 1963 m. Jurbarko spaustuvė išleido pirmąjį laikraščio „Šviesa“ numerį. Nuo 1976 m. birželio mėn. Jurbarko spaustuvė buvo prijungta prie Kauno Raidės spaustuvės ir veikė kaip skyrius. 1982–1984 m. įsigijo du linotipus, dvi plokščiosios spaudos mašinas, vieną tigelinę mašina. Spaustuvėje buvo renkamas Jurbarko rajono laikraštis „Šviesa“ ir spausdinamas Kauno „Raidėje“. Pastaruoju metu Jurbarko spaustuvė spausdino blankus, dokumentus, smulkius spaudinius. Dabar Jurbarke, Vytauto Didžiojo g. 8 veikia Žemaitaičio ir Domeikos KŪB Jurbarko filialas spaustuvė „Medvetas“.
Šv. Lauryno upė
Šventojo Lauryno upė (, angl. Saint Lawrence River) – upė Kanadoje; jos aukštupiu išvesta Kanados ir JAV valstybės siena.
Trinidado ir Tobago vyrų futbolo rinktinė
Istorija
Pasaulio čempionato atrankos varžybose 2005 metų spalio mėnesį užsitikrino ketvirtą vietą CONCACAF konfederacijos atrankoje, iškovodami teisę žaisti atkrintamąsias varžybas prieš Azijos atstovus (Bahreiną) ir laimėję šias varžybas pirmą kartą pateko į pasaulio čempionatą. Nors ir laikyti 2006 m. pasaulio čempionato viena silpniausių komandų, sugebėjo 173 minutes nepraleisti įvarčio į savus vartus, sužaidė lygiosiomis su Švedija, pralaimėjo Anglijai ir Paragvajui (abu kartus rezultatu 2:0), grupėje užėmė paskutiniąją vietą ir į tolesnį etapą nepateko.
Šv. Lauryno upė
Upė išteka iš Ontarijo ežero ir teka į šiaurės rytus; įteka į Atlanto Šv. Lauryno įlanką, sudarydama apie 400 km ilgio, iki 50 km pločio estuariją.
Šv. Lauryno upės slėnys susidaręs tektoninėje įduboje. Tarp Preskoto ir Monrealio upės vaga slenkstėta; slenksčiams aplenkti įrengta kanalų.
Didžiausi miestai prie upės:
Taip. Ne
Istorija
2014 m. sausio 16 d. – birželio 7 d. „Taip. Ne“ rodytas LRT televizijos eteryje, ten, kur ir prasidėjo šio žaidimo istorija.
Taisyklės
Pradžioje vyko du pusfinaliai, kuriuose dalyvavo po dvi žaidėjų poras. Vedėjui paskelbus laidos temą, su kuria būdavo susiję visi atsakymai, poros uždavinėja klausimus, į kuriuos vedėjas galėjo atsakyti tik „taip“ arba „ne“. Vyko 3 raundai, kuriuose už teisingą atsakymą pora gaudavo vieną tašką, o laimėdavo surinkusioji 2 taškus. Po kiekvieno užduoto klausimo leista spėti ir jei nepataikoma, žaidėjas iškrisdavo, porininką (-ę) palikęs spėlioti vieną, bet ties kitu raundu galėjo sugrįžti. Jei nei vienai porai nepavykdavo atspėti, tuomet sekančio raundo atsakymas būdavo vertas 2 taškų. Už kiekvieną laimėtą tašką pora gaudavo prizus. Neatspėtus atsakymus, įskaitant ir neišnaudotą „Kas yra po gaubtu?“ klausimą (jei kuri nors pora iš eilės gaudavo 2 taškus) leista spėti žiūrovams. Tuomet finale susitikdavo pusfinaliuose laimėjusios poros. Finale nugalėjusi pora žaisdavo superfinale, kuriame milžiniško kauliuko pagalba pasirinkdavo vieną iš šešių didžiųjų prizų ir turėjo atspėti žodį per vieną minutę.
Papildomi faktai
Žaidime ne kartą dalyvavę ir nugalėję eruditai Benjaminas Mašalaitis, Liucijus Ambraška, Saulius Jurkevičius ir kt. vėliau pasižymėjo ir daugybėje kitų viktorinų.
Moduliacija (muzika)
Moduliacija ( - ritmingumas, darnumas;, pranc. ir ) - mažoro-minoro dermių sistemoje perėjimas iš vienos tonacijos į kitą, naudojant tarpinį (bendrąjį) akordą; muzikinės harmonijos priemonė. Moduliaciją sudaro keturi momentai:
Perėjimas į kitą tonaciją (moduliavimas) įvyksta tuomet, kai įvedamas dviem tonacijom bendras akordas, kiekvienoje šių tonacijų, turintis skirtingą funkcinę reikšmę. Moduliuojantysis akordas paryškina naujos tonacijos bruožus ir taip įtvirtina naują tonaciją (išryškėja nauja tonika).
Moduliacijos svarba ypač išaugo baroko, klasicizmo ir romantizmo epochose; ji turi lemiamos reikšmės baroko ir klaiscizmo epochose susiformavusių muzikos formų: rondo, sonatos struktūrai.
Stagiai
Stagiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šėtos, 1 km į rytus nuo Sangailų. Buvo išsibarstęs tarp Liolių ir kelio. Dabar likę dirbami laukai.
Istorija
XIX a. pab. buvo Stagelių (Stogelių) kaimas ir Stagių (Stogių) palivarkas.
Iki 1954 m. – Stagių apylinkės centras.
Kilbisai
Kilbisai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietuose, Kauno rajono paribyje, 2,5 km į pietus nuo Kampų II, Aluonos pakrantėje. Per kaimą eina Kampų II–Bajėnų I kelias. Pietuose yra Aluonos hidrografinis draustinis.
Gyventojai
thumb|left|250px|Gryčia iš Kilbisų [[Lietuvos liaudies buities muziejus|Lietuvos liaudies buities muziejuje]]
Anapolis
Anapoliu vadinama:
Nervų sistema
Nervų sistema – biologinė organų sistema, kuri yra sudaryta iš specializuotų ląstelių – neuronų, kurie sudaro neuronų tinklą, kuris koordinuoja gyvūno veiksmus ir perduoda signalus tarp skirtingų jo kūno dalių. Daugumos gyvūnų nervų sistema sudaryta iš centrinės nervų sistemos (CNS) ir iš periferinės nervų sistemos (PNS). Žmogaus CNS yra sudaryta iš galvos smegenų ir nugaros smegenų, o PNS sudaryta iš galvinių nervų (12 porų nervų, kurie eina iš galvos smegenų) ir nugarinių nervų (31 pora nervų, kurie yra susiję su nugaros smegenimis). Į PNS taip pat įeina ir autonominė nervų sistema (ANS), ji yra skirstoma į:
Gyvūnų nervų sistema koordinuoja raumenų veiklą, priima duomenis iš jutimo organų, inicijuoja veiksmus.
Nervų sistemos funkcija yra persiųsti signalus iš vienos ląstelės į kitą, iš vienos kūno dalies, į kitą. Tačiau pasigilinus labiau, galima teigti, kad pagrindinė nervų sistemos funkcija yra kontroliuoti kūną. Tai padaroma renkant informaciją iš receptorių, siunčiant ją į centrinę nervų sistemą, kurioje gautoji medžiaga yra apdorojama ir galiausiai nusiunčiant signalą sureaguoti efektoriui (raumenims, liaukoms).
Neuronai
thumb|Neurono sandara|448x448px
Neuronas yra struktūrinis – funkcinis nervų sistemos vienetas. Jis geba priimti informaciją, ją paversti nerviniu impulsu ir perduoti audiniams taikiniams. Tai nejudri, su autaugomis, ilgai gyvenanti ląstelė, pilnai diferencijuota, po gimimo nesidaugina, tačiau jų ataugos gali regeneruoti. Neuronai esti įvairios formos ir dydžio, kurie priklauso nuo neurono funkcijos. Šios ląstelės gali būti skirstomos ir pagal ataugų skaičių į vienpolius (turi tik vieną ataugą), dvipolius (turi dvi ataugas), daugiapolius (turi vieną aksoną ir daugiau nei vieną dendritą) neuronus. Neuronų kūnai telkiasi CNS, periferinės, somatinės ir autonominės nervų sistemos mazguose. Jų citoplazmoje gausu mitochondijų, lizosomų, gerai išvytytas Goldžio kompleksas.
Glijos ląstelės
Taip pat dar gali būti vadinamos glijomis, neuroglijomis, gliocitais (nuo graikiško žodžio „klijai”). Tai yra pagalbinės nervų sistemos ląstelės, kurios palaiko nervų sistemą, aprūpina ją maistu, palaiko homeostazę, gamina mieliną bei dalyvauja nervinių impulsų perdavime. Mokslininkų skaičiavimais neuroglijų yra beveik dešimt kartų daugiau nei yra neuronų.
Nervų sistemos anatomija
Nervų sistema skirstoma į:
Refleksai
Refleksas – tai nervų sistemos, kartu ir viso organizmo atsakomoji reakcija į dirgiklius. Neuroanatominės struktūros, garantuojančios refleksinių reakcijų vyksmą, vadinamos reflekso lanku. Jis sudarytas iš aferentinės bei eferentinės dalių ir reflekso centro. Reflekso lanko aferentinę dalį sudaro juntamoji nervinė ląstelė. Jos dendritas organuose baigiasi juntamąja galūne, receptoriumi, kuris dirginimą paverčia nerviniu impulsu. Nervinis impulsas iš receptoriaus per juntamosios ląstelės aksoną patenka į smegenis ir sužadina judinamąjį neuroną. Jo aksonas nueina į organus (efektorius), skatindamas juos veikti. Smegenų vietos, kuriose nervinis impulsas iš aferentinės reflekso lanko dalies perduodamas efektoriniam neuronui, vadinamos reflekso centrais.
Refleksai, kurie yra įgimti ir vyksta automatiškai, nedalyvaujant mūsų sąmonei, yra vadinami nesąlyginiais refleksais. Jų centrai yra nugaros smegenyse, smegenų kamiene ir tarpinėse smegenyse. Greta įgimtų, nesąlyginių refleksų, dar yra skiriami sąlyginiai refleksai. Tai yra individualiai įgytos organizmo reakcijos. Šių refleksų centrai yra galvos smegenų žievėje.
Sinapsė
Sinapsė yra jungtis, kuri pritaikyta nerviniams signalams perduoti. Daugiausia yra tokių sinapsių, kurios yra tarp vieno neurono aksono ir kito neurono dendrito. Pagal veikimo principą yra išskiriami du sinapsės tipai: cheminės ir elektrinės.
Cheminė sinapsė
Sinapsę sudaro aksono svogūnėlio (sustorėjęs aksono galiukas) priešsinapsinė (presinapsinė) membrana, posinapsinė arba postsinapsinė membrana (kito neurono dendrito membrana) ir sinapsinis plyšys tarp jų. Jungtis tarp neuronų ir raumens ląstelių vadinama neuroraumenine sinapse. Kuomet nervinis impulsas pasiekia aksono svogūnėlį, jo membrana tampa pralaidi jonams, kurie paveikia aktino filamentus taip, kad jie ima tempti sinapsines pūsleles, pripildytas mediatoriais, link presinapsinės membranos. Kai pūslelės susilieja su membrana, mediatoriai išsilieja į sinapsinį plyšį. Difuzijos būdu jie pasiekia postsinapsinę membraną ir susilieja su receptoriais.
Elektrinė sinapsė
Elektrinės sinapsės struktūra nuo cheminės skiriasi tuo, kad nėra sinapsinio plyšio, postsinapsinė ir presinapsinė membranos yra susiglaudusios. Impulsas yra perduodamas jonams tekant plyšinės jungties kanalais. Būtent šiuo būdu impulsai daugiausia perduodami CNS nervais.
Šrudlesiai
Šrudlesiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Melsvasis klostenis
Melsvasis klostenis (Armatocereus laetus) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas.
Kaktusas medžio pavidalo, iki 6 m aukščio. Šakos iki 10 cm skersmens, su 6-8 briaunomis. Iš kiekvienos areolės išauga apie 12 iki 2 cm ilgio dyglių. Metiniai ūgliai segmetuoti ir parodo, kiek kaktusas užaugo per sezoną. Pražysta naktį. Žiedai apie 5 cm skersmens, su baltais vainiklapiais ir žalsvai raudonais taurėlapiais.
Auga Peru. Kaktusininkų kolekcijose auginamas retai, nes reikia daug erdvės.
2018 m. Naujosios Kaledonijos nepriklausomybės referendumas
'''2018 m. Naujosios Kaledonijos nepriklausomybės referendumas''' vyko 2018 m. lapkričio 4 dieną. Šiuo referendumu buvo sprendžiama, ar Naujoji Kaledonija taps nepriklausoma nuo Prancūzijos. Referendumas buvo viena iš 1998 m. Numėjos susitarimo sąlygų.
Prancūzijos valdžia prieš referendumą paskelbė jog Prancūzija gerbs bet kokį Naujosios Kaledonijos pasirinkimą.
Istorija
1998 m. pasirašytas 1998 m. Numėjos susitarimas pagal kurį parengtas dvidešimtmečio planas Naujosios Kaledonijos savivaldai įsteigti. Susitarimas taip pat įpareigojo iki 2018 m. pabaigos įvykdyti Naujosios Kaledonijos nepriklausomybės referendumą.
2018 m. kovo 20 d. paskelbta, kad referendumas vyks tų pačių metų lapkričio 4 dieną. Jame balsuoti gali Naujoje Kaledonijoje gimę arba ilgai gyvenę gyventojai.
Referendumas
Referendume balsuotojai turėjo atsakyti į klausimą: "Voulez-vous que la Nouvelle-Calédonie accède à la pleine souveraineté et devienne indépendante ?"
Vertimas: Ar norite, kad Naujoji Kaledonija gautų pilną suverenumą ir taptų nepriklausoma?
Steponava (Kėdainiai)
Istorija
XX a. pr. buvo palivarkas Pagirių valsčiuje.
Maitvabaliai
Maitvabaliai (Silphidae) – vabalų (Coleoptera) šeima.
Vabalai vidutinio dydžio arba stambūs. Antenos prisegtos po kaktos šoniniais kraštais, sudarytos iš 11, rečiau 10 narelių, į galus kiek storėjančios arba su 3-5-nare didoka buožele. Priekiniai dubenėliai kūgiški, labai išsikišę. Antsparniai dažniausiai juodi ar raudoni su juodais skersiniais dryžiais, dažniausiai pridengia visą pilvelį. Kai kurių rūšių (pvz., duobkasių (Nicrophorus) genties) viršūnės nukirstos, todėl pilvelio galas būna nepridengtas.
Pasaulyje žinoma apie 300 rūšių.
Biologija
Vabalai ir lervos dažniausiai minta dvėseliena. Kai kurie maitvabaliai gali misti išmatomis, grybais, yra taip pat grobuoniškų rūšių: mintančių kitų vabzdžių lervomis, šliužais, sliekais. Dalis maitvabalių yra augalų kenkėjai ir todėl žalingi.
Lietuvoje
Lietuvoje gyvena 19 rūšių ir dar 3 ieškotinos. Viena rūšis – Plėšrusis maitvabalis (Xylodrepa quadrimaculata) – įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Chiericati rūmai
thumb|right|260px| Kjerikati rūmų fasadas Kjerikati rūmai – renesanso stiliaus XVI a. rūmai Vičenzos mieste Italijoje. Vienas garsiausių architekto Andrea Palladio (1508−1580) kūrinių. Šiuo metu juose yra Vičencos miesto meno galerija.
Istorija
Rūmus 1550 m. užsakė Vičencos didikas Girolamo Chiericati. Pastatą suprojektavo architektas Andrea Palladio. Rūmų statybos pradėtos 1551 m. ir sustojo 1557 m. su Girolamo Chiericati mirtimi. Jo sūnus ir paveldėtojas Valerio organizavo vidinių erdvių ištapymą freskomis. Galutinai rūmai užbaigti apie 1680 m. 1839 m. Vičencos miesto savivaldybė įsigijo pastatą iš Chiericati giminės ir įkurdino jame miesto paveikslų galeriją (Pinacoteca Civica). Pastatas buvo restauruotas architektų Berti ir Miglioranza. Muziejus atidarytas 1855 m. rugpjūčio 18 d.
Merkurijus (prekybos centras)
Universalinė parduotuvė „Merkurijus“ – vienas žymiausių sovietmečio laikotarpio išskirtinės architektūros prekybos centrų Kaune, buvęs vienu miesto simbolių. Objektas neišlikęs, 1983–2009 m. stovėjęs prestižinėje miesto vietoje, Laisvės al. 60.
Parduotuvė pastatyta 1982 m., jai suteikiant romėnų prekybos ir komercijos dievo Merkurijaus vardą. Objektas įkurdintas buvusio Švarcų namo su „Triumfo“ kinoteatru vietoje. Savo didžiuliu tūriu ir išskirtine padėtimi bei reprezentatyviu puošnumu buvo svarbi miesto centro dominantė ir susitikimų vieta, sovietmečio laikotarpio modernizmo architektūros pavyzdys.
Istorija
thumb|left|250px|„Merkurijus“ [[Laisvės alėja|Laisvės alėjoje]] 1866 m. šioje vietoje mūrinį dviaukštį namą pasistatė Kauno gildijos pirklys Zelmanas Šternas. Vėliau jį įsigijo miestietis Ekelis Frankas. 1908 m. statinio savininkais tapo Dovydas ir Debora Švarcai. Jie 1909 m. savo sklypo kampe pagal Jokūbo Ušakovo projektą pastatė dviaukštį namą, kurio pirmame aukšte įrengė kino teatrą „Triumf“. Po Pirmojo pasaulinio karo tai buvo geriausia kino salė Kaune. 1932 m. suremontuota pagal inž. Nikolajaus Mačiulskio projektą. Per Antrąjį pasaulinį karą ji buvo paversta vokiečių teatru, o po karo vėl veikė kino teatras.
1970 m. iš carinio laikotarpio likę sklypo pastatai nugriauti, o 1975 m. sukurtas universalinės parduotuvės projektas (archit. Antanas Algimantas Sprindys). 1976 m. sklype prasidėjo statybos. 1980 m. šalia atsiradusioje erdvėje įrengtas fontanas (archit. Vanda Peleckienė). Statinys užbaigtas 1983 m. Po Nepriklausomybės atgavimo įsikūrė Akcinė bendrovė „Merkurijus“ (įmonės kodas – 233683370), kuri vėliau neteko savo prekybinės ir estetinės reikšmės. 2007 m. priimtas sprendimas pastatą nugriauti. 2009 m. „univermagas" buvo išmontuotas.
Prekybos centras
Sovietų laikais pastatyti tokio lygio objektui buvo sunku gauti kokybiškų statybinių medžiagų, praktiškai jos buvo deficitinės prekės. Tai pareikalavo iš statybos direkcijos, priklausiusios Kauno miesto vykdomojo komiteto prekybos organizacijų valdybai, didelio sumanumo, optimizmo ir kantrybės, apeinant tuomečius statybų suvaržymus ir apribojimus, derantis su Maskvos valdžia dėl leidimų ir pan. 1982 m. spalio 1 d. valstybinė komisija iš Kauno statybos tresto priėmė užbaigtą statyti universalinę parduotuvę „Merkurijus“ su Visuomeninio maitinimo kompleksu. Oficiali Merkurijaus atidarymo data ir valanda oficialios valdžios buvo slepiama, kadangi buvo siekiama išvengti tais laikais įprastos pirkėjų spūsties. Iškilmingas atidarymas įvyko 1983 m. sausio 3 d. Pirmuoju parduotuvės direktoriumi paskirtas Ramutis Alis Skorupskas. Naujai atidarytoje parduotuvėje pirkėjai galėjo rasti apie 10 tūkst. pavadinimų prekių, kasdien čia apsilankydavo vidutiniškai apie 20 tūkst. žmonių, metų apyvarta siekė beveik 52 mln. rublių. Pirkėjai galėjo užsukti ir į 28 vietų kavinę. Parduotuvė miestiečių tarpe turėjo didelį pasisekimą, buvo įvertinta ir tapo traukos centru Laisvės alėjoje. Ji buvo itin svarbi socialiniu aspektu bei žymiausia parduotuvė visame Kaune. Geriausiais savo laikais „Merkurijuje“ dirbo apie 800 darbuotojų, kurie per dieną aptarnaudavo 20-30 tūkst. pirkėjų. Jaunas kolektyvas vykdė aktyvią komercinę veiklą, ieškojo naujų darbo organizavimo formų ir jas įgyvendino, stengėsi tenkinti pirkėjų poreikius.
„Merkurijaus“ autoriai:
Architektūra
thumb|right|250px|„Štilis“ statybvietėje Laisvės al. 60 ([[2012 m. vasara)]] thumb|right|250px|Statybvietė [[2017 m. pavasarį]] Buvo planuojama pastatyti aštuonių aukštų pastatą, kuris turėjo pasižymėti funkcionaliąja architektūra, derinant horizontalios ir vertikalios stačiakampių „dėžučių“ tūrius. Galutinai sukurtas keturių aukštų parduotuvės pastatas pasižymėjo stambiu masteliu. Statinio vertikaliojoje dalyje dominavo iškilęs dekoratyvus penkių aukštų laiptinės bokštas, viršuje papuoštas firminiu parduotuvės ženklu. Fasadai buvo padengti išskirtiniu granitiniu tinku. Statinio architektūros prabangą ir monumentalumą pabrėžė dekoratyvūs vertikalūs elementai, į viršų žymiai platėjanti statinio struktūra. Sienų linijos ryškėjo apšviestos fasadinių žibintų, kurie buvo gana retas reiškinys sovietmečio architektūroje. Pagrindinis tūris nuo istorinės Laisvės alėjos užstatymo linijos buvo kiek atitrauktas, pakeičiant istoriškai nusistovėjusią sankryžos struktūrą, dėl ko urbanistų šis sprendimas buvo kritikuotas.
Duomenys:
Tūras
Tūras – miestas vidurio Prancūzijoje, prie Luaros upės; departamento centras. Išvystyta mašinų, poligrafijos, siuvimo, baldų pramonė. Vyno, vaisių bei daržovių prekybos centras. Yra meno muziejus, dailės galerija, Didysis teatras, opera, botanikos sodas. Nuo 2007 m. vyksta tarptautinis cirko festivalis. Pro miestą nutiesta Paryžių ir Bordo jungianti greitųjų traukinių linija, automobilių magistralė, veikia oro uostas.
Istorija
Miestas kūrėsi keltų genties turonų žemėse, pagal kuriuos ir pavadintas. III a. tapo vyskupijos, vėliau – arkivyskupijos centru. 732 m. tarp Tūro ir Puatjė įvyko Puatjė mūšis, kurio išdavoje buvo sustabdytas arabų veržimasis į Europą. Nuo IX a. iki X a. miestą puldinėjo vikingai. Nuo XV a. iki XVII a. Tūre buvo Prancūzijos karalių rezidencija. Labai nukentėjo per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus.
Merkurijus (prekybos centras)
Būsimasis Merkurijus
Projekto plėtotojai į naująjį kompleksą ketina investuoti apie 150 mln. litų. „Merkurijaus“ statybos darbų pabaiga suplanuota 2012 m. pabaigoje. 2011 m. pradėtose statybose buvusio „Merkurijaus“ sklypo duobę užpildė naujojo statinio pamatai bei požeminės automobilių stovėjimo aikštelės gelžbetoninės konstrukcijos. Kiti einamieji statybos darbai buvo pristabdyti.
Literatūra
architektūra – Vilnius, 1991 – p. 144–146.
Laučiūniškė
Laučiūniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje. Yra žvyro telkinys.
Sisatčanalajo nacionalinis parkas
Sisatčanalajo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Sukhothajaus provincijoje. Parkas įkurtas 1981 m. gegužės 8 d.
Vieta
Parkas užima 213,20 km², apima Sisatčanalajo (Si Satchanalai) ir Thungsaliamo (Thung Saliam) apylinkėse, 35 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Sukhothajaus.
Flora ir fauna
Sisatčanalajo nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: rudoji šorėja, Shorea siamensis, stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), krausva (Lagerstroemia calyculata), aliejinis lakmedis (Schleichera oleosa), kaštenis (Castanopsis acuminatissima), aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), Helicia nilagirica ir kt.
Parke gyvena: Azijinis dramblys (Elephas maximus), Indokininis tigras, Indijos muntjakas, šernas, Indinis zambaras, Tupaia belangeri, baltarankis gibonas, makakos, Teminko katė (Catopuma temminckii), ausytasis skujuotis (Manis pentadactyla), dygliatriušis, ožka (Capricornis milneedwardsii), gaūras, laibaliemenės beždžionės, didžiagalviai vėžliai (Platysternon megacephalum) ir kt, sutinkama daug paukščių: vanagas, dviragis ragasnapis (Buceros bicornis), rudagalvis bitininkas (Merops leschenaultia) ir kt.
Didžioji Paluknė
Didžioji Paluknė – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kulų I.
Ivenčius
Iveñčius (arba Ivenecas,, ) – miesto tipo gyvenvietė Baltarusijos vidurio vakaruose, Minsko srityje, prie Volmos (Isločės kairysis intakas, Nemuno baseinas), 50 km į vakarus nuo Minsko. Vyrauja maisto pramonė, medžio apdirbimas. Yra dailiosios keramikos fabrikas. Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia ir pranciškonų vienuolynas, statyti 1705 m., Šv. Aleksijaus bažnyčia, statyta 1907 m.
Istorija
Per 1654–1667 m. Abiejų Tautų Respublikos-Rusijos ir per 1700–1721 m. Šiaurės karus labai nuniokotas. XVIII a. antroje pusėje atsikūrė. Nuo 1793 m. miestelis priklausė Rusijos imperijai, XIX a. buvo miestelis ir palivarkas, Minsko srities Ivenčiaus valsčiaus centras.
1921–1939 m. valdė Lenkija, nuo 1923 m. valsčiaus (gminos) centras. 1934 m. miestelis elektrifikuotas, 1936 m. išgrįstos gatvės, pastatyta nauja mokykla. 1938 m. pastatytas karinis aerodromas. 1939 m. rugsėjo mėn. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui užimtas TSRS, priklauso Baltarusijai. 1940–1962 m. Ivenčiaus rajono centras.
Federalistų partija
thumb|150px|Federalistų partijos logotipas Jungtinių Valstijų federalistų partija – buvo pirmoji politinė Jungtinių Amerikos Valstijų partija. Partiją JAV prezidento Džordžo Vašingtono prezidentavimo metais įkūrė tuometinis JAV iždo sekretorius Aleksandras Hamiltonas.
Partiją daugiausiai sudarė daugiausiai miestiečiai, pritarę Hamiltono fiskalinei politikai. Ši partija pritarė tvirtiems santykiams su Didžiąja Britanija, buvo antipatiška Revoliucinei Prancūzijai bei palaikė stiprią centrinę vyriausybę. Federalistų partija buvo Demokratų-respublikonų partijos oponentė. Partija kontroliavo federalinę valdžią iki 1801 metų, kai buvo visiškai sutriuškinta Tomo Džefersono ir jo demokratų-respublikonų partijos. Vienintelis federalistų partijos prezidentas buvo Džonas Adamsas. Nors Džordžas Vašingtonas taip pat labai prijautė federalistų partijos programai, tačiau per visą savo prezidentavimo laikotarpį jis nepriklausė jokiai partijai. Partija buvo aktyvi 1792-1816 metais. Partija buvo galutinai išformuota XIX amžiaus 3-ajame dešimtmetyje.
Stokholmo katedra
thumb|right|250px|Stokholmo katedra Stokholmo katedra (SV Storkyrkan) arba Didžioji Bažnyčia yra seniausia bažnyčia Stokholmo senamiestyje; rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1279 m.
Katedros interjero detalės − tai daugybė unikalių meno kūrinių; žinomiausi iš jų yra ''Šv. Jurgio statula ir Drakonas, Bernt Notkės (Bernt Notke) išdrožti iš medžio 1489 m. Storkyrkan'', išvertus iš švedų kalbos, reiškia „didelė bažnyčia“. Tai yra Stokholmo katedra, kuri turi didelę nacionalinę ir religinę vertę. Švedų reformatorius Olausas Petri iš šios katedros pradėjo skleisti liuteronų mokymą ir joje vykdavo karališkosios ceremonijos. 1743 m. buvo pastatytas 66 m aukščio bokštas. Atliekant restauraciją 1908 m. buvo atidengtas gotikinis XV a. interjeras. Katedroje yra saugomi keli neįkainojami meno kūriniai.
Ši katedra − Švedijos karalių karūnavimo bei jungtuvių vieta.
Hill+Knowlton Strategies
Hill+Knowlton Strategies – tarptautinis komunikacijos bei ryšių su visuomene agentūrų tinklas. Veikia 71 biuras 40 valstybių (esančių Europoje, Šiaurės ir Lotynų Amerikoje, Afrikoje, Azijoje ir Okeanijoje).
„Hill+Knowlton Strategies“ Baltijos šalyse
„Hill+Knowlton Strategies“ tinklas veikia 3 Baltijos šalyse: Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje. „Hill & Knowlton Estonia“ – pirmoji komunikacijos konsultacijų kompanija Estijoje, veikianti nuo 1994 m. „Hill & Knowlton Tallinn“ dirba su tokiomis bendrovėmis kaip „Skype“, „Eesti Energia“ ir kt. Bendrovei vadovauja Inge Rumessen.
1996 m. veiklą pradėjusios „Hill+Knowlton Strategies Latvia“ klientai – Latvijos bendrovės („Ventspils Nafta“, „airBaltic“ ir kt. Agentūrai vadovauja Janis Austrinsas (Janis Austrins).
2000 m. prisijungus kitai Lietuvos viešųjų ryšių bendrovei „Taukačikas ir partneriai“ – buvo suformuotas dabartinis agentūros branduolys ir sukurtas pavadinimas (VRP). Nuo 2005 m. bendrovė – pasaulinio tinklo „Hill+Knowlton Strategies“ atstovė. Įmonės valdybos pirmininkas – Mykolas Katkus, bendrovės generalinis direktorius – Mindaugas Ardišauskas. 2007 m. „VRP | Hill & Knowlton“ įsigijo kontrolinį ryšių su visuomene agentūros „Baltic media partners“ akcijų paketą.
Tarp esamų ir buvusių „Fabula Hill+Knowlton Strategies“ klientų – tokios bendrovės bei institucijos kaip SEB bankas, „Tele2“, „Maxima“, „SICOR Biotech/TEVA“, LR Finansų ministerija ir kitos. Agentūra buvo dienraščio „Verslo žinios“ projekto „Gerbiamiausios Lietuvos įmonės 2008“ narė. VRP taip pat dirbo su socialiniais projektais, tokiais kaip festivalis „Sirenos“, opera „Užburtoji fleita“, muzikos festivalis „Be2gether“. 2005 m. pradėtas kurti VRP tinklaraštis buvo pirmasis viešas bendrovės internetinis dienoraštis Lietuvoje.
Dalmatijos salos
thumb|250px|Salyno žemėlapis
Dalmatijos salos  – salynas Adrijos jūroje, šalia šiaurės vakarinių Balkanų pusiasalio krantų, Dalmatijos krašte, priklauso Kroatijai. Salyną sudaro virš 1000 salų, kurių bendras plotas – apie 2500 km². Salų paviršius kalnuotas (iki 778 m, Bračo saloje), krantai labai vingiuoti, daug įlankų, sąsiaurių. Salos sudarytos iš klinties, paplitę karstiniai reiškiniai. Veši subtropiniai krūmynai, sodai. Salos susidarė jūrai apsėmus Dinarų kalnyno pakraštį.
Didžiausios Dalmatijos salos: Krkas (408 km²), Bračas (395 km²), Hvaras (300 km²), Pagas (285 km²), Korčula (276 km²), Dugi Otokas (114 km²), Mljetas (100 km²), Rabas (90,8 km²), Visas (90,2 km²), Lošinis (74,7 km²), Pašmanas (63 km²), Šolta (59 km²), Uglianas (50 km²).
Ėgliškių pilkapynas
Ėgliškių pilkapynas – pilkapynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, 2 km į pietus nuo Kretingos, Ėgliškių kaime, abipus Dangės intako Šaltupio.
Tyrimai
1895 m. Alfredas Gotzė ištyrė penktadalį vieno pilkapio, 1898 m. Adalbertas Becenbergeris – vieną pilkapį. 1969 m. ir 1974–1975 m. Istorijos institutas, tyrimų vadovė Elena Grigalavičienė ištyrė 5 pilkapius, tarp jų ir tirtą 1895 m. 1980–1981 m. Kretingos muziejus, tyrimų vadovas Ignas Jablonskis tyrė 2 pilkapius.
Pilkapiai 7–24 m skersmens ir iki 2 m aukščio, jų pagrindus juosė 1-3 akmenų vainikai. Pilkapiuose aptikta trijų skirtingų laikotarpių mirusiųjų kapų. Ankstyviausieji kapai rasti ant pilkapių pagrindų. Juose sudeginti mirusieji laidoti pilkapio viduryje sukrautuose akmenų statiniuose. Vėlesnieji kapai rasti pilkapių sampiluose ant akmenų grindinėlių, juose mirusieji laidoti taip pat sudeginti, duobutėse, akmenimis apdėtose urnose. Šie kapai priskiriami vėlyvojo bronzos amžiaus pabaigai-ankstyvajam geležies amžiui.
Vėlyviausi kapai su nedegintų mirusiųjų palaikais aptikti pilkapiu sampilų viršuje. Juose rasta II a. iki m. e. – I a. žalvarinių ir geležinių papuošalų (įvijinių antsmilkinių, smeigtukų įvijine galvute, įvijinių ir užkeistais galais apyrankių, antkaklių kanopiniais galais), lipdytos grublėtu ir lygiu paviršiumi keramikos.
Ėgliškių pilkapyno kapai priskiriami vakarų baltams. 1895 ir 1898 m. kasinėjimų medžiaga iki 1945 m. buvo Karaliaučiaus muziejuje, vėlesnių radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Kretingos muziejus. Nuo pilkapyno vietos į pietus yra Andulių piliakalnis ir Andulių kapinynas.
Final Fantasy VII: Advent Children
Final Fantasy VII: Advent Children – kompiuterinės animacijos filmas pagal sėkmės susilaukusį PlayStation žaidimą „Final Fantasy VII“. Filmas pastatytas po dvejų metų, kai baigiasi „Final Fantasy VII“ įvykiai, po–apokaliptiniame pasaulyje, ir seka žaidimo pagrindinį veikėją Cloud Strife, kaip jis išnarplioja paslaptingo maro priežastį, kuris sunaikino populiaciją. Pirminiais DVD ir UMD formatais filmas 2005 m. buvo išleistas Japonijoje. Angliškai dubliuotos NTSC ir PAL versijos buvo išleistos 2006 m. balandžio 25 d. Filmo garso takelis, sukurtas Nobuo Uematsu, Kenichiro Fukui, Keiji Kawamori, ir Tsuyoshi Sekito buvo išleistas 2005 m. rugsėjo 28 d. Lietuvoje šis filmas nėra išleistas.
Buvo išleisti du specialūs japoniškos versijos leidimai, turintys „Paskutinis leidimas“, Advent Pieces: Limited, kuriame buvo ir „OVA Last Order: Final Fantasy VII“. „Advent Children“ buvo pirmasis paskelbtas pavadinimas „Final Fantasy VII“ rinkinyje ir gavo Honorary Maria apdovanojimą festivalyje „Internacional de Cinema de Cataluña“ 2005 m. spalio 15.
Siužetas
Po dvejų metų, kai baigiasi Final Fantasy VII įvykiai, planeta pradeda atsigauti nuo niokojančios meteoro atakos, kol tuo metu, išgyvenusieji Midgaro žmonės, pradeda statyti naują miestą (Edge pavadinimu, senosios sostinės priemiesčiuose). Visgi, keista liga, žinoma kaip Geostigma (星痕症侯群) atsirado. Vaikai, rodos, yra ypač linkę sirgti, kas įrodo visuotinę mirtį.
Po užbaigimo su Sephiroth, Cloud Strife su Tifa Lockhart pagalba įsteigė savo pristatymų tarnybą: Strife Delivery Service, su kuria jisai gyveno Edge mieste. Marlene Wallace (įvaikinta Barret Wallace duktė) buvo patikėta jos priežiūra, taip pat su jais našlaitis berniukas, vardu Denzel‘is. Visgi, Cloud‘as ir Denzel‘is yra du iš daugumos kurie kenčia nuo Geostigma’os padarinių. Kaip viso to rezultatas, ir todėl kad jis tiki, kad negali apsaugoti tų, kurie rūpi labiausiai, Cloud‘as atsiskyrė nuo pasaulio, kadangi jis nenori būti našta tiems, kuriuos myli.
Cloud‘as užpuolamas trijų paslaptingų vyrų, kurie įsitikinę, kad jis žino jų dingusios motinos vietą. Tačiau mūšis ilgai neužsitęsia ir jis pasprunka. Tikėdamasis gauti informacijos apie paslaptinguosius užpuolėjus, Cloud‘as atsiliepia į Rufus Shinra, tariamai neegzistuojančios Shin-Ra kompanijos lyderio kvietimą. Rufus‘as tvirtai pareiškia, kad jisai nori atsilyginti dėl žlugimo, kurį jo tėvo kompanija atnešė pasauliui, ir gali duoti tik trejeto lyderio vardą: Kadaj. Po jų susitikimo Kadaj įsilaužia į Rufus‘o namelį, pasiųsdamas jo asmens sargybinius Turk‘ą (žinomas kaip Reno) ir Rude‘ą pailsėti. Kadaj‘us reikalauja, kad Rufus pats pasakytų kur surasti jo motiną, atskleisdamas, kad ji yra Jenova‘os liekanos ir kažkaip susijusi su Geostigmos priežastimi. Jis taip pat paskelbia, kad jis ir jo „broliai“ Yazoo ir Loz – ką jis supranta kaip Sephiroth’s valios ir dvasios „likučius“ – planuoja naują susirinkimą, kuris pasieks kulminaciją pačios planetos susinaikinimu.
thumb|left|Tifa kovoja su Loz, Aerith’s bažnyčioje, filmo pradžioje.
Kadaj su savo „broliais“ pradeda rinkti vaikus, užsikrėtusius Geostigma (taip pat Denzel‘į ir neužsikrėtusią Marlene, kuri buvo pagrobta Loz‘o, kai jis nukovė Tifa), ir vežti juos į užmirštą senąją sostinę. Cloud‘as stengiasi juos išgelbėti, bet suklysta ir jį išgelbsti Vincent Valentine. Vincent‘as Cloud‘ui atskleidžia ko trijulė ieško ir kad tai gali baigtis Sephiroth‘o sugrįžimu. Jis taip pat atskleidžia, kad Geostigma yra dėl imuninės sistemos per didelio kovojimo, stengiantis atsikratyti Jenovos ląstelių. Po sąžinės perkratymo ir Marlene (kuri sugebėjo pasprukti nuo Kadaj‘aus grupuotės kol jie kovėsi su Cloud‘u) pamokslo Cloud‘as nenoromis sutinka sugrįžti į Edge ir susikauti su Kadaj‘umi tiesioginėje kovoje, kai pagaliau atgavo pasitikėjimą savimi.
Netrukus Edge mieste šlykštusis trio iškviečia keletą monstrų, kad užpultų liaudį. Taip pat iškviečia ir drakoną, žinomą kaip Bahamut SHIN. Kol kiti Final Fantasy VII komandos nariai (Tifa, Barret, Red XIII, Cait Sith, Yuffie Kisaragi, Cid Highwind and Vincent) kovoja su Bahamut‘u, Reno ir Rude bando susitvarkyti su Yazoo ir Loz iki kol atvyks Cloud‘as. Komandiniu darbu Cloud‘as su draugais išsiunčia visas iškviestas pabaisas, o kulminacija tampa Bahamut‘o sunaikinimas.
Kol vyksta visi šitie įvykiai, Rufus, esantis gretimame pastate atskleidžia Kadaj’ui, kad visą laiką turėjo Jenova, numesdamas dėžutę su ja nuo pastato krašto. Kadaj‘us šoka paskui dėžutę ir ją pataiso (prieš tai kulka iš Rufus‘o ginklo dėžutę sužaloja, kai jis šauna į Kadaj‘ų šokdamas paskui jį). Rufus‘as išgyvena kritimą, kai Elena ir Tseng išskleidžia tinklus jam sugauti. Anksčiau abu buvo pakliuvę pas Kadaj‘ų, kankinti, bet vėliau išgelbėti Vincent‘o. Iki tol, kol Kadaj‘us galės atšvęsti savo gerąjį turtą, turi atsikratyti įnirtingai jį persekiojančio Cloud‘o. Smarkus motociklų persekiojimas juos nuneša į Midgar‘o griuvėsius, pirmiausia perlekiant senąsias automagistrales (kas įtraukia Loz ir Yazoo ginklų praradimus po to kai jie sužlugdomi Cloud‘o įvažiuoja į didžiulį sprogimą meiliai paruoštą Rude‘o ir Reno). Cloud‘as paveja Kadaj‘ų ir jie nuslysta nuo nebaigto greitkelio smogdami neįtikėtiną smūgį vienas kitam. Kadaj‘aus smūgis atskleidžia Cloud‘o Geostigmos užsikrėtimo dydį, o Cloud‘o ataka smogia Jenova‘ai. Jie atsiduria Aerith‘ės senoje bažnyčioje, kur Kadaj‘us pamato kokio dydžio žala padaryta „Motinai“ ir skausmingai sušunka, iki atvyksta Cloud‘as. Jie vėl susiduria ir Cloud‘ui pasidaro blogai, iki tol, kol stebuklingas Kadaj‘aus sprogimas sunaikina gėlių lysvę ir paleidžia įkvėpto vandens ištekėjimą, kuris išgydo Cloud‘o geostigmą ir įrodo nepalankumą pabėgusiam Kadaj‘ui. Cloud‘as, paskatintas Aerith'ės balso, persekioja iki apleisto Shinra štabo likučių Midgar‘o centre. Išgijęs nuo savo silpnos būklės, Cloud‘as smūgiuoja Kadaj‘ui iki tol kol aiškiai jį nugali. Visgi, mūšiui artėjant iki visiškos pabaigos, Kadaj‘us apgauna Cloud‘ą, išblaškydamas jo dėmesį su dėžute, kurioje yra Jenova, kurią Kadaj‘us nušokdamas sugeria į savo kūną, kad “…parodytų [Cloud]‘ui savo susijungimą". Cloud‘as smogdamas iš aukštumų mirtiną smūgį pamato Kadaj‘aus transformaciją. Prieš pat susidūrimą Kadaj‘us pakelia ranką, ir Cloud‘as sustoja, staiga pamatydamas Masamune pilnai atgijusio Sephiroth‘o rankose. thumb|left|Rude ir Reno ruošiasi kovai.
Po įnirtingo mūšio, Sephiroth trenkia Cloud‘ą į sieną ir įremia savo Masamune per jo petį. Sephiroth paklausia Cloud’o, ką jis laiko brangiausiu, ir paprašo malonumo tai atimti. Šis džiaugsmingas klausimas tampa lemtinga klaida, nes įsiutęs Cloud‘as pareiškia, kad nėra nieko, kas nebūtų jam svarbu. Kol Sephiroth‘as lieka ore iki tolesnės jų kovos, Cloud‘as išskaido savo kardą į šešias dalis. Tai nustebina Sephiroth‘ą ir Cloud‘as gali įvykdyti paskutinę ataką, kuri galiausiai sunaikina Sephiroth‘ą.
Sephiroth‘as išsisklaido, palikdamas nusilpusį Kadaj‘aus kūną. Aerith'ės dvasia paleidžia gydantį lietų per visą Edge, išgydantį sergančius vaikus, taip pat ir pasitaisiusį Rufus Shinra nuo jų Geostigmų. Švelniai kalbėdama su mirštančiu Kadaj‘umi, Aerith‘ė pasako būti ramybėje. Tikėdamas, kad tai jo „motinos“ balsas jis susitaiko su mirtimi ir žaismingai iškeliauja. Prieš prasidedant visuotinei šventei, Yazoo peršauna Cloud‘ą iš nugaros. Yazoo ir Loz kurie paimami arba tikriausiai sunaikinami gydančio lietaus, paruošia paskutinį smūgį Cloud‘ui, kas sukelia didelį sprogimą, kuris juos sunaikina ir paskandina dulkių debesyje Cloud‘ą.
Cloud‘as pasirodo apsuptas baltos šviesos. Ranka lengvai perbraukia jo kaktą. Jis švelniai ištaria: „mama“. Pasigirsta Aerith'ės balsas, klausiantis, kodėl visi ją vadina motina. Zack‘as atsako, kad visi labai ją mėgsta. Aerith'ė pasako, kad Cloud‘as yra per daug svarbus, kad būtų priimtas. Zackas priduria, kad jam nėra čia vietos. Keletas mažų rankyčių paliečia Cloud‘ą ir jsi atsimerkia. thumb|right|Aerith'ė ir Zack’as finalinėje scenoje.
Cloud‘as prabunda senoje Aerith'ės bažnyčioje, dabar jau apsuptas savo draugų ir Edge gyventojų. Po akimirkos pademonstruoja gydomąsias bažnyčioje esančio vandens savybes, išgydydamas Denzel‘į nuo jo Geostigmos vis dar sergančių vaikų akivaizdoje. Šventė tęsiasi toliau, sveiki vaikai apsupa Cloud‘ą ir garbina vandens dušu. Jis apsidairo, ir pamato Aerith'ę, pritūpusią prie kitų vaikų. Prieš išeidama pro duris ji atsigręžia į Cloud‘ą, patikrindama, ar jam viskas gerai, ir žengia į baltą šviesą kartu su Zack‘u. Su šypsena, Cloud‘as su Aerith’e sutinka, pareikšdamas, kad nėra vienas.
Reklama ir išleidimas
Iš pradžių „Final Fantasy VII: Advent Children“ išleidimas buvo suplanuotas 2005 m. rugsėjo mėnesį Japonijoje ir Šiaurės Amerikoje. Japonijoje turėjo pasirodyti specialus DVD leidimas su daugiau papildomos medžiagos ir kolekciniais pasiūlymais, nei Amerikoje. Oficialus angliškos versijos tinklalapis netgi turėjo atvirkštinį laiko skaičiavimą, parodantį dienų, valandų, minučių ir sekundžių skaičių, iki kada bus išleistas filmas.
Tačiau keletą dienų prieš išleidimą „Square Enix“ pakeitė išleidimo datą į negalutinę – „2005 m. lapkritis“. Daugelis nusivylė tokiu „Square Enix“ sprendimu išleisti filmą per pelningus atostogų pardavimus. Išleidimas lapkričio pradžioje buvo dar kartą nukeltas, į sausį. Dėl šių keitimų buvo pašalintas chronometras iš oficialaus Šiaurės Amerikos tinklalapio. Daugybė gerbėjų ėmė siųstis fanų subtitrus per BitTorrent tinklus ir naudoti japonišką filmo versiją, kad galėtų pažiūrėti filmą.
Naudoti produktai
Telefonas, kurį filme naudojo Cloud‘as yra Panasonic FOMA (Freedom of Mobile Multimedia Access) P900iV modelis, kuris neparduodamas Lietuvoje. Planai jį atvežti į Ameriką, Europą, Australiją ir kitas vietas tarp valstybių buvo svarstomi, bent jau kol „i mode“ būdo ryšys bus prieinamas už Japonijos ribų. Iš paskalų galima spėti, kad jis bus prieinamas kartu su „Before Crisis: Final Fantasy VII“, nors jokių oficialių žinių nėra. Yra keletas skirtingų šio telefono spalvų modelių, bet Cloud‘as turėjo „Cloud Black“ modelį, tai akivaizdus žodžių žaismas su jo vardu.
Priėmimas
Japonijoje „Advent Children“ DVD leidimo parduota daugiau nei 420 000 kopijų (arba iš žmonių, kurie įvežė iš Japonijos) per pirmąją savaitę. Tai sudarė 93 % iš visų publikuotų kopijų.
Prieš DVD išleidimą šiaurės Amerikoje „Advent Children“ pasiekė pirmą vietą Amazon.com aukščiausių pardavimų puslapyje, nors UK Top DVD ir Video lentelės 40-tuke „Advent Children“ buvo 3 vietoje, savaitės pabaigoje, 2006 m. balandžio 30 d.
Fanų reakcija daugiausia buvo teigiama, daugelis dėkojo už kompiuterio sukurtų paveikslėlių naudojimą. Filme „Advent Children“ pirmą kartą didžioji dalis „Final Fantasy VII“ veikėjų buvo pilnai sukurti (pavyzdžiui, su balso intonacija) lyginant su techniniais PlayStation apribojimais. Taigi, didelė filmo grožio dalis buvo parodyti veikėjus tokius, kokius juos sukūrė dizaineriai.
Johann Gutenberg
Johanas Gutenbergas (, pilnas vardas: ; apie 1398 m. – 1468 m. vasario 3 d.) – vokiečių metalo dirbinių gamintojas ir išradėjas. Išgarsėjo sukūręs spaudos presą, paremtą vyndarių pavyzdžiu, bei savo indėlio tobulinant spaudos technologijas (rašalai alyvos pagrindu, tikslių metalinių raidžių formų liejimas, klišių lydinys).
1455 m. vasario 23 d. Gutenbergas išspausdino pirmąją knygą (Biblija). Lapkričio 6 d. Maince išleistas aktas, numatantis J. Gutenbergo prioritetą knygų leidyboje.
Maiklo H. Harto sudarytame įtakingiausių pasaulio istorijos asmenybių sąraše Johanas Gutenbergas užėmė aštuntąją vietą.
Jis gimė 1398 m. Maince, Vokietijoje. Svarbiausias Gutenbergo nuopelnas yra tas, kad visas spausdinimo proceso dalis sujungė į efektyvią gamybos sistemą, nes spausdinimo privalumas yra masinė produkcija. Jis išrado raidėms tinkamą metalo lydinį, formadėžę tiksliam raidžių išdėstymui, dažus, kurių pagrindą sudarė nafta, bei spausdinimui tinkančią mašiną. Iš spausdinimo proceso keturių elementų – judančių raidžių, spausdinimo mašinos, tinkamo rašalo ir spausdinimui reikiamos medžiagos – tik ketvirtasis popierius buvo ne Gutenbergo išradimas – jį I a. išrado kinai.
Masinio spausdinimo privalumas yra masinė produkcija. Gutenbergas išvystė ne seriją patobulinimų, o visą gamybos procesą. Geriausiai žinomas darbas – Gutenbergo Bibli­ja, buvo išspausdinta Maince 1455 m. Gutenbergo pavardės nėra jokioje jo išleistoje knygoje. Iš savo išradimo jis neužsidirbo daug pinigų. Jam kelis kartus buvo iškeltos bylos, viena jų baigėsi įrangos konfiskavimu ir perduota jo partneriui J. Fustui. J. Gutenbergas mirė 1468 m. vasario 3 d. skurde.
Gutenbergo vardu pavadinta 1971 m. įkurta nemokamų knygų elektroniniu formatu biblioteka – Gutenbergo projektas.
Šaltiniai
thumb|left|160px|Gutenbergas (dail. [[Vytautas Kazimieras Jonynas)]]
Petras Ilgūnas (1931)
Petras Ilgūnas (1931 m. gegužės 13 d. Kaunas – 1994 m. gegužės 21 d. Vilnius) – Lietuvos grafikas.
Biografija
1958 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Antanas Kučas, Vytautas Jurkūnas. 1956–1961 m. Lietuvos akademinio dramos teatro, Lietuvos operos ir baleto teatro dailininkas grimuotojas. 1961–1994 m. Vilniaus Mikalojaus Konstantino Čiurlionio vidurinės meno mokyklos-internato (1960–1965 m. Vilniaus vidurinė meno mokykla – internatas) dėstytojas.