cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tautiškoji demokratų partija
Su kitomis partijomis TLDP nekonfrontavo, bet dažnai būdavo kritikuojama dėl nacionalizmo ir reikalavimo išimtinių lietuvių teisių, net keliamas klausimas, ar ji tikrai gali būti partija. Tautinės srovės šalininkai susitelkė prie laikraščio „Vilniaus žinios“, kur akcentavo šviečiamąją veiklą, vėliau - tautos vienybės idėją. Pirmasis programinis dokumentas dėl Lietuvos nepriklausomybės buvo adresuotas Rusijos Ministrų Tarybos Pirmininkui. Prie šio memorandumumo daugiausiai prisidėjo „Vilniaus žinių“ grupė.
Negausios TLDP raiška 1906 m. prislopo. Nerasdami nišos savarankiškai politinei veiklai, šios srovės šalininkai tenkinosi savo laikraščiu. 1907-1913 m. jų pastangomis leistas laikraštis „Viltis“. Išėjęs iš LDP ir leisdamas „Viltį“ Antanas Smetona, vystė toliau tautinę ideologiją. Vienu iš pagrindinių savo uždaviniu viltininkai laikė kovą su lenkų nacionalistais.
TLDP nustojo veikusi jau iki I Pasaulinio karo. 1916 m. kovo 4 d. Sankt Peterburge lietuvių išeiviai įkūrė Tautos pažangos partiją, kurios vadovai - Antanas Smetona, kunigas Juozas Tumas-Vaižgantas ir kiti netrukus perkėlė partijos veiklą į Lietuvą ir aktyviai dalyvavo jos valstybingumo atkūrime.
Lycoming R-680
Lycoming R-680 – ketvirtame XX a. dešimtmetyje sukurtas devynių cilindrų oru aušinamas radialinis variklis, pirmasis JAV įmonės Lycoming sukurtas aviacinis motoras.
Buvo gaminami du variklio tipai: E ir B serijos. Abu tipai konstrukciškai labai panašūs, skyrėsi suspaudimo laispniu (B serija – 5,5:1, E serija – 7,1:1) kuro oktatiniu skaičiumi (B serija – 73, E serija – 87) bei svoriu (B serija: 223,5 kg, E serija – 239,5 kg) bei galia.
Modelis B4E buvo gaminamas su priekiniu išmetimo kolektoriaus žiedu.
JAV Federalinė aviacijos administracija modelį R-680 sertifikavo 1930 m. vasario 4 d. ir suteikė tipo pažymėjimą Nr. 42. Viso 1930–1945 m. buvo pagaminta virš 26 tūkst. šio modelio variklių
Naudotas
Įvairios Lycoming R-680 modifikacijops buvo montuojamos į šiuos orlaivius
Taip pat skaityti
Panašūs varikliai
Zahalės valsčius
Zahalės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Zahalė.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje, apie 1870 m. panaikintas.
Tarptautinė biatlono sąjunga
Tarptautinė biatlono sąjunga (, IBU) – tarptautinė sporto federacija, kuri prižiūri ir kuruoja biatlono oficialias varžybas. Federacijos būstinė įsikūrusi Zalcburge, Austrijoje.
Istorija
Nuo 1953 m. biatlono varžybas rengė Tarptautinė šiuolaikinės penkiakovės sąjunga. 1993 m. liepos 2 d. Londone įkurta tarptautinė biatlono sąjunga, kurios nariais tapo visos šiuolaikinės penkiakovės sąjungos šalys narės. 1998 m. IBU oficialiai pripažinta Tarptautinio olimpinio komiteto.
Future
Nayvadius DeMun Wilburn (g. 1983 m. lapkričio 20 d.), geriau žinomas savo sceniniu slapyvardžiu Future – amerikiečių reperis iš Atlantos. 2015 m. liepą išleistas "DS2" buvo pirmasis atlikėjo įrašas, pasiekęs pirmąją „Billboard 200“ reitingo vietą. 2023 m. duomenimis, Future yra išleidęs devynis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „I Never Liked You“, išleistas 2022 m. balandį.
Šiukščiakalnis
Šiukščiakalnis – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Rimėnų.
Ču (upė)
Ču  – upė šiaurės Kirgizijoje ir pietų Kazachijoje. Prasideda Tian Šanio kalnuose, susiliejus Džuvanaryko ir Kočkoro upėms, prasidedančioms atitinkamai Terskėj Alatau ir Kirgizijos kalnagūbriuose. Pradžioje teka į rytus, patenka į Isyk Kulio dubumą, bet į patį ežerą neįteka. Nuo ten pasuka į šiaurės vakarus ir teka Boomo tarpekliu kol pasiekia Ču slėnį, kuriame įsikūrę daugelis svarbių Kirgizijos miestų. Toliau teka į šiaurę, kerta Mujunkumo dykumą kol išdžiūsta Aščikolio įduboje. Seniau ypač vandeningais metais pasiekdavo Syrdarjos baseiną.
OM
Om gali reikšti:
Ču (upė)
Didžiausi intakai: Čonkeminas, Kičikeminas, Yrgaytai, Kakpatasas (dešinieji), Alamedinas, Alaarča, Aksu, Kuragaty (kairieji). Upės vanduo intensyviai naudojamas drėkinimui (daugiausia Ču slėnyje). Kazachijoje upės vagoje įrengtas Ortotokojaus tvenkinys.
OM
om gali reikšti:
Ču (upė)
Prie Ču upės įsikūrę 2 miestai: Tokmakas (Kirgizijoje), Šu (Kazachijoje).
Istorija
Prie upės, palei šilko kelią, kūrėsi Sogdo pirklių gyvenvietės. Vėliau istoriniai Sujabo ir Balasaguno miestai buvo vakarų tiurkų kaganato ir Karachanidų chanato sostinės.
1878 m. upei pralaužus ledų užtvaras, užtvindžius ir nuniokojus Tokmako miestą Semirečjės provincijos sostinė buvo perkelta į Biškeką. Po to Tokmakas pamažu prarado svarbą.
PW
PW gali reikšti:
Galite mane vadinti Tėtuku
Galite mane vadinti Tėtuku  – 2016 metų rusiškas filmas, komedija.
Filmas sukasi apie pagrindinius herojus: tėtuką (vadina Jurijus Stojanovas), dukrą (Nastia Zadorožnaja) ir jos vaikiną Pašą (Romanas Polianskis).
Siužetas
Vera nusprendžia supažindinti savo vaikiną su tėčiu. Jie vyksta į svečius. Atvykęs ir susipažinęs su Tėtuku, Paša atidžiai stebi aplinką, kurioje atsidūrė. Vaikinas įtikinamas, kad Borisas Semionyčius yra kriminalinis autoritetas, pravarde „Tėtukas“. Vyksta keisti dalykai, o jaunuolis pasidaro irzlus, nepatiklus ir paranojiškas. Galiausiai, jis įtikinamas, kad įvyko vietinio deputato žmogžudystė, kurios liudininku ir dalyviu tapo Pavelas. Tada jis kreipėsi į vietinę policiją. Galiausiai išsiskyrė su Vera. Po kurio laiko dukra nusprendė aiškintis, kodėl taip keistai elgėsi visi jos buvę vaikinai. Paaiškėja, kad jos tėvukas juos įbaugindavo „krikštatėviškomis“ pasakaitėmis. Vera sugalvojo planą. Ji tėvukui pristatė naują išrinktąjį Vasilijų. Vasia treninguotas verslininkas, kurias iš karto nepatiko Tėveliui. Į dukrą kreipdavosi lyg žemo intelekto mulkis, vadino ją „skanute“. Tėtukas kreipėsi į pažįstamą policininką, o ir gavo atsakymą, kad Vasia yra rimtas banditas. Po tokių naujienų Borisas ima gailėtis, kad atsikratė Pašos.
Dreanas
Dreanas  – mažas pakrantės miestas šiaurės rytų Alžyre, Anabos vilajoje, 25 km į pietus nuo Anabos miesto.
Prancūzijos valdymo metu 1913 m. šiame mieste gimė Alberas Kamiu – prancūzų filosofas ir rašytojas, egzistencializmo atstovas.
Kamuolblakės
Kamuolblakės (Plataspididae, sin. Coptosomatidae) – blakių pobūrio šeima.
Šių blakių kūnas apvalus, 2-20 mm ilgio. Skydelis dengia visą pilvelį ir sparnus.
Minta pupinių šeimos augalais.
Šeimai priskiriama apie 560 rūšių. Europoje gyvena 4 rūšys, Lietuvoje – 1 rūšis.
Melozzo da Forlì
Melocas da Forlis (, 1438 – 1494 m.) – italų renesanso dailininkas iš Forlio, specializavosi freskų tapyboje.
Biografija
Ambrozis, Meloco sūnus, pravarde Melocas da Forlis gimė 1438 m. Forlyje. Forlyje paminėtas 1460, 1461 ir 1464 m. Tikėtina, kad 1465 − 1475 m. jis buvo susijęs ar dirbo Urbine. Susipažino su Pjero dela Frančeskos kūrybiniu stiliumi, kurio buvo paveiktas. Tikėtina, kad Melocas dirbo su flamandų tapytoju Justus of Ghent ir ispanu Pedro Berruguete Urbino hercogo Federiko da Montefeltro užsakymu Urbino valdovų rūmuose apie 1474 m. Maždaug 1475 m. Melocas da Forlis persikėlė į Romą. 1477 m. baigė freską „Sikstas IV įsteigia Vatikano biblioteką“ Vatikane, kuri rodo Meloco puikų perspektyviojo vaizdavimo išmanymą. Be Pjero dela Frančeskos įtakos, Melocas buvo paveiktas Mantenjos tapybos. 1478 m. Melocas da Forlis buvo vienų Siksto IV įkurtos tapytojų Šv. Luko vardo akademijos narių. Įrašai archyvuose rodo, kad Melocas dirbo Vatikano bibliotekoje 1480-81 metais. Apie 1480 m. jis užbaigė „Kilimo į dangų“ freską Šv. Apaštalų bažnyčioje Romoje. Po 1481 m. Melocas paliko Romą, dirbo Lorete (Santa Casa komplekse) ir Forlyje. Kažkuriuo metu antrą kartą pabuvojo Romoje ir kūrė dizainus Šv. Kryžiaus Jeruzalėje bažnyčios mozaikoms. 1493 m. dokumentuotas dirbęs Ankonos miesto valdžios rūmuose. Po to grįžo į Forlį, kur mirė 1494 m. lapkričio 8 d.
Adatas
Adatas  – tautų, išpažįstančių islamą, paprotinė teisė, apimanti santykius, kurių nereguliuoja šariatas (religinė teisė). Didelė dalis adato normų susiklostė dar pirminėje bendruomenėje (kaip antai kraujo kerštas, išpirka už nuotaką (kalymas) ir kt.), likusios – feodalinėje.
Tam tikra apimtimi adato teisė tebetaikoma Brunėjaus, Malaizijos, Indonezijos teismuose.
Sitro
Sitro ( 'citrina', pagal ) – gaivusis vaisinis gazuotas gėrimas, plačiai gamintas Tarybų Sąjungoje. Jis buvo tapęs bendriniu visų „limonadų“ pavadinimu.
TSRS sitro buvo sukurtas parinkus citrinos rūgšties, cukraus, aromatizatorių ir įvairių citrusinių vaisių sirupų derinį. Ekstra sitro gėrimo prieskoninę dalį sudaro apelsino, mandarino ir citrinos antpilai ir šiek tiek vanilino.
Sitro buvo vienas iš populiariųjų TSRS gaiviųjų gėrimų. Kiti panašiai populiarūs gėrimai buvo Buratinas, Diušes, Varpelis, Tarchunas, Sajanai, Baikalas.
PA
PA gali reikšti:
Pa gali reikšti:
PG
PG gali reikšti:
2023 m. LFF II lyga
2023 m. LFF II lyga, arba Antra lyga, – trečios pakopos futbolo pirmenybės Lietuvoje.
Pirmenybės prasidėjo kovo 31 d., lygoje žaidė 16 komandų.
Licencijavimasis
Lietuvos futbolo federacija 2022 m. lapkričio 16 d. pakvietė klubus registruotis 2023 m. sezono licencijavimo procesui. Registracija į II lygą vyko iki 2022 m. gruodžio 15 d. Gruodžio 19 d. LFF paskelbė pateiktus prašymus dalyvauti licencijavimo procese. Į numatytas 16 vietų prašymus licencijuotis pateikė 18 komandų.
Antros lygos licencijų pareiškėjai
Prašymus dalyvauti 2023 metų II lygos pirmenybėse norą pateikė 18 komandų – 11 klubų ir 7 dublerinės/dukterinės komandos. Tuo tarpu į numatytas 16 vietų I lygoje bandė licencijuotis 19 komandų – nesekmės atveju šios komandos būtų bandę licencijuotis į II lygą.
Eriprando Visconti
Eriprando Viskontis (, 1932 m. rugsėjo 24 d. – 1995 m. gegužės 25 d.) – italų kino režisierius, scenaristas ir prodiuseris, garsaus režisieriaus Luchino Visconti sūnėnas.
2023 m. LFF II lyga
Antros lygos licencijų pareiškėjai
A lygos dublerių ekipos, pagal LFF nuostatus, privalo žaisti ne žemesnėje nei II lygoje. Tokiu būdu Banga B, DFK Dainava B, Hegelmann B, Džiugas B iškart turėjo užsitikrinę vietas II lygoje (su sąlyga kad pagrindinės komandos sėkmingai licencijuosis į A lygą).
Prašymų nepateikė 2022 m. II lygos dalyviai FSK Radviliškis ir Jonava B.
Eriprando Visconti
Biografija
right|thumb|170px|Visconti šeimos herbas Eriprando gimė Milano aristokratų šeimoje (pilnas jo vardas yra Eriprando Visconti di Modrone, Vico Modrone grafas). Prieš artimųjų valią, jis praėjusio amžiaus 6 dešimtmetyje išvyko į Romą, kad įgyvendintų svajonę dirbti kino industrijoje. Pradžioje jis bandė tapti aktoriumi ir gavo keletą nežymių vaidmenų, vėliau dirbo filmų montuotojo Mario Serandrei asistentu. 1955 m. jis parašė scenarijų, pagal kurį režisierius Francesco Maselli nufilmavo juostą „Gli sbandati“. Netrukus Eriprando ėmė dirbti režisieriaus asistentu, bendradarbiaudamas su Michelangelo Antonioni ir savo dėde Luchino Visconti.
2023 m. LFF II lyga
Antros lygos licencijų pareiškėjai
Vėliau sąraše atsirado ir 2022 m. III lygos Kauno apskrities nugalėtojai FK Nemunas Prienai, o Nevėžis B iš sąrašo dingo.
Eriprando Visconti
Biografija
1962 m. Eriprando debiutavo kaip režisierius drama „Una storia milanese“. Nors sukūrė tik keliolika filmų, kai kurie iš jų turėjo didelį pasisekimą (Pišotos byla (1972 m.). Dažnai jis pats finansavo savo filmų kūrimą.
2023 m. LFF II lyga
Antros lygos licencijų gavėjai
2023 m. vasario 17 d. LFF licencijavimosi komitetas išdavė 14 licencijų žaisti II lygoje – 9 klubams ir 5 dublerinėms/dukterinėms komandoms:
Eriprando Visconti
Šeima
1969 m. jis vedė aristokratų Ruspoli šeimos atstovę Francesca Patrizia, su kuria gyveno iki savo mirties 1995 m.
2023 m. LFF II lyga
Antros lygos licencijų gavėjai
Du klubai licencijų negavo :
Siekti licencijos atsisakė:
Apie Nevėžis B informacijos nepateikta.
Į numatytas 16 vietų Pirmoje lygoje licencijas gavo 18 komandų. Nepaprastųjų atvejų komitetas vasario 25 d. nutarė kad FK Atmosfera ir Sūduva B žais Antroje lygoje.
Eiga
Nuoroda į turnyro lentelę
Duobulis (Molėtų r., Mindūnų sen.)
left|120px
Duobulis – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Mindūnų, Labanoro girioje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,48 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 158,3 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Pietinėje pakrantėje plyti pievos, įsikūręs Žičkų kaimas, kiek atokiau į vakarus – Kraujelių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Stirnių ežero baseinui (Žeimenos upės baseinas). Šiaurrytiniu krantu eina riba su Švenčionių rajonu.
Florence Guerin
Florans Gerin (g. 1965 m. birželio 12 d. Nicoje) – prancūzų aktorė.
Biografija
Florans augo pasiturinčioje šeimoje, tačiau sulaukus 10-ies neteko tėvo. Būdama 14, ji metė mokyklą ir Kanuose vykusiame grožio konkurse pelnė „Mis Kinas“ titulą.
Kine vaidina nuo 1980 m.
1998 m. gegužės 31 d. pateko į automobilio avariją, kurios metu patyrė sužalojimų ir kurioje žuvo jos 5 metų sūnus Nicolas. Dėl patirto sukrėtimo ir reabilitacijos 3 metus buvo pasitraukusi iš viešumos, vėliau grįžo į ekranus, pasirodydama TV filmuose arba serialuose, tačiau veikla nebėra tokia intensyvi kaip prieš avariją. Nuo 2002 m. ji oficialiai pakeitė savo vardą į Florence Nicolas.
Užmėtymas akmenimis
thumb|right|280px|Žemėlapis, kuriame nurodytos šalys, kuriose viešas užmėtymas akmenimis yra teisminė ar neteisminė bausmės forma. Užmėtymas akmenimis – mirties bausmės forma, kuri apibrėžia nusikaltusio (nebūtinai nuteisto) asmens nukankinimą į jį mėtant akmeninis iki jo mirties. Vakarų kultūroje laikomas nelegaliu ir kankinančiu aktu. Užmėtymas akmenimis vis dar taikomas Islamo teisės praktikoje.
Užmėtymas akmenimis teisiškai vis dar vykdomas šiose šalyse: Jungtiniai Arabų Emyratai, Iranas, Irakas, Kataras, Saudo Arabija, Mauritanija, Somalis, Sudanas, Jemenas, Brunėjus. Taip pat vykdomas Nigerijos, Indonezijos ir Pakistano atskiruose regionuose. Kai kuriose šalyse užmėtymas akmenimis yra uždraustas, bet vis tiek vykdomas (pvz., Afganistanas).
Dreyse M1907
Pistoletas Dreyse M1907 – vokiškas savitaisis pistoletas, sukonstruotas Luiso Šmaiserio (Louis Schmeisser) ir pavadintas vokiečių ginklų kjonstruktoriaus Johano Draizės garbei.
Kompaniją „Waffenfabrik von Dreyse“ dar 1901 m. nupirko kompanija „Rheinische Metallwaren & Maschinenfabrik Sömmerda“, bet pistoletas vis viena buvo pavadintas Draizės garbei.
Pistoletas pasižymi bruožu, retu to meto pistoletuose: paruošto šauti pistoleto skiltuvo galiukas kyšo pistoleto spynos bloko nugarėlėje ir rodo, kad ginklas paruošas šauti. Valymui pistoleto rėmas, uoksas ir spyna atverčiami pirmyn ant ašies, esančios prieš nuleistuko lankelį. Šis pistoletas ir jo perdirbiniai (Dreyse Model 1907 Pocket Pistol, Dreyse Model 1912 Parabellum) naudoja paprastą vamzdžio atatrankos panaudojimo principą, nors konstrukcija išsiskiria.
Ta pati kompanija taip pat gamino 6,35 mm kalibro kišeninį pistoletą, kuris irgi vadintas Model 1907.
Draizės kompanija
Draizės kompanija „Waffenfabrik von Dreyse“ buvo įkurta apie 1841 m. Draizės adatiniams šautuvams Prūsijos armijai gaminti. Vėliau ėmė gaminti adatinius pistoletus ir kapsulinius revolverius. Draizės ginklų fabrikas ėmė smukti po to, kai Prūsija ginkluotėn 1872 m. priėmė Mauzerio šautuvus. 1901 m. kompanija „Rheinische Metallwaren- & Maschinenfabrik“ (Zemerda, Vokietija) nupirko „Waffenfabrik von Dreyse“.
PY
PY gali reikšti:
Dreyse M1907
Konstrukcija
Pistoletą Dreyse M1907 1905-1906 m. sukonstravo Luisas Šmaiseris (anksčiau dirbęs su Teodoru Bergmanu kuriant Bergmano kulkosvaidį Bergmann MG 15nA). Pistoletas rinkoje pasirodė 1907 m. Pirmasis pistoleto variantas (7,65 mm kalibro) buvo labiausiai neįprastas. Didžioji dalis vamzdžio apgaubo sengia vamzdį iš viršaus, o trumpa dalis užeina už vamzdžio galo ir nusileidžia žemyn, uždengdama spyną.
Šiulgiškės
Šiulgiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 9 km nuo Bražuolės.
Dreyse M1907
Konstrukcija
Draizės pistolete šūvį įskelia skiltuvas, kurio užpakalinė dalis kyšo iš spynos bloko galo, kai šovinio lizde yra šovinys. Visas rėmo viršus ir apgaubas su vamzdžiu gali būti nuleisti žemyn, nes šis visas blokas sukasi ant ašies, esančios prieš nuleistuko lankelį. Šaudymo padėtyje vamzdžio bloką laiko rėmo gale esantis fiksatorius. Šis atlenkimas svarbus pistoleto ardymui, nes kitaip specifinės formos apgaubo nepavyktų nuimti.
PY
Py gali reikšti:
Dreyse M1907
Konstrukcija
Draizės pistoleto konstrukcijai didelę įtaką padarė Džono Brauningo pistoletas FN M1900. Tiesa, šio pistoleto grąžinamoji spyruoklė yra virš vamzdžio, o Draizės pistolete ji koncentriškai supa vamzdį. Tačiau panašūs yra bendra forma, rankenos kampas, paviršiaus apdaila, dėtuvės fiksatorius, saugiklių išdėstymas.
Kariniai vartotojai
Pirmojo pasaulinio karo metais pistoletus Dreyse M1907 plačiai naudojo Austrijos-Vengrijos kariuomenės karininkai. Pistoletus naudojo ir Vokietijos imperijos karininkai. Vokietijos imperatoriškajai armijai tiekti pistoletai virš tūtelių ekstrakcijos angos dešinėje pusėje turėjo priėmimo kontrolės įspaudą. Kairiajame vamzdžio apgaubo ir rėmo šone virš nuleistuko visi pistoletai turėjo komecinę žymę - karūnėlę ir raidę N.
Antrojo pasaulinio karo metais šiais pistoletais buvo apginkluoti dalis Vermachto kareivių (daugiau karininkų). Į karo pabaigą daug šių pistoletų buvo išduoti folksgrenadieriams ir folksšturmui. Folksšturmo Dreyse M1907 dažniausiai buvo su erzacinės odos (presštofo) dėklais.
PE
PE gali reikšti:
Dreyse M1907
Kariniai vartotojai
Kelis tūkstančius Dreyse M1907 1921-1922 m. buvo nupirkusi Čekoslovakijos kariuomenė, bet 1923 m. dėl neapibrėžtų nelaimingų atsitikimų šis pistoletas iš Čekoslovakijos ginkluotės buvo išbrauktas.
1912 m. Popiežiaus Šveicarų gvardijos karininkams ir puskarininkiams buvo nupirkti 30 pistoletų Dreyse M1907. Vatikano ginkluotėje jie liko iki 1990 m., kai juos pakeitė pistoletais SIG P225 (variantas P75).
Antrojo pasaulinio karo metais šiais pistoletais buvo apginkluota dalis Norvegijos pasipriešinimo narių. Nedidelis kiekis šių pistoletų ir savos gamybos pistoletai kulkosvaidžiai Sten buvo Norvegijos pasipriešinimo ginkluotėje. Nėra duomenų, kad norvegai būtų iš tiesų panaudoję kautynėse Dreyse M1907 pistoletus.
Neaiškūs minėti nelaimingi atsitikimai su pistoletais Dreyse M1907 susiję su užpakalinio fiksatoriaus, laikančio viršutinį bloką, atsilaisvinimu. Tokiu atveju ne tik vamzdis su viršutiniu bloku atsilenkia, bet ir suveikia skiltuvas (jis smogia pirmyn ir įmuša šovinio kapsulę). Minimas atvejis 9-tą dešimtmetį su civiliu, kai šaulys persišovė pėdą, nes atšoko užpakalinis fiksatorius.
Bratomiežiai
Bratomiežiai – buvęs viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Eišiškių, prie pat sienos su Baltarusija. Buvusi dvarvietė – išlikę keli pastatai ir parko liekanos.
Šiūlėnai (Rimšė)
Istorija
XX a. pradžioje pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis).
PN
PN gali reikšti:
Rudoji šorėja
Rudoji šorėja (Shorea obtusa) – sparneninių (Dipterocarpaceae) šeimos lapuotis, kietmedžio rūšių augalas, paplitęs Indokinijos pusiasalyje (Laose, Kambodžoje, Tailande, Vietname ir Mianmare). Auga sausuose atogrąžų miškuose ir savanoje, akmeningoje skurdžioje dirvoje.
Vardai
Pramoninis rudosios šorėjos pavadinimas Taengwood Balau. Tajų kalba – (teng), šiaurės Tailande –  (ngae), Isane –  (čik), Surine  (pra-čoek). Khmerų kalba – (pra-čat). Kinų kalba – Dun Ye Suo Luo Shuang.
Šiulgos
Šiulgos – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Šumsko, pasienyje su Baltarusija.
Kalakutai
Kalakutai (Meleagris) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, fazaninių (Phasianidae) šeimos stambių paukščių gentis.
Kašučių senovės žemdirbystės vieta
Kašučių senovės žemdirbystės vieta (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 12304; senas registro kodas - A1817; senas istorijos ir kultūros paminklo sąrašo Nr. IP2458A) – senovės žemdirbystės vieta Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, 0,5 km į šiaurės rytus nuo tilto per Akmenos upę Kašučių kaime (Darbėnų seniūnija), Kašučių miške, Akmenos dešiniajame ir jos intako Vaineikupio kairiajame krantuose.
Senovės žemdirbystės vieta
Miške išliko per 90 akmenų krūsnių ir 11 pylimų. Pylimai tiesūs, 11-68 m ilgio, 2-4 m pločio, 15-30 cm aukščio, tarpusavyje jungdamiesi sudaro aptvarus. Krūsnių skersmuo 2-3 m, aukštis 20-30 cm. Keletas krūsnių yra 4-6 m skersmens, 35-40 cm aukščio. Dalis jų apardyta išrenkant stambesnius akmenis.
Senovės žemdirbystės vietoje išlikę 3 apeiginiai akmenys su dubenėliais: pirmasis – šiaurės vakarinėje teritorijos dalyje, antrasis – 50 m į rytus nuo pirmojo, ant akmenų aptvaro pylimo, trečiasis – teritorijos šiauriniame pakraštyje, į Vaineikupio slėnį įsiterpiančiame aukštumos kyšulyje.
Teritorijos plotas – 20,44 ha.
0,2 km į šiaurę yra Kašučių senovės gyvenvietė, 0,15 km į šiaurės vakarus – Kašučių kapinynas, 0,57 km – Dubašių senovės žemdirbystės vieta.
thumb|left|250px|[[2012 m. tyrinėta akmenų krūsnis]]
Tyrimai
1981 m. išaiškino ir tyrinėjo Ignas Jablonskis. 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas). 2001 m. tyrinėjo Vilniaus, Tartu (Estija) universitetų ir Kretingos muziejaus archeologinė ekspedicija (lauko tyrimų vadovas Julius Kanarskas, moksliniai tyrimų vadovai Valteris Langas, Algimantas Merkevičius), 2006 ir 2011–2013 m. – Rėda Nemickienė. 1992 m. kartografavo Valstybinis žemėtvarkos institutas, 2003 m. – Kultūros paveldo centras.
Ištirtos 4 akmenų krūsnys, padaryti dviejų aptvarų pylimo pjūviai, apmatuota centrinė teritorijos dalis.
Senovės žemdirbystės vieta datuojama I tūkstantmečio iki Kr. II puse – XVII a.
1993 m. įrašyta į naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 2004 m. registruota nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše, 2005 m. pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe.
PL
PL gali reikšti:
pl gali reikšti:
Stačiūnų vėjo malūnas
miniatiūra|250px|right|Vėjo malūnas Stačiūnuose miniatiūra|250px|right|Malūno cokolinis aukštas iš akmenų
Stačiūnų vėjo malūnas – vėjo malūnas, stovintis Pakruojo rajone, Stačiūnuose. Medinis kepurinis malūnas stūkso kaimo pakraštyje, šalia kelio, apie 8 km į pietus nuo Lygumų. Pažymėtas informaciniu ženklu.
Istorija
Malūnas pastatytas 1890 m. Sovietmečiu malūnas nebeatliko savo pirminės paskirties, buvo paverstas sandėliu. Pamažu malūnas nyko. 2004 m. malūnas restauruotas.
Ilgą laiką buvo manoma, kad pirmasis savininkas buvo Vincas Laurušas, tačiau 2006 m. kraštotyros ekspedicijos metu apklausus senus žmones paaiškėjo, kad tikroji savininkė buvo Ona (Barbora) Grušienė. Ji globojo Aleksandrą Laurušį, kuris pareikalavo iš savo globėjos, kad ši jam perrašytų malūną ir žemę.
Archyvinė medžiaga rodo, kad 1927 m. malūnas jau priklausė Aleksandrui Laurušiui. Žmonės pasakoja, kad jis ilgai bylinėjosi su O. Grušiene, vėliau išvyko iš Stačiūnų. Malūną savo žinion perėmė jo brolis Vincas Laurušis. Po jo mirties malūnas atiteko pastarojo žmonai, kuri netrukus ištekėjo už Pranaičio. Jau paskutiniais tarpukario metais malūnas nebeveikė. Malūnas greičiausiai buvo uždarytas dėl to, kad 1938 m. Stačiūnuose Juozas Vaitiekūnas atidarė pažangesnį motorinį malūną.
Sovietiniais laikais malūnas buvo paverstas sandėliu. Pamažu malūnas nyko. XX a. 9 dešimtmetyje juo rūpintis pradėjo Stačiūnų tarybinio ūkio direktorius Aleksandras Alekseriūnas. Jo pastangomis ir ūkio lėšomis malūnas buvo remontuojamas (1987–1988 m. rekonstruotas). Tačiau pirmaisiais nepriklausomybės metais, suirus bendrovei ir nebelikus prižiūrėtojo, malūnas buvo smarkiai suniokotas. Angelės Zaveckienės iniciatyva malūno durys, langai buvo užkalti. Susirūpinta jo pritaikymu bendruomenės kultūriniams poreikiams. Pakruojo rajono savivaldybė parengė techninį projektą ir 2004 m. iš Europos Sąjungos struktūrinių fondų malūnui rekonstruoti buvo gauta 200 tūkstančių litų lėšų.
2006 m. vėjo malūne atidaryta senovinės buities bei malimo ekspozicija. Eksponatus jai Stačiūnų bendruomenės nariai, padedami specialistų, surinko aplinkiniuose kaimuose per kraštotyros ekspediciją.
Malūno įranga
Malūne išliko tik dalis įrangos. Prie malūno yra ir malūnininko namas, ūkiniai pastatai. Šis malūnas išsiskiria iš kitų Pakruojo krašto malūnų tuo, kad kepurės pasukimo mechanizmas yra vidinis. Viduje įtaisyta krumplinė kepurės gręžimo pavara. Į pirmą malūno aukštą buvo galima įvažiuoti su arkliais ir grūdų maišus tiesiai iš vežimo užkelti į antrą aukštą.
Pastato tūris – kompaktinis, aštuoniakampio plano, 4 aukštų su aštuoniakampe kupolo formos kepure, uždengta skarda. Nėra išlikusi mūrinė malūno galerija – apeigos tiltelis. Fasaduose – stačiakampės langelių angos. Pirmojo aukšto sienos sudėtos iš lauko akmenų mūro, netinkuotos. Aukščiau – medinės karkasinės sienos.
Išlikusi technologinė įranga: girnų verpstės stovas, piklius, aulas miltams į maišus suberti II aukšte; girnos III aukšte; maišų kėlimo mechanizmo frikcinė pavara IV aukšte.
Malūno panauda
miniatiūra|250px|right|Malūnas stūkso Stačiūnų pakraštyje Malūnas buvo atstatytas ir pritaikytas vietos gyventojų kultūros renginiams ir turizmui. Čia organizuojami Stačiūnų bendruomenės renginiai. Šiuo metu atnaujintame malūne veikiantis muziejus yra vietos bendruomenės kultūrinės raiškos centras, jo lankytojui suteikiantis galimybę apžiūrėti ne tik malūną, bet ir nemaža sužinoti apie Stačiūnus. Yra atidaryta malimo įrangos ekspozicija. Taip pat antrame ir trečiame aukštuose eksponuojamos nuotraukos iš Stačiūnų bendruomenės gyvenimo, renkami įvairūs liaudies buities įrankiai, organizuojamos kilnojamos ekspozicijos. Taip pat malūne rengiamos edukacinės programos, kurių metu galima susipažinti su malimo technika, senoviniais ūkio padargais, kaimo buities paveldu. Papasakoti apie malimo techniką, papročius kviečiamas anksčiau malūne dirbęs žmogus, išmanantis šį amatą.
Čatinai
Čatinai (, sav. Kitse Cha’tño) – indėnų tauta, gyvenanti Meksikoje, Oachakos valstijos kalnuotuose šiaurės vakaruose. Populiacija – ~45 tūkst. žmonių (XX a. vid. – 23 tūkst.). Šneka čatinų kalba, priklausančia otomangų kalbų šeimai, taip pat ispaniškai. Tikintieji – katalikai. Panašu, kad čatinai yra vietinė Oachakos tauta, išstumta į atkampius rajonus vėliau čia atsikėlusių sapotekų ir mištekų. Čatinai verčiasi kapline žemdirbysyte (augina kukurūzus, pupeles, moliūgus, pomidorus, aitriuosius pipirus, kavą ir kt.), išvystytas pynimo amatas. Moterys pardavimui gamina muilą, vyrai dirba kavos plantacijose, varovais.
Tradicinis būstas statomas iš akmens ir molio skiedinio, ant medinių grebėstų, uždengtas žolės stogu. Kalnuose namai akmeniniai, čerpiniais stogais. Būstuose įrengiamas nedidelis altorėlis, žemos lovos (lygumose – hamakai), būtinas buities rakandas – grūdų trintuvė (metatė).
Moterys dėvi namuose austus mėlynus, raudonus arba juostuotus sijonus, ryškiai išsiuvinėtus uipilius, žičkinio audinio juostas, kasas puošia geltonais kaspinais.
Virtuvės pagrindą sudaro kukurūzų patiekalai (neraugtų miltų bandelės, gėrimai ir kt.), mėsą valgo per šventes.
Bendruomenės sanklodai būdingos seniūnų tarybos, paskiriančios kandidatams pareigas. Šeima mažoji, patriarchalinė. Išlikusios apeiginės „vaiko sėjos“, „gyvulių sėjos“, „bramadero“ praktikos.
Viazynka
Viazynka – kaimas vidurio Baltarusijoje, Minsko srityje, prie Viazynkos upės, pusiaukelėje tarp Maladečinos ir Minsko, 8 km į pietvakarius nuo Radaškonių. Yra elektrinio traukinio stotelė (Minskas – 38 km, Maladečina – 40 km). 2010 m. buvo 341 gyventojas.
miniatiūra|220px|left|Baltarusės su tautiniais kostiumais miniatiūra|220px|left|[[Viazynka (upė)|Viazynkos upė]] miniatiūra|220px|left|Akmuo „Kiaulė“
Daugiausiai kaime stūkso senų sodybinių trobų, yra pastatyta šiuolaikinių namų. Centriniai komunaliniai tinklai (vandentiekio, gamtinių dujų) neįrengti – žmonės naudojasi vandens gręžiniais ir šuliniais, vietine kanalizacija. Centrinėje gatvėje paklotas asfaltas. Kaime yra mokykla, poliklinika, paštas, biblioteka.
Parkas–draustinis „Viazynka“
Viazynka yra baltarusių liaudies rašytojo Jankos Kupalos gimtinė. Jo sodyboje įkurtas memorialinis muziejus su etnografine ekspozicija, 21 ha atminimo parku–draustiniu „Viazynka“, pastatytas paminklas rašytojui. Per J. Kupalos gimtadienį rengiamos tradicinės (nuo 1972 m.) poezijos, dainų ir amatų šventės, vyksta Baltarusijos universiteto studentų–filologų sąskrydžiai. Sodyba įtraukta į daugelį turistinių maršrutų, kasmet čia apsilanko apie 100 tūkst. turistų.
Istorija
Šalia kaimo, prie upės, rastas II–V a. brūkšniuotosios keramikos kultūros pilkapis.
1920–1930 m. čia gyveno baltarusių etnografė ir folkloristė A. I. Svinevič, kuri apylinkėse užrašinėjo liaudies dainas, rengė tautinių drabužių ir audinių parodas Radaškonyse, Maladečinoje, Vilniuje, tyrinėjo A. Mickevičiaus kūrybą.
Nuo 1920 m. kaimas priklausė Vidurinei Lietuvai, nuo 1922 m. – Lenkijai. Antrojo pasaulinio karo pradžioje prijungtas prie Baltarusijos TSR.
1972 m. Jankos Kupalos 90–mečio jubiliejaus proga buvęs Viazynkos palivarkas, Veremeikų, Gurnavičių ir Seledčykų kaimai buvo sujungti į vieną Vyazenkos kaimą.
1997 m. Viazynkoje buvo 428 gyventojai, 1999 m. – 390 gyventojų.
Kamianka (upė)
Kamianka  – upė Ukrainos šiaurėje, Kijevo ir Žitomiro sričių teritorijose; Rosės kairysis intakas (Dniepro baseinas). Ilgis – 105 km.
Upėvardis kilęs iš žodžio slaviško žodžio „kamen“ (lietuviškai „akmuo“). Taigi, reikštų „akmeningoji upė“.
Dujurė
Dujurė – miestelis pietų Hondūre, Čolutekos departamento šiaurės rytuose, netoli Nikaragvos sienos. 3,5 tūkst. gyventojų (visoje savivaldybėje). Keliu jungiasi su Panamerikos plentu. Verčiamasi žemės ūkiu.
Miestelio centre yra parkas su dideliu guanakastės (tikrosios rintausės) medžiu. Yra XIX a. katalikų bažnyčia, medicinos punktas, mokykla, darželis.
Dujurė pasiekiama autobusu, vykstančiu iš San Markoso.
Alex Kyeremeh
Aleksas Kieremė (Alex Kyeremeh; g. 1995 m. rugpjūčio 5 d.)– futbolininkas iš Ganos, saugas.
Karjera
Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Vėliau persikėlė į Ispaniją. Žaidė Albacete U19, Albacete B, CF Gavà ekipose.
Žaidė Vilniaus Vytyje nuo 2019 m. vasaros, o nuo 2020 m. vasaros FC Hegelmann Litauen ekipose.
Kėdainių „Nevėžis“
2021 m. atstovavo Kėdainių „Nevėžio“ klubui, kuris debiutavo A lygoje. Žaidė 15 numeriu pažymėtais marškinėliais. 2021 m. kovo 6 d. debiutavo pirmojo turo rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą“. Šiose rungtynėse pelnė antrą rungtynių įvartį ir svariai prisidėjo prie kėdainiečių pergalės prieš dzūkus. Galutinis rungtynių rezultatas buvo 2:0, o Kėdainių „Nevėžis“ trumpam tapo pirmenybių lyderiais. Vėliau gavo traumą, kuri kuriam laikui išvedė iš rikiuotės. A lygoje sužaidė devynis susitikimus ir pelnė vieną įvartį. Liepos mėn. paliko Kėdainių „Nevėžio“ futbolo klubą.
Alytaus „Dainava“
2021 m. liepos 19 d. pranešta, kad žaidėjas persikėlė į DFK Dainava. Žaidė 42 numeriu pažymėtais marškinėliais.
2021 m. liepos 20 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš „Riterių“ klubą. Aikštėje pasirodė 74 min. ir žaidė iki finalinio švilpuko.
2021 m. spalio 16 d. A lygos rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą pasižymėjo pelnydamas įvartį. Rungtynės baigėsi lygiosiosmis 1:1.
Statistika
Spalvų reikšmės:
PT
Pt gali reikšti:
Č
Č ir č – penktoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra čė.
Č yra modifikuota raidė C, XV a. įvesta čeko Jano Huso.
Raidė č naudojama beveik visose lotyniškai užrašomose slavų kalbose (išskyrus lenkų), taip pat baltų, skolto samių, saničų ir lakotų kalbose. Į šią raidę transliteruojama kirilicos raidė Ч.
Daugelyje kitų kalbų garsą [č] atitinka raidžių junginys ch, lenkų kalboje – cz, turkų kalboje – Ç.
Piltinis krovinys
right|thumb|300px|[[Balkeris kraunamas Bresto uoste (Prancūzija)]]
Piltinis krovinys  – birus ar skystas krovinys, kuris gabenamas dideliais kiekiais, nesupakuotas. Jis kraunamas pilant, semiant, kasant. Toks krovinys būna kraunamas į specialius vagonus, kėbulus, triumus ir pan.
2009 m. stambiausias balkeris pasaulyje buvo 364768 dedveito tonų geležies rūdos balkeris „Berge Stahl“. Stambiausias piltinių krovinių uostas yra Naujasis Orleanas (JAV).
Sausieji piltiniai kroviniai
thumb|right|250px|Geležies rūdos granulių krūva.
Džioveklė
Džioveklė (Orobanche) – džioveklinių (Orobanchaceae) šeimos parazituojančių augalų gentis.
Struktūra
|thumb|left|210px|[[Blyškioji džioveklė (Orobanche reticulata)]] Tai yra bechlorifilės žolės. Stiebai stori, šakoti arba nešakoti, dažnai pamatinėje dalyje sustorėję. Lapai žvyniški, pražanginiai.
Žiedai dažniausiai su trumpais žiedkočiais, susitelkę stiebo viršūnėje kekių arba varpos pavidalo žiedynuose. Taurelė varpiška, su 4–5 danteliais. Vainikėlis vamzdiškas, varpiškas arba piltuviškas, dvilūpis; viršutinė lūpa ištisinė arba dviskiautė, apatinė – triskiautė. Kuokeliai 4, ne ilgesni už vainikėlio vamzdelį; dulkinės plikos arba plaukuotos, viršūnės nusmailėjusios. Mezginė kiaušiniška arba rutuliška. Liemenėlis išlinkęs žemyn; purka dviskiautė.
Paplitimas
Rūšys natūraliai auga šiaurės pusrutulyje. Gentyje yra apie 200 rūšių.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Šiulgos (Ignalina)
Šiulgos – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Dietkauščiznos.
Presštofas
250px|miniatiūra|dešinėje|Pistoleto [[Dreyse M1907 dėklas iš presštofo]] Presštofas – vokiškas odos pakaitalas (erzacinė oda), plačiai naudota pirmoje XX a. pusėje. Gamintas iš specialiu būdu sluoksniuotos ir apdorotos plaušienos. Presštofas buvo patvarus, lengvai panaudojamas vietoj natūralios odos, kuri karo metais buvo deficitinė.
Presštofas buvo išrastas XIX a., o plačiausiai naudotas Vokietijoje per Antrąjį pasaulinį karą. Iš presštofo gamino binoklių futliarus ir dirželius, arklių pakinktus, aprangos diržus, kepurių snapelius. Presštofas buvo naudojamas praktiškai visur, kur buvo naudojama natūrali oda, išskyrus gaminius, kurie buvo nuolat lankstomi (pvz., avalynė). Nuo lankstymo presštofas imdavo irti, jo sluoksniai atsiskirdavo.
PR
PR gali reikšti:
Irano Kurdistanas
thumb|250px|Irano tautinis žemėlapis. Kurdų žemės pažymėtos geltonai
Irano Kurdistanas arba Rytų Kurdistanas  – rytinė Kurdistano dalis, priklausanti Iranui. Sudaro vakarinę Irano dalį, esančią Irako ir Turkijos pasienyje. Apima Kurdistano, Kermanšaho, Ilamo provincijas bei dalį Vakarų Azerbaidžano. Be to, ženkli dalis kurdų gyvena šalies šiaurės rytuose, Šiaurės Chorasano provincijoje. Iš viso Irane gyvena ~4–5 mln. kurdų. Yra tiek išpažįstančių šiizmą (feili kurdų), tiek sunitų – kurių daugiau, tikslių duomenų nėra.
A-Yo
Gyvas atlikimas
Atlikėja pirmą kartą gyvai dainą pristatė „Dive Bar Tour“ metu, kuris vyko Jungtinių valstijų Nešvilio miesto bare. To paties turo metu, Niujorke, atlikėja vėl atliko šią dainą.
Irano Kurdistanas
Viduramžiais kurdai persų žemėse turėjo sukūrę savo kunigaikštysčių, tokių kaip Ardalanas arba Mukrijanas. 1609–1610 m. Dimdimo mūšyje Safavidai nugalėjo kurdus, daug jų buvo priversti persikelti į Chorasaną.
A-Yo
Komanda
Informacija iš albumo Joanne bukleto.
Irano Kurdistanas
Svarbiausi kurdų miestai Irane: Kermanšahas, Senendedžas, Mahabadas, Bukanas, Banė, Sakezas, Piranšahras, Ilamas.
Žiedblakės
Žiedblakės (Anthocoridae) – blakių pobūrio šeima.
Kūnas ovalus arba pailgas, 2-5 mm ilgio. Galva ištįsusi, priekyje buka, straubliukas sudarytas iš 3 segmentų. Kai kurių atstovų yra sutrumpėję antsparniai.
Daugeliui žiedblakių būdingos kelios kartos per metus. Patelės deda kiaušinėlius ant augalų (kartais įterpdamos į augalų audinius), po medžių žieve arba į nukritusius lapus bei miško paklotę. Žiemoja suaugusios blakės.
Minta tiek augaliniu, tiek smulkiais vabzdžiais (amarai, tripsai, smulkios lervos, erkės bei jų kiaušinėliai). Grobį medžioja ropodamos augalais, miško paklotėje, po medžių žieve, kinivarpų takuose. Randamos ir lapsukių vikšrų susuktuose lapuose, tarp amarų kolonijų.
Šios blakės laikomos naudingomis, nes naikina kultūrinių augalų bei medžių kenkėjus ir kartais jos panaudojamos kaip biologinis ginklas prieš augalų kenkėjus.
Šeimai priskiriama apie 500 rūšių. Europoje gyvena 98 rūšys, Lietuvoje – 12 rūšių.
Currents
Currents – trečiasis studijinis australų psichodelinio roko grupės „Tame Impala“ albumas, išleistas 2015 m. liepos 15 d. Kaip ir ankstesniuose grupės albumuose, beveik visus įrašymo darbus atliko grupės lyderis Kevin Parker. Šįkart Parker atliko ir garso suvedimo darbus. Albume skambanti muzika nuo ankstesniųjų albumų skiriasi tuo, jog yra panašesnė į šokių muziką, o daugumą gitarų pakeitė sintezatoriai. Kaip ir ankstesnieji įrašai, „Currents“ suslaukė puikių kritikų įvertinimų. Albumas debiutavo pirmoje vietoje Australijoje, trečioje Jungtinėje Karalystėje bei ketvirtoje JAV.
2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose „Currents“ buvo nominuotas geriausio alternatyvios muzikos albumo nominacijoje.
Sigutė Jakštonytė
Sigutė Jakštonytė (g. 1956 m.) – lietuvių diplomatė, teisininkė, Lietuvos ambasadorė Pietų Afrikos Respublikoje (nuo 2015 m.).
Biografija
1979 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininkės kvalifikaciją. 1999–2000 m. studijavo Oksfordo universitete (Didžioji Britanija).
1979-1984 m. Lietuvos TSR teisingumo ministerijos vyriausioji konsultantė, 1984-1989 m. Lietuvos TRS Ministrų Tarybos Administracijos ir teisės skyriaus referentė, 1989–1991 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės (LRV) Ekonominių ryšių su užsieniu departamento vyriausioji specialistė, 1991–1992 m. LRV Ekonominių ryšių su užsieniu skyriaus programų direktorė.
1992–1993 m. LR užsienio reikalų ministerijos (LR URM) Tarptautinių sutarčių skyriaus pirmoji sekretorė, 1993–1994 m. LR URM Tarptautinių ekonominių sutarčių skyriaus vedėja, 1994–1996 m. Lietuvos ambasados JAV pirmoji sekretorė, 1996–1997 m. LR misijos ES (Briuselyje) patarėja, 1997–2001 m. LR URM Teisės ir tarptautinių sutarčių departamento (TTSD) direktoriaus pavaduotoja, 2001–2002 m. LR URM TTSD direktorė, 2002–2008 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Kanadoje. 2008 m. ambasadorė ypatingiems pavedimams LR URM Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamente, vėliau – LR URM Globalios politikos departamente. 2008 - 2012 m. buvo nereziduojanti Lietuvos ambasadorė Indonezijai, Malaizijai, Singapūrui ir Tailandui, vėliau vėl vadovavo URM Teisės ir tarptautinių sutarčių departamentui.
2015 m. liepos mėn. paskirta pirmąja Lietuvos ambasadore Pietų Afrikos Respublikoje.
Į
Į ir į – keturioliktoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra i nosinė.
Raidė į skirta žymėti nazalizuotą garsą in. Lietuvių kalboje ji žymi tas vietas, kur seniau buvo tariamas nazalinis dvigarsis in, bet dabar iš esmės atitinka y tarimą: pvz., į mišką – in mišką, į vandenį – vandenin, grįsti – grinsti, įkalnė – inkalnė. Be lietuvių kalbos šią raidę naudoja keletas indėnų kalbų (navachų ir kt. apačių, gvičinų, tutčonų, dogribų) bei švedų kalbos Elfdalio tarmė.
Karališkių Švč. Dievo Motinos globos sentikių cerkvė
'''Karališkių Švč. Dievo Motinos globos cerkvė''' – buvusi sentikių ir stačiatikių cerkvė Karališkiuose (Kurklių seniūnija, Anykščių rajono savivaldybė, paribyje su Molėtų rajonu).
Vietos sentikių bendruomenė gyvavo nuo 1742 m. Tai viena įdomesnių ir retesnių Lietuvos teritorijoje egzistavusių sentikių bendruomenių, praėjusi ilgą transformacijos kelią iš sentikystės į vientikystę (единоверие) ir iš vientikystės į stačiatikybę. Išlikusios rusų stačiatikių kapinės, kuriose laidojama.
Istorija
Į Karališkius ir jo apylinkes pirmieji sentikiai atsikėlė XVIII a. viduryje. Pagrindiniame sentikių istoriografijos dokumente „Degučių metraštyje“ minima, kad čia maldos namai įkurti 1742 m., o juos palaimino Gudiškių vienuolyno dvasios tėvas Naumas Saveljevičius. 1765 m. minimos tik 6 rusų sodybos, po 1782–1784 m. čia gyveno 335 bogomolai (dar taip vadinti sentikiai).
1869–1872 m. religinės reformos metu dalis Karališkių sentikių bendruomenės tikinčiųjų su sentikių dvasiškiu Vasilijumi Darendovu prisijungė prie Stačiatikių bažnyčios. 1873 m. Karališkių sentikių bendruomenė buvo performuota į vientikių parapiją. Maldykloje 1871 m. įrengta ir iki XX a. vidurio veikė Karališkių Švč. Dievo Motinos Globėjos cerkvė. Nuo 1894 m. prie cerkvės įsteigta pradžios mokykla. Joje mokėsi ir lietuvių, ir rusų vaikai. Lietuvius mokė daraktoriai, o rusų vaikus – šventikas Kaštalianovas.
1888–1926 m., iki gyvenimo pabaigos, joje religines apeigas organizavo vientikių klebonas Jakovas Ankudinovas. Jam mirus, nebepavyko rasti sentikių apeigas mokančio stačiatikių dvasininko, todėl parapiją aptarnavo Ukmergės klebonas, o nuo 1937 m. – jerovienuolis Agafangelas (Fiodorovas), tuo metu parapijoje buvo 273 tikintieji. Po II pasaulinio karo bendruomenėje liko apie 180 tikinčiųjų, dvasininko nebuvo, tik retkarčiais atvažiuodavo Inturkės stačiatikių popas. 1964 m. maldos namai dėl avarinės būklės uždaryti, o 1968 m. religinė bendruomenė užregistruota kaip sunykusi. Buvusi cerkvė perstatyta į „Anykščių vyno“ gamyklai priklausančius poilsio namus (šalia – Karališkių ežeras).
Išlikęs Karališkių cerkvės bažnytinės knygos įrašas apie žinomo archeologo Petro Tarasenkos gimimą 1892 m. ir krikštą. Jis užregistruotas stačiatikiu, nors jo protėviai sentikiai.
Skerdblakės
Skerdblakės (Nabidae) – blakių pobūrio šeima.
Šiai šeimai priklauso nedideli, 3–12 mm ilgio, vabzdžiai. Kūnas pailgas. Kojos ypač stiprios. Priekinių kojų blauzdos sustorėjusios ir ginkluotos trumpais spygliukais, pritaikytais grobiui sugriebti ir laikyti. Straubliukas lenktas, pjautuvo formos.
Šeimai priskiriama apie 400 rūšių. Europoje gyvena 52 rūšys, Lietuvoje – 10 rūšių.
Ų
Ų ir ų – dvidešimt aštuntoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra u nosinė.
Ų yra modifikuota raidė U. Lietuvių kalboje ši raidė niekada nebūna žodžio pradžioje.
Raidė ų skirta žymėti nazalizuotą garsą un. Lietuvių kalboje ji žymi tas vietas, kur seniau buvo tariamas nazalinis dvigarsis un, bet dabar iš esmės atitinka ū tarimą: pvz., siųsti – siunsti. Be lietuvių kalbos šią raidę naudoja keletas indėnų kalbų (gvičinų, tutčonų, meskalero-čirikahvų, ho-čunkų) bei švedų kalbos Elfdalio tarmė.
Pespirė
Pespirė – miestelis pietų Hondūre, Čolutekos departamento vakaruose, į šiaurės vakarus nuo Čolutekos, Nakaomės upės kairiajame krante. 23,3 tūkst. gyventojų (visoje savivaldybėje). Kerta kelias El Rosarijas-Tegusigalpa.
Yra kolonijinės architektūros katalikų bažnyčia, alkaldija, Martell Lagos namas. Taip pat yra centrinis parkas, viešbutis, ligoninė, veikia kavinės, mokyklos, vaistinės.
Vietovės pavadinimas reiškia „mažų pirito gabalėlių upė“ (nahuatlių paveikta tarme). Nors neatmetama galimybė, kad vietoj pirito norėta pasakyti akmenukų (pedritas) upė.
thumb|left|250px|Savivaldybė
Pasaulio akmenslydžio federacija
thumb|Šalys narės Pasaulio akmenslydžio federacija (, WCF) – tarptautinė sporto federacija, kuri prižiūri ir kuruoja akmenslydžio oficialias varžybas. Federacijos būstinė įsikūrusi Perte, Jungtinėje Karalystėje.
Istorija
1966 m. atstovai iš Škotijos, Kanados, JAV, Švedijos, Norvegijos ir Šveicarijos oficialiai įkūrė pasaulio akmenslydžio federaciją.
Enrico Maria Salerno
Enriko Marija Salerno (1926 m. rugsėjo 18 d. – 1994 m. vasario 28 d.) – italų aktorius, režisierius, filmų dubliuotojas.
Biografija
Salerno gimė iš Sicilijos kilusio italo teisininko ir jugoslavės smuikininkės šeimoje, turėjo 4 brolius, kurie vėliau savo gyvenimus taip pat susiejo su menu. Būdamas 17, jis stojo tarnauti į Italijos socialinės respublikos kariuomenę ir karo pabaigoje buvo kalinamas Coltano karo belaisvių stovykloje netoli Pizos.
Per savo karjerą sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų teatre ir 90 – kine, taip pat išmėgino režisūrą (3 filmai). Dirbo Piccolo teatre Milane ir Stabile teatre Genujoje. 1960 m. buvo vienas iš teatro kompanijos „Nuova Compagnia degli Associati“ steigėjų.
Taip pat aktyviai dubliavo filmus – įgarsino tokius aktorius kaip Clint Eastwood, Alain Cuny, Laurence Olivier, Peter Sellers ir kt.
Asmeninis gyvenimas
Salerno buvo vedęs 2 kartus. Su Fioretta Pierella susilaukė 4 vaikų, o paskutinius 12 gyvenimo metų buvo susituokęs su aktore Laura Andreini.
Iš nesantuokinio ryšio su aktore Valeria Valeri turi dukterį Chiara, kurią oficialiai pripažino ir davė savo pavardę.
8 dešimtmečio pabaigoje turėjo trumpą romaną su aktore Veronica Lario, su kuria kartu vaidino spektaklyje „Il magnifico cucuto“. Lario vėliau ištekėjo už Silvio Berlusconi.
Aktorius mirė nuo plaučių vėžio eidamas 68 metus.
Oleksandr Dovhij
Aleksandras Dovhijus (Oleksandr Dovhij ; g. 1997 m. liepos 24 d.) – futbolininkas iš Ukrainos, saugas.
Karjera
Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Kitados žaidė Inguleco futbolo klubo jaunimo komandose.
Kėdainių „Nevėžis“
Nuo 2019 m. atstovavo Kėdainių „Nevėžio“ klubui, kuris tuo metu dalyvavo Pirmoje lygoje.
2020 m. liepos 24 d. pelnė į FK Panevėžys vartus. Rugpjūčio 29 d. pasižymėjo įvarčiu prieš Vilniaus Vytis. rugpjūčio 29 d. pelnė įvartį į Atmosferos vartus.
2021 m. atstovavo Kėdainių „Nevėžio“ klubui, kuris debiutavo A lygoje. 2021 m. kovo 14 d. debiutavo rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris, kurias kėdainiečiai pralaimėjo 0:5.
Klaipėdos „Neptūnas“
Nuo 2022 m. atstovavo Klaipėdos „Neptūno“ klubui, kuris tuo metu dalyvavo Pirmoje lygoje.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Palubėliai (viensėdis)
Palubėliai – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio, 3 km nuo Kalvelių.
Manfredas Ruzgis
Manfredas Ruzgis (g. 1997 m. sausio 5 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Žaidė Vokietijoje SC Paderborn 07 jaunimo komandoje (2014–2016). O nuo 2016 m. atstovavo 1. FC Köln II ekipą.
Nuo 2020 m. žaidė Liuksemburge ir atstovavo FC UNA Strassen. 2020 m. rugsėjo 12 d. pelnė pirmąjį savo įvartį Liuksemburgo čempionate. „UNA Strassen” klubo puolėjas pasižymėjo 85 minutę. Kadangi jo atstovaujama ekipa buvo praleidusi keturis įvarčius, tai buvo garbės įvartis, o galutinis rezultatas buvo 4-1 „Fola“ klubo naudai. Po šių rungtynių varžovai buvo pirmi turnyro lentelėje, o Manfredo Ruzgio atstovaujama ekipa paskutinėje (šešioliktoje) vietoje.