cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peru užkariavimas
1536 m. imperatoriaus Manko Inkos Jupankujo vadovaujami inkai sukilo, tačiau sukilimas buvo nuslopintas, ir maištininkų likučiai pasitraukė į kalnus. Tuo metu tarp Fransisko Pisaro ir vieno iš konkistadorų vadų, Diego de Almagro kilo konfliktas, peraugęs į atvirą karą ir pasibaigęs de Almagro sutriuškinimu 1538 m. Las Salinas mūšyje.
1542 m. buvo įkurta Naujosios Kastilijos vicekaralystė, vėliau pervadinta Peru vicekaralyste.
1572 m. buvo nužudytas paskutinis nepriklausomas inkų imperatorius Tupakas Amaru, valdęs imperijos likučius kalnuotose Vilkabambos teritorijose.
Mario Primorac
Mario Primoracas (g. 1961 m. spalio 3 d.) – Bosnijos ir Hercegovinos krepšinio treneris, nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. trumpai vadovavęs Alytaus „Dzūkijos“ komandai. Tris pirmas LKL varžybas komandai pralaimėjus dideliais skirtumais, vyr. treneris buvo atleistas ir išvyko dirbti į gimtinę.
Biografija
Mario Primoracas anksčiau buvo krepšininkas, gynė Jugoslavijos bei Bosnijos ir Hercegovinos rinktinių garbę. 1989 metais su Jugoslavijos krepšinio rinktine tapo Europos čempionu. Didžiąją karjeros dalį rungtyniavo Sarajevo „Bosna“, su kuria 1983 metais tapo Jugoslavijos čempionu, ir Berlyno „Alba“, su kuria tapo Vokietijos pirmenybių vicečempionu, ekipose. Pradėjęs trenerio karjerą dirbo su įvairiais klubais, tarp jų – Sarajevo „Bosna“ ir Mariboro „Maribor“.
Šarūnas Birutis
Šarūnas Birutis (g. 1961 m. rugsėjo 20 d. Šiauliuose) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, Europos Parlamento narys (2004-2009 m.), Lietuvos Respublikos Seimo narys (2012-2016 m.), Lietuvos kultūros ministras (2012–2016 m.), Darbo partijos pirmininkas ( 2017-2018 m.)
Biografija
1979 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą. Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete baigė pramonės planavimo, 1984 m. – ekonomikos studijas, ekonomistas; 1998 m. įgijo bankrutuojančių įmonių administratoriaus kvalifikaciją, o 2003 m. baigė teisės magistro studijas Lietuvos teisės universitete, įgijo teisininko kvalifikaciją, teisės magistras. 1999 m. stažavosi Japonijoje valstybės politikos verslo plėtros klausimais. 2001 m. išklausė LBDFI ir JAV ambasados Ekonomistų tobulinimosi programos kursus, 2001–2002 m. išklausė įvairius kursus Lietuvos viešojo administravimo institute.
1982-1984 m. LTSR valstybinio akademinio dramos teatro ūkio skyriaus, 1984-1986 m. Kauno termofikacinės elektrinės Ekonomikos – planavimo skyriaus darbuotojas. 1986-1991 m. dirbo organizacinį, finansų – kontrolės, vadovaujamą darbą Kauno miesto komitete bei tuometiniame Lietuvos komjaunimo centro komitete, Lietuvos jaunimo forume.
1990-1999 m. dirbo privačiame versle. Konsultavo pirmųjų Lietuvoje UAB steigimą ir registraciją, įkūrė ir vadovavo Lietuvos rašytojų sąjungos leidyklai, įkūrė ir vadovavo turizmo firmai „Taika“, organizavo Vakarų turistų srautus į Lietuvą, kitas Baltijos valstybes ir Rusiją, įkūrė ir vadovavo UAB „Mono - turizmas“, viešbučiui „Nidos auksinės kopos“, kūrė kaimo turizmo projektus Lietuvoje, dalyvavo kituose verslo projektuose.
Nuo 1999 m. iki 2002 m. dirbo Ūkio ministerijoje kuriant Smulkaus ir vidutinio verslo skyrių ir jam vadovavo. Koordinavo daugelio tyrimų, programų rengimą bei verslo plėtros projektų įdiegimą atskiruose Lietuvos regionuose. Buvo stojimo Europos Sąjungą derybų skyriaus „Mažos ir vidutinės įmonės“ sektoriaus vadovas, Lietuvos derybinės delegacijos narys. Už darbą apdovanotas ūkio ministro garbės raštu bei Europos Komisijos generalinio direktoriaus raštu „Už reikšmingą indėlį Lietuvos derybose su Europos Sąjunga“.
Bosnijos ir Hercegovinos administracinis skirstymas
thumb|Bosnijos ir Hercegovinos administracinis suskirstymas Nuo 1995 metų Deitono susitarimu Bosnija ir Hercegovina yra suskirstyta į tris administracinius vienetus:
Šarūnas Birutis
Biografija
Nuo 2002 m. gegužės mėn. iki 2003 m. birželio mėn. dirbo Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos atstovu LR Seime ir Vyriausybėje, nuo 2002 m. iki 2003 m. dirbo neatlyginamu LR Vyriausybės konsultantas, nuo 2003 m. birželio mėn. Valstybinės lošimų priežiūros komisijos LR Ministro pirmininko skirtas narys (dalyvavo kuriant ir tobulinant LR teisės aktus).
Bosnijos ir Hercegovinos administracinis skirstymas
Bosnijos ir Hercegovinos Federacija
Bosnijos ir Hercegovinos Federacijoje gyventojų daugumą sudaro bosniai ir kroatai. Federaciją sudaro 10 kantonų (skliausteliuose – kantono administracinis centras) right|BiHF kantonai
Šarūnas Birutis
Biografija
Nuo 2004 m. birželio mėn. iki 2009 m. šeštosios kadencijos Europos Parlamento narys. Buvo Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcijos, taip pat Pramonės, mokslinių tyrimų ir energetikos komiteto narys, Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto pavaduojantis narys; Delegacijos ES-Ukrainos parlamentinio bendradarbiavimo komitete narys; Delegacijos ryšiams su Pietų Azijos valstybėmis ir Pietų Azijos regioninio bendradarbiavimo asociacija (SAARC), pavaduojantis narys. Nuo 2009 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos atstovas LR Seime ir Vyriausybėje. Nuo 2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Bosnijos ir Hercegovinos administracinis skirstymas
Serbų respublika
Serbų respublikoje gyventojų daugumą sudaro serbai. Respublika suskirstyta į 63 provincijas, kurios sudaro 7 regionus: (skliausteliuose – regiono adm. centras)
Šarūnas Birutis
Biografija
2012 m. išrinktas Seimo nariu. Nuo 2012 m. gruodžio mėn. - Kultūros ministras 16-oje Lietuvos vyriausybėje.
Bosnijos ir Hercegovinos administracinis skirstymas
Serbų respublika
right|Serbų Respublikos regionai
Šarūnas Birutis
Biografija
Žmona Rasa, dukra Rūta Marija.
Bosnijos ir Hercegovinos administracinis skirstymas
Brčko apygarda
Anksčiau priklausė ir Bosnijos ir Hercegovinos Federacijai, ir Serbų respublikai. Dabar faktiškai turi autonomijos statusą.
Šarūnas Birutis
Įvertinimai
Š.Birutis buvo stojimo į Europos Sąjungą derybų skyriaus „Mažos ir vidutinės įmonės“ sektoriaus vadovas, Lietuvos derybinės delegacijos narys. Už darbą apdovanotas ūkio ministro garbės raštu bei Europos komiteto generalinio direktoriaus raštu „Už reikšmingą indėlį Lietuvos derybose su Europos Sąjunga“.
Už nuopelnus apdovanotas Europos Parlamento atminimo ženklu, Lietuvos Prezidentės specialiuoju ženklu "Už nuopelnus pirmininkaujant ES tarybai", Lietuvos pramonininkų konfederacijos „Aukso ženklu“, Lietuvos aprangos ir tekstilės pramonės asociacijos ženklu „Auksinė verpstė“.
Lautkaimis
Lautkaimis arba Trostnikai (, nuo 1939 m. Lautkeim, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Тростники ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Lautēkaims prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras. 1910 m. buvo 37 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Labguvos rajono, vėliau Polesko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Polesko rajono, nuo 1947 m. liepos 25 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Dobrino apylinkės kaimas. 1950 m. su Botėnais sudarė Trostnikų gyvenvietę.
Viltrakių piliakalnis
Viltrakių piliakalnis – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Viltrakių, Žvirgždaičių seniūnija. Pasiekiamas keliu Pilviškiai – Viltrakiai pervažiavus Alnupio kanalą ir ties sodyba dešinėje pasukus į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 800 m į pietryčiusiki sodybos, nuo jos pasukus į dešinę, už 370 m. vakaruose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvelėje, Šešupės dešiniojo kranto slėnio pakraštyje. Aikštelė apvali, 10 m skersmens, iš visų pusių apjuosta 0,5 m aukščio, 8 m pločio pylimu. Šlaitai vidutinio statumo, 2-6 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, šiaurės rytų šlaite įrengtas mūrinis naudojamas rūsys. Piliakalnis apaugęs beržais.
Tyrimai
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 2001 m. Povilas Tebelškis piliakalnio aikštelėje ištyrė 30 m² dydžio plotą, kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Marijampolės futbolo stadionas
Marijampolės futbolo arena arba Marijampolės sporto centro stadionas– futbolo stadionas Marijampolėje. Namų rungtynes žaidžia A lygos klubas FK Sūduva. Stadione 2008 m. Lietuvos rinktinė žaidė 2010 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybose prieš Austrijos rinktinę. Tai pirmasis futbolo stadionas pastatytas nuo Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo.
Istorija
Atidarymo rungtynėse FK Sūduva susitiko su daugkartiniais Lietuvos čempionais FBK Kaunas futbolininkais. Rungtynės baigėsi rezultatu 0–0. Pirmąjį įvartį šiame stadione pelnė Sūduvos žaidėjas Sergej Koziuberda. Jis pasižymėjo 2008 m. liepos 17 d. UEFA taurės atrankos rungtynėse prieš Velso TNS klubą.
2009 m. gegužės mėnesį stadione įrengtos papildomos tribūnos, kurios padidino talpą iki 6250 vietų.
2013 m. liepos 20–rugpjūčio 1 dienomis vyko 2013 m. Europos U-19 futbolo čempionatas. Šiame stadione žaidė tokios futbolo rinktinės iš Ispanijos, Portugalijos, Turkija, Serbija, Gruzija. Taip pat vyko finalas tarp Prancūzijos ir Serbijos. Rungtynes transliavo „Eurosport“ televizija.
2019 m. gruodžio 11 d. pasirodė pranešimai, kad ARVI grupė neberems „Sūduvos“ klubo. Stadionas buvo laikinai pervadinta į Marijampolės futbolo areną.
2020 m. sausio mėn. kinų kompanija Hikvision tapo FK Sūduva generaliniu rėmėju. Tuo pačiu vardas buvo perteiktas ir stadionui, oficialus pavadinimas tapo Hikvision arena (arba, Hikvision arena (stadionas), kad atskirti nuo maniežo).
Romualdas Grabštas
Romualdas Grabštas (1943 m. sausio 16 d. – 2009 m. rugpjūčio 27 d. Kaune) – muzikas, dirigentas, „Kauno bigbendo“, vienintelio profesionalaus Lietuvoje džiazo orkestro, ilgametis meno vadovas.
Biografija
Pirmą klasę baigė Kauno Jono Jablonskio gimnazijoje. Apie 1951 metus pradėjo lankyti smuiko klasę, per 9 mėnesius baigė 2 metų kursą (grodavo apie 5-6 valandas per dieną). Vėliau studijavo fortepijono, muzikos teorijos, kompozicijos specialybes.
Nuo 1985 iki 1991 m. Marijampolės dramos teatro muzikinės dalies vedėjas (pasiūlė režisierius Gediminas Sederavičius), nuo 1991 m. „Kauno bigbendo" įkūrėjas, meno vadovas ir dirigentas. 2006 m. jo vadovaujamas „Kauno bigbendas" apdovanotas Lietuvos muzikų sąjungos „Auksiniu disku". Kolektyvas dalyvavo visuose Lietuvos džiazo festivaliuose. Puoselėjo džiazo tradicijas. Parengė nemažai projektų su pasaulyje žinomais džiazo kūrėjais ir atlikėjais, Lietuvos nacionaliniu simfoniniu orkestru. Su „Kauno bigbendu" koncertavo dešimtys žymiausių Lietuvos ir užsienio džiazo atlikėjų. Nuo 2004 m. edukacinio projekto „Džiazo pamokos", skirto jaunimui, vykdytojas.
Lietuvos muzikų sąjungos narys, Lietuvos džiazo federacijos valdybos narys.
Vedęs; žmona dirba Didžiojoje Britanijoje.
Apdovanotas „Tikra muzika" apdovanojimu 2008 m.
Vėriškių apylinkė
Vėriškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šeduvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. 1954 m. prijungta Vaidulonių apylinkė, Prastavonių apylinkė ir dalis Puipių apylinkės, o dalis Vėriškių apylinkės prijungta prie Augmėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Vėriškių apylinkė prijungta prie Šeduvos apylinkės.
Balstogės geto sukilimas
Balstogės geto sukilimas – II pasaulinio karo metu 1943 m. rugpjūčio 16-20 d. įvykęs sukilimas Balstogės gete. Tai buvo antras pagal dydį sukilimas po Varšuvos geto sukilimo.
Sukilimas
Sukilimas prasidėjo 1943 m. rugpjūčio 16 d. naktį, kai prasidėjo geto likvidacija. Pagrindinis sukilėlių tikslas buvo pralaužti vokiečių apsaugą, kad kuo daugiau žmonių spėtų pabėgti iš geto į netoliese esančią Knišino girią. Sukilime dalyvavo nuo 300 iki 500 žmonių, kurie buvo ginkluoti 1 kulkosvaidžiu, 25 šautuvais, 100 pistoletų ir savo gamybos molotovo kokteiliais. Dauguma iš sukilėlių žuvo arba nusižudė, bet 150 žmonių pavyko pabėgti iš geto. Sukilimui vadovavo Mordechaj Tenenbaum ir Daniel Moszkowicz. Sukilimas tęsėsi iki rugpjūčio 20 d. kai buvo galutinai likviduotas getas.
San Dona prie Pjavės
San Dona prie Pjavės  – miestas Italijoje, Veneto regione, Venecijos provincijoje. Greta yra Noventa prie Pjavės, Muzilis prie Pjavės ir Fosalta prie Pjavės, kurie visi drauge sudaro urbanistinę sritį, itališkai vadinamą Città del Piave.
Geografija
San Dona yra prie Pjavės upės, apie 40 km į šiaurės rytus nuo Venecijos ir 30 km į rytus nuo Trevizo.
Bučiūnai (Radviliškis)
Bučiūnai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Baisogalos.
Labeikiai (Kupiškis)
Labeikiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Šimonių.
Savičiūnai
Savičiūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 25 km nuo Vilniaus ir 6 km į pietryčius nuo Rukainių. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, kultūros centras, gaisrinė. Netoli kaimo yra Kūlių tvenkinys. Plotas apie 2 km².
thumb|left|230px|Kaimo reginys
thumb|F. Boguševičiaus biblioteka ir Savičiūnų kultūros centras, Vilniaus rajone thumb|Paminklinė lenta F. Boguševičiui ant jo vardo bibliotekos Savičiūnuose, Vilniaus rajone
Kom Ombas
Kom Ombas (,, 🇬🇷) – miestas pietų Egipte, Asuano muchafazoje, 50 km į šiaurę nuo Asuano, Nilo dešiniajame krante. Pro miestą eina Kairo-Asuano geležinkelis ir plentas. Verčiamasi cukraus pramone, medvilnės valymu. Auginami kviečiai, cukranendrės, kukurūzai, prekiaujama žemės ūkio produkcija. Mieste yra II–I a. pr. m. e. Ptolemėjų dinastijos pastatytos Kom Ombo šventyklos liekanos.
Istorija
Senovės Egipto laikais miestas buvo žinomas kaip Nubetas (🇪🇬 – „aukso miestas“). Labiausiai suklestėjo graikų-romėnų valdymo metais. Tuomet buvo nomo centru, per jį ėjo svarbus karavanų kelias iš Nubijos. Pastatytos šventyklos egiptiečių, graikų dievams. Iki musulmonų užkariavimo buvo vyskupijos centru.
Gediminas Grinius
Gediminas Grinius (g. 1979 m. liepos 25 d. Ukmergėje) – ilgų nuotolių bėgikas, dalyvaujantis bekelės ir plento varžybose, Lietuvos ginkluotųjų pajėgų ir NATO pajėgų kariškis.
Pasiekimai
Bėgioti pradėjo įstojęs į karo akademiją, o po NATO misijos Irake nusprendė bėgioti vis ilgesnius nuotolius, idant atsigautų nuo potrauminio streso sindromo. Anot jo, bėgimas bekele jam tai tarsi meditacija.
2014 m. Gediminas Grinius Pasaulio bekelės ultramaratonų taurėje užėmė galutinę 3-iąją vietą, o 2015 m. bendroje įskaitoje jis iškovojo 2-ąją vietą. 2016 m. tapo nugalėtoju. 2016 m. jis nubėgo 5 200 km per metus ir įveikė 155 tūkst. vertikalių metrų. Šiuo metu užima 20-ąją vietą bendrojoje įskaitoje.
Bekelės varžybos
Prestižiškiausi laimėjimai:
SK Modulis Pabradė
miniatiūra|250px|right|Pabradės stadionas
„Modulio“ sporto (futbolo) klubas arba SK „Modulis“, o ankstesniais metais žinomas kaip SŽK „Pabradė“ bei Pabradės „Žeimena“ – Lietuvos futbolo klubas iš Pabradės.
Istorija
Sovietmečiu, prie tuometinės skaičiavimo prietaisų gamyklos „Modulis“ egzistavo futbolo komanda, įkurta 1965 m. Atgavus Nepriklausomybę, Lietuvos futbolo pirmenybėse žaidė Pabradės Modulis.
Didysis šliužas
Didysis šliužas (Limax maximus) – šliužinių (Liamcidae) šeimos pilvakojis moliuskas.
SK Modulis Pabradė
Istorija
2002 m. įregistruotas Pabradės sportinių žaidimų klubas „Pabradė“ (SŽK Pabradė).
2012 m. Pabradėje iregistruotas Sporto klubas „Modulis“.
Didysis šliužas
Gyvena rūsiuose, kiemuose, daržuose, parkuose, ant kelmų, medžių kamienų ir miškuose po akmenimis. Minta įvairiais grybais.
Lietuvoje reta rūšis.
SK Modulis Pabradė
Istorija
2016 m. bendradarbiavo su Vilniaus "Tera" ir pirmenybėse dalyvavo kaip jungtinė Intersurgical SŽK-Tera komanda. Kai kuriais metais taip pat žaidė ir dublerių komanda iš Pabradės.
2017 m. įregistruotas VšĮ Futbolo klubas „Pabradė“.
2023 m. žaidė SFL A kaip SK Modulis. LFF taurės turnyre žaidė „Pabradė Zina“ pavadinimu ir su FK Pabradė logotipu.
Spalvinė gama
Raudona, juoda ir balta. Ankstesniais metais marškinėliai buvo raudoni, šortai juodi.
Nuo 2016 m. metų spalvinė gama pakitusi: bordo spalvos marškinėliai, ties kaklu ir krūtinės srityje du horizontalūs oranžiniai strypai. Balti šortai ir bordo spalvos kojinės.
Sudėtis
2017 m. lapkričio 10 d. Žaidžiantysis treneris Grigorijus Kisel (2017 m.).
Pirmojo pasaulinio karo aukos
right|thumb|300px|Sužeisti britų ir vokiečių kariai, [[1916 m. liepos 19 d. Ernesto Brukso daryta nuotrauka.]]
Bendras kariškių ir civilių aukų skaičius Pirmajame pasauliniame kare siekė daugiau nei 37 milijonus. Yra priskaičiuojama daugiau nei 16 milijonų mirčių ir apie 20 milijonų sužeistų. Tokie dideli aukų skaičiai padaro Pirmąjį pasaulinį karą vienu kruviniausių žmonijos istorijoje.
Aukos pagal 1924 metų sienas
Pirmasis pasaulinis karas įtraukė daugybę valstybių ir imperijų. Prancūzija, Didžioji Britanija, Rusija, Austro-Vengrija, Vokietija, visos tuo metu buvo daugiatautės imperijos ir jų armijos buvo sudarytos ir iš tautinių mažumų ir iš kolonijinių gyventojų. Karas stipriai palietė kolonijas, kurios buvo itin išnaudojamos per karą. Priverstinis darbas, dideli mokesčiai, maisto trūkumas buvo dažna ne tik kolonijose, bet ir pačių valstybių šerdyse. Tai privedė prie labai didelių žmogiškųjų nuostolių.
Mažasis nykštukinis kašalotas
Mažasis nykštukinis kašalotas (Kogia sima) - viena iš dviejų rūšių nykštukinių kašalotų (Kogiidae) šeimoje. Iki 1966 m. buvo laikomas nykštukinio kašaloto (Kogia breviceps) porūšiu. Retai matomi jūroje ir daugiausia apie šiuos gyvūnus sužinota tiriant žuvusius ir į krantą išplautus kūnus.
Fizinės charakteristikos
Mažasis nykštukinis kašalotas – mažiausias iš visų banginių. Jis užauga iki 2,7 m ilgio ir 250 kg svorio – mažiau nei kai kurie didieji delfinai. Juda lėtai, beveik nepastebimai, panerdamas ir iškildamas beveik nesukelia bangų ir purslų. Išnėręs į paviršių dažniausiai guli nejudėdamas, dėl ko jį pastebėti galima tik esant ypatingai ramiai jūrai. Mažasis nykštukinis kašalotas išoriškai ir savo elgesiu labai panašus į savo giminaitį nykštukinį kašalotą (Kogia breviceps). Identifikavimas atviroje jūroje - beveik neįmanomas, tačiau Mažasis nykštukinis kašalotas yra truputį mažesnis ir turi žymiai didesnį nugaros peleką. Kūnas - daugiausiai melsvai pilkas su šviesesne apačia ir vos įžiūrimais šviesiai geltonais, panašiais į kraujagysles, dryželiais. Už akių yra tariamos žiaunos – pusmėnulio formos baltos arba pilkos odos juostelės. Priekiniai plaukmenys - labai trumpi ir platūs. Snapo galas išsikiša virš apatinio žandikaulio, kuris yra labai mažas. Mažasis nykštukinis kašalotas turi ilgus, užlenktus ir aštrius dantis (1–3 poras - viršutiniame žandikaulyje ir 7-13 porų - apatiniame). Dėl tokių dantų Žemutiniuose Antiluose jie vadinami „žiurkinėmis jūros kiaulėmis“.
Kaip ir kiti kašalotai, mažieji nykštukiniai kašalotai galvos priekyje turi spermacetinį organą. Kaip ir jų giminaičiai, esant reikalui (kai išsigąsta arba užpulti), jie iš žarnyno gali paskleisti tamsiai raudoną skystį – tikriausiai tam, kad išvengtų persekiotojų. Dažniausiai mažieji nykštukiniai kašalotai laikosi pavieniui, bet kartais pastebimi mažose grupėse. Šio kašaloto biologija ištyrinėta labai mažai. Maitinasi galvakojais moliuskais, žuvimis ir krevetėmis. Dėl maisto gali panerti į didelius gylius.
Paplitimas
Laikosi toliau nuo kranto, nors ir ne taip toli, kaip nykštukinis kašalotas. Paplitęs šiltuose šelfiniuose Pasaulinio vandenyno vandenyse. Pasaulinės populiacijos tyrimai nebuvo atlikti. Didžiausia gausa pastebima ties Afrikos pietumis ir Kalifornijos įlankoje. Tyrimų duomenimis rytinėje Ramiojo vandenyno dalyje Mažųjų nykštukinių kašalotų populiaciją sudaro apie 11 tūkst. individų.
Dublinas (Ohajas)
Dublinas – miestas Jungtinėse Valstijose, Ohajo valstijoje. Pagal 2010 m. surašymo duomenis mieste gyveno 41 751 gyventojas. Miestas yra įsikūręs valstijos sostinės Kolumbo priemiestyje.
Miestas šalyje yra garsus dėl itin iškilmingai švenčiamos Šv. Patriko dienos ir rengiamo parado, mieste taip pat rengiamas vienas didžiausių airių festivalių. Dubline yra įsikūrę itin didelis skaičius garsių Amerikos kompanijų, įskaitant „Cardinal Health“, „IGS Energy“, „Stanley Steemer“, „Wendy's“, „OCLC“, „Pacer International“ bei „MindLeaders“.
Rodnik (laikraštis)
Rodnik – Sniečkaus (dabar Visagino) nacionalinių kultūrų centro 1990–1992 m. leistas savaitraštis.
Laikraštis buvo leidžiamas rusų kalba, publikavo gyvenvietės ir jos apylinkių ekonomikos, istorijos ir kultūros temas.
1991 m. leidinio tiražas buvo 2350 egzempliorių, 1992 m. – 3900 egzempliorių. Nuo 1992 m. balandžio 10 d. „Rodnik“ prisijungė prie laikraščio „Alternatyva“.
Šaltiniai
A. Kavaliauskas „Visaginas: istorijos fragmentai, 1972–2002“, 2003 m.
T limfocitai
right|thumb|Limfocitas [[eritrocitas|eritrocitų fone]] T limfocitai, arba T ląstelės – kraujo ląstelės, priklausančios leukocitų agranulocitų grupei, viena iš limfocitų populiacijų (dar yra B limfocitai, ir NK ląstelės). Sudaro 70 % visų limfocitų. Šios ląstelių grupės pavadinimas kilęs nuo užkrūčio liaukos, kurioje vyksta jų brendimas. T limfocitai yra 7-12 μm skersmens, nefagocituojančios ląstelės, turinčios didžiulį branduolį, užimantį beveik visą citoplazmą. T limfocitai organizme lemia ląstelinį imunitetą t. y. naikina užkrėstas ir vėžines ląsteles, taip pat svarbūs imuniteto reguliacijai.
Raštuotasis auksavabalis
Raštuotasis auksavabalis, grambuoliukas (Trichius fasciatus) – auksavabalių (Cetoniidae) šeimos vabalas.
T limfocitai
Žymenys
Skirtingų limfocitų populiacijų sandara yra vienoda, todėl limfocitai į grupes skirstomi pagal tam tikrus baltymus esančius ląstelės paviršiuje. Šie baltymai sutartinai žymimi CD ir kokiu nors skaičiumi, kuris žymi skirtingus baltymus, pvz., CD4, CD146 ir t. t. Paprastai tie baltymai atlieka tam tikras funkcijas ir turi kitą pavadinimą. Visą CD nomenklatūros sąrašą galima rasti čia.
T limfocitų skiriamasis bruožas – baltymas CD3. Jis reikalingas kito T limfocitų paviršiaus baltymo, antigenų receptoriaus (, TCR) veiklai. Šis receptorius panašiai kaip ir antikūnai sugeba atpažinti ir prisijungti antigeną. Tačiau skirtingai nei antikūnai, TCR nesugeba atpažinti laisvo antigeno, prieš atpažinimą jis turi būti prijungtas prie specialių kitų ląstelių paviršinių baltymų MHC I arba MHC II. Be CD3, T limfocitai gali turėti ir baltymus CD4 arba CD8. Pagal jų buvimą/nebuvimą T limfocitai savo ruožtu skirstomi į 2 subpopuliacijas. Trečiai T limfocitų subpopuliacijai būdinga kitokia TCR sandara.
Apeliavimas į lytį
Ši klaida gana dažnai pasitaiko atrenkant žmones atsakingoms pareigoms užimti, jos paminėjimai naudojami paaiškinti mažesnį tokias pareigas užimančių moterų procentą. Klaida taip pat trukdo vienodai, objektyviai įvertinti darbo pasiekimus nepriklausomai nuo lyties.
Prastovos mokestis
thumb|[[Silvio Gesell|Johanas Silvio Gezelis (1862–1930)]] Prastovos mokestis – netradicinis mokestis, išskaičiuojamas už finansinių lėšų nepanaudojimą („prastovą“). Prastovos mokestis auksui, bet kuriuo atveju susideda ir iš jo saugojimo išlaidų. Finansų prastovos mokestis įvardijamas kaip pažangius ekonominius efektus duodantis mokestis, tačiau jis menkai ekonomikos mokslo buvo betyrinėtas, o ir praktinės panaudos pavyzdžių yra mažai žinoma. Šio mokesčio idėja atveria turtingą tyrinėjimų lauką ne tik ekonomikoje, bet ir kituose moksluose – pvz., sociologijoje. Panašiai kaip ir infliacija, užlaikymo mokestis mažina realią indėlio vertę, tačiau tai vyksta ne pinigų masės kiekio sąskaita, o apmokesdinimu. Vokietijos – Argentinos ekonomistas Silvio Gesell pasiūlo finansų prastovos mokestį kaip priemonę pinigų apyvartai spartinti bei didinti ekonominį efektyvumą. Ekonomikos klasikas John Maynard Keynes nors ir pripažino šio mokesčio privalumus, tačiau pagrindiniu ekonomikos stabilumo veiksniu laikė infliacijos sureguliavimą. Prastovos mokestis pritaikytas lokaliai valiutai sėkmingai veikė Austrijos Wörgl miestelyje 1932–1934 m., kur bedarbystė per metus sumažėjo 25%, tačiau centrinis Austrijos bankas, susidomėjus dar 300 bendruomenių, įžiūrėjo grėsmę monopoliui ir po bylinėjimųsi šią naujovę, atnešusią aukštą užimtumą bei produktyvumą, deja, sustabdė. Šį mokestį tyrinėja ir prof. Bernard Lietaer, parašęs monografiją.
Apeliavimas į lytį
Požiūris į skirtingų lyčių galimybes ar joms prideramą vaidmenį labai skiriasi priklausomai nuo valstybės ir ne kartą keitėsi istorijos eigoje. Pavyzdžiui, Egipte 94,9 % apklaustųjų mano, jog esant kritiškam darbo vietų trūkumui turi būti ribojama moterų teisė dirbti. Islandijoje taip atrodo tik 3,6 % žmonių. Viduramžių Europoje buvo manoma, jog iš tiesų gerai gydyti sugeba tik moterys, tačiau prasidėjus raganų medžioklei gydytojo darbas tapo vyriška profesija.
Prastovos mokestis
Literatūra
Monnaie fondante Свободные деньги
Apeliavimas į lytį
Logikos požiūriu, kai kuriuose apeliavimo į lytį argumentuose naudojamos ir kitos klaidos – išimtis, non-sequitur ir panašiai. Homoseksualams netolerantiškos visuomenės nuo šitos klaidos kenčia labiau.
T limfocitai
Subpopuliacijos
TC limfocitai ( – kenksmingas ląstelėms) turi CD8, bet neturi CD4 baltymo, dėl to kartais žymimi CD4+. CD8+. Jie sudaro apie 30 % visų T limfocitų. Beveik kiekviena branduolį turinti ląstelė įvairius savo baltymų fragmentus sujungia su baltymu MHC ir „iškelia“ šį kompleksą ląstelės paviršiuje. Jei ląstelė užkrėsta virusu ar bakterija, tai MHC į paviršių iškels ir patogeno baltymų fragmentus. Po organizmą cirkuliuojančios TC ląstelės TCR ir CD8 pagalba „skenuoja“ kitų ląstelių MHC I, ir jei aptinka antigeną (t. y. viruso arba bakterijos baltymo fragmentą) nedelsiant tą ląstelę sunaikina. Į jų aukų sąrašą pakliūna ir vėžinės bei transplantuotos svetimo organizmo ląstelės. TH limfocitai ( – padėjėjas) turi CD4, bet neturi CD8 baltymo, dėl to kartais žymimi CD4+. Jie sudaro apie 60 % visų T limfocitų. TH limfocitai per savo TCR ir CD4 sąveikauja su MHC II. Skirtingai nei MHC I, MHC II turi tik kai kurios imuninės sistemos ląstelės – B limfocitai, dendritinės ląstelės, makrofagai. Šios sąveikos paskirtis – pateikti T limfocitams antigenus, kuriuos jau pagavo kitos imuninės sistemos ląstelės, ir taip indukuoti pilną imuninį atsaką. Susidūrusios su antigenu TH ląstelės išskiria citokinus, kurių pagalbą suderintai reguliuojamas imuninis atsakas.
Raštuotasis auksavabalis
Kūnas 9 - 14 mm. Galva, priešnugarėlė, skydelis, pigidiumas ir kūno apačia juodos spalvos, apaugę tankiais pasišiaušusiais, gelsvais ar pilkšvais plaukeliais. Antsparniai matiniai, gelsvai oranžiniai, su juodais dryžiais.
T limfocitai
Brendimas
T limfocitų pirmtakas susiformuoja iš kamieninių kraujodaros ląstelių kaulų čiulpuose. Iš ten migruoja į užkrūčio liauką, kur ir vyksta visas brendimo procesas. Jo metu susiformuoja TCR receptoriai, CD3, CD4, CD8 baltymai, nulemiama ląstelės priklausomybė vienai ar kitai subpopuliacijai. Užkrūčio liaukoje vyksta ir susidariusių limfocitų selekcija. Jeigu T limfocitai nesugeba atpažinti savų MHC baltymų arba, dar blogiau, organizmo baltymus pažįsta kaip svetimus antigenus, jie gauna signalą apoptozei (programuotai žūčiai). Taip sunaikinama daugiau kaip 95 % visų bręstančių T limfocitų. Atranką praėję limfocitai palieka užkrūčio liauką, ir kraujagyslėmis arba limfagyslėmis keliauja į periferinę limfinę sistemą. Ten vyksta pastovi limfocitų cirkuliacija po organizmą, kurios tikslas padidinti antigeno ir T limfocito susidūrimo tikimybę. Aptikusi antigeną ląstelė aktyvuojasi ir pradeda daugintis. Palikuonys kovoja su infekcija ir jai pasibaigus žūsta. Lieka tik nedidelė dalis pasidauginusių T limfocitų, vadinamosios atminties ląstelės. Jei infekcija pasikartos, jos padės imuninei sistemai reaguoti daug greičiau.
Notiniškių apylinkė
Notiniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Kunigiškių apylinkės, dalies Žeimių apylinkės, dalies Piktonių apylinkės ir dalies Kudinų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Šiaulėnų apylinkės.
Raštuotasis auksavabalis
Aptinkami vasarą, ant įvairių žolinių ir sumedėjusių augalų žiedų. Lervos vystosi trūnijančioje lapuočių medienoje.
Spalva ir piešiniu panašūs į kamanes (mimikrija)
Glitupis
Glitupis – mažas upelis Lietuvoje, Telšių rajone, Varnių regioniniame parke. Prasideda Ankantų miške, į pietus nuo Kliokio ežero, netoli Kliokų kaimo. Teka į šiaurės rytus pro Kliokio ir Saloto ežerus. Įteka iš kairės į bevardį upelį (D-1), tekantį tarp Pluotinalio ir Didovo ežerų bei priklausantį Minijos aukštupio (Mavos, Kliurkės) baseinui. Glitupio santaka su D-1 yra 203 km nuo Minijos žiočių.
Prie upės prieina Karštenių kaimas.
Upėvardis kilo nuo žodžio glitus („glebus, tižus, slidus“).
Šliužas
Šliužas – bendrinis žodis, apimantis visus pilvakojus moliuskus (Gastropoda) neturinčius kriauklės (pilvakojai su kriaukle vadinami sraigėmis). Skirstomi į jūrinius ir sausuminius. Šliužai prarado kriauklę evoliucijos proceso metu, tačiau jų gyvybiniai organai pasiliko viršutinėje kūno dalyje.
Galvoje yra čiuopikliai ir akys. Burna dantyta. Minta daugiausia augalais, nuokritomis, tačiau yra ir plėšrių rūšių.
Lietuvoje gyvenantys šliužai priklauso šioms šeimoms:
thumb|left|210px|Įvairios šliužų rūšys
Jonavos I tvenkinys
Jonavos I tvenkinys arba Joninių tvenkinys – Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseino tvenkinys Lietuvoje, telkšantis Jonavos miesto centrinėje dalyje. Įrengtas ant Neries dešiniojo intako Varnakos upelio (1,3 km nuo jo žiočių), prasidedančio Jonavos rajone šalia Gudžionių kaimo. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,52 km, plotis - iki 0,12 km. Altitudė 54,5 m. Krantai aukšti, vietomis apaugę medžiais, pietinėje pakrantėje yra paplūdimys, į pietryčius - Jonavos miesto stadionas. Priešsroviui už 70 m telkšo Jonavos II tvenkinys.
Tvenkinio kodas – 12050393, plotas – 4,5 ha.
Šalia Jonavos I tvenkinio veda A. Kulviečio, Žemaitės, Sodų gatvės.
Vilnoja (upė)
Vilnoja – rytų Lietuvoje tekanti upė; Dūkštos kairysis intakas (Neries baseinas). Išteka iš Vilnojos ežero, teka į šiaurės vakarus, prateka Maišiagalos mišką. Įteka į Dūkštą į pietvakarius nuo Maišiagalos, 11,7 km nuo jos žiočių.
Prie Vilnojos yra šie kaimai: Užuežerė, Brinkiškės, Papokšė, Pavilnojys, Glatkiškės.
Sidarių apylinkė
Sidarių apylinkė (arba Sidorų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Baroniškių apylinkės ir Liepiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Šiaulėnų apylinkės.
Algimantas Kriūnas
Algimantas Kriūnas (g. 1958 m. kovo 10 d. Kaune) – choro dirigentas.
Biografija
Baigęs Kauno vaikų muzikos mokyklą ir 12-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Vladas Balsys). Būdamas ketvirtame kurse, pradėjo dirbti Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriojo choro „Daina“ chormeisteriu. 1977–1983 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Algimanto Lopo klasė). Studijų metais buvo Respublikinių mokytojų namų berniukų choro „Ąžuoliukas“ ir Valstybinio pedagoginio instituto mišriojo choro „Ave Vita“ chormeisteris.
Yra respublikinių dainų švenčių konsultantas, regioninių dainų švenčių Tauragėje ir Alytuje dirigentas, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės ansamblių vakaro Kalnų parke dirigentas, taip pat ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniaus Kalnų parke Ansamblių vakaro vyr. dirigentas. Žmona Nijolė Sinkevičiūtė-Kriūnienė kompozitorė.
Kazys Bagdonavičius
Kazys Bagdonavičius (g. 1941 m. lapkričio 10 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas.
Lois Chiles
Luiza Čails (, g. 1947 m. balandžio 15 d. Hiustonas, Teksasas) – amerikiečių aktorė ir buvęs modelis.
Biografija
Luiza gimė Hiustone, Barbara Wayne Kirkland ir Marion Clay Chiles šeimoje ir turi du brolius: Clay Kirkland ir William Edmonds.
Kazys Bagdonavičius
Biografija
Nuo 1958 m. dirbo Kauno HE statyboje, Kauno įmonėse. 1968–1982 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto vyresnysis redaktorius, rašė scenarijus televizijos serialams; 15 inscenizacijų pastatyta televizijos miniatiūrų teatre.
1982–1986 m. žurnalo „Komunistas“ redakcijos konsultantas, vyresnysis mokslinis redaktorius, 1987–1989 m. – Lietuvos reklamos agentūros vyriausias redaktorius, 1989–1991 m. – Meno darbuotojų susivienijimo „Mūza“ (vėliau pasivadinusio „Nuotaika“) valdybos pirmininko pavaduotojas. 1991–1994 m. savaitraščio „Baltijos birža“ redaktorius, 1994–1995 m. laikraščio „Litas“ korespondentas, 1995–2001 m. AB „Lietuvos kuras“ atstovas spaudai.
Lois Chiles
Biografija
Luiza augo Alice mieste Teksase, mokėsi Teksaso universitete Ostine (baigė 1969 m.) ir Finch koledže Niujorke. Čia ją pastebėjo žurnalo „Glamour“ redaktorius, ieškantis naujų veidų specialiam leidinio viršeliui. Netrukus ji pasirašė sutartis su „Wilhelmina Models“ ir „Elite Models“ agentūromis ir pradėjo sėkmingą modelio karjerą Niujorke bei Paryžiuje, tapusi tuo metu viena žymiausiu šios profesijos atstovių.
Kazys Bagdonavičius
Biografija
Nuo 1984 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Lois Chiles
Biografija
Kaip aktorė Luiza debiutavo 1972 m. filme „The Way We Are“ su Robert Redford ir Barbra Streisand. 1974 m. ji dar kartą filmavosi su Redfordu ir Mia Farrow juostoje „The Great Gatsby“.
Kazys Bagdonavičius
Kūryba
Parašė keletą scenarijų dokumentiniams filmams, televizijos apybraižoms, daugybę scenarijų meninėms agitbrigadoms. Satyrinės prozos paskelbė periodiniuose leidiniuose „Pergalė“, „Šluota“, „Švyturys“, „Kalba Vilnius“, „Literatūra ir menas“, almanache „Devyni vilkai“ (1970 m.), rinkinyje „Satyra ir humoras mažajai scenai“.
Lois Chiles
Biografija
1977 m. Luiza atsisakė pasiūlymo vaidinti filme apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Šnipas, kuris mane mylėjo“ norėdama padaryti savo karjeroje pertrauką. (jai numatytas rusų agentės Anyos Amasovos vaidmuo atiteko Barbarai Bach).1978 m. ji pasirodė Agatha Christie romano „Death on the Nile“ ekranizacijoje ir trileryje „Koma“, kuriame, kaip dažniausiai, vaidino auką.
Kazys Bagdonavičius
Kūryba
Išvertė gruzinų, latvių, rusų humoristinės literatūros. Jo satyrinei prozai būdingas buitinis realizmas, autoironija, pasišaipymas iš visuomenės ydų. Parašė pjesių.
Lois Chiles
Biografija
1979 m., lėktuve susipažinusi su režisieriumi Lewis Gilbert, vėliau iš jo sulaukė dar vieno kvietimo į bondiados seriją ir atliko savo žymiausią vaidmenį – CŽV mokslininkės ir astronautės Hooly Goodhead – filme „Munreikeris“.
Kazys Bagdonavičius
Bibliografija
Scenarijai:
Lois Chiles
Biografija
Po brolio mirties 1979 m. Luiza nusprendė padaryti 3 metų pertrauką, nors tuo metu jos karjera pradėjo klostytis vis sėkmingiau. Grįžus į ekranus, jai teko tenkintis tik nedideliais vaidmenimis: „Sweet Liberty“ (1986 m.), „Creepshow 2“ (1987 m.) ar „Say Anything...“ (1989 m.). 1982 – 83 m. ji vaidino to metu populiariame seriale „Dalasas“, taip pat atskirose serialų „Hart to Hart“ ir „Murder, She Wrote“ dalyse.
Kazys Bagdonavičius
Bibliografija
Satyros rinkiniai:
Lois Chiles
Biografija
1997 m. ji atliko epizodinius vaidmenis juostoje „Greitis 2: laivo užgrobimas“ ir Bondo nuotykius parodijuojančioje komedijoje „Austin Powers: International Man of Mystery“.
2005 m. Luiza vaidino dviejuose kriminalinio serialo „CSI: Crime Scene Investigation“ dalyse, kurioms scenarijų parašė ir režisavo geras Luizos draugas Quentin Tarantino. 2006 m. ji nusprendė baigti aktorės karjerą.
Nuo 2002 m. ji dėstė vaidybos kursą Hjustono universitete, o 2005 m. jai suteiktas profesorės vardas.
Asmeninis gyvenimas
Luiza ilgus metus buvo roko grupės „The Eagles“ nario Don Henley draugė, tačiau jiedu niekada nebuvo susituokę.
2001 m. aktorei diagnozuotas krūties vėžys, tačiau 2005 m. ligą pavyko įveikti.
Iolu Johnson Abil
Biografija
Abil gimė 1942 m. gruodžio 31 d. Tanos saloje Tafea provincijoje. Jis mokėsi Lenakelio miestelio pagrindinėje mokykloje.
Vėliau jis ketverius metus mokėsi kooperacinėje kolegijoje Jungtinėje Karalystėje.
Abil pradėjo savo politiko karjerą pirmojoje šalies vyriausybėje po nepriklausomybės paskelbimo – premjeru būnant Walter Lini. Tuomet jis tapo pirmuoju žemės ūkio ministerijos sekretoriumi.
Prezidentavimas
Iolu Johnson Abil į prezidento postą išrinko nacionalinė rinkiminė kolegija. Šalies prezidentui išrinkti prireikė trijų turų. Pirmojo metu Abil gavo 16 Balsų, antrojo – 26, o reikiamus 39 jis viršijo trečiame ture, surinkęs 41 balsą.
Erazank Erewan
Jerevano „Erazank“ – Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano. Anksčiau klubas žaidė Stepanakerte.
Kambarinės dienoraštis
thumb|100px|left|Octave Mirbeau, Célestine
Kambarinės dienoraštis yra 1900 m. išspausdintas Octave Mirbeau romanas. Kūrinyje tiriama visuomenė, kurioje viešpatauja stipresniojo įstatymas ir pinigų galia. Mirbeau aprašo tarnų padėtį, jam primenančią modernią vergovės formą. Le Journal d’une femme de chambre buvo du kartus ekranizuotas : 1946 m., (režisierius Jean Renoir, JAV) ir 1964 m. (režisierius Luis Buñuel, Prancūzijoje).
Non-sequitur (logika)
Non-sequitur – lotyniškas terminas, reiškiantis „neišplaukia“. Logikoje non-sequitur argumentas yra tada, kai išvados neplaukia iš prielaidų. Iš esmės, bet kokia loginė argumentacijos klaida yra kažkuris non-sequitur variantas.
Pavyzdžiui:
Egzistuoja ir tiesiog non-sequitur argumentacijos klaidos, nepriskiriamos jokiems paplitusiems klaidų tipams. Pavyzdžiui: „šiandien mano plaukai gražūs, vadinasi, žmonės mane mylės“. Čia išvada (žmonės mane mylės) tiesiog neplaukia iš prielaidos (mano plaukai gražūs). Tokio tipo argumentacijos klaidos ypač dažnai išnaudojamos reklamose.
Sigurdas Hakonsonas
thumb|right|350 px|Sigurdas Hakonsonas su karaliumi Haakonu Haraldsonu, piešė Christian Krohg, 1899 m. Sigurdas Hakonarsonas (g. apie 895–962 m.) – Ladės jarlas (Triondelago valdovas).
Hakono Grjotgardsono sūnus.
Sigurdą nužudė karalius Haraldas Pilkasis Apsiaustas (Eriko Kruvinojo Kirvio sūnus), besistengdamas suvienyti Norvegiją savo valdžioje.
Už nužudymą atkeršijo Sigurdo sūnus Hakonas Sigurdsonas.
Sigurdo rūmų poetu buvo Kormakras Egmundarsonas. Kormakro baladės Sigurðardrápa apie jarlą fragmentai išliko Skáldskaparmál ir Heimskringloje.
Niagara (upė)
Niagara  – upė JAV (Niujorko vlst.) ir Kanadoje (Ontarijuje), Didžiųjų ežerų sistemoje. Išteka iš Erio ežero, teka į pietus per Niagaros kuestą (aukštumą). Sudaro JAV-Kanados valstybinę sieną. Įteka į Ontarijo ežerą. Upės vagoje yra garsusis Niagaros krioklys. Likusi vaga taip pat slenkstėta, joje yra nemažai salų (didžiausia – Didžioji sala su Grand Ailendo miestu). Kadangi didžioji Niagaros dalis laivybai netinkama yra iškastas aplinkinis Velando kanalas.
Didžiausi intakai: Tonavanda ir Velandas.
Įrengta galinga hidroelektrinė. Prie Niagaros įsikūrę šie miestai: Bafalas, Grand Ailendas, Niagara Folsas, Šiaurės Tonavanda, Tonavanda (JAV), Fort Eris, Niagara Folsas, Niagara prie Leiko, Kvinstaunas (Kanada).
Nuorodos
thumb|left|230px|[[Niagaros krioklys]]
Senoji Varėna
Senoji Varėna (seniau Varėna I) – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, prie Merkio ir Varėnės santakos, 4 km į šiaurę nuo Varėnos, prie kelio. Kaime stovi Senosios Varėnos Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1994 m.), veikia A. Ryliškio vidurinė mokykla, lopšelis-darželis „Nykštukas“, biblioteka. Ant aukšto pakrantės šlaito (ten, kur Varėnė įteka į Merkį ir prie pat kelio į Varėną) įrengtas medžio skulptūrų parkelis. Yra Nepriklausomybės paminklas (atstatytas 1989 m.). Plėtojamas miško gėrybių rinkimas ir išvežimas.
Etimologija
Gyvenvietės vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo upės, kuri teka pro miestą – Varėnės (anksčiau vadinosi Varėna). Dėl klaidingos perrašos lenkų kalboje įsigalėjo pavadinimas be pirmosios raidės (Orany).
Liaudies etimologija mena legendą, kad Varėnos pavadinimas kildinamas iš pramotės deivės Varėnės vardo, kuri globojo šalia upės įsikūrusius medžioklius ir žvejus. Ji padėdavusi žmonėms išgyventi. Pasivertusi lydeka ji varydavo žuvį į tinklus. Miške persikūnydavo į vilkę ir gindavo žvėris į medžiotojų spąstus. Kol žmonės buvo geri ir vertino savo promotės paramą (atnešdavo aukų), viskas sėkmingai klojosi. Vėliau žmonės pasidarė ganėtinai stiprūs ir išpuiko: nebeskyrė pakankamai dėmesio juos globojančiai Varėnei, todėl įskaudinta ji paliko gentį. Taigi, Varėnos vardas siejamas ir su žodžiu „varyti“.
Istorija
Pirmąkart istoriniuose šaltiniuose Varėna minima 1413 m. sausio 13 d. Laiške Ordino magistrui pažymima, kad jis rašytas „naujajame medžioklės dvare, vadinamame Varėna, greta Merkio upės“. Vėliau pastatytas Varėnos dvaras, priklausęs Ldk iždininkui M. Bžostovskiui. Prie dvaro atsiradęs miestelis minimas nuo 1486 m., Varėnos valsčius – 1576 m., miestas – 1582 metais. XVI a. minimas karališkasis Varėnos dvaras. Miestelis sunyko per XVII a. vidurio – XVIII a. pradžios karus. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla.
Labai nukentėjo per I pasaulinį karą (1915 m. ties miesteliu apie dvi savaites prie Merkio upės Rusijos kariniai daliniai stabdė Vokietijos kariuomenės puolimą), tarpukariu priklausė Lietuvai, o Varėna II buvo Lenkijoje, už demarkacinės linijos. 1931 m. miestelyje veikė >30 parduotuvių, kartono fabrikas, gyventojai vertėsi sielių plukdymu. 1927 m. buvusiuose cariniuose kariuomenės karininkų rūmuose įrengta plaučių ligų ligonių, buvusiame Artilerijos stoties pastate – „Dainavos“ sanatorija.
Po karo Varėna II tapo miestu, apskrities, vėliau – rajono centru, o Varėna I teliko miesteliu. 1980 m. abi Varėnos buvo sujungtos (iki tol Senoji Varėna turėjo miestelio statusą), o Varėna I pavadinta Varėnos Senamiesčiu, tačiau 1994 m. ji buvo vėl atskirta nuo miesto ir tapo jau nebe miesteliu, o kaimu Senoji Varėna. 1980 m. prie Varėnos prijungti buvę Senosios Varėnos priemiesčiai – Naujaūlyčis ir Antakalnis.
2013 m. balandžio 10 d. patvirtintas Senosios Varėnos herbas.
thumb|Įvažiavimas į gyvenvietę
Gyventojai
thumb|Skulptūrų kelio fragmentas
Kuršių nerijos nacionalinis parkas
Kuršių nerijos nacionalinis parkas – nacionalinis parkas Lietuvos vakaruose, Kuršių nerijoje. Iš rytų parką skalauja Kuršių marios, iš vakarų – Baltijos jūra. Pietvakariuose ribojasi su Rusijos Kuršių nerijos nacionaliniu parku.
Kuršių nerijos nacionalinis parkas užima 264,74 km² plotą, iš kurių sausuma užima 97,74 km² arba 37 proc. teritorijos, Kuršių marios 42,00 km² arba 16 proc. ir Baltijos jūra 125,00 km² arba 47 proc.
Parko direkcija yra Nidoje. Kuršių nerijos nacionalinis parkas įsteigtas 1991 m. siekiant išsaugoti vertingiausią gamtiniu ir kultūriniu požiūriu Lietuvos pajūrio kraštovaizdžio kompleksą su unikaliu Europoje kopagūbriu ir etnokultūrinio paveldo vertybes. 2000 m. Kuršių nerija įtraukta į UNESCO pasaulinio kultūros paveldo sąrašą. Kuršių nerija taip pat priklauso saugomų teritorijų tinklui Natura 2000.
Gamta
Parke saugoma: Kuršių nerijos didysis kopagūbris, senosios parabolinės kopos ties Juodkrante, mirusios arba pilkosios kopos ties buvusiomis, dabar užpustytomis Agilos ir Naglių gyvenvietėmis, pustomos Parnidžio ir Sklandytojų kopos, užpustyti palaidoti dirvožemiai, taip pat pajūrio ir pamario palvės, apsauginis pajūrio kopagūbris, savita augalija ir gyvūnija, taip pat miškai su sengirės fragmentais. Vertingi apsauginis pajūrio kopagūbris, savitos Kuršių nerijos augalų ir gyvūnų bendrijos, miškai su sengirės fragmentais, marių ir jūros ekosistemos.
Per neriją nusidriekia paukščių migracijos kelias, kuriuo pavasarį ir rudenį praskrenda milijonai įvairių rūšių paukščių. 30 km nuo Klaipėdos yra paukščių žiedavimo stotis. Puikūs vaizdai atsiveria nuo apžvalgos aikštelių ant Garnių kalno, Naglių gamtos rezervate, ant Parnidžio ir Vecekrugo kopų ir Karvaičių kopų papėdėje, Pervalkos įlankoje, ant Meškos galvos kopos. Parkas išsiskiria savo unikalumu, kadangi tarp Kuršių marių ir Baltijos jūros esantis siauras Kuršių nerijos pusiasalis sudarytas iš vandens srovių atnešto smėlio. Vėjų supustytos kopos, drėgni pažemėjimai (palvė), paplūdimiai – visas šis gana jaunas kraštovaizdis nuolatos kinta. Siekiant sulaikyti pustomą smėlį, dideli kopų plotai buvo užsodinti mišku. Senajame nerijos miške, ypač arčiau jūros, dėl nuolat pučiančių vėjų, medžiai auga pasvirę. Kuršių marių pakrantės čia smėlėtos, su keletu nendrėmis apaugusių įlankų. Į marias daug kur leidžiasi smėlėti dar gyvų kopų krantai. Sausi ir nederlingi nerijos dirvožemiai, staigios ir dažnos orų permainos, stiprūs vėjai neleido plėstis gyvenvietėms ir buvo palankūs savitai augmenijai formuotis.
Augalija
Iš viso čia auga apie 900 augalų rūšių, iš kurių 21 įrašyta į Lietuvos Raudonąją knygą, o 16 rūšių auga tik bemiškėse, atvirose smėlynų ir pievų buveinėse. Čia auga kitur Lietuvoje neaptinkamos pajūrinės zundos (Eryngium maritimum), tyrulinės erikos (Erica tetralix) ir daugybė augalų, būdingų atviriems smėlėtiems dirvožemiams. 1995 m. Kuršių nerijoje buvo aptikta Lietuvai nauja ir reta rūšis – vakarinė viksva (Carex pseudobrizoides).
Kuršių nerija unikali tuo, kad čia auga tik rytinės ir pietinės Baltijos jūros kraštams būdingos endeminės rūšys ar jų porūšiai, kaip kad baltijinės linažolės (Linaria loeselii), baltijiniai pūteliai (Tragopogon heterospermus), baltijinės koklės (Cakile maritima subsp. baltica).
Čia aptikta apie 16 invazinių augalų rūšių, tarp jų baltažiedės robinijos (Robinia pseudoacacia), raukšlėtalapiai erškėčiai (Rosa rugosa), uosialapiai klevai (Acer negundo), vėlyvosios ievos (Padus serotina), varpinės medlievos (Amelanchier spicata), muilinės gubojos (Gypsophila paniculata), bitinės springės (Impatiens glandulifera) ir tt.
Grybai
Parke auga grybai.
Gyvūnija
Žinduoliai (Mammalia): Nacionaliniame parke gyvena 48 žinduolių rūšys, iš jų 8 yra įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą, ir iš jų 17 - saugomos Europos mastu. Tarp žinduolių gausiausi rūšine įvairove yra šikšnosparniai (Chiroptera), čia gyvena net 14 jų rūšių. Palyginimui, Lietuvoje iš viso gyvena 15 šikšnosparnių rūšių.
Parke veisiasi briedžiai (Alces alces), šernai (Sus scrofa), stirnos (Capreolus capreolus), rudosios lapės (Vulpes vulpes), pilkieji kiškiai (Lepus europaeus), barsukai (Meles meles). Kartais į pajūrį užklysta ilgasnukiai ruoniai (Halichoerus grypus), kurie įrašyti į Lietuvos raudonąją knygą. Iš smulkių gyvūnų nerijoje gyvena miškinės kiaunės (Martes martes), šermuonėliai (Mustela erminea), žebenkštys (Mustela nivalis), upiniai bebrai (Castor fiber), paprastosios ūdros (Lutra lutra), kurios įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą, geltonkaklės pelės (Apodemus flavicollis), kirstukiniai (Soricidae) ir kt.