cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bafometas
thumb|220px|[[Tamplieriai garbina Bafometą]] Bafometas – neaiškios kilmės žodis, pirmą kartą pavartotas Tamplierių proceso protokoluose (XIV a. pr.). Šiam tamplierių simboliui stojant į ordiną reikšta pagarba jį bučiuojant.
Inkvizicija inkriminavo Tamplierių ordinui kaltinimus erezija, satanistinėmis praktikomis ir kt. Tarp kaltinimų buvo ir tai, kad tamplieriai esą garbina galvos pavidalo stabą, kurį jie vadina Bafometu. Templieriai buvo kaltinami ir polinkiu į islamą, o Bafometas kildinamas iš Mahometo.
XIX a. prancūzų okultistas Elifasas Levi sukūrė alegorinę figūrą – pabaisą su vyro lyties organu ir moteriškomis krūtimis, demono sparnais ir ožio kanopomis bei galva; tarp ragų vaizduojamas žibintas. Patį pavidalą Levi veikiausiai pasiskolino iš Taro kortų. Šį įvaizdį okultistas vadino „Mendeso Ožiu“ (vesdamas paralelę su ožiagalve egiptiečių dievybe, garbinta Mendeso mieste). Levi tapatino jį ir su tamplierių Bafometo stabu – taip Mendeso Ožiui prigijo pavadinimas „Bafometas“. Levi taip pat pavadino šią figūrą „Šabašo Ožiu“ – šabašas reiškia raganų sueigą (jose esą ožio pavidalu apsireiškia Šėtonas. Žodis šabašas kilo iš, judaizme reiškiančio šabo šventę.
Ant Mendeso Ožio kaktos Levi pavaizdavo pentagramą (neapverstą) – anot jo, šviesos simbolį. Dvi Ožio rankos rodo į baltą ir juodą mėnulius. Levi aiškinimu, tai simbolizuoja Chesed (hebr. malonė) ir Gevurah (hebr. rūstybė) – dvi kabalistinės Dievo emanacijų schemos sefiras, du Dievo atributus. Šių aspektų dermė (ir vyriško bei moteriško prado sąjunga) – mistiko siekinys, todėl Levi vadina Mendeso Ožio rankų padėtį hermetizmo ženklu.
Jurgiškės (reikšmės)
Jurgiškėmis vadinami kaimai:
Mahdija
Mahdija – miestas rytų Tunise, Viduržemio jūros pakrantėje, tarp Sfakso pietuose ir Suso šiaurėje. Vilajeto centras. Yra žvejybinis uostas. Žuvies perdirbimo, kilimų audimo pramonė. Kurortas. Yra X a. didžioji mečetė, XVI a. Bordž el Kebiro tvirtovė, Skif el Kalos vartai, Bordž er Raso bokštas, šilkininkystės muziejus.
Istorija
Gyvenvietė išaugo dar finikiečių laikais. Romėnų laikais buvo žinoma kaip Ruspae. ~80 m. pr. m. e. Mahdijos apylinkėse nuskendo graikų laivas, kuriame šiais laikais rasta vertingų radinių. VI a. buvo vyskupystės centru. Vėliau Mahdiją užkariavo arabai, 921 m. miestas tapo Fatimidų valdos Ifrikijos sostine. 1087 m. Mahdijos uostą užpuolė italų laivynas ir sunaikino arabų laivyną. Tai leido europiečiams įsigalėti Viduržemio jūroje. 1148 m. miestą užėmė normanai. XIII a., valdant Hafsidų dinastijai, sostinė perkelta į Tunisą. Vėliau Mahdiją ne kartą puolė italai, prancūzai, ispanai, miestas prarado savo strateginę reikšmę.
Skersmuo
miniatiūra|Raudonos linijos ilgis šiame apskritime yra vadinamas diametru (skersmeniu). Skersmuo arba diametras (🇬🇷 – dia 'per' + metro 'matas') – bet kokia tiesės atkarpa, kuri praeina per apskritimo centrą ir kurios galutiniai taškai yra ant apskritimo. Diametras yra ilgiausia apskritimo styga. Diametras yra du kartus ilgesnis už apskritimo spindulį.
Apskritimo ilgio ir skersmens santykis yra skaičius π (pi), kuris yra apytiksliai lygus 3,14.
Topologijoje aibės skersmuo metrinėje erdvėje yra apibrėžiamas kaip didžiausias atstumas tarp dviejų taškų, priklausančių pačiam poaibiui.
Vidinis ir išorinis skersmuo
miniatiūra|Apskritas žiedas, kurio vidinis diametras yra d=2r, išorinis diametras D=2R ir žiedo plotis b=R-r. Apvalaus žiedo arba tuščiavidurio cilindro atveju yra išskiriami vidinis ir išorinis skersmuo.
Atskirti vidinį ir išorinį skersmenį dažnai naudojami simboliai: d ir D.
Julio César Tello
thumb|200px
Skersmuo
Skersmens simbolis
Skersmens simbolis yra panašus į perbrauktą o (ø). Unikode simbolį žymi kodas 8960 (šešioliktainis 2300), HTML tinklalapiuose jis žymimas <tt>⌀</tt> ar <tt>⌀</tt>.
Microsoft Windows sistemoje simbolį ø galima įvesti nuspaudus <tt>[Alt]</tt> klavišą ir įvedus skaičius <tt> 0 2 4 8 </tt> skaičių klaviatūroje. Skersmens simbolis gali būti supainiotas su tuščios aibės simboliu ∅, kuris panašus į didžiąją Ø.
Julio César Tello
Chulijas Sesaras Teljas (Julio César Tello; g. 1880 m. balandžio 11 d. Limos departamente – m. 1947 m. birželio 7 d.) – žymus Peru archeologas, tyrinėjęs priešinkines Peru kultūras.
1909 m. Teljas Peru baigė medicinos bakalauro studijas ir išvyko studijuoti į Harvardą, kur 1911 m. įgijo antropologijos magistro laipsnį. Teljas 1925 m. rado 429 Parakaso kultūros mumijas, taip pat ištyrinėjo Čavin de Uantarą (Čavino kultūra), atrado Sero Sečino miestą. Mokslininkas parašė daug knygų, mokslinių darbų apie Čavino, Parakaso, Naskos kultūras. Teljo garbei pavadintas obeliskas, rastas Čavino mieste.
Lindenas (Gajana)
Lindenas  – miestas šiaurės Gajanoje, abipus Demeraros upės, į pietus nuo Džordžtauno. Aukštutinės Demeraros-Berbiso regiono centras. Boksitų gavybos pramonės centras. Telkiniai plyti į pietus nuo miesto, didelė dalis jau nebenaudojami. Yra viešbutis, 1946 m. įkurta Makenzio aukštoji mokykla. Keliai į Rokstoną (prie Esekibo), Džordžtauną, Itunį.
Istorija
Lindenas sudarytas 1970 m. apjungus tris gyvenvietes – Makenzį, Vismarą ir Christianburgą. Pavadintas šalies prezidento Linden Forbes Burnham garbei.
Vaclovas Peleckis
Vaclovas Peleckis (1910 m. rugpjūčio 28 d. Šiauliai – 2009 m. balandžio 19 d. Šiauliai) – statybos inžinierius, Lietuvos nusipelnęs bokso treneris, tarptautinės klasės teisėjas, vadinamas Lietuvos bokso tėvu, 1999 m. pripažintas geriausiu XX a. Lietuvos bokso treneriu, Lietuvos bokso čempionas, pasak agentūros „Factum“ Lietuvos rekordų knygos – vyriausias amžiumi Lietuvos rašytojas.
Biografija
1930 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. Dar gimnazijoje susidomėjo boksu ir nuo 1927 m. pradėjo sistemingai treniruotis. 1933 m. bokso gudrybių jį mokė iš Amerikos į Lietuvą grįžęs garsus to meto boksininkas Juozas Vinča, o 1934 m. Klaipėdoje – tada žymus treneris estas Kuura.
Boksininkų profesionalų tuomet nebuvo, todėl jaunuolis pasirinko statybininko profesiją. 1936–1938 m. jis vadovavo statybininkų kolektyvui, stačiusiam Linkaičių ginklų gamyklą Radviliškio rajone, kurios kompleksą sudarė 52 pastatai. Tarp jo statytų objektų: 1938–1940 m. Šiaulių centrinio pašto rūmai, Varnių ir Telšių kareivinės, Rėkyvos elektrinė, 1941–1944 m. – Rubikių plytinė Anykščių rajone. Po Antrojo pasaulinio karo 36-erius metus dirbo inžinieriumi Šiaulių statybos ir remonto valdyboje. Statybininko stažas – 51-eri metai.
2006 m., būdamas 95 metų 9 mėnesių 22 dienų amžiaus parašęs knygą „Pasaulis, kuriame gyvenau“ agentūros „Factum“ prie Lietuvos kultūros fondo pripažintas vyriausiu Lietuvos rašytoju. Ankstesnis šios kategorijos rekordininkas buvo 92 metų amžiaus Juozas Žlabys-Žengė, parašęs knygą „Pavasarių gramatikos: poezijos rinktinė“.
Užaugino dvi dukras ir du sūnus. Tik sūnus Vaclovas pamėgo boksą. Jis – triskart Lietuvos bokso čempionas, 1973–1974 m. tarnaudamas kariuomenėje Rygoje tapo Latvijos čempionu, 1977 m. – Pabaltijo ir Baltarusijos čempionu.
Vaclovas Peleckis – užkietėjęs žvejys. Didžiausias jo laimikis – 15,7 kg lydeka, pagauta prie Kuršių marių Vilhelmo kanale.
Sportinė veikla
1935 m. Vaclovas Peleckis tapo Lietuvos bokso čempionu. Vėliau daugiau pasižymėjo kaip treneris. 1945–1949 m. Lietuvos bokso rinktinės, kurios sudėtyje buvo Algirdas Šocikas, Antanas Zaboras, C. Mickevičius, Ignas Sarapinavičius ir kiti, treneris. 1952 m. gilino žinias Maskvoje, bokso trenerių stovykloje, kur dėstė geriausi ano meto bokso meistrai V. Ogurenkovas, M. Michailovas ir kiti. 1957 m. Maskvos pasauliniame bokso turnyre (tais metais Maskvoje vyko pasaulio jaunimo festivalis), apdovanotas diplomu už gerą teisėjavimą. 1952-1960 m. paruošė TSRS sporto meistrą ir devynis 1-ojo bei 2-ojo atskyrių boksininkus.
1958-1967 m. Šiauliuose treniravo Joną Čepulį, kurio didžiausias pasiekimas – XIX vasaros olimpinių žaidynių Meksike sidabro medalis. Be jo, išugdė 26 Lietuvos bokso čempionus, 18 Lietuvos jaunimo čempionų, 8 sporto meistrus, 2 TSRS jaunimo čempionus.
1967 m. suteiktas nusipelniusio bokso trenerio vardas. 1998 m. apdovanotas Tarptautinio Olimpinio komiteto „Fair-Play“ prizu, o 1999 m. pripažintas geriausiu Lietuvos XX a. bokso treneriu.
Citata
98-uosius eidamas Vaclovas Peleckis į klausimus apie savo žvalumą atsakė, jog turi tokį žvalumo receptą: nevalgyti rūkytų mėsų, o kuo daugiau žuvies ir pieno produktų, vaisių, daržovių, gal dar paukštienos. Prie žuvies ir sūrio, juokavo ringo senjoras, būtinas geras vynas. O svarbiausia – judėjimas, gera nuotaika, humoras.
Petras Paulius Vežbovskis
thumb|Vyskupo Petro Pauliaus Vežbovskio atminimo lenta Seinų katedroje Piotr Paweł Wierzbowski (1818 m. rugpjūčio 14 d.  – 1893 m. liepos 1 d. Seinuose) – katalikų dvasininkas, Seinų vyskupijos vyskupas 1872–1893 m.
Kunigu įšvęstas 1841 m. spalio 31 d. Buvo klebonu Šumove ir Suvalkuose. Prisidėjo prie 1863–1864 m. sukilimo. 1872 m. tapo Seinų vyskupu. Vyskupu įšventintas Šv. Kotrynos Aleksandrietės bažnyčioje Sankt Peterburge. Jį konsekravo Mogiliovo arkivyskupas metropolitas Antanas Fijalkovskis (Antoni Fijałkowski).
Raquel Welch
Reičel Velš (, tikrasis vardas – Jo Raquel Tejada; 1940 m. rugsėjo 5 d. – 2023 m. vasario 15 d. ) – JAV aktorė ir dainininkė, laikoma septintojo–aštuntojo dešimtmečių tarptautinio masto sekso simboliu.
Biografija
Reičel gimė aeronautikos inžinieriaus iš Bolivijos Armando Carlos Tejada Urquizo (1911–1976) bei amerikietės, architekto Emery Stanford Hall dukters Josephine Sarah (1909–2000) šeimoje    ir buvo pirmoji iš 3 vaikų.
Hermann Göring
1932–1945 m. Vokietijos Reichstago prezidentas ir Trečiojo Reicho ministras. Antrojo pasaulinio karo metu buvo Vokietijos oro pajėgų vyriausiasis vadas. Atsakingas už koncentracijos stovyklų ir gestapo (nacių slaptosios policijos) sukūrimą. Ją perdavė SS vadui Heinrichui Himleriui. 1941 m. Reinhardui Heidrichui įsakė suorganizuoti galutinį sprendimą nužudyti milijonus žydų (Holokaustas) ir lenkų.
Raquel Welch
Biografija
Kai jai buvo dveji metai, tėvas gavo paskyrimą į Kaliforniją ir šeima persikėlė į San Diegą. La Choljoje Reičel lankė mokyklą ir nuo septynerių metų mokėsi baleto, tačiau, sulaukusi 17-os, buvo priversta jį mesti, dėl, mokytojų nuomone, netinkamos figūros. left |thumb|R.Welch filme „[[100 šautuvų“ 1969 m.]] Besimokydama mokykloje ji dalyvavo keliuose grožio konkursuose ir pelnė ne vieną apdovanojimą.
Hermann Göring
Vienas iš 25 asmenų, teisiamų Niurnbergo tribunole. 1946 m. spalio 1 d. už karo nusikaltimus nuteistas pakarti, tačiau likus ~3 valandoms iki pakorimo, nusižudė prakąsdamas stiklinę kalio cianido kapsulę.
Raquel Welch
Biografija
1958 m. ji baigė mokyklą, o po metų, jau būdama nėščia, ištekėjo už mokyklos laikų draugo James Welch. Pora susilaukė dviejų vaikų, tačiau jau nuo 1962 m. nustojo gyventi kartu.
Netrukus Reičel laimėjo stipendiją studijuoti San Diego koledže vaidybą ir pradėjo vaidinti spektakliuose. Kiek vėliau ji įsidarbino San Diego vietinėje televizijoje KFMB orų pranešėja ir dėl darbo metė mokslus.
Hermann Göring
Ankstyvieji metai
miniatiūra|Hermanas Geringas 1907 m. Tėvas buvo teisėjas, kurį 1885 m. Vokietijos kancleris Otas von Bismarkas paskyrė pirmuoju Pietvakarių Afrikos (šiandien – Namibija) reichskomisaru (generalgubernatoriumi).
Turėjo du brolius Albertą Geringą ir Karlą Ernstą Geringą, bei dvi seseris Olga Teresę Sofiją Gering ir Paula Elizabet Roza Gering.
Raquel Welch
Biografija
Išsiskyrusi su vyru, Reičel su dviem vaikais persikėlė į Dalasą, kur įsidarbino padavėja kokteilių bare bei tapo juvelyrikos parduotuvės „Neiman-Marcus“ reklaminiu veidu. 1963 m. ji vėl persikėlė į Los Andželą, kur ėmė dalyvauti aktorių atrankose. Čia ji susipažino su buvusiu aktoriumi ir agentu Patrick Curtis, kuris tapo jos vadybininku. Kartu jie sukūrė planą kaip paversti Reičel sekso simboliu: prireikė nedidelės nosies plastinės operacijos, o siekiant išvengti tapatinimo su Lotynų kilmės amerikiečiais, buvo nutarta pasilikti vyro pavardę.
Hermann Göring
Ankstyvieji metai
Pirmuosius trejus gyvenimo metus praleido motinos draugo namuose, nes Geringo tėvas buvo Namibijoje. Nuo 1901 m. gyveno savo krikštatėvio Hermano von Epenšteino dvare, su kuriuo jo motina turėjo romaną. Lankė mokyklas Fiurte ir Ansbache. Žaidimai, kuriuos jis žaidė vaikystėje, visada buvo apie karą.
Raquel Welch
Biografija
Curtiso dėka ji atliko keletą epizodinių vaidmenų kine bei kurį laiką dirbo varjete pranešėja „The Hollywood Palace“ klube.
Hermann Göring
Ankstyvieji metai
1905 m. įstojo į karo mokyklą Karlsrūhėje. 1912 m. išlaikė abitūrą ir karininko egzaminą. Tada išvyko į Bavarijos Princo Vilhelmo pulką (112-oji pėstininkų divizija) Miulūze.
Raquel Welch
Biografija
Pirmas didesnis vaidmuo kine Reičel teko 1965 m. juostoje „A Swingin' Summer“. Tais pačiais metais ji buvo nominuota „Laurel Awards“ kaip geriausia debiutantė ir buvo pastebėta prodiuserio Saulo Davido, kuris rekomendavo ją kino studijai „20th Century Fox“. Padedama Curtiso, Reičel pasirašė su ja septynerių metų kontraktą, pagal kurį per pirmus penkerius metus turėjo vaidinti penkiuose filmuose. Studija norėjo pakeisti jos vardą į „Debbie Welch“, manydama, kad „Reičel“ yra sunku ištarti, tačiau vėliau sumanymo buvo atsisakyta.
Hermann Göring
Pirmasis pasaulinis karas
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui buvo pėstininkų leitenantu. 1915 m. dėl reumato atsigulė į ligoninė. Draugas Bruno Loerzeras paskatino prisijungti prie oro pajėgų. Prancūzijoje įvykdęs žvalgybos užduotį, 1915 m. apdovanotas Didžiuoju Geležinio Kryžiaus kryžiumi. 1916 m. išmoko pilotuoti lėktuvą. 1916 m. kovo 14 d. numušė pirmąjį bombonešį. 1917 m. tapo 27-osios eskadrilės grupės vadu. 1918 m., numušė 19-ąjį lėktuvą, jam įteiktas Pour le Mérite ordinas, aukščiausias oro pajėgų apdovanojimas tuometinėje Vokietijoje. Po Manfredo von Richthofeno mirties tapo eskadrono „Raudonasis baronas“ vadu.
Raquel Welch
Biografija
1966 m. metais pasirodė juosta „Fantastic Voyage“, kurioje ji atliko pagrindinį vaidmenį. Filmas buvo populiarus ir ji netruko į save atkreipti dėmesį.
Hermann Göring
Veimaro Respublika
1919–1921 m. dirbo pilotu-kaskadininku Skandinavijoje. 1922 m. lapkritį susitiko su Adolfu Hitleriu, tapo NSDAP nariu. Stokholme
Raquel Welch
Biografija
Netrukus „Fox“ išnuomojo Reičel britų kino kompanijai „Hammer Studios“, kuriančiai 1940 m. metų filmo „Milijonas metų prieš mūsų erą“ perdirbinį. Ši juosta netruko pakeisti visą Reičel gyvenimą. Nors filme nėra kalbama, tačiau jos personažas – pirmykštė moteris, vardu Loana – aprengtas itin seksualiu, į bikini panašiu drabužiu, akimirksniu pavertė ją savo laikmečio sekso simboliu. 2011 m. „Time“ žurnalas įtraukė jos drabužį į „Top Ten Bikinis in Pop Culture“ sąrašą, o filmo kadras su Loanos atvaizdu tapo vienu populiariausių visų laikų plakatų. right |thumb|200px|R.Welch NBC televizijos laidoje [[1976 m.]] Po dar vieno populiaraus filmo „Šėtoniškas sandėris“ Reičel grįžo į JAV, kur vaidino vesternuose „Bandolero!“ su James Stewart ir Dean Martin, „100 šautuvų“ su Burt Reynolds, kriminaliniame filme „Mergina betone“ su Frank Sinatra.
8-jame dešimtmetyje ji kartu su Tom Jones kūrė ekstravagantišką TV šou „Raquel!“, vaidino įvairiuose TV serialuose „Central Park West“, „American Family“, ir nors 1975 m. pelnė „Auksinį gaublį“ už vaidmenį juostoje „The Three Musketeers“, daugelis režisierių nelaikė jos aktore, galinčia imtis rimtų vaidmenų. Toks požiūris paskatino Reičel daugiau dėmesio skirti televizijos filmams ir serialams.
Hermann Göring
Veimaro Respublika
1923 m. vasario 3 d. susituokė su Carin von Kantzow.
1923 m. vadovavo SA (šturmo būriui), dalyvavo alaus puče, buvo sužeistas. Išvyko į Austriją. Dėl skausmo gydytojas jam suleido morfijaus, nuo kurio tapo priklausomas. 1927 m. amnestuotas, grįžo į Vokietiją 1928 m. tapo Veimaro Respublikos Reichstago nariu. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos buvo Reichstago narys. 1932 m. NSDAP tapo galingiausia Reichstago partija. Geringas tapo Reichstago prezidentu.
Trečiasis Reichas
miniatiūra|H. Geringas (kairėje) ir [[Adolf Hitler|A. Hitleris (dešinėje) 1939 m.]] dešinėje|miniatiūra| Hermano Geringo sulaikymo ataskaita ir nuotraukos
Raquel Welch
Biografija
1982 m. Reičel turėjo vaidinti John Steinbeck romano „Cannery Row“ ekranizacijoje, tačiau paskutinę akimirką prodiuseriai nusprendė, kad 40-metė aktorė yra per sena vaidmeniui ir atidavė jį Debrai Winger. Reičel nenusileido ir, padavusi kino studiją į teismą, išsikovojo 10,8 mln. dolerių kompensaciją.
Hermann Göring
Trečiasis Reichas
1933 m. Hitleriui tapus Veimaro Vokietijos reichskancleriu, jis paskyrė Geringą Reicho ministru be portfelio. 1933 m. balandį paskirtas Prūsijos ministru prezidentu. 1933 m. rugpjūčio 30 d. Paulas von Hindenburgas suteikė generolo laipsnį. 1934–1935 m. tapo kelių ministerijų ministru.
Raquel Welch
Biografija
1987 m. ji išmėgino savo vokalinius sugebėjimus ir įrašė šokių muzikos dainą „This Girl’s Back In Town“, tuo pačiu pradėdama vaidinti Brodvėjaus spektakliuose „Woman of the Year“ bei „Victor/Victoria“.
Hermann Göring
Trečiasis Reichas
1931 m. mirė pirmoji žmona, 1935 m. Berlyne susituokė su Emmy Sonnemann. 1936 m. išsiuntė vokiečių kondoro legioną į Ispaniją padėti Fransiskui Frankui. Po 1938 m. krištolinės nakties buvo atsakingas už žydų išvarymą iš Vokietijos ekonomikos. Per Antrąjį pasaulinį karą didžiausias jo pralaimėjimas buvo oro mūšyje prieš Didžiąją Britaniją. 1939 m. Hitleris Geringą įvardijo savo įpėdiniu.
Raquel Welch
Kita veikla
right |thumb|200px|R.Welch [[1979 m.]] 1984 m. Reičel išleido išleido knygą ir video filmą „The Raquel Welch Total Beauty and Fitness Program“ su fitneso bei jogos pratimais. 2010 m. pasirodė jos autobiografija „Raquel: Beyond the Cleavage“.
Hermann Göring
Trečiasis Reichas
1940 m. Hitleris jį paskyrė Reichsmaršalu. 1941 m. Geringas įsakė Heidrichui parengti Holokausto planą. 1942 m. Fricui Zaukeliui įsakė pramonės darbams panaudoti Rusijos gyventojus.
Raquel Welch
Kita veikla
Reičel taip pat yra išleidusi savo vardo perukų bei juvelyrikos dirbinių liniją, o 2007 m. tapo „MAC“ kosmetikos linijos nauju reklaminiu veidu.
Hermann Göring
Trečiasis Reichas
1943 m., 50-ies metų jubiliejaus proga, surengė prašmatnią puotą. 1945 m. balandžio 20 d., pasakęs kad turi svarbių reikalų Pietų Vokietijoje, iš Hitlerio gimtadienio išvyko į Berchtesgadeną. Iš Berchtesgadeno telegrafavo Hitleriui į Berlyną, paklausė apie valstybės reikalų perėmimą. Karui baigiantis, ėmė kalbėtis su sąjungininkais. Todėl Hitleris Geringą įkalinti. Geringas kreipėsi į amerikiečius.
Raquel Welch
Šeima
Reičel buvo ištekėjusi keturis kartus ir keturis kartus išsiskyrė.
Hermann Göring
Trečiasis Reichas
1945 m. balandžio 29 d. Hitlerio iš visų pareigų ir partijos nušalintas, įsakytas suimti. Hitleris tai užrašė testamente.
Raquel Welch
Šeima
Pirmasis jos sutuoktinis buvo publicistas ir agentas James Welch (1959–1964). Su juo Reičel susilaukė dviejų vaikų: Damono Welcho (g. 1959 m.) ir Latanne Rene Welch (g. 1961 m.), tapusios aktore ir žinomos kaip Tahnee Welch. Kaip ir jos motina, Tahnee taip pat yra pozavusi „Playboy“ žurnalui (1995 m. lapkritis). Reičel yra sakiusi, kad pirmoji santuoka buvo pati sėkmingiausia.
Hermann Göring
Po karo
1945 m. gegužės 9 d. Bavarijoje pasidavė.
Raquel Welch
Šeima
1967–1972 m. ji buvo ištekėjusi už režisierius ir prodiuserio Patrick Curtis, 1980–1990 m. – už prodiuserio, režisieriaus ir žurnalisto Andre Weinfel, o 1999–2008 m. – už 15 metų jaunesnio restauratoriaus Richard Palmer.
Hermann Göring
Po karo
1945 m. lapkričio 20 d. prasidėjo Niurnbergo tribunolas. 1946 m. kovo 18 d. Geringą apklausė sąjungininkai. Įkalintas Niurnberge; buvo trečias svarbiausias nacių pareigūnas, teisiamas Niurnberge. Aukštesnius laipsnius turėjo tik Reicho prezidentas (buvęs grosadmirolas) Karlas Denicas ir buvęs fiurerio pavaduotojas Rudolfas Hesas.
Raquel Welch
Šeima
1996 m., būdama 56-erių, Reičel kurį laiką susitikinėjo su 31-erių boksininku Gary Stretch. Pastarasis buvo jaunesnis už abu Reičel vaikus, o ji – Gary tėvo bendraamžė.
Hermann Göring
Po karo
1946 m. spalio 1 d. tribunolo nuteistas pakarti. Likus 3 valandoms iki egzekucijos nusinuodijo prakandęs stiklinę kalio cianido kapsulę. Kaip ją gavo ir kiek laiko ją slėpė, neaišku. Teigta, kad ją padovanojo amerikiečių kareivis, įsimylėjęs Geringą pažįstančią vokietę.
Raquel Welch
Apdovanojimai
1995 m. žurnalas „Empire“ skyrė jai 18 vietą „100 Sexiest Stars in film history“ sąraše.
1996 m. buvo atidengta jos žvaigždė Holivudo šlovės alėjoje.
Elgetaujantis ordinas
Elgetaujantis ordinas – religinis ordinas, kurio pragyvenimas visiškai priklauso nuo gaunamos labdaros. Tokių ordinų nariai neturi nei privačios, nei bendros nuosavybės ir duoda neturto įžadus pašvęsdami visą savo energiją ir laiką religiniam darbui.
Krikščioniški elgetaujantys ordinai
Krikščioniški elgetaujantys ordinai užsiima Evangelijos skelbimu ir pagalba neturtėliams. Abu pagrindiniai ordinai, sukurti šventojo Dominyko ir šventojo Pranciškaus, buvo sukurti kovai su katarų erezija (pietų Prancūzijoje ir šiaurės Italijoje) siūlant tarnauti Dievui visuomenės viduje. Jie sugebėjo gauti ženklią pagalbą tiek iš paprastų miestiečių, tiek iš aristokratų. Jų veiklos vietomis greitai tapo miestai, kuriuose parapijos jau nesugebėjo susitvarkyti augant žmonių skaičiui. Daugumoje Vakarų Europos viduramžių miestų nepriklausomai nuo jų dydžio dirbo atstovai vieno ar kelių elgetaujančių ordinų atstovai.
Viduramžiais pirmais elgetaujančiais brolių ordinais bažnyčioje buvo:
Antrasis Liono susirinkimas 1274 m. pripažino šiuos ordinus „didžiaisiais“ elgetaujančiais ordinais ir uždraudė daugumą kitų. Tridento susirinkimas 1545–1563 m. atleido juos nuo neturto įžado ir leido turėti nuosavybės. Visi ordinai, išskyrus Pranciškonus ir jų atšaką – Kapucinus, gavo teisę disponuoti bendra nuosavybe.
Tarp kitų ordinų galima išskirti:
Czerwony sztandar (1936)
Czerwony sztandar  – Vakarų Baltarusijos komunistų partijos CK laikraštis, nelegaliai ėjęs 1936–1938 m. Vilniuje lenkų kalba.
IX pasaulio futbolo čempionato atranka
IX pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybos vyko nuo 1968 m. gegužės 19 iki 1969 m. gruodžio 14 dienos. Užsiregistravo 74 rinktinės. Pirmą kartą pasaulio pirmenybių istorijoje po 1 vietą buvo skirta Afrikai ir Azijai (įskaitant Okeaniją).
2 grupė
Papildomos rungtynės:
II etapas
Papildomos rungtynės:
III etapas
Papildomos rungtynės:
I etapas
Gana pateko į kitą etapą be kovos. Sudanas prieš Zambiją laimėjo kaip komanda, antrosiose rungtynėse pelniusi daugiau įvarčių. Maroko ir Senegalo dvikovoje ši taisyklė netaikyta, todėl buvo sužaistos papildomos rungtynės:
II etapas
Marokas laimėjo burtų keliu, metant monetą.
A pogrupis
Papildomos rungtynės:
B pogrupis
Šiaurės Korėja atsisakė žaisti, kadangi rungtynės vyko Izraelyje.
Naujoji Katniava
Naujoji Katniava arba Nežinskojė (, nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Iljušino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos-nadruviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities Katniavos dvaro palivarkas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Zavetų apylinkės kaimas.
Čoele Čoelis
Čoele Čoelis  – miestas Argentinoje, Rio Negro provincijos šiaurėje, Negro upės kairiajame krante (Valle Medio slėnyje), priešais Isla Grande de Choele Choel salą. 9 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1879 m. ir pavadintas Argentinos prezidento Nicolás Avellaneda garbei. Po upės potvynio perkeltas į kitą vietą (Pampa de los Molinos), o 1882 m. įkurtas dabartinėje vietoje. Čoele Čoelis buvo svarbus centras vykdant „Dykumos užkariavimą“. 1890 m. mieste įsikūrė saleziečių ordinas. XX a. į miestą atvyko daug imigrantų iš Europos (Rusijos) ir Azijos (Laoso).
Iš Čoele Čoelio keliai veda į Neukeną, Viedmą, Bahija Blanką. Praeina Bahija Blankos – Sapalos geležinkelis. Yra nedidelis oro uostas.
Cūga
Cūga (Tsuga) – pušinių (Pinaceae) šeimos visžalių medžių gentis. Laja kūgiška, šakos su žemyn nulinkusiais galais. Spygliai plokšti, su vagele viršutinėje pusėje, o apatinėje pusėje su dviem baltais ruoželiais. Vyriškieji kankorėžiai išauga pernykščių ūglių spyglių pažastyse, o moteriškieji – pernykščių ūglių galuose.
Rūšys
Gentyje yra 9 rūšys, augančios Šiaurės Amerikoje, Rytų Azijoje, Kinijoje, Japonijoje ir kt.
thumb|left|240px|[[Juodoji cūga (Tsuga mertensiana)]]
Lorencas Vala
thumb|Lorencas Vala Lorencas Vala (, 1406 m. – 1457 m. rugpjūčio 1 d.) – italų humanistas, istorikas, filosofas ir retorikas.
Gyvenimas
Lorencas Vala gimė Romoje konsistorijos advokato šeimoje. Vaikystėję ir jaunystę praleido popiežiaus Martyno V kurijoje. Dėstė retoriką Pavijos universitete. Vėliau privačiai dėstė Milane ir Genujoje. Daug keliavo po įvairius Italijos miestus. Apsistojęs Neapolyje, tarnavo Aragono karaliaus Alfonso V sekretoriumi. Iš pradžių L. Vala už savo veikalus bažnyčios buvo kaltinamas erezija. 1448 m. jis gavo apaštališkojo sekretoriaus vietą popiežiaus Mikolajaus V kurijoje ir kartu iki mirties buvo Laterano šv. Jono bažnyčios kanauninkas. Mirė Romoje.
Kūryba
Iš filosofinių L. Valos veikalų svarbiausi yra trijų knygų traktatas „Apie malonumą ir apie tikrąjį gėrį“ (De voluptate ac de vero bono, 1431 m.), kuriame mėginama stoicizmą ir epikūrizmą suderinti su krikščioniškuoju asketizmu, traktatas „Apie laisvą valią“ (De libero arbitro, 1493 m.), nukreiptas prieš Boecijų (apie 480–524 m.), „Dialektiniai prieštaravimai aristotelininkams“ (Dialecticae disputationes contra arsitotelinecos, 1449 m., išleistas 1499 m.), kuriuose kritikuojama viduramžių scholastinė logika ir dialektika, traktatas „Apie vienuolių profesiją“ (De professiore religiosorum, 1445 m.), nukreiptas prieš vienuolynų instituciją, garsioji „Kalba apie prasimanytą Konstantino dovaną, kuria klaidingai tikėta“ (De falso credita et ementia Constantini donatione Declamatio, 1440 m., išleista 1517 m.), kurioje įrodomas vadinamojo Konstantino rašto, suteikiančio popiežiui teisę į pasaulietinę valdžią, neautentiškumas. L. Vala taip pat parašė veikalų iš kalbotyros ir istorijos. Šešių knygų traktate „Apie lotynų kalbos grakštumą“ (De linguae latinae elegantia, 1471 m.), kėlė mintį apie lotynų kalbos atnaujinimą. Istoriniuose veikaluose su jam būdingu kriticizmu analizavo Cicerono, Livijaus, Salustijaus, Kvintiliano koncepcijas. L. Vala. paliko ir vertimų iš graikų kalbos. Jis išvertė Herodotą, Tukididą, dalį Homero „Iliados“, keletą Ezopo pasakėčių.
Liono II susirinkimas
Liono II susirinkimas – keturioliktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs Lione 1274 m.
Susirinkimą sušaukė popiežius Grigalius X. Svarbiausi Susirinkimo tikslai buvo: siekis sudaryti Katalikų ir Graikų bažnyčių uniją, paskelbti kryžiaus žygį į Šventąją Žemę ir reformuoti Bažnyčią. Susirinkime dalyvavo apie 300 vyskupų, 60 abatų ir daugiau nei tūkstantis kitų dvasininkų. Susirinkimo metu Bizantijos imperatorius Mykolas VIII Paleologas priėmė Katalikų bažnyčios tikėjimo išpažinimą ir pripažino popiežiaus primatą. Tokiu būdu buvo sudaryta Katalikų ir Graikų bažnyčių unija, tačiau jai pasipriešino graikų dvasininkai. 1277 m. nepritarę unijai su Katalikų bažnyčia graikų dvasininkai nušalino graikų patriarchą ir 1281 m. unija buvo nutraukta. Susirinkimas priėmė šiuos sprendimus: nuspręsta, kad popiežiai bus renkami tik konklavoje, pritarta dviejų naujų vienuolių ordinų – pranciškonų ir dominikonų įsteigimui. Tačiau Susirinkimas dėl menkos Europos monarchų paramos nepaskelbė naujo kryžiaus žygio.
Goržetas
thumb|right|200px|Plokštiniai šarvai su goržetu (gorget) thumb|right|150px|[[Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės karininko goržetas, 17 a.]]
Goržetas  – plokštinis šarvas, saugantis kaklą ir krūtinę bei nugarą palei kaklą.
Goržetą sudaro dvi metalinės kūno formą atitinkančios plokštės (viena krūtinės pusės, kita – nugaros pusės). Prie šių plokščių pritvirtinta kaklinė dalis iš metalinių užsiklojančių juostų, dengianti kaklą ir užtikrinanti kaklo lankstumą. Kai kurių goržetų kaklinė dalis yra nelanksti. Kairėje pusėje plokštės ir kaklinė dalis sujungtos vyriais, o dešinėje susegamos.
Kai kurių goržetų, skirtų naudoti su burgundiškais armetais, kaklinės dalies viršutinis kraštas būdavo atlenktas ir sudarydavo savotišką takelį, kuriuo slysdavo uždėto armeto sustorintas apatinis kraštas. Taip goržetas būdavo tvirtai sujungtas su armetu ir leisdavo sukioti galvą.
Goržetus užsidėdavo ant krūtinės šarvų ir prisegdavo kabliukais ar kitaip pritvirtindavo. Po kurio laiko šarvų užsidėjimo tvarka pasikeitė – pradžioje ėmė dėtis goržetą, po to antkrūtinį ir antnugarį, o tada antpečius bei antkrūtinį.
Apie 1630 m. šarvų dėjimosi tvarka vėl pasikeitė – pradžioje ėmė dėtis kirasą, po to – goržetą.
Istorija
XV a. viduryje paplito šalmai didieji bascinetai, kurių apatinė dalis dengė kaklą ir siekdavo krūtinės ir nugaros viršutinę dalį. Tačiau tokia kaklo šarvuotė buvo nepatogi, kadangi karys su bascinetu sunkiai galėdavo pakelti ir nuleisti galvą. Todėl netrukus ėmė plisti saladai (pirmieji juos ėmė naudoti italų kondotjerai ir jų samdiniai). Saladą papildydavo antsmakris, kurį tvirtindavo prie krūtinės šarvų ir kuris pridengdavo apatinę veido dalį. Atsiradus burgundiškam armetui kartu imtas naudoti specialus šarvas goržetas, dengiantis kaklą, esantis šarvų komplekto dalis, ir tinkamas naudoti su daugeliu šarvų. Goržetas atsirado iš antsmakrio, kuris tapo nebe antsmarkiu, nes prarado smakrinę dalį (smakrą ir apatinę veido dalį dengia pats šalmas., pvz., jo antveidis), ir dengia tik kaklą, bet iš visų pusių. Antsmakris paprastai jį dengia tik iš priekio.
Veiherovo apskritis
Veiherovo apskritis – apskritis šiaurės Lenkijoje, Pamario vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Veiherovo mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Pucko apskritimi, rytuose su Gdynės miestu, pietuose su Kartuzų apskritimi ir vakaruose su Lemborko apskritimi. Iš šiaurės apskritį taip pat supa Baltijos jūra. Apskrityje yra 10 valsčių.
Istorija
Veiherovo apskritis įkurta 1999 m. sausio 1 d., po Lenkijos vietos savivaldos reformos, priimtos 1998 m.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 10 valsčių:
Itunis
Itunis – miestelis vidurio Gajanoje, Aukštutinės Demeraros-Berbiso regione, džiunglių apsuptyje, į pietus nuo Lindeno. Boksitų gavybos pramonės centras. Kelias į Lindeną.
Plaukuotis
Plaukuotis (Pilosocereus) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso dideli ir vidutinio dydžio kaktusai, paplitę Brazilijoje, Peru, Kolumbijoje, Gvatemaloje ir Meksikoje.
Gentyje yra 36 rūšys: ir kt.
Vazelinas
thumb|200px|Baltasis vazelinas Vazelinas  – minkšta, tepalo pavidalo masė, susidedanti iš skystųjų ir sočiųjų angliavandenilių, daugiausia iš C22H46 ir C23H48.
Savybės
Spalva nuo baltos iki geltonos. Tirpsta eteryje, benzine ir chloroforme. Gaunamas, kietuosius angliavandenilius tirpinant mineralinėje alyvoje. Valomas sieros rūgštimi ir balinančiomis žemėmis. Baltasis vazelinas vartojamas medicinoje, geltonasis – technikoje (antifrikcinis ir antikorozinis tepalas, impregnuojančioji medžiaga).
Gudaliai
Gudaliais vadinami kaimai:
Urnėžiai
Urnėžiais vadinami kaimai:
Lokarno sutartys
Lokarno sutartys – 1925 m. tarp Vokietijos (Veimaro Respublikos) ir Vakarų bei Centrinės Europos valstybių pasirašytų septynių susitarimų rinkinys.
Derybos dėl šių sutarčių vyko 1925 m. spalio 5 d.–16 d. Lokarno mieste (Šveicarija), o formaliai pasirašytos 1925 m. gruodžio 1 d. Londone (Didžioji Britanija). Šiomis sutartimis Vokietija (Veimaro respublika) mainais už normalių diplomatinių santykių atstatymą, pripažino pokarinius Vakarų ir Centrinės Europos valstybių teritorinius pakitimus.
Diskusijos atvedusios prie Lokarno sutarčių prasidėjo dar 1925 m. vasario 9 d., po to kai Vokietijos (Veimaro respublika) užsienio reikalų ministras Gustavas Štrėzemanas įteikė pasiūlymą Prancūzijai ir Didžiajai Britanijai, kuriame žadėjo pripažinti Versalio sutarties teritorinius pakitimus, mainais prašydamas palengvinti Vokietijos diplomatinių santykių reabilitavimą.
Svarbiausios sutartys buvo pasirašytos tarp Vokietijos (Veimaro Respublikos), Prancūzijos, Belgijos, Didžiosios Britanijos ir Italijos. Pirmosios 3 pasižadėjo nepradėti viena prieš kitą karinių veiksmų, o likusios 2 turėjo veikti tarsi garantas. Įvykus kariniui konfliktui tarp pirmų trijų valstybių, likusios turėjo padėti užpultajai.
Vokietija (Veimaro respublika) taip pat pasirašė arbitražines konvencijas su Prancūzija ir Belgija, ir arbitražines sutartis su Lenkija ir Čekoslovakija, įpareigojančias spręsti ginčus arbitražiniame tribunole arba Nuolatiniame tarptautinio teisingumo teisme.
Savo ruožtu Prancūzija pasirašė kolektyvinės gynybos sutartis, Vokietijos agresijos atveju, su Lenkija ir Čekoslovakija. Pastarosios iš esmės patvirtino jau egzistuojančias Prancūzijos sutartis su Lenkija pasirašytą dar 1921 m. vasario 19 d. ir su Čekoslovakija pasirašytą 1924 m. sausio 25 d.
Lokarno sutarčių sudarymas buvo pagrindinė 1924–1930 m. Europos diplomatinio klimato „atšilimo“ priežastis (nors Rytų Europoje įtampa išsilaikė). 1926 m. Vokietija (Veimaro respublika) buvo priimta į Tautų Sąjungą, o iki 1930 m. iš Demilitarizuotos Reino zonos buvo patrauktos Antantės pajėgos.
Vis dėlto „Lokarno dvasia“ neišgyveno vokiškojo nacionalizmo atgimimo ketvirtajame dišimtmetyje. Oficialiai Vokietija atsisakė savo Lokarno įsipareigojimų 1936 m. kovo 7 d., kada įvedė savo kariuomenę į Demilitarizuotą Reino zoną.
Varliukas (Elektrėnų sav., Pastrėvio sen.)
Varliukas – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, Pastrėvio kaimo vakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,15 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 93,5 m. Krantai žemi, pelkėti, šiaurinis krantas apaugęs krūmais. Aplinkui plyti pievos. Vakaruose išteka upeliukas link Skersės upelio (Strėvos intakas).
Korvas
thumb|250px|Korvus sala Azoruose Korvas ( – „varnos sala“) – mažiausia bei šiauriausia sala Azoruose ir šiauriausia Makaronezijoje. Saloje gyvena 468 (2006 m.) gyventojai, kurie sudaro mažiausią savivaldybę Azoruose bei Portugalijoje. Salos ilgis – 4 km, plotis – 6,3 km, o visas plotas – 17,11 km². Auksčiausias taškas – Morro dos Homens kalnas (718 m).
Vienintelė gyvenvietė – Vila do Korvas.
Šėtos gimnazijos Pagirių Adomo Jakšto daugiafunkcis centras
thumb|right|265px|Dabartinė mokykla Liepų g. 21 (šalia [[Pagiriai#Pagirių bokštas: muziejinė ekspozicija|varpinės bokšto)]]
Kėdainių rajono Šėtos gimnazijos Pagirių Adomo Jakšto daugiafunkcis centras – Šėtos gimnazijos padalinys Kėdainių raj., Pagiriuose, Liepų g. 21, kur teikiamos pradinio ugdymo 1-3 klasių programos, priešmokyklinio ir ikimokyklinio ugdymo švietimo paslaugos. Centre gali būti vykdomos ir kitos neformaliojo vaikų ir (ar) suaugusiųjų neformaliojo švietimo programos, teikiamos kultūros, socialinės ir kitos paslaugos vietos bendruomenei.
Istorija
Iki 2010 m. buvo Pagirių Adomo Jakšto pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pagiriuose, Mokyklos g. 3, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba (buvęs įstaigos kodas 291019820).
2001 m. rugsėjo 28 d. reorganizuota Pagirių mokykla iš vidurinės į pagrindinę.
Nuo 2010 m. liepos 1 d. Pagirių Adomo Jakšto pagrindinė mokykla reorganizuota į Šėtos gimnazijos Pagirių Adomo Jakšto pradinio ugdymo skyrių. Mokykla persikėlė į kitą pastatą (Liepų g. 21).
Daugiafunkcis centras oficialiai atidarytas 2015 m. sausio 9 d. Be mokymo klasių, netrukus čia įsikūrė biblioteka, Šėtos kultūros centro Pagirių skyrius, pirminės sveikatos priežiūros punktas, senjorų ir senjorų-pedagogų klubai.
Ascanio Condivi
Askanijus Kondivis (it. Ascanio Condivi, apie 1525 – 1574 m. gruodžio 10 d.) – italų XVI a. renesanso dailininkas, skulptorius, labiau žinomas kaip Mikelandželo biografas.
Biografija
Askanijus (arba Askanijas) Kondivis gimė apie 1525 m. Ripatransonės miestelyje, pusiaukelyje tarp Ankonos ir Peskaros. Apie 1545 m. jis persikraustė į Romą, kur tapo Mikelandželo mokiniu. Gyveno jo namuose. 1553 m. Romoje buvo išleista jo parašyta Mikelandželo biografija. 1554 m. jis lankėsi gimtajame mieste, kur sukūrė vietos Šv. Dominyko bažnyčiai altorinį paveikslą „Mergelės Marijos stebuklai“. Jokių kitų jo dailės darbų nežinoma, išskyrus „Madonos su Kūdikiu ir šventaisiais“ paveikslą, kuris buvo kurtas pagal Mikelandželo kartoną (yra Buonaročio name Florencijoje). Kondivis nebuvo gabiu menininku. Giorgio Vasari mini, kad jis ilgus metus darbavosi ties vienu paveikslu, kol Mikelandželui baigėsi kantrybė ir jis pats padėjo Kondiviui jį pabaigti.
1556 m. Kondivis vedė Porzia Caro, kuri buvo literato Annibale Caro dukterėčia. Spėjama, kad Anibalė galėjo būti prisidėjęs prie Kondivio parašytos Mikelandželo biografijos stiliaus taisymo. Visgi pats Annibale Caro viename laiške mini, kad biografija parašyta vieno Mikelandželo mokinių. 1565 m. Kondivis buvo išrinktas į Florencijos menų akademiją, greičiausiai ne tiek dėl savo kūrybinių pasiekimų, kiek dėl jo parašytos Mikelandželo biografijos. 1574 m. gruodžio 10 d. Kondivis dokumentuotas paskendęs netoli savo gimtojo Ripatransonės miestelio.
Mikelandželo biografija
1550 m. pasirodė pirmoji Mikelandželo biografija, kurią parašė Giorgio Vasari. Ši biografija buvo parašyta daugiausia iš to, ką Vasari girdėjo iš Mikelandželo draugų ir kitų žmonių. Mikelandželas šia proga skyrė sonetą minėdamas, kad Vasari yra geresnis rašytojas nei dailininkas. Žinoma, kad Mikelandželas labai menkai vertino Vasari, kaip dailininko, talentą, todėl šis paminėjimas galėjo būti Mikelandželo ironija. Tikriausiai norėdamas patikslinti savo biografijos detales Mikelandželas pasirinko Kondivį asmeniniu biografu. Spėjama, kad tai Giorgio Vasari turimas omeny knygos įžangoje, kurioje rašoma apie žmogų, kuris rašė faktus apie Mikelandželą, kurių „niekuomet nebuvo“.
Tikima, kad Kondivio biografijos daugelį faktų dėstė pats Mikelandželas. Knygoje dažnai sutinkami žodžiai „Jis sakė, kad ...“. Tai leido tyrinėtojams vertinti šią knygą paties Mikelandželo autobiografija. Kondivio knyga laikoma pačiu patikimiausiu šaltiniu apie Mikelandželo gyvenimą. Tačiau ir joje yra neteisingų faktų minėjimo. Pavyzdžiui, teigiama, kad Mikelandželas niekuomet nieko blogo nesakė apie Bramantę, nors jo nesutarimai su Bramante buvo gerai žinomi. Spėjama, kad pats Mikelandželas tokiu būdu bandė pagražinti savo atminimą. Teigiama, kad Mikelandželas esą buvo kilęs iš Kanosos grafų giminės. Žinoma, kad tai buvo tik paties Mikelandželo puoselėjama versija. Knygoje beveik ignoruojami Mikelandželo santykiai su jo aplinkos žmonėmis, kaip Tommaso Cavalieri ar Vittoria Colonna. Kondivis, kaip ir daugelis to meto Mikelandželo gerbėjų, vaizduoja menininką genijumi, beveik vien savo jėgomis pasiekusį meno viršūnes, ignoruodamas jo mokslus Domenico Ghirlandaio dirbtuvėse ir Bramantės įtaką Mikelandželui, kaip architektui. Didelė dalis knygos skirta Julijaus II kapo projekto peripetijų aprašymui, nes Mikelandželui rūpėjo parodyti Julijaus II Roverių giminei, kad tai ne jis buvo kaltas dėl to, kad projektas taip ilgai užsitęsė.
Vroclavo technikos universitetas
Vroclavo technikos universitetas  – valstybinė aukštoji mokykla Vroclave, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 5 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 575 (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities 2013 m. reitingą).
Karališkoji aukštoji technikos mokykla Vroclave pradėjo veikti 1910 m., 1918 m. pakeitusi pavadinimą į Aukštąją technikos mokyklą. Iki 1945 m. studijos nenutrūkstamai vyko vokiečių kalba. Pasibaigus II pasauliniam karui tais pačiais metais buvusioje vokiečių Technische Hochschule patalpose įsikūrė Vroclavo technikos universitetas. Prie aukštosios mokyklos kūrimo labiausiai prisidėjo mokslininkai iš buvusiųjų Lvovo universitetų.
Vaupesas (upė)
Vaupesas  – upė Kolumbijoje ir Brazilijoje; Negro dešinysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Guavjarės departamente, susiliejus Itiljos ir Unijos upėms. Teka lyguma rytų kryptimi, toliau per Vaupeso departamentą. Vėliau viename ruože teka Brazilijos–Kolumbijos siena, toliau – Brazilijos teritorija (Amazonės valstija). Įteka į Negrą į šiaurę nuo San Gabriel da Kašoeiros.
Didžiausi intakai: Kukiaris, Keranis, Papuri, Tikijė, Jaujaris.
Upė Brazilijos teritorijoje laivuojama. Brazilijoje prie upės yra Aukštutinio Negro indėnų teritorija. Gyvenvietės prie Vaupeso: Mirafloresas, Puerto Silvanija, Santa Rosa, Tukunija, Mitu, Keranis (Kolumbija), Purakė, Ponta Kujubis, Jauaretė, Parana Žuka, Tuluka, Asai Parana, San Žoakinas (Brazilija).
1881 m. upę tyrinėjo italų keliautojas ir fotografas Ermanas Stradelis (Ermanno Stradelli).
Donatas Motiejūnas
Donatas Motiejūnas (g. 1990 m. rugsėjo 20 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, Kauno krepšinio mokyklos „Aisčiai“ auklėtinis.
Karjera
2008 m. vasarą jaunasis žaidėjas atstovavo dviem Lietuvos rinktinėms: jaunių ir jaunimo. Su abiem krepšininkas Europos krepšinio čempionatuose laimėjo sidabro medalius. Europos jaunimo (iki 20 m.) čempionate D. Motiejūnas žaidė 5 rungtynėse ir per vidutiniškai 26 min. pelnydavo po 11,2 taško. Europos jaunių (iki 18 m.) čempionate žaidėjas sužaidė 6 rungtynėse ir per vidutiniškai 31,5 min pelnydavo po 18,2 taško ir ne tik pateko į geriausių čempionato žaidėjų penketą, bet ir buvo išrinktas naudingiausiu viso turnyro krepšininku.
2010 m. vasarą buvo pakviestas į nacionalinės vyrų rinktinės stovyklą. D. Motiejūnas su nacionaline šalies komanda sužaidė dvejas draugiškas rungtynes. Pirmosiose su Suomija krepšininkas pelnė du taškus, o antrosiose su Čekija aštuonis. Vis dėlto rinktinės treneris Kęstutis Kemzūra po šio pasirengimo etapo nutarė žaidėjo atsisakyti.
NBA
2011 m. birželio 23 d. NBA naujokų biržoje buvo pasirinktas Minesotos „Timberwolves“ komandos 20 šaukimu, tačiau birželio 24 d. perleistas Hiustono „Rockets“ klubui. 2012 m. liepos 6 d. pasirašė ilgalaikį 4 metų kontraktą su Hiustono „Rockets“ klubu. 2012–2013 m. NBA sezone Motiejūnas rinko po 5,7 taško bei 2,1 atkovotų kamuolių.
2017 m. rugpjūčio 8 d. tapo Šandongo „Golden Stars“ komandos nariu.
Kramerio žieduotoji papūga
Kramerio žieduotoji papūga (Alexandrinus krameri) – papūginių paukščių (Psittaciformes) būrio, Psittaculidae šeimos, Alexandrinus genties paukščių rūšis.
Kramerio žieduotoji papūga pavadinta austrų gamtininko Vilhelmo Henriko Kramerio (Wilhelm Heinrich Kramer) garbei.
thumb|300px|left|Abu tėvai ir jauniklis [[Delis|Delio Lodhi sode]]
Paplitimas
Kramerio žieduotųjų papūgų populiacijos teritorija pasaulyje plečiasi
Savaiminis paplitimas
Kramerio žieduotosios papūgos savaime paplitusios vakarų, vidurio ir rytų Afrikoje, bei Pietų Azijoje į pietus nuo Himalajų kalnų – Indijos subkontinente ir rytuose iki centrinės Birmos.
Paplitimas už savaiminio arealo ribų
Kaip invazinė rūšis, jos paplitusios dalyje Europos valstybių. 2015 m. Europoje ir Turkijoje atlikus jų apskaitą, suskaičiuota 85 220 šių paukščių. Jų populiacijos buvo užregistruotos dešimtyje valstybių – Nyderlanduose, Belgijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Portugalijoje, Italijoje, Graikijoje, Turkijoje, bet gausiausios Jungtinėje Karalystėje – 31 100 paukščių. JK pirmą kartą pastebėtos 1855 metais Norfolko grafystėje, bet tik 1969 buvo pastebėtos perint Kento grafystėje (pietryčių Londone). Dabar kaip manoma yra 8600 perinčių porų ir šis skaičius auga. Nors daugiausia jos gyvena Didžiojo Londono regione, bet užregistuotos kiekvienoje Anglijos grafystėje, ir pasiekė Velso ir Škotijos pasienio regionus.
Europoje jų kolonijos įsikūrusios Londono, Paryžiaus, Briuselio, Romos ir kitų Europos miestų žaliosiose zonose, kur gyvena sėsliai.
Paplitimas Lietuvoje
Kramerio žieduotoji papūga Lietuvoje pirmą kartą buvo pastebėta prieš 10 metų Kuršių nerijoje, vėliau pastebėta Nidoje, Klaipėdoje, Kaune, Druskininkuose, Vilniuje. Tai invazinė paukščių rūšis Lietuvoje, kuri ėmė plisti Europoje dėl žmonių įtakos, ir vėliau šiltėjančio klimato. Kol kas didelio pavojaus ji nekelia, žiemoja keli paukščiai, be to, negali gausiai išplisti dėl nepalankių joms Lietuvos klimato sąlygų. Lietuvoje jos minta daugiausia klevų sėklomis, pumpurais, grūdais.
Gyvenimo būdas
Kramerio žieduotosios papūgos gyvena Azijos ir Afrikos miškuose ar sausringose vietose, taip pat jų galima sutikti ir kaimuose, parkuose, o neretai jos sutinkamos ir mieste.
Vakarų Europos didmiesčių parkuose ir gyvenamuose rajonuose, kur daug medžių, jos tampa įprastu paukščiu. Čia jos vikriai skraido nedideliais būreliais ir garsiai šaižiai čirškauja. Aktyvios buna anksti ryte, į dienos pabaigą bei ankstyvą pavakarę, o tarp šio laiko daugiau ilsisi medžiuose ir krapštosi plunksnas.
Išvaizda
thumb|left|225px|[[Šiaurinė žieduotoji papūga|Šiaurinės kramerio žieduotosios papūgos (Psittacula krameri borealis) patelė prie uokso]] Kramerio žieduotosios papūgos kūno ilgis 38-42 cm, skersmuo tarp abiejų išskleistų sparnų galų 42-48 cm, svoris 96-139 g.
Laisvėje Kramerio žieduotosios papūgos dažniausiai būna žalios ar melsvos spalvos, bet būna ir įvairių spalvų mutacijų. Ilga uodega kuri susidaro iš 12 didelių plunksnų sudaro pusę kūno ilgio. Jų snapo viršus yra raudonas, o apačia – juoda.
Patinai ir patelės labai panašūs, tačiau patinams suėjus 3 metams aplink kaklą išryškėja juodos ir rožinės spalvos žiedas, aplink žiedą ir pakaušis melsvo atspalvio.
Pateles, skirtingai nei patinai, aplink kaklą neturi ryškaus žiedo, jis mažai išsiskiriantis nuo bendros kūno žalsvos spalvos, tik kiek kitokio žalsvo atspalvio.
Letemas
thumb|left|250px|Takutu tilas
Kramerio žieduotoji papūga
Mityba
Savo natūraliam areale jos maitinasi tik augaliniu maistu ir kaip ir dauguma papūgų laisvėje minta sėklomis, grūdais, pumpurais, žiedais, nektaru, riešutais, uogomis, vaisiais. Gyvenančios Europoje, ypač miestuose jos neatsisako ir kitokio maisto, lesa žmonių išmestas maisto atliekas, neatsisako mėsos.
Porūšiai
Išskiriami keturi porūšiai, bet jie tarpusavyje mažai skiriasi, bet Indijos subkontinento abu porūšiai yra stambesni už afrikines:
Afrikos porūšiai:
Azijos porūšiai:
Ernest Shackleton
Ernestas Henris Šakltonas (Ernest Henry Shackleton; 1874 m. vasario 15 d. – 1922 m. sausio 5 d.) – Airijoje gimęs Anglijos keliautojas, žymus Antarktidos tyrėjas.