cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teramo provincija
Teramo provincija – Italijos provincija Abrucų regione. Provincijos sostinė – Teramas. 2011 m. provincijoje buvo 312 311 gyventojų ir 47 savivaldybės. Į šiaurę nuo Teramo provincijos yra Askoli Pičeno provincija (Markė), pietvakariuose – Akvilos provincija, vakaruose Riečio provincija (Lacijus), pietuose Peskaros provincija, o rytuose – Adrijos jūra.
Darius Petrošius
Darius Petrošius (g. 1975 m. liepos 2 d. Tauragės rajonas) – Lietuvos ir Tauragės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1998 m. baigė Mykolo Romerio universitetą, teisininkas.
P. Petrošiaus įmonės „Rimtija“, UAB „Rimtijos prekybos centras“, UAB „Tauragiškių balsas“, UAB „Eglonta“ direktorius.
Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Tėvas Pranas Petrošius.
Ferrari F60
Ferrari F60 – Formulės 1 komandos Scuderia Ferrari bolidas, naudotas 2009 m. sezone. Tai buvo 55-tasis Italijos komandos sukurtas bolidas. Oficialiai pristatytas 2009 m. sausio 12 d. Mugello trasoje Italijoje. F60 bolidas pavadintas norint paminėti komandos dalyvavimo Formulėje 1 60 metų jubiliejų (ji yra vienintelė komanda, dalyvavusi visuose sezonuose).
Pirmieji bandymai su F60 vyko nuo sausio 19 d. Mugello trasoje. Bolidą po 2 dienas vairavo abu komandos pilotai - Kimis Räikkönenas ir Felipe Massa. Po paskutinių priešsezoninių bandymų Ispanijoje Barselonos trasoje Felipe Massa liko labai patenkintas italų ekipos forma.
F60 techninė pusė
Variklis (žymėjimas – Ferrari 056): cilindrų konfigūracija – V8, stovi 90° kampu; variklio blokas – išlietas iš aliuminio; 32 vožtuvai; darbinis tūris – 2398 kub. cm; stūmoklio skersmuo – 98 mm; masė - per 95 kg; Magneti Marelli skaitmeninis elektroninis įpurškimas; Magneti Marelli statinis elektroninis uždegimas; degalai – Shell V-Power ULG-66L/2; alyva – Shell.
Blue
Blue – keturių vaikinų grupė iš Jungtinės Karalystės. Grupė pardavė daugiau kaip 13 milijonus įrašų.
2009 m. balandžio 16 d. buvo oficialiai pranešta apie grupės atsikūrimą po 4 metų pertraukos.
2011 m. pradžioje grupei suteikta teisė atstovauti Jungtinei Karalystei Eurovizijos dainų konkurse 2011. Grupė finale atliko dainą I Can ir surinkusi 100 taškų užėmė 11-ą vietą.
Nariai
Visi grupės nariai per 2005 m. – 2009 m. iširimą išleido bent po vieną solinį albumą.
Ferrari F60
2009 m. sezono apžvalga
Kinijoje Ferrari vėl nesugebėjo surinkti nei vieno taško, o tai buvo pats blogiausias sezono startas per visą ekipos istoriją. Lenktynėse važiavęs trečioje vietoje Felipe Massa susidūrė su elektronikos problemomis ir turėjo pasitraukti iš lenktynių, o Kimi Raikkonenas sugebėjo finišuoti tik 10 vietoje.
Bahreino GP pirmą kartą šiame sezone Ferrari pavyko iškovoti taškus - šeštoje vietoje finišavęs Kimi Raikkonenas už tai gavo 3 taškus.
Po tokio prasto sezono ekipa ėmėsi dar sparčiau tobulinti F60. Gegužės 2 d. komanda išbandė atnaujintą bolido versiją.
Su patobulintu bolidu Felipe Massa gana sėkmingai pasirodė Ispanijos lenktynių kvalifikacijoje - užimta ketvirta starto pozicija. Šioje vietoje brazilui sekėsi išsilaikyti ir lenktynėse, tačiau jų pabaigoje dėl kuro papildymo problemų turėjo praleisti du pilotus - finišą jis pasiekė šeštoje vietoje. Po tokio rezultato brazilas prasitarė, kad kova dėl čempiono titulo jam jau baigta.
Didžiosios Britanijos lenktynėse antrą kartą šiame sezone abu Ferrari lenktynininkai finišavo taškų zonoje - Felipe Massa buvo ketvirtas, o Kimi Raikkonenas aštuntas.
Dar sėkmingesni buvo kiti du etapai - Vokietijoje Massa finišavo trečias, o Vengrijoje suomis K. Raikkonenas - antras.
Vengrijos kvalifikacijoje sunkią avariją patyrė Felipe Massa, kai į jo šalmą vienoje tiesiojoje pataikė nuo Rubenso Barrichello atitrūkųsi spyruoklė. Po smūgio Massa prarado sąmonę ir dideliu greičiu trenkėsi į trasą juosiančius padangų barjerus. Po įvykio brazilas buvo paguldytas į Budapešto ligoninę. Lenktynėse jis nestartavo.
Po šio įvykio netilo kalbos apie tai, kas pakeis brazilą likusiose lenktynėse. Iš pradžių visą sporto pasaulį nudžiugino žinia, kad Michaelis Schumacheris sutiko grįžti į Formulę 1 kol brazilas pasveiks. Tačiau po kelių bandymų sesijų vokiečiui atsinaujino motociklų lenktynėse anksčiau patirta kaklo trauma ir jis, pasitaręs su gydytojais, atšaukė sugrįžimą į Formulės 1 automobilį. Po to Ferrari ekipa patvirtino, jog artimiausiose lenktynėse F. Massą pakeis ilgametis italų ekipos pilotas bandytojas Luca Badoeris.
Europos GP Valensijoje vėl puikiai pasirodė K. Raikkonenas. Startavęs iš šeštos pozicijos jis jau starto metu aplenkė porą lenktynininkų, o lenktynių metu sugebėjo pakilti iki trečiosios, kurioje ir finišavo. Tai buvo trečias finišas ant podiumo suomiui šiame sezone. Jo naujasis kolega L. Badoeris visą savaitgalį stengėsi susipažinti su F60 automobilio ypatumais ir nauja trasa. Visą savaitgalį italas buvo paskutinėse vietose, o lenktynėse jis finišavo 17-tas - paskutinis tarp finišavusių.
Po lenktynių Belgijoje buvo nuspręsta į Ferrari gretas pasikviesti Force India lenktynininką italą Giancarlo Fisichella. Jis pakeitė iki tol prastus rezultatus rodžiusį kitą italą L. Badoer'į.
Per paskutines penkerias sezono lenktynes taškus rinko tik K. Raikkonen'as. Italijoje suomis sugebėjo užlipti ant paskutinio podiumo laiptelio.
Japonijos ir Brazilijos lenktynėse suomis užėmė atitinkamai 4 ir 6 vietas.
Viso sezono metu lenktynininkai su F60 pelnė vieną pergalę ir iš viso 6 kartus finišavo ant podiumo. Ferrari su 70 taškų užėmė 4 vietą ir vos 1 tašku atsiliko nuo McLaren ekipos.
2009 m. sezono rezultatai
Paryškintas tekstas simbolizuoja pole poziciją, pakreiptas - greičiausią ratą.
Žaliasis kolibris
Žaliasis kolibris (Colibri thalassinus) – kolibrinių (Trochilidae) šeimos paukštis. Paplitęs nuo pietų ir centrinės Meksikos iki šiaurinės Venesuelos ir Bolivijos. Kartais užklysta į JAV ar Kanadą.
Žaliasis kolibris yra blizgančiai žalios spalvos, 11 cm ilgio. Po akim yra tamsiai mėlyna dėmė.
Gyvena atvirų vietovių medžiuose ir krūmuose, vengia drėgnų džiunglių. Lizdą suka 1-3 m aukščio medžiuose. Deda 2 baltus kiaušinius. Minta nektaru.
Keragalviškis
Keragalviškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Panemunėlio kaimo.
Vėberis (reikšmės)
Žodis vėberis reiškia:
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vėberienė (ištekėjusi moteris) ir Vėberytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Naujieji Vangai
Naujieji Vangai – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Pakuonio.
Akis (ežeras)
Lietuvos ežerai, pavadinti Akis:
Lietuvos futbolo taurė 1995–1996 m.
Lietuvos futbolo taurė 1995–1996 m. – septintasis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo 1995 m. rugsėjo iki 1996 m. birželio.
Vilkonys
Vilkonys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Eišiškių, prie Versekos aukštupio. Seniūnaitijos centras. Keliai į Padvarionis, Panezdilius, Emiliškes, Jančiūnus.
thumb|left|240px|Vilkonys iš rytų
1895 m.
1895 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vilkonys
Istorija
XIX a. pab. – šlėktų okolica Lydos apskrityje.
Veikė Eišiškių gimnazijos skyrius.
Vėželis
Vėželis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šilai (Šilutė)
Šilai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje; 8 km į pietus nuo Švėkšnos, 1 km į vakarus nuo kelio Švėkšna – Žemaičių Naumiestis. Per kaimą eina vietinės reikšmės kelias Inkakliai – Tvaskučiai (Šilutė). 1983 m. nugriauta paskutinė sodyba. Dabar visoje kaimo teritorijoje – šienaujamos pievos. Vienkieminio tipo kaimas.
Vėželis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vėželienė (ištekėjusi moteris) ir Vėželytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šilai (Šilutė)
Etimologija
Kaimui vardą parinko patys naujakuriai nuo to, kad jo teritorija beveik ištisai buvo priaugusi šilų (taip vietos gyventojai vadino viržius).
Jordanijos dinaras
– Jordanijos ir Vakarų Kranto valiuta. ISO 4217 kodas JOD. Padalinta į 1000 filsų (nebekaldinami), 10 dirhamų (nebekaldinami) ir 100 piastrų (kiršų).
Šilai (Šilutė)
Istorija
Seniau kaimo teritorijoje buvo Švėkšnos dvaro ganyklos. Dėl jų 1905 m. dvaras turėjo konfliktą su Paulaičių k. gyventojais, o riaušių nuraminimui buvo iškviesti kareiviai, kurie atsitempę patranką ir pagąsdinimui iššovę. Vykdant 1922 m. žemės reformą, ganyklų žemė išdalinta naujakuriams. Nuo 1941 m. kaimas ėmė nykti – dvi vokiečių šeimos (Grosai ir Keleriai) repatrijavo Vokietijon, pokario kovų metu nušauti du Jencių šeimos nariai (tėvas ir sūnus), 1948 m. ištremtos dvi šeimos (Klumbio ir Marozienės) Sibiran. Vykdant kolektyvizaciją, kaimo žemė įjungta į Paulaičių kolūkį, o vėliau, ūkius sustambinus, priklausė „Raudonojo spalio” kolūkiui, „Ašvos” tarybiniam ūkiui (1959-1992 m.). 1971-1973 m. kaimo laukai melioruoti ir sudaro didžiulį plyną apie 4 km² masyvą, žmonių pramintą „didžiuoju Kazachstanu”.
Hellas Verona FC
Veronos „Hellas“ – Italijos futbolo klubas iš Veronos.
istorija
Klubas įkurtas 1903 m. Paskutiniais metais balansuoja tarp Serie A ir Serie B pirmenybių.
Musulmonų Brolija
Musulmonų Brolija – tarptautinė islamistinė organizacija, pagrindinė opozicinė jėga daugelyje arabų šalių. Tai seniausia ir gausiausia pasaulyje islamistinė politinė organizacija. Ją 1928 m. įkūrė sufijų dvasininkas iš Egipto – Hasanas al Bana.
Musulmonų Brolijos tikslai yra Kalifato atkūrimas ir dar al Islam santvarkos sugrąžinimas. Organizacija neigia pasaulietinę valdžią ir pripažįsta tik dieviškąją valdžią, apreikštą per Koraną ir sunas. Musulmonų Brolija siekia skurdo ir korupcijos sumažinimo, oponuoja vakarietiškai santvarkai ir Vakarų šalių remiamiems arabų šalių vadovams.
Musulmonų Brolija plačiausiai veikia Egipte, Sirijoje, Palestinoje („Hamas“), Sudane ir kt. arabų šalyse. Daugelyje šalių Musulmonų Brolija laikoma teroristine organizacija, jos nariams taikomos represijos.
Silenai
Graikų mitologijoje silenai arba ipotanai – pusiau arkliai, pusiau žmonės. Dažnai maišomi su satyrais, kurie buvo pusiau ožiai.
Tradiciškai silenai vaizduojami iki juosmens kaip žmonės, o akys, nosis ir apatinę kūno dalis kaip arklių.
Silenai buvo dievo Dioniso pasekėjai. Pagal elgesį panašūs į satyrus, todėl dažnai maišomi. Mėgsta linksminti, svaigintis gėrimais. Silenų pavadinimas kilo nuo seniausio iš Dioniso pasekėjo, kurio vardas buvo Silenas (romėnų Silvanas). Minima, kad jis buvo jauno dievo Dioniso mokytojas. Jis mėgo vyną, dažniausiai buvo girtas, todėl jį prilaikydavo satyras arba nešdavo asilas. Silenas turėjo nepaprastą pranašystės galią ir išmintį.
Silenas ir Midas
Pagal mitą, Frigijos karalius Midas troško Sileno išminties, todėl pagavo senį įpylęs į fontaną, iš kurios Silenas dažnai gerdavo, alkoholio. Kai Silenas užmigo, karaliaus tarnai sučiupo senį ir nuvedė pas savo šeimininką. Silenas su karaliumi pasidalino pesimistine filosofija: geriausia žmogui negimti, o jei gimė tai mirti kuo anksčiau.
Šiljono pilis
thumb|250px|Šiljono pilis
Šiljono pilis yra vakarų Šveicarijoje, Vo kantone, Ženevos ežero saloje. Tai yra viena geriausiai išlikusių viduramžių gynybinių pilių. Pastatyta XI-XIII a., romaninio-gotikinio stiliaus. Yra išlikęs senovinis donžonas, gynybinių sienų vidinis žiedas (XI a.), išorinė mūro siena (XII a.), viduje – tapybos fragmentų. Pirmą kartą pilis rašytiniuose šaltiniuose paminėta 1160 ar 1005 m. Dabartinė pilies architektūra nuformuota 1255 m. Nuo XIII a. Šiljono pilis buvo Savojos tvirtovė ir valstybinis kalėjimas. 1530–1536 m. jame kalėjo šveicarų istorikas François Bonivard, kurio likimą aprašė britų rašytojas Džordžas Baironas poemoje „Šiljono kalinys“.
Simba kalba
Simba kalba arba Vakarų Bolivijos gvaranių kalba – tupių-gvaranių kalbų šeimos kalba, dažnai laikoma gvaranių kalbos dialektu. Vartojama Bolivijoje, Čukisakos departamete (tarp Pilkomajo upės, Kuevo ir Monte Agudo) gyvenančių gvaranių. Kalbančiųjų skaičius – apie 7000.
Technikos enciklopedija
Technikos enciklopedija – Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto nuo 2000 m. leidžiama enciklopedija, tapusi pirmąja originalia lietuviška technikos enciklopedija. Joje galima rasti informacijos iš visų technikos, tiksliųjų mokslų bei su technika susijusių žmogiškosios veiklos sričių.
Apimtis
Planuota, kad enciklopediją turi sudaryti 4 knygos (tomai) po 112 leidybos lankų (730 p.), apie 15000 straipsnių, 6000 spalvotų ir nespalvotų iliustracijų bei keli žemėlapiai. Šiuo metu yra išleisti visi planuoti keturi tomai.
Istorija
1990-ųjų viduryje susibūrė susibūrė kolektyvas, kuris nusprendė parengti ir išleisti Technikos enciklopediją. Jų pirmasis darbo vaisius pasirodė 2000 m., antrasis 2003 m., trečiasis 2006 m.
Redaktorių redakcija
Redaktorių tarybą sudaro pirmininkas prof. habil. dr. Edmundas Kazimieras Zavadskas, pirmininko pavaduotojai akad. Ramutis Petras Bansevičius, prof. habil. dr. Algirdas Eduardas Čižas, prof. habil. dr. Kęstutis Kriščiūnas, akad. Algirdas Žukauskas. Rašyti ir recenzuoti straipsnius padeda Lietuvos aukštųjų mokyklų dėstytojai ir kiti šalies mokslininkai, visuomenės ir kultūros veikėjai. Bendras tiek autorių ir tiek recenzentų skaičius siekia po kelis šimtus.
Roland Gérard Barthes
Rolanas Žeraras Bartas (1915 m. lapkričio 12 d. – 1980 m. kovo 26 d.) – prancūzų literatūros teoretikas, filosofas, lingvistas, kritikas ir semiotikas. Bartas ištyrė daug įvairiausių sričių ir darė įtaką mokyklose plėtojant struktūralizmo, semiotikos, socialines, dizaino teorijas, antropologijos ir postruktūralizmo plėtrą.
Biografija
R. Bartas gimė 1915 m. lapkričio 15 d. Šerbūre Normandijoje. Jo tėvas, Lui Bartas, tarnavo kariniame jūrų laivyne, tačiau žuvo mūšyje Šiaurės jūroje, tuo metu jo sūnui buvo mažiau nei vieneri metai. Jo mama, Henrieta Bartas, kartu su teta ir močiute užaugino jį miestelyje Bajonoje. Kai Rolanui buvo vienuolika metų, jo šeima persikėlė gyventi į Paryžių, tačiau jo prisirišimas prie provincijos liks stiprus visą gyvenimą.
R. Bartas parodė didelį užsispyrimą kaip studentas ir Sorbonos universitete buvo nuo 1935 m. iki 1939 m., kur jis gavo Antikos mokslų laipsnį. Būnant ten jį kamavo bloga sveikata, kentėjo nuo tuberkuliozės, ją stengėsi gydyti būdamas sanatorijoje. Besikartojančios ligos trukdė jo akademinei karjerai, pakenkė studijoms, egzaminams, negalėjo tarnauti kariuomenėje per antrą pasaulinį karą, taip pat tai, kad nebuvo priimtas į pagrindinius Prancūzų universitetus reiškė, kad turėjo daug keliauti iki mokymo vietos. Vėliau R. Bartas vengė pagrindinius laipsnius teikiančių universitetų ir tai darė visą savo karjerą.
1939 m. - 1948 m. daugiausia laiko skyrė gramatikos ir filologijos diplomo gavimui, savo pirmųjų straipsnių publikavimui, sveikatos gerinimui. 1948 m. sugrįžo grynai prie akademinio darbo, gavo daug trumpalaikių pasiūlymų dirbti Prancūzijoje, Rumunijoje ir Egipte. Per šį laiką jis prisidėjo Paryžiaus kairiųjų organizacijos laikraštis „Combat”, iš to išaugo pirmasis jo pilnametražis darbas „Rašymo nulinis laipsnis“ (1953 m.). 1952 m. R. Bartas apsigyveno nacionaliniame mokslinių tyrimų centre, kur mokėsi leksikologiją ir sociologiją. Būdamas ten jis pradėjo rašyti populiarius straipsnius žurnale „Les Lettres Nouvelles“, kuriuose jis prieštaravo populiariems mitams (kurie buvo surinkti knygoje „Mythologies“ išleistoje 1957 m.). Nelabai gerai mokėjo anglų kalbą, tačiau dėstė Vermonto valstijos Middlebury koledže ir susidraugavo su anglų vertėju Richard Howard, kuris išvertė daug jo darbų 1957m. Niujorke.
1960 m. pabaigoje R. Bartas buvo žinomas ir turėjo reputaciją. Jis nukeliavo į Ameriką ir Japoniją, rodė prezentaciją Johns Hopkins universitete. Būdamas ten jis parašė garsiausią savo kūrinį – esė „Autoriaus mirtis“, kuri atsižvelgiant į didėjančią Jacques Derridos dekonstrukciją įrodytų, kad tai yra tarpinis kūrinys tame tyrime dėl loginių struktūralistinių minčių. R. Bartas su Philippe Sollers toliau prisidėjo prie avangardinio literatūrinio žurnalo „Tel Quel“, kuris plėtojo panašius teorinius tyrimus, kokių siekė Barthes savo raštuose. 1970 m. R. Bartas parašė tai, kas daugelio nuomone yra stebuklingas darbas – Balzako novelės „Sarrasine“ kritinis vertinimas „S/Z“. Per 1970 m. Barthes toliau plėtojo savo literatūros kritiką: jis sukūrė naujus rėmus romanų tekstam ir jų neutralumui. 1971 m. jis dirbo kaip vizituojantis profesorius Ženevos universitete. 1975 m. jis parašė autobiografiją pavadinimu „Roland Barthes“ ir 1977 m. jis buvo atrinktas dirbti Literatūros semiotikos kolegijoje Prancūzijoje. Tais pačiais metais, jo motina, Henrieta Bartas, kurią jis labai mylėjo, mirė sulaukusi 85 m. Jie kartu gyvenu šešiasdešimt metų. Prarasti mamą, kuri užaugino ir rūpinosi buvo didelis smūgis. Jo paskutinis svarbus darbas, „Camera Lucida“, iš dalies yra apie fotografijos prigimtį ir iš dalies tai buvo meditacija – mamos nuotraukos. Knygoje pateikiama daug nuotraukų reprodukcijų, tačiau nei vienoje iš jų nėra Henrietos.
1980 m. vasario 25 d. R. Bartą nutrenkė skalbimo sunkvežimis Paryžiaus gatvėje. Po mėnesio jis nuo traumos numirė.
Ankstyvosios mintys
Ankstyvosios R. Barto idėjos siejosi su egzistencialistinės filosofijos teiginiais, labiausiai su šios krypties tariamo pradininko Žano Polio Sartro teiginiais, kurie buvo populiarūs Prancūzijoje 1940-aisiais metais. J. P. Satro „Kas yra literatūra?“ (1947 m.) išreiškia nusivylimą ir nusistovėjusiomis ir labiau eksperimentinėmis avangardinio rašymo formomis, kurios, jo nuomone, atstumia skaitytoją. R. Barto atsakas į šį teiginį buvo pasiūlymas pamėginti atrasti kažką, kas rašyme gali būti laikoma unikalumu ir originalumu. Knygoje „Rašymo nulinis laipsnis“ (1953 m.) R. Bartas įrodinėja, kad konvencijos paveikia ir kalbą ir stilių, nė vieno iš jų perteikimas nėra visiškai kūrybinis. Vietoje to, forma, ar kaip tai vadina R. Bartas „rašymas“ (tam tikras konvencijos būdas, kurį individas pasirenka norimo efekto manipuliavimui) yra unikalus ir kūrybingas veiksmas. Kai rašytojo forma pasidaro prieinama publikai,  ji tampa pažeidžiama ir gali virsti konvencija. Tai reiškia, kad kūrybingumas yra nenutrūkstantis  visada besikeičiantis ir į aplinką reaguojantis procesas.
Kritinėje Prancūzijos istoriko Žūlas Mišelė analizėje „Michelet“, R. Bartas išvystė šias sąvokas, pritaikydamas jas platesnėse bei įvairesnėse srityse. Jis įrodinėja, kada Ž. Mišelė požiūris į istoriją ir visuomenę akivaizdžiai turi trūkumų. Jis teigia, kad studijuodami jo raštus, žmonės neturėtų mokytis iš jo tvirtinimų: kadangi supratimas kaip ir kodėl jo mąstymas yra pažeistas apie jo gyvavimo laikotarpį pasako daugiau nei jo paties pastabos,  jų siekis turėtų būti išlaikius kritišką požiūrį mokytis iš Ž. Mišelė padarytų klaidų. Panašiai R. Bartas manė, kad avangardinis rašymas turi būti giriamas dėl to, kad sugeba išlaikyti tinkamą atstumą tarp skaitytojo ir rašytojo. Mieliau pristatydamas akivaizdų dirbtinumą nei darydamas pareiškimus apie didžias subjektyvias tiesas, R. Bartas teigė, kad avangardo rašytojai įtikina savo auditoriją išlaikyti objektyvų požiūrį. Šia prasme R. Bartas tiki, kad menas turi būti kritiškas ir privalo kelti klausimus pasauliui  nesistengdamas pats į juos atsakyti, kaip darė Ž. Mišelė kūryba.
Semiotika ir mitai
Daug R. Barto mėnesinių straipsnių, surinktų jo „Mythologies“ (1957 m.) knygoje, kėlė klausimus konkretiems kultūriniams reiškiniams tam, kad atskleistų, kaip buržuazinė visuomenė jų pagalba įtvirtino savo vertybes. Pavyzdžiui, vyno gėrimas Prancūzijos visuomenėje vaizduojamas kaip svarbus ir sveikas įprotis, tačiau, tai yra buržuazinis idealas prieštaraujantis realybei (vynas gali būti nesveikas ir svaiginantis). Jis išrado semiotiką, ženklų tyrimą, kuris yra naudingas tokių klausimų kėlimui. R. Bartas aiškino, kad šie buržuazinės kultūros mitai yra „antriniai ženklai“ arba „konotacijos“. Pilno tamsaus butelio nuotrauka yra signifikatas, kuris turi tam tikrą reikšmę: fermentuotas alkoholinis gėrimas. Tačiau, buržuazija sieja tai su kitu, nauju signifikatu: sveika, tvirta atpalaiduojančia patirtimi. Tokių motyvacijų manipuliacijos keičiasi nuo noro parduoti produktus iki paprasčiausio noro išsaugoti savo statusą. Šios įžvalgos sutapatino R. Bartą su Marksistų teorija.
Struktūralizmas ir jo ribos
Kai R. Barto struktūralistinis darbas ėmė klestėti, jo struktūros tyrimai susikoncentravo į kalbos svarbos rašyme atskleidimą, kuris jo nuomone senojoje kritikoje buvo pamirštas. Jo „Struktūrinės naratyvų analizės pristatymas“ nagrinėja panašumus tarp sakinio struktūros ir naratyvo, į kurį žvelgiama iš lingvistinės pusės. R. Bartas padalino savo darbą į tris hierarchinius lygius: funkcijos, veiksmai ir naratyvai. Funkcijos yra elementarioji darbo dalis, pavyzdžiui, paprastas aprašomasis žodis, naudojamas bruožui identifikuoti. Šis bruožas yra „veiksmas“ – vienas iš elementų, kurie sudaro naratyvą. R. Bartas sugebėjo panaudoti šiuos skirtumus tam, kad išsiaiškintų, kaip tam tikros „funkcijos“ padeda formuoti bruožus. Pavyzdžiui, raktažodžiai, tokie kaip „tamsus“, „paslaptingas“ arba „keistas“ naudojami kartu, suformuoja tam tikrą charakteristiką arba „veiksmą“. Tai, kad R. Bartas suskaidė savo darbą į tokias fundamentalias dalis, leido jam kiek realizmui yra suteikiama funkcijų, kurios formuoja veiksmus bei, kokiu autentiškumu naratyvas gali būti ištartas, kad atspindėtų realybę. Vadinasi, jo struktūralistinės teorijos tapo dar vienu pratimu, jo besitęsiantiems mėginimas smulkiai išanalizuoti ir atskleisti klaidinančius buržuazinės kultūros mechanizmus.
Nors R. Bartas manė, kad struktūralizmas yra naudinga priemonė ir tikėjo, kad literatūros diskursas gali būti įformintas, jis nesitikėjo, kad tai taps rimtu moksliniu iššūkiu. 1960-ūjų metų pabaigoje, radikalūs judėjimai perėmė literatūros kritiką. Postruktūralistiniai judėjimai ir Jacques Derridos dekonstrukcionalizmas bandė R. Barto išaiškintos teorijos ribas. Struktūralizmo trūkumu J. Derrida laikė jo priklausomybę nuo abstraktaus signifikanto; pastovumo, universalumo simbolio, kuris yra būtinas orientacinis taškas tokioje uždaroje sistemoje. Galima teigti, kad be reguliarių matavimo standartų, kritikos sistema, kuri nurodo tik realų darbą, niekada nebus naudinga. Bet, kadangi nėra pastovių ir universalių šios reikšmės simbolių, visa struktūralizmo, kaip evoliucionuojančio rašymo (ar bet ko) prielaida yra bereikšmė.
Pereinamasis laikotarpis
Tokia mintis paskatino R. Bartą apsvarstyti ne tik ženklų ir simbolių apribojimus, bet ir vakarų kultūros priklausomybę nuo tikėjimu pastovumu ir standartais. 1966 m., jis lankėsi Japonijoje, kur parašė knygą „Ženklų imperija“ (1970 m.), apmąstymą apie japonų kultūros kovą su transcendentinio žymimojo nebuvimu. Jis pastebi, kad Japonijoje neišryškinamas vienas fokusavimo taškas, pagal kurį būtų vertami kiti standartai. Jis apibūdina Tokijo centrą, Imperatoriaus rūmus, ne kaip dominuojančios esybės organizmą, bet kaip tylius, nenusakomo būvimo, vengtinus ir neapgalvotus. R. Bartas vaizduoja, kad Japonijoje ženklai patys iš savęs nėra reikšmingi, jie įgauna svarbą tik signifikanto vertinimu. Tokia visuomenė kontrastuoja tai, vaizduojamai „Mythologies“ rinkinyje, kur rodoma didesnė, kompleksiškesnė reikšmė virš natūraliosios.
1968 m. R. Bartas parašė savo bene geriausiai žinomą darbą esė „Autoriaus mirtis“. R. Bartas autoriaus sąvoką laikė primestine teksto projekcija. Bandant suprasti pirminę kūrinio idėją, skaitytojas taip gali priskirti jam savo reikšmę. R. Bartas atkreipia dėmesį, kad kalbos sureikšminimas ir neaiški autoriaus minčių būklė, šitą realizaciją padaro neįmanomą. Pati sąvoka „išsamiojo“ teksto elgiasi kaip dar viena buržuazijos deliuzija. Suteikus knygai ar poemai pabaigą padaro ją vartotina, kažkuo, kas gali būti pakeista kapitalizmo idėjų rinkoje. „Autoriaus mirtis“ kartais laikoma postruktūralistiniu darbu, kiti šį darbą laiko jo pereinamojo laikotarpio kūriniu, jo nesibaigiančiomis pastangomis nepaklusti buržua normoms. Būtent autoriaus nureikšminimas yra vienas iš svarbiausių struktūralizmo faktorių.
Tekstualumas ir S/Z
R. Bartas teigia, kad negalime teikti reikšmę autoriaus ketinimams, jis svarsto kitus galimus šaltinius ir reikšmes, kurias galime aptikti literatūroje. Jis tvirtina, kad prasmė neateina iš autoriaus, ji turi būti sukurta paties skaitytojo, teksto analizės metu. R. Bartas šią idėją įprasmina kūrinyje „S/Z“ (1970 m.), trumpos Onorė de Balzako novelės „Sarrasine“ analizėje. Jis sukūrė penkis pagrindinius kodus, kurie gelbsti interpretuojant tekstą. Kodai suteikia pasakojimui daugiareikšmiškumo, nuoseklumas riboja (tarkim nurodytas konkretus laikas riboją skaitytoją ir jo laisvę teksto analizei). R. Bartas teigia, kad idealus tekstas yra tas, kuris yra reversinis arba atviras įvairiausioms interpretacijoms ir neturi apibrėžtos reikšmės. Tekstas tampa reversiniu kai vengiama konkrečių priemonių, pavyzdžiui kaip „Sarrasine“ novelės aiškios apibrėžtos laiko juostos konkretumo arba įvykių detalizacijų. Jis apibūdina skirtumus tarp „rašytojo“ teksto, kur skaitytojas yra aktyvus kūrimo procese ir „skaitytojo“ teksto, kur skaitytojas yra apribotas tik skaitymui. Šis projektas padėjo R. Bartui identifikuoti kas svarbiausia literatūroje: atvirumas interpretacijai.
Neutralus ir romanistinis rašymas
1970-ųjų pabaigoje R. Bartas intensyviai domisi dviejų kalbų konfliktu: populiariosios kultūros, kurią jis laikė ribota ir supaprastinta savo pavadinimų ir apibūdinimų ir neutralios, kurią jis laikę neįpareigojančia. Šiuos du konfliktuojančius modelius jis pavadino „Doxa“ ir „Paradoxa“. R. Bartas, buvęs marksizmo idėjų šalininkas, aiškina, kad marksizmo teorija tiek pat kalta naudojant per grubią kategorišką kalbą, kaip ir visa buržuazinė literatūra. Šitokiu būdu šie reiškiniai patampa Doxa ir yra kultūriškai asimiliuoti. Įkvėptas šios idėjos, jis parašė knygą „Teksto malonumas“ (1975 m.), kur dėmesys kreipiamas į nepritapimą konservatyvioje visuomenėje ir kairiųjų mąstyme: hedonizmas. Rašydamas apie subjektą, kuris nesileidžia į socialinius kraštutinumus, Bartas manęs išvengsiąs pavojų naudoti kalbos ribotumą Doxą. Ši teorija teigia, kad skaitymas savo malonumui yra socialinis aktas, per kurį skaitytojas leidžiasi paveikiamas rašytojo idealų. Šio malonaus skaitymo finalinis katarsis įvyksta kai skaitytojas pasimeta tekste. Pasimetimas, pasinėrimas į tekstą rodo svarbą išsilaisvinti iš socialinių rėmų, kultūros asimiliacijos įtakos ir taip neutralizuotis, nepaisant socialinių procesų.
Pagal naujausią skaitymo teoriją, R. Bartui nerimą kėlė sunkumai, su kuriais buvo susiduriama siekiant parašyti itin neutralų tekstą, be išankstinio ženklelių klijavimo, bei nuorodos į aprašomą objektą. Jeigu rašant tekstą bus pavartotas žodis, kuris visuomenėje turi kažkokią ženklelį, tai jau gali būti laikoma autoriaus nuomonės išraiška. R. Bartas su tuo susidūrė  savo darbuose (pvz. „Mythologies“). Tuomet jis pradėjo ieškoti geriausio metodo neutralaus teksto rašymui ir nusprendė pabandyti sukurti retorikos formą, kuri nebandytų primesti autoriaus nuomonės skaitytojui. Knyga „Meilės diskurso fragmentai“ (1977 m.) buvo šių pastangų vaisius, kuriame pateikiami įsimylėjėlio apmąstymai, apie bandymą atpažinti anoniminę meilę: kuomet esi įsimylėjęs arba mylimas. Įsimylėjusio bandymai pastatyti save į netikrą, idealią realybę, sudaro sąlygas, kurios atskleidžia kontroversiškus faktus būdingus tokiai paieškai. Romanistinis veikėjas yra simpatiškas, nes jis kritikuojamas, bet tuo pat metu sugeba sulaukti pritarimo iš skaitytojo. Galiausiai, nebandant įteigti teorinio apibrėžimo, skaitytojas vis tiek priverčiamas apmąstyti savo požiūrį į meilę.
Gaižiūnų apylinkė (Molėtai)
Gaižiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Roland Gérard Barthes
Fotografija ir Henrieta Bartas (Henriette Barthes)
Žiūrint toliau į R. Barto karjerą, matome, jog jis buvo susidomėjęs fotografija ir jos panaudojimu apžvelgiant aktualiausius įvykius. Daugybė jo mitinių straipsnių penktajame dešimtmetyje, buvo bandymai parodyti, kaip fotografija gali perteikti perkeltinę reikšmę. Tokios fotografijos buvo naudojamos buržuazijos sluoksnio žmonėms padėti suprasti „natūralią tiesą“. Nepaisant to, fotografiją jis laikė puikia priemone perduoti tikrą informaciją apie pasaulį. Kai 1977 m. mirė jo mama Henrieta Bartas, jis pradėjo rašyti knygą „Šviesus kambarys“ apie svarbą vaikui gauti savo mamos vaikystės nuotrauką. Taip pat R. Bartas rado plonytę liniją, skiriančią asmeninę prasmę motinos atvaizde. R. Bartas paaiškino, kad vaizdas sukuria klaidingą iliuziją „kas yra dabar“, tuo tarpu „kas buvo“ būtų žymiai tikslesnis apibūdinimas. Ši išvada buvo padaryta po Henrietos Barto mirties, kai jos vaikystės nuotrauka tapo įrodymu „kas nustojo būti“. Vietoj solidžios realybės, tai primena mums apie besikeičiančią pasaulio prigimtį. Todėl tai yra kažkas unikaliai asmeniško, perteikta R. Barto motinos atvaizde, ko nebūtų galima panaikinti dėl subjektyvios priežasties: tai yra pasikartojantis praradimo jausmas kaskart žvelgiant į fotografiją. Knygoje „Šviesus kambarys“ galime rasti svarstymus apie sudėtingus santykius tarp subjektyvumo, prasmės ir visuomenės kultūros, taip pat, jaučiamą gilų autoriaus sielvartą aprašant atsidavimą mamai.
Gaižiūnų apylinkė (Molėtai)
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Alkūnų apylinkės, dalies Garšvėnų apylinkės, dalies Karalinavos apylinkės ir dalies Gačkiškių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Joniškio apylinkės. 1975 m. sausio 29 d. Gaižiūnų apylinkė prijungta prie Joniškio apylinkės.
Juzefas Jodkovskis
Juzefas Jodkovskis (, 1890 m. gruodžio 20 d. Gardinas – 1950 m. spalio 2 d. Varšuva) – Baltarusijos, Lietuvos ir Lenkijos archeologas, meno istorikas ir numizmatas.
Roland Gérard Barthes
Po R. Barto mirties išleistos publikacijos
1987 metais François Wahl publikavo R. Barto esė kolekciją „Incidents“. Buvo paskelbti fragmentai iš autoriaus dienynų: „Soirees de Paris“ (ištraukos iš 1979 metų erotinio dienoraščio apie gyvenimą Paryžiuje); ankstyvesnis jo dienoraštis (erotiniai potyriai su berniukais Maroke); ir „Light of the Sud Ouest“ (jo vaikystės prisiminimai iš Prancūzijos priemiesčio gyvenimo). 2007 m. lapkritį Jeilio universiteto leidykla publikavo mažai žinomo R. Barto darbo vertimą į anglų kalbą „What Is Sport“. Šis darbas turi gana daug panašumų į „Mythologies“, ir buvo pradėtas Kanados televizijos ir radijo korporacijos užsakymu, kaip Huberto Aquino prodiusuoto dokumentinio filmo įgarsinimo tekstas.
Juzefas Jodkovskis
Biografija
Gimė 1890 m. gruodžio 20 d. bajorų Juzefo, sūnaus Felikso Jodkovskio ir Sofijos iš Zanevskių šeimoje Didžiųjų Jodkevičių dvarelyje, kuris stovėjo Eismontų parapijoje (Gardino apskrityje). Būtent, Eismontuose: Didžiųjų Jodkevičių, Mažųjų Jodkevičių, Žukevičių dvaruose nuo senų laikų gyveno Jodkovskiai, kurie naudojo herbą Nalęcz.
Roland Gérard Barthes
Po R. Barto mirties išleistos publikacijos
2009 metų vasario mėnesį žurnale „Journal de deuil“ buvo publikuota leidyklos „Éditions du Seuil“ paremta R. Barto rankraščiai surinktais nuo 1977 lapkričio 26 dienos (tuojau pat po jo mamos mirties) iki 1979 metų rugsėjo 15 dienos. Labai intymios mintys susijusios su siaubingu jos praradimu:
"Idėja (nuostabi, ne skaudinanti), kad ji nebuvo man viskas. Kitu atveju aš niekada nebūčiau parašęs nė vieno darbo. Per tą šešių mėnesių laikotarpį, kai rūpinausi mama, ji tapo svarbiausiu objektu man ir aš užsimiršau, kad kada nors apskritai ką nors rašiau. Aš nebuvau niekas kitas, tik asmuo besirūpinantis ja. Prieš tai ji gyveno lyg nematoma, todėl aš galėjau rašyti… Apsikeitėme rolėmis. Mėnesius aš buvau jos motina. Jaučiausi, lyg praradęs dukrą."
Juzefas Jodkovskis
Biografija
Vaikystės metais Juzefas Jodkovskis gavęs privačias pamokas pas būsimą Vilniaus universiteto profesorių Stanislovą Kostialkovskį, dėl ko sėkmingai išlaikęs egzaminus įstojo į Gardino berniukų gimnaziją. Istorijos pagrindus joje dėstė žinomas Gardino profesorius Eustachijus N. Orlovskis, su kuriuo vėliau Jodkovskis susirašinėjo daug metų iki pat profesoriaus mirties.
Roland Gérard Barthes
Po R. Barto mirties išleistos publikacijos
R.Bartą nuliūdino jo mamos mirtis visam likusiam jo gyvenimui: „Nesakykite man užuojautos. Tai per daug psichoanalistiška. Aš negedžiu. Aš kenčiu” ir „Mano kambario kampe, kuriame aš miegu, mama buvo slaugoma, ten pat ji ir numirė. Ir visada pamerkiu gėlių vazoje ant stalo. Aš nebenoriu keliauti, kad galėčiau likti čia ir apsaugoti gėles nuo nuvytimo“.
2012 metais buvo paskelbta knyga apie keliones po Kiniją („Travels in China“). Ji sudaryta iš R. Barto užrašų, kuriuos jis pildė trijų savaičių kelionės Kinijoje metu (vyko kartu su grupe žmonių iš literatūros žurnalo „Tel Quel“ 1974-aisiais). Kelionės įspūdžiai buvo ne itin teigiami, Kinija jam pasirodė „nelabai egzotiška, ne visiškai be tikslo“.
Juzefas Jodkovskis
Biografija
Studijų gimnazijoje metais Juzefas aktyviai domėjosi Gardino istorija. Tuo metu ėmė kolekcionuoti rankraščius ir monetas. Taip pat dėka puikaus dailės mokytojo Šapilovo, susidomėjo tapyba.
Roland Gérard Barthes
Įtaka
R. Bartui aštri kritika prisidėjo prie teorinių mokyklų, pavyzdžiui, struktūralizmo, semiotikos ir postruktūralizmo plėtros. Nors jo įtaka dažniausiai randama šiose teorinėse srityse, su kuriomis jo darbas atnešė jį į sąlytį, taip pat jaučiama visose srityse, susijusiuose su informacijos ir modelių komunikacijos, įskaitant kompiuterius, fotografijos, muzikos ir literatūros atstovavimo. Viena pasekmė R. Barto platus dėmesys yra tai, kad jo palikimas  mąstytojų skirta modeliuoti save po jo toliau. Faktas, kad R. Barto darbas buvo kada pritaikomas ir paneigta sąvoka stabilumo ir pastovumo reiškia, kad nėra minčių kanono savo teorijoje, tam kad modeliuoti savo mintis. Tai neegzistuoja „Bartasizmas“.
Raktažodžiai
„Rašytojo teksto“ ir „skaitytojo teksto“ terminus naudoja R. Bartas apbrėžti literatūros rūšis ir netiesiogiai apklausti skaitymo būdus, kaip teigiamus ar neigiamus įpročius modernus skaitytojas atneša į savo patirtį su tekstu. Šie terminai labiausiai aiškiai sukonkretinti knygoje „S/Z“, o esė „Nuo kūrinio iki teksto“ (1977 m.) numato analogišką paralelę, pažvelgti į aktyvių ir pasyvių, postmodernizmo ir modernių būdų sąveikauti su tekstu.
Juzefas Jodkovskis
Biografija
Gimnazijos metais Juzefas Jodkovskis susipažino su rašytoja Elze Ožeškiene, kuri leido jam naudotis savo biblioteka. Pirmą straipsnį Juzefas Jodkovskis parašė 1906 metais, kuris buvo išspausdintas "Dziennik Wileński". Šis straipsnis buvo skirtas Stepono Batoro laikų surastai viename muziejuje monetai. Straipsnis taip pat buvo perpublikuotas 1911 m. "Wiadomosci Numizmatyczno-Archeologiczni".
Roland Gérard Barthes
Skaitytojo tekstas
Tekstas, kuris nekelia jokių reikalavimų skaitytojui „rašyti“ ar „gaminti“ savo nuomonę laikomas „skaitytoju tekstu“. Skaitytojas gali pasyviai rasti „gatavą“ prasmę. R. Bartas rašo, kad šių tekstų rūšys yra „kontroliuojami principo, kuris neprieštarauja“, tai yra, jie neturi trukdyti „sveikam protui“ arba „Doxa“ supančia kultūrą. „Skaitytojo tekstai“, be to, „yra produktai, [kurie] sudaro milžinišką masę mūsų literatūrai“. Šioje kategorijoje yra spektras „pripilto literatūros“, kuris apima „visus klasikinius (skaitytojo) tekstus“, kurie veikia, „kaip spintoje, kurioje reikšmės yra sudėliotos, sukrautos, [ir] saugomos“.
Rašytojo tekstas
Tekstas, kuris įkvepia tinkamam tikslui apie literatūrą ir kritiką: „... kad skaitytojas nebegalėtų vartoti, bet būtų teksto sudarytojas“. Rašytojo tekstai ir būdai skaitymui sudaro, trumpai tariant, aktyvų, o ne pasyvų būdą bendrauti su kultūra ir jos tekstu. Kultūra ir jos tekstai, R. Bartas rašo, niekada neturėtų būti priimami jų pateiktomis formomis ir tradicijomis. Skirtingai nuo „skaitytojo tekstų“, kaip „produkto“, „rašytojo tekstams, parašytas tekstas rašomas mūsų pačių, prieš begalinį žaidimą pasaulyje, kur jis yra vedamas, susikertantis, sustabdytas. Plastiškumas kai kurių vienaskaitos sistemų (ideologijos, genties, kritikos), kuri sumažina dauguma įėjimų, tinklų atidarymą, kalbų begalybė“. Taigi skaitant tampa R. Barto „ne parazitinė veikla, veikianti prieš papildomo rašymo“, bet greičiau „darbo forma“.
Juzefas Jodkovskis
Biografija
Kitą straipsnį Jodkovskis parašė po metų. Jis buvo skirtas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės piniginių vienetų atnaujinimui, ko ėmėsi Zigmantas Vaza.
1913 m. Juzefas Jodkovskis baigė Maskvos archeologijos institutą. Dirbo Maskvos archeologijos institute ir Rumiancevo muziejuje, vėliau konservatoriumi Vilniaus, Gardino ir Minsko gubernijose.
Mokslinė veikla
Tyrinėjo Gardiną, Krėvą, Lydą, Trakus ir kitas vietoves. Nuo 1922 m. Balstogės apygardos konservatorius. Vėliau dirbo Gardine, kur įkūrė istorijos ir archeologijos muziejų, jis 1930 m. perkeltas į Gardino pilį. 1932-1937 m. organizavo kasinėjimus Gardino pilies teritorijoje. Per Antrąjį pasaulinį karą Tautinio muziejaus Varšuvoje numizmatikos kabineto vedėjas ir Varšuvos numizmatų draugijos pirmininkas.
Roland Gérard Barthes
Kritika
1964 m., R. Bartas rašė esė „Paskutinis Laimingas Rašytojas“. Esė pavadinimas skiriamas Volterui ir jame R. Bartas pakomentavo šiuolaikinio mąstytojo problemas, po to kai atrado minties ir filosofijos reliatyvizmą, diskredituojant ankstesnius filosofus, kurie išvengė šios problemos. Nesutinkant atvirai su Barto aprašymu apie Volterą, Daniel Gordon, Bedfordo serijos romano „Kandidas“ vertėjas ir redaktorius rašė, kad „niekada toks puikus rašytojas taip gerai nesuprato kito“.
Wade
Wade − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Apykeliai
Apykeliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Šeimyniškių.
Vilūnaičiai
Vilūnaičiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Lygumų.
Swedbank
thumb|Buveinė (2021) thumb|Buveinė (2011)
Swedbank (anksčiau Hansabankas, Hansa-LTB) – Lietuvos komercinis bankas
Įkurtas 1999 m. Švedijos „Swedbank“ bankų grupės narys. 2020 m. su SEB banku buvo vienu iš dviejų didžiausių bankų Lietuvoje.
Istorija
1996 m. „Hansabank“ grupė pradėjo veiklą Lietuvoje, įkūrus čia „Hansa lizingo" bendrovę. 1999 m. Vilniuje atidarytas pirmasis „Hansabanko“ skyrius. 2000 m. „Hansabank“ grupė pradėjo derybas su Valstybės turto fondu dėl „Lietuvos taupomojo banko“ privatizavimo. 2001 m. „Hansabank“ įsigijo 90,73 % „Lietuvos taupomojo banko“ (LTB) akcijų. 2001 m. pabaigoje LTB buvo reorganizuotas, sujungtas su „Hansabanku“, o naujasis bankas pavadintas „Hansa-LTB“. 2003 m. bankas pervadintas į „Hansabanką“. 2003 m. iš bendrovės „Lietuvos draudimas“ įsigijo jos antrinę bendrovę „Lietuvos draudimo gyvybės draudimas“.
1998 m. „Hansabank“ grupės, veikusios Baltijos šalyse ir įkurtos Estijoje, strateginiu investuotoju tapo Švedijos „Swedbank“ (tuo metu valdė ~60 % „Hansabank“ grupės akcijų). 2005 m. smulkieji „Hansabank“ grupės akcininkai perleido savo akcijas strateginiam banko investuotojui „Swedbank“. Lietuvoje „Swedbank“ vardas pradėtas naudoti 2008 m. rudenį, kuomet „Hansabankas“ kartu su kitais „Hansabank“ grupės bankais Estijoje ir Latvijoje pradėjo pavadinimo keitimo procesą. 2009 m. kovo 17 d. Lietuvoje AB bankas „Hansabankas“ pakeitė pavadinimą į „Swedbank“, AB. Kartu su banku pavadinimus pakeitė ir dukterinės įmonės.
2016 m. Švedijos bankininkystės grupė „Swedbank“ Vilniuje atidarė nefinansinių paslaugų filialą. 2016 m. perėmė „Danske banko“ mažmeninės bankininkystės paslaugų verslą Lietuvoje ir jo ~120 tūkst. klientų.
Antrinės įmonės
Įvairias finansines paslaugas teikia Lietuvoje veikiančios „Swedbank“ grupės įmonės: „Swedbank“, draudimo („Swedbank P&C Insurance“ AS Lietuvos filialas), gyvybės draudimo („Swedbank Life Insurance“ SE Lietuvos filialas), investicijų valdymo („Swedbank investicijų valdymas“ UAB), lizingo („Swedbank lizingas“ UAB).
Pamaleišys
Pamaleišys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 13 km į šiaurės rytus nuo Svėdasų, į rytus nuo kelio krašto. Stūkso gamtos paminklas – Velniakrėslio akmuo.
Jonas Jocys
Jonas Jocys (1929 m. liepos 14 d. Pykaičiuose, Laukuvos valsčius – 2012 m. spalio 24 d.) – Lietuvos dainininkas (bosas).
Biografija
1951–1953 m. dainuoti mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje pas Juozą Bieliūną. 1958 m. baigė Maskvos konservatoriją.
Apkartai
Apkartais vadinami kaimai:
Kerai (Alytus)
Kerai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Norgeliškių.
Akis (reikšmės)
Žodis akis gali reikšti:
Homonimai iš kitų kalbų:
Susiję terminai:
Walker
Walker − pavardė.
AtheOS failų sistema
AtheOS failų sistema (AFS) – 64 bitų žurnalizuojanti failų sistema su atributų palaikymu. Iš dalies palaikomas ir failų indeksavimas bei minkštas trynimas. Iš pradžių ji buvo sukurta AtheOS operacinėje sistemoje ir dabar yra Syllable operacinės sistemos dalis. Ši failų sistema yra Be failų sistemos, naudojamos BeOS, praplėtimas. AFS buvo pradėta su visiškai tomis pačiomis duomenų struktūromis kaip ir BFS, vėliau daugeliu požiūrių praplėsta.
Ekstrimas (Panevėžys)
Ekstrimas (pilnas pavadinimas – Panevėžio Mažųjų Dviračių sporto klubas „Ekstrimas“) – vienintelis Panevėžyje BMX sporto klubas. Įregistravimo data – 1999 m. gegužės 5 d. Įkūrėjas ir vadovas – Stanislovas Algis Kavaliauskas. Klubo sportininkai dalyvauja respublikinėse BMX pirmenybėse, varžybose užsienyje.
Klubo stadionas ir lenktynių trasa
Panevėžyje klubas rengia varžybas J. Janonio g. gale esančiame BMX stadione ir trasoje, taip pat vadinamoje „Ekstrimas“. Šiame stadione organizuojamos pavasario ir rudens respublikinės varžybos bei vienerios klubo vardo.
BMX ir kruizerių dviračių varžyboms skirtos trasos ilgis – 350 m. Penktadalis trasos dengta dolomitine skalda, likusioje dalyje – natūrali juodžemio danga. Daug vidutinio sunkumo kalnelių, iš kurių 10 reikia įveikti atliekant šuolius.
Iki 2006-ųjų Panevėžio BMX trasa buvo prasčiausia Lietuvoje. 2006 m. rudenį stadionas modernizuotas – įrengta šiuolaikinė betonuota starto vieta. Darbus finansavo miesto Savivaldybė, skyrusi 20 tūkst. litų. Panevėžio stadionui dar trūksta suspaustu oru valdomo starto įrenginio, kad jis galėtų lygiuotis į šiuolaikiškus Šiaulių ir Pakruojo stadionus.
Pasiekimai ir žymesni sportininkai
BMX klubo „Ekstrimas“ sportininkai kasmet iškovoja respublikos pirmenybių prizines vietas atskirose amžiaus grupėse. Čempionais tapta 3 kartus – 2000 m. ir 2006 m ir 2008 m
Klube yra iki 20 aktyvių sportininkų panevėžiečių. Žymesni iš jų:
Pamūšio šv. Antano Paduviečio bažnyčia
Istorija
miniatiūra|right|Bažnyčios interjeras
Sebastijonas Jaugelis 1621 m. pastatė mūrinę evangelikų reformatų bažnyčią. Dėl jos varžėsi reformatai ir katalikai. 1706 m. liepos 18 d. Klovainių katalikai, grįždami su procesija iš Linkuvos, su kunigu Laurynu Gudavičiumi nusiaubė Pamūšio evangelikų reformatų bažnyčią, apiplėšė tos tikybos valstiečius. Iki 1763 m. evangelikų reformatų parapija sunyko, bažnyčia apleista. Dar 1902 m. Klovainių klebonas siūlė suremontuoti nenaudojamą bažnyčią, bet vyskupas į šį pasiūlymą neatsakė.
1905 m. bažnyčia paversta sandėliu. Klovainių klebono Jurgio Stakausko rūpesčiu suremontuota bažnyčia 1924 m. lapkričio 16 d. pašventinta. 1929 m., parceliuojant Lašmenpamūšio dvarą ji gavo 7,9 ha žemės. 1933 m. įkurta parapija. Jos reikalais rūpintis paskirtas Linkuvos vikaras Jurgis Danys (1898–1977). Vyskupui Kazimierui Paltarokui (kilusiam iš šių apylinkių) remiant, bažnyčia toliau remontuota, pradėti statyti kiti trobesiai. Pagal inžinieriaus Romano Steikūno projektą bažnyčia 1935 m. perstatyta, 1939 m. perdengtas stogas, įdėtos naujos grindys.
1939 m. įrengtos naujos kapinės, 1940 m. Lašmens krante – lurdas.
1992 m. birželio 14 d. šventoriuje atidengtas paminklas vyskupui Kazimierui Paltarokui. Statulai pagaminti lėšas sudėjo šio krašto Amerikoje gyvenantys lietuviai, o komiteto pirmininku buvo kraštietis profesorius Jo­nas Genys. Vyskupo rūpesčiu įsteigta Pamūšio parapija, paimant dalį Linkuvos, Klo­vainių ir Pakruojo gyvenamųjų vietovių. Palengvėjo gyvenimas Titonių, Stakšelių, Plunkių, Pažerių, Lumbelių, Bučiūnų, Girbutkių ir kitų kaimų žmonėms, nes nebereikėjo keltis per Mūšą ir toli klampoti į Linkuvos bažnyčią. Vys­kupas skyrė ir nemažai pinigų bažnyčios atstaty­mui.
2000 m. vasario mėn. senojoje parapijos klebonijoje pradėjo veikti Pamūšio šv. Antano Paduviečio parapijiniai vaikų globos namai, kurie vėliau plėtėsi, įsikurdami keliuose suremontuotuose pastatuose.
Architektūra
Bažnyčia neoromaninė, kryžminio plano, su bokšteliais. Priekiniame fasade sugrupuoti nevienodo aukščio langai pusapskrite arka. Jie išdėstyti aukščiausio fasado centre. Žemiau ir kitose pusėse jie grupuoti po du. Jų tarpai puošti mentėmis su apskritimu. Pagrindinės durys skydinės. Apsidė dvisienė. Vidus halinis. Lubos medinės, grindys lentų. Šoninės koplyčios atskirtos dviem stačiakampiais stulpais su pusapskrite arka. Vargonų choras įtaisytas ant dviejų stačiakampio pjūvio stulpų. Jo turėklas skydinis. Vargonų nėra.
Įrengti trys neobarokiniai, mediniai altoriai. Bažnyčioje yra neįprastai atrodančių atributų (akmeninis dievo stalas, geležinis kryžius ant navos sienos ir kt.), padovanotų katalikiškos parapijos iš Vokietijos.
Leova
Leova – miestas Moldavijoje, Leovos rajono centras, esantis ant Pruto upės kranto, 22 km į šiaurės vakarus nuo Jargaros miesto, kuriame yra geležinkelio stotis.
Herbas
Leovos miestas herbą gavo 1934 m. Raudoname lauke sidabrinė juosta mūradančiu viršutiniu kraštu, iš už kurio kyla kairysis sidabrinis šėlstantis liūtas. Virš skydo sidabrinė miesto karūna su 3 bokštais.
Istorija
Spėjama, kad Leova kaip gyvenvietė galėjo atsirasti 1489–1495 m. . Leova kaip prekybos centras pažymėta XVIII–XIX a. žemėlapiuose.
Legendos teigia, kad XV a. prie Pruto apsigyveno žmonių grupė, besivadinusi lipoveni. Šis pavadinimas vėliau virto leovenais.
1803 m. gyvenvietėje buvo 114 namų. Iki 1885 m. svarbiausi miesto pastatai buvo 1818 m. pastatyta Šv. Paraskevos cerkvė, 5 sinagogos, kelios užeigos ir krautuvės. Pirma mokykla atidaryta 1895 m.
1904 m. Leovoje gyveno 3422 žmonės (2100 moldavų, 500 rusinų, 800 žydų).
1923 m. miestas užėmė 169 hektarus, jame buvo 16 gatvių, 2 turgūs ir viešas sodas. Mieste buvo du ežerai (Bujor ir Potcoava).
XX a. mieste buvo trys pradinės mokyklos, žydų mokykla, teatras ir kino teatras, biblioteka. Mieste veikė trys bankai, du gariniai malūnai.
MTSR laikais Leovoje veikė eterinių aliejų, sviesto ir sūrių, vyno gamybos įmonės. 1972 m. mieste gyveno 9,2 tūkst. gyventojų, o 1991 m. – 12,2 tūkst. gyventojų.
Wallace
Wallace − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Hansabank Group
Hansabank grupė – finansų grupė, valdanti apie trečdalį Baltijos šalių finansų rinkos. Grupė koncentruojasi į paslaugų teikimą savo klientams – Baltijos ir Skandinavijos šalių bei Rusijos įmonėms.
Grupė aptarnauja beveik 4 mln. klientų (apie 2 mln. Lietuvoje). Joje dirba 6 000 darbuotojų (apie 2 500 – Lietuvoje).