cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kudoriškis
Istorija
1923 m. viensėdyje buvo 2 sodybos – 21 gyventojas. Tarpukaryje Kudoriškyje didžiausius žemės plotus valdė Eleonora Katinienė ir Adelė Karvelienė – 53,75 ha žemės. Po Antrojo pasaulinio karo iš Kudoriškio buvo ištremti į Sibirą 4 asmenys. 1949 m. viensėdis buvo įjungtas į „Kibirkšties“ kolūkį, vėliau iki 1992 m. priklausė Skiemonių kolūkiui, kol šis iširo.
Kudoriškio kaime prie kelio į Remeikius pastatytas monumentas – metalinis kryžius ant postamento, sumūryto iš lauko akmenų. Jis žymi vietą, kur 1945 m. liepos 12 d.išduoti žuvo penki Kirvio būrio partizanai ir jų vadas Bronius Ilgutis (kiti – Jonas Bobelis, Jonas Drazdūnas, Vytautas Grigas, Antanas Grigas, Jonas Juknevičius).
Gizelis
Gizelis yra Volto Disnėjaus komiksų veikėjas, priklausantis Skrudžo Makdako pasauliui. Jis yra išradėjo Sriego Bevaržčio mažasis padėjėjas, sukonstruotas būtent jo iš metalinių strypelių bei senos Donaldo lemputės patrono. Jo ūgis yra apie 20 cm.
Gizelis niekada nekalba, tačiau kartais reiškia nuostabą ir jausmus. Jis labai mėgsta gainiotis peles bei padėti Sriegui susigaudyti tarp jo sudėtingų išradimų.
Jis taip pat pasirodydavo animuotose „Antinų pasakų“ serijose, kur buvo vadinamas Mažąja lempute.
Liste der Bewohner Entenhausens Duck universe
Ford Fairlane
Taip pat skaitykite:
Kulešės Košcelnės valsčius
Kulešės Košcelnės valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Centras – Kuleše Košcelnė. Ribojasi su Kobilino Božimų, Kolakų Košcelnės, Rutkų, Sokolų ir Mazovijos Vysokio valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 115,45 km², iš kurių: Valsčius sudaro 9,01 % Mazovijos Vysokio apskrities.
Demografija
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1424,55 zlotai.
Administracinis suskirstymas
Chojane Bonkai, Chojane Gorčanai, Chojane Pavlovienta, Chojane Pieckai, Chojane Serocenta, Chojane Stankovienta, Čarnovo Bikai, Fašče, Golaše Dombas, Golaše Mošcickiai, Grodzkie Ščepanovienta, Kalinovo Solkai, Kuleše Košcelne, Kuleše Litevka, Kuleše Podlipne, Kuleše Podavce, Lešnevo Nedžviedžas, Niziolki Dobkai, Nove Grodzkiai, Nove Kalinovas, Nove Viechai, Nove Viknas, Stara Litva, Stare Grodzkiai, Stare Kalinovas, Stare Niziolkai, Stare Viknas, Stipulki Giemzinas, Tibori Ušinskiai, Vnori Pažochai, Vnori Viechai ir Vnori Vipichai.
943 m.
943 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nemirai
Nemirai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Būdos. Stovi medinė Nemirų Šventosios Dvasios bažnyčia (pastatyta 1943 m.).
Jatkonys
Istorija
XIX a. pabaigoje Jatkonys – kaimas Trakų apskrities Žiežmarių valsčiuje. Prie Kaišiadorių kaimas prijungtas XX a. tarpukariu.
Daukantų apylinkė (Jieznas)
Daukantų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jiezno valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jiezno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Būdos apylinkės ir Jiezno apylinkės.
Kathy Kirby
Kathy Kirby (tikrasis vardas Kathleen O’Rourke; g. 1938 m. spalio 20 d. Ilforde, Esekse – m. 2011 m. gegužės 19 d. Londone) buvo Anglijos dainininkė. Labiausiai žinoma perdainavusi Doris Dei kūrinį „Secret Love“, kuris UK Singles Chart užėmė ketvirtą vietą. Dainininkė taip pat yra žinoma dėl sėkmingo pasirodymo Eurovizijos dainų konkurse 1965 m. Dėl savo išvaizdos ir balso dažnai buvo lyginama su Merlin Monro. Populiarumo viršūnę pasiekė septintajame dešimtmetyje, kai ji buvo viena iš geriausiai žinomų ir labiausiai pripažintų asmenybių Didžiosios Britanijos šou versle.
Toriras Šuo
thumb|right|Toriras Šuo su ietimi (dailininko Halfdan Egedius piešinys) Toriras Šuo (g. apie 990 m. – m. ?) – Norvegijos karalystės veikėjas, vienas iš vadinamosios valstiečių frakcijos, priešiškos karaliui Olafui Haraldsonui.
Toriras buvo įtakingas Halogolando provincijos žmogus, kilęs iš Bjarkėjaus (Bjarkøy) salos. Jis buvo vikingas, vadovavęs keliems žygiams į Rusią ir Baltąją jūrą. Kelis kartus tarnavo Knuto Didžiojo kariuomenėje.
Linkęs į nepriklausomybę, įsitikinęs pagonis, jis priešinosi karaliaus pastangoms suvienyti ir sukrikščioninti Norvegiją. Jis turėjo asmeninių sąskaitų su karaliumi, nes karaliaus žmogus nužudė jo sūnėną Asbjørn Selsbane. Buvo gavęs didžiulę baudą už kerštą už jo sūnėno mirtį.
1028 m. buvo nužudytas Erlingas Skjalgsonas (Erling Skjalgsson), ir Toriras kartu su Kalvu Arnesonu (Kalv Arnesson) ir Einaru Tamberskjelve (Einar Tambarskjelve) ėmė vadovauti antiolafiškai frakcijai. Jis prisijungė prie Knuto pajėgų, kai šios išvarė Olafą, buvo vadinamas Knuto atstovu Norvegijoje kartu su Hareku iš Tjotos.
1030 m. vasarą Olafui grįžus Toriras buvus su kovojusiais prieš Olafą. Pagal sagą Heimskringla Toriras ir jo žmonės kovėsi prieš karalių Olafą Stiklestado mūšyje. Pagal sagą Toriras buvo vienas iš tų, kurie mirtinai sužeidė karalių Olafą. Kiti buvo Kalvas Arnesonas ir Torsteinas Knaresmedas (Torstein Knarresmed).
Po mūšio politinė situacija pasisuko prieš Torirą. Kai Olafo sūnus Magnus, paremtas buvusių Toriro sąjungininkų, užėmė valdžią, Torirą imta persekioti. Pagal Snorę Toriras po 1035 m. apsikrikštijo ir keliavo į Jeruzalę kad išpirktų savo nuodėmes. Toriras iš kelionės negrįžo, tad nežinomi nei jo mirties metai, nei vieta.
Apuolės festivalis
thumb|right|200px| „Apuolė 854" – kasmet rengiamas Baltijos jūros regiono senovės genčių karybos ir amatų festivalis ant Apuolės piliakalnio (Skuodo rajono savivaldybė).
Pulo Ana
thumb|250px|Salos pakrantė
Pulo Ana  – nedidelė koralinė sala Mikronezijoje, Palau valstybėje, Sonsorolio valstijoje. Plotas – 0,5 km². Salos ilgis 0,8 km, plotis 0,53 km, aukštis iki 6 m. Pulo Aną supa 460 m pločio koralų rifas. Visa sala apaugusi palmėmis, kitais medžiais ir krūmokšniais, o centre telkšo pelkė. Už 80 km į šiaurę nuo Pulo Anos yra Sonsorolis ir Fana, už 50 km į pietryčius – Meriras.
2000 metais saloje gyveno 10 gyventojų, jie visi susitelkę salos vakaruose esančiame Puro kaime.
Želtiškiai
Želtiškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Skiemonių.
Švėkšnos apskritis
Švėkšnos apskritis buvo į šiaurės rytus nuo Šilutės. Centras – Švėkšna.
Istorija
Apskritis sudaryta 1915 m. rugsėjo 23 d. vokiečių okupacinės valdžios. Priklausė Oberosto Lietuvos sričiai. 1915 m. lapkričio 15 d. panaikinta dėl nepatogaus susisiekimo, priskiriant Vėžaičių apskričiai.
Ritakuba Blankas
Ritakuba Blankas  – kalnas Kolumbijoje, Bojakos departamente, aukščiausias Rytų Kordiljeroje. Aukštis 3645 m. Yra ledynų. Įeina į Kokuji nacionalinį parką.
Leo Esaki
miniatiūra|Leo Esaki Leo Esaki (g. 1925 m. kovo 25 d.) – japonų fizikas.
Išradimai
Išrado už esamus mažesnį, greičiau veikiantį ir mažiau energijos reikalaujantį diodą. Šis tunelinis diodas tapo svarbiu puslaidininkių elektronikoje.
Bazilika
thumb|270px|right|Šv. Petro bazilika Vatikane, kurioje pamokslauja [[Roma|Romos Popiežius]] thumb||270px|right|[[Gvadalupės mergelė|Gvadalupės Bazilika Meksikoje]] thumb|270px|[[Roma|Romos katalikų arkikatedros bazilika Vilniuje]]
Bazilika – pailgo stačiakampio formos katalikų bažnyčia, dažniausiai trijų navų, kurių vidurinė aukščiausia ir atskirta nuo šoninių kolonomis. Terminu Bazilika taip pat yra vadinama ir popiežiaus suteikiama aukščiausio rango bažnyčių titulas. Didžiosios bazilikos titulą turi 6 bažnyčios: keturios Romoje ir dvi Asyžiuje. Daugiau nei 1500 svarbiausių bažnyčių pasaulyje turi mažosios bazilikos titulą.
Istorija ir architektūra
Bazilikos tipo bažnyčios IV a. dažniausiai buvo kryžiaus, o nuo IX a. – kryžiškojo kupolinio plano. Nuo XI a. bazilikose pradėti mūryti skliautai. Bazilikos gali priklausyti įvairių laikotarpių architektūrai – bizantinei, romaninei, gotikinei, renesansinei, barokinei.
Lietuvoje
Lietuvoje daugiausia pastatyta barokinių ir istoristinių bazilikų. Mažosios bazilikos titulą Lietuvoje turi aštuonios bažnyčios:
Sensorinis neuronas
Sensorinis neuronas ( – atnešti, pristatyti, – nervas) – tai neuronas, kuris gauna signalą iš aplinkos (prisilietimas, skonis, kvapas, šviesa, garsas) per receptorių, transformuoja jį į nervinį signalą ir perduoda tarpiniams neuronams (CNS). Pastarieji savo ruožtu jungiasi su motoriniais neuronais tame pačiame nervų sistemos segmente arba perduoda impulsą į aukščiau esančius CNS segmentus. Iš CNS signalas per efektorinį (motorinį) neuroną perduodamas efektorinėms (pvz.: raumens) ląstelėms.
944 m.
944 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Sensorinis neuronas
Prie sensorinių neuronų priskiriamos ir tos ląstelės, kurios sudaro kylančius laidus nugaros ir galvos smegenyse. Sensoriniai neuronai kartais vadinami juntamaisiais ar aferentiniais neuronais.
thumb|350px|Neuronų tipai‎
Struktūra
Sensorinis neuronas tiek ant ląstelės kūno, tiek atsišakojusiose ataugose turi daug sinapsių.
Aurelija Andrejauskaitė
Aurelija Andrejauskaitė (g. 1954 m. rugsėjo 3 d. Radviliškyje) – choro dirigentė, tapytoja, kultūros darbuotoja.
Biografija
1961–1969 m. lankė Radviliškio 2-ąją vidurinę mokyklą ir mokėsi vaikų muzikos mokykloje (mokyt. J. Radinsko akordeono klasė). 1969–1973 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Masiūnas). 1973 m. respublikiniame jaunųjų dirigentų konkurse Panevėžyje pelnė pirmąją vietą. 1973–1978 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Jurgučio ir dėst. A. Žeimienės klasės); konservatoriją baigė su pagyrimu. 1975–1978 m. tapybos mokėsi Vilniaus vakarinėje dailės mokykloje.
1979–1981 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" ir 1982–1985 m. Vilniaus valstybinio universiteto akademinio mišriojo choro chormeisterė.
Nuo 1978 m. Lietuvos liaudies kultūros centro Muzikos skyriaus (vėliau sektoriaus) vadovė. Daug prisidėjo prie 1980 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Kaune ir Vilniuje organizavimo, 1978, 1979, 1981, 1984 ir 1987 m. Stasio Šimkaus chorų konkursų Klaipėdoje, 1978, 1981, 1983, 1986 ir 1988 m. J. Naujalio konkursų Raudondvaryje, 1981, 1983, 1986 ir 1988 m. Liaudies dainų festivalių Panevėžyje, 1979 ir 1991 m. Č. Sasnausko konkursų Lazdijuose, 1984, 1985, 1986 ir 1987 m. vokalinių ansamblių konkursų „Ratnyčėlė“ Druskininkuose, 1981, 1986 ir 1992 m. solistų ir vokalinių ansamblių konkursų „Sidabriniai balsai“ surengimo. Buvo 1997 m. konkurso „Sidabriniai balsai“ organizatorė – vadybininkė. Nemažai padirbėjo įgyvendinant tarptautinių kultūros renginių projektus: 1991 m. dainų šventės „Bridges of Song" Taline (Estija), 1995 m. I ir 1997 m. II Šiaurės ir Baltijos šalių dainų švenčių Rygoje (Latvija) ir Gotlando salos Visby mieste (Švedija).
A. Andrejauskaitė choro meno klausimais parašė nemaža straipsnių, sudarė dainų chorams rinkinius „Klevų žydėjimas“ (1982 m.), „Saulei tekant“ (1982 m.), „Iškilmingoji daina“ (1983 m.), „Volungė“ (1990 m.), „Dainuojam Lietuvą“ (1990 m.), „Giedok, kad esi“ (1994 m.), „Sveikinu žemę“ (1995 m.), „Aranžuotos dainos“ (1997 m.), „Dainos dainų šventei“ (1998 m.). Sudarė ir išleido reklaminius informacinius leidinius „Dainų šventė“ (1994 m.), „Moksleivių dainų šventė“ (1997 m.), „Pasaulio lietuvių dainų šventė" (1998 m.).
Nuo 1987 m. yra Lietuvos tautodailininkų sąjungos Vilniaus skyriaus narė, rengia savo darbų tapybos parodas. Yra Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narė – sekretorė. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės režisierė – chorų tvarkytoja.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Linkaičių apylinkė
Linkaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1947 m. prijungta Šimkūnų apylinkė. 1949 m. buvo Ziniūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Maldenių apylinkės, o dalis Linkaičių apylinkės prijungta prie Jakiškių apylinkės ir Rudiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Linkaičių apylinkė prijungta prie Pociūnų apylinkės.
Daškoniai
Daškoniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Sirutiškio, Kruosto dešiniajame krante. Beveik 2 km į pietus nuo kaimo yra Daškonių kapinės (naudojamos kėdainiečių laidojimui). Pro Daškonius eina vietinės reikšmės kelias iš Sirutiškio į Močėnus.
Istorija
Daškoniai XX a. buvo okolica. Čia žemes valdė Kantautai, Liaudanskai, Macinavičiai, Raževičiai, Eidrigevičiai.
Gyventojai
thumb|left|250px|Daškonių kapinės thumb|left|250px|Pušys šalia įvažiavimo į kapines
Gerulių apylinkė
Gerulių apylinkė sovietmečiu buvo:
Paula Seling
Paula Seling (g. 1978 m. gruodžio 25 d. Baja Marėje) – Rumunijos muzikantė. Ji išleido daugiau kaip trylika albumų (įskaitant ir tris Kalėdų albumus) ir daugiau nei dvidešimt singlų. Paula kalba, rašo ir koncertuoja prancūzų, anglų ir rumunų kalbomis.
Ji atstovavo Rumunijai 2010 m. Eurovizijoje su Ovidiu Cernăuțeanu, su daina „Playing with the fire“. Jie užėmė trečiąją vietą. Vėliau ji dalyvavo Dansez Pentru Tine ('Šokiai su žvaigždėmis'), kur ji finišavo trečioje vietoje. Nuo 2011 m. spalio Seling buvo Rumunijos X Factor žiuri narė. 2014 m. Eurovizijoje kartu su O. Cernăuțeanu dar kartą atstovavo Rumunijai.
Maskvos tarptautinis kino festivalis
thumb|right|250px|Kino festivalio pašto ženklas Maskvos tarptautinis kino festivalis − tarptautinis kino festivalis, vykstantis Rusijoje, Maskvoje.
Kino festivalis prasideda birželio pabaigoje ir tęsiasi dešimt dienų. Tai antras pasaulyje pagal senumą kino festivalis (po Venecijos kino festivalio).
Pirmasis Maskvos kino festivalis įvyko 1935 m. Stalino nurodymu. Festivalį atidarė filmas „Čiapajevas“. Kitais metais kino festivalis nevyko.
Kino festivalis atgimė 1959 m. ir vykdavo kas dvejus metus, o nuo 1997 m. − kasmet (1998 m. neįvyko dėl finansinių sunkumų). Pagrindinis kino festivalio prizas (įsteigtas 1989 m.) − Auksinė Šv. Jurgio statulėlė.
Kino festivalio pirmininkas − Nikita Michalkovas (nuo 1999 m.).
Ferdinandas Vrangelis
Ferdinandas Vrangelis (, ; 1796 m. gruodžio 29 d. – 1870 m. gegužės 25 d.) – Rusijos jūrininkas, keliautojas, Arkties tyrinėtojas, admirolas.
Biografija
Gimė Pskove, Baltijos vokiečių šeimoje. Jo tėvas Peteris Vrangelis buvo artilerijos majoras, o senelis – aukštas valdininkas Petro I rūmuose.
1815 m. Peterburge įstojo į jūrų kadetų korpusą. Gavo gardemarino laipsnį, tarnavo Revelyje, vėliau Baltijos laivyne. 1817–1819 m. kaip mičmanas dalyvavo Vasilijaus Golovino ekspedicijoje aplink pasaulį. Vrangelis gavo leitenanto laipsnį ir 1820–1824 m. surengė ekspediciją tyrinėti šiaurės rytines Sibiro pakrantes. Aprašė pakrantę nuo Kolymos žiočių iki Koliučino užutėkio, įtraukė į žemėlapį Lokių salas. Gavo kapitono-leitenanto laipsnį ir 1824–1827 m. surengė ekspediciją aplink pasaulį. 1829 m. paskirtas pagrindiniu Rusų Amerikos valdytoju. 1830–1835 m. gyveno Aliaskoje, dalyvavo šiaurės vakarinės Šiaurės Amerikos pakrantės tyrinėjimuose. Sitkoje įkūrė magnetinę-meteorologinę observatoriją. 1836 m. pro Meksiką nuplaukė iki Rusijos ir trečią kartą apiplaukė pasaulį.
1840–1847 m. buvo Rusijos-Amerikos kompanijos direktorius, 1847–1849 m. dirbo Jūrų ministerijoje. 1849 m. tapo viceadmirolu ir išėjo į atsargą. Aktyviai bendradarbiavo su Peterburgo mokslų akademija, tapo Rusijos geografų draugijos nariu.
Prasidėjus Krymo karui grįžo iš atsargos, tapo Jūrų ministru. 1857 m. Vrangelis tapo admirolu, Valstybinės tarybos nariu.
1864 m. vėl išėjo į atsargą, persikėlė į Estiją, gyveno Roelos kaime, vedė meteorologinę apskaitą. Mirė 1870 m. Tartu, palaidotas Viru-Jagupio kaimo kapinaitėse.
Ferdinando Vrangelio garbei pavadinta daug objektų Arktyje: Vrangelio sala – Rusijoje; Vrangelio sala, Vrangelis (miestas), Vrangelio kyšulys, Vrangelio kalnas, Vrangelio kalnai, Vrangelio ir Šv. Elijo nacionalinis parkas – Aliaskoje.
Želkūnų apylinkė
Želkūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Stakliškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jiezno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Eičiūnų apylinkės.
Kisimajas
Kisimajas  – miestas pietryčių Somalyje, Žemutinės Džubos regiono sostinė. Išsidėstęs prie Indijos vandenyno, į vakarus nuo Baravos, prie Džubos upės žiočių. Tai trečias pagal dydį šalies miestas. Yra oro uostas, jūrų uostas (išvežami bananai, šaldyta mėsa, odos žaliavos, žuvis), plentai į Mogadišą, Nairobį. Laivų statyba, medienos apdirbimo, avalynės, maisto (daugiausia žuvų apdorojimo) pramonė, žvejyba.
Istorija
Kisimają apie X a. įkūrė svahilių pirkliai, ir greitai jis tapo svarbiu prekybos centru Indijos vandenyno prekyboje. Čia susiformavo miestas-valstybė, dalyvavusi svahilių civilizacijoje. Vietinis svahilių etninis pogrupis bajuni kalba kibajuni dialektu.
XVI a., regione įsitvirtinus Portugalijai, miestas buvo atkirstas nuo svarbios prekybos. Per XVI–XIX a. miestas buvo valdomas stipresnių valstybių, kurios įgydavo įtaką regione: Adžurano, Galedi sultonatų. Per tą laiką miesto apylinkėse įsitvirtino somalių klanas darodai. XIX a. miestą užvaldė Zanzibaro sultonatas.
Skilvionių apylinkė
Skilvionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Paudruvės apylinkės, dalies Duobėdžių apylinkės ir dalies Latveliškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Skilvionių apylinkė prijungta prie Saugėlaukio apylinkės.
Vadovai
Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Psalmodija
Psalmodija ( – giesmė ir ōdē – giedojimas) – bažnytinio giedojimo forma, kurią krikščionys perėmė iš judėjų.
945 m.
945 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pelophylax
Lietuvoje gyvena trys vietinės rūšys: thumb|left|180px|[[Didžioji kūdrinė varlė (Pelophylax kl. esculentus)]] thumb|left|180px|[[Mažoji kūdrinė varlė (Pelophylax lessonae)]]
Kovo 16
Kovo 16 yra 75-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 76-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 290 dienų.
Vardadieniai
Henrika – Julijonas – Norvaldė – Norvilas – Norvilė – Vaidota – Vaidotas – Aistė
Pakrantės kalnai
Pakrantės kalnai  – kalnų grandinė Šiaurės Amerikos Kordiljerose, Ramiojo vandenyno kalnų juostoje. Driekiasi JAV ir Kanados teritorija (Aliaskoje ir Britų Kolumbijoje). Pietiniu pakraščiu laikoma Freizerio upė. Ilgis apie 1700 km, plotis apie 200 km. Aukščiausia vieta – Vodingtono k. (4019 m).
Kalnai sudaryti daugiausia iš granito. Smarkiai išraižyti gilių slėnių ir fjordų. Iki 1000–1800 m aukščio – spygliuočių miškai, aukščiau – kalnų tundra. Vietomis kalnų ledynai leidžiasi tiesiai į jūrą.
Kudrėnėliai
Kudrėnėliai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Seirijų, greta kelio. Piečiau Kudrėnėlių telkšo Krašto ežeras. Yra neveikiančios kapinės.
Etimologija
Vietovardis kildinamas iš asmenvardžio Kudrėnė̃lis (< Kudrėnas).
Adolfo tiltas
Adolfo tiltas − tiltas Liuksemburge, pietinėje Liuksemburgo miesto dalyje.
Tiltas buvo statomas 1900−1903 m. valdant hercogui Adolfui ir pavadintas jo garbei. Šis tiltas dar vadinamas Naujuoju tiltu. Seniau tiltas buvo laikomas turinčiu aukščiausią akmeninę arką pasaulyje. Tilto arkos ilgis − 85 metrai, aukštis − 42 metrai, bendras tilto ilgis − 153 metrai. Tilto apačioje yra žaliuojantis Petrusės slėnio parkas, per kurį siūlomas maršrutas turistams.
Adolfo tiltas jungia dvi miesto dalis − Aukštutinį ir Žemutinį Liuksemburgą.
Torki
Torki – miestas pietvakarių Anglijoje, 26 km į pietus nuo Ekseterio. Jūrų uostas, svarbus pajūrio kurortas prie Lamanšo. Išvystyta žvejybos, žemės ūkio pramonė.
Istorija
Iki 1968 m. buvo žinomas kaip Torbis.
Gvinėjos vyrų futbolo rinktinė
Gvinėjos vyrų futbolo rinktinė – Gvinėjai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Gvinėjos futbolo federacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 13 žemyno čempionatų.
Didžiausias pasiekimas – 1976 m. Afrikos Tautų taurėje pasiekta 2 vieta.
Bezansonas
Bezansonas – miestas rytų Prancūzijoje, Burgundijos–Franš Kontė regiono ir Dubsas departamento centras. Bezansono oro uostas. Didžiausias Prancūzijos laikrodžių gamybos centras. Išplėtota tekstilės, chemijos, popieriaus, porceliano, tiksliosios mechanikos pramonė. Mineralinių vandenų kurortas. Didelis regiono kultūros ir švietimo centras. Nuo 1691 m. veikia Bezansono universitetas. Archeologijos, istorijos, dailės muziejai. Plėtojamas turizmas.
Istorija
I amžiuje pr. m. e. keltų genties sekvanų centras Vezoncionas. 58 m. pr. m. e. jį nukariavo Cezaris. Nuo II a. – arkivyskupijos centras.
Nuo 1184 m. – tapo Šventosios Romos imperijos laisvuoju miestu, kuriame rezidavo buvo Bezansono arkivyskupija, taip pat rinkdavosi miestiečių valdžia.
Nuo XIV a. miesto istoriją lėmė Burgundijos kunigaikštystė, kurios kunigaikščiai valdė taip pat ir Burgundijos grafystę, buvusią aplink Bezansoną. Burgundijos kunigaikščiai ne kartą nesėkmingai bandė paimti miestą. Nepaisant to, Bezansonas buvo priverstas prašytis Burgundijos globos, nors nepriklausomybės niekada neatsisakė. Po Burgundijos kunigaikštystės žlugimo, Bezansono globą perėmė Burgundijos grafai Habsburgai. Nuo XVII a. Bezansone įtaką paveldėjo Austrijos Habsburgų atšaka.
1651 m. miestas neteko laisvojo miesto teisių. Pasibaigus Trisdešimtmetis karui, 1674 m. prijungtas prie Prancūzijos ir ilgainiui tapo Franš Kontė provincijos sostine. Apie 1800 m. pradėta plėtoti laikrodžių gamybą.
Sportas
Ilgą laiką populiariausis sporto šakos mieste buvo rankinis ir krepšinis. XX a. pabaigoje išaugo ledo ritulio populiarumas.
Kamora
thumb|250px|right|Teismas Kamoros nario Gennaro Cuocolo žmogžudystės byloje, kuria Italijos policija stengėsi galutinai sunaikinti šiuos nusikalstamus susivienyjimus. 1911 – 1912 m. Kamora (it. Camorra) – bendras pavadinimas nusikalstamoms grupuotėms, veikiančioms Italijos Kampanijos regione, ypač Neapolyje. Iki maždaug XX a. šeštojo dešimtmečio, žodis kamora reiškė nedideles Kampanijoje veikusias nusikaltėlių gaujas, tačiau per sekančius kelis dešimtmečius jos išaugo ir tapo organizuotos didelės grupuotės, kažkiek panašios į Sicilijos mafiją, tačiau mažesnės narių skaičiumi ir turi trumpesnę vadovavimo struktūrą. Šį pasikeitimą lėmė keli faktoriai, iš kurių svarbiausi – Neapolio tapimas svarbiu cigarečių kontrabandos centru, bei Sicilijos mafijos įtaka.
Laringofonas
Laringofonas ( 'gerklos' + 'garsas') – specialus mikrofonas, kuris transformuoja kalbant kaklo odoje prie ties gerklomis sklindančius garso virpesius į elektrinius signalus. Naudojamas labai triukšmingoje aplinkoje, kur akustinis triukšmas neleidžia naudoti paprastų mikrofonų. Naudojami lakūnų, tankistų šalmuose (šalmofonuose).
Laringofonas turi būti tvirtai priglaustas prie kaklo odos. Laringofonas patikimai fiksuoja šnabždesį, todėl naudojami ir netriukšmingoje aplinkoje – pvz., žvalgyboje ir panašiose slaptose operacijose, kur svarbu išlikti nepastebėtiems. Tam skirti laringofonai vadinami taktiniais laringofonais.
Egzistuoja ir laringofonai, skirti dainininkams.
Švenčionėlių rajonas
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Švenčionėlių miesto, buvusios Švenčionių apskrities 21 apylinkės ir Utenos apskrities 1 apylinkės. Iki 1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1959 m. gruodžio 7 d. panaikintas:
Rajone leistas laikraštis „Naujas gyvenimas“.
Gerulių apylinkė (Jieznas)
Gerulių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Voveriniai
Voveriniai (Sciuridae) – graužikų (Rodentia) būrio šeima. Daugiausia vidutinio didumo, primityvių požymių graužikai. Jų uodega apaugusi ilgais plaukais, galūnės su aštriais nagais, užpakalinės šiek tiek ilgesnės už priekines. Dantų 22.
Aktyvūs dieną. Vieni gyvena miškuose ir gerai laipioja medžiais (voverės, burundukai), kiti rausia gilius urvus ir gyvena kolonijomis stepėse bei dykumose (starai) ar net pakyla aukštai į kalnus (švilpikai). thumb|Paprastoji voverė (Sciurus vulgaris) Šeima skirstoma į du pošeimius:
Šalčininkų seniūnija
Šalčininkų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šalčininkų rajono savivaldybės rytuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigta 21 seniūnaitija:
Kisieliškių apylinkė
Kisieliškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jiezno valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jiezno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jiezno apylinkės.
Gasčiūnų apylinkė
Gasčiūnų apylinkė (arba Gaščiūnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ziniūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškio rajonui. 1954 m. prijungta Stupurų apylinkė, dalis Andrašiūnų apylinkės ir dalis Stripeikių apylinkės, o dalis Gasčiūnų apylinkės prijungta prie Kirnaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Gaščiūnų apylinkė prijungta prie Stupurų apylinkės.
Švenčionių Visų Šventųjų bažnyčia
Švenčionių Visų Šventųjų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Švenčionyse. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.
Romanas Andriuškevičius
Romanas Andriuškevičius (1931 m. gegužės 20 d. Marijampolėje – 1997 m. gruodžio 28 d. Marijampolėje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Švenčionių Visų Šventųjų bažnyčia
miniatiūra|200px|left|Centrinis altorius
Istorija
Iš 1514 m. bažnyčios turtų patvirtinimo dokumento aiškėja, kad Švenčionyse pirmąją bažnyčią pastatė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. 1636 m. pastatyta nauja bažnyčia, 1743 m. atstatyta. Dėl jos senumo 1817 m. uždrausta laikyti pamaldas. Jos laikytos klebonijoje. Po 1818 m. bažnyčia atstatyta. Švenčionyse 1831 m. balandžio 10 d. žuvo Ceikinių finalistas Anupras Labutis, kovojęs sukilėlių būryje. Palaidotas Švenčionių bažnyčios šventoriuje. Bažnyčiai 1832 m. priklausė Kančiogino, Kulniškės ir Kunigiškių kaimai. Altarija tada turėjo palivarką ir 9 kaimus.
Romanas Andriuškevičius
Biografija
1949–1953 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. A. Kairys). 1953–1958 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė). Studijų metais dirbo metodininku Respublikiniuose liaudies kūrybos namuose.
Švenčionių Visų Šventųjų bažnyčia
Istorija
1853 m. bažnyčia atnaujinta. Valdžios siūlymu 1869 m. pamokslai, be lenkų kalbos, pradėti sakyti ir rusų kalba. 1876 m. leista apmūryti šventorių. 1889 m. suprojektuota mūrinė bažnyčia. Generalgubernatorius neleido statyti, nes projekte numatyta puošni jos išorė. 1892 m. projektas supaprastintas. Švenčionių stačiatikių dvasininkas pasiūlė neduoti leidimo bažnyčiai statyti, kol nebus pastatyta didinga cerkvė. Valdžia siūlymui pritarė. 1893 m. prašiusį leidimo asmenį Vilniaus generalgubernatorius įsakė nubausti 150 rb.
1895 m. užsakytas mūrinės cerkvės projektas ir leista statyti bažnyčią. Ji 1898 m. pastatyta ir 1900 m. vyskupo Stepono Aleksandro Žvėravičiaus konsekruota. 1914 m. pastatyti mūriniai parapijos namai su sale.
Romanas Andriuškevičius
Biografija
1958–1981 m. Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos dėstytojas, choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas (1959–1977 m.), moksleivių choro studijos vadovas (1960–1919 m. – 1967 m. ir 1970–1973 m.), parengė būrį jaunųjų chorvedžių. 1981–1983 m. Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos pagrindų katedros vyr. dėstytojas, e. doc. pareigas.
Kudriai
Kudriai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Paberžės.
Romanas Andriuškevičius
Biografija
1974–1983 m. Šiaulių televizorių gamyklos vyrų choro (50 dalyvių) „Tauras“ (1981) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvas pirmąsias vietas pelnė 1975 m. respublikinės dainų šventės, 1977 m. II ir 1979 m. IV Stasio Šimkaus chorų konkursuose, prizinės vietos pripažintos 1977 m. meno mėgėjų festivalyje ir 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse. „Tauras" daug koncertavo Lietuvoje, dainavo Vokietijoje, Bulgarijoje ir Vengrijoje, dalyvavo 1978 ir 1983 m. respublikiniuose moterų ir vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose. Koncertų programose buvo sudėtingesnių Vakarų Europos klasikų ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių. 1983–1991 m. Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. Išėjęs į pensiją, iki mirties gyveno Trakiškių kaime (Marijampolės r.).
Švenčionių Visų Šventųjų bažnyčia
Istorija
Švenčionyse 1894–1897 m. vikaravęs Ignotas Šopara (1864–1931 m.) mokė parapijiečius giedoti lietuviškai, ragino namuose kalbėti gimtąja kalba. Kunigas Placidas Šarkauskas organizavo draudžiamų knygų gabenimą ir platinimą. Švenčionyse 1903–1909 m. klebonavęs Jonas Burba (1853–1915 m.) rengė lietuviškus vakarus, skleidė blaivybės idėjas. Kunigų iniciatyva 1913 m. įsteigtas „Ryto“ draugijos skyrius. Klebonas Justinas Petronis su kitais 1919 m. pradžioje įsteigė lietuvių gimnaziją. Klebonas Nikodemas Vaišutis (Švenčionyse 1924–1928 m.) reikalavo lietuvių kalbos teisių bažnyčioje.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, dvibokštė, su šoninėmis zakristijomis, pusapskrite apside. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Romanas Andriuškevičius
Biografija
R. Andriuškevičius nuo 1960 m. Šiaulių miesto dainų švenčių, 1978 ir 1983 m. respublikinių moterų ir vyrų chorų sąskrydžių Šiauliuose dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, daug metų buvo Šiaulių miesto chorvedžių tarybos pirmininkas. 1977 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. 1980 m. jam suteiktas nusipelniusio dėstytojo vardas.
Kvėdenava
Kvėdenava – (, nuo 1946 m. ) – prūsų sembų gyvenvietė ir piliakalnis, buvę apie 6,5 km į šiaurę nuo Karaliaučiaus pilies, dab. Karaliaučiaus miesto dalis.
Istorija
Quedenow pirmą kartą minima 1258 m. Čia stovėjusią prūso Sklodo pilį XIII a. viduryje užėmė Vokiečių ordinas. Sklodas 1255 m. pasidavė kryžiuočiams, apsikrikštijo ir gavo valdyti Langendorfo pilį. Vietoj prūsų pilies 1255 m. pastatyta Vokiečių ordino pilis. Manoma, kad ji stovėjo teritorijoje, kurioje 1888 pastatytas Karaliaučiaus III fortas. Sklodas su savo valdiniais 1260 m. Vokiečių ordino pusėje kovėsi Durbės mūšyje.
Jo sūnus Nalubas per Didįjį prūsų sukilimą (1260–1274 m.) nuo kryžiuočių pabėgo į Šakius, čia įnirtingai su jais kovėsi, neteko daugelio karių. Tačiau kryžiuočiams ištikimi Nalubo giminaičiai įkalbėjo jį pasiduoti ir krikštytis. Už tai jis leno teisėmis gavo valdyti Kvėdenavą. Vietos prūsams sembams krikštyti Nalubas pakvietė dominikonus ir ant prūsų dievo Pikulo kalvos (buvusio piliakalnio) XIV a. pastatydino katalikų bažnyčią, kurios vietoje 1509 m. pastatyta gotikinė bažnyčia.
Nuo XIV a. Kvėdenava – valsčiaus centras. 1427 m. Sembos vyskupo vasalas prūsas Andreas Vogelė valdė Kvėdenavą ir pilį su gretimu kaimu. Nuo tada Kvėdenava buvo Sembos vyskupo valda. 1525 m. Kvėdenavoje jau veikė pradžios mokykla, o rugsėjo 8 d. ant Pikulo kalvos vokiečių bajorai derėjosi su prūsų sukilėliais. 1927 m. Kvėdenava prijungta prie Karaliaučiaus miesto. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia nugriauta, liko tik piliakalnis.
Planšetinis telefonas
thumb|[[Samsung Galaxy Note]] Planšetinis telefonas, šnek. planšetofonas – planšetinio kompiuterio ir išmaniojo telefono hibridas. Ekranas paprastai didesnis nei įprastų išmaniųjų telefonų – įstrižainė daugiau nei 5 coliai (> 13 cm), tačiau svoris daug mažesnis už planšetinio kompiuterio.
946 m.
946 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Preriniai šuniukai
Preriniai šuniukai (Cynomys) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikų gentis. Paplitę JAV, Kanadoje ir Meksikoje. Gyvena didelėmis kolonijomis, rausia gilius urvus. Gentyje 5 rūšys:
Kairo muchafaza
Kairo muchafaza  – muchafaza Egipto šiaurinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Kaljubijos muchafaza bei Šarkijos muchafaza, rytuose su Sueco muchafaza, o pietuose ir vakaruose su Gizos muchafaza. Administracinis centras – Kairas.
2008 m. nuo Kairo muchafazos atskirta Heluano muchafaza, tačiau 2011 m. vėl prijungta.
Kairo muchafaza yra Nilo dešiniajame krante. Apima Kairą ir rytinę jo aglomeracijos dalį. Muchafazoje yra senovinis Memfio miestas.
Miestai
Svarbiausi miestai:
Kaliūkščių apylinkė
Kaliūkščių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aukštadvario valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jiezno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Krištapiškių apylinkės.
Berkenhedas
Berkenhedas – miestas šiaurės vakarų Anglijoje, prie Mersio upės priešais Liverpulį. Jūrų uostas. Išvystyta laivybos ir laivų statybos pramonė.
Balga
Istorija
thumb|left|Balgos pilis 1931 m. Varmės žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. Ankstesnis varmių pilies vardas – Undenava, ar Vundenava. 1239 m. Vokiečių ordinas užėmė pilį, jos vietoje pastatyta Balgos pilis, iš kurios kryžiuočiai toliau puolė Notangą, Bartą ir Sembą. Pilis tapo komtūrijos administraciniu centru. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities kaimas. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungti Balgos dvaras (1910 m. buvo 219 gyventojų), Balgos palivarkas, Senasis Balgos palivarkas (Altes Vorwerk Balga, 1905 m. buvo 16 gyventojų), Šnekenbergas (Schneckenberg, 1905 m. buvo 11 gyventojų). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Piatidorožnojės apylinkės kaimas.
thumb|100px|Balgos komtūro vėliava, paimta [[Žalgirio mūšis|Žalgirio mūšyje 1410 m.]]
Parapija
Balgos parapija – viena seniausių Prūsijoje. Jai 1912 m. priklausė 12 gyvenviečių. Nuo Reformacijos pradžios Balgoje kunigavo:
Samsung Galaxy Note
140px|right 140px|right Samsung Galaxy Note - Samsung gamybos planšetofonas. Dviejų branduolių 1,4 GHz procesorius, „Super AMOLED“ 5,3 colio ekranas (800×1280 pikselių), 2500 mAh akumuliatorius ir 8 MP raiškos kamera, „Stylus“ pieštukas. Pasirodė 2011 m. spalio 27 d.
Nuorodos
„Samsung Galaxy Note“: apžvalga
Juozapas Sanguška
Kilo iš kunigaikščių Sanguškų giminės, herbo „Pogoń“. Vyresnysis Lietuvos didžiojo maršalkos ir Ostrogiškių ordinato, kunigaikščio Povilo Karolio Sanguškos sūnus iš trečios santuokos su Barbora Sanguška. Turėjo brolius: Jonušas Aleksandras Sanguška, Jonušas Modestas Sanguška ir Jeronimas Jonušas Sanguška.
Biografija
1754 metais kunigaikštis Juozapas Paulinas Sanguška buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1760 metais buvo paskirtas Lietuvos dvaro maršalka. Seime 1767–1768 metais pristatė ATR reformų projektą. 1768 metais gavo Lietuvos didžiojo maršalkos pareigybę.
1764 metais kunigaikštis Juozapas Paulinas Sanguška, magnatinės grupuotės „Familija“ šalininkas, palaikė Stanislovo Poniatovskio išrinkimą karaliumi į Lenkijos sostą. 1771 metais slapta prisijungė prie Baro konfederacijos.
1763 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.
Šeima
thumb|left|150px|Juozapo Sanguškos žmona Ana Cetnerytė 1774 metais vedė Aną Cetner (m. 1814), Belzo vaivados, grafo Ignoto Cetnerio (1728−1800) ir Liudvikos Potockos dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo vienintelį sūnų – Romaną (1775–1790).
Švenčionėlių apskritis
Švenčionėlių apskritis buvo Lietuvos rytuose, į vakarus nuo Švenčionių. Centras – Švenčionėliai.
Istorija
Apskritis sudaryta 1939 m. spalio 30 d. iš Breslaujos apskrities vakarinės dalies. 1941 m. trumpą laikotarpį prie Švenčionėlių apskrities buvo prijungta Švenčionių apskritis. 1944 m. spalio 31 d. Švenčionėlių apskritis prijungta prie Švenčionių apskrities.
FC Tiraspol
Tiraspolio FC – Moldavijos futbolo klubas iš Tiraspolio.
Istorija
Iki 2001 m. rungtyniavo Kišiniove, iki 2002 m. Čoburču gyvenvietėje.
Komanda išformuota 2015 m.
Henrikas Kurauskas
Henrikas Kurauskas (1929 m. vasario 10 d. Kaune – 1993 m. gruodžio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos kino ir teatro aktorius.
Biografija
Gimė Kauno Valstybės teatro krosnininko, turėjusio ten butą, šeimoje. 1948 m. baigęs Kauno dramos teatro studiją vaidino šiame teatre. 1952 m. stažavo Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje. 1954–1991 m. vaidino Lietuvos dramos teatre.
1947 m. žaidė Kauno „Lokomotyvo“ futbolo komandoje, 1946 ir 1947 m. su LSSR rinktine tapo SSRS jaunių čempionu.
Kūryba
Išgarsėjo 1957 m. sukurtu Juliaus Janonio vaidmeniu Juliaus Būtėno ir Aleksandro Kernagio dramoje „Pamilau dangaus žydrumą“, šį vaidmenį 1959 m. sukūrė ir filme „Julius Janonis“, (rež. Balys Bratkauskas, Vytautas Dabašinskas).
Teatre sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų, tarp jų – raiškių herojinių ir charakterinių vaidmenų spektakliuose pagal užsienio ir lietuvių literatūros veikalus. Vaidyba intelektuali, temperamentinga, atskleidžiamos sudėtingos psichologinės būsenos. Jautrių, subtilių personažų paveikslus sukūrė šiuolaikinės dramaturgijos spektakliuose. Komediniams vaidmenims būdinga improvizacija, satyros ir grotesko elementai. Sukūrė apie 70 vaidmenų radijo teatro spektakliuose.
Vaidmenys
Teatre:
Kine:
Kudrionys
Kudrionys – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 14 km nuo Babriškių.
Gašakas
Gašakas  – miestelis pietų Maltoje. 4670 gyventojų (2013 m. duomenys). Ribojasi su Birzebudžios, Gudžos, Lukos, Marsašloko, Santa Lusijos, Taršino, Zeitūno ir Zuriko savivaldybėmis. Miestelyje didžiuliai žemės plotai tebėra naudojami žemdirbystei. Manoma, kad kaimo pavadinimas kilęs iš maltietiško žodžio, reiškiančio 'malonumas', arba pavadintas kilmingos šeimos pavarde Axiak (arba Axiaq ar Asciak), kuri XIV amžiuje turėjo feodalinių žemių, garbei. Kaimo barokinė bažnyčia skirta Švenčiausios Mergelės Marijos ėmimui į dangų paminėti. Mergelė vietinių vadinama Santa Marija ir yra miestelio globėja.
Geležūnų apylinkė
Geležūnų apylinkė (arba Geležiūnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Birštono valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jiezno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Nemajūnų apylinkės.
Justinas Ankus
Justinas Ankus (g. 1968 m. gruodžio 22 d. Sidnėjuje, Australija) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
1974–1978 m. lankė Šv. Gerardo Carlinforde pradžios mokyklą, 1979–1986 m. Šv. Patricko, Dundas gimnaziją. 1980 m. pradėjo mokytis groti elektriniais vargonais, nuo 1989 m. – ir vamzdiniais pas Sidnėjaus Švč. M. Marijos katedros vargonininką Patra Kneeshawa. 1983–1995 m. vargonininkas ir choro vadovas Šv. Gerardo bažnyčioje Carlinforde (Sidnėjus). 1987–2001 m. Sidnėjaus lietuvių choro „Daina“ dirigentas (meno vadovė ir dirigentė Birutė Aleknaitė). Choras gieda bažnyčiose, dalyvauja Australijos lietuvių dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.
Baigė aštuonių skyrių kursą Švč. Trejybės koledžą Misic (Londonas). 1992–1996 m. studijavo Vakarų Sidnėjaus universiteto Komercijos fakultete ir gavo bakalauro laipsnį. 1995–2000 m. vargonininkas ir choro vadovas, 2001–2002 m. vargonininkas, 2002–2003 m. vargonininkas ir choro vadas, 2003–2010 m. muzikos direktorius Corpus Christi katedroje St. Ives (Sidnėjus).
Yra Australijos lietuvių dainų švenčių dirigentas: 1989 m. – Adelaidėje, 1990 m. – Melburne, 1992 m. – Sidnėjuje, 1994 m. – Adelaidėje, 1996 m. – Melburne.
948 m.
948 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šventybrasčio Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Šventybrasčio Kristaus Atsimainymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Šventybrasčio gyvenvietėje, Nevėžio kairiajame krante, šalia jo intako Brastos žiočių. Medinė, su mūriniais priestatais. Liaudies architektūros formų, turi klasicizmo ir baroko bruožų.
Istorija
Šventybrasčio savininkas Ignas Zaviša 1774 m. pastatė medinę bažnyčią. Šventybrastyje 1784 m. nuolat gyveno kunigas. Apie 1870 m. prie bažnyčios primūrytos dvi šoninės koplyčios ir zakristija. 1873 m. pastatyta medinė varpinė. Iš jos 1915 m. į Rusiją išvežti 3 varpai. 1928 m. bažnyčia suremontuota. Ji buvo Apytalaukio parapijos filija.
Šventybrasčio bažnyčioje pakrikštytas rašytojas, Nobelio literatūros premijos laureatas Česlovas Milošas. Bažnyčią ir joje vykusius nutikimus jis aprašo vaikystės atsiminimų knygoje „Isos slėnis“ („Dolina Issy“, 1955).
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi klasicizmo ir baroko bruožų, kryžminio plano, su trisiene apside. Vienas bokštelis iškilęs virš kraigo, kitas yra ant apsidės.
Rudagurklis kalviukas
Rudagurklis kalviukas (Anthus cervinus) – kielinių (Motacillidae) šeimos paukštis. Nugarinė pusė gelsvai pilka su tamsiomis dėmėmis. Užpakalinė krūtinės dalis, pilvas ir pauodegys ryškiai rusvi, krūtinė ir šonai dėmėti. Apatinės kūno dalies spalva labai įvairuoja. Patelės rusva tik gerklė.
Lietuvoje retkarčiais pastebimas traukimo metu. Gyvena tolimoje šiaurėje.
Paežerėliai (Šakiai)
Paežerėliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Kriūkų (už Kriūkų šilelio), prie Nemuno kairiojo kranto. Seniūnaitijos centras. Yra Šv. Angelų Sargų bažnyčia, kapinės (su Lietuvos karininko savanorio Vinco Gvildžio kapu., dvarininkų Mielžinskių palaikais). Link Nemuno teka Remtaus ir Titupio upeliai. Praeina Kriūkų–Ilguvos vieškelis, ribojantis Tučių geomorfologinį draustinį.
Istorija
Anksčiau Paežerėlio (Žuklijų) žemė priklausė Sviatošino dvarui. Šis minimas nuo 1593 m. kai priklausė Bogdanui Sapiegai. 1822 m. dvaro savininkas pastatė medinę koplyčią ir kunigui skyrė 30 margų žemės. 1860 m. grafas Mielžinskis koplyčios vietoje pastatė mūrinę Šv. Angelų Sargų bažnyčią, bet rusų valdžia ją uždarė. Bažnyčia vėl atidaryta 1908 m. XIX a. pabaigoje Paežerėliai – Naumiesčio apskrities Paežerėlių valsčiaus centras, priklausęs Žemosios Panemunės parapijai.
Išdalinus Sviatošino dvaro žemes, Paežerėliai tapo valsčiaus centru, bet pagrindinės valsčiaus įstaigos veikė Kriūkuose. LTSR metais buvo Kriūkų apylinkės dalimi. Apylinkėse būta originalių, iš medžio šaknų padarytų kryžių.
Gyventojai
thumb|left|250px|Paežerėlių kaimas thumb|left|250px|Paežerėlių kapinės
Antilopiniai starai
Antilopiniai starai (Ammospermophilus) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikų gentis.
Yra 5 rūšys, paplitusios Šiaurės Amerikos pietvakariuose:
Butelis
thumb|Butelis Butelis – talpyklė, dažniausiai aukštas indas, paprastai cilindro formos, su siauru kakliuku, patogiu užkimšti kamščiu ar uždaryti dangteliu. Dideli buteliai dar kartais vadinami didbuteliais.
Dažniausiai gaminami iš stiklo, neretai tamsaus, paskutiniu metu paplitę polimerinių medžiagų (paprastai PET, polietileno tereftalato) buteliai. Rečiau sutinkami buteliai iš keramikos, metalo ir kitų medžiagų. Taip pat žinomi natūralūs „moliūginiai buteliai“ – kalabasos.
Techniniams, moksliniams ir medicininiams tikslams buteliai gaminami su skale, kurios dėka galima apytiksliai nustatyti įpiltą skysčio tūrį. Laboratorijoms skirti buteliai gali būti įvairių formų, pavyzdžiui, su dviem kakliukais.
Istorija
thumb|Padažo buteliukai Butelio atsiradimo istorija mena labai senus laikus. Pirmąją stiklo dirbtuvę archeologai rado Tel el Amarnoje (Egiptas), kuri datuojama 1370 m. pr. m. e. Senovės egptiečiai skyrė didelį dėmesį butelių formai, darydami juos žmogaus ar kokios nors daržovės formos. Buteliai buvo gaminami būdu, kuriuo kvarcinė pasta formuojama aplink metalinį strypą. Egiptietiškas stiklas priklausė taip vadinamai natrio-kalcio silicio dioksidinių stiklų grupei. Šimtas metų iki mūsų eros, Sidone (Finikija), stiklinių butelių gamyboje pasirodė lemiama techninė naujovė – stiklapūčio vamzdelis, pakeitęs nuobodų formavimą ir metalinį strypą. Tai pagreitino gamybos procesą. Nemažai išlikusių gaminių iš stiklo, rastų archeologinių kasinėjimų metu ir susijusių su Romos imperijos laikotarpiu, byloja apie platų butelių ir buteliukų panaudojimą įvairiems tikslams. Senovės Romoje buteliai buvo pučiami tam tikru būdu ir turėjo vienodą ženklinimą.
Kryžiaus žygių metu, stiklo gaminių gamyba atkeliavo ir į Europą. XIII a. pradėjo vystytis Venecijos stiklo pramonė. Dar viena naujovė, stiklo gamyboje, įvesta Anglijoje (1611 m.). Buvo išrasta ir užpatentuota stiklo lydymo krosnis, kūrenama akmens anglimi. Anksčiau stiklas buvo lydomas deginant malkas, todėl gaminiai buvo netvirti. Akmens anglies degimo temperatūra buvo aukštesnė, laikėsi ilgiau ir leido pagaminti tvirtesnius butelius iš tamsaus stiklo, o tai labai patiko vyndariams. Palaipsniui, dėka techninio progreso, butelis virto iš prabangos daikto į patogų indą, tinkantį įvairių produktų prekybai. 1901 m. anglas Maiklas Ouvensas išrado dar produktyvesnę gamybos technologiją – pirmąsias automatines butelių gamybos stakles.
Stikliniai buteliai
right|thumb|180px|Stiklinis, 0,33 l [[Sprite butelis]] Stiklinis butelis yra brangesnis, todėl ir gėrimai stiklinėje taroje yra brangesni, nei, analogiško tūrio, plastikinėje taroje. Tarp stiklo privalumų išsiskiria geresnė gėrimų apsauga nuo aplinkos poveikio, todėl manoma, kad gėrimas iš stiklinio butelio „skanesnis“. Taip pat, stiklinių butelių privalumu pirkėjams laikomas daugkartinis antrinis butelio panaudojimas.