cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Urugvajaus istorija
Ikikolumbiniai laikai ir kolonizacija
Montevidėjas ispanų buvo įkurtas kaip karinė tvirtovė XVIII a. pradžioje. Natūralaus uosto dėka jis greitai tapo prekybos centru, konkuravusiu net su Argentinos sostine Buenos Airėmis. XIX a. pradžioje Urugvajuje ir aplinkinėse teritorijose vyko arši kova tarp Portugalijos, Ispanijos ir Didžiosios Britanijos. 1806 ir 1807 m. britų armija bandė užimti Buenos Aires kare su Ispanija. Tad 1807 m. pradžioje Montevidėją užėmė 10 tūkst. britų karių, kurie išbuvo iki metų vidurio, kai puolė Bueno Aires.
Kova dėl nepriklausomybės
thumb|100px|[[José Gervasio Artigas]] 1811 m. José Gervasio Artigas, Urugvajaus nacionalinis didvyris, pradėjo sėkmingą maištą prieš ispanus ir nugalėjo juos Las Piedras mūšyje gegužės 18 d. Jis suformavo Liga Federal 1814 m., kurios buvo paskelbtas protektoriumi.
Didėjanti lygos galia ir prestižas gasdino portugalus (dėl jos respublikonizmo) ir 1816 m. rugpjūtį jie įsiveržė į Rytines provincijas (su tyliu Buenos Airiu sutikimu), tikėdamiesi sunaikinti protektorių ir jo revoliuciją. Portugalų pajėgos dėl gausumo ir geresnio aprūpinimo užėmė Montevidėją 1817 m. sausio 20 d. ir po trejų metų kovos provincijoje nugalėjo Artigą Takuarembo mūšyje. 1821 m. Provincia Oriental del Río de la Plata (dabartinis Urugvajus) buvo prijungta prie Brazilijos kaip Cisplatina. O Trisdešimt Trys Rytiečiai, vadovaujami Juan Antonio Lavalleja, 1825 m. rugpjūčio 25 d. paskelbė nepriklausomybę, remiami Jungtinių La Platos provincijų, šiuolaikinės Argentinos.
Tai sukėlė 500 dienų Brazilijos-Argentinos karą. Nė viena pusė nepasirodė pranašesnė ir 1828 m. Montevidėjo sutartis, skatinama britų, pripažino Urugvajaus nepriklausomybę. Pirmoji Urugvajaus Konstitucija buvo priimta 1830 m. liepos 18 d. Likusią XIX a. dalį vyko karai su kaimyninėmis šalimis, politiniai ir ekonominiai svyravimai bei didelė imigracija, daugiausia iš Europos.
"Didysis karas" 1839-1852 m.
thumb|right|150px|Manuel Oribe. thumb|left|150px|Fructuoso Rivera. Urugvajaus politikoje dominavo dvi partijos: konservatyvūs Blancos ("Baltieji") ir liberalūs Colorados ("Raudonieji"). Raudoniesiems vadovavo Fructuoso Rivera ir jie atstovavo Montevidėjo verslininkų interesus, o Manuel Oribe vadovaujami Baltieji rėmė provincijos žemvaldžius ir protekcionizmą. Jų pavadinimai kilo iš dėvėtų rankovių raiščių. Iš pradžių Colorados buvo mėlyni, bet kadangi ji blyško saulėje, buvo pasirinkta raudona spalva. Urugvajaus politinės partijos buvo susijusios su kariaujančiom politinėm frakcijomis Argentinoje. Raudonieji rėmė ištremtus Argentinos Unitarios, kurių daug pabėgo į Montevidėją, o Manuel Oribe buvo artimas Argentinos diktatoriaus Juan Manuel de Rosas draugas. Oribe jį rėmė, kai prancūzų laivynas užblokavo Buenos Aires 1838 m. Tad Raudonieji ir ištremti Unitarios kreipėsi pagalbos į prancūzus ir 1838 m. birželio 15 d. Riveros vadovaujama armija nuvertė prezidentą, kuris pabėgo į Argentiną. Argentinos Unitarios Montevidėjuje suformavo vyriausybę tremtyje ir slapta raginamas prancūzų Rivera paskelbė karą Rosas 1839 m. Konfliktas truko trisdešimt metų ir buvo pavadintas "Didžiuoju karu". 1840 m. ištremtų Unitarios armija bandė įsiveržti į šiaurės Argentiną, bet jiems ne itin sekėsi. Po dvejų metų Argentinos armija užėmė Urugvajų Oribės vardu. Buvo okupuota didžioji šalies dalis, tik sostinė atsilaikė. Montevidėjo apgultis, prasidėjusi 1843 m. vasarį, truko 9 metus ir Alexandre Dumas ją lygino su Trojos karu. Montevidėjus kreipėsi pagalbos į ten gyvenusius užsieniečius ir buvo sudaryti prancūzų ir italų legionai. Pastariesiems vadovavo ištemtas Giuseppe Garibaldi, kuris karui prasidėjus Montevidėjuje dirbo matematikos mokytoju. Garibaldis tapo Urugvajaus laivyno vadu. Karo metu jis dalyvavo daugybėje mūšių, tarp jų ir San Antonio mūšyje, kuriame jis įgijo pasaulinę didžio karvedžio šlovę. Montevidėjo blokada buvo neefektyvi, nes Rosas stengėsi netrukdyti tarptautinei laivybai Platos upe. Bet 1845 m., kai buvo užblokuotas kelias į Paragvajų, Britanija ir Prancūzija susivienijo prieš Argentiną, sunaikino jos laivyną ir pradėjo Buenos Aires blokadą, o Brazilija stojo į karą prieš Argentiną. Rosas sudarė taikos su tartį su Didžiąja Britanija 1849 m, o Prancūzija - 1850 m. Prancūzai sutiko atsitraukti, jei Rosas atšauks savo karius iš Urugvajaus. Oribe tęsė netvirtą Montevidėjo apgultį. 1851 m. Kaudilijas Urquiza stojo prieš Rosas ir susitarė su Brazilija, UŪrugvajaus Raudonaisiais ir ištremtais Unitarios. Urquiza įžengė į Urugvajų ir nutraukė Oribės vadovaujamą Montevidėjo apgultį. Po to jis nuvertė Rosas Caseros mūšyje 1852 m. vasario 3 d. Taip baigėsi karas, o tais pačiais metais buvo panaikinta vergovė.
Trigubo Aljanso karas
Pagrindinis straipsnis: Trigubo Aljanso karas
1855 tarp partijų kilo naujas konfliktas, kuris pasiekė maksimumą per Trigubo Aljanso karą. 1863 m. Raudonasis generolas Venancio Flores pradėjo maištą prieš Baltąjį prezidentą Bernardo Prudencio Berro. Flores palaikė Brazilija ir Argentina, rėmusios jį kariais ir ginklais, o Berro rėmė Paragvajaus lyderis Francisco Solano López. Kai su Brazilijos pagalba buvo nuversta Berro vyriausybė, Lopez tuo pasinaudojo kaip pretekstu paskelbti karą Urugvajui. Tai sukėlė Trigubo Aljanso karą, kuriame Brazilija, Argentina ir Urugvajus stojo prieš Paragvajų. Flores karą laimėjo, bet prarado 95 % karių. 1868 m. jis buvo nužudytas tą pačią dieną kaip ir jo priešas Berro.
Abi partijas nuvargino chaosas. 1870 m. jos pasidalino įtakos zonomis: Raudoniesiems atiteko sostinė ir pajūrio sritys, o baltiesiems - toliau nuo kranto esančios sritys. Be to Baltieji gavo pusės milijono dolerių kompensaciją už jų dalį Montevidėjuje. Tačiau nesutarimai neišnyko.
Socialinė ir ekonominė raida iki 1890 m.
Po karo smarkiai padidėjo imigrantų skaičius, daugiausia iš Ispanijos ir Italijos. Imigrantai sudarė 48 % gyventojų 1860 m. ir 68 % 1868 m. Dar 100 000 europiečių atvyko 1870–1880 m., tad 1879 m. Urugvajuje gyveno apie 438 000 žmonių, ketvirtis iš jų Montevidėjuje. 1857 m. įkurtas pirmasis bankas, po trejų metų pastatyta kanalų sistema, 1860 nutiestos pirmos telegrafo linijos ir pastatytas geležinkelis tarp sostinės ir provincijos.
Taip pat pastebimas stabilus ekonomikos augimas, ypač galvijų auginime ir eksporte. 1860–1868 m. avių skaičius padidėjo nuo 3 iki 17 mln. To svarbiausia priežastis yra Europos emigrantų atgabenti nauji žemdirbystės metodai.
Montevidėjas tapo regiono ekonominiu centru. Jis buvo tranzitinis punktas Argentinos, Brazilijos ir Paragvajaus prekėms. Saltas ir Paisandu patyrė panašų ekonominį augimą.
XX amžius
200px|thumb|José Batlle y Ordóñez José Batlle y Ordóñez, Urugvajaus prezidentas 1903–1907 m. ir 1911–1915 m., padėjo pagrindus šiuolaikinei Urugvajaus politikos plėtrai. Jis pradėjo plačias politines, socialines ir ekonomines reformas, tokias kaip socialinio aprūpinimo programa, vyriausybės dalyvavimas įvairiuose ekonomikos sektoriuose. Kai kurias reformas tęsė jo įpėdiniai.
1930 m. Urugvajus buvo išrinktas Pasaulio futbolo čempionatui rengti. Nors dalyvių buvo mažiau nei šiuolaikiniuose čempionatuose, kilo tautinis pasididžiavimas, kai Urugvajaus komanda finale nugalėjo Argentiną.
Po 1950 m. iš dalies dėl sumažėjusios žemdirbystės produktų paklausos tarptautinėje rinkoje Urugvajus susidūrė su ekonominėmis problemomis: infliacija, masiniu nedarbu, Urugvajaus darbininkų prastėjančiomis gyvenimo sąlygomis. Tai sukėlė studentų ir darbininkų neramumus.
1950 m. Urugvajaus futbolo komanda vėl tapo čempione nugalėjusi Braziliją 2-1.
Po 1960 m. susiformavo miesto karinė grupuotė Tupamaros, iš pradžių plėšusi bankus ir dalinusi pinigus ir maistą vargšams, o vėliau vykdė politinius pagrobimus ir atakavo saugumo pajėgas. Jų pastangų dėka vyriausybė buvo sugėdinta ir destabilizuota.
Prezidentas Jorge Pacheco paskelbė ypatingą padėtį 1968 m., o jo įpėdinis Juan María Bordaberry dar labiau suvaržė politines teises 1972 m. ir naudojo armiją kovoti su Raúl Sendic vadovaujama MLN. Po pergalės armija užėmė valdžią 1973 m. Kankinimai buvo sėkmingai panaudoti prieš maištininkus ir Urugvajus pagal procentus turėjo daugiausiai politinių kalinių pasaulyje. Tupamaros vadai buvo laikomi izoliuotuose kaleimuose ir nuolat kankinami. Smarkiai padidėjo emigracija, nes urugvajiečiai visam pasaulyje ieškojo politinio prieglobsčio. 1976 m. Bordaberry buvo nuverstas. Jį trumpam pakeitė Alberto Demicheli, o po to Tautos taryba, suformuota karinės vyriausybės, išrinko Aparicio Méndez.
1980 m. armija, norėdama legalizuoti savo padėtį pasiūlė konstitucijos pataisas, kurios turėjo būti patvirtintos referendumu. 57.2 % balsavusiųjų pasisakė prieš reformas. Tai rodo vyriausybės nepopuliarumą, kurį sustiprino ekonominė krizė. 1981 m. generolas Gregorio Álvarez tapo prezidentu.
1984 m. kilo masiniai protestai prieš diktatūrą. Po 24 valandų visuotinio streiko armija pranešė planuojanti sugrąžinti civilinę vyriausybę. Tais metais įvyko rinkimai ir Kolorado partijos lyderis Julio María Sanguinetti tapo prezidentu 1985–1990 m. Jis pradėjo ekonomines reformas ir skatino demokratizaciją. Tačiau Sanguinetti nepersekiojo kankinimuose dalyvavusių kariškių, nei teroristinių Tupamaros ar MLN. Vietoj to jis suteikė amnestiją, ispaniškai vadinamą "Ley de Amnistia".
Šiuolaikinis Urugvajus
thumb|200px|right|Julio María Sanguinetti Sanguinetti ekonominės reformos, siekiant pritraukti užsienio investuotojus, buvo gan sėkmingos. Nacionalinės partijos lyderis Luis Alberto Lacalle laimėjo 1989 m. rinkimus ir buvo prezidentu 1990–1995 m. Jis tęsė ekonomikos reformas ir liberalizavimą, įskaitant stojimą į Mercosur 1991 m. Nepaisant to meto ekonominio augimo kai kurios reformos ir privatizacija sukėlė politinį pasipriešinimą ir kai kurios reformos buvo panaikintos referendume.
1999 m. rinkimuose laimėjo Kolorado partijos kandidatas Jorge Batlle, nugalėjęs Tabaré Vázquez. Kolorado ir Nacionalinės partijos koalicija išliko iki 2002 m., kai Baltieji pasitraukė iš ministrų kabineto, bet dauguma klausimų vis dar rėmė buvusius sąjungininkus.
Batlle prezidentavimo laikais dėl Brazilijos realo devalvacijos, snukio ir nagų ligos proveržio Urugvajui svarbiame jautienos sektoriuje 2001 m. ir politinio ir ekonominio Argentinos nuosmukio kilo smarki ekonominė recesija. Nedarbas pasiekė 20 %, krito darbo užmokestis, žemiau skurdo atsidūrė apie 40 % Urugvajaus gyventojų.
Urugvajaus gyventojai nusisuko nuo laisvos rinkos ekonomikos ir Batlle bei jo pirmtakų reformų. 2004 m. prezidentu tapo Plataus fronto kandidatas Tabaré Vázquez. Naujoji vyriausybė pažadėjo toliau mokėti Urugvajaus skolas ir pradėti skubią įdarbinimo programą kovoti su nedarbu ir skurdu.
2009 m. buvęs partizanas ir Žemės ūkio ministras José Mujica laimėjo prezidento rinkimus ir 2010 m. pakeitė poste Vázquez, kuris vėl tapo prezidentu 2015 m. kovo 1 d.
Ferrari
thumb|right|250px|[[Ferrari Enzo]] Ferrari – Italijos automobilių gamintojas, specializuojantis sportinių ir labai galingų automobilių gamyboje. Kompanija įkurta 1929 m. Enzo Ferrari. Iš pradžių Scuderia Ferrari rėmė lenktynininkus ir lenktyninių bolidų gamintojus. Vėliau, 1946 m. ši kompanija atsiskyrė ir tapo S.p. A. Ferrari, kuri dabar yra kontroliuojama Fiat grupės. Kompanijos būstinė Maranello yra įsikūrusi Modena mieste, Italijoje.
1929–1946
Įkūrėjas Enzo Ferrari niekada neplanavo gaminti automobilių, kai sukūrė Scuderia Ferrari (1929 m.) ir paskirdamas ją remti jaunuosius lenktynininkus iš Modenos miestelio. Ferrari parengė ir sėkmingai sudalyvavo lenktynėse su Alfa Romeo automobiliais iki 1938 m., kai ši įkūrė savo lenktyninį padalinį Alfa.
1940 m. Enzo Ferrari pasimokęs ir suplanavęs kaip pritraukti mylimąją Scuderia į savo lenktyninius bandymus, jis paliko Alfa. Kadangi tuo metu dar galiojo kontraktas, Scuderia trumpam tapo Auto Avio Costruzioni Ferrari, kuri gamino auto-detales bei aviacijos priedus. Iš tikrųjų Ferrari sukūrė vieną lenktyninį automobilį („Tipo 815“) per savo nelenktyniavimo laikotarpį. Tai ir buvo pirmasis automobilis sukurtas Ferrari, kuris debiutavo 1940 m. Mille Miglia lenktynėse ir Antrojo Pasaulinio karo dėka dalyvavo tik keliose lenktynėse. 1943 m. Ferrari persikėlė į Maranello, kur ir šiuo metu yra kompanijos būstinė. Gamykla 1944 m. buvo subombarduota ir 1946 m. atstatyta.
„Scuderia Ferrari“ pažodžiui verčiant iš italų kalbos reiškia „Ferrari arklidės“, todėl gamyklos emblema yra piestu pasistojęs žirgas. Perkeltine prasme šis vardas verčiamas kaip „Komanda Ferrari“.
Nuo 1947 m. iki dabar
Pirmasis serijinis Ferrari automobilis buvo 1947 m. pagamintas 125 S su 1,5 l V12 varikliu. Enzo nenoriai pagamino ir pardavė šiuos automobilius, kad padidintų Scuderia kapitalą. Blizgančios, gražios, ryškios, šios greitos mašinos iškart įgavo daug teigiamos reputacijos. Enzo ir toliau nenoriai pardavinėjo savo automobilius, nes jis manė, kad dauguma perka tik dėl gero įvaizdžio, o ne dėl įspūdingų parametrų ir pasirodymų. Ferrari pasižymėjo savo stilingu dizainu, kurį dažniausiai kūrė Pininfarina. Šie automobiliai buvo skirti tiems, kurie yra turtingi, be to, jauni (arba jauni širdyse). Kiti dizaino namai taip pat bendradarbiavę su Ferrari – Scaglietti, Bertone, Touring, Ghia ir Vignale.
1988 m. kompanijos įkūrėjas Enzo Ferrari dirbo prie Ferrari F40 modelio išleidimo. Tai buvo paskutinis Ferrari modelis iki E. Ferrari mirties.
2004 m. FIAT turėjo 56 % Ferrari akcijų, Mediobanca 15 %, Commerzbank 10 %, Lehman Brothers 7 % ir Enzo sūnus – Piero Ferrari 10 %.
2008 m. akcijų pasiskirstymas pasiskirstė taip – 85 % atiteko FIAT grupei, JAE Mubadala kompanijai – 5 %, o antras Enzo Ferrari sūnus Piero turėjo 10 %.
2009 m. gegužės 17 dieną aukcione buvo parduotas 1957 m. Ferrari 250 Testa Rossa modelis, už kurį pirkėjas sumokėjo 12,1 milijonų JAV dolerių. Tuo metu tai buvo brangiausiai parduotas automobilis pasaulyje aukcione. Šiuo metu šis rekordas priklauso Bugatti Atlantic modeliui, už kurį aukcione buvo sumokėti 28 milijonai JAV dolerių.
2010 m. lapkritį FIAT pranešė, kad susigrąžina 5 % kompanijos akcijų iš Mubadala kompanijos.
2014 m. spalio 29 d. Fiat Chrysler Automobiles pranešė apie planus atskirti Ferrari kompaniją siekiant didesnio šio vardo populiarumo. Tais pačiais metais iš kompanijos vadovo pareigų pasitraukė 23 metus jai vadovavęs Luca Cordero di Montezemolo. Naujuoju Ferrari vadovu paskirtas Sergio Marchionne.
2018 m. birželį 1963 m. pagamintas Ferrari 250 GTO modelis buvo parduotas aukcione už 70 milijonų JAV dolerių ir tapo brangiausiai parduotu automobiliu istorijoje.
Formulė 1
Scuderia pradėjo dalyvauti Formulės 1 pasaulio čempionate nuo pat jos egzistavimo pradžios. José Froilán González buvo pirmasis pilotas iškovojęs pergalę 1951 m. Didžiosios Britanijos Grand Prix. Po metų Alberto Ascari pirmasis iškovojo čempiono titulą su Ferrari. Ferrari yra pati seniausia komanda Formulės 1 pasaulio čempionate, taip pat ir sėkmingiausia. Komanda iškovojo po 15 asmeninės įskaitos čempionų titulų (1952–1953, 1956, 1958, 1961, 1964, 1975, 1977, 1979, 2000–2004, 2007) ir 16 komandinės konstruktorių įskaitos čempionų titulų (1961, 1964, 1975–1977, 1979, 1982–1983, 1999–2004, 2007, 2008), 221 Grand Prix pergales, surinko 6 736 27 taškus, 207 pirmosios starto vietos, 230 greičiausių ratų, dalyvavo 890 etapuose (iki 2015 m. sezono).
Žymiausi lenktynininkai: Tazio Nuvolari, Juan Manuel Fangio, Alberto Ascari, Phil Hill, Mike Hawthorn, John Surtees, Niki Lauda, Jody Scheckter, Gilles Villeneuve, Nigel Mansell, Alain Prost, Michael Schumacher, Kimi Raikkonen, Felipe Massa, Fernando Alonso, Rubens Barrichello, Sebastian Vettel.
24 val. Le Mano lenktynės
Ferrari dalyvauja ir 24 val. Le Mano lenktynėse. Šiose lenktynėse pergales italai šventė 1949, 1954, 1958, 1960–1964 ir 1965 m.
2022 m. spalio 30 d. kompanija pristatė naują sportinį modelį Ferrari 499P, kuris 2023 m. sezone dalyvaus aukščiausioje Le Mano Hypercar kategorijoje.
Herbas
Žymusis Ferrari komandos simbolis yra juodas piestu stovintis žirgas geltoname skydo formos fone, dažnai su raidėmis S F reiškiančiomis Scuderia Ferrari (itališkai Ferrari arklidė) ir trimis juostomis viršuje (žalia-balta-raudona) žyminčiomis nacionalinę Italijos vėliavą. Serijiniai automobiliai turi stačiakampio formos ženkliuką ant variklio gobtuvo.
Panašus herbas – juodas žirgas geltoname fone yra ir Štutgarto miesto herbe, Vokietijoje. Ten kilę tokie koncernai kaip Mercedes-Benz ir amžini Ferrari konkurentai Porsche, kurie savo herbe taip pat turi Štutgarto simbolį savo emblemoje.
1923 birželio 17 d. Enzo Ferrari laimėjo lenktynes Savio trasoje, Ravenoje, kur sutiko grafą Frančeską Baraką, legendinį oro pajėgų didvyrį pirmajame pasauliniame kare, kuris mėgo paišyti žirgus ant savo lėktuvo šonų. Grafas pasiūlė Enzo naudoti šį žirgą ir ant jo gaminamų automobilių, kuris jam garantuotai turėjo atnešti sėkmę. Šiek tiek pakeitęs logotipo vaizdą – pakėlęs žirgo uodegą, vietoj balto panaudojęs geltoną foną (Modenos miesto spalvą) – Enzo Ferrari naudojo šį žirgą kaip Ferrari simbolį. Piestu pasistojęs žirgas dabar yra oficialus Ferrari prekinis ženklas.
Šis žirgas ne visada buvo naudojamas tik kaip Ferrari ženklas: Fabio Taglioni jį naudojo ant savo Ducati motociklų. Tačiau auganti Ferrari šlovė Ducati privertė atsisakyti šio simbolio.
Kitos kompanijos dažnai naudoja panašius ženklus. Viena jų, Austrijos kompanija pavadinimu „Avanti“. Ji šalia savo pavadinimo naudoja beveik identišką žirgą kaip ir Ferrari.
Raudona spalva
thumb|right|250px|[[Ferrari 550 Maranello]] Nuo pat trečiojo XX a. dešimtmečio italų lenktyniniai automobiliai Alfa Romeo, Maserati ir vėliau Ferrari bei Abarth buvo (dažnai būna ir dabar) nudažyti raudonai (Rosso Corsa). Tai buvo įprastinė nacionalinė Italijos lenktynių spalva. Vėliau ši spalva buvo priimta ir FIA.
Spalva nebuvo skiriama pagal pagaminimo šalį ar lenktynininko tautybę, bet pagal automobilio komandos valstybę, kuriai jis atstovaudavo. Pavyzdžiui, geltonas Ferrari 156 dalyvavo 1961 m. Belgijos Grand Prix, tuo pat metu važiuojant ir trims raudoniems Ferrari 156.
Įdomu, kad Ferrari laimėjo 1964 m. pasaulio čempionatą su John’u Surtees’u nugalėdami paskutiniuosius du etapus, kai Ferrari buvo nudažytas balta-mėlyna spalva todėl, kad šis Ferrari atstovavo ne italų gamintojų komandą, bet amerikiečių NART.
Modelių pavadinimai
Iki dešimto dešimtmečio vidurio Ferrari naudojo trijų-skaičių sistemą pavadinant naują modelį pagal jo variklio parametrus: Ši pavadinimų sistema gana painoka turint omeny, kad kartais tie patys varikliai buvo dedami į skirtingus automobilius.
Nuo dešimto dešimtmečio vidurio šalia modelių pavadinimų atsirado F raidė.
Dabartiniai modeliai
2022 m. kompanija gamino šiuos modelius.
Mažasai Siaurys
left|120px
Mažasai Siaurys – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Labanoro girioje, 9,5 km į pietus nuo Labanoro. Telkšo kelių rinų susikirtime, todėl yra netaisyklingos formos, kranto linija ilga (5,4 km) ir vingiuota. Ežero ilgis šiaurės – pietų kryptimi 1,8 km, plotis iki 0,68 km. Altitudė 146,3 m. Gylis iki 17,2 m (sąsiauryje). Centrinėje dalyje į ežerą iš vakarų giliai įsikišęs pusiasalis. Krantai sausi, statūs, šiaurėje ir vakaruose – lėkšti. Ežerą iš visų pusių supa miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Lakajos baseinui.
Šiaurinėje Mažajo Siaurio pakrantėje įsikūręs Pasiaurės kaimas. Vakarinės pakrantės pusiasalyje, šiaurrytinėje ir pietrytinėje pakrantėse yra įrengtos stovyklavietės.
Piramidė
thumb|240px|[[Gizos piramidės Egipte]]
Piramidė – piramidės geometrinės formos senovės civilizacijų monumentalusis statinys. Piramidės pamatas paprastai kvadratinis arba trikampis, nors būna ir poligonų. Piramidžių statyba būdinga daugeliui senovės civilizacijų, jų aptinkama įvairiose pasaulio dalyse.
Jau pirmajai pasaulio civilizacijai Mesopotamijai buvo būdingos laiptuotos piramidės – šventyklos zikuratai. Bene žymiausios yra Egipto piramidės, statytos senovės Egipte ir tarnavusios kaip faraonų kapai. Cheopso piramidė ilgą laiką buvo aukščiausiu pasaulio pastatu. Piečiau Egipto gyvavusioje Nubijoje taip pat buvo statomos piramidės – kapai, tačiau jos buvo mažesnės ir smailesnės negu egiptiečių.
Už Artimųjų Rytų ribų taip pat statytos piramidės: laiptuotos piramidės – šventyklos būdingos Mezoamerikos kultūroms: actekams, majams, taraskanams ir kt. Meksikoje stūkso masyviausia pasaulyje Didžioji Čolulos piramidė. Šiaurės Amerikoje buvo statomi platforminiai pilkapiai. Azijoje piramidės statytos centrinėje Kinijoje, Indijoje (Čola imperijos metu), Kambodžoje.
Moderniojoje architektūroje taip pat neatsisakoma piramidžių. Jos statomos kaip paminklai ar pastatai (muziejai, arenos, halės, šventyklos), viena iš jų – Luvro piramidė Paryžiuje.
Šaltiniai
Dumba
FK Kubanʹ Krasnodar
Krasnodaro „Kuban“ – Rusijos futbolo klubas iš Krasnodaro.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1928 m. Žinomas „Dinamo“, „Neftianiko“, „Kubanės“, „Spartako“ pavadinimais.
Po 2017/2018 m. sezono paskelbta apie klubo bankrotą.
Sezonai
Šaltiniai:
Simpson
Simpson − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Panašūs:
Ispanijos krepšinio lyga
Ispanijos "Endesa" krepšinio lyga (isp. Liga Endesa) – aukščiausia Ispanijos krepšinio lyga. Tai vienas iš stipriausių nacionalinių krepšinio čempionatų pasaulyje.
Lygoje žaidžia 18 komandų, iš kurių 4 lyga deleguoja atstovauti Ispaniją Eurolygoje.
Lygoje yra žaidę ir geriausi lietuvių krepšininkai: Arvydas Sabonis, Šarūnas Jasikevičius, Artūras Karnišovas, Arvydas Macijauskas, Valdemaras Chomičius, Donatas Slanina, Dainius Šalenga, Mindaugas Timinskas, Virginijus Praškevičius, Andrius Giedraitis, Simas Jasaitis ir kiti.
Varžybų sistema
Kiekviena ekipa reguliariajame sužaidžia po 34 rungtynes (su kiekvienu varžovu namuose ir išvykoje). 8 stipriausios komandos patenka į atkrentamąsias varžybas. Dvi silpniausios reguliaraus sezono komandos iškrenta į žemesnę Ispanijos krepšinio lygą (LEB), o dvi stipriausios pastarosios lygos komandos įgyja teisę kitą sezoną dalyvauti ACB čempionate.
Varžybos organizuojamos vadovaujantis oficialiu FIBA taisyklių reglamentu.
Pagal metus
Nuo 1983 m.
<references group="lower-alpha"/>
Beždžionė (kinų zodiakas)
thumb|right|150px|Beždžionė Beždžionė – devintasis iš dvylikos metų ciklo gyvūnų, sutinkamų kinų zodiake. Beždžionės metai yra siejami su žemės šakos simboliu 申.
Metai ir penki elementai
Sakoma, kad žmonės, gimę šiais laikotarpiais, yra gimę beždžionės metais ir turi ryšį su šiais elementais:
Nuorodos
Chinesische Astrologie
Gilūšis (reikšmės)
Gilūšiu vadinama:
Knoso rūmai
thumb|right|250px|Knoso rūmų griuvėsiai
Knoso rūmai – senosios Kretos civilizacijos valdovų rūmai. Jie buvo pastatyti apie 1900 m. pr. m. e. Pastatas megarono tipo, pagrindinė statybų medžiaga džiovintos plytos. Rūmai išsidėstę 16 tūkst. m² plote, pritaikyti prie reljefo, netaisyklingo suplanavimo. Moterų ir vyrų patalpos išsidėsčiusios skirtingose pusėse, rūmų centre 50×75 m pločio kiemas. Rūmuose naudojamos Kretai savitos iracionaliosios (į apačią siaurėjančios) kolonos. Sienos puoštos architektūrinėmis formomis ir glazūruotomis plytelėmis. Apie 1700 m. pr. m. e. rūmai buvo sugriauti (manoma, kad tai dėl įvykusio žemės drebėjimo) ir vėl atstatyti. Dabar beveik visi matomi griuvėsiai yra likę nuo antrųjų rūmų. Tų laikų freskos saugomi Herakliono muziejuje.
Dančiasnapiai
Dančiasnapiai (Mergus) – antinių (Anatidae) šeimos paukščiai.
Lietuvoje aptinkamos šios rūšys:
Siraičiai
Siraičiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Gadūnavo, prie vakarinio Telšių pakraščio. Kolektyviniai sodai. Šalia teka Durbinas, kurio pakrantėse yra miesto kapinės bei Siraičių kapinynas. 1901 m. kaime aptiktas Siraičių lobis.
Dėlinis (Varėnos r., Marcinkonių sen.)
left|120px
Dėlinis – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijoje, apie 8 km į šiaurę nuo Marcinkonių, Versminio miške. Ežeras netaisyklingos L raidės formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,28 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 104,9 m. Krantai žemi, pelkėti. Pakrantės ištisai apaugę medžiais, kalvotos, ypač vakarinė pakrantė. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.
Saugomas Dėlinio telmologiniame draustinyje.
Ishakas ibn Ali
Ishakas ibn Ali (m. 1147 m.) – Almoravidų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 1146 m. iki mirties 1147 m. Ishakas ibn Ali buvo Ali ibn Jusufo sūnus.
Istorija
1146 m. Ishakas ibn Ali buvo paskirtas Maroko vadovu, kai Almochadai buvo užėmę Fesą ir artėjo prie Marakešo. Ishakas buvo bejėgis ką nors padaryti. 1147 m. Marakešas buvo užimtas, išplėštas, o Almoravidų valdžios atstovai kartu su Ishakas ibn Ali, buvo nuteisti mirties bausme. Almoravidų dinastija užgeso.
Libanas
Libanas, oficialiai Libano Respublika – valstybė Artimuosiuose Rytuose, rytinėje Viduržemio jūros pakrantėje. Šiaurėje ir rytuose ribojasi su Sirija, pietuose – su Izraeliu. Vakaruose Libanas prieina prie Viduržemio jūros. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Beirutas.
Istorija
Dabartinio Libano teritorijoje finikiečiai buvo įkūrę miestų daugiau kaip prieš 3000 metų. Dar neseniai Libanas buvo klestinti valstybė, kultūrinis ir prekybinis Artimujų Rytų centras. Sostinė Beirutas pritraukdavo daugybę turistų. Tačiau dėl įtampos tarp religinių grupių 1975 m. prasidėjo ilgalaikis pilietinis karas, nuniokojęs beveik visą šalį. XX a. paskutiniame dešimtmetyje buvo pasiektas taikos susitarimas, ir vyriausybė, padedama užsienio, ėmėsi atkurti ūkį ir atstatyti sugriautus miestus.
Actinobacteria
Nors šiuo metu aktinobakterijos yra laikomos dirvožemio bakterijomis, jų gali būti gausu ir gėlo vandens telkiniuose. Aktinobakterijos yra vienas iš dominuojančių bakterijų tipų ir turi vieną iš didžiausių bakterijų genčių, Streptomyces. Taip pat yra daugelio antibiotikų šaltinis.
Libanas
Politinė sistema
Libanas yra parlamentinė demokratija, kurioje įteisinta speciali konfesionalizmu vadinama sistema. Jos tikslas – padalinti politinę galią tarp skirtingų religinių grupių, reikalaujant, kad aukščiausi valstybės postai priklausytų tam tikrą religiją išpažįstančiam asmeniui. Pavyzdžiui, prezidentas privalo būti maronitas, ministras pirmininkas – sunitas, parlamento pirmininkas – šiitas, viceministras pirmininkas ir parlamento vicepirmininkas – stačiatikis.
Šalies įstatymų leidžiamoji valdžia priklauso vienų rūmų parlamentui. Jis turi 128 vietas, lygiai padalintas tarp krikščionių ir musulmonų. Nariai renkami visuotiniuose rinkimuose kas ketverius metus pagal proporcinę rinkimų sistemą. Šalyje vyrauja multipartinė sistema, įprastos kelių partijų prieš rinkimus arba parlamente sudaromos koalicijos.
Vykdomoji valdžia sutelkta prezidento, kaip valstybės vadovo, ir ministro pirmininko, kaip vyriausybės vadovo, rankose. Prezidentas renkamas parlamento šešerių metų kadencijai. Ministrą pirmininką paskiria prezidentas su parlamento pritarimu. Vyriausybė formuojama išlaikant lygybę tarp religinių grupių.
Pagal 2012 m. Demokratijos indeksą, Libanas priskiriamas hibridinių režimų kategorijai.
Administracinis suskirstymas
Libanas padalintas į 6 muchafazas:
Geografija
thumb|right|230px|Topografinis Libano žemėlapis
Libanas nedidelė valstybė, pietuose besiribojanti su Izraeliu, o šiaurėje ir rytuose – su Sirija. Pajūriu eina siaura lyguma, rytuose virstant dviem kalnagūbriais. Tarp šių kalnagūbrių driekiasi didelis derlingas Bekaatos slėnis. Per slėnį teka Litanio upė. Jos vandens ištekliai naudojami pietinei slėnio daliai ir (per kalnuose iškastą tunelį) daliai pajūrio lygumos.
UEFA taurių taurė 1982–1983 m.
UEFA taurių taurė 1982–1983 m. – 23-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1982 m. rudenį. Taurę netikėtai laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą. Ispanų klubas antrąkart nesėkmingai sužaidė finale.
Libanas
Gamta
Dirvožemiai daugiausia kalciažemiai, upių slėniuose – verstžemiai. Libano natūrali gamta labai pakitusi dėl intensyvaus miškų kirtimo ir dirvožemio erozijos. Miškai užima 13 % Libano teritorijos. Libano kalnų vakarų šlaituose auga krūmynai, vietomis pušynai ir kiparisai, didesnių kedrų miškų išlikę tik aukštikalnėse. Bekaa slėnyje – kserofitinė augalija (dygūs krūmai, stepės).
Yra Libano kedrų rezervatas šalies šiaurėje.
Klimatas
Libane vyrauja viduržemio klimatas su karštomis sausomis vasaromis ir švelniomis lietingomis žiemomis. Vidutinė vasaros temperatūra apie 26 °C, žiemos – 15 °C. Palyginti su kitomis regiono šalimis, Libane lyja gana gausiai. Kalnuose per metus iškrenta daugiau kaip 1250 mm, pajūryje – 700–900 mm, Bekaa tarpukalnių slėnyje – iki 600 mm kritulių. Daugiausia kritulių gruodžio – vasario mėnesiais.
Ekonomika
Libano ekonomiką labai paveikė pilietiniai nesutarimai nuo 1975 iki 1990 m. Iki 1990 m. šalis beveik pasiekė buvusį ekonomikos lygį, bet ją dar veikia Izraelio 2006 m. oro atakos. Dabar šaliai svarbi bankininkystė, draudimas, žemės ūkio produktų apdirbimas, chemijos, medienos produktų gamyba, naftos perdirbimas. Pajamos gaunamos iš turizmo, tarptautinės pagalbos. Neteisėta narkotikų gamyba turi įtakos šalies ekonomikai.
Žemės ūkio produktai sudaro tik mažą dalį BVP. Auginami citrusiniai vaisiai, tabakas, vynuogės. Auginamos avys ir ožkos. Libanas daugiau importuoja, nei eksportuoja. Pagrindiniai šalies eksporto produktai yra juvelyriniai dirbiniai, chemikalai, vaisiai, tabakas, tekstilės gaminiai. Importuojama nafta, automobiliai, medikamentai, drabužiai. Šalies mainų partneriai yra Sirija, Jungtiniai Arabų Emyratai, Italija, Saudo Arabija.
Demografija
Pagrindinės religijos: musulmonų šiitų, musulmonų sunitų, drūzų, graikų stačiatikių, maronitų.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai: Laikas ir orai:
Lukėnai
Istorija
Lukėnai istorijos šaltiniuose paminėti 1643 m. rugpjūčio 3 d. 1957-1991 m. Nausėdžių kolūkio gyvenvietė.
Kipro futbolo varžybos 1955–1956 m.
Kipro futbolo varžybos 1955–1956 m.
Elisonas
Elisonas graikų mitologijoje – Akanijos upės dievas Peloponese, Pietinėje Graikijoje. Gretimos upės Asopas rytuose ir Selemnas vakaruose. Upės ištakos Kelidorėjos ir Kilenės kalnuose Arkadijoje. Teka į šiaurę per Akaniją, įteka į Korinto įlanką.
Tėvas Braunas
right|200px|thumb||Knygos „Tėvas Braunas“ viršelis, 1981 m. Tėvas Braunas – anglo rašytojo Gilberto Keito Čestertono (Gilbert Keith Chesterton) sukurtas detektyvinis personažas. Apie jį sukurti apsakymai, padalinti į 5 tomus, kuriuose iš viso yra 48 trumpos istorijos.
Veikėjas
Pirmieji apsakymai apie tėvą Brauną yra klasikinės detektyvinės istorijos, o vėlesniuose atsiranda ir platesnių kriminalistinių apmąstymų. Nors nė viename kūrinyje nesikartoja tas pats nusikaltimo ir jo išaiškinimo mechanizmas ar detalė, tačiau visuose yra viena bendra mintis: nusikaltimai, kokie bebūtų neįtikėtini,- tai ne Dievo bausmė, o žmogaus darbas.
1978 m. Lietuvos kino studijoje rež. Almantas Grikevičius šių apsakymų motyvais sukūrė meninį filmą „Veidas taikinyje“.
Didieji Bludžiai
Didieji Bludžiai (, 1936–1938 m. Bludschen, nuo 1938 m. Forsthausen, nuo 1945 m. ) – kaimas Lenkijoje, (Dubininkų valsčius, Geldapės pavietas, Varmijos Mozūrų vaivadija) 11 km į rytus nuo Geldapės, 2 km į šiaurę nuo Dubininkų, 176 km į pietvakarius nuo Vilniaus. 26 gyventojai (2004 m.)
Istorija
Kaimą Romintos girioje apie 1535 m. įkūrė evangelikai liuteronai, išeiviai iš Žemaitijos ir Lietuvos. Pavadintas upelio Bludžia vardu.
Nuo XVII a. kaimas priklausė dvarui, kuriame vėliau buvo auginami trakėnų veislės žirgai.
Nuo 1818 m. priklausė Geldapės apskričiai, nuo 1945 m. Lenkijai. Vietiniai gyventojai buvo ištremti į Vokietiją.
Paprastoji pušis
Paprastoji pušis (Pinus sylvestris) – pušinių (Pinaceae) šeimos, pušų (Pinus) genties spygliuotis visžalis medis.
thumb|left|200px|Morfologija thumb|left|200px|[[Kankorėžis|Kankorėžiai]] thumb|left|200px|[[Pumpuras|Pumpurai]] thumb|left|200px|[[Kamienas|Kamieno žievė]] thumb|left|200px|Lietuvoje [[Šilas|pušynai sudaro apie 35,8 proc. visų medynų (pav. Brandenburge augantis pušynas (Vokietija))]]
Paplitimas Lietuvoje
Tai vienintelė pušų genties rūšis ir labiausiai savaime paplitusi medžių rūšis Lietuvoje. Mūsų šalyje pušynai užima daugiau kaip 38,1 % Lietuvos miškų ploto. Didžiausi jų plotai yra rytų, pietryčių ir pietų Lietuvoje, taip pat vakarų Lietuvoje apie pajūrį. Po ledynmečio augusių medžių rūšys žinomos tik apytikriai pagal durpynuose nusėdusių žiedadulkių analizę, tad iš to sprendžiant, ir prieš 5 tūkstančius metų Lietuvos miškuose labiausiai buvo paplitę pušys, kurios anuo metu sudarydavo 20–30 proc. visų medynų ploto.
Augimo biotopas
Auga miškuose, pelkėse. Mėgsta šviesias vietas, pakenčia įvairias klimatines sąlygas. Auga įvairiuose dirvožemiuose, tačiau labiausiai mėgsta jaurinius smėlio dirvožemius ir kalvotą reljefą. Bet retai pasitaiko žemumose, kuriose vyrauja derlingi dirvožemiai.
Matmenys
Medis auga greitai ir užauga apie 25–40 m, kartais iki 45–50 m aukščio ir iki 0,5–1,2 m, kartais iki 1,7 m skersmens kamienu. Aukščiausios paprastosios pušys dažniausiai užauga pietinėje Baltijos jūros pusėje.
Born to Die
Born to Die – antrasis studijinis amerikiečių atlikėjos Lana Del Rey albumas, išleistas 2012 m. sausio 27 d. Tai – pirmasis atlikėjos albumas, išleistas didelėje įrašų leidykloje. Nors albumas sulaukė skirtingų kritikų įvertinimų, jis debiutavo antroje „Billboard 200“ ir pirmoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietose , pastarojo viršūnėje išbūnant dvi savaites. 2014 m. birželio mėnesio duomenimis, visame pasaulyje parduota virš septynių milijonų albumo kopijų.
2012 m. lapkričio 9 d. albumas buvo perleistas kartu su „Paradise“ EP ir pervadintas į „Born to Die: The Paradise Edition“.
Paprastoji pušis
Aukščiausios Lietuvos paprastosios pušys
1. „Kiauneliškio dviviršūnė pušis“ yra aukščiausia pušis Lietuvoje ir trečias pagal aukštį Lietuvos medis – 44 metrų aukščio, 66 cm skersmens arba 2,08 m apimties, 10 ktm tūrio šiek tiek pasvirusi ir maždaug 30 metrų aukštyje išsišakojusi į dvi viršūnes pušis, auganti Kiauneliškio gamtiniame rezervate. Manoma, kad medžiui apie 200 metų. 2006 metų kovo mėn. 22 d. iš Kauno atvykęs miško genetinių išteklių specialistas į pušį įkopė ir išmatavo, bet tik 2014 metais buvo pripažinta aukščiausia Lietuvos pušimi.
2. „Punios šilo pušis“ yra antra pagal aukštį Lietuvos pušis. Ji auga Alytaus rajono savivaldybėje, Nemuno kilpų regioniniame parke, Punios šile. Jos aukštis 42,5 metrai, kamieno skersmuo 65 cm. Manoma kad jai apie 175 metai. Oficialiai aukščiausia buvo laikoma iki 2014 metų, nors nuo 2006 metų jau buvo žinoma kita aukštesnė – Kiauneliškio dviviršūnė pušis.
Storiausia Lietuvos paprastoji pušis - Rumšiškių miško pušis, 160 cm kamieno skersmens ir 400 cm apimties.
Amžius
Paprastoji pušis gyvena 300–400, dažnai sulaukia iki 500–600 metų. Suomijoje auga paprastoji pušis, kuriai kaip teigiama yra 780 metų. Kitai senai paprastajai pušiai mažiausiai 711 metų, kuri išgyveno per 1413, 1507, 1596 ir 1771 metų gaisrus – ji auga Švedijos Muddus nacionaliniame parke.
Seniausia derėjusi vaisius pušis buvo sulaukusi 654 metų amžiaus, bet buvo nupjauta dar 1913 m. Dalarno lėno Svärdsjö apylinkėse, Švedijoje. Beje, kaip teigiama, apie tai nėra dokumentiškai patvirtinančių šaltinių.
Medžio ilgas vegetavimas priklauso nuo dirvožemio, aplinkos gamtinių ir kitų sąlygų. Lietuvoje paprastosios pušys legaliai ir nelegaliai pjaunamos sulaukusios apie 50–70 metų amžiaus, tad senų ir stambių pušų ūkiniuose miškuose aptinkama retai.
Požymiai
Jaunos pušies laja kūgiška, vėliau ritiniška, senos gali būti skėtiška arba netaisyklinga. Kamienas dažniausiai tiesus, tačiau pavieniui augančių pušų dažnai kreivas bei sakingas. Subrendusių medžių kamieno apatinėje dalyje žievė stora, išilgai giliai suaižėjusi, pilkai ruda, liemens viršutinės dalies ir šakų plona, raudonai gelsva, sluoksniuota. Ūgliai žalsvi, vėliau pilkai rudi. Pumpurai kūgiški ir ritiniški, 6–12, kartais 20 mm ilgio, nusmailėję ir padengti rausvai rudais žvynais, paprastai sakingi. Spygliai išsidėstę po 2, 4–8 cm ilgio, 1,5 mm pločio, aštriai smailėjantys, kiek įviji, melsvai ar pilkai žali, smulkiais dantytais kraštais. Ant šakelių spygliai išsilaiko 2–3 metus. Žydi gegužę–birželį. Vyriški kankorėžiai susibūrę grupėmis prie jaunų ilgaūglių pagrindo. Moteriški kankorėžiai pilkai rudi, kūgiški, 2,5–7 cm ilgio, 2,8–3,5 cm pločio, išsidėstę pavieniui arba po 2–3 grupėje. Kankorėžiuose sėklos sunoksta po 17–18 mėnesių, tai yra subręsta kitų metų rugsėjo–spalio, o išbyra kovo–gegužės mėnesiais. Auga įvairiuose, bet labiausiai paplitusi jauriniuose smėlio dirvožemiuose (iš derlingesnių ją išstumia kitos rūšys).
Paprastosios pušies varietai
Remiantis skirtingais, oficialiais autoriais tyrinėjusiais šią pušies rūšį, išskiriami 3–6 skirtingi jos regioniniai varietai:
=== Paprastosios pušies sinonimai ===
Vaistinės žaliavos rinkimas
Pumpurai renkami nuo jaunų medžių šoninių šakų, neliečiant viršūninių stiebo ir šakų pumpurų. Pumpurų grupelės (po 5–109 pumpurus) atskiriamos su neilgesnėmis kaip 3 mm šakelių liekanomis. Surinkti pumpurai džiovinami paskleidus plonu sluoksniu palėpėje ar kitoje perpučiamoje patalpoje. Apšildomose džiovyklose nedžiovinami. Iš 2 kg šviežių pumpurų gaunama 1 kg sausos žaliavos.
Gerai išdžiovintų pumpurų paviršius rudas, lūžyje – žalsvas, kvapas primenantis sakus, skonis – karstelėjęs.
Panaudojimas
Sodinamos parkuose, pakelėse, prie sodybų, pajūriuose, poilsiavietėse. Taip pat tai labai svarbus ir plačiai naudojamas miškų ūkyje medienos šaltinis. Auginant pramoniniu būdu kertamos 50–120 metų amžiaus (šaltuose rajonuose senesnės). Naudojama statybos pramonėje, iš paprastųjų pušų gaminamas popierius, baldai, išgaunami sakai, iš kurių distiliuojamas terpentinas, kuris plačiai naudojamas kaip tirpiklis, lakų gamyboje bei medicinoje. Seniau buvo naudojamos deguto gamybai, dabar ši pramonės šaka beveik išnykusi. Pušų spygliais žiemą minta kurtiniai, ūgliais – briedžiai, sėklomis – geniai, voverės.
Ekologija
Paprastosios pušys į orą išskiria baktericidinių savybių turinčių fitoncidų, tad oras pušynuose daug švaresnis nei kituose miškuose.
Mitologija
Paprastoji pušis dažnai minima lietuvių ir kitų aisčių genčių mitologijoje.
Lentainiai
Lentainiai (arba Lantainiai) – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Domeikavos ir 4 km į vakarus nuo Lapių, dešiniajame Neries krante. Kaimą mena Lentainių piliakalnis.
Margiris
thumb|250px|Paminklas Pilėnų gynėjams [[Punia|Punios piliakalnio papėdėje]] thumb|250px|Margirio mirtis Pilėnuose. Dailininko Vladislovo Majeranovskio XIX a. paveikslas. Margiris (m. 1336 m.) – legendinis Žemaičių kunigaikštis, Pilėnų gynėjas, aprašytas kronikininko Vygando Marburgiečio.
Lentainiai
Istorija
1919 m. įkūrus Lapių valsčius, kurį laiką Lentainiuose buvo valsčiaus būstinė. Ji veikė buvusiuose rusų valdiškuose namuose.
Margiris
Kilmė
Kronikos mini ir Margirio sūnų, kuris iškeliavo į Prancūziją ir ten vedė nežinomo vardo Klermono grafienę.
Kronikos
Pasak Vygando Marburgiečio Pilėnų pilis stovėjo Trapėnų žemėje. Ją užpuolęs Vokiečių ordinas, tačiau lietuviai narsiai gynėsi, nors jėgos buvo nelygios. Tada „pagonys, <…>, nesitikėdami, kad galės išlaikyti pilį, sumetė į ugnį be galo didelius turtus ir patys išsižudė: sako, kad ten viena pagonė senutė kirviu šimtą jų užkapojo, o vėliau ir pati galvą susiskaldė“.
Nachtflug
Nachtflug yra 7-asis austrų dainininko Falco albumas, išleistas 1992 m., pakilęs į 1-ąją Austrijos topo vietą ir tuo pažymėjęs Falco sugrįžimą į lyderiaujančias topų pozicijas. .
Margiris
Kronikos
Vėlesni autoriai pilies gynėjus ir jų žūtį dar labiau išaukštino. Albertas Vijūkas-Kojelavičius rašė: „Pilyje buvo keturi tūkstančiai karių, subėgusių ten vos išgirdus apie priešą su savo šeimynomis iš aplinkinių kaimų. Gynėjai ilgai kamavo priešą, kaudamiesi ne tik prie gynybinio pylimo, bet ir sėkmingai išsiverždami pro atvirus vartus ir užpuldami supančiuosius. Kai daugybė pilėnų žuvo, o dar daugiau buvo sužeista, kai sumažėjus gynėjui skaičiui, ėmė blėsti viltis apginti pilį, ypač dėl to, kad visaip – vienur pakasais, kitur taranais – susilpnintos sienos menkai jau besaugojo, griebtasi visiškai beviltiško sumanymo; nenorėdami pasiduoti priešui, jie nukreipė ginklus prieš save ir savo artimuosius. Sukrovę didžiulį laužą, į ugnį sumetė viską, ką priešas galėjo išgrobstyti. Jie išžudė ir sumetė į liepsnas žmonas, vaikus, visus, kurie nepajėgė ar dėl lyties, ar dėl amžiaus pakelti ginklo. Surengę saviškiams šitokį galą, patys prašėsi nukaujami viršininko, o šis paskutinis persismeigė kalaviju…“
Nachtflug
Priešistorė
Muzikinio žanro atžvilgiu šį Falco darbą galima pavadinti bene vientisiausiu jo albumu, kadangi absoliuti dauguma albumo dainų yra panašaus stiliaus ir ritmo kūriniai, kuriuos jungia ryškus sintezatorinis motyvas, paįvairintas elektrine gitara bei trankiomis būgnų partijomis, todėl šis specifinis skambesys skiriasi nuo kitų Falco albumų ir yra gan lengvai atpažįstamas.
Singlai
Išleisti singlai „Titanic“, „Dance Mephisto“ bei „Nachtflug“. „Titanic“ pakilo į Top-3 ir laimėjo daugybę apdovanojimų. Jo videoklipe panaudota nealbuminė dainos versija, kurios priedainis įrašytas anglų kalboje.
Kiti faktai
Po šio albumo išleidimo Falco po 6-ių metų vėl išvyko į koncertinį turą po Europą. Ryškiausias jo pasirodymas buvo 1993 m. koncertas festivalyje „Donauinselfest“, kuris pritraukė 150 tūkst. žiūrovų, nors smarkiai lijo ir per dainą „Nachtflug“ trenkė žaibas. Toks rekordinis žiūrovų skaičius yra vienas iš 4-ių geriausių pasiekimų per 24 festivalio gyvavimo metus. Vėliau pasirodžiusį šio koncerto DVD lydėjo toks didelis populiarumas, kad teko išleisti net kelis papildomus tiražus.
1994 m. Falco pristatė šio albumo dainas su 80-ies muzikantų simfoniniu orkestru. Po 14-os metų (2008 m.) šis įrašas, pavadintas „Symphonic“, buvo išleistas CD ir DVD formatais, kurie abu pakilo į pirmąsias Austrijos albumų vietas, taip pat ir į Vokietijos Top-15.
Gaidys (kinų zodiakas)
thumb|right|150px|Gaidys Gaidys – dešimtasis iš dvylikos metų ciklo gyvūnų, sutinkamų kinų zodiake. Gaidžio metai yra siejami su žemės šakos simboliu 酉.
Nuorodos
Chinesische Astrologie
Dovas Zaunius (1892)
Dovas Zaunius (1892 m. birželio 19 d. Rokaičiuose, Naujosios valsčius, Lankos apskritis – 1940 m. vasario 22 d. Kaune) – teisininkas, Mažosios Lietuvos politinis veikėjas, Lietuvos diplomatas.
Biografija
Dar studijų metais įsijungė į tėvo, Dovo Zauniaus vyresniojo, vadovaujamos Lietuvių konservatorių partijos veiklą. Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Vokietijos kariuomenėje. Po Vokietijos kapituliacijos jis, kaip kvalifikuotas teisininkas, gerai pažinojęs Vakarų Europos gyvenimą, buvo pakviestas dirbti į Lietuvos užsienio reikalų ministeriją. 1919–1920 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijos politikos departamento direktoriumi. 1920 m. paskirtas Lietuvos reikalų patikėtiniu Latvijoje, nuo 1921 m. – ir Estijoje.
1923–1925 m. dirbo Lietuvos nepaprastuoju pasiuntiniu ir įgaliotuoju ministru Čekoslovakijoje, 1924–1925 m. – Rumunijoje. 1925–1927 m. pasiuntinys Šveicarijoje ir nuolatinis Lietuvos atstovas Tautų Sąjungoje.
1927 m. likvidavus Lietuvos atstovybę Tautų Sąjungoje grįžo į Lietuvą ir vadovavo Užsienio reikalų ministerijos departamentams, 1928 m. paskirtas šios ministerijos generaliniu sekretoriumi ir kartu pasiuntiniu Čekoslovakijoje.
1929 m. lapkričio 8 d. – 1934 m. birželio 12 d. Juozo Tūbelio Ministrų kabinete LR užsienio reikalų ministras, ilgiausiai ėjęs šias pareigas tarpukario politikas. Tais metais Lietuvos diplomatija pasiekė tam tikrų laimėjimų – Hagos teisme laimėtos bylos prieš Lenkiją ir Vokietiją, priartėta prie Baltijos valstybių sąjungos sudarymo.
1934–1936 m. dirbo Valstybės Taryboje, padėdamas rengti įvairias sutartis su užsienio valstybėmis. 1936–1940 m. Lietuvos banko valdybos direktorius, valiutų komisijos pirmininkas. Dalyvavo Šaulių sąjungos, Vilniui vaduoti sąjungos, Skautų organizacijos veikloje. Kurį laiką dirbo „Dabartyje“, yra paskelbęs darbų. Palaidotas Kauno evangelikų kapinėse (dab. Ramybės parkas).
Herbigo Ae/Be žvaigždės
Herbigo Ae/Be žvaigždės – jaunos A, B spektrinių klasių žvaigždės, turinčios akrecinį diską bei skendinčios dujų ir dulkių apvalkaluose. Šių žvaigždžių spektruose stebimos vandenilio ir kalcio emisijos linijos. Jos yra 2-8 Saulės masių objektai, dar esantys žvaigždėdaros (gravitacinio traukimosi) stadijoje, artėjantys prie pagrindinės sekos (t. y. jų centre dar nevyksta vandenilio virtimo heliu reakcijos). HR diagramoje šios žvaigždės išsidėsto dešiniau ir kiek aukščiau pagrindinės sekos. Jos pavadintos vardu amerikiečių astronomo Dž. Herbigo, kuris pirmasis 1960 m. išskyrė jų grupę kitų žvaigždžių tarpe.
Originalūs Herbigo kriterijai šiems objektams buvo:
Ramybės potencialas
Membranos ramybės potencialas (arba ramybės potencialas) – santykinai nekintantis ramios ląstelės membranos potencialas, kurio reikšmė daugelyje ląstelių būna nuo -40 mV iki -90 mV.
Herbigo Ae/Be žvaigždės
Dalis Herbigo Ae/Be žvaigždžių rodo nemažas spindesio variacijas. Manoma, kad jas sukelia aplinkžvaigždinio disko medžiagos gniužulai – proplanetų ir planetoidų užuomazgos. Kai žvaigždės spindesys yra sumažėjęs, jos spinduliuotė tampa mėlynesnė ir tiesiškai poliarizuota (kuomet gniužulas užstoja žvaigždę, padidėja santykinis indėlis išsklaidytos nuo disko šviesos – tai tokia pati priežastis kaip mėlyna mūsų dangaus spalva).
Ramybės potencialas
Kilmė
Ramybės potencialą apsprendžia:
Jonų koncentracijos, randamos žinduolių ląstelių citozolyje ir jų aplinkoje.
Herbigo Ae/Be žvaigždės
Herbigo Ae/Be žvaigždžių analogai mažesnių masių (<2 Saulės masės) srityje – F, G, K, M spektrinių klasių žvaigždės, nepasiekusios pagrindinės sekos yra vadinamos Tauro T žvaigždėmis (arba Orionidėmis). Didesnių masių (>8 Saulės masių) žvaigždžių iki pagrindinės sekos nerandame, nes jos evoliucionuoja labai greitai, ir kai mes jas pastebime (t. y. praretėja ir dalinai išsisklaido jas supantis tankus dulkių dujų debesis), jų centre jau dega vandenilis, taigi jos jau yra pagrindinės sekos objektai.
Erasinas
Erasinas graikų mitologijoje - Argo upės dievas, potamas. . Upės ištakos - Stimfalo ežeras Arkadijoje. Teka per Argolį įteka į Argolio įlanką netoli Lernos miesto. Gretima upė - Inakas.
FK Panevėžys
Futbolo klubas „Panevėžys“, o trumpai FK „Panevėžys“ – Lietuvos futbolo klubas iš Panevėžio.