cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hakai
Virtuvė
Hakų tradicinė virtuvė buvo suderinta su jų klajoklišku gyvenimo būdu, joje daug konservuotų, saulėje džiovintų ar fermentuotų produktų, mėsa vartota ne dažnai, švenčių metu arba atliekant ritualines apeigas atitinkamomis mėnesio dienomis. Kadangi hakai daugiausia buvo įsikūrę kalnuotose vietovėse, ryžių vartota ne itin daug, juos papildydavo saldžios bulvės ir kitos daržovės. Gaminant, stengiamasi išlaikyti natūralų patiekalų skonį, atitinkamai pagal sezoną gaminami patiekalai iš šviežių produktų. Hakų patiekalai apibūdinami kaip sūrūs ir riebūs. Druska padėdavo ilgiau išlaikyti maistą, o riebus maistas buvo reikalingas, kadangi sunkiai dirbantys hakai turėjo gauti daugiau energijos iš maisto. Valgymas susietas su įvairiais ritualais: prie stalo sėdama atitinkama tvarka, tik tam tikri šeimos nariai patiekia maistą ir pilsto gėrimus. Egzistuoja ir daug prietarų, nelaimę neša įsmeigti valgymo lazdeles į ryžių dubenį, sudaužyti aliejaus indą, nėščioms moterims drausta valgyti vėžlio mėsą.
Diaspora
Daug Hakka kinų, ypač vėlesniais laikais, migravo už Kinijos ribų. Gausios hakų kilmės kinų mažumos gyvena Taivane, Tailande, Malaizijoje, Indonezijoje, Singapūre, ir kitose Pietryčių Azijos šalyse, hakai migruodami kūrėsi Afrikoje, Europoje, Šiaurės ir Pietų Amerikoje. Daug migravusių hakų stengiasi išlaikyti savo tapatybę ir ryšius tarpusavyje, buriasi į asociacijas, rengia įvairiose šalyse gyvenančių hakų susitikimus, stengiamasi išsaugoti tradicijas, kalbą.
Gastilonys
Gastilonys – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Grabučiškių, Kauno marių dešiniajame krante. Įkurtas Gastilonių botaninis-zoologinis draustinis, auga Gastilonių ąžuolas. Kaimui atminti pavadinta pagrindinė gatvė Grabučiškėse.
Etimologija
Kaimo vardas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Gastila.
Istorija
Anksčiau kaimas buvęs dešiniajame Nemuno krante, į rytus nuo Mozūrų. Apie 1960 m. pradėjus statyti Kauno vandens jėgainę, kaimas buvo iškeldintas, kadangi pastačius jėgainę visa jo teritorija atsirado Kauno marių dugne.
Paditvys
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas ir palivarkas Lydos apskrities Rodūnios valsčiuje, Mažeikių apylinkėje. Priklausė dvarininkams Henšlams.
Zietela (upė)
Zietela (,, lenk. Zdzięciołka) – upė Gudijoje, Gardino srityje, Zietelos rajone; Molčiadės kairysis intakas (Nemuno baseinas).
Prasideda Naugarduko aukštumoje, Juravičių kaimo apylinkėse. Teka pro Zietelos gyvenvietę. Įteka į Gezgalų tvenkinį, sutvenktą Molčiadės slėnyje. Visa vaga ištiesinta. Ties Nagarodavičiais Zieteloje sudaryta nedidelė kūdra (0,06 km²).
Elektroninis sąskaitų pateikimas ir apmokėjimas
Elektroninis sąskaitų pateikimas ir apmokėjimas (, EBPP) elektroninių sąskaitų forma, kur kompanija pateikia (atsiunčia) savo sąskaitas ir klientai jas apmoka elektroniniu būdu per internetą. Lietuvoje tokių apmokėjimų pavyzdys yra NNB.
Istorija
NNB modelis buvo sukurtas elektroniniams atsiskaitymams ir mokėjimams. Tam tikri elektroniniai atsiskaitymai taip pat teikia galimybę elektroniniu būdu atsiskaityti už prekes ar paslaugas. Bankų klientai ir atsiskaitymo kompanijos gali naudotis internetu, tokiu būdu patogiai atlikti mokėjimus, taip pat rasti informaciją apie savo atsiskaitymus. Paslauga taip pat susijusi su klientų aptarnavimo atstovais, kurie tiesiogiai kreipiasi į vartotoją, siekiant palengvinti mokėjimus ar gauti bendro pobūdžio pagalbą ir atsakyti į klausimus. NNB gali padėti akivaizdžiai sutaupyti lyginant su tradiciniu atspausdintu ir atsiųstu sąskaitų ir mokėjimų persiuntimu, ir kaip papildoma nauda, yra gerokai sumažinamas popieriaus sunaudojimas.
NNB web
NNB web - metodas, kuriuo klientai atlieka mokėjimus tiesiogiai vienam sąskaitos siuntėjui, kuris teikia sąskaitas, kurias jie gauna internetiniame tinklalapyje firmos, kuri išrašo sąskaitą. Pavyzdžiui, komunalines paslaugas teikiančios bendrovės siūlo šį mokėjimo būdą savo klientams. Rinkoje atsirado laisvai samdomi atsiskaitymo paslaugų tiekėjai, kurie specializuojasi elektroninių atsiskaitymų procesuose ir technologijose kompanijose, kurioms reikia išsiųsti sąskaitas tiesiogiai savo klientams. Užsakomųjų atsiskaitymo specialistų pavyzdžiai: InfoSend, Inc ir Billtrust.
Dalyvaujančios šalys
Sąskaitų teikėjai, bankininkai, kaupyklos ir (suvedinėtojai) įgyvendinantys NNB gali atlikti įvairius vaidmenis visuose NNB procesuose. Kai vaidmenys yra apsibrėžiami, yra lengviau nustatyti, kuris modelis yra labiausiai tinkamas kliento NNB strategijai. Sąskaitų teikėjai taip pat gali siūlyti ne vieną modelį, kad geriausiai aptarnautų savo klientus. Kadangi pramonė nuolat kinta ir yra iš naujo apibrėžiama, tai NNB galimybės toliau plėsis.
Internetinė bankininkystė
Elektroninis sąskaitų apmokėjimas dabar turi daug bendrų bruožų su internetine bankininkyste, tai panašus į debeto efektą, leidžiantį mokėtojui (indėlininkui) persiųsti pinigus iš jo norimos sąskaitos kreditoriams ar pardavėjui, tokiems kaip komunalinėms paslaugoms ar universalinėms parduotuvėms, kurios bus kredituojamos nuo konkrečios (specialios) sąskaitos. Mokėjimas yra optimaliai vykdomas elektroniniu būdu realiu laiku, nors kai kurios finansinės institucijos ar mokėjimo paslaugų teikėjai lauks kitos darbo dienos, kad išsiųstų mokėjimą. Taip pat bankas dažniausiai gali sukurti ir išsiųsti popierinį čekį ar bankininko čekį kreditoriams, kurie negali gauti elektroninių mokėjimų (nėra užsiregistravę).
Dauguma didelių bankų taip pat siūlo įvairius patogumus su savo elektronine sąskaitų apmokėjimo sistema, tokių kaip, galimybę planuoti savo mokėjimus, kurie turi būti atlikti iki tam tikros datos, galimybę atlikti mokėjimus iš bet kurio kompiuterio, turinčio interneto naršyklę, ir įvairių galimybių ieškant nesenų mokėjimų istorijos (kada paskutinį kartą mokėjau X kompanijai? Kam atlikau paskutinį pervedimą?) Daugeliu atvejų taip pat galima integruoti elektroninių mokėjimų duomenų apskaitos ar asmeninių finansų programinės įrangos.
Užliaušiai
Užliaušiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Naujarodžių, kairiajame Upytės upės krante, prie Liaušės upelio žiočių.
Indijų Taryba
Indijų Taryba  – svarbiausias administracinis Ispanijos imperijos Amerikoje ir Azijoje organas, jungęs įstatymų leidybos, vykdomąsias ir teismines funkcijas. Kastilijos karūna naująsias teritorijas įjungė į savo valdas kai karalienė Izabelė atšaukė Kolumbui ir kitiems pirmiesiems konkistadorams suteiktus valdymo įgaliojimus ir įvedė tiesioginį karaliaus valdymą.
Besikurianti kolonijinio valdymo sistema nebuvo išbaigta iki XVI a. trečio ketvirčio. Nuo antrosios Kolumbo kelionės Katalikų Monarchai (Kastilijos karalienė Izabelė I ir Aragono karalius Ferdinandas II Katalikas) paskyrė Chuaną Rodrigesą de Fonseką tirti problemas, susijusias su Kolumbo vykdoma kolonizacija. Rodrigesas de Fonseka iš esmės tapo Indijų ministru ir padėjo pamatus kolonijų valdymo biurokratijai. Jis pirmininkavo tarybai, į kurią įėjo dalis Kastilijos tarybos narių ir ir sudarė Indijų Chuntą  iš aštuonių patarėjų. Imperatorius Karolis V jau 1519 m. naudojo šį pavadinimą. Indijų Taryba įgaliojimus gavo 1524 m. rugpjūčio 1 d. Taryba kas savaitę informuodavo karalių apie savo sprendimus. Taryba tapo aukščiausia valdžia Indijų valdymo klausimais, jai pavaldūs buvo Prekybos namai, įkurti Sevilijoje 1503 m. kaip muitinės sandėliai ryšiams su Indijomis. Pakankamos svarbos civilinės bylos iš Naujojo Pasaulio audiencijų galėjo būti nukreipiamos nagrinėti į Indijų Tarybą, kuri veikė kaip aukščiausia teisminė instancija.
Skandalai Peru ir nenuilstančio Bartolomė de las Kaso veikla baigėsi tuo, kad Karolis V 1542 m. rekonstravo Indijų Tarybos struktūrą išleisdamas seriją įsakų. Prekybą tarp tolimų kolonijų ir Sevilijos (uostas, per kurį vyko visa prekyba su kolonijomis) prižiūrėjo iš seniau Sevilijoje egzistuojanti Casa de la Contratación, kuri 1503 m. buvo įgaliota valdyti komerciją kolonijose, emigraciją ir jūrines ekspedicijas.
Indijų Tarybos sprendimus ir Karūnos įstatymus Indijoms 1680 m. formaliai kodifikavo Recompilación de las Leyes de Indias.
XVIII a. pradžioje ėmus valdyti naujai dinastijai buvo įvykdyta eilė administracinių pakeitimų, vadinamų Burbonų reformomis. 1714 m. Pilypas V sukūrė Laivyno ir Indijų sekretoriatą, kurį tvarkė vienas Indijų ministras ir kuris perėmė admin istracines Indijų Tarybos galias, nors Taryba ir toliau veikė iki XIX a., bet jos galios buvo antraeilės.
Penkiasdešimt metų vėliau Karolis III suformavo atskirą Indijų valstybės sekretariatą. 1807–1814 m. vykusio Pirėnų karo metu Kadiso kortesai panaikino Indijų tarybą, nors ji buvo atkurta restauravus Ferdinando VII valdžią. Taryba galutinai panaikinta buvo 1834 m., praėjus metams po Ferdinando VII mirties, jau praradus didžiąją dalį Ispanijos Amerikos.
Sevilijoje esantys Indijų Tarybos archyvai yra vienas didžiausių Europos istorijos dokumentų centrų.
Tumba
Tumba – miestas šiaurės Švedijoje, Stokholmo priemiestis, Siodermanlando provincijoje, Botširkos savivaldybės centras.
Geografija
Tumba yra įsikūręs už 27 km į pietus nuo Stokholmo.
Ažubalis (Kupiškis)
Ažubalis – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 14 km nuo Aukštupėnų.
Mozūrai (Kaunas)
Mozūrai – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybės rytuose, 1 km į šiaurę nuo Samylų, užsemtas Kauno marių.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs ne iš tautybės mozūrai, bet iš jo kilusios pavardės Mozūras.
Istorija
1959 m. kaimo šiaurinė dalis užsemta Kauno marių, ten buvo XVI–XVIII a. plokštinis griautinis kapinynas. Kaimas per XX žemės reformas vienkiemiais nebuvo išskirstytas.
Dalis kaimo šiuo metu yra Samylų teritorijoje, o 1961 m. vienas neapsemtas pietinis kiemas buvo priskirtas Šlienavai.
K3b
K3b – programa, skirta CD ir DVD diskams įrašyti, viena labiausiai išvystytų įrašymo programų Linux operacinėms sistemoms.
Pavadinimo kilmė
Pavadinimas susideda iš raidės K, atitinkančios KDE grafinę aplinką ir trumpinio „3b“ reiškiančio Burn, Baby, Burn.
Robert Indiana
miniatiūra|thumb|right|160px|LOVE pašto ženkle Robertas Indiana (, tikr. Robert Clark; 1928 m. rugsėjo 13 d. Njukasle, Indianos valstijoje) – JAV menininkas, tapytojas, skulptorius, grafikas, poparto judėjimo dalyvis.
R. Indiana persikėlė į Niujorką 1954 m., kur prisijungė prie poparto menininkų. R. Indianos darbai dažniausiai pasižymi ryškiais ir paprastais vaizdiniais, ypač skaičiais ir trumpais žodžiais, pvz., „EAT“, „HUG“, „LOVE“. Jo aliuminio skulptūra, 2002 m. pastatyta Taivano Taipei 101 dangoraižio fojė, pavadinta „1-0“, joje panaudoti įvairiaspalviai skaičiai. Po Rugsėjo 11 d. atakos R. Indiana sukūrė seriją Taikos paveikslų, kurie buvo eksponuojami 2004 m. Niujorke.
LOVE
Vienas žymiausių R. Indianos darbų yra žodis didžiosiomis raidėmis LOVE (meilė), patalpintas kvadrate, su pakreipta O raide. Pirmą kartą šis kūrinys pasirodė kaip kalėdinis atvirukas, sukurtas Niujorko Šiuolaikinio meno muziejui 1964 m. Šis vaizdas panaudotas išleidžiant 8 centų vertės JAV pašto ženklą 1973 m., pirmąjį iš „meilės ženklų“ serijos. Skulptūros su šiuo žodžiu pastatytos įvairiuose JAV ir pasaulio miestuose.
Stirpeikos
Stirpeikos – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Švėkšnos, abipus kelio Švėkšna-Pėžaičiai, prie Šilutės ir Klaipėdos rajono ribos. Rytiniu pakraščiu teka Švėkšnalė, išteka Vatinos upelis (Ašvos deš. intakas); iš vakarų prieina Bilviečio, iš šiaurės – Šiuraičių miškai. Ribojasi su Padubrinų, Alseikų, Kalnalio kaimais. Stirpeikų kaime yra paminklas aukoms už Lietuvos laisvę.
Istorija
thumb|left|160px|Šv. Panelės Marijos koplytėlė
Stirpeikų kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 5 šeimos. 1695 m. – 8 šeimos. Senovėje Stirpeikų kaime buvo Švėkšnos dvaro palivarkas, į pietvakariuose nuo kaimo (Stirpeikų trake) – Pocių kaimo ganyklos (dabar Bilviečio miškas). Po žemės reformos, išdalijus Švėkšnos dvaro palivarko žemę, Stirpeikų kaime įsikūrė apie 30 naujakurių sodybų. Palivarko centras, kurį įsigijo Lekavičius, buvo vadinamas Lekavičiaus dvaru.
Pokaryje Stirpeikų kaime vyko stipri rezistencinė kova: 1948 m. liepos 14 d. antipartizaninės operacijos metu Stirpeikų kaimo gyventojo D. Rimkaus sodyboje, nušautas Švėkšnos valsčiaus „liaudies gynėjų“ būrio vado pavaduotojas I. P. Obmolotkov (g. 1913 m. Baltarusijoje); 1949 m. kovo 15 d. Stirpeikų kaime žuvo trys Dariaus Tėvūnijos partizanai: Rimkutė Janina-Vadė (g. 1927 m. Stirpeikose), Rimkutė Zita-Žibutė (g. 1926 m. Stirpeikose), Venckus Domas-Drūtas; 1952 m. kovo 12 d. Stirpeikų kaime žuvo trys „Vilko“ būrio partizanai: Eduardas Tarvydas-Granitas (g. 1926 m. Gedikuose), Stasys. Rumša-Vėtra (g. 1926 m. Petraičiuose), Bronius Rėbžda-Žilvitis (g. 1928 m. Gvalduose) (jiems 1997 m. žuvusiųjų artimieji pastatė paminklą): 1952 m. birželio 8 d. suimtas Dariaus Tėvūnijos partizanas Toleikis Zigmas (g. 1932 m. Stirpeikose) ir kt.
Dėmėtoji hiena
Dėmėtoji hiena (Crocuta crocuta) – hieninių (Hyaenidae) šeimos plėšriųjų žinduolių rūšis.
Savaime paplitusios Užsachario Afrikoje, išskyrus Kongo drėgnuosius miškus, Vakarų Afrikos pietuose, kuriuose auga atogrąžų miškai bei Pietų Afrikos pietinėje dalyje. Gyvena savanose, laikosi šeimomis.
Minta dvėsena, liūtų (Panthera leo) grobio likučiais, bet puikiai ir medžioja. Gali perkąsti kaulus, kurių neįveikia net liūtas, kadangi jos žandikaulių sukandimas beveik dvigubai stipresnis už šį jos pagrindinį konkurentą.
Kūno matmenys
Stambiausia hieninių šeimos rūšis. Suaugusios kūno ilgis 95–165,8 cm, pečių aukštyje 70–91,5 cm ūgio. Serengetyje subrendę patinai sveria 40,5–55,0 kg, suaugusios patelės 44,5–63,9 kg. Zambijoje gyvenančios dėmėtosios hienos stambesnės, čia patinų vidutinis svoris 67,6 kg, o patelių 69,2 kg. Yra pasitaikiusių ir 81,7–90 kg pavienių individų. Apskaičiuota, kad išnykusios Eurazijos dėmėtųjų hienų populiacijos individai sverdavo apie 102 kg.
Santykiai su žmonėmis
Kaip ir daugelis plėšrūnų, dėmėtosios hienos vengia žmonių artumo ir šviesiu paros metu laikosi iki 300 metrų atstumo. Naktimis drąsesnės ir laikosi mažesniu atstumu sekdamos žmogų. Nepaisant pasitaikančių žmonių užpuolimų, tokie atvejai yra reti, dažniau pasitaiko rugsėjo mėnesį, kada žmonės miega lauke. Žmones medžiojančios ir ėdančios dėmėtosios hienos turi būti gana stambios. Pavyzdžiui 1962 m. Malavyje, Mlandžėje (Mlanje) 27 žmones sudorojusios hienos svėrė 72–77 kg. Puola dažniausiai moteris, vaikus ar negaluojančius, paliegusius vyrus. Gausu atvejų, kada gamtos tyrinėtojai vengdami jos nasrų, įkopdavo į medį.
Kova už buvį
Pagrindiniai dėmėtųjų hienų priešai yra liūtai (Panthera leo), su kuriais konkuruoja dėl maisto, ar vieni iš kitų atiminėja grobį. Kad perimti iš liūto grobį, jį apsupa nedidelė grupelė, kol vėliau liūtas neiškentęs palieka grobį. Pavienės dėmėtosios hienos grobį atiminėja iš leopardų (Panthera pardus), gepardų (Acinonyx jubatus).
Mark Zuckerberg
thumb|[[Facebook įkūrėjas Markas Zuckerbergas.]] Markas Zakerbergas (g. 1984 m. gegužės 14 d.) – amerikiečių milijardierius labiausiai pasaulyje žinomas dėl socialinio tinklo Facebook sukūrimo. Jis tai padarė su savo studijų kolegomis Harvardo universitete – Dustin Moskovitz, Eduardo Saverin ir Chris Hughes. Šiuo metu Zuckerbergas yra Facebook prezidentas.
M. Zuckerbergas pasižymėjo itin dideliu pažangumu programavimo srityje jau nuo pat vaikystės, kada pradėjo kurti įvairiausias kompiuterines programas bei žaidimus. Būdamas paaugliu jau lankė įvairius kursus gretimame Mercy koledže. Dar nebaigęs vidurinės mokyklos gavo pirmuosius pasiūlymus dirbti Microsoft ir AOL kompanijose. Šios kompanijos taip pat norėjo nusipirkti ir vieną iš M. Zuckerberg‘o programų „Synapse“ (skirtą klausyti muzikai), dabar žinomą kaip „Pandora“.
David Hykes
Deividas Haiksas (David Hykes; g. 1953 m. kovo 2 d.) – amerikiečių kompozitorius, atlikėjas, rašytojas, dvasinis mokytojas. Jis yra vienas pirmųjų vakariečių, pradėjęs atlikinėti virštoninį dainavimą (pats Haiksas šią muziką vadina harmoniniu giedojimu).
Haiksas baigė Antiocho koledžą (Jelou Springsas, Ohajas), gavo menų magistro išsilavinimą Kolumbijos universitete (Niujorkas). Vėliau mokėsi klasikinio Šiaurės Indijos ragų dainavimo, Indijos muzikos istorijos, tyrinėjo Mongolijos, Tibeto, Artimųjų Rytų dainavimą. Tapo budizmo mokytojo Čoki Njima Rinpočės mokiniu, priėmė Šenpen Ješė vardą. Dvylika metų studijavo Gurdžijevo dvasinį meną. Mokėsi pas Gjuto ir Gjumės vienuolius, Dalai Lamą XIV.
1975 m. Deividas Haiksas įkūrė Harmoninio dainavimo chorą, kur su kolegomis atlieka harmoninę muziką, užsiima mokymu.
Deivido Haikso atlikta melodija „Rainbow Voice“ panaudota filmuose „Baraka“, „Blade“, „Blade: Trinity“, „Mirusių poetų draugija“.
Pielinenas
Pielinenas  – ežeras Suomijoje, Šiaurės Karelijos regione. Ketvirtas plotu Suomijoje.
Šiaurinėje ežero pakrantėje įsikūręs Nurmeso miestas, rytinėje pakrantės pusėje – Lieksos miestas. Prie vakarinio Pielineno kranto – Koli nacionalinis parkas. Ežero vardu pavadintas asteroidas 1536 Pielinen.
thumb|600 px|left|Pielineno panorama nuo kalno Koli nacionaliniame parke
Madžorė
Vykdoma žvejyba, ežeras laivuojamas. Aplink Madžorės ežerą įsikūrę kurortai, Lokarno miestas (Šveicarija).
Šaltiniai
left|200px|thumb|Madžorės ežero žemėlapis
Saragosa
Saragosa – miestas šiaurės rytų Ispanijoje, prie Ebro upės; Aragono regiono ir provincijos sostinė, bei centras. Išvystyta mašinų, chemijos, tekstilės, maisto pramonė.
Yra universitetas (nuo 1533 m.), dailės menų muziejus, vyksta pramoninės mugės. Išlikę romėnų ir maurų architektūros (X–XII a.) liekanos, yra katedra (XII–XVII a.), birža (Lonja, gotikinė, XVI a.), plateresko stiliaus rūmai (XVI a.). Daug miesto Mudecharų stiliaus pastatų 1986 m. įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Mieste 2008 m. vyko Pasaulinė paroda.
Istorija
thumb|left|300px|Tiltas per [[Ebras|Ebrą]]
Miestą 27 m. pr. m. e. įkūrė romėnai. III a. tapo krikščioniškos vyskupijos centru. V a. Saragosą nukariavo svebai ir vestgotai.
VIII a. tapo musulmoniškos Al Andalus dalimi. Čia valdė Kordobos kalifatas. Šiam suirus, XI a. Saragosa tapo nepriklausoma kaip emyratas (taifa). Tai buvo paskutinė taifa, kurią prie savo musulmoniškos imperijos prijungė Almoravidai, nes jie patyrė didelį pasipriešinimą.
1110 m. Almoravidai galutinai prijungė Saragosą prie savo imperijos, tačiau 1118 m. jį nukariavo krikščioniškas Aragonas. Labai greitai Saragosa paversta Aragono sostine.
Ispanijos revoliucijos metu, 1808–1809 m. buvo užimta prancūzų. Ispanijos pilietinio karo metu – vienas F. Franko režimo centrų.
Futbolas
Mieste 1982 m. vyko XII pasaulio futbolo čempionatas. Stipriausi futbolo klubai:
Tomasz Majewski
Tomasz Majewski (g. 1981 m. rugpjūčio 30 d.) – Lenkijos rutulio stūmėjas. Olimpinis čempionas. 2008 m. už pasiekimus sporte pelnė Polonia Restituta ordino riterio kryžiumi.
Utenėlė
Utenėlė – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, šalia kelio. Kaimas įsikūręs Utenėlės upelio aukštupyje (nuo upelio ir kaimo vardas), rytiniame pakraštyje telkšo Utenaitis, už kelių kilometrų į vakarus – Vidinkstas.
Turna Duža
Turna Duža  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Semiatičės ir apie 84 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1527 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1554 m. pastatytas tiltas per Vakarinio Bugo upę. 1789 m. kaime buvo 34 namai ir 186 gyventojai, iš kurių 83 vyrai ir 103 moterys. 1857 m. kaime buvo 33 namai ir 231 gyventojai, iš kurių 119 vyrų ir 112 moterų.
Aurimas Kučys
Aurimas Kučys (g. 1981 m. vasario 22 d.) – Lietuvos futbolininkas. 2003 metais užėmė 3 vietą geriausio Lietuvos čempionato žaidėjo rinkimuose.
Vakarinis pievinis trupialas
Vakarinis pievinis trupialas (Sturnella neglecta) – trupialinių (Icteridae) šeimos paukšts.
Jonas Jurgaitis
Jonas Jurgaitis:
Operacija Ajax
Operacija Ajax (TP-AJAX) – slapta JAV ir Didžiosios Britanijos 1953 m. surengta operacija, kuria siekta pašalinti Irano nacionalinį Mohammed Nossadegh ministrų kabinetą. Tikslas buvo paremti Pahlavi dinastiją ir sustiprinti Mohammed Reza Pahlavi jėgas.
Priežastys
Pagrindinė intervencijos priežastis buvo Mossadegh’o socialinė politinė sistema. Naftos pramonė buvo suvalstybinta be jokių kompensacijų britams. Ši pramonės šaka iki tol buvo valdoma Anglijos-Irano naftos kompanijos (Anglo-Iranian Oil Company), vėliau pasivadinusios British Petroleum Company. Nesutarimas kilo, kai Anglijos-Irano kompanija nesutiko pateikti duomenų tyrimui dėl ieškinio, ar Iranui už naftą apmokama pagal sutartį. Britų valdoma Anglijos-Irano naftos kompanija su tokiu tyrimu nesutiko ir ėmėsi savų planų.
Strategija
Operacija Ajax buvo sugalvota britų, paprašiusių JAV prezidento H. Trumeno pagalbos, bet jis tokiai operacijai nepritarė. Kai D. Eizenhaueris 1953 m. tapo JAV prezidentu, britai vėl pateikė planą prašydami pagalbos. Šį kartą JAV atsakymas buvo teigiamas.
JAV prezidentui pritarus Mohammed Mossadegh ir Rezā Shāh nuvertimui buvo pradėta CŽV operacija. Šiai operacijai vadovavo Kermit Roosevelt, vyriausias CŽV agentas ir ankstesniojo JAV prezidento Teodoro Ruzvelto anūkas. Nors bendras vadovavimas buvo Kermito Ruzvelto, pats projektas buvo suplanuotas ir įvykdytas CŽV agento Donald Wilber, kuris buvo Irano ir Afganistano ekspertas.
Operacija Ajax buvo pirmas kartas, kai CŽV buvo naudojama nuverčiant demokratiškai išrinktą valdžią. Galima spręsti, kad operacijos klotis buvo sėkminga, nes praėjus vos metams CŽV sugalvojo panašią operaciją įvykdyti Gvatemaloje.
Pasekmės
Britai, nesutikę su Irano valdžios reikalavimais, nutraukė visas naftos eksploatavimo ir perdirbimo operacijas. Naftos perdirbimo našumas krito. Eksporto sumažėjimas sukėlė Abadano krizę.
JAV sutiko atgaivinti Anglijos-Irano naftos kompaniją su sąlyga, kad valstybinis monopolis bus panaikintas. Penkioms naftos kompanijoms kartu su Royal Dutch Shell ir prancūzų Compagnie Francaise des Petroles buvo suteikti leidimai eksploatuoti Irano išteklius bendradarbiaujant su naujus vadovus turinčia Anglijos-Irano naftos kompanija.
Plačiai paplitęs nepasitenkinimas dėl naujos tvarkos sukėlė 1979 m. Islamo revoliuciją. Sukilimas atvedė į valdžią naujus nacionaliniams ir religiniams Irano interesams atstovaujančius vadovus, nepritariančius Vakarams.
Tarpžemyninė taurė
Europos – Pietų Amerikos taurė (dar vadinama Tarpžemyninė taurė arba Toyota taurė (dėl rėmėjo) – 1960-2005 metais organizuotos kasmetinės futbolo varžybos, kuriose susikaudavo Europos UEFA Čempionų lygos ir Pietų Amerikos Copa Libertadores varžybų laimėtojai. Nuo 1980 m. pagrindiniu varžybų rėmėju tapo Toyota ir rungtynės kasmet organizuotos Japonijoje. Paskutinis taurės laimėtojas yra Portugalijos Porto klubas.
Gudiškis (Parovėja)
Gudiškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 14 km į šiaurės rytus nuo Biržų, Biržų girioje. Stovi paminklas 1863 m. sukilimo dalyviams.
Tarpžemyninė taurė
2000 m. buvo įkurta FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė, kuriame dėl pasaulio klubų čempiono vardo kovoja ne tik UEFA Čempionų lygos bei Copa Libertadores nugalėtojai, bet ir Šiaurės Amerikos CONCACAF Čempionų lygos, Azijos AFC Čempionų lygos, Afrikos CAF Čempionų lygos bei Okeanijos OFC Čempionų lygos čempionai. Varžybos vyko paraleliai, o nuo 2005 metų FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė pilnai pakeitė Tarpžemyninę taurę.
Varžybų laimėtojais po tris kartus yra tapę Boca Juniors, AC Milan, Nacional, Peñarol ir Real Madrid klubai, dar 20 klubų yra laimėję varžybas po vieną ar du kartus.
Gudiškis (Parovėja)
Istorija
1863 m. gegužės 7–10 d. prie Medeikių, Gudiškio, Šniurkiškių vyko Biržų kautynės, sukilėlių kovos su caro kariuomene. Jos baigėsi sukilėlių pralaimėjimu, čia žuvo Boleslovo Kajetono Koliškos sukilėlių rinktinės bataliono vadas Bronislovas Žarskis, į nelaisvę pateko 1863 m. sukilimo Lietuvos sukilėlių karo viršininkas Zigmantas Sierakauskas. Sukilimui atminti 1936 m pastatytas gelžbetoninis paminklas su kryžiumi. 1993 m. birželio 14 d. kaime atstatytas stogastulpis 1863 metų sukilėliams atminti. Stogastulpio autorius Saulius Kontrimas, skulptūrų autoriai Algirdas Butkevičius ir Vaidotas Butkevičius.
Tuonis
Tuonis  – suomių mitologijoje – požemių pasaulio Tuonelos dievas. Jo žmona – Tuonetara. Turi keletą vaikų, iš jų minimi ligų deivė Loviatara, skausmo deivė Kivutara, kančios deivė Vamatara.
Liucija Sereikaitė-Juozonienė
Liucija Sereikaitė-Juozonienė (1926 m. liepos 6 d. Paberžėje, Surviliškio valsčiuje, Kėdainių apskrityje – 2011 m. liepos 21 d. Kaune) – Lietuvos mokslininkė fizikė, padariusi 1 atradimą ir 78 išradimus. Sutuoktinis – tautodailininkas, kraštotyros žymūnas Leonas Juozonis.
Tuonis
Tuonis su Tuonetara pasveikina atvykusias mirusiųjų sielas. Dešinėje rankoje laiko ąsotį pilną kirmėlių ir varlių.
Liucija Sereikaitė-Juozonienė
Biografija
Mokėsi Kėdainių gimnazijoje, Kaune lankė mokytojų pasitobulinimo kursus. 1952 m. neakivaizdžiai baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Mokytojavo Vosiliškio (Raseinių raj.), Krakių (Kėdainių raj.) mokyklose, dėstė fiziką ir matematiką Šėtos vidurinėje mokykloje.
1953 m. pradėjo dirbti Kauno politechnikos institute vyr. laborante, asistente fizikos katedroje. Aktyviai dalyvavo mokslinėse konferencijose, vykdė mokslinius tiriamuosius darbus. Parašė mokslo populiarinimo, publicistinių straipsnių, keletą knygų sveikos mitybos, etikos temomis.
Mokslo pasiekimai
L. Sereikaitė-Juozonienė, dirbdama mokslo darbuotoja prof. Kazimiero Baršausko probleminėje ultragarso laboratorijoje, vykdė fundamentalius tyrimus, eksperimentavo su paviršinėmis ultragarso bangomis. 1963 m. ji Maskvoje apsigynė pirmąjį savo išradimą. Ji tyrė greitąsias bangas, sklindančias izotropinio kietojo kūno paviršiumi greičiu, artimu tūrinių išilginių bangų greičiui. Ji atkreipė dėmesį į tokią neįprastą šių bangų savybę ir sugebėjo atskleisti jų fizikinę prigimtį. Ir nors teorija teigė, kad tokių bangų iš principo negali būti, tačiau pasirodė, kad tradicinis mokslas klydo. Taip ji atrado naują fizikinį reiškinį, pavadindama jį paviršinėmis išilginėmis akustinėmis bangomis, pasaulyje dažnai vadinamomis šliaužiančiosiomis (creeping waves), o Lietuvoje neretai Juozonienės bangomis. Paviršinės išilginės bangos sužadinamos kartu su Reilio bangomis (Rayleigh wave) žemės drebėjimų metu. Pirmosios, sklisdamos dvigubai didesniu greičiu, „perspėja“ apie įvykusį žemės drebėjimą ir artėjančias „vėluojančias“ žymiai galingesnes, griaunančias Reilio bangas.
L. Sereikaitės-Juozonienės atradimas 1972 m. buvo paskelbtas LTSR leistame mokslo leidinyje „Ultragarsas“. Tuo metu TSRS atradimų komitete Maskvoje šis mokslo pasiekimas nebuvo užregistruotas.
Valentiuna
Valentiuna – miestas šiaurės Švedijoje, Stokholmo priemiestis,  Uplando provincijoje, Valentiunos savivaldybės centras.
Geografija
Valentiuna yra įsikūręs 31 km į šiaurę nuo Stokholmo
Valkininkai
Valkininkai  – miestelis Varėnos rajono savivaldybėje, šalia kelių ir  sankryžos, prie Merkio, Šalčios ir Gelužos upių santakos, vienodai nutolęs nuo Vilniaus ir Alytaus — per 55 km. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas. Stovi Valkininkų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia (pastatyta 1837 m.), veikia lopšelis-darželis „Aguonėlė“, biblioteka, paštas (LT-65063, 2020 m. uždarytas). Prie Valkininkų miestelio yra priaugę trys kaimai – Užuperkasio, Čižiūnų ir Paklėštarės, kurie gyventojų yra laikomi Valkininkų gyvenvietės dalimi. Į vakarus nuo miestelio už 2 km yra Degsnių kaimas, taip pat į vakarus už 8 km yra Valkininkų geležinkelio stotis, bei prie jos išaugusi Naujųjų Valkininkų gyvenvietė; į šiaurę nuo miestelio už 3 km yra Dargužių kaimas; į pietus nuo miestelio už 4 km yra Pošalčių kaimas. Valkininkų vidurinė mokykla yra gretimame Užuperkasio kaime.
thumb|left|[[Valkininkų bažnyčia]]
Etimologija
Miestelio vardas tikriausiai sudarytas iš dviejų sandų: šaknies valk- ir priesagos -inink-. Tačiau sunku pasakyti, ką reiškia šaknis. Arti Valkininkų nėra nei upės, nei ežero, kurios vardas būtų Valka, Valkys ar pan. Tad tikriausiai tai vedinys iš kokio kito geografinio objekto – miško, balos, pievos ar pan., mat Pietų Lietuvoje yra ne viena pieva, miškas ar laukas, vadinamas Valka, Valkos ir panašiai. Kita vertus, vietovardį galima sieti ir su bendriniu žodžiu valkininkas, kuriuo vadinami XV–XVI a. LDK valstiečiai, atlikdavę dvaro prievolę – valką.
Dėl klaidingos perrašos, lenkiškai nuo XVIII a. įsivyravo pavadinimo lytis be pirmosios raidės. Iki XX a. vidurio vartota ir vienaskaitinė lytis Valkininkas.
Istorija
Mokslininkų teigimu, Valkininkai — vienas ryškiausių lietuvių liaudies medinės architektūros paminklinių urbanistikos kompleksų. Aikštės planas (tūrinė erdvinė kompozicija, pastatų išdėstymas, jų mastelis, grindinys) susidarė XVI a., o dabartinę formą įgavo XIX a. tai raiškaus radialinio plano miestelis. Genetiniu požiūriu Valkininkų planas yra archajiškas, reliktinis, autentiškas. Jis yra panašus į Vilniaus senamiesčio aikštės planą. Valkininkų gyvenvietė atsirado XIV a. Tuo metu buvo ir didžiųjų kunigaikščių medžioklės pilis. 1418 m. Vytautas Didysis dovanojo miesteliu vadinamą gyvenvietę su Valkininkų dvaru savo žmonai Julijonai.
Rudasis peslys
Rudasis peslys (Milvus milvus) – vanaginių (Accipitridae) šeimos paukštis.
Valkininkai
Istorija
thumb|left|Valkininkų vienuolyno fasadas ir planas, sudarytas apie 1839 m.
Rudasis peslys
Išvaizda
Rudasis peslys kiek didesnis už juodąjį: ilgesni sparnai ir uodega, šviesesnės spalvos. Paukščiui skrendant, sparnų apačioje matyti dvi baltos dėmės.
Valkininkai
Istorija
Prie Valkininkų 1700 m. vyko Sapiegų ir prieš juos susivienijusių Lietuvos bajorų, vadovaujamų Oginskių, mūšis — Valkininkų mūšis. Sapiegos šį mūšį pralaimėjo ir prarado Lietuvoje turėtą hegemoninę padėtį. Miestelyje ėmė kurtis žydai, todėl Valkininkuose XVIII a. buvo pastatyta medinė sinagoga. Ji buvo trijų pakopų stogu, žemesniu prieangiu ir šone prisiglaudusia moterų galerija. Abipus prieangio — piramidės formos bokšteliai. Viduje nebuvo stulpų, o paskliautę supo viena galerija. Bimą gaubė aštuonių korintinių kolonų palaikomas baldakimas. Ji sudegė 1941 m. .
1792 m. birželio 26 d. Stanislovas Augustas Poniatovskis Valkininkams pakartotinai suteikė laisvojo miesto teises ir herbą. Tačiau carinė Rusija jas panaikino, ir nors gyventojai dar XIX a. pradžioje kovojo dėl savivaldos, bet nesėkmingai. Valkininkai gerokai nukentėjo 1812 m. prancūzų invazijos į Rusiją metu. Pasekmės buvo sunkios. Po prancūzmečio žmonės badavo iki pat 1822 m. 1832 m. panaikintas Pranciškonų vienuolynas, jame įkurdintas kariuomenės dalinys. XIX a. Valkininkai buvo Trakų apskrities miestelis, valsčiaus ir seniūnijos centras.
Rudasis peslys
Išvaizda
Patino ir patelės viršutinė kūno pusė ruda. Galva balsva, išilgai dryžuota. Didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos, jų vidinės vėtyklės iki pusės baltos. Uodega truputį dryžuota. Snapas pilkai juodas, kojos geltonos, rainelė šviesiai pilka.
Jaunikliai rudesni už suaugusius peslius, jų galva ruda. Snapas juosvas, kūnas pūkuotas. Viršus rausvai rudas, apačia – murzinai balta. Galvos viršus šviesesnis, tarp snapo ir akių – tamsi dėmė.
Valkininkai
Istorija
XIX a. pabaigoje Valkininkuose, Užuperkasio kaime veikė popieriaus fabrikas. 1913 m. inžinieriaus Prano Jodelės iniciatyva prie Valkininkų pradėta statyti pirmoji Lietuvoje cemento gamykla. Tačiau darbai nebaigti — P. Jodelė mobilizuotas, fabrikas per karą apgriautas, vėliau nebeatstatytas. 1910 m. Valkininkuose įvyko pirmas viešas vaidinimas. 1920–1939 m. priklausė Lenkijai. 1941 m. rugsėjo 27 d. nacių Vokietijos okupacinės valdžios nurodymu Eišiškėse sušaudyta Valkininkų žydų 105 šeimos (apie 400 žmonių). 1945–1946 m. apylinkėse veikė Geležinio Vilko, vėliau – Merkio rinktinės partizanai.
Sovietmečiu buvo Valkininkų kolūkio centrinė gyvenvietė, apylinkės centras.
Rudasis peslys
Paplitimas
Eurazijoje rudasis peslys paplitęs nuo Atlanto pakraščių iki Vakarų Gruzijos ir Irano. Šiaurėje arealas siekia Švediją, Latviją, Kijevo sritį, Sočį. Gyvena Užkaukazėje, Apeninų ir Pirėnų pusiasaliuose, taip pat Šiaurės Vakarų Afrikoje, Viduržemio jūros salose.
Lietuvoje reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Valkininkai
Istorija
thumb|Pakelės kryžius thumb|left|Vilniaus gatvė Valkininkuose
Rudasis peslys
Biologija
Monogamas. Tame pačiame lizde ta pati pora gali įsikurti kelerius metus iš eilės. Paprastai lizdą įsirengia patys, bet gali apsigyventi ir kitų plėšriųjų paukščių gūžtose. Vienoje dėtyje paprastai būna 2–3 kiaušiniai, sveriantys apie 55 gramus. Perima apie 29 dienas. Rudojo peslio jaunikliai tėvų lizde gyvena apie 45–50 dienų.
Ažubalis (Skapiškis)
Ažubalis – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skapiškio.
Rudasis peslys
Biologija
Medžioja atvirose miško vietovėse. Minta smulkiais gyvūnais: peliniais graužikais, kurmiais, ropliais, sraigėmis, amfibijomis, vabalais, sliekais, žvirblinių paukščių jaunikliais, o kai trūksta maisto – ir dvėseliena.
Tesprotijos nomas
Tesprotijos nomas  – vienas iš Graikijos nomų, Epyro periferijos dalis. Sostinė – Igumenica (14,7 tūkst. gyv.). Tai vienas mažiausių Graikijos nomų. Senovėje šiame krašte gyveno senovės Graikų gentis tesprotai.
Geografija
Su Tesprotijos nomu ribojasi:
Didžioji dalis nomo teritorijos yra kalnai. Dauguma dirbamos žemės yra centrinės, pietinės ir vakarinės dalių slėniuose.
Pakrantėje klimatas yra Viduržemio tipo. Rytinėje dalyje ir aukštikalnėse būdingos šaltos pusiau alpinio klimato žiemos.
Ekonomika
Tesportija nuo seno yra skurdžiausia ir atkampiausias Graikijos nomas. Pagrindinės nomo ekonomikos šakos yra žemės ūkis ir turizmas.
Turistus nome traukia gausūs paplūdimiai ir kurortas Syvota, taiop pat senovinių miestų Titanės ir Nekromantejono griuvėsiai.
Infrastruktūra
1996 m. buvo pradėta statyti automagistralė Egnatia Odos (kitaip dar ). Šis kelias, jungiantis Jonijos jūris pakrantę su Salonikais, oficlialiai atidarytas 2009 m.
Kiti svarbūs keliai yra GR-19 ir GR-6.
Igumenicos uostą keltų linijos jungia su Kerkyros ir Paksio salomis bei Italija.
Astragai
Astragai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės pietvakariuose, 3 km į pietus nuo Darsūniškio, Darsūniškio miško pakraštyje. Pro kaimą teka Astraga (dešinysis Nemuno intakas).
Tesprotijos nomas
Buvusios provincijos
Seniau Tesprotijos nome buvo šios provincijos:
Astragai
Etimologija
Kaimo vardas susijęs su upėvardžiu Astraga (arba Asdrė; dešinysis Nemuno intakas), tačiau neaišku, ar upelis davė kaimui vardą, ar atvirkščiai. Jeigu kaimo vardas pirminis, tai jį būtų galima kildinti iš  – „senovinė medinė tvirtovė; nusmailintų statinių tvora; kalėjimas“.
Teisinis paprotys
Teisinis paprotys – teisiškai privaloma taisyklė, galią įgijusi dėl nuolatinio pasikartojimo, naudojimo.
valstybės teisės privalomumą įgijo sankcionuotas paprotys, papročio turinį įtraukus į teisės norminio akto turinį arba kitaip suteikus teisinę galią. Anksčiau dauguma teisės normų susiformavo kaip papročiai, dalis teisinių papročių tapo oficialiai teisės šaltiniais.
Balstogės apskritis
Balstogės apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Apskrities centras - Balstogė. Apskritis ribojasi su Bielsko, Hainuvkos, Lomžos, Monkų, Sokulkos, Mazovijos Vysokio, Zambruvo apskritimis ir Gudija.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII a.-XIV a. visas šias žemes, išskyrus dabartinio Zavadų valsčiaus žemes, užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. vakarinė apskrities dalis priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos vakarinė apskrities dalis priklausė Palenkės vaivadijai, o rytinė Trakų vaivadijai ir Naugarduko vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. vakarinė apskrities dalis buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose, o rytinė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijos ir Naugarduko vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. vakarinė dalis priklausė Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamentui, 1807–1842 m. Rusijos imperijos, Balstogės sričiai. Rytinė dalis 1795–1796 m. Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796–1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. Gardino gubernijai. 1842 m. prie Gardino gubernijos prijungta ir Balstogės sritis. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. Nuo 1954 m. iki 1975 m. dalis apskrities valsčių priklausė Lapių apskričiai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 2001 m. rugsėjo 20 d. pradėtas naudoti Balstogės apskrities herbas.
Gyventojai
Pagal 1921 m. lenkų atlikto surašymo duomenis apskrityje gyveno 186,754 žmonės, iš kurių: 129,691 (69,4%) lenkai, 47,048 (25,2%) žydai, 6,016 (3,2%) gudai, 2,043 (1,1%) vokiečiai, 1,784 (1,0%) rusai, 56 lietuviai, 49 rusėnai, 22 latviai, 16 čekai, 5 estai, 5 prancūzai, 4 anglai, 3 serbai, 2 amerikiečiai, 2 rumunai, 1 jugoslavas, 1 slovakas, 1 šveicaras, 1 italas ir 4 nenurodė tautybės.
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Turna Mala
Turna Mala  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietus nuo Semiatičės ir apie 86 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tuonetara
Tuonetara  – suomių mitologijoje – požemių karalienė, mirties, tamsos deivė, gyvenanti Tuoneloje. Dievo Tuonio sugyventinė. Turi blogį nešančias dukras Loviatarą, Kivutarą, Vamatarą. Atvykusias mirusiųjų vėles pasveikina su ąsočiu, pilnu kirmėlių ir varlių.
Tuonetara yra Louhi sesuo.
Jeleniavas
Jeleniavas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jeleniavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra Jeleniavo valsčiaus centras. Kaimas yra apie 14 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 122 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr.25px|DW655.
Prieš 1782 m. buvo gavęs miesto teises, tačiau 1800 m. jų neteko. Karališkasis miestas Trakų vaivadijos Gardino paviete įkurtas XVIII a. pabaigoje.
Žydai Jeleniave
Žydai Jeleniave gyveno nuo miestelio įkūrimo, tačiau seniausios išlikusios Jeleniavo ir apylinkių žydų metrikos yra iš 1808-1825 m. 1880 m. žydai sudarė apie pusę miestelio gyventojų. Vėliau gyventojų skaičius mažėjo ir 1921 m. surašymo metu Jeleniave suskaičiuoti 175 žydai (iš bendro 471 gyventojų skaičiaus).
Antrojo pasaulinio karo išvakarėse Jeleniave buvo apie 250 žydų. Žydų bendruomenė kaime turėjo savo sinagogą.
1939 m. gruodį apie 200 Jeleniavo žydų vokiečių žandarmai suvarė į aikštę prie žandarmerijos būstinės, kur jie buvo laikomi, mušami ir žalojami. Po kelių dienų žandarmai ir vietiniai vokiečiai išvarė žydus į Suvalkus. Ten jie buvo laikomi ligoninės kieme, po to išvežti į Palenkės Bialą, o iš ten į Treblinkos naikinimo stovyklą. Dalis žydų buvo nužudyti kitose vietose.
Iš žydų palikimo Jeleniave išliko XVIII a. įkurtos kapinės.
Antis (roko grupė)
„Antis“ – Lietuvos roko grupė, Algirdo Kaušpėdo suburta architektų vakarėliui (pirmas koncertas – 1984 m. gruodžio 31 d.), „Antis“ greitai tapo svarbiu reiškiniu Lietuvos roko ir Atgimimo istorijoje.
Istorija
Po festivalio „Lituanica '86“ ir muzikinio filmo „Kažkas atsitiko“ „Antis“ išpopuliarėjo Lietuvoje, vėliau ir TSRS. Pasiskelbę perestroikos grupe, padėjo Sąjūdžiui, dalyvavo Roko maršuose per Lietuvą, daug koncertavo Vakarų Europoje (Vokietijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Austrijoje) ir JAV, kur dalyvavo Niujorko „New Music Seminar“. 1989 metais grupė dalyvavo „Festival Interceltique de Lorient“ Prancūzijoje, kuriame pasirodė vietoj į festivalį neatvykusios tuo metu neseniai susibūrusios airių grupės „The Cranberries“.
Aktualiais tekstais pasižyminti grupė savo dainose pašiepė sovietinį režimą, biurokratiją, miesčioniškumą. Šias idėjas pabrėžė teatralizuoti koncertai ir Algirdo Kaušpėdo monstriškas įvaizdis. Savo muzikoje „Antis“ sujungė naujosios bangos energiją ir kritiškumą su artroko ir džiazroko muzikinėmis idėjomis.
Vizualinį grupės įvaizdį suformavo kino „Kažkas atsitiko“ kūrėjai, dailininkas Gailius Kličius. Pirmoji grupės sudėtis buvo beveik vien architektai, vėliau daugumą narių laipsniškai pakeitė profesionalūs muzikantai. Grupė išsiskirstė po 1990 m. lapkričio mėn. turo po JAV A. Kaušpėdo iniciatyva.
Grupė su koncertais sugrįžo tris kartus:
Pilnai „Antis“ atsikūrė po septyniolikos metų. 2007 lapkritį grupės muzikantai įrašė albumo „Ančių dainos“ kūrinius. Šis albumas prekyboje pasirodė gruodžio viduryje ir, padovanojęs hitus „Mes rimti!“, „Buržujus“, „Auksinis Buda“ ir „Girtuoklis“, tapo sėkmingiausiu „Anties“ diskografijoje. Albumas parduotas 7 000 vienetų tiražu.
2009 metų sausio mėnesį „Antis“ laimėjo Metų veteranų prizą „Radiocentro“ muzikos apdovanojimuose, kuriuose atliko penkias savo dainas, ir pradėjo darbus prie savo naujo projekto, skirto paminėti grupės 25-metį. Metų pabaigoje grupė muzikos gerbėjams padovanojo muzikinę utopiją ir naują kompaktinę plokštelę „Zuikis Pleibojus“. 2010 metų pradžioje grupė išleido „Zuikio Pleibojaus“ vinilo plokštelę, tapusią pirmąja po keliolikos metų pertraukos nauja lietuviška populiariosios muzikos vinilo plokštele, o metų pabaigoje pakvietė į baigiamuosius muzikinės utopijos spektaklius.
2014 m. gegužės 21 dieną „Antis“ Vilniuje koncertavo kartu su „Aerosmith“ jų pasauliniame ture „Global Warming Tour“. Po savaitės grupė paskelbė gruodžio pabaigoje surengsianti šventinį trisdešimtmečio turą per didžiausias Šiaulių, Vilniaus ir Kauno arenas. Rugpjūčio mėnesį „Antis“ išleido savo sėkmingiausią radijo singlą po sugrįžimo – „Debesys“, kuriam buvo nufilmuotas vaizdo klipas (režisierius Saulius Baradinskas) ir sukurti ArtG bei DJ Gie remiksai.
Lapkričio 25 dieną „Antis“ savo „Facebook“ paskyroje pasidalino netikėtu duetu – naujam gyvenimui su Leon Somov ir Jazzu prikėlė savo legendinę dainą „Nauji metai“, kuri tapo dideliu hitu radijo stotyse (pasiekė Nr. 5 M-1 Top 40; metiniame tope užėmė 2014 m. Nr. 96 ir 2015 m. Nr. 71), kanaluose „YouTube“ ir „Soundcloud“. Gruodžio pabaigoje surengtuose „Anties“ šou „Zombiai atrieda atidunda!“ (režisierius Emilis Vėlyvis) Šiaulių, Vilniaus ir Kauno arenose apsilankė per 16 000 žiūrovų.
2015 metų kovo 11 dieną „Antis“ sugrojo solinį koncertą Klaipėdos „Švyturio“ arenoje. Birželio pradžioje grupė išleido koncertinį trisdešimtmečio albumą „Zombiai atrieda atidunda!“ (2CD+DVD), kurį pristatė specialiais kino seansais „Forum Cinemas“ kino centruose Vilniuje, Kaune ir Klaipėdoje. Grupė surengė koncertus Klaipėdoje, Alytuje, Jonavoje, Kėdainiuose, Šiauliuose, taip pat pasirodė Karklės ir „Lituanika“ festivaliuose. „Nauji metai“ antrus metus iš eilės tapo populiariausia naujametine daina lietuviškame „iTunes“ tope ir sugrįžo į topus kai kuriose radijo stotyse.
2016 metų vasario 16 dieną grupė surengė koncertą Panevėžyje „Cido“ arenoje. Balandžio mėnesį paskelbė apie liepos 5 dieną Trakuose įvyksiantį koncertą „Antis“ Trakų pilyje“. Birželio 22 dieną grupė išplatino pranešimą, kuriuo pranešė, kad koncertas Trakuose bus grupės atsisveikinimo koncertas.
Bika
Bika (Baka, Bicheris, m. apie 2521 m. pr. m. e.) – penktasis ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Džedefrės sūnus. Manoma valdė 4 metus, 2525-2521 m. pr. m. e. ; 2494–2490 m. pr. m. e. arba 2492-2490 m. pr. m. e.
Antis (roko grupė)
Nariai
Dabartinė grupės sudėtis (nuo 2008 m.):
Bika
Pagal Maneto jis turėtų eiti po Khafrės (Chefreno), jo dėdės.
Antis (roko grupė)
Nariai
Ankstesni grupės nariai:
Bika
Istorikų nurodomos šio faraono valdymo datos (Ancient Egypt history & chronology, G. Allen , The Ancient Egypt Site , Krauss , von Beckerath  , Malek  ir Arnold ) išdėstytos laiko juostoje:
Antis (roko grupė)
Rinkiniai
„Anties“ kūriniai buvo išleisti šiuose rinktiniuose albumuose:
Čilojė
thumb|250px|Čakao bažnyčia. Čilojė thumb|250px|Valdivijos miškai
Čilojė ( arba Isla Grande de Chiloé) – sala Ramiajame vandenyne, Čilojės salyne, prie Čilės krantų. Priklauso Los Lagoso regionui.
Geografija
Plotas – 8394 km² (antra pagal dydį šalyje ir penkta Pietų Amerikoje). Nuo žemyno salą skiria Čakao sąsiauris, Ankudo ir Korkovado įlankos. Salos ilgis – 190 km, plotis 55–65 km. Vakariniu pakraščiu driekiasi kalnai, siekiantys 820 m aukštį. Rytuose – kalvota lyguma. Klimatas vidutinių platumų, vėjuotas, lietingas, vėsus. Vidutinė metinė temperatūra 11 °C. Lyja ištisus metus, iškrinta nuo 2500 mm kritulių rytuose iki 4000 mm vakaruose. Žiemą kartais pasninga. Upės trumpos, vandeningos, įteka į vandenyną; pagrindinės – Medina ir Čepu. Čiloję dengia Valdivijos drėgnieji miškai. Auga paprastoji luma, blizgusis notofagas, čilbambukis, gunera, lazdyninis čiliukas, kiparisinė ficroja. Iš gyvūnų sutinkama Darvino lapė, elniai pudu, pakrantėse lankosi banginiai. Įsteigtas Čilojės nacionalinis parkas. Sala laikoma bulvių tėvyne.
Istorija
Pirmieji salos gyventojai buvo klajokliai čonai. Vėliau mapučių gentis huiljičiai iš žemyno atsikraustė į Čiloję, pradėjo verstis žvejyba ir žemės ūkiu. 1567 m. salą „atrado“ ispanai, įkūrė Kastro uostą, kuris vėliau tapo jėzuitų misijos centru. Sala ilgą laiką buvo kolonistų ispanų bastionu ir prie Čilės prijungta tik 1826 m. 1960 m. Čilojė labai nukentėjo nuo stipraus žemės drebėjimo.
Kultūra
Čilojė unikali savo kultūra, architektūra, kraštovaizdžiais. Čia nėra tradicinių kolonijinių pastatų, tačiau yra daug nedidelių medinių bažnyčių, įkurtų jėzuitų. XIX a. pastatyta daug namų ant polių (palafito). 2000 m. Čilės architektūrinis palikimas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Juozapas Nazarietis
thumbnail|[[Kristus Juozapo rankose ]]
Juozapas Nazarietis (aram.k. יוֹסֵף Jozep, vert. „Viešpats padaugina“) – Biblijoje minimas Marijos vyras ir Kristaus netikrasis tėvas.
Pagal Bibliją, Juozapas buvo stalius iš Nazareto. Kada jis mirė nežinoma, paskutinį kartą evangelijose jis minimas kai Kristui buvo 12 metų, kur kartu su Marija ėjo į judėjų šventę Pesach. Daugelyje krikščioniškų konfesijų Juozapas laikomas šventuoju.
Žaliapieviai
Žaliapieviai (arba Užpirdžiai) – buvęs kaimas Pagėgių savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Pagėgių, prie Pirdės upelio (dešinysis Nemuno intakas).
Etimologija
Iki XX a. 2-osios pusės kaimas vadinosi Ùžpirdžiai (vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Pirdės upelio).
Istorija
XX a. priklausė Tilžės evangelikų parapijai.
Žaliava
Žaliavos – medžiagos, naudojamos pramoniniams gaminiams gauti.
Tai svarbiausias technologinio proceso elementas. Nuo jų kokybės priklauso gaminamo produkto kokybė ir kaina. Gamybos procese žaliavos, iki tapdamos produktu, turi pereiti keletą perdirbimo stadijų. Medžiaga, gauta tarpinėje stadijoje, vadinama tarpiniu produktu, o galutinėje stadijoje – produktu. Gaminant pagrindinį produktą, dažnai susidaro medžiagos, vadinamos atliekomis. Kitose gamybose kaip žaliava naudojamos atliekos vadinamos šalutiniu produktu.