cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Informatika
Susiję mokslai/sritys
Informatika yra glaudžiai susijusi su keletu sričių.
1530 m.
1530 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Ukmergės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Ukmergės rajono savivaldybės taryba – Ukmergės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Lahoras
Lahoras  – miestas Pakistane, prie Ravio upės; Pandžabo provincijos centras. Antras pagal dydį Pakistano miestas (po Karačio). 11,1 mln. gyventojų (2017). Yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta tekstilės, maisto, chemijos, naftos perdirbimo, metalo apdirbimo, mašinų pramonė. Amatai (aukso ir sidabro dirbiniai, siuviniai, ornamentai ir kt.).
Mieste yra seniausias Pakistane Pandžabo universitetas (1882 m.), Lahoro muziejus, ginklų muziejus. Architektūros paminklai: XVI a. tvirtovė su rūmų kompleksais ir Perline mečete (XVII a.), Senamiesčio sienos ir bokštai, mečetės (XVII–XVIII a.). Mieste yra viena didžiausių pasaulyje Badšahio mečetė bei vaizdingi Šalimaro sodai (jie kartu su tvirtove paskelbti pasaulio paveldo objektu).
Istorija
Miestas įsikūrė pirmaisiais mūsų eros amžiais. 1799–1849 m. buvo sikhų valstybės sostinė.
Kalpokas (reikšmės)
Žodis kalpokas reiškia:
Panašus terminas:
Uralo kalnai
Uralo kalnai  – šiaurės – pietų kryptimi besidriekianti kalnų sistema Rusijoje, sudaranti Azijos ir Europos žemynų ribą. Ilgis ~2000 km, plotis 40-150 km. Rytuose ribojasi su Vakarų Sibiro lyguma, vakaruose – su Rytų Europos lyguma. Šiaurėje siekia Arkties vandenyno jūras, pietuose – Uralo upės vidurupio vingį. Aukštis iki 1895 m (Narodnajos kalnas). Uralo kalnų sistemai taip pat priklauso aplinkinės teritorijos – Pauralė, Priešuralė ir Užuralė. Taip pat Uralo kalnų sistemos pratęsimu galima laikyti Paj Chojaus kalvagūbrį šiaurėje bei Mugodžarų kalnus pietuose. Uralo kalnai pagal reljefo pobūdį ir kitas savybes skirstomi į Poliarinį Uralą, Priepoliarinį Uralą, Šiaurės Uralą, Vidurinį Uralą ir Pietų Uralą.
Pavadinimas
Antikiniuose šaltiniuose Uralo kalnai siejami su Ripėjaus, o dar dažniau – su Hiperborėjaus kalnais. Ptolemėjaus duomenimis pietinius Uralo kalnus sudarė Rimnuso kalnas, Norosų kalnas, išteka Daiksas (Uralo upė), o šiaurinius – Hiperborėjaus kalnai, kurie buvę Kaspijos, Juodosios jūrų bei Sarmatų vandenyno vandenskyra. Pirmieji rusų keliautojai kalnus vadino Kameniu („akmenimi“), o Uralo pavadinimas rašytiniuose šaltinuose minimas nuo XVII a. Manoma, kad pavadinimas kilęs nuo mansių kalbos žodžio „ur“, reiškiančio kalną. Taip pat kildinamas iš baškirų Урал – juosta, ar tiurkų Арал – sala.
Geologija
Uralas – epiplatforminio susidarymo kalnai, iškilę antroje paleozoinės eros pusėje, hercininės kalnodaros metu Uralo-Mongolijos geosinklinos juostoje. Sudaryti iš nuosėdinių, metamorfinių bei vulkaninių uolienų. Vandenskyrinį kalnagūbrį sudaro seniausi (proterozoiniai) kristaliniai skalūnai. Uoliniai jų paviršiaus iškyšuliai paprastai sudaryti iš kietesnių metamorfinių, o kai kur iš magminių uolienų. Vakarinėse prieškalnėse vyrauja paleozoinės eros metamorfinės ir nuosėdinės uolienos – marmuras, klintys, o toliau į vakarus – smiltainiai. Prieškalnių įlinkyje slūgso storiausi permo periodo nuosėdinių uolienų klodai. Rytinis kalnų sistemos šlaitas, priešingai nei vakarinis, sudarytas iš magminių uolienų – dunito, gabro, peridotito, toliau rytuose – vulkaninio tufo, granito, gneiso.
Uralo iškilimas sudaro platų plokščiaviršūnį kalnagūbrį (aukštis 1000–2000 m) su būdingu vidutinkalnių reljefu. Vakaruose – kraštinis lūžis, išreikštas pailga priekalne, palaipsniui besileidžiančia į Rytų Europos lygumą. Rytuose – status skardis, sudarantis ribą su Vakarų Sibiro lyguma. Vakariniame šlaite ir Priešuralėje būdingi karstiniai reiškiniai, daug urvų (Divjos, Kungūro, Kapovo, Sumgano ir kt.). Gausu naudingųjų iškasenų – vario, geležies, chromo, nikelio, boksito rūdų, aukso, sidabro (rytiniuose šlaituose), anglies, naftos, gamtinių dujų, kalio druskos, asbesto, klinties, gipso, dolomito telkiniai (vakariniuose šlaituose). Uralas žymus savo brangakmenių telkiniais (topazai, euklazai, fenacitai, kolumbitai, amazonitai, labradoritai, saulės akmenys ir kt.). Ypač daug mineralų rasta Ilmenių kalnagūbryje. Dalis rasta pirmą kartą, todėl pavadinti pagal kalnus – uralitas, ilmenitas, višnevitas ir kt.
Klimatas
Urale vyrauja ryškiai žemyninis klimatas. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra vakariniuose šlaituose nuo -20 °C Poliariniame Urale iki -15 °C Pietų Urale; rytiniuose šlaituose temperatūra 1-2 °C žemesnė. Liepą temperatūra tose pačiose platumose atitinkamai nuo 9 iki 20 °C. Priepoliarės ir Šiaurės Urale per metus iškrenta iki 1000 mm kritulių, rytinėse Pietų Uralo prieškalnėse – iki 300 mm. Šiaurėje dažnos oro masės iš Arkties ir Atlanto vandenynų, todėl ten orai permainingi, ypač žiemą. Pietų Urale būdingos giedros ir karštos vasaros su retomis audromis ir liūtimis. Žiemos speiguotos, su dažnomis pūgomis.
Hidrografija
thumb|left|250px|Kalnų upė rytų Urale
Poliariniame ir Priepoliarės Urale yra ledynų; jų bendras plotas 25 km². Prasideda upės, priklausančios Arkties vandenyno (Pečiora, Usa, Sosva, Isetė, Miasas, Tura, Šiaurės Sosva) ir Kaspijos jūros (Kama, Čiusovaja, Belaja, Ufa, Uralas) baseinams. Upės pavasarį smarkiai patvinsta, o vasarą nuslūgsta, todėl įrengta daug užtvankų. Rytiniame šlaite gausu ežerų, susidariusių karose ir morenų užtvenktuose slėniuose (Tavatujus, Irtiašas, Uvildai, Turgojakas ir kt.). Vakaruose yra karstinių ežerų.
Gyvoji gamta
Urale paplitę miškų kraštovaizdžiai. Miškų linija driekiasi nuo 300 m aukščio šiaurėje iki 1200 m pietuose. Vakaruose būdingi tamsieji kalnų spygliuočių miškai, sudaryti iš eglių ir kėnių, rytuose – šviesūs miškai iš pušų, beržų, maumedžių. Pietų Urale būdingos miškastepės ir stepės. Viršūnėse – samanų ir kerpių tundra, akmenynai. Subalpinių pievų ir kalnų tundros Pietų Urale tėra nedideli ruožai. Uralo kalnai sudaro daugelio augalų rūšių (pvz., ąžuolų, liepų, klevų, gudobelių, vinkšnų, guobų, maumedžių, kedrų) arealo ribą.
Priepoliarės Uralas
Priepoliarės Uralas driekiasi 230 km, nuo Ščiugoro upės vidurupio pietuose iki Chulgos aukštupio šiaurėje, t. y. maždaug tarp 64 ir 66° š. pl. Tai aukščiausia Uralo kalnų dalis. Aukščiausios viršūnės – Narodnaja (1895 m), Karpinsko kalnas (1878 m), Sablios kalnas (1497 m). Kalnų masyvų šlaituose driekiasi didžiuliai uolų nuolaužų plotai – kurumai, bei pavienės uolos. Ant siaurų dantytų kalnų keterų slūgso ledynai ar didžiąją metų dalį dengia sniegynai. Kalnai yra žemiau sniego linijos, todėl jie susidaro iš sniego, žiemą supustomo iš vakarinio Uralo šlaito.
Šiaurės Uralas
thumb|250px|Šiaurės Uralas Chantų Mansijoje
Šiaurės Uralas driekiasi beveik 550 km, nuo Osliankos kalno pietuose iki Ščiugoro vidurupio šiaurėje. Aukštis iki 1617 m (Telposizo kalnas). Kitos svarbesnės viršūnės – Išerimo (1331 m), Denežkino Akmens (1492 m), Konžakovo Akmens (1569 m). Kalnai išvagoti gilių upių slėnių, beveik ištisai apaugę tamsia eglių ir kėnių taiga. Rytiniuose šlaituose daugiau auga sibiriniai maumedžiai ir kedrai. Taip pat tarp spygliuočių įsimaišę beržai. Tik pačiose viršūnėse medžiai neauga, o būdingos uolų nuolaužos. Šiaurės Uralas yra svarbus kailinių žvėrelių (sabalų, voverių, kiaunių, ernių, lapių) medžioklės regionas. Čia taip pat gyvena daug stambių žinduolių – lokių, vilkų, lūšių, briedžių. Būdingi stambūs, negiedantys paukščiai – kurtiniai, tetervinai, jerubės, juodieji kėkštai. Vasarą atginamos šiaurinių elnių kaimenės. Upėse gausu žuvų, ypač kiršlių, šlakių.
Pietų Uralas
thumb|250px|Kaimas Urale 1912 m.
Pietų Uralas – Uralo kalnų dalis, besidriekianti į pietus nuo Ufos upės. Ilgis 550 km, kalnų grandinė pasiekia 150 km plotį (plačiausia Uralo dalis). Aukščiausia viršūnė – Jamantau kalnas (1640 m). Rytinės prieškalnės stačiais skardžiais jungiasi su kalvotu Užuralės paviršiumi, virš kurio iškilusi atskira Magnitnajos viršūnė (614 m) – svarbus geležies rūdos gavybos centras. Pietų Uralo vakarinių prieškalnių mišriuosiuose miškuose, sudarytuose iš eglių, pušų, liepų, ąžuolų, guobų, klevų, plyti ir gausūs aukštažolių stepių (jelanų) plotai. Yra ir ištisų liepynų, todėl čia vystoma bitininkystė. Rytiniuose šlaituose auga spygliuočių miškai. Beveik visos stepės išdirbtos.
Aplinkinės teritorijos
Į Uralą, kaip geografinį regioną taip pat įeina šios teritorijos:
Petr Čech
Petras Čechas (g. 1982 m. gegužės 20 d.) – buvęs čekų futbolininkas, Čekijos rinktinės vartininkas. Buvo pripažįstamas vienu geriausių vartininkų pasaulyje.
Karjera
2002 metais žaisdamas Prahos „Spartoje“ pasiekė šalies rekordą, 855 rungtynių minutes nepraleisdamas nė vieno įvarčio, 2005 metais pasiekė Premier lygos nepraleistų įvarčių rekordą, apgynęs vartus 1025 minutes (nuo 2004 m. gruodžio 12 d. iki 2005 m. kovo 5 d.).
2006 m. Chelsea varžybose su Reading FC komanda Čechas patyrė sunkią galvos traumą, buvo nedelsiant operuotas. 2007 m. vartininkas grįžo į komandą, bet nuo tuo laiko visad dėvėjo apsauginį šalmą.
2012 m. Petras Čechas ženkliai prisidėjo prie „Chelsea“ pergalės Čempionų lygos finale prieš „Bayern“, atremdamas Arjeno Robeno baudinį, bei sulaikydamas 2 baudinius 11 m baudinių serijoje.
Rinktinė
Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Multivibratorius
thumb|200px|Stačiakampės formos virpesiai yra daugelio sinusinės formos virpesių suma Multivibratorius – stačiakampės formos virpesius generuojanti elektrinė grandinė. Iš čia kilęs schemos pavadinimas (multi – „daug virpesių“), nes stačiakampis signalas gaunamas sudėjus be galo daug sinusinės formos signalų (to paties bazinio dažnio aukštesniųjų nelyginių harmonikų).
Schema, kuri atsakydama į paleidimo signalą siunčia nustatyto ilgio impulsą, kartais vadinama vienavibratoriumi arba laukiančiu multivibratoriumi. Dvi stabilias būsenas turinčios panašios schemos (trigeriai) paprastai multivibratoriais nevadinami, tačiau jie irgi kartais laikomi dvi stabilias būsenas turinčiu (bistabiliu) multivibratoriumi.
Paprasčiausią multivibratorių galima surinkti iš dviejų tranzistorių (anksčiau buvo naudojama ir labai panaši dvi radijo lempas turinti schema). Dažnai multivibratoriaus terminas specifiškai vartojamas būtent tokiai ar panašiai dviejų tranzistorių schemai pavadinti.
Multivibratorius su dviem tranzistoriais
thumb|300px|Multivibratorius su dviem tranzistoriais Ši schema formuoja R2×C1 trukmės impulsus, įterpdama tarp jų R3×C2 trukmės pauzes. Impulso ir pauzės trukmės nebūtinai turi sutapti ir kai kuriose schemose labai skiriasi. Ilgiems impulsams formuoti naudojami elektrolitiniai kondensatoriai (schemoje parodytas jų jungimo poliariškumas). R1 ir R4 yra apkrovos varžos, jos turi būti parinktos taip, kad esant atidarytam tranzistoriui srovė per jį neviršytų leistinos ribos (paprastai kelių dešimčių miliamperų). Kartais joms nuosekliai jungiami šviesos diodai, garsą skleidžianti kapsulė ir pan. Jei reikia žemės atžvilgiu kintančios įtampos signalų, jie nuimami taške Output.
Pauzės formavimas
Kondensatoriai įsikrauna abiem kryptim, tačiau viena iš krypčių jie įkraunami tik iki apie 0,6 V. Tiek priešinga kryptimi galima įkrauti ir elektrolitinį kondensatoriu, taigi šis tipas gali būti naudojamas (ir dažnai naudojamas ilgiems impulsams formuoti).
Alternatyvus veikimo principo aiškinimas
Du vieno tranzistoriaus, pagal bendro emiterio schemą surinkti stiprintuvai yra sujungti į uždarą žiedą. Taip sujungus, vyksta susižadinimas. Schema generuoja visą eilę virpesių, kurių žemiausias apsprendžiamas kondensatorių ir rezistorių reikšmėmis, o visi aukštesni yra šio žemiausio dažnio nelyginės harmonikos. Jų suma (stačiakampis impulsas) randama pagal formulę: čia t – laikas (vadinamasis Gibso fenomenas). Pirmosios harmonikos virpesiai šioje formulėje santykinai laikomi nusakomais formule sin(t). Paprastumo dėlei taip pat buvo tarta jog pauzės ir impulso trukmės lygios.
Multivibratorius su daugiau nei dviem kaskadom
Panašiu principu į multivibratorių galima sujungti ne du, o daug daugiau (kelis ar ir keliasdešimt) vieno tranzistoriaus kaskadų. Kiekviena kaskada turi savo rezistoriumi ir kondensatoriumi nustatomą savojo žingsnio formavimo trukmę. Į kolektoriaus grandines įjungus šviesos diodus, gaunama „bėganti ugnis“ (šviečia tik tas diodas, kurio kaskada tuo metu formuoja savo impulsą).
Laukiantis multivibratorius su dviem tranzistoriais
thumb|300px|Laukiantis multivibratorius su dviem tranzistoriais Atsakydama į paleidimo signalą, ši schema formuoja vieną impulsą, kurio trukmė apytikriai lygi R2×C1. Jam pasibaigus, gavusi kitą signalą schema formuoja sekantį impulsą.
Trigeris (kartais vadinamas bistabiliu multivibratoriumi) su dviem tranzistoriais
thumb|300px|Trigeris su dviem tranzistoriais R1, R2 = 1 kΩ R3, R4 = 10 kΩ
Schema gali būti dviejose išoriniais signalais perjungiamos stabiliose būsenose.
Šiuo metu įvairūs stačiakampių impulsų generatoriai dažnai konstruojami vienos populiariausių pasaulyje mikroschemų, NE 555, pagrindu.
Denisa Rosolová
Denisa Rosolová (g. 1986 m. rugpjūčio 21 d.) – Čekijos daugiakovininkė, kuri varžosi ir pavienėse rungtyse. Šalies olimpinės rinktinės narė.
2004 m. tapo pasaulio jaunimo čempione šuoliuose į tolį. 2007 m. pelnė bronzos medalį Europos uždarų patalpų čempionate. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dalyvavo septynkovės ir šuolių į tolį rungtyse. Daugiakovės varžybų sportininkė nebaigė, o šuoliuose nepasiekė finalo. 2011 m. Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate iškovojo aukso medalį 400 m bėgimo distancijoje.
Kaluževičius
Kaluževičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kaluževičienė (ištekėjusi moteris) ir Kaluževičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dieumerci Mbokani
Djodonas „Djomersi“ Mbokani (Dieudonne Dieumerci Mbokani Bezua; g. 1985 m. lapkričio 22 d.) – Kongo Demokratinės Respublikos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.
Karjerą pradėjo Konge, 2006 m. išvyko į Belgiją. Vėliau rungtyniavo Monake, Vokietijoje, Ukrainoje, Anglijoje, Kuveite.
Vytis (Vilnius)
Vytis – Lietuvos pogrindžio periodinis leidinys, ėjęs 1979–1981 m. Vilniuje.
Istorija
„Vytį“ ėmė leisti patriotinio sąjūdžio aktyvistų grupė, jo steigėjai buvo Antanas Terleckas, Julius Sasnauskas, Vladas Šakalys. Išleidus pirmuosius 3 numerius, A. Terleckas ir J. Sasnauskas buvo suimti. V. Šakalys su V. Bogušiu išleido 4-ąjį numerį; naujoji redakcija, vadovaujama V. Bogušio ir R. Grigo, parengė ir išleido dar 3 numerius, iš kurių 7-asis buvo konfiskuotas.
Leidinyje buvo pasisakoma prieš Lietuvos ir lietuvių rusinimą, Lietuvos praeities juodinimą, valdžios persekiojimus. Leidinys buvo spausdinamas rotatoriumi, perspausdinamas Čikagoje (JAV). Numerio apimtis siekdavo 60 psl.
Vichra
Vichra  – upė Rusijoje (Smolensko sritis) ir Baltarusijoje (Mogiliovo sritis); Sožo dešinysis intakas. Prasideda Smolensko aukštumoje, prie Kortynės kaimo (Smolensko raj.). Teka į pietvakarius Smolensko ir Monastyrščinos rajonais. Pačiame žemupyje teka Baltarusijos teritorija. Įteka į Sožą ties Ponarvo kaimu.
Intakai: Gorodnia, Merta, Molochovka, Spadckaja, Rufa (dešinieji), Upokojus, Železniakas, Kochlia (kairieji).
thumb|left|240px|Vichros kilpos
Upės vaga labai vingiuota. Pagal šią savybę upė, tikėtina, pavadinta (вихор – kuodas, вихрь – verpetas). Turi ryškiai išreikštą slėnį. Nuo ištakų iki Monastyrščinos gyvenvietės jis stačiašlaitis, 25-30 m gylio. Salpa nuo 20-50 iki 150–200 m pločio ir 1,5-2,0 m iškilusi virš vagos. Terasos pasitaiko retai. Žemiau slėnis išsiplečia iki 0,5-0,6 km, įgauna asimetrinę formą.
Prie Vichros yra Mstislavlio miestas. 1386 m. prie šios upės vyko Vichros mūšis (jame LDK nugalėjo Smolensko kunigaikštystę).
Ošo sritis
Ošo sritis yra sritis pietvakarių Kirgizstane. Srities administracinis centras – Ošas, kuris taip pat turi srities statusą. Srities plotas – 29 200 km².
Istorija
Sritis sudaryta 1939 m. Tarybiniais laikais sritis buvo didesnė, nes į Ošo sritį įėjo dabartinė Batkeno sritis ir Džalal Abado sritis.
Baltarusijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Ošo sritis
Geografija
Sritis išsidėsčiusi Tianšanio ir Pamyro Alajaus kalnuose. Svarbiausi kalnagūbriai yra Ferganos, Alajaus ir Užalajės. Pastarajame stūkso aukščiausia Ošo srities vieta – Lenino (Avicenos) viršukalnė (7134 m). Klimatas ryškiai žemyninis; vidutinė sausio temperatūra 500–1100 m aukštyje yra -3 °C, liepos +24–27 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – ~500 mm. Svarbiausios upės – Karadarja, Kyzylsu. Būdinga pusdykumių augmenija besimainanti su kalnų stepėmis. Iki 2000 m aukščio auga riešutmedžių miškai, aukščiau – subalpinės ir alpinės pievos.
Ekonomika
Išgaunama nafta, gamtinės dujos, gyvsidabris, akmens anglys. Metalurgijos, metalo apdirbimo pramonė. Veikia Učkurgano HE. Slėniuose vystoma drėkinamoji žemdirbystė – auginami kviečiai, miežiai, tabakas, medvilnė, vynuogės, vaismedžiai. Verčiamasi šilkininkyste, gyvulininkyste.
Baltarusijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Finalo rungtynės
--
Ošo sritis
Etninė sudėtis
Ošo srityje daugiausiai Kirgizstane gyvenančių uzbekų. Tarp jų ir kirgizų kyla ginkluoti konfliktai.
Tautinė sudėtis (be Ošo):
Administracinis suskirstymas
Rajonai:
2009 m. srityje buvo 3 miestai (Nokatas, Uzgenas, Kara Su), 2 miesto tipo gyvenvietės (Naimanas, ?) ir 474 kaimai.
Licėjus (mokykla)
Licėjus  – bendrojo lavinimo mokykla.
Istorija
Pavadinimas kilęs iš Himeto kalno papėdėje, į šiaurės rytų nuo Atėnų buvusio Likėjo miškelio, skirto dievui Apolonui. Miškelis buvo poilsio vieta, prie jo buvo pastatytas portikas pasislėpti nuo lietaus ir gimnasijas jaunimui. Apie 335 m. pr. m. e. Aristotelis ten įsteigė Likėjų – aukštąją peripatetikų mokyklą, čia dėstė filosofijos kursą.
Prancūzijoje XVIII a. terminas licėjus tapo intelektinės veiklos sinonimu. 1802 m. licėjumi pradėtos vadinti vietos valdžios išlaikomos septynmetės vidurinės mokyklos. XX a. antroje pusėje Prancūzijoje, prancūzakalbiuose Šveicarijos kantonuose ir buvusiose Prancūzijos kolonijose licėjumi vadinta trimetė arba keturmetė vidurinės mokyklos aukštesnioji pakopa 15–18 metų mokiniams, Italijoje – penkiametė vidurinės mokyklos aukštesnioji pakopa 14–19 metų mokiniams.
Rusijos imperijoje nuo XIX a. pradžios iki 1917 m. veikė privilegijuotos vidurinio ir aukštojo mokslo įstaigos bajorų vaikams. Jos rengė aukštuosius valstybės tarnautojus. Žymiausi: Jaroslavlio licėjus, įkurtas 1803 m., Carskoje Selo imperatoriškasis licėjus įkurtas 1811 m., dab. Puškinas, Rišelje licėjus, įkurtas 1817 m. Odesoje, 1865 m. pertvarkytas į Odesos universitetą, Nižyno licėjus, įkurtas 1820 m. Dab. Rusijoje nuo 1999 m. prie universitetų pradėti steigti licėjai, suteikiantys pradinį ir vidurinį išsilavinimą.
Austrijoje–Vengrijoje ir Vokietijoje XIX amžiuje – XX a. pradžioje licėjumi vadinta mergaičių bendrojo lavinimo vidurinė mokykla.
Lenkijoje 1932–1948 m. licėjumi vadintos šešiametės vidurinės mokyklos paskutinės dvi klasės, nuo 1990 m. licėjumi vadinama trimetė aukštesniosios pakopos vidurinė mokykla 16–19 metų mokiniams.
Lietuvoje 1990 m. įkurtas Vilniaus licėjus 9–11 klasių mokiniams; 1992 m. jam suteiktas gimnazijos statusas. 1993 m. įkurtas Telšių vyskupijos licėjus – Telšių vyskupijos mažoji kunigų seminarija berniukams, baigusiems pagrindinę mokyklą. 3. Nuo 2012 m. Klaipėdoje „Universa Via“ pervadintas į Klaipėdos licėjų.
Šaltiniai
fa:لیسه Lykeion
Multanas
Multanas – miestas Pakistane, Pandžabo provincijoje, prie Činabo upės. 1,44 mln. gyventojų (2005). Išvystyta tekstilės, chemijos, stiklo, maisto pramonė, tradiciniai amatai.
thumb|210px|left|Šacho Rukn-i-Alam mauzoliejus
Napoleonmetis
Napoleonmetis tai 1792–1815 laikotarpis, Prancūzijos Revoliucijos pabaiga bei Napoleono viešpatavimas. Šiuo laikmečiu visa Europa buvo karų ir mūšių arena. Viena po kitos kūrėsi ir žlugo antiprancūziškos koalicijos. Napoleonmetį galima padalinti į šiuos politinius tarpsnius:
Leona Lewis
Leona Louise Lewis (g. 1985 m. balandžio 3 d.) – Jungtinės Karalystės dainininkė ir dainų autorė. Didžiosios Britanijos televizijos muzikos talentų "The X Factor" trečiojo sezono nugalėtoja.
2008 m. PETA organizacijos išrinkta kaip seksualiausia vegetarė pasaulyje.
Leona Lewis klipas „Bleeding Love“ tapo rodomiausiu 2008 m. klipu visų šalių MTV kanaluose.
Jungtinių Valstijų gynybos departamentas
Jungtinių Valstijų gynybos departamentas  – JAV ministerija, atsakinta už nacionaliniu saugumą ir kariuomenę.
Valdymas ir funkcijos aprašytos JAV kodekso 10 str. Siekis – užtikrinti, kad šalies kariuomenės pajėgumą, skirtą karo atgrąsymui ir tautos saugumui.
Skaitlingiausia valstybinė įstaiga pasaulyje (2,8 mln. darbuotojų). 2016 m. JAV kariuomenėje tarnavo ~1,3 mln. kariškių. Departamente dirba >732 tūkst. civilių. Į departamento sudėtį įeina dar ~826 tūkst. nacionalinės gvardijos narių ir 4 kariuomenės šakų (sausumos pajėgų, jūrų pėstininkų, karinių jūrų ir oro pajėgų) rezervistai.
Vadovauja JAV gynybos sekretorius, kabineto ministras, atskaitingas JAV prezidentui.
Sudarė 3 pagrindinės dalys: Sausumos pajėgų departamentas, Karinio jūrų laivyno departamentas ir Karinių oro pajėgų departamentas. Turi daug pavaldžių agentūrų, pvz. Saugumo žvalgybos agentūra, Nacionalinio saugumo agentūra.
Iracionalusis skaičius
Iracionalusis skaičius – toks realusis skaičius, kurio neįmanoma išreikšti dviejų sveikųjų skaičių santykiu (a/b). Visi realieji skaičiai, kurie nėra racionalūs yra iracionalūs.
Žodis iracionalus yra kilęs iš lotynų kalbos žodžio, kur ir yra neigiamas priešdėlis (ne), o ratio – proporcija. Žymesni iracionalių skaičių pavyzdžiai:
Apibrėžimas
Realusis skaičius vadinamas iracionaliuoju, kai yra neįmanoma jo išreikšti dviejų sveikųjų skaičių santykiu: kur ir
Iracionalieji skaičiai, skirtingai nei racionalieji skaičiai, negali būti užrašomi dešimtainiu pavidalu, nes nėra baigtiniai ar pasikartojantys.
Istorija
right|thumb|Skaičius yra iracionalus. Iracionalieji skaičiai buvo žinomi nuo senovės laikų. Pitagorininkai apie V a. pr. m. e. naudodami vienetinio kvadrato įstrižainę pastebėjo, jog įstrižainė yra nesuderinama su kraštine, nes taikant Pitagoro teoremą ir iš jos gavus lygtį x² = 2 nėra tokio racionalaus skaičiaus, kuris tiktų į lygtį. Taip buvo įrodyta, kad kvadratinė šaknis iš 2 yra iracionalusis skaičius. Tai juos šokiravo, kadangi pagal jų įsitikinimus galėjo egzistuoti tik racionalieji skaičiai ir todėl buvo stengtasi neatskleisti šių įrodymų.
Iracionaliųjų skaičių apibrėžimai, atitinkantys šiandieninius tikslumo reikalavimus, randami Euklido Pradmenyse.
Terminą iracionalusis skaičius pirmasis panaudojo M. Stifelis 1544 m. Skaičiaus pi kaip iracionaliojo savybes tyrė Johanas Lambertas 1766 m. Realiųjų skaičių teorija buvo išbaigta tik XIX a. antrojoje pusėje, nes tam buvo reikalinga matematinė analizė. Sprendžiant kvadratines ir kubines lygtis XVI a. buvo įvesta kompleksinių skaičių sąvoka.
Savybės
Dviejų iracionaliųjų skaičių suma gali būti iracionalus arba racionalus skaičius, pavyzdžiui, skaičių ir  suma yra 2.
Kultūros naktis
thumb|200px|Renginio „Tebūnie naktis!“ [[2009 m. plakatas]] „Kultūros naktis“ (iki 2013 m. – „Tebūnie naktis!”) – vienos nakties kultūros ir meno festivalis Vilniuje, rengiamas nuo 2007 m. Renginio programą sudaro viešieji pasirodymai, teatro bei šokio spektakliai, kino filmų peržiūros, muzikos grupių pasirodymai, šiuolaikinių instaliacijų parodos.
Istorija
Festivalį „Tebūnie naktis!“ 2007 m. inicijavo Daina Urbanavičienė. 2009 m. renginys įtrauktas į „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ programą. 2011 m. festivalis gavo „Sėkmingiausio Lietuvos kultūrinio turizmo projekto” apdovanojimą. 2013 m. renginys priimtas į „Nuit Blanche“ tinklą, kuriam priklauso visame pasaulyje rengiami kultūros nakties festivaliai, renginys pavadinimas pakeistas į „Kultūros naktis“. Tais pačiais metais festivalis tapo pagrindiniu Lietuvos pirmininkavimo Europos Sąjungos Tarybai atidarymo kultūriniu renginiu.
2019 metai
Naktį iš birželio 14  į 15 d. tryliktąjį kartą įvyko vienos nakties kultūros ir meno festivalis „Kultūros naktis“, šiuos metus pasitikęs šūkiu „Visi nori kultūros“. Programoje – daugiau nei 100 renginių, tad įdomių interaktyvių pasirodymų, koncertų, spektaklių ir parodų rado kiekvienas. Šiemet išskirtinis dėmesys buvo skirtas „Gedulo ir vilties dienai“ paminėti, kuriam buvo skirta keturiolika įvairiausių renginių.
2018 metai
Naktį iš birželio 15 į 16 d. dvyliktąjį kartą įvyko vienos nakties kultūros ir meno festivalis „Kultūros naktis“, šiuos metus pasitikęs šūkiu „Atrask naujus takus“. Šiemet išskirtinis dėmesys buvo skirtas meno ir kultūros netradicinėse erdvėse įkurdinimui – vienai nakčiai Geležinkelio stotis virto Teatrų stotele, Halės turgus – muzikos erdve, Katedros aikštė – šiuolaikinio šokio / futbolo aikštele, Operos ir baleto teatro garažas – barokinės operos oaze, o Antikvarinių Kašpirovskio dantų muzika skambėjo ant pastolių. Šiais metais buvo gausu renginių, skirtų Lietuvos valstybės atkūrimo šimtmečiui ir Kultūros paveldo metams.
2016 metai
Naktį iš birželio 17 į 18 d. įvyko jubiliejinis – dešimtasis vienos nakties kultūros ir meno festivalis „Kultūros naktis“. Tradicija tapęs festivalis lankytojus stebino įvairaus pobūdžio meno ir kultūros projektais, kurie užpildė tiek uždaras, tiek atviras Vilniaus erdves. Miestiečius ir miesto svečius stulbinusi „Kultūros naktis“ šiuos metus pasitiko šūkiu „Naktį viskas kitaip“.
2015 metai
Naktį iš birželio 19 į 20 d. įvyko devintasis vienos nakties kultūros ir meno festivalis „Kultūros naktis“, šiuos metus pasitikęs šūkiu „Šviesos ieškok tamsoje“. Jau devintą kartą „Kultūros nakties“ metu lankytojams duris atvėrė muziejai, galerijos, teatrai ir net bažnyčios. Visą miestą užpildė šokiai, kinas, muzika ir instaliacijos, nepamirštamos ir mažiau tradicinės erdvės.
2014 metai
2014-ieji – teatro metai, tad didelis dėmesys buvo skirtas teatrams: be įvairių spektaklių ir performansų, buvo galima išvysti keliaujančio teatro pasirodymą bei nacionalinio teatro projektą „Kosmosas“.
2013 metai
Naktį iš liepos 5 į 6 d. įvyko septintasis vienos nakties kultūros ir meno festivalis „Kultūros naktis“, šiuos metus pasitikęs šūkiu „Jokių šansų rutinai!“.
2012 metai
Naktį iš birželio 16 į 17 d. įvyko vienos nakties kultūros ir meno festivalis „Kultūros naktis“. Šeštojoje „Kultūros naktyje” duris lankytojams atvėrė pagrindinės meno institucijos – valstybiniai ir privatūs teatrai, muziejai bei galerijos. Net keli teatrai pristatė savo premjeras. Ryškiausia jų – Kauno „Psilikono” teatro spektaklio pagal O. Vaildą „Išplėšk sielą”, kurią gyvai įgarsino džiazo trio „Jazzator” iš Maskvos. Prancūzų instituto dėka į „Lėlės” teatro kiemą atkeliavo lėlinės animacijos pradininko Vladislavo Starevičiaus retrospektyva, kuriai naują muzikinį „rūbą modeliavo” garsus pianistas iš Prancūzijos Jacques Cambra bei muzikantų Remigijaus Rančio ir Vytauto Labučio duetas.
Pirmą kartą į savo valdas „Kultūros naktį” įsileido Prezidentūra – vidiniame jos kieme koncertavo vokalinės ir instrumentinės muzikos kolektyvai, o S. Daukanto aištėje įsikūrusioje naktinėje „Seesam” aikštelėje minios entuziastų mokėsi šokti.
2011 metai
Penktojoje „Kultūros naktyje“ organizatorius džiugino kūrybinės akademinio jaunimo pajėgos. Prie šventės šiemet prisijungė Dizaino ir technologijų universitetas, Vilniaus menų kolegija, Vytauto Didžiojo gimnazija, Kazimiero Simonavičiaus universitetas.
Europai paskelbus 2011 metus savanoriškos veiklos metais, Kultūros naktis, ko gero, buvo viena didžiausių savanoriškos iniciatyvos ir veiklos projektas Vilniuje.
2010 metai
Ketvirtą kartą rengiamoje kultūros naktyje „Tebūnie naktis!“ nuo šeštos valandos vakaro iki šeštos valandos ryto visame Vilniaus senamiestyje, taip pat Vingio parke ir net Pilaitės miške šurmuliavo daugiau kaip 80 nakties paslaptimi viliojančių nemokamų renginių.
Didžiausio populiarumo sulaukiančių žanrų – muzikos, kino, teatro ir šokio programos vyko daugiau kaip 30 miesto erdvių. Per 20 miesto muziejų ir galerijų atvėrė nakčiai ne tik savo ekspozicijas, bet ir pakvietė į specialias menines programas.
Siekiant išsaugoti vieną populiariausių miesto kultūros renginių, bendram tikslui šiemet susivienijo apie 70 kultūros, meno ir visuomeninių organizacijų, per 300 pavienių menininkų. Tradiciškai kultūros nakties renginiai vyko senamiesčio aikštėse, salėse, galerijose, bažnyčiose, parkuose ir mažuose kiemeliuose.
2009 metai
2009 m. Vilnius tapo Europos kultūros sostine. Naktį iš birželio 20 į 21 d. renginio „Tebūnie naktis!“ metu sostinės senamiestyje lankytojų laukė 57 kultūriniai renginiai. Renginių maratonas „Tebūnie naktis!“ tapo nauja Vilniaus tradicija – ši šventė rengiama jau trečią kartą.
Nuorodos
www.kulturosnaktis.lt
Vytis (žurnalas)
Vytis – Lietuvos tautinio olimpinio komiteto mėnesinis iliustruotas žurnalas, leistas 1990 m. Vilniuje.
1523 m.
1523 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vytis (žurnalas)
Istorija
Redagavo Roma Grinbergienė-Griniūtė. Tiražas 16 250 egz. Išėjo 4 numeriai. Buvo leidžiamas priedas – laikraštis „Vytis“.
Licencinė sutartis
Licencinė sutartis – rašytinis susitarimas, kuriuo viena šalis (licenciaras) suteikia teisę kitai šaliai (licenciatui) naudotis licencijos objektu nustatytomis sąlygomis ir nurodytoje teritorijoje, o licenciatas įsipareigoja mokėti atlygį už naudojimąsi licencijos objektu.
Reikšmė
Licencine sutartimi gali būti leidžiama su jos objektu atlikti įvairių veiksmus: gaminti, naudoti, siūlyti parduoti, parduoti, importuoti ar eksportuoti arba tam tikslui naudoti tam tikrą gamybos būdą. Licencine sutartimi nustatoma licencijos rūšis (pvz., išimtinė ar neišimtinė), galiojimo teritorija (valstybės dalis, viena ar kelios valstybės), galiojimo terminas ir nutraukimo tvarka, licencinio atlygio dydis ir apmokėjimo tvarka, šalių teisės ir pareigos, atsakomybė už sutarties sąlygų pažeidimą ir kita.
Licencinė sutartis pagal objektą registruojama tam tikrame registre (pvz., dizaino, filmų, patentų, prekių ženklų).
Lietuva
Lietuvoje licencinės sutarties turinį reglamentuoja:
Smėlyninė gazelė
Smėlyninė gazelė (Gazella leptoceros) – tikrųjų antilopių (Antilopinae) pošeimio dykaraginis (Bovidae) žinduolis.
Kūno aukštis 62–72 cm, masė 20-30 kg. Kailis blyškiai gelsvai pilkas, papilvė ir kojų vidinės dalys baltos. Galvos šone balta juostelė. Raguoti patinai ir patelės. Patinų ragai vidutiniškai 35 cm ilgio, su ryškiais skersiniais žiedais, nežymiai palinkę atgal, dažnai labai išskėsti. Patelių ragai mažesni.
Minta dykumų augalais. Beveik visą reikalingą vandenį gauna su maistu ir rasa. Rujoja gegužės - birželio mėnesiais. Nėštumas trunka 5-5,5 mėnesio. Gimsta 1 jaunilis. Patelės lytiškai subręsta 6-9 mėnesių, patinai antraisiais gyvenimo metais. Gyvena iki 14 metų.
Paplitusi Šiaurės Afrikoje (Alžyras, Čadas, Egiptas, Libija, Malis, Nigeris, Sudanas, Tunisas).
Kalvaitytė
Kalvaitytė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Kalvaitis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Purinas
Purinas – heterociklinė bazė, kurią sudaro sulieti pirimidino ir imidazolo žiedai. Purinai – adeninas ir guaninas – nukleorūgščių sudėtyje sudaro vandenilinius ryšius su jiems komplementariais pirimidinais – timinu, citozinu ir uracilu. DNR adeninas sudaro du vandenilinius ryšius su timinu (su uracilu RNR sudėtyje), o guaninas tris ryšius su citozinu.
500px
Istorija
Purinų pavadinimą pirmąkart panaudojo vokiečių chemikas Emilis Fišeris 1884 m. Purinus šis mokslininkas susintetino 1898 m.
Kurklė
Kurklė (Batrachium) – vėdryninių (Ranunculaceae) augalų gentis, kuriai priklauso vandens augalai su plūduriuojančiais ir panertais lapais, kurie suskaldyti į įvairios formos dalis. Šios genties augalai dalyvauja klinčių susidaryme: ant jų povandeninių lapų paviršiaus susidaro kalkių sluoksnelis, kuris, dar augalams gyviems esant, nusilupa ir krinta į dugną. Be to, kurklės įvairiose vegetacijos stadijose atrodo labai skirtingai. Skiriasi net to paties augalo viršutinės ir apatinės dalys. Dėl to kurklių sistematika paini.
Lietuvoje auga keturios rūšys. Auga stovinčiuose ir lėtai tekančiuose vandenyse. Dažna rūšis – standžialapė kurklė (Batrachium circinatum). Pav.
Čarlio Vilsono karas (filmas)
Čarlio Vilsono karas – 2007 m. JAV biografinė drama, sukurta pagal to paties pavadinimo George Crile knygą. Filme pasakojama tikra istorija, kaip karo Afganistane metu, kongreso narys nuo Teksaso, Čarlis Vilsonas, organizavo slaptos CŽV ginklų tiekimo operacijos finansavimą (operacija „Ciklonas“).
Siužetas
Kongreso narys Čarlis Vilsonas, viskio ir gražių padėjėjų mėgėjas, gyvena nerūpestingo lobisto gyvenamą. Vienintelė jo problema − išvengti prokuratūros, dėl viešo kokaino vartojimo. Tuo metu TSRS įveda savo armiją į Afganistaną. Sena Vilsono pažįstama politikė, gražuolė Džoana Hering, priverčia jį nuvykti į Pakistaną, susitikti su šalies prezidentu, bei aplankyti pabėgėlių stovyklas. Sukrėstas pamatytų vaizdų, Vilsonas nusprendžia padaryti viską, kas padėtų afganų pasipriešinimui. Ypač jį domina galimybės kovoti su rusų malūnsparniais Mi-24, kurie sėjo mirtį Afganistane.
Grįžęs į Vašingtoną, Vilsonas susitinka su CŽV karininku G. Avrakotu ir jo grupe. Kartu jie sukuria finansavimo ir ginklų tiekimo Afganistano kovotojams schemą (operacija „Ciklonas“). Per kelerius metus finansavimo mastai nuo 5 mln. dolerių išauga iki 500 mln. Už šiuos pinigus perkami šiuolaikiniai ginklai, tarp jų ir raketos FIM-92 Stinger, kuriais galima numušti Mi-24.
Filmas baigiasi pesimistine gaida: po TSRS armijos išvedimo iš Afganistano, Kongresas nutraukia Afganistano programos finansavimą.
Filmo rodymas Rusijoje
2008 m. vasario pradžioje tapo aišku, kad Rusijoje šis filmas nebus rodomas. BBC duomenimis, filmo teises nupirko Universal „Pictures International (UPI) Russia“. Kaip žurnalistams paaiškino UPI platinimo skyriaus vadovė Vlada Jefimova, filmas buvo išimtas dėl „filmo kryptingumo“, kur TSRS parodyta ne iš pačios geriausios pusės.
Pranciškus Budrys
Pranciškus Budrys (1882 m. spalio 14 d. Rupeikiuose, Meškuičių parapijoje, Rusijos imperija – 1937 m. gruodžio 16 d. Ufoje, TSRS) – katalikų dvasininkas, kankinys, Dievo tarnas.
Biografija
Gimė 1882 m. spalio 14 d. Rupeikiuose. 1907 m. baigė Peterburgo dvasinė akademiją. 1907–1909 m. kunigavo Irkutske. 1909 m. perkeltas į Tiumenę, kur skaitė pamokslus čia gyvenantiems lietuvių, lenkų kilmės katalikams, dėstė tikybą vietos mokykloje. 1919–1921 m. dirbo dekanu Permėje. Nuo 1921 m. skaitė pamokslus Čeliabinske, Kirove, Jekaterinburge, Tobolske, Zlatouste, Kurgane, Samaroje ir Kazanėje. 1930 m. uždarius visas katalikų bažnyčias, pamokslavo privačiuose butuose. 1934–1937 m. buvo vienintelis katalikų kunigas patarnaujantis tikintiesiems tarp Voglos ir Obės upių. 1937 m. birželio 17 d. suimtas apkaltinus šnipinėjimu, tardymo metu buvo kankinamas, 1937 m. lapkričio 11 d. nuteistas mirties bausme ir 1937 m. gruodžio 16 d. Ufoje sušaudytas, kartu su 168 katalikais. 1958 m. sausio 14 m. pripažintas nekaltu, 2003 m. gegužės 31 d. Romoje pradėtas Beatifikacijos bylos procesas ir paskelbtas Dievo Tarnu. Dievo Tarno kunigo kankinio Pranciškaus Budrio Beatifikacijos bylos postulatoriumi paskirtas kun. Kristoforas Požarskis.
Kalvanas
Kalvanas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kalvanienė (ištekėjusi moteris) ir Kalvanaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
The Late Late Show with Craig Ferguson
„The Late Late Show with Craig Ferguson“ – JAV vėlyvo vakaro pokalbių laida, kurios vedėjas škotų kilmės amerikietis komikas Craig Ferguson. Tai trečioji „Late Late Show“ franšizės dalis, eteryje rodyta nuo 2005 m. sausio 3 d. iki 2014 m. gruodžio 19 d. Laida buvo rodoma CBS kanalu iškart po „Late Show with David Letterman“ kiekvieną darbo dieną JAV 00:37 val. laiku. Laidos prodiuserinės kompanijos – „Worldwide Pants Incorporated“ ir „CBS Television Studios“.
Nors laidoje pagrindinį akcentą atliko komedija, Fergiusonas taip pat aptardavo ir sunkesnes temas, kaip antai jo tėvų mirtį, jo kovą su alkoholizmu, nacionalines tragedijas bei vedė rimtus interviu, kaip antai pokalbį su arkivyskupu Desmond Tutu, kuris 2009 m. laidai pelnė Peabody apdovanojimą.
Pasitraukus Fergiusonui, laidos nauju formatu vedėjo kėdėje 2015 m. kovo 23 d. jį pakeitė James Corden.
Laidos formatas
Kiekviena šou laida prasidėjo trumpa situacija, vadinamąja „šaltąja įžanga“, kuri susideda iš trumpo improvizuoto monologo ar reportažo, kuriuos Fergiusonas atlikdavo vienas pats ar su įvairiomis lėlėmis. Vėliau tai pakeitė Fergiusono ir jam talkinančio roboto Džefo (įgarsino Josh Robert Thompson) geraširdiški pasišaipymai iš vienas kito ir Sekretoriato, pantomimų sukurto personažo – arklio, bendravimas su studijos auditorija arba retkarčiais iš anksto įrašyti epizodai. Po šaltosios įžangos sekė kūrėjų sąrašas ir televizijos reklama.
Po reklamos laidos vedėją pristato pranešėjas Shadoe Stevens ir Fergiusonas ištaria frazę „Welcome to Los Angeles, California, welcome to the Late Late Show. I am your host, TV’s Craig Ferguson“, po ko iškart seka kita – „It’s a great day for America, everybody!“ ir laisvas, daugiausia improvizacinio pobūdžio monologas. Po dar vienos reklamos sugrįžus į laidos eterį Fergiusonas jau sėdi už stalo, kur jis paprastai perskaito ir atsako į žiūrovų el. laiškus ir (nuo 2010 m. vasario mėn. ) twitter įrašus.
Paskui paprastai vyksta interviu su vienu ar dvejais laidos svečiais. Pradedant 2008 m. Fergiusonas prieš kiekvieną interviu su svečiu segmentą ėmė dramatiškai plėšyti iš anksto paruoštų klausimų lapelius, taip tiek auditorijai, tiek svečiui išreikšdamas, jog pokalbiai neturi būti iš anksto griežtai suplanuoti. Kartais laidoje pasirodo stand-up komikai, kulinarai, sugroja muzikos grupės, pastarųjų pasirodymai dažniausiai būna iš anksto nufilmuoti.
Martynas Jurgilas
Martynas Jurgilas (g. 1989 m. rugsėjo 5 d. Šilalėje) – Lietuvos lengvosios atletikos sprinteris.
Šiuo metu gyvena JAV ir studijuoja Kanzaso universitete.
2011 m. gegužės 7 d. sportininkas pagerino Lietuvos 200 m bėgimo rekordą.
Talyšai
Talyšai – etninė grupė, gyvenanti Azerbaidžiano pietryčiuose ir Irano šiaurėje (Gilano ir Ardebilio provincijose). Kalba talyšų kalba (Azerbaidžiane talyšai beveik susiliejo su azerbaidžaniečiais).
Šaltiniai
fa:تالش
Eddy Maillet
Teisėjauja Pietų Afrikos Respublikos futbolo čempionate, 2004, 2006, 2008, 2010, 2012 m. Afrikos Tautų taurėse, 2007 m. AFC Azijos taurėje, 2009 m. FIFA Konfederacijų taurėje, 2010 m. pasaulio futbolo čempionate.
Kalba anglų, prancūzų ir Seišelių kreolų kalbomis.
Pešavaras
Pešavaras  – miestas Pakistano šiaurėje, prie Bara upės; Šiaurės Vakarų pasienio provincijos adm. centras. 1,22 mln. gyventojų (2005). Išvystyta tekstilės, maisto, metalo apdirbimo pramonė, amatai.
Istorija
Miestas įkurtas I tūkstm. pr. m. e. pabaigoje. Senovėje buvo žinoma kaip Purušapura.
Margarita Jankauskaitė
Margarita Jankauskaitė (g. 1965 m. balandžio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos visuomenės veikėja, akademikė, humanitarinių mokslų daktarė. Lygių galimybių, žmogaus teisių aktyvistė.
Išsilavinimas
Baigusi Vilniaus Naujininkų vidurinę mokyklą Margarita Jankauskaitė įstojo į Vilniaus dailės akademiją, kur studijavo dailėtyrą ir dailės istoriją. 2002 metais Akademijoje apgynė humanitarinių mokslų srities menotyros krypties daktaro disertaciją tema „Moteriškojo tapatumo išraiškos šiuolaikinėje Lietuvos dailėje“ (mokslinė vadovė dr. Ingrida Korsakaitė), mokslų daktarė.
Veikla
Nuo 1992 metų dėsto įvairiose aukštosiose mokyklose – Vytauto Didžiojo universitete, Vilniaus universitete, Vilniaus dailės akademijoje, Europos humanitariniame universitete.
Nuo 2003 metų Lygių galimybių plėtros centro projektų ekspertė; kartu su kolegomis įgyvendina tarptautinius ir nacionalinius projektus, skirtus skatinti pagarbą įvairovei, socialinį dialogą, diskriminacijos prevenciją, kovoti su smurtu prie moteris, homofobija, ksenofobija, rasizmu.
Buvo 2012 metų Seimo rinkimų kandidatė Lietuvos socialdemokratų partijos sąraše.
Per 2014 metų Europos Parlamento rinkimus buvo įrašyta į Lietuvos socialdemokratų partijos rezervinį sąrašą.
Apdovanojimai
2004 metais Margarita Jankauskaitė tapo Europos Komisijos kampanijos „Už įvairovę. Prieš diskriminavimą“ įvairovės ambasadore. Įvairovės ambasadorių veikla užtikrina nuolatinę tolerancijos sklaidą ir propaguoja lygių galimybių plėtrą visuomenėje.
2012 metais Margarita tapo viena iš dvylikos Europos lyčių lygybės instituto nominančių, pristatytų kalendoriuje „Moterys įkvepiančios Europą“. Europos lyčių lygybės instituto leidžiamas kalendorius „Moterys įkvepiančios Europą“ („Women Inspiring Europe“) siekia pagerbti ir suteikti daugiau žinomumo pačioms ryškiausioms Europos moterims. Šios moterys savo ilgamete veikla prisideda prie lyčių lygių galimybių Europoje užtikrinimo, aktyviai kovoja su visomis diskriminacijos formomis ir savo veikla įkvėpia visus Europos piliečius tapti tolerantiškesniais. "Moteris turi du pasirinkimus: būti mazohiste arba būti feministe. Aš pasirinkau būti feministe", priimdama nominaciją sakė M. Jankauskaitė.
Verslo taisyklė
Tokios taisyklės gali nustatyti kainų ar nuolaidų strategiją, vartotojų galimybes įvairiose situacijose, dirbančiųjų teises bei pareigas ir pan. Verslo taisyklių aiškus formulavimas naudingas visada, tačiau jis tampa absoliučiai būtinas jei imama programuoti jų automatišką laikymąsi kompiuterio pagalba (kuriant duomenų bazių sistemas).
Požymiai
Pagrindiniai reikalavimai verslo taisyklėms yra šie:
Juozas Sigitas Paransevičius
Juozas Sigitas Paransevičius (, g. 1941 m. kovo 5 d. Paliūnų kaime, Lenkijoje, dab. Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiuje) – pedagogas ir Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Pradinę mokyklą lankė Pristavonyse. 1950 m. Lenkijos administracinė valdžia šeimą perkėlė į Mislibožo apskritį, po to kelis kartus privertė kilnotis iš vienos vieti į kitą, kol 1956 m. buvo leista grįžti į gimtuosius Paliūnus. Mokslus tęsė Suvalkų, vėliau Punsko bendrojo lavinimo licėjuose. Nuo 1959 m. studijavo Elko mokytojų seminarijoje, vėliau Varšuvos fizinės kultūros akademijoje.
Grįžęs į Punską, dirbo licėjaus mokytoju, 1970–1984 m. ir nuo 1985 m. – jo direktoriumi. 1981–1984 m. Punsko mokyklų komplekso direktorius. Nuo 1963 m. Lenkijos jungtinės darbininkų partijos narys. Paruošė pedagoginės metodinės medžiagos, lietuvių kalbos vadovėlį VII klasei.
Aktyviai reiškėsi Lenkijos lietuvių visuomeniniame gyvenime, spaudoje. Kelių knygų sudarytojas ir redaktorius). Daug prisidėjo prie lietuvių kultūros paminklų Lenkijoje išsaugojimo. Ilgametis (1972 – 1981 m.) Lenkijos lietuvių visuomeninės kultūros draugijos pirmininkas, vėliau Lenkijos lietuvių bendruomenės valdybos pirmininkas.
Įvertinimas
= Nuorodos =
Krasuvka (Palenkės Bialos apskritis)
Krasuvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Lomazų valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Lomazų, apie 13 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 83 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Japoniški kreipiniai (titulai)
Japoniški pagerbiniai – Japonijoje po asmens vardo naudojami pagarbą išreiškiantys žodžiai.
Naudojimas
Japonijoje taisyklingas pagerbinių naudojimas yra laikomas labai svarbiu. Daugumoje situacijų pagerbinio praleidimas, kreipiantis į asmenį, yra laikomas prastų manierų ženklu.
Nors pagerbiniai po vardo naudojami beveik visada, yra keletas išimčių. Jie dažniausiai nereikalingi, kai kalbama apie šeimos ar grupės, kuriai priklauso kalbantysis, narį su pašaliniu žmogumi. Bendraudami tarpusavyje grupės (pvz., įmonės darbuotojų) nariai naudoja kurį nors pagerbinį (paprastai san). Vis dėlto, kalbėdami su žmonėmis nepriklausančiais grupei, jie neprideda pagerbinio kalbėdami apie vienas kitą. Tai tinka net kalbant apie vadovus. Pavyzdžiui, sekretorius kreipsis į kompanijos prezidentą naudodamas pagerbinį sama arba šačō, tačiau, minėdamas prezidentą Maeda pašaliniams, jį vadins tiesiog Maeda (be jokio titulo). Taip pat pagerbiniai dažnai nenaudojami kalbant apie istorines asmenybes. Tiesa, tokiu atveju, kartais naudojami kariniai ar apdovanojimų titulai.
Kalėda
Kalėda − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kalėdienė (ištekėjusi moteris) ir Kalėdaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Taip pat skaitykite:
Japoniški kreipiniai (titulai)
San
San dažnai verčiamas į ponia, panelė, ponas, ponaitis ir pan. Šis pagerbinys gali būti pridedamas ne tik prie vardų, bet ir prie profesijos. Pvz., į mėsininką galima kreiptis „nikuja – san“ – „pone mėsininke“, o į knygų pardavėją – honja – san – „pone knygų pardavėjau“.
San gali būti naudojamas kalbant apie įmones. Pvz., biurai ar parduotuvės priklausančios kompanijai „Kodžima Denki“ panašių kompanijų gali būti vadinami Kodžima Denki – san. Tokius pavadinimus galima išvysti smulkiuose žemėlapiuose, telefonų knygose ar vizitinėse kortelėse Japonijoje.
San kartais pritaikomas ir kai kurioms maisto rūšims ar gyvūnams. Pvz., žuvis naudojama maisto gamybai gali būti pavadinta sakana – san, o triušis – usagi – san.
Pastaba: han yra san atitikmuo Kioto ir, daug dažniau, Kansai dialekte.
Kun
Pedagogai į mokinius (berniukus) paprastai kreipiasi pridėdami kun, tuo tarpu į mergaites kreipiamasi san arba čan. Kun nenaudojimas, kalbant apie berniukus, laikomas nemandagumu. Tiesa, kun tradiciškai nepridedamas kreipiantis į savo sūnų (nebent kun yra mažybinio vardo dalis: Akira – kun–Akkun) ar apie jį kalbant kitiems.
Japonijos parlamente pirmininkaujantis asmuo į parlamento narius kreipiasi pagerbiniu kun.