cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaludziangas
Jaludziangas arba Amnokanas  – upė Kinijoje (Dzilino ir Liaoningo prov.) ir Šiaurės Korėjoje. Prasideda Pektusano ugnikalnio papėdėje, Čangbaišano kalnuose. Teka į pietvakarius, per visą savo ilgį sudaro Kinijos-Korėjos tarpvalstybinę sieną. Teka giliu tarpekliu tarp Šiaurės Korėjos ir Rytų Mandžiūrijos kalnų. Įteka į Geltonosios jūros Vakarų Korėjos įlanką tarp Dandongo ir Sineidžu miestų; sudaro estuariją.
Aukštieji Paneriai
Istorija
1977–2010 m. Aukštuosiuose Paneriuose veikė Fizikos institutas.
Jaludziangas
Didžiausi intakai: Čangdzinas, Heočunas, Tokro.
Aukštieji Paneriai
Panerių mūšis
thumb|Paminklo Panerių kautynėse žuvusiems 1831 m. sukilėliams atidengimas
1831 m. birželio 19 d. įvykusiame Panerių mūšyje generolo Antano Gelgaudo sukilėliai pralaimėjo spėjusiems persigrupuoti Rusijos imperijos kariuomenės daliniams. Prie išlikusios kapinių koplyčios buvo įsikūrusios centrinės rusų kariuomenės pozicijos: keturi batalionai vadovaujami D. Osten-Sakeno.
2001 m. birželio 6 d. žuvusiems sukilėliams atminti šalia baroko stiliaus Panerių kapinių koplyčios pastatytas paminklas žuvusiems sukilėliams atminti.
Jaludziangas
Upės poplūdis būna vasarą. Įrengtos dvi hidroelektrinės (Unbono, Suphunho). Laivyba, plukdoma mediena.
Aukštieji Paneriai
Holokaustas
Bene labiausiai vietovės vardas siejamas su II pasaulinio karo metais čia nužudytais įvairių tautybių žmonėmis, daugiausiai žydais. Žudynes organizavo vokiečių kariškiai: Francas Mureris (Vilniaus mėsininkas), Martinas Vaisas, Bruno Kitelis, o vykdė lietuviai savanoriai. 1941–1944 m. Panerių miškelyje buvo sušaudomi žydai iš rytų Lietuvos getų (viso apie 70 000) ir lenkai (viso apie 20 000).
Vilniaus Žydų Taryba 1943 metais paskelbė dainos konkursą, kurio nugalėtojais tapo vienuolikametis Alekas Volkovskis (muzika) ir Šmerkė Kačerginskis (žodžiai), sukūrę žinomą „Panerių dainą“.
1948 m. žydų žudynių vietoje pastatytas paminklas, bet 1952 m. jis buvo nugriautas neva dėl religinio pobūdžio.
Aleksandras Dogelis
thumb|Aleksandras Dogelis
Aleksandras Dogelis (, 1852 m. sausio 27 d. Panevėžys – 1922 m. lapkričio 19 d. Petrogradas) – lietuvių kilmės Rusijos histologas.
Biografija
Mokėsi Kauno gimnazijoje, vėliau Kazanėje, kur nuo 1869 m. profesoriavo jo dėdė Jonas Dogelis. 1879 m. baigė Kazanės universiteto Medicinos fakultetą. 1883 m. medicinos daktaras.
1888-1895 m. Tomsko dėstytojas, nuo 1895 m. Peterburgo universiteto Histologijos katedros profesorius. 1916 m. įkūrė žurnalą „Русский архив анатомии, гистологии и эмбриологии“ (nuo 1931 m. – „Архив анатомии, гистологии и эмбриологии“).
Vienas pirmųjų pradėjo tirti vegetacinės nervų sistemos sinapses. Pirmasis aprašė stuburinių audinių ir organų nervų galūnes. Sukūrė gyvo nervinio audinio elementų dažymo metileno mėliu metodą. Parašė darbų iš nervų sistemos ir jutimo organų histologijos.
Sūnus zoologas Valentinas Dogelis.
Vakarų Vėjų srovė
thumb|250px|Vakarų Vėjų srovė, srūnanti aplink Antarktidą
Vakarų Vėjų srovė – šaltoji vandenynų srovė, juosianti visą Žemę pietų pusrutulyje, aplinkui Antarktidą. Srūna per Pietų vandenyną (Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandenynų pietines dalis), maždaug tarp 40 ir 55 ° p. pl. Susidariusi dėl vyraujančių vakarų vėjų.
Srovės greitis – 1–2 km/h. Temperatūra nuo 1–2 °C pietuose iki 12–15 °C šiaurėje. Nuo Vakarų Vėjų srovės į šiaurę atsišakoja Bengelos, Vakarų Australijos ir Peru srovės.
Mangėliškės
Mangėliškės – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kalesninkų.
Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė
'''Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė''':
Gabriejolė
Gabriejolė – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šaukėnų. Stūkso Gabriejolės piliakalnis.
Ladonas
Graikų mitologijoje Ladono vardu – du personažai.
Ilona Mažeikaitė-Žvinakienė
Ilona Mažeikaitė-Žvinakienė (g. 1961 m. sausio 21 d. Plungėje) – Lietuvos tapytoja, Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Biografija
Šiaulių universitete baigė Dailės fakultetą.
Kūryba
Nuo 1984 m. dalyvauja parodose. Surengė kone pusė šimto personalinių ir grupinių parodų Lietuvoje, Latvijoje, Suomijoje, Olandijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Pietų Korėjoje. Gyvena ir kuria Panevėžyje. Dailininkės kūryba artima impresionizmui.
Anykščių rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Anykščių rajono savivaldybės taryba – Anykščių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Molinė vinis
thumb|right|250px|Vienas seniausių žinomų diplomatijos dokumentų. Karaliaus [[Entemena|Entemenos raštas (apie 2400 m. pr. m. e.)]] Molinė vinis – vinies pavidalo objektas su dantiraščio įrašu, kuris įsmeigiamas į šventyklos ar statinio sieną ir liudija, kad statinys yra pašvęstas tam tikram dievui ir yra jo nuosavybė. Tokios molinės vinys būdingos šumerų ir kai kurioms kitoms Mesopotamijos kultūroms, pradedant III tūkstantmečiu pr. m. e.
Panašiais moliniais kūgiais, irgi smeigiamais į sienas, šumerai puošdavo statinių sienas. Lauke kyšančios dalys būdavo nudažomos tam tikromis spalvomis, o kūgiai, susmeigti tam tikra tvarka, sudarydavo iškilas spalvotas mozaikas.
Malaizijos futbolo varžybos 2018 m.
Malaizijos futbolo varžybos 2018 m.
Pozicijos turas po turo
{{legend|size=90%|gold|Lyderis}} {{legend|size=90%|#ffcccc|Iškritimas}}
Finalo rungtynės
--
---
Stasys Lipskis
Stasys Lipskis (g. 1941 m. liepos 11 d. Kuršėnuose, Šiaulių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, literatūros kritikas, publicistas.
Biografija
Mokydamasis vakarinėje mokykloje dirbo Kuršėnų tarybiniame ūkyje, Kuršėnų rajkoopsąjungoje, Pavenčių vartotojų kooperatyve. 1959 m. baigė Kuršėnų darbo jaunimo vidurinę mokyklą.1962–1967 m. dirbo laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijoje. 1967 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką. 1968–1973 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijos Literatūros kritikos skyriaus vedėjas. 1974–1983 m. Lietuvos kino studijos, Lietuvos valstybinio kinematografijos komiteto vyr. redaktorius, LSSR rašytojų sąjungos literatūros konsultantas, žurnalo „Nemunas“ redakcijos darbuotojas. 1983–1988 m. leidinio „Naujos knygos“, 1989–1990 m. ir 1993–1994 m. žurnalo „Knygnešys“ vyr. redaktorius. 1994–1997 m. Lietuvos kultūros ministerijos Literatūros ir leidybos skyriaus viršininkas. 1991 m. įsteigė leidyklą „Žuvėdra“.
Nuo 1972 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 2003 m. lapkričio 20 d. Vilniuje įkurto Kuršėniškių klubo prezidentas.
Kūryba
Išleido gyvenimo ir kūrybos apybraižų, sudarė straipsnių rinkinių, pasikalbėjimų su lietuvių rašytojais. Su Henriku Šablevičiumi parašė meninio filmo „Mažos mūsų nuodėmės“ (1979 m., pagal Raimondo Kašausko to paties pavadinimo romaną, rež. H. Šablevičius) scenarijų. Pagal jo scenarijus sukurti dokumentiniai filmai „Rankos“ apie Eduardą Mieželaitį ir „Dienoraštis be datų“ apie Justiną Marcinkevičių.
Bžozuvka Korona
Bžozuvka Korona  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Čarna Bialostockos ir apie 25 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Skapiškio ežeras
Skapiškio ežeras (arba Mirabalėlis) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, Skapiškio vakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,28, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 87,5 m. Rytinis ir vakarinis krantai plačiai užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse plyti pievos, krūmynai, dirbami laukai. Pietiniame krante įrengtas paplūdimys, įsikūręs Dailiūnų kaimas.
Susidarė nusekus Mituvos ežerui ir iškilus dugno aukštumai. Vakaruose su Mituvos ežeru jungia to paties pavadinimo upė, kurios vaga prieškariu patiesinta ir pagilinta (Lėvens upės baseinas). Sparčiai senka ir pelkėja.
Arminas Lipšys
Arminas Lipšys (1937 m. gegužės 14 d. Laumalės, Kretingos valsčius – 2006 m. sausio 23 d. Hiutenfeldas, Vokietija) – Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas.
Biografija
Organizavo Vokietijoje vykusius svarbiausius Europos lietuvių renginius – IV Pasaulio lietuvių jaunimo kongresą 1979 m., Europos lietuvių dienas 1989 m., t. p. Europos lietuviškųjų studijų savaites (nuo 1993 m.), kurį laiką vadovavo labdaros draugijai, rėmusiai Lenkijos lietuvius.
Londonas
Londonas  – Vakarų Europos miestas, Anglijos ir Jungtinės Karalystės sostinė įsikūrusi šalies pietryčiuose abipus Temzės upės, į vakarus 80 km nuo Temzės estuarijos. Pagal gyventojų skaičių tai didžiausias Jungtinės Karalystės ir trečias pagal dydį Europos žemyno miestas, kuriame 2020 m. vidurio duomenimis Londono regione gyveno 9 milijonai žmonių. Londono aglomeracijoje 2011 m. gyveno 9,78 milijonai, Londono metropolyje 2019 m. rugsėjyje – 14,37 milijono žmonių. Oficialiai Londonas, arba jo didžioji dalis – Didysis Londonas nėra gavęs miesto statuso, bet jo centrinėje, istorinėje dalyje esantis Londono Sitis bei Vestminsteris turi miestų statusą. Kitos trys savivaldybės turi karališkųjų savivaldybių statusą, tai – Kensingtonas ir Čelsis, Kingstonas prie Temzės ir Grinvičas. Įskaitant anksčiau paminėtus 2 miestus ir 3 karališkas savivaldybes, Londoną sudaro dar 28 savivaldybės, arba iš viso 33 administraciniai dariniai.
Miesto istorijoje buvo begalė reiškinių, dariusių įtaką visai Europai: angliškasis renesansas, pramonės revoliucija, gotikos atgimimas. Miesto branduolys – senasis Londonas, vis dar išlaikantis savo nuo viduramžių išlikusias ribas. Nuo XIX amžiaus Londonu imta vadinti ir aplink jo istorinį branduolį Londono Sitį ir Vestminsterį esančias gyvenvietes. Didžiausia Anglijoje aplink istorinį Londono Sitį ir Vestminsterį buvusi gyvenviečių aglomeracija buvo suformuota į Didįjį Londoną, kuris dabar išskiriamas kaip atskira Anglijos grafystė su administracine teritorija, su savo meru ir asamblėja, kuri reziduoja Sautvorke.
Londonas yra vienas iš svarbiausių finansų bei komercinių centrų pasaulyje. Londono Sityje nuolatos gyvena tik apie 11,5 tūkst. (2011 m. duomenimis) žmonių, bet kas dieną darbui atvyksta virš 300 tūkst. žmonių, kurie daugiausia darbuojasi finansų sektoriuje. Londono Sityje veikia daugybės įmonių biurai, vien bankų – daugiau kaip 500. Antras mieste pagal tokią svarbą ir nuo 1987 metų pradėtas perstatyti – yra Canary Wharf rajonas, kuriame dirba apie 105 000 žmonių (2014 m. duomenimis) bei įsikūrę daug didžiausių pasaulio bankų, draudimo, teisinių paslaugų, audito ir mokesčių konsultavimo bendrovių ir atstovybių.
Taip pat miestas yra įtakingas politikos, mokslo, pramogų, kultūros, prekybos, žiniasklaidos, mados bei meno srityse. Centriniame Londone yra įsikūrę daugiau nei pusės didžiausių Jungtinės Karalystės įmonių, kurios patenka į didžiausiųjų šimtuką (FTSE 100), štabai, kuriuos čia taip pat įsteigė daugiau nei šimtas didžiųjų Europos įmonių. Miestas yra pagrindinė šalyje turistų lankoma vieta, o jų išlaidos kasmet siekia maždaug 15 milijardų svarų. Londone vyko 1908, 1948 ir 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės.
Didysis Londonas turi keturis pasaulinius paveldo objektus: Elžbietos bokštą, istorinę Grinvičo gyvenvietę, Karališkuosius botanikos sodus ir teritoriją, kuriai priklauso Vestminsterio rūmai, Vestminsterio vienuolynas ir Šventosios Margaritos bažnyčia. Bakingamo rūmuose reziduoja Monarchas, Dauningo gatvė 10 – Ministras Pirmininkas.
Pavadinimo kilmė
Miesto vardo kilmė nėra aiški. Nors yra pateikiama įvairių kilmės versijų, tačiau nė viena nėra akivaizdžiai arčiau tiesos. Dažniausiai pateikiamos su keltais susijusios hipotezės, nors neatmestina, kad pavadinimo kilmė siekia ir laikus iki keltų:
Istorija
Beveik prieš du tūkstantmečius (apie 43–50 m.) miestą įkūrė romėnai, valdant imperatoriui Tiberijui Klaudijui Neronui (41–54 m.), ir pavadino jį Londinium. Miestavardžio reikšmė turi kelis aiškinimus; manoma, kad romėnai lotynizavo jau buvusį keltiškąjį vietovės pavadinimą, kildinamą iš asmenvardžio Londinos, turinčio šaknį lond 'laukinis'. Kita teorija šį žodį kildina iš senųjų europiečių kalboje vartoto upėvardžio, kurį vėliau iš jų perėmę keltai. Upėvardžio reikšmė buvusi 'tekanti (plati) upė'.
Nuo IV a. vidurio Londonas buvo svarbus romėnų Britanijos politinis centras, nuo VII a. pr. anglų karalystės sostinė. Nuo XI a. pabaigos – XII a. pradžios jau žinomas kaip oficialioji Anglijos sostinė, nuo 1707 m. – Didžiosios Britanijos.
Geografija ir gamta
right|250px|thumb|Apie 1300 metų Londono planas. Dabar ši teritorija kairiajame Temzės upės krante priklauso Londono Sičio savivaldybei Didysis Londonas yra vienas didžiausių pagal plotą miestų pasaulyje. Miesto teritorija aprėpia 1579 kv. kilometrus. Pagrindinis miesto geografinis akcentas yra Temzės upė, tekanti miesto teritorija iš pietvakarių į rytus ir visa savo vaga yra laivuojama. Lyguma pasižymintį Temzės slėnį supa Parlamento, Adingtono ir Primrouzo kalvos. Kadangi miestui besikuriant ir plečiantis tolyn nuo istorinio centro nebuvo per didelių gamtinių kliūčių, miesto išplanavimas išliko beveik apskritos formos.
Seniau Temzė buvo daug platesnė ir gilesnė, o jos vaga ėjo pelkėtu kraštovaizdžiu. Ekstensyviai statant užtvankas upės vaga susiaurėjo. Dauguma mažesnių upių ir upelių, sutenkančių į Temzę Londone, yra prijungtos prie vandentiekio sistemos. Temzė – potvynių upė, tad miestas neretai nukenčią jai patvinus. Potvyniai per laiką ypač išryškėjo, kadangi tektoniniu požiūriu Britanija grimzta pietuose ir kyla šiaurėje. 1974 m. pastačius Thames Barrier užtvanką Vulviče vandens lygis buvo sureguliuotas. Svarstoma, kad ateityje upės žemupyje galimai prireiks įrengti dar vieną užtvanką. Temzės upę kerta keletas tunelių ir tiltų, kurių vienas – Londono tiltas.
Klimatas
Londone klimatas švelnus, pagal Kiopeno klimato klasifikaciją – jūrinis. Vasaros mažai lietingos, pakankamai saulėtos, dažnai pasitaiko tvankios su dienos metu įšylančia apie 22°C-26 °C temperatūra. Perkūnija retas reiškinys, dažniausiai silpna ir panašiai pasitaikanti tiek žiemomis, tiek vasaromis.
Gyvūnija
Londone dažniausiai pasitaikančios paukščių rūšys: uoliniai karveliai, keršuliai, pietiniai purpeliai, liepsnelės, juodieji strazdai, mėlynosios zylės, didžiosios zylės, ilgauodegės zylės, juodosios zylės, juodosios varnos, šarkos, euraziniai kėkštai, dagiliai, kikiliai, eršketžvirbliai. Vis dar gana dažni, arba tam tikru metų laiku pastebimi varnėnai ir naminiai žvirbliai, nors 2019 m. duomenimis, Londono naminių žvirblių populiacija per pastaruosius 24 metus sumažėjo 71 procentu. Labai įprastos yra ir Kramerio žieduotosios papūgos, kurios yra invazinė rūšis.
Iš Londono žinduolių rūšių yra labai įprastos rudosios lapės, bei dvi invazinės rūšys – pilkosios žiurkės ir pilkosios voverės – visos rūšys plačiai paplitusios per visą Londoną. Ričmondo parke jau 400 metų laisvėje gyvena danielių banda. Per visą Londoną galima sutikti mažiausiai 8 šikšnosparnių rūšis, tai: šikšniukai nykštukai, sopraniniai šikšniukai, Natuzijaus šikšniukai, rudieji nakvišos, vandeniniai pelėausiai, Natererio pelėausiai, rudieji ausyliai ir vėlyvieji šikšniai.
Parkai ir sodai
Londonas tituluojamas viena žaliausių Europos sostinių. Virš 14 000 ha miesto teritorijos užima parkai, sodai, miškingos vietovės. Trys iš aštuonių karališkųjų parkų įsikūrę Londone: Haid parkas centrinėje dalyje, Kensingtono sodai vakarinėje dalyje ir Redžentsparkas šiaurinėje dalyje. Į šiaurę nuo Redžentsparko esanti 78 metrus iškilusi Primrouzo kalva yra populiari vieta pasigėrėti Londono panorama.
Kju sodai dėl milžiniškos augalų kolekcijos yra įrašyti į UNESCO paveldą.
Administracinis suskirstymas
1986–2000 m. laikotarpiu nebuvus bendros miesto tarybos kiekvienas Londono rajonas rūpinosi administraciniais reikalais atskirai. Rajonuose vis dar išlikę dalis vietos savivaldos teisių. Pavyzdžiui, kiekvieno rajono valdžia savaip sprendžia renovacijų ir kitų viešųjų paslaugų klausimus.
Londonas administraciškai skirstomas į 33 rajonus, kurių kiekvienam vadovauja į miesto tarybą išrinkti nariai, išskyrus Londono Sitį kuris turi nepriklausomos savivaldybės statusą, nepavaldžią Didžiojo Londono grafystei ir turi atskirą savo valdžią, merą, policiją. Panašų statusą kaip ir Londono Sitis turi ir Vestminsteris.
Londoną administruoja centrinė Didžiojo Londono institucija, kurią sudaro meras ir asamblėja. Tokia sistema įvesta 2000 m.
Architektūra
thumb|Hamptono dvaro rūmai Londone vyrauja įvairių stilių architektūra. Daugelio viešų pastatų, tokių kaip Londono nacionalinė galerija ir prašmatnių namų statybai naudotas Portlando akmuo, kuris yra klinties atmaina. Centrinėje miesto dalyje mažai pastatų, išlikusių po 1666 m. Didžiojo Londono gaisro. Tarp jų – Londono Taueris, keletas išlikusių Tiudoro stiliaus pastatų, romėnų laikų griuvėsių. Tarp Tiudoro stiliaus pastatų žymiausi – dar XVI a. pr. kardinolo Tomo Volsio pastatyti Hamptono dvaro rūmai.
Architektūrinio paveldo pavyzdžiai – XVII a. sero Kristoferio Reno projektuotos bažnyčios, neoklasikinio stiliaus Londono karališkoji birža ir Anglijos bankas, XX a. statyti Old Bailey, Batersio elektrinė ir gyvenamųjų namų kvartalas Barbikanas.
Gyventojai
left|225px|thumb|[[Pikadėlio aikštė, 2004 m.]] left|225px|thumb|[[Oksfordo gatvė, 2006 m. gruodis]] left|225px|thumb|[[Trafalgaro aikštė, 2014 m. rugpjūtis]] Londono gyventojus sudaro įvairiausių kultūrų ir religijų žmonės, kurie kalba daugiau nei 300 skirtingų kalbų. 2014 m. bendra Didžiojo Londono apgyvendinta teritorija buvo antra pagal dydį Europos Sąjungoje su 8 538 689 gyventoju, jį lenkė tik Paryžius, kurio teritorijoje tuomet gyveno daugiau nei 12 milijonų gyventojų.
1997–2006 m. Londono užsienyje gimusių žmonių populiacija išaugo nuo 1 630 000 iki 2 288 000 (31 %). Pasak 2007 m. apskaičiavimų, 69 % miesto gyventojų yra baltaodžiai, 14,8 % – azijiečių kilmės, 10,5 % – juodaodžiai, o likę yra maišyti arba priklauso kitoms etninėms grupėms.
2011 m. surašyme 48,4 % Londono gyventojų teigė esą krikščionys, 12,4 % – musulmonai, 5 % – hinduistai, 1,8 % – judėjai, 1,5 % – sikhai, 1 % – budistai, 0,5 % – kitų religijų atstovai, 20,7 % – be religijos, o likę 8,5 % į klausimą neatsakė.
Transportas
Viešojo transporto tinklas yra vienas iš labiausiai išplėtotų pasaulyje. Londono oro erdvė yra judriausia tarp visų pasaulio miestų ir jį aptarnauja 6 oro uostai – Gatviko, Stanstedo, Lutono, Sautendo ir miesto ribose esantys Londono Sičio bei Hitrou oro uostai. Londono Hitrou oro uostas yra užimčiausias oro uostas visoje JK. Taip pat užimčiausias Europos oro uostas ir penktas pasaulyje pagal pervežamų keleivių srauto kiekį. Iš jo vykdomi tiesioginiai (su nutupimais) ar persėdimais tolimi skrydžiai į Rytų ir Pietryčių Aziją (Tokiją, Honkongą, Singapūrą), Šiaurės Amerikos vakarų pakrantės miestus (Los Andželą) bei Australiją (Sidnėjų).
Londone veikia vienas seniausių pasaulyje miesto metro, kurio ilgis 402 kilometrai (įskaitant dalis, nutiestas į užmiesčio Esekso, Bakingamšyro, Hartfordšyro grafystes – viso 270 stočių). Nuo 2007 metų veikia Londono viršžeminis geležinkelis, jo ilgis 86 kilometrai su 83 stotelėmis. Nuo 1987 metų rytų Londone kursuoja automatiniai Doklandų lengvieji traukinukai, jų linijų ilgis 34 kilometrai bei yra 45 stotelės. Nuo 2000 m. gegužės mėnesio vėl atkurta tramvajų linija ir joje veikia 38 stotelės, tarp kurių rieda 24 tramvajai.
Dėka gero ir tankaus geležinkelių tinklo, Londonas turi gerą susisiekimą su priemiesčiais bei kitais pagrindiniais šalies miestais, kuriuos jungia šalies geležinkeliai. Mieste yra 366 traukinių stotys, įskaitant du didelius, intensyvaus traukinių judėjimo geležinkelio mazgus – Clapham Junction bei Willesden Junction. Iš Sent Pankras geležinkelio stoties Eurostar traukiniai kursuoja į Paryžių ir Briuselį.
Londone bene vienas geriausių, patogiausių pasaulyje ir su tankiu tinklu autobusų transportas. Mieste daug taksi. Temzės upėje kursuoja keleiviniai ir turistiniai laivai, priklausantys taip vadinamam London River Services, viso yra pastatyti 25 jų terminalai. Nuo 2012 m. birželio 28 d. rytiniame Londone per Temzės upę nutiestos kabelinės gondolos, vadinamos Emirates Air Line.
Sportas
Per miesto istoriją Londone surengtos net 3 vasaros Olimpinės žaidynės – 1908 m. Londone vyko IV vasaros olimpinės žaidynės, 1948 m. – XIV vasaros olimpinės žaidynės, ir 2012 m. XXX vasaros olimpinės žaidynės. Tai pirmasis miestas, kuriame surengtos trys Olimpinės žaidynės. 2012 m. Londono vasaros olimpinės žaidynės Lietuvos sportininkams buvo sėkmingiausios per visą šalies istoriją. Mieste taip pat 1966 m. vyko VIII pasaulio futbolo čempionatas, o 1996 m. ir X Europos futbolo čempionatas.
Populiariausias sportas Londone – futbolas. 2021–2022 m. sezono metu šeši Londono klubai varžėsi aukščiausioje lygoje. Mieste taip pat populiarus regbis. Londono Vimbldonas taipogi garsėja kasmet vykstančiu Vimbldono teniso čempionatu.
Nuo 1981 m. mieste vyksta kasmetinis Londono maratonas.
Mutala
Mutala (SV Motala) – miestas pietryčių Švedijoje, Esterjotlando provincijoje. Jis yra įsikūręs tiesiog ant Veterno ežero kranto.
Istorija
Miesto teisės Esliovui buvo suteiktos 1823 m.
Gyventojai
2005 metais mieste gyveno 29 798 žmonės.
FK Vindava
„Vindavos“ futbolo klubas, dar vadintas Ventspilio „Vindava“, bei „Vindava“ – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Ventspilio.
Istorija
Klubas įkurtas 2007 m. kovo 30 d.
Padavė parašką ir dalyvavo 2007 m. Pirmoje lygoje. Debiutantai tapo 2007 m. Pirmos lygos nugalėtojais ir pateko į 2008 m. Virsliga (aukščiausią lygą).
2008 m. sezone žaidė Latvijos aukščiausioje lygoje. 2008 m. pirmame etape žaidė visos dešimt ekipų, o vėliau kovas tęsė dviejose grupėse: geriausiųjų šešetukas kovojo dėl apdovanojimų, o likusios keturios kovojo dėl išlikimo. FK Vindava po pirmojo etapo buvo septinta ir kovojo dėl išlikimo. galutinėje komandų rikiuotėje liko aštuntoje vietoje ir išvengė kritimo iš lygos, bet po sezono dėl finansinių sunkumų iš Virsliga čempionato pasitraukė.
2009 m. sausio 12 d. paskelbta, kad komanda išformuojama. Klubo vadovybė vylėsi dirbti su vaikais, tačiau 2010 m. kovo 10 d. klubas galutinai likviduotas ir nutraukė bet kokią veiklą.
Spalvinė gama
Juoda ir geltona spalvos.
MKE Ankaragücü
Ankaros „Ankaragücü“ – Turkijos futbolo klubas, įkurtas Stambule, vėliau persikėlęs į Ankarą.
Istorija
1910 m. rugpjūčio 31 d. buvo įkurtas Turan Sanatkarangücü. 1959 m. pateko į šalies aukščiausią lygą. 1972 ir 1981 m. iškovojo Turkijos futbolo taurę.
2011–2012 m. sezone Superlygoje liko aštuonioliktoje vietoje ir po sezono iškrito į žemesnį divizioną.
2012–2013 m. sezone Pirmoje lygoje liko aštuonioliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2016–2017 m. sezone tapo Antros lygos nugalėtojais ir buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
2017–2018 m. sezone Pirmoje lygoje užėmė antrą vietą ir pateko į Superlygą.
Nuo 2018–2019 m. rungtyniavo Superlygoje, tačiau ilgam joje įsitvirtinti nepavyko. 2020–2021 m. sezone liko devynioliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Buta Butės rajonas
Buta-Butės rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 1 767 km². Administracinis centras – Buta Butė.
Administracinis suskirstymas
Buta Butės rajonas padalintas į:
5 apygardos
Maniškės
Maniškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Inturkės.
Buta Butės rajonas
Administracinis suskirstymas
10 vietinių bendruomenių tarybų
Ehimės prefektūra
Ehimės prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi šiaurės vakarinėje Šikoku salos dalyje. Sostinė – Macujama.
Istorija
Iki Meidži reformų, prefektūra buvo žinoma kaip Ijo žemė. Iki Heian laikotarpio, čia daugiausia gyveno žvejai ir jūreiviai, kurie vis turėdavo atremti piratų ir mongolų atakas.
Po Sekigaharos mūšio, Tokugavos šiogūnas, atidavė žemę sąjungininkams, tarp kurių buvo ir Kato Jošiakira, pastatęs Macujamos pilį.
Geografija
thumb|250px|Ehimės prefektūros žemėlapis Ehimės prefektūra šiaurėje turi pakrantę su Japonų vidine jūra, rytuose ribojasi su Kagavos ir Tokušimos, pietuose – su Kočio prefektūromis.
Prefektūroje yra aukštų kalnų. Pačiuose prefektūros vakaruose esantis Sadamisakio pusiasalis yra siauriausias pusiasalis Japonijoje.
Miestai
Ehimės prefektūroje yra 11 miestų:
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai pagal apskritį.
Miestų ir miestelių susijungimai
Nuo 2003 m. balandžio 1 d. įvykdyta 18 sujungimų. Paskutinis įvykdytas 2005 m. rugpjūčio 1 d., kai Mimos, Cušimos ir Jošidos miesteliai, buvę Kitauvos apskrityje, buvo prijungti prie Uvadžimos miesto.
Sportas
Ehimės prefektūroje esti šios sporto komandos.
Futbolo:
Beisbolo:
Didysis amerikietiškasis romanas
Didysis amerikietiškasis romanas – sąvoka, vartojama nusakyti tam tikru JAV istorijos laikotarpiu parašytą romaną, kuris geriausiai atspindi gyvenimą JAV. Frazė kilo pilietinio karo metu nuo John William DeForest parašyto romano, kurį pirmą kartą išspausdino The Nation 1868 m. sausio 9 d. Šiuo metu didysis amerikietiškasis romanas yra labiau simbolinis, laikomas Šventuoju Graliu - įkvėpimo šaltiniu. Taip pat laikoma, kad geriausios JAV knygos parašytos praeityje, kai buvo skiriamas didžiojo amerikietiško romano titulas.
Didžiuoju amerikietišku romanu laikomi tokie kūriniai kaip Nathaniel Hawthorne The Scarlet Letter, Herman Melville Moby-Dick, Mark Twain Adventures of Huckleberry Finn, F. Scott Fitzgerald The Great Gatsby, Thomas Pynchon Gravity's Rainbow, Saul Bellow The Adventures of Augie March, John Steinbeck The Grapes of Wrath, William Faulkner The Sound and the Fury, John Dos Passos U.S.A. trilogy, Harper Lee To Kill a Mockingbird, Kurt Vonnegut Slaughterhouse-Five, J. D. Salinger The Catcher in the Rye ir Jack Kerouac On the Road.
Mormono knyga
Mormono knyga –  – 1827 metais Džozefas Smitas (Joseph Smith Jr.) išvertė senovės metraščių rinkinį, ilgą laiką buvusį paslėptą Kumoros kalvoje. Mormono knygą Lietuvoje galima gauti nemokamai Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčios susirinkimu namuose, arba skaityti internete bei mobiliesiems įrenginiams su Androis ir iOS sistemomis skirtoje programėlėje Evangelijos biblioteka (Gospel Library).
Originali Mormono knyga yra išversta į anglų kalbą (vėliau išversta į 92 kitas kalbas, taip pat ir į lietuvių).
Turinys
Mormono Knyga susideda iš šių dalių, vadinamų knygomis:
Religinė vertė
Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčios nariai (pastarųjų dienų šventieji, arba mormonai) Mormono Knygą laiko Šventuoju Raštu, vienu iš keturių bažnyčios standartinų raštų knygų: Biblijos, Mormono Knygos, Doktrinos ir Sandorų ir Brangiojo perlo. Jos turinys vertinamas dėl joje užrašytų pranašysčių apie pastarasias dienas, žmogaus likimą po mirties, Biblijos mokymus apie Evangelijos principus patvirtinančius senovės pranašų ir Kristaus pasekėjų pamokslus. Kartu su Biblija mormonai šią knygą naudoja kasdienėse Raštų studijose ir pamoksluose.
Santrauka
Mormono Knyga, tai senovės Amerikos civilizacijų religinis metraštis. Pasak šio metraščio, viena šių civilizacijų kilo iš žmogaus, vardu Lehis, apie 600 m. prieš Kristaus gim. su šeima palikusio Jeruzalę. Jie keliavo link jūros, pastatė laivą ir vandeniu pasiekė Ameriką.
Mormono Knygoje aprašoma, kaip savo tarnavimo senovės Amerikos gyventojams metu Jis įkūrė savo Bažnyčią lygiai taip pat kaip ir Senajame pasaulyje.
Metraštis liudija, kad po Kristaus apsilankymo žmonės taikiai ir vieningai gyveno beveik 200 metų.
Laikui bėgant, daugelis atitolo nuo Kristaus mokymų. Tarp jų įsiviešpatavo nedorybė, o prasidėjęs naikinantis karas galutinai pražudė visą tautą.
Vienas iš paskutinių raštininkų senovės Amerikos pranašas, vardu Mormonas, sutrumpino šimtmečius apimančius Raštus ir glausčiau juos perrašė ant auksinių plokštelių.
Mormonas šį sutrumpintą metraštį perdavė savo sūnui Moroniui, paskutiniam žinomam žuvusios tautos atstovui, kuris, artėjant gyvenimo pabaigai, plokšteles užkasė kalvos papėdėje, vietovėje, kuri dabar yra žinoma kaip Niujorko valstija.
Pjoltelas
Pjoltelas – miestas Italijoje, Lombardijoje, Milano provincijoje. Jis yra 14 km į šiaurės rytus nuo Milano. Savivaldybė sudaro šios dalys : Limito, Sedžiano ir Rugacesio.
Transcendentinė meditacija
thumb|200px|right|Maharšis Mahešas Jogis (2007 m.) thumb|200px|right|Transcendentinės meditacijos centras Vlodrope, Nyderlanduose
Transcendentinė meditacija arba T.M.  – 1955 metais Maharšio Mahešo Jogio sukurtas meditacinis judėjimas. Jo mokymas, dar vadinamas Kūrybinio intelekto mokslu, remiasi klasikiniais jogos principais, skirtais numaldyti kūną ir protą. Taip pat naudojamos mantros, kurias guru perduoda kiekvienam nariui – šis, siekdamas įgyti reikiamą sutelktį kasdien tyloje turi kartoti gautąją mantrą. Priešingai nei klasikinėje jogoje, Transcendentinėje meditacijoje šios technikos laikomos universaliomis, nereikalaujant adeptų keisti gyvenimo būdą, laikytis askezės.
Labiausiai vakaruose Transcendentinę meditaciją išpopuliarino grupė „The Beatles“.
Vaiškoniai
Vaiškoniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Pagirių, 11 km į šiaurės rytus nuo Šėtos. Šalia Vaiškonių yra Šumeros aukštupys. Keliai į Pagirius, Sangailus, Joknius. Išlikę Vaiškonių dvaro statiniai.
Istorija
1565 m. minimas Vaiškonių dvaras. XIX a. pab. Vaiškonius sudarė Belinskiams priklausęs palivarkas, Gintautams ir Romanovams priklausęs dvaras (Pagirių valsčius), taip pat Vaiškonių kaimas (Šėtos valsčius).
Tarybiniais metais priklausė Pagirių apylinkei, buvo Pagirių sodininkystės tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė. 1968 m. prie Vaiškonių prijungti Grobelkos ir Pagojų kaimai.
Žymūs žmonės
thumb|left|250px|Buvusio dvaro statinys thumb|left|250px|Buvusio dvaro statiniai
Windows Phone
Windows Phone – „Microsoft“ korporacijos sukurta operacinė sistema, skirta išmaniesiems telefonams bei kitiems mobiliesiems įrenginiams. Ši sistema pakeitė „Windows Mobile“ ir „Zune“ sistemas. Šioje sistemoje yra įdiegta nauja „Metro“ dizaino kalba. Pirmą kartą sistema pasirodė „Windows Phone 7“ telefone 2010 m. spalį.
Paskutinė sistemos versija yra Windows 10 Mobile, pasirodžiusi 2015 m. „Windows Phone“ operacinė sistema tesudaro 2 % išmaniųjų telefonų rinkos.
Piandžas (miestas)
Piandžas (iki 1931 m. Saraj Komaras, iki 1936 m. Baumanbadas, iki 1963 m. Kirovobadas) – miestas pietvakarių Tadžikistane, Chatlono provincijoje, Piandžo dešiniajame krante, Afganistano pasienyje. Miestas išsidėstęs 252 km nuo Dušanbės. Keliai į Kurgantepą ir Kuliabą. Medvilnės pramonė. Piandžas miesto statusą įgijo 1953 m.
Didysis hipopotamas
Didysis hipopotamas, arba begemotas (Hippopotamus amphibius) – hipopotaminių (Hippopotamidae) šeimos stambus žinduolis. Tai stambiausias dabar gyvenantis porakanopis. Šis augalėdis pusiau vandens žinduolis laikomas vienu agresyviausių pasaulio gyvūnų. Gyvena Afrikoje. thumb|left|Didžiojo hipopotamo paplitimas. Žalia – paplitęs dabar, raudona – išnaikintas.
Gabrieliškis
Gabrieliškis – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Laičių.
Istorija
1711 m. minimas Skiemonių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Ten pat tas kaimas 1737 m. užrašytas dviem vardais: Gečionys, kitaip Gabrieliškis.
Šumera
Šumera – upė Kėdainių rajone; Obelies dešinysis intakas. Prasideda ties Dargužiais (rajono šiaurės rytuose), 14 km nuo Ramygalos, teka į pietvakarius. Įteka į Obelį 24 km nuo jos žiočių, ties Žemaisiais Kapliais, 4 km į vakarus nuo Šėtos.
Intakai: Juodupis, Ringa (abu kairieji).
Vidutinis nuolydis – 102 cm/km.
Upėvardis (dar žinomas kaip Šiumera) yra neaiškios etimologijos, sietinas su šumas („nuvirimas, putos, nuoviras“).
Jambuto
Jambutò  – trijų ežerų pavadinimas Rusijos šiaurėje:
Katinavos piliakalnis
Katinavos piliakalnis – prūsų piliakalnis prie Katinavos kaimo (Stalupėnų apskritis, dab. Zavety, Kaliningrado sritis).
Istorija
Manoma, kad ant stovėjo nadruvių Cattotven pilis. Kai kurie tyrinėtojai su ja sieja istorijos šaltinių minimą Otholien, arba Otholichien (Aukštuolyčių), pilį, kurią 1274 m. sugriovė Vokiečių ordinas. Apie piliakalnį užrašyta padavimų, pasakojančių ant jo buvus pagonišką šventyklą.
Plačialapis švendras
Plačialapis švendras (Typha latifolia) – švendrinių šeimos, švendrų genties augalas. Paplitęs šiaurės pusrutulyje, vidutinių platumų, subtropikų ir tropinėje juostoje. thumb|left|300px|Pavienis švendras su subrendusia burbuole. Ant burbuolės stiebo nuo padžiūvusio lapo matyti pūkų juosta, panaši į burbuolę sudarančius pūkus Aukštis 1,5 – 3 m. Lapų plotis 2 – 4 cm. Vasaros pabaigoje suformuoja rudą burbuolę. Auga paežerėse, supelkėjusiose, dažnai užliejamose vietose.
Laidavimas
Sutarties forma
Laidavimo sutartis turi būti rašytinė. Rašytinės formos nesilaikymas laidavimo sutartį daro negaliojančią.
Marigo
Marigo  – miestelis Karibuose, Prancūzijai priklausančioje Šv. Martyno salos pusėje; Sen Marteno valdos administracinis centras. Yra vakarinėje salos pakrantėje, prie Marigo įlankos, kalvų papėdėje. Yra jūrų uostas (keltas į Angiliją, kruizinių laivų stotis), Princesės Julianos tarptautinis oro uostas (pasižymi tuo, jog lėktuvai leidžiasi tiesiai virš paplūdimio). Išvystytas turizmas – gausu viešbučių, kavinių, turgelių. Yra XVIII a. tvirtovės liekanos.
Istorija
Ilgą laiką Marigo buvo nedidelis žvejų kaimas, bet iškilo Liudviko XVI valdymo metais pastačius karinę tvirtovę.
Vakašų kalbos
Vakašų kalbų santykis su kitomis kalbomis neaiškus – bandomos sieti su eskimų-aleutų arba algonkinų-ritvanų kalbomis. Kalboms būdinga priebalsių įvairovė, ilgi ir trumpi balsiai, agliutinacija, priesagų gausa ir vidinės fleksijos.
Silkeborg IF
Silkeborgo IF – Danijos futbolo klubas iš Silkeborgo.
Vakašų kalbos
Kalbos
Visos vakašų kalbos negausios, sparčiai nykstančios. 1975 m. buvo ~8000 kalbančiųjų, 2014 m. – vos 600.
Valakija
Valakija − istorinė sritis Rumunijos pietuose, tarp Karpatų kalnų, Dunojaus ir Sireto upių.
Olto upė skiria Valakiją į 2 dalis: Munteniją (centras − Bukareštas) ir Olteniją (centras − Krajova). Į Valakijos sudėtį įeina Ardžešo, Breilos, Buzėjaus, Dimbovicos, Dolžo, Goržo, Jalomicos, Mehedincio, Olto, Prahovos, Teleormano, Vilčos apskritys.
Istorija
106−271 m. Valakijos teritorija, kurioje gyveno dakų gentys, buvo Romos provincijos Dakijos dalis.
III a. pabaigoje čia buvo įsiveržę gotai ir gepidai, IV−VI a. − hunai ir avarai. VI a. Valakijoje įsikūrė slavai.
VIII a. pabaigoje − X a. didesnioji Valakijos dalis įėjo į pirmąją Bulgarijos valstybę. XIII a. dalis Valakijos priklausė Aukso ordai. Nuo 1324 m. Valakija tapo nepriklausoma feodaline kunigaikštyste. XV a. ji pripažino Turkijos sultono siuzerenitetą, mokėjo jam duoklę, o XVI a. buvo prijungta prie Osmanų imperijos.
Po 1716 m. Valakijos kunigaikščiais buvo graikai fanariočiai. XVIII a. sustiprėjo kova su svetimšaliais ir vietos feodalais; XIX a. ji virto nacionaliniu išsivadavimo sąjūdžiu. Po 1821 m. Valakijos sukilimo graikų fanariočių valdžia žlugo.
Toosa
Graikų mitologijoje Toosa – nereidė ar Forkino ir Keto dukra, viena iš Poseidono meilužių. Ji buvo kiklopo Polifemo motina.
2009 m. Japonijos visuotiniai rinkimai
2009 m. Japonijos visuotiniai rinkimai – Japonijoje rugpjūčio 30 d. vykę rinkimai į Atstovų rūmus. Tai buvo 45-tieji rinkimai nuo jų vykdymo pradžios 1890 m. Jų metu buvu išrinkta 480 parlamentarų, naudojant mišrią rinkimų sistemą: 300 vienmandatėse apygardose pagal mažoritarinę ir 180 daugiamandatėse apygardose pagal proporcinę.
Rinkimuose laimėjo lig tol opozicijoje buvusi Demokratų partija, gavusi 308 vietas. Po jų sekė Liberalų demokratų partija, užsitikrinusi 119 vietų. Tai buvo pirmieji rinkimai pokarinėje Japonijos istorijoje, po kurių liberaldemokratai prarado dominuojančios partijos vietą Atstovų rūmuose.
Rezultatai
Galutiniai rinkimų rezultatai:
Tolyginis tiesiaeigis judėjimas
Tolyginis tiesiaeigis judėjimas - kūno judėjimas tiesia trajektorija, kai jo poslinkiai per bet kuriuos lygius laiko tarpus yra vienodi.
Greitis
Tolyginio tiesiaeigio judėjimo greičiu vadinamas pastovus dydis, lygus kūno poslinkio per bet kurį laiko tarpą ir to laiko tarpo santykiui.
Poslinkis
Iš greičio formulės galime išreikšti tiesiai ir tolygiai judančio kūno poslinkį.
S=Vt
Projekcija koordinačių ašyje
Žinant kūno poslinkį nesunku rasti jo projekcijas koordinačių ašyse, o kartu ir tolygiai judančio kūno koordinatę. Tiesia trajektorija judančio kūno padėčiai nustatyti reikia vienos koordinatės.
X=X_o+V_x*t
Grafinis tolyginio tiesiaeigio judėjimo vaizdavimas
Judantys kūnai erdvėje užima vis naują padėtį. Norint susidaryti išsamesnį vaizdą apie kūno judėjimą per ilgesnį laiko tarpą, reikia žinoti jo padėtį skirtingais laiko momentais. Kaip ją nustatyti?
Išanalizuokime kelyje dažnai pasitaikančią situaciją. Tarkime, kad lengvojo automobilio greitį ir padėtį pasirinktos koordinačių ašies Ox atžvilgiu stebėjo policininkas. Policininkas nagrinėjo lengvojo automobilio judėjimą, atskaitos kūnu pasirinkęs kelių policijos postą. Kas sekundę fiksuodamas automobilio koordinatę bei greitį, jis gavo tokios duomenis:
Iš lentelėje pateiktų duomenų galime sužinoti lengvojo automobilio padėtį bei judėjimo pobūdį. Laikui bėgant automobilio greitis nekito, t. y. lengvasis automobilis važiavo tolygiai.
Greičio grafikas
Pagal lentelėse pateiktus duomenis nubraižykime lengvojo automobilio greičio grafiką. Tam tikslui pasirinktu masteliu Ox ašyje atidėkime laiką, praėjusį nuo jo atskaitos pradžios, Oy ašyje - atitinkamą kūno greitį.
Vaizdas:G grafikas.jpg
Poslinkio grafikas
Remdamiesi greičio grafiku, galime sužinoti kūno poslinkį. Ji lygi geltona spalva pažymėto stačiakampio plotui. Stačiakampio plotas lygus jo kraštinių sandaugai. Paveiksle viena kraštinė yra laiko projekcija, o kita greičio projekcija. Jų sandauga V*T yra ne kas kita, kaip poslinko projekcija.
S=V*T
Vaizdas:P_projekcija.jpg
Judėjimo grafikas
Grafiškai galima pavaizduoti ne tik kūno judėjimo greitį, bet ir patį judėjimą. Norint nubraižyti kūno judėjimo grafiką, reikia pasirinktu masteliu Ox ašyje atidėti laiką, praėjusį nuo jo atskaitos pradžios, Oy ašyje - atitinkamas kūno koordinatės vertes. Gautas judėjimo grafikas rodo, kaip kūno koordinatė priklauso nuo laiko. Grafike vaizduojamas automobilio judėjimas, nubraižytas pagal lentelėje pateiktus duomenis. Kūno tolyginio tiesiaeigio judėjimo grafikas yra tiesė.
thumb|500px|left
Vitu
Vitu sultonatas, dar žinomas kaip Vitulandas, Suahililandas – istorinė valstybė, egzistavusi 1858–1923 m. Rytų Afrikoje, dabartinės Kenijos pajūryje (Lamu apskrityje).
Raida
thumb|left|Vitu gyvenvietė 1890 m. Vitu gyvenvietė įkurta kaip Patė sultonato kolonija XIX a. viduryje, kuomet Patės salos sultonas Ahmad ibn Fumo Bakari migravo į žemyną ir įsikūrė ten. Jo valdomos teritorijos apėmė nedidelį pajūrio ruožą, iš viso turėjusį apie 3000 km² ploto.
Kadangi sultonatas nuolat patyrė grėsmę iš Zanzibaro sultonato, kuris bendradarbiavo su Britų imperija, Vitu sultonas pasiprašė prieglobsčio vokiečių. 1885 m. gegužės 27 d. Vokietijos atstovai broliai Denhardtai pasirašė sutartį su sultonu, kuria Vitu tapo Vokietijos protektoratu. Vokiečių valdžia, tačiau, buvo silpna.
1890 m. Britų imperijai ir Vokietijai pasirašius Heligolando–Zanzibaro sutartį, Vokietija perleido britams Vitu protektoratą mainais už Helgolando teritoriją. Vietiniai sultonato gyventojai nebuvo patenkinti šiuo sprendimu, bijojo britų viešpatavimo ir dėl to sukilo. Britai surengė pirmąją ekspediciją, kurios metu sultonas Fumo Bakari ibn Ahmad pabėgo. Vietoj jo į sostą pasodintas Bwana Shaykh ibn Ahmad, kuris tituluotas šeichu ir padarytas Zanzibaro sultono vasalu.
1891 m. Bwana pakeitė brolis Fumo Umar ibn Ahmad. Tačiau šio brolis Fumo Oman ibn Ahmad, įsitvirtinęs Jongeni gyvenvietėje, netrukus vėl pradėjo maištą prieš britus. Pasipriešinimas buvo gerai organizuotas, todėl britai patyrė sunkumų naujai užimdami kraštą. 1895 m. jiems pavyko sutramdyti maištininkų pajėgas ir sugrąžinti į sostą sau lojalų Fumo Umar. Po šio mirties sultonatas buvo panaikintas ir paverstas Kenijos protektoratu.
Tejatejanengas
Tejatejanengas – miestas, esantis Berea rajone, Lesote. Tejatejanengas yra Berea rajono sostinė. Gyventojų – 75 115 (2005 m.). Tejatejanengas yra 40 kilometrų į šiaurę nuo šalies sostinės Maseru.
Istorija
Futbolo klubas buvo suformuotas 1934 m.
Mažasis Antavilio ežeras
Mažasis Antavilio ežeras - ežeras Lietuvoje, Vilniaus miesto šiaurrytinėje dalyje, Antavilių gyvenvietėje. Kranto linija labai vingiuota. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,14 km, plotis - iki 0,12 km. Altitudė 121,1 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse įsikūrę sodų bendrijos, įkurtos kapinės. Ežerą prateka Antavilio upelis iš pietryčiuose telkšančio Antavilio ežero link pietvakariuose tekančios Neries.
Ignas Lapienis
Ignas Lapienis (1891 m. vasario 13 d. Antanašėje Rokiškio raj. – 1960 m. lapkričio 16 d. Biržuose) – pedagogas, rašytojas prozininkas.
Biografija
Dirbo fabrikuose Rygoje, mobilizuotas į kariuomenę kariavo Pirmojo pasaulinio ir Rusijos pilietinio karo frontuose, po karo grįžęs į Lietuvą raštininkavo, mokytojavo Pabiržėje. Jo iniciatyva 1944 m. įkurta Pabiržės progimnazija.
Pirmieji vaizdeliai išspausdinti žurnale „Iliustruotoji Lietuva“ 1924 m. Vėliau rašė ir stambesnius kūrinius, bet nespausdino, perrašinėjo ir tobulino, spaudai atidavė tik išėjęs į pensiją. Proza – daugiausia beletrizuoti vaikystės ir Pirmojo pasaulinio karo laikų atsiminimai, dominuoja socialinė tematika.
Kromeržyžas
Kromeržyžas – miestas Zlyno krašte, Rytų Moravijoje, Čekijoje. Kromeržyžo rajono administracinis centras. Per miestą teka Morava.
Miesto įžymybė – barokiniai vyskupų rūmai. Taip pat yra renesansinė rotušė (nuo 1611 m.), Šv. Mauricijaus bažnyčia (XIII a.), miesto parkas ir muziejus.
Istorija
Pirmoji gyvenvietė atsirado dar Didžiosios Moravijos laikotarpiu. Kaimas primą kartą paminėtas 1110 m., kai jį įsigijo Olomouco vyskupas Jonas II. Dėl savo padėties kelių prekybinių kelių sankirtoje gyvenvietė greitai augo ir 1207 m. gavo turgaus teisę. 1266 m. vyskupo Bruno von Schauenburg, kuris čia pastatė pilį, prašymu karalius Otokaras II paskelbė miestu, o 1290 m. vyskupas Theoderich von Neuhaus suteikė Brno miesto teises. Husitų karų metu miestą 1423 ir 1432 m. užėmė husitai ir jis laikytas radikaliausiu husitų miestu Moravijoje. Po to miesto savininkai daug kartų keitėsi, o 1456 m. miestas grąžintas Olomouco vyskupijai.
1465–1471 m. Kromeržyžas tapo karinės priešpriešos tarp Čekijos karaliaus Jiržio Podiebradiečio ir Vengrijos karaliaus Motiejaus Korvino centru, karas baigtas 1479 m. Olomouco taika. XVI a. pradžioje miestui priklausant vyskupui Stanislaus Thurzo, jis perstatė gotikinę pilį į Renesanso rūmus, kurie tapo pagrindine Olomouco vyskupų rezidencija. Valdant vyskupams Wilhelm Prusinovský ir Stanislaus Pavlovský miestas suklestėjo, tapo svarbiu Moravijos markgrafystės politiniu ir kultūriniu centru.
Trisdešimtmečio karo metu Kromeržyžą užėmus generolui Lennart Torstensson jis buvo visiškai sugriautas. Tik pradėjus valdyti vyskupui Karoliui II von Liechtenstein-Kastelkorn miestas ekonomiškai suklestėjo. Vyskupas atstatė miestą, nurodė įrengti gatves, vandentiekį ir kanalizaciją, pastatė vyskupo rezidenciją ir įsteigė pijorų gimnaziją. Vykstant Austrijos įpėdinystės karui 1742 m. Kromeržyžą užėmė Prūsijos kariuomenė, kuri pasitraukė 1752 m.
1885 m. Kromeržyže buvo susitikę imperatoriai Pranciškus Juozapas I ir Aleksandras III.
Pentinblakės
Pentinblakės (Alydidae) blakių pobūrio blakių šeima. Lietuvoje gyvena tik viena šios šeimos atstovė.
Paprastoji pentinblakė (Alydus calcaratus) (Linnaeus, 1758)
Blakės ilgis 10-12 mm. Kūnas pailgas, pilkai rudos, juosvos spalvos. Ant pilvelio (iš viršaus) yra stačiakampio formos oranžinės spalvos dėmė, kuri gerai matoma kai blakė skrenda. Pilvelio kraštai papuošti baltomis dėmėmis. Antenos pilkai rudos arba juodos, paskutinis (ketvirtas) segmentas yra išlenktas. Ant užpakalinių kojų poros blauzdų yra po 3 spyglius. Suaugėliai pamėgžioja vorus medžiojančias vapsvas - pompidus, ypač kai šokinėja žeme ieškodamos maisto.
Šios blakės yra fitofagai (augalėdės), dažniausiai minta ankštiniais augalais, ypač prožirniais, nors yra pastebėtos maitinantis ir dvėseliena. Šios blakės ypač gerai ir greitai skraido. Dažniausiai randamos smėlėtuose viržynuose, sausose pievose su retais krūmokšniais.
Žiemoja suaugusios blakės, pavasarį poruojasi, deda kiaušinėlius. Nimfos suauga iki vidurvasario. Vėlesnių stadijų nimfos panašios į skruzdėles ir yra pastebėtos gyvenant kartu su skruzdėmis skruzdėlynuose. Kol kas dar neaišku, kodėl jos taip daro. Kai kurie mokslininkai mano, kad nimfos skruzdėlynuose žiemoja. Suerzintos ar besigindamos blakės skleidžia labai nemalonų kvapą.
Paplitusi visoje Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje.
Smogoruvka Goniondzka
Smogoruvka Goniondzka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Goniondzo, 14 km į šiaurės rytus nuo Monkų ir 48 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Rubcovskas
Už 40 km į šiaurės vakarus nuo miesto yra Lebežjės kurortas, kur gydoma druskomis ir kumysu.
Istorija
Įkurtas 1886 m. kaip Rubcovo kaimas. 1915 m. nutiestas geležinkelis Novonikolajevskas–Semipalatinskas. 1927 m. suteiktos miesto teisės.
Gabriškė
Gabriškė – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pilviškių. Veikia Gabriškės kapinės.
Varnų ežeras
Varnų ežeras – 2007 m. Lietuvoje, studijoje „Ketvirta versija“ sukurtas kino filmas vaikams, 61 min. trukmės. Premjera Lietuvoje – 2007 m. gegužės 9 d.
Siužetas
Istorija apie keturis berniūkščius, kurie slepiasi nuo suaugusiųjų primestų taisyklių apgriautoje sovietinėje karinėje teritorijoje, šalia NATO aviacijos bazės. Tai juosta apie vaikišką vienatvę ir smalsumą, siekiant įveikti priešą, eiti draudžiamu keliu, keršyti. Tai bandymas kino kalba žaismingai kalbėtis su vaikais apie juos pačius. Filmas nufilmuotas kaip suaugusio žmogaus vaikystės atsiminimas – spalvos išblukusios, melsvos, per vieną dieną įvyksta daugybė dalykų ir t. t.