cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gadliauskas
Gadliauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Zhu De
Raudonosios Armijos lyderis
right|thumb|200px|Džu De – Raudonosios Armijos lyderis Ilgojo žygio metu Džu De ir Džu Enlai organizavo tam tikrus mūšius kartu. Tačiau tai davė tik keletą teigiamų pasekmių, nes reali valdžia buvo Bo Gu ir Otto Brauno rankose. Dzunji konferencijos metu Džu palaikė Mao Dzeduno kritiką Bo ir Brauno atžvilgiu. Po konferencijos Džu bendradarbiavo su Mao ir Džu Enlajumi karinėse reikaluose. 1935 m. liepos mėn. Džu ir Liu Bočengas buvo su Ketvirtąja Raudonąja armija, o Mao Dzedunas ir Džu Enlai su Pirmąja Raudonąja armija. Kai pasirodė skirtumai tarp dviejų padalinių, Džang Guotao, Ketvirtosios Raudonosios armijos lyderis, privertė Džu vykti į pietinę šalies dalį. Ketvirtoji Raudonoji armija vos išgyveno pasitraukimą iš Sičuano provincijos. Po atvykimo į Jan-aną Džu vadovavo Raudonosios armijos atkūrimui pagal Mao politines rekomendacijas.
Gadliauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gadliauskienė (ištekėjusi moteris) ir Gadliauskaitė (mergautinė pavardė).
Zhu De
Raudonosios Armijos lyderis
Antrojo Kinijos-Japonijos karo ir Kinijos pilietinio karo metu Džu ėjo Vyriausiojo Raudonosios armijos vado pareigas, o 1940 m. kartu su Pengu Dehuai parengė ir organizavo Šimto pulkų puolimą. Iš pradžių Mao pritarė šiam puolimui. Tačiau vėliau Lušano konferencijos metu, Peng Dehuai buvo kritikuojanmas dėl šios kompanijos.
Gadliauskas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Zhu De
Vėlesnis gyvenimas
1940 m. Džu tapo Vyriausiuoju Liaudies išlaisvinimo armijos vadu, todėl palikuonys žiūri į Džu kaip į pagrindinį Liaudies išlaisvinimo armijos įkūrėją. Jis taip pat tarnavo kaip Kinijos Komunistų partijos pirmininko pavaduotojas (1956–1966) ir Kinijos Liaudies Respublikos pirmininko pavaduotojas (1954–1959). Džu vadovavo Kinijos armijai Korėjos karo metu. 1955 m. jam buvo suteiktas maršalo laipsnis. Po Lušano konferencijos Džu bandė apsaugoti Peng Dehuajų išsakydamas jam lengvą kritiką. Mao buvo nepatenkintas tokiu Džu elgesiu ir po konferencijos jis buvo atleistas iš Centrinės Karinės Komisijos pirmininko pavaduotojo posto iš dalies dėl savo lojalumo Pengui.
1969 m. balandžio mėn. kultūrinės revoliucijos metu Džu buvo atleistas iš Politbiuro Nuolatinio komiteto pareigų bei Nacionalinio Liaudies Kongreso veikla buvo sustabdyta. Tačiau dėl Džu Enlai paramos, Džu De nepatyrė žalos ir nebuvo įkalintas. 1969 m. rugpjūčio mėn. Lin Biao paskelbė, kad svarbūs armijos vadai privalo vykti į tolimas sritis dėl įtampos tarp Kinijos ir Sovietų Sąjungos. Džu De turėjo vykti į Guangdžou. 1973 m. Džu vėl grįžo į Nacionalinį Liaudies Kongresą.
Iki savo mirties, 1976 m. liepos 6 d., Džu buvo svarbus vyresnysis valstybės veikėjas. Jis mirė praėjus šešiems mėnesiams po Džu Enlai mirties ir tik prieš du mėnesius iki Mao Dzeduno mirties. Džu po trijų dienų buvo kremuotas, o vėliau palaidotas.
Česlovas Lukenskas
Česlovas Lukenskas (g. 1959 m. liepos 3 d. Panevėžyje) – Lietuvos dailininkas neoavangardistas.
Biografija
1984 m. baigė saksofono specialybę Lietuvos konservatorijoje. 1984–1987 m. dėstė Karmėlavos vidurinėje mokykloje, 1987–1992 m. – Kauno Juozo Gruodžio konservatorijoje. 1992–1996 m. Kauno estetinio lavinimo mokyklos „Anima“ direktorius, 1999–2000 m. Kauno Mato Šalčiaus vidurinės mokyklos, 1999–2002 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto direktoriaus pavaduotojas, nuo 2002 m. šio instituto dėstytojas.
Kūryba
Sukūrė asambliažų iš rastų daiktų, nepatvarių medžiagų, audinių, dervų, polimerų, lakų. Eksperimentavo veiksmo tapybos srityje, naudojo dažus ir organines medžiagas – galvijų kraują, kepenis, ugnį. Vienas pirmųjų Lietuvoje sukūrė instaliaciją („Persižvaigdžiavimas“ 1990 m.). Nuo 1989 m. su grupe „Post Ars“ surengė akcijų („Zatyšiai“ 1990 m., „Žmogus – krūmas“ 1992 m.), kuria objektus, instaliacijas („Autobusas“ 1995 m.), performansus, hepeningus, žemės meno („Partitūra“ 1993 m.), videomeno kūrinius.
Kūriniuose kelia socialines, filosofines, moralines, ekologines, politines problemas. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, galerija „Denkmalschmiede Hofgen Kaditzsche“ (Saksonija).
Ritele Suchė
Ritele Suchė  – kaimas Lenkijos rytuose, Ceranuvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Ceranuvo, apie 32 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 93 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Peikena
miniatiūra|250px|right|Peikenos miniatiūra|100px|left|Senovinė peikena (geležinė dalis) miniatiūra|250px|Darbas su peikena
Peikena – išaštrintas, kaltą primenantis metalinis strypas su medine arba plastmasine rankena. Paprastai naudojamas žvejų poledinės žūklės metu prakirsti 7-15 cm ledui. Tinkama iškirsti greitai eketę ploname lede, išvalyti per naktį užšalusią eketę ir pan. Jos pagalba esant reikalui (užkibus didelei žuviai) greičiau praplatinama jau išgręžta eketė. Įprasta, jog peikenas žvejai naudoja ant pirmo ledo, kai nebūtina su savimi turėti ledo grąžto.
Geležinės peikenos – neretas archeologų radinys tarp kitų žvejybos reikmenų piliakalniuose, senovės gyvenviečių kapinynų įkapėse.
Konstrukcija
Peikenos būna įvairaus svorio ir įvairių formų, kiekviena jų turi savo privalumus. Dažniausios yra tiesiomis rankenomis, apvalaus ar kampuoto skerspjūvio kirtikliais, bendro 1–1,4 m ilgio, 2–5 kg svorio. Sunkesne peikena sparčiau galima kirsti eketes. Siekiant patogiau transportuoti, peikenos daromos dviejų, trijų, kartais net keturių dalių, priklausomai nuo jos ilgio ir žvejo ūgio. Jos viena su kita jungiamos, paprastai susukant ar sumaunant atskiras dalis. Sudedamoji peikena, ją išrinkus ir sudėjus į apsauginį dėklą, yra iki 0,6 m ilgio.
Peikeną sudarančios pagrindinės dalys yra dvi: viršutinė dalis – rankena (kotas), kuri dažniausiai gaminama iš neapšąlančio medžio, plastiko, ir metalinė dalis – kirtiklis. Rankena gaminama kintančio skersmens, dažniausiai rutulišku galu, patogi laikymui rankoje. Prie kirtiklio tvirtinama kaip ir kastuvo – įstatant į movą arba įsukant sriegio pagalba. Rankena dažnai nudažoma raudona ar kita ryškia spalva, kad įrankis nepasimestų ant ledo ir sniege. Kirtiklio plienas turi būti tvirtas, ilgai išlikti aštrus. Svarbi kirtiklio skerspjūvio forma, smaigalio galandimo kampas, nuo ko keičiasi ne tik darbo našumas, tačiau ir ledo kirtimo pobūdis: ledas gali būti kertamas, skeliamas, skobiamas arba trupinamas. Nuo formos priklauso ir tai, kaip sklis kertamo ledo nuolaužos.
Kad kapojant eketę peikena nebūtų netyčia paskandinama, prie koto galo gali būti tvirtinamas gabalas virvės, kilpa prakišti rankai arba nedidelis skersinis elementas, galintis užsikabinti už eketės kraštų, grimztant išsprūdusiam įrankiui. Taip pat kai ledas silpnas, gali būti panaudota kaip gelbėjimo priemonė, suteikiant pagalbą įlūžusiam. Teigiama, kad jei ledas atlaiko 2–3 peikenos smūgius, jis išlaikys ir žveją.
Ochotsko jūra
right|250px
Ochotsko jūra ( <  – upė) – Ramiojo vandenyno baseinui priklausanti jūra. Nuo vandenyno ją skiria Kamčiatkos pusiasalis ir Kurilų salos.
Jūros plotas – 1 583 000 km²; giliausia vieta siekia 3372 m, o vidutinis gylis – 859 m.
Gadonas
Gadonas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gadonienė (ištekėjusi moteris) ir Gadonaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ludwigsparkstadion
Ludwigsparkstadion yra įvairios paskirties stadionas Sarbriukene, Vokietijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Pastatytas 1953 m. Jame telpa 35 303 žiūrovai. Namų rungtynes žaidžia 1. FC Saarbrücken futbolo klubas.
Stadione yra žaidusi Saro vyrų futbolo rinktinė.
Mis Pasaulis 1975
Mis Pasaulis 1975 – 25-oji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Wilnelia Merced iš Puerto Riko. Konkurse dalyvavo ligi tol rekordinis skaičius dalyvių.
Youth for Exchange and Understanding
Youth for Exchange and Understanding (YEU; YEU – International) - tarptautinė nevyriausybinė jaunimo organizacija. Ją įkūrė 120 jaunų žmonių iš 11 šalių 1984 m. rugpjūčio mėn. Strasbūre. YEU yra tarptautinė jaunimo organizacija, veikianti skėtiniu principu, skatina glaudų jaunimo iš skirtingų kultūrų, religinių bendruomenių, politinių sistemų bendradarbiavimą, siekia užtikrinti informacijos bei patirties sklaidą, tarpkultūrinį bendradarbiavimą, pilietiškumo skatinimą. YEU International tinklas vienija 31 nacionalinio lygmens jaunimo organizaciją Europoje bei Šiaurės Afrikoje, yra Europos jaunimo forumo narė.
YEU-International pagrindinė buveinė yra Portugalijoje, Faro mieste.
YEU Lietuva
Visuomeninė jaunimo organizacija „Jaunimo mainai ir bendradarbiavimas“ (JMB) – viena iš YEU nacionalinių atšakų. Organizacijos pagrindinė veikla yra projektai, seminarai, mokymai nacionaliniu ir tarptautiniu mastu bei jaunimo mainai. Lietuviškoji organizacijos atšaka buvo įsteigta Kaune ir aktyvią veiklą pradėjo 1996- ųjų birželį. Šiuo metu JMB vienija apie 40 tiek tarptautiniu, tiek nacionaliniu lygiu aktyvių narių. JMB nariai – 18-30 metų jaunimas. Nuo 2006 m. YEU Lithuania tapo pilnateise Lietuvos jaunimo organizacijų tarybos (LiJOT) nare.
JMB misija yra bendrai veiklai telkti jaunimą:
JMB logotipas (atnaujintas 2009 m.)
Vaizdas:Jmb_logo.jpeg
Puerto Suaresas
Puerto Suaresas  – miestas pietryčių Bolivijoje, Santa Kruso departamente, Pantanalyje, Brazilijos pasienyje. Germano Busčo provincijos centras. 22,0 tūkst. gyventojų. Šalia miesto eina Tamengo kanalas, jungiantis Kasereso ežerą ir Paragvajaus upę. Tai vienas pagrindinių šalies upių uostų. Per Pueto Suaresą eina kelias Santa Krusas-Korumba, yra oro uostas. Netoli miesto yra Mutuno geležies rūdos telkinys – vienas didžiausių neeksplotuojamų geležies telkinių pasaulyje.
Istorija
Puerto Suaresas įkurtas 1875 m.
Gelminės aklažuvės
Šeimoje yra 5 gentys, 30 rūšių.
Indėlis
Indėlis – banke padėti pinigai, santaupos, viena iš investavimo priemonių, leidžianti taupyti, laikyti pinigus banke ir tokiu būdu uždirbti pinigų. Bankai paprastai žmonėms moka palūkanas už padėtus indėlius. Kuo ilgesnė indėlio trukmė, tuo didesnės palūkanos mokamos už padėtą indėlį.
1985 m. Formulės 1 sezonas
1985 m. Formulės 1 sezonas buvo 36-tas FIA organizuotas Formulės 1 sezonas. Jis prasidėjo balandžio 7 d. ir baigėsi lapkričio 3 d. po 16-os lenktynių.
Sezono apžvalga
Šiame sezone nors vieną pergalę pelnė net aštuoni lenktynininkai. Daugiausiai - penkias - pergales pelnė prancūzas Alainas Prostas. Net 11 kartų prancūzas finišavo podiume ir nesunkiai pelnė čempiono titulą. Tarp ekipų puikiai pasirodė ir McLaren su Porsche varikliu, kurios lenktynininkai pelnė 6 pergales ir 12 podiumo finišų.
Indėlis
Indėlius priima visi Lietuvos bankai bei Lietuvos kredito unijos. Indėlių palūkanų dydis priklauso nuo indėlio trukmės, padėtos valiutos bei indėlio rūšies. Dauguma bankų turi nustatę minimalią indėlio sumą, kuri gali svyruoti nuo 100–500 Lt. Visos bankų už indėlius išmokėtos palūkanos Lietuvoje neapmokestinamos gyventojų pajamų mokesčiu. O pajamos iš parduotų akcijų, investicinių fondų ir obligacijų neapmokestinamos tik tada, jeigu asmuo šiuos vertybinius popierius išlaikė ilgiau nei vienerius metus.
1985 m. Formulės 1 sezonas
Sezono apžvalga
Sezonas išsiskyrė nauju greičio rekordu - Didžiosios Britanijos kvalifikacijos lenktynėse suomis Keke Rosbergas pasiekė vidutinį 257 km/val greitį. Tuo metu tai buvo greičiausias vidurkis.
Šiame sezone į Formulės 1 lenktynes sugrįžo Spa-Francorchamps trasa. Nors ir sutrumpinta dėl savo pavojingumo šeštajame dešimtmetyje, ji vistiek išliko dideliu iššūkiu lenktynininkams.
Indėlis
Indėlių rūšys
Pagrindinės indėlių rūšys – terminuotieji ir kaupiamieji indėliai. Už terminuotąjį indėlį klientui išmokamos nustatyto dydžio palūkanos arba termino pabaigoje, arba kiekvieną mėnesį. Už kaupiamąjį indėlį kiekvieną mėnesį palūkanos apskaičiuojamos ir pridedamos prie indėlio. Kitą mėnesį palūkanos skaičiuojamos jau nuo didesnės sumos. Taip pat gali būti atvirieji indėliai, iš kurio sąskaitos klientai gali paimti dalį lėšų arba papildyti indėlio sąskaitą nauju įnašu. Svarbiausios indėlio ypatybės – palūkanų dydis, jų apskaičiavimo ir išmokėjimo būdas. Palūkanų dydis priklauso nuo indėlio termino ir indėlio rūšies. Paprastai terminuotųjų indėlių palūkanos būna didesnės nei kaupiamųjų.
Terminuotasis indėlis
Terminuotasis indėlis – pinigų laikymas banke nurodant konkrečią trukmę (pvz., 1 mėn., 3 mėn., 12 mėn.). Tai priemonė laisvoms lėšoms investuoti pasirinktą laikotarpį ir už tai gauti iš anksto žinomas palūkanas. Pasibaigus pasirinktam terminuotojo indėlio laikui, išmokamos priskaičiuotos palūkanos bei indėlis.
Privalumai:
Trūkumai:
Kaupiamasis indėlis
Kaupiamasis indėlis – indėlių rūšis, skirta taupyti, kai sąskaitoje galite kaupti pinigus ją papildydami. Priskaičiuotos palūkanos kiekvieną mėnesį pervedamos į kaupiamojo indėlio sąskaitą ir kitą mėnesį palūkanos skaičiuojamos jau nuo didesnės sumos.
Trūkumai:
Einamasis indėlis
Einamasis indėlis – pinigų laikymas banke nenurodant konkretaus termino. Tokio indėlio palūkanos būna mažesnės už terminuotojo indėlio palūkanas.
Georg Jellinek
thumb|Georgas Jelinekas Georg Jellinek (g. 1851 m. birželio 16 d. Leipcigas, Vokietija – 1911 m. sausio 12 d. Heidelbergas) – austrų teisės teoretikas, teisės filosofas, teisės sociologas. Kartu su Hans Kelsen ir vengru Felix Somlo pagrindė austriškąjį teisės pozityvizmą.
Biografija
Georg Jellinek studijavo teisę, meno istoriją ir filosofiją nuo 1867 m. Vienoje. Baigęs toliau iki 1872 m. studijavo filosofiją, istoriją bei teisę Heidelberge ir Leipcige. 1872 apgynė disertaciją (tapo Dr. phil.) Leipcige (Socialinė etinė teisės, neteisės ir bausmės reikšmė, "Die sozialethische Bedeutung von Recht, Unrecht und Strafe"), 1874 m. – teisės disertaciją Vienos universitete, teisės mokslų daktaras, 1879 m. – habilitaciją; teisės filosofijos privatdocentas.
1881 m. tapo valstybinių teisės egzaminių komisijos nariu, 1882 m. paskelbė savo veikalą „Mokymas apie valstybių ryšius" . 1883 m. tapo ekstraordinariniu valstybinės teisės profesoriumi, 1889 m. – ordinariniu profesoriumi Bazelyje ir baigė dėstyti Austrijoje. 1891 m. bendrosios valstybinės teisės ir tarptautinės teisės profesorius Heidelbergo universitete. 1900 m. paskelbė savo pagrindinė veikalą „Bendroji valstybės teorija".
Masahiko Inoha
(g. 1985 m. rugpjūčio 25 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2011–2014 m., su ja dalyvavo 2014 m. pasaulio futbolo čempionate.
Saliniškis
Saliniškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Aiseto ežero pusiasalyje, 10 km į šiaurės rytus nuo Toliejų. Pasiekiamas keliuku, atsišakojančiu nuo vieškelio. Iš šiaurės rytų kaimą juosia ežeras Dumblelis.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Salinis.
Istorija
1666 m. priklausė Kazielai. XVIII a. – XIX a. pradžioje Molėtų klebono nuosavybė. 1764 m. gyveno bajoras Vincentas Eismuntas. 1873 m. priklausė Inturkės valstybiniam dvarui.
Kokšetau
Kokšetau arba Kokčetavas  – miestas šiaurės Kazachstane; Akmolos srities centras. Per Kokšetau eina Petropavlo–Karagandos geležinkelis ir plentas, yra oro uostas. Išvystyta chemijos, maisto, lengvoji pramonė. Galvijų ir avių auginimo regiono prekybos centras. Yra pedagogikos institutas, teatras, istorijos ir kraštotyros muziejus.
2022 m. 59,34 % miesto gyventojų buvo kazachai, 28,38 % – rusai.
Istorija
Pavadinimas kazachų kalba reiškia 'žydrasis kalnas'.
Miestas įkurtas 1824 m. kaip kazokų stanica. Miesto teisės suteiktos 1862 m.
1944–1997 m. – Kokšetau srities centras.
Vandenynų rūgštėjimas
thumb|right|320px|Vandenynų paviršiaus [[Vandenilio potencialas|pH pokytis nuo XVIII a. iki XX a. paskutinio dešimtmečio.]]
Vandenynų rūgštėjimas – pastovus Žemės vandenynų rūgštingumo didėjimas (pH mažėjimas), vykstantis dėl iš atmosferos sugeriamo anglies dioksido. Pagal apskaičiavimus, per laikotarpį nuo 1751 m. iki 1994 m. vandenynų paviršiaus vandens pH pakito nuo apytiksliai 8,179 iki 8,104.
Anglies ciklas
Dėl natūralaus anglies biogeocheminio ciklo, anglies dioksido koncentracijos didėjimas atmosferoje parodo anglies kiekio mažėjimą kitose ciklo dalyse (rezervuaruose) – biosferoje, litosferoje, hidrosferoje. Kai kuri žmonių veikla – žemės naudojimo pokyčiai (miškų kirtimas), iškastinio kuro deginimas, cemento gamyba – sudaro papildomą (greta natūralių) CO2 srautą į atmosferą. Dalis šio papildomo kiekio lieka atmosferoje, dėl ko didėja CO2 koncentracijos, dalis įsisavinama fotosintezę vykdančių augalų,, ir dalis ištirpsta vandenynuose. Teigiama, kad vandenynų sugeriama dalis sudaro apie ketvirtadalį antropogeninių emisijų
Vandenyje ištirpęs CO2 reaguoja su vandeniu, taip susidarant kelioms molekulių grupėms: CO2 molekulės, anglies rūgštis, vandenilio karbonato (bikarbonato) HCO3- ir karbonato CO32- jonai. Šių molekulių kiekių santykis vandenyje priklauso nuo jūros vandens temperatūros bei pH/šarmingumo.
Rūgštėjimas
Dėl vandenyje tirpstančio anglies dioksido, vandenyne padidėja vandenilio jono H+ koncentracijos (mažinamas pH). Palyginimui, dabartinis pH pokytis (tempas ir dydis) kai kurių mokslininkų prilyginamas 300 mln metų pokyčiui. Apskaičiuota, kad nuo pramoninės revoliucijos pradžios vandenynų paviršiaus pH sumažėjo šiek tiek mažiau nei 0,1 (kadangi pH skalė logaritminė, tai atitinka 25 % H+ kiekio padidėjimą), bei iki 2100 m. sumažės dar 0,3–0,5 vienetais, kadangi vandenynai sugeria daugiau antropogeninės kilmės CO2. . Pokyčio dydis priklauso ir nuo žmonijos progreso mažinant CO2 emisijas, bei ar bus taikomos technologijos pokyčio mažinimui. . Be to, nors vandenynai rūgštėja, jų vandens pH vis tiek aukštesnis nei tyro vandens (pH=7), tad šis kitimas taip pat gali būti apibūdinamas kaip vandenynų šarmingumo mažėjimas.
Nors didžiausi pokyčiai prognozuojami ateityje, NOAA mokslininkai jau yra aptikę ant Ramiojo Vandenyno šelfo ties Šiaurės Amerika didelį kiekį vandens su aragonito trūkumu, kas gali pakenkti jūrinėms ekosistemoms, kadangi daug jūros organizmų gyvena arba neršia šelfuose. . Greitesnio nei prognozuota rūgštėjimo požymiai taip pat aptikti ir vidutinių platumų pakrančių regionuose. .
Galimos pasekmės
Nors vandenynų CO2 sugėrimas padeda mažinti antropogeninių CO2 emisijų įtaką klimato kaitai, manoma, kad vandenynų pH sumažėjimas turės neigiamų pasekmių, ypatingai kalkiniams organizmams. Pastarieji naudoja kalcitą arba aragonitą savo kiautams arba griaučiams. Tarp šių organizmų yra ir autotrofų ir heterotrofų, jiems priklauso koralai, dygiaodžiai, vėžiagyviai, moliuskai ir kt.
Normaliomis sąlygomis, kalcito ir aragonito koncentracijos paviršiaus vandenyje būna pakankamos, nes aplinka persotinta karbonato jonais. Mažėjant vandens pH (didėjant H+), mažėja ir karbonato koncentracija, ir tai veda į kalcio karbonato struktūrų irimą. Tyrimai parodė, kad įvairiose jūrinių organizmų grupėse sąveikoje su padidėjusia anglies dioksido koncentracija, kalkėjimas sumažėja ir padidėja irimas. Kaip bebūtų, kai kurių kitų tyrimų rezultatai buvo priešingi, arba skyrėsi priklausomai nuo tiriamų rūšių. Dėl to galimos ekologinės vandenynų rūgštėjimo pasekmės dar nėra aiškios, tačiau tikėtina, kad daugumai kalkinių organizmų tai pakenks. Be poveikio kalkėjimui, CO2 gali pakenkti dauginimosi ir fiziologinėms funkcijoms (pvz., organizmo skysčių rūgštėjimas, hiperkapnija), bei netiesiogiai mažėjant organizmų maisto atsargoms, tačiau supratimas apie šiuos procesus jūriniuose organizmuose kol kas nėra pilnas.
Neskaitant biologinių pasekmių, manoma, kad tolimesnėje ateityje vandenynų rūgštėjimas sumažins karbonatų nuosėdų susidarymą bei jau egzistuojančias nuosėdas, dėl ko kaip tik padidės vandenynų šarmingumas. .
Monako deklaracija
2008 m. spalio mėn. 150 mokslininkų Monake pasirašė deklaraciją, kuria siekiama atkreipti dėmesį į vandenynų rūgštėjimą, pramintą visuotinio atšilimo „dvyniu“. Autoriai baiminasi, kad dešimtmečių bėgyje vandenynų rūgštėjimas pakenks jūrų organizmams, mitybos grandinėms, bioįvairovei bei žvejybai. Dėl poveikio mitybos grandinėms, vandenynų rūgštėjimas gali smarkiai paveikti komercinę žuvininkystę ir milijonų žmonių mitybą, sukelti koralinių rifų sunykimą, ir kt. Taip pat teigiama, kad kai kurios šiuo metu siūlomos kovos su klimato kaita „geoinžinierinės“ technologijos, kurios mažintų koncentraciją atmosferoje perkeliant CO2 į vandenynus, neįvertina vandenynų rūgštėjimo aspekto.
Ignas Dedura
Ignas Dedura (g. 1978 m. birželio 1 d.) – Lietuvos futbolininkas. Lietuvos rinktinės gynėjas.
Karjera
Pirmasis futbolininko profesionalus klubas buvo FBK Kaunas. Vėliau futbolininkas rungtyniavo Maskvos Torpedo ir Rygos Skonto ekipose. Nuo 2004 metų futbolininkas žaidė Spartako klube ir gana dažnai patekdavo į pagrindinę komandos sudėtį. 2009 m. pasibaigus sezonui I. Dedura paliko Maskvos klubą. 2010 m. kovo pradžioje pasirašė vienerių metų sutartį su Belgorodo „Salyut“ klubu,, tačiau 2010 m. rugpjūčio 18 d. paliko Belgorodo klubą. 2011 m. vasario 11 d. pasirašė dvejų metų kontraktą su Panevėžio „Ekrano“ klubu.
Trenerio karjera
2021 m. įgijo UEFA A trenerio licenciją.
Ritele Všolkai
Ritele Všolkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Ceranuvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Grotenburg Stadion
Grotenburg-Stadion yra įvairios paskirties stadionas Krėfelde, Vokietijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Stadionas pastatytas 1927 m. rugsėjo 18 d. Talpina 34 500 žiūrovų. Namų rungtynes žaidžia KFC Uerdingen 05 futbolo klubas.
Viktoras Valis
Viktoras Valis (, ; 1840 m. birželio 17 (29) d., Ropkojuose (prie Dorpato), Lifliandijos gubernija, Rusijos imperija – 1915 m. sausio 22 d., Petrograde, Rusijos imperija) – Rusijos imperijos valstybės veikėjas, kavalerijos generolas, Valstybės tarybos narys.
Gardino (1878–1879 m.), Charkovo (1879–1880 m.), Vitebsko (1880–1884 m.), Podolės (1884–1885 m.), Volynės (1885–1889 m.), Kursko (1889–1892 m.) ir Vilniaus (1901–1902 m.) gubernatorius. Sankt Peterburgo miesto viršininkas (1892–1895 m.), Vidaus reikalų viceministras, Atskirojo žandarų korpuso vadas (1902–1904 m.).
Biografija
Gimė ir augo Baltijos vokiečių šeimoje. Mokėsi Nikolajaus inžinierių mokykloje, vėliau – Inžinerinėje akademijoje. Už dalyvavimą kursantų riaušėse iš pastarosios aukštosios mokyklos buvo pašalintas. 1858 m. stojo tarnybos į Rusijos imperijos kariuomenę, 1861 m. tarnavo Pirmajame minuotojų bataljone Lenkijos Karalystėje, po to iki 1867 m. Smolensko ulonų pulke (taip pat Lenkijoje). Kaip generolo Fiodoro Bergo adjutantas dalyvavo malšinant 1863 m. sukilimą. Nuo 1865 m. kartu buvo patvirtintas tarnautoju ypatingiems reikalams prie Lenkijos karalystės generalinio policmeisterio. 1873–1876 m. paskirtas pulkininku ypatingiems pavedimams prie Varšuvos karinės apygardos kariuomenės vado. 1874 m. suteiktas flygeladjutanto laipsnis.
1878 m. paskirtas Gardino, vėliau – Charkovo, Vitebsko, Podolės, Volynės, Kursko gubernatoriumi. 1883 m. pakeltas į generolus majorus. 1892–1895 m. buvo skiriamas Sankt Peterburgo miesto viršininku. Po to Imperatoriaus kanceliarijoje buvo atsakingas už labdaringų įstaigų veiklą, vadovavo Ksenijos Aleksandrovnos moterų institutui. 1901–1902 m. skiriamas Vilniaus gubernatoriumi. 1902 m. Vilniuje išvaikė Gegužės 1-osios darbininkų demonstraciją, daug demonstrantų nukentėjo fiziškai. Už tai onuškietis Hiršas Lekertas surengė pasikesinimą į gubernatorių Viktorą Valį, pastarasis buvo peršautas. Jis buvo atšauktas į Sankt Peterburgą ir paskirtas Vidaus reikalų ministro pavaduotoju, kartu vadovavo ir Atskirajam žandarų korpusui. 1904 m. V.Valiui suteiktas kavalerijos generolo laipsnis, jis buvo paskirtas nariu į Valstybės tarybą (iki 1912 m.).
Įvertinimas
Rusijos imperijos:
Adomlaukiai
Adomlaukiai (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Adamshausen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Orlovka, ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Majakovskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas – lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1928 m. rugsėjo 29 d. prijungti Aukščionėliai (Auxionehlen, 1905 m. buvo 16 gyventojų), Austinėliai, Būdbaliai, Grytėnai (Grüntann, 1905 m. buvo 3 gyventojai), Lengiriai (Lengirren, 1905 m. buvo 53 gyventojai), Mažieji Mikšeliai (Klein Mixeln, 1905 m. buvo 16 gyventojų) ir Vildauershofas (Wildauershof, 1905 m. buvo 7 gyventojai). 1947–1993 m. Majakovskojės apylinkės kaimas.
Naujoji Lietuva (Rusija)
Naujoji Lietuva – Lietuvos revoliucinės socialistų liaudininkų partijos laikraštis, leistas 1915 m. sausio 4 d. – 1918 m. lapkričio 15 d. Petrograde, nuo 1918 m. Nr. 15 Maskvoje.
Istorija
Ėjo kartą per savaitę. Spausdino D. P. Vaisbruto spaustuvė Petrograde. Išėjo 20 numerių.
Spausdino politines apžvalgas, propagavo socialistų liaudininkų idėjas.
Redagavo P. Balys, A. Čerškus, Albinas Iešmanta, Mykolas Januškevičius, Antanas Sugintas.
Ričardas I Liūtaširdis
Ričardas I (žinomas kaip Ričardas Liūtaširdis,, , 1157 m. rugsėjo 8 d. – 1199 m. balandžio 6 d.) – Anglijos karalius nuo 1189 m. liepos 6 d. iki mirties. Taip pat buvo Normandijos ir Gaskonijos kunigaikštis, Airijos ir Kipro valdovas tuo pat metu.
Biografija
Dar prieš jam tampant karaliumi, dėl savo karinių sugebėjimų pasižymėjo kaip puikus karvedys. Būdamas vos 16 metų vadovavo armijai mūšyje prie Puatjė miesto Prancūzijoje, malšinant sukilimą prieš savo tėvą karalių Henriką II. Vadovavo krikščionių armijai Trečiajame Kryžiaus žygyje. Po Filipo Augusto išvykimo, efektyviai vadovavo žygiui ir laimėjo daug svarbių mūšių prieš musulmonų jungtines pajėgas, Saladiną.
Nors Ričardas I silpnai kalbėjo angliškai, joje praleido mažai laiko ir naudojo kaip pinigų šaltinį armijai paremti, jo pavaldiniai laikė Ričardą pamaldžiu herojumi. Ričardas I yra vienas iš nedaugelio karalių Anglijoje labiau prisimenamas pagal jo pravardę, nei pagal vardo skaičių.
Naujoji žiniasklaida
Naujoji žiniasklaida, arba naujosios medijos, dažniausiai atitinka turinį, pasiekiamą internetu pagal poreikį naudojantis bet kokiu skaitmeniniu įrenginiu ir kurį paprastai sudaro vartotojų atsiliepimai bei kūrybiškas dalyvavimas. Naujųjų medijų pavyzdžiais galima laikyti naujienų svetaines, tinklaraščius, vikius, kompiuterinius žaidimus ir socialinę žiniasklaidą. Esminė naujosios žiniasklaidos charakteristika yra dialogas. Naujoji žiniasklaida transliuoja turinį per ryšį ir pokalbį. Ji leidžia viso pasaulio žmonėms dalintis, komentuoti ir diskutuoti įvairiausiomis temomis. Skirtingai nei praeities technologijos, naujoji žiniasklaida yra pagrįsta interaktyvia visuomene.
Istorija
XX amžiaus šeštajame dešimtmetyje sąsajos tarp kompiuterinių skaičiavimų ir radikalaus meno ėmė stiprėti. Tik devintajame dešimtmetyje Alan Kay ir jo bendradarbiai iš PARC pradėjo teikti asmeninio kompiuterio skaičiavimo galimybės individui užuot leidę didelei organizacijai tam vadovauti. „Tačiau devintojo dešimtmečio pabaigoje ir dešimtojo pradžioje mes pastebime kitokią lygiagrečių sąryšių tarp socialinių pokyčių ir kompiuterių dizaino rūšį. Nors tai priežastiniais ryšiais nesusiję, konceptualiai yra logiška, jog Šaltasis karas ir kompiuterinio tinklo kūrimas vyko tuo pačiu metu.“
Iki pat devintojo dešimtmečio medijų teorija rėmėsi visų pirma spausdinimo ir analoginio transliavimo, kaip televizijos ir radijo, modeliais. Pastaruosiuos dvidešimt penkerius metus regime transformaciją į žiniasklaidą, kuri grindžiama skaitmeninių technologijų, pavyzdžiui, interneto ar kompiuterinių žaidimų, naudojimu. Tiesa, šie pavyzdžiai tėra maža naujosios žiniasklaidos dalis. Kompiuterių naudojimas pakeitė likusią „senąją“ žiniasklaidą, kas yra pastebima nuo skaitmeninės televizijos ir elektroninių publikacijų iškilimo. Net tradicinės žiniasklaidos formos, kaip spausdinimo mašina, buvo pakeistos pasitelkiant technologijas – tokias, kaip vaizdų manipuliavimo programa Adobe Photoshop ir maketavimo įrankiai.
Dėl šios priežasties mokslininkai Douglas Kellner ir James Bohman tvirtino, jog naujoji žiniasklaida, ypač internetas, suteikia galimybę atsirasti viešai demokratinei postmodernistinei sferai, kurioje piliečiai gali dalyvauti informatyviuose nehierarchiniuose debatuose ir išlikti ištikimi savoms socialinėms struktūroms. Šiems teigiamiems naujosios žiniasklaidos socialinės įtakos vertinimams prieštarauja Ed Herman ir Robert McChesney, kurie teigia, jog perėjimas prie naujosios žiniasklaidos leido išvysti, kaip kelios tarptautinės telekomunikacijų korporacijos pasiekė globalios įtakos lygį, kuris lig šiol buvo neįsivaizduojamas.
Kai kurie mokslininkai, kaip Martin Lister, pabrėžė tiek teigiamas, tiek neigiamas galimas ir esamas naujosios žiniasklaidos technologijų pasekmes. Jie teigia, jog dalis pradinio įnašo į naujosios žiniasklaidos teoriją yra kalta dėl technologinio determinizmo, kai žiniasklaidos poveikiai buvo nustatyti ne sekant sudėtingus socialinius tinklus, kurie valdė bet kurios technologijos plėtrą, finansavimą, implementaciją ir ateities plėtrą, o nustatyti pačios technologijos.
Remiantis argumentu, jog žmonės turi ribotą kiekį laiko, skirtą skirtingų medijų vartojimui, pakeitimo teorija tvirtina, jog tam tikros žiniasklaidos priemonės žiūrimumas ar skaitomumas veda prie mažesnio laiko kiekio, skirto kitai. Todėl naujosios žiniasklaidos, pvz., interneto, atsiradimas sumažina praleisto laiko kiekį vartojant esamą „senąją“ žiniasklaidą, kas ilgainiui lems tokios tradicinės žiniasklaidos galą.
Apibrėžimas
Nors naujoji žiniasklaida gali būti apibrėžta keliais būdais, knygos „The New Media Reader“ įžangoje Lev Manovich naująją žiniasklaidą apibrėžia pagal šiuos teiginius:
Globalizacija
Naujosios žiniasklaidos iškilimas taip pat iškėlė ir bendravimą tarp žmonių visame pasaulyje bei internetą. Tai leido žmonėms išreikšti save tinklaraščiuose, tinklalapiuose, vaizdo klipuose, paveiksluose ir kitose vartotojų sugeneruotose medijose.
Terry Flew teigė, jog „naujųjų medijų technologijų evoliucijos rezultatas yra globalizacijos atsiradimas“. Globalizacija yra paprastai apibrėžta kaip „daugiau nei veiklų plėtra už tam tikrų nacionalinių valstybių ribų“. Globalizacija sumažina atstumus tarp žmonių dėka elektrinių komunikacijų ir Cairncross išreiškia šį didelį vystymąsi kaip „atstumo žuvimą“. Naujoji žiniasklaida „radikaliai sunaikina ryšį tarp fizinės vietos ir socialinės vietos, padarydama fizinės lokacijos svarbą daug mažiau įtakingą mūsų socialiniams santykiams“.
Tiesa, naujosios žiniasklaidos aplinkos pokyčiai sukuria įtampą „viešosios sferos“ koncepcijoje. Pasak Ingrid Volkmer, „viešoji sfera“ apibrėžiama kaip procesas, per kurį viešoji komunikacija tampa restruktūrizuota ir dalinai išlaisvinta nuo nacionalinių, politinių ir kultūrinių institucijų. Ši globalizuotos viešosios sferos tendencija nėra tik apie tautos plėtrą pasaulyje, bet tai taip pat pakeičia santykį tarp visuomenės, žiniasklaidos ir valstybės.
„Virtualios bendruomenės“ kuriasi internete ir peržengia geografines ribas, panaikindamos socialinius apribojimus. Howard Rheingold apibūdina šias globalizuotas visuomenes kaip savarankiškai apibrėžtus tinklus, kurie primena tai, ką mes darome realiame gyvenime. „Žmonės virtualiose bendruomenėse juokauja ir ginčijasi, dalyvauja intelektualiose diskusijose, vykdo komerciją, planuoja, mąsto, liežuvauja, įsimyli, sukuria šiek tiek meno ir daug tuščiažodžiauja“. Anot Sherry Turkle, „sielos atradimas mašinoje gali visiškai pakeisti santykį tarp žmonių“. Naujoji žiniasklaida gali sujungti panašiai mąstančius individus visame pasaulyje.
Nors ši perspektyva siūlo, jog technologija lemia globalizacijos procesą, teiginiams, apimantiems technologinį determinizmą, įprastuose žiniasklaidos tyrimuose yra paprastai nepritariama. Vietoje to akademikai koncentruojasi į įvairovę procesų, kurių dėka technologijos yra finansuojamos, tyrinėjamos ir gaminamos, taip sudarydamos grįžtamąjį ryšį: technologijos yra naudojamos ir dažnai keičiamos pačių vartotojų, kas toliau daro įtaką procesams, kuruojantiems jų vystymąsi ateityje.
Manovich ir Castells tikino, jog kai masinė žiniasklaida „atitiko industrinės visuomenės logiką, kuri vertina atitikimą standartams vietoje individualumo“, naujoji žiniasklaida laikosi postindustrinės ir globalios visuomenės logikos, pagal kurią „kiekvienas pilietis gali susikurti savą gyvenimo būdą ir pasirinkti savo ideologiją iš didelio kiekio pasirinkimų. Vietoje tų pačių objektų propagavimo masinėje visuomenėje, dabar prekyba stengiasi taikytis į kiekvieną individualiai“.
Socialinių pokyčių priemonė
Socialinio judėjimo medijos turi turtingą istoriją, kuri kito sparčiu tempu nuo tada, kai naujoji žiniasklaida pradėta naudoti plačiai. Čiapaso (Meksika) Sapatistų Nacionalinė Išlaisvinimo armija buvo pirmasis didelis judėjimas, efektyviai naudojęs naująją žiniasklaidą oficialiems pranešimams ir organizacijai 1994 metais. Nuo tada socialiniai judėjimai naująją žiniasklaidą ėmė plačiai naudoti edukaciniais, organizavimo, komunikavimo ir panašiais tikslais. 1999 metų protestai Pasaulio Prekybos Organizacijos ministrų konferencijos metu tapo daro vienu proveržiu naujosios žiniasklaidos naudojime, kai ši tapo priemone socialiniams pokyčiams skatinti. PPO protestai naudojo medijas organizuoti pačiam įvykiui, informavimui ir komunikavimui su kitais protesto dalyviais, taip pat kaip alternatyvų informacijos šaltinį. Indymedia judėjimas taip pat kilo iš šių įvykių ir buvo gera priemonė informacijos demokratizavimui, kuris yra dar vienas plačiai aptariamas naujosios žiniasklaidos aspektas. Kai kurie mokslininkai į šią demokratizaciją žiūri net kaip į „radikalios, sociotechninės paradigmos, metančios iššūkį dominuojančiam, neoliberaliam ir technologiškai deterministiniam informacinių ir komunikacijos technologijų modeliui“ kūrimo indikaciją. Mažiau radikalus požiūris yra, jog žmonės naudojasi internetu siekdami sukurti „mėgėjišką“ globalizaciją, antineoliberalią ir centruotą į žmones, o ne kapitalo judėjimą. Chanelle Adams, interneto naujienų portalo The Media feministė redaktorė mano, jog yra svarbu teikti naujausią informaciją vien dėl to, kad jos indėlis į neengiančią feministinę veiklą liktų aktualus. Adams ir kitoms feministėms, skleidžiančioms savo žinutes visuomenei, naujoji žiniasklaida tampa itin svarbi siekiant pasiektį šį tikslą, kadangi ji leidžia žmonėms greitai pasiekti šio judėjimo naujienas. Žinoma, kai kurie yra skeptiški naujosios žiniasklaidos vaidmens socialiniuose judėjimuose atžvilgiu. Daug mokslininkų pabrėžia nelygias naujosios žiniasklaidos pasiekiamumo galimybes kaip kliūtį plataus masto judėjimuose, kartais net engiančią judėjimo dalį. Kiti skeptiškai dvejoja, kiek tai iš tikrųjų yra demokratiška ir naudinga socialiniams judėjimams.
Naujoji žiniasklaida taip pat naudojama mažiau radikaliuose judėjimuose, pavyzdžiui, nemokamų apkabinimų judėjime. Tinklalapiai, tinklaraščiai ir vaizdo įrašai internete naudojami judėjimo efektyvumui demonstruoti. Greta šio pavyzdžio, didelės apimties tinklaraščiai suteikė galimybę įvairiems požiūriams ir veikloms plisti bei gauti daugiau visuomenės dėmesio. Kitas pavyzdys yra tebevykstanti Tibeto laisvės rėmimo kampanija, kuri yra matoma eilėje tinklalapių bei turinti šiokių tokių sąsajų su grupe „Gorillaz“, kurių pagrindinis atlikėjas 2D vaizdo klipe „Gorillaz Bitez“ kartu su protestuotojais sėdi proteste. Dar vienas naujosios žiniasklaidos inicijuotas socialinis pokytis yra mados tendencijos ir subkultūrų atsiradimas.
Sekant mados tendencijas naujoji žiniasklaida taip pat skatina madingus socialinius pokyčius. Ledinio vandens kibiro iššūkis yra to pavyzdys. Siekiant rinkti pinigus šoninei amiotrofinei sklerozei, dalyviai yra nominuojami savo draugų Facebook ar Twitter socialiniuose tinkluose ir turi arba ant savęs užsiversti kibirą ledinio vandens, arba paaukoti ALS asociacijai. Tai tapo didžiule tendencija Facebook tinkle, leidžiančiame pažymėti būsimus nominantus naujame įraše. Vaizo įrašai greitai paplito po draugų naujienų srautus ir ši tendencija sparčiai paplito visame pasaulyje. Ji padėjo surinkti per 100 milijonų JAV dolerių aukų ir padidino aukų skaičių per 3500%.
Nacionalinis saugumas
Naujoji žiniasklaida taip pat neseniai tapo aktuali pasaulinei žvalgybos bendruomenei, nes ši medija yra lengvai pasiekiama elektroniniu būdu ir dėl to gali būti padirbta valdžios institucijų. Žvalgybos bendruomenes ypač domina Facebook ir Twitter socialiniai tinklai, dvi svetainės, kuriose vartotojai lengvai atskleidžia savo asmeninius duomenis, kurie vėliau yra atrenkami ir išsaugomi vėlesniam panaudojimui kuriant tam tikrų asmenų bylas.
Naujoji žiniasklaida taip pat yra svarbi tiek organizacijoms, tiek tautoms, norinčioms skleisti savo tikslus ir vertybes. Kai kurios bendruomenės mano, jog tai yra vienas iš „taikios evoliucijos“ požiūrių, kuris gali suardyti savos tautos vertybių tinklą ir galiausiai sukompromituoti nacionalinį saugumą.
Interaktyvumas
Atsiradęs dėl sparčios interneto prieigos taškų sklaidos, medijų skaitmenizacijos ir medijų susiliejimo, interaktyvumas tapo svarbiu terminu eilėje naujosios žiniasklaidos panaudojimo sričių. 1984 metais Rice naująją žiniasklaidą apibrėžė kaip komunikacijos technologijas, leidžiančias ar palengvinančias interaktyvumą tarp vartotojų ir interaktyvumą tarp vartotojo ir informacijos. Toks apibrėžimas tradicinės masinės komunikacijos vienas daugeliui modelį pakeičia galimybe egzistuoti daugelis daugeliui komunikacijos tinklui. Bet koks individas su tinkama technologija dabar gali kurti savo kompiuterinį turinį ir naudoti atvaizdus, tekstą, garso įrašus apie bet ką. Todėl naujų komunikacijos metodų susiliejimas su naujomis technologijomis pakeičia masinės komunikacijos modelį ir radikaliai pakeičia būdus sąveikauti ir bendrauti tarpusavyje. Darbe "What is new media? " Vin Crosbie apibūdino tris skirtingas komunikacijos medijų rūšis. Jis įsivaizdavo tarpasmeninę mediją kaip vienas kitam, masinę žiniasklaidą kaip vienas daugeliui ir naująją žiniasklaidą kaip individualizacijos mediją, arba daugelis daugeliui.
Kai mąstome apie interaktyvumą ir interaktyvumo sąvokos reikšmę, mes darome prielaidą, jog tai yra pastebima tik pokalbio akis į akį dinamikoje. Šis nuomonės apribojimas neleidžia mums įžvelgti interaktyvumo forumuose. Interaktyvumas egzistuoja ir tam tikruose programavimo darbuose, pavyzdžiui, kompiuteriniuose žaidimuose. Jis taip pat galimas ir tradicinėje žiniasklaidoje. Dešimtojo dešimtmečio viduryje filmų kūrėjai ėmė naudoti nebrangias skaitmenines kameras filmų kūrimui. Tai ir laikotarpis, kai išsivystė judančių paveikslų technologija, kuri leido būti peržiūrima kompiuterio ekrane kaip vaizdo įrašas. Ši naujosios žiniasklaidos technologijos plėtra tapo nauju metodu menininkams platinti savo darbus ir sąveikauti su pasauliu. Kitas galimas interaktyvumo aplinkas sudaro radijo ir televizijos pokalbių laidos, laiškai redakcijai, klausytojų įtraukimas į laidas ir kompiuterinis bei technologinis programavimas. Interaktyvi naujoji žiniasklaida tapo didele nauda kiekvienam, nes žmonės šiuolaikinių technologijų dėka gali išreikšti savo kūrybą daugiau nei vienu būdu ir nebelieka ribų mūsų kūrybiškumui.
Terry Flew teigia, jog „globali interaktyvių žaidimų industrija yra didelė ir auganti ir yra daugelio reikšmingų inovacijų naujosiose medijose priešakyje“. Interaktyvumas yra garsus internetiniuose kompiuteriniuose žaidimuose kaip „World of Warcraft“, „The Sims Online“ ir „Second Life“. Šie žaidimai, kurie yra naujųjų medijų tęsiniai, leidžia vartotojams megzti naujus ryšius ir patirti priklausomumo jausmą, kas viršija tradicines žemiškąsias ir dvasines ribas (pavyzdžiui, žaidėjai iš skirtingų pasaulio kraštų gali laisvai komunikuoti). Šie žaidimai gali būti naudojami siekiant atitrūkti nuo realaus pasaulio, kurti savo trokštamą gyvenimą. Will Wright, „The Sims“ kūrėjas, yra sužavėtas, kaip kai kurie žaidėjai taip prisirišo prie jo žaidimo, jog ėmė gyventi savo gyvenimą jame. Naujoji žiniasklaida sukūrė virtualias bendruomenes, kurios tampa virtualiais realaus gyvenimo tęsiniais. Sukūrus „Second Life“ ir „Active Worlds“ prieš tai, žmonės gali dar labiau kontroliuoti šį virtualų pasaulį, tokį, kur bet kas gali tapti realybe.
Dabar iškyla naujos naujųjų medijų formos, tokios, kaip antrosios kartos žiniatinklio tinklalapiai Facebook ir YouTube, taip pat kompiuteriniai žaidimai ir žaidimų konsolės jiems žaisti. Žaidėjai YouTube talpina vaizdo įrašus apie žaidimus, kuriuos jie mėgsta žaisti ir kuriuos žmonės mėgsta žiūrėti. Kultūriniai pokyčiai vyksta, nes žmonės gali įkelti vaizdo įrašus į socialinius tinklus ir taip skleisti informaciją visam pasauliui. Žaidimų konsolės Xbox One ir PlayStation 4 turi WiFi prieigą ir pokalbių kambarius daugumoje jų žaidimų, kas įgalina bendravimą tarp žaidėjų visame pasaulyje. Konsoles taip pat galima sujungti su YouTube tinklu, tad jei jos transliuoja/įrašinėja žaismą, viską iš karto galima įkelti į YouTube platformą ir parodyti tai visam pasauliui. Net senesnės žaidimų konsolės tampa naująja medija, nes YouTube galima žiūrėti tuos pačius žaidimų įrašus. Žaismas YouTube evoliucionuoja, nes kai kurie YouTube vartotojai gauna pinigus už jų įkeltą turinį. Kuo daugiau žmonių tampa YouTube vartotojais, tuo YouTube darosi populiaresnis ir tuo dažniau tampa tikru naujosios žiniasklaidos šaltiniu kartu su kompiuteriniais žaidimais ir konsolėmis. Šios konsolės populiarėja labiausiai, nes jos ne tik labiausiai pažengusios, bet dėl joms kuriamų žaidimų, kuriuos didžioji žaidėjų bendruomenės dalis nori pirkti, žaisti ir žiūrėti. Senesnės konsolės ir žaidimai taip pat gauna dalį populiarumo, tačiau daugiausiai dėl YouTube suteikiamos galimybės kelti turinį iš jų. Senesni žaidimai darosi populiarūs dėl keliamos nostalgijos ir senovinės grafikos bei žaismo, kas leido pamatyti, kaip senovinė technologija buvo geriausia savo laiku. Facebook taip pat padeda viskam populiarėti. Žmonės taip pat gali kelti tuos pačius vaizdo įrašus ir į Facebook. Šis socialinis tinklas yra daug didesnis su daug daugiau vartotojų, tad žmonės lygiai taip pat naudojasi Facebook siekdami skleisti savo kūrinius pasaliui. Šis Facebook ir YouTube naudojimas platinti kuriamam turiniui leidžia naujųjų medijų svajonei tapti realybe. Žaidimai su konsolėmis bei YouTube pradeda tapti geriausiais bei labiausiai paplitusiais dalykais naujųjų medijų industrijoje.
Industrija
Naujosios žiniasklaidos industrija siejasi su dauguma rinkos dalių tokiose srityse, kaip programinės įrangos ar žaidimų kūrimas, televizija, radijas, mobilieji telefonai, filmai, reklama ir marketingas, kur tam tikros industrijos siekia išlošti iš dvipusio dialogo su potencialiais vartotojais. Televizijos industrija siekdama išplėsti savo programą ir turinį naudoja naująsias medijas ir internetą kaip idėjų, koncepcijų ir intelektinių nuosavybių šaltinius. Reklamos industrija taip pat naudojasi naujųjų medijų sparčiu plitimu, t. y., didžiosios agentūros investuoja milijonus į atskirus interaktyvios reklamos filialus. Išpopuliarėjo interaktyvios interneto svetainės ir kioskai. Nemažai reklamos agentūrų turi atskirus skyrius naujųjų medijų tyrinėjimui. Viešųjų ryšių firmos taip pat naudojasi naująja žiniasklaida praktikuodamos interaktyvią viešųjų ryšių veiklą. Ši veikla apima socialinių tinklų panaudojimą, kas padeda pasiekti didelę žmonių masę.
Kartu su interneto iškilimu atsirado daug naujų karjeros galimybių. Prieš šį iškilimą, dauguma techninių darbų atrodė nuobodūs. Intenetas privedė prie kūrybingo darbo, į kurį žiūrima kaip į ramų ir įvairų tarp lyties, rasės ir lytinės orientacijos. Tinklalapių dizainas, žaidimų dizainas, internetinės transliacijos, tinklaraščių rašymas ir animacija – visa tai yra naujos karjeros galimybės, atsiradusios su šiuo interneto iškilimu. Iš pirmo žvilgsnio atrodo, jog naujųjų medijų sritis yra moderni, įdomi, kūrybiška ir laisva. Tačiau daug kas pamiršta, jog darbas šioje srityje yra varginantis. Dauguma dirbančių šioje srityje neturi nuolatinio darbo, o pats darbas tapo paremtas projektais. Didžioji dalis individų iš karto dalyvauja kelių projektų kūrime skirtingose kompanijose. Nepaisant didelio skaičiaus projektų, dirbantys šioje industrijoje gauna nedidelį atlyginimą, kas itin skiriasi nuo technologiškai išprususio milijonieriaus stereotipo. Iš išorės tai atrodo kaip gyvenimas be rūpesčių, nors iš tikro taip nėra. Naujųjų medijų darbuotojai dirba ilgai dėl menko atlyginimo ir praleidžia iki 20 valandų per savaitę ieškodami naujų projektų. Naujųjų medijų karjeros kaip egalitarinės ir bestresės aplinkos ideologija yra mitas. Tai yra žaidimas, kuriame reikia nuolat megzti naujas pažintis ir mokėti puikiai išnaudoti savo galimybes. Dauguma darbuotojų susiduria su darbo vietos nestabilumu. Nelygybė šioje srityje atsiranda dėl neformalumo ir lankstumo pačioje karjeroje ir darbe.
Jaunimas
Remiantis Kaiser Family Foundation penkerių metų intervalais (1998–99 m., 2003–04 m., ir 2008–09 m.) atliktais tyrimais, atsiradus technologijai, suteikiančiai prieigą prie medijų kone visą parą, laikas, kurį jaunimas praleidžia prie pramoginių medijų, sparčiai išaugo. Tai ypač pastebima tarp afroamerikiečių ir ispanakalbių. Šiandien, 8-18 metų amžiaus vaikai vidutiniškai skiria 7 valandas ir 38 minutes per parą (daugiau nei 53 valandas per savaitę) pramoginių medijų vartojimui – maždaug tiek pat, kiek laiko per dieną suaugę žmonės praleidžia darbe. Kadangi dauguma šio laiko praleidžiama naudojantis daugiau nei viena medijų terpe tuo pačiu metu, iš tikrųjų jaunimas suvartoja apie 10 valandų ir 45 minutes medijų turinio per dieną. Pasak Pew Internet & American Life Project, 96 % 18–29 metų amžiaus ir 75 % paauglių šiais laikais turi mobilųjį telefoną, 88 % kurių susirašinėja trumposiomis žinutėmis, 73 % amerikiečių paauglių, turinčių prieigą prie interneto, naudojasi socialiniais tinklais. Apklausus 25 tūkst. 9–16 metų amžiaus vaikų iš 25 Europos valstybių išsiaiškinta, jog dauguma nepilnamečių naudojasi socialiniais tinklais nepaisydami jų nurodyto amžiaus cenzo ir didelė dalis jaunimo neturi pakankamai įgūdžių saugiai naudotis socialiniais tinklais.
Mobiliųjų telefonų atliekamas vaidmuo nebesuteikia galimybės būti socialiai izoliuotiems ir net gali griauti santykius tarp žmonių. Telefonai aktyvuoja salą smegenyse, kuri yra siejama su meilės jausmu. Žmonės jaučia panašius jausmus savo telefonams kaip ir savo draugams, šeimai ar mylimiesiems. Nesuskaičiuojamas kiekis žmonių daugiau laiko praleidžia prie savo telefonų kitų žmonių apsuptyje užuot leidę laiką kartu su tais pačiais žmonėmis.