cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Algirdas Gailiūnas
Biografija
1967–1968 m. Joniškio rajono komunalinių įmonių kombinato meistras, 1968–1971 m. tarnavo TSRS kariniame jūrų laivyne, 1971–1972 m. Joniškio KMK kompresoristas, 1977–1978 m. Utenos rajono Žemės ūkio valdybos (vyresnysis) juristkonsultas, 1978–1987 m. Skuodo rajono liaudies teismo pirmininkas, 1987–1990 m. Prienų rajono liaudies teismo pirmininkas, 1990–1993 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, 1993–1996 m. LR Konstitucinio Teismo, 1996–1998 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas, nuo 1998 m. balandžio iki 2010 m. balandžio Klaipėdos apygardos teismo pirmininkas, vėliau iki 2010 m. birželio mėn. KLAT teisėjas, l. e. teismo pirmininko pareigas, po to iki 2010 m. rugpjūčio KLAT teisėjas, nuo 2010 m. rugpjūčio Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas.
Nuo 2002 m. birželio iki 2006 m. birželio mėn. Teisėjų tarybos narys.
Žmona Zita. Dukros Kristina ir Milda. Sūnus Tadas.
Lucko suvažiavimas
Lucko suvažiavimo klausimai
Vytauto Didžiojo karūnacijos klausimas. Tam, kad nukreipti Vytauto Didžiojo ambicijas nuo Čekijos ir tam, kad susilpninti Lenkijos karalystę, Zigmantas I jau anksčiau Vytautą, kuris šiuo klausimu buvo atsargus, lenkė prie Lietuvos Karalystės sukūrimo. Vytautas iš esmės šiai idėjai neoprieštaravo, tačiau delsė. Vytauto Didžiojo karūnacijai priešinosi lenkai, teigdami, jog lietuviai neturi teisės priešintis Krėvos unijos sąlygoms. Vytauto Didžiojo karūnacijos klausimas Lucko monarchų kongrese buvo atidėtas kitam suvažiavimui Vilniuje.
Koalicijos sudarymo prieš Osmanų imperiją klausimas. Monarchai, kurie turėjo savų interesų Balkanuose arba teritorijose netoli Dunojaus, buvo sunerimę dėl turkų grėsmės. Nors Bizantijos ir Otomanų Portos santykiai buvo beveik taikūs, tačiau Osmanų – Venecijos karo (1412–1430) ir Konstantinopolio apgultis neteikė vilčių dėl taikios ateities. Vengrijos, Vokietijos ir Čekijos karalius, Šventosios Romos imperijos imperatorius Zigmantas I pasiūlė Lenkijos karaliui Jogailai ir Lietuvos Didžiajam Kunigaikščiui Vytautui sudaryti koaliciją prieš turkus. Lenkijos karalius neskubėjo ir atsakė, jog pirmiausia į koaliciją tikslinga įtraukti kitas Europos valstybes dėl saugumo ir tik po to jie prisijungsią.
Hanzos sąjungos ir Danijos konflikto klausimas. Danų karalius Erikas VII Pamarėnas buvo suinteresuotas tuo, jog būtų pagerinti jo karalystės santykiai su Hanzos pirkių sąjungos miestais. Konfliktai tarp miestų ir Danijos karalystės, ją išsekino. Dėl to šie klausimai suvažiavime buvo diskutuojami.
Be to, Lucko kongrese buvo svarstomi prekybos taisyklių, mokesčių klausimai, laivininkystės Baltijos regione situacija.
= Vytauto karūnavimo klausimas = thumb|150 px|right|Vytautas Didysis (A.Guagninio miniatiūra, 1578 m.)
John Dillinger
Biografo kino teatras
D. Dilindžeris kartu su P. Hamilton ir A. Kumpanaš kino teatre žiūrėjo filmą „Manheteno melodrama“. Vos tik agentams nustačius, kad gangsteris yra viduje, vadovaujantis agentas Samuelis A. Kaulis susisiekė su Dž. E. Huveriu aptarti tolimesnių veiksmų. FTB direktorius patarė verčiau palaukti lauke, nei rizikuoti pradėti susišaudymą sausakimšoje kino salėje. Jis taip pat pranešė, jog federaliniams agentams leidžiama atidengti ugnį pastebėjus menkiausius D. Dilindžerio pasipriešinimo veiksmus. Filmui pasibaigus specialusis agentas M. Purvis stovėjo prie kino teatro durų ir laukė D. Dilindžerio. Jis turėjo pranešti kitiems, jog nusikaltėlis išeina, prisidegdamas cigarą. Tačiau D. Dilindžeris pažino agentą ir išsitraukęs ginklą nubėgo artimiausio skersgatvio link.
Lucko suvažiavimas
Lucko suvažiavimo klausimai
Lucko suvažiavimo pabaigoje buvo iškeltas Vytauto karūnavimo Lietuvos karaliumi klausimas. Siūlydamas karūnuoti Vytautą, Zigmantas I manė sumažinsiąs Lenkijos įtaką Rytų ir Vidurio Europoje. Tokį planą rėmė ir Kryžiuočių ordinas siekdamas suardyti Lenkijos ir Lietuvos uniją. Lietuvos bajorai, pabrėždami Lietuvos suverenumą ir nepriklausomybę, palaikė pastangas paskelbti Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę karalyste ir stengėsi paveikti Vytautą, kuris laikėsi atsargiau ir neskubėjo karūnuotis.
Niurnbergo auksakaliai jau buvo nukaldinę karūnas Vytautui ir jo žmonai Julijonai. Numatyta ir ceremonijos Vilniuje data: rugsėjo 8-oji, Švč. Mergelės Marijos gimimo diena. Lenkijos ponai, atvykę su Jogaila į Lucko suvažiavimą, griežtai pasipriešino Vytauto karūnacijai. Jogaila iš pradžių pritarė, o vėliau, savo tarybos verčiamas, su Lenkijos delegacija iš Lucko išvažiavo ir savo sutikimą atšaukė. 1429 m. sausio 29 d. į Vengriją išvyko ir Zigmantas I. Vytauto karūnavimo klausimas liko neišspręstas.
John Dillinger
Biografo kino teatras
thumb|left|195px|D. Dilindžerio antkapis Trys agentai atidengė ugnį, paleisdami penkis šūvius. D. Dilindžeris buvo sužeistas ir krito veidu į šaligatvį. Dvi liudytojos buvo sužeistos rikošetu atšokusių kulkų į kojas ir sėdmenis. D. Dilindžerį kliudė trys kulkos – dvi į krutinę (viena iš jų kliudė širdį) ir viena mirtina, įėjusi pro kaklą iš nugaros pusės ir išėjusi tiesiai po dešiniąja akimi. Buvo pakviesta greitoji pagalba, tačiau jau buvo aišku, jog D. Dilindžeris mirė išsyk. Jis buvo nuvežtas į ligoninę ir paskelbtas mirusiu liepos 22 d. 22:50 val. Anot FTB agentų, D. Dilindžeris mirė neištaręs nei žodžio. Taip pat pranešta, jog žmonės atminimui mirkė nosinaites į D. Dilindžerio kraujo balą. Nusikaltėlio kūnas vėliau buvo pademonstruotas viešai Kuk apygardos (Ilinojaus valstija) morge.
D. Dilindžeris buvo palaidotas Kraun Hilo kapinių (Indianapolyje) 44 sekcijoje, 94 sklype. Jo antkapis yra keistas kelis kartus, nes žmonės mėgsta atsiskelti po gabalėlį akmens atminimui.
Elmetas
Elmetas (Elfedas) – britų karalystė, kuri įsukūrė Vakarų Ridinge šiuolaikiniame Jorkšyre.
Istorija
Karalystė buvo įkurta apie 460 metus, atskirta nuo Regedo karalystės sudėties. Pirmuoju Elmeto karaliumi tapo Masgvidas Glofas, Ebrauko valdovo, Gurgusto sūnus. Pietų karalystės pasienis ėjo pagal Šifo upę, rytų - pagal Uorfo upę. Karalystė ribojosi su anglosaksų karalystėmis Deira ir Mersija. Įsikūrusi teritorijose šiuolaikinių grfysčių Notingemšyro, Derbšyro, Stafordšyro, Lesteršyro ir Pietų Jorkšyro.
Ribose tarp V ir VI amžiaus Elmetas dalyvavo sudarant Kalchvinedo karalystę. VI amžiaus antroje pusėje Elmeto valdovai dalyvavo britų karuose prieš anglus, tačiau nesėkmingai. O 616 metais Elmetas buvo užgrobtas Deiros karaliaus Edvino Šventojo prijungdamas Elmeto teritoriją prie savo valdų.
Dvarviečių malūno tvenkinys
Dvarviečių malūno tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 7 km į pietvakarius nuo Barstyčių. Sudarytas užtvenkus Bartuvos upės aukštupyje 2,9 km žemiau ištakų. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus - 0,57 km, plotis - iki 0,12 km. Altitudė 111,6 m. Krantai neaukšti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį į 3 dalis dalija siauri pylimai. Šiaurinėje ir pietvakarinėje pakrantėse auga miškeliai, kitose pakrantėse plyti pievos.
Šalia įsikūręs Dvarviečių kaimas.
FC Berdenia Berburg
Berdenia Berburg – Liuksemburgo futbolo klubas iš Berburgo. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę vyrų ekipą. Dirbama su vaikais, jaunimu. Turi ir moterų ekipą.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1948 m., kai buvo įkurtas Football Club Berdenia Berburg. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuose divizionuose, o vėliau pateko į Ehrenpromotion (antrą pakopą).
2017–2018 m. Pirmame divizione Serie 2 buvo aštuntoje vietoje. 2018–2019 m. – penktoje. 2019–2020 m. čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos grėsmių, o tuo metu ekipa užėmė trečią vietą.
Foussball Éierepromotioun (II)
Nuo 2020–2021 m. rungtyniavo Foussball Éierepromotioun. Kai čempionatas buvo sustabdytas užėmė 15 vietą. Kadangi čempionatas buvo pripažintas neįvykusiu, ekipa išsaugojo vietą divizione.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Foussball Éierepromotioun lygoje (Promotion d’Honneur) ir užėmė aštuntą vietą.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Foussball Éierepromotioun lygoje (Promotion d’Honneur).
Mažieji Liepiai
Mažieji Liepiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Kauleliškių apylinkėje. Įsikūręs 3 km į šiaurės rytus nuo Kauleliškių, 11 km į šiaurės vakarus nuo Dieveniškių, 5 km nuo sienos su Lietuva, prie Gervinės upelio, šalia jos santakos su Žižma.
Istorija
XIX a. pab. buvo Liepių kaimas ir okolica Ašmenos apskrities Dieveniškių valsčiuje.
Šajenas (Misūris)
Didžiausias intakas – Bel Furšas (kairysis).
thumb|left|240px|Šajeno baseino žemėlapis
Šajeno vanduo naudojamas drėkinimui. Vidurupyje 1946 m. sudarytas Angosturos tvenkinys. Teka Bedlendų nacionalinio parko pakraščiu.
Upė pavadinta pagal indėnus šajenus. Vėliau čia apsigyvenę lakotai ją vadina Wakpá Wašté ('gera upė').
CSF Spartanii Selemet
Selemento futbolo klubas „Spartani“ – Moldavijos futbolo klubas iš Selemeto kaimo, esančio pietinėje šalies dalyje.
Apranga
Klubo spalvos yra raudona ir juoda. Vilki Joma firmos apranga.
Stadionas
thumb|center|500px|Selemeto miesto futbolo stadionas
Minijos ichtiologinis draustinis
Minijos ichtiologinis draustinis – saugoma teritorija Klaipėdos, Kretingos, Plungės, Šilutės ir Rietavo savivaldybių teritorijose, draustinis.
Plotas 2797 ha. Draustinį sudaro Minijos upė nuo Sausdravo upės iki žiočių (155,9 km), Sausdravo upė nuo Saisos upės iki žiočių (20,2 km), Kapupio upė (4,6 km), Šilupio upė (3,6 km), Didžiosios Sruojos upė (7,3 km), Salanto upė nuo Blendžiavos upės iki žiočių (3,9 km), Blendžiavos upė nuo Šateikių iki žiočių (20,4 km). Draustinis įsteigtas 1974 m. Saugomos lašišų, šlakių, upėtakių ir žiobrių nerštavietės.
Raminta Šerkšnytė
Raminta Šerkšnytė (g. 1975 m. birželio 16 d. Kaune) – kompozitorė, pianistė, Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatė.
Išsilavinimas
1982-1994 m. mokėsi Kauno J. Naujalio muzikos gimnazijoje fortepijono (mokytoja Rymantė Šerkšnytė – krikštamotė ir tėčio sesė), kompozicijos bei muzikos teorijos specialybių. 1994-2000 m. studijavo kompoziciją Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, prof. Osvaldo Balakausko klasėje.
1997-2007 m. stažavosi kompozitorių kursuose Vokietijoje, Olandijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Prancūzijoje, Latvijoje, Didžiojoje Britanijoje, kur lankė Louiso Andriesseno, György Kurtago, Helmuto Lachenmanno, Magnuso Lindbergo, Ole Lützow-Holmo, Pascalio Dusapino, Briano Ferneyhough ir kt. kompozicijos seminarus.
Veikla
Kaip kompozitorė ir pianistė Raminta Šerkšnytė nuolat dalyvauja šiuolaikinės muzikos renginiuose, jos muzika skambėjo daugiau nei 30 pasaulio šalių, buvo atliekama tokiose salėse kaip Berlyno filharmonija, Linkolno centras (Niujorkas), Glenno Gouldo studija (Torontas), Maskvos konservatorijos Didžioji salė ir kt. Kompozitorės kūryba buvo pristatyta daugelyje festivalių, tarp kurių – ISCM Pasaulio naujosios muzikos dienos (Zagrebas, Honkongas ir Vilnius), „Gaudeamus Music Week“ (Amsterdamas), „New Paths in Music“ (Niujorkas), „Klangspuren“ (Tirolis), Vilniaus festivalis, „Gaida“ (1997, 2000, 2002, 2003, 2004), „Jauna muzik“a (2001), „Kopa“ (1997), Jaunimo kamerinės muzikos dienos Druskininkuose (1995, 1997, 1998, 2002), „Iš arti“ (1998, 2003) bei kiti. Kompozitorės kūrinius groja smuikininkas Irvine Arditti ir Arditti kvartetas (Didžioji Britanija), „Strasbūro mušamieji“ (Prancūzija), „Kroumata“ (Švedija), „Asko“ ansamblis (Olandija), Stavangerio simfoninis orkestras (Norvegija), „Kremerata Baltica“, Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras ir daugelis kitų.
Kūrybа
Ramintos Šerkšnytės kūryboje savitai susipina neoromantinės muzikos kalba su minimalizmo, sonorizmo, džiazo, folkloro, avangardo stilistikos bruožais; vakarietiškas konstruktyvumas dera su rytietišku kontempliatyvumu ir subtilumu. Ji daugiausia rašo orkestrams, kameriniams ansambliams, teatro spektakliams, muziką vaikams. Kompozitorė daug dėmesio skiria muzikos dramaturgijai, formos dinamikai ir instrumentuotei. Jos muzikai būdinga didelė ekspresija, vaizdingumas, spalvingumas, komunikatyvumas. Plati psichologinių būsenų – savotiškų muzikinių archetipų – skalė: nuo ramių, meditacinių („Aurei Regina Caeli“), paslaptingų, mistinių („Rytų elegija“), nostalgiškų, melancholiškų („Adieu“) iki dramatinės ekspresijos („De profundis“), vitališkos energijos proveržių („Sūkurys“). Antra vertus, daugelis jos kompozicijų primena spalvingus muzikinius peizažus, inspiruotus sudvasintos gamtos refleksijos („Kalnai migloje“, „Migdolų žydėjimas“). Pasak kompozitorės, kūrinys – tai pakylėta būsena, materializuota garsiniu pavidalu, kurios įtaigą lemia autoriaus kompozicinės technikos meistriškumas.
Įrašai
Vortex|thumb
Nuorodos
https://www.serksnyte.com/
Ojo regionas
Ojo regionas  – regionas Bisau Gvinėjos šiaurinėje dalyje. Administracinis centras – Farimas.
Geografija
Regionas ribojasi su Bafata rytuose, su Kašeu vakaruose, su Biombu ir Bisau pietvakariuose, iš šiaurės riboja Senegalas, iš pietų skalauja Žebos estuarija. Svarbiausios upės – Kašeu, Mansoa. Būdingos žemumos, apaugusios savanomis. Aukštis iki 70 m.
Administracinis suskirstymas
Ojo regionas padalintas į 5 sektorius:
thumb|left|240px|Sektorių žemėlapis
Mukna (upė)
Mukna – upelis Lietuvoje, Vilniaus rajone, Mickūnų seniūnijoje; Vilnios kairysis intakas. Prasideda Mickūnų miške, prie pietinio Dėdoniškių pakraščio. Aukštupyje dar vadinama Rūdupiu. Teka į vakarus, toliau į pietvakarius, o pačiame žemupyje – į šiaurės vakarus. Įteka į Vilnią 25,2 km nuo jos žiočių, Mickūnuose.
Aukštupio vaga ištiesinta, pačiame žemupyje sudarytas Mickūnų tvenkinys. Prie upelio įsikūrusios Dėdoniškės, Parūdupiai, Mickūnai.
Upėvardis Muknà greičiausiai kilęs nuo žodžių mùkti („tižti, smegti“), mukùs („klampus“).
Degutė
Degutė  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Kauleliškių apylinkėje. Įsikūręs 6,5 km į šiaurę nuo Kauleliškių, 3 km į pietryčius nuo Šalčininkų, 0,7 km nuo sienos su Lietuva, prie Beržūnos (Degutės) upelio. Kelias į Svilus.
Istorija
XIX a. pab. buvo užusienis Lydos apskrities Benekainių valsčiuje. XX a. pr. – Vagnerio valda.
Teodora Staugaitienė
Teodora Staugaitienė (g. 1945 m. birželio 15 d. Smalinėje, Vilniaus rajonas) – teisininkė, teisėja, buvusi LR Konstitucinio Teismo, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) Civilinių bylų skyriaus teisėja, Vilniaus rajono liaudies teismo pirmininkė.
Biografija
1968 m. baigė teisę Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete.
1962–1964 m. Vilniaus rajono Valkarabiškių aštuonmetės mokyklos mokytoja, 1968–1970 m. VU „Žinijos“ draugijos atsakingoji sekretorė. 1970–1979 m. Vilniaus rajono liaudies teismo teisėja, teismo pirmininkė, 1982–1993 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus, 1993–2002 m. Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo, 2002–2007 m. rugsėjo 24 d. LAT Civilinių bylų skyriaus teisėja, LAT Senato narė.
2003–2005 m. Teisėjų atrankos komisijos pirmininkė.
Moka vokiečių, rusų, lenkų kalbas.
Ištekėjusi.
COVAX
COVID-19 vakcinų visuotinė prieiga, sutrumpintai vadinama COVAX – pasaulinė iniciatyva, kuria siekiama užtikrinti lygiavertę prieigą prie COVID-19 vakcinų. Iniciatyvai vadovauja Gavi, Vakcinų aljansas, Koalicija už pasirengimo epidemijoms naujoves (CEPI) ir Pasaulio sveikatos organizacija (PSO). Tai vienas iš trijų COVID-19 suvaldymo priemonių prieinamumo didinimo iniciatyvos ramsčių. Iniciatyvą, reaguodamos į COVID-19 pandemiją, 2020 m. balandžio mėn. pradėjo įgyvendinti PSO, Europos Komisija ir Prancūzijos vyriausybė. COVAX taip koordinuoja tarptautinius išteklius, kad mažas ir vidutines pajamas gaunančios šalys galėtų lygiavertiškai gauti COVID-19 testų, gydymo būdų ir vakcinų. Iki 2020 m. liepos 15 d. prie COVAX prisijungė 165 šalys, kurios sudaro 60 proc. žmonijos populiacijos. Tačiau 2021 m. balandžio 11 d. duomenimis, „COVAX“ nepasiekė užsibrėžto tikslo (100 mln. dozių) – iki kovo pabaigos tebuvo pristatyta 38,5 mln. dozių.
Kandidatai į vakcinas
2021 m. gegužės 9 d. PSO skubiai naudoti buvo patvirtinusi „Oxford-AstraZeneca“, „Pfizer-BioNTech“, „Moderna“, taip pat „Sinopharm BBIBP-CorV“ ir „Johnson&Johnson“ vakcinas. Šios vakcinos gali būti platinamos kaip COVAX dalis.
Daugelis šalių, kurios galės pasinaudoti COVAX, turi „ribotus vakcinų tikrinimo ir patvirtinimo pajėgumus“ ir yra priklausomos nuo PSO leidimų. Iki 2021 m. pradžios PSO peržiūrėjo 11 potencialių COVID-19 vakcinų, kurias įtraukė į skubaus naudojimo sąrašą (EUL). Pirmoji vakcina, kuriai PSO 2020 m. gruodžio 31 d. suteikė leidimą skubiai naudoti, buvo „Pfizer-BioNTech“ COVID-19 vakcina – RNR vakcina, kurią sukūrė „BioNTech“, bendradarbiaudama su JAV bendrove „Pfizer“, parduodama prekės ženklu „Comirnaty“.
PSO 2020 m. rugpjūčio 24 d. pranešime spaudai nurodė, kad COVAX turi devynias COVID-19 vakcinos kandidatūras, remiamas CEPI, ir devynias kandidatūras, kurios yra bandomos. Iki 2020 m. gruodžio mėn. bendrovė „COVAX“ baigė derybas su kitais gamintojais, kurios suteikė jai galimybę gauti du milijardus vakcinos dozių.
Paprastasis taukius
Paprastasis taukius (Sarcosoma globosum) – taukinių šeimai priklausantis nevalgomas grybas. Šis grybas yra beveik išnykęs. Dėl to yra įtrauktas į Lietuvos raudonąją knygą. Paprastasis taukius yra labai retas ir nykstantis grybas visoje Europoje.
Išvaizda
thumb|left|200px|Paprastojo taukiaus vaizdas iš šono Vaisiakūniai 3–8 cm skersmens, dažniausiai rutuliški, raukšlėti, rudi, vidus pilnas bespalvių, į alyvą panašių gleivių. Vaisiakūnio viršuje yra apvalus lėkštelės pavidalo, tamsiai rudos spalvos įdubimas. Tai vaisinė grybo dalis, kurioje statmeniškai išsidėstę aukšliai. Aukšliai cilindriški, 350–400x17–20 μm. Sporos elipsiškos, 25–28x9–11 μm.
Augavietė
Auga miško paklotėje tarp spyglių ir samanų, dažniausiai brandžiuose eglynuose, jų pakraščiuose, kartkartėmis didelėmis grupėmis. Ilgą laiką buvo teigiama, kad retas grybas jau išnykęs. Lietuvoje nebuvo aptinkamas nuo 1960 iki 2008 metų. Per pastaruosius penkerius metus, Lietuvoje registruotos ne mažiau kaip penkios šio grybo radavietės. Vaisiakūniai išdygsta ne kasmet, esant nepalankioms sąlygoms grybiena gali neišauginti vaisiakūnių ir kelerius metus. Pasitaiko, kad po atodrėkių išdygsta ir gruodžio mėnesį.
Armėnijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Finalo rungtynės
-
Supertaurė
Dėl trofėjaus kovojo 2010 m. čempionas ir taurės finalininkas.
Šauklių (Šatraminių) senosios kapinės
Šauklių II senosios kapinės (Šatraminių IV senosios kapinės), vad. Maro kapais, Senkapiais – neveikiančios kapinės Skuodo rajono savivaldybės pietvakariuose, 0,28 km į šiaurės vakarus nuo kelio Šaukliai-Šatraminiai tilto per Erlos upę, 0,14 km nuo Erlos į vakarus, kairiojo dešiniojo aukštumoje, Šauklynės miško pakraštyje. Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Kapinės
Įrengtos lygioje vietoje, pamiškėje. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi, apjuostos stambių lauko akmenų aptvaro, pakraščiuose apsodintos pavieniais medžiais. Laidojimų žymių nesimato, visa teritorija išrausta žvėrių urvų, apaugusi želdiniais. Centrinėje dalyje yra sunykęs kryžius ir anotacinis kapinių ženklas.
Teritorijos plotas – 0,09 ha, perimetras – 123,4 m.
Istorija
Pasakojama, kad kapinėse laidoti Šauklių kaimo užusienio gyventojai. Dauguma čia palaidotųjų mirę nuo maro, todėl kapinės pavadintos Maro kapais. XIX a. – XX a. pirmoje pusėje jose retsykiais buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę vaikai. Mirusiųjų atminimui nuo seno statomi kryžiai, kurių paskutinysis sunyko XX a. pabaigoje.
2000, 2011 m. žvalgė Julius Kanarskas. Kartografinėje medžiagoje kapinės priskiriamos Šatraminių kaimui. Vertingos kaip Žemaičių kraštui būdingas laidojimo paminklas.
Tombali regionas
Tombali regionas  – regionas Bisau Gvinėjos pietinėje dalyje. Administracinis centras – Katio.
Geografija
Regionas ribojasi su Kinaros, Bafatos ir Gabu regionais šiaurėje, iš pietų riboja Gvinėja, iš vakarų skalauja Atlanto vandenynas. Svarbiausios upės – Kasinė ir Kumbiža (sudaro gilias estuarijas). Priklauso Melo sala.
Administracinis suskirstymas
Tombali regionas padalintas į 4 sektorius:
thumb|left|240px|Sektorių žemėlapis
Lėtūnai
Lėtūnai (Tardigrada), kitaip vadinami „vandens meškučiais“ arba „samanų paršiukais“ – smulkūs vandens ir sausumos gyvūnai. Taksonominė kategorija – tipas. Kūnas segmentuotas su keturiomis poromis kojų. Pirmasis lėtūnus aprašė 1773 m. Johann August Ephraim Goeze pavadindamas juos „mažais vandens meškučiais“. Vardą Tardigrada („lėti vaikščiotojai“) 1777 m. jiems suteikė Lazzaro Spallanzani. Vardas „vandens meškučiai“ jiems buvo suteiktas dėl jų judėjimo būdo, primenančių meškos šleivojimą. Didžiausi suaugę lėtūnai gali pasiekti 1,5 milimetro dydį, mažiausi 0,1 milimetro. Ką tik išsiritusi lerva gali būti mažesnė nei 0,05 milimetro.
Yra aprašyta daugiau negu 6000 lėtūnų rūšių. Jie randami visame pasaulyje, ir Himalajuose (aukščiau nei 6000 metrų virš jūros lygio), ir vandenyno gelmėse (didesniame nei 4000 metrų gylyje), ir poliariniuose, ir pusiaujo regionuose.
Lėtūnai dažniausiai randami kerpėse ar samanose. Tačiau gana dažnai jie yra sutinkami ir kopose, pakrantėje, jūros ir gėlame vandenyje (iki 25000 viename litre). Lėtūnus nesunku rasti vandenyje, kuriuo buvo užpiltas samanų gniužulas.
Lėtūnai yra poliekstremofilai ir išgyvena pačiomis ekstremaliausiomis aplinkos sąlygomis, kurios daugumą kitų organizmų nužudytų. Kai kurie gali išgyventi temperatūrose, artėjančiose prie -273 °C (absoliutaus nulio), gali atlaikyti temperatūrą, aukštesnę negu 151 °C, 1000 kartų stipresnę negu atlaiko žmogus radiaciją, išgyventi ilgą laiką be vandens ir išlikti vakuumo ir kosmoso sąlygomis. 2007 m. rugsėjį lėtūnai dalyvavo FOTON-M3 misijoje, kuri vyko žemoje orbitoje. Jie 10 dienų buvo atvirame kosmose. Po to lėtūnai buvo grąžinti į Žemę, dauguma iš jų išgyveno, taip pat jų kiaušiniai normaliai ritosi. Šiuo metu tai vieninteliai gyvūnai, taip ilgai išgyvenantys atvirame kosmose.
Anatomija ir morfologija
Lėtūnai turi nariuotą kūną su keturiomis poromis kojų. Kūno ilgis nuo 0,3 iki 0,5 milimetro, tačiau didžiausios rūšys pasiekia 1,2 milimetro dydį. Kūnas sudarytas iš keturių segmentų, neskaitant galvos, keturių porų kojų su pėdomis, kiekviena iš kurių turi nuo keturių iki aštuonių nagų. Kūnas padengtas chitinine kutikula. Augdami lėtūnai keičia kutikulą nerdamiesi.
Lėtūnai yra euteliniai gyvūnai, bet kuris suaugęs lėtūnas turi apibrėžtą ląstelių skaičių, būdingą visiems tos pačios rūšies atstovams. Daugumos tardigrada atstovų suaugusiuose organizmuose galima priskaičiuoti apie 40000 ląstelių. Kiti turi mažiau.
Kūno ertmė yra hemocelis, tačiau tik tai apie gonadas yra randamas tikras celomas. Lėtūnai neturi specializuotų kvėpavimo organų, dujų apykaita vyksta per visą kūno paviršių. Specializuotos kraujotakos sistemos nėra, hemolinfą priverčia cirkuliuoti raumenų susitraukimai kūno judėjimo metu. Kai kurie lėtūnai turi vamzdelio pavidalo liaukas, sujungtas su rectum; tai gali būti ekskrecijos organai, panašiūs į nariuotakojų Malpigijaus vamzdelius, tačiau tai nėra gerai žinoma.
Vamzdelio pavidalo burna ginkluota aštriomis plokštelėmis, vadinamomis stiletais, kurios padeda lėtūnui įsiskverbti į audinį, kad išsiurbtų augalų, dumblių ar smulkių bestuburių, kuriais lėtūnai maitinasi, kūno skysčius ar ląstelių turinį.
Nervų sistema. Sudaryta iš viršryklinio ganglijo, aplinkryklinių konektyvų, poryklinio ganglijo ir pilvinės nervų grandinėlės. Pilvinė nervinė grandinėlė atsišakoja nuo poryklinio ganglijo, ja sudaro keturi ganglijai, po vieną kiekviename kūno segmente. Iš pastarųjų atsišakoja lateralinės nervinės skaidulos, įnervuojančios galūnes.
Dauginimasis
Kiaušiniai vystosi ne daugiau kaip keturias paras. Kai pagaliau išsirita jaunikliai, jie turi visą suaugusio lėtūno ląstelių rinkinį. Augimas iki suaugėlio dydžio vyksta ląstelių tūrio didėjimo, gerokai rečiau ląstelių dalijimosi dėka. Lėtūnai gyvena nuo trijų iki keturių mėnesių ir per savo gyvenimą gali nertis iki dvylikos kartų.
Ekologija
Dauguma lėtūnų rūšių minta augalais, pirmuonimis, bakterijomis, tačiau jų tarpe yra ir plėšrių rūšių. Lėtūnai yra poliekstremofilai, jie yra aptikti karštose versmėse, Himalajų viršukalnėse, po storu ledo sluoksniu ir vandenynų nenuosėdose. Dauguma rūšių aptinkami švelnioje aplinkoje, ežeruose, kūdrose, pievose, kiti randami ant sienų ir namų stogų. Lėtūnai labiausiai paplitę drėgnoje aplinkoje. Tačiau jie išlieka aktyvūs ir sumažėjus drėgnumui.
Evoliucija
Dabartiniai DNR ir RNR tyrimai parodė, kad lėtūnai yra giminingi nariuotakojų ir onichoforų tipams. Tradiciškai manoma, kad šios grupės yra glaudžioje giminystėje su žieduotosiomis kirmėlėms. Tačiau naujoje sistematinėje schemoje jie priskiriami ekdyozoa, kartu su apvaliosiomis kirmėlėmis ir keliais kitais mažesniais gyvūnų tipais. Ekdyozoa koncepcija išsprendžia panašios į nematodų ryklės problemą, taip pat kai kurie duomenys iš 18S-rRNA ir HOX geno analizės rodo lėtūnų giminingumą su apvaliosiomis kirmėlėmis.
Mažas lėtūnų dydis ir jų membraniniai kūno dangalai apsunkina jų fosilizaciją, todėl jų radimas iškasenose yra labai sunkus. Yra žinomos fosilijos iš tik kambro sluoksnių Sibire ir keletas rūšių rasta kreidos periodo gintare.
Sibiro iškastiniai lėtūnai daugybe bruožų skiriasi nuo dabar gyvenančių. Jie dažniau turi tris, o ne keturias poras kojų, primityvesnę galvos morfologiją. Taip pat galvos užpakalinėje dalyje jie neturi ataugų. Tai verčia manyti, kad jie atstovauja gyvūnų grupei, iš kurios yra kilę dabartiniai lėtūnai.
Rytinis gandras
Rytinis gandras  – gandrinių (Ciconiidae) šeimos paukštis. Lotyniškai pavadintas vokiečių kapitono, Vest Indijos zoologijos eksponatų kolekcionieriaus Hugo Štormo vardu.
Paplitimas ir biotopas
Rečiausias gandrinis paukštis. Populiacijoje 250–500 individų.
Aptinkami pietiniame Tailande, Vakarų Malaizijoje, Sumatros ir Borneo salose.
Buveinės – mangrovinės pelkės, salpos, šlapynės, potvynio ir atoslūgio zonose.
Išvaizda
Mažesnis už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 75 – 91 cm. Sparnai, nugara, viršugalvis ir krūtinė yra juodos spalvos. Gerklė, kaklo sritis aplink sprandą ir pilvas yra balti. Krūtinės srityje turi bronzinio atspalvio plunksnos. Aplink akis geltonos odos žiedas. Rainelė raudonai rudos spalvos. Snapas ilgas ir stambus, raudonas. Kojos raudonos.
Biologija
Monogamai. Lizdą krauna medžiuose, 8 – 30 m aukštyje. Lizdas 30 – 50 cm diametro. Lizdą krauna iš šakų, o iškloja žole ir lapais. Dėtyje du kiaušiniai. Inkubacija trunka 29 dienas. Peri abu tėvai. Po 90 dienų jaunikliai tampa savarankiški.
Apsauga
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis rytinis gandras yra nykstanti rūšis.
Populiacijos mažėjimo priežastys: Gandrai yra saugomi Tailande, Malaizijoje ir Indonezijoje. Buveinės yra paskelbtos saugomomis teritorijomis.
Ironi Nesher FC
Nešero „Ironi“ – Izraelio futbolo klubas iš Nešero.
NGC 2477
thumb|230px|NGC 2477 padrikasis spiečius
NGC 2477 (arba Caldwell 71) – padrikasis spiečius, esantis Laivagalio žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs apie 4000 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 5,8.
NGC 2477 spiečių 1751 m. atrado prancūzų astronomas Nicolas-Louis de Lacaille, kuris tuo metu lankėsi Pietų Afrikoje.
NGC 2477 spiečius gana ryškus, tad nesunkiai matomas ir pro žiūronus. Greta jo matomas kitas padrikasis spiečius NGC 2451. Teigiama, kad palankiausios sąlygos stebėti NGC 2477 spiečių yra vasarą Pietų pusrutulyje ir žiemą Šiaurės pusrutulio pietinėse platumose.
Jaunius Vylius
Jaunius Vylius (g. 1933 m.) – Lietuvos etnografas, lietuvių tautosakos rinkėjas, kanklininkas, kankliavimo mokytojas. Surinko ir užrašė 5589 tautosakos vienetus: dainas, pasakas, ratelius, sakmes, smulkiosios tautosakos kūrinius, papročius ir kt.
Biografija
Jaunius Vylius gimė 1933 m. Kaune. Jis buvo antras vaikas karo lakūno Igno Vyliaus ir Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-Filosofijos fakulteto studentės Petronėlės Ščiukaitės šeimoje.
Kaune baigė pradžios mokyklą, įstojo į gimnaziją. Vėliau su šeima persikėlė į Tursučių kaimą (Marijampolės raj.), trejus mokėsi Šunskų progimnazijoje. Iki pilnametystės teko pakeisti dešimtį skirtingų gyvenamųjų vietų.
Besimokydamas buvo šokių muzikantu įvairiose vietovėse, grojo akordeonu. Po to trejus metus atliko karinę tarnybą. 1956 m. pradėjo dirbti kultūros skyriaus inspektoriumi buhalteriu. Tačiau dėl nesutarimų su tarybine valdžia 1961 m. darbą turėjo palikti. Nuo 1962 m. kurį laiką dirbo kultūros namų orkestro vadovu. Tais pačiais metais, sesers paragintas, pradėjo neakivaizdiniu būdu mokytis Vilniaus aukštesniojoje J.Talat-Kelpšos mokykloje akordeono specialybę. 1962 m. vasarą užrašė pirmuosius tautosakos kūrinius. Tačiau, vėl neįtikus valdžiai, studijas (likus vieneriems metams) ir darbą 1964 m. turėjo mesti.
Vėliau meno saviveiklos vadovu dirbo Marijampolės baldų fabrike, grūdų produktų kombinate bei bandomajame medienos gaminių kombinate Kazlų Rūdoje (1979–1999 m.).
Trumpam tapo Antupių kaimo kultūros namų meno vadovu. Antupiuose statė pjeses, rašė švenčių scenarijus, parengė pirmą etnografinę programą. Tačiau uždarius kultūros namus vėl turėjo ieškoti naujo darbo.
1979 m. (iki 1988 m.) pradėjo dirbti Prienų rajono Skriaudžių ansamblio „Kanklės“ vadovu. Ten išmoko groti suvalkietiškomis kanklėmis, pradėjo mokyti kitus.
Apdovanojimai
ministerijos]], Marijampolės apskrities administracijos bei Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto premijos.
Tautosakos rinkiniai
miniatiūra|Rinktinė „Paklausykit manę, jauno bernelio“. Išleista 2017 m.
Nuo 1981 iki 2013 m. Vylius rinko tautosaką. Vykdavo pas senuosius pateikėjus, įrašydavo jų pasakojimus dainas ir kt. Vėliau visa tai užrašydavo žodžiais ir natomis. Tautosakos rinkiniai:
Sonia Sotomayor
Sonija Sotomajor (g. 1954 m. birželio 25 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių teisininkė, JAV Aukščiausiojo Teismo teisėja; pirmoji ispanų kilmės ir trečia teisėja moteris JAV Aukščiausiame Teisme per visą jo istoriją.
Biografija
Tėvai iš Puerto Riko. Užaugo Niujorko rajone Bronkse. Nuo 8 metų serga diabetu. Studijavo „Affirmative Action“ dėka. 1976 m. Prinstono universitete baigė bakalaurą, po to iki 1979 m. Jeilio teisės mokykloje baigė teisę.
Baigusi studijas, buvo Niujorko apygardos prokurorė, nuo 1984 m. advokatė, nuo 1998 m. JAV antrosios apygardos apeliacinio teismo teisėja (1997 m. paskirta JAV prezidento Bill Clinton). Nuo 1998 m. teisės dėstytoja Niujorko universitete, nuo 2009 m. JAV Aukščiausiojo teismo teisėja (nominuota Barako Obamos).
Įvairių universitetų garbės daktarė.
Didžiažiedė tūbė
Didžiažiedė tūbė (Verbascum densiflorum) – bervidinių (Scrophulariaceae) šeimos žolinis augalas. Auga didžiojoje dalyje Europos, Urale, Kaukaze.
Aukštis iki 2 m. Lapai stambūs, pailgi, bekočiai. Žiedynas – tanki, varpiška kekė. Žiedai geltoni, žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais.
Auga saulėtuose šlaituose, dykvietėse, miškų kirtimuose. Augalas medingas, dekoratyvus. Iš didžiažiedės tūbės vainiklapių daromi preparatai kvėpavimo takų, peršalimo, virškinimo ligoms gydyti.
NorNed
NorNed – povandeninė elektros jungtis tarp Norvegijos ir Nyderlandų. Tai ilgiausias pasaulio funkcionuojantis povandeninis elektros kabelis.
Bjørn Dæhlie
miniatiūra|175px|Bjornas Dalis Bjornas Erlendas Dalis (Bjørn Erlend Dæhlie, g. 1967 m. birželio 19 d.) – norvegų slidininkas, daugkartinis olimpinis bei pasaulio čempionas.
Yana Ross
Augo Latvijoje. . 1991–1992 m. studijavo A. Lunačiarskio teatro meno institute (Maskva), 1995 m. įgijo masinės komunikacijos bakalauro laipsnį Kvinipiako universitete Hemdene (JAV).
Bjørn Dæhlie
Žiemos olimpinėse žaidynėse Dalis iš viso iškovojo 12 medalių (8 aukso bei 4 sidabro). 1992 m. Albervilyje Dalis laimėjo auksą 15 km persekiojimo varžybose, 50 km distancijoje bei, kartu su komanda, estafetėje, taip pat sidabrą 30 km rungtyje. 1994 m. Lilehameryje Dalis laimėjo dar du aukso (10 km ir persekiojimo rungtyse) ir du sidabro (30 km ir estafetės varžybose) medalius. 1998 m. Nagane Dalis laimėjo auksą 10 km ir 50 km distancijose bei estafetėje, taip pat sidabrą persekiojimo rungtyje.
Yana Ross
Baigė Jeilio universiteto dramos mokyklą, yra šio universiteto doktorantė. Dėstė teatro disciplinas ir dirbo Niujorke bei Berlyne. 2006–07 m. Fulbraito stipendininkė.
Bjørn Dæhlie
Pasaulio slidinėjimo čempionatuose Dalis įvairiose rungtyse laimėjo 17 medalių (9 aukso, 5 sidabro, 3 bronzos). Sėkmingiausiai sportininkui klostėsi 1997 m. pasaulio čempionatas Trondheime, kur jis iškovojo medalius visose penkiose rungtyse.
Karjerą dėl traumos sportininkas baigė 2000 m.
Yana Ross
Režisuoti spektakliai
Kūrė spektaklius JAV, Japonijoje.
Klaipėdos vokiečių bendrija
Klaipėdos vokiečių bendrija, iki 1993 m. Vokiečių–lietuvių kultūros draugija – Klaipėdos vokiečių visuomeninė organizacija, įsikūrusi Simono Dacho namuose, Jūros g. 7.
Istorija
Vokiečių–lietuvių kultūros draugija įkurta 1989 m. balandžio 23 d. J. Aleksandravičienės iniciatyva. Tikslas – rūpintis vokiečių kilmės kraštiečių kultūriniais, švietimo, religiniais reikalais, puoselėti vokiečių kultūrą, papročius, kalbą.
Atkurtas 1931–1939 m. ėjęs metraštis „Vokiečių žinios Lietuvoje“ (Deutsche Nachrichten fur Litauen, lietuvių ir vokiečių kalbomis), įkurtas mišrus choras. Draugijos rūpesčiu 1992 m. atidaryta Hermano Zudermano internatinė mokykla, nuo 2008 m. Klaipėdos Hermano Zudermano gimnazija, kurioje mokosi apie 500 moksleivių, dirba 4–5 germanistai iš Vokietijos, tobulinasi kitų Lietuvos mokyklų mokytojai – vienintelė Baltijos valstybėse sustiprinto vokiečių kalbos mokymo tautinės mažumos mokykla. 1996 m. atidaryti Simono Dacho namai, pastatą restauravus Vokietijos vidaus reikalų ministerijos lėšomis.
Klaipėdos vokiečių bendrija organizuoja vokiečių kultūros savaites, vokiečių kalbos kursus, rengia kraštiečių susitikimus (1995 m., 1996 m. ir 1998 m.).
Klaipėdos vokiečių bendrija turi apie 300 narių, keliasdešimt rėmėjų.
Beržūna (Šalčia)
Beržūna arba Degutė  – upė Lietuvoje (Šalčininkų rajonas) ir Baltarusijoje (Varanavo rajonas); Šalčios dešinysis intakas. Prasideda laukuose prie Ūtos kaimo, 4 km į rytus nuo Šalčininkų. Aukštupyje teka į pietus per Lietuvą, toliau pasuka į pietvakarius ir teka Baltarusijos teritorija. Paskutiniuosius 0,5 km vėl teka per Lietuvą. Įteka į Šalčią 66,9 km nuo jos žiočių, priešais Milvydus.
Kaimai prie Beržūnos: Ūta, Sakalinė (Lietuva), Padegutė, Degutė, Katrymauščyna, Lauciai (Baltarusija).
Aukštupio vaga ištiesinta.
Upėvardis kilęs nuo žodžio beržas.
Hapoel Marmorek FC
Rehovoto „Hapoel Marmorek“ – Izraelio futbolo klubas iš Rehovoto.
Istorija
Klubas įkurtas 1949 m.
Bizantijos temos
thumb|350px|Bizantijos temos XI a. vid. Temos (, dgs. ) - Bizantijos imperijos administraciniai vienetai, į kuriuos buvo dalinamos Bizantijos kontroliuojamos teritorijos VII-XV a.
Termino kilmė nėra žinoma. Dažniausiai laikomasi pozicijos kildinti žodį iš graikiško thesis ("patalpinimas, vieta")
Raida
thumb|left|Mažosios Azijos temos VIII a. vid. thumb|left|Mažosios Azijos temos X a. vid. Ši sistema pakeitė senąją romėnų provincijų (graikiškai vadintų eparchijomis) sistemą, sukurtą IV a. Jau Justiniano I (527–565) laikais buvo atliktos svarbios administracinės reformos, kuomet naujai atkariautose teritorijose įkurti egzarchatai, o jų viduje suformuotos duksų valdomos hercogystės.
VI ir VII a. sandūroje Rytų Romos imperijos teritorija drastiškai keitėsi. Bizantijai grasino slavai šiaurėje, langobardai vakaruose, Sasanidai rytuose ir arabai pietuose. Netekus daug teritorijų atsirado poreikis kardinaliai reorganizuoti teritoriją. Ši reforma įvykdyta VII a. viduryje (tiksli data nežinoma) Mažąją Aziją padalinant į 4 dideles temas: Armeniakų, Anatolijos, Trakiečių ir Opsikijų. Dauguma šių temų apjungė kelias senąsias provincijas ir jų ribos neretai sutapo su provincijų ribomis. Temų pavadinimai kilo iš atitinkamų Bizantijos armijų, kurios buvo skirtos čia reziduoti ir ginti.
Per VIII a. buvo kuriamos ir naujos temos: Kibirajotų, kuri tapo pirmąja jūrine (t. y. karinio laivyno pagrindu sukurta) tema, Helados (pirmoji tema Balkanuose) ir Sicilijos. Pirmosios temos buvo didelės, todėl jų vadai (strategai) neretai jausdavosi pernelyg galingi ir keldavo grėsmę imperijos vientisumui. Tai vėliau lėmė jų skaidymą, kas atsitiko su Opsikijų tema, nuo kurios VIII a. viduryje atskirtos Optimatų ir Bucelarijų temos.
Pilnai susiformavusią sistemą temos pasiekė VIII a. viduryje, kuomet jos galutinai pakeitė senasias eparchijas. Tiesa, temų skaičius buvo nepastovus ir nuolat augo. Tai sąlygojo naujų teritorijų užkariavimai bei didesniųjų temų skaidymai.
Nuo X a. II pusės Bizantijai staigiai išsiplėtus temos pradėjo prarasti savo reikšmę. Naujai užkariautose teritorijose rytuose ir šiaurėje buvo kuriamos smulkios temos, o kad jas būtų patogiau valdyti, jos grupuojamos į katepanatus. Taip atsirado Serbijos, Italijos ir kiti katepanatai, kurie buvo panaikinti praradus sritis.
XII a. Bizantijai patiriant vidines krizes, temų sistema nebeteko prasmės, tačiau formaliai jos nebuvo panaikintos iki imperijos pabaigos.
Hanstantonas
Hanstantonas  – pajūrio miestelis Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje. Žymus savo lankytinomis vietomis, paplūdimiais ir jūros gyvūnų rezervatu. Priklauso kurortinių miestelių sistemai palei Vašo įlanką Rytų Anglijos regione.
Deimantas Narkevičius
Deimantas Narkevičius (g. 1964 m. Utenoje) – medijų meno kūrėjas, vienas nuosekliausių ir labiausiai tarptautinėje šiuolaikinio meno scenoje pripažintų Lietuvos menininkų, Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatas.
Yoshi
Apie Jošį
Jošis yra dinozauriuko pavidalo „Nintendo“ kompiuterinių žaidimų personažas. Paprastai vaizduojamas šviesiai žalia spalva, tačiau gali būti kitokių spalvų. Joši ir Mario serijų žaidimuose gali būti daugiau dinozauriukų − visi jie vadinami „jošiais“ ir gali būti įvairių spalvų. Tikrasis Jošio vardas (ar dinozauriukų rūšies pavadinimas) − T. Yoshisaur Munchakoopas. Pirmą kartą Jošis pasirodė 1990 m. „Super Mario World“ žaidime tik Japonijoje, nors kūrėjai jau turėjo idėją jį parodyti 1985 m. „Super Mario Bros.“ žaidime. 1991 m. „Super Mario World“ žaidimas buvo išleistas Vakarų rinkose. Jame Jošis dar nebuvo valdomas atskirai nuo Mario, kuris juo jojo, ir buvo ilgesniu kaklu nei vėliau sukurtuose žaidimuose.
Deimantas Narkevičius
Biografija
Deimantas Narkevičius gimė 1964 m. Utenoje, šiuo metu gyvena ir dirba Vilniuje. Vilniaus dailės akademijoje baigęs skulptūros studijas, 1992 m. jis metams išvyko studijuoti į Londoną. 2001 m. atstovavo Lietuvą 49-ojoje Venecijos bienalėje, savo kūrinius pristatė ir 50-ojoje Venecijos bienalėje (2003 m.).
Yoshi
Žaidimai
Be žaidimų, kuriuose Jošis yra pagrindinis herojus ar pagrindinė žaidimo tema (galvosūkių žaidimuose), šis dinozauras yra valdomas „Mario Kart“, „Mario Party“, „Super Smash Bros.“, „Mario“ sporto žaidimuose ir pasirodo daugelyje kitų „Nintendo“ žaidimų, komiksuose. Joši serijos nuotykių žaidimuose Jošis dažniausiai vykdo savo gentainių jošių arba Baby Mario gelbėjimo misijas. Šie žaidimai yra platformerio žanro − žaidimų erdvėje Jošis paprastai gali judėti tik į priekį, atgal ir šokinėti arba kristi, ieškoti paslėptų trofėjų, rinkti taškus.
Žaidimų serija: Pastaba. * − 2015 m. vidurio duomenys, dar parduodama rinkoje, skaičiai gali ženkliai pasikeisti.
Katrymauščyna
Katrymauščyna  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Kauleliškių apylinkėje. Įsikūręs 7 km į šiaurę nuo Kauleliškių, 3 km į pietryčius nuo Šalčininkų, prie pat sienos su Lietuva (netoli Ūtos), prie Beržūnos upelio. Kelias į Svilus.
Istorija
Seniau gyvenvietė buvo žinoma kaip Kantrimauščyna – nuo lietuviško asmenvardžio Kantrimas, Kontrimas.
XIX a. pab. buvo kaimas Lydos apskrities Benekainių valsčiuje.
Kostarikiečiai
Kostarikiečiai  – lotynoamerikiečių tauta, susiklosčiusi Kosta Rikos valstybėje. Populiacija – apie 5 mln. žmonių. Gyvena ir išeivijoje: JAV, Nikaragvoje, Panamoje, Ispanijoje, tačiau kostarikiečių diaspora pati mažiausia iš visų Centrinės Amerikos valstybių. Vartoja ispanų kalbą, dauguma juodaodžių ir mulatų – kreolinę anglų kalbos atmainą. Tikinčiųjų dauguma – Romos katalikai, taip pat yra protestantų (daugiausia tarp juodaodžių).
Kostarikiečių branduolį (~80 %) sudaro baltieji – daugiausia XVI–XVII a. išeivių iš Ispanijos (ypač galisų, aragoniečių, baskų) palikuonys. Jie gyvena daugiausia miestuose, taip pat Centrinėje plynaukštėje, kur ir susitelkę dauguma Kosta Rikos gyventojų. Apie 10–12 % kostarikiečių yra metisai, kultūriškai artimi baltiesiems ir su jais nuolat besiasimiliuoją (lėčiau supanašėja Nikojos pusiasalio gyventojai). Metisai gyvena daugiausia Ramiojo vandenyno pakrantėje. Juodaodžiai ir mulatai – į Karibus atvežtų vergų palikuonys – gyvena daugiausia Karibų jūros pakrantėje. Daug kostarikiečių dirba žemės ūkyje – augina kavą, bananus, kakavą, cukranendres. Baltieji daugiausia valdo ūkius, o juodieji ir mulatai dirba plantacijose. Dailieji amatai kilę iš indėniškosios kultūros – medžio drožyba, keramika, pynimas, audimas. Tradiciniai būstai miestuose – vieno ar dviejų aukštų mūriniai ir betoniniai namai. Kaimuose būdingi namai iš nedegtų plytų, dengti čerpiniais stogais. Moterų tradicinė apranga – palaidinė su nertiniais rankogaliais, ilgas platus sijonas, šalikas ant pečių; vyrų – ryškūs marškiniai, auliniai batai, pečius dengianti skarelė, šiaudinė skrybėlė. Virtuvėje naudoja daugiausia kukurūzus, ankštinius augalus, vaisius, daržoves, palmių šerdis, geria kavą, saldųjį vandenį (agua dulce), cukrinę degtinę (guaro).
Folkloro paveldu (legendomis, liaudies dainomis bombas, tautiniu šokiu punto, marimbos muzika) garsėja Gvanakastės provincija. Išlikusi tradicija kiekvieną savaitę miestų aikštėse rengti koncertus (retretas), taip pat užmiestines iškylas su šokiais (malchoques). Mėgiamos žirgų lenktynės, gaidžių peštynės, bulių kautynės, kalėdiniai karnavalai.
FC Speranța Drochia
Namų rungtynes žaidžia Raškanio mieste esančiame futbolo stadione (Stadionul Orăşenesc), kuris talpina 4 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1976 m. Moldovai tapus nepriklausoma valstybe, kurį laiką rungtyniavo antroje pakopoje.
1996 m. šis klubas patyrė finansinių problemų ir buvo likviduotas.
Vėlesniais metais radosi kitas klubas. 2007 m. žinomas „Speranța“ pavadinimu.
Apranga
Klubo spalvos – raudona ir žalia. Vilkėjo Zeus firmos aprangas (2019 m.), o vėliau (2021–2022 m. sezone) – Jako.
Jonavos Neries stadionas
Jonavos Neries stadionas – futbolo stadionas Jonavos užmiestyje. Stadione dažniausiai vykdomos jaunimo ir vietinių klubų futbolo varžybos. miniatiūra|220px|left|Stadionas 2020 m.
Stadiono operatorius – Jonavos rajono savivaldybės kūno kultūros ir sporto centras. Stadione įrengta žolės laistymo sistema. Didžiausias miesto stadionas iki Jonavos centrinio stadiono atidarymo.
Selemetas
Selemetas – kaimas pietų Moldavijoje, Čimišlijos rajone. Absoliuti gyventojų dauguma yra moldavai. Kaimas yra 100 metrų aukštyje virš jūros lygio. Kaimą garsina vietos futbolo klubas, kuris 2019 m. rudenį žaidė pereinamąsias rungtynes dėl patekimo į aukščiausią lygą, tačiau jas pralaimėjo ir į nacionalinę diviziją nepateko.
Stadionas
thumb|center|300px|Selemeto futbolo stadionas
Padegutė
Padegutė  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Kauleliškių apylinkėje. Įsikūręs 6,5 km į šiaurę nuo Kauleliškių, 3 km į pietryčius nuo Šalčininkų, 0,6 km nuo sienos su Lietuva, prie Beržūnos (Degutės) upelio. Kelias į Svilus.
Istorija
XIX a. pab. buvo Padegutės arba Degutinės kaimas Lydos apskrities Benekainių valsčiuje.
Bukiškių žemės ūkio mokykla
miniatiūra|265px|right|VAVM Bukiškio skyrius, 2016 m.
Bukiškių žemės ūkio mokykla – buvusi profesinio mokymo įstaiga Vilniaus rajone (Avižienių sen.) Bukiškyje, Mokyklos g. 1, teikusi pirminį ir tęstinį profesinį mokymą. Įstaigos kodas – 190804023.
2014 m. žemės ūkio mokykla minėjo 70-mečio jubiliejų. 2014–2015 m. joje mokėsi 166 mokiniai (porą metų anksčiau – 256). Buvo rengiami technikos priežiūros verslo darbuotojai, automobilių mechanikai, tarptautinių vežimų vairuotojai ekspeditoriai, virėjai. Įrengtas transporto priemonių techninės priežiūros ir remonto mokymo centras, autodromas.
Istorija
1944 m. lapkričio 24 d. Lietuvos TSR Liaudies Komisarų taryba ir Lietuvos KP(b) CK biuras priėmė nutarimą Nr. 44, kuriuo nuspręsta organizuoti penkias žemės ūkio mokyklas Lietuvoje: Bukiškių, Veprių, Raguvėlės, Plungės ir Karmėlavos. Pirmoji šiame sąraše – Bukiškių mokykla, turėjusi parengti 150 traktorininkų. Šio nutarimo pagrindu pradėjo veikti ir ruošti žemės ūkio specialistus Bukiškių žemės ūkio mechanizacijos mokykla Nr.1. Ji buvo įkurta buvusiame Radvilų, o vėliau generolo Božerano dvaro pagrindiniame pastate. Čia buvo įrengtos mokymo klasės, administracijos kabinetai, biblioteka, bendrabutis.
1944 m. pabaigoje – 1945 m. pradžioje į mokyklą susirinko pirmieji moksleiviai, panorę tapti traktorininkais. Jie atvyko iš visos Lietuvos, buvo įvairaus amžiaus, išsilavinimo, skirtingų tautybių. Buvo mokoma lietuvių ir rusų kalbomis, įvesta griežta dienotvarkė, vienodos uniformos, rikiuotė. Mokymosi trukmė buvo 3, 5, 6 mėnesiai, 1 – 1,5 metų. Pirmaisiais gyvavimo metais mokykla turėjo tik senus vikšrinius bei ratinius traktorius, kuriuos atiduodavo Mašinų ir traktorių stotys (MTS). Traktoriai dažnai gesdavo, juos tekdavo remontuoti. Pirmąjį naują traktorių „DT–54“ mokykla gavo 1949 m.
5 – 6 dešimtmetyje mokykloje buvo rengiami įvairių specialybių žemės ūkio darbininkai: traktorininkai, traktorininkų brigadų brigadininkai, MTS mechanikai, linų kombainininkai, naftos bazės vedėjai, tepalų regeneravimo meistrai, kombainininkai – mechanikai, žuvininkystės meistrai, gyvulininkystės fermų mechanizatoriai.
7-o dešimtmečio pradžioje mokykla pradėjo ruošti melioratorius darbui su melioracijos mašinomis. 1960 m. pradžioje buvo sukomplektuotos penkios pirmosios melioratorių grupės. Tuo metu melioratorių specialybės darbuotojų kitos mokyklos neruošė.
1962 m. pastatytos naujos mokomosios dirbtuvės. 1964 m. mokykla tapo kaimo profesine technikos mokykla Nr.1. Tais pačiais metais pastatytas naujas mokyklos korpusas ir sporto salė. Tuo metu kasmet priimdavo apie 200 moksleivių mokytis traktorininkais, melioracijos darbų mechanizatoriais.