cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Verbanija
Kitoje ežero pusėje, už 3,7 km yra Stresos miestas. Verbanija atsirado 1939 m. sujungus Intrą, Palancą, Suną ir mažesnes gyvenvietes. Nuo 1992 m. Verbanija yra provincijos sostinė. Netoli Verbanijos, 10–15 m nuo kranto, maža San Džiovanio salelė buvo dirigento Arturo Toscanini namai 1927–1952 m.
Redangas
thumb|250px|Redango paplūdimiai Redangas (MS Pulau Redang) - sala rytų Malaizijos pakrantėje, priklauso Terenganu valstijai. Tai populiari malaizečių atostogų vieta. Redangas tai viena iš devynių salų, kurios sudaro vandens parką ir siūlo nardymą bei povandeninį plaukiojimą. Be to, saloje yra pastatytas mažas oro uostas. Vandenyse aplink salas taip yra paskendę du Didžiosios Britanijos flotilės laivai: HMS Prince of Wales ir HMS Repulse.
Svierių apskritis
Svierių apskritis į šiaurės rytus nuo Lietuvos sienos. Centras – Svieriai.
Talkahuanas
Talkahuanas  – miestas vidurio Čilėje, Bio Bijaus regione, Konsepsjono aglomeracijoje. ~250 tūkst. gyventojų.
Svierių apskritis
Istorija
Apskritis buvo Ostlando teritorijoje Antrojo pasaulinio karo metu. Iš pradžių priklausė Baltarusijos generalinei sričiai, bet 1942 m. balandį perduota Lietuvos generalinei sričiai.
Talkahuanas
Talkahuanas yra svarbus Čilės uostamiestis prie Ramiojo vandenyno. Svarbus žvejybos ir žuvies pramonės centras. Taip pat maisto, mašinų gamybos, naftos chemijos, cemento pramonė. Įsikūrusi karinio jūrų laivyno bazė. Talkahuano pakrantėje prišvartuotas istorinis paminklas – perujiečių laivas „Huáscar“, kurį 1879 m. Ramiojo vandenyno karo metu užgrobė čiliečiai.
Istorija
Talkahuano vietoje uostas pradėjo kurtis dar XVI a. 1601 m. čia įkurtas fortas. Oficiali miesto įkūrimo data laikoma 1764 m. Miestas pavadintas šioje vietoje gyvavusios araukanų genties vado Talcahueñu vardu. Šis vardas, išvertus iš mapudungunų kalbos, reiškia „griaudžiantis dangus“. XIX a. čia buvo svarbus banginių medžioklės laivų pakelės punktas, kur buvo pasipildoma maisto atsargų. 2010 m. vasarį miestas smarkiai nukentėjo nuo žemės drebėjimo ir cunamio.
Aleksandruvas (Palenkės Bialos apskritis)
Aleksandruvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sosnuvkos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Lietuvos rusų sąjunga
''Dėl informacijos apie Lietuvos rusų aljansą žr. kitą straipsnį.''
Istorija
Įkurta 1995 m. spalio 28 d. Vilniuje, „Pergalės“ kino teatre vykusioje konferencijoje. Registruota Teisingumo ministerijoje 1995 m. gruodžio 28 d. (kodas 193025269, registracijos adresas Vilnius, Savanorių pr. 11-70).
1996 m. Seimo rinkimuose partija surinko 1,63 proc. balsų ir į Seimą nepateko. 1997 m. savivaldybių rinkimuose LRS dalyvavo kartu su Lietuvos piliečių aljansu (LPA). Vilniuje laimėtos 10, Klaipėdoje – 7 vietos, tačiau netrukus LPA nariai prisišliejo prie konservatorių ir LRS liko tik 4 vietos Vilniuje bei 3 Klaipėdoje.
2000 m. savivaldybių rinkimuose Vilniuje partija surinko 3,9 proc. balsų ir į tarybą nepateko, o Klaipėdoje gautos 7 vietos. 2000 m. Seimo rinkimuose LRS dalyvavo koalicijoje su Lietuvos demokratine darbo partija, Naujosios demokratijos partija ir Lietuvos socialdemokratų partija ir gavo Seime 3 vietas – Seimo nariais tapo Sergejus Dmitrijevas, Vladimiras Orechovas ir Jurgis Utovka.
2001 m. įvesta fiksuota narystė. 2002 m. savivaldybių rinkimuose LRS laimėjo 11 vietų, iš jų Vilniuje – 6, Klaipėdoje – 3, Visagine – 2. 2007 m. savivaldybių rinkimuose LRS laimėjo 5 vietų, iš jų Vilniuje – 2, Klaipėdoje – 2, Visagine – 1.
Ideologija
Pagrindiniu uždaviniu partija iškėlė tautinių mažumų integraciją į Lietuvos visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą, demokratijos ir pilietinės visuomenės plėtrą.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Inauguracija
Inauguracija ( 'įvesdinimas, iškilminga pradžia') – iškilmingas priėmimas į luomą, tarnybą, diplomo įteikimas; valdžios (perėmimo) įteisinimas ir jos tęstinumą įtvirtinantis aktas.
Lietuvoje
Lietuvoje inauguracija vykdavo 2 etapais, pasaulietinį pakėlimą valdovu sujungus su Katalikų bažnyčios teikiamu pašventinimu. Pirmuoju atveju – tik popiežiaus sankcionuota recepcija, pritaikius Vokietijos karalių karūnacijos formuliarą, kada karūnos uždėjimui prilygo ir patepimas šventintais aliejais. Antruoju etapu pasaulietinį pakėlimą valdovu taip pat papildė Bažnyčios teikiamas pašventinimas. Apie tokius inauguracijos elementus žinoma iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto insignijų (didžiojo kunigaikščio arba Gedimino kepurė, kalavijas, žiedas, vėliava, antspaudas) perdavimo ceremonialo istorijos. Per inauguraciją buvo uždedama Gedimino kepurė (tą atlikdavo Vilniaus vyskupas), kalaviją įteikdavo didysis maršalka.
Liublino unijos (1569 m.) aktais Lietuvos didžiojo kunigaikščio inauguracija panaikinta. Vainikuojant Lenkijos karalių, jis tapdavo ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu, o jo karūna skelbiama ir lietuvių tautos (bajorų) nuosavybe. Pažymėtina, kad Lietuvos valdovo insignijos nebuvo išsaugotos. Po unijos išliko tik LDK kanclerio saugomas didysis antspaudas ir vėliava, kurią valdovui iš kairės nešdavo didysis vėliavininkas.
Bayer AG
Bayer AG – tarptautinis chemijos pramonės koncernas, įkurtas 1863 m. 1925 m. tapo IG Farben dalimi. 1951 m. įsteigtas pakartotinai. „Bayer“ koncernas valdo apie 350 bendrovių, kuriose dirba 120 820 darbuotojų (2017 m. pab.). 2017 m. pelnas 35 mlrd. eurų. Su „Bayer“ vardu siejamas aspirinas, vienas garsiausių vaistų nuo skausmo.
„Bayer AG“ buvo įkurta 1863 m. Barmene (dab. Vupertalio miesto dalyje) Friedrich Bayer'io ir Johann Friedrich Weskott. „Bayer“ koncerno simbolis yra „Bayer“ kryžius, matomas daugelyje gamyklų būstinių. Jame matyti BAYER užrašas (skaitant ratu). Operatyvųjį verslą valdo koncerno 3 holdingai: Bayer HealthCare AG, Bayer CropScience AG ir Bayer MaterialScience AG.
Vytautas Suslavičius
Vytautas Suslavičius (g. 1951 m. rugpjūčio 3 d. Trakuose) – fotomenininkas, gyvenantis Vilniuje, įžymus džiazo įamžinimu.
Biografija
Gimė 1951 m. rugpjūčio 3 d. Trakuose. 1969–1974 m. Vilniaus universitete studijavo fiziką. 1977–2010 dirbo AB Lietuvos elektrinė. Nuo 1992 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys.1997 m. – Tarptautinės fotografijos meno federacijos (FIAP) fotografas-menininkas (AFIAP), 2005 m. – Lietuvos Respublikos meno kūrėjas.
Individualios parodos
94 individualios parodos Vilniaus, Kauno, Birkeröt’o (Danija), Brno (Čekija), Toronto (Kanada), Alytaus, Birštono, Druskininkų, Elektrėnų, Kaišiadorių, Klaipėdos, Marijampolės, Mažeikių, Panevėžio, Šiaulių, Širvintų, Trakų, Visagino meno galerijose ir parodų salėse.
V. Suslavičiaus darbai kolekcijose
Lietuvos fotomenininkų sąjunga, Vilnius; FIAP kolekcija, Lozana, Šveicarija; Menininkų namai, Nida; Lietuvių namai, Torontas, Kanada; Miesto biblioteka, Birkeröt, Danija; Fotografijos muziejus, Šiauliai; Lietuvos bankas, Vilnius; AB Lietuvos elektrinė, Elektrėnai.
Šaltiniai
1. „Elektrėnai“, albumas (Vilnius, „Jandrija“, 2002). 2. „Kaunas Jazz“, fotografija (Kaunas, „Partitūra“, 2002). 3. „Lietuvos elektrinė“, albumas – skirta 40-čiui (Vilnius, „Petro ofsetas“, 2002). 4. „Akmenų byla“, (skirta Viliaus Orvydo atminimui) .Vilnius,„Petro ofsetas“, 2004. Vytautas Mizeras –sakmė, Vytautas Suslavičius – fotografija. 5. “Džiazas – Lietuva”, fotografija, parodos katalogas (Vilnius, „Petro ofsetas“, 2008) 6. “Vaizdai – Lietuva”, fotografija, parodos katalogas (Vilnius, „Petro ofsetas“, 2009) 7. „KaunasJazz 2010“ – kalendorius 8. “Lietuvos elektrinė 1960-2010”, albumas – skirta 50-čiui (Vilnius, „Petro ofsetas“, 2010)
Fotoknygos: 1. „Lietuvos elektrinė“ 1960-2010. Albumas (Klaipėda, S.Jokužio spaustuvė, 2009. 2. „Veidai šviesose“_Kaliningrad Jazz international festival. Albumas (Klaipėda, S.Jokužio spaustuvė, 2011) 3. „Ir žodis tapo kūnu“_Elektrėnų bažnyčios statybos istorija 1990-1996. Albumas (Klaipėda, S.Jokužio spaustuvė, 2012) 4. „Freskų kelias“_Antanas Kmieliauskas-freskų sukūrimas kardinolo Vincento Sladkevičiaus tėviškėje Guronyse. Albumas (Klaipėda, S.Jokužio spaustuvė, 2012)
Vadi al Hitanas
Vadi al Hitanas arba „Banginių slėnis“ − paleontologinė radimvietė Egipte, maždaug už 150 km į pietvakarius nuo Kairo. Žinoma dėl daugybės svarbių archaeoceti − senovinių ankstyvųjų banginių formų fosilijų. Šios fosilijos ypač svarbios nustatant, kaip iš sausumos žinduolių išsivystė vandenyje gyvenantys banginiai. Taip pat jame randamos kitų senovinių gyvūnų fosilijos: ryklių, rajų, krokodilų, pjūklažuvių, vėžlių. Banginių slėnis padėjo rekonstruoti galimas tų laikų ekologines sąlygas.
Disturbed
Disturbed – amerikiečių sunkiojo metalo grupė, susikūrusi 1994 metais Čikagoje, Ilinojuje, JAV. Pirmasis grupės pavadinimas buvo Brawl.
Vadi al Hitanas
2005 m. Banginių slėnis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Disturbed
2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi aštuonis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Divisive“, išleistas 2022 m. lapkritį. Penki grupės įrašai yra pasiekę JAV „Billboard 200“ reitingo viršūnę.
Vadi al Hitanas
Pirmosios fosilijos čia buvo atrastos žiemą, 1902−1903 m.
Disturbed
Diskografija
Studijiniai albumai
Virgilijus Alekna
Virgilijus Alekna (g. 1972 m. vasario 13 d. Terpeikiuose, Kupiškio raj.) – lietuvių lengvaatletis, disko metikas, 2000 m. ir 2004 m. vasaros Olimpinių žaidynių čempionas ir rekordininkas, dukart Pasaulio čempionas, Europos čempionas, nacionalinis čempionas ir rekordininkas. Keturis kartus laimėjo geriausio Lietuvos sportininko ir po kartą Pasaulio bei Europos geriausio lengvaatlečio titulą. Nuo 2016 m. Seimo narys.
Biografija
Mokėsi Kupiškio rajono Lukonių pradinėje, Subačiaus vidurinėje mokykloje, vėliau – Panevėžio internatinėje sporto mokykloje. 1991 m. įstojo į Vilniaus pedagoginį institutą, vėliau studijavo Kūno kultūros akademijoje, kurią baigė 2005 m. 1994–2011 m. dirbo Vadovybės apsaugos departamente. Nuo 1991 m. gyvena Vilniuje.
Sūnūs Mykolas Alekna ir Martynas Alekna irgi praktikuoja disko metimą. Dukra Gabrielė Aleknaitė, ji šokinėja į tolį.
Pradžia
1990 m. aštuoniolikmetis Virgilijus Alekna toliausiai diską numetė 52,84 m, 1991 m. geriausiu metimu Rygoje vykusiose varžybose jau pasiekė 57,16 m rezultatą. 1992 m. pirmą kartą karjeroje Virgilijus viršijo 60 metrų ribą – varžybose tuometinėje Čekoslovakijoje, Opavoje diską nusviedė 60,86 m.
1993–1996
1993 m. Pasaulinėje vasaros universiadoje vykusioje JAV Bafalo mieste, Virgilijus diską numetė 54,76 m ir užėmė 11-ąją vietą. Europos taurės II lygos varžybose Kopenhagoje užimta 2-a vieta (55,04 m).
Alekna karjerą stambiausio masto čempionatuose pradėjo 1994 m. Europos čempionate diską numesdamas 56,38 m ir užimdamas jame 17-ąją vietą.
1995 m. sportininkas debiutavo ir pasaulio čempionate, kuriame savo pusfinalio grupėje liko 10-as (59,20 m), o galutinėje įskaitoje 19-as ir į finalą nepateko. 1996 m. lengvaatletis pateko į olimpinę rinktinę. Savo pirmojoje Olimpiadoje Alekna užėmė 5-ąją vietą (65,30 m).
1997–2000
1997 m. Pasaulio čempionate Virgilijus laimėjo savo pirmąjį apdovanojimą stambiausiose varžybose. Diską numetęs 66,70 m jis įsiterpė tarp dviejų vokiečių: pasaulio čempionu tapusio Lars Riedel ir bronziniu prizininku tapusio Pasaulio rekordininko Jurgen Schult. Metikas kartu su Remigija Nazaroviene tapo pirmaisiais nepriklausomos šalies pasaulio pirmenybių medalininkais. 1997 m. žiemos sezono metu Alekna sudalyvavo pasaulio uždarų patalpų čempionate, kur varžėsi rutulio stūmimo rungtyje. Sportininkas į finalą nepateko ir galutinėje įskaitoje liko 17 tarp 22 varžovų (18,90 m).
1998 m. Europos čempionato metu Alekna tapo pirmuoju nepriklausomos Lietuvos medalininku senojo žemyno pirmenybėse.
1999 m. Sevilijoje vykusiame pasaulio čempionate lengvaatletis pagerino Atėnų čempionate pasiektą rezultatą, bet šį kartą liko ketvirtoje vietoje.
2001–2004
2001 m. pasaulio čempionate Kanadoje metikas pelnė savo antrąjį sidabro medalį pasaulio čempionatuose (69,40 m). Sezono pradžioje Pietų Afrikos Respublikoje Alekna pasiekė geriausią sezono rezultatą – 70,99 m. 2002 m. Miunchene vykusiame Europos čempionate diską numetė toliau nei pirmose savo Europos pirmenybėse (66,62 m) ir iškovojo sidabrą.
2003 m. Paryžiuje vykusiame 2003 m. pasaulio čempionate sportininkas pagaliau iškovojo savo pirmąjį pasaulio čempiono titulą (69,69 m). Vėliau laimėjo Monake rengtas IAAF pasaulio lengvosios atletikos finalines varžybas (68,30 m).
2005–2008
2005 m. Aleknos mestas diskas net 5 kartus skriejo už 70 metrų ribos. Vienas iš jų – 70,17 m tapo auksiniu Pasaulio čempionate Helsinkyje. Antrą kartą per karjerą laimėjo finalines IAAF sezono varžybas Monake (67,64 m).
2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionate iškovojo auksą (68,67 m) ir tapo pirmuoju lietuviu, po nepriklausomybės atkūrimo tapusiu Europos čempionu. Prieš šį čempionatą vykusiose varžybose Retimno mieste, Virgilijus pasiekė geriausią sezono rezultatą – 70 m 8 cm.
2007 m. sezoną Virgilijus pradėjo varžybomis balandžio 18 d. Vilniuje, kuriose diską numetė 70,01 m. Vėliau diskas dar tris kartus skriejo už 70 metrų ribos. Birželio 15 d. Osle – 70,51 m ir liepos 2 d. Atėnuose 70,43 m. Liepos 25 d. Kaune vykusiose Europos lengvosios atletikos asociacijos (EAA) „Permit Meeting“ serijos varžybose pasiekė geriausią sezono rezultatą – 71,56 m. Rugpjūčio 28 d. Alekna kęsdamas kojos skausmą startavo pasaulio čempionate Osakoje, kur nusviedęs įrankį 65,24 m liko ketvirtoje vietoje. Taip nutrūko jo įspūdinga 37-ių iš eilės laimėtų finalinių varžybų serija, prasidėjusi 2005 m. rugpjūčio 19 d. Saragosoje.
2009–2012
2009 m. Berlyne vykusiame pasaulio čempionate Alekna antrą kartą iš eilės liko ketvirtoje vietoje (66,36 m), bet po to nugalėjo Salonikuose vykusiose 2009 m. IAAF finalinėse sezono varžybose nusviesdamas diską 67,63 m. Geriausią sezono rezultatą 69,59 m, Alekna pasiekė varžybose Jurbarke.
Tanganika (respublika)
Tanganika – trumpalaikė respublika kontinentinėje Tanzanijos dalyje, į rytus nuo Tanganikos ežero.
Virgilijus Alekna
2009–2012
2010 m. vasaros sezono pradžioje, kovo mėnesį per pasiruošimą Alekna patyrė traumą, sutrukdžiusią gerai pasirodyti sezono metu. Europos čempionato finale sportininkas geriausiu bandymu diską nusviedė 64,64 m ir liko penktoje vietoje. Pirmą kartą vykusioje IAAF Deimantinėje lygoje Alekna dalyvavo penkiuose etapuose ir galutinėje įskaitoje pasidalino 6–8 vietas. Tais pačiais metais sportininkas pareiškė, kad 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės jam bus paskutinės.
Tanganika (respublika)
Nuo 1891 m. ši teritorija priklausė Vokietijai (kaip Vokietijos Rytų Afrika), po I pasaulinio karo pavadinta Tanganikos teritorija ir 1922 m. perduota britams. Nuo 1946 m. ši teritorija administruojama JT.
1961 m. liepos 9 d. britai suteikė Tanganikos mandatui nepriklausomybę. Iš pradžių ji buvo dalis Sandraugos teritorijos, ir oficialiai ją valdė vietininkas. Nuo 1962 m. liepos 9 d. pavadinta Tanganikos Respublika, ir ją valdė vienintelis prezidentas – Julius Nyerere. 1964 m. susijungusi su Zanzibaru, sudarė dabartinę Tanzanijos valstybę.
Virgilijus Alekna
2009–2012
2012 m. Virgis laimėjo jau 10-ą Lietuvos čempiono titulą karjeroje Kaune numetęs diską 67,93 m. Jau 5-ose Virgilijaus Olimpinėse žaidynėse sviestas diskas skriejo 67,38 m. Šio rezultato pakako iškovoti 4 vietą. Virgilijus Alekna geriausiu sezono metimu Klaipėdoje sugebėjo diską numesti už 70 metrų ribos – 70,28 m. ir pagerinti pasaulio senjorų nuo 40 metų rekordą.
2012 m. rugsėjo 7d. Virgilijus dalyvavo „Deimantinės lygos“ etape, kur diską numetė 65,78 metro ir užėmė trečiąją vietą. Virgilijus 2012 metų sezono „Deimantinės lygos“ varžybose iškovojo antrąją vietą. Bendrojoje įskaitoje „Deimantinės lygos“ čempiono titulą gynęs lietuvis surinko 7 taškus ir pralaimėjo tik estui Gerdui Kanteriui (19 tšk.).
2013
Virgilijus sezoną pradėjo 2013 m. kovo 16 d. Europos žiemos metimų taurės varžybomis Kastelonėje (Ispanija), kur numetęs diską 64,66 metro užėmė antrąją vietą. Vilniaus žiemos ilgų metimų pirmenybėse balandžio 24 d. V.Alekna diską numetė 63.23 m ir užtikrintai tapo nugalėtoju. IAAF Deimantinės lygos etape Londone liepos 26 d. Virgilijus užfiksavo 62.94 metro rezultatą ir užėmė 9-ą vietą. Maskvoje (Rusija) vykusiame Pasaulio lengvosios atletikos čempionate rugpjūčio 12 d. atrankos varžybose geriausiu bandymu diską numetė 61.91 metro ir užėmė 16-ą vietą.
Pasiekimai
Per karjerą už 70 metrų ribos Virgilijaus sviestas diskas skriejo net 20 kartų. Antras šioje kategorijoje estas G.Kanteris atlikęs 13 tokių metimų, trečias – amerikietis M.Wilkinsas su 10 rezultatų, diską mėtęs 8-ajame dešimtmetyje. Pagal toliausių 10-ies metimų vidurkį (71 m 30 cm) Virgilijus yra pirmas tarp visų laikų disko metikų.
Geriausi sezonų rezultatai
thumb|right|Per 2009 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatą Berlyne thumb|Alekna 2011 m. Deimantinės lygos varžybose
Apdovanojimai
2000 m. JAV žurnalo „Track and Fields News“ rinkimuose V. Alekna pripažintas Metų atletu. 2003 m. rugpjūčio 28 d. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Didžiuoju Kryžiumi. 2005 m. tapo pirmuoju lietuviu išrinktu Europos metų lengvaatlečiu. 2007 m. lapkričio 23 d. UNESCO būstinėje Paryžiuje, iškilmingoje ceremonijoje UNESCO Generalinis direktorius Koïchiro Matsuura inauguravo Virgilijų UNESCO sporto čempionu. Šis garbingas vardas atletui suteiktas už veiklą, propaguojant sportą mokyklose ir atsidavimą UNESCO idealams. 2012 m. vasario 19 d. Kūno kultūros ir sporto departamente (KKSD) vasario 13 d. keturiasdešimtmetį atšventusiam dukart olimpiniam bei pasaulio čempionui buvo įteiktas KKSD Sporto garbės komandoro ženklas „Už nuopelnus Lietuvos sportui“.
Kita veikla
Nuo 2016 m. Seimo narys.
Burgundijos kunigaikštystė
Burgundijos kunigaikštystė − istorinė Europos kunigaikštystė 880−1477 m. dabartinės Prancūzijos teritorijoje. Buvo Antrosios Burgundijos karalystės žemėse susidariusi kunigaikštystė. Jos teritorijos užėmė dab. Prancūzijos istorinį Burgundijos regioną. Klestėjimo laikais XV a. kunigaikštystės Burgundų Valua dinastija valdė dideles sritis dab. Prancūzijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Nyderlanduose, sukurdama dinastinę imperiją.
Bosonidų dinastija
Burgundijos kunigaikštystė apėmė šiaurės vakarines V−VI a. egzistavusios Burgundų karalystės sritis. Šį atsiskyrimą nulėmė Karolio Martelio VIII a. įvykdytas istorinės Burgundijos administracinis suskirstymas į keturias dalis. Kuomet 843 m. Frankų imperija buvo padalinta Verdeno sutartimi, trys Burgundijos dalys (Arlio, Vjeno ir Alemanų Burgundijos) atiteko Vidurio Frankų karalystei, o ketvirtoji (Frankų Burgundija) − Vakarų Frankų karalystei. Pastaroji tapo Burgundijos kunigaikštystės pradžia.
Rytų Frankų imperijoje silpstant centrinei valdžiai, susiklostė prielaidos nepriklausomybės atsiradimui. 879 m. Boso tapus Žemutinės Burgundijos karaliumi, jo brolis Ričardas 880 m. įsitvirtino šiaurės vakarų Burgundijoje, tapdamas pirmuoju kunigaikščiu. Skirtingai nei Boso, jis pripažino Vakarų Frankų karalių valdžią. Jo dėka į Aukštutinės Burgundijos sostą 888 m. pasodintas jo svainis Rudolfas.
Kapetingų dinastija
Valdant Kapetingams kunigaikštystė išlaikė nepriklausomybę ir pasiekė klestėjimo. Ji išlaikė atskirą Kapetingų dinastinę liniją, o giminystė su Prancūzijos karaliais buvo naudinga krašto stiprinimui. Vienas žymiausių Burgundijos Kapetingų buvo Robertas II. Ne kartą kunigaikščiai giminiavosi ir su kitomis Istorinės Burgundijos valdomis, tuo metu priklausiusiomis Šventajai Romos imperijai.
Valua dinastija
thumb|left|Burgundų Valua dinastinė imperija. 1361 m. mirus kunigaikščiui Filipui, sostas atiteko Prancūzijos karaliui Jonui Gerajam iš Valua dinastijos. Šiam mirus, 1364 m. Burgundijos sostą paveldėjo jo sūnus Filipas II Valua, taip galutinai įtvirtindamas Burgundijos Valua dinastiją. Tai buvo didžiausias kunigaikštystės suklestėjimas. Žmonos Margaritos ir kitų santuokinių ryšių dėka, kunigaikščiai paveldėjo teritorijas Jungtinėse provincijose, Burgundijos grafystę ir t. t. Vėlesni kunigaikščiai Jonas Bebaimis ir Filipas Gerasis toliau sėkmingai plėtė dinastines teritorijas, kurdami savotišką imperiją. Didžiausios ekspansijos Burgundų dinastija pasiekė valdant Karoliui Narsiajam, kuris užsibrėžė atkurti Lotaro Vidurinę Frankų karalystę.
Burgundijos kunigaikščių interesai kirtosi su Prancūzijos interesais. Prancūzija pradėjo Burgundijos karus su Burgundija, kurių atomazga buvo 1477 m. Nansi mūšis. Jo metu karolis Narsusis žuvo nepalikęs teisėtų įpėdinių, o kunigaikštystės teritorija įjungta į Prancūzijos karalystę. Net ir po to, kai sumažėjo plotu ir prarado savo nepriklausomą statusą, ši kunigaikštystė dar ilgai turėjo svarbų vaidmenį Europos politikoje kaip Prancūzijos provincija.
Kitas Burgundų dinastijos valdytas teritorijas po Karolio mirties paveldėjo jo žmona Marija Burgundietė, kuri vėliau jas perdavė Habsburgams.
Pakruojo miškų urėdija
miniatiūra|250px|right|Miškų urėdija Linksmučiuose
Pakruojo miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Urėdiją sudaro 8 girininkijos. Urėdijos buveinė įsikūrusi priemiestiniame Linksmučių kaime.
Miškai
Urėdijos miškai auga labai derlinguose dirvožemiuose. Pakruojo miškų urėdija apima: Pakruojo rajone − 25 511 ha miškų, Pasvalio rajone − 2881 ha ir Panevėžio rajone − 917 ha miškų; iš viso − 29 309 ha.
Miškų urėdijos teritorijoje yra šios saugomos teritorijos:
Istorija
Pakruojo miškų urėdija įkurta 1925 m. Urėdijai priklausė beveik visi dabartinės urėdijos miškai, išskyrus Žeimelio ir Pušaloto girininkijas. 1945 m. urėdija pavadinta miškų ūkiu. 1946 m. Pakruojo miškų ūkis likviduotas, o miškai priskirti Šiaulių miškų ūkiui.
Urėdai
Pakruojo miškų urėdas − Kazys Gudas.
Talinas
Talinas – Estijos sostinė ir svarbiausias uostas, įsikūręs šalies šiaurėje, prie Baltijos jūros Suomių įlankos, 80 km į pietus nuo Helsinkio.
Pavadinimo kilmė
Žodis Tallinn turi kelias etimologijas. Plačiausiai paplitęs vardo aiškinimas: taani linn(a) ’danų miestas’, arba „danų pilis“ (1219 m. miestą užėmė ir ėmė plėsti danai), juolab kad ir herbą miestui davę danai savo valdymo laikais. Dar keliamos šios miestavardžio kilmės versijos: tali linna „žiemos pilis“ arba talu linnaa ’ūkio pilis’.
1918 m. pavadinimas Tallinna pakeitė iki tol danų, vokiečių ir kt. vartotą estiškos kilmės pavadinimą Revelis (est.: Rävala, :; rus.: Ревель; šved.: Räffle). 1920 m. pavadinimas pakoreguotas į Tallinn. Senoviniuose dokumentuose miestas dar vadinamas Lindanise, Kesoniemi, rusiškai vadintas Колывань (Kolyvan), Леденец (Ledenec).
Istorija
thumb|left|150px|Talino antspaudas, 1340 m. Pirmieji žmonių gyvenviečių ženklai rasti archeologų Talino miesto centre yra apie 5000 m. senumo. Virvelinės keramikos kultūros keramikos randama iš 2500 m. pr. m. e.
1050 m. ant Talino Toompea kalvos pastatyta pirmoji tvirtovė.
Kadangi XIII a. Talinas tapo svarbiu uostu Skandinavijos-Rusijos prekybos kelyje, jis buvo Teutonų ordino ir Danijos karalystės taikiniu. Kryžiaus žygių metu Estijos gyventojai buvo prievarta pakrikštyti katalikais. Danai šiaurės Estijoje įsitvirtino 1219 m., kai Danijos karaliaus Valdemaro II kariuomenė užėmė Lindanisės tvirtovę ir pastatė savo fortą.
1285 m. Talinas tapo šiauriausiu Hanzos pirklių sąjungos nariu. 1346 m. danai miestą kartu su kitomis savo valdomis šiaurės Estijoje pardavė Teutonų ordinui. Viduramžiais Talinas buvo klestintis miestas, kuriame gyveno apie 8000 gyventojų, buvo apsuptas sienomis ir turėjo 66 gynybinius bokštus.
Vokietijoje prasidėjus reformacijai, Talinas tapo liuteronišku miestu. 1561 m. miestą ėmė valdyti Švedija.
Šiaurės karo metu, 1710 m. Taliną užėmė Rusijos carystė, tačiau vietinės savivaldos institucijos išliko. Miestas buvo Revelio ir Estliandijos gubernijų centras. 1725 m. buvo pastatyti baroko stiliaus Kadriorgo dvaro rūmai. Revalio magistratas buvo panaikintas 1889 m. XIX a. industrializacija ir uosto plėtra išlaikė miesto svarbą. XIX a. paskutiniaisiais dešimtmečiais sustiprėjo ir rusifikacijos pastangos.
thumb|right|220px|[[Riigikogu|Estijos parlamentas]]
1918 m. vasario 24 d. Taline paskelbta Estijos nepriklausomybės deklaracija, tačiau vėliau miestas buvo okupuotas Vokietijos imperijos ir vyko Estijos nepriklausomybės karas su Sovietų Rusija. Tik 1920 m. vasario 2 d. pasirašyta Tartu taikos sutartimi Estija Sovietų Rusijos buvo pripažinta nepriklausoma respublika. Talinas tapo šalies sostine. II pasaulinio karo metu 1940 m. Estiją okupavo sovietai, o 1941–1944 m. – naciai. Naciams pasitraukus 1944 m. Sovietų Sąjunga vėl užėmė Estiją.
1980 m. Talinas buvo vienu iš Vasaros Olimpinių žaidynių miestų. Priemiestyje Piritoje vyko olimpinės regatos varžybos. 1991 m. Talinas vėl tapo nepriklausomos Estijos sostine.
Miestas turi 3 istorines dalis:
Geografija
Talinas išsidėstęs šiaurės vakarų Estijoje, pietinėje Suomijos įlankos pakrantėje. Miesto apylinkėse yra Ulemistės ežeras (plotas 9,6 km²), tiekiantis didžiąją dalį gėlo vandens. Harku – antras pagal dydį Talino miesto ribose esantis ežeras (plotas 1,6 km²). Per Talino pakraštį teka tik viena upė – Pirita, kurios vaizdingas slėnis saugomas. Miestą supa kalkakmenio uolos. Aukščiausia miesto vieta – 64 m (Nymės rajone, miesto pietvakariuose). Kranto linijos ilgis – 46 km. Išsikiša 3 dideli pusiasaliai: Kopli, Paljassaare ir Kakumäe.
Administracinis skirstymas
Vietinio valdymui palengvinti, Talinas padalintas į 8 miesto apygardas. Apygardas valdo seniūnas, kuris pavaldus miesto merui. thumb|[[Ivanas Aivazovskis|Ivano Aivazovskio paveikslas Talino uostas 1845 m.]] thumb|Miesto panorama iš Šv. Olafo bažnyčios thumb|Talino centras vakare thumb|Talino uostas
Gyventojai
2005 m. kovą Taline gyveno 401 694 gyventojai. Pagal Eurostat duomenis, Taline gyvena daugiausiai (27,8 %) ne Europos Sąjungos piliečių, lyginant su kitomis ES sostinėmis. Sovietmečiu, siekiant išskirstyti tautas ir mažinti nacionalizmą, į Taliną atvyko nemažai slavų tautų atstovų. 54,8 % Talino gyventojų yra estai, 36,6 % – rusai, 3,6 % – ukrainiečiai, 1,9 % – baltarusiai, 3,1 % – kitų tautų atstovai. Mieste galima susišnekėti ne tik estiškai, bet ir suomiškai, rusiškai, angliškai.
Lietuviai
Pirmaisiais mieste gyvenusiais lietuviais laikomi 1831 m. sukilimo dalyviai, ištremti dirbti Revelio uosto statybose. XIX a. pabaigoje mieste gyveno keli lietuvių inteligentai (Jonas Jablonskis, Jonas Jurgis Bulota, Andrius Bulota), mokėsi lietuvių studentai, veikė lietuvių sporto klubas. 1917 m. mieste įkurta Talino lietuvių savišalpos ir švietimo draugija. 1980 m. įsteigta Estijos lietuvių draugija, 1990 m. pertvarkyta į Estijos lietuvių bendruomenę. 1939 m. mieste gyveno apie 100, 1989 m. – 1052 lietuviai.
Ekonomika
Talinas – Estijos ekonominis centras ir svarbiausias uostas. Vystoma tekstilės, maisto (ypač žuvies), mašinų ir kita pramonė. Sparčiai vystomos naujosios technologijos.
Turizmas
1997 m. Talino senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Jau sovietmečiu Talinas buvo svarbus turizmo centras. Estijai iškovojus nepriklausomybę, o ypač po to, kai įstojo į ES, turistų srautas dar labiau padidėjo. Svarbiausi miesto lankytini objektai:
Švietimas
Svarbiausios miesto švietimo įstaigos:
Futbolas
Mieste veikia ar anksčiau gyvavo šie futbolo klubai:
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Talinas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Žalioji (Ukmergė)
Žalioji – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ukmergės.
Ivanica
Ivanica – miestas pietvakarinėje Serbijoje, į pietus nuo Belgrado. Išvystyta medienos, tekstilės, maisto pramonė. Klimatinis kurortas.
Istorija
Pirmą kartą paminėta 1505 m.
Baltarusija Eurovizijoje
thumb|right|200px|[[Dmitrijus Koldunas 2007 m.]] thumb|right|200px|[[Ruslanas Alechno 2008 m.]] thumb|right|200px|[[3+2 (grupė)|3+2 2010 m.]] thumb|right|200px|[[Aliona Lanskaja 2013 m.]] thumb|right|200px|[[Teo (dainininkas)|Teo 2014 m.]]
Baltarusija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 16 kartų, debiutavo 2004 metais. Šalis debiutavo konkurse tais pačiais metais, kai buvo įvesti pusfinaliai. Baltarusija sugebėjo į finalą patekti šešis kartus: 2007 m. Dmitrijus Koldunas, 2010 m. 3+2, 2013 m. Aliona Lanskaja, 2014 m. Teo, 2017 m. Naviband ir 2019 m. Zena.
Į 2021 m. konkursą šalis turėjo siųsti grupę „Galasy ZMesta↨“, tačiau ši paraiška buvo diskvalifikuota dėl šioje dainoje figūruojančios politinės potekstės. 2021 m. liepą Baltarusijos transliuotojas BTRC buvo pašalintas iš Europos transliuotojų sąjungos (EBU), todėl šalis prarado galimybę dalyvauti „Eurovizijoje“. Tai pirmas toks atvejis, kai šalis negali dalyvauti „Eurovizijoje“, nes jos transliuotojas buvo pašalintas iš EBU.
NK Šenčur
Šenčuro NK – Slovėnijos futbolo klubas iš Šenčuro.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1951 m. Atkūrus šalies nepriklausomybę žaidė žemesniuosiuose divizionuose.
Spalvinė gama
Mėlyna ir balta spalvos.
Vytautai (Pasvalys)
Vytautai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Krinčino.
Chmielita
Chmielita  – kaimas Lenkijos rytuose, Sosnuvkos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Salamiestis
Salamiestis – miestelis Kupiškio rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, į pietryčius nuo Vabalninko, parapijos centras. Seniūnaitijos centras. Praeina keliai ir. Stovi Salamiesčio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (nuo 1820 m.), medinė Salamiesčio evangelikų reformatų bažnyčia (nuo 1830 m.), išlikęs Salamiesčio dvaras, yra Salamiesčio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-40040). Netoliese teka Pyvesa.
Išliko dvaro sodybos fragmentai: XIX a. 3 deš. klasicizmo stiliaus rūmai, kumetynas, malūnininko tvartas, vėjo malūnas, magazinas. Salamiesčio dvaro sodybos fragmentai 1992 m. įtraukti į Kultūros vertybių registrą. Iš ansamblio pastatų išsiskyrė neišlikęs grūdų sandėlis (vietinių vadinamas „magazinu“) ir XIX a. viduryje iš akmenų sumūrytas vėjo malūnas.
Tekstūra
Tekstūra  – medžiagos sandaros ypatybės, atsiradusios veikiant fiziologiniams, cheminiams ir fiziniams procesams.
Salamiestis
Salamiestyje veikia Kupiškio kultūros centro padalinys. Kolektyvai – Kapela „Dvaras“, Kantri muzikos grupė „Lyja“, Pop grupė „Saulės skrybėlė“, Grupė „Muzika Tau“. Salamiesčio padalinio tradiciniai renginiai: Respublikinė kapelų šventė „Atkelkim svečiams vartelius“, Kraštiečių suėjimas per Šv. Antano atlaidus (pirmoji pradalgė, gėlių kompozicijos, Antanų šventinimas, vasaros koncertas).
Tekstūra
Daugelio medžiagų tekstūrą kūrybiniams tikslams naudoja architektai ir dailininkai. Ypač žavi įvairių rūšių mediena, granitas, marmuras, brangakmeniai, oda, gintaras ir kitos natūralios medžiagos. Tačiau vis daugiau sukuriama savitos tekstūros dirbtinių medžiagų arba natūralių medžiagų imitacijų (dekoratyvinio betono, plastiko, dirbtinės odos). Kai kurios tekstūros savo pobūdžiu diktuoja baldų, suvenyrų, papuošalų, žaislų plastinius sprendimus. Kartais tekstūra panaudojama intarsiniam dekorui, t. y. inkrustuojant baldų ir kitų dirbinių paviršių bei grindų parketlenčių klojinio raštams.
Salamiestis
thumb|left|Kapinių vartai thumb|left|Įvažiuojant nuo [[Stuburai|Stuburų]] thumb|left|[[Salamiesčio evangelikų reformatų bažnyčia]]
Etimologija
Vietovardis reiškia salos miestas.
Istorija
thumb|left|Salamiestis (Solomiesta) pavaizduotas [[1706 m. Livonijos ir Kuršo žemėlapis|1706 m. Livonijos ir Kuršo žemėlapyje]]
Manoma, kad Salamiestis įkurtas XVI a. pirmoje pusėje, dar vadintas Naujamiesčiu, jį valdė LDK didikų giminė Astikai. Iki Pyvesos upės vagos sureguliavimo, lietingą vasarą, pavasarį ir rudenį šioje vietoje pasidarydavo didžiulis ežeras, iš visų pusių apsemdamas apie 20 ha žemės plotą, kuris virsdavo sala.
1580 m. Salamiesčio kaime leista steigti miestelį. 1583 m. Salamiestyje Radvilos pasistatė savo maldos namus – evangelikų reformatų bažnyčią, 1595 m. įsteigė parapinę lietuvišką mokyklą.
1607 m. ATR valdovas Zigmantas Vaza Kristupui Radvilai Jaunajam išdavė privilegiją imti muitus iš pirklių Naujamiestyje važiuojančių per Pyvesos upę. 1628 m. Salamiestis jau buvo miestelis, ame vykdavo turgūs, buvo 28 dūmai, 1690 m. vietos gyventojų rūpesčiu, buvo pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia, kuri vėliau sudegė. Miestelis nukentėjo per XVII–XVIII a. karus. 1775 m. įkeistas Ukmergės seniūnui Morikoniui, apie 1811 m. atiteko Juozapui Tiškevičiui. 1818 m. įkurta Vabalninko bažnyčios filija. Dvaro kapeleonui kun. M.Dirvianskiui sumanius ir prikalbinus grafienę Konstanciją Marikonienę paremti lėšomis ir medžiagomis, su parapijiečių pagalba, 1820 m. buvo pastatyta akmenų mūro, klasicistinė katalikų bažnyčia, vėliau aptverta akmenine tvora su nedidele varpine. XIX a. viduryje Salamiestyje buvo spirito varykla, alaus darykla, senelių prieglauda. Amžiaus pabaigoje jis minimas kaip miestelis Panevėžio apskrityje.
1905 m. surengtas pirmas viešas lietuviškas vakaras. Po 1926 m. žemės reformos Salamiesčio dvaras buvo išparceliuotas. Paskutinis dvaro valdytojas – Petras Balčiūnas. 1927–1940 m. veikė mergaičių žemesnioji žemės ūkio mokykla. Rūmų patalpose savo veiklą vykdė pavasarininkų, šaulių, jaunųjų ūkininkų organizacijos. 1935 m. mokytojo Juozo Vėjelio iniciatyva buvo pastatyta tipinė medinė mokykla (iš pradžių keturklasė, vėliau išaugo iki aštuonmetės).
Okupacijos laikotarpiu sovietų valdžia vykdė Salamiesčio gyventojų trėmimus. 1949 m. susikūrė kolūkis „Salamiestis“, pirmininku išrinktas Balys Likas. Kolūkis turėjo 915 ha žemės, 1951 m. – jau 2113 ha. Sovietmečiu Salamiestis buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1950 m. klebonijos pastate įkurta biblioteka ir skaitykla. 1992 m. balandžio 1 d. panaikintas Salamiesčio kolūkis. 1995 m. Salamiestyje vyko didelė šventė – mokykla minėjo 400 metų įkūrimo jubiliejų. 2002 m. įkuriama Salamiesčio bendruomenė. 2005 m. per Antaninių šventę Salamiesčio krašto žmonės minėjo 425-ąsias miestelio ir 185-ąsias katalikų bažnyčios įkūrimo metines.
2020 m. uždaryta Salamiesčio pagrindinė mokykla.
Imhotepas
Imhotepas („Ateinantis su šviesa“, angl. – Imhotep, egip. – ii-m-ḥtp) – egiptiečių architektas. Gydytojas, raštininkas, žynys, astrologas, poetas, viziris, šventikas ir vyriausiasis patarėjas, gyvenęs 2635–2595 m. pr. m. e. (kai kuriais šaltiniais 2667–2648), po savo mirties tapęs Egipto medicinos dievu. Žymiausias jo kūrinys – pirmoji laiptuota piramidė pasaulyje (Džoserio piramidė).
Architektas
Imhotepas – mitais apipinta asmenybė, per savo gyvenimą buvo įvaldęs ne vieną profesiją, bet geriausiai jis yra žinomas kaip pirmas tikras architektas istorijoje, suformavęs architektūrą kaip mokslą bei amatą. Ir tai yra suprantama, žinant, kad jis yra kilęs iš Mendes provincijoje gyvenusios Khreduonkhos (Khredu – ankh) bei architekto Kanoferio šeimos (nors jis taip pat yra kildinamas iš Egipto mitologijos veikėjo Ptacho (Ptach)). Gimęs Ankhtovės miestelyje, Ineb-Hedj (Memfio) pakraštyje jau būdamas mažų dienų Imhotepas pasižymėjo išskirtinėmis vadovavimo savybėmis bei žingeidumu.
Džoserio piramidė
Džoserio piramidė – pirmoji pasaulyje piramidė bei seniausias akmeninis monumentinis pastatas žinomas šiais laikais. Ji buvo pastatyta apie 2630–2611 m. pr. m. e. Sacharos dykumoje pagerbti trečiosios dinastijos Egipto karalių bei pirmąjį vadinamosios Senosios Karalystės valdovą Džoserį. Imhotepas pirmą kartą istorijoje panaudojo akmeninės-luitinės statybos būdą (anksčiau buvo statoma iš džiovintų molio plytų) ir sukūrė šedevrą, kuriuo stebisi net šių laikų technologai – šešių mastabų, 62 metrų aukščio, apie 900 000 tonų sveriantį statinį bei visą jį supantį kompleksą.
Medikas
Manoma, jog Imhotepas yra garsiojo Edvino Smito Papiruso, pirmojo žmonijos istorijoje medicininio dokumento, autorius, taip pat Memfio medicinos mokyklos įkurėjas. Dar tris tūkstančius metų po jo mirties Egipte jį garbino kaip gydymo dievą, o graikai jį tapatino su savuoju medicinos dievu Asklepijumi.
Imhotepas šiomis dienomis
Šis genialus žmogus išlieka viena iš paslaptingiausių asmenybių. Garsioji Stephen Sommers kino juosta „Mumija“ (The Mummy) bei jos tęsiniai pasakoja būtent apie mistiškąjį Imhotepą. Taip pat kuriami dokumentiniai filmai (pvz., „The Lost Mummy Of Imhotep“), rašomos knygos, moksliniai darbai.
Kapas
Miręs prieš puspenkto tūkstančių metų Imhotepas su savim nusinešė ir paslaptį, kaip buvo pastatytos pirmosios piramidės Žemėje. Archeologai, karštligiškai ieškantys jo kapavietės, mano, jog ta paslaptis glūdi kartu su jo mumija. Filosofijos daktaras, vienas žymiausių Gizos piramidžių tyrinėtojų bei Egipto paminklosaugininkų Zahi Hawass teigia, kad „jeigu Sakaros paslaptys atskleis Imhotepo kapavietę, tai būtų pagrindinis šimtmečio atradimas, apie kurį kalbėtų visi ir visur“. Ir yra pagrindo manyti, kad Imhotepas buvo palaidotas šalia savo šedevro bei faraono, kuriam tarnavo, kapo. Džoserio piramidę supančios teritorijos yra tapusios nuolatinėmis kasinėjimo vietomis ir, nors buvo surasta nuorodų, galinčių atskleisti Imhotepo kapavietę, šio pusiau dievo, pusiau žmogaus paskutinio atilsio vieta vis dar lieka paslaptis.
Įsrutis (upė)
Geografija
Prasideda srities šiaurės rytuose, prie Pravdino gyvenvietės, teka pro Šorelių girią į vakarus, vidurupyje, ties buvusiu Skatikų kaimu įsilieja į senovinį 1-2 km pločio Nemuno slėnį ir pasuka į pietvakarius. Įsrutyje susilieja su Ungura ir sudaro Prieglių. Vaga aukštupyje reguliuota, vidurupyje ir žemupyje vingiuota, daug senvagių. Žemupyje teka lėtai, sausomis vasaromis beveik išdžiūsta. Kartais, kai pučiant vakarų vėjams Prieglius ir Ungura patvinsta, upės srovė dėl mažo nuolydžio teka priešinga kryptimi.
Baseinas
Dauguma intakų maži ir nereikšmingi, vasaromis išdžiūstantys. Pagrindinis intakas – 40 km ilgio Eimenys (Uljanovka).
Intakai:
Molupiai
Molupiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Plikių. Yra du molio telkiniai.
Badimo
Badimo ("protėviai" setsvana kalba) – vietinė Afrikos tradicinė religija, išpažįstama Botsvanoje. Nors statistika teigia, kad šeši procentai gyventojų išpažįsta šią religiją, iš tikrųjų didžioji dalis Botsvanos piliečių seka ir Badimo religija, nors ir yra kitos religijos išpažinėjai.
Žiegždrių atodanga
left|120px
Žiegždrių atodanga – geologinis gamtos paveldo objektas. Atodanga yra Kauno rajone, Samylų seniūnijoje, 800 m į pietvakarius nuo Žiegždrių gyvenvietės, Kauno marių kairiajame krante. Atodanga patenka į Kauno marių regioninio parko teritoriją.
Apie atodangą
Žiegždrių atodangos aukštis 22 m, ilgis 400 m. Šioje atodangoje atsidengia vienas pilniausių Kauno–Kaišiadorių limnoglacialinio baseino nuosėdų pjūvių. Jo storis 16,1 m. Šių nuosėdų padą sudaro paskutiniojo apledėjimo antrosios (Pomeranijos, Ostaškovo arba Baltijos) stadijos pilkšvai rudos ir rusvai pilkos spalvos, kietas, kai kur su skalumu, su žvirgždo ir gargždo priemaiša (iki 10 %) moreninis priemolis (matomas storis 1,6 m), kurio apatinėje dalyje yra apie 5–6 m ilgio įvairaus smėlio lęšis nelygiomis (kampuotomis) ribomis.
Virš moreninio priemolio slūgsančiame smėlio sluoksnyje (1,6-9,3 m virš marių lygio) vyrauja gerai išrūšiuotas šviesiai geltonas smulkus smėlis, dažnai įstrižai, horizontaliai ir banguotai sluoksniuotas, apatinėje ir viršutinėje dalyje kai kur pereinantis į molį ar aleuritą. Tokios nuosėdos liudija, kad šiose vietose, pasitraukus ledynui, plūstančiame ledyno tirpsmo vandenyje klojosi gana smulki, galbūt fliuvioglacialinės deltos žemutinės dalies facija. Vėliau susidariusių didelių prieledyninių marių dugne kaupėsi juostuotos nuosėdos (9,30–17,70 m virš marių lygio): iš pradžių (apatinėje dalyje) klostėsi aleuritas, molis ir moreninis priemolis, vėliau, esant plačioms ir gilioms marioms, ties Žiegždriais marių dugne susiklojo tipiškas juostuotas molis (varvos).
Žiegždrių atodanga yra sudėtinė geologinių vertybių pažinimo – Žiegždrių geologinio tako – dalis.
Reichsprotektorius
Reichsprotektorius - aukščiausias vyriausybinis postas 1939-1945 m. Trečiojo reicho okupuotoje Bohemijoje ir Moravijoje. Reichsprotektorių skirdavo fiureris Adolfas Hitleris.
Reichsprotektoriais buvo:
Pitodrio stadionas
Pittodrie Stadium – futbolo stadionas, pastatytas Aberdyne, Škotijoje. Nuo 1903 m. namų rungtynes žaidžia Aberdeen FC. Tapo pirmuoju Jungtinėje Karalystėje vien sėdimų vietų (jų yra 22 199) stadionu. Penktas pagal dydį Škotijos stadionas po Celtic Park, Murrayfield, Hampden ir Ibrox. Stadione vyko tarptautinės futbolo varžybos, yra rengiamos regbio varžybos. Elton John ir Rod Stewart yra koncertavę Pittodrie stadione.
Šv. Martyno sala
thumb|250px|Salos žemėlapis
'''Šv. Martyno sala''' yra Karibų jūros sala, kurios pietinė dalis priklauso Nyderlandams (Sint Martenas), o šiaurinė Prancūzijai (Sen Martenas). Saloje yra vienintelė 10 km siena tarp Prancūzijos ir Nyderlandų.
Olandijai priklausančioje pusėje yra pagrindinis salos Princesės Julianos tarptautinis oro uostas.
Geografija
Sala užima 94 km² ir yra vulkaninės kilmės. Aukščiausias kalnas yra Paradisas, kuris yra iškilęs 411 m virš jūros lygio.
Pagrindinės gyvenvietės – Marigo, Filipsburgas.
Tytuvėnų regioninis parkas
left|110px
Tytuvėnų regioninis parkas – regioninis parkas vidurio vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Raseinių, Kelmės ir Radviliškio rajonuose. Plotas – 18 159 ha, iš kurių 45,4 % sudaro miškai, 10,7 % – pelkynai, 1,9 % – vandens telkiniai ir 42 % – kitos naudmenos. Direkcija Tytuvėnuose. Parkas įsteigtas siekiant išsaugoti vieningą kultūrinę ir gamtinę aplinką – garsius katalikybės židinius – Tytuvėnus ir Šiluvą. thumb|240px|left|Parko informacinė lenta prie kelio [[Šiluva–Raseiniai]] thumb|240px|left|Parko kraštovaizdis thumb|240px|left|[[Gilius|Giliaus ežeras]]
Gamtos vertybės
Parke nereti juodieji apolonai, spalvingi machaonai randami natūraliose pievose.
Arnas Ališauskas
Arnas Ališauskas (g. 1970 m. gruodžio 18 d. Širvintose) – poetas, kritikas.
Tytuvėnų regioninis parkas
Kultūros paveldas
Tytuvėnų vienuolyno ansamblis yra vienas didingiausių šiaurės rytų Europos baroko paminklų. Yra Tytuvėnų koplyčia-mauzoliejus, Tytuvėnų urėdijos miškininkystės muziejinė ekspozicija.
Arnas Ališauskas
Biografija
1995 m. Vilniaus universitete baigė lituanistiką.
Dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“ bei dienraščio „Lietuvos rytas“ redakcijose, 1998–2003 m. redaktoriumi Prezidentūroje. Nuo 2003 m. laidų „Ragai“, „Dviračio šou“, „Dar pažiūrėsim!“ prodiuseris.
Tytuvėnų regioninis parkas
Kultūros paveldas
Šiluva su garsiąja Antano Vivulskio projektuota Švč. Mergelės Marijos koplyčia ir raudonplyte bazilika su stebuklingu paveikslu yra viena iš penkių vietų Europoje, kur Marijos apsireiškimas oficialiai pripažįstamas katalikų bažnyčios. Parko teritorijoje yra archeologijos paminklų, dvarviečių, garsią lietuvių dailininkę S. Riomerienę menančių vietų.
Arnas Ališauskas
Biografija
Lietuvos rašytojų sąjungos narys (nuo 1998 m.).
Tytuvėnų regioninis parkas
Laisvalaikis ir pramogos
Parko ežeruose gausu žuvies. Visuose ežeruose galima išsinuomoti valtis, kai kuriuose ir vandens dviračius. Populiariausi paplūdimiai – Giliaus ir Bridvaišio ežerų pakrantėse. Apsistoti galima Gauštvinio ir kituose kempinguose, moteliuose, kaimo sodybose. Galima pasirinkti vieną iš kelių kultūrinių, gamtinių ar kompleksinių maršrutų. Keliaujant Giliaus pažintiniu gamtiniu taku, galima apsilankyti ir Miško muziejuje. Rugsėjo pirmąjį sekmadienį, kartu su tūkstančiais maldininkų galima keliauti iš Tytuvėnų į Šiluvą.
Parke parengti 3 dviračių maršrutai. Vienas iš jų – 12 km apžvalginis ratas po Večių geologinį draustinį – paženklintas rodyklėmis, poilsiui pastatyti miško baldai. Parko direkcija balandžio – spalio mėnesiais organizuoja valčių ir baidarių žygius Dubysos upe nuo Kražantės iki Ariogalos. Yra 5 stovyklavietės.
Šiluvoje rugsėjo 8 d.–15 dienomis vyksta visoje Lietuvoje garsūs Švenčiausiosios Mergelės Marijos gimimo atlaidai (Šilinė). Taip pat vyksta Kultūros ir sporto šventė „Tytuva“, Sniego, Pelkių, Bažnytinių chorų, Rudens šventės, Paukščių palydos.
2007 m. parke pastatytas Tytuvėnų apžvalgos bokštas.
Kalno Grikštų kapinynas
Kalno Grikštų kapinynas (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 12315; senas registro kodas – A466P; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2469A) – kapinynas pietinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kalno Grikštuose (Žalgirio seniūnija), 0,21 km į vakarus nuo kelio Raguviškiai–Baubliai, Minijos ir Kartenalės II kairiuosiuose krantuose.
Butkūnai (Panevėžys)
Butkūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Velykių.
Kalno Grikštų kapinynas
Kapinynas
Įrengtas kalvelėje, apaugusioje spygliuočių mišku, Kalno Grikštų senovės gyvenvietės šiaurinėje dalyje.
1993 m. įrašytas į naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą (IP2469A), 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A466), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A466P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu.
Teritorijos plotas – 0,4 ha.
Tyrimai
1988 m. išaiškino, 1989 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis, 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (vadovas Vilnius Morkūnas).
1989 m. ištirtas 30 m² plotas, rasti 4 griautiniai kapai su akmenų vainikais.
Mirusiems laidoti buvo kasamos 23–55 cm gylio, 2,1–2,2 m ilgio ir 1,0–1,1 m pločio duobės, pailgos šiaurės – pietų ir šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi. Aplinkui duobę iš vidutinio ir stambaus dydžio akmenų sukrauti ovalo pavidalo vainikai, kurie jungiasi tarpusavyje. Laidojimo metu virš jų buvo supilti žemių sampilai, kurie laikui bėgant suplokštėjo, o kapų gylis siekia 63–110 cm.
Kapų inventorius labai menkas, tik viename moters kape rasta įkapių. Mirusioji gulėjo galva į pietus. Galvūgalyje rastas lipdytas molio puodelis ir smiltainio akmens verpstukas, o galvos srityje gulėjo geležinis smeigtukas galvos apdangalui susegti. Krūtinę puošė šešių gintaro karolių ir kelių žalvario įvijų vėrinys.
Kapų užpilduose aptikti degėsiai ir anglys liudija, kad laidojimo metu buvo atliekamos apeigos su ugnimi.
Kapinynas datuojamas V–VI a.
Radinius saugo Kretingos muziejus.
Atogrąžų miškai
Atogrąžų miškai – miškingi regionai atogrąžų dalyje abipus Žemės pusiaujo. Šiauriniame pusrutulyje atogrąžų miškai tęsiasi maždaug iki Šiaurės atogrąžos lygiagretės, pietiniame pusrutulyje auga maždaug iki Pietų atogrąžos lygiagretės. Šiuos regionus veikia pastovios krypties vėjai.
thumb|260px|right|[[Borneo saloje augančių sparneninių sengirė (Malaizijos Sabaho provincijoje)]]
Atogrąžų miškai yra ir sausieji ir drėgnieji. Pavyzdžiui atogrąžų ir paatogrąžių spygliuočių miškuose kritulių iškritimo kiekis nedidelis, savanose kritulių kiekis sezoniškas, kuriose yra ir sausieji ir drėgnieji laikotarpiai.
Atogrąžų miškų tipų pasaulio regionai: