cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carlo Ancelotti
Žaidėjo karjera
Karjerą pradėjo „Parmos“ klube, rungtyniavusiame Serie C, ir padėjo jam pakilti į Serie B. Nuo 1979 m. įsitvirtino „Romos“ klube, su kuriuo 1984 m. pasiekė Europos taurės finalą. Nuo 1985 m. Ančelotis buvo komandos kapitonu.
1981–1989 m. Ančelotis rungtyniavo Italijos rinktinėje, dalyvavo 2 pasaulio ir 1 Europos čempionate, bet dėl traumų rinktinėje svarbesnio vaidmens neturėjo.
Trenerio karjera
Ančelotis baigė trenerių kursus Koverčiano mokykloje Florencijoje, 1992–1995 m. dirbo trenerio Arigo Sakio asistentu Italijos rinktinėje. 1995 m. pradėjo savarankišką trenerio darbą Serie B klube „Reggiana“ ir padėjo šiam iškopti į Serie A. Vėliau perėjo į savo buvusį klubą „Parmą“, su kuriuo išlaikė aukštas vietas Serie A, bet titulų neiškovojo.
Nuo 1999 m. Ančelotis ėmė treniruoti aukščiausio lygio klubus: „Juventus“, vėliau „Milaną“, su kurio auksine karta keletą metu buvo viena galingiausių komandų Europoje (dusyk laimėjo Čempionų lygą ir kartą liko antri). 2009 m., suprastėjus rezultatams, iš „Milano“ išėjo ir buvo pakviestas dirbti Londono „Chelsea“. Su šia komanda 2010 m. laimėjo Premier lygą. Vėliau dirbo PSG, kur laimėjo Ligue 1, bet jo komanda krito Čempionų lygos ketvirtfinalyje, todėl sezono pabaigoje Ančelotis atleistas.
2013–2015 m. Ančelotis dirbo Madrido „Reale“, su kuriuo laimėjo UEFA Čempionų lygą ir Ispanijos Karaliaus taurę. Nepaisant sėkmingo „Realo“ žaidimo prie Ančeločio, „Real“ savininkas Florentinas Peresas trenerį atleido. 2015 m. treneris pradėjo dirbti Miuncheno „Bayern“, su kuriuo laimėjo „Bundeslygą“, bet 2017 m., po pralaimėjimo PSG rezultatu 3:0 Čempionų lygos grupės varžybose, atleistas.
Vėliau Karlas Ančelotis dirbo kiek silpnesnėse komandose: sezoną treniravo „Napoli“, vėliau du sezonus „Evertoną“. 2021 m. vėl grįžo dirbti į Madrido „Realą“, su kuriuo jau pirmajame sezone laimėjo La Ligą, o UEFA Čempionų lygos finale įveikė „Liverpool“. K. Ančelotis iškovojo rekordinį ketvirtąjį UEFA Čempionų lygos trofėjų.
Žaidėjo karjeros laimėjimai
Roma
AC Milan
Italija
Trenerio karjeros laimėjimai
Juventus
AC Milan
Paris Saint-Germain
Real Madrid
Bayern Munich
Asmeniniai
Boksas 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Boksas 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Žaidynėse dalyvavo tik boksininkai iš JAV.
Seiji Ozawa
Seidžis Ozava (, g. 1935 m. rugsėjo 1 d. Šenjange, Kinijoje) – japonų dirigentas per savo karjerą dirbęs su įvairiais pasaulinio garso orkestrais: San Fransisko, Toronto, Bostono, Berlyno ir kt. Specializuojasi šiuolaikinėje muzikoje. Laikomas vienu sėkmingiausių japonų kilmės dirigentų, yra pelnęs Japonijos nacionalinę kultūros premiją, Grammy apdovanojimą, garbės daktaro laipsnį jam yra suteikęs Harvardo universitetas, Naujosios Anglijos muzikos konservatorija ir kitos aukštosios mokyklos. Vadinamas pirmuoju iš Azijos kilusiu dirigentu, pasiekusiu pripažinimą Vakaruose.
Biografija
Gimė 1935 m. rugsėjo 1 d. Šenjange, Kinijoje (tuometinėje Japonijos valdomoje Mandžuko valstybėje). Nuo vaikystės buvo linkęs į muziką, mokėsi groti pianinu, bet dėl paauglystėje patirtos rankų traumos persikvalifikavo į dirigavimą. 1959 m. laimėjo pirmąjį tarptautinį dirigentų konkursą Bezansone, Prancūzijoje. Vėliau mokėsi JAV, buvo Charles Munch mokinys. 1964–1968 m. vadovavo Čikagos Ravinijos muzikos festivaliui. 1965–1969 m. vadovavo Toronto, 1970–1976 m. – San Fransisko, 1973–2002 m. – Bostono orkestrams. Per savo karjerą dirigavo daugeliui kitų pagrindinių orkestrų pasaulyje. Japonijoje yra įsteigęs Saito Kinen orkestrą, pavadintą buvusio mokytojo garbei. Nuo 1992 m. Macumoto mieste vyksta Seidžio Ozavos inicijuotas Saito Kinen muzikos festivalis.
Anakonda 2: kruvinosios orchidėjos beieškant
Anakonda 2: kruvinosios orchidėjos beieškant  – 2004 m. siaubo trileris, režisuotas Dwight H. Little. Tai siužetu nesusijęs filmo „Anakonda“ tęsinys. Jame pasakojama apie ilgaamžiškumą suteikiančios orchidėjos ieškančią farmacininkų ekspediciją, kuri patenka į milžiniškų gyvačių irštvą.
Filmavimas
Filmas filmuotas Fidžyje (Navua upė, Viti Levu), Naujojoje Zelandijoje, JAV (Oklahoma Sityje).
Gerd von Rundstedt
Gerdas fon Rundštetas (, 1875 m. gruodžio 12 d. Ašerslėbene – 1953 m. vasario 24 d. Hanoveryje) – vokiečių karinis veikėjas, Vermachto feldmaršalas (1940 m.).
Biografija
Gimė aristokratiškoje kavalerijos karininko šeimoje. 1892 m. pradėjo fanenjunkerio karo tarnybą Kaselyje dislokuotame Vokietijos imperijos 83-ajame pėstininkų pulke. 1893 m. baigė Hanoverio karo mokyklą ir gavo leitenanto laipsnį. Nuo 1903 m. iki 1907 m. studijavo Prūsijos karo akademijoje Berlyne. Nuo 1907 m. tarnavo Generaliniame štabe.
1914 m. liepą, prieš pat Pirmąjį pasaulinį karą, pradėjo tarnauti XI armijos 22-ojoje rezervo pėstininkų divizijos štabe. 1914 m. gruodį pakeltas į majorus. 1915 m. balandį paskirtas 86-osios pėstininkų divizijos, veikusios Rytų fronte, štabo viršininku. 1916 m. lapkritį paskirtas XXV Rezervinio korpuso, veikusio Karpatuose, štabo viršininku. 1918 m. rugpjūtį paskirtas XV armijos korpuso, veikusio Vakarų fronte, štabo viršininku.
Po karo liko tarnauti Reichsvere. 1920 m. paskirtas pulkininku leitenantu, o 1923 m. – pulkininku. Tarnavo įvairiuose kariuomenės štabuose. 1926 m. pakeltas į generolus majorus, o 1927 m. paskirtas vadovauti 2-ajai kavalerijos divizijai. 1932 m. pakeltas į pėstininkų generolus ir paskirtas vadovauti 3-ajai pėstininkų divizijai. Prisidėjo prie Vokietijos kariuomenės slapto perginklavimo. 1932 m. spalį paskirtas 1-osios armijų grupės vadu. 1934 m. ir 1938 m. pasiekė, kad generolas ir nacių šalininkas V. Reichenau nebūtų paskirtas Vermachto sausumo pajėgų vadu. 1938 m. atsistatydino, protestuodamas prieš gestapo mestus kaltinimus Vermachto vadovybei dėl amoralaus elgesio.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, įsiveržimo į Lenkiją metu, vadovavo armijų grupei Pietūs. Vėliau vadovavo 1940 m. į Belgiją ir Prancūziją įsiveržusiai armijų grupei B. Nedavė įsakymo atakuoti Diunkerke apsuptas Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos pajėgas, kurios vėliau buvo sėkmingai evakuotos. Laikoma, tokio įsakymo G. Rundštetas nedavė, nes tuo metu A. Hitleris norėjo sudaryti taiką su Jungtine Karalyste. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. 1941 m. birželį vadovavo armijų grupei Pietūs, kuri sėkmingai vykdė puolimą Ukrainoje. 1941 m. lapkritį Raudonajai armijai vykdant kontrpuolimą, įsakė savo pajėgoms trauktis ir buvo A. Hitlerio nušalintas iš pareigų. 1942 m. liepą paskirtas Vakarų fronto armijų vadu bei turėjo parengti Prancūzijos pakrančių gynybą nuo Sąjungininkų įsiveržimo. 1944 m. liepą atleistas. 1944 m. rugsėjį vėl grąžintas į pareigas ir formaliai vadovavo paskutiniam dideliam Vermachto puolimui Vakarų fronte Ardėnuose. 1945 m. balandį dar kartą atleistas iš pareigų. 1945 m. gegužės 1 d. JAV pajėgos paėmė į nelaisvę. Buvo kalinamas Jungtinėje Karalystėje. Dėl silpnos sveikatos nebuvo teisiamas ir 1948 m. paleistas į laisvę. Iki mirties gyveno Hanoveryje.
Cyber City Oedo 808
Cyber City Oedo 808  – kiberpanko žanro anime, kurio veiksmas vyksta 2808 metais Oedo (Tokijo) mieste. Režisierius – Jošijaki Kavadžiri.
Siužetas
Siekdami efektingiau kovoti su kompiuterizuotu nusikalstamumu, futuristinio Japonijos miesto Oedo kiberpolicija atgaivina hōmen (放免) praktiką – įdarbinti sunkius nusikaltėlius, turėjusius sąsajų su nusikalstamomis veikomis, susijusiomis su aukštosiomis technologijomis.
Tarp tokių nusikaltėlių yra ir Sengoku, Gogolas ir Bentenas, kurie kali 300 ar daugiau metų orbitiniame kalėjime. Už atliktas pareigas kiekvienam iš nusikaltėlių bus sumažinta kalėjimo bausmė. Žūtbūt siekdami išsivaduoti nuo nuobodaus ir monotoniško kalėjimo gyvenimo, jie be entuziazmo sutinka su tokiu sandoriu. Visgi jų veiksmus stebi ir jiems pritvirtintais antkakliais kontroliuoja policijos viršininkas Hasegava, kuris bet kada panorėjęs nuotoliniu būdu gali susprogdinti tuos antkaklius. Antkakliai taip pat nustatyti susprogti neįvykdytos misijos atveju. Kiekvienam iš jų taip pat įteikiama po džitę (Edo laikotarpio policijos tradicinį ginklą ir tarnybinį simbolį).
Stačiatikybė Juodkalnijoje
thumb|right|[[Cetinės vienuolynas]] right|thumb|Aukštutinė cerkvė [[Ostrogo vienuolynas|Ostrogo vienuolyne]] thumb|[[Moračos vienuolynas]] thumb|Šv. Savos cerkvė [[Budva|Budvoje (XII a.)]]
Stačiatikybė – viena iš trijų pagrindinių Juodkalnijos religijų, didžiausia šalyje pagal sekėjų skaičių. Pagal 2011 m. surašymo duomenis 446 858 asmenys (72,07 %) pasisakė esantys stačiatikiais. Apie 70 proc. Juodkalnijos stačiatikių priklauso Serbijos stačiatikių bažnyčiai. Likusieji stačiatikiai priklauso nekanoninei ir nepripažintai Juodkalnijos stačiatikių bažnyčiai.
Žymiausios Juodkalnijos stačiatikių šventovės yra:
Istorija
Šiuolaikinės Juodkalnijos teritorijoje 1220 m. Serbijos patriarchas įkūrė sau pavaldžią Zetos vyskupiją. Po Serbijos valstybės žlugimo (1389 m.) turkai ir venecijiečiai ėmė kelti grėsmę metropolijai. 1484 m. metropolijos centras galutinai įsikūrė Cetinės vienuolyne. 1493 m. vienuolis Makarijus išspausdino pirmąją slavų knygą, o 1516 m. metropolitai tapo ne tik dvasiniais, bet ir pasaulietiniais juodkalniečių valdovais.
Nuo 1603 m. Juodkalnijos metropolija tapo praktiškai savarankiška jurisdikcija.
Maywood (grupė)
Maywood – olandų 8-9 dešimtmečio pop grupė. Jų didžiausias hitas buvo 1980 metais įrašyta daina „Late At Night“. Grupė atstovavo Nyderlandams 1990 m. Eurovizijoje (Zagrebe) su daina „Ik wil alles met je delen“, kuri užėmė penkioliktą vietą.
Stačiatikybė Juodkalnijoje
Istorija
1697 m. metropolitu tapo metropolitų dinastijos įkūrėjas Danilas (Petrovičius) – nuo to laiko metropolito postas buvo perduodamas ankstesnio valdovo sūnėnui.
1852 m. Juodkalnija tapo pasaulietine valstybe. Naujasis metropolitas nuo tada tapo tik dvasiniu vadovu.
Juodkalnijos metropolijos struktūrą, jos valdymo institucijų sudarymo tvarką ir galias nustato Įstatai priimti 1904 m.
Šv. Nikolajaus I Petrovičiaus valdymo metu Juodkalnijos teritorija beveik padvigubėjo, o bažnyčia buvo padalinta į tris vyskupijas. Praėjus dvejiems metams po to, kai Juodkalnija pateko į Jugoslaviją (1918 m.), Juodkalnijos metropolija buvo įtraukta į vieningą Serbijos stačiatikių bažnyčią, atstatytą 1920 m. Ji tapo vyskupija, turinčia metropolijos statusą.
Serbijos stačiatikių bažnyčia Juodkalnijoje
Juodkalnijos teritorijoje veikia keturios Serbijos stačiatikių bažnyčios vyskupijos:
2006 m. Serbijos stačiatikių bažnyčios vyskupų taryba priėmė sprendimą suformuoti Juodkalnijos vyskupų tarybą, į kurią įeina Juodkalnijos teritorijoje esančių vyskupijų vyskupai. Tuo pačiu sprendimu Juodkalnijos ir Pamario metropolitas paskirtas regioninės vyskupų tarybos pirmininku.
Juodkalnijos stačiatikių bažnyčia
Juodkalnijos atskiros stačiatikių bažnyčios panaikinimas 1920 m. turėjo ir priešininkų. Nikodimas Januševičius, veikęs Amerikoje, Detroite, priešinosi Juodkalnijos bažnyčios įtraukimui į Serbijos stačiatikių bažnyčią.
Dešimtojo dešimtmečio pradžioje kartu politine decentralizacija Jugoslavijoje Juodkalnijoje suaktyvėjo autokefalijos šalininkai (jų būta ir socialistinėje Jugoslavijoje). Didesne sėkme šie judėjimai nepasižymėjo.
1993 m. Antonijės Abramovičiaus vadovaujama grupė įkūrė atskirą religinę organizaciją, pavadintą Juodkalnijos stačiatikių bažnyčia. Ją palaikė Juodkalnijos liberalusis aljansas, nedidelė politinė partija, propagavusi Juodkalnijos nepriklausomybę. Bažnyčios kūrėjai skelbė, kad kuria ne naują, bet atkuria 1920 m. Jugoslavijos karaliaus Aleksandro dekretu panaikintą Cetinės dioceziją, kuri buvusi autokefalinė.
We Are Domi
We Are Domi (arba tiesiog „Domi“) – Čekijos ir Norvegijos grupė, susibūrusi 2018 m. Lidse. Ją šiuo metu sudaro trys nariai – vokalistė Dominika Hašková, gitaristas Casper Hatlestad ir klavišininkas Benjamin Rekstad. Jie susitiko studijuodami ‎‎Lidso muzikos koledže.‎‎ Šiuo metu grupė kuria Prahoje.
‎‎‎Grupė su daina „Lights Off“ atstovaus Čekijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse‎‎.‎‎
„Eurovizijos“ dainų konkursas
‎2021 m. gruodžio 16 d. grupė su daina „Lights Off“ laimėjo surengtą nacionalinę atranką „ESCZ 2022“ ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Grupė pasirodys antrajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 12 dieną, aštuonioliktuoju numeriu.
Istorija
Grupė, kuri anksčiau vadinosi tiesiog „Domi“, 2018 m. susibūrė Didžiojoje Britanijoje – visi trys nariai 2019 m. baigė Lidso konservatoriją. Šiuo metu jie visi gyvena Čekijoje.
Muzikantai yra iš trijų skirtingų šalių – vokalistė D. Hašková yra čekė, o kiti du nariai (C. Hatlestad ir B. Rekstad) – kilę iš Didžiosios Britanijos ir Norvegijos.
Jokniūnų apylinkė
Jokniūnų apylinkė (arba Jakniūnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Papilio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pandėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kvetkų apylinkės ir Papilio apylinkės.
Pariškių apylinkė
Pariškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Papilio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pandėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kučgalio apylinkės, Papilio apylinkės ir Raikėnų apylinkės.
Wolfsheim
Wolfsheim – Vokietijos dark wave / synthpop grupė, pavadinimą pasirinkę, inspiruoti Frencio Skoto Ficdžeraldo knygos „Didysis Getsbis“. Duete – vokalistas, kompozitorius bei dainų tekstų kūrėjas Peter Heppner ir instrumentalistas Markus Reinhardt.
Biografija
Dainos atliekamos anglų kalba, tik keletas kūrinių įrašyti gimtąja vokiečių kalba. Išleidusi 4 albumus, ypač didelio dėmesio grupė susilaukė tada, kai 1998 m. vokalistas Peter Heppner su garsiu Vokietijos dainininku Joachim Witt įrašė kūrinį „Die Flut“, kuris pakilo iki 2-osios Vokietijos singlų topo vietos. Nuo to laiko Heppneris vis dažniau ėmė reikštis kaip solo atlikėjas, bendradarbiauti su tokiais garsiais vardais kaip „Schiller“, „Glasgarten“ ar Paul van Dyk. Penktasis grupės albumas „Spectators“ pasiekė „auksinio“ statusą.
2003 m. buvo išleistas kol kas paskutinis, 6-asis grupės albumas „Casting Shadows“, kuris iš karto atsidūrė pirmoje Vokietijos albumų topo vietoje, pasiekė „platininio“ ir „auksinio“ albumo statusą. Grupė daug koncertavo pasaulyje, įskaitant ir Jungtines Amerikos Valstijas. 2004 m. grupė gavo svarbiausią Vokietijos muzikos apdovanojimą „ECHO“ Geriausios Vokietijos alternatyvios grupės kategorijoje. Singlas „Kein Zurück“ pasiekė „auksinio“ statusą.
2007 m. tarp grupės narių iškilo nesutarimai. Reinhardas pabandė savo ilgametį kolegą P. Heppnerį išmesti iš grupės, paduodamas jį į teismą, tačiau bylos nelaimėjo. Vokalistas savo interviu iki šiol teigia, kad grupė nėra oficialiai išsiskyrusi ir jis suinteresuotas tęsti jos veiklą.
Kiti narių projektai
2005 m. Peter Heppner pasirašė su „Warner Music Germany“ kontraktą, o 2008 m. pradėjo solinę karjerą ir išleido albumą „Solo“, kuris pasiekė Vokietijos topo dešimtuką. Bendradarbiavo su: Joachim Witt, Schiller, Paul van Dyk, José Alvarez-Brill, Milù ir Nena. Jo balsą galima išgirsti ir projektų „Girls Under Glass“, „Umbra et Imago“, „Alice 2“, „New Rock Conference“ ir „Goethes Erben“ dainose.
Markus Reinhard projektai - su „Nefkom“, „Neustart“, „Care Company“ ir „Comfortable Cave Goodbye“.
Perušičius
Perušičius  – miestas Kroatijoje, Likos–Senio apskrityje, Likos istoriniame krašte, prie Likos upės; savivaldybės centras. Pro miestą eina Zagrebo–Splito plentas ir geležinkelis. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu.
Mieste stovi Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia, yra tvirtovės liekanos. Perušičiaus apylinkėse yra Grabovačos karstinis urvas, Kosinio tiltas per Liką (past. 1929 m.), auga masyvus „kėnis caras“ (42,5 m aukščio), akmuo su romėnišku įrašu. Ant Likos sudarytas Kruščicos tvenkinys. Miestas ir apylinkės dažnai kenčia nuo potvynių.
Istorija
Perušičius rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1487 m. ir pavadintas jį įkūrusių didikų Perušičių garbei. Mieste pastatyta tvirtovė. XVI–XVII a. valdytas Osmanų. Nukentėjo per XX a. pab. Balkanų karą.
Sadarkas
Sãdarkas – centrinis Londono rajonas.
Etimologija
Sadarko pavadinimas reiškia „pietinis gynybinis darbas“ ( ir yra kildinamas iš senosios anglų kalbos (sūþ (pietūs) ir weorc (darbas)).
Istorija
Sadarkas buvo įkurtas prie Temzės, pelkėtoje vietovėje. Naujausi kasinėjimai atskleidė priešistorinę veiklą, įskaitant ankstyvojo arimo, laidojimo, piliakalnių ir ritualinės veiklos įrodymus. Sadarke veikė „Globe“ teatras, yra trys metro stotys, atrakcionai, XII a. gotikinė katedra.
Elvis Costello
Deklanas Patrikas Makmanas (angl. Declan Patrick MacManus; g. 1954 m. rugpjūčio 25 d.), scenoje žinomas kaip Elvis Costello – britų dainų autorius ir įrašų prodiuseris.
FC Zebra
„Zebra Clube Futebol Baucau“, o trumpiau „Zebra“ – Rytų Timoro futbolo klubas iš Baukau.
Namų rungtynes žaidžia Baukau miesto savivaldybės stadione.
Elvis Costello
Neskaitant studijinių albumų, Costello yra parašęs dainas filmams „Grace of My Heart“ bei „Cold Mountain“. Dėl pastarojo darbo nominuotas Oskarui už „Geriausią originalią dainą“ ir „Grammy“ už „Geriausią dainą, parašytą vizualinei medžiagai“.
Costello yra laimėjęs ne vieną apdovanojimą, tarp jų – du „Grammy“ apdovanojimai. 2003 m. buvo įtrauktas į „Rokenrolo šlovės muziejų“.
Santykiai
Buvo vedęs triskart, pirmoji santuoka su Mary Burgoyne prasidėjo 1974 m. ir susilaukė sūnaus Matthew. Santuokos metu buvo įsivėlęs į besikartojantį slaptą romaną su atlikėja ir modeliu Bebe Buell. Moteris teigė įkvėpusi kai kurias Costello parašytas dainas, nors pastarasis tikino parašęs jas dar iki judviejų susitikimo.
1985 m. atlikėjo keliai susikirto su škotų ir airių kilmės muzikante Cait O'Riordan, su kuria po metų susituokė. Santuoka truko iki 2002 m.
2003 m. vedė pianistę Diana Krall, kuri 2006 m. pagimdė dvynius sūnus.
Vegetarizmas
Atlikėjas atsisakė mėsos, peržiūrėjęs 1981 m. dokumentiką „The Animals Film“. Tai įkvėpė sukurti ir dainą „Pills and Soap“. 2013 m. kartu su Paul McCartney suvienijo jėgas, kad padėtų garsinti „Linda McCartney Foods“ vegetariško maisto liniją.
Melidas
Melidas (akadų kalba: Meliddu, hetitų kalba: Malidiya, urartų kalba: Melitea) – senovinis miestas dab. Turkijos teritorijoje, ant Tochmos upės kranto. Jo liekanos yra rytinėje Anatolijoje, Arslantepės archeologinėje vietovėje, netoli dabartinio Malatijos miesto.
2021 m. senovinis Melido miestas buvo UNESCO pripažinta kaip pasaulio paveldo objektas.
Istorija
Jau IV tūkstantmetyje prieš mūsų erą įsikūrė gyvenvietė. Bronzos amžiaus pabaigoje miestas priklausė Isuvos karalystei, gali būti, kad kurį laiką buvo jos sostinė. Dėl nuolatinės Hetitų imperijos grėsmės miestas buvo stipriai įtvirtintas. Nėra žinoma apie senąją miesto gyventojų kalbinę priklausomybę. Tiesa, miesto pavadinimo panašumas su hetitišku žodžiu melid ("medus") lyg ir suponuoja indoeuropietišką kilmę.
XIV a. pr. m. e. miestą nukariavo hetitų karalius Supiluliumas I, kuris prisijungė visą Isuvos karalystę. XII a. jis tapo nepriklausomos luvių karalystės Kamanu sostine. Tuo metu čia išdygo karalių rūmai su monumentaliomis liūtų statulomis. XI a. pr. m. e. Asirijos karalius Tiglat Pileseras privertė Melidą mokėti duoklę. Miestas toliau klestėjo iki VIII a. pr. m. e., kol karalius Sargonas II užkariavo miestą 712 m. pr. m. e. Vėliau jį nusiaubė gimiriai ir miestas niekuomet nebeatsigavo.
Kuomet regioną užėmė Romos imperija, 72 m. netoliese buvo įkurta Romos kolonija, pavadinta Melitene, dabartinės Malatijos pirmtakė.
Archeologija
Arslantepę kasinėti pradėjo prancūzų archeologas Louis Delaporte 1932 m. Jo pasirinkimą lėmė tai, kad Melidas senovėje buvo vienas svarbiausių centrų po Hetitų imperijos suirimo. Jis čia rado didelius griuvėsius. 1946–1951 m. čia radinių rado Claude F.A. Schaeffer. 1961–67 m. griuvėsiuose kasinėjo italų ekspedicijos, vadovaujamos Piero Meriggi ir Salvatore M. Puglisi. Italų kasinėjimai mieste tęsiasi iki mūsų dienų.
Lietuvos ir Pakistano santykiai
Lietuvos ir Pakistano santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Pakistano.
Nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 8 d. Diplomatiniai santykiai užmegzti 1994 m. gegužės 31 d.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 200 Pakistano piliečių.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės.
Kontaktai iki 1991 m.
thumb|Vienas pirmųjų Pakistaną tyrinėjusių iš Lietuvos kilusių asmenų [[Bronislovas Grombčevskis.]] XIX a. antrojoje pusėje mokslinę ekspediciją į Karakoneko pietiniame slėnyje esantį Kandžiuto emiratą (dabartinis Pakistanas) suorganizavo iš Lietuvos kilęs karininkas ir etnografas Bronislovas Grombčevskis. Ekspedicija truko 4,5 mėnesio.
1934 m. ekspedicijoje į Baltistaną dalyvavo lietuvių keliautojas ir antropologas Antanas Poška.
SSRS okupacijos metais Pakistanas palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis, netiesiogiai ir neoficialiai reiškė pritarimą Baltijos valstybių, įskaitant Lietuvos, aneksijos nepripažinimui, laikydamasi tyliosios nepripažinimo politikos.
Santykiai po 1991 m.
Pakistanas Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 8 d., o diplomatiniai santykiai tarp dviejų valstybių užmegzti 1994 m. gegužės 31 d. 1999 m. rugsėjo 27 d. pasirašytas, o 2003 m. ratifikuotas susitarimas dėl prekybinio ir ekonominio bendradarbiavimo. Pirmąjį diplomatinių santykių dešimtmetį Islamabade įsteigtas Lietuvos generalinis konsulatas.
Pirmasis Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovų vizitas Pakistane ir pirmosios politinės konsultacijos įvyko 2004 m. kovo 10-11 dienomis, Lietuvos užsienio reikalų ministerijos sekretoriaus Evaldo Ignatavičiaus delegacijai apsilankant Islamabade. Delegacija susitiko su Pakistano Mokslo ir technologijų, Prekybos, Kultūros, sporto ir turizmo bei Užsienio reikalų ministerijų sekretoriais, Investicijų tarybos prezidentu, regioninių pramonės, amatų ir prekybos rūmų atstovais, Pakistano parlamento nariais, įvairių šalies dienraščių žurnalistais, taip pat aptarė galimo ekonominio ir prekybinio bendradarbiavimo sritis.
2005 m. birželį dvišalės Lietuvos ir Pakistano užsienio reikalų ministerijų konsultacijos surengtos Vilniuje. Pakistano delegacijai vadovavo Pakistano užsienio reikalų ministerijos sekretorius Europos reikalams Ataras Mahmudas, o Lietuvos delegacijai – ministerijos sekretorius Dalius Čekuolis.
Dar kartą dvišalės konsultacijos vyko 2012 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje, likus metams iki Lietuvos pirmininkavimo Europos Tarybai. Dvišalių politinių konsultacijų metu diskutuota, kaip stiprinti politinį, ekonominį, kultūros ir mokslo bendradarbiavimą, aptartos bendrų projektų įgyvendinimo perspektyvos, bendradarbiavimas tarptautinėse organizacijose. Delegacijoms vadovavo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento direktorė Ina Marčiulionytė ir Pakistano užsienio reikalų ministerijos direktorė Europos reikalams Aješa Rijaz. Politinės konsultacijos taipogi rengtos 2014 m. Islamabade (Lietuvos delegacijai vadovavo Užsienio reikalų ministerijos Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento direktorė Ina Marčiulionytė, Pakistano delegacijai – Pakistano užsienio reikalų ministerijos sekretorius Europai Zaheeras A. Janjua.), 2017 m. Vilniuje (Lietuvos delegacijai vadovavo Užsienio reikalų ministerijos Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento direktorius Eduardas Borisovas, Pakistano delegacijai – Užsienio reikalų ministerijos sekretorius Europos reikalams Nadymas Rijazas) ir 2018 m. spalio 22-24 d. Islamabade. 2018 metų politinių konsultacijų metu Lietuvos atstovai, vadovaujami Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Lotynų Amerikos, Azijos, Afrikos ir Okeanijos departamento direktoriaus ambasadoriaus Eduardo Borisovo, aptarė verslo galimybes Pakistano prekybos ministerijoje, Lahoro pramonės ir prekybos rūmuose ir Pandžabo vyriausybės Žemės ūkio departamente.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Yra nemažai Lietuvos universitetuose studijuojančių studentų iš Pakistano. 2011 m. jų buvo 14 ir nuo to laiko skaičius kasmet (išskyrus Covid-19 pandeminį laikotarpį) augo. Pakistaniečiai yra viena iš gausiausių nuolatinių studijų studentų iš trečiųjų šalių grupių.
Yra nemažai į Pakistano kalnus kopusių lietuvių alpinistų. Pirmąją lietuvių ekspediciją pavadinimu „Baltistanas 2004“ į Karakorumo, Himalajų ir Hindukušo kalnynų rajonus Pakistane surengė garsus lietuvių alpinistas Vladas Vitkauskas. 2013 m. per teroristinį išpuolį Pakistano Himalajų rajone buvo nužudytas lietuvių alpinistas Ernestas Markšaitis. Į tai reaguodamas Pakistano prezidentas Asifas Ali Zardaris per Lietuvos ambasadorių Pakistanui Kęstutį Kudzmaną išreiškė apgailestavimą, perdavė užuojautą žuvusio alpinisto šeimai bei artimiesiems ir Lietuvos žmonėms ir pažadėjo pagalbą pergabenant palaikus ir užtikrinant saugų grįžimą ataką išgyvenusiam Lietuvos alpinistui.
Lietuvos rankininkai yra susitikę su Pakistano tenisininkais 2022 m. Daviso taurės turnyre.
Ekonominiai santykiai
Prekybos balanse vyrauja importas iš Pakistano į Lietuvą.
Lietuvos ordinų kavalieriai Pakistano piliečiai
Vienam Pakistano piliečiui įteiktas Lietuvos valstybinis apdovanojimas – 2004 m. birželio 25 d. ordinu „Už nuopelnus Lietuvai“ apdovanotas Lietuvos garbės konsulas Pakistane Mohamedas Masudas Khanas. Nėra žinių apie Pakistano valstybinių apdovanojimų kavalierius lietuvius.
Pipiriškė
Pipiriškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kazokinės.
Kraštų apylinkė (Pandėlys)
Kraštų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Papilio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pandėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kvetkų apylinkės ir Papilio apylinkės.
Luang Prabang FC
„Luango Prabango“ futbolo klubas – Laoso futbolo klubas iš Luangprabango. Atstovauja Luangprabango provincijai.
Istorija
Įkurtas 2022 m. sausio 1 d. Iš karto pateko į aukščiausią šalies divizioną.
2022 m. klubas žaidė Premjer lygoje ir užėmė penktą vietą.
Sindhai
Sindhai arba sindai (sav. سنڌي, सिन्धी = sindhī) – Pietų Azijos tauta, gyvenanti daugiausia pietų Pakistane (Sindhe), taip pat Indijoje (daugiausia Gudžarate, Radžasthane), didelės bendruomenės gyvena diasporoje (Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Malaizijoje, Jungtinėje Karalystėje ir kt.). Populiacija – apie 60 mln. žmonių. Vartoja sindhų kalbą (indoarijų kalbų grupė), kurioje labai daug persiškų-arabiškų skolinių. Dauguma sindhų – musulmonai sunitai (gyvena Pakistane), žymi dalis – hinduistai, yra zoroastrų, sikhų, krikščionių (gyvena Indijoje).
Sindhų žemės buvo Harapos civilizacijos lopšys. I tūkstm. pr. m. e. į Indo žemupį atsikraustė arijai, kurių kalbą perėmė vietos gyventojai. Vėliau į šias žemes taip pat kėlėsi sakai, masagetai, eftalitai, arabai. Iš pastarųjų VIII–IX a. sindhai priėmė islamą. Nuo XI a. į Sindhą veržėsi įvairios klajoklių ir plėšikautojų gentys iš šiaurės (puštūnai, tiurkai, beludžai) ir paveikė tautos etnogenezę. Nuo 1843 m. sindhus valdė Didžioji Britanija. XIX a. prasidėjo sindhų hurų (laisvųjų) pasipriešinimo judėjimas. 1935 m. sindhų reikalavimu įkurta Sindho provincija (nuo 1947 m. Pakistano dalis). 1947 m. Britų Indiją padalinus į Pakistano ir Indijos valstybes, prasidėjo religiniai neramumai ir žudynės, dauguma sindhų hinduistų pasitraukė į Indiją. 1998 m. 8 % Pakistano Sindho provincijos gyventojų buvo hinduistai.
Tradicinis būstas – plūkto molio (labiau pasiturinčių – molinių plytų) namas, žemėmis ir nendrėmis apklotu rąstelių stogu. Tradiciniai moterų ir vyrų drabužiai – plačios kelnės ir marškiniai. Moterys ant kelnių dar dėvi sijonus, rečiau – sarį. Vyrai dėvi turbanus, moterys gaubiasi lengvomis, permatomomis skaromis. Moteris nešioja daug papuošalų, auskarus nosyje. Tradiciniai valgiai – sorų papločiai, žirnių, pupų, kruopų košės, mėsos (išskyrus kiaulieną), daržovių, vaisių, Indo žemupyje – ryžių su žuvimis patiekalai. Sindhai turi turtingą muzikinę tradiciją. Labai paplitęs sufizmas (žymiausi šventieji – Lalas Šachbazas, Šachas Abdulatifas, Sačalas Sarmastas), sekama daugiausia čišti tradicija. Sindhai garsėja kaip tradicinės sufijų muzikos kavali žanro atlikėjai. Hinduistai daugiausia gerbia Dhžūlelalį, kurį laiko Varunos hipostaze. Vietomis (ypač Sukure, prie Sadh Belo šventvietės) paplitęs udasi religinis judėjimas – sikhizmas su hinduizmo elementais.
Noughty by Nature
Noughty by Nature – trečiasis anglų reperio Digga D dainų rinkinys (mixtape), išleistas 2022 m. balandžio 15 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Trakų Vokės apylinkė
Trakų Vokės apylinkė (1954–1969 m. Liudvinavo apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje, į pietvakarius nuo Vilniaus.
Istorija
Trakų Vokės apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lentvario valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. pervadinta Liudvinavo apylinke, taip pat prijungta Jačionių apylinkė. 1963 m. prijungta dalis Pagirių apylinkės. 1969 m. birželio 25 d. perkeltas apylinkės centras į Trakų Vokę ir atitinkamai sugrąžintas apylinkės pavadinimas.
FC Lero
„Lero Clube Futebol“, o trumpiau „Lero“ – Rytų Timoro futbolo klubas iš Iliomaro.
Ylės valsčius
thumb|240px|Ylės valsčiaus valdyba Ylės valsčius  – valsčius pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Aucės savivaldybėje, 46 km į pietvakarius nuo Jelgavos. Centras – Ylė.
Pranelgėlis
left|120px
Ylės valsčius
Geografija
Ylės valsčius siejasi su Duobelės savivaldybės Zebrenės, Aneniekų, Naudytės ir Penkulės valsčiais, su Aucės savivaldybės Benės, Aucės, Lielaucės valsčiais. Veikia Ylės pagrindinė mokykla, Tautos namai, sporto klubas.
Pranelgėlis
Pranelgėlis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 2,5 km į pietvakarius nuo Degučių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,24 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 143,6 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija. Pelkės pakraščiai apaugę medžiais ir krūmynais – ežerą supa Gražutės miškas. Šiaurėje per pelkę siaura protaka jungiasi su didesniu Pranelgio ežeru (Antalieptės HE tvenkinio intako Pranelgėlio upelio baseinas). Šalia įsikūręs Šiukščių kaimas.
Ylės valsčius
Geografija
Didžiausios gyvenvietės: Ylė, Ylės sanatorija, Stirnos.
Upės: Aucė, Ružupė, Sesava, Sidabrenė.
Vandens telkiniai: Sesavos ežeras, Sparnų ežeras.
Istorija
Sparnų piliakalnyje žmonės gyveno jau IX – XIII a., tuo metu jis buvo tapęs Sparnenės žemių centru. Ylės dvarą Imų kalne Zandersas Netelshorstas pastatė apie 1530 m., nuo XVIII a. jį valdė Georgas Frydrichas fon Titinhofas–Šėlis ir jo palikuonys. 1923 m. nusavinto dvaro rūmuose įsteigta Ylės sanatorija. Ylės liuteronų bažnyčia pastatyta 1682 m., 1905 m. sudeginta, ją tyrinėjo Augustas Bilenšteinas. Ylėje 1837–1845 m. gyveno Dainų tėvas Krišjanis Baronas, kapinėse palaidotas jo tėvas Juris Baronas.
Fechtavimasis 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Fechtavimasis 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Kuba laimėjo daugiausiai aukso medalių. Žaidynėse pirmą kartą vyko lazdos ir vyrų komandinės rapyros rungtys.
Pypliai (Širvintos)
Pypliai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gelvonų. Yra Pyplių koplyčia.
Gyventojai
miniatiūra|220px|left|Pyplių kaimo kryžius
Panerių miškai
thumb|250px|Panerių miškai ant Paneriškių skardžio thumb|250px|Miškas Panerių kaimo apylinkėse
Panerių miškai – miškai pietryčių Lietuvoje, daugiausia Elektrėnų savivaldybėje (pietrytinė dalis siekia Trakų rajoną), 2 km į rytus nuo Vievio. Driekiasi pagal kairįjį Neries krantą (kitame krante – Dūkštų-Šilėnų miškai. Priklauso Kaišiadorių miškų urėdijai, Vievio girininkijai. Apima 26,3 km² plotą. Masyvą sudaro Panerių, Paaliosės, Pugainių, Lazdėnų miškai.
Paviršius banguotas, vietomis – kalvotas, stačiais šlaitais, vietomis skardžiais leidžiasi link Neries. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję ir velėniniai jauriniai smėliai. Miškais teka Neries intakai Aliosa, Bražuolė, Rugtupis, telkšo 3 ežerėliai (Vepriškai, Ešerinis, bevardis).
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 29 % medynų, pusamžiai medžiai 53 %, pribręstantys 12 %, brandūs 6 %.
Panerių miškuose sutinkamos lapės, usūriniai šunys, šernai, briedžiai, stirnos, kiškiai, voverės, kiaunės, barsukai.
Miškus kerta plentas. Panerių miškuose gausu archeologinio paveldo, ypač kapaviečių: čia rastas Paaliosės pilkapynas, Kryžkelio pilkapynas, Padūkštų pilkapynas, Kragžlių pilkapynas, Popų pilkapynas, Papiškių senovės gyvenvietė. Ties Paneriškėmis susidaręs Paneriškių skardis, auga saugomas Paneriškių ąžuolas, taip pat yra Bražuolės akmuo, Bražuolės tufų atodanga, trykšta Pinyklos, Pušyno šaltiniai. Beveik visi Panerių miškai patenka į Neries regioninį parką. Įrengtos kelios regyklos ir poilsiavietės.
Panerių miškuose įsikūrę kaimai: Balčiūnai, Paneriškės, Papiškės, Kragžliai, Pugainiai, Baltamiškis, Ausiutiškės, Paneriai, Apskrita, Karageliškės, Gulaičiai, Malavolė, Žalgiris, Padūkštai, Ešerinė, Vanga, Paaliosė, Medžiolai, Vasyliškės.
Laičių apylinkė (Pandėlys)
Laičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Skapiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pandėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Skapiškio apylinkės.
Pypliškė (Šakiai)
Pypliškė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kriūkų.
IDESA Champasak United FC
„Champasak United“ futbolo klubas – Laoso futbolo klubas iš Paksės.
Proletarsko tvenkinys
Proletarsko tvenkinys  – tvenkinys pietų Rusijoje, Rostovo srityje, Stavropolio krašte ir Kalmukijoje, ant Vakarų Manyčiaus upės. Užpildytas 1939–1941 m., susijungė su Gudilo-Manyčiaus ežeru. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 190 km, plotis iki 13 km. Metinis vandens lygio svyravimas 1,3 m. Tvenkinys naudojamas laivybai, hidroenergijos gavybai ir žvejybai.
Arapha
Arapha, Arapcha (akadų kalba: Arrapḫa, sirų kalba: ܐܪܦܗܐ) – senovinis miestas dab. Irako teritorijoje, ant Chasos upės kranto. Jo liekanos yra dabartinio Kirkuko teritorijoje.
Istorija
Miestą apie 3000 m. pr. m. e. įkūrė kalnų gentys gutijai ir padarė ją savo sostine. II tūkst. pr. m. e. miestą užėmė huritai ir pavertė jį svarbiu prekybiniu centru. Čia susiformavo miestas valstybė, kuris ilgainiui atsidūrė Mitanijos politinės įtakos sferoje.
Senoji Arapha niekada nekasinėta, nes jos vietoje yra Kirkukas.
Ding Liren
Dinas Liženis (1992 m. spalio 24 d.) – Kinijos šachmatų didmeistris. D. Liženis yra aukščiausią reitingą turėjęs Kinijos žaidėjas istorijoje, triskart Kinijos čempionas (2009, 2011, 2012). 2017 ir 2019 m. šachmatų pasaulio taurės finalininkas. Atstovavo Kinijos komandą visose olimpiadose nuo 2012 iki 2018 m., su komanda 2014 m. ir 2018 m. šachmatų olimpiadose laimėjo aukso medalius. D. Liženis 2018 m. tapo pirmuoju žaidėju iš Kinijos, žaidusiu Kandidatų turnyre. Šiame turnyre D. Liženis nepralaimėjo nė vienos partijos (+1−0=13; 4-a vieta).
D. Liženis 2017 m. rugpjūčio–2018 m. lapkričio laikotarpiu nepralaimėjo nė vienos iš 100 klasikinių šachmatų partijos (29 pergalės, 71 lygiosios) ir pagerino aukščiausiame lygyje žaistų nepralaimėtų partijų seriją šachmatų istorijoje. Šį rekordą 2019 m. pagerino Magnusas Karlsenas.
Manuel Díaz
Manuel Díaz (1874 m. balandžio 8 d. – 1929 m. vasario 20 d.) – Kubos fechtavimo sportininkas. Olimpinis čempionas fechtavimo kardais rungtyje.
Wet Leg
Wet Leg – anglų indie rock grupė iš Vaito salos, susiformavusi 2019 m. Debiutinis grupės albumas „Wet Leg“ išleistas 2022 m. balandį ir susilaukė didelio populiarumo visame pasaulyje bei pasiekė aukštas vietas įvairiuose albumų reitinguose, tarp jų – ir Jungtinės Karalystės, kuriame pasiekė pirmąją vietą. Albumas buvo nominuotas „Mercury Prize“ apdovanojimui, o 2023 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose grupė laimėjo apdovanojimus geriausio alternatyviosios muzikos albumo ir geriausio alternatyviosios muzikos atlikimo kategorijose, taip pat buvo nominuota geriausio naujo atlikėjo nominacijoje.
Manuel Díaz
Biografija
Sent Luise vykusiose 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kubietis dalyvavo dvejose fechtavimo rungtyse. Komandinio fechtavimo rapyromis varžybose laimėtas aukso medalis. Fechtavimo kardais varžybose Díaz laimėjo prieš visus priešininkus ir tapo olimpiniu čempionu.
Jeunesse Sportive Soualem
Sualemo „Jeunesse“ klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Jeunesse Sportive Soualem, o trumpai tiesiog JS Soualem bei Soualem – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Maroko lygoje. Klubas įsikūręs Sualeme. Klubo spalvinė gama – mėlyna ir balta.
Istorija
Klubas įkurtas 1984 m. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje – Botola.
Emblema
Vaizdas: </gallerY>
Pipirai (Kretinga)
Pipirai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, į vakarus nuo Kūlupėnų, prie geležinkelio Kretinga–Šiauliai. Iš šiaurės ir vakarų kaimą supa Kūlupėnų miškai. Centrine dalimi teka Šukupis (Akmenos kairysis intakas). Pietrytiniu pakraščiu praeina geležinkelis Kretinga–Šiauliai ir kelias Kretinga–Salantai, šiauriniu pakraščiu – kelias Kūlupėnai–Darbėnai. Yra Pipirų senosios kapinės (XVIII–XIX a.).
Istorija
XVIII a. Asteikių kaimo šiaurės vakariniame pakraštyje, bendro naudojimo ganyklų ir miško žemėje susiformavo Pipirų užusienis, pirmą kartą paminėtas 1771 m. Kretingos grafystės inventoriuje. Gyvenvietės pavadinimas kilo iš asmenvardžio Pipiras daugiskaitinės formos.
Užusienis priklausė Kretingos valsčiui ir Kretingos parapijai. 1846 m. jame buvo 2 dūmai. XX a. pradžioje užusienis tapo savarankišku kaimu.
Sovietmečiu kaimo šiaurinėje dalyje pastatytas Kūlupėnų tarybinio ūkio gyvulininkystės kompleksas, kuris šiuo metu privatizuotas.
Karmazinų pilkapynas
Karmazinų pilkapynas – pilkapių sankaupa pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, 1 km į pietvakarius nuo Dūkštų, į šiaurę nuo Neries slėnio ir Karmazinų kaimo, tuoj į pietus nuo Buivydų piliakalnio, Dūkštų miške. Sudaro 3 grupės.
Pirmąją, pagrindinę pilkapyno grupę sudaro 113 smėlio sampilų: nuo 7-10 m iki 12-15 m skersmens bei nuo 0,2-0,5 m iki 0,8-1 m aukščio, dauguma žemo suploto pusrutulio pavidalo, išsidėstę nuo 3-5 m iki 15-35 m atstumu vienas nuo kito pailgame plote, abipus mažo griova tekančio upelio. Daugelis sampilų gerokai sulėkštėję ir deformuoti, kai kuriuose matosi senos duobės ir tranšėjos. Sampilus juosiančios duobės ir grioviai (dalies sampilų pagrindus juosia maždaug 2 m pločio grioviai ar pailgos duobės, kurių dalis su laužavietėmis) dalinai, beveik visiškai, ar net visiškai užslinkę. Dalyje pilkapių sampilų yra akmenų vainikai arba jų liekanos; daugelis vainikų suardyti išlupus iš jų dalį arba visus akmenis.
thumb|left|250px|Vienas iš atkurtų pilkapių thumb|left|250px|Pilkapiai rudenį
Į pietryčius nuo Karmazinų I pilkapyno yra dar dvi grupės: Karmazinų II pilkapynas, kurį sudaro 6 žemės sampilai nuo 6 iki 9 m skersmens ir nuo 0,2 iki 1 m aukščio, ir Karmazinų III pilkapynas, kuriame yra 3 žemės sampilai (apaugę medžiais) nuo 6 iki 9 m skersmens ir 0,4-0,5 m aukščio. Vieną sampilą juosia ryškus griovys.
1857 m. 3 Karmazinų pilkapyno pilkapius ištyrė Konstantinas Tiškevičius, 1933 m. 43 pilkapius ištyrė Vilniaus universiteto archeologijos muziejus, dar 3 pilkapius, esančius pilkapyno rytinėje dalyje, 1997 m. ištyrė ir vėl atpylė Vilniaus universitetas. Rasti degintiniai mirusiųjų kapai su įkapėmis.
Karmazinų pilkapynas patenka į Neries regioninį parką, pro jį praeina Karmazinų pažintinis takas. Keletas pilkapių atkurta (išryškinti sampilai, pagilinti grioviai, sudėti akmenų vainikai), greta pastatyti stogastulpiai.
Stanaičių apylinkė
Stanaičių apylinkė sovietmečiu buvo:
Pranelgis
left|120px
Pranelgis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 2,5 km į pietvakarius nuo Degučių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,68 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 143,1 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, pelkės pakraščiai apaugę medžiais ir krūmynais. Ežerą supa Gražutės miškas, tik šiaurinėje pakrantėje plyti pievos ir įsikūręs Sniegiškių kaimas. Pietuose ežeras per pelkę siaura protaka jungiasi su mažesniu Pranelgėlio ežeru. Šiaurės vakaruose išteka Pranelgėlio upelis link Antalieptės HE tvenkinio (Šventosios upės baseinas).
Tadeusz Pankiewicz
Tadeušas Pankevičius (, 1908 m. lapkričio 21 d. – 1993 m. lapkričio 5 d.) – Lenkijos katalikų vaistininkas, dirbęs Krokuvos gete, kai nacistinė Vokietija okupavo Lenkiją. 1983 m. vasario 10 d. Jad Vašem pripažino jį „Pasaulio tautų teisuoliu“ už tai, kad išgelbėjo daugybę žydų nuo Holokausto.
Munčkinas
thumb|250px|right|Munčkino jauniklis Trumpakojė katė, arba Munčkinas  – mutacinė kačių veislė. Išskirtinė savybė – labai trumpos kojos. Tai pakankamai nauja veislė, atsiradusi JAV, o vėliau paplitusi ir Prancūzijoje.
Istorija
1983 m. Luizianoje (JAV) buvo rastos dvi valkataujančios katės, turėjusios itin trumpas kojas. Vieną iš jų netrukus atsivedė jauniklių – du iš jų taip pat turėjo šį požymį. Keli kačių augintojai susidomėjo šiais padarėliais ir kryžmindami išgavo naują veislę. Munčkinas kaip atskira veislė buvo pripažinta 1995 m.
Charakteris
Judrios, žaismingos, labai smalsios, meilios. Gerai sutaria su kitomis katėmis bei šunimis.
Fizinės savybės
Trumpakojės katės yra vidutinio dydžio, plačia krūtine, buka uodega. Kojytės tiesios, raumeningos, užpakalinės ilgesnės už priekines. Galva vidutinė, ausys didelės, stačios. Akys išraiškingos, graikinio riešuto formos, kiek įkypos.
Nepaisant trumpų kojų, gerai karstosi po medžius, tačiau negali vienu šuoliu užšokti ant stalo.
Tadeusz Pankiewicz
Krokuvos gete
Geto gyventojams dažnai nemokamai tiekiami vaistai ir farmacijos produktai labai pagerino jų gyvenimo kokybę. Iš esmės, be sveikatos priežiūros sumetimų, jie prisidėjo ir prie paties išgyvenimo. Savo paskelbtuose liudijimuose Pankevičius ypač pamini plaukų dažus, kuriuos naudojo savo tapatybę maskuojantys asmenys, ir raminamuosius vaistus, duodamus neramiems vaikams, kurie per gestapo reidus turėjo tylėti.
Vaistinė tapo geto inteligentijos susitikimų vieta ir pogrindinės veiklos centru. Pankevičius ir jo darbuotojos rizikavo savo gyvybe, vykdydami daugybę slaptų operacijų: gabendami maistą ir informaciją, suteikdami prieglobstį patalpose žydams, kuriems grėsė deportacija į stovyklas.
Po Antrojo pasaulinio karo
miniatiūra|245x245px|Tadeušo vaistinė Krokuvoje 1983 m. vasario 10 d. Tadeušui Pankevičiui buvo suteiktas „Pasaulio tautų teisuolio“ vardas už jo veiklą karo metais gelbstint žydus. Tų pačių metų balandį jis dalyvavo nacionalinio paveldo muziejaus, įsikūrusio Apteka Pod Orłem pastate, atidaryme. Tadeušas Pankevičius mirė 1993 m. ir yra palaidotas Krokuvos Rakovickių kapinėse.
1983 m. balandį vaistinėje „Pod Orlem“, esančioje geto didvyrių aikštėje, duris atvėrė Tautinės atminties muziejus, pristatantis Krokuvos žydų istoriją, ypatingą dėmesį skiriant geto laikotarpiui.
Vaistinė buvo rodoma filme „Šindlerio sąrašas“. Filmo režisierius Steven Spielberg paaukojo 40 000 JAV dolerių pastato išsaugojimui, už tai Krokuvos miestas jį apdovanojo prestižiniu 2004 m. kultūros mecenato apdovanojimu.
Sporting Clube de Timor
„Sporting Clube de Timor“, o trumpiau „Sporting“ – Rytų Timoro futbolo klubas iš Dilio.
Pyragiai (Kelmė)
Pyragiai – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į pieryčius nuo Liolių, prie kelio ir Juodupio ištakų.
Šilėnų apylinkė
Šilėnų apylinkė sovietmečiu buvo:
FK Smiltene/BJSS
FK Smiltene/BJSS – Latvijos futbolo klubas iš Smiltenės.
Istorija
Klubas įkurtas 2000 m. Smiltenėje. Nuo 2000 metų rungtyniavo Latvijos Antroje lygoje.
2006, 2007, 2008 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.
2014 metais grįžo į I-ą lygą, užėmė 14 vietą. 2015 m. I-oje lygoje liko 15 vietoje. O 2016 m. I-oje lygoje užėmė septintą vietą. Tai geriausias komandos pasiekimas klubo istorijoje.
2017 m. klubas licencijavosi Pirmos lygos pirmenybėms. Užėmė aštuntą vietą.
Spalvinė gama
Aprangos raudonos - ir marškinėliai, ir šortai, ir kojinės. Taip žaidžia namuose.
Gali žaisti raudonai, bet su juodomis kojinėmis. Arba raudonai, bet juodais šortais.
Marškinėliai raudoni, šortai ir kojinės juodos spalvos.
Dubleriai
Dublerių ekipa vadinasi FK Smiltene-2, dalyvavo Antros lygos, Vidzemės regiono pirmenybėse.
Nuzis
Nuzis (huritų kalba: Nuzi), arba Gasuras (akadų kalba: Gasur) – senovinis miestas dab. Irako teritorijoje, netoli Tigro upės. Jo liekanos yra archeologinėje vietovėje, vadinamoje Yorghan Tepe.
Istorija
Miestą apie III tūkst. pr. m. e. pabaigoje įkūrė akadai, užkariavę šį kraštą. Ankstyvasis miesto pavadinimas buvo Gasuras. Jis greitai tapo svarbiu prekybiniu centru, ir vienu jo prekybinių partnerių greičiausiai buvo Ebla. Iš šio laikotarpio archeologai rado Gasuro žemėlapį, kuris laikomas seniausiu išlikusiu žemėlapiu pasaulyje.
II tūkst. pr. m. e. miestą užėmė huritai ir pervardino jį Nuziu. Nuzis nebuvo miestas valstybė, o greičiau provincijos miestelis didesnėje Araphos karalystėje. Žinomiausias jo laikotarpis yra XV-XIV a. pr. m. e. Tuo metu Nuzyje reziduodavo Araphos vietininkas (šaknu). Miesto centre, ant kalno, buvo rūmai su įvairios paskirties kambariais. Gausūs archyvai su molinėmis lentelėmis duoda daug žinių apie miesto gyvenimą, administraciją, organizaciją. Kasinėjimų Nuzyje dėka sužinoma daug apie gana mažai tyrinėtą Artimųjų Rytų laikotarpį.