cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žastikaulis
Žastikaulio kaulėjimas
Apie antrą trečią embriono mėnesį kremzlinėje užuomazgoje žastikaulio kūne atsiranda kaulėjimo centras. Jau po gimimo, apie pirmuosius metus, pradeda kaulėti proksimalinė ir distalinė epifizės, kurių kaulėjimo zonas nuo smarkiai besiplečiančio kaulinio kūno skiria epifizės plokštelės. Esti dar smulkesnių kaulėjimo židinių: per antruosius-ketvirtuosius metus jie atsiranda didžiajame ir mažajame gumburėliuose, penktaisiais-šeštaisiais metais – vidiniame ir šoniniame antkrumpliuose. Distalinis galas su kūnu susilieja brendimo metu, kai sukaulėja epifizinė plokštelė, o proksimalinis galas suauga kiek vėliau, brendimo pabaigoje, apie dvidešimtuosius metus.
Pečių lanko raumenys
Deltinis raumuo, musculi deltoideus. Pradžia - šoninis raktikaulio trečdalis, mentės petys, mentės dyglys. Pabaiga - žastikaulio deltinė šiurkštuma. Priekinės deltinio raumens skaidulos lenkia, vidurinės atitraukia, užpakalinės - tiesia žastą.
Antydyglinis raumuo, m. supraspinatus. Pradžia - mentės antdyglinė duobė, pabaiga - žastikaulio didžiojo gumburėlio viršus. Raumuo atitraukia žastą iki horizontalios linijos.
Podyglinis raumuo, m. infraspinatus. Pradžia - mentės antdyglinė duobė, pabaiga - žastikaulio didžiojo gumburėlio viršus. Raumuo suka žastą į išorę.
Mažasis apvalusis raumuo, m. teres minor. Pradžia - mentės šoninis kraštas. Pabaiga - žastikaulio didžiojo gumburėlio apačia. Raumuo suka žastą į išorę.
Didysis apvalusis raumuo, m. teres major. Pradžia - mentės apatinis kampas. Pabaiga - žastikaulio mažasis gumburėlis. Raumuo suka žastą į vidų ir jį pritraukia.
Pomentinis raumuo, m. subscapularis. Pradžia - pomentinė duobė. Pabaiga - žastikaulio mažasis gumburėlis. Raumuo suka žastą į vidų.
618 m.
618 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Juozas Radikas
Juozas Radikas (1935 m. lapkričio 6 d. Vaineikiuose – 2005 m. rugpjūčio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas.
Stumbrinė
Stumbrinė – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 6,5 km į šiaurės rytus nuo Imbrado, 7 km į šiaurę nuo Zarasų, 1 km į vakarus nuo Latvijos sienos. Ilgis iš vakarų į rytus – 0,8 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 147 m. Rytinis krantas aukštas, šiaurės vakarinis – pelkėtas. Apyežerė kalvota, plyti pievos, auga miškeliai, krūmynai.
Per Stumbrinės ežerą iš pietų į šiaurę teka Stelmužės upelis į Stelmužės ežerą (Lukštos upės baseinas).
Šiaurės rytiniame krante įsikūręs Stumbrinės kaimas, rytuose – Neišeriškės (nebegyvenamas), pietvakariuose – Šeštokiškės.
Ežerėvardis kilo nuo gyvūno pavadinimo stumbras.
Charabakoa
Charabakoa  – miestas Dominikos Respublikoje, La Vegos provincijoje. Miestas išsidėstęs Centrinės Kordiljeros papėdėje, apylinkėse teka Baiguatės, Chimenoos ir Jakė del Nortės upės. Apie 30 km į šiaurę yra provincijos administracinis centras La Vega.
Istorija
Dar prieš Espanjolos saloje išsilaipinus Kristupui Kolumbui miesto teritorijoje gyveno tainai. Manoma, kad miesto pavadinimas kilo nuo žodžių Jaraba ir Coa, reiškiančių „Vandenų žemė“. Miesto apylinkėse lankėsi ispanų konkistadorai, ieškodami aukso.
1854 m. buvo įsteigtas karinis postas ir oficialiai įkurtas Charabakoos miestelis. 1858 m. rugsėjo 27 d. miestelis įgavo savivaldybės statusą.
Žastikaulis
Žasto raumenys
Snapinis žasto raumuo, m. coracobrachialis. Raumens pradžia - mentės snapinė atauga. Pabaiga - žastikaulio medialinio krašto vidurys. Raumuo lenkia ir pritraukia žastą.
Žastinis raumuo, m. brachialis. Raumens pradžia - žastikaulio priekinio paviršiaus distalinė pusė. Pabaiga - alkūnkaulio šiurkštuma. Raumuo lenkia dilbį.
Trigalvis žasto raumuo, m. triceps brachii. Ilgoji galva prasideda nuo mentės posąnarinio gumburėlio, lateralinė galva nuo žastikaulio užpakalinio paviršiaus, medialinė galva nuo žastikaulio užpakalinio paviršiaus. Raumens pabaiga - alkūnė. Raumuo tiesia dilbį, ilgoji galva tiesia ir pritraukia žastą.
Alkūninis raumuo, m. anconeus, prasideda nuo žastikaulio lateralinio antkrumplio, baigiasi ant alkūnės ir alkūnkaulio diafizės užpakalinio paviršiaus. Raumuo tiesia dilbį, neleidžia sąnario kapsulei įstrigti tarp sąnarinių paviršių.
Dilbio raumenys
Stipininis lenkiamasis riešo raumuo, m. flexor carpi radialis. Pradžia - žastikaulio vidinis antkrumplis. Pabaiga - antrojo delnakaulio pamatas. Raumuo lenkia ir atitraukia plaštaką, lenkai dilbį.
Ilgasis delno raumuo, m. palmaris longus. Pradžia - žastikaulio vidinis antkrumplis. Pabaiga - lenkiamųjų sausgyslių laikiklis ir delno aponeurozė. Raumuo lenkia plaštaką, įtempia delno aponeurozę.
Žastinis stipinkaulio raumuo, m. brachioradialis. Pradžia - žastikaulio lateralinis kraštas virš antkrumplio. Pabaiga - stipinkaulio ylinė atauga. Raumuo lenkia ir atgręžia dilbį.
Ilgasis tiesiamasis stipininis riešo raumuo, m. extensor carpi radialis longus. Pradžia - žastikaulio lateralinis kraštas virš antkrumplio. Pabaiga - antrojo delnakaulio pamatas. Raumuo tiesia ir atitraukia plaštaką.
Trumpasis tiesiamasis stipininis riešo raumuo, m. extensor carpi radialis brevis. Pradžia - žastikaulio lateralinis antkrumplis. Pabaiga - trečiojo delnakaulio pamatas. Raumuo tiesia ir atitraukia plaštaką.
Nuorodos
--AnastasijaMal (aptarimas) 00:17, 27 spalio 2012 (EEST)
Juozas Radikas
Biografija
Mokėsi Vaineikių pradinėje mokykloje. 1955 m. baigė Darbėnų vidurinę mokyklą, 1961 m. – Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą.
1996–1999 m. Vyriausybės konsultantas sveikatos apsaugos klausimais. 1999–2002 m. dirbo Sveikatos apsaugos ministerijoje.
Solė
thumb|Saulė vežimas Skandinavų mitologijoje Solė (Sol, Sola) – Saulės deivė, Mundilfario ir Glaurės dukra. Manio mėnulio personifikacijos sesuo, Gleno žmona.
Semivolokai
Semivolokai  – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Solė
Kiekvieną dieną Saulė keliauja dangumi savo vežimu, kurį traukia du arkliai Alsvidas ir Arvakas. Visą dieną ją vejasi vilkas Skolas ketindamas suėsti. Saulės užtemimas reiškia, kad Skolui beveik pavyko pagauti Saulę, tačiau galiausiai ji pasprunka. Yra nulemta, kad ragnaroko metu Skolas pagaus ir suės Saulę, tačiau vėliau ją pakeis dukra. Žemę nuo viso Solės karščio saugo deivė Svalinė, kuri stovi tarp Žemės ir Solės. Skandinavai tikėjo, kad šviesą teikia ne Saulė, o jos arklių Alsvido ir Arvako karčiai.
Dombrovskio tema
Dombrovskio tema – tai šachmatų kompozicijos tema, kurios turinį sudaro tai, kad mėginimuose pateikti grėsmių matų bei paneigimų ėjimai sprendinyje sudaro teminius variantus. Buvę mėginimų paneigimai naudojami gynybai nuo mato grėsmės. Ginantis pirmojo mėginimo paneigimo ėjimu, atsakoma grėsmės matu iš pirmojo, o ginantis antrojo mėginimo paneigimu – grėsmės matu iš antrojo mėginimo. .
Tema panaši į Hanelijaus temą: skiriasi tuo, kad sprendinio teminiuose variantuose po ėjimo, kuris buvo mėginimo paneigimu išlieka matas, buvęs mėginime. Yra ir daugiau panašių temų.
Dombrovskio tema gali būti įvairaus sudėtingumo. Be grėsmių ir paneigimų tarpusavio ryšio, temos turinys gali būti papildytas įvairiais tarpusavyje susijusiais variantais.
Iliuzinis žaidimas ir pirmos mėginimų grėsmės sudaro Dombrovskio temos atvirkščiąją formą, o mėginimų grėsmės ir jų paneigimai kartu su sprendiniu – Dombrovskio temą.
Viena iš temos plėtros krypčių – jos variantų skaičiaus didinimas. Žinoma Dombrovskio temos uždavinių, turinčių iki 5-ių teminių variantų.
Ši tema] naudojama, kuriant dviejų ir trijų ėjimų šachmatų uždavinius.
Istorija
Temą 1958 m. pasiūlė latvių šachmatų kompozitorius Alfredas Dombrovskis. (Alfreds A. Dombrovskis; 1923–2000) , patalpinęs savo uždavinį žurnale  Problemblad. Jo vardu ir pavadinta ši tema.
Uždavinių pavyzdžiai
Britų šachmatų kompozitoriaus Džono Raiso (John Michael Rice; g. 1937) uždavinyje atskleidžiamas Dombrovskio temos turinys: du mėginimai su dviem paneigimais ir sprendinys, kuriame pirmąjį teminį variantą sudaro pirmo paneigimo ėjimas ir matuojantis ėjimas toks pat kaip ir pirmojo mėginimo grėsmės, o antrąjį – paneigimas ir matas toks pat kaip ir antrojo mėginimo grėsmėje.
1-as mėginimas '''1. Bf1?''' – grėsmė 2. Vxd1#(A,), paneigimas 1….Ve3! (a)'''
2-as mėginimas '''1. Bf2? – grėsmė 2. Vxd4# (B), paneigimas 1…Ve1 (b)'''.
Uždavinys sprendžiamas '''1. Bc3!''' (cugcvangas). Abu mėginimų paneigimai bei mato ėjimai įeina į teminius sprendinio variantus:
1…Ve3 (a) 2. Vxd1#(B); 1…Ve1(b) 2.Vxd4#(A) ir 1…d4 2.Bc4#.
Ukrainiečių šachmatų kompozitoriaus Sergijaus Šedėjaus (Сергій Олександрович Шедей; 1940–2012 m.) ir rusų šachmatų kompozitoriaus Vladimiro Jerochino (Владимир Алексеевич Ерохин; 1937–2000 m.) kompozicijoje turime tris Dombrovskio temos variantus.
Rusų šachmatų kompozitoriaus Aleksejaus Kopnino (Алексей Григорьевич Копнин; 1918–1991 m.) uždavinyje pirnojo klaidinančio pėdsako variante randame ėjimą, kuris antrajame pėdsake yra paneigimas. Antrojo kl. pėdsako variante – pirmojo kl. pėdsako paneigimą. Sprendinys taip pat turi abu paneigimus. Dėl tokio variantų su teminiais ėjimais pasikartojimo tema vadinama pilnąja Dombrovskio tema.
Šią temą šachmatų kompozitoriai naudoja, kurdami: tiesioginius, atvirkščio mato ir pasakiškus šachmatų uždavinius. {|
Turkiška virtuvė
Turkiška virtuvė – Turkijoje paplitusi kulinarinių tradicijų visuma, Turkijos nacionalinė virtuvė. Islamo virtuvės dalis.
Įtakos ir istorija
Turkiška virtuvė yra ypač įvairi, turtinga ir brandi. Ji sugebėjo perimti kitų tautų įtakas, o vėliau paveikė ir daugybės užkariautų šalių kulinarines tradicijas. Ji dalijasi daug bendrų bruožų su kitomis kaimyninėmis virtuvėmis. Su kitomis islamo virtuvėmis ją sieja islamo filosofija, tam tikri draudimai, šventiniai patiekalai. Su Levanto virtuvėmis ją sieja panašūs produktai ir meze (turtingo užkandžių stalo) kultūra. Su Azerbaidžano virtuve ji siejasi per senąjį tiurkiškąjį paveldą, o su Balkanų virtuvėmis – ilgamečiais istoriniais santykiais.
Turkiška virtuvė formavosi nuo maždaug XI a.. Pradžią jai padarė Didžiosios Stepės virtuvė, kurios tradicijas kultivavo klajoklės tiurkų tautos, kurios XI a. kėlėsi į derlingas Pietvakarių Azijos teritorijas. Dar būdami klajokliais, tiurkai jau turėjo seniausius patiekalus: tai jufka tešlos gaminiai, kurių bene gausiausia grupė yra burekai.
XI a. tiurkams priėmus Islamą, jų kulinariją labai stipriai paveikė įvairios Islamo virtuvės, pirmiausia persiška, kadangi tiurkai kartu su persų kultūra ir Islamu perėmė ir mitybą. Galiausiai, Seldžiukidams užkariavus Mažąją Aziją, vietinė graikiška virtuvė irgi padarė įtaką.
Turkų virtuvės aukso amžius buvo XV–XVIII a., kuomet Osmanų imperijoje suklestėjo menas ir kultūra. Šioje imperijoje formavosi brandi, turtinga kulinarinė tradicija, suvienijusi užkariautų kraštų kulinarines įtakas, taip pat pati paveikusi didžiules teritorijas Šiaurės Afrikoje, Pietvakarių Azijoje ir Balkanuose. Osmanai labai didelį dėmesį skyrė kulinarijai: sultono rūmuose buvo daugybė virtuvių, o virėjai armijoje buvo ypač vertinami ir gerbiami. Manoma, kad XVII a. Sultonų rūmuose Stambule dirbo apie 1300 virėjų, kurie atiduodavo gyvenimus, siekdami atrasti retus, nepaprastus patiekalus. Imperija praktiškai kontroliavo Šilko kelią ir kitus svarbius kelius, kurie leido įvežti produktus iš viso pasaulio ir sukurti kulinarijos šedevrus. Kadangi visa Osmanų imperija, kuri apėmė Šiaurės Afriką, Balkanus, Artimuosius Rytus, pakluso Stambulo madoms, Osmanų rūmų kulinarija buvo kartojama tolimiausiose provincijose ir darė įtaką vietinėms virtuvėms. Dėl to iki dabar šiose teritorijose galima kalbėti apie turtingą turkiškos virtuvės paveldą.
Maža to, Turkiška virtuvė paveikė ne tik užkariautus kraštus bet ir toliau. Įvairių karų su Europos valstybėmis (Abiejų Tautų Respublika, Habsburgų monarchija, Švedija, Rusijos imperija) metu, iš Turkijos į Europą paplito kai kurie patiekalai. To pavyzdžiai galėtų būti balandėliai (jų prototipas – osmaniška dolma) ir kt.
Tešlos gaminiai
thumb|200px|left|Katmer duona thumb|200px|Bazlama duona thumb|200px|Giozleme gaminimas Turkijoje vartojama daugybė rūšių grūdinių kultūrų, tarp kurių pagrindinę vietą užima kviečiai. Iš kviečių kepamos įvairios duonos, kurių bene žymiausia yra bazlama, pita, katmer, gaminamos iš neraugintos tešlos. Taip pat kepami ir mielinės tešlos gaminiai, kurių bene žymiausias yra riestainiai (simit), pynutė (çörek), bandelė (poğaça), açma ir kt., dažniausiai valgomi pusryčiams su sviestu ir uogiene, pardavinėjami gatvėse.
Tešla jufka, išrasta senovės klajoklių tiurkų ir išplatinta po islamo šalis, naudojama ir gaminant įvairius kitus virtus bei keptus patiekalus. Svarbūs jos gaminių gaminimo elementai yra turkiškas kočėlas (oklahu) ir įkaitęs metalo lakštas (keptuvė) sadžas (sac), ant kurio kepama.
1996 m.
1996 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių. Tai taip pat:
Turkiška virtuvė
Tešlos gaminiai
Viena svarbiausių tešlos gaminių rūšis yra börek – įdaryti tešlos gaminiai. Jų porūšių yra daugybė, ir jie vadinami pagal gaminimo būdą (su böreği – virti), formą (kol böreği, fincan böreği – puodelio formos, muska böreği – talismano formos, gül böreği – rožės formos, sigara böreği – cigaretės formos) ar įdarą (Çiğ börek (čeburekai) – su malta mėsa, talaş böreği – su dažovėmis ir pjaustyta mėsa). Kiti svarbūs tešlos patiekalai yra giozleme (ant sadžo kepta įdaryta tešla), lahmakun (tešlos lakštas su daržovių ir mėsos įdaru viršuje, turkiška pica), manti (turkiški koldūnai).
Kruopos
Kviečiai naudojami ir kaip kruopos, gaminant iš jų bulgur, t. y. smulkias kietųjų kviečių kruopas, kurios Turkijoje labai dažnai pakeičia kuskusą ar ryžius, naudojamus kitose Islamo virtuvėse. Bulgur ne tik patiekiami atskirai, bet dažniau naudojami gaminant turkišką plovą (pilav).
1996 m.
Įvykiai
Kovas
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Turkiška virtuvė
Pienas ir pieno produktai
Turkijoje gaminama ir daug sūrių (peynir), dažniausiai iš avių pieno. Svarbiausi žinomi turkiški sūriai yra beyaz peynir („baltasis sūris“, nefermentuotas ir sūrus, labai panašus į graikišką fetą), çökelek (nesūdytas ir nefermentuotas, bet dažnai patiekiamas džiovintas), lor (nesūdytas ir nefermentuotas, naudojamas dalyje desertų), Kaşar (vidutiniškai riebus, fermentuotas sūris, kaip graikiškas kaseri), Kaşkaval (apvalus geltonas), tulum (sūris, fermentuojamas gyvulio odoje), otlu peynir (aromatizuotas sūris), hellim (sūrus, dažnai kepamas mažais gabaliukais).
Ankštiniai ir daržovės
thumb|200px|Sarma thumb|200px|Marinuotos daržovės Turkiška virtuvė naudoja daugybę ankštinių: Vigna unguiculata (börülce), žirniai, avižirniai (nohut), lęšiai (mercimek), baltos pupelės (kuru fasulye), iš kurių dažniausiai ruošiami gausūs užkandžiai meze. Iš ankštinių taip pat gaminamas visoje Islamo virtuvėje paplitęs humusas.
Visos dažovės dažniausiai troškinamos savo sultyse (pagardinant citrinos sultimis ir prieskoniais), taip gaunant patiekalų rūšį, vadinamą sulu yemek. Kita daržovių triškinių rūšis yra zeytinyağlılar, t. y. troškinti alyvų aliejuje, patiekiami dažniausiai šalti.
Atskira daržovių patiekalų rūšis yra dolma, t. y. įdarytos daržovės, kurios lėmė balandėlių atsiradimą. Dažniausiai įdaroma cukinija (kabak), baklažanas (patlıcan), pomidoras (domates), moliūgas (balkabağı), paprika (biber), kopūsto lapai (lahana), buroko lapai (pazı) ar vynuogių lapai (yaprak dolması). Tradicinė dolma neturi mėsos, o įdaroma ryžių ir prieskonių mišiniu, kartais pagardinamu džiovintais vaisiais ir riešutais. Tada ji dar gali būti vadinama sarma. Dolma, kuriai naudojama mėsa, vadinama yalancı dolma, arba „netikroji dolma“.
Daugybė daržovių taip pat marinuojamos, taip gaunant turşu, naudojamus kaip užkandį, gerinantį virškinimą.
Mėsa ir žuvis
thumb|200px|Turkiška dešra sudžukas Turkijoje nemažai mėsos ir žuvies valgių. Kiauliena tradiciškai nevartojama, bet plačiai valgoma aviena, vištiena. Dažnai mėsa vartojama malta ir sudaro kaloringą priedą daržovių troškiniams.
Turkijoje gaminamos nerūkytos jautienos dešros, vadinamos sucuk. Jos dažnai kepamos. Jautiena gali būti ir džiovinama plonai supjaustyta, taip gaunant Pastırma.
Sriubos
Turkiškos sriubos čiorba yra svarbi pietų, o kartais ir pusryčių dalis. Jos dažniausiai patiekiamos tirštos, pertrintos. Jų svarbiausi komponentai yra ankštiniai, pieno produktai, kviečiai. Svarbiausios sriubų rūšys yra: tarhana (kviečių su jogurtu), ezo gelin (bulguro ar raudonųjų lęšių), buğday (jogurto), domates (pomidorų), mercimek (lęšių), düğün (vestuvinė), işkembe (skrandžio), paça, şehriye (smulkių makaronų), balık (žuvies), bademli tavuk (vištienos), tutmaç (lęšių ir makaronų), lahana (avienos) ir kt.
Saldumynai
thumb|200px|left|Sütlaç thumb|200px|Lukumas thumb|200px|Baklava Vienas garsiausių turkiškos virtuvės pasididžiavimų – brandus konditerijos menas, formavęsis islamo virtuvės tradicijoje, tačiau nuo XVI a. daręs įtaką ir Europos konditerijai. Turkiški konditerijos gaminiai yra žinomi kaip „turkiški saldumynai“, arba tiesiog „rytietiški saldumynai“.
Vienas svarbiausių Osmanų virtuvės išradimų buvo lukumas, nuo XV a. gaminamas iš cukraus sirupo (ar medaus) ir krakmolingos medžiagos. Lukumui nepriskiriami, bet panašūs saldėsiai yra cezerye (morkų, figų ar datulių marmeladas su riešutais), cevizli sucuk (graikiškų riešutų „dešra“), pestil, marcipanas (badem ezmesi).
Žinomi ir įvairūs pudingų tipo saldėsiai, tokie kaip zerde (ryžių pudingas su šafranu), tavuk göğsü (iš vištos krūtinėlės), sütlaç (saldi ryžių košė), keşkül (migdolų ir pieno pudingas), aşure (saldi tiršta sriuba iš grūdų, vaisių ir riešutų) ir kt.
Konditerijoje gausiai naudojami ir vaisiai, kurie įdaromi medumi, riešutais, prieskoniais ir termiškai apdorojami. Tokie saldumynai gaminami iš svarainių (ayva tatlısı), figų (incir tatlısı), moliūgų (kabak tatlısı), obuolių (elma tatlısı), kriaušių (armut tatlısı) ir pan.
Turkijoje yra ir rūšis saldumynų, kepamų orkaitėje, kaip sausainiai. Tai – kurabiye. Paprastai jiems naudojama labai mažai miltų, ir pagrindinę dalį sudaro riešutai. Neretai jie papildomai išmirkomi cukraus sirupe. Iš tešlos keptas turkų virtuvės pasididžiavimas yra sluoksniuotos tešlos baklava.
Gėrimai
thumb|200px|Turkiškos kavos puodelis
Gėrimai lydi įvairius patiekalus, jie geriami tiek vasarą, tiek žiemą. Vienas svarbiausių gaivinančių gėrimų yra airanas, gaminamas iš jogurto. Kitas gėrimas, dažnai geriamas prie mėsos valgių ir gerinantis virškinimą yra Şalgam suyu – fermentuotos morkų sultys. Vasarą vėsina ir šerbetas (şerbet), kompotas (komposto).
Nors Turkija musulmoniška šalis, o musulmonams draudžiama vartoti alkoholį, nuo senovės šioje šalyje gaminami įvairūs vietiniai alkoholiniai gėrimai, pirmiausia vynai. Anatolijos vynai gaminami ne tik iš vynuogių, bet iš įvairių vaisių ir uogų, įskaitant vyšnias, gervuoges, granatas, melionus.
Distiliuojant vyną gaunama rakija, stiprus alkoholinis gėrimas, kurį priimta gerti skiestą vandeniu (tada jis įgauna baltą spalvą ir vadinamas liūtų pienu).
Regioninė įvairovė
Turkiška virtuvė nėra vienalytė. Kadangi skirtingi regionai pasižymi skirtingomis gamtinėmis sąlygomis, jie išvystė gana skirtingų rūšių patiekalus. Šiaurinėse pakrantėse prie Juodosios jūros labai paplitę ančiuviai ir kukurūzas. Pietrytinė Turkija (istorinė Kilikija) garsėja meze įvairove, kebabais, baklava, kadaifu ir kiunefe. Vakarinėse pakrantėse turkiška virtuvė daug artimesnė Viduržemio jūros virtuvei, nes čia gausiai naudojamas alyvų aliejus, žuvis, daržovės, prieskoniniai augalai. Centrinėje Turkijoje (Kapadokijoje) paplitę tešlos gaminiai keškekas, manti, giozleme. Pietrytinėje Turkijoje gyvenantys kurdai turi kurdišką virtuvę.
Etiketas
Turkiškos virtuvės etiketas prie stalo nesiskiria nuo kitų islamo šalių. Valgoma rankomis, sėdint prie žemų staliukų.
Pusryčiams paprastai patiekiamas riestainis, valgomas su sūriu, uogiene (reçel), daržovėmis, kartais dešra (sudžuk). Neretai patiekiama turkiška kiaušinienė menemen, gaminama su įvairiomis daržovėmis.
Turkijoje kai kurie patiekalai, ypač giozleme, kofta, kebabas ir burek tampa greitu maistu. Dideliuose miestuose paplitę pigūs Esnaf lokantası, skirti darbuotojams greitai pavalgyti pietus.
Šaukliai
Šaukliai – kaimas pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, prie kelio, Salantų regioniniame parke. Seniūnaitijos centras. Veikia Mosėdžio gimnazijos pradinio ugdymo skyrius, Lietuvos ūkininkų sąjungos skyrius, kaimo bendrija, privati siuvykla, medinius padėklus užsieniui gaminanti firma, medicinos punktas, biblioteka (nuo 1951 m.), paštas (LT-98029), parduotuvė.
Turkiška virtuvė
Etiketas
Arbata ar kava patiekiama valgio pabaigoje.
Šaukliai
thumb|left|240px|Šauklių kaimo akmuo
Geografija
Pro kaimą teka Erlos upė (Bartuvos intakas). Gretimi kaimai: šiaurėje – Naujukai, šiaurės rytuose – Paeiškūnė, pietryčiuose – Šniukščiai. Šauklių kaime yra riedulynas (82 ha geologinis draustinis, dar vadinamas Šauklių tundra, kuriame išlikę prieš 10–12 tūkstantmečių ledynmečio palikti rieduliai) ir jame esantis pažintinis gamtos takas, trys tvenkinukai (plotas 2,8 ir du po 3,8 ha).
Istorija
XV–XVII a. Šauklių kaimo apylinkėse buvo pagonių šventvietė.
1928–1951 m. veikė pradinė, 1951–1961 m. – septynmetė, 1961–1986 m. – aštuonmetė, 1986–1998 m. devynmetė, nuo 1998 m. – pagrindinė, po kelerių metų, sumažėjus mokinių skaičiui, – pradinė mokykla.
Pakistano herbas
thumb|right|200px|[[Pakistanas|Pakistano herbas, naudojamas nuo 1954 m.]] Pakistano herbas buvo įteisintas 1954 m. Herbe naudojama žalia spalva, viršuje esantis pusmėnulis su žvaigžde yra islamo simboliai - didelė dauguma Pakistano gyventojų išpažįsta šį tikėjimą. Herbo viduryje keturiose vietose pavaizduotos svarbiausios šiuo metu šalies gaunamos kultūros - medvilnė, arbata, džiutas ir kvietys. Visą herbą juosią jazminų vainikas. Jazminai yra nacionalinė Pakistano gėlė. Herbo apačioje Urdu kalba parašytas šalies šūkis: ایمان ، اتحاد ، نظم, reiškiantis tikėjimą, vienybę, tvarką.
Šaukliai
Istorija
Sovietmečiu Šaukliai buvo „Aušros“ kolūkio centrinė gyvenvietė, veikė kultūros namai, biblioteka, felčerių ir akušerių punktas, ryšių skyrius, parduotuvė (nuo 1950 m.).
Žymūs žmonės
Šauklių kaime gimė:
1985 m. Dakaro ralis
'''1985 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 1985 m. Paryžiaus-Dakaro ralis''') – 7-asis Dakaro ralis. Lenktynės prasidėjo Versalio mieste. Ralio automobilių kategorijoje nugalėjo lenktynininkai Patrick Zaniroli ir Jean Da Silva su Mitsubishi komanda. Motociklų kategorijoje antrus metus iš eilės nugalėjo Gaston Rahier.
Janapolės Visų Šventųjų koplyčia
miniatiūra|250px|left|Janapolės koplyčia 2015 m. miniatiūra|250px|left|Kapinių vartai
Istorija
Medinė Janapolės koplyčia pastatyta 1888 m. (kitais duomenimis, 1887 m.). Kapinių koplyčioje būta altoriaus, o bokštelyje varpo, kurį Pirmojo Pasaulinio karo metais pasisavino vokiečių kariuomenė. Kapinių tvora, gausėjant palaidojimų, ne kartą perstatyta. Žinoma, kad buvo išmūryta 1922 m. Po metų kapinės išplėstos ir pašventintos 1923 m. gegužės 27 d. parapiją vizitavusio Žemaičių vyskupo Pranciškaus Karevičiaus.
Sovietmečiu koplyčia buvo menkai prižiūrima, tarnavo sandėliu laidojimo reikmenims, vėliau kiek tvarkyta. Išliko originalaus altoriaus fragmentas, nedidelis varpas, stogo smailės kryžius (forma primenantis kryžius ant kaimyninės bažnyčios). Atgimimo metais remontuojant bažnyčią, laikytos pamaldos, pastatant nešiojamą altorėlį.
2010 m. oficialiai įregistruota Janapolės šv. Arkangelo Mykolo parapijoje, 2011 m. suteiktas Visų šventųjų titulas.
Barboriškės (Trakai)
Barboriškės (anksčiau Jevičizna, Ivičizna) – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Ubiškių.
Paalsys I
Paalsys I – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Šimkaičių, tarp Alsos ir Vidaujos.
Vaivadijos kelias 651 (Lenkija)
Vaivadijos kelias 651 – kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Varmijos Mozūrų ir Palenkės vaivadijose. Jungia Seinus ir Geldapę. Ilgis – 81 km. Kelias siauras, vingiuotas, driekiasi per Mozūrijos aukštumas, ežeringomis vietovėmis, toliau kerta Romintos girią. Dubininkų apylinkėse kelias per slėnį eina arkiniu viaduku.
Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:
Jonas Kunčina
Jonas Kunčina (g. 1936 m. rugsėjo 20 d. Vyžuonose, Utenos apskritis) – Lietuvos geografas, pedagogas.
Biografija
1951 m. baigė Vyžuonų vidurinės mokyklos 8 klases, 1955 m. Švenčionėlių pedagoginę mokyklą. 1960 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą.
1961–1965 m. LSSR aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo komiteto, LSSR aukštojo mokslo ministerijos vyresnysis metodininkas-redaktorius. Nuo 1965 m. Vilniaus universiteto (VU) aspirantas, Ekonomikos fakulteto vyresnysis dėstytojas. 1970 m. geografijos mokslų kandidatas. 1970–1976 m. VU Pramonės ekonomikos fakulteto prodekanas, 1976–1986 m. Ekonomikos istorijos ir geografijos katedros vedėjas; nuo 1974 m. docentas. 1989–2006 m. VU Tarptautinio verslo mokyklos direktorius, nuo 2006 m. direktoriaus pavaduotojas.
Lietuvos ir užsienio spaudoje paskelbė 50 straipsnių rajoninio planavimo, gyventojų migracijos tematika. Paskelbė mokslo darbų tarptautinės ekonomikos klausimais ir mokomųjų metodinių priemonių (Tarptautiniai ekonominiai santykiai: Teorija ir politika, 1996 m.).
Vladislavas Vaščiukas
Vladyslavas Vaščiukas (Владислав Ващук; g. 1975 m. sausio 2 d.) – futbolininkas, buvęs Ukrainos rinktinės gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1996 m. balandžio 9 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur pirmųjų rungtynių viduryje buvo pašalintas iš aikštės už paskutinės vilties pražangą.
Dovainonys
Dovainonys (arba Dovainonys I) – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijos vakaruose, rytiniame Kauno marių krante, regioniniame parke. Seniūnaitijos centras. Yra Rumšiškių mokyklos skyrius (buvusi Dovainonių pagrindinė mokykla), stūkso Dovainonių piliakalnis, aptikti Dovainonių pilkapynai.
Geografija
thumb|left|240px|Įvažiavimas į Dovainonis
Per kaimą teka Nemuno intakas Uolė, įtekanti į marias. Prie marių atsiveria Dovainonių atodanga su paskutinio ledynmečio klodais, kaime stūkso Mergakalnis.
Istorija
Tarp Dovainonių ir Kapitoniškių kaimų, Kauno marių šiaurrytiniame krante yra I tūkstantmečio vidurio – XIII a. Dovainonių piliakalnis, apie 1 km į pietryčius nuo jo – Dovainonių pilkapynai, prie Kapitoniškių miško, Nemuno dešiniajame krante – Kapitoniškių pilkapynas, 1959 m. užlietas Kauno marių. Apylinkėse yra ir daugiau ankstyvųjų gyventojų pėdsakų. 1908 m. Dovainonių stovyklą tyrinėjo T. Daugirdas ir L. Kšivickis.
Prieš pastatant Kauno HE, Dovainonių kaimas buvo į šiaurės vakarus nuo dabartinės gyvenvietės 54.84722°N, 24.21944°W. 1918 m. įsteigta pradinė mokykla.
1950–1992 m. buvo Dovainonių paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1962 m. įsteigtas medicinos punktas, biblioteka, 1988 m. įkurtas Neįgaliųjų darbo terapijos centras.
2010 m. rugsėjį pašventintas paminklinis akmuo komunizmo aukoms atminti.
thumb|250 px|Paminklinis akmuo komunizmo aukoms atminti
Ekonomika
Kaime veikia gyvulininkystės produktų perdirbimo ŽŪB „Nematekas“, paukštienos („Dovainonių paukštynas“), medžio apdirbimo įmonės, automobilių atsarginių detalių gamybos bendrovės „Dovaina“, „Arostė“, „Gambera“.
Gyventojai
thumb|250 px|Rumšiškių kultūros centras, Dovainonių skyrius
Žymūs žmonės
Kaime gimė: Kaime yra:
Kadariškės (Lenkija)
Kadariškės – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įsikūręs apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Rūtelės, prie kelio Seinai-Geldapė Nr.25px|DW651. Per Kadariškes teka Šešupės intakas Potopka. 2010 m. gegužės 18 d. kaimą nusiaubė viesulas.
Vandenyje (1993 albumas)
Vandenyje – pirmasis grupės Foje albumas grupei atsikūrus senąja sudėtimi (su vienu nauju nariu) – ši sudėtis išliko iki pat jos gyvavimo pabaigos. Albumas buvo išleistas 1993 m. kaip CD, MC, LP.
Albumo įrašymo periodu Andrius Mamontovas vedė naktinę laidą radijo stotyje M-1 „Nakties balsai“.
Dainos
Muzika ir žodžiai Andriaus Mamontovo
Žmonės
Kiti
Džetkarė
thumb Džetkarė (Isesis, Tankeris m. 2356 m. pr. m. e.) – aštuntasis penktosios Egipto dinastijos faraonas. Manoma, kad valdė 30 metų, apie 2388–2356 m. pr. m. e. thumb|left|250px|Džetkarės piramidė Sakaroje Nors jo dinastija pasižymėjo saulės šventyklų statybomis, jis pastatė piramidę Sakaroje vietoje Abusiro, kur vykdavo jo dinastijos narių statybos. Manoma, kad tai buvo ženklas, kad saulės dievas Ra tapo populiaresnis už Ozyrį, kuris iki tol laikytas populiariausiu dievu.
1986 m. Dakaro ralis
'''1986 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 1986 m. Paryžiaus-Dakaro ralis''') – 8-asis Dakaro ralis. Jį antrą kartą iš eilės automobilių kategorijoje laimėjo lenktynininkai René Metge ir Dominique Lemoyne su Porsche 959. Motociklų kategorijoje nugalėjo Cyril Neveu su Honda NXR750V, o sunkvežimių kategorijoje – Giacomo Vismara ir Giulio Minelli su Mercedes-Benz sunkvežimiu.
Šios varžybos buvo skirtos ralio organizatoriaus Thierry Sabine ir kitų keturių žuvusiųjų sraigtasparnio avarijoje, įskaitant Prancūzijos dainininką Daniel Balavoine, atminimui.
FC Swift Hesperange
Hesperanžo „Swift“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Hesperanžo. Klubas turi ir moterų ekipą Swift Hesperange, kuri žaidė Dames Ligue 1.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1916 m., kai buvo įkurtas FC Swift Hesperange. Nuo 1940 m., kai nacistinė Vokietija okupavo Liuksemburgą, klubas vadinosi FV Rot-Weiß Hesperingen. O nuo 1944 m. vėl žinomas FC Swift Hesperange pavadinimu.
2019–2020 m. antrame divizione buvo stipriausi ir po sezono perkelti į aukščiausią lygą. Nuo 2020–2021 m. sezono rungtyniavo aukščiausiame divizione. 2020–2021 m. pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo medalius, kai užėmė trečią vietą, 2021–2022 m. liko ketvitoje vietoje, o 2022–2023 m. sezone pirmą kartą klubo istorijoje tapo šalies čempionais.
Milacas
Milacas – Italijos miestas Sicilijoje, Mesinos provincijoje.
Istorija
Milaco apylinkės gyvenamos nuo neolito laikų. Pasak Homero, čia Odisėjas sutiko Polifemą.
Istoriškai miestas anksčiau vadinosi Mylae ir buvo Zanklės postas, užimtas prieš 648 m. pr. m. e., gal apie 716 m. pr. m. e. Atėnai jį užėmė 426 m. pr. m. e. Kalabrijos Redžo gyventojai apgyvendino ištremtuosius iš Nakso ir Katanos 395 m. pr. m. e., kad atsvertų Sirakūzų valdovo Dionisijaus Vyresniojo įkurtą Tindarį. Tačiau šis greitai užėmė Milacą. Įlankoje Diulijus laimėjo romėnams pirmą laivų mūšį su Kartagina 260 m. pr. m. e.
36 m. pr. m. e. prie Milaco Oktaviano laivynas, vadovaujamas Marko Agripos pasiekė pirmą pergalę mūšyje su Sekstu Pompėju, kuris nesugebėjo padengti nuostolių ir buvo vėliau Agripos laivyno sutriuškintas Naulocho mūšyje.
Žlugus Vakarų Romos imperijai, miestą valdė Bizantija. Jis buvo vienas pirmų vyskupystės centrų Sicilijoje. VII a. Milacą užėmė arabai ir pastatė pilies branduolį. Imperatorius Frydrichas II dar labiau įtvirtino miestą ir sukūrė medžioklės parką. Pilis buvo atstatyta Karolio V laikais.
Milace vyko mūšis tarp ispanų ir austrų 1718 m. ir 1860 m. tarp Giuseppe Garibaldi ir Abiejų Sicilijų karalystės.
Drąsučiai
Drąsučiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Kuršėnų, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra Kuršėnų geležinkelio stotis, biblioteka, mokykla (1910 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1949 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Drąsučių pagrindinė mokykla).
Istorija
Drąsučiai susikūrė Kresų palivarko žemėje. Senoji Kuršėnų geležinkelio stotis pastatytas 1873 m. Sovietinės okupacijos metais iš jos tremtin buvo vežami viso Kuršėnų krašto žmonės. Prie stoties pastatytas paminklinis akmuo ištremtiems į Sibirą atminti. Drąsučiuose yra per I pasaulinį karą žuvusių vokiečių karių kapinės.
Po II pasaulinio karo gyvenvietėje įkurtas medicinos punktas, kultūros namai, biblioteka. XX a. pabaigoje prijungta Kuršėnų GS gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Drąsučiuose gimė:
619 m.
619 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Gruodis
Stari Korninas
Stari Korninas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Dubiče Cerkevnės, apie 9 km į pietvakarius nuo Hainuvkos ir apie 50 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime įsikūrusi Stari Kornino Šv. Archangelo Mykolo parapija.
Istorija
Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1773 m. pastatyta medinė Stari Kornino Šv. Onos cerkvė. 1884 m. pastatyta medinė Stari Kornino Šv. Archangelo Mykolo cerkvė. 1920 m. pastatyta medinė klebonija, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Jasaičiai (Radviliškis)
Jasaičiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus Šiaulėnų, prie Šušvės intako Beržutės. Pro kaimą praeina vieškelis, yra atšaka į šalimais esančius Jokūbiškius.
Skudutiškio Švč. Trejybės bažnyčia
'''Skudutiškio Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Skudutiškio kaime, 4 km į vakarus nuo kelio. Parapijoje yra Skudutiškio koplyčia.
Istorija
miniatiūra|240px|left|Interjeras
1724 m. pastatyta koplyčia vietoj buvusios senesnės. 1782 m. vizitacijų aktuose nurodyta supuvusi bažnyčia. Metrikų knygos rašytos nuo 1756 m. Kunigas Juozapas Poviliauskas su parapijiečiais 1859 m. ją perstatė ir padidino. 1882–1914 m. Skudutiškyje kunigo nebuvo (bažnyčia buvo Molėtų parapijos filija). 1915 m. paskirtas kunigas Julijonas Svirskis pastatė kleboniją, įsteigė lietuvių mokyklą, 1922 m. įkurta parapija.
1927 m. klebonas Stanislovas Čelkus su parapijiečiais 1939 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Jis 1946 m. suimtas ir nuteistas 10 m. kalėti. Į Lietuvą grįžo 1956 m.
Architektūra
Bažnyčia lotyniško kryžiaus plano, su aukštu bokštu, turi sudėtingos kompozicijos fasadą. Joje yra Švč. Marijos Sopulingosios paveikslas, tikinčiųjų laikomas stebuklingu. Šventoriaus tvora akmenų mūro, prie jos šliejasi medinė varpinė ir kryžius.
L
L ir l – dvyliktoji lotynų abėcėlės ir aštuonioliktoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra el.
Šia raide žymima:
Kataro vyrų futbolo rinktinė
Kataro vyrų futbolo rinktinė – Katarui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kataro futbolo asociacija.
Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 10 žemyno čempionatų. Kataro rinktinė 2007 m. tapo Azijos žaidynių, kurios vyko Dohoje, nugalėtojais, finale nugalėjusi Irano rinktinę. 2019 m. Kataro rinktinė laimėjo Jungtiniuose Arabų Emyratuose vykusį AFC Azijos taurės čempionatą. Katariečiai per turnyrą įmušė 19 įvarčių, o praleido tik 1. Finale jie rezultatu 3–1 nugalėjo daugkartinius Azijos čempionus japonus.
Kataras rengė 2022 m. pasaulio futbolo čempionatą, todėl šios šalies komanda automatiškai pateko į turnyrą. Tai buvo pirmas kartas, kai Kataro futbolo rinktinė dalyvavo pasaulio futbolo čempionate. Taip pat Kataras tapo pirmąja šalimi iš Arabų šalių organizavusia pasaulio futbolo čempionatą.
Dalyvavimas Copa América čempionate
2019 m. Kataro rinktinė svečių teisėmis pakviesta į Copa América čempionatą.
Dalyvavimas CONCACAF Aukso taurės čempionate
2021 m. Kataro rinktinė svečių teisėmis pakviesta į CONCACAF Aukso taurės čempionatą.
Žymesni žaidėjai
thumb|240px|Kataro rinktinė 2011 m.
Treneriai
Kataro futbolo rinktinės treneriai:
Ispanijos autonominiai regionai
Ispanijos autonominiai regionai yra pirmojo (aukščiausiojo) lygio šalies politiniai ir administraciniai suskirstyti teritoriniai padaliniai. Sudaryti pagal 1978 m. Ispanijos konstituciją. Regionai turi savo vykdomąją valdžią, įstatymų leidžiamąją galią bei teisėsaugą.
Šalis yra padalinta į 17-ą autonominių regionų ir du autonominius miestus. Oficiali regionų kalba – ispanų, taip pat kalbama aragoniečių, asturų, baskų, galisų, katalonų ir oksitanų kalbomis.
Cinkiškiai
Cinkiškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybės šiaurėje, prie magistralės, šalia kelio į Kėdainius ir Panevėžį. Pro kaimą teka Strebukas. Prie sankryžos įkurtas memorialinis Žalgirio pergalės parkas (įkurtas 1990 m.), kuriame gausu medinių skulptūrų ir įvairių rūšių medžių sodinukų.
Žalgirio parkas
Parkas pradėtas kurti 1990 metais minint Žalgirio mūšio 580-ąsias metines.
Karantanija
Karantanija – viena iš pirmųjų žinomų slavų valstybių. Įkūrė karantanų gentis, gyvenusi dabartinės Austrijos ir Slovėnijos teritorijoje.
Anouk
Anuk Teuve (g. 1975 m. balandžio 8 d.), dar žinoma pseudonimu Anouk – olandų dainininkė, dainų autorė ir prodiuserė.
Karantanija
Istorija
Valstybės susidarymo ištakos nežinomos. Kai kurie istorikai daro prielaidą, kad valstybė egzistavo jau VII a. ir tapatina ją su vieninteliu žinomu to laikotarpio kunigaikščiu Valuku, kurio valdos sudarė dalį Samo valstybės valdų.
Anouk
Anouk išleido aštuonis studijinius albumus – naujausias „Sad Singalong Songs“, išleistas 2013 m. gegužės 17 d. Ji atstovavo Nyderlandams 2013 m. Eurovizijos dainų konkurse Malmėje, Švedijoje su daina „Birds“. Jos daina „Birds“ sėkmingai įveikė pusfinalį ir finale užėmė 9-ą vietą su 114 taškų – 8 taškus gavo iš Austrijos, Suomijos, Islandijos, Norvegijos ir Švedijos, 10 taškų iš Danijos ir 12 taškų iš Belgijos.
Karantanija
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose minima tik 745 m., kai Karantanija pateko Bavarų kunigaikštystės priklausomybėn. Tai paskatino Bavarijos kunigaikščių užkariavimai rytuose, o iš kitos pusės - avarų grėsmė iš rytų. Bavarijos kunigaikštis Tasilas III pradėjo Karantanijos kristianizaciją.
788 m. Karantaniją kartu su Bavarija nukariavo Karolis Didysis, kuris ją prijungė kaip Frankų imperijos vasalę, ir inkorporavo į Friulio kunigaikštystę. Tuo metu karantanai vis dar rinko savo vietinius kunigaikščius. 819 ir 823 vietos gyventojai sukilo prieš karolingų valdžią, o 827 m. valstybę nusiaubė bolgarai. Maždaug nuo 817 m. Karantanijoje pradėti skirti imperijos prefektai, paklusnūs centrinei valdžiai. Jų tradicija buvo tęsiama iki 869 m., ir jiems pakluso taip pat ir Kraina (tuo metu vadinama Savos grafyste) bei Rytų Panonijos kunigaikštystė iki pat Dunojaus. thumb|left|Karantanijos karalystė apie 880 m. 828 m. Karintija vėl sugrąžinta Bavarijai, kurią tuo metu valdė Karolingas Liudvikas Vokietis. Į Karantaniją pradėti skirti bavarų kilmės grafai, kurie pakeitė vietinius kunigaikščius. Jie buvo pavaldūs bavarų kunigaikščiams. Tapęs Rytų Frankų karalystės karaliumi Liudvikas Vokietis 856 m. Bavarijos valdovu paskyrė savo sūnų Karlomaną. Iš jo laikų žinomas Karintijos grafas Pabo, kuris buvo neištikimas, ir 861 m. Karlomanas jį pakeitė bavarų kilmės prefektu Gundacharu.
Vėliau Karintijos valdovu paskirtas nesantuokinis Karlomano sūnus Arnulfas Karintietis. Jis sustiprino savo šalį, iš kurios valdė ir kitas slavų valdas. Jo laikais Karantanija tapo žinoma kaip karalystė. Savo klestėjimo viršūnę ji pasiekė 880 m. Tačiau netrukus po to iškilo naujos išorinės grėsmės. Šiaurės rytuose grasino Svatopluko Didžioji Moravija, o rytuose - madjarai. Jie siaubė rytines teritorijas, o Arnulfas buvo įsitraukęs į Imperijos sosto paveldėjimo intrigas. Tai lėmė Rytų Panonijos kunigaikštystės ir kitų sričių praradimą.
887 m. tapęs Rytų Frankų karaliumi, Arnulfas susitaikė su pralaimėjimais Karantanijoje. Jo imperija buvo priversta atitraukti savo rytines sienas, atiduodama kadaise valdytas sritis madjarams. 889 m. iš Karintijos valstybės likučių jis įkūrė keletą markų. Tarp jų buvo Karintijos marka ir Krainos marka.
Valdovai
Žinomi šie Karantanijos valdovai:
Mao (Dominikos Respublika)
Miestas pavadintas pagal šalimais tekančią Mao upę, kuriai tokį pavadinimą davė tainai. Daugiausia verčiamasi žemės ūkiu (auginami ryžiai, bananai, plantanai).
Istorija
Kai Ispanijos kolonijos gubernatorius 1606 m. davė įsakymą visiems, gyvenantiems šiaurinėje salos pakrantėje, persikraustyti į salos gilumą, keletas žmonių persikėlė gyventi į šiandieninio miesto teritoriją. Miestelis įkurtas netoli Mao ir Jakė del Nortės upių santakos. 1869 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia. 1882 m. Mao suteiktas savivaldybės statusas. 1904 m. miesto pavadinimas buvo pakeistas į Valverdė, pagerbiant buvusį Dominikos Respublikos prezidentą José Desiderio Valverde.
620 m.
620 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Smėlių rajonas
Smėlių rajonas – 1950–1955 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos rytuose, į šiaurės rytus nuo Kauno. Centras – Ukmergė. Rajonas pavadintas pagal Ukmergės miesto dalies – Smėlių pavadinimą.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Ukmergės apskrities 20 apylinkių ir Širvintų apskrities 8 apylinkių. Iki 1953 m. rajonas priklausė Vilniaus sričiai. 1954 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos. 1955 m. liepos 1 d. rajonas panaikintas, jo teritorija:
Rajone leistas laikraštis „Stalino keliu“.
Zoninis šachmatų turnyras
Zoninis šachmatų turnyras – pasaulio šachmatų čempionato pradinis etapas. Nuo 1947 iki 1993 m. zonų nugalėtojai ir prizininkai (vietų skaičių kiekvienai zonai nustatydavo FIDE) patekdavo į tarpzoninį turnyrą. Nuo 1997 m. – tiesiogiai į FIDE trumpuosius pasaulio šachmatų čempionato atkrentamuosius mačus, o nuo 2005 m. į Pasaulio šachmatų taurės varžybas. Šie turnyrai kiekvienoje zonoje vyksta vieną kartą per kiekvieną pasaulio šachmatų čempionato ciklą.
Pirmieji žingsniai
1946 m. liepą Vinterture vykusiame FIDE kongrese, jos prezidentas Aleksandras Ruebas pasiūlė, kad FIDE būtų padalinta pagal pasaulio geografines zonas. Zonos leistų decentralizuoti FIDE valdymą ir padėtų rengti atrankos turnyrus į pasaulio čempionatą.
Vėliau tokią tvarką patvirtino 1947 m. Hagos FIDE kongresas. Iš pradžių zoniniai turnyrai turėjo vykti 8-iose zonose į kurias buvo įtrauktos visos nacionalinės šachmatų federacijos – FIDE narės. Zonas sudarė keleto valstybių narių šachmatų federacijos – tik JAV, Kanada ir SSRS turėjo po atskirą zoną. Pradžioje Azijos, Afrikos žemynai iš vis neturėjo savų zonų, nes ten šachmatų federacijų arba visai nebuvo, arba jos nebuvo FIDE narėmis.
1947 m. visų 8 zoninių turnyrų pravesti nepavyko. Įvyko tik du zon. turnyrai: Hilversiume (Nyderlandai) -nugalėjo A. O‘Kelis ir Helsinkyje – pirmavo E. Bekas ir G. Štolcas. Todėl pirmajam tarpzoniniam turnyrui FIDE kvalifikacinė komisija sudarė 20 dalyvių sąrašą, į kurį įėjo JAV čempionas I. Keždenas ir Kanados čempionas D. Janovskis, nuo SSRS – I. Boleslavskis, I. Bondarevskis, D. Bronšteinas, A. Kotovas, Lilientalis (vietoj atsisakiusio dalyvauti I. Keždeno), V. Ragozinas ir S. Floras.
Zoniniai turnyrai ir valstybių narių čempionatai
JAV ir Kanados šachmatų federacijos atskirai zoninių turnyrų nevykdė – juos apjungdavo su savo šalių čempionatais. SSRS šachmatų federacija zoninius turnyrus, arba sujungdavo su SSRS čempionatu, arba organizuodavo atskirai (1964, 1975, 1978, ir 1982).
Augimas
Populiarėjant šachmatams pasaulyje ir išaugus FIDE narių federacijų skaičiui, zonų daugėjo ir 1989 m. jų jau buvo 14.
1993 m. buvo įvesta nauja zonų indeksavimo tvarka – pagal pasaulio žemynus: 1-asis skaičius – žemyno indeksas, o antrasis zonos numeris. Nuo 1993 m. suirusios SSRS vietoje buvo įvestos papildomos FIDE zonos: Užkaukazės (1.5), Rusijos (1.6), Baltijos valstybių, Baltarusijos ir Ukrainos (1.7), Vidurinės Azijos (3.4) zonos. Sekančiame cikle (17), nuo 1994 m., zonų skaičius buvo dar praplėstas: 1.7 zona buvo išskaidyta į dvi zonas.
Baltijos valstybės gavo atskirą zoną (1.7), o Baltarusija, Ukraina ir Azerbaidžanas – taip pat, atskirą (1.8). Pakitimų buvo ir sekančiame 19-ame cikle: Ukraina gavo atskirą zoną (1.9). Zonų skaičius išaugo iki 21. 2013 m. kai kurios zonos buvo dar suskirstytos: Amerikos žemyno zona 2.3 padalinta į penkias, Europos 1.1 zona – į tris, o 1.2 – į dvi puszones.
Žemynų čempionatai ir zoniniai turnyrai
Ryšium su tuo, nuo 2001 m. zoniniai turnyrai Europoje neberengiami, o Afrikoje jie nebuvo rengiami iki 2011 m., tačiau Azijos ir Okeanijos bei Amerikos zonose, greta žemyno čempionato, ir toliau vyko zoniniai turnyrai. Tokiais atvejais, zonų ir žemyno čempionato dalyvių, patenkančių į sekantį etapą, bendras skaičius neturėjo viršyti žemynui nustatytos kvotos.
Pakeitus pasaulio šachmatų čempionato vykdymo tvarką nuo 2005 m.: geriausiai pasirodę zoninių turnyrų ir žemynų čempionatų žaidėjai patenka į Pasaulio taurės varžybas iš kurių galima tiesiai patekti į pasaulio čempionato Kandidatų turnyrą ir į Didžiojo prizo varžybas iš kurių, taip pat, galima patekti į Kandidatų turnyrą.
Zoninių turnyrų tvarkos keitimas
Zoninių turnyrų tvarka kito. Paskutinę tvarką nustatė 1983 m. FIDE generalinė asamblėja, kurią ji vėliau taisė (1984, 1986, 1989, 1993, 1995 ir 1998).
2013 m. tvarka
FIDE zonos prezidentas atsako už zoninio turnyro organizavimą. Turnyro dalyviai turi priklausyti vienai iš FIDE zonos šachmatų federacijų, kuri yra FIDE narė. Apie galimas vietas zonos prezidentas praneša kiekvienai federacijai prieš metus.
Zonos prezidentas parenka turnyro vietą. Kai zonos turnyre dalyvauja daugiau, kaip 18 žaidėjų galima rengti preliminarinius ir finalinį turnyrą. Zonos prezidentas gali palikti vietas 6-iems, aukščiausią reitingą turintiems, zonos šachmatininkams, jei tam pritaria jų nacionalinė federacija.
Vietų skaičius skirtas federacijai turi būti praneštas kiekvienai federacijai prieš metus. Jos turi prieš 6 mėn iki turnyro pradžios pranešti zonos prezidentui, ar jų žaidėjai dalyvaus žemyno turnyre. kurio žaidimo tvarkaraštį tvirtina FIDE žemyno prezidentas.
Jei pasibaigus turnyrui keletas žaidėjų surenka po lygiai taškų, tai kas iš jų pateks į sekantį etapą, paaiškėja surengus papildomą turnyrą. Jei tokių dalyvių tik du – žaidžiamas 4 partijų mačas. Varžybos turi prasidėti po dviejų dienų toje pačioje vietoje.