cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Benjamín Rojas
Karjera
Savo aktoriaus karjerą pradėjo vaidindamas Cris Morenos (Cris Morena) seriale Chiquititas ("Mažyliai") 1997 metais. Jo vaidmuo – benamis berniukas, vardu Yago, kuris padeda Marijai Chimenai Pikolo (Maria Jimena Piccolo) ištrūkti iš džiunglių, už išgelbėjimą priglaustas vaikų namuose Ricon de Luz ("Šviesos kampelis"). Ketverius metus vaidino "Mažyliuose", taip pat vaidino Bautista Arce. Po kiek laiko Benjamin Rojas tapo paauglių dievaičiu Argentinoje, kitose Lotynų Amerikos šalyse, bei Vengrijoje.
2004 m. Benjamin vaidino telenovelėje "Pelenės istorija" (Floricienta) Franką Fritsenvaldeną (Franco Fritzenwalden), taip pat "Maištingo amžiaus" filmo versijoje – "Erreway: 4 Keliai" ("Erreway: 4 Caminos"), kuris Argentinoje pelnė didelę sėkmę. 2006 metais Rojas vadino naujoje telenovelėje – "Pirato siela" (Alma Pirata) kartu su Luisana Lopilato, Mariano Martinez, Nicolás Vázquez, Isabel Macedo, Elsa Pinilla bei kitais.
2008 m. Benjamin Rojas pradėjo filmuotis kino filme "Kluge" prodiusuojamame prodiuserės Luis Barone. Filme "Kluge" taip pat filmuojasi Alejandro Awada, Laura Elena Harring ir Mausi Martínez. Šis filmas buvo filmuojamas keturias savaites Buenos Airės vietovėse ir apylinkėse.
Jaunieji aktoriai Brenda Gandini ir Benjamin Rojas pakviesti kartu vaidinti pagrindiniuose vaidmenyse vaidinime "El Libro de la Selva" ("Džiunglių knyga"). Šio vaidinimo premjera įvyko vasario mėnesį Argentinos operos teatre. Vaidinimo režisierius Mario Minckas ("the Mouse Perez") planuoja, kad šiuos du aktorius scenarijus suves teatre. Visi tikriausiai atsimena šiuos du aktorius populiariajame seriale "Floricienta". Po šios muilo operos ir turų po pasaulį Brenda su Benjaminu ir sulaukė didelio populiarumo. Taip pat aktoriai ruošiasi filmuotis filme su ispanų prodiuseriais, kur jie taip pat bus vieni iš pagrindinių herojų.
Grigorijus Romanovas
Grigorijus Romanovas (, g. 1923 m. vasario 7 d. Naugarde – 2008 m. birželio 3 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.
Benjamín Rojas
Karjera
thumb|200px|left|Lucas filme "La Leyenda" Aktorius vaidino filme "La Leyenda" ("Legenda"), kuriame su Benjamin Rojas taip pat pasirodė Pablo Rago ir Leonora Balcarce. Filmas pradėtas filmuoti 2008 metų kovo 25-ąją, o premjera įvyko lapkričio 10 d.
Kai tik bus baigta filmuoti šią juostą, Chekka Buenos Aires agentūros aktorius vyks į Jungtines Valstijas tartis su Disney Channel dėl labai svarbio kontrakto. Jis ten praleis du mėnesius tobulindamas savo anglų kalbos žinias, prieš fimuojant filmą. Buvęs maištautojas turėjo vaidinti kartu su Luisana Lopilato "La Cenicienta", tačiau atsisakė šio vaidmens teatre ir nusprendė sieti savo karjerą su amerikiečių kompanija.
2008 metų rugpjūčio mėnesį Benjaminas atliko piloto vaidmenį naujame „RGB“ projekte „Valentine“ – pusę valandos pasirodymo Disnėjaus kanale. Pasak kanalo jau yra sukurtos 9 iš 26 parašytų serijų. Tad jos pasirodys birželio mėnesį.
Nuo 2009 m. lapkričio 23 dieną Disney Kanalu Jungtinėse Valstijose"Disney Channel Latino" transliuoja serialą "Jake and Blake". Nauja televizijos Disney,Cris Morena Grup ir RGB, istorija – "Jake&Blake" pasakoja apie du brolius dvynius. Blake yra popmuzikos žvaigždė, garsus ir mylimas visur, taip pat yra gražus, populiarus, talentingas, o Jake – jo dvynys brolis, yra stropus berniukas, įsimylėjėlis. Benjamin interpretuoja abu vaidmenis, viska kalbėdamas amerikiečių akcento anglų kalba. Tuo pačiu metu, Recca, interpretuoja prezidentę, Blake gerbėjų fanų klubo su kuria vyks romanas. Victoria Maurette, interpretuoja Blake vadybininkę, ir Diego Child jo gitaristą.
Nicolo Tuozzo filme "Horizontal/Vertical" bus rodomas jau 2010 m. Filme vaidina: Mike Amigorena, Darío Grandinetti, Fernán Miras, Romina Yan, Ulises Dumont, Benjamín Rojas, Marcelo Mazzarello, Andrea Politti, Rita Cortese, María Onetto, Duilio Marzio, Juan Palomino, Carlos Portaluppi, Carlos Kaspar, Damián Canduci, Diamela Viani, Martina Juncadella, Nicolás Condito, Diego Castro, Lucia Snieg ir María Eugenia Meizoso.
2010 m. kovo mėnesį Argentinos sostinėje Buenos Airėse bus pradėtas rodyti tikrais įvykiais bei senų žmonių pasakojimais remiantis pastatytas filmas "El abismo... todavía estamos". Filmo režisierius Pauliaus Yotich teigia, kad filmas turi skatinti nepamiršti šalies turiningos istorijos. Filme vaidins daug žinomų Argentinos aktorių: Juan Palomino, Laura Miller, Fabio Aste, Dalma Maradona, Norberto Díaz, Benjamín Rojas, Belén Santos, Adriana Salonia, Luis Longhi, Mabel Pessen, Jorge Noya, Santiago Ríos, Daniel Valenzuela, Pamela Rodríguez, Ismael Santillán, Ernesto Michel, Florencia Moreno, Laurentino Blanco, Pascual Condito, Nicolás Condito, Brenda Gandini, Ana María Giunta, Gabriel Zuccarini, Andrés Zurita, Susana Salerno ir kt.
Muzika
Kai Benjamin vaidino seriale "Chiquititas", jis atliko daug dainų serialo garso takeliams su kitais komandos nariais. Vienos tų dainų buvo "Abre, Entra" ir "Adolescente".
2002 m., jis tapo paauglių grupės "Erreway" nariu, kurios kai kurios dainos tapo hitais ir turėjo galimybę keliauti aplink Argentiną, net ir baigus filmuoti "Rebelde Way". Erreway išleido tris albumus "Señales", "Tiempo" ir "Memoria" bei keletą hitų rinkinų su DVD įrašais. Šiuo metu Rojas, Camila Bordonaba ir Felipe Colombo (Luisana Lopilato paliko grupę) dirba su ketvirtu albumu, kuris bus pavadintas "Vuelvo".
Filmuojant "Floricienta" ir "Alma Pirata", Rojas įrašė kelias dainas šiems serialams. Seriale "Floricienta", dauguma dainų atliko duetu su Florencia Bertotti, kuri vaidino Pelenę Florenciją.
2008 m. pabaigoje, Benjamin Rojas įrašinėja naują albumą – serialui "Jake&Blake", kuriame jis atlieka pagrindinę rolę. Pirmiausia įrašai vyks Argentinoje, Buenos Airėse, o vėliau bus pratęsti JAV, kartu su filmavimais.
Bordž Bu Areridžo vilaja
Bordž Bu Areridžo vilaja yra Alžyro šiaurėje, Atlaso kalnuose. Sostinė – Bordž Bu Areridžas.
Šv. Pilypo parapija (Barbadosas)
'''Šv. Pilypo parapija''' – viena iš 11 Barbadoso parapijų. Ji yra salos pietrytiniame pakraštyje. Šioje parapijoje yra daug dirbamos žemės, tačiau nėra didelių miestų, o tik kaimai.
Volungenės
Volungenės (Icterus) – trupialinių (Icteridae) šeimos paukščių gentis.
Gentyje yra 27 rūšys.
Valgomasis tampriukas
Valgomasis tampriukas – mažūninių (Marasmiaceae) šeimos, tampriukų (Strobilurus) genties grybų rūšis.
Ant eglės kankorėžių. Pavasaris. Auga tik ant eglės kankorėžių.
Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–2 cm skersmens, retai didesnė (3–4 cm), apvali, matinė, kartais raukšlėta, plona, pilkai ruda, rausvai ruda, odiškai ruda. Lakšteliai pilki, siauri, tankūs priaugtiniai. Kotas ilgas, apie 10 cm virš žemės ir 3–7 cm bųna žemėje, paklotėje, ant kankorėžio arba peraugęs jį.
Būdingi požymiai: labai tamprus, išauga labai anksti pavasarį, vos sniegui nutirpus.
Auga pavieniui. Smulkus, bet malonaus skonio, tinka sriuboms paskaninti. Vokiečių labai vertinamas grybas. Pavasario pranašas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 176 psl.
Bix
Bix – lietuvių roko grupė, susikūrusi 1987 m. Šiauliuose.
Organizuota Šiaulių dailės ir muzikos studentų, grupė grojo energingą post punk roką su ska, Lotynų Amerikos muzikos ir funk elementais. Sauliaus „Samo“ Urbonavičiaus tekstuose išjuokiamas provincialumas, socialinis ir nacionalinis ribotumas, apdainuojama „miesto romantika“.
Bix muzikos pagrindas – puiki ritmo sekcija (Gintautas „Profesorius“ Gascevičius ir Skirmantas Gibavičius buvo pripažinti geriausiais Lietuvos pop/rock instrumentalistais). Modernus stilius ir pasaulio dėmesys Atgimimui leido Bix aktyviai koncertuoti Vakarų Europoje ir JAV. 1991 m. autoavarijoje žuvo grupės vadybininkas Marijus Brasiūnas, keli muzikantai buvo sunkiai sužeisti.
Bix nariai patys apipavidalino albumus, nufilmavo kelis video klipus. Nuo 1996 m. Bix atsisakė pučiamųjų instrumentų, po 1997 m., grupė rečiau koncertuoja, jos nariai dalyvauja įvairiuose meno ir muzikiniuose projektuose. Grupę palikus Skirmantui Gibavičiui, 2004 metais jį pakeitė bosistas Tadas Žukauskas.
Pavadinimo kilmė
Sauliaus „Samo“ Urbonavičiaus teigimu, grupės pavadinimas kilo nuo neformalaus nuorūkos pavadinimo: "bikas", "byčiokas", šiauliečių tarme "biks".
Sudėtis
Buvę nariai
Diskografija
thumb|Ant scenos roko grupė „BIX“, vykstant antrajam [[Roko maršas|Roko maršui. Šiauliai, 1988 m.]]
Polekėlės Švč. Mergelės Marijos Širdies bažnyčia
'''Polekėlės Švč. Mergelės Marijos Širdies bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Polekėlės kaime, 2 km į pietryčius nuo Tyrulių.
Istorija
Pastatytai bažnyčiai Jurgis Daujotas 1791 m. dovanojo 10 tūkst, auksinų ir 2 margus žemės. Paskirtas kunigas; koplyčia tapo Šiaulėnų parapijos filija. Bažnyčiai 1820 m. pakeisti sienojai. Giminei įamžinti statytojas bažnyčią pavadino savo dvaro – Daujotavos vardu. Po 1924 m. oficialiai įteisintas dabartinis pavadinimas.
Dabartinė bažnyčia pastatyta kunigo Jono Babono.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu.
Liras
Liras keltų, velsiečių ir airių mitologijoje - vienos iš kariaujančių dievų šeimų vadas. Pagal vieną iš interpretacijų Liro vaikai buvo tamsos jėgos, nuolat kariaujančios su Dono vaikais, šviesos jėgomis. Pagal velsiečių ir airių tradiciją, Liras ir jo sūnus Manavidanas buvo siejami su jūra. Liras laikytas jūros dievu. Kito Liro vaikai buvo: Branas (Bendigeidfranas), bardų ir poetų dievas, Branvenė, saulės dievo Airijos karaliaus Matolvicho žmona ir Kraidiladas, o vėlesniuose taip pat duktė Ludė.
Išgirdę apie netinkamą Matolvicho elgesį su Branvene, Branas ir Manavidas surengė ekspediciją už ją keršyti. Branas žuvo vėliau sekusiame kare, po kurio išgyveno tik septyni karo dalyviai, tarp jų Manavidas ir Prideris, Pvilo sūnus. Vėliau Manavidas vedė Priderio motina, Rianone.
Ažulomis
Ažulomis – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Šalčininkų, šalia Šalčininkėlių–Stasylų miškų prie kelio ir nuo jo atsišakojančio.
Istorija
XIX a. pab. Ažulomis buvo Vagnerių dvaro žemė, gyveno 21 katalikas (1865 m. – 13). Prie kelio į Trakus buvo karčema, kur gyveno 6 žydai.
KU
ku gali reikšti:
Argonas
Argonas – cheminis periodinės elementų lentelės VIII grupės elementas, žymimas Ar, eilės numeris 18. Sunkesnės už orą, bekvapės, bespalvės vienatomės inertinės dujos. Vandenyje beveik netirpsta. Ore yra 0,934 % tūrio, litosferoje – 4·10-60, iš visų inertinių dujų argono atmosferoje daugiausia. Atrado 1894 metais J. Rayleigh ir W. Ramsay.
Gaunamas iki -100 °C atšaldytą orą distiliuojant frakciniu būdu. Naudojamas cheminėje sintezėje, branduolinėje technikoje, metalurgijos procesuose, puslaidininkių medžiagų gamybai, reklaminėse šviesose (švyti mėlynai). Per metus pagaminama apie 5·1010 m³. Žinomi trys stabilūs izotopai.
Naudojimas
Naudojama suvirinimo procesuose.
Pavadinimo kilmė
Argono pavadinimą lėmė jo cheminė savybė – jis sunkiai reaguoja su daugeliu kitų elementų, o reakcijose yra itin pasyvus: 'tingus, pasyvus, neveiklus'.
Akli kariai (1991 albumas)
Akli kariai yra pirmasis Bix albumas. Jis paskirtas grupės vadybininkui Mariui Brasiūnui, žuvusiam 1991 m. Originalus albumas išleistas viniline plokštele (LP), 1998 m. leidėjo Jam perleistas kasetėje ir CD (katalogo nr. JMMC 005, JMCD 005). CD leidimui buvo sukurtas naujas viršelis, tuo tarpu kasetėje paliktas originalus. 1998 leidimas buvo perrašytas iš vinilinės plokštelės, o geresnės kokybės (iš studijinių juostų) beveik visos dainos (išskyrus "Fara" ir "Kuo blogiau, tuo geriau") pasirodė rinktiniame albume "XX".
Dainos
(pagal 1998 m. leidimą)
Pirma pusė
Antra pusė
Žodžiai: Samas
Muzika: Bix
Žmonės
Papildomai Kiti
Jolanta Čiurilaitė
Jolanta Čiurilaitė-Kurnickienė (g. 1947 m. birželio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė (sopranas).
Biografija
1970 m. baigė Leningrado konservatorijos choro dirigavimo klasę, 1976 m. – Lietuvos konservatorijos V. Daunoro klasę.
1970–1976 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute. Nuo 1976 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistė, Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) docentė, Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro choro vokalo pedagogė.
Kūryba
Sukūrė apie 20 vaidmenų operos scenoje. Dainavo Bratislavos, Kijevo, Latvijos operos ir baleto teatre, Maskvos Didžiajame teatre. Dainavo kaip kamerinė dainininkė. Surengė daugiau, kaip 200 solinių koncertų. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose Liuksemburge, Italijoje, Suomijoje, „Maskvos žiema“, „Prahos pavasaris“. Gastroliavo JAV, Brazilijoje, Europos valstybėse.
Vaidmenys
Atliko stambios formos kūrinių solo partijų:
Marija Mažeikienė
Marija Mažeikienė (g. 1923 m. lapkričio 24 d. Giriose, dab. Astravo rajonas, Baltarusija) – Gervėčių krašto lietuvių tautosakos pateikėja, Baltarusijos liaudies menininkė.
Biografija
Gimė ir augo mažažemių Juliaus ir Rozalijos Petrikų daugiavaikėje šeimoje, tuometinei Lenkijai priklausančiame kaime. Mokėsi Girių lenkiškoje pradinėje mokykloje, kurioje buvo ir lietuvių kalbos pamokos. Dirbo tėvų ūkyje, vėliau – susikūrusiame kolūkyje, buvo paskirta linų augintojų brigados grandininke. 1947 m. Rimdžiūnų bažnyčioje susituokė su gretimo kaimo ūkininku Jonu Mažeika, gimė vaikai. Abi dukros paaugusios išvyko mokytis į Lietuvos TSR ir gimtinėn nebegrįžo. Vyras mirė ir M. Mažeikienė Petrikų kaime liko gyventi viena.
Ją išgarsino meniški rankdarbiai, jie savo grožiu patraukė ne tik aplinkinių gyventojų dėmesį, bet ir sulaukė aukščiausių įvertinimų parodose Valkaviske, Gardine, Astrave ir Vilniuje. M.Mažeikienė puikiai mezga ir neria vąšeliu, 2014 m. jai suteiktas Baltarusijos liaudies meistro vardas.
Marija Mažeikienė aktyviai dalyvauja lietuviškoje saviveikloje – dainuoja Rimdžiūnų folkloriniame ansamblyje „Žilvitis“, į repeticijas už aštuonių kilometrų išsidėsčiusiame gretimame kaime būdama 92 metų dar važinėjo dviračiu. Jos solo ir su muzikiniu kolektyvu atliekami liaudiški kūriniai įrašyti kompaktinėse plokštelėse „Gervėčių melodijos“ (Vilnius, Lietuvos muzikos akademija, 2003 m.) ir „Tradicinė Gervėčių krašto vestuvių muzika“ (Vilnius, Juosta Records, 2009 m.). Nuo 1970 m. Lietuvos mokslininkams yra pateikusi nemažai Baltarusijos lietuvių tarpe paplitusios tautosakos pavyzdžių: dainų, padavimų ir kt. Pati kuria eilėraščius ir rašo straipsnius į užsienio tautiečiams skirtą laikraštį „Lietuvių godos“.
Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė
Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė (, 1702 m. birželio 13 d. Olykoje – 1762 m. sausio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Karolis Stanislovas Radvila, motina Ona Kotryna Sanguškaitė. Brolis Jeronimas Florijonas Radvila.
Šeima
thumb|left|100px|Mykolo Kazimiero Radvilos Žuvelės antroji žmona Ona Liudvika Mycielska. Žmonos: Uršulė Pranciška Vyšniovecka (Urszula Franciszka Wiśniowiecka, lenkų dramaturgė) (1705−1753), Krokuvos vaivados ir kašteliono Jonušo Antano Višnioveckio (1678−1741) ir Teofilės Leščinskos (1680−1757) vienitelė duktė ir Ona Liudvika Mycielska (Anna Ludvika Mycielska) (1729−1771), Poznanės ir Kališo kašteliono Motiejaus Mycielskio (apie 1690−1747) ir Veronikos Konarževskos, Lietuvos lauko sargybinio Leono Mykolo Radvilos (1722−1751) našlės duktė. Vaikai iš pirmosios santuokos: Mykolas Kristupas (1727–1729), Jonušas Tadas Radvila, Karolis Stanislovas Radvila II, Ona Radvilaitė (mirė maža), Liudvika Radvilaitė (mirė maža), Teofilė Konstancija Radvilaitė (vyrai: Ignotas Moravskis, Jonas Rozvadovskis), Kotryna Karolina Radvilaitė (1740–1789 m., vyras Stanislovas Ferdinandas Rževuskis). Vaikai iš antrosios santuokos: Veronika Joana Radvilaitė (g. 1754 m., vyras Pranciškus Čapskis), Jeronimas Vincentas Radvila, Marija Viktorija Radvilaitė (vyras Benediktas Morikonis), Žozefina Radvilaitė (g. 1762 m., vyrai: Ksaveras Masalskis ir Mykolas Grabovskis). Šeimoje augo ir Motiejus Radvila, Onos Liudvikos sūnus iš santuokos su Leonu Mykolu Radvila.
Dvarai
IX Nesvyžiaus valdytojas, VIII Olykos valdytojas, VI Bialos ponas.
Valstybės tarnyba
Nuo 1734 m. Lietuvos dvaro maršalka, nuo 1735 m. Lietuvos lauko etmonas ir Trakų kaštelionas, 1737–1744 m. Trakų vaivada, nuo 1742 m. Vilniaus kaštelionas, 1744–1762 m. Vilniaus vaivada ir Lietuvos didysis etmonas.
Naktiniai gyvūnai
miniatiūra|[[Pelėdos yra naktinai gyvūnai]] Naktiniai gyvūnai – gyvūnai, kurie dieną miega, o naktį būna aktyvūs. Jie priešingi dieniniams gyvūnams, koks yra ir žmogus. Dar viena grupė – prietemų gyvūnai, kurie būna aktyvūs vakarais ir rytais, prieblandoje.
Kai kurie dieniniai gyvūnai kartais trumpam pereina prie naktinio gyvenimo būdo. Pvz., jūriniai vėžliai, kurie yra dieniniai gyvūnai, į paplūdimius dėti kiaušinių išropoja naktimis, kad apsisaugotų nuo plėšrūnų.
Martynas Purvinas
Biografija
Tėvas doc. dr. Erikas Purvinas (1908–1999) kilęs iš gausios lietuvininkų bei kuršininkų giminės. Senelis Martynas valdė didelį žemės sklypą su keliais namais Klaipėdos centre; greta kasdieninių darbų dar užsiėmė ir lietuviškos bendruomenės reikalais, buvo lietuviško laikraščio „Pagalba“ redaktorius.
Jūrinės istorijos ir kultūros klubo „Budys“ vicekomandoras, Etninės kultūros globos tarybos ekspertas.
Nuo 1972 m. sistemingai tiria Lietuvos senuosius kaimus ir liaudies architektūrą, urbanistiką, kraštovaizdį, o nuo 1980 m. ir Mažosios Lietuvos kultūros paveldą. Paskelbė daugiau nei 2 500 mokslinių, enciklopedinių ir publicistikos straipsnių apie kultūros paveldą, senuosius kaimus, liaudies architektūrą, Mažąją Lietuvą, urbanistiką bei kt. Vienas ir su bendraautoriais
paskelbė mokslinių monografijų ir kitokių knygų apie kultūros paveldą ir kt.
Per kelis dešimtmečius pėsčiomis ar su dviračiu aplankė daugelį Mažosios Lietuvos vietovių, padarė keliasdešimt
tūkstančių fotonuotraukų, kuriose užfiksavo tūkstančius to krašto paveldo objektų (nuo senųjų pastatų ir jų griuvėsių
iki antkapinių paminklų senosiose kapinėse), dalis kurių po to buvo sunaikinta ar pagrobta.
Tirdamas senuosius kaimus daug mėnesių gyveno Rytų Lietuvos, Žemaitijos ir kitų regionų kaimo vietovėse.
Su žmona ir talkininke Marija Purviniene buvo apdovanotas valstybine J.Basanavičiaus premija ( 2013 m.), Dr.Vydūno
premija (Kanada 1998 m.), Martyno Jankaus, Sidabrinės nendrės (Šilutė), I.Simonaitytės (Klaipėdos raj.) ir kt. premijomis bei apdovanojimais.
Bibliografija
Straipsniai apie Šiaurės Lietuvos kaimus leidinyje "Žiemgala"
Leonavas (Kaunas)
Leonavas – kaimas Kauno rajono savivaldybės rytuose, kairėje Kauno marių pakrantėje.
Istorija
Iki 1960 m. kaimas (dar vadintas Leonava) buvo kairiajame Nemuno krante, priešais Strėvos žiotis 54.806°N, 24.239°W, tačiau perkeltas labiau į vakarus nuo Nemuno dėl to, kad statant Kauno vandens jėgainę pakilo vandens lygis ir buvusi gyvenvietė atsidūrė po vandeniu.
Albano Lacialė
Albano Lacialė  – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje. Miestas yra 25 km nuo Romos.
Istorija
thumb|300px|left|Romėnų amfiteatras Seniausi žmonių gyvenviečių įrodymai Albano Lacialės apylinkėse randami Tor Paluči, Kastel Saveli and Kole dei Kapučini vietovėse ir datuojami I tūkst. pr. m. e pradžioje. Tose vietose žmonės gyveno ir vėliau, o nuo Lacialės IIB laikotarpio (830 – 730 m. pr. m. e.) pradėjo sparčiai plisti. Manoma, kad tai susiję su legendinės lotynų sostinės Alba Longa įkūrimu, kuri tikriausiai buvo rytiniame Albano ežero krante, priešais Albano Lacialę.
Vėliau Albano Lacialė priklausė turtingam Aričijos miestui. Romos turtingieji čia statėsi vilas. Pompėjus šalia miesto irgi turėjo vilą Albanum Pompeii. Manoma, kad Senekos vilos griuvėsiai yra pietinėje Albano ežero pakrantėje. Domiciano laikais visos šios vilos buvo sujungtos į vieną priklausančią imperatoriui ir buvo vadinama Albanum Cesaris. Imperatorius Septimijus Severas apie 202 m. netoliese įkūrė karius. Taip atsirado Kastra Albana, milžiniška karių stovykla, kuri veikė iki III a. pabaigos. Išliko didelių Karakalos pirčių griuvėsiai.
Teigiama, kad 326 m. imperatorius Konstantinas I įsakė mieste pastatyti katedrą, skirtą Jonas Krikštytojui. Per Gotų karus VI a. Albano Lacialė susitraukė iki mažo įtvirtinto miestelio. Imperatorius Otonas I 964 m. atidavė miestą savo kapitonui Romoje Virginia Savelli. Popiežius Paskalis II 1118 m. slėpėsi Albano Lacialėje nuo neramumų Romoje ir panaikino miestui mokestį už malamus javus. Buvus schizmai popiežiaus Inocento II laikais, 1137 m. miestą trumpam buvo užėmęs antipopiežius Anakletas II. 1142 m. Albano Lacialę nusiaubė saracėnai. Po Monte Porcio mūšio 1168 m. Romos gyventojai norėjo atkeršyti Albanui, nes šis palaikė imperatoriaus Frydricho I Barbarosos pusę, tad miestas buvo nusiaubtas. Popiežius Eugenijus IV 1436 m. įsakė sugriauti miestą. 1697 m. Albano Lacialė tapo tiesiogiai pavaldi popiežiui.
Popiežius Pijus VI 1780 m. pradėjo pertvarkyti Via Appia, kad būtų galima greičiau nuvykti iš Romos į Teračiną, kur vyko pelkių nusausinimo darbai. Naujas kelias prisidėjo prie Albano ir kitų pakeliui buvusių miestų klestėjimo. Per Prancūzijos revoliuciją 1798 m. vasario 18 d. Albanas su Fraskačiu, Veletriu, o vėliau Marinu pasiskelbė „Seserine respublika“ kylančiai Romos respublikai. Vėliau miestas sukilo prieš prancūzus ir Joachim Murat kariai jį nusiaubė.
1816 m. liepos 6 d. popiežius Pijus VI vėl tapo Albano Lacialės valdytoju. 1870 m. miestas tapo Italijos karalystės dalimi.
Albano Lacialės senamiestis smarkiai nukentėjo per Antrojo pasaulinio karo bombardavimus.
Yahya Golmohammadi
Jahija Golmohamadi (, g. 1971 m. kovo 19 d.) – buvęs Irano futbolininkas ir Irano vyrų futbolo rinktinės žaidėjas, rungtyniavęs centro gynėjo padėtyje. Dabar dirba treneriu.
Nacionalinėje rinktinėje žaidė nuo 1993 metų, su rinktine dalyvavo 2006 m. pasaulio čempionate, kur pirmosiose rungtynėse įmušė įvartį į Meksikos komandos vartus.
Bartolomé Esteban Murillo
thumb|right|200px| Muriljo „Autoportretas“ (apie 1670, [[Londono nacionalinė galerija)]] Bartolomė Estebanas Muriljas (isp. Bartolomé Esteban Murillo, 1617 m. gruodžio 31 ? − 1682 m. balandžio 3 d.) – XVII a. ispanų baroko tapytojas. Daugiausia tapė religinius paveikslus, yra nutapęs žanrinių scenų.
Biografija
Bartolomė Estebanas Muriljas gimė 1617 m. Sevilijoje, spėjama, gruodžio 31 d. skurdžių amatininkų Gaspar Esteban Murillo ir Maria Peres šeimoje. Buvo jauniausias iš 14 vaikų. Pakrikštytas 1618 m. sausio 1 d. Būdamas 10 metų Muriljas tapo našlaičiu. Jo globa pradėjo rūpintis tetos vyras kirpėjas J. A. Lagarès. Spėjama, kad Muriljas anksti parodė talentą piešti ir pradėjo mokintis pas kitą giminaitį dėdę Juan del Castillo, kuris buvo menko žinomumo dailininkas Sevilijoje.
Apie 1640 m. Juan del Castillo persikėlė į Kadisą. Muriljas liko Sevilijoje ir pradėjo savarankišką dailininko veiklą. Pirmieji jo darbai buvo religiniai paveikslai, skirti parduoti vietos savaitės turgaus metu. Spėjama, kad paveikslų pardavinėjimas turguje lėmė tai, kad Muriljas susidomėjo žanrinėmis scenomis, vaizdavo skurdžių, dažnai valkatų, vaikų portretus to meto aplinkoje. Pirmiesiems Muriljo darbams būdingas Sevilijos periodo Diego Velaskeso ankstyvosios kūrybos ir Fransisko de Surbarano įtakos. Vienas Juan del Castillo studijos mokinys Pedro Moya kariavo Nyderlanduose ir grįžęs papasakojo apie kitų šalių dailę. Tai Murilją paskatino susipažinti su kitų šalių menu, o tam reikėjo nuvykti į Madridą.
1640-ųjų pradžioje Muriljas keliavo į Madridą, kur susitiko su žemiečiu Diegu Velaskesu, kuris tuo metu buvo Ispanijos karaliaus dvaro oficialus dailininkas. Velaskesas parūpino Muriljui priėjimą prie karališkosios kolekcijos, kur dailininkas galėjo kopijuoti ir mokintis nuo Rubenso, Antonio van Deiko ir venecijiečių dailininkų darbų. Apie 1645 m. Muriljas grįžo į gimtąjį miestą, kur gavo užsakymą atlikti 11 paveikslų seriją vietos pranciškonų vienuolynui. Už juos jis beveik negavo užmokęsčio, bet šie paveikslai jį išgarsino ir Muriljas tapo svarbiausiu miesto dailininku, užtemdydamas Fransiską de Surbaraną. Vienu būdingiausių Muriljo ankstyvųjų darbų laikomas paveikslas „Rožančiaus Madona“. Įgijęs naują padėtį Muriljas vedė 1648 m. Beatrice de Cabrera y Sotomayor. Gavo užsakymų atlikti paveikslų Sevilijos katedroje. Jo paveikslų tematika nuo realistinių gatvės vaizdų pasikeitė į labai idealizuotus religinius paveikslus, kaip daugelyje „Nekalto prasidėjimo“ vaizdinių. Nuo 1652 m. stebimas Muriljo stilistikos pasikeitimas: jo potėpiai tapo ypač laisvi, didesnę vertę pradėjo vaidinti spalvos, paveikslų puošnumas tapo artimesnis daug vėliau sekusiam rokokui.
1658−1660 m. Muriljas antrąkart lankėsi Madride. Jis turėjo tokį platų užsakovų ratą, kad esą Ispanijos karalius uždraudė išvežti Muriljo paveikslus į užsienį. 1660 m. Muriljas buvo vienu Sevilijos meno akademijos įkūrėjų ir tapo pirmuoju jos prezidentu. 1664 m. mirė jo žmona. Su ja jis susilaukė 5 vaikų, trys išgyveno jaunystę. Svarbiausius to meto Muriljo kūrybinius tarpsnius žymi religinių tapybos darbų ciklai Santa Maria la Blanca bažnyčiai (1665), Caridad ligoninei (1671), kapucinų vienuolynui (1676), Venerables Sacerdotes bendruomenei ir ligoninei (1678), augustiniečių vienuolynui (1680). 1680 m. Muriljas nuvyko į Kadisą atlikti darbų vietos kapucinų vienuolynui. Dirbdamas ties paveikslu „Mistinės Šv. Kotrynos vestuvės“ Muriljas nukrito nuo pastolių. Buvo pergabentas į Seviliją, kur dėl traumų beveik nebetapė. Muriljas mirė 1682 m. balandžio 3 d. Buvo palaidotas Santa Cruz bažnyčioje. Napoleono karų metu bažnyčia buvo sugriauta. Santa Cruz aikštėje pastatytas paminklas Muriljui, vietoje, kur esą jis buvo palaidotas. Napoleono karų metu daug Muriljo paveikslų buvo nupirkti ar pagrobti prancūzų kareivių. Pavyzdžiui, iš 1645 m. atliktų 11 paveikslų pranciškonų vienuolynui Sevilijoje buvo išvežti 10, o pats vienuolynas sugriautas.
Kūryba
Didžiąją Muriljo kūrybos dalį sudaro religiniai paveikslai. Vėlesniais metais Muriljas tik tokius tapė. Žinomi ne daugiau 1 ar 2 jo peizažai. Ankstyvoji kūryba pažymėtina žanrinėmis scenomis, kuriose dažniausiai vaizduojami vaikų ir moterų portretai kasdieninėje to meto Ispanijos aplinkoje. Pavyzdžiui, paveiksle „Mergaitė su gėlėmis“ vaizduojama skurdi mergaitė (spėjama, Muriljo duktė), pardavinėjanti gėles. Muriljas yra nutapęs keletą savo laikmečio ir istorinių asmenybių portretų. Kritikai sąlyginai išskiria Muriljo kūryboje tris periodus: „šaltąjį“, „karštąjį“ ir „lengvąjį“ (arba „dangiškąjį“). Vienas ankstyvųjų darbų „Rožančiaus Madona“ iliustruoja „šaltąjį“, daugelis vėlyvųjų „Nekalto prasidėjimo“ variantų − „lengvąjį“ periodus. Iki XIX a. pradžios Muriljas su Chosė de Ribera buvo vieninteliai ispanų dailininkai žinomi Europos mastu. Didelė Muriljo darbų kolekcija sukaupta Prado muziejuje Madride.
2009 m.
2009 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Sausis Vasaris Gegužė Liepa Rugsėjis Spalis Lapkritis Gruodis Nedatuoti
Patron Tequila
„Patron Tequila“ yra pirmasis singlas amerikiečių Pop/R&B merginų grupės „Paradiso Girls“. Daina yra iš grupės debiutinio studijinio albumo „Crazy Horse“. Singlas išleistas 2009 m. balandžio 14 d. JAV ir Kanadoje. Taip pat jau išleisti remiksų CD, pavadinimais „The Remixes“ ir „The Remixes Part 2“ su tikslu išreklamuoti dainą.
Dainos informacija
Pirmiausiai šią dainą pavadinimu „Hey Girl“ įrašė grupės narė Aria savo solo projektui. Vėliau šią dainą perdainavo R&B atlikėja Keri Hilson su reperiais Lil Jon & T-Pain. Daina turėjo būti Keri debiutiniame albume „In A Perfect World...“, tačiau ji nepateko dėl nežinomų priežasčių į albumą. Tada dainą įrašė naujai susikūrusi grupė „Paradiso Girls“, išleisdama kaip singlą su Eve ir Lil Jon vokalais.
Vaizdo klipas
Vaizdo klipo režisierius yra Ray Kay. Klipas nufilmuotas per 3 dienas. Vaizdo klipas prasideda vaikinui nusipirkus Dr. Dre ausines. Vėliau per klipą visos grupės narės susitinka tą vaikiną ir flirtuoja su juo: Aria autobuse, Chealsea degalinėje, Kelly parduotuvėje, Lauren parduotuvėje prie kasos, o Shar autobusų stotelėje. Klipo mintis, kad vaikinas ausines užsidėdamas fantazuoja apie merginas, o realybėje jos nepastebi jo. Taip pat klipe rodomos scenos su Eve ir Lil Jon naktiniame klube. Klube galima matyti ir atlikėją „Space Cowboy“. Grupė taip pat šoka pilkoje scenoje. Vaizdo klipas buvo nutekintas į internetą birželio 5 d. Klipo premjera buvo per „Yahoo“ svetainę 2009 m. birželio 15 d.
Šv. Tomo parapija (Barbadosas)
'''Šv. Tomo parapija''' – viena iš 11 Barbadoso parapijų. Tai viena iš dviejų salos parapijų, apsupta sausumos.
Ažumedinė
Ažumedinė – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Zarasų.
Laibastiebė viksva
Laibastiebė viksva (Carex ligerica) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos viksvų (Carex) genties augalų rūšis.
Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Sibitis
Sibitis – Kongo miestas šalies pietvakarinėje dalyje, Lekumu regiono, Sibičio rajono centras. 19 000 gyventojų (2006).
Bukonių mokykla-daugiafunkcis centras
Jonavos r. Bukonių mokykla-daugiafunkcis centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla-daugiafunkcis centras, esantis Bukonyse (Jonavos raj.). Vykdo pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190305732. Steigėjas – Jonavos rajono savivaldybės taryba. miniatiūra|220px|left|Mokykla Bukonyse miniatiūra|265px|right|Mokykla-daugiafunkcis centras, 2020 m.
Istorija
Pirmosios žinios apie Ukmergės apskrities Panoterių valsčiaus Bukonių pradedamąją mokyklą yra 1921 m. sausio 17 d., kuomet mokėsi 32 mokiniai. Mokykla veikė 1584 metais pastatytame dvare. 1922 m. vasario mėn. Panoterių valsčiaus Bukonių pradžios mokykloje  veikė  1 komplektas,   mokėsi 46 mokiniai. Nuo 1934 iki 1949 metų  Bukonių pradinės mokyklos 4 skyrius  baigė 198 mokiniai.
1949–1960 m. senojo dvaro patalpose veikė septynmetė, 1960–1980 m. aštuonmetė mokykla. 1980 m. tapo pagrindine, rugsėjo 1 d. pirmą kartą naujos mokyklos duris pravėrė 15 mokytojų ir 120 mokinių. 2006 m. į rugsėjo pirmosios šventę mokyklinis varpelis pakvietė 217 mokinių ir 27 mokytojus.
Požerės Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Požerės Kristaus Atsimainymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Požerės kaime, 0,6 km į pietryčius nuo Paršežerio ežero.
Bukonių mokykla-daugiafunkcis centras
Istorija
2016-07-22 	buvo pakeistas įstaigos pavadinimas. Jonavos rajono Bukonių pagrindinė mokykla tapo Jonavos r. Bukonių mokykla-daugiafunkciu centru.
Požerės Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Istorija
Požėrės dvaro sodyba (išbrauktas, informacijos nėra) dvarininkas P. Zaleskis 1771 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Laukuvos parapijos filija. Apie 1800 m. į ją iš griūvančios Ivoniškio (Gudelių) dvaro koplytėlės perkelta Kristaus Atsimainymo statula. Tikintieji manė ją esant stebuklingą. 1868 m. bažnyčia remontuota, pristatyta zakristija. 1905–1906 m. bažnyčia gerokai pertvarkyta: pailgintas priekis, pristatytas bokštas.
Bukonių mokykla-daugiafunkcis centras
Istorija
Nuo 2016 m. lapkričio 1 d. įstaigai laikinai vadovauti (iki konkurso tvarka bus paskirtas direktorius) buvo paskirta Dalia Autukienė, direktorės pavaduotoja ugdymui, Jonavos tarybai šalių susitarimu atleidus ilgametę mokyklos vadovę E. Tuzovienę.
Požerės Kristaus Atsimainymo bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside, Įrengti 4 altoriai. Šventoriaus tvora akmeninė. Jame palaidotas kunigas prelatas Antanas Skinderis (1869–1948), lietuvių spaudos darbuotojas, ir Požerės klebonas Anicetas Kerpauskas (1921–1985).
Pelkinis kardelis
Auga pelkėtose pievose, miškų aikštelėse, krūmynuose.
Rūšis paplitusi Vidurio ir Pietų Europoje, pavienės radvietės yra Vokietijoje, Lenkijoje, Baltarusijoje.
Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje rastas Vilniaus, Trakų, Kauno raj.
thumb|left|260px|Pelkinis kardelis
Vanda Kravčionok
Biografija
1994–1997 m. Lietuvos lenkų sąjungos sekretorė, 1999–2007 m. iždininkė. 2001–2004 m. Seimo nario Valdemaro Tomaševskio padėjėja-sekretorė. 2004–2012 m. Vilniaus rajono savivaldybės merės patarėja. 2006–2009 m. studijavo Lodzės humanitarinių mokslų ir ekonomikos akademijos Socialinės pedagogikos fakultete.
Lietuvos lenkų sąjungos narė, Lietuvos lenkų rinkimų akcijos (LLRA) Vilniaus miesto skyriaus narė, LLRA vyriausiosios tarybos narė, nuo 2004 m. LLRA atsakingoji sekretorė, nuo 2012 m. LLRA pirmininko pavaduotoja. 2007–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė. 2011–2012 m. su LLRA ir Rusų aljanso koalicija „Valdemaro Tomaševskio blokas“ – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė. Nuo 2012 m. LR Seimo narė. Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
Sutuoktinis Jevgenij, sūnūs Edvin ir Kamil.
Bonino salos
Bonino salos, dar žinomos kaip Ogasavaros salos  – salynas Ramiajame vandenyne, į pietus nuo Tokijo, priklauso Japonijai. Salų grupę sudaro daugiau kaip 30 subtropinių ir tropinių salų, kurių keletas nuo pagrindinių Japonijos salų nutolusios per 1000 km. Bonino salos yra angliškas Ogasawara Guntō užrašymas, kilęs nuo japoniško žodžio bunin (pasenęs žodžio 無人 mujin variantas), reiškiantis „nėra žmonių“ arba „negyvenama“. Vienintelės gyvenamos salyno salos yra Čičidžima (父島), kuri yra savivaldybės centras, ir Hahadžima (母島), kuriai priklauso Ogasavaros kaimas.
Salose yra unikali fauna ir flora, todėl jos 2011 m. birželio 24 d. paskelbtos UNESCO pasaulio paveldu. Čičidžimos saloje pastatytas 25 m skersmens radijo teleskopas, kuris yra Radijo astronomijos tyrimų (Exploration of Radio Astrometry, VERA) projekto dalis, ir naudojamas Japonijos nacionalinės astronomijos observatorijos.
Geografija ir administracinis suskirstymas
Nors ir geografiškai Vulkaninės salos, Nišinošima, Okinotorišima ir Minamitorišima neįeina į Ogasavaros salyną, administraciškai jam priskiriamos.
Siera
Siera (Sulfur) – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas S, eilės numeris 16. Pasižymi aukštu elektroneigiamumu ir nemetalų savybėmis. Naudojama juodojo parako gamybai. Junginiuose su vandeniliu bei deguonimi yra įvairių anijonų sudėtyje, sudaro daug rūgščių ir druskų. Daugelis sieros turinčių druskų prastai tirpsta vandenyje. Gyvybiškai svarbus elementas aukštesniesiems organizmams, sudėtinė daugelio baltymų dalis, kaupiasi plaukuose.
Junginiai
Svarbiausi sieros junginiai: FeS2 – piritas, ZnS – sfaleritas, PbS – galenitas, HgS – cinoberis, CaSO4 · H2O – gipsas, Na2SO4 · 10H2O, MgSO4 · 7H2O – karčioji druska.
Paplitimas
Siera yra penkioliktas pagal paplitimą elementas žemės plutoje. Gamtoje sieros randama tiek laisvos, tiek ir daugybės junginių pavidalu. Laisvos sieros dažnai randama kalnų uolienose. Įeina į įvairių mineralų, rūdų ir uolienų, naftos, akmens anglies sudėtį. Telkinių yra Vakarų Ukrainoje, Pavolgyje, Vidurinėje Azijoje. Siera yra šeštas pagal gausumą elementas gamtiniuose vandenyse, daugiausia sulfato jono pavidale ir sudaro „nuolatinį“ gėlo vandens kietumą. Siera gamtoje - tai sulfidai, baltymai, sulfatai.
Červonka (reikšmės)
Červonka vadinamos šios gyvenvietės:
Siera
Paplitimas
Sudaro 0,05 % Žemės plutos masės, o žmogaus kūno – vidutiniškai 0,25 % masės.
Istorija
Lotyniško pavadinimo – Sulfur kilmė nežinoma. Lietuviškas pavadinimas greičiausiai perimtas iš slavų tautų, gali būti siejamas su sanskrito sira – šviesiai geltonas.
Fizinės savybės
Geltonos spalvos, kieta kristalinė medžiaga. Kaip ir kiti nemetalai, blogai praleidžia elektros srovę ir šilumą. Sieros gabaliukai skęsta vandenyje, o sieros milteliai neskęsta, nes nedrėksta. Panašiai kaip miltelių pavidalo sieros vanduo nedrėkina ir daugelio kitų mineralų. Šia savybe naudojamasi atskiriant sulfidines rūdas nuo "tuščios uolienos". Toks rūdų sodrinimas vadinamas flotacija.
Vandenyje beveik netirpsta. Gerai tirpsta anglies (IV) sulfide, toluole ir kai kuriuose kituose tirpikliuose.
Sieros kristalinė gardelė sudaryta iš žiedinių molekulių. Kristalinė siera lengvai lydosi. Žemoje (112,8 C) temperatūroje virsta judriu geltonu skysčiu. Toliau šildoma ji tamsėja ir tirštėja. 444,6 C temperatūroje - užverda. Įkaitintą iki virimo sierą išpylus į šaltą vandenį, susidaro plastiškoji siera, kurią galima ištempti kaip gumą.
Norint atskirti laisvą sierą iš uolienų, ji lydoma. Lydant sieros ir smėlio mišinį, siera išsilydys, o smėlis nusės į indo dugną. Išlydyta siera atskiriama ją nupilant.
Cheminės savybės
Kadangi sieros atomo spindulys didesnis, ji yra daug silpnesnis oksidatorius už deguonį. Vykstant reakcijoms su deguonimi siera – reduktorius, jai būdingi oksidacijos laipsniai +4 ir +6. Aukštesnėje temperatūroje reaguoja su fluoru ir deguonimi (dega). Dega mėlyna spalva. Reaguoja su beveik visais metalais (su kai kuriais metalais, pvz., kalis, natris, reaguoja jau kambario temperatūroje), aukštesnėje temperatūroje – su vandeniliu, kai kuriais nemetalais. Sieros oksidacinės savybės pasireiškia jos reakcijoms su metalais ir vandeniliu, o redukcinės – vykstant reakcijoms su deguonimi ir halogenais (su jodu siera nereaguoja).
Naudojimas
Siera naudojama kovai su žemės ūkio augalų kenkėjais ir ligomis, kaučiuko vulkanizacijai; degtukų, sieros rūgšties, tepalų (medicinoje) gamybai.
Kacikai
Kacikai (Cacicus) – trupialinių (Icteridae) šeimos paukščių gentis.
Veiasi tropinėse Meksikos ir Pietų Amerikos srityse. Gyvena kolonijomis atvirose miškingose vietose ir tankiuose miškuose.
Paprastasis kardelis
Paprastasis kardelis (Gladiolus imbricatus) – vilkdalginių (Iridaceae) šeimos kardelių (Gladiolus) genties augalų rūšis.
Augalas daugiametis, dažniausiai su dviem rutuliškais gumbais.
Užauga iki 70 cm aukščio, stiebas laibas. Pamatiniai lapai 2-6 cm, stiebiniai – 2-3 cm ilgio, su negausiomis gyslomis. Žiedynas tankus, turi 5-10 žiedų. Apyžiedis purpuriškai violetinis. Žydi gegužės – liepos mėn. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai.
Auga drėgnuose mišriuose miškuose, pievose.
Sparčiai nykstanti rūšis, kuri įrašyta į Latvijos, Estijos, Lenkijos, Vokietijos ir kitų šalių raudonąsias knygas.
Lietuvoje reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą nuo 1962 m. Radviečių yra Alytaus, Anykščių, Ignalinos, Jurbarko, Kaišiadorių, Kauno, Klaipėdos, Panevėžio, Pasvalio, Raseinių, Šakių, Šilalės, Šilutės, Širvintų, Varėnos, Vilkaviškio, Vilniaus raj.
Bumerdeso vilaja
Bumerdeso vilaja yra Alžyro šiaurėje, Viduržemio jūros pakrantėje. Sostinė – Bumerdesas.
Yra nemažai finikiečių ir romėnų miestų griuvėsių.
Tomas Gaidamavičius
Tomas Gaidamavičius (g. 1982 m. liepos 19 d.) – buvęs Lietuvos krepšininkas, treneris.
2020 m. vasario pradžioje, J. Žužai išvykus į Kroatiją, tapo Klaipėdos „Neptūno“ vyr. treneriu.
2022 m. sausio pradžioje tapo LKL debiutantės Prienų „Labas-GAS“ vyr. treneriu. 2022 m. lapkričio pradžioje, komandai neiškovojus nei vienos pergalės, nutarti išsiskirti su treneriu.
Nelson Haedo Valdez
Karjera
Gimė skurdžioje daugiavaikėje šeimoje San Choakine, Kaaguasu departamente. Nors Nelsonas nuo pat vaikystės troško žaisti futbolą, tėvai jam neišgalėjo nupirkti kamuolio. Būdamas 15-os su šeima persikėlė į Ipanę ir ten pradėjo lankyti „Club Atlético Tembetary“ futbolo mokyklą. Šioje komandoje 2000 m. pradėjo futbolininko karjerą. Tačiau mažas antros šalies lygos klubas neišgalėjo mokėti didesnės algos Valdesui, todėl šis gyveno gatvėje, laisvu nuo varžybų metu uždarbiavo malūne.
Tačiau žaidėją pastebėjo „Werder Bremen“ klubo skautai ir nupirko jam bilietą į Vokietiją, kad šis pasirodytų „Werder“ komandos peržiūroje. Nors pradžioje vokiečiai manė, kad žaidėjas nėra perspektyvus, paragvajietė klubo prezidento Jürgen L. Born žmona paprašė suteikti jam antrą šansą. Jo metu Valdesas įmušė 4 įvarčius ir buvo pakviestas tobulėti dublerių komandoje. Nuo 2002 m. Valdesas pradėtas kviesti ir į pagrindinę komandą. 2004 m. laimėjo Bundeslygą ir šalies taurę, debiutavo Čempionų Lygoje. Tačiau Valdesui nepavyko įsitvirtinti pagrindinėje sudėtyje, kur žaidė pasaulinio lygio puolėjai Miroslavas Klozė ir Ivanas Klasničius.
2006 m. Dortmundo „Borussia“ klubas pasiūlė Valdesui 4 metų kontraktą. Nors žaidėjas ten nebuvo itin rezultatyvus, bet pasižymėjo kovingumu ir kūrybiškumu. 2010 m. Valdesą siekė įsigyti „Sunderland“ klubas, bet „Borussia“ užsiprašyta 10 mln. eurų suma anglų klubui pasirodė per didelė.
Vėliau Nelsonas Valdesas gavo pasiūlymų iš Rusijos klubų, bet pasirinko Ispanijos „Hércules CF“, su kuriuo sudarė 3 metų kontraktą. Žaidėją klubas įsigijo už 3,5 mln. eurų. Žaidėjas La Ligoje debiutavo sėkmingai, sezono pradžioje įmušė 6 įvarčius per 11 varžybų ir sudomino „Real Madrid“ klubą. Tačiau kontraktas nebuvo pasirašytas, o „Hércules“ iškrito į antrąją lygą.
2011 m. rugpjūčio 14 d. pasirašė trejų metų sutartį su Rusijos FK Rubin Kazanʹ klubu. Gruodžio 15 d. įmušė išlyginamąjį įvartį į PAOK klubo vartus ir lėmė „Rubin“ patekimą į Europos lygos atkrintamųjų varžybų etapą.
Karjera rinktinėje
Nelsonas Valdesas su Paragvajaus U-20 rinktine dalyvavo 2003 m. pasaulio U-20 futbolo čempionate, ten įmušė įvartį į Vokietijos vartus. Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m. liepos 8 d., jis debiutavo Copa América čempionate. Savo pirmąjį įvartį už Paragvajų įmušė 2005 m., draugiškose varžybose prieš Salvadorą. Futbolininkas su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per trejas rungtynes aikštėje praleido 245 minutes, 11 kartų smūgiavo vartų link, 4 kartus pataikė į vartų plotą.
Valdesas nebuvo pakviestas į 2007 m. Copa América čempionatą, bet dalyvavo atrankos į 2010 m. pasaulio čempionatą varžybose. Per 17 atrankos varžybų Valdesas įmušė 5 įvarčius. Žaidėjas dalyvavo visose pasaulio čempionato varžybose, nuolat kėlė pavojų varžovų vartams. 2011 m. Copa América čempionate Valdesas įmušė įvartį grupės varžybose į Brazilijos vartus.
Asmeninis gyvenimas
thumb|230px|Valdesas 2010 m.
Valdesas, kaip ir didelė dalis Paragvajaus futbolininkų, kalba gvaraniškai. Jis kasmet teikia labdarą savo gimtajai San Choakino apygardai, perka dovanas vaikams Kalėdų proga.
Šventųjų skelbimo kongregacija
miniatiūra|180px|right|Kongregacijos prefektas Giovanni Angelo Becciu
Šventųjų skelbimo kongregacija – viena iš centrinių Romos kurijos dikasterijų. Tai kongregacija, kuri prižiūri sudėtingą šventųjų kanonizacijos procesą, apimantį „herojiškų dorybių“ deklaravimą ir beatifikacijos apeigas. Šventųjų skelbimo kongregacija byloms tirti įsteigia mokslines ir teologines komisijas. Stebuklus patvirtinantis balsavimas perduodamas generaliniam Kongregacijos kardinolų ir vyskupų susitikimui, kurių teigiamas įvertinimas pateikiamas popiežiui, kuris nusprendžia, ar tęsti beatifikaciją arba kanonizaciją. Popiežius patvirtina naujausius Šventųjų skelbimo kongregacijos dekretus. Vatikane paskelbiami būsimų palaimintųjų ir šventųjų vardai, pripažinti bažnyčios kankiniai, bažnyčios mokytojai. Kongregacijos dekretuose patvirtintinami jų užtarimu įvykę stebuklai.
Istorija
Kongregacijos pirmtakė buvo Šventoji apeigų kongregacija, kurią popiežius Sikstas V įkūrė 1588 m. sausio 22 d. savo bule Immensa Aeterni Dei. Kongregacija nagrinėjo tiek dieviškojo garbinimo reguliavimą, tiek šventųjų skelbimo reikalus. 1969 m. gegužės 8 d. popiežius Paulius VI išleido apaštališkąją konstituciją Sacra Rituum Congregatio, padalindamas kongregaciją į dvi dalis: Dievo garbinimo kongregaciją ir Šventųjų skelbimo kongregaciją. Pastarajai buvo priskirtos trys įstaigos: teisinė, tikėjimo skleidimo ir istorinė-teisinė. Pagal 1983 m. popiežiaus Jono Pauliaus II įvestus kanonizacijos apeigų pakeitimus, buvo įtraukta pranešėjų kolegija, skirta parengti byloms tų, kurie buvo paskelbti Dievo tarnais.
2014 m. sausio mėn. Kongregacijos prefektas paskelbė, kad pagal popiežiaus Pranciškaus nuostatas, vadovaujantys kanonizacijos procesui dvasininkai privalo laikytis tam tikrų finansinių gairių, nepriklausomai nuo turimų finansinių išteklių sprendžiant konkrečias bylas. Pasak „L'Osservatore Romano“, Pranciškus tikisi paskatinti dievo tarnų bylų pripažinimą iš mažiau žinomų, neturtingesnių regionų, susijusių su XX a. totalitarinių režimų persekiojimo aukomis.
2018 m. rugpjūčio 31 d. Kongregacijos prefektu paskirtas kardinolas Giovanni Angelo Becciu.
ZSNES
thumb|right|300px|ZSNES ZSNES – SNES emuliatorius, nuo 2001 m. platinamas pagal GPL licenziją. Didžioji dalis kodo parašyta Intel x86 asemblerio kalba, todėl greitai veikia visuose šiuolaikiniuose kompiuteriuose. Net 60 fps išgaunama Pentium II CPU.
Pradžioje jis kurtas tik DOS OS, bet dabar veikia ir Linux, BSD, Windows ir net Xbox aplinkose.
Kodas L.O.B.I.A.I.: Paslapčių knyga
Kodas L.O.B.I.A.I.: Paslapčių knyga – 2007 m. JAV nuotykių filmas, 2004 m. filmo „Kodas: L.O.B.I.A.I“ tęsinys.
Filmo premjera įvyko 2007 m. gruodžio 13 d. Niujorke, JAV.
Siužetas
Iš dingusiais laikytų žudiko užrašų paaiškėja, kad prie prezidento nužudymo kažkaip gali būti prisidėjęs ir Beno proproprosenelis. Trokšdamas įrodyti savo protėvio nekaltumą, lobių ieškotojas ima sekti dingusio dienoraščio pėdsakais.
Aktoriai
ir kt.
Valdas Benkunskas
Valdas Benkunskas (g. 1984 m. lapkričio 1 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Vilniaus politikas.
Biografija
2003 m. baigė Šilutės Vydūno gimnaziją, 2009 m. baigė Mykolo Romerio universitetą, teisininkas.
2008–2015 m. Seimo nario Pauliaus Saudargo padėjėjas. 2011–2023 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
2015–2017 m. ir 2019–2023 m. Vilniaus miesto vicemeras. Nuo 2020 m. Europos Regionų komiteto narys.
2023 m. kovą išrinktas Vilniaus meru.
Partinė karjera
TS-LKD prezidiumo narys, Priežiūros komiteto ir Vilniaus skyrių sueigos pirmininkas.
Antis
Antis  – bendras įvairių antinių (Anatidae) šeimos vandens paukščių pavadinimas. Antys yra mažesnės už gulbes ir žąsis.
Plačiau apie antis skaityti straipsnyje - antiniai paukščiai.
miniatiūra|kairėje|350px|[[Didžioji antis|Didžiosios anties (Anas platyrhynchos) jauniklis]]
Gauruotoji viksva
Gauruotoji viksva (Carex tomentosa) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos viksvų (Carex) genties augalų rūšis.
Antis
Өйрәктәр Dakdak བྱ་གག ᎧᏬᏄ ᒥᑎᖅ lez:ПIатIар Naalʼeełí Бабыз pnb:بطخ Pili Пловка Éntog బాతు Ӵӧж بطخ
Gauruotoji viksva
Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Krašto magistras
180px|right|thumb|Livonijos krašto antspaudas Krašto magistras  – Vokiečių ordino provincijos vyriausiasis vadovas, mokytojas. Vokiečių ordine per visą jo istoriją buvo trys krašto magistrai: Vokietijos krašto (1219–1543), Prūsijos krašto (1229–1309, 1317–1324) ir Livonijos krašto (1237–1561).