cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charčio sriuba
thumb|right|250px|Charčio sriuba Charčio sriuba  – iš Megrelijos kilusi tradicinė gruzinų sriuba, gaminama iš jautienos arba vištienos, ryžių, kapotų graikiškų riešutų ir rūgštaus vyšnių padažo tkemali. Sriuba paprastai patiekiama su šviežia kalendra. Papildomi prieskoniai ir ingredientai skiriasi priklausomai nuo Gruzijos regiono, dažnai naudojamos kalendros sėklos, malta paprika, raudonėliai, čiobreliai, šalavijas, svogūnai, česnakai, pomidorai ar pomidorų tyrė ir kiti. Kartais naudojama aviena, žąsiena ar kiauliena.
Sour
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Paraisčių durpynas
Paraisčių durpynas – durpynas Lietuvoje, Anykščių rajone, 5,5 km į pietryčius nuo Troškūnų, šalia Paraisčių, Dabužių miške. Užima 8,16 km². Durpynas slūgso fliuvioglacialiniame latake, išsidriekęs šiaurės rytų–pietvakarių kryptimi. Vakaruose išteka Nevėžis, pietuose – Šventosios intakas Susiena.
Vidurinę pelkės dalį sudaro nenusausinta žemapelkė. Vidinių sausmių bendras plotas – 2,6 ha. Nenusausintų durpių sluoksnio vidutinė storymė – 2,5 m, didžiausia – 8,8 m. Durpės daugiausia aukštapelkinės-kimininės, yra mišriojo, tarpinio, žemapelkinio tipo durpių. Durpių vidutinis susiskaidymas 26 %, peleningumas 4,8 %, vidutinis drėgnumas 90 %. Po durpėmis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 2,5 m). Po juo guli smėlis.
Slovakijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Slovakijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Kova dėl išlikimo
MFK Tatran Liptovský Mikuláš liko paskutinėje vietoje ir jėgas išmėgino su ŠK Futura Humenné, kurie užėmė 10 vietą Trečios lygos Rytų regiono pirmenybėse.
Pereinamosios rungtynės
Pagrindinis laikas baigėsi esant lygiam rezultatui. Pratęsus rungtynes nugalėtojas nepaaiškėjo. 11 metrų baudinius tiksliau mušė MFK Tatran Liptovský Mikuláš, kurie išsaugojo vietą Antroje lygoje. -
Finalo rungtynės
- -
De Martir stadionas
De Martir stadionas („Kankinių stadionas“, 1994–1997 m. vadintas Kamanjolos stadionu) – futbolo stadionas Kongo Demokratinėje Respublikoje, Kinšasos mieste. Stadione telpa 80 000 žiūrovų.
Stadiono statybos pradėtos 1988 m., o jis atidarytas 1994 m. rugsėjo 14 d.
Daugiausiai stadionas naudojamas futbolo rungtynėms, taip pat čia rengiami įvairūs koncertai bei lengvosios atletikos renginiai. Savo namų rungtynes čia žaidžia Kongo Demokratinės Respublikos vyrų futbolo rinktinė bei klubai „AS Vita Club“ ir „Daring Club Motema Pembe“.
Regioniniams renginiams stadione telpa 80 000 žiūrovų, o nacionaliniams – 100 000.
Britų kino institutas
Britų kino instituto globojamos veikia įvairios kultūros institucijos:
Nuo 1956 m. institutas rengia kasmetinį Londono kino festivalį, kuriame rodomi pagrindiniuose pasaulio kino festivaliuose sulaukę atgarsio nekomerciniai filmai. 1976–1982 m. institutui vadovavo britų politikas Džonas Frymanas.
Instituto specialistai yra sudarę šiuos sąrašus:
Pantininkai
Pantininkai – rytų aukštaičių tarminė grupė. Būdinga tarimo ypatybė – vietoje bendrinės kalbos tvirtagalių dvigarsių am, an, em, en tariama om, on, ėm, ėn; pavyzdžiui: komps (vietoj kampas), lonks (vietoj lankas), tėmpt (vietoj tempti), pėnkts (vietoj penktas). Kiti pantininkai tose vietose taria um, un, im, in (atitinkamai: kumpas, lunkas, timpt, pinktas). Tvirtapradžiai dvigarsiai tariami kaip ir bendrinėje kalboje.
Pantininkai, tariantys om, on, ėm, ėn gyvena šiaurinėje Lietuvos dalyje: Linkuvos, Pakruojo, Žeimelio, Šeduvos apylinkėse, o tariantys um, un, im, in – Ramygalos, Krekenavos apylinkėse.
Kurmaičių pilkapynas
Kurmaičių pilkapynas (saugomos kultūros vertybės: unikalūs kodai – 5237, 12258, 27085; senieji registro kodai – A1713, A1714, A1715; senieji kultūros paminklų sąrašo Nr. AR519, IP2405A) – pilkapiai pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kurmaičių kaime (Kretingos seniūnija), Akmenos upės (Padvarių tvenkinio) dešiniajame krante.
Pilkapynas
Pilkapyną sudarė tarp Akmenos ir Bažnyčios kalnu vadinamos kalvos išsibarstę pavieniai pilkapiai ir pilkapių grupės, iš kurių žinomos 14 pilkapių vietos. 10 pilkapių buvo Kurmaičių kapinyno teritorijoje. Pirmasis pilkapis įrengtas kalvos pietrytinėje papėdėje. 180 m į šiaurės vakarus nuo jo kalvos šiauriniame gale buvo 2 pilkapiai, o 70 m į rytus nuo jų – 7 pilkapių grupė. 160 m į rytus nuo I pilkapio upės pakrantėje stūkso pilkapio, vad. Pilale, liekanos (unikalus kodas 27085), nuo kurių 30 m į pietryčius buvo dar vienas pilkapis. 300 m nuo I pilkapio į pietryčius, Akmenos ir bevardžio jos intako santakos aukštumoje išliko dar 2 pilkapių vieta (unikalus kodas 12258).
Teritorijos plotas: Kurmaičių kapinyne esančių pilkapių – 4,7 ha (bendra su kapinynu), Kurmaičių pilkapio, vad. Pilale – 0,32 ha, Kurmaičių 2 pilkapių vietos – 0,8 ha.
Istorija
Kurmaičių ir jo žemės pietiniame pakraštyje susiformavusio Tintelių kaimo žemėje pilkapiai buvo žinomi nuo seno. Vietos gyventojai tradiciškai juos vadino Pilalėmis. Iš jų dydžiu išsiskyrė Akmenos pakrantėje buvęs pilkapis, vadintas Pilale, Pilalių kalnu. Padavimai bylojo, kad jį supylė švedų kareiviai, įsirengę ant kalvelės karinę stovyklą. Kitos legendos mena, kad kalvelės požemiuose esą paslėpti bažnytiniai lobiai (aukso monstrancijos, taurės, vyskupų lazdos ir pan.), kad sekmadieniais iš kalvelės išeina kunigas, atlaiko čia pamaldas ir nežinia kur pradingsta. 1924–1927 m. pilkapį perkasė vietos gyventojas Nikodimas Tamošauskis, jaunystėje dalyvavęs skitų pilkapių tyrinėjimuose Ukrainoje. Skersai pilkapio jis iškasė 8 m pločio ir 4 m gylio perkasą, kurioje rado 3 griautinius kapus, degintinių kaulų, keramikos šukių. Tarpukariu pilkapis buvo laikomas piliakalniu.
Į pietryčius nuo jo pakrantėje buvusį kitą pilkapį, taip pat vadintą Pilale, nuplovė Akmenos upė, o jo liekanos buvo nustumdytos formuojant tvenkinį. Į pietus nuo minėtų pilkapių ties Akmenos ir bevardžio upelio santaka buvę 2 pilkapiai sunaikinti kasant iš jų akmenis statyboms.
Bažnyčios kalno šiauriniame gale buvusius 2 pilkapius 1941 m. perkasė raudonarmiečiai, planavę čia įrengti dotą. Likusieji pilkapiai apardyti XX a. I pusėje dirbant žemės ūkio darbus.
Bažnyčios kalno teritorijoje ir aplinkoje esantys pilkapiai ir kapinynas XX a. 7 dešimtmetyje buvo paskelbti landšaftiniu istoriniu draustiniu, o 1972 m. įrašyti į respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą (AR519). Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registre jie saugomi kaip sudėtinė Kurmaičių kapinyno dalis. Prie Akmenos upės esantis Kurmaičių pilkapis, vad. Pilale, ir Kurmaičių pilkapių vieta 2003 m. įrašyti į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1714, A1715), o 2005 m. pripažinti valstybės saugomomis kultūros vertybėmis.
Tyrimai
1940 m. pilkapius tyrė Pranas Baleniūnas (Vytauto Didžiojo kultūros muziejus), 1948, 1950–1951 m. – Pranas Kulikauskas (Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas), 2010 m. – Algimantas Merkevičius (Vilniaus universitetas). 1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
Ištirta 10 pilkapių. Pilkapiai buvo 6–18 m skersmens, 0,6-1,5 m aukščio, apdėti vienu arba keliais akmenų vainikais, dauguma išgrįsti akmenimis. Pilkapiuose rasta po 2–7 degintinius kapus. Sudegintų mirusiųjų palaikai laidoti molinėse urnose ir be jų. Urnos lipdytos, lygiu arba šiek tiek brūkšniuotu paviršiumi. Viena urna juodos spalvos, lygiu paviršiumi, dubens pavidalo, su ąsele, būdinga Lužitėnų kultūrai. Laidota dažniausiai be įkapių arba su negausiomis įkapėmis. Viename moters kape rasta žalvarinių galvos apdangalo papuošalų: 2 įvijiniai antsmilkiniai ir 6 sraiginės kilpinės įvijos, puošiančios kepurėlę.
Sudegintų mirusiųjų palaikai laidoti taip pat tarp pilkapių, lygioje vietoje iškastose duobėse. 2010 m. aptiktame kape sudeginti mirusiojo palaikai buvę supilti į dubens pavidalo urną lygiu paviršiumi, kuri iš viršaus buvusi pridengta plokščiu akmeniu. Aplinkoje ištirtos 3 stulpavietės, o atokiau nuo kapo – apeiginė ugniavietė.
Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.
Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra
„Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra“ – 1987 m. išleistas britų atlikėjo Elton John gyvas albumas, kuriame sudėta dauguma atliktų Eltono dainų Sidnėjaus pramogų centre 1986 m. gruodžio 14 d. su Melburno simfoniniu orkestru.
Koncertas susidėjo iš dviejų dalių: pirmajame Eltonas pasirodo su Mohaukų šukuosena bei Tina Turner, o antrajame jis pasirodo su Mocarto peruku bei apranga ir su 88-ių žmonių orkestru. Tačiau albume groja tik antrosios dalies atliktos dainos. Tai paskutinis Eltono pasirodymas ant scenos prieš ryklės operaciją. Dėl to jis negalėjo dainuot kelis mėnesius, o koncertuoti net 18 mėnesių. Ne gana to, jo balsas nuo tenoro pakito į baritoną. Jau koncerto metu akivaizdžiai girdimos jo problemos su balsu.
Imunosupresija
Fiziologinė imunosupresija stebima nėštumo metu. Ji būtina išvengti embriono imuninio atmetimo, nes genetiniu ir imunologiniu požiūriu jis yra pusiau svetimas transplantas nėščios moters gimdoje.
Patologinė imunosupresija pasireiškia visų pirma įvairiose įgimto ar įgauto imunodeficito būsenose, kuomet imuninė sistema neatlieka savo tiesioginių funkcijų, padidėja imlumas infekcijoms, organizmas nėra tinkamai saugomas nuo ligas sukeliančių bakterijų, virusų, grybelių, pvz., užsikrėtus AIDS, sergant spinduline liga.
Gydymo forma
Dirbtinė imunosupresija yra svarbi autoimuninių ligų gydymo forma, kai tam tikrais reagentais tiesiogiai arba netiesiogiai slopinama DNR ir RNR sintezė. Nespecifinis imuninio atsako slopinimas vykdomas kortikosteroidais, antimetabolitais (purino analogais, folio rūgšties antagonistais), alkilinančiomis medžiagomis, tokiomis kaip ciklofosfamidu, jonizuojančiąja radiacija arba antilimfocitų serumu.
Kleopatra VI
Kleopatra VI Trifena (gr.: Κλεοπάτρα Τρύφαινα) – Ptolemėjų dinastijos Egipto karalienė. Ji ir Kleopatra V gali būti tas pats asmuo.
Ptolemėjų laikais buvo dvi (gal trys) Kleopatros Trifenos.
Trifena, Ptolemėjaus VIII ir Kleopatros III dukra
Trifena buvo Ptolemėjo IX, Ptolemėjo X, Kleopatros IV ir Kleopatros Selenės sesuo. Nežinoma ar ši Trifena taip pat buvo Kleopatra. Ji galėjo gimti 140 m. pr. m. e. ar 141 m. pr. m. e. Ji ištekėjo už Antiocho VIII, Sirijos karaliaus, 124 m. pr. m. e. ir pagimdė jam 5 sūnus: Seleuką VI, dvynius Antiochą XI Epifaną ir Filipą I Filadelfą, Demetrijų III Eukerą ir Antiochą XII Dionisą. Pora susilaukė dukters Laodikės. Antiochas IX Antiochijoje nužudė Trifeną, keršydamas už savo žmonos Kleopatros IV nužudymą 111 m. pr. m. e.
Kleopatra V Trifena, Ptolemėjaus XII žmona
Kleopatra V Trifena buvo Egipto karalienė, kol dingo iš įrašų 69 m. pr. m. e. Jei dingimą lėmė mirtis, reikia manyti, kad ji turėjo dukrą tokiu pačiu vardu.
CS Târgu Mureș
Tirgu Murešo CS – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Tirgu Murešo.
Istorija
1960 m. prijungtas prie Mureșul Târgu Mureș klubo.
Ispanijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Ispanijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Kinijos ir Lietuvos santykiai
Kinijos ir Lietuvos santykiai - tarptautiniai santykiai tarp Kinijos LR ir Lietuvos. Oficialūs diplomatiniai santykiai pirmą kartą užmegzti XX a. trečiajame dešimtmetyje, po to, kai tuometė Kinijos Respublika pripažino Lietuvą 1923 m. vasario 12 d., tačiau kontaktų ne valstybės lygmeniu būta ir anksčiau. 1991 m. rugsėjo 7 d. Kinijos Liaudies Respublika pripažino atsikūrusios Lietuvos nepriklausomybę, o 1991 m. rugsėjo 14 d. buvo atnaujinti diplomatiniai santykiai. Lietuva nuo 1995 m. savo šalies ambasadą turi Pekine, o taip pat garbės konsulą Honkonge, atstovaujantį ir Makao teritoriją. Vilniuje nuo 1992 m. yra įsikūrusi Kinijos Liaudies Respublikos ambasada, kuri 2021 m. lapkričio mėn., pažeminus dvišalių santykių lygį, buvo pervadinta į Kinijos Liaudies Respublikos reikalų patikėtinio biurą.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų, Pasaulio prekybos organizacijos ir kitų tarptautinių organizacijų narės. Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Kinijos Liaudies Respublika grupė. Dabartinis pirmininkas – Algirdas Butkevičius.
Pirmieji kontaktai tarp lietuvių ir kinų 1795-1918 m.
Nors apie pirmuosius kontaktus tarp lietuvių ir kinų informacijos nėra apstu, spėjama, kad pirmieji lietuviai į Kinijoje esantį Harbiną pateko po 1864 m. sukilimo numalšinimo.
Antroji migracijos iš Lietuvos į Kiniją banga siejama su Rytų Kinijos geležinkelio tiesimu XIX a. pab., o vėliau sekė daugiausiai pabėgėliai 1902-1905 m. ir pirmojo pasaulinio karo laikotarpiu.
1919-1940 m. laikotarpis
Lietuvą Kinija pripažino 1923 m. Yra duomenų, kad Lietuvos nepriklausomybės kovose dalyvavo ir vienas Čindau mieste gimęs kinas, prisistatęs Petru Činša (g. 1896-1930), kaip savanoris-kūrėjas į būrius įstojęs 1919 m. liepos 21 d. ir vedęs Skaudvilės valsčiaus Kvošių kaime gimusią Teklę. Mūšiuose sužeistas. 1929 m. buvo apdovanotas Savanorio-kūrėjo medaliu.
Harbine tarpukariu veikė stipri lietuvių bendruomenė (įvairiais duomenimis iki 2000 asmenų, nemaža dalis jų - litvakai), buvo įsteigtas konsulatas. Tarpukariu veikusi Harbino lietuvių draugija vykdė informacinę veiklą, telkė lietuvius nacionalinių švenčių proga, buvo įsteigusi biblioteką, mokyklą, chorą, rengė teatro vaidinimus, leido laikraštį. Švenčių proga buvo rengiamos eitynės Harbino gatvėmis.
Tarpukario spaudoje buvo aprašomi kai kurie įvykiai tuometėje Kinijoje, ypač pilietinis bei karas su Japonija. Pilietinio karo atveju demonstruotas šioks toks prielankumas Čiang kai Šeko armijai, net ir Baltojo teroro metais, paprastai pateiktų asmeninių žurnalistų įžvalgų nebūdavo. 1933 m. spalio 19 d. pirmame Lietuvos žinių laikraščio puslapyje išspausdintas straipsnis apie britams priklausiusiame Šanchajuje mirtimi nubaustą lietuvę: „Vakar (spalio 18 d.) vyriausiasis britų teismas Šanchajuje rado anglų pavaldinio, bet lietuvių kilmės našlę Katherine Hadley, kaltą užmušus į atsargą pasitraukusį jūros kapitoną Valter Youngs. Teismas ją nuteisė mirti, bet paragino jos pasigailėti“.
Sovietinės okupacijos laikotarpis
Kita vertus, 1980-ųjų pabaigoje, suaktyvėjus Baltijos šalių nepriklausomybės judėjimams, Kinija į juos žiūrėjo nepalankiai, nes manė, kad tai gali paskatinti pačios Kinijos viduje esančių etninių grupių emancipaciją. Nepaisant to, Kinija gan greitai užmezgė santykius su naujai įsikūrusiomis postsovietinėmis valstybėmis, bijodama, kad delsimas leistų Taivanui užmegzti diplomatinius ryšius pirmesniam ir taip sustiprinti savo tarptautinę poziciją.
Po Lietuvos Respublikos nepriklausomybės atkūrimo (nuo 1991 m.)
thumb|200px|Lietuvoje išleistas [[Pekino olimpinės žaidynės|Pekine 2008 m. vykusioms olimpinėms žaidynėms skirtas pašto ženklas.]] thumb|275px|Kinijoje 2016 m. išleistas proginis vokas, skirtas pažymėti dvišalių santykių 25-metį. thumb|275px|[[Dalia Grybauskaitė ir Si Dzinpingas 2018 m. lapkričio mėn. Šanchajuje.]] Kinija Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 7 d., dieną po to, kai tai padarė ir TSRS. Tais pačiais metais užmegzti diplomatiniai santykiai. 1992 m. sausio 30 d. pasirašytas Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Kinijos Liaudies Respublikos Vyriausybės susitarimas dėl ekonominio-prekybinio bendradarbiavimo. Tais pačiais metais Vilniuje atidaryta Kinijos ambasada, o Lietuva ambasadą Pekine atidarė 1995 m.
2000 m. rugsėjo 5 d. Lietuvoje lankėsi tuometinis Kinijos parlamento pirmininkas ir buvęs šalies premjeras Li Peng. Vizitas buvo planuotas dviem dienoms, bet užtruko tik dvi su puse valandos ir įvyko svečiui bei lydinčiai delegacijai nepaliekant Vilniaus oro uosto pastato. Vizito sutrumpinimo priežastimi buvo įvardytas tuo metu Seime vykęs renginys, skirtas komunizmo nusikaltimams įvertinti. Su Li Peng oro uoste susitiko tuometinis Seimo pirmininkas Vytautas Landsbergis. Lauke tuo metu buvo surengtas Tibeto nepriklausomybės rėmėjų piketas.
2002 m. birželio 16-17 d. Lietuvoje lankėsi Kinijos prezidentas Dziang Dzeminas. 2012 m. kovo 27–30 dienomis Kinijoje su oficialiu vizitu viešėjo krašto apsaugos ministrė Rasa Juknevičienė, susitiko su Kinijos gynybos ministru Guanglie Liang ir pasirašė dvišalį susitarimą dėl bendradarbiavimo gynybos srityje. Tų pačių metų liepos 9–10 d. įvyko atsakomasis vizitas – Lietuvoje lankėsi Kinijos centrinio karinio komiteto vicepirmininkas Xu Caihou, delegaciją priėmė ministras pirmininkas Andrius Kubilius, Seimo pirmininkė Irena Degutienė.
2015 m. birželio mėn. prezidentė Dalia Grybauskaitė susitiko su į Lietuvą atvykusiu Kinijos vicepremjeru Žangu Gaoliu. 2016 m. kovo mėn. Kinijoje vykstančiame Azijos verslo ir politikos forume lankėsi tuometis ministras pirmininkas Algirdas Butkevičius, kur susitiko su šios šalies premjeru Li Kečiangu. Tų pačių metų rugsėjį, pažymint santykių 25-metį, Kinijos paštas išleido kartu su Lietuvos ambasada Kinijoje parengtą proginį voką. 2017 m. balandžio mėn. Lietuvoje viešėjo Kinijos parlamento pirmininkas Zhang Dejiang, susitiko prezidente Dalia Grybauskaite, premjeru Sauliu Skverneliu, Seimo pirmininku Viktoru Pranckiečiu. 2018 m. lapkričio mėn. lankydamasi Kinijos importo parodoje Šanchajuje, su Kinijos prezidentu Si Dzinpingu susitiko prezidentė Dalia Grybauskaitė.
Tibeto problema ir Lietuvos santykiai su Tibeto vyriausybe tremtyje
Nors Lietuva oficialiai palaiko vienos Kinijos politiką, neoficialiu lygmeniu palaikomi draugiški santykiai su Tibeto vyriausybe tremtyje. Tuometis Tibeto dvasinis ir politinis vadovas Dalai Lama XIV buvo pirmasis valstybės lyderis, pasveikinęs Lietuvą su nepriklausomybe – dar 1990 m. balandžio 4 d. buvo gauta telegrama (palyginimui pirmosios Lietuvą pripažinusios Moldavijos TSR tai padarė 1990 m. gegužės 31 d., Islandija – 1991 m. vasario 11 d.), o 1991 m. apsilankė Lietuvoje, kur susitiko su šalies vadovu prof. Vytautu Landsbergiu ir katalikų bažnyčios hierarchais. Iš viso Lietuvoje Dalai Lama yra lankęsis keturis kartus, jo atvykimas paskatina pasipiktinimus iš Kinijos pusės.
Dalai Lamos vizitai Lietuvoje:
Tibeto garbei Lietuvoje du skverai pavadinti Tibeto vardais – Užupyje Vilniuje ir centrinėje Kauno dalyje. Užupyje konstitucijų alėjoje yra ir į tibetiečių kalbą išversta Užupio respublikos konstitucija.
Tibeto egzilinę vyriausybę Lietuvoje atstovauja Čionpelis Ceringas, Tibeto vyriausybės tremtyje atstovas Šiaurės Europai, Baltijos šalims ir Lenkijai. Nors vis silpnėjanti, Seime veikia Laikinoji Solidarumo su tibetiečiais grupė, vadovaujama TS-LKD nario Andriaus Navicko, sudaryta iš 5 narių.
Politiniai ryšiai
Seime nuo 1998 m. veikia Tarpparlamentinių ryšių su Kinijos Liaudies Respublika grupė. Jos vadovai: Algirdas Butkevičius (nuo 2020 m.), Kęstutis Glaveckas (2008–2020 m.), Česlovas Juršėnas (1998–2008 m.).
Tarp Vilniaus ir Guangdžou bei tarp Kauno ir Siameno yra pasirašyta miestų partnerystė.
Aukščiausio lygio susitikimai
thumb|225px|Kinijos prezidento [[Dziang Dzeminas|Dziang Dzeminio vizitas Lietuvoje 2002 m.]]
Lietuvos prezidentai Kinijoje viešėjo tris kartus:
Kinijos prezidentai Lietuvoje lankėsi vieną kartą:
Visuomeniniai ryšiai
Vilniaus universitete veikia Konfucijaus institutas. Kinų kalbos galima mokytis Vilniaus Universitete ir VDU, taip pat VGTU inžinerijos licėjuje.
Ekonominiai ryšiai
Lietuvos prekyba su Kinija (mln. Eur):
Turizmas
Turistų iš Kinijos skaičius Lietuvoje sparčiai augo iki 2020 m., jie buvo vieni iš daugiausiai išleidžiančių buvimo šalyje metu. Pradedant 2020 m., atvykstamasis turizmas buvo stipriai paveiktas COVID-19 pandemijos ir sumažėjo dešimtimis kartų.
Į Lietuvą atvykstančių kinų turistų skaičius:
Pasiuntinių ir ambasadorių sąrašas
thumb|275px|Kinijos ambasada Vilniuje, Algirdo g. 36 Lietuvos Kinijoje:
Kinijos Lietuvoje:
Rorarijai
Rorarijai – Romos legiono kareiviai, kurie sudarydavo galines rikiuotės linijas arba rezervą senovinėje Romos armijoje iki Marijaus laikų. Juos panaudodavo kartu su triarijais paskutinėse kautynių stadijose, kadangi jie minimi kaip išrikiuojami pagrindinės kovinės rikiuotės užnugaryje.
Pagal savo vaidmenį rorarijai buvo artimi akcensams, jais kautynių metu užpildydavo kritusių kareivių vietas rikiuotėje. Galbūt jie būdavo naudojami ir kaip skirmišeriai, tokie kaip vėlesnieji velitai. Manoma, kad rorarijai nebuvo eilės dalis kaip kad buvo triarijai, principai ir hastatai.
Pensijų anuitetas
Pensijų anuitetas – dalyviui iki gyvos galvos mokama periodinė pensinė išmoka, kurios visa išmokėjimo rizika tenka išmokų mokėtojui – gyvybės draudimo įmonei. Pensijų anuitetas yra mokamas pensijų anuiteto sutarties, sudarytos su gyvybės draudimo įmone, vykdančia pensijų anuitetų veiklą, ir apmokėtos vienkartine įmoka iš pensijų fondo dalyvio vardu pensijų fonde sukaupto pensijų turto, pagrindu.
Rubikių apylinkė (Anykščiai)
Rubikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurės rytuose.
Albatros L 73
Konstrukcija
Lėktuvas buvo pritaikytas naktiniams skrydžiams, atviroje pilotų kabinoje buvo įrengtas suporuotas valdymas. Keleivių salone buvo įrengtos 8 vietos, jas buvo galima transformuoti į keturias miegamas vietas. Fiksuotą orlaivio važiuoklę sudarė du plačiai išdėstyti pagrindiniai ratai ir uodegos šliaužiklis.
1973 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1973 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 40-asis Lietuvos vyrų ir 26-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Albatros L 73
Eksploatacija
miniatiūra|Albatros L 73 salonas. 1927 m. NACA Aircraft Circular No.16 1926 m. ką tik įsikūrusi aviakompanija „Deutsche Luft Hansa“ (DLH) užsakė du L.73a, kurie buvo pristatyti iki 1927 m. Orlaiviai buvo įregistruoti numeriais D-960 ir D-961 bei atitinkamai gavo pavadinimus „Preusen“ ir „Brandenburg“.
Įmonių restruktūrizavimas
Įmonių restruktūrizavimas – laikinų finansinių sunkumų turinčios, arba jų artimiausiu metu galinčios turėti įmonės pertvarkymo būdas, procesas. Tikslas – atkurti įmonės mokumą ir išvengti jos bankroto. Vienas iš svarbiausių restruktūrizuojamos įmonės požymių yra tai, kad proceso metu įmonei yra suteikiama laikina apsauga nuo jos kreditorių. Tokiai įmonei negalima areštuoti turto, iškelti bankroto bylos, yra sustabdomas netesybų ir palūkanų skaičiavimas. Restruktūrizavimo procesas netaikomas bankams, kredito unijoms, kitoms kredito įstaigoms, draudimo įmonėms, investicinėms bendrovėms, fondams ir vertybinių popierių viešosios apyvartos tarpininkais.
Albatros L 73
Eksploatacija
Netrukus jie buvo modernizuoti: originaliūs BMW IV varikliai buvo pakeisti galingesniais 228 kW galios Junkers L-5 su metaliniais propeleriais. Modifikuotos mašinos buvo žymimos L.73b. 1928 m. abu lėktuvai buvo dar kartą modernizuoti sumontavus 265 kW galios BMW Va variklius ir pradėti žymeti indeksu L.73c. 1930 m. DLH užsakė dar du L 73c (gamykliniai Nr. 10118 ir 10119).
Įmonių restruktūrizavimas
Lietuva
Įmonių restruktūrizavimą Lietuvoje reglamentuoja LR įmonių restruktūrizavimo įstatymas
Rubikių apylinkė (Anykščiai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Anykščių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Anykščių rajonui. 1954 m. prijungta Puodžių apylinkė, 1971 m. – dalis Trumbatiškio apylinkės. 1973 m. kovo 28 d. Rubikių apylinkė prijungta prie Anykščių apylinkės ir Debeikių apylinkės.
1973 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Vyrų čempionato eiga
40-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Klaipėdoje, 1973 m. rugsėjo 4 – rugsėjo 26 d.
Albatros L 73
Eksploatacija
Kai kuriuose šaltiniuose teigiama, kad 1928 m. spalį „Albatros“ Berlyno avicijos parodoje pristatė 309 kW galios radialiniais varikliais „Gnome Rhône Jupiter VI“ varomą versiją „L.73d“ su modifikuotais uodegos paviršiais, tačiau duomenų apie jų užsakymus nėra.
„Deutsche Luft Hansa“ savo mašinas daugiausiai naudojo naktiniams maršrutams iš Berlyno per Liubeką ir Kopenhagą į Malmę bei per Gleivicą ir Brno į Vieną.
Vienas iš jų (D-961, „Brandenburg“) 1928 m. gegužės 28 d. sudužo netoli Babenkiulio (vok. Babekuhl) miestelio (Prignico apskiritis, Brandenburgas). miniatiūra|Albatros L 73.1927 m. NACA Aircraft Circular No.16 Paskutinis L.73 (Nr. D 960) buvo nurašytas 1933 m.
Operatoriai
miniatiūra| Albatros L 73 3 brėžinys. 1927 m. NACA Aircraft Circular No.16
1973 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Vyrų čempionato eiga
Čempionate žaidė 15 dalyvių: penki vilniečiai, penki kauniečiai, keturi klaipėdiečiai ir po vieną žaidėją iš Šiaulių bei Biržų. Iš praėjusių metų čempionato prizininkų dalyvavo tik A. Butnorius.
Čempionatas startavo
Nors į čempionatą neatvyko visa eilė geriausių Lietuvos šachmatininkų, kvalifikacinė sudėtis buvo gana pajėgi: dalyvavo meistrų, devyni kandidatai į meistrus ir trys pirmaatskirininkiai. Pirmajame rate A. Butnorius įveikė E. Blaževičių, J. Čiukajevas – J. Krimerį, H. Žemaitis – J. Budriką. Patyrė pralaimėjimq klaipėdietis R. Barstatis, neradęs tinkamų vaistų prieš išradingą kauniečio R. Žitkaus puolimą. Lygiosios buvo užfiksuotos vilniečių P. Rubino ir L. Dobrovolskio partijoje. Kiti susitikimai buvo atidėti.
Likus dviem ratams
Daugiausia galimybių tapti Lietuvos čempionu turėjo A. Butnorius, nors paskutiniuose ratuose jo laukė pajėgūs varžovai: klaipėdiečiai B. Rumiancevas ir R. Barstatis. Lengvesnis E. Čiukajevo finišas, kurio varžovai paskutiniuose ratuose buvo mažiau patyrę. Dar nepasitraukęs iš kovos dėl čempiono titulo, buvo ir klaipėdietis R. Barstatis.
Pasibaigus paskutiniam ratui
Visą turnyrą pirmavęs, meistras iš Kauno, A. Butnorius paskutiniuose ratuose sužaidė porą partijų lygiomis, ir jį pasivijo kitas kaunietis, meistras J. Čiukajevas. Čempionato galutiniam rezultatui svarbios partijos buvo: A. Butnorius – R. Barstatis, J. Bytautas – J. Čiukajevas ir R. Žitkus B. Rumiancevas. Greičiausiai pasibaigė pastaroji partija – varžovai nebuvo nusiteikę rizikuoti ir pasirašė taikos sutartį. Šiaulietis J. Bytautas, žaisdamas baltaisiais, nepasipriešino agresyviam kauniečio J. Čiukajevo puolimui ir buvo priverstas pasiduoti. J. Čiukajevas surinko 12 taškų iš 15 galimų ir laukė A. Butnoriaus – R. Barstačio partijos pabaigos. Klaipėdiečio laimėjimo atveju, arba jeigu partija pasibaigtų lygiomis, jis galėtų tapti Lietuvos čempionu. Tačiau šiems lūkesčiams nebuvo lemta išsipildyti: R. Barstatis – pralaimėjo. Tad du meistrai iš Kauno – Algimantas Butnorius ir Jegoras Čiukajevas – surinko po 12 taškų. Nors A. Butnoriaus papildomi rodikliai buvo aukštesni, pagal čempionato nuostatus, tarp jų, po dviejų savaičių Vilniuje turėjo į vykti papildomas mačas tačiau papildomas mačas neįvyko. Čempionu buvo paskelbtas A. Butnorius. Nepaaiškėjo ir trečios vietos savininkas. Ričardui Žitkui ir Reinhardui Barstačiui, surinkus po 10 taškų, trečiojo prizininko likimą turėjo spręsti respublikinis kūno kultūros ir sporto komitetas. Dėl geresnių papildomų rodiklių trečioji vieta buvo paskirta Ričardui Žitkui. Penktuoju finišavo vilnietis Henrikas Žemaitis, surinkęs 9,5 taško. Varžybų pabaigoje pasitempė klaipėdietis Borisas Rumiancevas, kuris kartu su, puikiai visą turnyrą žaidusiu, pirmaatskyrininkiu iš Biržų, Emiliu Šlekiu pasidalijo 6-7 vietomis (po 8,5 tšk.). Pastarasis, be to, įvykdė kandidato į meistrus normatyvą.
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
26-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1973 m. rugsėjo 3 – rugsėjo 19 d.
Jame dalyvavo 9 šachmatininkės: šešios vilnietės, ir po vieną žaidėją iš Kauno, Šiaulių ir Plungės. Iš 1972 m. Lietuvos moterų čempionato prizininkių nedalyvavo G. Miknevičiūtė.
Po penkių ratų
Moterų šachmatų čempionate, sužaidus 5 ratus pirmavo V. Kaušilaitė (Vilnius), surinkusi 3,5 taško iš 4 galimų (1 partija atidėta), antra – trečia vietomis dalijosi vilnietė L. Benensonaitė ir šiaulietė B. Buršteinaitė. Jų sąskaitose po 3 taškus iš 4 galimų ir po vieną atidėtą partiją.
Galutiniai rezultatai
Dėl prizinių vietų kova buvo atkakli. Nugalėjo vilnietė L. Benensonaitė (6,5 tšk. iš 8). Dvi žaidėjos surinko po 6 taškus, joms atiteko: antroji vieta – S. Survilaitei, o trečioji – praėjusių metų čempionei V. Kaušilaitei. Ketvirta liko Marija Kartanaitė (4 tšk.).
Nuorodos
1973 m. Lietuvos šachmatų čempionato dalyviai Klaipėdoje
Iberų kalba
Iberų kalbos paminklų randama pagal visą Ispanijos Viduržemio jūros pakrantę iki pat Hero upės Prancūzijoje. Rašto paminklai datuojami maždaug tarp V ir I a. pr. m. e., užrašyti keletu iberų rašto atmainų. Šis raštas priklauso platesnei senovės ispanų pusiau skiemeninių raštų grupei, greičiausiai kilusiai iš finikiečių rašto. Taip pat yra įrašų graikų jonėnų rašto atmaina. Dauguma iberiškų užrašų labai lakoniški – įrašai ant monetų, savininką nurodantys įrašai ant keramikos ir pan. Ilgiausias žinomas įrašas – daugiau nei 600 ženklų švininė lentelė iš Jatovos (Valensijos regionas).
thumb|250px|Švininė lentelė iš Kastelet de Bernabės (Valensijos reg.) su įrašu iberų kalba
Dėl skurdžių šaltinių apie iberų kalbą žinoma mažai, beveik visa informacija yra hipotezių lygmenyje. Iberų kalbos sąsajos su kitomis kalbomis nenustatytos, nors randama panašumų su baskų kalba: lyginamos iberų priesagos -sken / -ken su baskų daugiskaitos galūne -k ir kilmininko galūne -en, atkreiptas dėmesys į panašumą tarp iberų ili („miestas, gyvenvietė“?) ir baskų hiri („miestas“), iberų śalir („pinigai, vertė“?) ir baskų sari („vertė, atlygis, alga“). Taip pat daug panašumų įžvelgta tarp iberiškų ir baskiškų skaitvardžių. Nors dalis kalbininkų linksta iberų ir baskų kalbas jungti į hipotetinę vaskonų kalbų šeimą, kiti mano, kad panašumai gali būti nulemti bendrų kalbų sąjungos bruožų.
Tik keletas iberiškų žodžių yra daugmaž aiškios reikšmės – aŕe take („štai jis čia“, iš dvikalbio lotyniško/iberiško užrašo), eban ir ebanen („rūpinosi, vykdė“), iltiŕ ir iltun („miestas, gyvenvietė“), ekiar („darė, atliko“), seltar ir siltar („kapas“), śalir („pinigai, vertė, moneta“). Manoma, kad iberų kalba paliko ryškų kalbinį posluoksnį ispanų kalboje: kaip galimi iberiški žodžiai išskiriami ardilla („voverė“), arroyo („upelis“), balsa („tvenkinys, kūdra“), calabaza („moliūgas“) < galápago („vėžlys“), cama („lova“), gusano („kirminas“), perro („šuo“), urraca („šarka“) ir kt.
Iberų kalba apie I–II a. buvo išstumta lotynų kalbos tarmių, nors vietomis dar galėjo gyvuoti iki vizigotų laikmečio.
Sankuru (provincija)
Sankuru  – provincija Kongo Demokratinės Respublikos vidurinėje dalyje. Administracinis centras – Lusambas.
Teritorija yra Kongo baseine. Per provinciją teka Sankuru (Lubilašas) su intakais Lubiu, Lubefu, taip pat Lomamis, Lukenijė, Lomela. Yra Sankuru gamtos rezervatas, dalis Salongos nacionalinio parko.
Iki 2005 metų Konstitucinės reformos dabartinė Sankuru provincija buvo Rytų Kasajaus provincijos dalimi, bet 2015 m. iš buvusio Sankuru rajono sukurta nauja provincija.
Administracinis suskirstymas
Provincija skirstoma į 6 teritorijas:
Puokės apylinkė
Puokės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurės vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Barstyčių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Barstyčių apylinkės.
ProLogis
Prologis – pirmaujanti pasaulyje komercinio nekilnojamojo turto valdytoja. Šios bendrovės nekilnojamojo turto fondas buvo įsteigtas 1991 m., o jo valdomo turto vertė dabar siekia $44 mlrd. USD. Šiuo metu jos valdomą portfelį sudaro daugiau nei 55 mln. m². ploto objektai. Bendrovė nuomuoja 3 500 komercinies paskirties nekilnojamojo turto objektus įvairioms pramonės, mažmeninės prekybos ir logistikos įmonėms 22 šalyse. ProLogis valdomas nekilnojamasis turtas aprėpia Šiaurės ir Pietų Amerikos, Europos bei Azijos rinkas.
Dvikamienė Zyplių miško pušis
Medžio būklė
2023 m. duomenimis, kirtavietėje stūksojo dvikamienis pušies stuobrys, šalia jo gulėjo nulūžęs kamieno sausuolis, išgriovęs apsauginę lentų tvorelę. Drevėtą džiūvantį medį atviroje vietoje apie 2020 m. nugriovė stiprus vėjas.
Pirmą kartą dvikamienė pušis buvo paskelbta saugoma Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1960 m. Medis buvo 22,7 m aukščio. Palyginti aukštai, 4,5 m aukštyje dvigubas kamienas buvo suaugęs į vieną (tikėtina – skiepinta). Kamienų apimtys – 1,30 ir 1,18 m. 2014 m. duomenimis, dvikamienę pušį supo brandus miškas.
Agidelis
2010 m. 53,6 % miesto gyventojų buvo totoriai, 22,2 % – baškirai, 16,2 % – rusai, 4,3 % – mariai, 1,5 % – udmurtai.
Istorija
Agidelis įkurtas 1980 m. kaip Baškirijos atominės elektrinės statytojų miestas. Miesto statusas suteiktas 1991 m.
Sankt Johan prie Pongau
Sankt Johan prie Pongau  – miestelis Zalcburgo žemėje, Austrijoje. Sankt Johan prie Pongau apskrities administracinis centras. 10 945 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Įsikūręs Zalcacho upės slėnyje, Rytinių Alpių papėdėje. Populiari vieta žygiams vasarą bei kalnų slidinėjimui žiemą. Į pietus nuo miestelio yra Lichtenšteino tarpeklis.
Vietovėje žmonių gyventa nuo bronzos amžiaus. Pirmą kartą paminėtas 1074 m.
Pankliškių miškai
Pankliškių miškai – miškų masyvas Lietuvoje, Šakių rajone, 8 km į šiaurę nuo Šakių. Priklauso Šakių miškų urėdijos Gelgaudiškio ir Plokščių girininkijoms. Apima 33,1 km² plotą. Masyvą sudaro Pankliškių, Juodgirio, Draustinės miško, Didžiosios girios miškai.
Paviršius lygus, kai kur supelkėjęs. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję, velėniniai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priemoliai ir moliai. Dalis miškų nusausinta. Šiaurine dalimi teka Šešupės intakas Jotija (su Bartupiniu), pietuose prasideda Jotijos intako Orijos intakai (Vikšrupis, Gėdupelis).
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 23 % medynų, pusamžiai medžiai 39 %, pribręstantys 21 %, brandūs 17 %.
Pankliškių miškuose ir šalia jų įsikūrę kaimai: Pajotijys, Jotyškiai I, Stanaičiai, Šilerava, Būdelė, Pamiškiai, Ropiena, Bunikėliai, Naujokaičiai, Bundzai, Švarpliai, Vargšai, Zajošiai.
Hermopolis
Hermopolis (Hermopolis Magna, dabar El Ašmuneinas) – senovės Egipto miestas, 15-ojo Aukštutinio Egipto nomo centras, vakariniame Nilo krante.
Anksčiausias miesto pavadinimas buvo Chemenu (arba Chmnu, „Aštuonių miestas“, turimi omeny aštuoni pirmapradžiai Hermopolio religinės pasaulėžiūros dievai). Kitas pavadinimas buvo Venu („Kiškių miestas“, tikriausiai pagal 15-ojo nomo emblemoje pavaizduotą kiškį). Miesto globėju buvo dievas Totas, kurį graikai tapatino su Hermiu, todėl miestą vadino Hermopoliu. Koptiškas miesto pavadinimas buvo Šmun, iš kurio kilo dabartinis arabiškas El Ašmuneinas.
Nuo 1673 m. miestas minėtas europiečių keliautojų. Jo planas ir aprašymas pateiktas iš 1798−1799 m. Napoleono ekspedicijos į Egiptą leidinyje „Egipto aprašymas“. Tuo metu dar stovėjusi Toto šventyklos kolonų salė buvo sunaikinta apie 1825 metus. Miestas bendrai buvo stipriai apnaikintas ir apleistas islamizavus Egiptą (apie VII−VIII a.). Jame išliko šventyklų pėdsakai iš Viduriniosios ir Naujosios karalysčių laikų, tarp jų Ramzio II (apie 1279−1213 m. pr. m. e.) pilonas, kuriam statyti panaudoti akmenys iš Echnatono sostinės Amarnos, kuri buvo vos kelis kilometrus piečiau kitame Nilo upės krante. Išliko nemenki likučiai koptų bazilikos, kuri savo ruožtu buvo pastatyta iš Ptolemėjų laikų šventyklos liekanų grynai graikišku stiliumi. Greta yra Tuna el Gebel kapinės, kuriose išliko dvi uoloje iškirstos Echnatono riboženklinės stelos, Toto žynio Petrosirio (apie 300 m. pr. m. e.) kapas, Toto šventykla ir laidojimo katakombos nuo 27-os dinastijos iki romėnų laikų (nuo 525 m. pr. m. e. iki 395 m.).
Senovės Egipto laikais miestas buvo svarbus religinis ir administracinis centras. Jis anksčiausiai paminėtas 4-osios dinastijos (apie 2600−2500 m. pr. m. e.) laikų įrašuose. Tikėtina, kad apgyvendintas dar anksčiau. Hermopolio nomarchas, kuris dažnai kartu buvo ir Toto aukščiausiasis žynys, kontroliavo rytuose esančias svarbaus mineralo kalcito (alebastro), kurio dirbiniai plačiai naudoti faraonų kapuose, kasyklas. Miesto apylinkių Nilos slėnis buvo ypač derlingas. Naujosios karalystės metu Toto šventykla nuolat buvo plečiama ir perstatoma, įskaitant pilonus, kuriuos pastatė Horemhebas ir Ramzis II. Miestas su Nilo upe buvo sujungtas kanalu, į vakarus ėjo kelias, vedantis Baharijos oazės link. Trečiuoju tarpuvaldžiu nusilpus centrinei valdžiai Hermopolio karinės įgulos vadas Namlotas pasiskelbė faraonu ir pradėjo vietinę karalių dinastiją. Hermopolį užkariavę kušitai paliko vietinį karalių ir savarankišką miesto dinastiją vėliau panaikino Psamtikas I. Toto šventyklos centrinė dalis atnaujinta Nektanebo I ir Nektanebo II laikais. Romėnų laikais miestas neprarado savo reikšmės. Šalia Toto šventyklos rastos Domiciano valdymo metu statytos šventyklos liekanos.
XX a. pr. vokiečių ir italų tyrinėtojai vietovėje rado graikiškų papirusų, atkasė romėnų laikotarpio namų. 1929−1939 m. pagrindinę miesto kalvą kasinėjo vokiečių misija, vadovaujama Günther Roeder, kuri atkasė pagrindinius statinius: Toto šventyklos ir koptų bazilikos liekanas. 1980−1990 m. vietovėje kasinėjo britai, kurie rado Pirmojo tarpuvaldžio kapines, namų iš Trečiojo tarpuvaldžio. Koptų bazilika buvo restauruota.
Happier Than Ever
Happier Than Ever – antrasis amerikiečių atlikėjos Billie Eilish studijinis albumas, išleistas 2021 m. liepos 30 d. Albumą atlikėją parašė kartu su savo broliu Finneas O'Connell, kuris taip pat jį prodiusavo ir grojo visais instrumentais. Anot atlikėjos, didžiausias albumo įkvėpimas – savianalizė per COVID-19 pandemiją. Albumui pristatyti septyni singlai: „My Future“, „Therefore I Am“, „Your Power“, „Lost Cause“, „NDA“, „Happier Than Ever“ ir „Male Fantasy“, pirmieji trys pasiekė „Billboard Hot 100“ reitingo dešimtuką.
Albumas susilaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir buvo komceriškai sėkmingas visame pasaulyje. JAV per pirmąją savaitę parduota 238 tūkstančiai kopijų ir albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas antruoju atlikėjos įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Šioje vietoje albumas išbuvo tris savaites. „Happier Than Ever“ debiutavo daugelio šalių reitingų dešimtukuose, tarp jų – ir pirmosios vietos Jungtinėje Karalystėje ir Lietuvoje.
2022 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas metų albumo ir geriausio vokalinio pop albumo kategorijose o daina „Happier Than Ever“ – metų dainos, metų įrašo, geriauseio solinio pop atlikimo ir geriausio muzikinio klipo kategorijose.
Skitų kalba
Skitų kalba – senovės iranėnų kalba ar kalbų grupė, vartota Eurazijos stepėse gyvenusių skitų. Kalba priklausė rytų iranėnų šakai, iš kurios išsirutuliojo dabartinės osetinų ir pamyriečių kalbos. Skitų tarmės buvo vartojamos plačioje Eurazijos stepių erdvėje nuo Vyslos ir Dunojaus vidurupio vakaruose iki Tarimo baseino rytuose. Atskiros skitų kiltys – sarmatai, sakai, masagetai, alanai, kimerai ir kt. galėjo turėti savitas kalbas arba tarmes.
Skitų kalba tiesiogiai iš esmės nepaliudyta. Kai kurie skitų areale rasti nežinomi įrašai bandomi skaityti kaip skitiški (pvz., nežinomo rašto Isyko įrašas iš Kazachstano arba hetitų hieroglifų įrašas iš Sakezo Irane). Žinoma keletas istoriniuose šaltiniuose minimų skitiškų asmenvardžių (pvz., skitų karalius *Pṛθ-tavā), dievavardžių (Tabiti (<tap- „kaisti“), pasak Herodoto, yra Hestija, Papaios (<pat- „ganyti, saugoti“) = Dzeusas, Api (<āp- „vanduo, upė“) = Gėja, Goitosyros ar Oitosyros (plg. „gyvūnas“ + sūra- „turtingas“ = Apolonas, Argimpasa ar Artimpasa (plg. av. āθra- „ugnis“) = Afroditė Uranija, Thagimasadas = Poseidonas). Taip pat Herodotas bei Plinijus Vyresnysis pateikia kelias skitiškas etimologijas. Dabartinių kalbininkų skitiškais laikomi didžiųjų Rytų Europos upių pavadinimai (Dunojus, Donas, Dniepras, Dniestras < *dānu „upė, vanduo“, sen. Volgos pavadinimas Rā < „drėgmė“), galimai – Obės pavadinimas (<āp- „vanduo, upė“).
Skitų kalba skiriama į dvi pagrindines šakas: Skitų kalbai turėjo būti artimos Vidurinėje Azijoje vartotos sogdų ir chorezmiečių kalbos.
Disociacinis tapatybės sutrikimas
Disociacinis tapatybės sutrikimas (anksčiau daugybinio tipo asmenybės sutrikimas) – traumos sukeltas disociacinis sutrikimas, kuriam išsivysčius ima reikštis keletas asmenybių. T. y. prieštaringai vertinamas sutrikimas. Nesutariama ar tai tik viena iš potrauminio streso sutrikimo diagnozių ar viena skaudžiausių jo formų.
Pampuškos
miniatiūra|220px|right|Pampuškos
Pampuška ( 'spurgų rūšis', nuo 'sklindis',  'blynas, sklindis', kur Pfanne 'keptuvė', Kuchen 'pyragas') – nedidelė, pikantiška arba saldi, miltinė apvali bandelė, populiari ukrainiečių virtuvėje. miniatiūra|220px|left|Prie barščių miniatiūra|220px|right|Su uogienės įdaru
Šiuolaikinėje Ukrainoje pampuškos gaminamos iš mielių tešlos (su kiaušiniais, sviestu, pienu). Puriai tešlai padaryti naudojami rugių, kviečių, grikių arba mišrūs kviečių-grikių miltai. Tešla nekietai suminkoma, jai leidžiama pakilti du kartus. Padalijus tešlą į graikiško riešuto dydžio bandeles, jos suvilgomos lydytu sviestu, leidžiama dar šiek tiek pakilti ir tada 20–30 min. verdamos garuose ir baigiamos kepti orkaitėje iki lengvo parudavimo. Patiekiamos karštos prie barščių, su keptų svogūnų ar česnakų padažu. Saldžioms pampuškoms paruošti dedamas saldus įdaras iš uogų džemo, aguonų, pati bandelė apibarstoma cukraus pudra.
Lvove nuo 2008 m. rengiami kalėdiniai pampuškų festivaliai.
Istorija
Pampuškos buvo žinomos Rusijoje kaip Odesos miesčioniškos virtuvės patiekalas, patekęs į restoranus. Pasak kulinarijos istoriko Viljamo Pochliobkino, jų pradininkai buvo vokiečių kolonistai Ukrainoje. Bandelės buvo iš dalies paplitusios XIX a. antroje pusėje ir pietų bei pietryčių Ukrainos miestų gyventojų virtuvėje, vėliau įgijusios „liaudies“ patiekalo statusą. Odesos regione taip vadintos mielinės tešlos bandelės.
Lietuvoje
Lietuvos gyventojų vartojama pampuška yra iš miltų arba iš miltų ir virtų bulvių kepta bandelė, paplotėlis, valgomas pasidažant taukuose. Be to, dėl pačios bandelės formos, šiuo žodžiu gali būti pavadinama stora, putli mergina. Gi de Mopasano garsi novelė „Boule de Suif“ (1880) lietuviškai išleista pavadinimu „Pampuška“.
Vidurinis Kasajus
Vidurinis Kasajus  – provincija Kongo Demokratinės Respublikos vidurinio pietinėje dalyje, ribojasi su Angola. Administracinis centras – Kananga.
Teritorija yra Kongo baseine. Per provinciją teka Lulua (su Luelu, Lumbelu, Čibungu, Moju), Kasajus (su Lveta, Kapelekese), Lukula, Lvekešis.
Iki 2005 metų Konstitucinės reformos dabartinė Vidurinio Kasajaus provincija buvo Vakarų Kasajaus provincijos dalimi, bet 2015 m. iš buvusio Lulua rajono sukurta nauja provincija.
Administracinis suskirstymas
Provincija skirstoma į 6 teritorijas:
Darbo užmokesčio mokesčiai
Darbo užmokesčio mokesčiai – darbdaviams ir darbuotojams taikomi mokesčiai, kurie dažniausiai apskaičiuojami kaip procentas nuo darbuotojų atlyginimų.
Darbo užmokesčio mokesčiai paprasti skirstomi į dvi kategorijas: atskaitymai iš darbuotojų darbo užmokesčio ir darbdavio mokami mokesčiai nuo darbuotojų darbo užmokesčio. Pirmojo tipo mokesčiai, kuriuos darbdaviai privalo išskaičiuoti iš darbo užmokesčio, dar žinomi kaip apmokestinimas prie pajamų šaltinio arba (angl. en:Withholding tax) ir einamojo finansavimo sistema (angl. en:Pay-as-you-earn tax, PAYE, pay-as-you-go tax, PAYG), dažnai apima išankstines pajamų mokesčio, socialinio ir kitų rūšių draudimo (pvz., nedarbo ar neįgalumo) įmokas. Antrojo tipo mokesčiai mokami iš darbdavio fondo ir yra tiesiogiai susiję su darbuotojų įdarbinimu. Mokestis gali būti fiksuotas arba proporcingas darbuotojo užmokesčiui. Darbdavio mokamas mokestis paprastai padengia darbdavio įmokas į socialinio draudimo, medicinos draudimo ir kitų rūšių draudimo fondus. Kartais teigiama, jog darbo užmokesčio mokesčio ekonominė našta beveik išimtinai gula ant darbuotojų pečių nepriklausomai nuo to ar mokesčiai atskaitomi iš darbdavio, ar iš darbuotojo, nes pastarieji sumoka savo darbo užmokesčio mokesčio dalį gaudami mažesnį atlyginimą nei gautų įprastai. Kadangi darbo užmokesčio mokesčiai atskaitomi vien tik iš atlyginimo, o ne finansinių ar fizinių investicijų grąžos, tikėtina, jog darbo užmokesčio mokesčiai lemia nepakankamą investavimą į žmogiškąjį kapitalą, pvz., aukštąjį išsilavinimą.
Panini (sumuštinis)
thumb|Tipinis Panini sumuštinis su kumpiu, salotomis ir pomidorais. Panini (, reiškia maža duona) – itališkas sumuštinis, gaminamas iš čiabatos ar michetta duonos, su salotų, kumpio, sūrio, pomidorų ar kt. įdarais. Sumuštiniai patiekiami šilti.
Panini nuo įprasto sumuštinio skiriasi tuo, kad panini turi būti suvožtas. Įdarytas ir pagardintas gali būti įvairiais įdarais ir padažais. Originaliam itališkam paniniui reikalingas specialus grilis, kad sumuštinis būtų stipriai suspaustas. Tuomet į duoną susigeria padažas ir ji tampa drėgna, bet traški.
Panini gaminimui duona rekomenduojama su žolelėmis, alyvuogėmis, geriau nevartoti baltos purios ar forminės duonos. Kitose šalyse (ne Italijoje) gaminama iš įvairių duonos rūšių, ne tik čiabatos ar michetta. Duona yra perpjaunama per pusę ir įdaroma delikatesiniu įdaru. Įdarui tinka ant grotelių kepta mėsa, kumpis, saliamio dešra, sūriai (dažnai vartojamas parmidžano sūris), daržovės. Panini skoniui sustiprinti pilami padažai, kurie pagaminti su bazilikais, alyvuogėmis, saulėje džiovintais pomidorais, tinka majonezas, pomidorų ar balzaminis padažai. Daržovės gali būti šviežios, marinuotos, keptos. Sumuštiniai kepami ant grotelių orkaitėje, lauke ant grilio arba suspaudžiamoje sumuštinių keptuvėje.
Istorija
Nors pirmieji paniniai JAV buvo gaminami 1956 m., o receptai Italijoje buvo jau XVI a., šie sumuštiniai tapo populiarūs Milano baruose vadinamuose paninoteche 1970-1980 m.
Liaudies statybos muziejus Olštyneke
270px|thumb|1773 m. statybos malūnas iš Vodzianų kaimo ([[Ostrudos apskritis|Ostrudos apskr.)]] Liaudies statybos muziejus – etnografinis muziejus po atviru dangumi vakarų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Olštyneko mieste. Didžiausias dėmėsys skiriamas liaudiškiems pastatams ir statiniams, o taip pat buitiniams daiktams ir namų ūkiui iš Mozūrijos, Varmijos bei Mažosios Lietuvos. Muziejaus adresas: 11-015 Olsztynek, ul. Leśna 23. Direktorė Eva Vrochna (2021 m. duomenys).