cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Margarita II
Biografija
1972 m. sausio 14 d., mirus Margaritos tėvui karaliui Frederikui IX, jai atiteko Danijos karalienės sostas. Margarita II yra pirmoji Danijos karalienė moteris.
Ulzanos reidas
Ulzanos reidas – 1972 m. JAV sukurtas vesternas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Burt Lancaster.
Turinys
Iš rezervato pabėga 9 apačių genties indėnai, vadovaujami Ulzanos. Jiems iš paskos pasiunčiamas kariuomenės būrys, vadovaujamas jauno leitenanto Garneto. Kartu su jais keliauja ir patyręs pėdsekys Makintošas bei indėnas Ke-Ni-Te, kurį su Ulzana sieja tolimi giminystės ryšiai. Bėgdami indėnai puldinėja pavienes fermas ir brutaliai žudo jose gyvenančius baltuosius, tuo tarpu leitenantas Garnetas bando suprasti indėnų žiaurumo priežastis. Jo neapykanta šiems vis labiau auga, kaip ir nepasitikėjimas Ke-Ni-Te.
Ulzana mėgina įvilioti kareivius į spąstus, tačiau Makintošas įspėja jų kėslus. Kareiviams pavyksta perimti indėnų arklius ir šie, likę pėsti, negali greitai judėti. Susišaudymo metu žūna Ulzanos sūnus ir šio tikslu dabar tampa kerštas Garnetui.
Jankelis Vinickis
Jankelis Vinickis (1904 m. balandžio 15 d. Kėdainiuose – 1981 m. gegužės 21 d. Vilniuje) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas.
Biografija
1923 m. įstojo į LKJS. 1925–1926 m. LKJS Kėdainių miesto komiteto narys, sekretorius. 1927 m. LKP Kėdainių parajonio komiteto narys, sekretorius. 1927–1931 m. ir 1936–1940 m. kalintas. 1931 m. LKP Kauno III parajonio komiteto sekretorius. 1935–1936 m. LKP CK instruktorius. 1935–1949 m. LKP CK narys. 1935 m. baigė Tarptautinę Lenino mokyklą. 1935–1936 m. LKP CK Sekretoriato narys. 1940 m. Liaudies Seimo narys. 1940–1941 m. LKP Vilniaus miesto, 1945–1946 m. Vilniaus apskrities komiteto II sekretorius. 1941–1944 m. dirbo įvairiose TSRS vietose. Nuo 1948 m. dirbo Vilniuje. 1940–1947 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos depututas, Prezidiumo narys. 1955 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK.
Įvertinimas
1967 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
Griganavičius
Griganavičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Batorai
Batorai – XIII–XVII a. vengrų didikų giminė, labiausiai susijusi su Transilvanija.
Griganavičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Griganavičienė (ištekėjusi moteris) ir Griganavičiūtė (mergautinė pavardė).
Batorai
Giminė
Pradininkas riteris Bereckas (XIII a. pab. – XIV a. pr.), iš karaliaus Vladislovo IV gavęs Bathoro dvarą. Jo sūnūs Janosas ir Lukacas pradėjo 2 pagrindines Batorų atšakas. Iš pirmosios kilę Transilvanijos kunigaikščiai. Pirmasis jų:
Griganavičius
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Atėnų AEK (krepšinio klubas)
Atėnų „AEK BC“ (gr: Αθλητική Ένωσις Κωνσταντινουπόλεως) – 1924 m. įkurtas Graikijos krepšinio klubas.
AEK – viena garsiausių Europos komandų, žaidė Eurolygoje, tačiau prasidėję finansiniai sunkumai sugriovė AEK klubą. 2005-2006 m. sezone Graikijos lygoje nepateko į pusfinalį, o kitąmet Graikijos lygoje užėmė tik 9ą vietą, bei iš ULEB taurės komanda pasitraukė jau po pirmojo etapo.
Junokai
Junokai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Panemunėlio gel. stoties.
Proliferacija
Proliferacija (lot. proles – palikuonis + fero – nešu) - tai ląstelių populiacijos augimas dalijimosi būdu. Viena ląstelė („motininė ląstelė“) auga ir dalijasi i dvi „dukterines lasteles“. Proliferacijos sutrikimai gali sukelti ligas, tokias kaip vėžį, leukemiją, proliferacinę vitreoretinopatiją ir t. t.
Kobra (filmas)
Kobra  – 1986 veiksmo filmas, kurį režisavo George P. Cosmatos. Pagrindinius vaidmenis atliko Sylvester Stallone, Reni Santoni ir Brigitte Nielsen. Filmo scenarijų parašė Stallone, pasiremdamas Paula Gosling romanu „Sąžiningas žaidimas“ (Fair Game).
Grigaravičienė
Grigaravičienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Grigaravičaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Grigaravičas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pientki Grenzkai
Pientki Grenzkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 37 namai ir 203 gyventojai, iš kurių 3 gudai.
Mauricijus Prozoras
Mauricijus Prozoras (1801 m. rugsėjo 15 d. Romainiuose, Rusijos imperija - 1886 m. Vilniuje, Rusijos imperija) – 1831 m. sukilimo dalyvis, visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1801 m. rugsėjo 15 d. Romainiuose, paskutiniojo LDK kariuomenės stovyklos viršininko Karolio Prozoro Romainių dvare. Studijuodamas Vilniaus universitete susidraugavo su Adomu Mickevičiumi, kuris ne kartą lankėsi Romainiuose. 1831 m. M. Prozoras subūrė ir vadovavo Kauno apskrities sukilėliams, o 1831 m. balandžio 8 d. su kitų apskričių sukilėliais puolė Kauną. Dviem mėnesiams jį užėmė, tačiau išvaryti rusų kariuomenės nepavyko, pasitraukė į Jonavą. Surinkęs apie 1000 sukilėlių užėmė Karmėlavą. Pralaimėjo mūšį prie Turžėnų, Kėdainiuose gynė tiltą per Nevėžį, šis mūšis vadinamas Kėdainių mūšiu. 1831 m. gegužės 5 d. išgelbėjo sukilėlio K. Zaluskio korpusą, prie Baisogalos sulaikęs caro kariuomenės ulonus. Persikėlęs per Nemuną, traukėsi į Gardiną, bet grįžo į Kėdainius ir susijungė su generolo Antano Gelgaudo vadovaujamais lenkų daliniais. Su raitelių eskadronu kovėsi dėl Kauno.
Pralaimėjęs pasitraukė į Panevėžį ir 1831 m. liepos 5 d. susijungė su generolo H. Dembinskio daliniais. Gavo majoro laipsnį, vadovavo ulonų pulko eskadronui. Nuslopinus sukilimą, išvyko į Prancūziją, kur aktyviai dalyvavo lietuvių ir lenkų emigrantų veikloje. Parašė prisiminimus apie sukilimą Kauno paviete, kuriuos 1833 m. išleido Lietuvos draugijos sekretorius F. Vrotnovskis. Prašė carinės valdžios leidimo grįžti į tėvynę, kuris buvo patenkintas tik 1858 metais. Mirė 1886 m. Vilniuje.
Lenkų klasikas Henrikas Senkevičius istoriniame romane „Tvanas“ M. Prozorą pavaizdavo Andrejaus Kmitos asmenyje. Vytauto Didžiojo karo muziejus parengė iliustruotą leidinuką „Kauno pavieto 1831 m. sukilėlių vadas mjr. grafas Mauricijus Prozoras“ (Vilnius, 2007). 1994 m. nauja Vaišvydavos gatvė pavadinta M. Prozoro vardu.
Vaikų vakarai
miniatiūra|Savaitinio priedo „Vaikų vakarai“ 1937 m. viršelis Vaikų vakarai – dienraščio „Vakarai“ savaitinis priedas vaikams, leistas nuo 1937 m. vasario 11 d. iki 1938 m. gruodžio 29 d. Klaipėdoje.
Istorija
Spausdinti vaikų rašinėliai, piešiniai, eilėraštukai, pasakos, galvosūkiai ir kt. Išėjo 98 numeriai. Redagavo mokytojas J. Dubickas.
John F. Kennedy
Džonas Fidžeraldas Kenedis (, dar žinomas kaip JFK; 1917 m. gegužės 29 d. Bruklaine, Masačusetse – 1963 m. lapkričio 22 d.) – 35-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas nuo 1961 m. iki jo nužudymo 1963 m.
Dž. Kenedis – pirmasis JAV prezidentas katalikas; jauniausias JAV prezidentas, išrinktas į prezidento postą 43 metų amžiaus.
Jaunystė, išsilavinimas
Džonas Ficdžeraldas Kenedis gimė 1917 m. gegužės 29 d. Bruklaino mieste Masačiusetso valstijoje. Dž. F. Kenedis buvo kilęs iš turtingos airių šeimos, kurioje augo devyni vaikai. Jo tėvas Patrikas Džozefas Kenedis buvo žinomas politikas ir diplomatas, artimas prezidento Ruzvelto patarėjas. Iki 10 metų Dž. Kenedis gyveno Bruklaine, lankė Bruklaino viešąją Edward Devotion mokyklą, vėliau – Noble and Greenough žemesniąją mokyklą, po to – privačią Dexter berniukų mokyklą. 1927 m. rugsėjį Kenedžių šeima persikėlė į Riverdeilą, Bronkse, Niujorko mieste. Čia Džonas Kenedis lankė privačią Riverdeilo berniukų mokyklą. Po 2 metų Kenedžiai persikėlė į Bronksvilį Niujorke. Nuo 1929 m. iki 1931 m. Džonas Kenedis buvo skautų antrojo būrio narys. Kenedis buvo pirmasis skautas, tapęs prezidentu.
1930 m. rugsėjo mėn. būdamas 13 m. Kenedis pradėjo mokytis Canterbury katalikų internatinėje berniukų mokykloje Niu Milforde, Konektikuto valstijoje. 1931 m. spalio 2 d. Kenedis pradėjo mokytis Choate privačioje universiteto parengiamojoje internatinėje mokykloje berniukams Volingforde, Konektikuto valstijoje. 1935 m. birželį Kenedis baigė Chaote mokyklą. Tų pačių metų rugsėjį jis su savo tėvais ir seserimi Katlyn keleiviniu garlaiviu nuplaukė į Londoną, kur norėjo vienerius metus studijuoti Londono ekonomikos mokykloje, kaip tai darė jo vyresnysis brolis. Tačiau, nepraėjus net savaitei, Džono mokslai Londono ekonomikos mokykloje nutrūko, nes jam buvo diagnozuota gelta ir jis buvo hospitalizuotas. Po trijų savaičių Kenedis grįžo atgal į JAV. Tų pačių metų spalį jis buvo įtrauktas Prinstono universiteto studentų sąrašą. Šiame universitete jis mokėsi 6 savaites. Vėliau jis dviem mėnesiams (1936 m. sausį, vasarį) buvo paguldytas į Bostono ligoninę, kur buvo tiriamas, ar neserga leukemija.
1936 m. rugsėjį Kenedis sėkmingai įstojo į Harvardo koledžą. 1938 m. liepą JAV ambasadoje Londone Džonas padėjo dirbti tėvui, kurį neseniai JAV prezidentas Ruzveltas paskyrė ambasadoriumi prie St. James Rūmų (D. Britanijos karališkoji rezidencija). 1939 m. vasario-rugsėjo mėnesiais Džonas Kenedis keliavo po Europą, Sovietų Sąjungą, Balkanų šalis ir Artimuosius Rytus, rinkdamas informaciją baigiamajam diplominiam darbui Harvarde. Kenedis grįžo į Londoną 1939 m. rugsėjo 1-ąją dieną, tą pačią dieną, kai Vokietija užpuolė Lenkiją (faktiškai prasidėjus Antrajam pasauliniam karui). 1939 m. rugsėjo 3 d. Kenedis su šeima apsilankė Didžiosios Britanijos bendruomenių rūmuose (parlamente), kur klausėsi kalbų, palaikančių Jungtinės Karalystės karo paskelbimą Vokietijai. Rugsėjo pabaigoje Kenedis transatlantiniu lėktuvu grįžo į JAV.
upright|thumb|left|Leitenantas Kenedis savo patruliniame laive PT-109 1940 m. Kenedis baigė rašyti disertaciją „Taikos palaikymas nuolaidžiaujant Miunchene“ apie britų dalyvavimą Miuncheno susitarime (sąmoksle). Iš pradžių Kenedis norėjo, kad jo disertacija būtų nevieša, tačiau tėvas paragino sūnų išleisti baigiamąjį darbą kaip knygą. 1940 m. birželį Džonas Kenedis baigė Harvardo universitetą su pagyrimu ir gavo tarptautinių santykių mokslinį laipsnį. Jo disertacija (knygos pavidalu) „Kodėl Anglija miegojo“ buvo išleista 1940 m. liepą ir tapo bestseleriu. 1941 m. pradžioje Kenedis padėjo tėvui baigti rašyti memuarus.
Karinė tarnyba
1941 m. pavasarį Džonas Kenedis pasisiūlė savanoriu į JAV armiją, bet jo prašymas buvo atmestas, daugiausiai dėl nugaros problemų. Tų pačių metų rugsėjį dėl didelės jo tėvo įtakos JAV karinis jūrų laivynas patvirtino Kenedžio prašymą. Ensainas (, atitinka armijos leitenantą) Džonas Kenedis tarnavo kanceliarijoje, iš kurios JAV karinio jūrų laivyno sekretoriui buvo pristatomos suvestinės ir pasitarimų informacija. Kenedžiui dirbant šioje tarnyboje, Japonija atakavo Perl Harborą (1941 m. gruodžio 7 d.). Po šios atakos JAV įstojo į Antrąjį pasaulinį karą. Kenedis mokėsi karinių jūrų pajėgų rezervo karininkų mokykloje ir torpedinių katerių eskadros treniruočių centre. Po pratybų jis buvo paskirtas tarnauti Panamoje ir dalyvavo Ramiojo vandenyno karo teatre. Vadovaudamas patruliniam torpediniam kateriui gavo leitenanto laipsnį. (atitinka armijos kapitoną).
1943 m. rugpjūčio 2 d. Kenedžio laivas PT-109 dalyvavo naktiniame budėjime netoli Naujosios Džordžijos Saliamono salose. Laivas buvo taranuotas japonų eskadrinio minininko „Amagiri“. Kenedis buvo nusviestas per denį, taip susižeisdamas nugarą. Nepaisant to, Kenedis plaukė tempdamas sunkiai nudegusį vyrą, kurio gelbėjimo liemenės dirželį jis buvo įsikandęs į dantis. Džonas nutempė sužeistą vyrą į salą, vėliau į kitą, iš kurios jis ir jo įgula buvo galiausiai išgelbėti. Už šiuos veiksmus Kenedis gavo karinių jūrų pajėgų ir jūrų pėstininkų medalį, kuriame užrašyta:
Kiti Kenedžio Antrojo pasaulinio karo metu gauti pasižymėjimo ženklai:
1945 m., likus keletui mėnesių iki Japonijos kapituliacijos, Kenedis buvo iškilmingai paleistas į atsargą.
Savo prezidentavimo laikotarpiu, Kenedis savo draugams prisipažino, kad jis nesijautė nusipelnęs medalių, kuriuos gavo, nes PT-109 incidentas buvo prastai suplanuotos karinės operacijos, kainavusios dviejų jo įgulos narių gyvybes, pasekmė. Vėliau, paklaustas žurnalisto, kaip jis tapo karo didvyriu, Kenedis pajuokavo: „Tai įvyko netyčia. Jie nuskandino mano laivą.“
2002 m. gegužę National Geographic ekspedicija Saliamono salose atrado, kaip manoma, PT-109 nuolaužas.
Ankstyvoji politinė karjera
Baigęs karinę tarnybą 1945 m. dirbo žurnalistu „Hearst“ grupės laikraščiams ir ėmė siekti politinės karjeros. Buvo demokratų partijos narys. Prieš karą jis nė nemanė tapti politiku, nes jo šeima, ypač tėvas, dėjo savo politines viltis į Džono vyresnįjį brolį Džozefą, kuris žuvo kare. Po Džozefo mirties, Džonas Kenedis tapo vyriausiuoju Kenedžių šeimos sūnumi. 1946 m. demokratas Džeimsas Maiklas Kerlei atlaisvino savo JAV Atstovų rūmų vietą, kad taptų Bostono meru. Kenedis dalyvavo rinkimuose į tą vietą ir dideliu balsų skirtumu nugalėjo respublikonų kandidatą. Kongrese jis dirbo šešerius metus, dažnai balsuodamas skirtingai nei demokratų partija, prieštaraudamas prezidento Hario Trumeno politikai. 1952 m. Kenedis laimėjo rinkimus į Senatą.
Džonas Kenedis balsavo už galutinį 1957 m. Pilietinių teisių akto patvirtinimą. Po metų jis buvo perrinktas į Senatą antrajai kadencijai vėl sutriuškindamas respublikonų kandidatą. Dar po metų, buvo atskleista, kad 1947 m. rugsėjį, kai Kenedžiui buvo 30 metų, jam buvo diagnozuota Adisono liga. Ligos pobūdis ir kitos Kenedį kamavusios medicininės problemos buvo laikomos paslaptyje nuo spaudos ir viešumos per visą jo gyvenimą.
1960 metų prezidento rinkimai
thumb|left|200px| Džonas Kenedis su žmona rinkimų kampanijoje [[Viskonsinas|Viskonsino valstijoje 1960 m. kovo mėn.]]
1960 m. sausio 2 d. Džonas Kenedis oficialiai paskelbė sieksiantis JAV prezidento posto. Demokratų preliminariuose rinkimuose jis susidūrė su kitais demokratų kandidatais: Minesotos senatoriumi Hubertu Hamfriu ir Senato daugumos lyderiu Lyndonu Džonsonu ir Oregono senatoriumi Veinu Morsu. Kenedis nugalėjo Hamfrį Viskonsine ir Vakarų Virdžinijoje, o Morsą Merilande ir Oregone. Jis taip pat nugalėjo simbolinę opoziciją Naujajame Hempšyre, Indianoje, ir Nebraskoje. Vakarų Virdžinijoje Kenedis apsilankė anglių kasykloje, kur kalbėdamas su angliakasiais, stengėsi gauti jų paramą. Jo pergalė Vakarų Virdžinijoje sutvirtino jo kaip kandidato poziciją. Demokratų partijos suvažiavime jis pasakė garsiąją kalbą, pavadintą „Naujos ribos“, kurioje pristatytos naujovės, kurias turėjo patirti ir JAV, ir visas pasaulis.
Hamfrei ir Morsui pasitraukus iš kovos, pagrindiniu Kenedžio priešininku tapo Teksaso senatorius Lyndonas Džonsonas. 1960 m. liepos 13 d. Demokratų partijos suvažiavime buvo iškelta Dž. Kenedžio kandidatūra į prezidentus. Kenedis, nepaisydamas daugelio liberalių delegatų ir savo rinkimų štabo, įskaitant ir Robertą Kenedį, pasipriešinimo, paprašė Lyndono Džonsono būti jo kandidatu į viceprezidentus. Kenedžiui reikėjo Džonsono populiarumo pietuose. Ekonomikos pagyvinimas, Kenedžio katalikybė, Kuba, TSRS kosmoso ir raketų programų pranašumas – buvo pagrindinės prezidentinės kampanijos temos. Norėdamas išsklaidyti baimes, kad katalikybė gali paveikti jo, kaip prezidento, sprendimus, Kenedis Hiustone pasakė kalbą, kurioje pabrėžė:
Rugsėjo ir spalio mėnesį Kenedis susitiko su Respublikonų kandidatu į prezidentus viceprezidentu Ričardu Niksonu pirmuose JAV istorijoje per televiziją transliuotuose prezidento rinkimų debatuose. Niksonas, kuris dalyvavo debatuose su sužeista koja, atrodė įsitempęs ir suvaržytas, tuo metu Kenedis atrodė atsipalaidavęs, todėl didžiulė televizijos auditorija nusprendė, kad debatus laimėjo Kenedis. Tačiau radijo klausytojai, atvirkščiai, galvojo, kad arba debatus laimėjo Niksonas, arba buvo pasiektos lygiosios. . Šie debatai dabar yra laikomi svarbiu įvykiu JAV politinėje istorijoje. Po šių debatų televizija ėmė vaidinti svarbų vaidmenį nacionalinėje politikoje. Po pirmųjų debatų Kenedis visuomenės nuomonių apklausose nežymiai pralenkė Niksoną. Lapkričio 8 d., antradienį, Kenedis nugalėjo Niksoną vienuose iš pačių lygiausių prezidento rinkimų 20-ajame amžiuje. Kenedis surinko vos dviem dešimtosiomis procento daugiau rinkėjų balsų nei Niksonas (49,7 % – Kenedžio; 49,5 % – Niksono). Tuo tarpu rinkikų kolegijos narių balsai pasiskirstė taip: 303 balsus gavo Džonas Kenedis, o Niksonas – 219 balsų (rinkimams laimėti reikėjo 270 balsų). 14 rinkikų kolegijos nariai iš Misisipės ir Alabamos valstijų atsisakė palaikyti Kenedį, nes jis palaikė pilietinių teisių judėjimą (tai yra palaikė Martiną Liuterį Kingą). Minėti rinkikų kolegijos nariai balsavo už Virdžinijos senatorių Harį F. Bairdą.
Prezidentavimas
Džonas Kenedis buvo prisaikdintas 35-uoju JAV prezidentu 1961 m. sausio 20 d. Savo inauguracinėje kalboje jis pabrėžė, kad visi amerikiečiai turi būti aktyvūs piliečiai, ištardamas garsų sakinį :
Jis taip pat prašė visų pasaulio tautų susivienyti kovoje su taip jo vadinamais „bendrais visos žmonijos priešais: tironija, skurdu, ligomis ir karu. “Užbaigdamas jis atskleidė savo troškimą, kad pasaulyje būtų daugiau internacionalizmo:
Kitos garsios citatos iš inauguracinės kalbos: „Jei laisva visuomenė nepajėgs padėti daugybei skurstančiųjų, tai negalės apsaugoti ir saujos turtingųjų.“ „Niekada nesiderėkime iš baimės. Bet niekada nebijokime derėtis.“
Užsienio politika
Prezidento Kenedžio užsienio politiką galima apibūdinti šiuo sakiniu:
Kuba ir įsiveržimas Kiaulių įlankoje
Dar iki Kenedžio išrinkimo į prezidentus prezidento Eizenhauerio administracija sukūrė planą, kaip nuversti Fidelio Kastro režimą Kuboje. Plano, kuris buvo sudarytas ir detalizuotas Centrinės Žvalgybos Valdybos (CŽV) ir JAV Valstybės Departamento (užsienio reikalų ministerijos), esmė – kontrrevoliucinių sukilėlių, kurie susideda iš kubiečių, nusistačiusių prie Kastro režimą, apginklavimas. JAV treniruoti Kubos sukilėliai, vadovaujami karininkų iš sukarinto CŽV padalinio Special Activities Division, turėjo įsiveržti į Kubą ir pradėti skleisti sukilimo idėjas Kubos gyventojų tarpe, taip tikėdamiesi nuversti Fidelį Kastro. 1961 m. balandžio 17 d. Kenedis įsakė pradėti vykdyti suplanuotą įsiveržimą į Kubą. CŽV organizavo beveik 1500 JAV treniruotų ir apginkluotų Kubos tremtinių, besitikėjusių nuversti Kastro, vadintų Brigada 2506 atgabenimą į Kubos salą Kiaulių įlankos (Bahía de Cochinos) krante. Tačiau Kenedis įsakė vykdyti išsilaipinimą be JAV karinių oro pajėgų pagalbos.
Iki 1961 m. balandžio 19 d. Kubos vyriausybė paėmė nelaisvėn ar nukovė įsiveržusius kovotojus. Kenedis buvo priverstas pradėti derybas dėl 1189 likusių gyvų kovotojų paleidimo. Planas buvo nesėkmingas dėl JAV karinės vadovybės tarpusavio nesusikalbėjimo. Desantas neturėjo laivyno paramos. Po dvidešimties mėnesių Kuba paleido sugautus sukilėlius mainais už 53 milijonų JAV dolerių vertės maisto ir medikamentų siuntą. Be to, incidentas privertė Kastro būti atsargesnį, mat jis manė, kad gali būti suorganizuotas dar vienas išsilaipinimas.
Karibų Krizė
thumb|right|250px| Susitikimas su [[Nikita Chruščiovas|Nikita Chruščiovu 1961 m.]] Kubos raketų krizė (vadinamoji Karibų krizė) prasidėjo 1962 m. spalio 14 d., kai JAV slapti oro žvalgybos lėktuvai nufotografavo Kuboje statomas sovietų vidutinio nuotolio balistinių raketų paleidimo aikšteles. Nuotraukos buvo parodytos Kenedžiui 1962 m. spalio 16 d. Kenedis susidūrė su dilema: jei JAV užpultų šias aikšteles, tai privestų prie branduolinio karo su SSRS, bet jei JAV nedarytų nieko, iškiltų grėsmė, kad branduoliniai ginklai galėtų būti paleisti iš labai arti. Kadangi ginklai buvo taip arti, JAV negalėtų tinkamai atsakyti į atakas (tai yra jų numušti). JAV būtų atrodžiusi pasauliui silpna savajame Vakarų pusrutulyje, negalėdami apsisaugoti nuo netoli jos teritorijos esančios grėsmės.
Daugelis karininkų ir Kenedžio kabineto narių spaudė jį pradėti šių raketų paleidimo aikštelių oro atakas, tačiau Kenedis įsakė pradėti didžiausios Karibų salos jūros blokadą. JAV karinių jūrų pajėgų kariniai laivai tikrino visus laivus plaukiančius į Kubą. Kenedis pradėjo vesti derybas su Sovietų Sąjunga, reikalaudamas pašalinti viską, kas buvo pradėta statyti, antraip sovietų ir Kubos žmonėms grės JAV karinio jūrų laivyno blokada. Po savaitės, Džonas Kenedis susitiko su SSRS komunistų partijos generaliniu sekretoriumi Nikita Chruščiovu. Šalys pasirašė itin svarbų ilgalaikį susitarimą. Chruščiovas sutiko išgabenti visas raketas iš Kubos, jei JAV viešai prižadės niekada nepulti Kubos. JAV taip pat tyliai pašalino JAV raketas, dislokuotas Turkijoje. Po šios krizės, kuri vos neišaugo į branduolinį karą, Kenedis buvo daug atsargesnis reikaluose su SSRS.
Taikos korpusas
Pačioje savo prezidentavimo pradžioje Kenedis paprašė kongreso sukurti Taikos korpusą (angl. Peace Corps). Pagal šią programą, Amerikos savanoriai padėjo neišsivysčiusioms šalims šiose srityse: švietime, žemės ūkyje, sveikatos apsaugoje ir statyboje.
Vietnamas
Iki 1961 m. pietryčių Azijoje Kenedis vykdė savo pirmtako prezidento Eizenhauerio ribotų karinių veiksmų politiką kovai su komunistų jėgomis, kurioms vadovavo Ho Ši Minas. Deklaruodamas kovą su komunizmo plitimu, Kenedis vykdė politiką, pagal kurią nestabiliai, prancūzų paskirtai pietų Vietnamo vyriausybei, buvo teikiama politinė, ekonominė ir karinė pagalba. Į minėtą sritį buvo nusiųsta 16 000 karinių patarėjų ir JAV specialiųjų pajėgų karių. Kenedžio administracija taip pat priėmė sprendimą panaudoti napalmą, defoliantus (cheminės medžiagos, jos buvo naudojamos naikinti miškams, kuriuose galėjo slėptis partizanai) ir reaktyvinius lėktuvus. JAV dalyvavimas kare palaipsniui plėtėsi iki tol, kol Lyndono Džonsono administracija karui Vietname įvedė įprastines JAV pajėgas. Kenedžio administracija didino karinę pagalbą, tačiau pietų Vietnamo kariuomenė nesugebėjo susidoroti su Vietkongo ir Vietmino pajėgomis.
Prieš 1963 m. liepą Vietname pribrendo krizė. Kenedžio administracija padėjo surengti valstybinį perversmą Pietų Vietname. Generolai nuvertė prezidentą Ngo Dinh Diemą, kuris vėliau buvo nužudytas. Kenedis sankcionavo Diemo nuvertimą. Bijota, kad kaip ir Laose 1962 m., Diemas gali derėtis dėl neutralios vyriausybės, kurioje būtų ir komunistų, sudarymo. Tuometinis JAV valstybės sekretorius Dynas Raskas pabrėžė, kad toks neutralitetas prilygsta pasidavimui.
thumb|250px| Kenedžio susitikimas su Vakarų Berlyno meru 1961 m. kovo mėn. Kenedis padidino JAV kariškių skaičių Vietname nuo 800 iki 16 300. Dar ir dabar daugelis istorikų ginčijasi, ar būtų karas Vietname taip išsiplėtęs, jei Kenedis būtų baigęs pirmąją kadenciją ir būtų perrinktas antrajai. Pasak JAV gynybos sekretoriaus Roberto Maknamaro, Kenedis rimtai svarstė išvesti JAV pajėgas iš Vietnamo po 1964 m. rinkimų. 1963 m. spalio 11 d. Kenedis pasirašė Nacionalinės apsaugos veiksmų memorandumą, kuriame oficialiai įsakė išvesti iš Vietnamo 1000 karinio personalo narių. Tačiau po Kenedžio nužudymo naujasis prezidentas Lyndonas Džonsonas atšaukė šį įsakymą.
Kalba Vakarų Berlyne
1963 m. birželio 26 d. Kenedis aplankė Vakarų Berlyną ir viešai pasakė kalbą, kritikuojančią komunizmą. Berlyno sienos pastatymą Kenedis pateikė kaip komunizmo nesėkmės pavyzdį: „Laisvė turi daug sunkumų, demokratija yra netobula, tačiau mes niekada nestatėme sienos, kad išlaikytume savo žmones šalies viduje.“ Kalba taip pat yra žinoma dėl garsios Kenedžio ištartos frazės „Ich bin ein Berliner“ (vok. „Aš esu Berlyno pilietis“). Beveik penki šeštadaliai miesto gyventojų susirinko paklausyti prezidento kalbos.
Ištraukos iš Kenedžio kalbos Berlyne:
Branduolinių bandymų uždraudimo sutartis
Išvargintas ilgalaikio branduolinio užteršimo ir branduolinių ginklų plitimo pavojaus, Kenedis paragino priimti ribotų arba dalinių branduolinių bandymų sutartį, pagal kurią būtų uždrausta daryti branduolinius bandymus žemės paviršiuje, atmosferoje ir po vandeniu, tačiau būtų leista tai daryti tik po žeme. Šią sutartį pasirašė JAV, Jungtinė Karalystė ir Sovietų Sąjunga.
Airija
right|thumb|250px|Prezidentas Kenedis važiuoja autokolonoje Airijoje 1963 m. birželio 27 d. Savo vizito Airijoje 1963 m. proga, prezidentas Kenedis susitiko su Airijos prezidentu ir susitarė sukurti Amerikos airių fondą. Šios organizacijos tikslas buvo puoselėti airių kilmės amerikiečių ryšius su jų protėvių žeme. Džonas Kenedis pagilino šiuos kultūrinio solidarumo ryšius priimdamas simbolinį apdovanojimą, kuriame pavaizduotas Airijos herbas. Kenedis, dėl savo airiškų šaknų, Airijoje turėjo beveik legendinį statusą. Airiai, kurie gyveno 1963 m., labai gerai prisimena didingas Kenedžio vizito akimirkas. Kenedis taip pat aplankė autentišką namą netoli Niu Roso, kuriame gyveno Kenedžių karta, emigravusi į JAV. „Štai kur viskas prasidėjo…“ – sakė Kenedis.
2006 m. gruodžio 22 d. Airijos teisingumo ministerija išslaptino policijos dokumentus, kuriuose nurodoma, kad prezidento Kenedžio vizito metu buvo sulaukta trijų grasinimų mirtimi Kenedžio atžvilgiu. Nors šie grasinimai buvo melagingi, Kenedžio apsauga vizito metu buvo sustiprinta. .
Irakas
1963 m. Kenedžio administracija parėmė Irako vyriausybės, vadovaujamos generolo Abdelo Karimo Kassemo, kuris prieš penkerius metus nuvertė provakarietišką Irako monarchiją, perversmą. CŽV padėjo naujajai Baath partijos vyriausybei, vadovaujamai Abdulo Salamo Arifo, atsikratyti šalies kairiųjų politikų ir komunistų. Vyriausybė surengė skerdynes, per kurias, naudojantis CŽV pateiktu asmenų, įtartų esant komunistais ir kairiaisiais, sąrašu, sistemingai buvo nužudyti išsilavinę Irako gyventojai (nužudytųjų skaičius nežinomas). Šiose skerdynėse dalyvavo ir Sadamas Huseinas. Nužudymų aukomis tapo šimtai gydytojų, mokytojų, inžinierių, teisininkų, karininkų ir politikų.
Pasak laikraščio „The New York Times“, JAV siuntė ginklus naujajam režimui. Tie ginklai vėliau buvo panaudoti prieš tuos pačius kurdų sukilėlius, remtus amerikiečių. Amerikos ir Jungtinės Karalystės naftos ir kitų sričių kompanijų, įskaitant ir „Mobil“ (naftos kompanija), „Bechtel“ (inžinerijos kompanija), „British Petroleum“ (tarptautinė naftos kompanija), verslai buvo plėtojami Irako teritorijoje.
Vidaus politika
Kenedis savo vidaus politikos programą pavadino „Nauja riba“ (angl. New Frontier). Ši programa ambicingai žadėjo federalinį švietimo ir pagyvenusių žmonių sveikatos priežiūros finansavimą. Programa taip pat žadėjo valdžios įsikišimą stabdant ekonomikos recesiją (nuosmukį). Kenedis prižadėjo sustabdyti rasinę diskriminaciją šalyje. 1963 m. Kenedis pateikė svarstyti mokesčių reformos įstatymą, pagal kurį būtų sumažintas gyventojų pajamų mokestis, tačiau kongresas parėmė šią reformą tik 1964 m. (jau po Kenedžio mirties). Keletas Kenedžio pasiūlytų didelių projektų susilaukė pritarimo kongrese, tačiau Kenedžio įpėdinio prezidento Džonsono valdymo laikotarpiu kongresas jau nebebalsavo už Kenedžio pasiūlymus.
Ekonomika
Kenedis užbaigė griežtos fiskalinės (biudžeto) politikos periodą, liberalizuodamas valiutinę politiką, kad sumažinti palūkanų normas ir taip paskatintų ekonomikos augimą. Tokią politika vėliau buvo kaltinta iš dalies prisidėjus prie ekonominių problemų, kilusių XX amžiaus 8-ajame dešimtmetyje, nes didesnės valdžios išlaidos didino infliaciją. Valdant Kenedžiui primą kartą JAV istorijoje valstybės biudžetas peržengė 100 milijardų dolerių ribą. 1961 m. ir 1962 m. Kenedžio priimti biudžetai buvo pirmieji šalies ne karo metų biudžetai, nepaveikti recesijos.
Pilietinės teisės
Audringas valstybės sankcionuotos rasinės diskriminacijos užbaigimas buvo viena iš įtempčiausių vidinių Kenedžio eros problemų. 1954 m. JAV Aukščiausiasis teismas nusprendė, kad rasinė segregacija mokyklose yra nekonstitucinė. Tačiau daugelis mokyklų, ypač pietinėse valstijoje, nepakluso tokiam Aukščiausiojo teismo sprendimui. Segregacija autobusuose, restoranuose, kino teatruose, tualetuose ir kituose viešose vietose išliko. Kenedis palaikė rasinę integraciją į visuomenę ir pilietinių teisių gerbimą. Per 1960 metų prezidentinę kampaniją, Džonas skambino Koretai Skot King, įkalinto pastoriaus Martino Liuterio Kingo žmonai, kas turbūt paskatino nemažai juodaodžių JAV piliečių balsuoti už Kenedį. Džono ir Roberto Kenedžių įsikišimas turėjo įtakos tam, kad Kingas buvo išleistas iš kalėjimo anksčiau laiko. 1962 m. juodaodis Džeimsas Mereditas norėjo būti įtrauktas į Misisipės universiteto studentų sąrašus, tačiau to jam neleido padaryti šio universiteto baltieji studentai. Kenedis į tai atsakė nusiųsdamas 400 federalinių maršalų ir 3000 kareivių, kad garantuotų saugią Meredito studijų pradžią.
Kenedis iš pradžių manė, kad paprastų žmonių judėjimas už pilietines teises tik supykdys daugelį pietuose gyvenančių baltųjų rasės atstovų ir tik dar labiau komplikuos galimybes priimti įstatymus užtikrinančius pilietines teises, nes kongrese dominavo demokratai iš pietinių valstijų. Dėl šios priežasties Kenedis nuo pilietinių teisių judėjimų atsiribojo, kas paskatino daugelį pilietinių teisių judėjimo lyderių manyti, kad Kenedis neremia jų pastangų.
1963 m. birželio 11 d., prezidentas Kenedis įsikišo, kai Alabamos gubernatorius George Wallace užblokavo Alabamos universiteto duris, kad du afroamerikiečiai studentai negalėtų įstoti į universitetą. Gubernatorius pasitraukė tik tada, kai atvyko federaliniai maršalai, teisingumo ministro pavaduotojas ir Alabamos nacionalinė gvardija. Tą patį vakarą Kenedis pasakė garsiąją kalbą apie piliečių teises.
Pilietinės laisvės
Reaguodama į įtarimus, kad Martinas Liuteris Kingas galėjo būti komunistas, Kenedžio administracija leido Federaliniam Tyrimų Biurui (FTB) klausytis privačių asmenų, tarp jų ir paties Kingo, telefoninių pokalbių. Šių nepagrįstų įtarimų kaltininkas buvo ne kas kitas kaip Džonas Edgaras Huveris (FTB įkūrėjas, FTB direktorius 1935–1972 m.), kuris nekentė Martino Liuterio Kingo, ir kurį jis laikė išsišokėliu tvarkos drumstėju. Nors teisingumo ministras Robertas Kenedis leido tik ribotą telefoninių pokalbių pasiklausymą, FTB, kaip buvo įprasta vadovaujant Huveriui, išplėtė leidimo ribas, leidžiančias jiems tirti bet kurias Kingo gyvenimo sritis, kurios jiems atrodė reikšmingos tirti – be Kenedžio žinios. Po Kenedžio mirties prezidento Džonsono administracija toliau leido klausytis Kingo telefoninių pokalbių. Kenedis taip pat pasinaudojo federalinių agentūrų pajėgomis, kad priverstų JAV Plieno korporaciją (US Steel) nekelti žaliavų kainų. „The Wall Street Journal” rašė, kad JAV administracija nustatė plieno kainą jėga ir grasinimais.
Imigracija
Džonas Kenedis nuo pat pradžių siūlė nuodugniai peržiūrėti JAV imigracinę politiką. Toks jo siekis vėliau buvo įgyvendintas – 1965 m. priimant Imigracijos ir pilietybės aktą, parengtą Kenedžio brolio senatoriaus Edvardo Kenedžio. Po šio akto pasikeitė imigracijos srautai: anksčiau daugiausiai buvo imigruojama iš šiaurės ir vakarų Europos šalių, po šio akto priėmimo pagausėjo imigracija iš Lotynų Amerikos ir Azijos. Šis įstatymas pakeitė anksčiau galiojusią tvarką, numatančią griežtą imigrantų atrinkimą. Įstatymas palengvino imigrantų šeimų susijungimą (imigrantų šeimų nariai galėjo taip pat imigruoti). Kenedis norėjo išardyti tvarką, pagal kurią imigrantai buvo atrenkami atsižvelgiant į šalį, iš kurios emigruojama. Taip Kenedis laikėsi savo pilietinių teisių politikos.
Kosmoso programa
Kenedis siekė, kad JAV pirmautų kosminėse lenktynėse su SSRS. Kenedis dukart (1961 m. birželį ir 1963 m. rudenį) kreipėsi į Nikitą Chruščiovą dėl bendro darbo kosmoso tyrinėjimuose. XX a. VI dešimetyje ir VII dešimtmečio pradžioje SSRS buvo daug labiau pažengusi kosmoso technologijų srityje. 1961 m. gegužės 25 d. Kongrese Kenedis pirmą kartą pranešė apie siekį išlaipinti žmogų Mėnulyje. 1962 m. rugsėjo 12 d. Kenedis pasakė kalbą Rice universitete: . Antrą kartą, Kenedžiui pasiūlius, SSRS lyderis Nikita Chruščiovas buvo įtikintas, kad bendras darbas yra daug naudingesnis ir kad amerikiečių kosminės technologijos sparčiai juda į priekį. JAV paleido geostacionarinį žemės palydovą, ir Kenedis paprašė kongreso patvirtinti daugiau nei 25 milijardų dolerių vertės projektą „Apollo“.
1963 m. antroje pusėje Chruščiovas sutiko pradėti tiesioginį, bendrą SSRS ir JAV darbą. Tačiau Kenedis buvo nužudytas nespėjus šalims oficialiai pasirašyti susitarimo. 1969 m. liepos 20 d., praėjus beveik 6 metams po Kenedžio mirties, projektas „Apollo“ buvo įgyvendintas. Tądien JAV Mėnulio paviršiuje išlaipino žmogų.
Nužudymas
thumb|right|250px|Prezidentas Kenedis, jo žmona Žaklin ir Teksaso gubernatorius važiuoja prezidentiniu limuzinu (nuotrauka daryta prieš pat Kenedžio nužudymą). Prezidentas Kenedis buvo nužudytas Dalase, Teksaso valstijoje 1963 m. lapkričio 22 d. 12:30 popiet, vizito į Teksasą metu. Į jį pataikė dvi kulkos: viena į kaklą, kita į galvą. 1 valandą popiet Džonui Kenedžiui buvo konstatuota mirtis. Kenedis mirė būdamas 46 metų amžiaus, dukart jaunesnis už Džeraldą Fordą (ilgiausiai gyvenusį JAV prezidentą). Kenedis yra jauniausias miręs JAV prezidentas.
Ly Harvis Osvaldas (Lee Harvey Oswald) buvo apkaltintas šiuo nusikaltimu, tačiau po 2 dienų Džekas Rubis nužudė pagrindinį įtariamąjį, nespėjusį atsisėsti į teisiamųjų suolą. Džekas Rubis buvo nuteistas už nužudymą, tačiau vėliau jis susirgo ir nusižudė. Prezidentas Džonsonas sukūrė Voreno komisiją, pirmininkaujamą vyriausiojo teisėjo Erlo Voreno, ištirti nužudymą. Voreno komisija ir 1979 m. parlamento specialioji komisija padarė išvadą, kad Osvaldas buvo prezidento žudikas, tačiau šių komisijų išvados nesugebėjo tinkamai paneigti didesnio sąmokslo tikimybės.
Dž. F. Kenedis buvo palaidotas Arlingtono nacionalinėse kapinėse Virdžinijoje.
Įvaizdis ir asmeninis gyvenimas
thumb|left|225px|Oficialus Džono Kenedžio portretas Baltuosiuose Rūmuose Džonas Kenedis būdamas kongreso nariu susitiko su savo būsima žmona Žaklin Buvjė. Pora susituokė 1953 m. rugsėjo 12 d., praėjus metams po to, kai Kenedis buvo išrinktas senatoriumi. Pora susilaukė trijų vaikų: 1957 m. lapkričio 27 d. dukters Kerolain, 1960 m. lapkričio 25 d. sūnaus Džono Jaunesniojo ir 1963 m. rugpjūčio 7 d. sūnaus Patriko (mirė po dviejų dienų).
Dž. F. Kenedis su žmona buvo jaunesni lyginant su kitais prezidentais ir jų žmonomis. Jų populiarumas buvo panašesnis į popdainininkų ar kino žvaigždžių nei į politiko populiarumą. Pora darė įtaką mados srovėms, o jų nuotraukos išplito daugelyje populiarių žurnalų. Nors prezidentas Eizenhaueris leido filmuoti prezidento spaudos konferencijas, Kenedis buvo pirmasis prezidentas, paprašęs filmuoti ir tiesiogiai rodyti tokias konferencijas. Žaklin Kenedi vadovavo Baltųjų rūmų restauracijos darbams, apstatė juos naujais baldais ir meno kūriniais. Pora į Baltuosiuose Rūmuose rengiamas vakarienes kvietė menininkus, rašytojus, intelektualus. Taip buvo pakeltas Amerikos menų įvaizdis. thumb|right| Kenedžių šeima 1963 m.
Kenedžių šeimos gyvenimą sukrėtė keletas tragedijų. 1955 m. Žaklin Kenedi patyrė persileidimą, o 1956 m. pagimdė negyvą vaisių. Jų naujagimis sūnus Patrikas Buvjė Kenedis mirė 1963 m. rugpjūtį. Kenedžiai turėjo du vaikus, kurie pergyveno vaikystės amžių. Viena iš esminių Kenedžių giminės ypatumų yra daugybė nesėkmių, lydėjusių visus giminės narius. Džono Kenedžio vyriausias brolis Džozefas žuvo 1944 m. Antrojo pasaulinio karo metu, būdamas 29 metų amžiaus. Džonas Kenedis ir jo jaunesnysis brolis Robertas Kenedis buvo nužudyti. Kitas Kenedžio brolis Edvardas vos nežuvo lėktuvo, o vėliau ir automobilio avarijoje.
UEFA čempionų taurė 1959–1960 m.
UEFA čempionų taurė 1959–1960 m. - penktasis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1959 m. rudenį. Jį 5 kartą laimėjo klubas, 1960 m. gegužės 13 d. finale laimėjęs prieš.
Radviliškio rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Veikla
Rajono meru išrinktas Vytautas Simelis, jo pavaduotoju Eugenijus Pranevičius. Savivaldybės administratoriumi paskirtas A. Stavginskas.
Kuchenmeisteris
Kuchenmeisteris, kuchmeisteris (, кухмейстер) – rūmų virėjo pareigos dvare. Būdavo pavaldus oberkuchenmeisteriui.
Žinoma, kad Rusijos imperatoriaus dvare kuchenmeisteriai jau buvo 1722 m., kadangi tų metų Rangų lentelėje kuchenmeisterio rangas buvo priskirtas XIV klasei. 1796 m. imperatoriaus dvaro etatuose šios pareigybės nebebuvo.
Nuorodos
Кухмистер
Medininkų aukštuma
Geografija
Medininkų aukštuma šiaurėje ribojasi su Šiaurryčių lyguma, vakaruose su Pietryčių lyguma. Pietvakariuose ir pietuose nusileidžia į Eišiškių – Lydos plynaukštę. Medininkų aukštumos šaka tarp Žeimenos ir Vilnios lygumų vadinama Buivydžių aukštuma.
Aukščiausia Medininkų aukštumos vieta – Debesijos kalnas Baltarusijoje – 302 m, Lietuvoje – Aukštojas (293,8 m, aukščiausias Lietuvos kalnas) ir Juozapinės kalnas (293,6 m).
Medininkų aukštumą raižo upeliai, tekantys plačiais, dažnai pelkėtais slėniais – Vilnios, Merkio ir Gaujos aukštupiai, Kuosinė, Kena, Kenelė, Rudamina, Rukainė, Galinė, Akmenė. Medininkų aukštumos šiaurės vakarų pakraštyje ir Neries slėnyje, skiriančiame Medininkų aukštumą nuo Baltijos aukštumų, įsikūręs Vilnius. Aukštumos pakraštį čia skrodžia gilus pralaužtinis Vilnios slėnis.
Medininkų aukštumoje yra Juozapinės geomorfologinis draustinis ir Medininkų botaninis draustinis.
Geologija
Medininkų aukštumos branduolys susidarė priešpaskutinio Medininkų ledynmečio pabaigoje. Dviejų ledyno plaštakų sąlytyje susiklostė galinių morenų ruožai. Tarpledynmečiu reljefą keitė upių veikla. Per paskutinį apledėjimą buvo prie ledyno pakraščio, ledyno plaštakos šiaurėje ir vakaruose sustūmė jaunesnius moreninius ruožus ir padidino aukštumos plotus, veikiant šalčio dūlėjimui, solifliukcijai, periglacialinei erozijai išnyko ežerai ir daubos, susidarė slėniai ir sausvagės.
Žieduotasis baltikas
Žieduotasis baltikas – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, baltikų (Tricholoma) genties grybų rūšis.
Medininkų aukštuma
Geologija
Medininkų aukštumoje vyrauja smėlingos, žvirgždingos ir priesmėlingos moreninės nuogulos. Medininkų aukštumos reljefas senesnis už kitų Lietuvos aukštumų reljefą, todėl nuo jo gerokai skiriasi.
Žieduotasis baltikas
Sausi smėlėti pušynai. Vasara, ruduo. Kotas su žiedu, sporos mažos, apvalios.
Vaisiakūniai vidutiniai, retai dideli. Kepurėlė 5–12 cm skersmens, jauna - iškili, vėliau - paplokščia su nežymiu buku gūbreliu, oranžiškai ruda, geltonai ruda, pakraščiai šviesesni. Lakšteliai balti, vėliau - gelsvi, priaugtiniai arba laisvi. Kotas 6–8×1,5–2 cm, į pamatą smailėjantis, su žiedu, žemiau jo oranžiškai rudai šerpetotas. Trama balta, kieta, stora, nemalonaus kvapo ir skonio. Sporos 4–5×3,5–4 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai oranžiškai rudos, kaštono spalvos.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 143 psl.
Dovainonių atodanga
left|120px thumb|250px|Dovainonių atodanga pietiniame pakraštyje, nuo [[Uolės upelio pusės]]
Dovainonių atodanga – aukščiausia Kauno marių atodanga, valstybinis geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kaišiadorių rajone, Rumšiškių seniūnijoje, Kaišiadorių miškų urėdijos Rumšiškių girininkijoje (373, 374 kv.), Kauno marių regioninio parko teritorijoje. Tarp kitų išsiskiria aukštais moreniniais stulpais. Paskelbta saugoma 2005 m.
Ties aukščiausia atodangos vieta šliejasi Dovainonių kalva – legendomis apipintas Mergakalnis. Šioje vietoje, prie atodangos viršutinio pakraščio, įrengta regykla. Priešais, marių viduryje, pūpso paukščių pamėgta sala, kur prieglobstį randa ypač retos vandens paukščių rūšys. Atodangos pietinis sparnas (žemiausias) pradeda kilti ties marių įlanka prie išplatėjusio Uolės upelio. Atodanga marių pakrante driekiasi 500 m, tolydžio aukštėdama Nemuno srovės kryptimi iki 42 m ties Mergakalniu. Užima 2,38 ha plotą.
Geologija
Atodangoje atsidengia paskutiniojo apledėjimo pirmosios (Brandenburgo) stadijos ledyno rusvai pilko ir pilkšvai rudo moreninio priemolio klodas ir antrosios (Pomeranijos) stadijos rudas moreninis priemolis. Šios atodangos papėdėje yra smiltainių klodų, o viršutinėje dalyje tarytum nosys kyšo moreniniai stulpai – tai moreniniame priemolyje išlikę vertikalūs molio dariniai.
2013 m. Europos krepšinio čempionatas
'''2013 m. Europos krepšinio čempionatas''' – 38-tas Europos krepšinio čempionatas, kuris vyko Slovėnijoje 2013 m. rugsėjo 4–22 dienomis. Kaip ir 2011 m. čempionate Lietuvoje, jame taip pat dalyvavo 24 komandos.
Iš pradžių organizuoti čempionatą norą pareiškė 6 šalys – Bosnija ir Hercegovina, Kroatija, Čekija, Vokietija, Italija ir Slovėnija. 2010 m. rugsėjo 5 d. kandidatų skaičius sumažėjo iki dviejų – Italijos ir Slovėnijos. Spalio 15 d. Italija paskelbė pasitraukianti iš konkurso, tokiu būdu čempionato rengėja tapo Slovėnija. Oficialiai tai buvo paskelbta 2010 m. gruodžio 5 d. Miunchene. Čempionatas vyko keturiuose šalies miestuose – Celjėje, Jesenicėje, Koperyje ir sostinėje Liublianoje.
Dalyviai
„EuroBasket 2013“ turnyre dalyvavo 24 rinktinės. Iš viso buvo sužaista 90 rungtynių. Rugsėjo 4–22 d. komandos kovojo ne tik dėl medalių, bet ir dėl kelialapių į 2014 m. pasaulio krepšinio čempionatą
Burtai
Prieš burtų traukimą, rinktinės atitinkamai pagal pasirodymą 2011 m. Europos krepšinio čempionate suskirstytos į šešis pajėgumo krepšelius po keturias komandas.
Antrasis etapas
Į šį etapą pateko po tris geriausias komandas iš kiekvienos pirmojo etapo grupės. Keturios geriausios komandos iš kiekvienos antrojo etapo grupės patenka į ketvirtfinalius.
Ekonomika
Čempionato transliacijas stebėjo iki 182 mln. žiūrovų. Akredituoti 1400 žiniasklaidos atstovai. Įvairiais skaičiavimais Eurobasket 2013 rengimas Slovėnijos ekonomikai atnešė 32 milijonų eurų naudą. Tai tris kartus mažesnis naudingumas palyginus su Eurobasket 2011 vykusiame Lietuvoje.
Aleksandras Jurašaitis
Aleksandras Jurašaitis (1859 m. Telšiuose – 1915 m.) – Vilniaus fotografas.
Gimė Telšiuose. Buvo Rusijos imperijos kariuomenės atsargos karininkas. Nuo 1894 m. gyveno Bielske (Baltarusija). 1902 m. persikėlė į Vilnių. Čia atidarė fotoateljė Gedimino prospekto ir Totorių gatvės kampe. Įsitraukė ir į lietuvišką veiklą. Fotoateljė tapo lietuvių inteligentų susitikimų vieta.
Fotografavo Joną Basanavičių, Joną Jablonskį, Mykolą Biržišką, Juliją Žemaitę, Petrą Vileišį, kunigą Juozą Tumą-Vaižgantą, kitus žymius lietuvių ir daugelį kitų žymių lietuvių veikėjų.
1906 m. išsirūpino leidimą šalia fotoateljė įsteigti cinkografijos dirbtuves. Gamino klišes visų, Vilniuje tuomet leistų lietuviškų laikraščių spausdinimui.
Tikrieji komunistai
Tikrieji komunistai – pirmoji iš žinomų jaunimo pogrindinių komunistinių antistalinistinių tarpukario organizacijų. Ji veikė 1940 m. Džalal-Abade, Kirgizijos TSR.
Istorija
1940 m. spalį vyresnieji Džalal-Abado Nr. 1 mokyklos mokiniai Ivanas Jacukas ir Jurijus Šokkas suorganizavo būrelį, pavadinimu „Tikrieji komunistai". Prie jo prisijungė ir kiti dešimtos klasės mokiniai. Ivanas Jacukas, Jurijus Šokkas, Aleksandras Jelinas, Šamilis Gubaidulinas ir Kamilis Salachutdinovas, sudarę būrelio branduolį, nagrinėjo Stalino įkurtą režimą TSRS ir laikė jį kontrrevoliuciniu. Išsikėlė sau tikslą kovoti prieš partiją ir vyriausybę, norėdami grįžti prie marksizmo, neiškraipyto asmens kultu. Iš čia ir kilo jų pavadinimas.
Pagal socialinę kilmę Aleksandras Jelinas ir Ivanas Jacukas buvo iš valstiečių, Šamilis Gubaidulinas ir Kamilis Salachutdinovas – iš tarnaujančiųjų, o Jurijus Šokkas – iš darbininkų šeimos. Be to, Šokko tėvas 1937 m. buvo represuojamas, o motina 1938 m. buvo iškeldinta iš Leningrado.
Veikla
Būrelis pradėjo rengti susirinkimus, kur ne tik tarėsi dėl priemonių prieš vyriausybę ir TSKP, grupės veiklos planų, bet ir nagrinėjo marksizmo klasikus. Būrelis palaipsniui įtraukdavo į savo veiklą mokyklos mokinius. Tačiau po antitarybinių agitacinių lapelių platinimo, 1940 m. gruodžio 19 d. buvo areštuoti Ivanas Jacukas, Jurijus Šokkas ir Aleksandras Jelinas. Po 4 dienų areštavo Šamilį Gubaduliną, o Kamilį Salachutdinovą – 1941 m. sausio 26 d.
Grigonis
Grigonis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Grigonienė (ištekėjusi moteris) ir Grigonytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pasaulio sportinio šaudymo čempionatas
Pasaulio sportinio šaudymo čempionatas – Tarptautinės sportinio šaudymo federacijos kas ketverius metus organizuojamas geriausių pasaulio šaulių čempionatas olimpinėse sportinio šaudymo rungtyse.
Giliaspaudė
thumb|right|Viršuje - popieriaus lapas, apačioje - spaudos matrica. Giliaspaudė (gilioji spauda) – spaudos būdas, taikomas grafikoje ir poligrafijoje.
Autorinė giliaspaudė atsirado XV a. vid.; XIX a.pab. išrastas fotomechaninis formų gamybos būdas. XX a. pr. pradėta spausdinti rotacinėmis mašinomis. XX a. vid. ištobulinta daugiaspalvė giliaspaudė. Lietuvoje autorinė giliaspaudė (vario raižiniai) atsirado XVII a. Spaustuvėse giliaspaudė pradėta taikyti XX a. 4-tą dešimtmetį.
Kerpės
Kerpės (Lichen) – grybų (Fungi) karalystės simbiotinis organizmas, sudarytas iš grybo hifų ir žaliadumblių arba melsvabakterių ląstelių. Kerpes sudarantys grybai dažniausiai yra aukšliagrybiai (95 %), kiti – papėdgrybiai.
thumb|right|260px|[[Pušynas|Pušyne augančios šiurių (Cladonia) genties kerpės (Vokietija)]] thumb|right|260px|Sieninė geltonkerpė (Xanthoria parietina) thumb|right|260px|Kerpėmis apaugęs [[Medis|medžio kamienas]] thumb|right|260px|[[Flavoparmelia caperata]] thumb|right|260px|[[Caloplaca marina]] thumb|right|260px|[[Letharia vulpina]] thumb|right|260px|[[Cladonia stellaris'']] thumb|right|260px|[[Cladonia cf. cristatella]]
Bendras apibūdinimas
Dumblių ląstelės turi chlorofilo, o tai leidžia jiems gyventi visiškai mineralinėje aplinkoje, organines medžiagas gaminantis fotosintezės būdu. Grybas saugo dumblius nuo išdžiūvimo ir, kai kuriais atvejais, aprūpina dumblius mineralinėmis medžiagomis, gaunamomis iš substrato. Melsvabakterės taip pat gali įsisavinti atmosferos azotą.
Kerpių sandara
Žinomi tokie kerpių struktūros tipai: Krūmiškosios kerpės neretai turi dvejopą gniužulą. Pirminis gniužulas yra panašus kaip lapiškųjų kerpių ir auga pirmiausia. Vėliau iš jo auga antrinis gniužulas.
Kerpių dauginimasis
Kerpes sudaro du organizmai – dumbliai ir grybai. Grybas neretai augina savo vaisiakūnius ir brandina sporas:
center
Tokia spora dygdama stengiasi rasti ir apraizgyti netoli esantį dumblį, sukurdama simbiozinį organizmą.
Kerpės dauginasi ir platindamos savo gniužulo daleles, kuriose iš karto būna ir grybas, ir dumblis. Tai gali būti tiesiog įprastinio gniužulo gabalėliai ar specialiai išauginami, lengvai nuo pagrindinio gniužulo atsiskiriantys dariniai.
Kerpių ekologija
Kerpes sudaro grybo hifai bei vienaląsčiai žaliadumbliai arba melsvabakterės. Jie vieni kitiems reikalingi. Grybai ima iš aplinkos vandenį su neorganiniais junginiais ir jį atiduoda dumbliams. Dumbliai fotosintetina organinius junginius, reikalingus grybui.