cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristijonas Gotlybas Milkus
Polemika su Gotfrydu Ostermejeriu
Beje, K.G.Milkaus priekaištus rėmė bažnytinė vyresnybė, ir naujasis G.Ostermejerio giesmynas buvo atiduotas makulatūrai.
Polemika davė labai gerų rezultatų lietuvių poezijos pažangai.
Milkaus žodynas
Parengė „Lietuvių-vokiečių ir vokiečių-lietuvių kalbų žodyną“ (Littauisch-deutsches und deutsch-littauisches Worierbuch, 1800 m.); jame sistemino P. Ruigio žodyną ir J. Brodovskio rankraštį, paskelbė apie 300 lietuviškų priežodžių ir patarlių. Apibendrino tai, kas jau buvo padaryta XVIII a. Milkaus žodynas turi keturias pratarmes, kurios, be kita ko, rodo jo plačius mokslinius ryšius su ano meto intelektualais. Pratarmėse teigiama, jog kalba yra susijusi su pačia tautos egzistencija, pasaulėjauta, savitumu. Ketvirtą pratarmę žodynui parašė Imanuelis Kantas. Jis pasitelkia romantinius motyvus ir pabrėžia, jog kalbai saugoti svarbus kilnus charakteris - su kalbos sunykimu, sunyktų ir dori piliečiai. Pateikia ir lyginamosios kalbotyros argumentų - lietuvių kalbą apibrėžia kaip svarbią mokslui.
Šilutė (krepšinio klubas)
KK „Šilutė“ – Lietuvos krepšinio klubas iš Šilutės, žaidžiantis NKL. Įkurtas 1990 m. 1993–1999 m. žaidė LKL čempionate, aukščiausias pasiekimas 3 vieta, bronzos medaliai. Nuo 1999 m. „Šilutės“ klubas žaidė LKAL (dabar – NKL) čempionate, kur aukščiausias pasiekimas yra 2004–2005 m. sezone pirma vieta.
Kristijonas Gotlybas Milkus
Lietuvių kalbos gramatika
Poetikos skyrelyje K.G.Milkus kėlė panašius lietuvių poetikos klausimus kaip ir G. Ostermejeris, tačiau aptarė juos konkrečiau ir plačiau.
Kiti darbai
Parengė giesmyną „Senos ir naujos krikščioniškos giesmės“ (1806 m.) – vieną pirmųjų bandymų švietėjiškai perredaguoti oficialųjį lietuvių giesmyną. Giesmyne išspausdinta vokiška pratarmė, lietuviška išpažintis ir 566 giesmės. Iš jų 103 išvertė pats.
XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje parašė istorinę poemą „Pilkainis“ (parašyta 1786 m., išspausdinta 1822–1823 m.). Poemoje vaizduojama paties K.G. Milkaus gimtojo miestelio Pilkalnio istorija. Ji paverčiama universalia visos Prūsijos istorija.
Siekdamas įrodyti lietuvių kalbos tinkamumą poezijai išvertė K. F. Gelerto pasakėčią „Kūlikas“ (Der Drescher, išspausdinta 1800 m.), taip pat populiarų F. E. fon Rochovo pasaulietinio turinio skaitinių vadovėlį „Kūdikių prietelius“ (Der Kinderfreund. Ein Lesebuch zum Gebrauch in Landschulen. išspausdintas apie 1786 m.), J. G. Heimo pamokslų rinkinį „Mišknygos“ (1800 m.), jame įdėjo savo pamokslų.
Ramonas
Ramonas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Ramonienė (ištekėjusi moteris) ir Ramonaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kavoliai (Pandėlys)
Kavoliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Suvainiškio.
Turgojakas
Yra salų, vienoje iš jų (Veros) yra išlikę 6000 metų senumo megalitai. Išvystytas turizmas, pakrantėse veikia poilsio namai, pensionatai.
Rapalytė
Rapalytė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Rapalienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Rapalis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Latvija olimpinėse žaidynėse
Latvija olimpinėse žaidynėse pirmą kartą dalyvavo 1924 m.
1900–1912 m. latviai atstovavo Rusijos imperiją. Po to, kai Latvija 1940 m. buvo okupuota Tarybų Sąjungos, 1952–1988 m. laikotarpiu Latvijos sportininkai atstovavo Tarybų Sąjungos rinktinę. Po TSRS iširimo ir Latvijos nepriklausomybės 1991 m. tauta į olimpines žaidynes sugrįžo 1992 m. ir nuo to laiko siunčia savo sportininkus į visas paskesnes žaidynes. Iš viso šalis, kaip nepriklausoma valstybė, yra pelniusi 25 olimpinius medalius, bet tik trys iš jų yra aukso.
Latvijos nacionalinis olimpinis komitetas įkurtas 1922 m. Dabartinis Latvijos olimpinis komitetas TOK pripažintas 1991 m.
San Tomė ir Prinsipės istorija
San Tomė ir Prinsipė istorija – dviejų Atlanto vandenyno salų, sudarančių dabartinę San Tomė ir Prinsipės valstybę, istorija nuo seniausių laikų iki dabar.
Kolonizacija
San Tomės ir Prinsipės salos buvo neapgyvendintos žmonių, kai iš Portugalos jūrininkai tarp 1469 m. ir 1471 m. pirmieji jas atrado. San Tomės kolonija oficialiai įkurta 1485 m., o XV amžiaus pabaigoje jas ėmė apgyvendinti. Iš pradžių didžiausia atvykusiųjų dalis buvo žydai, tuo metu labai nepageidaujami Portugalijoje. 1522 m. kolonija perėjo tiesioginėn Portugalijos žinion ir tapo Karūnos kolonija.
Derlinga vulkaninė dirva ir tinkamas klimatas labai tiko iš Pietryčių Azijos introdukuotai cukraus kultūrai, kas labai skatino juodaodžių vergų masinį įvežimą į koloniją. Didelė vergų darbo jėga padarė salas pagrindine cukraus gamintoja ir eksportuotoja XVII a., tačiau ilgainiui, vystantis cukranendrių plantacijoms Amerikoje, kolonija nebepakėlė konkurencijos. Ji prarado reikšmę, o vergų judėjimai tapo vis intensyvesni. 1641-48 m. salos buvo laikinai atitekusios Nyderlandams.
Nuo XVII a. vidurio kolonijos funkcija drąstiškai keitėsi: intensyvėjant Afrikos vergų prekybai, salos tapo pagrindiniu tranzitiniu punktu, kur vergų pirkliai surinkdavo vergus iš žemyno (daugiausia Kongo regiono), ir iš čia transportuodavo į Naująjį pasaulį.
1753 m. prie San Tomės oficialiai prijungta Principė, suformuojant vieną koloniją.
XIX a. uždraudus vergų prekybą ir britams ėmus kontroliuoti vergų pirklių laivus, ši Portugalijos kolonija vėl keitė vystymosi kryptį. Salose introdukuota kakava ir kava, dėl ko ekonomika vėl suklestėjo. San Tomės sala buvo didžiausia kakavos gamintoja pasaulyje 1908 m. Portugalų plantacijose (roças) darbininkų darbo salygos buvo pasibaisėtinos, nors vergovė oficialiai ir buvo uždrausta. Dėl to 1909 m. Didžiosios Britanijos ir Vokietijos kakavos gamintojai boikotavo San Tomės kakavą. Tai skatino ir juodaodžių vergų išsivadavimo judėjimą, kuris kulminaciją pasiekė 1953 m., kai portugalų žemės savininkai nuslopino darbininkų riaušes, nužudydami kelis šimtus afrikiečių darbininkų (Batepa skerdynės).
Šie juodaodžių maištai prieš portugalų išnaudojimą ilgainiui peraugo į organizuotą politinę kovą su tikslu iškovoti nepriklausomybę.
Po nepriklausomybės
1974 m. Portugalijos revoliucija užbaigė užjūrio imperijų valdymą. 1975 m. liepos 12 d. Lisabona suteikė San Tomei nepriklausomybę. Manuelis Pinto da Costa, vienintelės legalios partijos lyderis, tapo prezidentu, o Miguelis Trovoada - ministru pirmininku. Po 1978 m. nesėkmingo valstybės perversmo Migelis Trovoada apkaltintas dalyvaujant samoksle ir ištremtas. 1990 m. nauja konstitucija grąžintas daugiapartinis valdymas. 1991 m. kovą Trovoada sugrįžo ir tapo šalies prezidentu pirmuose laisvuose šalies rinkimuose. Principė tapo autonomija 1995 m. 2001 m. verslininkas Fradique de Menezes laimėjo rinkimus, bet 2003 m., jam nesant šalyje, armijos įvykdyto perversmo metu nušalintas. Po savaitės tarptautinis spaudimas padėjo Fradique sugrįžti į valdžią. 2006 m. Fradique de Menezes buvo perrinktas, laimėjęs 60 % balsų.
Dubailand
thumb|260px|"Dubailand" pardavimų centras
Dubailand – turizmo, nekilnojamojo turto, viešbučių, pramogų, laisvalaikio ir mažmeninės prekybos megaprojektas, plėtojamas Dubajuje, JAE. Jis apims 279 milijonų kvadratinių metrų. Jo pradinei infrastruktūrai įrengti prireiks US $ 814,000,000 (€ 726 500 000). Dubailand yra dar vienas Dubajaus Vyriausybės platus užmojis.
Viksvinė hesperija
Viksvinė hesperija (Heteropterus morpheus) – hesperijų (Hesperiidae) šeimos drugys. Skraido liepos – rugpjūčio mėn. viksvinguose plotuose, paupių, miško drėgnose pievose. Vikšras žalias su gausiomis karputėmis, ant kurių auga trumpi juodi šereliai. Minta įvairiais migliniais ir viksviniais augalais.
Lietuvoje saugotina rūšis, paplitusi negausiai.
Nuorodos
Macrogamta: Viksvinė hesperija - Heteropterus morpheus
Inksto transplantacija
Inksto transplantacija arba inksto persodinimas – optimalus pakaitinės inkstų terapijos metodas (kiti – hemodializė ir peritoninė dializė), kai vienas donoro inkstas persodinamas galutinės stadijos inkstų nepakankamumu sergančiam arba abiejų inkstų netekusiam recipientui.
Pastaraisiais metais labai išaugo sėkmingų inksto transplantacijų procentas. Išsivysčiusiose šalyse šios operacijos tapo įprastos, pvz., JAV per metus atliekama 25 000 inksto transplantacijų, Vokietijoje – daugiau kaip 2000. Vidutinis transplantuoto inksto funkcionavimo laikas yra apie devyneri metai, tačiau yra persodintų inkstų, kurie ir po 20 ar daugiau metų veikia pakankamai gerai. Transplantuotų pacientų išgyvenamumo trukmė yra gerokai ilgesnė negu dializuojamųjų.
Inkstų transplantacija yra žymiai racionalesnis sprendimas ir ekonominiu požiūriu, nes sėkminga inkstų transplantacija, įsk. pirmųjų metų po jos priežiūrą ir visus reikalingus medikamentus, pvz., Austrijoje kainuoja maždaug tiek, kiek 2 metai hemodializės.
Donorinių inkstų paskirstymas
Lietuvoje laukiančiųjų inkstų transplantacijos (recipientų) registrą tvarko Nacionalinis transplantacijos biuras. Jis taip pat koordinuoja, kontroliuoja ir analizuoja donorų ruošimą, audinių, ląstelių ir organų paėmimą, ištyrimą, konservavimą, laikymą pervežimą, paskirstymą, recipientų parinkimą. Audinių tyrimams naujiems audinių ir organų recipientams atrinkti, jų sensibilizacijai nustatyti bei audinių bei organų donorų tyrimams atlikti NOTB naudojasi Valstybinės akreditavimo sveikatos priežiūros veiklai tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos atestuotos VšĮ Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų paslaugomis.
Inksto transplantacijos recipientai Lietuvoje laukia 2,5 – 3 metus. Jei paciento artimieji nenori laukti, kol ateis jo eilė gauti mirusiojo donoro inkstą pagal recipientų registro sąrašą, jie gali pasirinki gyvąją donorystę. Pagal Lietuvos įstatymus inkstą persodinimui gali duoti tik ligonio giminaitis ar sutuoktinis ir tada operacija atliekama be eilės.
Inkstų transplantacijas Lietuvoje atlieka Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikos ir Lietuvos sveikatos mokslų universiteto ligoninė Kauno klinikos
Operacija
thumb|180px|Inksto transplantato anatominė padėtis Kitaip negu atliekant širdies transplantaciją arba plaučių transplantaciją, inkstų transplantacija atliekama heterotopiškai, tai reiškia, kad donorinis organas persodinamas ne į recipiento nuosavų inkstų vietą, o pilvo apačioje, klubinėje duobėje. Inksto arterija ir vena sujungiama su recipiento išorine klubine arterija ir vena (a. et v. iliaca externa), o šlapimtakis įsodinamas į šlapimo pūslę. Nuosavi recipiento inkstai dažniausiai paliekami vietoje ir tik ypatingų indikacijų atveju pašalinami prieš arba po transplantacijos. Dažniausiai transplantatas (transplantuotas organas) ima veikti dar operacijos metu, tačiau atskirais atvejais po operacijos dar reikalinga dializė. Galimos operacijos komplikacijos yra infekcijos, kraujavimas, limfocelės susidarymas, transplantato šlapimtakio susiaurėjimas ir kt.
Imunsupresija po inksto transplantacijos
Siekiant išvengti ūminės atmetimo reakcijos, po sėkmingos transplantacijos reikia vartoti medikamentus, kurie slopina recipiento imuninę sistemą taip, kad ši nepultų įsodintojo organo. Šie medikamentai vadinami imunosupresantais. Paprastai po inksto transplantacijos skiriamas imunosupresantų derinys: kalcineurino inhibitorius (pvz., ciklosporinas ar takrolimas), proliferaciją stabdantis preparatas (mikofenolato mofetilas arba azatioprinas ) ir (bent jau pradinėje stadijoje) gliukokortikoidas, pavyzdžiui, prednizolonas.
Be to prieš kai kurias transplantacijas taikoma vadinamoji indukcinė terapija, naudojant antikūną (pvz., baziliksimabą arba antitimocitinį globuliną). Pirmajame etape po transplantacijos šie medikamentai skiriami didesnėmis dozėmis, vėliau kaip taisyklė dozės mažinamos. Tipiškas pašalinis imunosupresijos poveikis yra sumažėjęs atsparumas infekcijoms, didesnė rizika susirgti piktybinėmis odos ir kraujo ligomis, taip pat padidėja tikimybė susirgti medžiagų apykaitos ligomis, pvz., cukriniu diabetu ir riebalų apykaitos sutrikimais. Galų gale ciklosporinas ir takrolimas taip pat veikia nefrotoksiškai – tai yra jie kenksmingi inkstų funkcijai ir todėl jų negalima perdozuoti. Šie abu kalcineurino inhibitoriai yra pagrindinė lėtinės transplantato nefropatijos išsivystymo priežastis. Lėtinė transplantato nefropatija yra dažniausia donorinio inksto netekimo priežastis. Pakeitus imunsupresantą kitu, kuris veikia ne per kalcineurino stabdymą, galima ženkliai padidinti statistinę inksto funkcijos išsaugojimo tikimybę. Vienas iš variantų galėtų būti sirolimo (rapamicino) naudojimas. Sirolimas monoterapijoje neveikia nefrotoksiškai.
Inksto transplantacijos istorija ir vystymasis
Pirmąją pasaulyje eksperimentinę inksto transplantaciją šuniui 1902 m. atliko austras Emerich Ullmann (1861–1937) Vienoje. Tuo pat metu panašias eksperimentines operacijas su šunimis darė ir Alexis Carrel (1875–1944). 1936 m. ukrainiečių chirurgas J. J. Voronoj atliko pirmąją sėkmingą mirusio žmogaus inksto transplantaciją. Deja, pacientė gyveno tik kelias dienas, o donorinis organas taip ir nepradėjo veikti. 1947 m. David M. Hume Bostone taip pat nepavyko inksto transplantacija jaunai moteriai dėl prasidėjusios atmetimo reakcijos.
Pirmąją pasaulyje sėkmingą inksto transplantaciją iš gyvo donoro 1953 m. Paryžiuje atliko chirurgas Jean Hamburger. Bet 16-metis pacientas, gavęs motinos inkstą, gyveno neilgai. Tačiau vos po metų - 1954 m. - Bostone Peter Bent Brigham ligoninėje atliekama pirmoji ilgalaikiai sėkminga transplantacija broliams dvyniams Herricks. Recipientas išgyveno 8 metus, donoras mirė po 56 metų po operacijos. Vienas iš šią transplantaciją atlikusių chirurgų – dr. Joseph Edward Murray 1990 m. gavo Nobelio medicinos premiją. . 1962 m. panaudojus imunosupresantą jam pavyko atlikti ir inksto transplantaciją recipientui iš genetiškai neidentiško donoro.
Vokietijoje pirmoji inkstų transplantacija atlikta 1966 m. Halės-Vitenbergo Martino Liuterio universitete, o Lietuvoje pirmoji inkstų transplantacija 1970 m. atlikta Vilniuje.
2004 m. Vokietijos Freiburgo universiteto klinikų komandai pavyko atlikti pirmąją šalyje inksto transplantaciją iš gyvo donoro, kai donoro ir recipiento kraujo grupės buvo skirtingos. 2010 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikose atlikta pirmoji Lietuvoje ir Rytų Europoje skirtingos kraujo grupės inksto transplantacija 36 m. moteriai, kurios kraujo grupė A (II), persodintas jos mamos AB (IV) kraujo grupės inkstas. 2012 m. pabaigoje Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų inkstų transplantacijos specialistų komanda atliko vadinamąją teigiamos kryžminės reakcijos transplantaciją pacientui su padidėjusiu antikūnų kiekiu kraujyje. Anksčiau šių antikūnų padidėjimas lemdavo persodinto organo atmetimo reakciją, todėl tokios operacijos nebuvo atliekamos. http://www.santa.lt/index.php?option=com_content&view=article&id=690:santarikse-pradti-taikyti-sudtingiausi-inkst-transplantacijos-metodai&catid=35:naujienos Santariškių klinikų pranešimas spaudas. Tokiu būdu iš esmės prasiplėte gyvosios donorystės galimybės, kai donoru gali būti žmogus, turintis ne tik kitą kraujo grupę, bet ir kito tipo audinius.
Vandens skorpionai
Skorpionblakės sin. vandens skorpionai – blakių (Heteroptera) pobūrio vabzdžių šeima.
Šiai šeimai priklauso plėšrūs, 15–46 mm ilgio vabzdžiai. Dažniausiai jų aukomis tampa smulkūs nariuotakojai, buožgalviai, nedidelės žuvytės. Šių blakių kūnas plokščias, ištempto ovalo formos, dažniausiai rudos spalvos. Skorpionblakės lengvai atpažįstamos pagal pilvelio gale esantį ilgą, laibą kvėptuką, kurio ilgis yra 16–44 mm. Priekinė kojų pora pritaikyta grobio sugavimui ir laikymui, o vidurinės ir užpakalinės kojų poros pritaikytos vaikščioti. Sparnus turi, bet neskraido.
Paplitusios viso pasaulio vandenyse (išskyrus Antarktidą).
Rūšys
Iš viso yra apie 270 šių blakių rūšių, Europoje rastos 5 rūšys, o Lietuvoje tik dvi :
Honiara
Honiara – uostamiestis Guadalkanalo saloje, Saliamono salų sostinė. 56 300 gyventojų (2020 m.). Išsidėsčiusi šiaurės vakariniame salos krante, prie Mataniko upės žiočių, palei pakrantę.
Mieste yra dvi pagrindinės gatvės – Main Street ir China Town. Namai nedideli, daugiausia vienaaukščiai. Verslo ir prekybos centras. Eksportuojama kopra, žuvis, kokoso aliejus, mediena. Rytiniame miesto pakraštyje yra tarptautinis oro uostas.
Istorija
Honiara salų centru tapo po Antrojo pasaulinio karo, kai administracija buvo perkelta iš Tulagio 1952 m. Karo metu Honiaros apylinkėse buvo įkurtos JAV karinės bazės. Tai paspartino pokario miesto plėtrą. 1978 m. miestas tapo nepriklausomos valstybės sostine.
Prancūzijos futbolo varžybos 1921–1922 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1921–1922 m.
Honiara
Klimatas
Klimatas tropinis, vidutinė temperatūra – apie 28 laipsnius Celsijaus, vandens temperatūra 26-29 laipsniai. Drėgnesnis laikotarpis yra tarp lapkričio ir balandžio, tačiau sezoniniai skirtumai nėra ryškūs.
Melanophyllum
Melanophyllum (Melanophyllum) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos grybų gentis.
Individualioji darbo teisė
Individualioji darbo teisė – darbo teisės sritis; visuma teisės normų, reguliuojančių individualius darbo santykius, t. y. santykius tarp konkretaus darbuotojo bei konkretaus darbdavio. Kolektyvinė darbo teisė, priešingai nei individuali, reguliuoja darbo santykius tarp darbuotojų kolektyvo bei darbdavio (-ių) (žr. pvz., Kolektyvinė darbo sutartis).
Nairiai
Nairiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vaškų, prie Maučiuvio upelio, 4,5 km nuo Latvijos sienos. Seniūnaitijos centras. Yra Vaškų mokyklos pradinio ugdymo skyrius, paštas (LT-39037), biblioteka (nuo 1956 m.).
Alešiškės I
Istorija
1655 m. minimas Alešiškių dvaras.
Kišiniovas
Kišiniovas  – Moldavijos sostinė, didžiausias šalies miestas, kultūrinis ir komercinis centras. Kartu jis yra Kišiniovo muncipijaus centras.
Istorija
thumb|left|Kišiniovas, 1889 m. Kišiniovas buvo įkurtas 1436 m. kaip vienuolyno kaimas. Tuo metu jis buvo Moldavijos kunigaikštystėje, kuri XVI a. tapo Osmanų imperijos vasale. 1812 m. Rusija užėmė rytinę Moldaviją ir pavadino Besarabija. Tuo metu Kišiniove gyveno 7 tūkst. žmonių. Rusai padarė Kišiniovą Besarabijos gubernijos sostine. Iki 1834 m. dėl dosnaus plėtros plano miestas smarkiai išsiplėtė. Architektas Avramas Melnikovas pastatė katedrą su varpine 1830–1836 m. Architektas Luka Zauškevičius pastatė Triumfo arką 1840 m.
1871 m. Kišiniovas geležinkeliu buvo sujungtas su Tiraspoliu, o 1873 m. – su Korneščiu. 1862 m. Kišiniove gyveno 92 000 žmonių, o 1900 m. – 125 787 gyventojų.
XIX a. pabaigoje dėl didelio antisemitizmo kitose Rusijos imperijos vietose ir geros ekonominės padėties Moldavijoje daug žydų atsikėlė į Kišiniovą. 1897 m. 46 % miesto gyventojų (t. y. virš 50 tūkst.) buvo žydai. Kartu su pogromais kituose miestuose 1903 m. balandžio 19-20 d. įvyko Kišiniovo pogromas. Riaušės truko 3 dienas, buvo nužudyti 47 žydai, 92 buvo sunkiai sužeisti, o 500 patyrė smulkius sužeidimus. Keli šimtai namų buvo sugriauta. Manoma, kad pogromas kilo dėl vienintelio to meto oficialaus laikraščio antižydiškos propagandos.
1919 m. Besasabija prisijungė prie Rumunijos karalystės. Kišiniovas su 133 000 gyventojų tapo antru pagal dydį šalies miestu.
Dėl Molotovo-Ribentropo pakto Tarybų Sąjunga prijungė Besarabiją 1940 m. birželio 28 d. NKVD pradėjo trėmimus ir žudynes. 1940 m. lapkričio 10 d. kilo didelis žemės drebėjimas, kurio epicentras buvo Vrančos kalnai. Žuvo 78 žmonės, sugriuvo 172 pastatai.
Geografija
left|thumb|250px|Kišiniovo apygardos
Miestas įsikūręs lygumoje, prie Dniestro intako Biko.
Miestas yra centrinėje Moldovos dalyje ir administraciškai suskirstytas į penkis sektorius:
Istorija
Miesto pradžia – 1436 m. įkurtas Moldovos kunigaikštystės vienuolynas. Nuo 1511 m. užgrobtas Osmanų imperijos. XIX a. pradžioje tai buvo nedidelis kaimelis, 1812 m. užimtas Rusijos, nuo 1818 m. tapo Besarabijos gubernijos sostine. Miestas augo: 1862 m. jau buvo 92 000 gyventojų, 1900 m. – 125 787. Miestas buvo svarbus strateginis centras 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos karo metu. XIX a. pabaigoje Lenkijoje ir Rusijoje kilus antisemitizmo bangai, į Kišiniovą plūstelėjo žydų banga (sudarė iki 43% miesto gyventojų 1900 m.). Mieste buvo dideli „pogromai“ prieš žydus – 1903 m. balandžio 6-7 d. bei 1905 m. spalio 19-20 d.
Ekonomika
Kišiniovas – pagrindinis šalies pramonės miestas. Pagrindinės pramonės ir ūkio šakos: buitinių ir elektros prekių, statybinių medžiagų, mašinų gamyba, plastmasės, kaučiuko, tekstilės pramonė.
Transportas
Tarptautinis oro uostas, geležinkelio stotis, dvi autobusų stotys.
Švietimas
Mieste veikia Moldavijos Mokslų Akademija, 1954 m. įkurtas universitetas, 5 teatrai, 8 muziejai (istorijos ir kraštotyros, dailės, Puškino, Kotovskio, Lazo ir kt.).
Klimatas
Kišiniove vyrauja žemyninis klimatas, kuriam būdingos karštos ir sausos vasaros bei šaltos ir vėjuotos žiemos. Žiemos temperatūra dažnai nukrenta žemiau 0 °C, nors retai žemiau -10 °C. Vasarą vidutinė temperatūra yra apie 25 °C, tačiau vasaros viduryje miesto centre temperatūra pakyla iki 35-40 °C.
Asociacinio ryšio susilpnėjimas
Asociacinio ryšio susilpnėjimas  – reiškinys, kai mąstyme atsiranda minčių peršokimas nuo vienos temos prie kitos, kuri visiškai nesusijusi su pirmąja. Kalbantysis nekreipia dėmesio į tai, kad temos nėra susijusios, t. y., dingsta ryšiai tarp gretimų sakinių. Jis to tiesiog nejaučia.
Tokiu atveju gali būti sugretinti teiginiai, nesusieti prasminiu ryšiu. Kai asociacinis ryšys labai nusilpęs, kalba gali tapti inkoherentiška. Asociacijų ryšio susilpnėjimas būna schizofrenijos, manijos epizodų ir kitų psichozinių sutrikimų arvejais.
Šveicarų psichiatras Eugenas Bleuleris (Eugen Bleuler) sukūrė žodį schizofrenija ir juo pavadino įvairius psichinius sutrikimus, kuriems būdingas asociacinio ryšio susilpnėjimas. Dėl šio susilpnėjimo dingsta ryšys tarp paprastai susijusių minčių, bendravimo, veiksmų ir emocijų, todėl elgesys pasidaro keistas, nesuvokiamas. Itin smarkus asociacinio ryšio susilpnėjimas ir elgesio, minčių bei afekto inkoherencija būdingi dezorganizuotam schizofrenijos tipui, anksčiau vadintam hebefrenija.
Staigūs peršokimai nuo vienos temos prie kitos dėl nenutrūkstančios ir pagreitėjusios kalbos srauto paprastai nelaikomas asociacinio ryšio susilpnėjimo atveju.
Raudonis
Raudonis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Newton Faulkner
Sam Newton Battenberg Faulkner (g. 1985 m. sausio 11 d.) – britų muzikantas, dainininkas ir dainų autorius iš Raigeto. Geriausiai žinomas dėl savo specifinio perkusiško grojimo gitara. Debiutinį albumą „Hand Built by Robots“ išleido 2007 m., kuris iškart tapo perkamiausiu Jungtinėje Karalystėje. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs septynis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Interference (Of Light)“, išleistas 2021 m. rugpjūtį.
Polai
Polai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Rutkiškių.
Marathų kalba
Marathų kalba (मराठी = Marāṭhī) – indoiranėnų kalbų šakos indoarijų kalba, kuria kalbama Vakarų Indijoje, ypač Maharaštros valstijoje. Tai gimtoji marathų kalba. Kaip gimtąja kalba ja kalba 83 mln. žmonių (ketvirta Indijoje). Ji taip pat oficialųjį statusą turi Goa valstijoje, Damano ir Diu, Dadros ir Nagar Havelio teritorijose, taip pat vietomis vartojama Andhra Pradešo, Gudžarato, Karnatakos, Tamilnado ir kitose valstijose Indijoje, indų išeivių Mauricijuje, Pakistane, Singapūre, Vokietijoje, Jungtinėje Karalystėje, Australijoje, Pietų Afrikos Respublikoje.
Marathų kalba patyrė dravidų kalbų įtaką. Neišliko balsių fonologinis ilgumas ir nazalizacija, bet išlaikyta bevardė giminė. Vardažodžių kaitybai, be fleksinių, būdingos ir kitos formos. Veiksmažodžio skiriami du asmenavimo tipai, gausu beasmenių konstrukcijų. Asmeninės ir vardažodinės formos įvairuoja. Yra skolinių iš sanskrito, hindi, taip pat dravidų, persų, arabų, anglų, portugalų ir kitų kalbų.
Suskaičiuojama ~40 marathų kalbos tarmių: ahirani (Vakarų Khandešo regionas), khandeši (Rytų Khandešo regionas, Maharaštros valstijos šiaurės vakarų dalis), varhadi, arba vaidarbhi (Vidarbhos regionas, Maharaštros valstijos rytinė dalis), samavedi (Nala Soparos ir Viraro regionai į šiaurę nuo Bombėjaus) ir are marathi (Andhra Pradešo valstija). Dabartinė bendrinė marathų kalba susiklostė Punos regiono tarmių pagrindu.
XIII–XX a. pr. marathų kalba buvo užrašoma modi raštu. Vėliau įsigalėjo devanagari.
Algeniai
Algeniais vadinami kaimai:
INTER RAO Lietuva
alt=|miniatiūra|AB "INTER RAO Lietuva biuras Vilniuje „INTER RAO Lietuva“ (AB „INTER RAO Lietuva“) – Lietuvos energetikos kompanija, dirbanti Lietuvos, Latvijos, Estijos ir Lenkijos elektros energijos rinkose. Kompanijos būstinė įsikūrusi Vilniuje, Lietuvoje. Įmonė užsiima elektros energijos gamyba, didmenine ir mažmenine prekyba elektros energija.
Įmonei priklauso antrinės įmonės Latvijoje, Estijoje ir Lenkijoje, taip pat – vėjo jėgainių parką Lietuvoje valdanti įmonė „Vydmantai wind park“.
Istorija
„INTER RAO Lietuva“ veiklą Lietuvoje pradėjo 2002 m. kaip UAB „Energijos realizacijos centras“. Po metų bendrovei buvo suteikta nepriklausomo tiekėjo licencija Lietuvoje ir leidimas eksportuoti elektros energiją. Pirmosiomis eksporto šalimis tapo Rusija ir Baltarusija, o netrukus įmonei buvo suteiktas ir leidimas importuoti elektros energiją į Lietuvą.
Rusijos energetikos koncerno „Inter Rao UES“ antrinė įmonė Suomijoje „RAO Nordic OY“ 2005 m. įsigijo 18 proc. „INTER RAO Lietuva“ akcijų, o 2007 m. 82 proc. akcijų įsigijo UAB „Scaent Baltic“. Dar po metų „RAO Nordic OY“ padidino valdomo akcijų paketo dalį iki 51 proc. „INTER RAO Lietuva“ tapo antrine pagrindinio elektros energijos prekybos partnerio „Inter Rao UES“ įmone ir 2009 m. - įgaliotąja „Inter Rao UES“ prekybos atstove Baltijos šalyse. Tais pačiais metais bendrovės pavadinimas iš UAB „Energijos realizacijos centras“ buvo pakeistas į UAB „INTER RAO Lietuva“ ir kitų metų pradžioje įsteigtos antrinės įmonės Latvijoje ir Estijoje: „INTER RAO Latvia“ ir „INTER RAO Eesti“.
2011 m. „INTER RAO Lietuva” įmonių grupė pradėjo prekiauti Skandinavijos elektros prekybos biržoje „Nord Pool Spot“ Estijos kainų zonoje ir įkūrė antrinę įmonę UAB „IRL Wind“, kuri įsigijo vieną didžiausių Baltijos šalyse veikiančių 30 MW galios vėjo elektrinių parkų vakarinėje Lietuvos dalyje, Kretingos rajone.
Tai pačiais metais „INTER RAO Lietuva“ tapo didžiausia elektros biržos dalyve pagal apimtis Lietuvoje ir viršijo milijardo litų apyvartą, kuri metų pabaigoje siekė 1,24 mlrd. litų. Per metus bendrovė pardavė 6,2 TWh elektros energijos. Įmonė pasirašė ilgalaikę sutartį su „Inter Rao UES“, kuri suteikė išskirtinę teisę „INTER RAO Lietuva” prekiauti statomos Kaliningrado atominės elektrinės gaminama elektros energija.
2012 m. „INTER RAO Lietuva“ pakeitė teisinį statusą ir tapo akcine bendrove bei įregistravo antrinę įmonę Lenkijoje „IRL Polska“.
2013 m. įmonė reorganizavo dvi antrines įmones ir UAB „IRL Wind“ buvo prijungta prie UAB „Vydmantai wind park“.
Valdymas
„INTER RAO Lietuva“ įmonei vadovauja generalinis direktorius Giedrius Balčiūnas.
„INTER RAO Lietuva“ Stebėtojų tarybą sudaro:
„INTER RAO Lietuva“ valdybą sudaro:
Veikla
INTER RAO Lietuva vykdo elektros energijos importą ir eksportą, užsiima didmenine elektros energijos prekyba Baltijos šalyse pagal sutartis ir elektros biržoje bei mažmenine elektros energijos prekyba (daugiausiai juridiniams asmenims) Baltijos šalyse. Įmonė taip pat teikia reguliavimo ir balansavimo paslaugas tiekėjams ir perdavimo sistemos operatoriams bei vykdo elektros energijos gamybą viename iš didžiausių vėjo jėgainių parke Lietuvoje.
Elektros energijos gamyba
Vėjo elektrinių parkas per 2012 m. pagamino ir į tinklą patiekė 62,88 GWh elektros energijos. 2011 m. gamybos apimtys siekė 70,25 GWh, 2010 m. - 54,54 GWh, 2009 m. – 57,44 GWh. Pačios įmonės teigimu, „Vydmantai wind park“ 2012 m. pradžioje valdė apie 18,6 proc. Lietuvoje instaliuotos vėjo elektrinių galios.
Pirmoji parko vėjo elektrinė į Lietuvos energetikos sistemos 110 kV perdavimo tinklo atkarpą Palanga – Šventoji buvo įjungta 2006 m. spalio 11 d. per 110/20 kV transformatorinę pastotę „Vėjas-1“ Kiauleikių kaime. Kitos elektrinės įjungtos palaipsniui iki 2007 m. vasario 15 d.
Vėjo elektrinių parke elektros energiją gamina 15 Vokietijos įmonės „Enercon GmbH“ pagamintų „E-70“ modelio vėjo elektrinių, kurių kiekvienos instaliuota galia siekia 2 MW.
Techniniai „Vydmantai wind park“ vėjo elektrinių duomenys :
Prekyba
„INTER RAO Lietuva“ yra vienas didžiausių elektros rinkos dalyvių Lietuvoje ir kitose Baltijos šalyse. Bendrovė aktyviai veikia didmeninėje elektros energijos prekybos rinkoje: prekiauja vienoje didžiausių Europoje Skandinavijos elektros prekybos biržoje „Nord Pool Spot“ ir pagal dvišales sutartis tiekia elektros energiją didžiausiems vartotojams Baltijos šalyse.
„INTER RAO Lietuva“ aktyviai veikia ir mažmeninėje prekybos elektros energija rinkoje – bendrovė yra viena didžiausių nepriklausomų elektros energijos tiekėjų Lietuvoje ir plečia veiklą Latvijoje bei Estijoje. Įmonei vienai pirmųjų Lietuvoje buvo išduota nepriklausomo tiekėjo licencija (Valstybinės kainų ir energetikos kontrolės komisija (nuo 2019 m. liepos 1 d. - Valstybinė energetikos reguliavimo taryba) licenciją suteikė 2003 m. kovo 22 d.). Grupės antrinei įmonei Latvijoje „INTER RAO Latvia“ 2010 m. kovo 1 d. buvo suteikta prekybos licencija. Veiklai Estijoje specialūs leidimai nėra reikalingi.
Kompanija aktyviai bendradarbiauja su partneriais Baltijos ir Šiaurės šalyse, Rusijoje, Baltarusijoje ir Lenkijoje.
Antrinės įmonės
Įmonių grupei „INTER RAO Lietuva“ priklauso antrinės įmonės:
Rauktys
Rauktys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Rauktienė (ištekėjusi moteris) ir Rauktytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija
thumb|220px|right|Kolegija nuo stadiono pusės thumb|220px|right|Kolegija žiemą
Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija – vienintelė aukštoji neuniversitetinė miškininkystės mokykla Lietuvoje. Įsikūrusi Liepų g. 1, Girionyse (Samylų sen.), Kauno rajone.
Istorija
1927 m. profesoriaus Antano Rukuižos iniciatyva Alytuje įkurta Aukštesnioji miškų mokykla, 1938 m. pervadinta viduriniąja. 1939 m. Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą mokykla buvo perkelta į Vilnių. 1945 m. mokykla reorganizuota į Vilniaus miškų technikumą.
1963 m. mokykla perkelta į Kauno rajoną, Girionis ir pavadinta Kauno miškų technikumu. 1967 m. suteiktas Antano Kvedaro vardas. 1991 m. Lietuvai tapus nepriklausoma valstybe Kauno A. Kvedaro miškų technikumas reorganizuotas į Kauno aukštesniąją miškų mokyklą. 2002 m. mokykla tapo Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija.
Studijos
2009 m. studijavo apie 800 studentų. Kolegijoje ruošiami miškininkai, želdynų dizaineriai, kaimo turizmo ir miško rekreacijos specialistai, žemėtvarkininkai, hidrotechnikai, jau dirbantiems specialistams rengiamos profesinio tobulinimosi programos. Veikia Apvaliosios medienos gaminių ir medienos mokslo ekspozicija, trys Informacinių technologijų laboratorijos, Moderniųjų medienos ruošos mašinų ir kitos laboratorijos. Kasmet rengiami Lietuvos medkirčių čempionatai.
Studijų programos
Kolegijoje yra šios studijų programos:
Kalėnai
Kalėnai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lauksargių.
Ilgą laiką Kalėnuose ieškota skalvių Šereikos pilies, bet ši pilis įtikinamai lokalizuojama ant Šereitlaukio piliakalnio. Kalėnuose esanti kalva Šarkokalnis siejamas su 1274 m. žuvusio pilies vado Šarkio (Sarkio) laidojimo apeigomis. Šalia Šarkokalnio yra miniatiūrinio piliakalnio formos kalva, vad. Pilale. Abi kalvos daugiau susietos su pagonių apeigomis, nei su krašto gynimu. Kalėnuose ieškota ir senkapio, vadinamo Milžinkapiu, čia lokalizuoti ir pilkapiai. Senkapis nerastas, o pilkapiai – tai Kalėnų miško pakraštyje esančios vėjo supustytos žemyninės smėlio kopos.
Kaulinis audinys
thumb|right|250px|Plokštelinio kaulinio audinio skerspjūvis, žiūrint mikroskopu Kaulinis audinys – jungiamasis audinys, sudarytas iš kaulinių ląstelių ir kietos mineralizuotos tarpląstelinės medžiagos. Šiame audinyje sukauptos kalcio jonų atsargos. Kaulinį audinį iš išorės dengia netaisyklingojo glaudžiojo jungiamojo audinio sluoksnis - antkaulis, kaulą iš vidaus dengia vidinis antkaulis - endostas, sudarytas iš puriojo kolageninio jungiamojo audinio sluoksnio. Šiuose audiniuose yra osteogeninių ląstelių. Kitos kaulinės ląstelės - osteoblastai, osteocitai ir osteoklastai. Osteoblastai išskiria kaulinio audinio organinius komponentus, osteocitai - išsidėsto subrendusio kaulinio audinio ertmėse, osteoklastai - rezorbuoja ir nuolatos remodeliuoja kaulinį audinį.
Kalėnai
Istorija
Seniau Kalėnai buvo vadinami šalia esančios vietovės vardu – Traksėdžiais. Iki 1832 m., kol nebuvo nutiesto kelio per Lauksargius, Tilžės – Tauragės kelias ėjo per Kalėnus, Meldiklaukius, Požerūnus, Jovarus. Kol nebuvo nutiestas kelias, kaimas buvo didesnis už Lauksargius, todėl čia 1728 m. pradėjo veikti mokykla, 1736 m. ją lankė 33 vaikai iš Kalėnų, Traksėdžių, Meldiklaukių, Lauksargių, Papilkių, Oplankių ir Greižėnų. Mokykloje buvo dėstoma lietuviškai, nors mokytojai buvo vokiečiai.
Kaulinis audinys
Pašalinus vandenį ir riebalus, trečdalį kaulo masės sudaro organinės, du trečdalius - neorganinės medžiagos. Didžiausia organinių medžiagų dalis - kolageninės skaidulos, neorganinės - hidroksiapatitų kristalų formos, bei magnis, kalcio chloridas, kalis, fluoras, bei kiti.
Kaulo matrica (tarpląstelinė medžiaga) sudaryta iš organinių ir neorganinių elementų. Organinė dalis - I tipo kolagenas ir pagrindinė medžiaga, taip pat proteoglikanai - chondroitinsulfatas ir keratinsulfatas, baltymai - osteokalcinas ir osteopontinas. Neorganinė dalis - hidroksiapatitas, didžioji neorganinių komponentų dalis yra amorfinė.
Kaulinio audinio rūšys
Sudaro kaulinis audinys turintis mažesnes ertmes. Ši medžiaga yra vientisa, išskyrus kaulų kanalėlius, ertmes ir stambiuosius kanalus, kuriais praeina kraujagyslės. Tankioji medžiaga sudaro ilgųjų kaulų diafizes.
Mikroskopiškai: Tai pirminis, nesubrendęs kaulinis audinys, dažniausiai vėliau pakeičiamas plokšteliniu kaulu. Suaugusiuose organizmuose jis lieka tik fascijų, sausgyslių ir raiščių prisitvirtinimo prie kaulų vietose, šalia kaukolės kaulų siūlių, žandikaulių alveolėse, vidinės ausies kauliniame labirinte.
Stalupėnų apskritis
Stalupėnų apskritis (, nuo 1938 m. Ebenrodės apskritis, Landkreis Ebenrode) – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Stalupėnai.
Kaulinis audinys
Kaulinio audinio rūšys
Sudaro cilindro formos struktūros, vadinamos Haverso sistemomis, arba osteonais. Kiekvieną osteoną sudaro nuo 4 iki 20 sukalkėjusios matricos plokštelių, kurios koncentriškai išsidėsčiusios apie centrinį kanalą, kuriame yra kraujagyslė. Centriniai kanalai jungiasi tarpusavyje Volkmano kanalais. Kiekvieną osteoną supa cementinė linija.
Stalupėnų apskritis
Geografija
Apėmė Mažosios Lietuvos rytinę dalį Rausvės, Duobupės baseinuose ir Pisos aukštupį Romintos girios šiauriniame pakraštyje. Ribojosi su Vilkaviškio, Pilkalnio, Gumbinės, Geldapės apskritimis. 1939 m. apskrities plotas buvo 703,9 km², gyveno 41 265 gyventojai, 58,6 gyv./km².
Kaulinis audinys
Kaulų formavimasis
Kaulas formuojasi dviem būdais, tai: Šiuo būdu vystosi dauguma plokščiųjų kaulų, kaukolės kaulai, žandikauliai, šiuo būdu auga trumpieji kaulai, storėja ilgieji. Skirstoma į keturias stadijas:
Stalupėnų apskritis
Geografija
Apskrityje buvo du miestai – Stalupėnai, 1938 m. pervadintas Ebenrode ir Eitkūnai, 165 seniūnijos ir 2 valstybiniai dvarai. Apskrityje buvo 9 evangelikų liuteronų parapijos: Bildviečiai, Enciūnai, Gėritai, Katniava, Košūbai, Pilupėnai, Stalupėnai, Žirgupėnai ir Tolminkiemis.
Kaulinis audinys
Kaulų formavimasis
Kaulų formavimosi būdas iš hialininės kremzlės. Šiuo būdu vystosi dauguma trumpųjų ir ilgųjų, kaukolės pamato kaulai. Kaului formuojantis šiuo būdu, būsimoje kaulo vietoje iš mezenchimos susiformuoja hialininė kremzlė, dengiama ankremzlio. Pradinėje stadijoje susiformuoja pirminiai ir antriniai kaulėjimo centrai, vėliau vyksta daug įvairių procesų, įskaitant vaskuliarizaciją, osifikaciją, kalcifikaciją ir kitus.
Stalupėnų apskritis
Istorija
Seniausi archeologiniai radiniai apskrityje priskirtini Kundos kultūrai. XIII a. šioje teritorijoje gyveno prūsai nadruviai. Vokiečių ordinas galutinai įsitvirtino tik XIV a. viduryje, kai buvo numalšintas Didysis prūsų sukilimas. 1656 m. kraštą nuniokojo totoriai. Iki 1709–1711 m. maro ir po jo sekusio bado krašte daugumą gyventojų sudarė lietuvininkai laukininkai. Po to prasidėjusi Didžioji Prūsijos kolonizacija pakeitė gyventojų tautinę sudėtį, bet išliko lietuviški vietovardžiai. Be to, ir atsikėlę vokiečiai, norėdami pabrėžti neva bajorišką kilmę, dažnai prie savo vardo pridėdavo von (–iš) ir vietovardžio pavadinimą, todėl net XIX a. pabaigoje buvo sunku atskirti, kuris lietuvis, kuris vokietis.
1824 m. sausio 1 d. Žirgupėnai buvo prijungti prie Gumbinės apskrities. 1938 m. rugsėjo 7 d. naciai pervadino daugelį Mažosios Lietuvos vietovių. Stalupėnai, o nuo 1939 m. sausio 1 d. ir apskritis pervadinta Ebenrodės vardu. 1945 m. sausio 1 d. apskrityje buvo du miestai, 165 savivaldybės ir du valstybiniai dvarai.
1944 m. rudenį apskritį okupavo TSRS. Po Antrojo pasaulinio karo sudaryta Potsdamo sutartis 50 metų kraštą perdavė valdyti Tarybų Sąjungai. Buvo sudaryta Kaliningrado sritis, joje – Nesterovo rajonas, apėmęs beveik visą Stalupėnų apskritį.
1894 m. per apskritį nutiestas geležinkelis Tilžė–Stalupėnai bei valstybinis plentas.
Gyventojai
Gyventojų surašymo duomenimis, įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:
Gyventojai pagal tikėjimą
Lietuviai
Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1890 m. Stalupėnų apskrityje iš 45 329 gyventojų lietuviais užsirašė 2250, apie 0,5 % žmonių, nors to meto žmonių prisiminimuose pažymima, kad ir mieste, ir kaime dauguma kalbėjo lietuviškai. Tik lietuviškai buvo kalbama turguose, į kuriuos dėl pigių pramoninių prekių suvažiuodavo kapsai ir suvalkiečiai.
Stalupėnų apskritis neatsiejama nuo Kristijono Donelaičio vardo. Jis 1740–1743 m. mokytojavo Stalupėnuose, o nuo 1743 m. iki mirties buvo Tolminkiemio kunigas.
Puštūnai
Puštūnai Afganistane sudaro apie 42 % gyventojų. Jie susideda iš daugybės genčių ir klanų, kurie retai buvo vieningi iki Duranių imperijos iškilimo 1747 m. Jie vaidino svarbų vaidmenį Didžiajame žaidime, kai pateko į Britų ir Rusijos imperijų interesų akiratį. Daugiau nei 250 metų valdė Afganistaną kaip dominuojanti tauta. Puštūnai prikaustė pasaulio dėmesį per Tarybinės armijos intervenciją į Afganistaną 1979 bei Talibano iškilimą ir žlugimą, nes jie sudarė judėjimo daugumą. Puštūnai taip pat svarbi tauta Pakistane, kur tarnauja armijoje ir pagal gausumą užima antrą vietą.
Puštūnų kilmė ginčytina – jie gali būti kaukazietiškos tautos atšaka, susimaišiusi su vietiniais gyventojais.
Vologdos sritis
Vologdos sritis  – sritis Rusijoje, Šiaurės vakarų federalinėje apygardoje. Ribojasi su Leningrado sritimi vakaruose, su Karelija šiaurės vakaruose, su Archangelsko sritimi šiaurėje, su Kirovo sritimi rytuose, su Kostromos ir Jaroslavlio sritimis pietuose, su Tverės ir Novgorodo sritimis pietvakariuose. Administracinis centras – Vologda.
Puštūnai
Pirmą kartą puštūnai paminėti VI a., tačiau žinoma, kad tautybė susiformavo XVI–XVII a. Afganai kalba iranėnų kalbų grupės kalba puštu (kalba apie 17,5 mln. žmonių pasaulyje), kuri yra valstybinė Afganistane.
Puštūnai turi savus įstatymus, surašytus Pashtunwali knygoje, kurių jie visi griežtai laikosi. Įstatymuose apibrėžta kraujo keršto teisė, svetingumas, dorumas, užsispyrimas, atkaklumas, nuosavybės ir garbės gynimas, giminės moteriškosios lyties atstovių saugojimas.
Vologdos sritis
Geografija
Sritis yra Rytų Europos lygumos šiaurės vakaruose. Vakarinėje dalyje iškilusi Vepsų aukštuma (aukštis iki 304 m), rytuose – Šiaurinės skliautkalvės (aukštis iki 293 m). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -14 °C, liepos mėnesio +18 °C. Metinis kritulių kiekis ~500 mm. Upės priklauso Volgos, Šiaurės Dvinos baseinams: Suchona, Jugas, Mologa, Šeksna, Unža. Vakarinėje dalyje gausu ežerų: Belojės, Kubenos, Vožės, pakraštys Onegos ežero. Vyrauja spygliuočių (daugiausia eglių) miškai.
Gyventojai
2010 m. 97,27 % srities gyventojų buvo rusai, 0,75 % – ukrainiečiai, 0,29 % – baltarusiai
Miestai
Didžiausi Vologdos srities miestai ir gyvenvietės (2007 m., tūkst. gyventojų):
Ekonomikos teorija
Ekonomikos teorija – ekonomikos mokslo disciplina (kitos - ekonomikos teorijų istorija, ekonomikos istorija ir kt.); socialinis mokslas.
Principai
Ekonomikos teorija remiasi 3 pagrindiniais principais:
経済学史 Икътисад (фән)
Mysija
Mysija arba Mizija (🇬🇷) – buvusi istorinė sritis šiaurės vakarų Mažojoje Azijoje, besiribojanti su Lydija pietuose, Bitinija rytuose ir Troada bei Aeolide vakaruose.
Anot graikų geografo Strabono, Mysijos pavadinimas kilo iš lydų kalbos žodžio mysos, reiškusio buką.
Geografija
Mysijos ribos nėra aiškios ir apibrėžtos. Šiuo vardu vadinamas Mažosios Azijos šiaurės vakarų kampas, besiglaudžiantis prie Marmuro jūros. Jis dalinai sutampa su Simavo upės (senovės graikų Μέκεστος Mekestos) baseinu. Vietinis kraštovaizdis pasižymi miškingomis kalvomis ir dideliu gyventojų tirštumu bei gausiais miesteliais. Tačiau didelių miestų čia nebuvo.
Regiono natūraliomis geografinėmis ribomis buvo Olimpo kalnas šiaurės rytuose, kurie atskiria nuo Bitinijos. Pietine riba buvo Temno kalnas pietuose, skiriantis nuo Lydijos. Pietryčiuose buvo Frygija. Į vakarus nuo Mysijos buvo Troada, kuri kartais laikoma Mysijos dalimi.
Maša
II tūkstantmečio pr. m. e. viduryje Mysija gali bti tapatinama su teritorija, kuri hetitų raštuose minima kaip Maša. Tikėtina, kad ji priklausė Asuvos konfederacijai. Tai buvo konfederacija smulkių valstybėlių, kurių minima 22. Kai kurios tų smulkiųjų valstybėlių buvo identifikuotos. Pvz., Wilusiya tapatinama su Troja (Ilionas), Taruisa – su Troada.
Asuvos pavadinimas galėjo duoti pavadinimą visam Azijos žemynui.
Geležies amžius
Trojos karo metu Mysija minima kaip Trojos sąjungininkė, ir graikai kovojo su šio regiono gyventojais, kuriuos graikai vadino mysais (Μυσοί Mysoi). Tiesa, Homeras tik labai menkai mini šį regioną, ir nepateikia jokių detalesnių duomenų ar vietovardžių. Herodotas pasakoja, kad mysai buvo giminingi lydams ir karams. Jis taip pat mini dar prieš Trojos karą vykusias jų migracijas į Balkanų pusiasalį, kur jie nukariavo Trakiją.
II–I tūkst. pr. m. e. sandūroje visą regioną nusiaubė atsikėlėliai iš šiaurės Balkanų – frygai. Dėl to vėlesniais laikais Mysija kartais dar buvo vadinama Mažąja Frygija (μικρᾶ Φρυγία Mikra Frygia), arba Helesponto Frygija (Ἑλλησποντιακὴ Φρυγία Hellespontiake Frygia). Frygų dominuojama Frygija pietryčiuose, tuo tarpu, buvo vadinama Didžiąja.
Senovės graikų šaltiniai mini vietos gyventojus, kurie kalbėjo savita kalba. Ją Strabonas laiko lydų ir frygų kalbų mišiniu. Vienintelis įrašas šia kalba yra datuojamas tarp V ir III a. pr. m. e. ir turi tik tris žodžius. Kalba yra indoeuropietiška, tačiau tikslesnis klasifikavimas neįmanomas dėl žinomų žodžių trūkumo.
Prie Helesponto pakrančių vėlesniais laikais įsikūrė graikų kolonijos, tarp kurių svarbiausios buvo Kyzikas, Parionas, Lampsakas ir Abidas.
Persijos, graikų ir Romos imperijų laikotarpiai
VII a. pr. m. e. pradžioje Mysiją prisijungė Lydijos karalystė. VI a. pr. m. e. ją nukariavo Achemenidų imperija ir įjungė į Spardos satrapiją. Tačiau mysai ne kartą sukildavo kartu su Jonija, Aeolide.
334 m. pr. m. e. Aleksandras Makedonietis užkariavo Mysiją savo didžiojo žygio metu, prijungdamas prie savo imperijos. Po jo mirties Mysija atiteko Antigonui Vienaakiui, o po Ipso mūšio 301 m. pr. m. e. – Lisimachui. Ilgainiui ji buvo absorbuota į Pergamo karalystę.
133 m. pr. m. e. Romos imperijai įgijus Pergamo karalystę, Mysija kartu su kitomis sritimis buvo paversta Azijos provincija, o vėliau suformuota Helesponto provincija. Iki to laiko vietos gyventojai mysai buvo galutinai helenizuoti.
Prancūzijos futbolo varžybos 1922–1923 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1922–1923 m.
Rudmargė hesperija
Rudmargė hesperija (Carterocephalus palaemon) – hesperijų (Hesperiidae) šeimos drugys, paplitęs Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Skraido gegužės – birželio mėn. miškų aikštelėse.
Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į raudonąją knygą.
Baritas
''Šis straipsnis yra apie mineralą. Apie upę skaitykite: Baritas (upė)'' thumb|rigth|200px|Baritas
Baritas, Bolonijos akmuo – mineralas, kurio cheminė sudėtis – bario sulfatas BaSO4. Tai pagrindinis bario šaltinis. Baritas dažnai randamas švino – cinko gyslose, susidariusiose klintyse, karštų versmų nuosėdose, taip pat hematito rūdoje. Mineralo pavadinimas kilo iš graikų kalbos žodžio barus, reiškiančio sunkus.
Pagal Moso skalę barito kietumas yra 3, lūžio rodiklis – 1,63, specifinis tankis 4,3-5.
Radimvietės
Barito telkiniai yra Vokietijoje, Gruzijoje, Turkmėnijoje. Lietuvoje randamas kaip akcesorinis mineralas nuosėdinėse uolienose.
Kavoliai (Panemunėlis)
Kavoliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Panemunėlio kaimo.
Malavio vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|20px Vėliavos proporcijos 2:3]] thumb|250px|right|2010-2012 m. Malavio vėliava Malavio vėliava patvirtinta 1964 m. liepos 6 d.
1964 m. priimtos šalies vėliavos tekanti saulė vaizduoja Afrikos kontinento laisvės aušros viltį (kai vėliava buvo kuriama, Afrikos valstybės dar tik pradėjo tapti nepriklausomomis). Juoda vėliavos spalva reiškia kontinento žmones, raudona reiškia Afrikos nepriklausomybės kankinius, o žalia – gamtą.