cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gulbenės geležinkelio stotis
Istorija
1903 m. nutiesus siaurąjį Stukmanių (Pliavinių)–Valkos geležinkelį, įrengta Švanenburgo stotis. Be laikino stoties pastato joje buvo garvežių depas ir dirbtuvės, arbatos namelis, gyvenamieji pastatai. Stoties svarba žymiai padidėjo, Pirmojo pasaulinio karo metu pertvarkius siaurąjį geležinkelį į platųjį ir nutiesus geležinkelio linijas į Ierikius ir Sitą. Po karo stotis pervadinta Vecgulbene, 1928 m. – Gulbene. 1926 m. pagal architekto P. Federo projektą pastatytas didelis keleivių stoties pastatas, ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje baigta bendro plačiojo ir siaurojo geležinkelio garvežių depo statyba. Per Antrąjį pasaulinį karą stotis apgriauta, bet per keletą pokario metų atnaujinta: sutvarkytas kelynas, atnaujinti stoties, depų ir kiti pastatai.
Pulkininko rango kapitonas
Pulkininko rango kapitonas  – 1732–1751 m. egzistavęs Rusijos imperijos karinio laivyno vyresniojo karininko karinis laipsnis, atitikęs pirmo rango kapitoną laivyne ar pulkininką armijoje.
Šis laipsnis 1732 m. gruodžio 21 d. pakeitė iki tol laivyne naudotą pirmo rango kapitono laipsnį. Rangų lentelėje priskirtas VI klasei, buvo aukščiausias laivyno vyresniųjų karininkų laipsnis.
Šį laipsnį turintys karininkai paprastai vadovavo linijiniams laivams, galėjo vadovauti nedideliems fregatų ar brigų būriams arba nedideliam uostui.
Į pulkininko rango kapitonus kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“.
1751 m. rugsėjo 5 d. buvo įvestos naujos laivyno pareigybės, kartu buvo pakeisti ir laipsniai. Vietoj pulkininko rango kapitono vėl buvo įvestas pirmo rango kapitono laipsnis.
Belgijos futbolo varžybos 1920–1921 m.
Belgijos futbolo varžybos 1920–1921 m.
Juozas Grigalavičius
Juozas Grigalavičius (1913 m. spalio 18 d. Šemetuose, Rokiškio rajonas – 1983 m. liepos 9 d. Vilniuje) – Lietuvos redaktorius, komjaunimo bei partinis veikėjas.
Biografija
1930–1932 m. LKJS Rokiškio parajonio komiteto, 1933 m. LKJS ir LKP Rokiškio rajono komitetų sekretorius. 1934 m. LKP CK instruktorius Rokiškio apskričiai. 1931–1934 m. redagavo Rokiškio rajono laikraščius „Darbininkų mintys“ ir „Kibirkštis“. 1933–1934 m. Maskvoje mokėsi Lenino partinėje mokykloje. 1934–1939 m. kalintas. 1939–1940 m. LKP Rokiškio apskrities komiteto sekretorius.
1940 m. Liaudies Seimo pirmininko pavaduotojas. 1940–1941 m. LKP(b) CK skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1941–1942 m. LKP(b) CK ir LSSR Ministrų Tarybos įgaliotinis evakuotojų Gorkio srityje. 1942–1944 m. LKJS CK I sekretorius, Lietuvos partizaninio judėjimo štabo viršininko padėjėjas. 1941 m., 1944–1946 m. LKP(b) Kauno miesto, 1948–1950 m. Šilutės apskrities komitetų I sekretorius. 1950–1953 m. LKP Klaipėdos srities komiteto sekretorius. 1953–1956 m. LSSR kultūros ministro, 1956–1958 m. LSSR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas. 1956 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1958–1979 m. LSSR Ministrų Tarybos, 1979–1983 m. LSSR AT Prezidiumo darbuotojas.
1941–1949 m. ir 1958–1960 m. LKP CK, 1941–1946 m. LKP(b) CK Biuro narys. 1952–1958 m. kandidatas į LKP CK narius. 1940–1947 m. ir 1959–1963 m. LSSR AT deputatas. 1944–1947 m. LSSR AT Prezidiumo pirmininko pavaduotojas.
Tarakongyviai
Tarakongyviai (Dictyoptera) – būrys, kuriam priskiriami tarakonų, maldininkų ir termitų pobūriai. Šiam būriui artimos gyvalazdės.
Kontroversija
Šis taksonas nėra visuotinai priimtas, nors filogenetiškai patvirtintas. Dėl įpratimo, nusistovėjusio tarakonų, maldininkų ir termitų laikymo atskirais būriais, dauguma autorių šiam taksonui nepripažįsta būrio rango. Dictyoptera laiko antbūriu, o tarakonus, maldininkus ir termitus – atskirais būriais.
Nahanio nacionalinis parkas
Nahanio nacionalinis parkas yra Kanadoje, Šiaurės Vakarų teritorijose, 500 km į vakarus nuo Jelounaifo. Plotas 4766 km². Įkurtas 1976 m.
Parke saugoma Makenzio kalnų dalis. Parko centrine dalimi teka Pietų Nahanio upė. Upė sudaro 4 kanjonus, 90 m aukščio Virginijos krioklį. Yra karštosios versmės. Vyrauja spygliuočių miškai, kalnų tundra. Gausu gyvūnijos (lokiai, briedžiai, vilkai, elniai, paukščiai). Nahanio nacionalinis parkas 1978 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Parko praktiškai neįmanoma pasiekti sausumos keliais. Į jį organizuojami skrydžiai lėktuvais arba sraigtasparniais.
thumb|left|250px|Krioklys Nahanio upėje
Viktarinė (Ignalina)
Viktarinė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 11 km nuo Ceikinių.
Konteinerinis kranas
thumb|right|250px|Konteineriniai kranai Konteinerinis kranas  – uosto kranas, specializuotas krauti jūrinius konteinerius. Paprastai naudojami jūriniuose konteinerių terminaluose, krauna konteinerius į konteinervežius ir iš jų. Pagal konstrukciją tai ožinių kranų rūšis. thumb|250px|Aukštojo profilio konteineriniai kranai [[Kočis (Indija)|Kočyje.]]
Konteinerinio krano pagrindas yra dvi aukštos atramos, važinėjančios bėgiais išilgai krantinės, viršuje sujungtos skersine santvara ar sija. Ant skersinės sijos yra vežimėlis su operatoriaus kabina ir keliamuoju mechanizmu su kilnojama platforma („sprederiu“, ). Keliamasis mechanizmas nuleidžia sprederį žemyn iki konteinerio viršutinės dalies, kur sprederis sugriebia konteinerio viršaus kampuose esančius griebimo taškus. Toks kranas paprastai perkelia vieną konteinerį, nors naujausių konstrukcijų konteineriniai kranai gali vienu metu perkelti nuo 2 iki 4 20 pėdų konteinerių.
Tipai
Yra du įprastiniai tipai konteinerinių kranų:
Dydžiai
thumb|right|250px|Super-PostPanamax kranai [[Roterdamo uostas|Roterdamo uoste. Jų strėlės išsikišusios 50 m (22 konteinerių eilės).]] Konteinerinius kranus paprastai klasifikuoja pagal jų keliamąją gebą ir konteinervežių, kuriuos jie gali krauti, dydį. Post-Panamax kranai sveria apie 800–900 tonų, o naujausios kartos Super-PostPanamax kranai – 1600–2000 tonų.
Veikimas
Konteinerius vežioja specializuoti automobiliai – straddle carrier, sidelift, reach stacker tipų.
Aprūpinimas energija
Konteineriniai kranai pagal naudojamą energiją yra dviejų tipų: Konteineriniai kranai naudoja elektros energiją, kurios reikalinga įtampa yra nuo 4000 iki 13200 voltų.
Lautaras
Lautaras – miestas Araukanijos regione (Čilė), Kautino provincijoje, Lautaro komunos centras. Yra 25 km į šiaurės rytus nuo regiono centro Temuko.
Lautaro komuna
thumb|left|150px|Lautaro komunos padėtis Araukanijos regione Lautaro komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 901,1 km². 2007 m. gyventojų skaičius – 34 662 gyv. (gyventojų tankis 38,47 žm./km²), iš jų: Pagal gyvenamą vietą: Komunos gyventojai sudaro 3,7% Araukanijos regiono gyventojų.
Ciuricho ežeras
Ciuricho ežeras – ežeras Šveicarijoje, Ciuricho kantone, (nedidelė dalis – Švico kantone), į pietryčius nuo Ciuricho. Apytikslės koordinatės yra 47°15′N 8°41′E.
Ciuricho ežeras yra žinomas dėl ypač švaraus vandens. Papildomai išvalytas, jis naudojamas Ciuricho vandentiekio sistemoje.
Tautos mokykla
Tautos mokykla – pedagogikos ir tautinės kultūros laikraštis, dvisavaitis žurnalas, ėjęs 1933–1940 m. Kaune.
Istorija
Leido Vytautas Augustauskas, M. Krikščiūnas, J. Mikolkinas, L. Vaitiekūnas, nuo 1936 m. – Lietuvos mokytojų sąjunga. Spausdino Šviesos spaustuvė, Vilties spaustuvė Kaune.
Svarstė Lietuvos švietimo, pedagogikos ir didaktikos, mokymo metodikos ir kt. klausimus, nagrinėjo mokytojų profesinio rengimo, tobulinimo, pedagogo asmenybės ugdymo, vaikų auklėjimo ir kitas problemas. Bendradarbiavo Vytautas Alantas, Jurgis Ambraška, Vytautas Augustauskas, Juozas Balčikonis, K. Budrys, Liudas Dambrauskas, Jurgis Dubickas, Liudas Gira, Alfonsas Kalnius, Antanas Kasakaitis, I. Kazlauskas, Mečislovas Kviklys, Vladimiras Lazersonas, Albinas Liaugminas, Kazys Mockus, Jonas Murka, Juozas Rainys, Merkelis Račkauskas, Izidorius Tamošaitis ir kt.
Pitermaricburgas
Miestas įkurtas 1838 m. Iki 1994 m. buvo buvusios Natalio provincijos centras. Tanino gavyba iš akacijų žievės. Avalynės, baldų, brezento gamybos, kaučiuko, aliuminio apdirbimo pramonė. Natalio universitetas (įkurtas 1910 m.).
Mikronezija
''Šis straipsnis apie Okeanijos regioną Mikroneziją. Apie nepriklausomą valstybę Mikroneziją skaitykite: Mikronezijos Federacinės Valstijos''
Mikronezija – Ramiojo vandenyno regionas. Viena iš Okeanijos sudėtinių dalių (dar yra Melanezija bei Polinezija). Pavadinimas kilo iš graikų k: micro – mažas ir nesi – sala (pavadinimą 1831 metais pasiūlė Žiulis Diumontas Diurvillis, Jules Dumont d'Urville). Vakaruose yra Filipinai, pietvakariuose – Indonezija, pietuose – Papua Naujoji Gvinėja bei Melanezija, pietryčiuose ir rytuose – Polinezija.
Politiniai dariniai
Mikronezijos regionui priklauso šimtai salų Ramiajame vandenyne, kurios politiškai skirstomos į aštuonias teritorijas:
Nuorodos
Maykronisya
Turkijos demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Turkijos demografiją. thumb|right|240px|Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. Gyventojų skaičius: 76 805 524 (2009 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 1,312 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 18,66 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 6,1 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 25,78 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:
Sudis
Sudis (, dgs. sudes) – specialus baslys, įėjęs į Romos legionierių ekipuotę, naudotas lauko įtvirtinimams įrengti. Kiekvienas legionierius paprastai nešdavosi du sudžius.
Kartais vadintas. Gana dažnai neteisingai vadinamas 'sienos ietis'.
Sudžiai būdavo daromi iš lapuočių medienos (paprastai – ąžuoliniai), apie 150–180 cm ilgio ir apie 5–10 cm storio storiausioje vietoje. Skerspjūvis kvadratinis. Sudis plonėja į abu galus. Viduryje yra plonesnė vieta, tinkama naudoti kaip rankena. Aptikti egzemplioriai buvo grubiai aptašyti.
Manoma, kad sudžius naudojo laikiniems įtvirtinimams rengti, nors kaip jie atrodė ekspertai ginčijasi iki šiol.
Gali būti, kad sudžius naudojant įrengiant legiono žygio stovyklos kastros pylimus. Tam tikru kampu įsmeigti į pylimo šlaitą jie turėjo būti barjeras lipantiems užpuolikams. Vertikaliai susmeigti pylimo viršuje jie galėdavo sudaryti tvorą. Tačiau eksperimentai su sudžiai parodė, kad tokios kliūtys lengvai išardomos dėl sudžių simetriškumo – tereikia ištraukti sudžius iš žemės.
Kitas galimas sudžių panaudojimo variantas yra kryžmai poromis surišti sudžius ir šiuo „kryžius“ nedideliais nuotoliais pritvirtinti prie ilgo plono rąsto. Taip būtų gaunama prieškavalerinė užtvara. Tokias užtvaras galėjo panaudoti kaip kilnojamus barjerus keliams ar vartams pertverti.
Tris sudžius sutvirtinus statmenai gaunama kliūtis, primenanti prieštankinį ežį. Gausiai ir tankiai sustatytų ežių neįmanoma nustumti ar pargriauti. Surištinės kliūtys iš sudžių atrodo realiai, tokiam naudojimui tinka tiek simetriška sudžių sandara, tiek suplonėjimas centre, patogus surišimui.
1953 m. Formulės 1 sezonas
1953 m. Formulės 1 sezonas buvo 4-tas FIA Formulės 1 čempionatas, kuris vyko nuo sausio 18 iki rugsėjo 13 d. Kaip ir 1952 m. čempionate dalyvavo dauguma Formulės 2 čempionato dalyvių, tad ir Formulės 1 lenktynių skaičius buvo mažas.
Sezone buvo surengtos devynios lenktynės, o visą sezoną antrą kartą iš eilės laimėjo italas Alberto Ascari su Scuderia Ferrari ekipa.
Kaip ir buvo įprasta, be oficialių lenktynių buvo surengti ir kiti etapai, kurie nebuvo įskaityti į oficialų čempionatą.
Leonas Bistras
Leonas Bistras (1890 m. spalio 20 d. Liepoja – 1971 m. spalio 18 d. Kaunas) – Lietuvos valstybės ir karinis veikėjas, vienas iš aktyviausių tarpukario Lietuvos politikų.
1953 m. Formulės 1 sezonas
Sezono apžvalga
Šiame sezone vėl dominavo Ferrari komanda, laimėjusi septynias lenktynes iš aštuonių dalyvautų. Antroje vietoje liko Juan Manuel Fangio su Maserati.
Leonas Bistras
Biografija
1911 m. baigė Liepojos gimnaziją ir įstojo į Ženevos universiteto Medicinos fakultetą. 1912–1914 m. studijavo mediciną Tartu universitete. 1913–1914 m. dirbo laikraščio „Viltis“ redakcijoje. 1914 m. be egzaminų priimtas į Žemaičių kunigų seminariją, bet prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas, 1914–1918 m. Rusijos imperijos kariuomenėje tarnavo medicinos felčeriu. 1921 m. baigė Fribūro universitetą ir gavo filosofijos daktaro laipsnį.
1918 m. prisidėjo steigiant Kauno miesto savivaldybę. 1919 m. Spaudos biuro vedėjas, laikraščio „Lietuva“ vyriausias redaktorius. Nuo 1922 m. rugsėjo 1 d. iki 1940 m. liepos mėn. Lietuvos universiteto teologijos ir filosofijos fakulteto docentas.
Nuo 1923 m. birželio 29 d. iki 1924 m. birželio 18 d. Ernesto Galvanausko IX vyriausybėje, nuo 1924 m. birželio 18 d. iki 1925 m. vasario 4 d. Antano Tumėno X vyriausybėje, nuo 1926 m. gruodžio 17 d. iki 1927 m. gegužės 3 d. Augustino Voldemaro XIV vyriausybėje ir nuo 1939 m. kovo 28 d. iki lapkričio 21 d. Jono Černiaus XX vyriausybėje švietimo ministras. Vykdė griežtą Lietuvos krikščionių demokratų partijos privalomo tikybos mokymo ir pedagogų skyrimo politiką.
Nuo 1925 m. rugsėjo 25 d. iki 1926 m. birželio 15 d. XII vyriausybės Ministras pirmininkas, krašto apsaugos ministras, o nuo 1926 m. balandžio 21 d. ir užsienio reikalų ministras. Prisidėjo, kad būtų įkurta Lietuvos bažnytinė provincija.
1938 m. pabaigoje tautininkų valdžios suimtas ir trumpam ištremtas į Alytaus apskritį. Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 11 d. suimtas, kalintas Kauno kalėjime. 1941 m. nuteistas ir išvežtas į Komiją, iki 1943 m. ir 1945 m. kalintas. 1945–1950 m. gyveno Vilniuje. 1950–1954 m. vėl buvo tremtyje Suchoburine (Krasnojarsko kraštas). 1954 m. grįžo į Lietuvą. Palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.
Vaškų herbas
Vaškų herbas – Vaškų miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.
Aprašas
Herbe atvaizduotas bičių korys, iš kurio gaunamas bičių vaškas. Jo fone nupiešta raudona V raidė, simbolizuojanti miestelio vardą.
Istorija
Herbas patvirtintas 2005 m. birželio 15 d. Prezidento dekretu.
Dodge 600
Dodge 600 buvo vidutinio dydžio automobilis, kurį nuo 1983 iki 1988 metų gamino Dodge. Tai buvo Chrysler bandymas konkuruoti su GM A platforma. 600 buvo Dodge atsakas Europietiškiems sedanams, tačiau jo konkurencija labiau jautėsi tarp amerikietiškų Chevrolet Celebrity, Pontiac 6000 ir Ford Fairmont (Jis buvo panašesnis į Dodge Mirada, nei į europietišką automobilį). Iš viso buvo pagaminta 309 590 automobilių.
Gulbenės gimnazija
Gulbenės gimnazija (latv. Gulbenes novada valsts ģimnāzija) – Gulbenės miesto gimnazija. Veikia nuo 1995 m. Yra mokoma nuo 7 iki 12 klasės. Nuo 7 iki 10 klasių mokiniai priimami konkurso keliu.
Adresas: Gulbenē, Skolas ielā 10, LV-4401, Latvija.
Istorija
Ištakos siekia 1926 m., kuomet dvaro užeigos pastate pradėjo veikti komercinė mokykla. Vykdytas profesinis mokymas. Mokykla veikė netinkamomis sąlygomis, iki 1927 m. duris atvėrė naujas pastatas. Atidarymo ceremonijoje dalyvavo Reinis Liepiņš, pašventino Jūliuss Egle. Projekto autorius latvių arhitektas Indriķis Blankenburgs.
1940/1941 mokslo metais sovietmečiu mokykla buvo pervadinta į ekonominį technikumą, vokiečių okupacijos metu ji atgavo savo pavadinimą, bet 1944 m. vėl sovietų režimo buvo išformuota. Nuo tada veikė bendrojo lavinimo ugdymas.
Mokyklos vadovas buvo Jānis Rupais.
Pilkalnis (Darkiemio apskritis)
Pilkalnis arba Mošenskojė (, nuo 1907 m. Adlig Pillkallen, nuo 1921 m. birželio 20 d. Neu Pillkallen, nuo 1938 m. birželio 2 d. Rüttelsdorf, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Мошенское) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Užėmęs nadruvių piliavietę, Vokiečių ordinas pasistatė pilį, prie kurios išaugo dvaras. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities kaimas. Priklausė Trempų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės kaimas.
Tautos rytas
miniatiūra|Žurnalo „Tautos rytas“ viršelis (1915 m.) Tautos rytas – JAV lietuvių Pilnųjų blaivininkų susivienijimo mėnesinis iliustruotas žurnalas, ėjęs 1915–1921 m. Bostone.
Istorija
Spausdino eilėraščius, straipsnius blaivybės klausimais, religinėmis temomis, informavo apie Pilnųjų blaivininką susivienijimo veiklą. 1919 m. rašė apie atsikuriančią Lietuvą. Iš viso išėjo 63 numeriai.
Bendradarbiai: Pranciškus Būčys, M. Cibulskis, P. Juras, S. Miliauskas, Vincas Mykolaitis-Putinas.
Viktorava
Viktorava – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Griškabūdžio.
Viktorinė
Viktorine vadinamos gyvenvietės:
Šilavoto herbas
Šilavoto herbas – Šilavoto kaimo ir seniūnijos heraldinis atributas.
Istorija
Herbas patvirtintas 2005 m. liepos 19 d. Prezidento dekretu. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.
Kvazulu-Natalis
Kvazulu-Natalis (KwaZulu-Natal) – 1994 m. sudaryta provincija Pietų Afrikos Respublikos pietryčiuose. Sudaro 11 apygardų.
Etela Karpickienė
Etela Karpickienė (g. 1966 m. birželio 5 d. Labūnavoje, Kėdainių raj.) – ekonomistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1984 m. baigė Kėdainių Juozo Paukštelio vidurinę mokyklą. 1989 m. baigė Vilniaus universiteto Prekybos fakultetą, suteiktas ekonomisto kvalifikacinis laipsnis. Besimokydama universitete dalyvavo studentų mokslinėje veikloje, studentų mokslinių darbų konkurse užėmė I vietą.
1987 m. Materialinio techninio aprūpinimo ir tiekimo komiteto antrinių žaliavų inžinierė. 1988–1992 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus fakulteto (nuo 1990 m. Vilniaus technikos universitetas) vyr. laborantė. 1992–1994 m. Vilniaus technikos universiteto vyresnioji buhalterė, 1994–1996 m. Ekonomikos direkcijos Planavimo grupės vedėja, 1996–2003 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Ekonomikos direkcijos direktoriaus pavaduotoja planavimui. 2003–2006 m. Ekonomikos direkcijos direktorė.
Nuo 2003 iki 2016 m. Darbo partijos narė. 2006–2008 m. Seimo narė.
Sūnūs Aistis ir Jorigis.
Chrysler
Chrysler – koncernui Fiat Chrysler Automobiles priklausanti markė, įkurta 1925 metų birželio 6 diena ir pavadinta pagal jos įkurėją Walter P. Chrysler.
Žiemgalos olimpinis centras
miniatiūra|Žiemgalos olimpinis centras Žiemgalos olimpinis centras  – daugiafunkcijinis sporto kompleksas Latvijoje, Jelgavoje. Pastatytas 2010 m. Atidarytas 2010 m. rugsėjo 2 d. draugišku maču tarp futbolo klubų. Centre yra lengvosios atletikos stadionas, futbolo aikštė. Tribūnose 1560 sėdimų vietų.
Olegas Novickis
thumb|250px|Oleg Novickij Olegas Novickis (rus. Олег Викторович Новицкий, g. 1971 m. spalio 12 d., Červenėje, Baltarusijos TSR) – rusų kosmonautas.
Asmeninis gyvenimas
Olegas Novickij turi žmoną Juliją (žurnalistė) bei dukrą Janą.
Pilaitė
Pilaitė – Vilniaus miesto dalis, esanti į vakarus nuo miesto centro, dešiniajame Neries krante (taip pat teka jos intakas Sudervėlė). Pilaitės seniūnijos centras. Išlikę dvaro sodyba, kumetynas, oficina, vandens malūnas, du piliakalniai (Pilaitės piliakalnis ir Gudelių piliakalnis).
Skiriamos dvi Pilaitės dalys: Senoji Pilaitė, esanti rytuose, prie Sudervėlės upelio ir jos tvenkinių, kur ir stovi dvaras bei piliakalnis; ir Naujoji Pilaitė (pradėta statyti apie 1989 m.), užimanti didžiąją dalį rajono, smarkiai besiplečianti; jai būdingi XX a. pab. pastatyti ir dabar tebestatomi daugiabučiai, yra keletas prekybos centrų, katalikų koplyčia (Vilniaus Šv. Juozapo koplyčia), statoma Vilniaus Šv. Juozapo bažnyčia, „Tikėjimo žodžio“ bažnyčia, Vilniaus Martyno Mažvydo progimnazija, Vilniaus Pilaitės gimnazija.
Iš pietų, pietvakarių Pilaitę supa miškas, netoliese telkšo Gelūžės, Salotės, Baltiešos ežerai.
Pilaitę aptarnauja 4G, 30, 54 ir 75 maršrutų autobusai, taip pat per Pilaitę eina 63 maršruto trasa bei dalis 32 maršruto.
Etimologija
Rajoną pavadinti Pilaite nuspręsta ne iš karto. Buvo siūlomi įvairūs vietovardžio variantai, pavyzdžiui Sudervėlė. Kalbininkui Jonui Jurkštui ir parkotyrininkui Kęstučiui Labanauskui pavyko įtikinti, kad šis pavadinimas yra autentiškas. Pilaitė – istorinis vietovardis, kilęs iš bendrinio žodžio „pilis“. Netoli Pilaitės XIX a. buvo dvi gyvenvietės: Papilėnai ir Papilaičiai. Pasak Jono Jurkšto, jie žymi vietas, esančias prie pilies (pilaitės), ir patvirtina, kad čia yra buvęs vietovardis Pilaitė ir tikrai yra stovėjusi pilis. Todėl yra vertinys iš žodžio pilaitė, o ne atvirkščiai, kaip manė kai kurie tyrinėtojai.
Istorija
Spėjama, kad per kryžiuočių reidus į Vilnių minima Vyzenvaldės (Wissenwalde) tvirtovė gali būti tapatinama su Pilaite.
XVI a. Pilaitėje buvo didikų Viršilų dvaras, veikė vandens malūnas, kalvė, lentpjūvė. 1827 m. dvarą įsigijo Vilniaus universitetas ir siekė ten steigti žemės ūkio institutą. Nepavykus to padaryti, patalpas naudojo kaip mokymo bazę. Uždarius universitetą, 1832 m. dvaras parduotas Mykolui Fričinskiui. Šis 1846 m. įsteigė drobės ir siūlų balinimo fabriką, kuris 1852 m. sudegė.
XIX a. pab. Pilaitės (Zamčeko) dvaras pateko į Riešės valsčių, buvo apylinkės centras.
thumb|left|Pilaitė ir aplinkinės gyvenvietės XX a. pr. žemėlapyje Pilaitė XX a. buvo kaimas Vilniaus rajone, tarybiniu laikotarpiu priklausė Buivydiškių apylinkei. 1996 m. prijungta prie Vilniaus, ėmė labai sparčiai plėstis.
Gintaras Rumšas
Gintaras Rumšas (1959 m. kovo 31 d. Gataučiuose, Pakruojo raj. – 2020 m. lapkričio 29 d. ) – Lietuvos geodezininkas, kartografas, tinklaraštininkas.
Biografija
Gintaras Rumšas gimė žemaičių tėvų, kilusių iš Švėkšnos, šeimoje. Nuo ankstyvos vaikystės persikėlė su tėvais gyventi Vilniuje. 1966–1977 m. mokėsi Vilniaus Gerosios Vilties vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė taikomosios geodezijos studijas Vilniaus inžineriniame statybos institute, 1988 m. – informacinių technologijų diegimo studijas Maskvos žemėtvarkos inžinierių institute MIIZ, 1986 m. – kontrpropagandos studijas Marksizmo–leninizmo universitete Vilniuje.
Veikla
Nuo 2007 iki 2020 m. rašė asmeninį internetinį tinklaraštį Grumlino palėpė. Buvo aktyvus keliuose socialiniuose tinkluose.
Viktorinė (Panevėžys)
Viktorinė – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 16 km nuo Skaistgirių.
Vytautas Kamblevičius
Vytautas Kamblevičius (g. 1950 m. lapkričio 3 d. Plasapninkuose, Alytaus rajonas) – agronomas, Lietuvos ir Prienų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1957–1968 m. mokėsi Alytaus rajono Butrimonių vidurinėje mokykloje. 1968–1973 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos (LŽŪA) Agronomijos fakultete, įgijo mokslinio agronomo specialybę.
1973 m. Alytaus rajono „Komjaunimo keliu“ kolūkio vyr. agronomas. 1973–1974 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1974–1978 m. Prienų rajono Vyšniūnų kolūkio vyr. agronomas. 1978–1980 m. LŽŪA Mokomojo bandymų ūkio vyr. agronomas, 1980–1986 m. šio ūkio direktoriaus pavaduotojas, 1986–1987 m. direktorius. 1980–1984 m. studijavo LŽŪA aspirantūroje, žemės ūkio mokslų kandidatas.
1980–1990 m. Kauno rajono liaudies deputatų tarybos deputatas. 1985 m. suteiktas autorinis išradėjo vardas. 1987–1990 m. Kauno rajono liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas – Agropramoninio susivienijimo pirmininkas.
1990–1992 m. Kauno rajono valdytojo pirmasis pavaduotojas – Žemės ūkio valdybos viršininkas. 1992–1994 m. įmonės „Refleks Balticpol Interprise LTD“ Kauno skyriaus direktorius. 1994–1997 m. LR žemės ūkio ministerijos sekretorius. 1997–2004 m. ir 2009–2012 m. UAB „Giluva“ direktorius.
2005–2008 m. ir 2012-2020 m. LR Seimo narys. 2009–2012 m. Europos parlamento nario Rolando Pakso padėjėjas.
2011–2012 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys.
1976–1990 m. SSKP, 1994–1997 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, šios partijos pirmininko pavaduotojas. 2004–2008 m. Darbo partijos, 2008–2019 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys. Nuo 2019 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos narys, atsakingasis sekretorius.
Žmona Dalia, sūnus Aivaras, dukra Egidija.
Šiaurės Tipereris
Šiaurės Tipereris – administracinė grafystė Airijoje, sudaranti 48 % Tipererio grafystės ploto. Sudaryta 1898 m. Sostinė – Nina.
Belgijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Belgijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Garsenė
Istorija
Garšvinė pirmą kartą paminėta 1563 m. 1565 m. jau buvo bažnyčia, 1792 m. pastatyta nauja. Rusijos imperijos valdymo metais Garšvinės valsčius priklausė Kauno gubernijai. 1921 m. Lietuva Garšvinės valsčių ir kitas žemes iškeitė į Baltijos pajūrį. 1941 m. ir 1945–1949 m. rusų okupacinė valdžia į Sibirą ištrėmė 144 Garšvinės valsčiaus gyventojus.
Yra pradžios mokykla, paštas, kultūros namai, biblioteka, medicinos punktas, neoromaninė evangelikų liuteronų bažnyčia, statyta 1906 m., Kraštotyros muziejus. 1860 m. pastatyti, 1885 m. išplėsti dvaro sodybos neogotikiniai rūmai, arklidės, vandens malūnas, parkas.
Lietuviai
Garšvinės apylinkės priklauso lietuvių etninių žemių plotui. Daug vietovardžių ir pavardžių lietuviškos kilmės. Oficialiais duomenimis, 1930 m. 14 % valsčiaus gyventojų buvo lietuviai (iš tiesų jų buvo daugiau). Maždaug iki 1950 namuose čia kalbėta lietuviškai. Asimiliaciją ypač skatino tai, kad vietos lietuviai, kaip ir latviai, buvo evangelikai liuteronai. Apie 1965 kraštotyrininkas J. Kulitanis parengė „Garšvinės šnektos žodyną“, 3300 latviškų žodžių išvertė į Garšvinės lietuvių šnektą (rankraštį saugo Latvijos nacionalinė biblioteka Rygoje). XXI a. pr. lietuviškai (uteniškių šnekta) dar kalbėjo vyresnieji Garšvinės valsčiaus Brunkenų, Indonių ir kitų kaimų gyventojai. Dauguma kitų lietuvių čia įsikūrė po Antrojo pasaulinio karo. 2000 m. lietuviai sudarė 5,1 % Garšvinės valsčiaus gyventojų.
Naujosios Ūtos herbas
Naujosios Ūtos herbas – Naujosios Ūtos kaimo ir seniūnijos (Prienų rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Skydo juodu lauku heraldinėje dešinėje pusėje raudonas šonas liepsniška skiriamąja linija, o dešinėje pusėje sidabrinis stiklapūtis su sidabriniu stiklapūčio vamzdeliu ir raudonu stiklo lašu.
Visas herbas susijęs su stiklo dirbtuvėmis ir cechais, nuo XVIII a. veikusiais Naujosios Ūtos kaime.
Istorija
Herbas patvirtintas 2006 m. liepos 10 d. Prezidento dekretu. Etalono autorė – Laima Ramonienė.
Aivaras Stepukonis
Aivaras Stepukonis (g. 1972 m. Kaune) – Lietuvos filosofas, dainininkas, muzikantas, rašytojas.
Biografija
A. Stepukonis muzikuoti pradėjo vienuolikos metų. Kauno 1-ojoje vaikų muzikos mokykloje lankė klarneto klasės pamokas. 1987 m. įstojo į Juozo Gruodžio aukštesniąją muzikos mokyklą, baigė klarneto specialybę. Būdamas 18-os, subūrė grupę „Galilėja", gyvavusią vienerius metus. Grupės daina „Duok ranką" skambėjo ką tik įsikūrusio M-1’o eteryje.
1992 m. išvyko į JAV, Stiubenvilio pranciškonų universitetą Ohajo valstijoje (Franciscan University of Steubenville) studijuoti humanitarinių mokslų. Vėliau mokslus tęsė Lichtenšteine, Tarptautinėje filosofijos akademijoje (Internationale Akademie für Philosophie).
1997 m., apsigynęs filosofijos magistro laipsnį, grįžo į Lietuvą. 1998 m. įkūrė grupę „Pėdsakai", kurioje obojumi ir klavišiniais grojo Linas Šalna, gitara – Darius Saženis, o Aivaras buvo vokalistu, kūrė muziką, tekstu dainoms. Grupė išleido vienintelį albumą „Gyviesiems“.
2000 m. rugpjūtį A. Stepukonis „Roko klasikos metamorfozėse“ atliko „Queen“ kūrinį „Bohemian Rhapsody".
2001 m. birželį jis solinę karjerą pradėjo pasirašydamas penkerių metų sutartį su leidybine įmone „Cool Production".
2002 m. „Eurovizijos" nacionaliniame atrankos ture su daina „Happy You“ užėmė antrąją vietą. Paaiškėjus, jog pirmosios vietos laimėtojų kūrinys neatitinka konkurso reikalavimų, konkurso finale Taline atstovavo Lietuvai ir užėmė 23 vietą. Tų pačių metų pavasarį pasirodė pirmasis solinis albumas „Aivaras“.
2005 m. pasirodė antrasis solinis albumas „Myliu arba tyliu“. Tais pačiais metais A. Stepukonis įsteigė nuosavą garso įrašų studiją, vėliau tapusią „Kranto studijomis“.
1995 m. Aivaras Stepukonis Stiubenvilio pranciškonų universitete (Ohajas, JAV) studijavo teologiją ir filosofiją, 1997 m. baigė filosofijos magistrantūrą Tarptautinėje filosofijos akademijoje Lichtenšteine. 2005 m. Vytauto Didžiojo universitete ir Kultūros, filosofijos ir meno institute apgynė filosofijos krypties disertaciją. 2004 m. stažavosi Žmogaus mokslų institute (Viena, Austrija), 2007 m. Havajų universitete. Lietuvos kultūros tyrimų instituto Lyginamųjų kultūros studijų skyriaus vyresnysis mokslo darbuotojas.
Tautos valia
Tautos valia – savaitinis politikos ir literatūros laikraštis lietuviams (radikalios tautinės minties laikraštis), ėjęs 1926–1927 m. ir 1992–1995 m. Kaune.
Istorija
1926–1927 m. savaitraštį leido Vincas Grigaliūnas-Glovackis, redagavo Juozas Tomkus, (1896–1940 m.), išėjo 8 numeriai iki 10 000 egz. tiražu.
1992–1995 m. nereguliariai leido Lietuvių tautinio jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva“ vyriausioji vadovybė kaip atkurtą to paties pavadinimo savaitraštį. Redaktorius Vytautas Mikėnas. Tiražas 1992 m. – 4100 egz.
Ulla Pia
Ulla Pia Nielsen 1945 m. vasario 7 d. Kopenhagoje - 2020 m. rugpjūčio 22 d. Gammel Holte) buvo Danijos pop ir džiazo dainininkė ir aktorė, žinoma dėl dalyvavimo 1966 m. „Eurovizijos“ konkurse.
Biografija
Ulla Pia karjerą pradėjo kaip grupių ir instrumentinių orkestrų Kopenhagoje vokalistė. Septintojo dešimtmečio viduryje dainininkė duetu dainavo su džiazo muzikos atlikėju Finn Ziegler; jau 1966-aisiais buvo pakviesta dalyvauti Danijos „Eurovizijos“ atrankoje Dansk Melodi Grand Prix. Jame atlikusi dainą „Stop – mens legen er go“, tapo šios atrankos konkurso nugalėtoja. Su šia daina atlikėja turėjo galimybę pasirodyti 11-ame „Eurovizijos“ konkurse, kuris vyko Liuksemburge. Tarptautiniame konkurse Ulla Pia daina „Stop – mens legen er go“ iš 18 dalyvių užėmė 14 vietą.
Kūrinys buvo įvertintas 4 taškais, nepaisant to, kad atlikėjos pasirodymą pagyvino šokėjai (tuo metu tai buvo gana retas reginys). Iki to laiko tai buvo blogiausias Danijos rezultatas šiame konkurse ir iš jo šalis pasitraukė 12-kai metų (iki 1978 m.). Po „Eurovizijos“ Ulla Pia išleido keletą singlų, pavyzdžiui, „Karina“ i„r Flower Power Tøj“ tapo labai populiarios Danijoje.
Muzikinę veiklą tęsė iki aštuntojo dešimtmečio, bet dėl šeimos įsipareigojimų ir pablogėjusios sveikatos dainininkė buvo priversta pasitraukti iš šou verslo.
Stasys Briedis
Stasys Briedis (1923 m. liepos 23 d. Nausėdžiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 1998 m. lapkričio 20 d. JAV) – lietuvių agronomas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
1941 m. įstojo į žemės ūkio akademiją Dotnuvoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Ten 1946 m. įstojo į Hohenheimo-Štutgarto žemės ūkio akademiją, 1948 m. ją baigė.
1948–1949 m. Pasaulio lietuvių agronomų sąjungos valdybos sekretorius. 1949 m. persikėlė į JAV ir įsikūrė netoli Čikagos. Nuo 1953 m. dirbo chemijos pramonės įmonėse. Priklausė JAV cheminės technologijos ir gamybos kontrolės profesinėms organizacijoms.
Dalyvavo JAV lietuvių visuomeninėje veikloje. 1985–1989 m. Amerikos lietuvių tautinės sąjungos Čikagos skyriaus pirmininkas, nuo 1992 m. sąjungos Centro valdybos vicepirmininkas. Nuo 1987 m. lietuvių tautinių namų direktorių tarybos narys ir valdybos vicepirmininkas. 1989–1992 m. Čikagos lietuvių tarybos vicepirmininkas. Nuo 1990 m. Amerikos lietuvių tarybos (ALT)valdybos vicepirmininkas. 1991–1992 m. ALT suorganizuotos „Genocido parodos“ perkėlimo iš Čikagos į Lietuvos tremtinių muziejų Vilniuje komiteto narys. Nuo 1992 m. Lietuvių tautinio kultūros fondo direktorių tarybos narys ir valdybos pirmininkas.
Įtampos daugintuvas
thumb|180px|1937 m. atomo fizikoje naudotas itin aukštų įtampų daugintuvas Įtampos daugintuvas – diodų ir kondensatorių tinklas, verčiantis kintamąją srovę padidintos (neretai keturgubos) įtampos išlyginta išėjimo srove. Įtampos daugintuvai taikomi labai plačiai, pradedant keliolikas ar keliasdešimta voltų teikiančiais mikroskopiniais mikroschemų komponentais ir baigiant daugelio metrų aukščio bokštais dirbtiniams žaibams gauti.
Greinacherio grandinė
Paprasčiausias įtampos daugintuvas yra Greinacherio grandinė, pasiūlyta šveicarų fiziko Henricho Greinacherio:
center|480px
Grandinė dirba dviem taktais. Neigiamame kintamosios srovės pusperiodyje kondensatorius C1 įkraunamas iki maitinimo šaltini įtampos per diodą D1. Po jo sekančiame teigiamame kintamosios srovės pusperiodyje per diodą D2 kondensatoriui C2 tenka įtampa, lygi maitinimo šaltinio ir prieš tai įkrauto kondensatoriaus C1 įtampų sumai. Taigi C2 įkraunamas iki įtampos, dvigubai didesnės už maitinimo šaltinio įtampą.
Viljardo kaskada
Populiariausias įtampos daugintuvo tipas yra įtampą keturgubinanti Vilardo kaskada, kurios veikimo ciklas susideda iš keturių žingsnių:
center|480px
Šis veikimo principo aiškinimas perteikia esmę, tačiau yra supaprastintas. Iš tiesų išėjimo įtampa laikui bėgant kyla palaipsniui ir pasiekia keturgubą reikšmę po daugiau nei keturių pusperiodžių.
Marmurinė bažnyčia
miniatiūra|dešinėje|Marmurinė bažnyčia
Marmurinė bažnyčia arba dar kitaip vadinama Frederiko bažnyčia – liuteronų bažnyčia, vienas iš Kopenhagos įžymių pastatų.
Istorija
Pirmasis akmuo į pamatus buvo padėtas karaliaus Frederiko V 1749 m. spalio 31 dieną, tačiau bažnyčia taip ir liko dėl finansinių sunkumų, dėl architekto N. Eigvedo mirties paliktas nepastatytas iki galo ir tokios būsenos jis išbuvo net 150 metų. Projektas, pagal kurį buvo baigta statyti bažnyčia, buvo suformuotas Fernando Meldalo. Bažnyčia buvo pastatyta ir atidaryta 1894 metų rugpjūčio 19 dieną.
Aprašymas
Pastatas turi didžiausią kupolą visame regione, kurio apskritimas sudaro apie 31 metrą, kuris laikomas su 12 kolonų pagalba.
Karveliniai paukščiai
Karvelinių paukščių būrio rūšių savaiminio paplitimo arealas pasaulyje
Karveliniai paukščiai (Columbiformes) – paukščių (Aves) būrys.
Nedideli, vidutinio dydžio ir dideli paukščiai, turintys trumpas kojas, mažą galvą ir išsipūtusią krūtinę. Gyvena sausumoje, gerai vaikšto ir net bėgioja. Skrenda vikriai. Pagrindinis jų maisto racionas – sėklos, uogos. Skirtingai nei kiti paukščiai, geria įkišę snapą į vandenį jo neištraukdami, kol atsigeria. Monogamai. Jauniklius globoja abu porelės nariai.
Karvelinių paukščių klasifikacija
Išskiriamos dvi šeimos, iš kurių viena išnykusi:
Lietuvos karveliniai paukščiai
Lietuvoje gyvena 5 rūšys – keturios vietinės ir viena invazinė. Visos rūšys šalyje peri. Visos priklauso karvelinių (Columbidae) šeimai, karvelių (Columbinae) pošeimiui, bet skirtingoms dviem gentims – tikrųjų karvelių (Columba) ir tikrųjų purplelių (Streptopelia):
Palanga
Palanga – miestas Žemaitijoje, prie Baltijos jūros, 25 km į šiaurę nuo Klaipėdos, klimatinis ir balneologinis kurortas. Administraciškai tai yra Palangos miesto savivaldybė, apimanti Palangos, Šventosios ir Būtingės gyvenvietes. Yra Palangos miesto savivaldybės viešoji biblioteka, 3 pašto skyriai (centrinis LT-00001). Miesto ekonomikos pagrindas – turizmas. Būtingėje veikia naftos terminalas.
thumb|left|[[Tiškevičiaus rūmai – dabartinis Palangos gintaro muziejus.]] thumb|left|Tiškevičiaus parke thumb|left|Atstatyta Palangos kurhauzo mūrinė dalis 2013 m.
Etimologija
Miesto pavadinimas tikriausiai kuršiškos kilmės, taip manė kalbininkas Kazimieras Būga. Pagrindinis argumentas yra priesaga -ng-, ypač būdinga kuršių vietovardžiams (Gandinga, Ablinga, Būtingė ir kt.). Vardo šaknis veikiausiai buvusi pal- ir sietina su žemumų ar pelkių kraštovaizdžiu, pavyzdžiui, – „didelės pelkės, tyrumai užakusių ežerų vietoje“,  – „pelkėtas ežero krantas“, paleja – „žemumas, slėnis“, pali – „potvynis, išsiliejimas“. Tai senoviški žodžiai, turintys atitikmenų ir kitose indoeuropiečių kalbose: dakų pala – „bala, pelkė, raistas“, – „bala“ ir kt. Tad pirminė Palangos vardo reikšmė galėjo būti susijusi su žemumų, pelkių, užliejamų pievų ar panašiomis sąvokomis.
Vietovardis taip pat siejamas su upėvardžiais Palanga, Palangis, Alanga, Langa. Yra versijų, kad Palangos miesto pavadinimas galėjo būti kilęs nuo upės pavadinimo – galbūt anksčiau Palanga ar Langa vadinta Rąžė arba išnykęs jos intakas.
Liaudies etimologija pasakoja, kad Palangos vardas galėjęs kilti nuo žodžio palangė – neva kadaise žvejų nameliai stovėję taip arti jūros, kad bangos ir smėlis net siekdavę namų palanges.
Geografija
Pro miestą vakarų link teka Rąžės upelis, per kurį pastatyta net 10 tiltų ir tiltukų. Vakarinį miesto pakraštį skalauja Baltijos jūra, čia yra daug paplūdimių. Miesto šiaurėje, Šventosios gyvenvietėje, į Baltiją įteka Šventosios upė. Pietiniame pakraštyje yra Nemirsetos gyvenvietė, etnografinės Anaičių kapinės. Piečiau Nemirsetos prasideda Pajūrio regioninis parkas.
Gamtiniu požiūriu įdomiausias pajūrio, maždaug 200 m pločio ruožas, apimantis paplūdimių, smėlio kopų ir pajūrio pušyno juostas. Dvi žymiausios Palangos kopos – Birutės kalnas ir Naglio kalnas.
Palangos savivaldybės gyvenvietės (nuo Palangos centro):
Klimatas
Miestui būdingas jūrinis klimatas (vėjuota ir gana daug kritulių). Tačiau 1994 m. liepą ir 2002 m. rugpjūtį mieste išvis nebuvo kritulių (0,0 mm).
Miesto dalys
Palangos miestas nusidriekęs 24 km išilgai Baltijos jūros. Pačioje šiaurėje yra Būtingė, pietuose – Nemirseta, centre – Senoji Palanga. Apie 1970 m. Palangos generalinį planą paruošė architektai J. Vaškevičius ir V. Stauskas bei jų kolektyvas.
Istorija
thumb|Palanga 1661 m. ([[Augustinas Majerbergas|Augustino Majerbergo diplomatinės kelionės metu pieštas vaizdas.)]]
Pirmieji gyventojai dabartinės Palangos teritorijoje apsigyveno III tūkst. pr.m.e.
Palangą kelis kartus buvo užėmę Livonijos ir Kryžiuočių ordinai. Palangos ruožas buvo svarbus strategiškai, siekiant sausuma sujungti ordino Prūsijos ir Livonijos dalis. Tam siekiui buvo nelemta išsipildyti, po Žalgirio mūšio Ordinas buvo išstumtas iš Žemaitijos, o 1435 m. gruodžio 31 d. Brastos taika Palangą galutinai priskyrė LDK. Manoma, kad Palangoje XV a. dar buvo išlikusi nedidelė senųjų gyventojų kuršių kolonija. Vėliau kuršių etnosas nyko, jį keitė atsikėlę iš gretimų žemių žemaičiai ir kuršių palikuonys kuršininkai.
XV–XVII a. Palanga buvo svarbiausias Lietuvos uostas, kurio gyventojai užsiimdavo žvejyba, rinkdavo gintarą, prekiavo su kitais uostais (žr. Palangos uostas). XVI–XVII a. buvo seniūnijos centras, nuo 1547 m. minima kaip miestelis, 1529–1562 m. buvo LDK neprivilegijuotųjų miestų sąraše. XVI a. pabaigoje pastatyta Palangos bažnyčia. 1600 m. leista rengti vieną savaitinį turgų ir du metinius prekymečius. Vėliau prekybos privilegijos buvo išplėstos. 1667 m. minimas Palangos pavietas. Šiaurės karo metu Palangoje buvo kaupiami saksų kariuomenės aprūpinimui reikalingi reikmenys, dėl to 1701 m. liepą Švedijos kariuomenė užėmė Palangą, išgriovė ir akmenimis užvertė uostą. Tuo pačiu metu buvo sugriautas ir Šventosios uostas. XVIII a. kelis kartus kurti uostų atstatymo projektai, tačiau jie nebuvo realizuoti. XVIII a. pabaigoje Palanga iš valstybinės valdos tapo privačia – karalius ją perleido S.Masalskiui. 1791 (ar 1792) metais Ketverių metų seimas Palangai, kaip karališkam miestui, suteikė Magdeburgo teises (savivalda įvesta, bet privilegijos nespėta gauti). 1794 m. vykstant Kosciuškos sukilimui buvo užimta sukilėlių.
Po Abiejų Tautų Respublikos padalinimo Palanga priskirta Vilniaus gubernijai, o 1819 m. su apylinkėmis prijungta prie Kuršo gubernijos. To prašė vietos bajorai, o galbūt Kurliandijos vokiečiai pirkliai, kad palengvėtų kelionės į Vokietiją.
thumb|left|Liepojos-Vytauto g. 1899–1925–2010 m. nuo Kurhauzo thumb|left|Vytauto g. 1961–2010 m.
Jau nuo XVIII a. pabaigos šaltiniuose pradedamos minėti gydomosios maudynės Palangoje. XIX a. pradžioje Palanga ėmė garsėti kaip vasarvietė. 1823 m. Palangoje surašyta 100 sodybų. 1824 m. Palangą nusipirko caro armijos pulkininkas, grafas Mykolas Juozapas Tiškevičius. Jis atnaujino uostą, pastatė ąžuolinį tiltą, prie kurio švartavosi laivai, naujus rūmus. 1831 m. sukilimo metu gegužės 10-13 d. mieste vyko Palangos mūšis tarp sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės, sudegė daug namų. Spaudos draudimo metais per Palangą buvo gabenama lietuviška spauda. 1888 m. įkurtas kurortas. Nuo 1891 m. Palangos dvaras priklausė Mykolo Tiškevičiaus sūnui Feliksui Tiškevičiui. Nuo 1892 m. tiltas į jūrą skirtas tik poilsiautojų pasivaikščiojimams. 1899 m. rugpjūčio 20 d. prie tilto stovėjusioje daržinėje pastatytas pirmasis lietuviškas spektaklis (Keturakio „Amerika pirtyje“). XIX a. susiformavo stačiakampis gatvių planas, amžiaus pabaigoje Palanga minima kaip privatus miestelis ir dvaras Gruobinios apskrityje.
Po I pasaulinio karo iki 1921 m. kovo 30 d. priklausė Latvijai, pagal sutartį dėl sienos demarkacijos kartu su Šventąja perduota Lietuvai. Valstybių sienų ginčą išsprendė škotų diplomato Džeimso Jango Simpsono vadovaujama komisija. Diplomato garbei Palangoje yra pavadinta Simpsono gatvė.
Viljarika (Čilė)
Viljarika – miestas Araukanijos regione (Čilė) Kautino provincijoje, Viljarikos komunos centras. Šalia telkšo Viljarikos ežeras, stūksto Viljarikos ugnikalnis. thumb|left|150px|Viljarikos komunos padėtis Araukanijos regione
Palanga
Istorija
Iki Antrojo pasaulinio karo nemažą dalį Palangos gyventojų sudarė žydai. 1897 m. Palangoje iš 2149 gyventojų 925 buvo žydai (43 % visų gyventojų). Žydai vertėsi tradiciniais verslais: prekiavo, turėjo amatų dirbtuves. XX a. pradžioje ir tarpukariu iš viso veikė apie 10 gintaro parduotuvių ir dirbtuvių, didžiuma jų priklausė žydams. Be to, žydai Palangoje davė pradžią kurortiniams verslams (nuomos, gydyklų, pensionų). 1933 m. Palangai suteikus miesto teises, tarybos nariais išrinkta 11 žydų tautybės asmenų. Palangoje žydai buvo įkūrę smulkaus kredito banką, hebrajų pradžios mokyklą, chederį (religinę mokyklą), būta sinagogų. Žydų gyvenamąjį kvartalą beveik visiškai suniokojo 1938 m. įsiplieskęs didelis gaisras.
Viljarika (Čilė)
Viljarikos komuna
Viljarikos komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 1291,1 km². 2007 m. gyventojų skaičius – 52 934 gyv. (gyventojų tankis 41 žm./km²), iš jų: Pagal gyvenamą vietą: Komunos gyventojai sudaro 5,65% Araukanijos regiono gyventojų.
Palanga
Istorija
1932 m. Palanga gavo antros eilės miesto teises, 1933 m. – miesto ir kurorto teises. 1935 m. sausio 31 d. Palangos paplūdimys, iki tol priklausęs grafui F. Tiškevičiui, tapo visos Lietuvos nuosavybe. 1938 m. gegužės 10 d. miestą nusiaubė didelis gaisras, po kurio 1500 gyventojų liko be pastogės, sudegė Palangos evangelikų liuteronų bažnyčia. Per Antrąjį pasaulinį karą buvo sunaikinta beveik pusė miesto, subombarduota pionierių stovykla. Birželio 27 d. naciai nužudė apie 105 miestelio žydus ir 6 lietuvių tautybės asmenis. Dar apie 200−300 žydų, moterų ir vaikų, daugiausia palangiškių, buvo sušaudyta prie dabartinio Palangos karjero esančiame miške. Raudonoji armija Palangą užėmė 1945 m. sausio pabaigoje, sovietai nacionalizavo daugelį vilų ir namų.
thumb|Senasis Palangos tiltas buvo toliau į šiaurę ir orientuotas labiau į pietus. Krante 1906 m. matyti paviljonas, kuris dabar yra 220 m nuo kranto
1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo apskrities pavaldumo miestu, 1951 m. liepos 3 d. Palanga tapo Klaipėdos srities pavaldumo miestu, 1953 m. – respublikinio pavaldumo miestu. 1947–1951 m. vykdyti Palangos gyventojų trėmimai. 1952 m. suteiktas kurorto statusas – kurortas veikė ištisus metus, prijungti Užkanavės, Vanagupės, Kunigiškių, Virbališkės kaimai. Palanga plėtota pagal 1954 m. (architektas B. Revzinas ir kt.), 1959 m. (architektai P. Janulis, V. Stauskas ir kt.), 1972 m. (architektai J. Vaškevičius, N. Urmonienė ir kt.), 1986–1991 m. (architektai J. Vaškevičius, S. Motieka ir kt.) bendruosius planus. 1967 m. spalio 17-18 d. smarkus uraganas nusiaubė Palangos pajūrį, sulaužė Palangos tiltą. Pagal 1973–1975 m. Palangos plėtimo projektą prijungtos 5 gyvenvietės (Vanagupė, Kunigiškiai, Monciškė, Nemirseta, Šventoji).
1991 m. dauguma sanatorijų, poilsio namų buvo privatizuota. 1996 m. patvirtintas Palangos herbas. Palanga išrinkta 2013 m. Lietuvos kultūros sostine.
thumb|220px|Saulėlydis Palangoje. XX a. pr. išleista poilsiautojams skirta atvirutė
Kurortas
Palanga – respublikinės reikšmės klimatinis, balneologinis ir purvo terapijos kurortas. Gausu sanatorijų, sveikatingumo centrų, ligoninių (Palangos, Reabilitacijos).
Svarbiausi gydomieji veiksniai: Gydomi nervų sistemos sutrikimai, širdies ir kraujagyslių sistemos, antrinės virškinimo ir judamojo aparato, aterosklerozinės ir hipertoninės, kvėpavimo organų ligos. Ištisus metus veikia sanatorijos ir poilsio namai.
Dringis
left|120px
Dringis – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajono teritorijoje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Žeimenos baseine, apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Ignalinos.
Palanga
Kurortas
Dauguma poilsio namų pastatyti sovietmečiu:
Dringis
Plotas 707 ha. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 4,44 km, didžiausias plotis 3,9 km. Paviršiaus altitudė 139 m. Didžiausias gylis 24,0 m, vidutinis gylis 8,4 m. Baseino plotas 149,7 km². Krantai labai vingiuoti, daug įlankų. Kranto linijos ilgis 29,52 km, su salų krantų linijomis 33,34 km. Šiaurės vakarų ir šiaurės rytų krantai aukšti, statūs, kiti – daugiausia lėkšti, vietomis pelkėti. Krantuose yra daug šaltinių. Šiaurės vakarų, vakarų ir rytinės pakrantės apaugusios pušynais (Linkmenų, Ažvinčių, Mikalinės, Jonalaukio, Siūrių, Palūšės miškai).