cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vokietijos futbolo varžybos 1921–1922 m.
Turnyrinė padėtis
Čempionas neišaiškintas, kadangi neįvyko finalas.
Prūdas
Prūdas gali reikšti:
Glorioso salos
thumb|Glorioso salos thumb|[[Prancūzijos Pietų Sritys|Prancūzijos Pietų Sričių vėliava]] Glorioso salos  – salų, atolų ir akmenų grupė Indijos vandenyne. 5 km² plotą užimančios salos išsidėsčiusios šiaurinėje Mozambiko sąsiaurio dalyje, 160 km į šiaurę nuo Madagaskaro. Joms priklauso iš viso 48 350 km² išskirtinės ekonominės zonos. Grand Gloriose yra įkurtas oro uostas.
Glorioso salas 1880 m. pavadino ir apgyvendino prancūzų keliautojas Hippolyte Caltaux, kuris Grand Gloriose įkūrė kokosų ir kukurūzų plantacijas. 1882 m. salynas atiteko Prancūzijai. 1914 m. – 1958 m. teises naudoti salas gavo Seišeliai ir reiškia pretenzijas į jas ir dabar. Madagaskaras reikalauja salų suverenitetinių teisių. Norą administruoti salas yra pareiškusi ir Komorų Sąjunga. Dabartinės salos yra gamtinis draustinis, kuriame įkurta meteorologinė stotis.
Stačiūnų ežeras
Stačiūnų ežeras tai:
Lenta
thumb|right|250px|Sukaltos medinės lentos. thumb|right|250px|Siaura lenta. Lenta – iš medžio išpjauta nestora pailga plokštė. Medienos pramonėje lenta vadina pjautas medienos plokštes, kurių plotis daugiau kaip du kartus didesnis už storį, o storis neviršija 100 mm.
Lentos naudojamos:
Svarbios medienos, naudojamos lentoms, savybės yra:
Ne visų rūšių medžių mediena tinka lentoms. Kai kurių rūšių mediena yra pernelyg minkšta ar nepatvari. Pvz., balza yra pernelyg minkšta, tačiau jos termoizoliacinė geba didesnė už kitų medienų, todėl balzos lentas kartais naudoja kaip šilumą izoliuojančias plokštes.
Stingant medienos imta gaminti medinių lentų pakaitalus iš presuotų ir suklijuotų pjuvenų, drožlių, medienos plaušų. Tokie gaminiai, dažniausiai naudojami baldų gamyboje, paprastai vadinami plokštėmis, nors kartais juos irgi pavadina lentomis.
Kitokios lentos
Lentomis taip pat vadina įvairius lentų formos įtaisus ar jų analogus:
Skirsnemuniškiai
Skirsnemuniškiais vadinami trys kaimai prie Skirsnemunės (Jurbarko raj.):
Petra
Petra ( reiškia „akmuo"; ) – senovės miestas Vakarų Jordanijoje. Įkurtas II–I a. pr. m. e. sandūroje. Nabatėjų karalystės sostinė iki I a. 106 m. užimtas Romos imperijos. Nuo III a. tapo svarbiu prekybos centru prie kelio iš Egipto į Mesopotamiją. Ne kartą nukentėjo per žemės drebėjimus. XII a. užimta kryžiuočių ordino. Po to prarado savo reikšmę ir sunyko.
Atrastas 1812 m. šveicarų archeologo Johann Ludwig Burckhardt. 1985 m. Petra įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Vienas iš naujųjų pasaulio stebuklų.
Petros miestas buvo Nabatėjų karalystės ir Romos imperijai priklausiusios Arabijos provincijos sostinė. Jis įsikūręs teritorijos, kadaise vadintos Transjordanija, pietuose. Įsteigtas kitapus Um el-Bijardos, šis miestas buvo sunkiai pasiekiamas, tačiau tokia geografinė padėtis leido tapti klestinčiu karavanų ir prekybos centru. Pro Petrą driekėsi Karalių kelias, jungiantis su Raudonąja jūra. Kiti keliai siejo miestą su Arabija, Tarpupiu (Mesopotamija) ir Viduržemio jūra. Senasis miestas glaudėsi prie kalnų grandinių.
Okamo skustuvas
thumb|150px|right|[[Viljamas Okamas]] Okamo skustuvu vadinamas principas, kurio autoriumi laikomas Viljamas Okamas. Jis teigia, kad bet kokio reiškinio paaiškinimui turi būti naudojama kaip galima mažiau prielaidų. Okamas rašė, jog svarbu nepateikti daugybių be reikalo. Jei kelios teorijos vienodai gerai paaiškina stebimą reiškinį, reikia rinktis tą, kuri reikalauja mažiau prielaidų.
Petra
Vienas geriausiai išsilaikiusių, į Siką atgręžtų pastatų – kapavietė, vadinama al Kaznė (iždas, lobynas). Pastato fasadas yra 40 m aukščio ir 26 m pločio, visas iškaltas iš uolos ir padalintas į du aukštus. Apatinio centras – portikas (atviras prieangis su kolonomis) su šešetu kolonų, iš kurių keturios stiebiasi abipus įeigos laiptelių. Tikromis kolonomis galima vadinti tik dvi vidurines (kairioji pastatyta iš naujo). Kitos keturios iš uolos išsikiša tik per tris ketvirtadalius savo skersmens.
Abipus portiko matoma po labai nudilusią reljefinę skulptūrą – priešais žirgą stovintį vyriškį su apsiaustu. Frontoną puošia voliutos (ritinėlio formos ornamentai) – tai helenų meno įtaka. Architravo kampuose matomi du akroterijai – kačių šeimos gyvūnai. Viršutinį fasado aukštą sudaro trys atskiros dalys. Centre esantį apskritą architektūros elementą (tolosą) dengia kūgio formos stogas, o šį vainikuoja urna. Vienoje ir kitoje jo pusėje yra po dviejų kolonų remiamą pusfrontinį – iš uolos iškaltą tik trys ketvirtadaliai kraštinių kolonų skersmens, kitas galima vadinti puskolonėmis, nes iš akmens išskobta tik pusė jų skersmens. Centrinė toloso skulptūra – kairėje rankoje gausybės ragą laikanti moteris. Iš įeigos vestibiulio patenkame į du šoninius kambarius. Į juos įžengiama pro aukštus, negiliais reljefais papuoštus portalus, o pakilus laiptais atsiduriama centrinėje patalpoje, kurios sienoje išskobtos laidojimo nišos.
Raktas
thumb|right|250px|Įvairūs raktai thumb|right|250px|Raktų ryšulys su odiniu pakabuku
Raktas – įtaisas, kuriuo rakinamas užraktas arba spyna. Raktai yra vienas iš būdų, leidžiantis tik tam tikriems žmonėms įeiti į pastatus ar patalpas, naudoti tam tikrus įrenginius ar transporto priemones.
Raktai yra plačiai naudojami šiuolaikiniame pasaulyje visur, kur reikia apriboti patekimą ar priėjimą prie įrangos. Todėl paprastai žmonės nešiojasi raktų rinkinį, kuris reikalingas patekti į namus, darbo vietą, automobilį ir kt. Raktai paprastai nešiojami raktų ryšulyje, suverti ant raktų žiedo, ant kurio gali būti pritvirtintas rakto pakabukas. Raktų ryšulėlis neretai nešiojamas ne palaidas, o įdėtas į raktų makštį.
Žinomiausi raktai yra mechaniniai. Šiais laikais plačiai naudojami ir elektroniniai raktai, naudojantys radijo bangas ar kitokius principus.
Raktų rūšys pagal panaudojimą
Raktų paskirtis gana įvairi:
Kitoks raktų panaudojimas
thumb|right|200px|Raktų ryšulys su kubotanu. Raktai gali būti panaudojami ne tik rakinimui. Vienas iš tokių netipiškų būdų yra raktų panaudojimas savigynai. Tam gali būti naudojamas raktų ryšulys su specialiu pakabuku kubotanu.
Raktai heraldikoje
Raktai gana plačiai naudojami heraldikoje.
Milton Keinsas
Milton Keinsas – miestas pietryčių Anglijoje, 72 km į šiaurės vakarus nuo Londono. Teatras, meno galerija, du muziejai, muzikos estrados, universitetas.
Istorija
Miestas suformuotas 1967 m. sujungus Bletchley, Wolverton ir Stony Stratford miestus bei kaimus tarp jų. Pavadintas pagal kaimą, kuris buvo arčiausiai miesto centro.
Trūkstama dėlionės dalis
right
Trūkstama dėlionės dalis yra matematinė optinė apgaulė, susidedanti iš dviejų geometrinių figūrų derinių. Atrodo, kad abu deriniai suformuoja 13×5 dydžio stačius trikampius, bet viename jų yra 1×1 dydžio skylė. Kadangi figūrų deriniai yra sudaryti iš identiškų dalių, jų užimami plotai turėtų būti lygūs, todėl kyla klausimas, iš kur atsiranda skylė.
Paaiškinimas
340px|right Keturios figūros (geltona, raudona, mėlyna ir žalia) iš tikrųjų užima 32 langelių plotą, bet trikampis yra 13 langelių pločio ir 5 langelių aukščio, taigi atrodo, kad plotas turėtų būti.
Paslaptis tame, kad mėlyno trikampio kraštinių santykis yra 5:2 (=2.500:1), o raudono 8:3 (≈2.667:1). Todėl abu figūrų deriniai iš tikro nėra taisyklingi trikampiai - vieno įžambinė yra išlenkta į viršų, o kito - į apačią. Kadangi išlenkimas yra tik maždaug 1/28 langelio, pamatyti jį yra sunku. Bet įsižiūrėkite į tašką, kur raudonas trikampis liečiasi su mėlynu ir palyginkite jį su tuo pačiu tašku kitoje figūroje. Pamatysite, kad pirmajame trikampyje įžambinė eina šiek tiek žemiau langelių linijos, o antrajame - šiek tiek aukščiau.
Bormla
Bormla (arba Kospikua) – miestas pietryčių Maltoje, į rytus nuo Valetos. Savivaldybės centras. Įsikūrusi prie Didžiojo Maltos uosto, tarp Birgu ir Islos. Yra etnografijos ir antropologijos muziejus, 2 bažnyčios, 2 koplyčios, Šv. Elenos vartai, Šv. Margaritos vienuolynas, sveikatos centras.
101 (albumas)
„101“ – britų grupės Depeche Mode live albumas, išleistas 1989 m.
Apie albumą
Albumas pasirodė 1989 m. kovo 11 d. Albume 20 dainų. Buvo išleistas ir singlas, pristatęs albumą – Everything Counts (Live).
Visoms dainoms žodžius bei muziką sukūrė Martin'as Lee Gore'as, išskyrus Just Can't Get Enough, kurią sukūrė Vince'as Clarke'as.
Albumo dainos
CD 1:
CD 2:
Ramūnas Danisevičius
(g. 1973 m. lapkričio 25 d. Jokūbiškiuose, Biržų raj.) – lietuvių fotografas.
Kūrinių yra Lietuvos muziejuose, Nacionalinėje bibliotekos Paryžiuje, privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje.
Biografija
Nuo 1993 m. yra spaudos fotografas. Dirbo įvairiuose šalies leidiniuose ("Apžvalga", "Respublika", „Lietuvos žinios“, „L.T.“, „Klubas“). Nuo 2010 m. dirba „Lietuvos ryte“.
Valensija (regionas)
Valensijos regionas, oficialiai – Valensijos bendruomenė  – viena iš 17 Ispanijos autonominių bendruomenių. Yra šalies rytuose, Viduržemio jūros pakrantėje, prie Valensijos įlankos. Ribojasi su Katalonija, Aragonu, Kastilija ir La Manča bei Mursijos regionu. Sostinė – Valensija.
Ramūnas Danisevičius
Biografija
1991-1993 m. Vilniaus aukštesniojoje technologijos mokykloje studijavo fotografiją.
Valensija (regionas)
Regiono provincijos:
Didžiausi miestai: Valensija, Alikantė, Elčė, Kasteljon de la Plana, Torevjecha, Orihuela, Torentas.
Ramūnas Danisevičius
Parodos ir apdovanojimai
1996 m.
1998 m.
1999 m.
2001 m.
2001-2002 m.
2002 m.
2003 m.
2004 m.
Jaunagramatikiai
Jaunagramatikiai ( 'jaunieji gramatikai') – XIX a. Vokietijos kalbotyros mokykla, pirmą kartą pasiūliusi kalbotyros žinias tikrinti pagal natūraliųjų mokslų principus, konkrečiai – jaunagramatikiai pasiūlė pastovių fonetinių atitikmenų hipotezę. Jaunagramatikių darbuose svarbiausias vaidmuo teko istorinei lyginamajai kalbotyrai, taikomai indoeuropeistikos srityje.
Žymiausi šios mokyklos atstovai:
Ramūnas Danisevičius
Parodos ir apdovanojimai
2006 m.
2007 m.
Jaunagramatikiai
Didžiausi jaunagramatizmo kritikai buvo: Georg Curtius, Mikołaj Habdank Kruszewski, Hugo Schuchardt, Graziadio Isaia Ascoli, Johannes Schmidt, Ferdinand de Saussure.
Jaunagramatizmas buvo vyraujanti XIX a. pabaigos – XX a. I trečdalio kalbotyros srovė; vėliau Vakaruose jį pakeitė kitos srovės, o Sovietų Sąjungoje jaunagramatikių idėjos („istorizmas kalbotyroje“) turėjo teigiamos įtakos kovoje su Nikolajaus Maro „naujuoju kalbos mokymu“.
Ramūnas Danisevičius
Parodos ir apdovanojimai
2008 m.
2013 m. Australijos Grand Prix
'''2013 m. Australijos Grand Prix''' – pirmosios 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko kovo 15-17 dienomis Albert Park trasoje. Tai buvo 18 kartas, kuomet šioje trasoje rengiamas Australijos Grand Prix.
Ramūnas Danisevičius
Parodos ir apdovanojimai
2009 m.
Ovjedas
Ovjedas (, astūr. Uviéu) – miestas šiaurės vakarų Ispanijoje, Astūrijos regiono sostinė. Išvystyta maisto, tekstilės, ginklų, chemijos, metalo pramonė, gera susisiekimo infrastruktūra, apylinkėse vyrauja žemės ūkis ir kalnakasyba. Yra kelios viduramžių bažnyčios, Sancta Ovetensis katedra (arba Šv. Ganytojo katedra, pradėta statyti 1388 m., joje yra Astūrijos karalių palaikai), universitetas (nuo 1608 m.), archeologijos muziejus.
2013 m. Australijos Grand Prix
Dėl sumažėjusio dalyvaujančių komandų skaičiaus (po 2012 m. sezono pasitraukė HRT F1 ekipa) nuo šių lenktynių bus kiečiamas kvalifikacijos lenktynių formatas. Po pirmos ir antros dalių pasitrauks ne po 7, o po 6 lenktynininkus. Likę 10 trečiojoje dalyje kovos dėl startinės rikiuotės pirmame dešimtuke.
Ramūnas Danisevičius
Parodos ir apdovanojimai
2010 m.
Ovjedas
Sportas
Mieste 1982 m. vyko XII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausias futbolo klubas yra Real Oviedo CF.
2013 m. Australijos Grand Prix
Treniruotės
Penktadienio treniruočių metu greičiausi buvo Red Bull ekipos lenktynininkai. Sebastian Vettel buvo greičiausias pirmoje (1:27.211 min.) ir antroje treniruotėse (1:25.908 min.).
Ramūnas Danisevičius
Parodos ir apdovanojimai
2011 m.
2013 m. Australijos Grand Prix
Treniruotės
Šeštadienio treniruotėse, kuriose lijo lietus, greičiausias buvo prancūzas Romain Grosjean (1:26.929 min.).
Ramūnas Danisevičius
Parodos ir apdovanojimai
2012 m.
2013 m. Australijos Grand Prix
Kvalifikacija
Pirmoji kvalifikacijos dalis prasidėjo lyjant stipriam lietui. Po pirmos kvalifikacijos dalies lietus tik stiprėjo, tad teisėjai nukėlė likusias dvejas kvalifikacijos dalis į sekmadienio rytą.
Ramūnas Danisevičius
Parodos ir apdovanojimai
2014 m.
Ekvadoro vėliava
250px|right|thumb|[[Vaizdas:FIAV 011000.svg|20px Valstybinė vėliava, santykis: 1:2]] 250px|right|thumb|[[Vaizdas:FIAV 100100.svg|20px Civilinė vėliava, santykis: 1:2]] Ekvadoro vėliava naudojama nuo 1860 m. rugsėjo 26 d.
Pagal 1900 m. gruodžio 5 d. įstatymą Ekvadoro civilinė vėliava yra padalinta į 3 horizontalias juostas: viršutinę pusę vėliavos sudaro geltona juosta, apatinė pusė padalinta į mėlyną ir raudoną. Valstybinė vėliava centre turi šalies herbą. Tačiau valstybinė vėliava dažnai naudojama vietoj civilnės, nes pastaroji praktiškai nesiskiria nuo Kolumbijos vėliavos. Prezidento ir karinė vėliavos skiriasi savo proporcijomis. Be to, Ekvadoras – vienintelė pasaulyje šalis, turinti specialią vėliavą valstybiniams pastatams. Tai civilinė vėliava, su 22 žvaigžėmis (simbolizuoja provincijas) mėlynoje juostoje (dėl to primena Venesuelos vėliavą).
Spalvų reikšmės
Šios spalvos vyrauja ir kaimyninių valstybių Ekvadoro, Kolumbijos bei Venesuelos vėliavose. Tai yra Didžiosios Kolumbijos (Gran Colombia), suskilusios 1830 metais, spalvos.
Juozas Lūža
Juozas Lūža (1911 m. spalio 17 d. Kupšiuose, Kretingos r. – 1978 m. balandžio 4 d. Londone, Didžioji Britanija) – agronomas, lietuvių išeivijos spaudos bendradarbis, visuomenės veikėjas
Biografija
Baigęs Kartenos pradžios mokyklą, mokėsi Kretingos progimnazijoje, Plungės mokytojų seminarijoje. 1936 m. baigė agronomijos studijas Žemės ūkio akademijoje Dotnuvoje.
1944 m. pasitraukė į Vakarus, apsigyveno Anglijoje, dirbo pramonės įmonėse. Vėliau dirbo lietuvių „Nidos“ knygų klubo spaustuvės linotipininku, redagavo leidžiamas knygas, o 1973 m. pradžioje tapo laikraščio „Europos lietuvis“ redaktoriumi.
Visuomeninė veikla
Būdamas studentas, įsijungė į visuomeninių organizacijų ir ūkinių draugijų veiklą, buvo aktyvus ateitininkas.
Laisvu nuo darbo metu rašė ir leido ūkininkams skirtus patarimus apie cukrinių runkelių auginimą, ūkininkavimą, bendradarbiavo spaudoje.
Paitraukęs į Vakarus, aktyviai dalyvavo Didžiosios Britanijos lietuvių organizacijų veikloje, steigė Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos (DBLS) skyrius, jiems vadovavo arba buvo jų valdybų narys, skaitė įvairiuose renginiuose paskaitas. 1957 m. buvo išrinktas Lietuvių Sodybos vedėju, kuriuo dirbo keliolika metų. DBLS centro valdybos narys ir LNB direktorius, DBLS Londono centrinio skyriaus narys, Tautos fondo atstovybės valdybos narys. Lietuvių Sodyboje užveisė vaismedžių sodą, o nederlingą žemę apsodino pušimis.
Vokietijos futbolo varžybos 1922–1923 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1922–1923 m.
Anthony Lewis
Antonis Luisas (, 1915 m. kovo 2 d. Bermuda – 1983 m. birželio 5 d. Haslemeras, Sario grafystė) – anglų muzikologas, dirigentas, kompozitorius. 1972 m. seras.
Biografija
Mokėsi Kembridžo universitete, Karališkajame muzikos koledže Londone. 1934 m. studijavo Paryžiuje pas N. Bulanžė.
1935–1946 m. dirbo BBC radijo Muzikos skyriuje. 1946 m. įkūrė BBC radijo III programą ir vadovavo muzikos laidoms. 1947–1968 m. dėstė Birmingemo universitete; profesorius.
1950 m. Perselio draugijos garbės sekretorius, 1976 m. – pirmininkas. 1951 m. jo iniciatyva pradėta leisti anglų senovės muzikos serija „Musica Britannica“ (vadovas, jos redaktorius). 1963–1969 m. Karališkosios muzikos asociacijos prezidentas. 1968–1982 m. vadovavo Karališkajai muzikos akademijai Londone.
Kaip dirigentas pirmasis Didžiojoje Britanijoje atliko ir įrašė K. Monteverdi, H. Perselio, G. F. Hendelio kūrinių.
Sukūrė „Chorinę uvertiūrą“ (Choral Ouverture 1938 m.), elegiją ir kapričą trimitui ir orkestrui (1947 m.), koncertą trimitui ir orkestrui (1950 m.), koncertą valtornai ir orkestrui (1959 m.).
Vonsošo valsčius
Vonsošo valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Grajevo apskrityje. Centras – Vonsošas. Ribojasi su Grabovo, Grajevo, Pžitulų, Radziluvo ir Ščučino valsčiais.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 117,92 km², iš kurių: Valsčius sudaro 12,19 % Grajevo apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1471,68 zlotai.
Lapgraužiniai
Lapgraužiniai (Chrysomeloidea) – įvairiaėdžių (Polyphaga) vabalų antšeimis, kuriam priklauso keturios Lietuvoje gyvenančios šeimos:
757 m.
757 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Gegužė
Kebi
Istorija
Kebi – viena iš hausų valstybių, klestėjusi Sahelio civilizacijoje. Ji priklausė septynių antrinių valstybių (Banza bakvai) grupei, tačiau jos valdovai senųjų hausų miestų pavyzdžiu titulavosi sarkin. Kartais naudotas vietinis valdovo terminas kanta.
Seniausia Kebi sostinė buvo XVI a. įkurta Suramė (Surame), 40 km. į vakarus nuo Sokoto. Ji priklausė galingai Songajaus imperijai. 1516 m. hausų kilmės vietininkas Muhamadu Kanta šiame mieste paskelbė nepriklausomybę nuo Songajaus ir trumpam sukūrė galingą imperiją Sokoto upės baseine. Ji plėtėsi į gretimas Jauri ir Nupės teritorijas ir sėkmingai priešinosi šiaurinio kaimyno Songajaus bei rytinio kaimyno Bornu agresijai.
Po Muhamadu mirties 1556 m. jo įpėdiniai nesugebėjo išlaikyti hegemonijos kitų hausų miestų-valstybių atžvilgiu ir Kebi reikšmė sumenko. Suramės miestas buvo apleistas XVIII a. pradžioje, perkėlus sostinę į Birnin Kebi.
XIX a. hausų valstybėse prasidėjus fulbių džihadui, Kebi tapo naujai įkurto Sokoto kalifato taikiniu. Sostinę atakavo Usman dan Fodio brolis Abdulahi, kuris 1808 m. paėmė miestą ir įkūrė čia džihadistinį Gvandu emyratą. Tuometinis Kebi sarkinas Mohamadu Hodi pabėgo iš sostinės ir tęsė kovą. Jo įpėdinis Kararis kovojo prieš Gvandu iš Argungu gyvenvietės. Jam mirus 1831 m., įpėdinis Jukubu Nabamė pralaimėjo ir 16 m. turėjo gyventi kaip įkaitas Sokote. Tačiau grįžęs į Argungu, 1849 m. jis vėl paskelbė Kebi nepriklausomybę ir ją išlaikė kovose.
Vėliau karas tarp Gvandu ir Kebi tęsėsi, tačiau Kebi sarkinams pavyko apsiginti. Nuo tada jie pradėti tituluoti Argungu emyrais, o jų valstybė – Argungu emyratu. Karus pabaigė tik britai, kurie emyrate įsitvirtino 1902 m. Kebi išlaikė vietinę dinastiją ir tradicinę autonomiją. Šiuo metu – tai viena iš daugybės tradicinių valstybių Nigerijos sudėtyje.
Kebi sarkinai
Kebi valdovai titulavosi hausų kilmės titulu Sarkin Kebbi arba vietiniu titulu Kanta. Nuo XIX a. II pusės jie dar žinomi kaip Amir Argungu, t. y. Argungo emyrai. Visi jie priklausė vienai, Lekava dinastijai. Dabartinis emyras yra Muhammadu Mera Muza dan Muhammadu Sani, valdantis nuo 1960.
Žemytės kapinynas
Žemytės kapinynas yra vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žemytėje (Lenkimų seniūnija), 45 m pietryčius nuo kelio Kretinga–Skuodas, miške.
Kapinynas
Įrengtas smėlingoje pakilumoje, apaugusioje mišku. Teritorija netaisyklingo plano, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, iki 153 m ilgio, nuo 70 (pietvakariniame gale) iki 114 (šiaurės rytinėje dalyje) pločio. Paviršius nelygus, duobėtas.
Teritorijos plotas – 1,4 ha.
87 m į pietvakarius yra Žemytės kaimo kapinės ir prasideda Žemytės senovės gyvenvietės teritorija.
Istorija
Kapinynas datuojamas IX–XIII a. Jo teritorijoje XX a. I pusėje buvo kasamos duobės bulviarūsiams, stovėjo sodyba, kurią nugriovus vietovė užsodinta mišku. Vykdant žemės judinimo darbus buvo randama įvairių archeologinių dirbinių.
2004 m. žvalgė Kultūros paveldo centras (Linas Tamulynas). Rasta žalvarinė pasaginė segė.
2005 m. įrašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1878), pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Kapinynas būdingas kuršių materialinei kultūrai.
Mirza Begić
Mirza Begic (g. 1985 m. liepos 9 d.) – krepšininkas. Gimė Bosnijoje ir Hercogovinoje, tačiau turi Slovėnijos piliečio pasą.
2011 m. sausio 18 d. pasirašė dvejų metų kontraktą su Madrido "Real" klubu.
Pasiekimai
2007 ir 2009 m. dalyvavo Slovėnijos krepšinio visų žvaigždžių rungtynėse.
Charlie Hebdo
Pirmą kartą šis žurnalas buvo išleistas 1970 m. Po 11 metų leidyba buvo sustabdyta, bet 1992 m. vėl atnaujinta. Nuo 2009 iki žudynių redakcijoje 2015 m. žurnalo redaktoriumi buvo Stéphane Charbonnier. Žurnalas išleidžiamas kiekvieną trečiadienį, o kartais leidžiamas ir specialus numeris.
Barbadoso leiboristų partija
Barbadoso darbininkų (leiboristų) partija (BLP, Barbados Labour Party) – Barbadoso kairiojo centro demokratinio socializmo partija, nuo 1994 m. šalies valdančioji partija.
Charlie Hebdo
Žurnalo redakcija patyrė du teroristinius aktus – 2011 ir 2015 m. Tai buvo reakcija į žurnalo išspausdintas Mahometo iliustracijas. Paskutinio teroro akto metu žurnalo redakcijoje buvo nužudyti 10 darbuotojų, tarp jų ir redaktorius, bei 2 policininkai, saugoję redakciją.
Barbadoso leiboristų partija
BLP yra buvusi Socialistų Internacionalo narė stebėtoja.
Istorija
miniatiūra|kairėje|Partijos būstinė
Charlie Hebdo
Po 2015 m. žudynių likusi žurnalo „Charlie Hebdo“ redakcija paskelbė, kad stengsis išleisti trijų milijonų tiražo kitos savaitės numerį, lyginant su įprastu 60 000 tiražu. Ant šio numerio viršelio vėl buvo pavaizduotas pranašas Mahometas, laikantis rankose plakatą su užrašu „Je suis Charlie“, o virš jo galvos bus užrašas „Tout est Pardonné“ („viskas yra atleista“). Vėliau tiražas padidintas iki 5 milijonų, kilus dideliam ažiotažui ir daugelyje pardavimų vietų pritrūkus žurnalo kopijų.
Ubiškė
Ubiškė – miestelis Telšių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo kelio. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Šv. Angelų Sargų bažnyčia (pastatyta 1851 m.; su varpine). Pirmoji bažnyčia pastatyta 1784 metais, jos pirmuoju kunigu buvo Antanas Šleževičius, atsikėlęs iš Telšių parapijos Eigirdžių filijinės bažnyčios. Iki 1784 metų Ubiškės bažnyčios vietoje kaimo kapinėse stovėjo koplyčia, minima Luokės Katalikų bažnyčios metrikų knygose. Veikia Ubiškės mokykla-darželis, biblioteka, paštas (LT-88018). Vakaruose telkšo Ubiškės tvenkinys – Pateklos upės išsiplėtimas.
Barbadoso leiboristų partija
Istorija
1981 m. parlamento rinkimuose gavo 52,2 % balsų, tačiau pernelyg kietas partijos kursas kaimynu atžvilgiu, nesiimant Ekonomika|ekonominių reformų šalies viduje, nepatiko rinkėjams, todėl 1986 m. jie surinko tik 40,3 % balsų ir gavo tik 3 vietas parlamente bei liko opozicijoje.
1988 m. partijos pirmininku buvo išrinktas Geris Fordas, kuriam pasisekė sustiprinti partijos įtaką. 1994 m. partijos lyderiu tapo populiarus politikas ir ekonomistas Ovenas Arturas. BLP rinkimuose gavo daugumą balsų ir buvo sudaryta Oveno Arturo vyriausybė. 1999 m. parlamento rinkimuose BLP gavo 26 vietas 28 vietų Asamblėjoje, 2003 m. – 23 vietas.
Ubiškė
Greta miestelio – Ubiškės kaimas.
Istorija
XVIII a. minimas Ubiškės dvaras, kurį valdė Šilauskai. XIX a. Ubiškė – miestelis Šiaulių apskrities Luokės valsčiuje.
Spikulė
thumb|right|Pinčių spikulės
Spikulė – į adatą panašus pinčių smaigalys, sudarytas iš silicio dioksido arba kalcio karbonato. Spikulė sudaro dalį pinčių vidinio skeleto. Gali būti įvairių formų.
Formavimasis
Spikulės suformuojamos iš specializuotų ląstelių – sklerocitų, kurie atsiranda iš archaeocitų. Sklerocitas prasideda su organiniu filamentu ir jame yra pridedamas silicio dioksidas. Spikulės paprastai auga 1-10 μm per valandą greičiu. Kai tik spikulė pasiekia tam tikrą ilgį ji išsikiša iš sklerocito ląstelės kūno, bet lieka ląstelės membranoje.
Afrikos armija (Prancūzija)
Prancūzijos Afrikos armija – neoficialus, bet įprastas pavadinimas Prancūzijos armijos dalinių, suformuotų Prancūzijos Šiaurės Afrikoje (Marokas, Alžyras, Tunisas) ar dislokuotų joje. Pavadinimas naudotas 1830-1962 m.
Sudėtis
Afrikos armiją sudarė: Pasiskirstymas į dalinius nebuvo absoliutus. Pvz., savanoriai ar karo prievolininkai iš žemyninės Prancūzijos galėjo pasirinkti tarnauti musulmonų daliniuose (spahių ar šaulių), o arabas savanoris galėjo pasirinkti tarnybą zuavų daliniuose.
1913 m. gegužės mėn. Alžyro gyventojų musulmonų tarpe imtas naudoti ribotas rinktinis šaukimas į kariuomenę. Taip į kariuomenę per metus paimdavo 2000 karo prievolininkų iš 45 000 galimų kandidatų. Beveik visi taikos metais į kariuomenę imami musulmonai būdavo savanoriai. Kaip ir pačioje Prancūzijoje karo tarnyba piliečiams buvo privaloma, ir visi fiziškai tinkami prancūzų kilmės kolonistai turėdavo privalomai atitarnauti dvejų metų (nuo 1913 m. - trejų metų) karo tarnybą.
Visų Afrikos armijos dalių karininkai paprastai būdavo prancūzai, nors tam tikras kiekis karininkų etatų spahių ir šaulių daliniuose, įskaitant kapitono lygį, būdavo rezervuota musulmonams.
Formalus statusas
Formaliai Afrikos armija buvo Prancūzijos metropolijos armijos dalis, sudaranti atskirą armijos korpusą. Nuo 1873 m. Afrikos armija oficialiai buvo 19-uoju armijos korpusu. Afrikos armija (19-asis korpusas) šiuo požiūriu skyrėsi nuo Prancūzijos kolonijinių pajėgų, kurios buvo pavaldžios Prancūzijos Laivyno ir kolonijų ministerijai ir buvo sudarytos iš prancūzų ir čiabuvių dalinių, dislokuotų subsacharinėje Afrikoje bei kitose Prancūzijos kolonijose.
Afrikos lengvieji pėstininkai
Viena grupė dalinių, sudariusių Afrikos armiją, buvo Afrikos lengvieji pėstininkai. Šiuos dalinius komplektavo nuteistais kareiviais, surinktais iš visų Prancūzijos armijos šakų, kurie buvo atlikę savo bausmes karo kalėjimuose, bet dar turėjo atitarnauti likusią karo tarnybos dalį. Tuo metu buvo priimta tokius asmenis negrąžinti į buvusios tarnybos vietą, kur jie galėjo trikdyti drausmę ar žiauriai elgtis su tarnybos draugais.
Pirmasis pasaulinis karas
1914 m. rugpjūtį prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui Afrikos armiją Alžyre ir Tunise sudarė 9 pulkai Alžyro šaulių, 4 pulkai zuavų, 6 pulkai Afrikos jėgerių, 4 pulkai spahių ir 2 Svetimšalių legiono pulkai. Maroke buvo 19 batalionų šaulių ir 9 batalionai zuavų, taip pat keli Svetimšalių legiono ir Afrikos lengvųjų pėstininkų daliniai. Daug šių dalinių, daugiausia iš Alžyro ir Tuniso įgulų, buvo išsyk permesti į Prancūziją.
Antrasis pasaulinis karas
Kaip ir 1914 m. prasidėjus karui daug Afrikos armijos dalinių buvo permesti į žemyninę Prancūziją. 1940 m. visuose frontuose tarnavo:
Prancūzijai pralaimėjus Afrikos armija Vokietijos reikalavimu buvo sumažinta iki 120 tūkst. karių. Generolas M. Veiganas (Maxime Weygand), prisidengdamas pagalbinės policijos, laikinųjų prievolininkų ir neginkluotų darbininkų pavadinimais, Prancūzijos Šiaurės Afrikoje sugebėjo išlaikyti ir apmokyti papildomus 60 tūkstančių vyrų.
Nuo 1942 m. pabaigos Afrikos armijai, perėjusiai į Sąjungininkų pusę, vadovavo Prancūzijos generolas Anri Žiro (Henri Giraud). Šiaurės Afrikos daliniai suvaidino didelį vaidmenį Prancūzijos ekspediciniam korpusui išvaduojant Korsiką (1943 m. rugsėjis-spalis) ir kovojant Italijoje (1943-1944 m.). Kovojant Prancūzijoje ir Vokietijoje 1944-1945 m. Afrikos armija išsiplėtė iki 260 tūkst. (Apie pusė karių buvo Šiaurės Afrikos musulmonai). , įskaitant 1-ąją motorizuotą pėstininkų diviziją (zuavai ir Svetimšalių legionas), 1-ąją tankų diviziją (Afrikos jėgeriai ir Svetimšalių legionas), 2-ąją ir 4-ąją Maroko pėstininkų divizijas (Maroko šauliai) ir 3-ąją Alžyro pėstininkų diviziją (Alžyro ir Tuniso šauliai). Atskiruosius dalinius sudarė 3 gumjerų pulkai (groupements de tabors), o atskiruosius artilerijos, inžinerijos, komandosų, žvalgų (mechanizuotieji spahiai) ir tankų naikintojų dalinius sudarė tiek prancūzai, tiek Prancūzijos Šiaurės Afrikos čiabuviai.
Po Alžyro karo
Pasibaigus Alžyro karui visi Afrikos armijos daliniai (išskyrus dalį Svetimšalių legiono ir vieną spahių pulką) buvo paleisti ar performuoti. Išliko nedidelis Afrikos lengvųjų pėstininkų dalinys Prancūzijos Somalilande, kuris išsilaikė iki 1977 m., kai ši teritorija gavo nepriklausomybę.
Vėliau, paskutinį XX a. dešimtmetį, buvo atkurti vienas Afrikos jėgerių pulkas (Chasseurs d'Afrique) ir vienas šaulių (Tirailleurs) pulkas, kad išlaikytų šių kariuomenės rūšių tradicijas.
Ažukalnis
left|120px
Ažukalnis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 1,5 km į pietryčius nuo Degučių. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 0,84 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 149,3 m. Krantai žemi, pietuose ir šiaurės vakaruose – pelkėti. Ežerą supa iš visų pusių miškas (Gražutės miškas). Pietuose įteka bevardis upelis. Šiaurėje išteka upelis link Antalieptės HE tvenkinio. Ažukalnis įeina į Gražutės regioninį parką.
Hercšprungo spraga
thumb|300px|Hertzsprungo-Russello diagrama su parodyta Hercšprungo spraga.
Raktas (reikšmės)
Žodis raktas reiškia:
Monako geografija
Monakas - valstybė Pietų Europoje, Žydrajame krante (Cote d'Azur), prie Viduržemio jūros. Anklavas - iš trijų pusių supa Prancūzijos Provanso Alpių ir Žydrojo kranto regiono Pajūrio Alpių departamento teritorija. Krantas uolėtas; kranto linijos ilgis 5,2 km. Visas sienų ilgis su Prancūzija 4,4 km. Šalies ilgis 3 km, plotis 0,7 km.
Sudaro keturi susilieję miestai: Monte Karlas, Kondaminas, Fonvilis ir Monako miestas. Atstumai nuo Monako: Mantonas 10 km, Nica 21 km, Kanai 52 km, San Remas 55 km, Genuja 187 km, Marselis 215 km, Paryžius 942 km.
Kiti duomenys
Plotas – 1,95 km². Iš jūros atkovoti plotai sudaro 0,4 km² arba 20 procentų šalies teritorijos. Fonvilis, Monte Karlo vasaros sporto centras.
Aukščiausias šalies taškas Revuaras – 161 m virš jūros lygio; sostinės Monako vidutinis aukštis 60 m virš jūros lygio. Greta pajūrio alpių yra Atželio kalnas – 1109 m virš jūros lygio.
Klimatas
Klimatas Viduržemio jūros (mediteraninis) su šiltomis ir ilgomis vasaromis bei švelniomis ir lietingomis žiemomis. 62 lietingos dienos per metus. Vidutinė oro temperatūra: sausį +10 °C ir liepą +24 °C, vidutinis metinis kritulių kiekis 760 mm.
Įžymybės
Botanikos sodai bei parkai: Egzotiškasis sodas, Japonų sodas, Princesės Greisės rožynas, Princesės Antuanetės parkas ir zoologijos sodas.
Juozas Paukštelis
Juozas Paukštelis (tikroji pavardė Ptašinskas, 1899 m. kovo 2 d. Titoniuose, Linkuvos valsčius, Panevėžio apskritis – 1981 m. liepos 20 d. Kėdainiuose) – Lietuvos rašytojas, prozininkas, dramaturgas, vertėjas.
Vakarų Romos imperija
Vakarų Romos imperija – imperija, susikūrusi 395 m., kai imperatorius Teodosijus I Romos imperiją padalino savo sūnums Flavijui Augustui Honorijui (Vakarų Romą) ir Arkadijui (Rytų Roma arba Bizantija).
Juozas Paukštelis
Biografija
1926–1946 m. mokytojavo Kėdainių gimnazijoje. 1928 m. spaudai parengė pirmąją knygą – novelių rinkinį „Vidurnakčių baladė“. 1929 m. susituokė su Kėdainių gimnazijos mokytoja Brone Vėlavičiūte. 1938 m. Kėdainiuose pasistatė namą. 1946 m. kartu su kitais rašytojais pabuvojo Užkaukazėje ir pasitraukė iš pedagoginio darbo. 1969 m. už trilogiją „Jaunystė“, „Netekėk, saulele!“ ir „Čia mūsų namai“ apdovanotas LSSR valstybine premija. Išvertė Antono Čechovo, Nikolajaus Leskovo ir kt. kūrinių. Palaidotas Vilniuje.
Vakarų Romos imperija
Vakarų Romos imperija gyvavo 81 metus. Dominavo lotynų kalba ir kultūra. Imperatorius Honorijus imperijos sostinę perkėlė iš Romos į Raveną. Romoje liko posėdžiauti tik senatas.
Juozas Paukštelis
Biografija
Dukra – žurnalistė Valentina Paukštelytė.
Vakarų Romos imperija
Reali valdžia priklausė kariuomenės vadams Stilichonui, Konstancijui, Bonifacijui, Aecijui bei barbarų karvedžiams Alarikui, Odoakrui.
Žlugimas
Vakarų Romos imperijos žlugimo problema yra viena iš sudėtingiausių istoriografijos problemų. Dalis mokslininkų sutaria dėl formaliosios Vakarų Romos imperijos žlugimo datos – 476 m., kai barbarų vadas Odoakras nuvertė paskutinįjį imperatorių Romulą Augustulą. Dalis mokslininkų nenurodo tikslios datos ir patį žlugimą apibrėžia V a.
Krikščioniškoji istoriografija ir po Vakarų Romos imperijos žlugimo laikė imperiją ir toliau egzistuojančia. Krikščionių istorikų Eusebijaus bei Jeronimo pasekėjai ir toliau skaičiavo metus pagal romėnišką kalendorių, vyskupų ir kankinių mirties datas nurodydavo pagal chronologiją nuo Romos miesto įkūrimo. Metraštininkai laikė Bizantijos imperiją Romos imperijos tęsiniu ir nurodydavo Bizantijos imperatorių seką iki Karolio Didžiojo imperijos pradžios.
Vidinės Romos imperijos nusilpimo priežastys
Romos imperija buvo be galo didelė, o jos valdymo sistema silpna, todėl buvo labai sunku valdyti tokią didelę valstybę. Tuo metu vergovinis ūkis pergyveno krizę, vergų darbas tapo labai nenašus, sumažėjo maisto, daug žmonių badavo. Romoje labai sumažėjo gimstamumas, nes moterys dažnai atsisakydavo gimdyti ir vaikus įsivaikindavo, taip pat buvo daug kraujomaišos atvejų, todėl dažnai vaikai gimdavo su rimtais išsigimimais. Taip pat Romos imperija turėjo gana daug ekologinių problemų, jie gana stipriais suardė gamtos grandines, nes išžudė daugybę gyvūnų savo pramogoms (gladiatorių kautynėms, gurmaniškam maisto paruošimui). Pamažu nyko visos Romos imperijos senosios tradicijos, nes įsigalėjo krikščionybė. Prie imperijos nusilpimo prisidėjo ir barbarų gentys.
Helena (Montana)
Helena – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Montanoje. Helena yra Montanos valstijos sostinė ir šeštas pagal gyventojų skaičių miestas. 2020 m. duomenimis Helenoje Gyveno 32 091 gyventojas. Miesto plotas yra 43,76 km².
Istorija
Miestas įkurtas 1864 m. spalio 30 d., netoliese atradus aukso. 1875 m. valstijos sostinė perkelta iš Virdžinija Sičio į Heleną.
Gyventojai
2020 m. duomenimis Helenoje gyveno 90,9% baltaodžių, 3,29% mišrios rasės, 1,28% indėnų, 0,52% azijiečių, 0,39% afroamerikiečių, 0,29% kitų rasių ir 3,37% lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.
Dusetų seniūnija
Dusetų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Zarasų rajono savivaldybės vakaruose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 8 seniūnaitijos:
Bečių kapinynas
Kapinynas
Kapinynas užima apie 490 m². plotą, kasinėtas 1924–1925 m., radiniai (10 dirbinių) perduoti Kauno miesto muziejui (dabar – Vytauto Didžiojo karo muziejus). Septintame – aštuntame dešimtmetyje ariant kapinynas apardytas. 1985 m. Kultūros paveldo centras (vadovas Gintautas Zabiela) ištyrė 276 m2 plotą. Rasti 87 XV a. – XVIII a. kapai. XV a. vyrų kapuose buvo geležinių kirvių, ietigalių, peilių, odinių kapšelių su skustuvais ir skiltuvais, odinių diržų, puoštų žalvarinėmis plokštelėmis, moterų kapuose – segių, žiedų, karolių apvarų, verpstukų, ylų, puodų. XVII a. kapų įkapės negausios, daugiausia – žiedai ir monetos. Manoma, kad kapinynas yra senovės Veprių kapinės. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Į pietus nuo kapinyno yra Bečių akmuo su vaiko pėda.
758 m.
758 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Zabaras
Zabaras  – miestas rytų darbenuose. Savivaldybės centras. Yra parapinė bažnyčia su muziejumi, 6 kitos bažnyčios.
Istorija
Gyvenvietė formavosi kaip Zeitūno priemiestis, tačiau XVIII a. gavo atskiro miesto teises.
50 eurų banknotas
miniatiūra|kairėje|Spalvą keičiantis skaičius
Penkiasdešimties eurų banknotas (50 € arba 50 Eur, užsienyje – €50) – ketvirtas euro popierinis pinigas po penkių eurų banknoto. Jis naudojamas nuo euro įvedimo (grynaisiais pinigais) 2002 m. Banknotas naudojamas 23 šalyse, kur tai yra vienintelė valiuta (apie 338 milijonai žmonių).
Ši kupiūra yra ketvirta pagal matmenų dydį (140×77 mm), o jos pagrindinė spalva – oranžinė. Penkiasdešimties eurų kupiūros turi sudėtingus apsaugos požymius, kurie įrodo autentiškumą (pavyzdžiui: vandens ženklai, nematomas rašalas, hologramos ir mikrotekstas).
50 eurų nominalo banknotai yra labiausiai naudojami iš visų eurų banknotų nominalų. Apyvartoje jų yra per 9 milijardus, jie sudaro 46 % visų eurų banknotų.
2017 m. balandžio 4 d. į apyvartą išleistas naujasis 50 eurų banknotas – ketvirtas iš serijos „Europa“.
Kazys Daukšas
Biografija
Gimė stambaus ūkininko šeimoje. 1919–1925 m. mokėsi Šiaulių valstybinėje gimnazijoje. 1925 m. įstojo į Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. – Vytauto Didžiojo – VDU) Matematikos – gamtos fakulteto Fizikos – chemijos skyrių. Baigė 1931 m.
Baigęs studijas dvejus metus dirbo Valstybinėje technikos – chemijos laboratorijoje, o 1933 m. vėl grįžo į universitetą, Neorganinės ir analizinės chemijos katedros asistentas. 1936 m. apgynė daktaro disertaciją. 1937–1938 m. stažavosi Graco (Austrija) aukštojoje technikos mokykloje, 1939 m. apgynė habilitacinį darbą ir buvo paskirtas VDU Neorganinės ir analizinės chemijos katedros privatdocentu. 1940 m. su visu Matematikos – gamtos fakultetu persikėlė į Vilnių, išrinktas Neorganinės ir analizinės chemijos katedros vedėju ir vadovavo jai iki 1981 m.
Pirmasis 1945 m. spalio 10 d. pradėjusio veikti savarankiško Vilniaus universiteto Chemijos fakulteto dekanas (iki 1946 m.), 1945–1946 m. – pirmasis Vilniaus pedagoginio instituto Chemijos katedros vedėjas. 1946–1948 m. dėstė chemiją ir Vilniaus dailės institute. 1945–1956 m. – Lietuvos mokslų akademijos Chemijos ir cheminės technologijos instituto direktorius.
Ilgametis Lietuvos aukštųjų mokyklų ir mokslo įstaigų darbuotojų profsąjungos organizacinio komiteto pirmininkas. 1958–1982 m. Dmitrijaus Mendelejevo chemikų draugijos Lietuvos respublikinės valdybos pirmininkas, aktyvus „Žinijos“ draugijos valdybos narys, daugelio mokslinių tarybų pirmininkas ir narys. Vienas ar su kolegomis vadovavo 11 disertantų.
Išspausdino 140 mokslo populiarinimo ir publicistinių knygų, brošiūrų ir atskirų straipsnių laikraščiuose bei žurnaluose. Pirmąjį savo vadovėlį VDU studentų chemikų draugijos padedamas išleido 1936 m. Vienas ar su kolegomis parašė 7 vadovėlius ir mokymo priemones, kurios išleistos 13 leidimų maždaug po 40 tūkst. egzempliorių bendru tiražu. Šios knygos atliko ir didelį lietuviškosios cheminės terminijos norminimo darbą, kurį užbaigė 1960 m. parašytas pirmasis lietuviškas aiškinamasis „Chemijos žodynas“.
Buvo ateistinės ideologijos Sovietų Sąjungoje šauklys. Į klausimą apie gyvenimo tikslą atsakė „Tikslas? O kas jį žino? Yra potraukis gyventi – gyvename, o kai tas potraukis susilpnėja – kariamės, nuodijamės, skandinamės, šaunamės. Kas labai svarsto gyvenimo prasmę, pateks į psichinę ligoninę.“
Stačiūnų ežeras (Zarasų r., Turmanto sen., Stačiūnų km.)
Stačiūnų ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje, šalia Stačiūnų kaimo, apie 4,5 km į pietus nuo Turmanto. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,73 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 142,4 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietinis krantas kiek aukštesnis ir sausas, jame įsikūręs Stačiūnų kaimas. Vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse plyti virš 10 ha dydžio Stačiūnų pelkė su joje telkšančiu Matiškių ežeru, kuris 2 protakomis jungiasi su Stačiūnų ežeru. Kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos. Pietryčiuose iš ežero išteka upelis link Smalvos upės intako S-3 upelio.
Vokietijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Nereta (upė)
Nereta  – upė šiaurės Lietuvoje, Lietuvos ir Latvijos pasienyje (18 km jos ilgio), Nemunėlio dešinysis intakas.
Nereta išteka iš Kebelių aukštapelkės Juodymų miške (altitudė 93,4 m.) Lietuvos ir Latvijos pasienyje, 2,5 km į šiaurę nuo Čedasų. Teka į vakarus, nuo 3 km, Veinių kaimo šiek tiek į pietvakarius, nuo 5 km į šiaurės vakarus, nuo Neretaslaukių–Suvainiškio beveik į šiaurę, nuo Avotinių kaimo – vakarų kryptimi, ties Vizbuliais vėl suka šiaurėn, nuo Berzkalnių – į vakarus, aplenkia Pandėlio seniūnijos Šatkūnų kaimą ties Ratkūnais ir suka į pietvakarius, Roksalės miške – į vakarus, ties Biržų rajono savivaldybės Papilio seniūnijos Andrišoniais – vėl į šiaurės vakarus ir ties Kalpokais įteka į Nemunėlį (altitudė 69,2 m.) 118,6 km nuo šio žiočių. Toliau jau Nemunėlis teka Lietuvos – Latvijos pasieniu.
Upėvardis kilęs nuo žodžio nerti („staiga leistis po vandeniu“).
Gyvenvietės
Lietuvos krante:
Latvijos krante:
Miestelis Nereta nuo Neretos upės yra 7 km į šiaurę, prie Susėjos upės.
Perigė
Perigė – miestas, Dordonės departamento centras Akvitanijoje (Prancūzija). Plotas 9,82 km²; gyvena 30 193 gyventojai (1999 m.).
Paulius, Kristaus apaštalas
Paulius, Kristaus apaštalas – 2018 m. sukurta biblinė drama, pasakojanti apie paskutiniuosius apaštalo Pauliaus gyvenimo metus. Evangelisto Luko vaidmenį atlikęs Jim Caviezel yra įkūnijęs Jėzų Kristų filme „Kristaus kančia“ 2004 m. Juostos filmavimo darbai buvo vykdomi Maltoje.
Turinys
Gydytojas Lukas, padedamas kitų krikščionių, patenka į kalėjimą pas Paulių, kad šis savo žodžiu ir įžvalga sustiprintų persekiojamuosius. Čia jis pradeda rašyti Pauliaus pasakojimą, kol taip pat patenka Mauricijaus nemalonėn. Pastarasis nusprendžia Luką ir kitus krikščionis išsiųsti į areną nužudyti laukiniams žvėrims, tokiu būdu tikėdamasis permaldauti savo dievus dėl dukters ligos. Tuo metu keli aršūs krikščionys suorganizuoja įsiveržimą į kalėjimą, kad išvaduoti Paulių ir Luką, tačiau šie atsisako bėgti.
Kadangi dukrai vis blogiau, galiausiai Mauricijus surizikuoja pasikliauti Pauliumi ir leidžia Lukui ją apžiūrėti. Po gydymo mergaitė pasveiksta, Lukas paleidžiamas į laisvę, kur pradeda platinti savo rankraštį. Paulius lieka kalėjime, kol ateina laikas jo mirties bausmės vykdymui…
Tikrosios pintys
Tikrosios pintys (Demospongiae) – bestuburių gyvūnų klasė. Šios pintys sudaro apie 90 procentų visų pinčių rūšių. Daugelis jų yra kauburėlio arba žiauberės formos. Kai kurios smulkios pintys įsigręžia į moliuskų kriaukles ir šios tampa išvarpytos smeigtuko dydžio kiaurymių. Tikrosios pintys gali siekti daugiau kaip 1 m aukščio arba skersmens. Jos dažnai ryškiai spalvotos ir sudaro povandeninius „sodus“, kurie savo akinančiomis spalvomis varžosi su koralais. Paplitusios sekliuose vandenyse ir gelmėse ant įvairių kietų substratų.
Ši klasė gana gausi rūšių skaičiumi – maždaug 9500 rūšių.
2008 m. Europos Grand Prix
2008 m. Europos Grand Prix – 12-tasis 2008 m. sezono Formulės 1 Grand Prix (GP), kuris vyko rugpjūčio 22-24 d. Valensijos gatvių trasoje, Valensijoje (Ispanija). Tai yra pirmosios lenktynės šioje trasoje.
2007 m. birželio 1 d. trasos šeimininkai pasirašė 7 metų kontraktą su Formulės 1 teisių savininku Bernie Ecclestone.
Suplanuota trasa yra 5,473 m ilgio ir turi 25 posūkius (11 dešiniųjų ir 14 kairiųjų). Manoma, jog lenktynių dalyviai trasos ratą apvažiuos per 1 min. ir 37 sekundes, o didžiausias greitis sieks 323 km/h.
Morkamas
Morkamas – miestas šiaurės vakarų Anglijoje, prie Morkamo įlankos. Geležinkelio stotis. Veikia aukštoji mokykla, matematikos ir kompiuterijos kolegija, biblioteka.
2008 m. Europos Grand Prix
Orų prognozė
Prognozuojama, kad savaitgalį Valensijoje bus karštą ir be kritulių. Temperatūra pasieks 28 laipsnius šilumos, o kritulių tikimybė penktadienį ir sekmadienį vertinama 10 procentų, o šeštadienį – 20.
In pectore
miniatiūra|right|250px|Girolamo Aleandro – pirmasis popiežiaus paskirtas kardinolas in pectore ([[Reformacija|reformacijos epocha)]] In pectore ( 'krūtinėje') – lotyniškas posakis, kuris gali būti išverčiamas ir kaip „slapta širdyje“. Pirmą kartą pasirodė 1536 m. kaip Romos kurijos terminas apibrėžti kardinolą, kurį popiežius paskyrė savo slaptu nutarimu. Jei pontifikas iki savo mirties nespėjo apie tai pranešti konsistorijai, tai toks paskyrimas laikomas negaliojančiu.
2008 m. Europos Grand Prix
Pirmoji dalis
Pirmoje treniruočių dalyje naujojoje trasoje puikiai pasirodė Scuderia Toro Rosso pilotas Sebastianas Vettelis, ratą apsukęs per 1:40.496 min., bei aplenkęs antru likusį Felipe Massa iš Ferrari (1:40.654). Trečią vietą užėmė McLaren atstovas Lewis Hamiltonas (1:40.822).
In pectore
Slaptieji kardinolai
Pagal Kanonų teisę slaptasis kardinolas laikinai neturi jokių kardinolo teisių, tačiau jas įgyja iškart, popiežiui paviešinus jo vardą. Be to, viršenybės teisė jam priklauso nuo tos dienos, kada buvo paskirtas kardinolu, nors ir nepaskelbus jo vardo. Paprastai slaptojo kardinolo statusas dvasininkui suteikiamas tada, kai viešumas gali sukelti grėsmę jo gyvybei, ypač jeigu naujasis hierarchas gyvena šalyje, kuri priešiška Katalikų Bažnyčiai, ji yra persekiojama. Tokio kardinolo vardas neskelbiamas, kol tokioje šalyje nepagerėja politinė padėtis. Taip kartais būdavo daroma Šaltojo karo metais, siekiant apginti komunistinėje Rytų Europoje dirbusius vyskupus.
2008 m. Europos Grand Prix
Antroji dalis
Antrojoje penktadienio treniruotėje greičiausias buvo suomis Kimi Raikkonenas su Ferrari, ratą apvažiavęs per 1:39.477 min. Jis 0.020 sekundės aplenkė ispaną Fernando Alonso su Renault. Tik 0.069 sekundės suomiui nusileido trečiu likęs Jensonas Buttonas iš Honda.
In pectore
Slaptieji kardinolai
1998 m. popiežius Jonas Paulius II paskyrė slaptuoju kardinolu Rygos arkivyskupą Janį Pujatą, kurio vardas visuomenei tapo žinomas 2001 m.
2008 m. Europos Grand Prix
Šeštadienio treniruotės
Šeštadienio treniruotėse greičiausias buvo lenkas Robertas Kubica nuvažiavęs ratą per 1:38.754 min. Antras buvo Williams ekipos narys Nico Rosbergas (1:38.877), o trečias - Sebastienas Bourdais (1:39.009).
In pectore
Slaptieji kardinolai
2003 m., prieš dvejus metus iki savo mirties, Jonas Paulius II paskyrė slaptąjį kardinolą, kurio vardo taip ir neatskleidė. Be to, tai nebuvo parašyta ir kardinolams skirtame popiežiaus testamente.
2008 m. Europos Grand Prix
Lenktynės
thumb|right|[[Felipe Massa (Ferrari).]] thumb|right|[[Lewis Hamilton (McLaren).]] thumb|right|[[Robert Kubica (BMW Sauber).]] Pirmą kartą Valensijoje vykusias lenktynes laimėjo Ferrari ekipai atstovaujantis brazilas Felipe Massa. Antras finišo liniją kirto sezono lyderis britas Lewis Hamiltonas. Trečiu lenktynėse buvo lenkas Robertas Kubica.
Kita
thumb|[[Bridgestone 200-ojo GP plakatas.]]
Prūdas (ežeras)
Įteka upeliai iš Ūsių (Baltelė) ir Labakaršio ežerų. Į Žeimenį rytuose įteka Jaurupė (Baltelė).
Prie Prūdo įsikūrę Mikališkio, Maksiūnų, Simoniškio I kaimai. Pietvakarine pakrante eina kelias.
Ežerėvardis Prū̃das kildinamas nuo žodžio prūdas („tvenkinys, kūdra“).
Sužionių šv. Felikso Valua bažnyčia
Parapijoje yra Skirlėnų koplyčia.
thumb|left|250px|Sužionių bažnyčia (2016 m.)