cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brunėjaus–Muaros rajonas
Brunėjaus–Muaros rajonas (MS Daerah Brunei-Muara) – vienas iš keturių Brunėjaus valstybės rajonų. Yra šalies centre; tai gausiausiai apgyvendintas Brunėjaus rajonas. Iš pietų ribojasi su Malaizija (Saravaku), vakaruose – su Tutongo rajonu, iš šiaurės skalauja Pietų Kinijos jūra, iš rytų – Brunėjaus įlanka. Administracinis centras – Bandar Seri Begavanas.
Gyventojai
Rajone gyvena 280 tūkst. gyventojų, kas sudaro daugiau nei pusę Brunėjaus gyventojų. Svarbiausi miestai yra Bandar Seri Begavanas, Gadongas, Džerudongas, Berakasas, Muara. Vietiniai gyventojai yra įvairios malajų tautos, miestuose nemažai kinų, indų, filipiniečių. Tikinčiųjų dauguma – musulmonai.
FC Barcelona
FC Barcelona – Ispanijos futbolo klubas iš Barselonos (Katalonija). Dar žinomas tiesiog kaip Barcelona arba Barça. FC Barcelona buvo įkurta 1899 metais anglų, šveicarų ir ispanų grupelės, vadovaujamos Joano Gamperio. Komanda stipriausiame šalies divizione žaidžia nuo pat aukščiausiosios Ispanijos futbolo lygos įkūrimo.
Brunėjaus–Muaros rajonas
Administracinis suskirstymas
Brunėjaus–Muaros rajonas padalintas į 18 mukimų (dauguma jų sudaro Bandar Seri Begavano miestą):
FC Barcelona
Klubo šūkis yra „Daugiau nei klubas“. Futbolo klubas taip pat išlaiko ir kitų sporto šakų komandas. Klubo krepšinio komanda – viena stipriausių XX a. pabaigos – XXI a. pradžios šalies ir Europos komandų. FC Barcelona klubas yra laimėjęs 26 La Liga titulus, 30 Ispanijos taurių, 13 Ispanijos supertaurių, keturias Eva Duarte taures ir dvi Ispanijos futbolo lygos taures. Šis klubas yra laimėjęs ir trylika Europos turnyrų titulų, įskaitant dešimt titulų UEFA turnyruose. Jis laimėjo penkis UEFA Čempionų lygos titulus, keturis UEFA Taurių laimėtojų taurės titulus, tris Mugių taures (UEFA Europos lygos pirmatakas) ir tris Europos Supertaures. 2009 metais Barcelona tapo pirmuoju Ispanijos klubu, kuriam pavyko laimėti La Liga, Ispanijos futbolo taurę ir UEFA Čempionų lygą, o metų pabaigoje laimėjo ir pasaulio klubų pirmenybes. Šis klubas yra vienintelis Europoje, kuris žaidė UEFA turnyruose kiekvienais metais be pertraukų nuo savo įkūrimo.
Brunėjaus–Muaros rajonas
Administracinis suskirstymas
(¹ šie rajonai sudaro „vandenų kaimą“ – Kampong Ajerą).
FC Barcelona
Klubas žaidžia „Camp Nou“ stadione, kuris su 99 756 vietomis yra didžiausias Europoje. Barselonos klubą palaiko daugybė aistruolių; šį klubą palaiko maždaug 25,7 proc. Ispanijos gyventojų, o pagal paskutines apklausas FC Barcelona yra pats populiariausias klubas visoje Europoje su maždaug 44,2 milijonų gerbėjų. Šio klubo gerbėjai yra žinomi kaip culés. Barselonos klubo didžiausias priešas yra Real Madrid klubas, rungtynės tarp šių klubų vadinamos El Clásico.
Adelaida Paryžietė
thumb|Adelaida Paryžietė
FC Barcelona
2009 metų liepos 1 dieną, FC Barcelona buvo pirma UEFA komandų reitinge. Pagal tarptautinės futbolo federacijos istoriją ir statistiką, Barça yra sėkmingiausiai žaidžiantis klubas nuo to laiko, kai buvo pradėta rinkti statistika. Tai vienas iš dviejų futbolo klubų pasaulyje (kitas yra FC Bayern München pasiekęs šį rezultatą 2019-2020 metų sezone), per metus laimėjęs šešis titulus (2009 m. laimėjo Ispanijos pirmenybes, taurę ir supertaurę, UEFA čempionų lygą ir supertaurę bei Pasaulio klubų pirmenybes, t. y. visus titulus, kiek buvo įmanoma). 2011 metais FC Barcelona UEFA čempionų lygos finale rezultatu 3-1 nugalėjo Manchester United klubą. Ispanijos lygoje FC Barcelona taip pat iškovojo pirmąją vietą.
Adelaida Paryžietė
Adelaida Paryžietė (g. apie 850–853 m. – m. 901 m. lapkričio 10 d.) – Vakarų Frankijos karalienė, Liudviko II Mikčiaus žmona. Karolio III Naiviojo motina.
FC Barcelona
Istorija
Klubo įkūrėju laikomas Šveicarijoje gimęs Joanas Gamperis ir grupelė katalonų sporto entuziastų.
Stadionas
thumb|right|200px|[[Camp Nou]]
Adelaida Paryžietė
Gyvenimas
Adelaida buvo Paryžiaus grafo palatino Adalardo Paryžiečio duktė. Jos prosenelis buvo Paryžiaus grafas Bego Paryžietis. Jos prosenelė Alpaisa, Bego žmona, buvo karaliaus Liudviko I Pamaldžiojo ir Teodelindos Sensietės dukra pavainikė.
Vakarų Frankijos karalius Karolis II Plikagalvis išrinko Adelaidą kaip būsimą savo sūnaus ir įpėdinio Liudviko žmoną. Tam trukdė Liudviko santuoka, jis slaptomis prieš tėvo valią buvo vedęs Ansgardą Burgundę. Tuo metu Ansgarda ir Liudvikas jau turėjo 2 vaikus (būsimieji Liudvikas III ir Karlomanas II), Karolis suagitavo popiežių Joną VIII panaikinti jo sūnaus Liudviko santuoką. O tada, 875 m. vasarį, Karolis II apvesdino savo sūnų ir Adelaidą Paryžietę.
Tačiau ši santuoka buvo ginčijama dėl poros artimos kraujo giminystės. 878 m. rugsėjo 7 d. popiežius karūnavo Liudviką II, kuris praeitais metais buvo paveldėjęs Vakarų Frankijos sostą po tėvo mirties, bet atsisakė karūnuoti Adelaidą.
879 m. balandžio 10 d. Liudvikas II Mikčius mirė Kompjenėje, ir tada jis ir Adelaida neturėjo įpėdinių. Tačiau Adelaida tuo metu buvo nėščia, ir po vyro mirties, 879 m. rugsėjo 17 d., pagimdė sūnų Karolį, būsimąjį karalių Karolį III Naivųjį. Šio vaiko gimimas sukėlė konfliktą tarp Adelaidos ir ankstesniosios išskirdintos žmonos Ansgardos. Ansgarda ir jos sūnūs kaltino Adelaidą neištikimybe. Adelaida savo ruožtu irgi ginčijo Ansgardos sūnų teises į sostą. Ansgardos sūnūs Liudvikas ir Karlomanas II visgi paveldėjo sostą ir tapo karaliais – valdė abu vienu metu (diarchija), tačiau gana greitai (882 ir 884 m. spalį) mirė nepalikdami palikuonių. Tada dėl Vakarų Frankijos sosto varžėsi Paryžiaus grafas Edas ir Karolis III Storasis. Karolis Naivusis 898 m. spalį užėmė tėvo sostą, o jo motina padėjo jį karūnuoti.
Adelaida Paryžietė mirė 901 m. lapkričio 10 d. Lane (Laon). Palaidota Saint-Corneille abatijoje Kompjenėje (Pikardija).
Viktoriya Zeynep Gunes
Viktoriya Zeynep Gunes (gimė kaip Viktorija Solntseva, 1998 m. birželio 19 d.) – ukrainiečių plaukikė, pasaulio ir Europos jaunimo čempionė. Nuo 2014 m. dėl Krymo aneksijos pakeitė pilietybę ir atstovauja Turkijai.
Oikonimas
Oikonimas (nuo 'gyvenvietė' + ὄνομα 'vardas') – vietovardžio rūšis, apimanti gyvenamųjų vietovių vardus.
Viktoriya Zeynep Gunes
Biografija
2013 m. Europos ir pasaulio jaunimo čempionatuose plaukikė iškovojo 3 aukso, 2 sidabro ir vieną bronzos medalį. Visus kartus sportininkė nusileido tik olimpinei čempionei iš Lietuvos Rūtai Meilutytei. 2013 m. pasaulio vandens sporto čempionate būdama vos 15 metų amžiaus 100 m ir 200 m plaukimuose krūtine pateko į finalus, kuriuose atitinkamai užėmė 6-ą ir 5-ą vietas. Nuo 2014 m. pakeitė pilietybę ir vardą bei pradėjo atstovauti Turkiją. 2015 m. pasiekė olimpinį A normatyvą atstovauti Turkiją 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Oikonimas
Etimologija
Pagal savo kilmę vietovardžiai daugiausia skirstomi į asmenvardinius, vandenvardinius, kitų gamtos objektų kilmės vietovardžius ir kt.
Lujos provincija
Lujos provincija  – provincija Peru, Amazonės departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 23 apygardas. Sostinė – Lamudas.
Apygardos
thumb|left|250px|Beleno slėnis
Alfonsas Vaišnoras
Alfonsas Vaišnoras (g. 1941 m. spalio 16 d. Sauginiuose, Šiaulių raj.) – geografas, aplinkosaugininkas, pedagogas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1966 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą. 1973 m. apgynė geografijos mokslų kandidato disertaciją. 1967–1990 m. Kauno Energetikos instituto bendradarbis, gilinosi į Lietuvos vandens ūkio problemas, tyrė Kaišiadorių hidroakumuliacinės elektrinės poveikį Kauno marioms. 1990–1992 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Kauno tarybos atsakingasis sekretorius. 1992–1996 m. ir 1996–2000 m. Seimo narys. Nuo 2001 m. Aplinkos apsaugos agentūros specialistas, Lietuvos teisės universiteto dėstytojas.
Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių, taip pat populiarių straipsnių žurnale „Savivaldybė“ ir Kauno spaudoje. Mokslinės monografijos „Europos Sąjungos aplinkosaugos politikos aspektai Lietuvoje“ autorius ir sudarytojas. Žmona Genė, dukra Lina.
Romiplostimas
Romiplostimas – vaistas, trombopoetino receptorių agonistas, gaminamas farmacinės kompanijos „Amgen“. Vaistas Europos Sąjungoje registruotas suaugusių pacientų imuninės trombocitopeninės purpuros, refrakterios gydymui kitais medikamentais pacientams po splenektomijos.
Veikimas
Romilplostimas jungiasi prie trombopoetino receptorių ant megakariocitų kaulų čiulpuose ir skatina trombocitų gamybą.
Indikacijos
Imuninė trombocitopeninė purpura. Vaistą galima skirti ir ligoniams, kuriems neatlikta splenektomija (blužnies pašalinimo operacija), tačiau šiuo atveju operacija arba turi būti kontraindikuotina, arba pacientas turi su ja nesutikti. Vaistas neregistruotas kitos kilmės trombocitopenijai gydyti, tačiau šiuo metu vykdomi klinikiniai tyrimai.
Tyrimai
Tarptautinio prospektyvinio randomizuoto tyrimo, atlikto 2008 metais, duomenimis romiplostimas spirant jį poodine injekcija kartą per savaitę patikimai ir ženkliai padidino trombocitų skaičių 87 % pacientų, kuriems nebuvo efektyvūs kiti gydymo metodai. Vaistas buvo gerai toleruojamas, vienintelis nerimą keliantis poveikis buvo kaulų čiulpų fibrozė, greičiausiai dėl nuolatinės megakariocitų stimuliacijos ir uždegiminės reakcijos.
Tiltagalių šv. Mykolo Arkangelo koplyčia
miniatiūra|250px|right|Galinis fasadas. Priekyje – varpinė
'''Tiltagalių šv. Mykolo Arkangelo koplyčia''' – veikianti kapinių koplyčia Tiltagalių kaime, Karsakiškio seniūnijoje, Panevėžio rajone. Koplyčia stovi apie 0,6 km į šiaurės rytus nuo kelių ir  sankirtos, kapinių centrinėje dalyje. Šv. mišios Tiltagaliuose vyksta retai, šv. Antano ir šv. Arkangelo Mykolo atlaidų dienomis bei per Vėlines arba Visus šventuosius.
Daugybę metų Tiltagalių koplyčia priklausė Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio parapijai. Visai neseniai, įvertinus, kad Tiltagaliai – Panevėžio rajone, o Subačius – Kupiškio rajone, Tiltagaliai priskirti Panevėžio rajone esančiai Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus parapijai.
Išlikę įrašai sienose liudija, jog šis liaudies architektūros statinys buvo baigtas 1859 m. Šventovė dabar pripažinta vietinės reikšmės architektūros paminklu, yra saugoma valstybės. Iki šiol autentiškos išlikusios koplyčios sienos iš įvairaus dydžio akmenų, kalkių ir molio.
Koplyčia kasmet tampa kaimo gyventojų traukos centru. Per iškilmes tradiciškai prisimenamas ir žemaičių vyskupas Motiejus Valančius, davęs leidimą šios koplyčios pastatymui. Šio dokumento, tikėtina, kopija, su vyskupo Motiejaus Kazimiero Volončevskio (taip užrašyta M. Valančiaus pavardė) ir jo antspaudu kabo koplyčios zakristijoje. Koplyčios viduje tikriausiai nuo jos pastatymo laiko išlikęs įrašytas jos patrono Micholos Archoniolo (Mykolo Arkangelo) vardas.
Istorija
miniatiūra|180px|left|Virš zakristijos durų – koplyčios remonto metai
Šv. Mykolo Archangelo koplyčios Tiltagaliuose istorijos pradžia – 1858-ieji metai. Tais metais vyskupas Motiejus Valančius, vizitavęs Kupiškio dekanato bažnyčias, grįždamas į Varnius buvo sustojęs nakvynės Tiltagaliuose. Vietos gyventojai išprašė vyskupo leidimą pastatyti kapinėse koplyčią. Kaimo gyventojų lėšomis koplyčią 1858–1859 m. pastatė vietiniai meistrai. Iki tol jokių maldos namų kaimas neturėjo, tad koplyčia buvusi gyventojams didžiulis džiaugsmas. Ankstesniais laikais gyventojai mirusiuosius laidodavo savo kaimų kapinėse, o Tiltagaliuose buvęs tik vienas kitas kapas. Bet pastačius koplyčią, kapinės iškart ėmė plėstis – amžino poilsio čia atgulė ne tik tiltagaliečiai.
Krabaėdis meškėnas
Krabaėdis meškėnas (Procyon cancrivorus) – meškėninių (Procyonidae) šeimos žinduolių rūšis. Paplitusi Centrinės ir Pietų Amerikos miškuose ir pelkynuose.
Tiltagalių šv. Mykolo Arkangelo koplyčia
Istorija
1981 m. koplyčios stogas uždengtas šiferiu, 1993-iaisiais perstatyta zakristija, suremontuotas vidus. Tvarkant koplyčią, nebebuvo atkurtas virš stogo buvęs bokštelis.
1997 m. koplyčia įtraukta į LR kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
2021 m. susidėvėjusi, kiaura stogo šiferio danga pakeista nauja, skardine.
Krabaėdis meškėnas
Kūno ilgis 41-60 cm, ūgis 23 cm. Uodegos ilgis 20-42 cm. Sveria 2-12 kg. Patinai paprastai didesni už pateles. Išvaizda panašus į paprastąjį meškėną, bet už ji mažesnis ir trumpesniu kailiu.
Tiltagalių šv. Mykolo Arkangelo koplyčia
Architektūra
Koplyčios architektūrinė vertė – jos monumentalumas, liaudiška kompozicija, daili mūro faktūra. Akmeninis pastatas 13x11 m dydžio, sumūrytas be jokio projekto. Pastatas stačiakampis su trisiene apside. Interjere dominuoja sunkių proporcijų liaudiškos kūrybos polichromuotas altorius. Jo šonuose stovi dvi natūralaus dydžio skulptūros. Apsidės sienas puošia primityvus girliandų piešinys. Koplyčios šoninės sienos dekoruotos smulkiais gėlių žiedeliais.
Pastato fasadai santūrūs: be karnizų, su nedideliais stačiakampiais langais, kuriuos juosia lygūs apvadai. Pagrindinis akcentas – iš skaldos akmenukų sudaryti mozaikiniai piešiniai: kryželiai, ratukai, metų skaičiai, žmonių bei gyvūnų figūrėlės.
Tiltagalių koplyčios mozaikoje vaizduojami pagoniško ir krikščioniško pasaulio simboliai. Priekinis fasadas dekoruotas mozaikinėmis datomis, keletu simbolių – trikampiu su akimi, saulutėmis, taurėmis. Šoninėse sienose bei apsidėje, be minėtų piešinių, yra nedidelių stilizuotų gyvulių ir žmonių figūrų. Pastarosios yra chaotiškai išdėstytos tarp saulės simbolių, taurių ir nesudaro vientisos kompozicijos.
Šalia koplyčios pastato stovinti varpinė – medinis karkasas, skirtas varpui pakabinti, nors paties varpo ir nėra, dingęs.
Migdolas
Migdolas (Prunus dulcis, sin. Prunus amygdalus) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos, slyvų (Prunus) genties medis. Natūraliai paplitęs Artimuosiuose Rytuose (Irane, Saudo Arabijoje, Levanto regione, pietų Turkijoje), o auginamas Viduržemio jūros regione, Pakistane, Kinijoje, JAV, Australijoje.
Želdynuose ir privačiose kolekcijose yra auginamas Keružinis migdolas Amygdalus nana L.  Krūmai 0,7-1 m aukščio ir apie 2 m  pločio.
Artur Plokšto
Artur Plokšto (g. 1961 m. liepos 16 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, Seimo narys (LDDP). Lietuvos ir užsienio spaudoje publikavo daugiau negu šimtą straipsnių ekonomikos klausimais, yra parengęs radijo laidų bei straipsnių ciklą apie bankininkystės raidą Vilniaus krašte.
Biografija
1979 m. aukso medaliu baigė Vilniaus 19-ąją vidurinę mokyklą. 1979–1984 m. studijavo Vilniaus universitete, įgijo puslaidininkių fiziko specialybę, fizikos dėstytojas.
Vilniaus vidurinės Jono Pauliaus II mokyklos, Vilniaus Adomo Mickevičiaus gimnazijos mokytojas.
1989–1995 m. – Lietuvos lenkų sąjungos narys, sąjungos centro valdybos narys. 1992 m. Lietuvos lenkų kongreso valdybos pirmininkas. Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP Finansų komisijos narys.
Vienas iš ansamblio „Kapela Wilenska“ kūrėjų bei narių, groja gitara, bandža, bandžola, akordeonu, lūpine armonikėle, mandolina ir mušamaisiais. Žmona Vieslava, duktė Magdalena.
2004 m. balandžio 21 d. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi
Francesco Primaticcio
right|thumb|180px| Frančesko Primatičo portretas. Iliustracija [[Giorgio Vasari „Le Vite“, 1568 m. ]]
Frančeskas Primatičas (it. Francesco Primaticcio, pramintas Boloniečiu, it. il Bologna, Prancūzijoje vadintas Le Primatice, 1504 m. balandžio 30 d. – 1570 m.) – italų XVI a. tapytojas, skulptorius, architektas, dekoratorius. Dailininkas manieristas.
Biografija
Frančeskas Primatičas gimė 1504 m. balandžio 30 d. Bolonijoje bajorų Primaticci giminėje. Mokėsi pas vietos dailininką Innocenzo da Imola, vėliau − pas Bagnacavallo. Apie 1525 m. pradėjo dirbti Giulio Romano vadovaujamoje menininkų grupėje Palazzo del Te statybose ir dekoravime Mantujoje. 1532 m. jį pasikvietė Prancūzijos karalius Pranciškus I darbams karališkojoje pilyje Fontenblo. Likusį gyvenimą, išskyrus trumpas keliones į Italiją meno kūrinių pirkimui, Primatičas praleido Fontenblo. Čia jis buvo oficialiu karaliaus dvaro dailininku. Buvo atsakingas už Fontenblo pilies dekoravimą ir architektūrinį įgyvendinimą. Kartu kūrė kostiumus ir dekoracijas šventėms, gobelenus, tapė paveikslus. Fontenblo dailininkas artimai dirbo su kitu italų menininku, Rosso Fiorentino. Šie dailininkai suformavo įtakingą manieristinę vadinamąją Pirmąją Fontenblo mokyklą, kuri labai paveikė sekusį Prancūzijos dailės vystymąsį.
1540 m. mirus Rosso Fiorentino, Frančeskas Primatičas tapo svarbiausiu menininku Fontenblo. Jis dirbo karaliams Henrikui II, Pranciškui II. Nuo 1530-ųjų pabaigos iki 1550 m. Primatičas sukūrė svarbiausią savo kūrinį - Uliso galeriją Fontenblo pilyje. Tapybos ir stiuko skulptūros bendras dizainas paveikė vėlesnius menininkus. Anot Giorgio Vasari, tai buvo pirmieji darbai freskos ir stiuko technika Prancūzijoje. 1541 m. dailininkas gavo karaliaus šemberleno (kamerdinerio) pareigas. Primatičas dirbo ir kaip architektas, tačiau beveik visi jo statiniai neišliko ir žinomi tik iš piešinių ir graviūrų. Svarbiausiu buvo Valua koplyčia Sen Deni abatijoje, sunaikinta 1719 m. Jo projektuotų skulptūrų buvo atlikta Belvederio kieme Romoje. Vėlesnio laikotarpio Primatičo tapybą paveikė Parmigianino dailė. Jo paveikslų figūros tapo prailgintų proporcijų, sudėtingų pozų. Frančeskas Primatičas mirė 1570 m. Fontenblo.
Ernestas Dicelijus
Ernestas Dicelijus (Ernst Diezelius, 1629 m. kovo 13 d. Fišhauzene, Karaliaučiaus aps. – 1692 m. gegužės 17 d. Valtarkiemyje, Gumbinės apskr.) – giesmių eiliuotojas.
Nuo 1648 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, 1659–61 buvo adjunktas Katinavoje, 1661–64 m. Nibudžių, vėliau Valtarkiemio kunigas. Parašė lotynišką dedikaciją greta su savo atliktu vertimu į vokiečių kalbą Kristupo Sapūno ir Teofilio Šulco gramatikai (1673). Dvi originalios ir 7 verstinės Ernesto Dicelijaus giesmės įdėtos Jono Rikovijaus giesmyne (1685 m.) ir kartotos visuose oficialiojo Mažosios Lietuvos giesmyno leidimuose iki Fridricho Kuršaičio redaguotojo (1841) leidimo. Yra duomenų, kad rašė lietuvių – vokiečių kalbų žodyną (Pilypas Ruigys mini, kad, rengdamas lietuvišką savo žodyno registrą, naudojosi rankraštiniu Dicelijaus tekstu).
Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija
Alvydas Medalinskas
Alvydas Medalinskas (g. 1963 m. lapkričio 30 d. Vilniuje) – politologas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1970–1973 m. mokėsi Vilniaus 31-oje, 1973–1981 m. 41-oje vidurinėje mokykloje. 1981–1985 m. studijavo Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete.
1985–1988 m. Lietuvos žemės ūkio ekonomikos instituto asistentas. 1988 m. Sąjūdžio (LPS) iniciatyvinės grupės narys, 1989–1990 m. LPS atsakingasis sekretorius. 1990–1992 m. LR-AT pirmininko pavaduotojo Bronislavo Kuzmicko padėjėjas. 1991–1992 m. studijavo Londono universitete, Londono ekonomikos ir politikos mokslų mokykloje, tarptautinių santykių magistras. 1993–1994 m. Vilniaus universiteto tarptautinių santykių instituto direktoriaus pavaduotojas.
Rengė komentarus Lietuvos televizijos laidai „Panorama“, dienraščiui „Lietuvos rytas“, „Laisvosios Europos“ radijui užsienio politikos tema.
1994–1996 m. dirbo diplomatinį darbą Londone. 1996–2000 m. ir 2000–2003 m. LR Seimo narys, 2000–2001 m. Užsienio reikalų komiteto pirmininkas. 2003–2004 m. prezidento Rolando Pakso patarėjas užsienio politikos klausimais. 2004 m. Tarptautinės politikos centro direktorius. 2008–2013 m. dienraščio „Respublika“ politikos redaktorius, nuo 2013 m. Lietuvos ryto televizijos laidų vedėjas. Mykolo Romerio universiteto Politikos mokslų katedros lektorius. Bendradarbiauja dienraštyje „Lietuvos žinios“.
1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys, 1991–1993 m. LSDP tarybos narys, 1991–1992 m. LSDP atsakingasis sekretorius. 1996–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, sąjungos pirmininko pavaduotojas.
Žmona Daiva, duktė Gabija.
Gondola
thumb|right|Gondola
Gondola – tradicinė Venecijos irklinė valtis. Šiuo metu gondolomis naudojasi tik turistai arba gyventojai vestuvių ar kitų švenčių proga.
Neatsiejama Venecijos dalis gondolos tapo nuo XI amžiaus. Grakštaus korpuso, plokščiadugnis laivelis labai tinka plaukioti siaurais kanalais, o nežymus pirmagalio išlenkimas atsveria irkluotojo jėgą ir neleidžia gondolai sukinėtis ratais. 1562 m. buvo paskelbtas nutarimas, reikalaujantis visas gondolas dažyti juodai, kad gyventojai liautųsi demonstravę savo turtingumą. Ypatingomis progomis jos puošiamos gėlėmis.
Apskaičiuota, kad XVIII a. Venecijoje buvo keli tūkstančiai gondolų, tačiau šiuo metu jų yra likę keli šimtai, iš kurių dauguma naudojamos turistų.
Gondolas vairuoja specialiai paruošti gondolieriai. Pagal Venecijos teisę, gondolierius turi būti gimęs Venecijoje. Tačiau šiuo metu kai kurie gondolieriai buria savo kompanijas, kuriuose dirbtų ne venecijiečiai.
Pagal Venecijos tradicijas, porelė plaukianti gondola turi pasibučiuoti po kiekvienu tiltu, kad juos suptų amžina meilė.
Jurgis Felicijonas Sapiega
Jurgis Felicijonas Sapiega (1680 m. vasaris – 1750 m. rugsėjo 3 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas. Lietuvos didysis pakamaris (1708–1709 m.), Valkavisko seniūnas, Lietuvos armijos generolas-majoras (1708 m.), Lietuvos Tribunolo maršalka (1717 m.), Mstislavlio vaivada (1742–1750 m.).
Švendežeris
Švendežeris – ežeras šiaurės Lietuvoje, Pasvalio rajone, apie 3 km į šiaurę nuo Pasvalio. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,27 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 31,6 m. Yra 0,44 ha medžiais apaugusi sala. Pietuose išteka 0,88 km ilgio upelis į Pervalkos upę (Mūšos upės intakas). Krantai žemi, kranto linija vingiuota. Aplinkui plyti dirbami laukai. Įsikūrę šie kaimai: Pervalkai, Vaidžiūnai.
Jurgis Felicijonas Sapiega
Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas, Lietuvos didžiojo žirgininko Pranciškaus Stepono Sapiegos (apie 1646–1686) ir Anos Kristinos Liubomirskaitės (m. 1701) trečiasis sūnus. Turėjo brolius Kazimierą Joną ir Juozapą Pranciškų.
Švendežeris
Vandenvardis Švéndežeris, matyt, reiškia „švendrų ežeras“ (< *Švendrežeris).
Jurgis Felicijonas Sapiega
Biografija
Mokėsi jėzuitų kolegiume, Brunsberge, po to kartu su vyresniu broliu Juozapu Pranciškumi keliavo po Europą (1697–1701 m.).
Šiaurės karo pradžioje Jurgis Felicijonas Sapiega perėjo į Stanislovo Leščinskio pusę, gavęs nuo jo 1708 metais Lietuvos didžiojo prievaizo pareigybę. 1709 metais perėjo į Augusto Stipriojo pusę. 1717 metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo maršalka.
Buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimus 1720, 1724, 1729, 1732 ir 1733 metais.
1733 metais elekciniame seime Jurgis Felicijonas Sapiega palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1734 metais kartu su Leščinskiu buvo Gdanske, apgultame rusų-saksų armijos. Jis buvo vienas iš pačių ištikimiausių Stanislovo Leščinskio žmonių. Buvo suimtas Rusijos stovykloje, Pruščo-Gdanske. Paleistas iš nelaisvės pripažino karaliumi Augustą III Vetiną ir ragino visus Stanislo Leščinskio šalininkus nutraukti tolimesnį beviltišką pasipriešinimą.
1738 metais Jurgis Felicijonas Sapiega buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1742 metais gavo Mstislavlio vaivados pareigybę. 1748 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalierius.
Šeima
1706 metais vedė Kateriną Radomickaitę, nuo santuokos su kuria paliko vieną vienintelę dukterį:
Torpex
Vėliau torpeksą pakeitė sprogstamoji medžiaga H6 ir polimerais klijuotos sprogstamosios medžiagos. Dabar torpeksas yra pasenęs, ir jis praktikoje sutinkamas daugiausia nesprogusiuose šaudmenyse.
Istorija
Torpeksą sukūrė Karališkojoje parako gamykloje (Royal Gunpowder Factory) Waltham Abbey mieste (Eseksas, D. Britanija) kaip galingesnį trotilo pakaitalą kariniam naudojimui. Heksogenas sukurtas 1899 m., bet jis pernelyg jautrus sutrenkimams, kad galėtų būti grynas naudojamas karinėje srityje. Buvo aptikta, kad maišant trotilą ir heksogeną jautrumą galima sumažinti, išlaikant didesnį sprogimo galingumą. Pridėjus aliuminio miltelių galingumas dar padidėja. Jie dažnai dedami į sprogalus, kurie turi pernelyg daug deguonies ir kuriems detonuojant išsiskiria laisvas deguonis. Šis papildomas laisvas deguonis reaguoja su aliuminio milteliais, ir šios labai egzoterminės reakcijos metu išsiskiria daug papildomos šilumos, kuri didina sprogimo dujų tūrį ir plėtimosi jėgą. Kaip priedas dedamas ir bičių vaškas, kuris mažina jautrumą sutrenkimams ir smūgiams. Vėliau vašką pakeitė iš naftos gaunamas priedas. Kalcio karbonato deda tam, kad sugertų drėgmę ir sumažintų vandenilio skyrimąsi dėl padidėjusio drėgnumo.
Šv. Jurgio sąsiauris
'''Šv. Jurgio sąsiauris''' – sąsiauris, jungiantis Atlanto vandenyną su Airijos jūrospietine dalimi, taip pat siekiantis Keltų jūrą.
XIV amžiaus legenda teigė, kad Šv. Jurgis praplaukė šį kanalą.
Studentų dienos
Istorija
Leistas vietoje laikraščio „Jaunasis studentas“. Ėjo dukart per mėnesį. Leido Studentų ateitininkų sąjunga. Spausdino „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Išėjo 56 numeriai.
Bendradarbiavo Bernardas Brazdžionis, Kazys Binkis, Paulius Jurkus, Konradas Kaveckas, Juozas Keliuotis, Steponas Kolupaila, Eugenijus Matuzevičius, Mykolas Linkevičius, Ignas Skrupskelis, Kazys Zupka ir kt.
Redagavo Kazimieras Berulis, Petras Rimkūnas, Petras Rimša.
Pėpliai (Geldapės apskritis)
Pėpliai (, nuo 1907 m. Pabbeln, Domäne, nuo 1938 m. liepos 17 d. Schardingen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Karamyševas, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities Gavaičių parapijos kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947–1993 m. Gavrilovo apylinkės kaimas.
Viešintų herbas
Viešintų herbas – Viešintų miestelio heraldinis atributas.
Aprašas
Mėlyname lauke skrendantis sidabrinis karvelis su sparnais virš nugaros auksiniais snapu ir nagais, nagais laikantis sidabrinę knygą su auksine aštuonkampe žvaigžde viršelyje.
Istorija
Patvirtintas 2006 m. lapkričio 30 d.
Zahedanas
Zahedanas − miestas Irano pietryčiuose, Sistano ir Beludžistano provincijos sostinė, netoli Pakistano ir Afganistano sienos, 1605 km nuo Teherano.
Zahedanas išsidėstęs į rytus nuo Dešte Luto dykumos. Miestas buvo dalis istorinio Sistano regiono.
Zahedanas yra svarbus ekonominis centras daugeliui mažų ir vidutinių provincijos įmonių. Čia vystoma tekstilė, keramika, maisto pramonė. Mieste dominuoja musulmonai sunitai.
2010 m. liepos 15 d. Zahedano miesto Džamijos mečetėje, per savižudžių išpuolius, žuvo daugiau nei 20 žmonių, buvo sužeisti daugiau nei 100 žmonių. Dėl išpuolių buvo kaltinama sunitų sukilėlių grupė Jundallah (Dievo kariai). Grupuotės lyderis Abdolmalekas Rigis buvo pakartas birželio 20 d., todėl Jundallah kovotojai žadėjo kerštą.
Rodriges de Mendosos provincija
Rodriges de Mendosos provincija  – provincija Peru, Amazonės departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 12 apygardų. Sostinė – Mendosa.
Apygardos
thumb|left|250px|[[Akiniuotasis lokys – dažnas gyvūnas provincijoje]]
Bielsko Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapija
'''Bielsko Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapija'''  – viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Bielsko mieste. Parapijoje yra XVI a. amžiaus pabaigoje pastatyta Bielsko Šv. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė.
Istorija
Parapija įkurta XI a. amžiuje, kai Bielsko miestas priklausė Kijevo Rusiai. Pirmoji medinė cerkvė buvo pastatyta šalia miesto pilies. Parapiją įkūrė Kijevo Pečersko Lavros vienuoliai, kunigaikščio Jaroslavo Išmintingojo valdymo laikais. 1240 m. Aukso Ordos įsiveržimo metu pirmoji parapijos cerkvė buvo sugriauta. 1289 m. Haličo-Volynės kunigaikštystės kunigaikštis Vladimiras Vasilkovičius pastatė naują cerkvę. Karaliaus Žygimanto Senojo valdymo laikais parapija gavo 4 valakus žemės prie Augustovo kaimo. 1560 m. karalius Žygimantas Augustas suteikė parapijai 2 valakus žemės šalia Strikų kaimo. XVI a. pabaigoje buvo pastatyta dabartinė parapijos cerkvė.
Hamadanas
Hamadanas − miestas Irane, Hamadano provincijos sostinė.
Hamadanas yra vienas seniausių ne tik Irano, bet ir pasaulio miestų, įsikūręs 1850 m aukštyje Alvando (3574 m) kalno šlaite. Tai šumerų miestas Ekbatanas, vienas įtakingiausių senojo pasaulio centrų. Miestas garsėja Ibn Sinos (Avicenos), mirusio Hamadane 1037 m. mauzoliejumi.
Hamadane yra vienas didžiausių pasaulyje vandens urvų − Alisadro urvas, kurio ilgis 14 km. Pirmąkart urvas buvo rastas dar karaliaus Darėjo I laikais (521−485 m. pr. m. e.).
Dauguma Hamadano gyventojų − persai.
Ryšys per piceriją
Ryšys per piceriją – 1985 m. italų režisieriaus Damiano Damiani sukurtas kriminalinis filmas apie Sicilijos mafiją.
Siužetas
Mario Aloja trumpam atvyksta iš JAV, kur turi nuosavą piceriją, į gimtąjį Palermą, kur gyvena jo jaunesnis brolis Mikelė. Iš tiesų Mario yra nusamdytas nužudyti vieną teisėją, o pagalbininku nori įkalbinti tapti brolį.
Vis dėlto Mikelė nėra nusikaltėlis ir nors brolio siūlomi pinigai leistų jam pradėti gyvenimą su mylima mergina, jis apsispręsti ar padėti broliui, kuris bus nubaustas mirtimi už užduoties neįvykdymą, ar perspėti policiją apie planuojamą nusikaltimą.
Tutongo rajonas
thumb|240pc|Tutongo rajono mukimai
Tutongo rajonas (MS Daerah Tutong) – vienas iš keturių Brunėjaus valstybės rajonų. Yra šalies centrinėje dalyje. Iš pietų ir rytų ribojasi su Malaizija (Saravaku), vakaruose – su Belaito rajonu, šiaurės rytuose – su Brunėjaus–Muaros rajonu, iš šiaurės skalauja Pietų Kinijos jūra. Administracinis centras – Pekan Tutongas.
Geografija
Didelę dalį teritorijos užima džiunglės. Rajoną kerta Tutongo upė. Yra didžiausias šalyje Tasek Merimbuno ežeras, aplink jį įsteigtas paveldo parkas.
Gyventojai
Rajone gyvena 43 tūkst. gyventojų. Tautinė sudėtis – malajai (tutongai, kedajanai, murutai), kinai, dusunai. Tikinčiųjų dauguma – musulmonai.
Administracinis suskirstymas
Tutongo rajonas padalintas į 8 mukimus:
Kentraičių pušis
Kentraičių pušis – išskirtinė pušis, savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Šiaulių rajone, Raudėnų seniūnijoje, Kentraičių kaime, apie 10 km į vakarus nuo Kuršėnų, prie kelio.
Kentraičių pušis paskelbta saugoma Šiaulių rajono savivaldybės tarybos 2012 m., siekiant išsaugoti ją dėl išskirtinio amžiaus, matmenų, estetiškumo. Medis įdomus savo tankia ir netradicinės formos laja su gausiai susipynusiomis, susisukusiomis šakomis. Pagal amžių retas Šiaulių rajone. Išsiskiria savo estetiniu grožiu.
ONEMI
ONEMI ( 'Nacionalinis ekstremaliųjų situacijų biuras prie Vidaus reikalų ministerijos') - Čilės vyriausybės institucija, kurios funkcija yra organizuoti ir koordinuoti:
Kentraičių pušis
Objekto aplinka
Pušis auga šalia važiuojamosios kelio dalies, kelio vingyje. Aplink medį šienaujama pieva. Prie kamieno yra 2 dideli rieduliai. Už 230 m į šiaurės pusę praeina geležinkelis, už 2,5 km yra Raudėnų geležinkelio stotis. Artimiausia sodyba yra už 120 m į pietus. Yra tarp istorinių Dirvonėnų ir Raudėnų kaimų.
ONEMI
Po 1960 m. Valdivijos žemės drebėjimo buvo sukurtas komitetas, sprendęs su tuo žemės drebėjimu susijusias problemas. Pasibaigus šiai veiklai komitetas nebuvo panaikintas, o 1974 m. tapo savarankiška valstybine institucija.
ONEMI bendradarbiauja su CONAF, saugančia miškus ir gyvūniją, bei OVDAS, stebinčia ugnikalnių aktyvumą.
Po 2010 m. Čilės žemės drebėjimo ONEMI buvo rimtai kritikuota. Vienas iš kritiko punktų buvo suderintumo su SHOA (Čilės laivyno hidrogeografinė ir okeanografinė tarnyba) ir kitomis valdžios institucijomis trūkumas. ONEMI, SHOA ir vyriausybė buvo kaltinami, kad pradžioje nekreipė dėmesio į cunamio perspėjimą, atsiųstą Ramiojo vandenyno cunamių perspėjimo centro, dėl ko žuvo šimtai žmonių.
Česky Tešynas
Česky Tešynas ( arba Czech Teschen; silez. Czeski Ćeszyń; ; ) – miestas Karvinos rajone, Moravijos-Silezijos krašte, Čekijoje. Dešiniajame Olsos (dešinysis Oderio intakas) upės krante. Kairėje upės pusėje išsidėstęs Lenkijos miestas Cešynas, kuris senovėje kartu su Česky Tešynu sudarė vieną miestą. Jie buvo atskirti Versalio sutartimi po Pirmojo pasaulinis karo. Bendras abiejų miestų gyventojų skaičius yra maždaug 60 000 žmonių (Tešyne 25 000 ir Cešyne 35 000).
Iki 1918 m. teritorija vadinta Sachsenberg pavadinimu, reiškiančiu 'Saksų kalva'. Tuomet tai buvo mažas vakarinis Cešyno priemiestis Cešyno kunigaikštystėje. 1920 m. suteiktos miesto teisės.
Bzn start
„bzn start“ – skaitmeninis verslo žurnalas, kuris per mėnesį pasiekia iki 30 tūkst. unikalių lankytojų. Anksčiau buvo leidžiama ir spausdinta šio žurnalo versija, kurio pirmasis numeris rinkoje pasirodė 2011 m. spalio mėn.
Žurnalo pagrindinė auditorija – jauni pradedantys verslininkai, taip pat smulkų ir vidutinį verslą plėtojantys vadovai.
2016 m. investicinis fondas „Nextury Ventures“ tapo portalo dalininku, kurio pirmininkas – Ilja Laursas.
Karveliai
Karveliais vadinami:
Jeronimas Vielopolskis
Jeronimas Vielopolskis (1712–1779 m. kovo 13 d.) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Šventosios Romos imperijos grafas, Karūnos didysis žirgininkas (1754–1774), Karūnos armijos generolas-leitenantas (1752), Karūnos raitelių gvardijos pulko vadas (nuo 1745), Karūnos didysis taurininkas (1750–1754), Krokuvos generalinis seniūnas (1768–1779). Pšemikovo ir Žarnoveco seniūnas, Krokuvos partijos regimentarijus 1765 metais.
Biografija
thumb|left|200px|Jeronimo Vielopolskio žmona Uršulė Potocka Lenkijos magnatų Vielopolskių giminės atstovas, herbo „Starykon“ savininkas. Seradzo vaivados ir Krokuvos generalinio seniūno Pranciškaus Vieloposkio (1658–1732) ir jo antros žmonos Anos Liubomirskos (m. 1736) sūnus. Įbroliai – Karūnos didysis žirgininkas Karolis (m. 1773) ir Sandomiro vaivada Janas (m. 1774).
1733 metais Jeronimas Vielopolskis pasirašė Stanislovo Leščinskio elekciją. 1764 metais tapo Karūnos karinės komisijos nariu.
Buvo Čartoriskių konfederacijos nariu 1764 metais, Konvokacinio (1764) seimo nuo Krokuvos vaivadijos deputatu.
1773–1775 metų seime Stanislovo Augusto Poniatovskio buvo paskirtas Nuolatinės tarybos nariu. 1776 metais tapo Andžejaus Mokronovskio konfederacijos nariu.
Baltojo erelio (1757) ir Švento Stanislovo (1765) ordinų kavalierius.
1741 metais vedė Uršulę Potocką (1725–1806), Terebovlio seniūno Mykolo Pranciškaus Potockio (m. po 1753) ir Marianos Katskos (m. 1752) dukterį. Santuoka buvo bevaikė.
Lao Police FC
„Lao Police FC“ – Laoso futbolo klubas iš Vientiano.
Namų rungtynes žaidžia Naujajame Nacionaliniame stadione, Vientiane, kuris talpina 25 000 žiūrovų.
Istorija
Klubas susietas su Laoso policija. Šalies čempionais tapo vienintelį kartą 2012 m.
2013 ir 2015 m. dalyvavo Singapūro taurės turnyre.
CONAF
CONAF ( 'Nacionalinė miškų korporacija') – Čilės vyriausybinė institucija, Žemės ūkio ministerijos dalis, administruojanti Čilės miškų ūkio politiką ir miškininkystės sektoriaus ugdymą.
CONAF įkurta 1970 m. gegužės 13 d. kaip Corporación de Reforestación 'Miškų atželdinimo korporacija'.
1973 m. ši institucija buvo buvo perorganizuota į CONAF, jį įgijo dabartines galias ir dabartinę struktūrą.
CONAF kuruoja ir visus Čilės nacionalinius parkus, net ir tuos, kurie visiškai bemiškiai (pvz., Llullaillaco nacionalinis parkas).
1976 m. CONAF simboliu tapo nutrija.
Kretingos apylinkė
Kretingos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Belja Vista (Korjentesas)
Belja Vista  – miestas Argentinoje, Korjenteso provincijoje, Paranos kairiajame krante. Departamento centras..
Miestas įkurtas 1825 m. birželio 3 d. provincijos gubernatoriaus Pedro Ferré nurodymu. Belja Vistoje galima išvysti nuostabių parkų, aikščių, monumentų, bažnyčių. Čia vyksta įvairios šventės (Fiesta Provincial de la Naranja), karnavalai.
Pakapė (reikšmės)
Pakape vadinami kaimai:
Bukaučiškių koplyčia
Koplyčia pastatyta 1848 m. Jos savininku 1934–1944 m. buvo Lietuvos Respublikos Ministras pirmininkas (1938–1939 m.) Vladas Mironas. Romantinio stiliaus su neogotikos elementais Bukaučiškių koplyčia yra nekilnojamojo kultūros paveldo objektas, regioninės reikšmės architektūros paminklas (unik. kodas ).
Istorija
Pakeliui link koplyčios yra Bukaučiškių dvaro sodybvietėje išlikusi siena. Apylinkių gyventojai šį dvarą vadino Mironiškių dvaru. Čia tarpukario Lietuvoje lankėsi daug to meto žymių kultūros, visuomenės ir politikos veikėjų.
Bukaučiškių dvaras įkurtas XVI–XVII a. (tikslesnių duomenų nėra). Dvaro žemė ribojosi su Daugų ežeru, Padaugės, Slabadėlės, Dvarčėnų ir Rimėnų kaimais, Pakaršio dvaru. Koplyčios statyba buvo baigta XIX a. viduryje. Iš pradžių tai buvo dvaro koplyčia, todėl jos rūsio šonuose buvo įrengtos nišos laidoti dvarininkams.
1934 m. signatarui Vladui Mironui skirta 20 ha dvaro žemės, tais pačiais metais jis nusiprko dar 20 ha. Jo iniciatyva suremontuoti dvaro pastatai, įrengta vėjo jėgainė. Bukaučiškėse lankydavosi garsūs žmonės: prezidentas Antanas Smetona, dainininkas Kipras Petrauskas, aktorė Monika Mironaitė ir kt.
Dvaras buvo moderniai įrengtas: įvesta elektra, vandentiekis. Vonioje buvo šiltas ir šaltas vanduo. Po dvaro nacionalizacijos čia buvo įkurtas arklių ir mašinų nuomos punktas. Sovietmečiu dvarą prijungė prie kolūkio „Laimė“. 1948 m. buvo padegtas kluonas, po truputį pradėtas griauti dvaro pastatas – kol galiausiai po plytą ištąsytas po visą apylinkę. Vėliau sunyko ir kiti pastatai.
Koplyčios atnaujinimas
Bukaučiškių koplyčia suremontuota 2014 m. Restauravimo projektas vykdytas įgyvendinant Lietuvos kaimo plėtros 2007–2013 m. programą pagal Alytaus rajono Vietos veiklos grupės įgyvendinamą Alytaus rajono kaimo vietovių plėtros 2010–2013 m. strategiją.
Koplyčioje sutvarkytos grindys, sienos, lubos, langai, restauruotos durys, įrengta elektros instaliacija, pastatytas dyzelinis generatorius. Įrengta lietaus kanalizacija, sutvirtinti laiptai, pamatai, įrengtos nuogrindos, išvalytas rūsys bei įrengta ventiliacija, įrengti suolai koplyčios viduje, įsigyta klausykla.
Daugų seniūnija pasižymi tinkamu turizmo verslą plėtoti kraštovaizdžiu, todėl restauruota koplyčia taps vienu iš turistų traukos centrų. Tikimasi, restauruota Bukaučiškių koplyčia taip pat taps Daugų seniūnijos dvasinės traukos vieta, kur vasaros metu joje galės reguliariai vykti pamaldos, vestuvių ceremonijos, įvairūs kultūros renginiai.
Architektūra
Koplyčios pastatas kompaktinis, ištęsto stačiakampio plano, vienos navos, su laidojimo rūsiu. Piliastrus vainikuoja bokšteliai. Fasadai su su smailiaarkėmis langų ir durų angomis. Fasadų architektūrinis sprendimas - romantizmo su neogotikos elementais sprendimo visuma.
Gudžiūnai
Gudžiūnai – miestelis Kėdainių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, prie kelio ir geležinkelio Vilnius–Klaipėda, 18 km į šiaurės vakarus nuo Dotnuvos, Dotnuvėlės dešiniajame krante. Seniūnijos centras, Gudžiūnų seniūnaitija.
Veikia paštas (LT-58038), girininkija (priklauso Radviliškio miškų urėdijai). Gudžiūnų kapinėse yra Lietuvos savanorių ir partizanų kapai. Į šiaurės rytus nuo miestelio yra Gudžiūnų geležinkelio stotis.
thumb|left|Gudžiūnų centras
Etimologija
Miestelio pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio Gudžiū́nas.
Istorija
Gudžiūnuose rastas akmeninis kirvis siaurėjančia pentimi. Kaimas minimas nuo 1653 m. Upytės pavieto Valmoniškių dvaro inventoriuje. 1812 m. pastatyta medinė Šv. Juozapo koplyčia. XIX a. kaimas priklausė Šiaulių apskrities Baisogalos valsčiui, Grinkiškio parapijai, vėliau – Skėmių valsčiui. 1911 m. pastatyta dabartinė Gudžiūnų bažnyčia, kurią fundavo grafas Chrapovickis. Miestelis išaugo XIX a. pabaigoje iš gatvinio kaimo.
1911 m. pastatytas gotikinio stiliaus medinė Gudžiūnų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia.
II pasaulinio karo metais Gudžiūnų apylinkėse veikė tarybinių partizanų „Gražinos“ junginio būrys, po karo – Lietuvos partizanai, jau 1944 m. pabaigoje įkurta LLA kuopa, vadas K. Bandžius.
1919–1950 m. valsčiaus, 1950–1995 m. apylinkės centras, 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė. 1940 m. įkurta biblioteka, 1946–1991 m. veikė kultūros namai. Gudžiūnų pieninėje buvo gaminami „Nemuno“ ir „Rusiškas“ sūriai.
2014 m. balandžio 29 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-1793 patvirtino Gudžiūnų herbą.
Žymūs žmonės
Gudžiūnuose gimė:
Juriskonsultas
Juriskonsultas, juristkonsultas ( 'teisės' + consultatio 'konsultacija') - įmonės teisininkas, juristas. Juriskonsultas padeda spręsti teisinius bei su jais susijusius kitus įmonės veiklos klausimus, atstovauja įmonei išoriniuose santykiuose, dalyvauja derybose.
Lietuva
Lietuvoje juriskonsultų veikla įstatymais nereglamentuojama. Nėra išsilavinimo arba kvalifikacijos cenzo.
Lietuvos juriskonsultai yra susivieniję į profesinę asociaciją (Lietuvos juriskonsultų asociacija), kuri buvo įsteigta 1991 m., jungia apie 200 narių. Asociacijos koordinacinės grupės veikia Kaune, Panevėžyje, Alytuje. Prie asociacijos veikia konsultaciniai biurai. .
Keltų jūra
thumb|right|180px|Keltų jūra žemėlapyje
Keltų jūra (val. Y Môr Celtaidd, korn. Mor Keltek, bret. Ar Mor Keltiek) – rytinė, pakraštinė Atlanto vandenyno jūra į pietus nuo Airijos. Liečiasi su Šv. Jurgio kanalu, Bristolio įlanka ir Anglų kanalu (Lamanšas). Pavadinimą gavo nuo ją supančių keltų žemių.
Jūroje yra naftos, išplėtota žvejyba.
Ukrainos futbolo supertaurė
Ukrainos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 2004 metų varžosi šalies čempionai ir taurės laimėtojai.
Kirkilų herbas
Kirkilų herbas – Kirkilų kaimo heraldinis atributas.
Aprašas
Raudoname skydo lauke sidabrinis žengiantis eržilas, virš jo nugaros auksinis kryžmagalis kryžius su iš sankryžos kampų įstrižai išeinančiomis liepsniškomis juostelėmis.
Simbolika
Kirkilų kaimas buvo pavadintas čia žemes įsigijusių Kirkilų vardu. Pavardės kilmę kalbininkas Jonas Jablonskis aiškino taip: pirmoji – tai, kas kirkia, rėkia, pavyzdžiui, vaikas, kuris rėkia, kirkia, bus kirkilas; antroji, labai retai naudojama reikšmė, – eržilas. Pastaroji reikšmė nulėmė pagrindinį herbo elementą.
Istorija
2010 m. gruodžio 30 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-570 patvirtino Kirkilų herbą. Tai vienas iš labai retų atvejų Lietuvoje, kai herbas suteikiamas gyvenvietei, neturinčiai nei miesto, nei miestelio ar seniūnijos centro teisių.
Agrarinė teisė
Agrarinė teisė gali būti skirstoma į teisės pošakius pagal reguliavimo lygmenį - nacionalinė, tarptautinė, viršnacionalinė (ES, pvz., Tarybos reglamentas Nr. 79/65/EEB, sukuriantis žemės ūkio valdų pajamų ir ūkinės veiklos apskaitos duomenų rinkimo tinklą Europos ekonominėje bendrijoje) teisė. Taip pat pagal reguliavimo dalyką (žemės teisė, ūkinė teisė) arba pagal reguliavimo metodą (viešoji ir privatinė teisė). Tiek žemės, tiek ir ūkinė agrarinė teisė gali būti viešoji arba privatinė teisė.
Viešoji ir privatinė agrarinė teisė
Agrarinė teisė apima tiek viešosios, tiek ir privatinės teisės normas.
Agrarinės teisės šakos pagal reguliavimo dalyką:
Ūkinė agrarinė teisė
Ūkinė agararinė teisė, žemės ūkio teisė - agrarinės ir ūkinės teisės pošakis; visuma teisės normų, reguliuojančių žemės ūkį, žemės ūkio visuomeninius santykius.
Ūkinės agrarinės teisės pošakiai, institutai (poinstitučiai):
Literatūra
Immoble Nemovitost Fast ejendom Nemoveblaĵo Derecho de cosas Kiinteistö Droit immobilier Ingatlan Real property 不動産 부동산 Res immobiles Vastgoed Fast eiendom Imóvel Земельное право Real property Fastighetsrätt அசையாச் சொத்து อสังหาริมทรัพย์ Земельне право אומבאוועגלעכע גיטער 房地产
Pfalcgrafas
Pfalcgrafas (, žinomas nuo 1548 m.) – vokiškas grafo palatino ( 'rūmų grafas') titulo atitikmuo. Nuo viduramžių pfalcgrafai buvo nuolatiniai frankų karalių, o vėliau Šv. Romos imperijos imperatorių nuolatiniai atstovai, valdę kėnigspfalcą ar kaizerpfalcą ir priskirtas žemes (pfalcgrafystė).
Šv. Romos imperijoje buvo dešimtys karališkųjų pfalcų, ir karaliai bei imperatoriai keliaudavo iš vieno pfalco į kitą. Imperija neturėjo vienintelės tikros sostinės. Tokia judri karaliavimo forma, kai karalius pabuvodavo visur ir „pravalgydavo mokesčius“, buvo būdinga ankstyvajai feodalinei Europai. Neretai karaliaus kelionės būdavo susijusios su kariniais reikalais.
Pfalcgrafai, nesant karaliaus, buvo atsakingi už pfalcą ir jį supančias žemes. Imperijoje grafais palatinais vadino ir valdininkus, kurie imperatoriui padėdavo atlikti pareigas, kurios būdavo paliktos asmeniškai imperatoriui, kaip kad herbų suteikimas. Šiuos valdininkus vadino, 'imperiniai rūmų grafai, imperiniai grafai palatinai'.
Smėlyninė angis
Smėlyninė angis (Echis carinatus) – angių (Viperidae) šeimos gyvačių rūšis, priklausanti smėlyninių angių (Echis) genčiai. Paplitusi Viduriniuosiuose Rytuose ir Centrinėje bei Pietų Azijoje. Nuodinga ir laikoma viena iš pavojingiausių gyvačių pasaulyje, nes kasmet užfiksuojama daug jos įkandimų ir su tuo susijusių mirčių.
Smėlyninė angis gyvena smėlėtose vietose, tarp akmenų, krūmynuose. Aktyviausia naktį, ypač po lietaus. Dienos metu slepiasi tarp akmenų, nuvirtusių medžių, žemėje esančiuose urvuose arba įsikasa į smėlį. Kartais aptinkama įšliaužusi į medį arba krūmą.
Ilgis svyruoja nuo 38 iki 80 cm. Galva su apvaliu priekiu. Būdingas margas, pilkų, juodų ir rausvų atspalvių turintis raštas. Šliaužioja greitai, dažniausiai vingiuodama į šonus. Minta graužikais, driežais, varlėmis, nariuotakojais (skorpionais, šimtakojais). Jauniklius veda kiaušgyvavedystės būdu.
Andriejus Bobola
'''Šv. Andriejus Bobola''' (1591 m. lapkričio 30   d. Strachocina (prie Sanoko), Lenkija – 1657 m. gegužės 16 d. Polesės Janovo apylinkėse) – šventasis, kunigas, kankinys.
Biografija
thumb|240px|Šv. Andriejaus Bobolos relikvijos [[Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčia|Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčioje]] Gimęs 1591 m. Strachocina (prie Sanoko, Lenkija), Andriejus Bobola 1611 m. įstojo į Jėzaus Draugiją. 1622 m. įšventintas kunigu jis buvo vienos Vilniaus marijinės kongregacijos pamokslininkas ir vadovas. Nuo 1636 m. jis tapo keliaujančiu misionieriumi ir siekė sutaikyti stačiatikius su Šventuoju Sostu.
Iš tiesų XVII amžiaus rytinėje Lietuvos–Lenkijos dalyje padėtis buvo sunki. Šiose žemėse kryžiavosi Romos ir Maskvos įtakos. Kai kurie iš krikščionių stačiatikių siekė vienybės su Roma, kiti – ne. Lotyniškoji kultūra traukė Rusijos diduomenę. Stačiatikiai jautėsi pavojuje, susidėjo su kazokais, kurie vykdė tam tikrą kryžiaus žygį prieš katalikus.