cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bondo mergina
Filmai
Nors paprastai Bondo merginos būna agento pagalbininkės, kai kuriuose filmuose jos yra priešininkės, pvz., Elektra King (akt. Sophie Marceau filme „Viso pasaulio negana“), Miranda Frost (akt. Rosamund Pike, „Pasveikink mirtį kitą dieną“) ir Fatima Blush iš oficialiai bondiadai nepriklausančio filmo „Niekada nesakyk niekada“ (akt. Barbara Carrera). Taip pat kai kurie personažai, istorijos pradžioje buvę Bondo varžovais, vėliau pereina į jo pusę (May Day, akt. Grace Jones filme „Žvilgsnis į žmogžudystę“).
Įtaka karjerai
Išpopuliarėjus bondiadai, Bondo merginos titulas tapo populiarumo garantu, o aktorei tai garantuodavo „sekso simbolio“ etiketę. Nors dažniausiai šie vaidmenys atitekdavo tuo metu mažai žinomoms aktorėms, kelios iš jų jau iki pasirodant filme galėjo pasigirti nemažu populiarumu (pvz. Diana Rigg ir Honor Blackman vaidino populiariame televizijos seriale „Keršytojai“); Halle Berry pelnė Oskarą jau filmuodamasi juostoje „Pasveikink mirtį kitą dieną“; Teri Hatcher iki filmo „Rytojus niekada nemiršta“ vaidino populiariame seriale „Luiza ir Klarkas: Nauji Supermeno nuotykiai“, o dėka „Nusivylusių namų šeimininkių“ vėliau tapo viena geriausiai apmokamų televizijos aktorių. Eva Green už savo vaidmenį bondiadoje laimėjo BAFTA prizą, skiriamą geriausiai jaunai aktorei, o Rosamund Pike vėliau buvo nominuota Oskarui už filmą „Dingusi mergina“. Turbūt sėkmingiausia karjera po bondidos gali pasigirti Kim Basinger, kuri vėliau laimėjo Oskarą už filmą „Los Andželas. Slaptai“ ir vaidino tokiose populiariose juostose kaip „Betmenas“ ir „8-oji mylia“. 150px|thumb|right|Christmas Jones (akt. [[Denise Richards]] Claudine Auger gavo vaidmenį filme „Kamuolinis žaibas“ po to, kai prodiuseriui Albertui Broccoli nepavyko susitarti su Raquel Welch, o jo pradinis pasirinkimas, aktorė Julie Christie pasirodė nesanti tokia, kaip šis įsivaizdavo. Auger išnaudojo savo galimybę ir vėliau sukūrė eilę sėkmingų vaidmenų Europos šalių filmuose, nors JAV karjera ir nenusisekė.
Ne visoms aktorėms vaidmuo atnešė sėkmę. Italė Luciana Paluzzi tikėjosi, kad Bondo merginos vardas pagelbės tolimesnei jos karjerai, tačiau nutiko priešingai ir jos aktoriniai sugebėjimai buvo pradėti vertinti prasčiau netgi gimtinėje. Amerikietė Barbara Bach, nusivylusi filmu, pareiškė, kad Bondas yra „kiaulė šovinistas, kuris naudojasi moterimis kaip priedanga nuo kulkų“.
Amerikietė aktorė Denise Richards, vaidinusi filme „Viso pasaulio negana“, Entertainment Weekly buvo išrinkta „blogiausia visų laikų Bondo mergina“.
Pasikartojantys vaidmenys
Vienintelė Sylvia Trench pasirodo dvejuose filmuose („Daktaras Ne“ ir „Iš Rusijos su meile“). Pradžioje kūrėjai buvo numatę, kad ji bus nuolatinė Bondo mergina, tačiau vėliau persigalvojo ir kiekviename filme būdavo vis kitos merginos. 2015 m. filme „Spectre“ pasirodęs Lea Seydoux personažas Madeleine Swann taip pat veikia ir juostoje „Mirtis palauks“, tuo iš esmės pakeisdamas ilgametę tradiciją.
Kelios aktorės yra vaidinusios ne viename serijos filme, tačiau atlikusios skirtingus vaidmenis: Martine Beswick („Iš Rusijos su meile“ ir „Kamuolinis žaibas“) ir Nadja Regin („Iš Rusijos su meile“ ir „Auksapirštis“) vaidino dviejuose, o Maud Adams – net trijuose filmuose („Žmogus su auksiniu pistoletu“, „Aštunkojytė“ ir „Žvilgsnis į žmogžudystę“).
Kelios aktorės vaidino ne tik oficialioje bondiadoje, bet ir šiai serijai neprikiriamuose filmuose apie agentą 007: Ursula Andress („Daktaras Ne“ ir „Casino Roylale“), Angela Scoular („Jos Didenybės slaptojoje tarnyboje“ ir „Casino Roylale“) bei Valerie Leon („Šnipas, kuris mane mylėjo“ ir „Niekada nesakyk niekada“).
Oficialioji serija
Bondo merginas galima skirti į kelis tipus: jo padėjėjos, „fatališkos moterys“, kurios paprastai kėsinasi į jo gyvybę, ir tos, su kuriomis agentą sieja rimtesni santykiai.
Neoficialūs filmai
right |thumb|170px|[[Ursula Andress filme „Casino Royale“ (1967 m.)]]
Kita informacija
Jauniausia Bondo mergina yra airių kilmės aktorė Alison Doody, kuriai juostos „Žvilgsnis į žmogžudystę“ (1985) filmavimo metu buvo 18, tačiau jos atliktas Jenny Flex vaidmuo filme buvo epizodinis. Jauniausia pagrindine Bondo mergina yra italė Daniela Bianchi – filme „Iš Rusijos su meile“ (1963) jai buvo 21.
Beveik visuose filmuose Bondas yra vyresnis už savo partneres, išskyrus minėtus Blackman, Bellucci bei Diana Rigg atvejus. Didžiausias amžiaus skirtumas (30 metų) buvo užfiksuotas juostoje „Tik Tavo akims“, kuomet Roger Moore buvo 53, o Carole Bouquet – 23. Mažiausias amžiaus skirtumas – filme „Jos Didenybės slaptojoje tarnyboje“ – 1 (George Lazenby 30 ir Diana Rigg 31).Suskaičiuota, kad vidutiniškai Bondas yra 10 arba daugiau metų vyresnis už savo partneres.
Angolos vyrų rankinio rinktinė
Angolos vyrų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Angolai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Angolos rankinio federacija.
Sylvinho
Silvio Mendešas Kamposas Žunioras (g. 1974 m. balandžio 12 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, gynėjas.
2009 m. rugpjūčio 24 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Manchester City klubu. 2010 m. birželio 8 d. paliko "Manchester City" klubą. 2011 liepos 8 d. paskelbė baigiantis profesionalią karjerą.
Už yra sužaidęs 6 varžybas.
Rimantas Didžiokas
Rimantas Didžiokas (1953 m. spalio 25 d. Bagaslaviškyje, Širvintų raj.) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas. Klaipėdos universiteto profesorius, infrastruktūros ir plėtros prorektorius.
Biografija
1960–1971 m. mokėsi Bagaslaviškio vidurinėje mokykloje. 1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo maisto pramonės mašinų ir aparatų inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją. 1986–1987 m. stažavo Drezdeno technikos universitete. 1993–1994 m. pagal Europos Sąjungos programą „TEMPUS“ kėlė kvalifikaciją Drezdeno universitete. 1995–1996 m. studijavo Drezdeno technikos universitete pagal „Volkswageno“ fondo jaunųjų mokslininkų rėmimo programą. Technikos mokslų kandidatas (dabar daktaras).
1976–1991 m. Kauno politechnikos instituto asistentas, docentas, katedros vedėjas. 1992–1996 m. – Klaipėdos universiteto Mechanikos inžinerijos katedros vedėjas. 1995–1996 m., 2003–2007 m., 2015–2018 m. ir nuo 2019 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
1996 m. lapkričio 25 d. – 2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, dirbo Ekonomikos komitete, nuo 2000 m. gegužės 9 d. Biudžeto ir finansų komitete. 1999–2000 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės susisiekimo ministras. 2000 m. Klaipėdos universiteto Jūrų technikos fakulteto Mechanikos inžinerijos katedros vedėjas, daktaras.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Žmona Virgilija, dukterys Eglė ir Vaiva.
Jurgaičiai (Kužiai)
Jurgaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių.
Istorija
1950–1992 m. kaimas priklausė kolūkiui „Gegužės devintoji“.
Jakštaičiai (Šiauliai)
Jakštaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Šiaulių, Bubių tvenkinio pusiasalyje.
Fundamentalioji sąveika
Fundamentalioji sąveika arba fundamentalioji jėga – pagrindinė sąveika tarp dalelių, kuri negali būti paaiškinta kitų sąveikų požiūriu. Egzistuoja keturios fundamentaliosios sąveikos: gravitacinė, elektromagnetinė, stiprioji ir silpnoji. Kiekvienas stebimas fizikinis reiškinys gali būti paaiškintas šiomis sąveikomis.
Kvantinės mechanikos požiūris į tris fundamentaliąsias jėgas (visas, išskyrus gravitaciją) grindžiamas tuo, jog medžiagos dalelės (fermionai) ne sąveikauja vienos su kitomis tiesiogiai, bet keičiasi sąveikos bozonais, kurie ir yra sąveikų nešėjai (kitaip – tarpininkai). Pavyzdžiui, fotonai yra elektros krūvių sąveikos tarpininkai, o gliuonai – spalvinių krūvių sąveikos tarpininkai.
Sąveikos
Pagrindinės fundamentaliųjų sąveikų savybės pateiktos lentelėje:
Lenkovas
Lenkovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Grajevo ir apie 73 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Upninkų seniūnija
Upninkų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Jonavos rajono savivaldybės rytuose, prie Širvintos upės.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
Šiaurės ašigalis
thumb|250px|right|Azimutinėje projekcijoje pavaizduotas Arkties vandenynas ir Šiaurės ašigalis Šiaurės ašigalis – Žemės sukimosi ašies susikirtimo su jos paviršiumi taškas Šiaurės pusrutulyje. Šio taško koordinatės 90°00' šiaurės platumos. Ilgumos šis taškas neturi.
Šiaurės ašigalis yra centrinėje Arkties vandenyno dalyje, kurioje gylis siekia 4 261 m. Ištisus metus šioje vietoje dreifuoja daugiamečiai pako ledai. Vidutinė žiemos temperatūra – apie -40 °C, vasaros – apie 0 °C. Arčiausiai ašigalio esanti sausuma − Kafenklubeno sala, esanti netoli šiaurinės Grenlandijos pakrantės, nuo ašigalio nutolusi apie 700 km. Artimiausia nuolat gyvenama vieta yra Alertas (Kanada), nuo Šiaurės ašigalio nutolęs 817 km.
Istorija
Tikriausiai pirmosios, kurios šunų kinkiniais perėjo pako ledus ir pasiekė Šiaurės ašigalį, buvo amerikiečių Frederiko Kuko (1908 m. balandžio 21 d.) ir Roberto Pyrio (1909 m. balandžio 6 d.) ekspedicijos. Deja, bet nenuginčijamų įrodymų, kad jie tai padarė nėra. Dėl Pirio šmeižto, Kuko ekspedicija ilgą laiką buvo laikoma melaginga, bet paskutiniais tyrimais buvo įrodyta, kad ši ekspedicija galėjo būti reali. Keliaudami pako ledais pirmieji Šiaurės ašigalį pasiekė Volio Herberto grupės nariai, tai padarę 1969 m. balandžio 6 d., minint 60-ąsias Pirio kelionės metines.
1937 m. gegužę, pasinaudojant lėktuvu, ties Šiaurės ašigaliu (išsilaipinta maždaug 30 km nuo ašigalio) buvo įrengta pirmoji dreifuojanti mokslinių tyrimų stotis „Šiaurės ašigalis – 1“ (TSRS), kuriai vadovavo Ivanas Papaninas. Tikrasis nusileidimas pačiame ašigalyje įvyko tik 1948 m. balandžio 23 d. Tai buvo kita Tarybų Sąjungos ekspedicija, kuriai vadovavo Aleksandras Kuznecovas. Ekspedicija nusileido trimis lėktuvais, praktiškai 90°00’ šiaurės platumos, o po to iš ten išvyko taip pat lėktuvais.
Amerikiečių povandeninis laivas SSN-578 ašigalyje iškilo 1959 m., o tarybinis atominis povandeninis laivas Leninskij Komsomol tai padarė 1962 m. 1977 m. rugpjūčio 17 d. tarybinis atominis ledlaužis Arktika pirmą kartą laivybos istorijoje, Šiaurės ašigalį pasiekė vandens keliu. Pirmasis žmogus, 1978 m. vienas pasiekęs Šiaurės ašigalį buvo japonų keliautojas Naomi Uemura.
Pagal laikraščio „Rosijskaja gazeta“ duomenis, iki 2006 m. rugsėjo 19 d. ašigalyje pabuvojo 66 ledlaužiai ir specialūs ledynų klasės laivai, tarp kurių buvo 54 Tarybų Sąjungos ir Rusijos laivai, 4 kartus čia dirbo švedų ledlaužis Oden, vieną kartą kanadiečių ledlaužis Louis S. St-Laurent, 3 kartus vokiečių Polarstern, 3 kartus amerikiečių ledlaužiai Healy ir Polar Sea ir norvegų gręžinių laivas Vidar Viking.
thumb|250px|Šiaurės ašigalio vaizdas
2007 m. rugpjūčio 2 d. buvo pasiektas vandenyno dugnas ties Šiaurės ašigaliu. Į dugną nusileido specialūs giliavandeniai aparatai Mir, kurie 4 261 m gylyje padėjo Rusijos vėliavą ir kapsulę su žinute ateities kartoms.
2009 m. balandžio 26 d. pirmą kartą istorijoje Šiaurės ašigalis buvo pasiektas automobiliais. Septyni ekspedicijos dalyviai, per 38 paras, automobiliais Emelja-1 ir Emelja-2 nuvažiavo 2 033 km, nuo Šiaurinės žemės iki Šiaurės ašigalio. Šis pasiekimas įrašyta į Rusijos rekordų knygą.
Skrydžiai virš Šiaurės ašigalio
Pirmasis sėkmingas bandymas praskristi Šiaurės ašigalį įvyko 1926 m. Tai padarė norvegas Roaldas Amundsenas skrisdamas dirižabliu „Norvegija“. Kurį laiką pirmuoju praskridusiu virš ašigalio buvo laikomas amerikietis Richard E. Byrd, tai padaręs lėktuvu trimis dienomis anksčiau už R. Amundseną, bet ilgainiui buvo rasta neleistinų pataisymų navigacijos žurnale.
1928 m. Šiaurės ašigalį, dirižabliu „Italija“, perskrido italas Umberto Nobilis. Deja, bet netoli ašigalio dirižablis sudužo. Iš 16 ekspedicijos dalyvių išgyveno tik 8, septynis iš jų išgelbėjo tarybinis ledlaužis „Krasin“.
1935 m. Tarybų Sąjungos lakūnas Sigizmundas Levanevskis kartu su Georgijum Bajdukovu ir Viktoru Levčenko perskrido Šiaurės ašigalį, skrisdami iš Maskvos į San Franciską. Bandymas baigėsi nesėkme, dėl tepimo sistemos gedimo.
Pirmasis sėkmingas skrydis iš TSRS į Ameriką, praskrendant Šiaurės ašigalį, įvyko 1937 m. Pirmasis praskrido Valerijus Čkalovas (birželio 18−20 d.), o vėliau Michailas Gromovas (liepos 12−14 d.).
Puerto Fransisko de Oreljana
Ekoturizmo centras. Iš miesto rengiamos kelionės po Amazonijos džiungles. Apylinkėse išgaunama nafta.
Zviniškiai
Zviniškiai – kaimas pietinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 1 km į pietus nuo Liudvinavo, prie kelio.
Asamų kalba
Istorija
Asamų arba asamiečių kalbos pavadinimas kildinamas nuo Asamo regiono. Šio krašto pavadinimas savo ruožtu kilo nuo tajų kalbų šeimos tautos šanų, kurie XIII a. įsiveržė į Asamą. Tos pačios kilmės žodis yra „Ahomas“, kuriuo vadinta tajų tautos ahomų (šanų palikuonių) sukurta valstybė. Nors dabar dažnai teigiama, kad žodis asama kilo iš sanskrito, kur reiškia („nelygus, nevienodas“), tačiau labiausiai tikėtina, kad žodis kilęs iš tajiškos šaknies acham, reiškiančios „nenugalėtas“.
Asamų kalba kildinama iš Magadhi prakrito, davusio pradžią 4 apabhramšoms – Radhi, Vangos, Varendros ir Kamarupos. Pastaroji Kamarupos apabhramša buvo vartojama į rytus nuo Gangos slėnio – šiaurės Bengalijoje ir Asame. Iš Magadhi prakrito susidarė orijų, bengalų, asamų ir šiaurės bengalų kalbos.
XIII a. Kamarupos valstybei subyrėjus susikūrė Kamatos valstybė. Tuo laikotarpiu vyko tolesni kalbiniai procesai, susidarė tarmių grupė, vadinama Kamatapuri šnektomis. Šiomis šnektomis Kamatos laikais kurta poezija, dainos, atliktas Ramajanos vertimas. Iš šių šnektų ėmė klostytis šiuolaikinė asamų kalba bei jai labai artima šiaurės bengalų tarmė. Vakarų Asamo tarmėmis pagrįsta literatūrinė kalba XVII a. susidarė Ahomo karalystės rūmuose. Šia kalba kurtos Ahomo valstybės kronikos – burandžiai (nors ankstyvosios jų versijos kurtos neindoeuropietiška ahomų kalba). XIX a. britai įtvirtino asamų kalbą kaip valstybinę Asamo kolonijos kalbą. XX a. kultūriniam Asamo centrui persikėlus į Guvahatį, rytinės tarmės įgavo didesnę svarbą, jomis pagrįsta dabartinė asamų kalba.
Literatūra
Rašytinė asamų kalbos literatūra skirstoma į 3 laikotarpius:
Žodynas
Pagal kilmę asamų žodžius galima skirstyti taip:
Gausiausią žodyno dalį sudaro tadbhava žodžiai, kuriuos plačiai naudojo tiek vaišnavų poetai, tiek baptistų misionieriai, jie plačiausiai sutinkami liaudies kalboje. Taip pat nemažai ardhatatsama variantų, kai kažkuriuo metu į kalbą patekę sanskrito žodžiai ženkliai pakito.
{|
Antrosios grupės (deśya) žodžiai atėjo drauge su sanskritu, į kurį pateko dar prieš susidarant naujosioms indoarijų kalboms: teteli (tamarindas), kadalī (bananas), tamola (areka), dima (kiaušinis). Trečiąją grupę – skolinių iš kitų indoarijų kalbų – sudaro daugiausia persiški/arabiški skoliniai iš hindi kalbos, skirti įvardinti įvairius terminus. Dažnai tokie žodžiai asamų kalbą pasiekė pakitę fonetiškai ir semantiškai.
Neindoeuropietiškų pavadinimų gausu Asamo vietovardžiuose – pirmi skiemenys kam, bei paskuriniai ta, ti dažnai leidžia spėti austroazijinę kilmę – Kamata, Kamarupa, Bakata, Dipota ir kt. Austroazijinių kalbų skiemenys, reiškiantys žemę (ta, te, teh, tik, tyek) dažnai pasitaiko vietovardžiuose kaip ir reiškiantys vandenį (ho, hong, ong, taya, tiu, tu, du, diu, lao). Juos neša daugelis krašto upių – Tihu, Tipam, Tiyak, Dihong, Dibong, Dichang, vietinis Brahmaputros pavadinimas yra Lohita, kuris bus kilęs iš Lao-tu. Ahomų kalbos vandenį reiškianti šaknis nam sutinkama pavadinimuose Namti, Namrup, Namdang.
Fonetika
Asamų kalba turi mažiau garsų nei turi sanskrito fonetikos pagrindu sudaryta abėcėlė. Palataliniai garsai c, ch kaip ir cerebraliniai ṭ, ṭh tariami kaip dentaliniai t, th. Sibilantai žodžio pradžioje tariami kaip x, o kitur – kaip h. Kur išlaikytas sibilanto garsas, rašoma c. Balsių tarime neskiriamas i ir u ilgumas, nėra balsių r̥ ar ḷ.
Vakarų Asamo tarmėse (Kamarupi) kirtis dažniausiai būna pirmajame skiemenyje, tuo tarpu rytinėse tarmėse – priešpaskutiniame skiemenyje.
Tarmės
Asamų kalba tradiciškai skirstoma į dvi tarmių grupes – labiau homogeniškas rytų tarmes, kurių pagrindu sukurta literatūrinė kalba (likhito-bhaxa), ir labiau heterogeniškas vakarų (Kamarupi) tarmes, kurios persilieja su šiaurės bengalų tarmėmis. Dabar siūloma nauja klasifikacija, pagal kurią yra 4 asamų tarmės – rytų (apie Šivasagarą), vidurio (Nagaonas, Tezpuras ir kt.), Kamrupi (Kamrupo regione), Golaparija (Golaparo regione).
Esmeralda Pimentel
Esmeralda Pimentel (pilnas vardas Maria Esmeralda Pimentel Murguia; g. 1989 m. rugsėjo 8 d. Siudad Gusmane) yra Meksikos aktorė ir modelis. Ji pradėjo savo karjerą nuo 2009 m.
Biografija
Norėdama tapti aktore 2007 m. dalyvavo Nuestra Belleza Mexico karnavalo eisenoje, kurioje laimėjo ketvirtą vietą. Vėliau studijavo vaidybą ir galiausiai gavo rolę seriale „Verano de Amor“. Ji vaidino Adą Klaveriją. Po to sugrįžo į Televisa 2012 m., kur atliko Kenijos Navaros rolę seriale „Abismo de Passion“. 2014 m. ji atliko pagrindinį vaidmenį seriale „El Color dela Pasion“ kartu su Erick Elias.
Lipinskiai
Lipinskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Grajevo ir apie 67 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Stasys Dumčius
Stasys Dumčius (1906 m. birželio 26 d. Eiciūnuose, Paežerėlių valsčius – 1942 m. gegužės 16 d. Archangelsko sritis, Rusija) – Lietuvos ugniagesybos organizatorius, švietėjas, Kauno savivaldybės ugniagesių vadovas.
Biografija
Gimė mokytojo šeimoje. Pradžios mokyklą baigė tėvo namuose (dab. Gerdžiūnų Petro Dumčiaus pagrindinė mokykla). 1922–1927 m. mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1928 m. savanoriu atliko karinę prievolę LK Vytenio 9-ojoje pėstininkų kuopoje, gavo puskarininkio laipsnį. 1931–1933 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teisės fakultete. Kad užsidirbtų pragyvenimui, įstojo į Kauno savivaldybės savanorių ugniagesių komandą.
1933–1940 m. Kauno savivaldybės ugniagesių viršininko pavaduotojas, vyr. brandmeisteris (ugniagesių vadovas gaisrinės technikos ir parengties reikalams). Studijas teko sustabdyti. 1940 m., nuo sovietinių okupantų iš Lietuvos laikinai į Vokietiją pasitraukus brandmajorui Jonui Šimkui, ėjo Kauno savivaldybės brandmajoro (miesto ugniagesių vadovo) pareigas.
1941 m. sausio 1 d. sovietinės valdžios pašalintas iš tarnybos. Jam buvo uždrausta susitikinėti ir kalbėtis su ugniagesiais, lankytis komandos patalpose. Atleistas iš tarnybos gavo darbo cukraus akcinėje bendrovėje, vėliau dėstytojavo. 1941 m. birželio 14 d. visa Dumčių šeima buvo suimta, sugrūsta į gyvulinius vagonus ir su kitais išvežta į Sibirą. Naujosios Vilnios stotyje S. Dumčius buvo atskirtas nuo šeimos ir išvežtas į Archangelsko srities lagerius. Vėliau apkaltintas bandymu pabėgti iš lagerio. Neištvėręs žiauraus tardymo 1942 m. gegužės 16 d. mirė, taip ir nesulaukęs teismo proceso pabaigos. Palaidotas bendrame Plesecko rajono Puksaozero lagerio žuvusiųjų kape.
Veikla
Eidamas ugniagesių viršininko pareigas, tuo pat metu vadovavo sukarintai Kauno savivaldybės ugniagesių šaulių I-os rinktinės „Pilies“ kuopai. Buvo užmezgęs ryšius su užsienio šalių ugniagesiais ir draugijomis. Ugniagesybos reikalais lankėsi Latvijoje, Estijoje, Čekoslovakijoje, aktyviai dalyvavo gesinant gaisrus. Pirmasis šalyje įkūrė laboratoriją gaisrų priežastims tirti. Skaitė ugniagesybos paskaitas policininkams, skautams, ugniagesiams, karybos paskaitas – šauliams.
Be profesinės veiklos, taip pat aktyviai dalyvavo visuomeniniame bei politiniame gyvenime. Buvo Šaulių sąjungos, nuo 1922 m. skautų ir „Geležinio vilko“ organizacijų narys, 1932–1933 m. „Jaunosios Lietuvos“ Kauno centro valdybos pirmininkas, priklausė VDU Neolituanų korporacijai ir „Humanito“ bendrijai, Lietuvos ir Estijos ryšių draugijai, Vilniaus vadavimo sąjungai.
Anna Mae Aquash
Anna Mae Pictou Aquash (mikmakų vardas – Naguset Eask, g. 1945 m. kovo 27 d. – 1975 m. gruodis) – viena žymiausių ir aktyviausių Amerikos Indėnų Judėjimo narių, mikmakų indėnė, 1976 metais rasta nužudyta.
Gimė 1945 metų kovo 27 d., mažame indėnų kaimelyje Naujojoje Škotijoje (Kanada). Vaikystę praleido skurde gyvendama mažoje Mikmakų rezervacijoje, kur ir susipažino su savo tautos praeitimi bei kultūra. Vėliau lankė mokyklą, kurioje pamatė kasdieninę diskriminaciją ir rasizmą, dėl kurių mokslų taip ir nebaigė dauguma mikmakų.
1968 m. ji prisijungė prie judėjimų Natives Call for Equal Rights, Cultural Recognition ir Fulfillment of the Treaties, savanoriškai dirbdama Bostone (Masačiūsetsas) indėnų tarybos valdyboje. Aktyviai kovojo prieš alkoholizmą, įprastą dalyką tarp viskuo nusivylusių indėnų.
Taryboje Anna sužinojo apie Amerikos Indėnų Judėjimo (American Indian Movement, AIM) rengiamą protestą. Naujosios Anglijos AIM nariai su nacionialiniu lyderiu Russel Means susirinko protestuoti prieš oficialią Padėkos dienos versiją, susiburdami „Mayflower II“ – laivo, atvežusio kolonistus į Ameriką, rekonstrukcijoje.
Padėkos dienos tradicija pasakoja, kad vietiniai indėnai tiesiog šiltai sutiko atvykusius kolonistus, ir visi gyveno santarvėje. Ji net neužsimena apie kolonistų atneštus užkariavimus ir žudynes.
Anna dalyvavo proteste, ir šis įvykis dalinai nulėmė tolimesnį jos darbą už indėnų teises.
Vėliau ji užsiėmė mokymo ir pagalbos darbais. Atsisakė pasiūlymo studijuoti Brandeis universitete, kad galėtų toliau dirbti su juodaodžių ir indėnų bendrijomis.
1972 metais Anna Mae dalyvavo AIM remtoje akcijoje Trail of Broken Treatie March Vašingtone, įvykyje, kuris sutraukė indėnus iš visos šalies. Pirmą kartą indėnų organizacija sutiko pasirpiešinimą vieningai. 1973 metų balandį Pictou Aquash dalyvavo renginyje netoli Pine Ridge rezervacijos, 1890 metų Wounded Knee žudynių vietoje Pietų Dakotoje. Dviejų šimtų indėnų grupė kartu su AIM susirinko atkreipti žmonių dėmesį į korumpuotą rezervacijos administraciją, vadovaujama Richard Wilson.
1974 m. persikėlė į Sent Polį (Minesota), dirbti vietiniame AIM biure. Tais pačiais metais dalyvavo Menominee katalikų vienuolyno užgrobime, indėnų proteste prieš jų federalinio indėno statuso panaikinimą. Konfliktas baigėsi taikiai, tačiau nuo tada ji buvo įtraukta į FTB sąrašus.
1975 vasarą Anna ir AIM saugumo vadas Leonard Peltier buvo pakviesti į Pine Ridge rezervaciją padėti organizuoti Lakotos tradicionalistų ir AIM rėmėjų saugumą. Jie buvo užpulti laikinojo Wilson’o policijos būrio. 1975 m. birželio 26 dieną įvyko kova, žuvo du agentai ir jaunas indėnas. AIM nariai išsibarstė, slapstydamiesi nuo FTB persekiojimo. Peltier vėliau buvo sugautas ir nuteistas už dviejų FTB agentų žmogžudystę.
1975 rugsėjį Anna kartu su keliais kitais indėnais buvo areštuota per reidą į Rosebud’o rezervaciją Pietų Dakotoje, tačiau pabėgo ir slapstėsi.
Lapkritį buvo areštuota dar sykį. Ji buvo perduota į Pietų Dakotą su antrankiais, apkaltinta už reidą į Rosebudą, taip pat už ginklų laikymą ir transportavimą. Paleista už užstatą, vėl pabėgo.
Jos mirties aplinkybės ir kaltininkai neatskleisti iki šiol.
Normančiai (Kužiai)
Normančiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, 2,5 km į šiaurės rytus nuo plento, prie Gubernijos miško.
Istorija
1950–1992 m. kaimas priklausė kolūkiui „Gegužės devintoji“.
Pukapukiečių kalba
Pukapukiečių kalba (Puka Puka, Bukabuka, Buka Buka) – polineziečių kalbų grupei priklausanti kalba, kuri vartojama kaip šnekamoji kalba Kuko Salose bei migrantų bendruomenėse Naujojoje Zelandijoje, Australijoje.
Ciklonų neretai niokojamos Pukapuka (apie 500 gyv.) bei jos išeiviais apgyvendinta Nasau (apie 70 gyv.) salos – praktiškai vieninteliai Kuko Salų atolai, kur kalbama šiame salyne vietine „sava“ kalba. Lingvistiniu požiūriu Pukapukos gyventojai priklauso vakarų polineziečių etninei grupei. Jie daug artimesni Samoa ir Tokelau žmonėms, nei bendrapiliečiams iš likusių Kuko Salų. Vietinėje kalboje taip pat pastebima rytų polineziečių įtaka. Šios kalbos rašto forma yra formavimosi stadijoje, sudarinėjami dvikalbiai žodynai, šia kalba ruošiama „Puka Yaa, t. y., verčiama Biblija.
Džeksonvilis
Džeksonvilis  – didžiausias miestas Floridos valstijoje ir tryliktas miestas pagal gyventojų skaičių Jungtinėse Amerikos Valstijose. 2010 metais mieste gyveno 821 784 žmonės. Miestas buvo įkurtas 1791 metais Kaufordo (angl. Cowford) pavadinimu, tačiau 1822 metais buvo pervadintas į Džeksonvilį Endriu Džeksono garbei.
Demografija
2005 metais mieste gyveno 782 623 žmonės, buvo 284 499 šeimos ūkiai ir mieste gyveno 190 614 šeimų. Gyventojų tankis buvo 374,9/km² (970,9/mi²). Miesto gyventojus sudarė 64,48 % baltaodžių, 34,03 % juodaodžiai, 2,78 % azijiečiai, 0,34 % indėnai, 1,39 % kitų rasių žmonės ir 1,99 % dviejų arba daugiau rasių žmonės. 4,16 % visų gyventojų buvo ispanai arba lotynai.
Šimonys
Prie miestelio įkurtas Šimonių girios biosferos poligonas, pietuose plyti Šimonių giria.
miniatiūra|left|Viena iš gatvių miniatiūra|left|Paminklas Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečiui
Istorija
1669 m. minima koplyčia. 1671 m. pastatyta pirmoji Šimonių bažnyčia. Manoma, kad miestelio vardas kilo nuo girios sargo Jono Šimonio ir kunigo J. Šumausko pavardžių. Šių vyrų atminimui, kurie rūpinosi pirmosios bažnyčios statyba, vyskupas Steponas Mikalojus Pacas 1671 m. pašventino neseniai pastatytą kaimo bažnyčią ir įvedė atlaidus, kuriuos pavadino Šimonių vardu. Ilgainiui ir pats bažnytkaimis imtas vadinti Šimonimis.
Šimonys pradėjo augti XVII a. 2-ojoje pusėje suteikus miestelio privilegijas. 1672 m. miestelis priklausė Tyzenhauzams. 1720 m. gavo turgaus privilegiją. XVIII a. Šimonys buvo seniūnijos centras. 1765 m. veikė smuklė. XIX a. minimas Šimonių dvaras (valstybinis). Besilankant maldininkų būriams bažnyčia tapo per maža, tad 1775–1779 m. perstatyta. 1779 m. rugsėjo 8 d. vyskupas Juozapas Arnulfas Giedraitis bažnyčią pašventino ir įvedė Švč. Mergelės Marijos gimimo atlaidus. 1915 m. Pirmojo pasaulinio karo metu bažnyčią vokiečiai sudegino. Ugnyje žuvo ir stebuklingasis paveikslas.
XIX a. Šimonys – miestelis Vilkmergės apskrities Puponių valsčiuje, priklausęs Kupiškio parapijai.
1802 m. Šimonyse kunigavo Antanas Strazdas. XIX a. pradžioje veikė parapinė, nuo 1870 m. – valdinė pradžios mokykla. 1876 m. miestelis sudegė; degė ir 1915 m. 1920 m. pastatyta nauja medinė. 1941, 1949 ir 1951 m. ištremta Šimonių gyventojų 7 šeimos (22 žmonės, tarp jų visi 4 mokyklos mokytojai). 1947–1950 m. apylinkėse veikė Algimanto apygardos partizanai (Antanas Starkus-Montė). Sovietų okupacijos metais Šimonys buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
1928 m. pastatytas paminklas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečiui (vėliau nugriautas,1997 m. atstatytas).
miniatiūra|Švč. Mergelė Marija Šimonyse
Žymūs žmonės
Adomynės kaime (Šimonių seniūnija) palaidoti Algimanto partizanų apygardos pareigūnai, partizanai, žuvę 1949-11-01 Algimanto apygardos štabo bunkeryje, Šimonių girioje, šalia Priepado ežero, kautynėse ir susisprogdinę, apsupus priešams. Palaidotas Algimanto apygardos partizanų vadas, šimonietis A. Starkus-Montė,Algimanto apygardos štabo viršininkas Albinas Pajarskas-Bebas, (gimė 1923 m.), Montės partizanų būrio vadas, Julius Burneika-Tardytojas (gimė. 1918 m.) ir kt. partizanai.
2018 m. minint Antano Starkaus-Montės gimimo 100-metį ir žūties 70-metį atidengtas paminklas (šalia kelio Utena–Kupiškis).
Lariozauras
miniatiūra Lariozauras - kriptidas, manomai gyvenantis Komo ežere (Italija), apie 35 km į šiaurę nuo Milano. Šis ežeras yra vienas giliausių Europos ežerų (410 m giliausioje vietoje).
Glitter and Doom Live
Glitter and Doom Live - gyvai įrašytas dviejų diskų Tomo Vaitso albumas. Dainos buvo įrašytos Glitter and Doom koncertinio turo po Ameriką ir Europą metu. UK Albums Chart lentelėje šis albumas pasiekė 76 vietą.
Lariozauras
Kiti atvejai Komo ežere:
Skeptikas tyrėjas Giorgio Castiglioni, nagrinėjęs šiuos atvejus, mano, kad 1954 m. buvo matyta ūdra, 1957 m. rugpjūčio atvejis - tiesiog apgaulė, 1957 m. rugsėjo pabaisa - galbūt didžiulė lydeka, o 2003 m. ungurys - pailgas kartu plaukiančių žuvų pulkas.
Arajanų nacionalinis parkas
Arajanų nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Argentinoje, šiaurės vakarų Patagonijoje, Neukeno provincijoje. Užima 17,53 km² plotą. Išsidėstęs Nauel Uapi ežero vakarinėje dalyje, Quetrihué pusiasalyje, 3 km nuo Vilja La Angosturos.
Nacionaliniame parke yra unikalus arajanų medžių miškas, kuriame medžių amžius svyruoja nuo 300 iki 600 metų. Mišką galima pasiekti plaukiant per Nauel Uapi ežerą. Plėtojamas kalnų dviračių sportas. Būdinga gyvūnija: pudu, Pietų Andų elniai, guanakai, Dromiciops gliroides, lapės, įvairūs paukščiai (Andų kondorai, ereliai, sakalai, geniai).
Arajanų nacionalinis parkas atsiskyrė nuo Nauel Uapi nac. parko 1971 m., kad apsaugotų naįprastą mišką.
Ira Losco
Ira Losco M.Q.R. (g. 1981 m. liepos 31 d. Slimoje) – Maltos dainininkė. Du kartus atstovavo Maltai 2002 ir 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Savo karjerą pradėjo 1998 metais grupėje „Tiara“, tačiau atlikėja šalyje išgarsėjo 2002 metais. Tuomet mažai kam žinoma atlikėja buvo išrinkta atstovauti šaliai „Eurovizijoje“ ir su daina „7th Wonder“ užėmė antrą vietą, nusileidusi tik 12 taškų daugiau surinkusiai nugalėtojai Marie N iš Latvijos. Vėliau atlikėja tęsė solinę karjerą, išleido penkis studijinius albumus, triumfavo įvairiuose šalies apdovanojimuose. 2008 metais šalies prezidento nutarimu Irai buvo skirtas Maltos Respublikos medalis. 2016 m. sausio 23 d. antrą kartą išrinkta šalies atstove „Eurovizijoje“ Švedijoje. Ji dalyvavo pirmajame Eurovizijos pusfinalyje, kuriame ji liko trečia, o finale užėmė garbingą vienuoliktą vietą, kurią dalinosi su Nyderlandų atlikėjų Douwe Bob, jie abu surinko po 153 taškus.
Dainininkė taip pat neatmeta galimybės dalyvauti Maltos Eurovizijos atrankoje trečią kartą.
Asmeninis gyvenimas
Gegužę 2016, buvo paskelbta, kad Ira Losco kartu su savo vaikinu Sean Gravina, laukiasi kūdikio. Vėliau buvo pranešta, kad tai bus berniukas. Jų sūnus, Haris (Harry) , gimė 2016 m. Rugpjūčio 25 dieną.
Lipnikas (Grajevo valsčius)
Lipnikas – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Grajevo ir apie 70 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nausėdija yra Kacprovo kaimo dalis.
Šiaulių reklama
Šiaulių reklama – reklaminis-informacinis mėnesinis laikraštis, ėjęs nuo 1992 m. balandžio 2 d. Šiauliuose.
Istorija
Leido UAB „Kontaktas“. Tiražas 1992 m. – 6000 egz., 1997 m. – 20 000 egz. Prijungtas prie savaitraščio „Express kontaktas“.
Kulundos ežeras
Kulundos ežeras  – nenuotakus, druskingas ežeras Rusijoje, Altajaus krašte, Kulundos stepės vakaruose, 64 km į rytus nuo Slavgorodo miesto, 99 m aukštyje virš jūros lygio. Skersmuo ~35 km. Ežeras seklus, vidutinis jo gylis 2,5-3 m. Šiauriniai ir vakariniai krantai statūs, rytiniai – lėkšti. Ežere daug salų. Kulundos ežero vanduo žiemą neužšąla, o vasarą sušyla iki 26 °C. Pietuose protaka jungiasi su Kučiuko ežeru. Įteka Kulundos upė. Gausu mirabilito telkinių.
Giovani dos Santos
Džiovanis dos Santosas (Giovani Alex dos Santos Ramírez; g. 1989 m. gegužės 11 d.) – brazilų kilmės Meksikos futbolininkas, Meksikos rinktinės ir LA Galaxy klubo saugas.
Džiovanis dos Santosas yra brazilų futbolininko, rungtyniavusio Meksikoje, Zizinjo (Zizinho) sūnus. Džiovanio brolis Džonatanas – taip pat žymus futbolininkas.
Pranas Gailiūnas
Pranas Gailiūnas (1913 m. sausio 5 d. Katiliai, Griškabūdžio valsčius – 1977 m. liepos 24 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas, humanitarinių mokslų daktaras.
Prodobolė
Prodobolė – kaimas pietinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 2 km į pietus nuo Liudvinavo.
Pranas Gailiūnas
Biografija
1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1965 m. filologijos mokslų kandidatas.
Prodobolė
Istorija
Nuo XVIII a. pabaigos Prodobolė yra Suvalkijos Siručių giminės atšakos tėvonija.
Pranas Gailiūnas
Biografija
Mokytojavo Raseiniuose, Eržvilke, Švėkšnoje, 1945–1949 m. Švėkšnos vidurinės mokyklos direktorius. 1949–1958 m. dirbo Švietimo ministerijoje. Nuo 1959 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1969 m. docentas.
Tyrė lietuvių kalbos veiksmažodžio nuosakas, dėstymo metodiką. Su kitais parengė mokomųjų knygų mokykloms.
Kodenio žydų kapinės
thumb|250px|Buvusi kapinių vieta
Kodenio žydų kapinės  – žydų kapinės, egzistavusios Kodenio kaime, ''ul. Spółdzielczej'' gatvėje. Kapinės buvo sunaikintos 1941 metais. Kapinių plotas 0,71 ha, paminklų neišliko. 1976 m. kapinės buvo aptvertos, bet vėliau tvora nugriuvo.
Kitaro
Kitarō (喜多郎, tikras vardas Takahašis Masanoris, 高橋正則, g. 1953 m. vasario 4 d.) – japonų kompozitorius ir multiinstrumentalistas.
Biografija
Takahašis Masanoris gimė 1953 m. vasario 4 d. Tojohašyje, Aičio prefektūroje, Japonijoje šintoistų ūkininkų šeimoje. Jautė didelį potraukį muzikai – pats išmoko skambinti gitara.
Diskografija:
1978 – Ten Kai/Astral Voyage/Astral Voyager/Astral Trip
1978 – In Person Digital
1979 – Full Moon Story/Daichi
1979 – Oasis
1980 – Silk Road (a. k.a. The Soghdian Merchants on VHS)
1980 – Silk Road II
1980 – In Person Digital
1980 – Silk Road Suite
1981 – Silk Road III: Tunhuang
1981 – World of Kitaro
1981 – Ki
1982 – Millennia (garso takelis filmui Queen Millennia)
1983 – Silk Road IV: Tenjiku/India
1984 – Silver Cloud/Cloud
1984 – Live in Asia/Asia Super Tour Live/Asia
1986 – Toward the West
1987 – Light of the Spirit
1988 – Ten Years/Best of Ten Years
1990 – Kojiki
1991 – Live in America
1992 – Dream/Lady of Dreams
1993 – Heaven and Earth
1994 – Mandala
1995 – An Enchanted Evening – Live
1996 – Peace On Earth
1997 – Cirque Ingenieux
1998 – Gaia-Onbashira
1999 – Best of Kitaro vol 2
1999 – Thinking of You
2000 – The Soong Sisters
2001 – Ancient
2002 – An Ancient Journey
2002 – Daylight, Moonlight in Yakushiji – Live
2003 – Best of Silk Road
2003 – Sacred Journey of Ku-Kai
2004 – Shikoku 88 Places
2005 – Sacred Journey of Ku-Kai Volume 2
2006 – Spiritual Garden
Kiti albumai (be išleidimo metų)
Astral Voyage/Ten-Kai
Asian Cafe/Ashu Chakan
All Roads Lead To Rome
Across The Karakum Desert
Across The Pamir
Dansu
Deep Forest
Endless Journey
Freedom Chants
Healing Forest
In Silent
In Search Of Wisdom
Journey To The Heart I
Journey To The Heart II
Journey To The Heart III
Journey To The Heart IV
Kaiso (Kitaro’s World Of Music)
Karuna (Kitaro’s World Of Music)
Mu Land
Mizu Ni Inorte
Music For The Spirit Vol. 1
Music For The Spirit Vol. 2
Music For The Spirit Vol. 3
Music For The Spirit Vol. 4
Nile
Six Musical Portraits
Tamayura
Tento Chi
Tokusen 1
Tokusen 2
Tonko
Tunhuang
Vertigo
Yakushi-Ji
Šuoliai į vandenį 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Šuoliai į vandenį 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 26-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Kinijos Liaudies Respublika laimėjo septynis iš aštuonių galimų aukso medalių.
Kvalifikacija
Brazilija kaip olimpiados organizatorė pelnė aštuonias vietas olimpinėse žaidynėse. Sinchroninių šuolių komandos patekimui į olimpiadą turėjo patekt į trejetuką 2015 m. pasaulio čempionate arba į geriausiųjų ketvertuką 2016 m. pasaulio taurėje. Individualiuose šuoliuose į vandenį kelialapius iškovos 12 geriausiųjų šuolininkų 2015 m. pasaulio čempionate, kontinentinių čempionatų nugalėtojai ir 18 pusfinalį pasiekusių šuolininkų 2016 m. pasaulio taurės varžybose.
Persarmėnija
Istorija
I tūkst. pr. m. e. pradžioje regionas buvo vadinamas Gilzanu, čia buvo keletas nairių valstyblių. Gali būti, kad regione buvo ir šventasis nairių miestas Mucaciras, dievo Chaldžio garbinimo centras.
VIII a. pr. m. e. regionas prijungtas prie Urartų imperijos ir vėliau dėl jo varžėsi Asirija ir Mana, vėliau jį valdė Medijos ir Achemenidų imperijos.
Ilgainiui čia įsitvirtino armėnai, ir regionas tapo viena iš Armėnijos karalystės provincijų. Dėl ypatingos strateginės padėties ji buvo administruojama specialaus vietininko, tituluojamo bdešchu. Armėnai palengva apgyvendino regioną, kuriame buvo žymi asirų populiacija. Čia plito krikščionybė, buvo statomos armėnų bažnyčios. Žymios krikščionių armėnų ir asirų populiacijos regione išliko labai ilgai, čia vis dar ryškus krikščioniškas paveldas.
387 m., po Armėnijos padalinimo, Persarmėnija prijungta prie Sasanidų imperijos. Vėlesniais laikais regionas kolonizuotas kurdų, jis tapo žinomas kaip Bradostas.
Sebastian Giovinco
Sebastianas Džiovinko (g. 1987 m. sausio 26 d.) – buvęs profesionalus Italijos futbolininkas, žaidęs puolėjo pozicijoje. Nuo 2011 iki 2015 m. S. Džiovinko žaidė Italijos vyrų futbolo rinktinėje.
Karjera
Nuo 2006 iki 2015 m. su keliomis pertraukomis atstovavo Juventus FC.
2015 m. persikėlė į Kanadą ir prisijungė prie Toronto FC komandos. Pirmo sezono metu per 33 rungtynes pelnė 22 įvarčius, atliko 16 rezultatyvių perdavimų ir tapo Major League Soccer auksinio batelio savininku, nugalėjo MLS naujoko ir geriausio lygos žaidėjo rinkimuose.
2019 m. pradėjo žaisti Saudo Arabijos Al-Hilal FC klube. Jame per 57 rungtynes pelnė 12 įvarčių.
2022 m. pradžioje laikinai sugrįžo į Italijos futbolą, kai pasirašė pusės metų sutartį su UC Sampdoria klubu.
Savarankiškumas (politinė partija)
Savarankiškumas – Ukrainos politinė partija, įkurta 2012 m. gruodžio 29 d. Savo veikloje vadovaujasi krikščioniškosios demokratijos ir proeuropietiškumo ideologijomis. Partijos lyderis – Andrijus Sadovas.
Istorija
„Savarankiškumas“ kaip politinė partija įregistruota 2012 m. gruodžio 29 d. 2004 m. Andrijus Sadovas sukūrė visuomeninę organizaciją tuo pačiu pavadinimu, kuri buvo labai populiari Vakarų Ukrainoje.
2014 m. vasario 28 d. partijos lyderis pranešė, kad „Savarankiškumas“ privalo dalyvauti pirmalaikiuose parlamento rinkimuose.
„Savarankiškumas“ dalyvavo 2014 m. rinkimuose į Kijevo miesto tarybą ir iškovojo penkias vietas.
2014 m. pirmalaikiuose parlamento rinkimuose partija iškovojo 33 vietas iš 450.
Adelė Majauskienė
Adelė Majauskienė-Echodienė (g. 1959 m. spalio 28 d. Balčiuose, Raseinių raj.) – Lietuvos ir Kauno miesto politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1982–1987 m. Felikso Dzeržinskio staklių gamybinio susivienijimo biuro viršininkė. 1988–1990 m. Kauno miesto LDT Vykdomojo komiteto Kompleksinio ekonominio ir socialinio vystymo valdybos teritorinės ūkiskaitos skyriaus viršininkė.
1990–1993 m. Kauno miesto savivaldybės valdybos vyriausioji specialistė. 1994–1999 m. Kauno miesto valstybinės mokesčių inspekcijos specialistė, 1999–2006 m. Kauno apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Kauno skyriaus vedėja.
2003–2006 m. vasario mėn. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė, Biudžeto ir finansų komiteto pirmininkė. 2006 m. vasario 21 d. – 2007 m. balandžio 12 d. Kauno miesto mero pavaduotoja. 2007–2008 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos Garliavos seniūnė. 2008 m. Kauno apskrities viršininko pavaduotoja. 2011 m. Kauno miesto mero patarėja.
2011 m. ir 2011-2014 m. AB Lietuvos paštas Pašto tinklo tarnybos valdymo vadybininkė.
Nuo 2014 m. Valstybinės energetikos reguliavimo tarybos Kauno teritorinio skyriaus vyriausioji specialistė.
1999–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos (LLS) Kauno miesto koordinacinės tarybos narė, LLS Kauno miesto skyriaus iždininkė. 2003–2006 m. Liberalų ir centro sąjungos Tarybos narė, Kauno miesto Centro poskyrio pirmininkė. 2005 m. Kauno politikių klubo „Milda“ prezidentė, 2006 m. pavaduotoja.
Graikijos vėliava
thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|23px Proporcjos: 2:3]] thumb|150px|Graikijos karinio jūrų lavyno vėliava. Graikijos vėliava (graik. Σημαία της Ελλάδος, pop. Γαλανόλευκη arba Κυανόλευκη – „mėlyna - balta“) – stačiakampis suskirstytas į 9-nias vienodo aukščio horizontalias mėlynos ir baltos spalvos juostas. Mėlyname vėliavos kantone – baltas kryžius.
Istorija
1821 m. vykstant revoliucijai, buvo išrinktos Graikijos vėliavos spalvos – mėlyna ir balta, kaip priešprieša Osmanų imperijos Graikijoje naudojamai raudonos - mėlynos - raudonos spalvų vėliavai. 1822 m. įteisinta vėliava buvo mėlyname fone baltas kryžius.
Dabartinė vėliava, kaip jūrų vėliava, pirmą kartą įteisinta 1822 m. Iki 1978 m. buvo naudojama ir reprezentuoti šalį užsienyje. Nuo 1978 m. galutinai įtvirtintas nacionalinės vėliavos statusas.
Simbolika
Simbolika nėra žinoma. Yra kelios nuomonės apie spalvas ir juostas. Pagal vieną iš jų, penkios mėlynos juostos reiškia 5 vandenynus, baltos - debesis arba bangas. Pagal kitą, 9 juostos reiškia 9 mūzas. Tik kryžius turi pakankamai aiškią reikšmę kaip krikščioniškosios religijos simbolis.
Konstrukcija
250px
Spalvos
Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 294; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 63, 135.
MS Romantika
Romantika – kruizinis keltas, 2002 m. pastatytas STX Finland laivų statykloje, esančioje Raumoje, Suomijoje. Pirmą kartą tokį laivą užsakė ir jį maršrutu Talinas-Stokholmas naudojo estų kompanija Tallink.
Istorija
Laivo statyba užsakyta 2000 m. rugpjūčio 30 d. Kilis, kurio gamyklinis numeris – 433, pastatytas 2001 m. gegužės 23 d., o į vandenį laivas nuleistas 2001 m. gruodžio 14 d. 2002 m. gegužės 10 d. laivas perduotas kompanijai Tallink. Tuo metu Romantika, dėl savo dydžio, buvo estų laivyno flagmanas. Praėjus dvejiems metams, 2004 m., laivynas pasipildė laivu-dvyniu Victoria I. Iki 2006 m. Romantika kursavo tarp Talino ir Helsinkio. Pastačius keltą Galaxy, keltas Romantika perkeltas į maršrutą Talinas-Stokhomas, kuriame plaukiojo 3 metus, iki perkėlimo į maršrutą Ryga-Stokholmas, kuriame prieš tai plaukiojo keltas Regina Baltica. 2009–2014 m. keltas priklausė Rygos uostui ir plaukiojo su Latvijos vėliava.
Nuo 2014 m. rugpjūčio 7 d. keltas „Romantika“ plaukioja maršrutu Talinas-Stokholmas, vietoje kelto „Baltic Queen“, kuris perkeltas į maršrutą Talinas-Helsinkis, kuriuo prieš jį kursavo keltas „Silja Europa“. Pastarasis Talino laivų statykloje paruoštas darbui Australijoje.
Grįžus keltui „Silja Europa“ 2016 metų gruodį keltas „Romantika“ vėl grįžo į maršrutą Stokholmas - Ryga.
Čiūbu regionas
Čiūbu regionas  – Japonijos regionas, esantis centrinėje Honšiū dalyje. Regionui priklauso Aičio, Fukujaus, Gifu, Išikavos, Nagano, Nijigatos, Šidzuokos, Tojamos ir Jamanašio prefektūros.
Sūdėnų pilkapynas
Sūdėnų pilkapynas – pilkapiai šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Latvijos pasienyje, Sūdėnų kaimo vakariniame pakraštyje, 1,05 km į šiaurės vakarus nuo kelių Laukžemė–Senoji Įpiltis ir Žyneliai–Sūdėnai kryžkelės, Šventosios kairiajame krante.
Pilkapynas
Įrengtas Šventosios slėnio rytiniame pakraštyje stūksančioje 20×30 m dydžio ir 0,5 m aukščio pakilumoje, apaugusioje krūmais ir menkaverčiais medžiais. Čia aptikti 5 pilkapiai, patenkantys į valstybės saugomos kultūros vertybės – Sūdėnų kapinyno (28710) teritoriją, kurios plotas – 900 m².
Į rytus ir pietryčius yra Sūdėnų II kapinynas, o 0,36 km į pietvakarius – Sūdėnų I kapinynas.
Tyrimai
1976 m. išaiškino, o 1982, 1984 ir 1985 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis. 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).
Kuzavinės
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Tarybų Lietuva“.
Sūdėnų pilkapynas
Tyrimai
Ištirti visi 5 pilkapiai. Jie 4,2–9 m skersmens, su 1–3 koncentriniais akmenų vainikais. Pilkapiuose ir jų išorėje aptikti 26 degintiniai kapai. Vienų mirusiųjų sudegę kaulai buvę užkasti duobutėse, o kitų – supilti į nedideles lipdyto molio urnas. Dalis urnų stovėjo ant plokščių akmenų ir buvo uždengtos akmens plokštėmis. Kai kuriuos kapus supo nedideli akmenų vainikėliai. Pilkapio Nr. 1 sampile aptiktas griautinis moters kapas, kuriame aptikta gintaro ir mėlyno stiklo karolių. Šalia pilkapių ištirta ugniavietė, o sampiluose rasta titnago skelčių.
Degintiniai kapai datuojami III–I a. pr. m. e., o griautinis – I a.
Kamantai (Darkiemio apskritis)
Kamantai arba Klimovka (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas.