cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bruno Senna
Bruno Senna Lalli (g. 1983 m. spalio 15 d., San Paulas, Brazilija) – brazilų lenktynininkas, triskart Formulės 1 čempiono Ayrton Senna sūnėnas. 2015 m. brazilas dalyvauja Brazilijos kėbulinių automobilių ir Formulės E čempionatuose.
Formulė 1
Per kitus dvejus metus brazilas lenktyniavo Lotus ir Williams F1 komandose. 2012 m. lapkričio 28 d. Williams ekipa vietoj B. Sennos pasirinko naujoką iš Suomijos Valteri Bottas. Šitaip brazilas baigė karjerą Formulės 1 čempionate.
Geriausias F-1 rezultatas buvo pasiektas 2012 m. Malaizijos Grand Prix, kuriame brazilas finišą pasiekė 6 vietoje.
Ilgų distancijų čempionatas
2013 m. pradžioje B. Senna patvirtino savo planus dalyvauti FIA ilgų distancijų lenktynių pasaulio čempionate ir 24 valandų Le Mano lenktynėse.
2015 m. vasario 9 d. ilgų distancijų čempionato McLaren komanda patvirtino, kad brazilas taps jų komandos nariu.
Formulė E
2014 m. gegužės 26 d. B. Senna buvo patvirtintas kaip naujai sukurto Formulės E čempionato komandos iš Indijos Mahindra Racing nariu.
Per savo karjerą iki 2015 m. brazilas laimėjo trečią vietą 2006 m. Didžiosios Britanijos Formulės 3 čempionate, tapo čempionu tų pačių metų Formulės 3 Australijos GP, o 2008 m. liko antras GP2 serijos čempionate.
Apdovanojimai
B. Senna 2012 m. buvo apdovanotas Lorenzo Bandini trofėjumi. Jis tapo 19-tu lenktynininku, gavusiu šį trofėjų.
Formulės E rezultatai
* Sezonas vyksta.
† Lenktynininkas nefinišavo, tačiau buvo klasifikuotas, nes nuvažiavo daugiau nei 755 distancijų.
Chromosomų dažymas
thumb|Chromosomų dažymas Chromosomų dažymas – technika, leidžianti identifikuoti atskiras chromosomas ar jų sekas, vertinti jų struktūrą (ruožuotumą) ir funkciją.
Tradiсinis dažymas
Šiuo būdu gaunamos vienodos, neruožuotos chromosomos. Dabar naudojamas ypač retai, dažniausiai identifikuoti chromosomų įtrūkimus, kurie sunkiai pastebimi ruožuose. Naudojamas aceto – orceino dažas, Geimsa dažai (Romanovskio dažų mišinys: Azuro B ir eozinas)
Giemsa dažymas (G-dažymas)
Tai dažniausiai naudojamas chromosomų dažymas rutininei analizei, kuomet gaunami juodi – pilki ruožai ir yra lyginami su standartine ideograma. Prieš dažymą preparatų stikleliai yra sendinami inkubuojant 16-18 val 37 laipsniuose arba kelias paras kambario temperatūroje. Vėliau stikleliai veikiami tripsinu (pašalina chromosominius baltymus – gaunamas didesnis preparato ryškumas), dažomi Giemsa dažais bei fiksuojami ledine acto rūgštimi ir metanoliu. Giemsos ruožuotumo technikos rezultatai gali būti gana nepastovūs, kas priklauso nuo tripsino ekspozicijos, pH ir kt. veiksnių. Daug AT (mažai genų, daug pasikartojančių sekų) turinčios sritys matomos kaip tamsūs ruožai, o daug CG (daug genų) – yra šviesios.
Q-dažymas (Kvinakrino)
Naudojamas kvinakrinas, kuris jungiasi prie DNR. Gaunams panašus ruožuotumas kaip ir G-dažymu, tačiau analizuoti reikia su UV-fluorescentiniu mikroskopu. Q-dažymu galima atpažinti polimorfines 1, 9, 16 ir Y chromosomų heterochromatiną turinčias sritis; akrocentrinių chromosomų satelitinius regionus. Dažymas greitas, patikimas, nereikia sendinti ar veikti kitais preparatais.
C-dažymas (konstitucinio heterochromatino)
Konstitucinį heterochormatiną sudaro pasikartojančios DNR sekos, satelitinė DNR; dažosi tamsiai (C-segmentai) ir yra neaktyvus. Naudojamas prisotintas bario hidroksido tirpalas (denatūruoja euchromatiną). Jis taikomas tiriant chromosomų persitvarkymus netoli centromerų ir analizuojant polimorfizmus.
R-dažymas (reversinis)
Gaunamas „inversinis“ G-dažymo vaizdas. Inkubuojama karštame druskos rūgšties tirpale ir dažoma Giemsa dažais arba oranžiniu akridinu.
NOR dažymas (angl. „nucleolar organizing region“)
Padeda identifikuoti akrocentrinių chromosomų (13,14,15,21 ir 22) trumpuosiuose pečiuose esančius satelitus, kur yra daug RNR genų. Jų dydis gali būti įvairus (vertinamas kaip polimorfizmas). Naudojamas sidabro nitratas (selektyviai jungiasi prie baltymo esančio šalia NOR).
DA-DAPI
DAPI (4,6-diamino-2-fenilindolas) ir DA (distamicinas) – atpažįsta A+T jungtis. Padeda vertinti 1,9,16, 15 i Y chrmosomų tam tikrus regionus. Taip pat naudojamas atliekant FISH maskuojant mikrosatelitines kartotines sekas.
Hainano sąsiauris
thumb|210px|Hainano sąsiauris iš palydovo
Hainano sąsiauris arba Čiongdžu sąsiauris  – sąsiauris, skiriantis Azijos žemyną (Leidžou pusiasalį) ir Hainano salą (Kinija). Jungia Rytų Kinijos jūrą (šiaurėje) su šiaurine Tonkino įlankos dalimi (pietuose). Ilgis 93 km, mažiausias plotis 18,5 km, gylis farvateryje 36 m.
Anglo American
Anglo American plc – tarptautinė kalnakasybos bendrovė įsikūrusi Londone. Tai vienas iš didžiausių deimantų, vario, nikelio, geležies rūdos ir akmens anglies gavybos bendrovė. AngloAmerican bendrovė yra didžiausias pasaulyje platinos tiekėja - kasmet išgauna 40% platinos pasauliniu mastu. Ji savo veiklą vykdo Afrikoje, Azijoje, Australazija, Europoje, Šiaurės Amerikoje ir Pietų Amerikoje.
Islandijos futbolo varžybos 1992 m.
Islandijos futbolo varžybos 1992 m.
FiDi
thumb|FiDi logotipas thumb|230px|FiDi 40 (2008 m.) eisena Vilniaus centre. thumb|230px|FiDi 39 (2007 m.) eisena Vilniaus centre. thumb|230px|FiDi simbolis Dinas Zauras.
Fiziko diena arba FiDi – Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto šventė, rengiama kiekvieną pavasarį (dažniausiai – pirmą balandžio šeštadienį). Pagrindiniai rengėjai - fizikos studentai, tačiau prie organizavimo prisideda ir politikos, filologijos, informatikos ir kiti studentai.
Varsėdžių šv. Roko bažnyčia
'''Varsėdžių šv. Roko bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Varsėdžių kaime, 12 km į rytus nuo Šilalės. Liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų. Architektūros paminklas. thumb|left|220px|Bažnyčios vidus
Gastrė
Gastrė  – gyvenvietė Argentinoje, Čubuto provincijos šiaurėje, Patagonijos tyruose, Gastrės Pampoje. Departamento centras. Praeina krašto kelias El Maitenas–Puerto Madrinas. Verčiamasi daugiausia avininkyste. Mina Anchelos vietovėje kasamas auksas, sidabras, galenitas.
FiDi
Veteranai
Labiausiai nusipelnę FiDi rengėjai, trejus metus atidavę savo jėgas FiDi ir pabaigę Fizikos fakultetą, tampa veteranais. Lapkričio gale jiems rengiama kasmetinė Veteranų pirtis. Jos metu tradiciškai šokamas kankanas, vyksta fuxų teatro pasirodymas, groja fuxų grupė, pristatoma naujai pagaminta karvė. FiDi metu Fizlende melioratorių vagonėlyje įrengiama veteranų rezidencija – kavinė „Olečka“, iš kurios veteranai pagarbiai stebi Fizlendą bei dalinasi įspūdžiais iš savo organizuotų Fiziko Dienų. FiDi veteranais yra tapę daugybė Lietuvoje žinomų žmonių, verslininkų, politikų, universitetų dėstytojų.
Varsėdžių šv. Roko bažnyčia
Istorija
Varsėdžiai 1421–1842 m. priklausė Žemaičių vyskupo Kaltinėnų dvarui. Apie 1570 m. Varsėdžiuose įsteigta Kaltinėnų altarija.
FiDi
Šventės dalys
Įžanginiai renginiai: Nuo 1988 m. savaitę prieš FiDi, trečiadieniais rengiamas simpoziumas, kurio metu fizikai skaito kvazimokslinius komiškus pranešimus fizikos tema ir ne tik. Tradiciškai vakaras baigiamas naujo FiDi filmo peržiūra. Renginio sumanytojas – Juozas Vilius Lunevičius. Konferencija vyksta FiDi išvakarėse. Jos metu pakviesti dėstytojai atsakinėja į studentų užduodamus klausimus – ir susijusius su fizika, ir tokius, kurių paskaitų metu studentai užduoti nedrįsta.
Gastrė
Vietovardis kildinamas nuo mapučių žodžio kashtrük („žaibas“). XX a. pab. Argentinos nacionalinė atominės energijos komisija rengė planus Gastrės apylinkėse įrengti giluminius atominių atliekų sąvartynus.
FiDi
Šventės dalys
Pagrindinės dalys: Saulėtekyje, prie Fizikos fakulteto, kuris šventės metu tampa Fizlendu, išdygsta fizikinių atrakcionų parkas, vyksta gyvos muzikos koncertas. Fizikai ir jiems prijaučiantys žmonės kiekvienais metais lankytojus stebina vis naujais atrakcionais, kuriuos, negailėdami nei laiko, nei jėgų, gamina patys. Popiet su šventės simboliu, dirbtiniu dinozauru Dinu Zauru, prasideda eitynės iš Fizikos fakulteto iki Filologijos fakulteto. Šventės dalyviai sulipa į įvairias transporto priemones ir skanduodami, mojuodami vėliavomis keliauja pas filologes. Eitynių tikslas – atsiprašyti studenčių filologių už kadaise Dino Zauro padarytą skriaudą. Filologės pasitinka fizikus pasirodymu, po kurio seka abiejų fakultetų dekanų „žodžių mūšis“ ir sveikinimai. Dinas Zauras kartu su eisena atsirado 10-osios FiDi metu. Būtent tais metais Fizikos fakultetas persikraustė iš Naugarduko gatvės į Saulėtekio alėją, tad filologijos ir fizikos fakultetus ėmė skirti nemažas atstumas. Tradiciškai FiDi baigiama Vakarine dalimi – koncertu, vykstančiu nuo pat pirmosios FiDi. Ilgą laiką vakarinė dalis vyko didžiosiose universiteto auditorijose, tad į ją būdavo sunku patekti – bilietų nebuvo, o žmonės įleidžiama tik su pakvietimais, visi norintieji netilpdavo. Pakvietimus gaudavo rengėjai, kviestiniai svečiai, daugiausiai prie šventės rengino prisidėję fizikos fakulteto studentai. Tuo metu Lietuvoje vykdavo mažai tokio tipo renginių, o fizikai visuomet susirinkdavo geriausią techniką, tad jaunimas visais būdais stengdavosi gauti pakvietimus, o gavę stovėdavo ilgose eilėse, kad tik patektų į renginį. Būtent FiDi vakarinės dalies koncertai paskatino diskotekų atsiradimą Lietuvoje. Jau daugiau kaip 20 metų renginys vyksta netradicinėse vietose – senose apleistose gamyklose, kartą vyko Vingio parko estrados patalpose, dabar jau nugriautoje Lietuvos Kino Studijoje, tai buvo paskutinis renginys sporto rūmuose, apleistoje Spaudos rūmų spaustuvėje. FiDi vakarinėse dalyse yra groję tokie atlikėjai, kaip Skamp, Poliarizuoti Stiklai, Biplan, G&G Sindikatas, Sel, BIX. Paskutiniu metu Fiziko Dienos šventę kviečiamos Lietuvoje nekoncertavusios užsienio grupes, kurios greitai susilaukia klausytojų dėmesio.
Varsėdžių šv. Roko bažnyčia
Istorija
1720 m. pastatyta bažnyčia, 1817 m. atnaujinta, buvo Kaltinėnų parapijos filija. Kurį laiką nuolatinio kunigo neturėjo. Vyskupas Mečislovas Paliulionis paskyrė pirmą nuolatinį filialistą kunigą Povilą Žabą (palaidotas šventoriuje, žmonės jį laikė šventuoju ir meldėsi prie jo kapo). Kauno gubernatorius 1908 m. leido šventoriuje vietoj senos medinės pastatyti mūrinę Varsėdžių koplyčią.
FiDi
Pasiekimai
Kiekvienais metais FiDi dieninės dalies metu studentai pristato savo pačių sugalvotus ir sukonstruotus atrakcionus. Kai kurie jų (pvz: Kiaušinių mėtymas į keptuvėmis užsidengusį studentą; Išmaudyk fuksą; Bulviašaudis) yra tapę tradicijomis. Yra tokių atrakcionų, kurie yra tapę daugelio fizikų pasididžiavimu ir kurie būtų sunkiai pakartojami.
Varsėdžių šv. Roko bažnyčia
Istorija
1936 m. gruodžio 17 d. įkurta parapija. Varsėdžiai garsėjo šv. Roko ir Švč. Mergelės Marijos (Žolinės) atlaidais.
FiDi
Pasiekimai
34-osios FiDi metu buvo surengtas kiaušinių mūšis. Mūšiui buvo panaudoti 6000 kiaušinių, gauti iš Kaune sukurtos rekordinės Velykų margučių piramidės;
Varsėdžių šv. Roko bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų, stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame stovi mūrinė koplyčia bei medinė varpinė. Nedidelė varpinė kvadratinio plano, į viršų siaurėjanti. Joje kabo 1,3 m skersmens plieninis varpas, kurį 1929 m. padovanojo Amerikoje prasigyvenęs kraštietis Petras Lingys.
FiDi
Pasiekimai
FiDi metu ne kartą užfiksuotas Lietuvos rekordas. Per 2005 m. balandžio 2 d. FiDi 37 buvo suformuotos didžiausios raidės iš žmonių: paminėti Alberto Einšteino reliatyvumo teorijos 100-mečiui padaryta formulė E=mc². Jos ilgis siekė 15 metrų, dalyvavo apie 560 žmonių.
Varsėdžių šv. Roko bažnyčia
Architektūra
Bažnyčios vienanarė vidaus erdvė baigiasi trisiene presbiterija, joje yra įkomponuoti trys mediniai barokiniai altoriai, kurie, kaip manoma, buvo įrengti XVIII a.
FiDi
Pasiekimai
2008 m. balandžio 5 d. vykusios FiDi 40 metu buvo sukonstruoti didžiausi pasaulyje mediniai šachmatai. Aukščiausia figūra, karalius, sudaryta iš 400 detalių, sveria 250 kg ir yra 4,95 m aukščio. Gaminant Stontono standartą atitinkančias figūras, sunaudota 7 tonos faneros ir beveik 3,9 MWh elektros energijos. Visas 32 figūras sudaro 4000 detalių. Šachmatų partija užtruko dvigubai ilgiau nei tikėtasi, tačiau abejingų nepaliko. Su studentu žaidęs dėstytojas galiausiai pasidavė, būdamas įsitikinęs, kad vis tiek praloš. Fizikai drąsiai gali didžiuotis, kad šis projektas buvo įtrauktas į Lietuvos rekordų knygą.
42-oje FiDi fizikai nusprendė patikrinti, kaip veikia gravitacija. Tam jie pasiėmė seną Ford Fiestą automobilį, pakėlė kranu į 43 metrų aukštį ir paleido tiesiai į akmenį.
43-oje FiDi fizikai Fizlende, 4 metrų aukštyje, nutiesė 100 m ilgio bėgius, kuriais visus norinčius vežiojo traukinukas, vardu „Lukrecijus”. Bėgių dalys buvo gaminamos daugiau nei mėnesį, o studentai juos surinko aikštėje per paskutinę parą. 44-osios FiDi metu buvo pasitelkta apie 440 m² veidrodžių tam, kad būtų atkartotas šviesolaidžio veikimo principas. Fizikai pastatė didžiausią Lietuvoje šviesolaidžio imitaciją, vaizduojančią šviesos kelionę Ω formos kontūru. Pademonstruota, kad žiūrėdamas bet kokiu kampu mažesniu nei 90°, žmogus, stovėdamas vienoje pusėje, mato išėjimą, esantį kitoje. Šio statinio viduryje buvo įrengtas veidrodžių kambarys, kuriame buvo galima stebėti be galo daug atvaizdų. Visa tai pavadinta „Kambariolaidis Omega DU“.
47-oje FiDi Fizlende buvo pastatyta pilis, kurią sudarė apie 6000 kartoninių dėžių. FiDi dieninės metu lankytojai galėjo įsijausti į viduramžius, persirengti to laikotarpio karžygio apranga, ginklais. Naudodami trebušetus, tais laikais populiarias karo mašinas, lankytojai galėjo įgyvendinti pilies apgultį.
Istorija
PIRMOJI Fiziko diena – 1969 m. Organizacinio komiteto (toliau – O.K.) pirmininkas Vitas Mačiulis „1969 METŲ KOVO 29 DIENA. ĮSIMINK TĄ DATĄ. TAI PIRMA FIZIKO DIENA.“ – šie žodžiai nuskambėjo Žemaičio auditorijoje skelbiant pirmosios Fiziko Dienos pradžią. Ją surengė tuometinis studentų profsąjungos pirmininkas Vitas Mačiulis. Šventės idėja susiformavo natūraliai, kaip jaunimo saviraiškos priemonė. Vėliau, iki nepriklausomybės atgavimo, buvo įgavusi ir protesto prieš tuometinę valdžią formą. Per 48 metus FiDi tapo neatsiejama Vilniaus miesto, Vilniaus Universiteto Fizikos Fakulteto dalimi ir yra didžiausia studentų šventė Lietuvoje.
Grupė „Vienuoliai“ susikūrė 1965 m. Vilniaus m. A. Vienuolio mokykloje. Iš to ir kilo grupės pavadinimas. 1969 m. sėkmingai pasirodę Vilniaus saviveiklinių kolektyvų apžiūroje, „Vienuoliai“ išvyko koncertuoti į Baku ir Krasnodaro universitetus. 1967 m. visi vaikinai, išskyrus Dobilą Pigagą, įstojo į Vilniaus Universiteto fizikos fakultetą ir tapo oficialiu VU studentų fizikų ansambliu bei grojo pirmojoje Fizikų dienos šventėje (FiDi). 1972 m. I – ajame saviveiklinių estradinių vokalinių – instrumentinių ansamblių festivalyje, skirtame Lietuvos Komjaunimo 50 – mečiui, „Vienuoliai“ tapo diplomantais. Tais pačiais metais grupė koncertavo Talino Politechnikos universitete. Šio koncerto metu padarytas vienintelis grupės istorijoje garso įrašas, kuris, deja, iki mūsų dienų neišliko. 1972 m., baigę studijas fizikos fakultete ir užsiėmę moksline veikla, „Vienuoliai“ iširo (šaltinis: "Rokas Radzevičius „Lietuvos roko pionieriai 1965–1984“).
FiDi IV – (1972 m.) šventės pavadinimui pirmąkart buvo panaudotas trumpinys FiDi.
FiDi X – (1978 m.) O.K. pirmininkas Gintautas Tamulaitis, atsirado eisenos dalis, kurioje pasirodė dabartinis šventės simbolis Dinas Zauras.
FiDi XI – (1979 m.) O.K. pirmininkas Artūras Žukauskas suteikė Saulėtekiui Fizlendo pavadinimą.
Tradiciškai susiklostė, kad šventę sudaro dieninė dalis, eisena ir vakarinė dalis. FiDi gali pasigirti ir dviem įžanginiais renginiais. 8-12 FiDi metu susiformavo dėstytojų Press Konferencija. FiDi XX – „“(1988 m.) FiDi programą papildė Viliaus Lunevičiaus sukurtas Jumoristinės Fizikos Simpoziumas, geriau žinomas Juziko pavadinimu, buvo įveiklintas FiDi Bankas, išleidęs Lakovus – Liasvai konvertuojamą valiutą (dailininkas Marius Butkevičius).
FiDi XXV – „“(1993 m.) Įvesta FiDi valiuta – Fidas. Išleistas I-ais lietuviškas Kęstučio Planko eilių „Eilėraščiai nešvankūs beigi prieš valdžią“ leidimas (dailininkas Artūras Bukauskas, leidėjas Vilius J. Lunevičius, maketavo A. Fiesorius, pratarmė – Mezonas ir L. Vunevičius)
FiDi 29 – (1997 m.)
FiDi 30 – „Nacionalinė Fizikų ENTROPIJA“ (1998 m.), O.K.: pirmininkas Sigitas Liaučius, …
FiDi 31 – (1999 m.) O.K. pirmininkas Ramūnas Domarkas
FiDi 32 – (2000 m.) O.K. pirmininkas Vytautas Kašėta
FiDi 33 – (2001 m.) O.K. pirmininkas Vytautas Kašėta
FiDi 34 – (2002 m.) O.K. pirmininkė Elžbieta Žurovska
FiDi 35 – (2003 m.) O.K. pirmininkas Saulius Kalašnikovas
FiDi 36 – (2004 m.) O.K. pirmininkas Justas Gylys
FiDi 37 – (2005 m.) O.K. pirmininkas Justas Gylys
FiDi 38 – (2006 m.) O.K. pirmininkas Justas Gylys
FiDi 39 – (2007 m.) O.K. pirmininkas Antanas Gaidamavičius
FiDi 40 – (2008 m.) O.K. pirmininkas Donatas Meškauskas
FiDi 41 – (2009 m.) O.K. pirmininkė Lina Maigytė
FiDi 42 – (2010 m.) O.K. pirmininkė Lina Mikoliūnaitė
FiDi 43 – (2011 m.) O.K. pirmininkas Arūnas Matelis
FiDi 44 – (2012 m.) O.K. pirmininkas Tomas Kristijonas Uždavinys
FiDi 45 – (2013 m.) O.K. pirmininkė Eva Baltakytė
FiDi 46 – (2014 m.) O.K. pirmininkas Tomas Dambrauskas
FiDi 47 – (2015 m.) O.K. pirmininkas Paulius Varonenka
FiDi 48 – (2016 m.) O.K. pirmininkas Dovydas Banevičius
FiDi 49 – (2017 m.) O.K. pirmininkas Ignas Alminauskas
Stasys Santvaras
Stasys Santvaras (tikroji pavardė Zaleckis, 1902 m. gegužės 27 d. Rūstekoniuose, Seredžiaus valsč. – 1991 m. balandžio 12 d. Bostone, JAV) – poetas, publicistas, dramaturgas, lietuviškų operų libretų autorius, operos solistas.
FiDi
Istorija
FiDi 50 – (2018 m.) O.K. pirmininkas Augustinas Petrulėnas
Stasys Santvaras
Biografija
Mokėsi Seredžiaus pradžios mokykloje, Vilniaus Ryto, Kauno Aušros ir Saulės gimnazijose. 1919 m. savanoriu dalyvavo kovose su bolševikais, buvo sužeistas. 1923 m. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime. 1922–1923 m. mokėsi karių brandos atestato kursuose, tarnavo intendantūroje, dirbo Eltoje.
1922–1923 m. lankė Antano Sutkaus vadovaujamą Tautos teatro vaidybos studiją Kaune, buvo jos ir Vilkolakio teatro administratorius. 1924 m. išleido pirmąją knygelę „Saulėtekio maldos“, kurią su savo autografu padovanojo Maironiui. 1926–1927 m. mokėsi Klaipėdos muzikos konservatorijoje. 1927 m. gavo Švietimo ministerijos stipendiją ir išvyko į Milaną. Studijavo dainavimą, muziką, italų kalbą, dailės istoriją, literatūrą. Tuo pačiu buvo „Lietuvos aido“ korespondentas Italijoje. Studijas baigė 1932 m.
FiDi
Istorija
FiDi 51 – (2019 m.) O.K. pirmininkė Rolanda Blinovaitė
Stasys Santvaras
Biografija
1932–1934 m. Valstybės operos teatro solistas. Scenoje sukūrė Senojo vaidilos, Sinodalo, Jurodivo ir kitus personažus. 1934 m. paskirtas dramaturgu Operos teatre. Nuo 1936 m. priklausė Žemaičių rašytojų sambūriui. 1937 m. kaip savanoris gavo 14 ha žemės Palangos valsčiuje, Vilmiškėje, pasistatė namą. 1938 m. susituokė su Operos soliste Juze Augaityte, bet greitai išsiskyrė.
FiDi
Istorija
FiDi 52 – (2020 m.) O.K. pirmininkas Darius Litvinas
Stasys Santvaras
Biografija
1940–1941 m. dirbo fonetikos ir tarties dėstytoju Kauno konservatorijoje. 1941 m. žiemą sovietų pasieniečiai sudegino Santvaro namą, stovėjusį prie pat Vokietijos užgrobto Klaipėdos krašto sienos. 1941 m. pavasarį kartu su kompozitoriumi Stasiu Šimkumi sovietinių komisarų apkaltintas sabotažu (operoje „Pagirėnai“ stigo raudonų vėliavų). 1941 m. rudenį paskirtas Kauno valstybinio dramos teatro direktoriumi, nuo 1943 m. spalio 9 d. Kauno Jaunimo teatro direktorius.
FiDi
Istorija
FiDi 53 – (2021 m.) O.K. pirmininkas Vytautas Gradauskas
FiDi 54 – (2022 m.) O.K. pirmininkas Mindaugas Sabutis
Stasys Santvaras
Biografija
1949 m. emigravo į JAV. Gavo darbą Harvardo universiteto studentų valgykloje. Nuo 1954 m. dirbo ligoninės sandėlyje, o žmona, buvusi Eltos darbuotoja, draudimo kompanijoje. Kartu su Antanu Gustaičiu pietiniame Bostone įsigijo namą. 1953–1954 m. Lietuvių enciklopedijos redakcijos sekretorius. 1991 m. palaidotas Bostono Naujosios Kalvarijos kapinėse. 2004 m. rugsėjo 28 d. urna su palaikais perlaidota Petrašiūnų kapinėse.
FiDi
Istorija
FiDi 55 – (2023 m.) O.K. pirmininkė Vitalija Smirnovaitė
Danutė Mušinskaitė
Biografija
1934 m. baigusi Tauragės aukštesniąją komercijos mokyklą, įstojo į kazimieriečių vienuolyną Pažaislyje, o kartu ir į Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą studijuoti lituanistikos. 1938 m. davė įžadus ir tapo vienuole seserimi Sofija. 1940 m. baigusi studijas įgijo lietuvių kalbos ir literatūros dėstytojos specialybę.
Stasys Santvaras
Kūryba
Pirmieji S. Santvaro eilėraščiai išspausdinti 1921 m. rudenį dienraščio „Lietuva“ kultūriniame priede „Sekmoji diena“, kurį redagavo Faustas Kirša. Išleido eilėraščių rinkinius „Saulėtekio maldos“ (1924 m.), „Pakalnių debesys“ (1936 m.), „Giesmės apie saulę ir sielą“ (1939 m.), „Laivai palaužtom burėm“ (1945 m.), „Atidari langai“ (1959 m.), „Aukos taurė“ (1962 m.), „Dainos ir sapnai“ (1977 m.), „Rubajatai“ (1978 m.), „Buvimo pėdsakai“ (1983 m.), „Saulėlydžio sonetai“ (1990 m.); dramą „Saulytė“ (1923 m.), trilogiją „Minių mylimoji“ (1926 m.), buitines pjeses „Žvejai“ (1926 m., perrašyta 1941 m., past. 1942 m.), „Kaimynai“ (1944 m., past. 1943 m.).
Parašė komediją „Moterų santarvė“ (1943 m.), muzikinę dramą „Atlantida“ (1937–1938, 1983 m.). Pagal originalius S. Santvaro libretus sukurtos Stasio Šimkaus operos „Pagirėnai“, „Kaimas prie dvaro“, Juliaus Gaidelio „Dana“, Vytauto Marijošiaus „Priesaika“, Jurgio Karnavičiaus „Eglė žalčių karalienė“, Juozo Pakalnio baletas „Sužadėtinė“.
Danutė Mušinskaitė
Biografija
1940–1941 m. mokytojavo Viekšniuose, 1941–1945 m. Kupiškyje, 1945–1947 m. Ramygaloje, 1947–1950 m. Žagarėje. 1950 m. atleista be teisės dirbti šį darbą.
Stasys Santvaras
Kūryba
Iš originalo kalbų į lietuvių kalbą išvertė Volfgango Amadėjaus Mocarto „Don Žuano“ ir „Figaro vedybų“, Bedržicho Smetanos „Parduotosios nuotakos“, Aleksandro Borodino „Kunigaikščio Igorio“, Džiuzepės Verdžio „Otelo“, „Traviatos“, „Rigoleto“, „Trubadūro“, Jules Massenet „Manon Lesko“, Džiakomo Pučinio, Šarlio Guno ir kitų kompozitorių operų libretus (iš viso apie 20). Solistų prašymu yra išvertęs arijų, romansų, dainų, kūrė tekstus dainoms. Vertė Aspazijos, Janio Rainio, Oskaro Milašiaus kūrybą.
Atminimo įamžinimas
Lietuvoje ir išeivijoje išleista 16 Stasio Santvaro knygų. Didelė rašytojo asmeninės bibliotekos dalis saugoma Maironio lietuvių literatūros muziejuje bei Kauno apskrities viešojoje bibliotekoje.
Danutė Mušinskaitė
Biografija
1951 m. įsidarbinusi registratore Pagryžuvio tuberkuliozės sanatorijoje rašomąja mašinėle spaudino ir platino Bernardo Brazdžionio knygą „Per pasaulį keliauja žmogus“. Taip pat platino ir savo sukurtų eilėraščių rinkinius „Benamiai“, „Apie dainą ir sielą“, „Kryžiaus kelias“, „Ugnies krikštas“ ir kt. Eilėse vienuolė ir pedagogė ragino nepasiduoti prievartai.
Stasys Santvaras
Atminimo įamžinimas
1992 m. Kauno apskrities viešoji biblioteka ir Jurbarko raj. savivaldybė įkūrė S. Santvaro broliją. Tėviškėje pastatytas stogastulpis (tautodail. Vaclovas Dubikaltis).
2002 m. Klausučių pagrindinei mokyklai suteiktas Stasio Santvaro vardas. 2002 m. Juozas Kundrotas išleido monografiją „Atsigręžęs į šviesą: Stasio Santvaro gyvenimo ir kūrybos atšvaitai“.
Danutė Mušinskaitė
Biografija
1960 m. liepos 11 d. saugumo operatyviniai darbuotojai jos bute padarė kratą ir rado daug mašinraščiu padaugintos literatūros, religinio turinio knygų. Liepos 22 d. suimta, apkaltinta tuo, kad daugino ir tarp ligonių bei pažįstamų platino antisovietinę literatūrą. Spalio 12 d. LSSR Aukščiausiojo teismo posėdyje nuteista 4 metams nelaisvės, bylos daiktiniai įrodymai – knygos – sudegintos. Iki 1964 m. kalėjo Novelsko ir Mordovijos lageriuose. Grįžusi iš lagerio dirbo Tauragės keramikos gamykloje drenažo vamzdelių krovėja, slaugė ligonius, buvo nuolat kontroliuojama KGB. 1977 m. tapo pensininke. Apsigyveno pas kongregacijos seseris Kaune.
Bičiulystė (laikraštis)
„Bičiulystė“ – savaitraštis, ėjęs nuo 1990 m. spalio 22 d. Vilniuje iki 2022 m.
Istorija
Įsteigė Lietuvos vaikų fondas, Lietuvos invalidų draugija ir Raudonasis kryžius. Tiražas 1990 m. – 15 000 egz., 1997 m. – 8000 egz.
„Bičiulystė“ pasirodė 1990 m. spalio mėnesį, praėjus keliems mėnesiams po Lietuvos Respublikos atkūrimo.
Atspindi Lietuvos neįgalių žmonių gyvenimą, pristato jiems aktualius teisės aktus, spausdina neįgaliųjų kūrybos apžvalgas, informuoja apie likimo draugų gyvenimą užsienyje.
Kaip rašoma savaitraščio „Bičiulystė“ svetainėje, pavadinimą paskatino pasirinkti Lietuvos genialaus kompozitoriaus ir dailininko Mikalojaus Konstantino Čiurlionio kūryba. Jo vieno žinomo paveikslo motyvas įkomponuotas į „Bičiulystės“ pavadinimą ir visą laiką lydi žmonių gerumą skatinantį laikraštį.
Nuo 1992 m. „Bičiulystės“ redakcijos steigėjos teisės perėmė Lietuvos invalidų draugija. Tai viena didžiausių nevyriausybinių organizacijų Lietuvoje, 2006 metais vienijusi daugiau kaip 36000 fiziškai neįgalių žmonių ir artimųjų. LID svetainė
Pirmasis „Bičiulystės“ redaktorius – žurnalistas Robertas Grikevičius, vadovavęs savaitraščiui nuo jo įsteigimo iki 2001 m. lapkričio mėn. (tada mirė).
Gegužės 11
Gegužės 11 yra 131-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 132-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 234 dienos.
Vardadieniai
Mamertas – Miglė – Pilypas – Skirgaudas – Vaitnoras – Vaitnorė-Dileta
Stade Lavallois Mayenne FC
Lavalio „Stade“ – Prancūzijos futbolo klubas iš Lavalio.
Istorija
thumbr|left|200px|Joseph Gemain (klubo įkūrėjas) ir jo sūnus Guy, 1929 m. Klubo ištakos siekia 1902 m. liepos 17 d. Nuo 1976–1977 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
1981–1982 ir 1982–1983 m. sezonuose užėmė penktą vietą (geriausias klubo pasiekimas).
1982 ir 1984 m. iškovojo Prancūzijos futbolo lygos taurę.
Ekipa 2010–2011 m. sezone žaidė Prancūzijos Ligue 2. Užėmė penkioliktą vietą.
2020–2021 m. užėmė keturioliktą vietą Championnat National arba kitaip Division 3.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Championnat National ir tapo šio diviziono nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į aukštesnį lygmenį (Ligue 2).
Nuo 2022–2023 m. rungtyniavo Ligue 2.
Esko Aho
Esko Tapani Aho (g. 1954 m. gegužės 20 d. Vetelyje) – suomių politikas, buvęs Suomijos ministras pirmininkas (1991–1995 m.), Suomijos centro partijos pirmininkas (1990–2002 m.).
Biografija
1980 m. baigė Helsinkio universitetą, politikos mokslų daktaras.
1983 m. išrinktas Eduskuntos (Suomijos parlamento) deputatu, 1990 m. – Suomijos centro partijos pirmininku.
Po rinkimų 1991 m. kovo-balandžio mėn. buvo Eduskuntos pirmininkas, o 1991 m. balandžio 26 d. paskirtas Suomijos ministru pirmininku, juo buvo iki 1995 m. balandžio mėn. Jam būnant premjerui Suomija įstojo į Europos Sąjungą.
2004 m. tapo Suomijos inovacijų fondo SITRA prezidentu. Nuo 2008 m. dirbo Nokia kompanijoje, 2009–2012 m. buvo korporatyvinių reikalų viceprezidentas.
2000–2001 m. dirbo Harvardo universitete, nuo 2012 m. rugsėjo mėn. čia paskirtas vyr. moksliniu bendradarbiu. Nuo 2010 m. yra Skolkovo inovacijų centro (Rusija) Tarybos narys.
Mohammed Bin Hammam
miniatiūra|Mohammed Bin Hammam Mohammed Bin Hammam (arabiškai: محمد بن همّام; g. 1949 m. gegužės 8 d. Dohoje, Kataras) – nuo 2002 m. rugpjūčio eina Azijos futbolo konfederacijos prezidento pareigas. Nuo 1996 m. yra FIFA narys.
Pritarė Australijos priėmimui į AFC ir AFC Čempionų lygos įkūrimui. Taip pat pritarė Vision Asia programos strateginiam vystymui.
Collonge-Bellerive
Collonge-Bellerive yra Ženevos kantono administracinis vienetas (taip vad. „politinė savivaldybė“) (Šveicarija).
Seniūnija (savivaldybė) apima kaimus kaip Collonge, Vésenaz ir Saint-Maurice, taip pat Weiler Cherre, Bellerive, La Repentance ir La Capite.
Collonge-Bellerive yra prie Ženevos ežero kranto; mena vėlyvuosius bronzos laikus (apie 1000 m. pr. m. e. – 900 m. pr. m. e.).
Gyventojai
Žymiausias ir trumpiausią laiką gyvenęs asmuo yra karalius Fahd (Saudo Arabija). Čia jam be rezidencijos buvo įrengtos vilos, tuneliai, bunkeriai milžiniškoje parko teritorijoje. Vienintelį kartą karalius Jumbo buvo viešai pasirodęs kartu su 5 000 palydovų, vykdamas akių operacijos.
Collonge-Bellerive taip pat gyvena vienas turtingiausių Lietuvos verslininkų filantropas Saulius Karosas („Moneyhouse“ duomenimis, 2002 m.).
Liepos krizė
thumb|Ši nuotrauka dažniausiai yra siejama su [[Gavrilo Princip|Gavrilo Principo sulaikymu, nors kai kurie teigia, kad čia vaizduojamas Ferdinandas Beris, visiškai kitas asmuo.]]
thumb|upright|[[Juodoji Ranka|Juodosios Rankos lyderis Dragutinas Dimitrijevičius. Jis taip pat buvo žymus Serbijos Generalinio štabo narys.]]
thumb|upright|[[Austrija|Austrijos imperatorius ir Vengrijos karalius Pranciškus Juozapas I]]
thumb|upright|[[Austrija-Vengrija|Austrijos-Vengrijos užsienio reikalų ministras Leopoldas Berčtoldas]]
thumb|[[Rusijos imperija|Rusijos imperijos užsienio reikalų ministras Sergėjus Sazanovas]]
thumb|upright|[[Serbijos karalystė|Serbijos ministras pirmininkas Nikola Pašičius]]
thumb|upright|Vokietijos imperatorius [[Vilhelmas II]]
Liepos krizė buvo 1914 m. vasaros diplomatinė krizė tarp pagrindinių Europos jėgų, kuri galiausiai paskatino Pirmojo pasaulinio karo pradžią.
Iškart po to, kai Gavrilas Principas, jugoslavų nacionalistas, nužudė Erchercogą Pranciškų Ferdinandą, Austrijos-Vengrijos imperijos sosto įpėdinį, serija diplomatinių veiksmų paskatino Austrijos-Vengrijos ultimatumą Serbijos karalystei ir, galiausiai, karą.
Nužudymas buvo atliktas asmenų, kurie siekė suvienyti visas etnines pietų slavų teritorijas, kurios nebuvo valdomos Serbijos karalystės ar Juodkalnijos karalystės. Austrijos-Vengrijos ultimatumo Serbijai paskelbimas buvo dalis priverstinio plano, kuriuo siekta susilpninti Serbijos karalystės užmojus kontroliuoti šiaurinius Balkanus bei reikšmingas pietų slavų apgyvendintas teritorijas, įskaitant ir serbų bendruomenę Bosnijoje (Austrija-Vengrija aneksavo Bosniją ir Hercegoviną 1908 m.). Toks planas buvo norimas įgyvendinti arba diplomatiškai, arba lokaliu karu (tuo atveju, jei ultimatumas būtų atmestas). Austrijai-Vengrijai priimtinesnis buvo karo variantas, nors, pavyzdžiui, vengriškosios Austrijos-Vengrijos dalies ministras pirmininkas Istvanas Tisza tikėjosi, jog ultimatumas atrodys pagrįstas ir bus priimtas.
Praėjus mėnesiui, nuo tada, kai buvo nušautas Pranciškus Ferdinandas, Austrija-Vengrija paskelbė karą Serbijai, taip pradėdama Pirmąjį pasaulinį karą.
Nužudymas ir tyrimas
Austrija-Vengrija aneksavo Bosniją ir Hercegoviną 1908 m. Sarajevas buvo šios provincijos sostinė. Oskaras Potiorekas buvo karininkas ir šios provincijos gubernatorius. Po Potioreko pasiūlymo 1913 m. vasarą Echercogui Pranciškui Ferdinandui, Austrijos-Vengrijos sosto įpėdiniui, atvykti stebėti karinių pratybų Bosnijoje, kurios buvo turėjo vykti 1914 m. birželio pabaigoje, imperatorius Pranciškus Juozapas I liepė Erchercogui ten nuvykti. Po pratybų, 1914 m. birželio 28 d., Pranciškui Ferdinandui ir jo žmonai Sofi buvo aprodomas Sarajevas. Šeši ginkluoti vyrai, penki serbai ir vienas Bosnijos musulmonas, vadovaujami Danilo Iličiaus, gulėjo Sarajevo Appel krantinėje, nes žinojo, kad Pranciškaus Ferdinando kolona turėtų važiuoti šiuo maršrutu.
10 val. 10 min. Nedeljko Čabrinovičius metė bombą į Pranciškaus Ferdinando automobilių koloną, kai ji važiavo Čumuria tiltu. Dvidešimt žmonių buvo sužeisti, bet Pranciškus Ferdinandas nenukentėjo. Įvykio kaltininkas Serbijos majoro Voja Tankosičiaus buvo apmokytas praryti kalio cianido kapsulę tam, kad nebūtų sučiuptas gyvas. Čabrinovičius prarijo cianido kapsulę, bet ji pastarąjį tiesiog lengvai susargdino. Sarajevo policija suėmė Čabrinovičių ir nuvežė jį į policijos pirmosios pagalbos postą. Tyrėjas Leonardas Pfeferis tuo metu buvo policijos nuovadoje ir jam iškart buvo paskirta tirti šį nusikaltimą. Tyrimui net neįsibėgėjus, buvo pranešta, jog Gavrilas Principas pašovė Pranciškų Ferdinandą ir jo žmoną Sofi, o jie abu mirė pakeliui į ligoninę. Principas prarijo savo cianidą, bet poveikis buvo toks pat kaip ir Čabrinovičiui. Policija suėmė Principą ir jis taip pat buvo nuvežtas į pirmosios pagalbos postą. Per 45 minutes nuo nusikaltimo įvykdymo Principas jau pradėjo pasakoti savo istoriją Pfeferiui.
Kitą dieną, 1914 m. birželio 19-ąją, remdamasis dviejų nusikaltėlių parodymais, Potiorekas, Bosnijos ir Hercegovinos gubernatorius, turėjo galimybę nusiųsti telegramą į Vieną, kad Principas ir Čabrinovičius kartu su Milanu Ciganovičiumi ir kitais, gavę bombų, revolverių ir pinigų, Belgrade surengė sąmokslą nužudyti Pranciškų Ferdinandą. Policija greitai sučiupo didžiąją dalį sąmokslininkų. Dvidešimt penki žmonės stojo prieš teismą, bet devyni iš jų buvo išteisinti.
Prašymai tirti nusikaltimą
Birželio 30 d. Austrijos-Vengrijos ir Vokietijos diplomatai savo kolegų Serbijoje ir Rusijoje pradėjo prašyti prileisti prie tyrimo. Vokietijos sekretorius Artūras Cimermanas nusiuntė tokį prašymą Vokietijos ambasadoriui. Austrijos ambasadorius Serbijoje panašų prašymą nusiuntė nusiuntė Serbijos užsienio reikalų generaliniam sekretoriui Slavko Gruičiui. Vokietijos ir Austrijos-Vengrijos prašymai buvo atmesti. Liepos 5 d., remdamasis parodymais iš žudikų tardymų, gubernatorius Potiorekas nusiuntė telegramą į Vieną, informuodamas, kad serbų majoras Voja Tankovičius buvo apmokęs žudikus. Kitą dieną Austrijos ambasadorius Černinas nuvyko pas Rusijos užsienio reikalų ministrą Sazanovą su prašymu, kad sąmokslo prieš Pranciškų Ferdinandą bendrininkai būtų tiriami Serbijoje, bet šis prašymas taip pat buvo atmestas.
Paskutinis žudikas
Tyrime buvo likusi dar viena spraga. Vienas iš ginkluotų Pranciškaus Ferdinando nužudymo sąmokslininkų buvo Muhametas Mehmedbašičius. Iškart po nusikaltimo jam pavyko pabėgti į Juodkalniją, bet ten pastarąjį sulaikė policija. Juodkalnijos politiniame prieglobstyje Mehmedbašičius prisipažino dėl nusikaltimo ir prasitarė apie serbų teroristų susitikimą Tulūzoje, Prancūzijoje, kurio metu buvo planuojamas nusikaltimas. Austrija-Vengrija, sužinojusi apie Mehmedbašičiaus sulaikymą (bet ne prisipažinimą), paprašė Juodkalnijos gerbti jų tarpusavio ekstradicijos sutartį ir perduoti jiems žudiką. Po Mehmedbašičiaus prisipažinimo Prancūzijos ambasadoriui, Mehmedbašičius pabėgo į Serbiją, ko gero, padedamas Juodkalnijos teisinių institucijų.
Hojos misija
Nuo birželio 29 d. iki liepos 1 d. Austrijos-Vengrijos užsienio reikalų ministras Leopoldas Berčtoldas ir Generalinio štabo viršininkas Pranciškus Konradas fon Hotzendorfas diskutavo, koks atsakas į įvykius Sarajeve būtų tinkamiausias. Konradas iš pradžių siūlė kariuomenės mobilizaciją prieš Serbiją. Berčtoldas su tokiu pasiūlymu nesutiko, argumentuodamas tuo, kad pirmiausia turi būti pristatyta oficiali nuomonė. Birželio 30 d. Berčtoldas siūlė reikalauti Serbijos išardyti visas anti-austriškas draugijas ir atleisti tam tikrus valstybės pareigūnus dėl netinkamų jų veiksmų. Konradas vis tiek pasiliko ties nuomone, jog geriau būtų naudoti jėgą. Liepos 1 d. Berčtoldas pranešė Konradui, jog imperatorius Pranciškus Juozapas laukia nusikaltimo tyrimo rezultatų, kad Vengrijos ministrui pirmininkui Istvanui Tiszai karo variantas nėra priimtinas ir kad Austrijos ministras pirmininkas Karlas fon Štiurkas tikisi, jog tyrimo rezultatai taps pagrindu tolimesniems Austrijos-Vengrijos veiksmams. Konradas toliau agitavo už karo variantą, bet šiek tiek nerimavo, koks būtų Vokietijos požiūris šiuo klausimu. Savo ruožtu Berčtoldas atsakė, jog planuoja pasiteirauti Vokietijos valdžios asmenų, kokia yra jų pozicija.
Liepos 1 d. vokiečių žurnalistas Viktoras Naumanas, Vokietijos užsienio sekretoriaus Jagovo draugas, kreipėsi į Berčtoldo užsienio reikalų ministerijos kabineto diplomatą Aleksandrą fon Hojos. Naumanas patarė, kad jau būtų pats laikas sunaikinti Serbiją, o Vokietija, ko gero, pritartų tokiam sprendimui ir būtų Austrijos-Vengrijos sąjungininkė. Kitą dieną Vokietijos ambasadorius Tsirškis susitiko su imperatoriumi Prancišku Juozapu ir pareiškė, kad tai buvo jo pamąstymas, jog Vilhelmas II remtų ryžtingą, gerai apgalvotą Austrijos-Vengrijos sprendimą dėl Serbijos.
Berčoldas jau anksčiau buvo nusprendęs siekti didesnio Vokietijos palaikymo. Birželio 24 d. Austrija-Vengrija savo sąjungininkei buvo paruošusi laišką, kuriame išdėstomos Balkanų regiono problemos ir kaip jas reikėtų spręsti, bet birželio 28 d. Pranciškus Ferdinandas buvo nužudytas, kol laiškas dar net nebuvo perduotas. Laiške buvo teigiama, jog Rumunija nebėra patikima sąjungininkė, ypatingai dėl to, kad birželio 14 d. Konstancoje buvo surengtas aukščiausio lygio susitikimas tarp Rusijos ir Rumunijos. Rusija siekė sudaryti aljansus prieš Austriją-Vengriją kartu su Rumunija, Bulgarija, Serbija, Graikija ir Juodkalnija, suskaldyti Austriją-Vengriją bei praplėsti savo valstybės ribas į vakarus. Norėdamos sugriauti tokius planus, Vokietija ir Austrija-Vengrija turėjo pirmiausia sudaryti aljansą su Bulgarija ir Osmanų imperija. Prie šio laiško buvo pridėtas prierašas apie įvyki Sarajeve ir jo poveikį. Galiausiai, imperatorius Pranciškus Juozapas pridėjo savo paties laišką imperatoriui Vilhelmui II, kuris buvo užbaigtas siūlymu užbaigti Serbijos kaip politinės jėgos dominavimą. Hojos buvo išsiųstas į Vokietiją perduoti šiuos laiškus.
Laiškai buvo pristatyti Vilhelmui II liepos 5 d. Vilhelmas II išreiškė paramą Austrijai-Vengrijai ir palaikė bet kokius veiksmus, kurie jai būtų atrodę tinkami, bet pridėjo, jog jam dar reikia pasikonsultuoti su kancleriu Teobaldu fon Holvegu, nors ir buvo beveik įsitikinęs, jog jo nuomonė bus panaši.
Austrijos-Vengrijos užsienio reikalų ministerija išsiuntė ambasadorių Vladislovą Freiherį (Ladislaus Freiherr buvo vokiškas ambasadoriaus László Szőgyény vardo variantas) į Potsdamą, kur jis liepos 5 d. išsiaiškino, kokia yra Vokietijos imperatoriaus pozicija. Freiheris paaiškino, kas vyko tą dieną, slaptoje ataskaitoje, kuri buvo nusiųsta į Vieną:
Liepos 6 d. Hojos, Cimermanas, Holvegas ir Austrijos-Vengrijos ambasadorius Freiheris susitiko ir dokumentiškai patvirtino Vokietijos įsipareigojimus dėl tvirtos paramos Austrijai-Vengrijai.
Politikų kompromisas
thumb|upright|[[Vengrija|Vengrijos ministras pirmininkas Istvanas Tisza]] Liepos 7 d. jungtinė ministrų taryba diskutavo, kokia linkme Austrija-Vengrija turėtų judėti. Karingiausiai nusiteikę tarybos nariai siūlė surengti netikėtą ataką prieš Serbiją. Tisza įtikino tarybą, kad prieš karių mobilizaciją pirmiausia turi būti nustatyti reikalavimai Serbijai. Taip bus pastatytas „teisinis pagrindas karo paskelbimui“. Taryba sutiko, kad Serbijai reikia nustatyti griežtus reikalavimus, bet nesutarė, kiek griežtus. Išskyrus grafą Tiszą, visa taryba siekė nustatyti tokius griežtus reikalavimus, kad jų atmetimas būtų labai tikėtinas. Tisza pateikė savo variantą dėl reikalavimų Serbijai, kurie nebuvo tokie griežti, kad nebūtų įmanomi įvykdyti. Abi nuomonės liepos 8 d. buvo nusiųstos imperatoriui.
Imperatoriaus nuomone, šios dvi skirtingos nuomonės galėjo būti suderintos. Pirminis reikalavimų rinkinys buvo parengtas per tarybos posėdį. Per kelias kitas dienas reikalavimai buvo išplėsti ir padaryti dar griežtesni, kad Serbijai būtų sudėtingiau juos priimti.
Situacija Serbijoje
Liepos 1 d. Leonas Deskosas, Prancūzijos ambasadorius Belgijoje, pranešė Prancūzijai, jog Serbijos karinė grupuotė buvo įsitraukusi į Pranciškaus Ferdinando nužudymą. Jis taip pat pranešė, kad Rusijos ambasadorius Hartvigas nuolat bendravo su regentu Aleksandru I, padėdamas Serbijai įveikti šią krizę. Pasakymas „karinė grupuotė“ buvo užuomina į Serbijos karinės žvalgybos viršininką Dragutiną Dimitrijevičių ir karininkus, kuriems jis vadovavo 1903 m., Serbijos karaliaus Aleksandro Obrenovičiaus ir karalienės Dragos Liunevicos nužudymo metu. Šie vyrai turėjo milžinišką įtaką Serbijoje, o jų veiksmai lėmė naujos karaliaus Petro I ir regento Aleksandro dinastijos įsitvirtinimą. Serbija pareikalavo ir Prancūzija įvykdė Deskoso pakeitimą karingesniu ambasadoriumi Augustu Bope, kuris atvyko liepos 25 d. Hartvigas mirė liepos 10 d., vizito pas Austrijos pasiuntinybę Belgrade metu.
Austrijos-Vengrijos požiūris į karą
thumb|350px|Echercogo [[Pranciškus Ferdinandas|Pranciškaus Ferdinando nužudymo sąmokslininkų kelionės iš Belgrado į Sarajevą maršrutas.]] Vienos valdžios asmenims, siekusiems karo, Pranciškaus Ferdinando nužudymas atrodė kaip puiki dingstis įvykdyti jų 1912 m. planus pradėti karą, kuriuo būtų nutrauktas Serbijos kišimasis į Bosnijos politinius reikalus. Leopoldas Berčtoldas panaudojo savo 1914 m. birželio 14 d. užrašus, kuriuose buvo siūloma sunaikinti Serbiją, kaip pagrindą prašyti Vokietijos paramos. Austrijos-Vengrijos kariuomenės Generalinio štabo viršininkas Konradas fon Hotzendorfas patarė Berčtoldui, kad Austrija-Vengrija turėtų „perkirsti Gordijaus mazgą“ ir paskelbti karą Serbijai kiek įmanoma anksčiau. Valdžios asmenys Vienoje šiuo klausimu buvo labai susiskaldę: Berčtoldas ir Konradas palaikė karo idėją, imperatorius Pranciškus Juozapas I, nors ir pritarė karo idėjai, reikalavo Vokietijos paramos, o Vengrijos ministras pirmininkas Istvanas Tisza nepritarė karo su Serbija idėjai, teigdamas (kaip vėliau paaiškėjo – teisingai), kad bet koks karas su serbais turėjo didelę riziką įtraukti į karą Rusiją, o vėliau ir visas kitas pagrindines Europos jėgas.
Austrija-Vengrija nedelsiant pradėjo kriminalinį tyrimą. Danilo Iličius ir penki žudikai buvo skubiai suimti ir apklausti tyrėjų. Trys žudikai, kurie buvo iš Serbijos, papasakojo beveik viską, ką žinojo: serbų majoras Vojislavas Tankosičius tiek tiesiogiai, tiek netiesiogiai buvo perdavęs jiems šešias bombas (pagamintas Serbijos arsenale), keturis pistoletus, pinigų, nusižudymo piliulių, specialų žemėlapį su pažymėtomis žandarų budėjimo vietomis, suteikė jiems specialius apmokymus, išmokė, kaip iš Serbijos infiltruotis į Sarajevą.
Vokietijos požiūris į karą
Liepos 2 d. Saksonijos karalystės ambasadorius Berlyne laiške savo karaliui parašė, jog Vokietijos armija nori, kad Austrija kuo greičiau užpultų Serbiją, nes dabar Vokietija karui yra pasiruošusi daug geriau nei Rusija ar Prancūzija. Liepos 3 d. Saksonijos kariuomenės atašė Berlyne pranešė, kad Vokietijos Generalinis štabo vadovybė „būtų patenkinta, jei karas prasidėtų dabar pat“.
Liepos 4 d. kaizeris Vilhelmas II pareiškė, kad jis visiškai sutinka, jog „su Serbija reikia galutinai suvesti sąskaitas“. Jis liepė Vokietijos ambasadoriui Vienoje grafui Henrikui fon Čirčkiui baigti patarinėti Austrijai būti santūriai. Jis rašė: „Čirčkis greit užbaigs šitas nesąmones. Mes turime baigti reikalus su serbais, ir greitai. Dabar arba niekada!“ Savo ruožtu Čirčkis tą pačią dieną pranešė Austrijos-Vengrijos vyriausybei, kad „Vokietija parems bet kokį Austrijos-Vengrijos veiksmą prieš Serbiją. Kuo anksčiau Austrija-Vengrija smogs, tuo geriau.“ Generalinio štabo viršininkas Helmutas fon Moltkė rašė, kad „Austrija privalo sutriuškinti serbus“.
Norėdamas užsitikrinti visišką Vokietijos paramą, Austrijos-Vengrijos nuolatinis užsienio reikalų ministerijos vadovas Aleksandras fon Hojos liepos 5 d. lankėsi Berlyne. Jis Austrijos-Vengrijos ambasadoriui Vladislovui Szogeny Marichui perdavė du dokumentus. Vienas iš jų buvo Istvano Tiszos užrašai, kuriuose buvo siūloma, kad Bulgarija prisijungtų prie Trilypės sąjungos valstybių, o kitas – Pranciškaus Juozapo laiškas, kuriame buvo teigiama, jog vienintelis būdas užkirsti kelią dualistinės monarchijos subyrėjimui, yra visiškai „sunaikinti Serbiją“ kaip valstybę. Pranciškaus Juozapo laiškas buvo daugiausiai paremtas idėjomis, išreikštomis Leopoldo Berčtoldo birželio 14 d. užrašuose, kuriuose kalbama apie Serbijos sunaikinimą. Pranciškaus Juozapo laiške atvirai pareiškiama, kad sprendimas sunaikinti Serbiją buvo priimtas dar prieš Erchercogo nužudymą, o įvykiai Sarajeve tik patvirtino jau ir taip egzistavusį karo su Serbija poreikį.
Po susitikimo su Austrijos-Vengrijos ambasadoriumi Vokietijoje Szogeny liepos 5 d. Vokietijos imperatorius Vilhelmas II informavo jį, kad jo šalis gali „pasikliauti visiška Vokietijos parama“, net jei „Europoje prasidėtų rimtos politinės komplikacijos“. Jis pasakė, kad Austrija-Vengrija turi „iš karto žygiuoti“ į Serbiją. Jis dar pridėjo, jog „bet kokiu atveju Rusija yra visiškai nepasiruošusi karui ir galima net neabejoti, jog ji turėtų ilgokai pamąstyti prieš žengdama į karą.“ Net jei Rusija pultų ginti Serbijos, Vilhelmas prižadėjo, kad Vokietija darytų viską, įskaitant stojimą į karą, kad pagelbėtų Austrijai-Vengrijai.
Po šio susitikimo Szogeny pranešė Vienos valdžiai, kad Vilhelmas „nusiviltų, jei mes [Austrija-Vengrija] neišnaudotume šios progos, kuri yra tokia palanki mums“. Šis susitarimas dėl Vokietijos paramos iki ir per karą buvo pagrindinis faktorius, kuris nulėmė, kokią politiką Austrija-Vengrija vykdė 1914 m. liepą. Susitikime vykusiame Potsdamo rūmuose taip pat liepos 5 d. Vokietijos kancleris Teobaldas fon Holvegas, Vokietijos užsienio reikalų ministerijos sekretorius Artūras Cimermanas, karo ministras Erikas fon Falkenhajenas, Vokietijos imperatoriškojo ministrų kabineto vadovas Morizas fon Linkeris, generolas adjutantas Hansas fon Plesenas, jūrų laivyno Generalinio štabo viršininkas, kapitonas Hansas Zenkeris ir admirolas Eduardas fon Kapelis pritarė Vilhelmo inicijuotai paramai Austrijai-Vengrijai. Paklaustas, ar Vokietija yra pasiruošusi karui prieš Rusiją ir Prancūziją, Erikas fon Falkenhajemas, net neabejodamas atsakė, kad taip.
Amerikos dievai
Amerikos dievai – fantastinis 2001 m. Neil Gaiman romanas. Jo žanras yra „Americana“, maginės fantastikos ir mitologijos bei šiuolaikinių mitų mišinys. 2002 m. „Amerikos dievai“ laimėjo Hugo, Nebula, Bremo Stokerio, Locus ir kitas premijas už geriausią romaną. Šiuo metu knyga išversta į daugiau, kaip trisdešimt kalbų. 2017 m. „Starz“ kabelinė televizija pradėjo rodyti knyga paremtą serialą tokiu pačiu pavadinimu, kurį kūrė Bryan Fuller ir Michael Green, o prodiusavo pats Neil Gaiman.