cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaistinis pataisas
Pritaikymas
Vaistinis, dekoratyvus. Sporos naudojamos farmacijoje vaikų pudros gamybai, piliulėms apibarstyti ir kaip adsorbentas; metalurgijoje naudojamos metalų lydymo formoms išbarstyti; liaudies medicinoje gydomos įvairios ligos: šlapimo pūslės, inkstų, kvėpavimo takų ir kt. Varputės renkamos pageltonavusios. Išdžiovinus ir išsijojus gaunami beskoniai ir bekvapiai milteliai, kuriais barstoma iššutusios kūdikių kūno vietos, arba jie verdami aliejuje žaizdoms tepti. Vartojama tik išoriškai. Sporos, įbertos į vandenį, plūduriuoja, o įbertos į ugnį – plykstelėja staigia liepsna, panašiai kaip parakas, todėl seniau buvo vartojamos fejerverkams, bengalinėms ugnims ir panašiems šviesos efektams gauti. Žali augalai naudojami švenčių stalams puošti, vainikams bei kitiems dekoravimo tikslams, todėl įrašyti į Apribotų ir draudžiamų rinkti bei prekiauti laukinių augalų sąrašą. Negalima rauti su šaknimis, nes auga labai lėtai.
Sporose yra iki 50 % bekvapių ir nedžiūstančių riebalinių aliejų, į kurių sudėtį daugiausia įeina olejininė rūgštis ir tam tikri kiekiai dioksistearininės (likopodinės), palmitininės ir miristininės rūgšties, hidrokavos rūgšties, 3–8 % glicerino, iki 5 % cukraus, 5–6 % azotinių medžiagų, fitosterino.
Augavietės ir paplitimas
Savaime paplitęs Šiaurės pusrutulio šiaurinėje dalyje (tundros, miškatundrės ir taigos zonose).
Bendras paplitimas: Arktikoje, Skandinavijoje, Atlantinėje, Vidurio ir Rytų Europoje nuo Arktikos iki Aukštutinio Dniepro, Volgos – Dono rajonų ir Užvolgio, Vakarų Užkaukazėje, Balkanų šiaurėje, Mažojoje Azijoje, Vakarų ir Rytų Sibire, Tolimuosiuose Rytuose, Mongolijoje, Kinijoje, Japonijoje, Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Australijoje, Marianų ir Havajų salose. Atogrąžų Azijoje ir Amerikoje randamos skirtingos rasės.
Lietuvoje auga sausuose ir vidutinio drėgnumo šviesiuose miškuose, dažniausiai pušynuose, sausose aukštapelkių vietose, pamiškėse. Dažnas. Būdingas brukniašilio ir žaliašilio (Na,Nb) tipo augaviečių medynams.
Lietuvoje rastos formos
1) f. tristachyum Hook. – Lapai dažnai pasišiaušę (tuo ši forma panaši į pataisą varinčių); varpos po 3 arba daugiau ant vieno varpkočio. Lygumai (Šiaulių raj.), Žalioji giria (Panevėžio raj.), Birštonas.
2) monstros. sterile P. Junge. – Nenormali forma su varpomis ir sporofilais, bet be sporangių. Užuraisčiai (Raguva).
Geltondryžė kerpytė
Lietuvoje dažna rūšis.
Nuorodos
Macrogamta: Geltondryžė kerpytė - Eilema complana
Hemostazė
Hemostazė (kraujo krešėjimas) – procesas apsaugantis organizmą nuo nukraujavimo, dėl mechaninio pažeidimo ar krešėjimo proceso sutrikimo. Hemostazę galima būtų suskirstyti į keturias pagrindines fazes: vazokonstrikcija, pirminio krešulio iš kraujo plokštelių susidarymas, galutinio krešulio iš fibrino polimerų ir kitų kraujo kūnelių susidarymas ir krešulio irimas, kad būtų atstatyta normali audino kraujotaka.
Pirminė hemostazė
Pirminė hemostazė – kraujavimo sustabdymas. Kraujavimą sustabdo iš trombocitų susidaręs kamštis. Šios kamščio susidarymą skatina keli veiksniai:
Po 3–5 minučių susidaręs trombocitų kamštis sustabdo kraujavimą.
Antrinė hemostazė
Antrinė hemostazė – kraujo krešėjimas. Į kraujotaką patekęs audinių faktorius sąveikauja su VIIa faktoriumi ir aktyvina X faktorių. Dėl kraujo veiksnių kaskados susidaręs fibrinas sustiprina trombocitų kamštį ir per 5–10 minučių visiškai sustabdo kraujavimą.
Fibrinolizė
Fibrinolizė – krešulio irimas. Tam, kad audinyje būtų atsatyta normali kraujotaka, per 48–72 val. su krauju kontaktuojanti krešulio dalis yra suardoma.
Faktoriai
Kraujo krešulio susidaryme dalyvauja bent jau 13 kraujyje esančių krešėjimo faktorių:
Daržininkas
Daržininkas – žemės ūkio specialistas, užsiimantis daržininkyste.
Žinios ir gebėjimai
Daržininkai turi išmanyti: Daržininkai turi gebėti:
Šios profesijos žmonės turi išmanyti ekonomiką bei verslo vadybą, nes dažniausiai patiems reikia realizuoti užaugintą produkciją. Stambių daržininkystės ūkių daržininkai vadovauja darbams, samdo darbininkus.
Darbas yra sezoninis, prasideda anksti pavasarį ir baigiasi vėlų rudenį.
Žiemą dirbami parengiamieji darbai: ruošiamos sėklos, perkamos trąšos, realizuojama produkcija ir pan. Daržininkai dažnai dirba labai sunkų fizinį darbą, reikalaujantį kantrybės ir ištvermės, nepaisant kokios yra atmosferos sąlygos. Darbe tenka naudoti įvairius chemikalus, todėl daržininkas privalo laikytis darbų saugos reikalavimų. Jie dirba su įrankiais (pjūklais, žirklėmis ir pan.), kuriais galima susižeisti. Šios profesijos žmonės privalo prisitaikyti prie nepastovių atmosferos sąlygų.
Uksunjokis
Uksunjokis  – upė Rusijoje, pietų Karelijoje (Suojarvio ir Pitkjarantos raj.). Išteka iš Teronvaranjarvio ežero, 50 km į šiaurę nuo Raikonkoskio. Teka į pietvakarius. Įteka į Ladogos ežero Uksunlachčio įlanką ties Uksu gyvenviete (tarp Pitkjarantos ir Salmio).
Intakai: Pensanjokis, Urmanjokis, Kartajokis, Kuikanjokis, Mustajokis, Uomasoja.
Čulmanas
Čulmanas  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, pietų Jakutijoje, Neriungrio uluse, 30 km į šiaurės rytus nuo Neriungrio, prie Čulmano upės. Eina Lenos plentas, yra geležinkelio stotis prie Amūro–Jakutsko magistralės, oro uostas. Vykdoma akmens anglių, aukso kasyba. Veikia šiluminė jėgainė. Trykšta mineralinės versmės.
Istorija
1926 m. prie Čulmano upės įkurta Utiosno (Утёсный) gyvenvietė. Išaugo pradėjus anglių gavybą bei nutiesus Lenos plentą. 1941 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Jahija ibn Ibrahimas
Jahija ibn Ibrahimas – Lemtuna berberų genties vadas.
1036 m. savo piligriminės kelionės metu aplankė Meką. Grįždamas namo jis susipažino su islamo teologu Abdalahu ibn Jasinu, kurio dėka buvo suburtos Sacharos berberų gentys ir įkurta Almoravidų dinastija.
Palenkės Mendzižeco valsčiaus herbas
150px|right|thumb|Palenkės Mendzižeco valsčiaus herbas Palenkės Mendzižeco valsčiaus herbas  – Palenkės Mendzyžeco valsčiaus heraldinis simbolis, kuriame mėlynoje užsklandoje vaizduojamas Palenkės Mendzižeco miesto herbas, o iš šonų dvi auksinės juostos vaizduojančios per valsčių tekančias upes.
Katarakta
thumb|300px|Kataraktos požymiai
Katarakta – lęšiuko padrumstėjimas, kuris gali sukelti regėjimo problemų. Lęšiukas susideda iš vandens ir baltymų. Kartais baltymai susijungia į gniužulėlius, todėl pablogėja regėjimas. Pradinėse stadijose katarakta gali nesukelti problemų, tačiau laikui bėgant ji gali plėstis ir apimti vis daugiau lęšiuko. Tuomet regėjimo aštrumas sumažėja, vaizdas tampa išplaukęs.
Eiga ir gydymas
Kataraktos užkluptas akies lęšiukas pamažu netenka skaidrumo, kol galiausiai susidrumsčia visai. Tada žmogus skiria tik šviesą ir tamsą, dar vėliau gali prasidėti visiškas aklumas. Kataraktą išgydyti nėra sudėtinga, yra atliekamos specialios operacijos- tai pats efektyviausias kataraktos gydymas.
Kėbaičiai
Kėbaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Raseinių.
Katarakta
Kataraktos operacijos
Kataraktos operacijos metu taikomas vietinis nuskausminimas. Su vietiniu nuskausminimu žmogus yra sąmoningas, bet akis nejautri.
Akių specialistas atlieka operaciją per mažą ertmę akyje naudodamasis mikroskopu. Ši ertmė tokia maža, jog jos dažnai neprireikia susiūti. Paprastai operacija trunka nuo 15 iki 20 minučių, tačiau ji gali trukti ir ilgiau. Operacijos metu lęšiukas su katarakta yra pakeičiamas skaidriu plastiniu lęšiuku, todėl akis po operacijos gali aiškiai matyti. Šis plastinis lęšiukas vadinamas intraokuliarinio lęšiuko implantu ir lieka akyje visam laikui. Operacija nėra atliekama lazerio pagalba, tačiau lazerinis gydymas yra kartais reikalingas po to, jei lęšiuko apvalkalas apsiblausia.
Kataraktos chirurgija  yra viena iš sėkmingiausių. Mažiau negu du procentai pacientų turi rimtų, nenumatytų komplikacijų.
Remigijus Šimašius
Remigijus Šimašius (g. 1974 m. sausio 12 d. Tauragėje) – teisininkas, Lietuvos politikas, buvęs Vilniaus meras, buvęs Lietuvos teisingumo ministras ir Seimo narys.
Biografija
Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete įgijo teisininko kvalifikaciją, studijavo Centrinės Europos universitete (CEU) Budapešte, Mises institute Alabamoje, stažavosi Heritage fonde Vašingtone (JAV). LTU Teisės fakulteto Teisės filosofijos katedros doktorantas, asistentas, LTU teisės teorijos dėstytojas (2002–2005 m.). 2002 m. rugsėjo 17 d. Lietuvos teisės universitete apgynė disertaciją „Teisinis pliuralizmas“ (doktorantūros komiteto pirmininkas ir darbo vadovas – prof. Viktoras Justickis), socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
Remigijus Šimašius buvo Teisės instituto mokslinio – praktinio žurnalo „Teisės problemos“ redakcinės kolegijos pirmininkas ir straipsnių teisės teorijos tema autorius (2003–2007 m.). VU Teisės fakulteto lektorius, Teisės teorijos ir istorijos katedros narys (2005–2008 m.).
Šeima
Remigijus Šimašius yra vedęs triskart. Antroji žmona Agnė Matulaitė, psichologė-psichoterapeutė, akredituota Europos kūno psichoterapijos specialistė, socialinių mokslų (psichologijos krypties) daktarė (2013 m.), VU Filosofijos fakulteto Bendrosios psichologijos katedros lektorė, Humanistinės ir egzistencinės psichologijos (HEPI) instituto dėstytoja, buvusi Londono universiteto koledžo (UCL), Birkbeko universiteto, Kembridžo universiteto ir Oksfordo universiteto (Didžioji Britanija) dėstytoja. Šeima augino 2 dukras – Uną iš Agnės pirmosios santuokos, ir bendrus vaikus Mortą bei sūnų Anuprą. Trečioji žmona architektė Gilma Teodora Gylytė.
Politika, ekonomika, nevyriausybinės organizacijos
2000 ir 2002 m. išrinktas į Vilniaus miesto tarybą nuo Lietuvos liberalų sąjungos, Vilniaus miesto Tarybos narys (2001–2006 m.). Lietuvos liberalų sąjungos narys (1995–2005 m.), LLS valdybos narys (1998–1999 m.), LLS Teisingumo komiteto pirmininkas (1999–2000 m.).
Nuo 2008 m. gruodžio 9 d. iki 2012 m. gruodžio mėn. – Lietuvos teisingumo ministras.
Nuo 2012 m. iki 2015 m. LR Seimo narys, Ekonomikos komiteto narys.
Nuo 2015 m. iki 2023 m. – Vilniaus miesto meras.
Nuo 2016 m. iki 2017 m. Liberalų Sąjūdžio partijos pirmininkas.
2018 m. pasitraukė iš Liberalų sąjūdžio. Kartu su Aušrine Armonaite 2019 m. birželio 1 d. įsteigė Laisvės partiją ir tapo partijos valdybos nariu, pirmuoju partijos pirmininkės pavaduotoju.
Dalyvavimas oficialiose komisijose, darbo grupėse
Remigijus Šimašius kaip narys dalyvavo tokiose komisijose bei darbo grupėse kaip Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos darbo grupė Labdaros ir paramos įstatymui parengti (1997–1998 m.), Finansų ministerijos darbo grupė Biudžetinės sandaros įstatymo koncepcijai parengti (1998 m.), Vyriausybės komisija teisės aktams, susijusiems su ugdymo įstaigų finansavimu parengti (1999 m.), LR TM darbo grupė Asociacijų įstatymo projektui parengti (2003 m.), Komisija Nacionalinei energetikos strategijai rengti (2005 m.).
Kaip komisijų bei darbo grupių vadovas (pirmininkas) Remigijus Šimašius dalyvavo tokių komisijų ir darbo grupių kaip Nevyriausybinių organizacijų komisija prie Vyriausybės (1999–2003 m.), darbo grupė prie Prezidento komisijos Teisėkūros modeliui parengti (2002–2003 m.).
Narystė
Remigijus Šimašius buvo „Transparency International“ Lietuvos skyriaus valdybos narys; „Property and Freedom Society“ narys bei Tarptautinės teisės ir socialinės filosofijos asociacijos (IVR) narys.
Interpeliacija Seime
2012 m. balandžio mėn. 29 Seimo narių grupė pateikė ministrui interpeliaciją, uždavusi 5 klausimus: apie teismų reformą, situaciją įkalinimo įstaigose, Teismo medicinos tarnybos darbą, duomenų apie žmogaus teisių aktyvistą Alesį Beliackį perdavimą Baltarusijai bei su pedofilijos byla susijusią situaciją Garliavoje. Taip pat ministras susilaukė kritikos dėl homoseksualų partnerystės įstatymo projekto, Kuršių Nerijos teisminių bylų (neteisėtų Preilos botelių statybų), aidėjo kaltinimai dėl nebaigtų tirti eilės rezonansinių bylų, tokių kaip Bražuolės diversija, savanorių maištas Pakaunėje, saugumiečių Juro Abromavičiaus ir Vytauto Pociūno mirtys, Eglės Kusaitės ir čečėnų Gatajevų bylos, Algirdo Paleckio teiginiai apie Sausio 13-osios įvykius.
Vyriausybės narys išliko savo pareigose, nes, pagal Seimo Statutą, reikėjo surinkti bent 71 ministro darbu nepatenkinto Seimo nario balsą. Tačiau balsavime dėl nepasitikėjimo dalyvavo vos 63 Seimo nariai, iš kurių 36 – balsavo už interpeliaciją, 15 – laikėsi priešingos nuomonės, 4 – susilaikė, o 16 biuletenių paskelbti negaliojančiais.
Garanganzė
Garanganzė, dar vadinama pagal etnonimą Jekių karalystė arba pagal vienintelį valdovą Msirio karalystė – trampalaikė Užsachario Afrikos gentinė konfederacija, kuri gyvavo 1856-1891 m. istoriniame Kazembės regione: dabartinės KDR Katangos provincijos pietuose ir Zambijos Luapulos bei Vario Juostos provincijose.
Istorija
thumb|left|Msirio sostinė Bunkėja. Ant kuolų pamautos priešų galvos Iki Garanganzės įsikūrimo teritorijose viešpatavo stipri Kazembės imperija, kurioje hegemoniją turėjo Mvata Kazembė, valdęs teritoriją iš Luapulos slėnio. Pasinaudodamas imperijos vidaus nesutarimais ir išorine grėsme iš kaimyninės Lundos, gabus njamvezių vergų pirklys Msiris įgijo įtaką šiaurinėse imperijos teritorijose. Padėjęs sangams apsiginti nuo Lundos, jis tapo sosto paveldėtoju, paskelbė nepriklausomybę nuo Kazembės ir įsitvirtino sangų mieste Bunkėjoje.
Msiriui pavyko įgyti hegemoniją bveik visame Kazembės regione: seniau Kazembei mokėję duoklę vasalai dabar ją ėmė mokėti Msiriui. 1872 m. nužudžius Mvata Kazembe VIII, Kazembės valdovai, nors ir išsaugojo dinastiją, buvo visiškai priklausomi nuo Msirio. Be to, Msiris nukariavo pietines Lubos imperijos teritorijas.
Msirio karalystė paėmė kontrolę Pietinės Afrikos prekyboje, įtvirtindamas prekybos kelius tiek su rytine parante (Zanzibaru), tiek su vakarine (Portugalų Vakarų Afrika). Karalystė kontroliavo pagrindinius Afrikos vario telkinius, bet taip pat eksportavo dramblio kaulą, vergus, paraką. Karalystėje pagrindinė valdžia priklausė njamvezių pirklių (dar vadinamų jekių) etninei grupei, kuri sudarė tik labai mažą gyventojų procentą.
Galiausiai 1891 m. su tuo pačiu tikslu iš Zanzibaro išsiųstas belgų pasiuntinys William Grant Stairs, kuris kartu vedėsi nemažą kariuomenę. Msiriui atsisakius pripažinti belgų valdžią ir pabėgus iš sostinės, Stairs kareiviai jį pavijo ir nušovė, kaip ir jo sūnų. Msirio galva buvo nukirsta ir pamauta ant kuolo.
Tais pačiais metais buvusi karalystės teritorija buvo padalinta tarp Belgijos ir Britų imperijos, pirmajai pasiimant didžiąją dalį. Msirio įpėdiniu paskelbtas jo sūnus Mukanda-Bantu, kuriam palikta valdyti tik teritorija Bunkėjoje. Čia iki mūsų dienų tęsiasi iš Msirio kildinama tradicinė valdovų linija Mvami Mvenda.
Žaliojo Kyšulio himnas
Portugališki žodžiai
Canta, irmão
canta meu irmão
que a Liberdade é hino
e o Homem a certeza.
Con dignidade, enterra a semente
no pó da ilha nua
No despenhadeiro da vida
a esperança é do tamanho
do mar que nos abraça
Segmentiniai indai
250px|right Segmentiniai indai – iš atskirų medžio segmentų suklijuoti ir ištekinti dekoratyviniai indai, papuošalai, dailės kūriniai. Naudojama lapuočių mediena, klijuojama itin atspariais klijais.
Žaliojo Kyšulio himnas
Portugališki žodžiai
entre estrelas e o Atlântico
entoa o cântico da Liberdade
Lietuviški žodžiai
Dainuok, broli,
Dainuok, mano broli,
Laisvei yra himnas
Ir žmogus tikrai
Nuogos salos dulkėse
Gyvenime yra bedugnė
Viltis didelė kaip jūra
Kuri apkabina mus
Tvirtas jūrų ir vėjų sargybinis
Tarp žvaigždžių ir Atlanto vandenyno
Dainuoja Laisvės giesmę
Arnas
Arnas  – upė Italijoje, Toskanos regione. Upės ilgis – 241 km. Prasideda Apeninuose, Falteronos kalno (1654 m aukščio) papėdėje. Teka daugiausia į vakarus, įteka į Ligūrijos jūrą.
Būdingi stiprūs, kartais katastrofiški potvyniai. Žemupyje laivuojama. Svarbiausi miestai prie Arno yra Florencija ir Piza.
Sedūnai (Radviliškis)
Sedūnai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 4 km į rytus nuo Radviliškio, prie Vėzgės upelio.
Istorija
Sovietmečiu buvo Sedūnų apylinkės centras.
Algirdas Pečiulis
Biografija
1972 m. baigė Milašaičių aštuonmetę mokyklą, 1976 m. baigė Plungės statybos technikumą, įgijo techniko statybininko specialybę.
1976–1979 m. Plungės ryšių mazgo elektromonteris, 1979–1981 m. Liaudies kūrybos gaminių įmonės „Minija“ statybos brigadininkas. 1981–1993 m. Plungės valstybinės kelių valdybos Gamybinio techninio skyriaus viršininkas. 1993–1994 m. akcinės bendrovės „Agroservisas“ direktoriaus pavaduotojas. 1994–2004 m. uždarosios akcinės bendrovės „Palska“ direktorius. 2004–2007 m. Plungės rajono savivaldybės meras. UAB „Palska“ direktorius.
Liberalų ir centro sąjungos narys, Plungės skyriaus pirmininkas.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys.
Plungės Lions klubo narys, Plungės regbio klubo „Perkūnas“ valdybos narys. Žmona Janina, vaikai Dalius, Mindaugas, Laimonas. .
Dioptrija
Dioptrija (🇬🇷 – 'atidžiai žiūriu') – fizikoje naudojamas bet kurios optinės sistemos, tarp jų ir akinių stiklų bei akies optinės sistemos laužiamosios galios matavimo vienetas. Viena dioptrija – tai stiklo arba optinės sistemos laužiamoji galia, kurios židinio nuotolis lygus 1 m.
Giresunas
Giresunas  – miestas šiaurės Turkijoje, Juodosios jūros pakrantėje, 175 km į vakarus nuo Trabzono. Ilo centras. Žemės ūkio regiono prekybinis taškas (lazdynų riešutai). Vystomas turizmas. Priešais Giresuną jūroje yra nedidelė Giresuno sala. Mieste yra pilis, Hadži Huseino, Vartų mečetės, Sejidi Vakaso kapas, Topal Osmano mauzoliejus, senų osmaniškų namų. Drėgnuose apylinkių kalnuose yra krioklių.
Istorija
Miestas VI a. pr. m. e. įkurtas graikų kolonistų iš Sinopės ir pavadintas Kerasu (🇬🇷). Antikoje miestas garsėjo kaip vyšnių eksporto centras, iš jo kilo lotyniškas šio vaismedžio pavadinimas ceresus (tuo pačiu, , , , ). Giresuno sala (tada, Aretijas) buvo svarbi derliaus ritualų šventvietė.
Viduramžiais miestas priklausė Bizantijai, vėliau – Trapezundo imperijai. 1244 m. kraštą užkariavo Seldžiukai, o nuo 1461 m. priklausė Osmanų imperijai. XX a. pr. Giresunas garsėjo kaip lazdynų auginimo bei mangano gavybos centras.
Babrinėlis
left|120px
Babrinėlis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Zarasų, Gražutės miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,35 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 154,5 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietinis krantas aukštas. Ežerą iš vakarų į šiaurės rytus prateka Babrinės upelis (Nikajaus intakas). Šalia įsikūręs bendravardis kaimas.
ACB 2006–2007 m. sezonas
2006-2007 m. ACB sezonas – 51-asis Ispanijos krepšinio klubų varžybų sezonas. Reguliariajame sezone dalyvavo 18 komandų, 8 pajėgiausios pateko į atkrintamąsias. Čempione tapo Madrido „Real“ ekipa.
Rodionas Malinovskis
Rodionas Malinovskis (, 1898 m. lapkričio 22 d. Odesoje – 1967 m. kovo 31 d. Maskvoje) – tarybinis karinis ir valstybės veikėjas, Antrojo pasaulinio karo vadas. Tarybų Sąjungos maršalas (1944 m.), dukart Tarybų Sąjungos didvyris, Jugoslavijos nacionalinis didvyris. TSRS Gynybos ministras (1957–1967 m.).
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo dalyvis-savanoris, apdovanotas Georgijaus kryžiumi. Nuo 1916 m. tarnavo rusų ekspediciniame korpuse Prancūzijoje.
Grįžęs 1919 m. pradėjo tarnybą Raudonojoje armijoje, pilietinio karo metu kariavo prieš admirolą A.Kolčaką.
1930 m. baigė M.Frunzės karo akademiją, tarnavo kavalerijos daliniuose Šiaurės Kaukaze ir Baltarusijoje. 1937–1938 m. respublikonų pusėje dalyvavo pilietiniame kare Ispanijoje. Grįžęs dėstė karo akademijoje.
Prasidėjus Vokietijos-Rusijos karui, vadovavo šaulių korpusui, 6-ajai armijai, Pietų frontui, dalyvavo Stalingrado mūšyje.
Nuo 1943 m. kovo mėn. vadovavo Ukrainos frontui, išvadavusiam nuo nacistų Rostovą ir Odesą. 1944 m. jam suteiktas Tarybų Sąjungos maršalo laipsnis, jis kariavo Vengrijoje ir Austrijoje. Už Vienos operaciją apdovanotas Pergalės ordinu.
1945 m. rugpjūčio mėn. prasidėjus TSRS-Japonijos karui, paskirtas vadovauti Užbaikalės frontui. Vėliau vadovavo Amūro, Tolimųjų Rytų karinėms apygardoms, nuo 1956 m. kovo mėn. buvo TSRS Gynybos ministro pirmasis pavaduotojas – Sausumos kariuomenės vadas.
1957 m. spalio mėn. nuo TSRS Gynybos ministro pareigų nušalinus maršalą G. Žukovą, užėmė ministro pareigas ir jas ėjo iki pat mirties. Palaidotas nekropolyje prie Kremliaus sienos Maskvoje.
R. Malinovskis buvo 2–7 šaukimų TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas, nuo 1955 m. – TSKP CK narys. Apdovanotas penkiais Lenino, trimis Raudonosios vėliavos, dviem Suvorovo ordinais, I laipsnio Kutuzovo ordinu.
Dukart Tarybų Sąjungos didvyris (1945 ir 1958 m.).
Juodmargė meškutė
Juodmargė meškutė (Parasemia plantaginis) – meškučių (Arctiidae) šeimos drugys. Skraido gegužės – liepos mėn. miško pakraščiuose, pagrioviuose. Dieną tupi ant žiedinių augalų. Vikšras apaugęs juodais plaukais. Jis minta įvairiais augalais (beržais, gysločiais, rūgštynėmis, dobilais ir kt.). Randamas rugpjūčio – gegužės mėn. Lėliukė juodai ruda, jos galas apaugęs šereliais. Lietuvoje reta rūšis.
thumb|left|210px|Juodmargė meškutė
Rytų Misjonesas
Kartu su dabartine Misjoneso provincija Argentinoje ir Misjoneso departementu Paragvajuje Rytų Misjonese 1609–1756 m. veikė praktiškai nepriklausomos jėzuitų redukcijos. Jose buvo atsisakyta vergijos, buvo pagal Bibliją kuriama lygybė.
Po 1750 m. Madrido sutarties Rytų Misjonesas atiteko Portugalijai, o septynios čia buvusios redukcijos turėjo persikelti į Ispanijos pusę. Gvaraniai, gyvenę misijose nesutiko persikelti ir stojo į gvaranių karą, kurį numalšino jungtinės ispanų–portugalų pajėgos.
Eredivisie
Eredivisie – aukščiausia Nyderlandų futbolo lyga, kurioje varžosi 18 stipriausių Nyderlandų klubų.
Formatas
Vyksta dviem ratais – komandos tarpusavyje sužaidžia su po dvejas rungtynes (namuose ir išvykoje).
Čempionai iškovoja teisę atstovauti Nyderlandams UEFA Čempionų lygoje.
Po sezono paskutinę vietą užėmusi komanda iškrenta į žemesnę lyga – Eerste Divisie, šią komandą pakeičia Eerste Divisie čempionai. 16-17 vietas užėmusios Eredivisie komandos Nacompetitie varžybose kovoja dėl išlikimo lygoje su šešiomis pirmosios lygos komandomis.
Istorija
Vieninga Nyderlandų futbolo lyga sudaryta 1956 metais. Iki tol pirmenybės vykdavo keliuose regionuose (grupėse), kurių stipriausios komandos kovodavo papildomuose turnyruose.
Karma (daina)
„Karma“ – singlas, išleistas 1999 m. hiphopo grupės „Black Eyed Peas“, iš jų debiutinio albumų „Behind the Front“. Keletas dainos eilučių yra iš Blondie dainos „One Way Or Another“. Kim Hill nedainuoja šios dainos, tačiau pasirodė šios dainos vaizdo klipe.
Vinilinė plokštelė
Pusė A Pusė B
Stanislavavas
Stanislavavas – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių. Seniūnaitijos centras. Išlikę Stanislavavo dvaro pastatai, yra biblioteka (nuo 1953 m.), darželis-mokykla. Gamtos paminklas – Stanislavavo ąžuolas.
Etimologija
XVIII a. kaimas vadinosi Jukiške, vėliau pervadintas dvaro savininko Stanislavo Chaleckio garbei (dvarininkinis vietovardis).
Čigonai
Čigonai (populiarus savivardis – romai) – klajoklių gyvenimo būdą praktikuojanti tauta, gyvenanti Europoje, vakarų Azijoje, Amerikoje ir Australijoje. Jų tėvynė yra šiaurės vakarų Indija, iš kurios jie iškeliavo maždaug prieš 1000 metų. Manoma, pasaulyje gali būti apie 20 mln. romų. Europoje gyvenanti čigonų populiacija pagal Europos Tarybos apskaičiavimus, apie 9,7 milijono.
Etimologija
Nėra jokio etimologinio ryšio tarp žodžių romai ir Romos miesto bei Rumunijos ir rumunų kalbos.
Dauguma čigonų save vadina Rom, nesvarbu, kokiai grupei priklauso. Čigonų kalba Rom reiškia vyrą ar vedusį vyrą (pvz.: romni = moteris arba žmona; roma = žmonės), tai siejama su sanskrito doma. Pasak kalbininkų, toks pavadinimas apibūdina tą pačią kastą.
Europoje ši tauta dažniausiai vadinama čigonams giminingais pavadinimais. Anksčiau šis pavadinimas, išskyrus kai kurias išimtis, buvo kildinamas iš Graikijos. Naujausiais duomenimis terminas „čigonai“ kildinamas iš slaviško ir galiausiai kipčiakų (viena iš tiurkų kalbų) (reikšmė 'neturtingas').
Vengriškas Cigány greičiausiai kilęs iš žodžio szegény, kas reiškia neturtingas”. Vengrų dialektuose žodis szegény labai panašus į žodį Cigány.
Kita teorija nurodo, kad žodis čigonas kilęs iš graikų kalbos athiganoi (neliečiamas) – nuo Bizantijoje buvusios erezinės sektos, kuri priminė vėlesnį jų atsiradimą karalystės teritorijoje.
Angliškas pavadinimas gypsy (ar gipsy) kilęs iš klaidingo manymo, kad čigonai kilę iš Egipto.
Ispaniškai ir prancūziškai čigonai vadinami giminingais žodžiais Gitano (tariama „chitano“) ir gitan (tariama „žitan“).
Kitose pasaulio dalyse čigonai vadinami dar kitaip ir tai patvirtina, kad pavadinimas čigonai yra atsiradęs Europoje: Irane کولی (Kovli); Indijoje Lambani, Lambadi, ar Rabari; arabiškai Ghajar غخري arba Nawar نوار; kurdiškai Qerecí arba Dom.
Istorija ir kilmė
Labai mažai žinoma apie seniausią čigonų istoriją. Nenustatyta, ar jie priklausė vienai kastai, ar kilę iš įvairių kastų. Taip pat neaišku, dėl ko jie pradėjo migruoti. Žinoma, kad VIII–X a. čigonai keliais etapais paliko Indijos pusiasalį.
Viena iš teorijų teigia, kad čigonai kilę iš žemiausių Indijos kastų ir sudarė samdinių armiją, išsiųstą į vakarus, kad atremtų islamo ekspansiją. Gali būti ir taip, kad musulmonai, puldinėdami Vakarų Indiją, gaudė čigonus ir atsivežė su savimi kaip belaisvius. Tenai jie tapo atskira visuomene. Mahmudas iš Ghaznio nurodo, kad invazijos į Sindhus ir Pandžabą metu pagavo apie 500 tūkstančių čigonų. Kodėl čigonai negrįžo į Indiją ir pasirinko klajoklių gyvenimą, neaišku ir dabar.
Čigonai paprastai save vadina romais. Šis žodis kildinamas iš Doma, (Domari) indiškai Domba (Domari, Dommara, Domaki, Dombo, Domra, Domaka, Dombar). Tokiu terminu vadinama Indijoje atskira etninė ir visuomeninė grupė ar visuomeninė situacija, esanti žemiausiuose visuomenės sluoksniuose. Domų gyvenimo būdas panašus į čigonų, pragyvenimui jie užsidirba muzikuodami. Vienas iš Persijos šaltinių nurodo, kad vienas iš šiaurės Indijos karalių padovanojo Persijos šachui 10 000 „keliaujančių muzikantų“.
Gali būti, kad čigonai ir domai kilę iš skirtingų šiaurės Indijos gyventojų grupių (keliaujantys muzikantai, taip pat į nelaisvę paimti kareiviai ir belaisviai), kurie susijungė dabartinėje Irano ir Afganistano teritorijoje.
thumb|right|Čigonų į Europą migracijų keliai. Manoma jų protėvynė [[Indostanas|Indostano pusiasalyje Radžastanas]]
Čigonų kelias į Europą ėjo per Persiją iki Armėnijos ir Mažosios Azijos (XI a. iš ten dalis čigonų patraukė per Balkanų pusiasalį (XIII–XIV a.) į Vidurio Europą (XV a.), kiti per Siriją, Šiaurės Afriką pasiekė Iberijos pusiasalį ir toliau nuėjo į rytų Europą. 1417 metais čigonų grupė pasirodė Laboje (Vokietija), Mišnioje ir Saksonijoje, o 1422 m. Bolonijoje (Italija). 1427 m. 120 čigonų grupė pasiekė Paryžių. Abi grupės, žinoma, susitiko Prancūzijoje.
Antrojo pasaulinio karo metu įvyko čigonų vadinama Pharrajimos, kurioje naciai išžudė tūkstančius čigonų.
Lingvistinę teoriją, kad čigonai kilę iš karių kastos, patvirtina genetikai. Dažnai pasitaikanti ABO kraujo grupė yra tokia pati, kaip ir šiaurės Indijos gyventojų.
Populiacija
thumb|right|Pilkai pažymėta iki 1 % šalies populiacijos, tamsiai žaliai – iki 5 %, šviesiai žaliai – iki 10 %.
Manoma, pasaulyje gali būti apie 20 mln. romų. Europoje gyvenanti čigonų populiacija pagal Europos Tarybos apskaičiavimus, apie 9,7 milijono.
Jų dauguma gyvena Europos valstybėse. Didžiausios bendruomenės yra Balkanų pusiasalyje, didelės grupės sutinkamos Pietų Amerikoje, buvusios TSRS valstybėse, Vidurio ir Vakarų Europoje, taip pat Artimuosiuose Rytuose ir Šiaurės Amerikoje.
Yra valstybių, kuriose čigonai sudaro daugiau, kaip po 1 milijoną gyventojų. Gausiau čigonų esama: Rumunija, Egiptas, Ispanija, Bulgarija, Slovakija, JAV, Meksika, Brazilija ir Argentina. Mažesnės, bet gausios čigonų grupės sutinkamos buvusios TSRS (daugiausiai Rusijoje, Ukrainoje, Moldovoje), Jugoslavijos valstybėse, Čekijoje, Vengrijoje, Vokietijoje, Graikijoje, Italijoje, taip pat ir Turkijoje.
Tradicijos ir kultūra
thumb|right|[[Vokietija|Vokietijos čigonai 1935 metais]] thumb|right|[[Andryčuvas|Andryčuvo čigonai]] thumb|right|[[Bulgarija|Bulgarijos čigonai (XXI a. prdž.)]] thumb|right|Čigonai [[Lvovas|Lvove, (Ukraina)]]
Čigonų kultūrą gerokai veikia kitos tautos, todėl atskirų diasporų kultūra labai skiriasi. Be to, jie pasižymi stipriu bendruomeniniu jausmu ir yra prisirišę prie tradicijų. Turbūt tai lemia kadaise Indijoje patirtas susiskirstymas į kastas.
Kalba
Čigonai kalba įvairiais čigonų kalbos dialektais. Nors jie ir tvirtai laikosi savo tradicijų, čigonų dialektai perėmė šiek tiek kitų tautų leksikos ir gramatikos bruožų.
Religija
Čigonai neturi bendros religijos ir išpažįsta religiją, dominuojančią gyvenamojoje teritorijoje. Tarp jų yra katalikų, stačiatikių, protestantų, musulmonų ir kt. Jie neprisiriša prie liturgijos, o praktikuoja ją savo nuožiūra.
Pirmos žinios apie čigonus byloja, kad tolimojoje tėvynėje jie buvo hinduistai. Tokią teoriją patvirtina čigoniškas žodis trušul, reiškiantis kryžių, kuris kilęs iš tridančio dievo Šivos atributo.
Tradicijos
Čigonai labiausiai vertina šeimynines tradicijas. Autoritetas yra senoliai, kurie vykdo teisėjų pareigas, sprendžiant ginčus pagal teisę, vadinamą romanipen. Romas yra tas, kas laikosi romanipen taisyklių. Čigonai nelabai toleruoja kai kurias kitų tautų tradicijas ir nepasitiki ne romų teise. Vedybos dažnai sudaromos, siekiant palaikyti kraujo ryšį tarp šeimų ar grupių. Kompensuodami tėvams dukters netekimą, jaunojo tėvai privalo sumokėti išpirką. Įprastai čigonų mergaitės tekinamos 13-14 metų, berniukai veda būdami 14-15 metų.
Čigonų elgesio normos reguliuoja daug gyvenimo aspektų, įskaitant moterų higieną, draudimą nešioti seksualius drabužius ar skundimą. Rankų ir kojų nagai turi būti nukirpti, drabužiai, tiesiogiai besiliečiantys su kūnu, turi būti skalbiami atskirai. Atskirai plaunami ir daiktai, kurie kontaktavo su maistu.
Čigonai laikosi tradicijų, privalomų Indijos hinduistams, pavyzdžiui, Bengalijos gyventojams. Bet, skirtingai nuo hinduistų, kurie kremuoja palaikus, čigonai mirusiuosius laidoja ir tiki, kad siela tol nepateks į dangų, kol kūnas nebus palaidotas.
Profesijos
Kai kurios čigonų profesijos atsineštos dar iš Indijos, pavyzdžiui, metalo apdirbimas (kalvystė), gyvulių dresavimas. Manoma, kad seniausias čigonų užsiėmimas buvo prekyba arkliais ir jų dresavimas. Vargingiausi Karpatų čigonai skaldė akmenis kelių tiesimui. Taip pat populiari čigonų veikla – smulki prekyba, muzikavimas, būrimas. Čigonai užsiima ir veikla, kuri yra nusikalstama - vagystėmis, nelegalia prekyba, narkotinių medžiagų platinimu.
Nematerialioji kultūra
Čigonai traukė aplinkinių tautų dėmesį ir tai atsispindi posakiuose, smulkiojoje tautosakoje (pavyzdžiui, ironiškas posakis „Pasitaiko, kad čigonas vištą pavagia“). Kai kur čigonai tapo patarlių herojais, papročių veikėjais (kalėdotojų grupėse, vestuvių užstalės čigonai). Kitos tautos iš čigonų kultūros praktiškai nieko neperėmė, išskyrus muziką.
Muzika
Turtinga čigonų muzika paįvairino įvairių tautų folklorą. Vengrijoje atsirado styginiai orkestrai, Rusijoje chorai, soliniai romansai pritariant gitarai. Labiausiai čigonų muzika paveikė Ispanijos dainuojamąjį folklorą.
Europa
thumb|180px|Čigonė [[Granada|Granadoje XX a. prdž.]] Iš pradžių čigonai Europoje buvo priimti džiaugsmingai ir noriai. Jie klajojo tarp žmonių, kuriems žemės gabalas ir stogas virš galvos buvo didžiausias turtas, o darbas užimdavo didžiąją dalį dienos. Žinoma, gyvenimo būdas be nuolatinio užsiėmimo buvo sunkiai priimamas, kaip ir bet kokie pasikeitimai ir nežinomybė, jie tais laikais kėlė nepasitikėjimą ir baimę.
Praktiškai nuo pirmųjų dienų Europoje čigonų gyvenimas pradėtas reguliuoti. Ispanijoje XV a. ir XVIII a. jiems buvo draudžiama nešioti tradicinius drabužius, kalbėtis sava kalba ir nurodyta gyventi sėsliai. 1539 m. čigonai buvo išvyti iš Prancūzijos. Panašiai nutiko ir Anglijoje, kai 1530 m. čigonams buvo nurodyta palikti kraštą, grasinant nelaisve. Po 4 metų įkalinimas buvo pakeistas mirties bausme.
Vengrijoje ir Rumunijoje čigonus vertė eiti lažą. Sunki čigonų padėtis buvo Moldovoje, Vološčižnoje ir Transilvanijoje. Nuo XVI a. iki XIX a. pirmos pusės jie buvo laikomi belaisviais ir pardavinėjami po vieną ar šeimomis. Po 1856 metų buvo išleistas aktas, išlaisvinantis čigonus, ir tai leido jiems toliau klajoti po Vidurio Europą ir toliau į Ameriką. 1811 m. italų baudžiamasis kodeksas konstatavo, kad visi čigonai gimsta belaisviais. Savininkas galėjo parduoti ar dovanoti čigoną, o jei šis neturėjo šeimininko, buvo laikomas kunigaikščio nuosavybe.
Amerika
XVI a. užjūrio kolonijos buvo naudojamos kaip čigonų tremties vietos. Dauguma čigonų į užjūrio teritorijas pateko daug vėliau, pavyzdžiui, XX a. pabaigoje čia atsikraustyti atvyko daug Rumunijos čigonų. Jie kėlėsi ištisais taborais net iki XX a. trečiojo dešimtmečio Didžiosios depresijos. Ketvirtame dešimtmetyje jų dauguma apsistojo Jungtinių Amerikos Valstijų ir Kanados miestuose. Manoma, kad šiaurės Amerikoje gyvena apie 1 milijoną čigonų.
Santykiai su kitomis tautomis
Emancipacija vyksta lėtai. Tarkime, Jungtinėje Karalystėje jiems ilgą laiką buvo neleidžiama mokytis. Komunistinėse valstybėse čigonus versdavo gyventi sėsliai, juos maišant su vietiniais gyventojais (Čekoslovakijoje). Tai sukeldavo kultūrinius konfliktus. Šimtmečius trukusi laisvės tradicija neišlaikė susidūrimo su samdomu darbu.
Daugelyje valstybių (kuriose daugiausia gyveno vokiečiai) čigonai buvo nuožmiai persekiojami, ir tai tik paskatino dar didesnę jų migraciją ir izoliaciją. Per Antrąjį pasaulinį karą vokiečių koncentracijos lageriuose (1944 m. rugpjūčio 2 d. Bržezinco čigonų koncentracijos stovykloje) ir atskirose egzekucijose žuvo apie 400–500 tūkstančių čigonų. Net ir dabar žmonės čigonus dažnai laiko nusikaltėliais, chuliganais ir sukčiais.
thumb|[[Čigonų vėliava]]
1971 m. Londone įvyko Pirmas pasaulinis romų kongresas. Tenai pirmą kartą buvo paskelbta romų vėliava ir himnas ir oficialiai sukviesta Romų unija, Pasaulinė romų sąjunga. 1978 metais įvyko eilinis Kongresas Ženevoje, o 1981 metais – Gėtyndzoje. Kreiptasi į JTO valstybes pripažinti čigonus atskira tauta ir juos laikyti tautine mažuma. Paprašyta juos vadinti romais, o ne čigonais. 1990 m. Varšuvoje surengtas IV Romų kongresas, kurio svarbiausias klausimas buvo čigonų kalbos standartizacija. 1993 m. Romų sąjunga buvo priimta į JTO kaip stebėtoja.
Karlis Hūnas
Karlis Teodoras Hūnas (, 1830 m. rugsėjo 13 d. Madliena, Rusijos imperija – 1877 m. sausio 28 d. Davosas, Šveicarija; palaidotas Madlienoje) – latvių tapytojas, grafikas.
Biografija
1852–1861 m. mokėsi Sankt Peterburgo dailės akademijoje, nuo 1868 m. akademijos narys; nuo 1871 m. profesorius. 1863–1871 m. tobulinosi Paryžiuje. Nuo 1873 m. Kilnojamųjų dailės parodų draugijos Rusijoje narys.
Kūryba
Nutapė akademistinių istorinių paveikslų („Baltramiejaus nakties išvakarės“) 1868 m., portretų („Moters portretas“) 1871 m., buitinių kompozicijų („Staliaus dirbtuvė“) 1865 m., peizažų („Vasara“) 1871 m., paveikslų religiniais siužetais („Kristus Getsemanės sode“), sukūrė sienų tapybos kūrinių, akvarelių, piešinių. Kūriniuose yra romantizmo ir realizmo bruožų.
Auka
Terminas auka lietuvių kalboje reiškia kelias susijusias, bet skirtingas sąvokas:
Lietuvių literatūros draugija
Lietuvių literatūros draugija  – Mažosios Lietuvos ir lietuvių kalbos bičiulių draugija, 1879–1923 m. veikusi Tilžėje.
Istorija
Lietuvių literatūros draugija išsiplėtojo iš 1873 m. Tilžėje įkurto Lietuvių ratelio (Litauisches Kranzschen). Dar 1879 m. pradžioje dalyvaujant draugijos nariams sukurtas atsišaukimas ir parengtas bendrasis draugijos projektas, kuris išsiuntinėtas į įvairius lituanistinius ir slavistikos leidinius. Apie šį atsišaukimą rašė Londono „Atheneum“. Juo siekta iškelti lietuvybės Rytprūsių žemėse svarbą. Tai kreipimasis į visus, neabejingus lietuviškam žodžiui, įsijungti į tiriamąjį darbą. 1897 m. draugija turėjo 115, 1903 m. – 198, 1908 m. – 228 narius. Draugijai priklausė žymūs vokiečių, lenkų ir rusų kalbininkai, lietuvių kultūros veikėjai Silvestras Baltramaitis, Antanas Baranauskas, Kristianas Barčas, Jonas Basanavičius, Adalbertas Becenbergeris, Filipas Fortunatovas, Vilius Gaigalaitis, Eduardas Gizevijus, Augustinas Janulaitis, Jonas Karlovičius, Janas Boduenas de Kurtenė, Georgas Neselmanas, Liudvikas Pasargė, Eduardas Volteris, Jurgis Zauerveinas ir kiti.
Veikla
Draugijos posėdžiuose buvo skaitomi pranešimai lietuvių kalbos, lietuvių raštijos, istorijos, tautosakos, etnografijos klausimais. Draugija turėjo gausius etnografijos, tautodailės, tautosakos, numizmatikos rinkinius. Lietuvių literatūros draugijos biblioteka turėjo apie 2500 tomų, joje buvo retų lietuviškų knygų, XVII a. – XIX a. rankraščių. Draugija leido tęstinį leidinį „Mitteilungen der litauischen literarischen Gesellschaft“ (1880–1912 m. išėjo 5 t., 31 sąs.). 1905 m. draugijos iniciatyva įsteigtas Tilžės etnografijos muziejus. 1925 m. draugija reorganizuota atsisakiusi lituanistinės veiklos.
Chlopkuvas (Mazovijos vaivadija)
Chlopkuvas – kaimas Lenkijos rytuose, Plateruvo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Plateruvo, apie 12 km į šiaurės rytus nuo Losicės ir apie 128 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XV a. ir XVII a. buvo statoma cerkvė, 1702 m. sudegė. 1704 m. pastatyta nauja unitų cerkvė. 1890 m. pastatyta Chlopkuvo Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia. 1920 m. įkurta Chlopkuvo Mergelės Marijos Gimimo parapija.
Degsnio dvaras
Degsnio dvaras – dvaras Utenos rajone, Degsnio kaime, į pietus nuo Antandrajos, esantis kairėje kelio atkarpos Utena–Zarasai pusėje, šalia krašto kelio.
Šiuo metu išlikęs nerestauruoti centriniai dvaro rūmai ir pagalbiniai pastatai. Dvarui priklausė 63 valakai žemės, 7 ežerai, 2 palivarkai, 7 kaimai. Dvaro laukuose yra 3 piliakalnėliai, kalbama, kad likę nuo kovų su Livonija.
Istorija
Pirmieji užfiksuoti dvaro šeimininkai buvo Kozielos-Poklevskiai – kalbama, kad jie gyvenę čia nuo Ivano Rūsčiojo (1530-1584) laikų, tik vėliau priėmę katalikybę.
1872 m. Kozielos užgrobė Novynos viensėdį prie Toleikių kaimo. Ūkininkai išvijo naują šeimininką, bet ponai pasikvietė žandarus.
1882 m. vasarą dvare subruzdo valstiečiai – atsisakė į dvarą eiti lažo, mojuodami kastuvais numušė atvykusiam pristavui antpečius. Valstiečiai pasipriešino dėl servitutų – teisės į ganyklas. Buvo pasitelkta caro kariuomenė ir valstiečiai nubausti.
thumb|left|200px|Dvaro svirnas nuo kelio (šiaurės) pusės Degsnėnus 1889 m. kartu su Jotaučių dvaru bei Kastulyne Utenos valsčiuje valdė trys dvarininko kataliko Povilo Kozielos-Poklevskio sūnūs (jie kartu turėjo 778 dešimtines dirbamos, 81 nedirbamos, 380 dešimtinių miško (iš viso 1244 dešimtines) žemės):
Taip pat dvaras turėjo 4 karčemas: Kirkliuose, Degučiuose, Rukliuose ir Sudeikiuose, o dvare – bravorą.
Iš dvaro buvęs išskirtas Taukelių dvarelis (čia buvusioj koplyčioj ir buvo laidojami dvarininkai). Vėliau Degsnio ir Jotaučių dvarų savininkai 2 valakus žemės Sudeikiuose paskyrė bažnyčiai. Poklevskių-Kozielų giminė buvo palaidota bažnyčios šventoriuje (yra išlikę paminklai). Prieš pastatant Sudeikių bažnyčią jie melsdavosi akmeninėje Taukelių koplyčioje, kur buvęs altorėlis. Utenos kunigo Adomo Vyšniausko laikais iš Bikuškio koplyčios viskas buvo pervežta į Sudeikių bažnyčią.
1923 m. dvare buvo 5 ūkiai, 80 gyventojai.
Gredele Kolonija
Gredele Kolonija  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Orlios valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tamsioji plautė
Tamsioji plautė (Pulmonaria obscura) – agurklinių (Boraginaceae) šeimos, plaučių (Pulmonaria) genties augalas.
Daugiametis, 25-30 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis storas, rudas. Stiebas vienas arba keli, šiek tiek briaunoti, viršutinė dalis plaukuota. Pamatiniai lapai, išaugantys plautei peržydėjus, tamsiai žali, nedėmėti arba su šviesiai žaliomis dėmėmis, 5-15 cm ilgio, 3-9 cm pločio, širdiška arba apvalia pamatine dalimi, susiaurėjantys į ilgą, kiek sparnuotą lapkotį, smailiomis viršūnėmis. Žiedynas – suktukas arba, išaugus pridėtinėms šakoms, skėtiška kekė. Su pažiedėmis tik apatiniai žiedai. Taurelė 8-10 mm ilgio, varpiška, penkiadantė, trumpesnė už vainikėlį, vaisiams nunokus, pailgėja. Vainikėlis 14-20 mm ilgio, vamzdiškai piltuviškas, iš pradžių rožinis, vėliau raudonai violetinis ir pagaliau mėlynas. Žiedo spalva priklauso nuo cheminės ląstelių sulčių reakcijos, kintančios nuo žiedo amžiaus. Žiedai pražysta ne vienu metu, todėl tame pačiame žiedyne būna įvairių spalvų žiedų. Vaisius – skeltavaisis, subyrantis į 4 riešutėlius. Riešutėliai smailiomis viršūnėmis, iš pradžių plaukuoti, vėliau pliki.
thumb|210px|left||Žiedai
Vaistams vartojama antžeminė dalis, nupjauta prieš žiedų skleidimąsi. Žolėje yra mangano, vario, geležies, vanadžio, titano, sidabro, nikelio, stroncio ir kitų elementų; vitamino B1, karotino, askorbino rūgšties, 6-10 % rauginių medžiagų, gleivių, 4 % silicio rūgšties, dervų.
Augalas medingas, dekoratyvus, o kai kur net valgomas kaip salotos.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 24 psl.
Zolotinka
Zolotinka  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, pietų Jakutijoje, Neriungrio uluse, 73 km į pietus nuo Neriungrio, prie Ijengros upės. Eina Lenos plentas, yra geležinkelio stotis prie Amūro–Jakutsko magistralės.
FK Rubin Kazanʹ
Kazanės futbolo klubas „Rubin“, o trumpai Kazanės „Rubin“– Rusijos futbolo klubas iš Kazanės.
Istorija
Klubo ištakos sieka 1958 m. Eilę metų rungtyniavo Rusijos Premjer lygoje.
2021–2022 m. sezone Premjer lygoje užėmė penkioliktą vietą iš šešiolikos dalyvių ir buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2022–2023 m. rungtyniavo Pirmame divizione ir tapo nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į Premjer lygą.
Sezonai
Šaltiniai:
Skardžius
Skardžius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kipro futbolo varžybos 1965–1966 m.
Kipro futbolo varžybos 1965–1966 m.
Cadillac ATS
Cadillac ATS – prabangus kompaktinės klasės automobilis, kurį gamina „General Motors“. ATS pradėtas gaminti 2012 m., kaip 2013 m. modelis. Gamyba tesėsi iki 2019 m., kuomet modelį pakeitė Cadillac CT4.
2009 m. rugpjūčio 11 d. koncernas pristatė kelis planuojamus automobilius mažai grupei spaudos atstovų. Žurnalistams buvo uždrausta fotografuoti, tad visuomenei jie galėjo pateikti tik savo įspūdžius. Kartu su daugeliu kitų automobilių, parodoje žurnalistai išvydo naująjį mažos klasės Cadillac modelį, pavadinimu ATS. Kada prasidės automobilio gamyba tuomet nebuvo paskelbta, tačiau naujasis ATS buvo galiausiai pristatymas 2012 m. pradžioje.
ATS pagrindiniais konkurentais įvardinami populiariausi vokiečių kompaktinės klasės prabangūs automobiliai – BMW 3-Series, Mercedes-Benz C-Class, Audi A4, kurie yra dabartiniai šio segmento lyderiai. Šiuo metu ATS parduodami tik JAV rinkoje, tačiau netrukus pasirodys Europoje bei Kinijoje.
2016 m. buvo pristatytas padidinto galingumo ATS-V modelis, skirtas konkuruoti su šios klasės BMW M-serijos bei Mercedes-Benz AMG-serijos modeliais. ATS-V kompletuojamas su 3,6 litrų darbinio tūrio V6 varikliu bei dviem turbinomis. Nuo 0 iki 97 km/h (60 mph) įsibėgėjantis per 3,7 sekundes, galintis išvysti 304 km/h greitį.
Pasaulio akademinio irklavimo čempionatas
Pasaulio akademinio irklavimo čempionatas – Tarptautinės irklavimo federacijos kasmet organizuojamas geriausių pasaulio akademinio irklavimo sportininkų varžybos.
Mieloma
Mieloma, mielominė liga arba dauginė mieloma – plazminių ląstelių, kurios aptinkamos kaulų čiulpuose, piktybinė liga, priskiriama B ląstelių limfomoms ir monokloninėms gamapatijoms. Tai yra kloninė plazminių ląstelių proliferacija, kuriai būdinga nenormalaus baltymo – imunoglobulino (dar vadinamo paraproteinu) ar jo laisvų grandinių sintezė. Plazminių ląstelių plitimas kaulų čiulpuose sukelia citopenijas – normalių ląstelių trūkumą. Taip pat mielominei ligai būdingas kaulo pažeidimas ir savaiminiai lūžiai. Normalios plazminės ląstelės (viena iš B limfocitų rūšių), gamina antikūnus (imunoglobulinus), mielominės ligos piktybinės ląstelės šios funkcijos pilnavertiškai neatlieka. Mielominė liga gali pasireikšti įvairaus sunkumo ir eigos formomis, susirgimas gali baigtis mirtimi po keleto mėnesių nuo diagnozės ar trukti dešimtis metų. Tai nulemia konkretūs genetiniai pakitimai ir kiti prognostiniai faktoriai.
Epidemiologija
Ligos rizika didėja su amžiumi ir maksimumą pasiekia sulaukus 70 metų. Retai susergama jaunesniame nei 50 metų amžiuje. JAV atliktų tyrimų duomenimis, juodaodžiai turi du kartus didesnę riziką susirgti.
Priežastys
Aprašyta padidėjusi rizika po jonizuojančios spinduliuotės poveikio, taip pat esant nutukimui. Monokloninė neaiškios reikšmės gamapatija per vienerius metus 1-2% ligonių virsta mielomine liga, todėl yra laikoma vienu pagrindinių rizikos faktorių.