cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ispaninis šalavijas
Istorija
thumb|left|210px|Iliustracija iš Florencijos kodekso, kurioje pavaizduotas augalas Salvia ispanica XVI amžiaus actekų rankraščiuose Mendosos kodeksas ir Florencijos kodeksas nurodoma, jog actekai augino ispaninį šalaviją prieš Kolumbą ir pateikiama daug informacijos apie augalo naudojimą. Šalia kukurūzų tai buvo svarbi maistinė kultūra: 21 iš 38 actekų imperijos provincijų gyventojai kasmet mokėdavo mokesčius čija sėklomis. Šventikams sėklomis atlygindavo už aukojamas pamaldas. Ispaninius šalavijus augino Teotihuakano gyventojai, veliau toltekai, bet įdomu, kad ne majai. Jėzuitų metraštininkai laikė ispaninius šalavijus trečiuoju pagal svarbą actekų augalu – po kukurūzų ir pupelių ir prieš burnočius.
Mitybai buvo naudojamos sveikos ir sumaltos sėklos, taip pat sėklų gleivės ir aliejus. Buvo įprasta skrudinti sėklas ir sumalti į miltus, kartais sumaišant su kukurūzais. Iš miltų buvo gaminami paplotėliai, „tzoalli“ (vyniotiniai su kukurūzų lapais) ir įvairūs gėrimai.
Augalas taip pat buvo naudojamas actekų medicinoje, tačiau metraščiuose gydomos ligos apibūdinamos netiksliai, todėl sunku jas identifikuoti. Aliejus buvo naudojamas kosmetikos ir meno tikslais.
Žlugus Actekų imperijai čija auginimas smarkiai sumažėjo. XVIII–XIX amžiais Meksikoje išpopuliarėjo gaivieji gėrimai, pagaminti iš nesmulkintų sėklų, pridedant citrinų ir cukraus arba vaisinių sulčių. Šis gėrimas ir šiandien žinomas kaip „čija vanduo“ arba „šviežios čija“. Kita vertus, miltų vartojimas nutruko. Dėl to daugelis rūšių išnyko. Augalas vis dar buvo kultivuojamas Lotynų Amerikoje, tačiau tik kaip specifinė vietinė kultūra.
Šiuolaikinio susidomėjimo pradžia siejama su Christopher McDougall 1997 metais JAV išleista knyga „Gimęs bėgioti“, kurioje tarp kito ko nagrinėjama tarahumara indėnų genties gyvensena ir dieta.
Sėklų miltai arba nesmulkintos sėklos tradiciškai naudojamos Argentinoje, Bolivijoje, Gvatemaloje, Meksikoje ir Paragvajuje maistingams gėrimams ir maistui gaminti. Šiandien ispaninis šalavijas nedideliu mastu auginamas jo gimtinėje Meksikoje ir Gvatemaloje, o komerciniais tikslais – Argentinoje, Bolivijoje, Ekvadore, Gvatemaloje, Meksikoje ir kai kur kitur.
Maistinė vertė ir naudojimas
thumb|Čija sėklos Ispaninis šalavijas auginamas komerciniais tikslais dėl savo sėklų – maisto, kuriame gausu Omega-3 riebalų rūgščių; iš sėklų gaunama 25–30 % aliejaus, įskaitant α-linoleno rūgštį. Tipinė aliejaus riebalų sudėtis yra 55 % ω-3, 18 % ω-6, 6 % ω-9 ir 10 % sočiųjų riebalų.
Ispaninis šalavijas priskiriamas prie javams prilyginamų grūdų. Tai augalai, kurie nėra tikrieji javai (migliniai), tačiau naudojami panašiai kaip javai: pavyzdžiui, grikiai, burnočiai, bolivinė balanda.
Auginimas
thumb|left|200px|Ispaninis šalavijas Paryžiaus botanikos sode Ispaninis šalavijas komerciniais tikslais auginamas ir vartojamas gimtojoje Meksikoje ir Gvatemaloje, taip pat Bolivijoje, Ekvadore, Kolumbijoje, Nikaragvoje, šiaurės vakarų Argentinoje, kai kuriose Australijos srityse ir JAV pietvakariuose. Kentukyje buvo išvestos naujos augalo rūšys, skirtos auginti šiaurinėse JAV platumose. Augalas auginamas tik vietose, kuriose nebūna labai daug kritulių, nes dėl to kyla puvimo pavojus.
Augimo ciklas, nuo sėjos iki derliaus nuėmimo trunka 120–180 dienų. Tipinė sėjos norma 6 kg/ha, vidutinis derlius yra apie 600 kg/ha Laukai gali būti iki 2200 m aukštyje. Atstumas tarp augalų 0,5–0,8 m, atstumas tarp eilių 0,7–0,8 m.
Salvia hispanica auginimui reikia švelniai ar vidutiniškai molingo arba smėlingo dirvožemio. Augalas mėgsta gerai nusausintas, vidutiniškai derlingas dirvas, tačiau gali susidoroti su rūgščiomis dirvomis ir vidutiniškai stipria sausra. Pasėliams reikia drėgmės daigams įsitvirtinti, o augimo metu bręstantis augalas nepakenčia drėgnos dirvos.
Ispaninis šalavijas Lietuvoje
Lietuvoje šias sėklas duodantis augalas neauga ir nėra plačiai žinomas. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2015/2283 apibūdina ispaninį šalaviją kaip naują maisto produktą visos Europos mastu.
Platintojai ir entuziastai pristato ispanini šalavijų kaip madingą, sveiką maisto produktą, supermaistą, turintį sveikatai naudingų savybių.
Dekoratyvinis naudojimas
thumb|„Čija gyvūnėlis“ – krokodilas Nuo 1990-ųjų JAV išpopuliarėjo „čija gyvūnėliai“ (angl. Chia pets) – sėklos, pasodintos į gyvūnėlio formos molinį pagrindą. Laistomi daigai išauga per porą savaičių ir primena gyvūno kailį ar plaukus.
Artimos rūšys
Kulinarijoje taip pat naudojamos artimos rūšys: Šių augalų sėklos taip pat gali būti vadinamos „čija“.
Peskūnai
Peskūnai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Šveicarijos.
Pliuškiai
Pliuškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Baisogalos.
Yazeed Al-Rajhi
Yazeed Al-Rajhi – verslininkas ir automobilių sporto lenktynininkas iš Saudo Arabijos. Lenktynininko karjerą pradėjo 2007 m. Nuo 2008 iki 2018 m. dalyvavo WRC raliuose. 2014 m. Y. Al-Rajhi startavo FIA Europos ralio čempionate. Tais pačiais metais jis tapo Italian Baja ralio čempionu. Nuo 2015 m. dalyvauja Dakaro ralyje, tais pačiais metais laimėjo savo pirmąjį greičio ruožą.
Kareličų rajonas
Kareličų rajonas  – rajonas Baltarusijoje, Gardino srityje. Administracinis centras – Kareličai.
Geografija
Rajonas ribojasi su Naugarduko, Nesvyžiaus, Stolpcų, Baranovičių rajonais. Pagrindinės upės: Nemunas, Servečius, Uša.
Istorija
Įkurtas 1940 m. sausio 15 d. kaip Valeukos rajonas, bet jau 1940 m. lapkričio 25 d. pervadintas Kareličų rajonu. 1962–1965 m. rajonas buvo laikinai panaikintas.
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Simas (upė)
Simas  – upė Rusijoje, vidurio Baškirijoje ir Čeliabinsko srityje; Belajos dešinysis intakas (Kamos baseinas). Prasideda Pietinio Uralo vakariniuose šlaituose. Aukštupyje teka į šiaurės vakarus, toliau – į pietvakarius daugiausia siaurais, skardingais tarpukalnių slėniais. Žemupyje slėnis išplatėja, salpa tampa pelkėta. Pakrantės miškingos. Įteka į Belają į pietryčius nuo Ufos, 561 km nuo žiočių.
Didesni intakai: Lemeza, Ukas, Inzeras (kairieji), Minjaras, Aša (dešinieji).
Užšąla lapkričio viduryje, atitirpsta balandį. Žemupyje laivuojama. Upės slėnyje gausu karstinių darinių (žymiausias – Igantjevo urvas). Aukštupyje patvenkta (sudarytas Simo tvenkinys).
Prie upės įsikūrę Simo, Minjaro, Ašos miestai (Čeliabinsko sr.), stambi Ulu Teliako (Baškirija) gyvenvietė.
Norių apylinkė
Norių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vaškų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pasvalio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Tetirvinų apylinkės.
Senoji Asirijos karalystė
Senoji Asirijos karalystė – sąlyginis pavadinimas, istorikų duodamas Artimųjų Rytų valstybei, egzistavusiai XX–XIV a. pr. m. e. Jos branduolys buvo istorinis Asirijos regionas (aukštutinis Tigro baseinas dabartinio Irako teritorijoje), tačiau didžiausios ekspansijos metu valstybė taip pat valdė didesnę dalį Sirijos.
Amoritų dinastija (1809–1750)
XIX a. Asiriją vis dažniau puldinėjo amoritų gentys iš Chaburo upės deltos. Asirijos karalius Naram-Sinas sugebėjo atmušti jų bandymus įsitvirtinti šalies soste, tačiau jo įpėdinis Erišumas II pralaimėjo vietiniam amoritų karaliui Šamši Adadui, kuris paėmė valdžią šalyje. 1809 m. pr. m. e. jis įtvirtino amoritų dinastiją. Atrodo, Šamši-Adadas legitimavo savo valdžią, save kildindamas iš vieno priešistorinių Asirijos karalių, Ušpijos.
Šamši-Adadas vykdė Asirijos ekspansiją, trumpam paversdamas ją galinga imperija, išsiplėtusia iki pat Eufrato slėnio. Pasodinęs savo sūnų į sostą Ekalatume, jis nukariavo Mario karalystę ir ten įtvirtino savo sūnaus Jasmah-Adado valdžią. Paskui šalies sostinę perkėlė į Šubat-Enlilio miestą Chaburo slėnyje, pastatydintą ant senosios Šechnos.
Po Šamši-Adado mirties valdžią paveldėjo jo sūnus Išme-Daganas I, tačiau jis susidūrė su augančia Mario ir Babilono galia. Išme-Daganui taip pat reikėjo atremti lulubių, Ešnunos ir Jamchado antpuolius. Galiausiai 1750 m. pr. m. e. Babilono Hamurabis nukariavo Asiriją ir pavertė ją savo vasale. Maždaug tuo metu sumenko Asirijos prekyba su Mažąja Azija ir kolonijos buvo apleistos.
Adasio dinastija (1732–1451)
thumb|300px|Asirija ir aplinkinės karalystės apie XIV a. pr. m. e. 1732 m. pr. m. e., pasinaudodami Babilono silpnumu, Asirijos valdovai vėl ėmė siekti nepriklausomybės. Tai sukėlė šalyje pilietinį karą, kuriame varžėsi keli lyderiai. Jo laimėtojas buvo vietinės (ne amoritų) kilmės valdovas Adasis, kuris įkūrė savo dinastiją. Jis sugebėjo pabaigti pilietinį karą ir sugrąžinti karalystei ramybę. Jam valdant Babilono ribos susitraukė.
Apie tolimesnius žinoma labai nedaug, tačiau Asirijai pavyko išlaikyti stabilumą ir išsaugoti nepriklausomybę. Netgi kai Babiloną nukariavo kasitai, jie nepuolė Asirijos, o sudarė sutartį su tuometiniu jos valdovu Erišumu III. Ašurniraris I ir Puzur-Ašuras III buvo energingi valdovai, kurie gerino šalies infrastruktūrą, stiprino sostinę Ašūrą ir statydino šventyklas.
Mitanijos valdymas (1451–1393)
XVI a. pr. m. e. Asirijos vakarinėje pašonėje, Chaburo baseine, susikūrė nauja huritų karalystė – Mitanija. Ši augdama kėlė vis didesnę grėsmę Asirijai. Siekdamas apsiginti nuo augančios Mitanijos, karalius Ašurnadinahė I bandė sudaryti sąjungą su Egiptu. Tuo pasinaudodamas, 1451 m. pr. m. e. Mitanijos karalius Sauštataras užpuolė Asiriją, užėmė sostinę Ašūrą, nuvertė karalių ir į jo vietą pasodino savo statytinį Enlilnasirį II. Taip Asirija tapo Mitanijos vasale.
Vietos dinastija buvo išsaugota ir Asirija Mitanijos valdžioje džiaugėsi nemaža autonomija. Ilgainiui jie atkūrė senąją valdymo sistemą, atstatė miestą ir netgi susirašinėjo užsienio politikos klausimais su aplinkinėmis valstybėmis. Eriba-Adadas I galiausiai sugebėjo gauti visišką nepriklausomybę nuo Mitanijos ir įkurti Viduriniąją Asirijos karalystę.
Valdovai
Visos datos apytikslės ir prieš mūsų erą. Už pasvirojo brūkšnio rašomos datos pagal trumpąją chronologiją:
Gudžarato istorija
Gudžaratas  – istorinis Pietų Azijos subregionas, kuris sudaro didžiąją dalį dabartinės Indijos Gudžarato valstijos. Jame vyrauja gudžaratų etninė grupė, kalbanti gudžaratų kalba.
Geografija
thumb|left|Gudžarato fizinis žemėlapis Gudžaratas užima didelę derlingą Gudžarato lygumą, nusidriekusią vakarinėje Indijoje, kurią vagoja gausios upės. Tarp jų didžiausios – Sabarmati, Tapi ir Narmada. Gudžaratas yra prie Arabijos jūros, kuri skalauja jo pietvakarinius krantus. Didžiąją dalį Gudžarato regiono sudaro Katiavaros pusiasalis. Dvi Arabijos jūros įlankos dalina visą regioną į tris dalis. Šiauriausia dalis dar vadinama Anarta, pusiasalio dalis – Sauraštra, o pietrytinė – Lata.
Šiaurėje Gudžaratą riboja Kučo rana – druskinga dykuma, kuri atskiria regioną nuo istorinio Sindo. Šiaurės rytuose Gudžaratas ribojasi su Radžastanu (Marvaru). Vakaruose regioną uždaro kalnuotos teritorijos, kuriose vyrauja bhilų gentys. Jos atskiria Gudžaratą nuo Mevaro ir Malvos istorinių regionų. Pietuose Gudžaratas siekiasi su Maharaštra.
Senovės istorija
Nors Gudžarato istorija nėra tokia sena, kaip Indo upės slėnyje buvusių Sindo ir Pandžabo, pirmosios valstybės čia suklestėjo jau III tūkst. pr. m. e. Jos priklausė Indo civilizacijai, ir regione aptinkama apie 50 tuometinių gyvenviečių. Svarbiausios iš jų yra Lotalas (didžiausias civilizacijos uostas), Dholavira ir Gola Dhoras. Vietos gyventojai palaikė aktyvius ryšius su šumerais, egiptiečiais, Dilmunu.
Viduriniosios karalystės
thumb|left|Maitrakų dinastijos architektūra Po to, kai II a. pr. m. e. Maurjų hegemonija krašte nusilpo, dėl Gudžarato varžėsi įvairios Indijos karalystės, kurių dinastijos buvo kilę iš vakarų, rytų ir pietų. Pirmiausia čia įsigalėti bandė Indo-graikų karalystė, vėliau čia valdžią susigrąžino Maurjų palikuonys iš Udžaino, I a. pr. m. e. Gudžaratą prisijungė sakų gentys, kurios čia valdė kaip Vakarų satrapai. Jiems valdant, suklestėjo Gudžarato uostas Bharuchas.
V a. Gudžaratą trumpam prijungė Guptų imperija, tačiau 475 m. Valabhipuroje įsigalėjo vietinė Maitrakų dinastija, kuri tapo nepriklausoma nuo Guptų. Kadangi Maitrakai valdė iki VIII a., krašte atkurta ramybė, suklestėjo įvairios religijos, buvo statomi architektūros paminklai, suklestėjo vienas svarbiausių Indijos universitetų. Tuo metu krašte lankėsi kinų keliautojai, kurie aprašė vietos gyventojus ir kultūrą.
VIII a., musulmonų invazijų fone, didžiąją dalį Indijos subkontinento dalinosi trys imperijos. Gudžaratas priklausė vienai iš jų – Gudžarų-Pratiharų dinastijai, kuri valdė iš Udžaino, nors dėl regiono taip pat varžėsi Palų imperija ir Raštrakutų dinastija. Gudžarai-Pratiharai sėkmingai atmušė arabų antpuolius ir nepasidavė Kalifato ambicijoms prisijungti Indijos subkontinentą. thumb|Modheros Saulės šventykla Naujo stabilumo laikotarpio Gudžaratas pasiekė X a. įsitvirtinus Solankių dinastija, kuri savo sostine padarė Anhilpurą. Ji tapo vienu didžiausių miestų Indijoje, o visas regionas klestėjo dėl intensyvios prekybos su pasauliu. Solankiai rūpinosi menais, suklestėjo savitas architektūrinis stilius. Jų laikais pastatyti tokie puikūs statiniai kaip Somnato šventykla, Modheros saulės šventykla, Raniki vavas ar Taranga.
Musulmoniškos dinastijos
Solankiams sėkmingai pavyko atmušti musulmonų invazijas iš vakarų, tačiau jos tapo vis intensyvesnės. 1243 m. Solankius pakeitė Vaghelų dinastija, valdžiusi iš Dholkos, kurią 1299 m. nukariavo Delio sultonatas. Sultonas Alaudinas Childži suniokojo Anhilpurą. Taip regione prasidėjo musulmoniškų dinastijų viešpatavimas.
XIV a. sultonatui byrant, Gudžarato valdytojas pasinaudojo proga ir įkūrė Gudžarato sultonatą. Jo sostine tapo Ahmedabadas, o Bharuchas išliko svarbus jūrinis uostas. Sultonai palaikė draugiškus ryšius su musulmonų kraštais, iš kur į Gudžaratą plūdo musulmoniška kultūra. Čia įtaką didino ir Europos prekybininkai, pirmiausia portugalai ir britai.
XVII a. Mogolų galia silpo, ir neramumais naudojosi ir Europos kolonijinės imperijos. Portugalams Gudžarate pavyko įsigyti keletą enklavų – Diu, Damaną, Dadrą ir Nagar Havelį, kuriuos prisijungė prie Portugalijos kolonijinės imperijos. Britų imperija įgijo faktoriją Surate.
Britų laikotarpis ir nepriklausomybė
XVII a. pabaigoje Gudžaratą užvaldė Maratų imperija iš Maharaštros, o XIX a. pradžioje beveik visą regioną kontroliavo Britų Indija. Regione reiškėsi ypač spartus feodalinis susiskaldymas, dėl kurio jį sudarė šimtai smulkių valstybėlių, kurios pripažino britų valdžią. Didžiausia jų buvo Gaekvadų dinastija su sostine Barodoje.
Indijai gavus nepriklausomybę 1947 m., Gudžarato valstybėlės nusprendė prisijungti prie jos, o ne prie musulmoniško Pakistano. Visas regionas buvo įjungtas į Bombėjaus valstiją, nuo kurios 1960 m. atskirta Gudžarato valstija. 1970 m. jos sostinė iš Ahmedabado perkelta į naujai suprojektuotą Gandinagarą.
Čekonės hidrografinis draustinis
left|150px
Čekonės hidrografinis draustinis priklauso Neries regioniniam parkui, yra įsikūręs rytų Lietuvoje, į šiaurės vakarus nuo Vilniaus, Vilniaus rajone, tarp Šilėnų ir Mozūriškių kaimų. Įsteigtas siekiant išsaugoti Čekonės žemupio erozinio slėnio atkarpą, Čekonės ir Neries upių santaką.
Plotai (Širvintos)
Plotai – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Musninkų.
Virtuali realybė
miniatiūra|Tyrėjai kartu su [[Europos kosmoso agentūra Darmštate, Vokietijoje, naudodamiesi virtualios realybės akiniais ir valdymo pultais, demonstruoja, kaip ateityje astronautai virtualios realybės pagalba galėtų treniruotis ugnies gesinimui Mėnulio bazėje.]] Virtuali realybė (VR) – kompiuteriu sugeneruota interaktyvi trimatė aplinka, su kuria vartotojas sąveikauja naudodamas specialiąją techninę įrangą. Virtualioje realybėje, kitaip negu papildytoje realybėje, realaus pasaulio vaizdas yra nematomas, t. y. aplinka yra sudaryta tik iš kompiuterio sugeneruotos grafikos.
Lietuvos gyvūnija
Lietuvos gyvūnija. Lietuva yra vidutinių platumų klimato miškų zonoje, tad joje vyrauja tik šiam Žemės regionui būdinga fauna. Lietuvos gyvūnijos evoliucija skirstoma į du istorinius laikotarpius, tai priešledynmečio ir poledynmečio arba holoceno epochos, kuris tęsiasi iki šių dienų. Lietuvos priešledynmečio gyvūnija matyt buvusi labiausiai savita, gausi, daugiausia kitusi, bet mažiausiai žinoma, kadangi šis Žemės evoliucijos laikotarpis prasidėjo ir užtrūko labai ilgai, apie 665 milijonų metų  – nuo pat pirmųjų Žemėje pasirodžiusių primityvių gyvių.
Gerson Rodrigues
Žersonas Rodrigesas (g. 1995 m. birželio 20 d.) – portugalų kilmės Liuksemburgo futbolininkas, puolėjas. Atstovavo įvairiems klubams: Liuksemburge, Moldovoje, Japonijoje, Ukrainoje, Turkijoje ir Saudo Arabijoje.
Virtuali realybė
Moderni įranga
2014 m. „Oculus“ išleido „Oculus Rift“ – pirmuosius virtualios realybės akinius, kurie ne tik pateisino žmonių lūkesčius, bet ir buvo prieinami už mažą kainą. Visi prieš tai išleisti virtualios realybės akinių modeliai buvo nepatogūs, brangūs, o rodomas vaizdas buvo prastos kokybės. 2016 m. „HTC“, kartu su „Valve Corporation“ išleido „HTC Vive“ virtualios realybės akinius. Šis modelis išsiskyrė integruota priekine kamera, ryškesniu vaizdu, patobulintais valdymo pultais. 2019 m. „Valve Corporation“ išleido virtualios realybės akinius „Valve Index“. Jie pasižymėjo labai didele raiška, dideliu matymo lauku, patogumu, inovatyviais valdymo pultais, kurie registruoja pirštų judesius. 2020 m. virtualios realybės rinkoje atsirado dar vieni išskirtiniai akiniai – „Oculus Quest 2“. Didžiausi šios įrangos privalumai – prieinamumas ir maža kaina. Šių akinių veikimui nereikia jokios kitos papildomos įrangos (asmeninių kompiuterių ar žaidimo konsolių), todėl jie yra belaidžiai. „Oculus Quest 2“ buvo 5 kartus daugiau išankstinai perkamas, negu jo pirmtakas – „Oculus Quest“.
Gerson Rodrigues
Žaidėjo karjera
Gimė Portugalijoje. Priklausę FC Metz ir atstovavo šio Prancūzijos klubo jaunimo ekipoms. Supratęs, kad prasimušti į FC Metz sudėtį nedaug galimybių, jis persikėlė į Liuksemburgą. Rungtyniavo Swift Hesperange. 2014–2016 m. priklausė Racing FC Union Lëtzebuerg. 2016–2017 m. sezone rungtyniavo CS Fola Esch.
Virtuali realybė
Techninė įranga
Asmeniniai kompiuteriai ir žaidimų konsolės yra skirti dirbtinei aplinkai generuoti. Naujausios kartos virtualios realybės akiniai gali pilnai funkcionuoti ir be kompiuterio. miniatiūra|„HTC Vive Pre VR“ modelio komplektas, į kurį įeina virtualios realybės akiniai, valdymo pultai ir bazinės stotelės.
Gerson Rodrigues
Žaidėjo karjera
2017 m. persikėlė į Nyderlandus ir atstovavo SC Telstar. Tais pačiais metais išvyko į Moldaviją ir žaidė FC Sheriff Tiraspol.
Virtuali realybė
Virtualios realybės akiniai
Pagrindinis įrenginys skirtas prisijungti prie virtualios erdvės. Jis yra prijungiamas prie kompiuterio USB ir HDMI arba DisplayPort sąsajomis. Šie akiniai susideda iš :
Valdymo pultai
Abiem rankoms skirti įrenginiai, leidžiantys vartotojui perteikti rankų ir pirštų judesius (mygtukų arba jutiklių pagalba) bei naviguoti virtualioje aplinkoje.
Gerson Rodrigues
Žaidėjo karjera
2019 m. rungtyniavo Japonijoje, kur atstovavo Júbilo Iwata.
2019 m. rugpjūčio 2 d. pasirašė sutartį su FK Dinamo Kiïv. Priklauso Kijivo Dinamo klubui, bet nuomos pagrindais atstovavo kitiems klubams: MKE Ankaragücü (Turkija), ES Troyes AC (Prancūzija), Eyüpspor (Turkija) ir Al Wehda (Saudo Arabija).
Virtuali realybė
Bazinės stotelės
Tai nedideli kubo formos prietaisai, skirti pagerinti vartotojo judesių registravimą, pasitelkiant sekimo lazeriu technologiją. Jie yra kabinami dvejose priešingose patalpos pusėse. Bazinės stotelės turi besisukančią komponentę, kuri skleidžia infraraudonųjų spindulių impulsus. Juos valdymo pultai registruoja naudodami integruotus infraraudonajai šviesai jautrius sensorius.
Inžinerija
Pasitelkiant virtualios realybės technologiją, inžinieriai gali projektuoti techniką, įvairias dalis, nekonstruodami fizinio prototipo. Didelės konstrukcijos, pavyzdžiui, tiltai, gali būti apžiūrėti iš bet kokio kampo ar atstumo, todėl inžinieriai gauna daug naudingos informacijos apie statinį.
Medicina
Medicinos studentai sukurtose simuliacijose turi galimybę tyrinėti žmogaus anatomiją, planuoti operacijos atlikimą. Toks mokymosi būdas leidžia studentams greičiau įsisavinti gautas žinias, jas pritaikyti praktikoje ir produktyviau dirbti.
Gerson Rodrigues
Rinktinės
Nuo 2017 m. kviečiamas į Liuksemburgo nacionalinę rinktinę.
2022 m. rugsėjo 26 d. pelnė vienintelį įvartį rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę. Šios rungtynės baigėsi liuksemburgiečių pergale 1-0.
Virtuali realybė
Kariuomenė
miniatiūra|[[Jungtinių Valstijų karinės jūrų pajėgos|Jungtinių Valstijų karinių jūrų pajėgų medikas demonstruoja parašiuto simuliaciją, pasitelkiant virtualios realybės akinius.]] Virtuali realybė yra viena iš svarbiausių naujų technologijų kariuomenėje. Pasitelkiant treniruočių simuliacijas, yra ugdomi kareivių kovos įgūdžiai. Imituojamos transporto priemonės, ginklai, kiti kariai ir karinė aplinka. Ginklų, kurie yra skirti kariams, gamybos procesas tampa efektyvesnis – gamintojai turi galimybę virtualioje erdvėje įgyvendinti tam tikras dizaino idėjas, įvertinti ginklų kokybę ir veiksmingumą.
Vaizdo žaidimai
Virtualios realybės pritaikymas yra labiausiai paplitęs kompiuteriniuose žaidimuose. Tokio tipo žaidimus leidžia „Valve Corporation“, „Oculus“, „Sony“. Pirmieji virtualios realybės žaidimai buvo mažos trukmės, per daug paprasti bei neturėjo tikroviškos aplinkos. Kai kurie jų, pavyzdžiui, 2016 m. išleistas „The Lab“, buvo skirtas tik supažindinti vartotoją su šia technologija. 2019–2020 m. buvo išleisti kur kas didesnės apimties žaidimai. Pavyzdžiui, „Asgard‘s Wrath“ išsiskyrė ilga žaidimo trukme, RPG stiliaus pritaikymu virtualioje realybėje, „Boneworks“ žaidėjui suteikiamas realistiškas virtualus kūnas , „Half-Life: Alyx“ atkuriama detali ir tikroviška virtualaus pasaulio aplinka bei garsai.
Pavojai
Didėjant virtualios realybės populiarumui, kai kurios problemos, susijusios su šia technologija, liko neišspręstos.
Privatumas
Virtualios realybės sistemos renka judesių, garso ir virtualios realybės akiniuose integruotos kameros informaciją. Toks duomenų registravimas yra naudojamas simuliacijos patirčiai pagerinti, atpažinti sveikatos sutrikimus. Vis dėlto, tokia informacija gali būti renkama net ir tada, kai pats vartotojas to nežino. Taip pat šie duomenys gali būti parduodami trečiosioms šalims arba nutekinti. Yra spekuliuojama, jog ateityje, išpopuliarėjus socialiniam bendravimui virtualioje aplinkoje, padidės asmeninės informacijos dalinimosi rizika.
Šalutiniai poveikiai
Nors virtuali realybė nuo pat jos atsiradimo ženkliai patobulėjo, daugybė žmonių vis dar iki dabar skundžiasi simptomais, panašiais į jūrligę – pykinimas, galvos svaigimas, dezorientacija. Viena iš žinomiausių teorijų, paaiškinančių šiuos simptomus, yra jutiminio konflikto teorija, kurioje yra teigiama, jog tokius simptomus sukelia regos ir vestibiuliarinių pojūčių neatitikimai. Pavyzdžiui, vartotojas virtualioje aplinkoje vaikšto, jo akys siunčia smegenims signalus apie judėjimą, bet realybėje žmogaus kūnas iš tiesų nejuda. Nors šalutiniai poveikiai ir yra laikini, jie stiprėja, priklausomai nuo to, kiek laiko vartotojas praleidžia virtualioje erdvėje.
VR kambariai ir arenos
Lietuvoje veikia virtualios realybės pramoga, kurioje žmogus, besinaudodamas VR akiniais, tam pritaikytose patalpose gali žaisti vaizdo žaidimus. Virtualios realybės kambariai yra įrengti taip, jog suteiktų komfortą, pilnai įgyvendintų žaidimų galimybes ir leistų vienu metu dalyvauti kitiems žaidėjams. Tokios vietos yra pritaikytos ir žiūrovams – ekranai, kurie rodo dalyvių matomą vaizdą, sofos, skirtos patogiam stebėjimui.
Kitaip negu VR kambariuose, arenų patalpos yra kelis kartus didesnės, yra skirtos dalyviams laisvai judėti, dažniausiai pritaikytos šaudyklių žaidimams. Arenose gali būti organizuojami turnyrai. Pirmoji kompanija Baltijos šalyse, įkūrusi tokią erdvę, yra „VR ARENA“. Ši arena talpina 40 žmonių, vienu metu dalyvauja 6 žaidėjai, pasiskirstę į 2 priešingas komandas po 3 žaidėjus. Šiai pramogai yra naudojamas specialus šaudyklės žaidimas, sukurtas pačios „VR ARENA“ įmonės. Žaidėjai gali slėptis už virtualių priedangų, perduoti ar atimti kitų žaidėjų ginklus, mėtyti granatas ir įgyvendinti kitas strategijas. 2020 m. veikė 6 tokie VR tinklai, 4 iš jų – Lietuvoje.
Menas
2016 m. Valdovų rūmų muziejus pristatė projektą, leidžiantį pamatyti Lietuvos istoriją virtualioje erdvėje. Ši 8 minutes trunkanti ekskursija leido išgirsti pasakojimą apie Šventaragio slėnio istoriją, pamatyti Gedimino pilies statybas, iš viršaus rodomą Šventaragio slėnį, kylančius Žemutinės pilies statinius, statomą katedrą. Projektas buvo sukurtas remiantis archeologinių tyrimų duomenimis, palydoviniais matavimo duomenimis tam, kad būtų tiksliai atkurti statiniai.
2018 m. 75-ame Venecijos kino festivalio programoje „Venice Virtual Reality“ režisierė Kristina Buožytė ir prodiuseris Vitalijus Žukas pristatė virtualios realybės animaciją „Angelų takais“. Ši daugiau nei dvejus metus kurta animacija perkelia dailininko M. K. Čiurlionio paveikslus į virtualią erdvę. Dailininko kūryba įgauna kitą formą, trimatėje aplinkoje ji tarsi atgyja – kiekvienas paveikslo elementas yra animuotas, o fone skamba Čiurlionio ir Mindaugo Urbaičio muzika. Šis projektas sulaukė didelio tarptautinio dėmesio ir palaikymo, 2019 m. pelnė tarptautinį išplėstinės realybės apdovanojimą „Lumen Prize Award for Art and Technology.“ Ši instaliacija veikė M.K. Čiurlionio dailės muziejuje, Nacionalinės dailės galerijoje.
2023 m. pradėjo veikti pirmasis virtualios realybės kino teatras Lietuvoje „VR Cinema“. Viena iš šios pramogos įkūrimo priežasčių tapo filmo „Angelų takais“ pripažinimas. Kinas startavo su 4 filmais – „Angelų takais“, „Ajavaska“, „Kaitos“, „Gijos“. Vienu metu filmus gali žiūrėti 28 asmenys.
Plotai (Vilnius)
Plotai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Mickūnų, prie Mickūnų miško.
Nečiuikos
Nečiuikos (arba Nečiuika) – buvęs kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Punios, dešiniajame Nemuno krante priešais Punios šilą. Trykšta Nečiuikų šaltinis, yra Punios kapinės, kaimą mena Nečiuikų gatvė.
Istorija
Anksčiau šiose vietose buvo dvaras.
Plampai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Plampų kaimo bendruomenė 1937 m. Minimi nuo 1660 m. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 9 ugniakurais, 1823 m. – valstiečių kaimas su 47 gyventojais. 1854 m. Plampuose buvo 20 gyvenamųjų pastatų ir 90 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Tulių seniūnijai (Schulzenamt), 1723–1746 m. – Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1746–1810 m. – Kusų domenų valsčiui, 1810–1818 m. – Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Smilgių valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1903 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – Šorelių parapijai.
1924 m. prie kaimo prijungta Naujųjų Tulių kolonija (73 gyventojai 1905 m.). Kaime buvo vėjo malūnas (Naujuosiuose Tuliuose). Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Rodžiai
Rodžiai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Batėgalos.
Sam Vokes
Samuelis Maiklas Vouksas (1989 m. spalio 21 d.) – Velso futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje Anglijos klube Burnley FC bei Velso rinktinėje.
Futbolininko karjerą pradėjo 2005 m. AFC Bournemouth jaunimo komandoje. 2006 m. debiutavo pagrindinės komandos sudėtyje. 2008 m. persikėlė į Vulverhamptono klubą Wanderers FC. Padėjo klubui patekti į Premier League. Buvo skolinamas Leeds United AFC, Bristol City FC, Sheffield United FC, Norwich City FC, Burnley FC ir Brighton & Hove Albion FC. Nuo 2012 m. žaidžia Burnley FC klube.
Sam Vokes gimė ir užaugo Anglijoje bet pasirinko atstovauti Velsą (nuo senelio pusės). 2007–2010 m. atstovavo Velso jaunimo U-21 rinktinei. 2008 m. debiutavo Velso vyrų futbolo rinktinėje.
Dvareliškės (Kaunas)
Dvareliškės (arba Mažosios Dvareliškės, Dvareliai) – buvęs kaimas kairiajame Nemuno krante, užlietas Kauno marių, į rytus nuo Samylų ir į šiaurės vakarus nuo Senų Dvareliškių (toliau į vakarus nuo Samylų buvo Naujos Dvareliškės).
Etimologija
Kaimo vardas kilęs yra priesagos vedinys nuo žodžio dvarelis ar dvaras (tikriausiai turimas omenyje Dvareliškių dvaras).
Istorija
Anksčiau kaime buvo Dvareliškių dvaras. Kaimas užsemtas apie 1960 m., pastačius Kauno vandens jėgainę.
Kaimas garsėjo didžiuliais rieduliais, kurie trukdė Nemuno kilpa plaukiantiems laivams.
Užpelkiai (Šiluva)
Užpelkiai – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Žaiginio.
Samaninė
Samaninė – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Markutiškių.
Aliosos hidrografinis draustinis
left|150px
Aliosos hidrografinis draustinis priklauso Neries regioniniam parkui, yra įsikūręs vidurio rytų Lietuvoje, į šiaurę nuo Vievio, Elektrėnų savivaldybėje. Jo teritorijoje yra Paaliosės kaimas. Įsteigtas siekiant išsaugoti Aliosos (Aliosios) upelio slėnį, Aliosos ir Neries upių santaką.
Marian Kaczyński
Marijanas Kačinskis (, 1932 m. gruodžio 4 d. Gąsówka Aleksin vietovėje, dab. Palenkės vaivadija, Lenkija – 2007 m. spalio 17 d. Varšuvoje, Lenkija) – lenkų archeologas, jotvingių materialinio palikimo tyrinėtojas.
Biografija
1951 m. baigė Balstogės licėjų ir įstojo į Varšuvos universitetą studijuoti archeologiją. Dar būdamas studentu dalyvavo Ježio Antonovičiaus vadovaujamoje archeologinėje ekspedicijoje, tyrusioje Jeziorkų vietovę, kartu su istoriku ir geografu J. Humnickiu dvi savaites žvalgė jotvingių gyventas vietoves. 1955 m., apgynęs diplominį darbą tema „V-VI a. laidojimai Prūdiškės vietovėje“, baigė universitetą magistro laipsniu. Gavo paskyrimą į Varšuvos archeologijos muziejų, kur netrukus susiformavo grupelė bendraminčių, pasiryžusių tirti baltiškąjį paveldą Lenkijoje. Organizuojamos ekspedicijos į vietoves Prudziszki, Bilwinowo, Wołownie, Podliszewo, Bargłów Dworny. 1962-64 ir 1966 m. M. Kačinskis vykdo didžiulius kasinėjimus Mėtos kapinyne prie Augustavo. thumb|Marian Kaczyński kapas Savo tyrimų medžiagą spausdino leidiniuose „Wiadomosci Archeologiczne“, „Materialy Starozytne“, „Acta Baltico-Slawica“. Marijanas Kačinskis savo tiriamuose objektuose aptiko lokalinius skirtumus, paskelbė svarbią medžiagą apie vakarų baltų ryšius su Romos imperijos provincijomis. Nuo 1958 m. palaikė artimus mokslinius ryšius su Lietuvos archeologais Adolfu Tautavičiumi, Mykolu Michelbertu, Vytautu Daugudžiu. Vienas iš žinomesnių M. Kačinskio projektų – kilnojamoji paroda „Baltai-slavų šiauriniai kaimynai“, kuri apkeliavo daugelį Europos šalių. Jo rūpesčiu 1986 m. lietuviškame Punsko licejuje buvo surengta paroda „Jotvingiai ir Lietuva senovėje bei ankstyvaisiais viduramžiais“.
Mokslininkas visą gyvenimą dirbo tik vienoje darbovietėje – Varšuvos Valstybiniame archeologijos muziejuje. M. Kačinskio pastangomis ši mokslo tiriamoji įstaiga sustiprėjo: 1976 m. buvo įkurtos Baltų archeologinės dirbtuvės, o 1984 m. – Baltų archeologijos skyrius. Muziejui paliko ir visą savo biblioteką.
National Geographic
National Geographic gali reikšti:
Timothy McVeigh
Timotis Makveigas (1968 m. balandžio 23 d. – 2001 m. birželio 11 d.) – amerikiečių teroristas.
Jis buvo nuteistas mirties bausme už teroristinį išpuolį Oklahoma Sityje. Žiniasklaida jį dažnai vadino „Oklahomos bombonešiu“. McVeighas pakvietė Kalifornijos orkestro dirigentą Deividą Vudardą atlikti muziką jo egzekucijos išvakarėse 2001 m.
Juriuzanė (upė)
Juriuzanė  – upė Rusijoje, rytų Baškirijoje ir Čeliabinsko srityje; Ufos kairysis intakas (Kamos baseinas). Prasideda Pietinio Uralo vakariniuose šlaituose, į šiaurę nuo Jamantau masyvo, Pietų Uralo rezervate. Aukštupyje teka į šiaurę siaurais, skardingais tarpukalnių slėniais. Toliau Čeliabinsko srityje teka į vakarus, čia slėnis išplatėja. Žemupyje srūva į šiaurės vakarus vėl pro Baškiriją, siauru slėniu, kertančiu Ufos plynaukštę. Įteka į ant Ufos sudarytą Pavlovkos tvenkinį.
Didesni intakai: Katavas (kairieji), Tiuliukas, Bereziakas, Bulanka, Košeliovka, Didžioji Berdiaška (dešinieji).
thumb|left|240px|Skardžiai Juriuzanės pakrantėje Ust Katavo rajone
Mityba mišri, daugiausia srūva sniego tirpsmo vandenimis. Pavasarį nuteka ~60 % metinio nuotėkio; vasarą dažni poplūdžiai. Užšąla lapkričio viduryje, atitirpsta balandį. Juriuzanė naudota miško plukdymui, 15 km žemupio ruožas buvo laivuojamas. Ties Juriuzanės miestu patvenkta. Naudojama vandens turizmo reikmėms.
Prie upės įsikūrę Juriuzanės, Triochgorno, Ust Katavo miestai (Čeliabinsko sr.), stambi Malojazo (Baškirija) gyvenvietė.
Upėvardis kildinamas iš baškirų юр, йур „didelis“ ir үҙән „upė, slėnis“ ir galimai reiškia „didelė upė“.
Ufos plynaukštė
Ufos plynaukštė  – plynaukštė Rusijoje, vidurio ir pietų Prieuralėje, Baškirijos, Permės krašto ir Sverdlovsko srities teritorijose, Ufos upės baseine. Būdingas aukštis 350–450 m, didžiausias – 517 m. Rytuose plynaukštę juosia iki 100 m aukščio skardis, o vakaruose leidžiasi palengva ir pereina į Rytų Europos lygumą.
Ufos plynaukštė sudaryta iš klinties, dolomito, smiltainio, paplitę karstiniai reiškiniai. Upės (Ufa, Juriuzanė, Ajus, Sarsas, Tiujis) teka giliais, skardingais slėniais. Paviršių dengia plačialapių ir tamsieji spygliuočių miškai.
Beviršiai
Beviršiais vadinamos gyvenvietės:
Šilai (Upyna)
Šilai – buvęs kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Luokės.
Jaunasis popiežius
Jaunasis popiežius – režisieriaus Paolo Sorrentino sukurtas televizijos serialas, pasakojantis apie jauną amerikietį, išrinktą popiežiumi. Tai brangiausias visų laikų italų serialas (pirmojo sezono kūrimo darbai kainavo 45 mln. JAV dolerių), rodytas daugiau kaip 80 pasaulio šalių.
Pirmosios dvi serijos buvo parodytos kaip atskiras filmas Venecijos kino festivalyje ir tai buvo pirmas kartas istorijoje, kuomet konkurso programoje dalyvavo televizijos serialas.
2017 m. liepos 14 d. serialas buvo nominuotas dviejose kategorijose Primetime Emmy apdovanojimuose. Tai buvo pirmas kartas, kai šiuose apdovanojimuose nominuotas italų serialas.
2019 m. rugpjūtį buvo pranešta apie antrąjį serialo sezoną, pavadintą „Naujasis popiežius“. 9 dalių sezonas pasirodė 2020 m. sausio mėnesį, jame be Jude Law ir kitų aktorių vaidina ir John Malkovich.
Staviščia
Staviščia – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Keižonių, dešiniajame Neries krante.
Jaunasis popiežius
Turinys
Jaunas kardinolas iš JAV, 47-erių Lenis Belardo, netikėtai išrenkamas popiežiumi ir pasirenka Pijaus XIII vardą. Taip nutinka dėl vidinių kardinolų intrigų, kuomet, jų nuomone, pasirenkamas jaunas neutralus kandidatas, kuriuo vėliau bus galima manipuliuoti. Netrukus paaiškėja, jaunasis popiežius nenusiteikęs kompromisams ir nuolaidoms, jam nerūpi aplinkinių žmonių ir žiniasklaidos nuomonė, visais klausimais jis turi savo nuomonę ir kardinolai suvokia, kad jų ramybės laikas baigėsi.
Vatikano valstybės sekretorius, intrigų meistras kardinolas Andželo Vuajela mėgina rasti kompromituojančios informacijos apie pontifiko praeitį, tačiau ir čia jam nieko nepavyksta. Lenis yra pamestinukas, kurį prieglaudoje užaugino vienuolė sesuo Merė. Pastaroji taip pat atvyksta į Vatikaną, kur padeda popiežiui šnipinėti patį Vuajelą.
Kankuenas
Kankuenas buvo svarbus klasikinio laikotarpio miestas, savo klestėjimo viršūnę pasekęs VII a. Tai buvo svarbus prekybinis centras, kuriame prekiauta nefritu, piritu, obsidianu. Strateginė padėtis prie Pasjono upės leido miestui plačiai vystyti prekybą. Vienas galingiausių miesto valdovų Tajal Chan Ahk 770-asisiais m. pastatė miesto rūmus, savo dydžiu pranokusius visus to laiko majų miestų rūmus. Jie užėmė 23 tūkst. m² plotą, turėjo 200 kambarių. Taip pat Kankuene buvo 2 žaidimo kamuoliu stadionai, didelė prekyvietė ir dokas Pasjono pakrantėje. Mieste nebuvo didelių šventyklų ar laidojimo vietų, todėl manoma, kad miestiečiai meldėsi ir mirusius laidojo aplinkiniuose kalnuose. Miesto centrinėje piramidėje rasti miesto aukštuomenės narių palaikai. Didikų, tarp jų ir miesto valdovo Kan Maax kūnai buvo suniokoti. Manoma, kad šios žudynės susijusios su IX a. prasidėjusiu miesto ir visos klasikinės majų civilizacijos žlugimu.
Kankuenas atrastas 1905 m. austrų tyrinėtojo Teoberto Maler. Nuodugnesni kasinėjimai pradėti 1967 m.
thumb|left|250px|
Šeparnė (Jonava)
Šeparnė – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 12 km nuo Upninkų.
Plumpiai
Plumpiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vaiguvos.
FC Ingolstadt 04
Fußball-Club Ingolstadt 04 e.V. (paprasčiau- FC Ingolstadt 04) – Vokietijos futbolo klubas iš Ingolštato.
Istorija
Klubas įkurtas 2004 m. vasario 5 d., kai susijungė iki tol savarankiškai gyvavę du klubai (ESV Ingolstadt ir MTV Ingolstadt).
2015/2016 m. sezone Bundeslygoje užėmė 11 vietą. 2016/2017 m. liko 17 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Lietaus kanalizacija
miniatiūra|Lietaus kanalizacijos vamzdis Lietaus kanalizacija – aplinkos priežiūros metodas, kritulių (lietaus ir sniego tirpsmo) vanduo nuo stogų ir žemės paviršiaus nukreipimas į iš anksto parengtus kanalus ir vamzdynus, kuriais kritulių vanduo nuteka į valymo įrenginius ir/ar vandens telkinius. Taip pat lietaus kanalizacija vadina ir inžinerinę sistemą (vamzdynai, siurblinės ir pan.) kritulių vandeniui surinkti ir nutekinti.
Lietaus kanalizacijos nuotakynas yra paviršinių nuotekų tvarkymo sistemos dalis
Paviršinių nuotekų tvarkymo sistema
Lietaus nuotekų surinkimo sistemos yra skirtos nuvesti lietaus vandenį nuo pastatų stogų bei nuo grįstų, negrįstų bei asfaltuotų paviršių, tokiu kaip brukas, asfalto danga ir pan.
Miesto teritorijoje lietus surenkamas nuo gyvenamųjų namų ir komercinių pastatų stogų, kelių ir gatvių, šaligatvių bei pėsčiųjų takų. Surenkamo vandens srautas gali būti nuvedamas drenažu, požeminiais vamzdžiais ar paviršiniais latakais. Priešingai nei nuotekos, lietaus vanduo dažniausiai nevalomas prieš išleidžiant į paviršinius vandens telkinius.
Netvarkomos paviršinės nuotekos gali sukelti tokias problemas, kaip erozija, šlaitų išplovimas ar tankiai apgyvendintų teritorijų užliejimas. Taip pat lietaus vanduo neša daug nuosėdų, šiukšlių bei cheminių teršalų, tokių kaip naftos produktai. Kita vertus, tinkamai panaudojus lietaus vandenį galime patenkinti ir buitinius poreikius, lietaus vanduo nuo pastatų stogų gali būti panaudojamas laistymui.
Lietuvoje šiuo metu yra atskirtoji, tik Vilniaus, Kauno ir Klaipėdos senamiesčiuose yra išlikusi mišrioji paviršinių nuotekų surinkimo sistema.
Mišrioji lietaus nuotekų surinkimo sistema
Tai bendra paviršinių, buitinių ir (ar) gamybinių nuotekų tvarkymo sistema, į kurią patenkančios paviršinės nuotekos sudaro ne mažiau kaip 25 procentus ir ne daugiau kaip 90 procentų vidutinio metinio nuotekų kiekio. Paviršinių nuotekų tvarkymo sistemos, į kurias išleidžiamos buitinės, komunalinės ir (ar) gamybinės nuotekos, atitinkančios tinkamumo išleisti į aplinką reikalavimus, nelaikomos mišriųjų nuotekų.
Mišrioji lietaus nuotekų šalinimo sistema – nuotakynas, kurį sudaro viena nuotakų sistema buitinėms ir gamybinėms nuotekoms kartu su lietaus nuotekomis tekinti. Nuotakai būna didelio skersmens, jiems reikia didelių investicijų. Patogu tai, kad lietaus, buitinėms ir gamybinėms nuotekoms projektuojamas vienas nuotakynas, todėl naudojamas tik vienas tinklas. Norint sumažinti tinklo skersmenis įrengiamos nuopylos. Lyjant per jas dalis nuotekų mišinio išleidžiama į atvirus vandens telkinius be valymo.
Trūkumai:
Privalumai:
Atskiroji lietaus nuotekų surinkimo sistema
Atskirtoji lietaus nuotekų surinkimo sistema – nuotakynas, kurį sudaro nepriklausoma nuotakų sistema atskirai lietaus nuotekoms, kitas nuotakynas yra buitinėms (gamybinėms) nuotekoms tekinti. Lietaus nuotekos nevalytos išleidžiamos į paviršinius vandens telkinius, o buitinės nuotekos šalinamos per nuotekų valymo įrenginius.
Trūkumai:
Privalumai:
Pusatskirė lietaus nuotekų surinkimo sistema
Pusatskirė lietaus nuotekų surinkimo sistema – nuotakynas, kurį sudaro atskira nuotakų sistema lietaus nuotekoms, vėliau sujungiama į bendrą mišrųjį kolektorių. Viena nuotakų sistema šalinama ūkio nuotekos, kita – lietaus nuotekos, o bendru mišriuoju kolektoriumi į valymo įrenginius teka visos ūkio (buitinės ir pramoninės) nuotekos ir labiausiai teršta nuotekų dalis. Lietaus ir ūkio nuotekų tinklų sankirtos vietose įrengiamos atskyrimo kameros, kuriose reguliuojama, kuri nuotekų dalis patenka į atvirus vandens telkinius be valymo, o kuri kartu su buitinėmis nuotekomis nuteka į valymo įrenginius. Bendras kolektorius įrengiamas žemiausioje baseino vietoje netoli upių.
Trūkumai:
Džiugas Širvys
Džiugas Širvys (g. 1997 m. sausio 21 d., Vilniuje, Lietuvoje) – Lietuvos dainininkas, atlikėjas, aktorius, vokalistas, kompozitorius, aktorius. Grupės ,,jautì‘‘ vokalistas, taip pat šiuo metu pradėjęs savo solinę karjerą. Savo muzikinę karjerą pradėjo 2016 m. su grupe ,,jautì‘‘, kuri iki šiol yra išleidusi 3 albumus ir 3 EP. 2022 m. vasarį Džiugas išleido pirmąjį solinį albumą ,,Pastorių vaikai‘‘.
Dovilė Rimkutė
Biografija
2018 m. pasaulio jaunimo čempionate lietuvė užėmė 14-ą vietą. 2019 m. pasaulio jaunimo čempionate kartu su Ugne Juzėnaite iškovojo bronzos medalį merginų dviviečių valčių rungtyje.
2022 m. Europos akademinio irklavimo čempionate porinių dviviečių valčių kategorijoje kartu su Donata Karaliene užėmė 4-ą vietą. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Rimkutė kartu su Lietuvos nacionaline porinių keturviečių klasėje užėmė 7-ą vietą.
2023 m. Europos akademinio irklavimo čempionate kartu su Donata Karaliene iškovojo sidabro medalį moterų dviviečių valčių kategorijoje.
Džiugas Širvys
Biografija
Savo pirmojo albumo dainose apdainavo, kad yra pastoriaus Dariaus Širvio vaikas. Turi brolį Paulių ir sesę Mortą.
2020 m. baigė LMTA, Aido Giniočio aktorių kursą. Yra Keistuolių teatro ir Atviro Rato teatro aktorius.
,,jautì‘‘
Yra grupės jautì, susikūrusios 2016 m. vokalistas ir gitaristas. Su klasioku Nojumi Zvicevičiumi pradėję groti mokyklos renginiuose, vėliau su vaikystės draugais įkūrė grupę jauti. 2016m. išleido pirmąją dainą "Brought By", surengė pirmąjį koncertą Liverpool bare Vilniuje ir laimėję II vietą konkurse "Tamsta Garažas '16" prasidėjo grupės karjera.
Grupė aktyviai groja daugybėje Lietuvos festivalių, miesto švenčių, rengia solinius koncertus didžiuosiuose šalies miestuose.
Solinė karjera
Savo solinę karjerą pradėjo 2021 m. pristatydamas singlą "Nebepriklausau".
Solinėje grupėje groja:
Balandžio 28 d. Džiugas Širvys ir Monique suvesti norvegų prodiuserio Snorre Bergerud parašė dainą "Gal Ne Rytoj", taip išreikšdami paramą Ukrainai. Šią dainą atliko 12 Lietuvos atlikėjų. Dainoje nuskambėjusi eilutė „o mes iki tol iškelsim dangun – geltonus saulės žiedus“ tampa simboliniu pareiškimu, kad tiek dabar, tiek ir po karo, stovėsime kartu su ukrainiečiais ir juos remsime. Dainos autoriai viltingai tiki, kad daugelis karo suardytų šeimų ir suniokotų gyvenimų palengva sudygs, užaugs ir prasiskleis kaip saulėgrąžos žiedas.
Aktorinė karjera
Džiugas Širvys yra sukūręs vaidmenis ne viename spektaklyje.
Pasjonas
Pasjonas  – upė šiaurės rytų Gvatemaloje; viena Usumasintos ištakų. Prasideda aukštumose Alta Verapaso departamente, teka lygumomis vakarų ir šiaurės kryptimis Peteno departamente. Pasienyje su Meksika susilieja su Salinaso upe ir sudaro Usumasintą (įteka į Meksikos įlanką).
Upelis (Žeimiai)
Upelis – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Žeimių.
Demonimas
Demonimas (, dêmos 'bendruomenė, liaudis' + όνομα, onoma 'pavadinimas') – žodis, kuriuo vadinama tam tikroje vietoje gyvenanti žmonių bendrija (nacija, tauta).
Demonimas skiriasi nuo etnonimo tuo, kad etnonimas apibrėžia žmonių bendriją pagal jos etninę kilmę, o demonimas – pagal gyvenamąją vietą. Pavyzdžiui, Irako gyventojai apibrėžiami vienu demonimu – irakiečiai, bet, norint atskirti Irako gyventojus pagal tautybes, vartojami etnonimai (pvz., kurdai).
Logerhedas
Logerhedas arba netikroji kareta (Caretta caretta) – jūrinių vėžlių (Cheloniidae) šeimos vėžlys. Arealas apima tropinio, subtropinio ir vidutinio klimato juostos vandenis.
Nyksta.
thumb|left|230px|Logerhedas
Bražuolės botaninis draustinis
left|150px
Lensois Maranjenseso nacionalinis parkas
Lensois Maranjenseso nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas esantis Brazilijoje, Maranjano valstijoje. Šiame parke plyti sniego baltumo dykuma. Dykumos kopos, veikiamos vėjo, nuolat juda. Teigiama, jog oras šioje dykumoje yra pats švariausias Žemėje.
Bražuolės botaninis draustinis
Bražuolės botaninis draustinis priklauso Neries regioniniam parkui, yra įsikūręs vidurio rytų Lietuvoje, į rytus nuo Vievio, Elektrėnų savivaldybėje, Panerių miške. Jo teritorijoje yra Pugainių, Papiškių kaimai. Įsteigtas siekiant išsaugoti Bražuolės upės slėnį ir salpą su natūraliomis ir pusiau natūraliomis buveinėmis ir didele saugomų rūšių augaviečių įvairove. Taip pat jame yra Europos Bendrijos svarbos buveinės: upių sraunumos su kurklių bendrijomis; šaltiniai su besiformuojančiais tufais; nekalkingi šaltiniai ir šaltiniuotos pelkės; šienaujamos mezofitų pievos. Vienas svarbiausių tikslų – išsaugoti teritorijoje randamą paprastąjį kūjagalvį (Cottus gobio).
Antanas Skeltys
miniatiūra|Kunigas Antanas Skeltys SDB Antanas Skeltys SDB (1884 m. sausio 5 d. Žalvėderiai, Griškabūdžio valsčius, Šakių apskritis – 1960 m. liepos 28 d. Leipalingis) – kunigas, saleziečių pradininkas Lietuvoje.
Biografija
Gimė Onos ir Jono Skelčių šeimoje, turėjo keturias seseris ir tris brolius. 1902 m. išvyko pas saleziečius į Italiją, į Ivrėjos saleziečių įstaigą. 1906 m. rugsėjo 29 d. buvo įšventintas saleziečiu. 1914 m. rugpjūčio 5 d. baigė teologijos studijas ir tapo kunigu. Dirbo Veronos saleziečių įstaigoje, 1920 m. tapo Estės saleziečių įstaigos dvasios tėvu. Antrosios bolševikų okupacijos metu buvo ieškomas suimti ir išsislapstė beveik dešimtmetį, bet 1954 m. vasaros pabaigoje suimamas. Išvežamas į Druskininkus, o vėliau į Vilnių. Po kelių apklausų paleistas ir paskirtas altarista į Leipalingį, kur ir mirė, tačiau yra palaidotas Griškabūdyje.