cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bono
Bendradarbiavimas
Be grupės „U2“, Bono dar bendradarbiavo su atlikėjais Zucchero, Frank Sinatra, Johnny Cash, Willie Nelson, Luciano Pavarotti, Sinéad O'Connor, Green Day, Roy Orbison, Bob Dylan, Tina Turner ir B. B. King. Įrašė bendras dainas su Ray Charles, Quincy Jones, Kirk Franklin, Bruce Springsteen, Tony Benett, Clannad, The Corrs, Wyclef Jean, Kylie Minogue, taip pat neišleistas duetas su Jennifer Lopez.
GPRS
Šaltiniai
GSM
Algirdas Musneckis (1936)
Algirdas Musneckis ( 1936 m. sausio 6 d. Šiauliuose – 2022 m. rugsėjo 28 d.) – Lietuvos fotomenininkas.
Biografija
1954 m. baigė Šiaulių J.Janonio vidurinę mokyklą. 1960 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą.
1960-1967 m. Šiaulių mokyklos-internato Nr.1 (dabar Šiaulių sanatorinė mokykla) mokytojas, auklėtojas. Vadovavo fotobūreliui. Nuo 1966 m. miesto fotoklubo narys, vėliau sekretorius. Tuo metu surengė pirmąją kolektyvinę fotografijų parodą.
Nuo 1967 m. Šiaulių pedagoginio instituto fotolaboratorijos vedėjas. Laikraščių „Pedagogas“, „Šiaulių universitetas“ fotokorespondentas.
Lietuviškasis balsas
„Lietuviškasis balsas“ (Lietuwiszkasis Balsas) – JAV lietuvių liberalios pakraipos laikraštis, ėjęs ėjęs nuo 1885 m. liepos iki 1888 m. Niujorke, 1888–1889 m. – Šenandoa, platintas ir Lietuvoje. thumb|200px|Antrojo numerio pirmasis puslapis
Istorija
Leido „Lietuviškojo balso“ draugija ir Amerikos lietuvių socialistų sąjunga. 1885–1886 m. ir nuo 19 nr. ėjo kas savaitę, kitu laikotarpiu – 2 arba 3 kartus per mėnesį. Laikraštis smerkė carizmo politiką, skleidė tautiškumo, demokratiškumo, laisvamanybės, socialinio teisingumo, visuomenės pertvarkymo idėjas. Išėjo 96 numeriai.
Bendradarbiai
Laikraštyje bendradarbiavo Amerikos aušrininkai Juozas Adomaitis-Šernas, Motiejus Juozas Andriukaitis, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Martynas Jankus, Juozas Andziulaitis-Kalnėnas, Antanas Krikščiukaitis, Vincas Kudirka, Petras Leonas, Jonas Mačys-Kėkštas, Liudvika Malinauskaitė-Šliūpienė, Povilas Matulionis, Antanas Vilkutaitis, Andrius Vištelis.
Redaktorius Jonas Šliūpas.
Vytautas Minkevičius
Biografija
Tėvas Antanas Minkevičius. 1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1966 m. geografijos mokslų kandidatas.
1958–1963 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos institute, 1963–1978 m. zoologijos ir parazitologijos instituto Geografijos skyriuje, 1978–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Geografijos skyriuje, 1990–2000 m. Geografijos institute. 1974–1986 m. Geografijos draugijos mokslinis sekretorius.
Mokslinė veikla
Tyrė Kuršių nerijos Didžiųjų kopų eolodinamiką, kranto zonos apsauginio paplūdimio kopagūbrio morfologiją ir eolodinamiką, antropogeninių veiksnių įtaką smėlingų jūros krantų raidai. Sukūrė savitą prietaisą vėjo ir smėlio srautui tirti ir tyrimo metodiką. 1979–1996 m. tyrė Pajūrio žemumos defliacijos veikiamus dirvožemius. Ištyręs Neries vidurupio geodinaminius procesus pateikė duomenų apie 1980–1991 m. laikotarpio upės krantų kitimus. Apibūdino reljefo sąskaidą Vidurio Lietuvos moreninėje lygumoje, Švenčionių, Sūduvos, Aukštaičių, Medininkų aukštumoje, Eišiškių plynaukštėje.
Nemajūnų pagrindinė mokykla
Nemajūnų pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Birštono savivaldybėje, Geležūnuose, vykdžiusi pradinio ir pagrindinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190196521.
Istorija
Nemajūnų mokyklos vardas rašytiniuose šaltiniuose aptinkamas 1802 m., kai buvo atidaryta pirmoji priebažnytinė mokykla. Išlikę tik epizodinės žinios.
1903 m. Jiezno valsčiaus Nemajūnų kaime atidaryta 4 skyrių mokykla. Joje buvo dėstoma rusų kalba, dirbo mokytojas Lachanov. I pasaulinio karo metu mokykla buvo sudeginta ir 1914-1915 m. visai uždaryta. 1916 m. mokykla vėl pradėjo veikti, joje dirbo mokytojas Stasys Laukaitis. 1941/1942 m. pradeda veikti V skyrius, o 1942/1943 m.–VI skyrius. 1952 m. mokykla tampa septynmete, 1962 m. aštuonmete mokykla. 1960 m. rugsėjo 1 dieną atvėrė duris nauja dviejų aukštų medinė mokykla. Iki tol mokyklos klasės veikė trijuoe pastatuose.
Buvusios mokyklos patalpose įkurdintas Nemajūnų dienos centras.
87 m. pr. m. e.
'''87 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Ledakupis
Ledakupis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Smilgių.
Edmundas Kazimieras Zavadskas
Edmundas Kazimieras Zavadskas (g. 1944 m. gegužės 12 d. Vilniuje) – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) pirmasis prorektorius, VGTU senato narys, profesorius ir Statybos technologijos ir vadybos katedros vedėjas.
Biografija
Mokėsi Rimšės vid. mokykloje, Vorkutos rusiškose mokyklose. Nuo V iki IX klasės – vakarinėse. Tik paskutinę klasę baigė Dūkšto dieninėje vidurinėje mokykloje. Dirbo Gubavos aštuonmetėje mokykloje matematikos mokytoju ir kartu studijavo Kauno Politechnikos instituto neakivaizdiniame skyriuje. 1963 m. pradėjo studijuoti statybą KPI Vilniaus filiale. Baigęs institutą 1968 m. dirbo KPI Statybinių konstrukcijų katedros vyr. laborantu, vėliau – Mechanikos katedros laboratorijos vedėju. 1969 m. KPI Vilniaus filialą pertvarkius į Vilniaus inžinerinį statybos institutą įstojo į šio instituto aspirantūrą. 1973 m. apgynė daktaro disertaciją. 1987 m. Maskvos inžineriniame statybos institute apgynė habilitacinį darbą „Technologinių statybos procesų daugiatikslė selektonovacija“. 1989 m. jam suteiktas mokslinis profesoriaus vardas.
Nuo 1973 m. – VISI Statybos darbų technologijos katedros asistentas, 1974 m. – vyr. dėstytojas, 1978 m. – docentas, 1987–1990 m. – šios katedros vedėjas. 1990 m. išrinktas Vilniaus inžinerinio statybos instituto rektoriumi. Jo iniciatyva, vykdant rinkimų programą, VISI buvo reorganizuotas į Vilniaus Technikos universitetą.
1991 m. išrinktas Lietuvos mokslų akademijos nariu ekspertu, o 1992 m. – Ukrainos technologinės kibernetikos akademijos tikruoju nariu akademiku, 1994 m. – Lietuvos mokslų akademijos nariu korespondentu, 1996 m. – Rusijos Architektūros ir statybos akademijos užsienio nariu.
Mokslinė veikla
Parašė daugiau kaip 250 mokslinių statybos inžinerijos straipsnių bei daugiau nei 70 straipsnių, kuriuose gvildenamos aukštųjų mokyklų problemos. Daugiau nei 50-ties knygų lietuvių, rusų, vokiečių, anglų kalbomis autorius ir bendraautoris. Įvairių įmonių, mokslo institutų užsakymu atliko per 40 tiriamųjų mokslo darbų. Pagrindinė profesoriaus mokslinių interesų sritis – pastatų gyvavimo ciklas, sprendimų paramos sistemos, daugiakriteriniai optimizavimo metodai statybos technologijoje ir vadyboje. Profesoriaus parengti 31 statybos mokslų ir 2 inžinerinės informatikos daktarai ir 4 profesoriais tapę jo auklėtiniai sudaro šiandieninio lietuvių statybos inžinierių mokslinio ir kūrybinio potencialo branduolį. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) ir Lietuvos mokslų akademijos mokslo žurnalo „Journal of Civil Engineering and Management“, VGTU mokslo žurnalo „Technological and Economic Development of Economy“ vyriausiasis redaktorius.
Rugpjūčio 17
Rugpjūčio 17 yra 229-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 230-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 136 dienos.
Vardadieniai
Hiacintas – Jacintas – Saulenis – Mažvilė – Jackus – Sigutė – Laisva – Laisvydas
Klišviečiai
Klišviečiai (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Klischenfeld, 1946 m. Kašinas ) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 15 km į pietvakarius nuo Ragainės, 12 km į pietus nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Nuo 1525 m. priklausė Jurgaičių valsčiui. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimo bendruomenė, nuo 1920 m. sausio 1 d. kaimas, prijungtas prie Jurgaičių. 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės teritorija.
Daukšiai (Vilnius)
Daukšiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurėje, Ilgo ežero pakrantėje. Yra Tarakonių pagrindinė mokykla.
Ašiuža
Ašiužà (arba Ožiai, Goža, Hoža; ) – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, Gardino rajone, dešiniajame Nemuno krante, prie Ožės žiočių, 17 km į šiaurę nuo Gardino. Apylinkės centras.
Istorija
Šalia miestelio rasta 8–7 tūkstantmečio pr. m. e. stovyklavietė. Istorijoje nuo XV a. žinomas Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaras. Ldk Kazimieras įkūrė pirmąją katalikų bažnyčią, Ldk Aleksandras 1494 m. patvirtino jai dešimtinę. 1655 m. Rusijos kariuomenė bažnyčią sudegino, vėliau ji atstatyta; po I pasaulinio karo perstatyta mūrinė – dabar Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia. XVIII a. prie bažnyčios veikė mokykla. Nuo 1671 m. miestelis – seniūnijos centras. XIX a. buvo kaimas Gardino apskrityje. Nuo XIX a. vidurio iki 1950 m. – Ašiužos valsčiaus centras.
Lietuviai
Ašiužos apylinkės nuo seno buvo lietuviškos. Smolenskui 1514 m. patekus į Maskvos priklausomybę dalis pabėgėlių (egzuliantų) slavų buvo apgyvendinti Ašiužos dvaro žemėse. XIX a. viduryje Ašiuža ir jos apylinkės tebebuvo daugiausia lietuviškos, įėjo į lietuvių kalbos arealą, tačiau po truputį baltarusėjo.
XX a. pradžioje lietuviškai dar kalbėjo 1/5 ar 1/6 parapijos žmonių. 1920 m. Ašiužos apylinkėse vyko Lietuvos ir Lenkijos karinių dalinių susišaudymai. 1920 m. okupavo Lenkija. 1939 m. užimta TSRS ir perduota Baltarusijai. 1942–1944 m. priklausė Lietuvos generalinei sričiai.
Ekatepekas
Ekatepekas ( arba San Cristóbal Ecatepec) – miestas Meksikoje, faktiškai šiaurės rytinis Meksiko priemiestis. 1,81 mln. gyventojų (2005). Verslo ir prekybos centras.
Pavadinimo kilmė
Nahuatlių kalba miesto vardas reiškia „vėjuota kalva“ (ehecatl + tepetl), o Morelos pridėta pagerbiant Meksikos nepriklausomybės karo didvyrį José María Morelos (1765–1815).
Vankuveris
Vankuveris – uostamiestis vakarinėje Kanadoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Britų Kolumbijos provincijoje. Išsidėstęs prie Džordžijos sąsiaurio, Pakrantės kalnų (Coastal Mountains) papėdėje. Išvystyta medžio apdirbimo, maisto, mašinų, laivybos pramonė, žuvininkystė, žemės ūkis. Yra universitetas, antras pagal dydį šalyje Vankuverio tarptautinis oro uostas (priemiestiniame Ričmonde).
Istorija
1986 m. mieste vyko Pasaulinė paroda.
Pavadinimo kilmė
Miestas pavadintas britų keliautojo Dž. Vankuverio (1757–1798) garbei.
Sportas
2010 m. Vankuveryje įvyko XXI žiemos olimpinės žaidynės.
Miestui atstovauja Vankuverio „Canucks“ ledo ritulio klubas. 1995–2001 m. mieste žaidė Vankuverio „Grizzlies“ krepšinio komanda.
Lietuviai
Pirmieji lietuviai į Vankuverį atvyko 1895 m. Jų 1940 m. mieste buvo apie 120. Tarpukaryje Vankuveryje veikė Lietuvių literatūros draugija. 1948 m. įkurtas Kanados lietuvių tarybos Vankuverio skyrius, kuris 1960 m. susijungė su Kanados lietuvių bendruomenės Britų Kolumbijos apylinke. Nuo 1956 m. iki 1967 m. su pertraukomis veikė šeštadieninė lietuvių mokykla. Nuo 1996 m. Vankuveryje veikia Lietuvos garbės konsulatas.
Šaukliai (reikšmės)
Šaukliais vadinamos gyvenvietės:
Kazachstano futbolo varžybos 2009 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2009 m.
Locus premija
Locus premija  – kasmetiniai literatūrinės premijos apdovanojimai, rengiami mokslinės grožinės literatūros ir fantastikos žurnalo „Locus“, leidžiamo kas mėnesį Oklande, Kalifornijoje. Premijų laureatai išrenkami žurnalo skaitytojų apklausos metu.
Laimėjusių kūrinių leidėjai apdovanojami sertifikatais, kas yra reta tokioje srityje.
Pirmieji apdovanojimai įteikti 1971 m. už 1970 m. kūrinius.
Laureatai
Žemiau nurodyti asmenys yra pelnę daugiausiai premijų 2011 m. liepos duomenimis:
Didžiažiotės lūpažuvės
Didžiažiotės lūpažuvės (Epibulus) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Konstantinas Tenkala
thumb|Šv. Kazimiero koplyčia thumb|Samuelio Paco epitafija Vilniaus katedroje Konstantinas Tenkala (Tencallo Constantino, g. XVII a. I pusė – m. 1646 m.) – italų kilmės (kilęs iš itališkos Šveicarijos dalies) architektas, skulptorius ir akmentašys. Architekto Matteo Castello sūnėnas. Vienas žymiausių Romos baroko atstovų Abiejų Tautų Respublikoje.
Artūras Mankevičius
Artūras Mankevičius (g. 1961 m. balandžio 18 d. Alytuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus universitete žurnalistikos specialybę.
Keidži Tamada
Keidži Tamada (g. 1980 m. balandžio 11 d.) – futbolininkas, Japonijos rinktinės ir Nagoya Grampus Eight klubo puolėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m. kovo 31 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur žaidė dvejose rungtynėse, įmušė vieną įvartį į vartus.
Lietuviškos knygos klubas
„Lietuviškos knygos klubas“ – JAV lietuvių leidykla, nuo 1947 m. veikianti Čikagoje prie Lietuvių katalikų spaudos draugijos. Įsteigė Kazimieras Aloyzas Matulaitis.
Leidžia daugiausia grožinę literatūrą, mokslinius, religinius veikalus. Išleido apie 100 knygų, iš jų visus laikraščio „Draugas“ redakcijos konkursą laimėjusius romanus. Platina ir kitų JAV lietuvių leidyklų knygas.
Leidykloje spausdinosi Kazys Almenas, Albinas Baranauskas, Aloyzas Baronas, Jurgis Gliauda, Juozas Kralikauskas, Algirdas Landsbergis, Alė Rūta, Birutė Pūkelevičiūtė ir kt.
Indinis raibasis ragasnapis
Paplitę Šri Lankos ir Indijos atogrąžų miškuose.
Kūnas apie 65 cm ilgio, svoris 570-1180 g. Plunksnų danga juoda, išskyrus pilvas, gurklys ir apatinė uodegos pusė yra baltos spalvos.
Patelė deda 2-3 baltus kiaušinius.
Visaėdis - minta vaisiais, smulkiais žinduoliais, smulkiais paukščiais, smulkiais driežais ir vabzdžiais. Fikusų (Ficus) vaisiai yra vienas svarbiausių maisto šaltinių. Neperėjimo metu nuo gegužės iki vasario figos sudarė 60 proc., veisimosi metu, tai yra kovo ir balandžio mėn. iki 75 proc. lizde atsineštų vaisių buvo figos. Gyvena apie 12 metų.
88 m. pr. m. e.
'''88 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įmonės turto pelningumas
Įmonės turto pelningumas – įmonės turto pelningumas, skaičiuojamas grynąjį pelną dalinant iš ataskaitinio laikotarpio pabaigoje esančios turto sumos. Didesnė rodiklio reikšmė rodo efektyvesnį įmonės turimo turto panaudojimą pelnui uždirbti.
Apskaičiavimas
Įmonės turto pelningumas (ROA) apskaišiuojamas pagal šia formulę:
Beleno bokštas
Beleno bokštas − gynybinė tvirtovė Portugalijoje, Lisabonoje, prie Težo upės žiočių.
Beleno bokštas stovi toje vietoje, iš kur išplaukė didysis keliautojas Vaskas da Gama. Beleno bokštas laikomas Portugalijos ir Lisabonos simboliu, menantis istorines portugalų jūrininkų atradimų keliones. Tai labai gražus bokštas, išpuoštas įmantriomis detalėmis, dantytomis sienomis, o nuo seno į jūrą jūreivius išlydi Dievo Motinos skulptūra, stovinti bokšto terasoje.
Šis ažūrinis bokštas buvo tvirtovė, muitinė ir kalėjimas. Šv. Jeronimo vienuolynas ir Belemo bokštas vieninteliai XV a. statiniai išlikę po stipraus žemės drebėjimo Lisabonoje 1755 m.
1983 m. Beleno bokštas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Romāns Apsītis
Romanas Apsitis (, 1939 m. vasario 13 d. Rygoje, Latvijoje – 2022 m. vasario 17 d. ) – latvių teisininkas, teisės istorikas, teisėjas, buvęs ombudsmenas, politinis veikėjas, teisingumo ministras.
Biografija
1975 m. teisės mokslų daktaras.
1965–2005 m. Latvijos universiteto dėstytojas. 1990–1993 m. Latvijos Aukščiausiosios Tarybos deputatas. 1993–1994 m. – V Seimo narys. 1994–1995 m. Latvijos teisingumo ministras.
1995–1996 m. VI Seimo narys. 1996–2007 m. Latvijos Konstitucinio Teismo teisėjas, 2000–2006 m. Teismo pirmininko pavaduotojas.
Katarína Hasprová
Katarína Hasprová (g. 1972 m. rugsėjo 10 d. Bratislavoje) – slovakų dainininkė, atstovavusi savo šaliai 1998 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Biografija
1998 m. Katarína atstovavo Slovakijai „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame Birmingeme. Ji atliko kompozitorių Gabriel Dušík ir Anna Wepperyová dainą „Modlitba“. Surinkusi tik 8 taškus, Slovakija tais metais tarp 25 dalyvių užėmė 21 vietą.
Kitais metais atlikėja išleido debiutinį albumą „Katarína Hasprová“.
Ledninkas
Ledninkas – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Leliūnų.
1759 m.
1759 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
SÍ Sørvágur
SÍ Sørvágur – buvęs Farerų futbolo klubas iš Siorvaguro.
Istorija
Klubas buvo įkurtas 1905 m. kovo 17 d.
1945 m. sezone pateko į finalą ir kovoje dėl čempionų titulo pralaimėjo varžovams minimaliu skirtumu 0:1.
1947 m. tapo šalies čempionais. Tai vienintelis jų titulas per klubo gyvavimo istoriją.
1998–2004 m. buvo prisijungęs prie FS Vagar klubo, 2007 m. prisijungė prie 07 Vestur klubo.
Sezonai
Šaltiniai:
Dacia Unirea Brăila
Dacia Unirea Brăila – Rumunijos futbolo klubas iš Breilos.
George Crumb
Džordžas Krambas (1929 m. spalio 24 d. Čarlstone, Vakarų Virdžinijoje, JAV – 2022 m. vasario 6 d. Medijoje, Pensilvanijoje, JAV ) – JAV avangardo kompozitorius, Amerikos meno ir literatūros asociacijos narys (1976).
Biografija
Krambas gimė Čarlstone, Vakarų Virdžinijoje klarnetisto ir violončelininkės šeimoje. Kompozicija Krambas susidomėjo būdamas dešimties metų. Muzikos studijas jis pradėjo Meisono muzikos koledže (Mason College of Music) ir 1950 m. gavo kompozicijos bakalauro diplomą. Tuomet magistrantūros studijas tęsė Ilinojaus universitete ir kurį laiką tobulinosi Berlyno aukštojoje muzikos mokykloje pas Borisą Blacherį (Boris Blacher). Grįžęs į Jungtines Amerikos Valstijas įstojo į Mičigano universitetą, kur studijavo Ross Lee Finney klasėje ir 1959 m. įgijo menų daktaro laipsnį (D.M.A).
Krambas daugiausiai uždirbdavo iš pedagoginio darbo. Pradėjęs mokytojauti Virdžinijoje, 1958-aisiais jis jau tapo fortepijono ir kompozicijos profesoriumi Kolorado universitete. 1965 m. prasidėjo ilgametis Krambo bendradarbiavimas su Pensilvanijos universitetu ir 1983 m. jis tapo Anenbergo programos humanitarinių mokslų profesoriumi. Jo žymiausi studentai: Margaret Brouwer, Uri Caine, Christopher Rouse, Osvaldo Golijov, Jennifer Higdon, Cynthia Cozette Lee, Yen Lu, James Primosch, Ricardo Zohn-Muldoon, Ofer Ben-Amots, Morris Rosenzweig, Gerald Levinson.
Džordžo Krambo sūnus Deividas Krambas yra žinomas kompozitorius ir Oregono universiteto asistuojantis profesorius, o duktė Ana Kramb – aktorė ir dainininkė. Ji įrašė tėvo kūrinį „Tris ankstyvąsias dainas“ (Three Early Songs) 1999 m. išleistame jubiliejiniame septyniasdešimtmečio albume – „George Crumb 70th Birthday Album“ bei atliko jo kūrinį „Į kalnus“ (Unto the Hills, 2001).
Daugybės institucijų pagerbtas garbės daktaro laipsniu, gavęs dešimtis apdovanojimų ir premijų, Krambas apsigyveno Pensilvanijoje, tame pačiame name, kuriame kartu su žmona, su kuria pragyveno daugiau nei 60 metų, užaugino tris vaikus. Džordžo Krambo muziką išleido leidykla "C.F. Peters", o tęstinę "Complete Crumb" įrašų seriją, kuriai vadovauja pats kompozitorius, leidžia įrašų kompanija "Bridge Records".
Kompozitoriaus pedagoginė veikla tęsėsi iki 1997 m., o kūrybinė vyko iki mirties.
Kūryba
Kompozitorius anksti patyrė Naujosios Vienos mokyklos atstovo Antono Vėberno muzikos įtaką, o vėliau leidosi į neįprastų tembrų paieškas. Jo kūriniuose dažnai naudojamos netradicinės grojimo technikos, todėl kai kurių kūrinių atlikimui reikalingas papildomas įgarsinimas.
Maždaug nuo 1960 iki 1970 m. Krambo klausytojais buvo gana rafinuoti, bet dar gana tradiciški koncertų lankytojai. Jo stilistika užėmė nišą tarp jau laikyto pasenusiu neoklasicizmo ir radikalesnio avangardo. Nors ji turėjo naujoviškų bruožų, visgi daugiausiai rėmėsi tradicinėmis technikomis. Kaip ir kiti jo kolegos, Krambas siekė palenkti abejingą auditoriją. Kai kuriuose kūriniuose, pavyzdžiui „Ancient Voices of Children“ (1970 m.), kompozitorius pasitelkė teatrinius elementus – kostiumus, kaukes, sonorinius garsus. Daug kūrinių užrašyti netradicine notacija, kai kuriuose naudotas grafinis užrašymas – žiedinė ar spiralinė partitūra.
Dalį kūrinių kompozitorius parašė Federiko Garsija Lorkos tekstais, tai keturios „Madrigalų knygos“ (1960 m.), „Senovės vaikų balsai" (1970 m., dainų ciklas dviem dainininkams ir nedideliam ansambliui (jame buvo ir žaislinis pianinas)). Daug jo vokalinių kūrinių sukurta virtuozei dainininkei mecosopranui Jan DeGaetani. Vienas garsiausių jo kūrinių, įrašytas keleto ansamblių (tarp kurių ir „Kronos kvartetas“) – „Juodieji angelai“ (1970 m.). Šis kūrinys atspindi kompozitoriaus polinkį ieškoti netradicinių tembrų: kūrinį atlieka elektrinis styginių kvartetas, atlikėjai griežia ne tik tradiciniu būdu, bet ir užgauna savo instrumentus įvairiais perkusiniais instrumentais, be to, strykais braukia per taures.
Jo muzikai būdingi neįprasti tembrai, netradicinė notacija, išplėstinės instrumentinės ir vokalinės technikos, pavyzdžiui, žuvėdros efektas violončelei kūrinyje „Banginio balsas“ (Vox Balaenae, 1971 m.), metalinis fortepijono vibrato „Penkiose pjesėse fortepijonui“ (Five Pieces for Piano, 1962 m.), medinio plaktuko naudojimas kontraboso stygoms užgauti kūrinyje „Madrigalai, pirmoji knyga“ (Madrigals, Book I, 1965 m.). Jis nerašo elektroninės muzikos, tačiau kartais naudoja instrumentų įgarsinimą, pvz., „Juoduosiuose angeluose“ (Black Angels, 1971 m.) styginių kvartetui, „Senovės vaikų balsuose“ (Ancient Voices of Children, 1970 m.) mišriam ansambliui. Krambo muzikai būdinga humanizmo estetika, atsispindinti jo muzikos apibūdinime: „tai proporcijų sistema, išreiškianti sielos impulsus“. Daugelyje Krambo kūrinių yra programinių, simbolinių, mistinių ir teatrinių elementų, kurie dažnai atsispindi jo gražiose ir kruopščiai užrašytose partitūrose.
Kitas svarbus kūrinys – keturių dalių „Makrokosmos“. Pirmosiose dviejose knygose, (1972, 1973 m.) parašytose solo fortepijonui, gausiai naudojamas grojimas fortepijono stygomis. Trečioji knyga – „Muzika vasaros vakarui“ (Music for the Summer Evening, 1974 m.) – skirta dviem fortepijonams ir perkusijai, o ketvirtoji – „Dangiškoji mechanika“ (Celestial Mechanics, 1979 m.) – fortepijonui keturioms rankoms. Pavadinimas „Makrokosmos“ turi sąsajų su vengrų kompozitoriaus Bela Barkoko kūriniu „Mikrokosmos“ (6 dalys). Juos abu sudaro trumpų pjesių rinkiniai. Čia juntama ir Klodo Debiusi įtaka: jo „Preliudus“ sudaro dvi dalys po 12 preliudų, kurių pavadinimai parašyti pabaigose. Krambo pirmosios dvi „Makrokosmos“ knygos irgi apima dukart po 12 pjesių, o jų pabaigose yra dedikacijos (ne tik draugams, bet ir sau). Kai kuriose pjesėse pianistas uždainuoja, šaukia, švilpauja, šnabžda, dejuoja. Kūrinio premjerą atliko, o vėliau ir įrašė pianistas Deividas Burdžas (David Burge).
Apie 20 a. 10-ame dešimtmetyje kūrybos produktyvumas sumažėjo, bet nuo 2000 m. Krambas rašė kūrinių ciklą „Amerikos dainų knyga“ (American Songbook), kurį sudaro himnų, spirituelių ir populiarių dainų aranžuotės. Kompozitorius buvo numatęs išleisti keturis tokius rinkinius, bet skaičius išaugo iki septynių, paskutinis išleistas 2010-aisiais. Dažniausiai žinomų kūrinių melodijos išlieka nepakeistos, bet įgarsinto fortepijono bei perkusijos akompanimentas apima daug netradicinių ir egzotiškų technikų. Dabar kompozitorius dirba ties kitu dainų rinkiniu – „Ispaniškų dainų knyga“ (Spanish Songbook), kuriame vėl skamba F.G. Lorca tekstai. Trys ciklo dalys jau yra išleistos.
Kūriniai
Kai kurie kompozitoriaus sukurti kūriniai:
Kramo kūryba grindžiama sonoristikos, aleatorikos elementais. Kūriniuose gausu mistinių, egzotiškų efektų.
89 m. pr. m. e.
'''89 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Snapuotosios lūpažuvės
Snapuotosios lūpažuvės (Gomphosus) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Dijė
Dijė arba Taja  – upė Čekijoje ir Austrijoje; Moravos kairysis intakas. Susidaro ties Rabsu (Austrijoje) susiliejus Moravų Dijei (Mährische Thaya, Moravská Dyje) ir Vokiečių Dijei (Deutsche Thaya, Rakouská Dyje), kurios prasideda Bohemijos masyve. Teka į rytus tiek Austrijos (Žemutinė Austrija), tiek Čekijos (Pietų Moravija) teritorijoms, vietomis sudaro šių šalių sieną. Vaga labai vingiuota, gausu meandrų. Žemupyje pasuka į pietryčius, įteka į Moravą ties Hohenau miesteliu, esančiu Austrijos, Čekijos ir Slovakijos sienų sandūroje. thumb|left|210px| Didesni intakai: Želetavka, Jevišovka, Jihlava, Svratka (kairieji), Pulkau (dešinysis).
Čekijoje ant Dijės įrengta keletas hidroelektrinių užtvankų. Prie upės įkurti Tajatalio (Austrijoje) ir Podijų (Čekijoje) nacionaliniai parkai. Prie upės įsikūrę miestai: Rabsas, Drozendorfas-Cisersdorfas, Hardegas (Austrija), Znoimas, Lednicė, Bržeclavas (Čekija).
Balticum Auksinis
thumb|Logotipas Balticum Auksinis – televizijos kanalas, pradėtas transliuoti 2003 metų vasarą iš pradžių Klaipėdoje, o vėliau ir Vilniaus, Kauno, Šiaulių bei Panevėžio miestuose. Nuo 2022 metų vasario 1 dienos Balticum Auksinis kanalas transliuojamas aukštos raiškos HD formatu UAB „Balticum TV“ abonentams.
2004 metais, laimėjus Radijo ir televizijos komisijos skelbtą konkursą, Balticum TV pradėjo retransliuoti originalų filmų kanalą per skaitmeninės televizijos stotį Vilniuje. Kanalas yra transliuojamas nauja profesionalia vaizdo išleidimo sistema.
Kanalas transliuojamas per kabelinės televizijos tinklus, taip pat ir per skaitmeninės televizijos stotis.
2005 m. filmai pradėti rodyti stereofoniniu garsu. Dabar visi filmai rodomi stereofoniniu garsu.
„Balticum Auksinis“ kanalu transliuojami lietuviškai įgarsinti filmai. Kasdien parodoma po 8–10 filmų, nuo 7 val. ryto iki 3 val. nakties. Tai ir geriausi festivaliniai filmai, ir kokybiškas komercinis Europos ir Holivudo kinas.
Filmai transliuojami kas dvi valandas, tarp filmų įterpiant originaliai sumontuotus anonsus. Jokios reklamos, jokios komercijos.
Gali būti transliuojamas tiek programų paketuose, tiek ir skaitmeniniu būdu (koduotas).
Transliuotojas – UAB „Balticum TV“.
Grand Basos apskritis
Geografija
Svarbiausia upė – Sent Džonas, rytuose teka Timbas. Pakrantėje yra lagūnų.
Didesnės gyvenvietės: Biukenenas, Barkleivilis, Ovensgrovas, Hartfordas, Bvia Taunas, Goja, Edina, Gaamodebilis, Manobilis.
Administracinis suskirstymas
Apskritis padalinta į 8 rajonus:
1961 m.
1961 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Persijos įlankos arabų šalių bendradarbiavimo taryba
Persijos įlankos arabų šalių bendradarbiavimo taryba – prekybos blokas, kurio nariais gali tapti arabų šalys besiribojančios su Persijos įlanka.
Šaukliai (Klaipėda)
Šaukliai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Agluonėnų.
Samuel de Champlain
Samiuelis de Šamplenas (Samuel de Champlain; apie 1567 m. Hiers-Brouage, Prancūzija – 1635 m. gruodžio 25 d. Kvebekas, Naujoji Prancūzija) – prancūzų keliautojas ir kolonistas vadinamas Naujosios Prancūzijos tėvu. Jis tapo pirmuoju kolonijos gubernatoriumi.
Atminimas
Daug vietų Kanadoje, bet taip pat ir Niujorke, bei Vermonte buvo pavadintos jo garbei. Taip pat ežerai, kalnai ir statiniai yra pavadinti jo vardu. Daugelyje miestų yra pastatyti paminklai-statiniai, kurie yra pavadinti jo vardu, o žymiausias iš jų yra Château Frontenac, Kvebeke, Kanadoje.
thumb|center|400px|Po Samiuelio de Šampleno kelionės sudarytas [[Naujoji Prancūzija|Naujosios Prancūzijos žemėlapis.]]
Literatura
200px|thumb|Paminklas Samuel de Champlain [[Vermontas|Vermonte.]]
Juozas Stankūnas
Juozas Stankūnas (1906 m. lapkričio 1 d. Griškabūdyje, Šakių apskr. – 1996 m. vasario 14 d. Elizabethe, NJ – JAV) – vargonininkas, dirigentas, pedagogas, kompozitorius.
Lietuvoje
Iki šešerių metų gyveno Anglijoje. Su tėvais grįžęs į Lietuvą, vasaromis piemenavo, o žiemą lankė pradžios mokyklą. 1924 m. baigė Kretingos progimnaziją. Iš mažens mėgo muziką ir bandė smuikuoti dėdės padarytu smuiku. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš vargonininko ir chorvedžio P. Ambrazo. Kai jo vadovaujamas Višakio Rūdos parapijos choras išvyko į 1924 m. pirmąją visos Lietuvos dainų šventę Kaune, Juozas jau pavadavo vargonininką.
Mokydamasis dirbo Kauno ligoninėje vargonininku zakristijonu, restorano muzikantu, o vėliau buvo Alytaus kino pianistas, dėstė muziką ir dainavimą aukštesniojoje žemės ūkio mokykloje, vadovavo Šaulių sąjungos ir parapijos chorams. Su Alytaus jaunimo choru (65 dalyviai) dalyvavo 1930 m. trečiojoje visos Lietuvos dainų šventėje Kaune. Likęs gyventi Kaune, vargonininkavo Šančių parapijoje, vadovavo Vilniui vaduoti sąjungos chorui, rengė koncertus.
Brazilijoje
1931 m. Lietuvos švietimo ministerijos komandiruotas į Braziliją, vadovavo San Paulo miesto visam lietuvių kultūriniam ir muzikiniam gyvenimui. Vargonininkavo, vadovavo chorams Šv. Juozapo katalikų bažnyčioje Villa Zelina, „Vilties“ chorui (80 dalyvių) ir Lietuvių meno draugijos „Ryto“ chorui (45 dalyviai), rengė koncertus, mokė vaikus muzikos, įkūrė muzikos studiją ir orkestrėlį, gamino plokšteles, leido žurnalą „Muzikos menas“, redagavo leidinį „Lietuvis Brazilijoje“, kūrė ir spausdino dainas. Išleido 100 dainų rinkinį „Dainų skrynelė", rinkinių akordeonui „Lietuvos aidai“ ir kt.
Organizavo koncertus, muzikos popietes, vadovavo radijo programoms, rašė vietinėje spaudoje ir Amerikos „Margutyje“. 1941 m. pastatė savo operetę „Didvyriai“ Vasario 16-osios garbei. Intensyviai dirbdamas, 1944 m. baigė San Paulo Brazilijos valstybinę konservatoriją (studijavo kompoziciją, fortepijoną, instrumentavimą ir dirigavimą), o 1946 m. – dar ir Muzikos institute pedagogikos skyrių. Išaugino dukrą Ireną (1940–1981 m.) dainininkę ir pianistę, kuri nuolatos pavaduodavo tėvą.
JAV
1949 m. atvyko į JAV, apsistojo Lindene, NY, ir tuoj įsijungė į lietuvių kultūrinį – muzikinį gyvenimą. Daug metų vargonininkavo Šv. Patriko parapijos bažnyčioje Elizabethe ir mokytojavo mokyklose. Kiek laiko vadovavo „Rūtos“ mišriajam chorui Newarke, NJ, nuo 1954 m. – Niujorke Operetės chorui (26 moterys ir 30 vyrų), pastatė nemaža operečių ir surengė koncertų daugelyje lietuvių kolonijų. Buvo įkūręs vaikų muzikos mokyklą, kurią lankė apie 40 mokinių. Chorus paruošė įvairiems tautiniams renginiams bei 1971 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje.
Nuo 1968 m. buvo ALRK Vargonininkų ir kitų muzikų sąjungų narys, buvo renkamas Centro valdybos vicepirmininku ir pirmininku, revizijos komisijos pirmininku. Taip pat kelis kartus rinktas į žurnalo „Muzikos žinios“ redkolegiją. 1977–1982 m. buvo žurnalo redaktorius, 1991 ir 1995 m. lankėsi Lietuvoje.
Kūryba
Daug J. Stankūno dainų ir giesmių išspausdino „Muzikos žinios“ ir „Muzikos barai“, išleista atskirais leidiniais „Cantate Domino“, „Dainos chorams“, „Dainų gijos“, „Pjesės smuikui ir klarnetui“ ir kt. Daina „Jaunystės maršas“ skambėjo 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. Išleista nemaža jo kūrinių plokštelių.
Nikolajus Andrejevas (1856)
Nikolaj Andrejev (,, 1856 m. – apie 1911 m.) – rusų architektas, vienas iš pagrindinių Lietuvos neogotikinių bažnyčių autorių. Daugelio bažnyčių bendraautoris ar darbų priežiūrą vykdęs asmuo.
FK Rytas Vilnius
Vilniaus „Rytas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Trey Songz
Tremaine Aldon Neverson (g. 1984 m. lapkričio 28 d.), geriau žinomas kaip Trey Songz – amerikiečių dainininkas, dainų autorius, įrašų prodiuseris, aktorius bei reperis. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs aštuonis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Back Home“, išleistas 2020 m. spalį. Iš viso pardavęs daugiau, nei 25 milijonus įrašų visame pasaulyje.
Lakų kalba
Lakų kalba (лакку маз) – šiaurės rytų Kaukazo kalbų šeimai priskiriama kalba. Vartojama Rusijoje, pietiniame Dagestane gyvenančių lakų tautybės žmonių. Kalbančiųjų skaičius – 157 tūkst. žmonių. Tai viena ir oficialių Dagestano kalbų.
Lakų kalba leksiškai yra artimiausia darginų kalboms, tačiau gramatiškai artimesnė avarų-andų kalboms, todėl lakų kalbos klasifikacija problematiška.
Tarmės
Lakų kalba turi daug tarmių, kurios tarpusavyje smarkiai skiriasi:
Fonetika
Kalba turi 6 balsius ir 42 priebalsius, ryški labializacija. Kirčiai labai neryškūs.
Raštas
Iki 1928 m. lakų raidynas buvo pagrįstas arabų rašto pagrindu, 1928–1938 m. – lotynų rašto, o nuo 1938 m. – kirilicos pagrindu.
90 m. pr. m. e.
'''90 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Darataičiai
Darataičiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 9 km į rytus nuo Darbėnų, prie Grūšlaukės–Vaineikių kelio ir Akmenos upės. Kaimas įsikūręs lygumoje. Jo žemėmis vingiuoja Akmena, į kurią įteka kairysis intakas Vinkšnupis. Kaimą kerta kelias Vaineikiai–Grūšlaukė. Į šiaurės vakarus ošia Božiškių miškas, o rytuose plyti Vaineikių miškų masyvas.
Istorija
XVI a. įkurtas bajorkaimis. 1846 m. Darbėnų parapijos Darataičių bajorkaimyje buvo 4 dūmai. XIX a. pirmoje pusėje bajorkaimio vakarinėje dalyje susiformavo to paties pavadinimo vienkieminis užusienis.
Jonas Eustachijus Tiškevičius Logoiskis
Jonas Eustachijus Tiškevičius Logoiskis (, 1571 m. Breste – 1631 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Jurgis Tiškevičius Logoiskis. Motina Hana Kotovič. Broliai Teodoras Frederikas Tiškevičius Logoiskis, Martynas Tiškevičius Logoiskis, Petras Tiškevičius Logoiskis, Aleksandras Tiškevičius Logoiskis, Jurgis Tiškevičius Logoiskis
Šeima ir vaikai
1595 m. vedė Sofiją Vyšniovecką (Zofia Wiśniowiecka) (m. po 1612), Kijevo kašteliono, kunigaikščio Mykolo Aleksandro Višnioveckio (1529−1584) ir Elžbietos Zenovič dukterį. Vaikai: Antanas Jonas Tiškevičius, Jurgis Tiškevičius, Kazimieras Tiškevičius II, Kristupas Tiškevičius, Felicijonas Tiškevičius, Konstancija Tiškevičiūtė (Konstancja Tyszkiewicz, g.1609 m., vyras Jonas Zaviša Kęsgaila, Jan Zawisza Kieżgajłło), Zuzana Tiškevičiūtė (Zuzanna Tyszkiewicz, vyrai Eustachijus Kurčas, Eustachy Kurcz ir Samuelis Statkevičius), Elžbieta Tiškevičiūtė (Elżbieta Tyszkiewicz, vyrai Jonas Farensbachas, Jan Farensbach ir Mikalojus Zaviša, Mikołaj Zawisza Kieżgajłło).
Laisko, Dzudo, Kameneco valdytojas.
Valstybės tarnyba
1601 m. Karūnos rotmistras, 1607 m. Lietuvos dvaro paiždininkis, 1611 m. Mstislavlio vaivada, 1615 m. Bresto vaivada.
Mikniūnų piliakalnis
Mikniūnų piliakalnis su gyvenviete, Zomkakalnis, Lesagūrai, Pilaitė, Giraitės piliakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22960) Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Mikniūnų, Merkinės seniūnija. Pasiekiamas nuo Pilvingių pavažiavus keliuku į šiaurę, iki pat Mikniūnų Totorkalnio kapinių, laikantis dešinės, už 1,7 km, kiek pravažiavus kapines, pasukus vos žymiu lauko keliuku į šiaurės rytus ir pavažiavus 350 m.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 15x7 m dydžio, iš visų pusių apjuosta pylimu, kuris rytiniame krašte yra iki 3 m aukščio, 2 m pločio, vakaruose – iki 4,5 m aukščio, 20 m pločio. Piliakalnio šlaitai statūs, 11-13 m aukščio (įskaitant pylimus), atrodo, grįsti akmenimis.
Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.
Vakarinėje papėdėje, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios, grublėtos keramikos ir žiestos keramikos.
Tyrimai
1955 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 30000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Druskininkų Ryto gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazija 2016 m. vasarį
Druskininkų „Ryto“ gimnazija (anksčiau Druskininkų 3-oji vidurinė mokykla) – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Druskininkuose, Klonio g. 2, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 195328350.
Anksčiau šiuo adresu veikė Druskininkų Senamiesčio vidurinė mokykla.
Istorija
1975 m. rugsėjo 20 d. Druskininkų Neravų mikrorajone duris atvėrė 3-oji miesto vidurinė mokykla. Mokyklos direktoriumi paskirtas V. Skvernys, pavaduotojomis – J. Cikanavičienė ir D. Vekterienė, užklasinio darbo organizatoriumi – V. Bielkinas. Mokykloje mokėsi 1171 mokinys, dirbo 59 pedagogai. Pirmieji treji metai – tvarkymosi, savosios krypties ieškojimo, tradicijų kūrimo metai. 1978 m. pradėtas automobilizmo mokymas. 1980 m. mokykloje pradėtas sustiprintas matematikos mokymas. 1986 m. mokykla įsigijo pirmuosius kompiuterius. Pirmasis mokytojas, mokęs moksleivius kompiuterinių gudrybių, buvo G. Binderis. 1989 m. mokykloje įkurtas folkloro ansamblis „Racilukai“, jo įkūrėja ir vadovė – lietuvių kalbos mokytoja L. Dudulienė. 1990 m. nuo antros klasės pradėtas sustiprintas anglų kalbos mokymas.
1994 m. gruodžio 4 d. Švietimo ir mokslo ministerijos kolegija vienai iš devintųjų klasių suteikė realinės gimnazijos klasės statusą. 1999 m. pradinės klasės atskirtos į savarankišką pradinę mokyklą. 1999 m. rugsėjo mėn. mokyklai suteiktas „Ryto“ vidurinės mokyklos vardas. 1999 m. mokyklą baigė 100 abiturientų, iš jų 24 pirmosios laidos gimnazistai. Į aukštąsias šalies mokyklas įstojo 63 tos laidos abiturientai, iš jų visi 24 gimnazistai. 2000 m. mokyklą baigė 107 abiturientai, iš jų 30 antrosios laidos gimnazistų. Į aukštąsias mokyklas įstojo 74, iš jų 30 gimnazistų. 2000–2001 m. įvestas II (humanitarinis) profilis. Nuo 2006 m. rugsėjo 1 d. mokykla – keturmetė gimnazija. 2008 m. rugsėjo 1 d. mokykla perkelta iš Ateities g. 13 į Klonio g. 2.
Nerijus Maliukevičius
Nerijus Maliukevičius (g. 1954 m. rugpjūčio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius, vertėjas, Lietuvos radijo ir televizijos komisijos administracijos direktorius.
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1977 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete – anglų kalbą ir literatūrą.
1985–1987 m. Lietuvos radijo žinių redakcijos vyriausias redaktorius. 1988–1989 m. LKP Vilniaus m. rajono komiteto sekretorius, 1989–1990 m. – Lietuvos TVR komiteto pirmininko pavaduotojas, 1990–1992 m. – Lietuvos radijo direktorius, savaitraščio „Lithuanian Weekly“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1993–1995 m. – Lietuvos Respublikos Prezidento atstovas spaudai. 1995–1997 m. Lietuvos televizijos Naujienų redakcijos direktorius, nuo 1997 m. – Lietuvos radijo ir televizijos Užsienio ir ryšių su visuomene skyriaus vedėjas, nuo 2002 m. – Lietuvos radijo ir televizijos komisijos administracijos direktorius.
Andreas Isaksson
2006 rugpjūčio 12 d. pasirašė trejų metų sutartį su Anglijos Manchester City klubu. 2008 m. liepos 2 d. persikėlė į Olandijos PSV Eindhoven klubą ir pasirašė ketverių metų sutartį.
žaidžia nuo 1999 m. Su rinktine dalyvavo 2002 ir 2006 m. pasaulio bei 2004, 2008 m. Europos futbolo čempionatuose.
Florina
Florina (arba Lerinas) – miestas šiaurės Graikijoje, Florinos prefektūros centre netoli sienos su Albanija ir Šiaurės Makedonija. Įsikūrusi miškingame slėnyje apie 13 km į pietus nuo sienos su Šiaurės Makedonija. Į šiaurės vakarus nuo Florinos yra Prespos ežerų nacionalinis parkas.
Šaukliai (Panevėžys)
Šaukliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Dragonių.
Florina
Istorija
Įkurtas Bizantijos laikotarpiu, miestas atiteko Osmanų imperijai XIV a. pabaigoje. XVIII a. miesto gyventojus sudarė turkų, albanų, graikų ir bulgarų mišinys. XIX a. pabaigoje Lerinas tapo pagrindinių slavų nepriklausomybės nuo Osmanų imperijos reikalavimo centru, bet tapo Graikijos dalimi 1912 m. po Pirmojo Balkanų karo.
Floriną užėmė Bulgarija per Antrąjį Balkanų karą, abu Pasaulinius karus.
Pavadinimo kilmė
Pavadinimas Florina galėjo atsirasti iš makedoniečių tarmės žodžio. Tuo tarpu graikų kalboje reiškia žalią ar šviežią, naudojamą apibūdinti apylinkių augaliją. Miesto pavadinimas Makedonijos slavų kalbose yra Lerinas (Лерин).
Ekonomika
Florina yra prekybos miestas, dominuoja pervežimai per sieną ir vietinės produkcijos (ypač javų, vynuogių ir daržovių) pardavimas. Jis taip pat turi tekstilės malūnus ir žinomas dėl vietoje gaminamų odos dirbinių.
Japonijos Aukščiausiasis Teismas
thumb|left|Japonijos Aukščiausiasis Teismas Japonijos Aukščiausiasis Teismas (, Saikō-Saibansho; sutr., Saikō-Sai) – aukščiausioji teisminė institucija Japonijoje, kartu Aukščiausiasis Teismas ir Konstitucinis Teismas. Įkurtas pagal Japonijos 1947 m. Konstituciją (76–81 str.). Sudaro 15 teisėjų, dirbančių 3 kolegijomis. Be to, yra Didžioji kolegija, sprendžianti bylas, kuomet reikia nutolti nuo ligšiolinės Teismo praktikos.
Būstinė – Tokijas, miesto dalis – Hayabusachō, apygarda – Čijoda.
Rogério Ceni
2011 m. kovo 27 d. Ceni įmušė 100-ąjį įvartį savo karjeroje.
Tokijo aukštesnysis teismas
Tokijo aukštesnysis teismas (, Tōkyō kōtō-saiban-sho) - teismas, esantis Japonijoje, Tokijo miesto Kasumigaseki dalyje (Čijoda seniūnija-apygarda).
Mechaninis laikrodis
Mechaninis laikrodis pirmą kartą buvo pagamintas XIII a. pabaigoje. Tada tokie laikrodžiai buvo naudojami viešose vietose ir bažnyčiose, kad galėtų juos matyti daug žmonių. Kišeniniai ir rankiniai laikrodžiai buvo pagaminti tik XVI amžiuje. Fabrikuose mechaniniai laikrodžiai buvo pradėti gaminti tik XX amžiuje.
Tokijo aukštesnysis teismas
2005 m. balandžio 1 dieną įkurtas Aukštesnysis intelektinės nuosavybės teismas kaip filialas intelektinės nuosavybės klausimais.
Aukštesnė instancija - Aukščiausiasis Teismas.
Mechaninis laikrodis
Mechaninio laikrodžio veikimas
Mechaniniame laikrodyje yra spyruoklė, krumpliaračiai su dantukais arba sraigteliai. Jie suka valandų, minučių ir sekundžių rodykles ir tokiu būdu rodo laiką.
Puerto Riko vėliava
Istorija
Dabartinė vėliava įteisinta 1995 metais.
Simbolika
Mėlyname trikampyje balta žvaigždė.
left|thumb|200px|1898 m. variantas
ULEB
right
ULEB (pranc. Union des Ligues Européennes de Basket) – Europos Krepšinio Lygų Sąjunga, įkurta 1991 metais Lega Basket (Italija), ACB (Ispanija) ir LNB (Prancūzija) krepšinio lygų.
Organizijos įkūrimo tikslas buvo padėti vystytis Europos krepšiniui bei bendradarbiavimui tarp Europos krepšinio lygų skatinti.
1996 m. prie organizacijos prisijungė HEBA (Graikijos krepšinio klubų asociacija) bei LCB (Portugalijos krepšinio lyga). Dar po trejų metų organizacijos gretas papildė Belgijos, Jungtinės Karalystės bei Šveicarijos lygos.
Prasidėjus Europos krepšinio suirutei ir nesutarimams su FIBA, prie ULEB per penkerius metus prisijungė dar keletas krepšinio klubų organizacijų, tarp jų ir Lietuvos krepšinio lyga bei Adrijos lyga.
Eurolygos organizavimo perėmimas
Po sezono abi organizacijos suprato, kad tai nėra nei vienai pusei į naudą ir susėdo prie derybų stalo. Nors tam tikri nesutarimai ir neaiškumai tęsėsi dar kelerius metus, maždaug nuo 2004 m. abi pusės stabilizavo Europos krepšinio turnyrų sistemą. Stipriausi Europos klubai rungtyniauja ULEB organizuojame Eurolygos turnyre bei ULEB Europos taurėje, o žemesnes vietas nacionaliniuose čempionatuose užėmę klubai rungiasi Europos Iššūkio taurės turnyre. Eurolyga bei ULEB taurė nuo 2005 m. pilnai priėmė tarptautines oficialias FIBA krepšinio taisykles. 2007 m. ULEB generalinė asamblėja vienašališkai praplėtė ULEB taurės dalyvių skaičių iki 54 ekipų, nors su FIBA egzistavęs susitarimas to daryti neleido. Netrukus po to FIBA Europe paskelbė „karą“ ULEB organizacijai, tačiau prisėdus prie derybų stalo FIBA nusprendė neprieštarauti išsiplėtusiam ULEB taurės turnyrui.
Ši krepšinio suirutė tiesiogiai visiškai nepalietė FIBA organizuojamų nacionalinių rinktinių čempionatų bei moterų klubinių komandų turnyrų. Tiesa, FIBA Europe dėl tam tikrų priežaščių nusprendė atsisakyti trečio pagal stiprumą Europos moterų klubinio krepšinio turnyro – Ronchetti taurės.
Jonas Daugirdas
Jonas Daugirdas m. 1443 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, bajorų Daugirdų giminės pradininkas. Tėvas Gedigaudas, Salkio sūnus, gimė apie 1350 m., „Gulbės“ senojo herbo giminė. Sutuoktinė - Kotryna , Jaunio Daugėlos Valimantaičio duktė. Šaltiniuose minimi du Jono Daugirdo sūnūs Andrius Daugirdas ir Mykolas Daugirdas. Jono Daugirdo valdos: Nemenčinė, Svyrėnai (Astravo raj.), Lentupiai (Pastovių raj., Vitebsko srity), Medilas (Minsko sritis).
Biografija
Daugirdas gimė apie 1380 m. senoje Lietuvos didikų šeimoje, kurios herbas Gulbė. Jo tėvas - Gedigaudas Salkaitis - buvo Podolės vaivada (seniūnas), vėliau LDK Vytauto paskirtas valdyti Smolenską. Per Lietuvos krikštą sūnus ir tėvas kartu priėmė krikščionybę, Daugirdui buvo suteiktas Jono vardas, o jo tėvui - Jurgio vardas. 1413 m. Horodlės unijos metu Jonui Daugirdui buvo suteiktas naujas giminės herbas „Jaučio galva“. Jono Daugirdo pailkuonys naudojosi tiek naujuoju, tiek senuoju giminės herbais. Jonas Daugirdas, kaip ir jo tėvas, buvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto Didžiojo bendražygis. Vienas iš 1401 m. Vilniaus-Radomo, 1413 m. Horodlės sutarčių su Lenkija, 1435 m. Brastos taikos su Vokiečių ordinu liudytojų. Nuo 1424 m. LDK rūmų maršalka; iki 1430 m. Podolės Kameneco seniūnas. 1430–1434 m. Lucko seniūnas. 1434–1443 Vilniaus vaivada.
Mirus Vytautui Didžiajam, 1430 m. Podolės bajorų suimtas, jo valdytos vakarinės žemės prijungtos prie Lenkijos. Remdamas Žygimanto Kęstutaičio kandidatūrą į didžiuosius kunigaikščius gavo valdų apie Rudaminą (prie Vilniaus). Kaip LDK valdovo Žygimanto Kęstutaičio atstovas 1434 m. dalyvavo Vladislovo III Jogailaičio karūnacijoje Lenkijos karaliumi. 1440 m. su Trakų vaivada Petru Leliušu, Jonu Čartoryskiu ir Aleksandru Čartoryskiu Trakuose nužudė Lietuvos didijį kunigaikštį Žygimantą Kęstutaitį. Rėmė Kazimiero kandidatūrą į LDK sostą. Jį išrinkus tapo vienu įtakingiausių Didžiojo kunigaikščio tarybos narių, iš jo gavo valdų apie Lucką.
91 m. pr. m. e.
'''91 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Skuodo II senosios kapinės
Skuodo II senosios kapinės, Kapeliai, Maro kapeliai – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Skuodo miesto teritorijos dalyje, 0,2 km į šiaurės vakarus nuo Vilniaus ir Mažeikių gatvių sankryžos, Vilniaus ir Respublikos gatves jungiančios gatvelės kairėje pusėje.
Kapinės
Pietinėje dalyje yra Alkos rinktinės partizanės B. Pocienės kapas, šiaurės vakarinėje dalyje – paminklas čia palaidotiems Kardo rinktinės Skirmanto kuopos partizanams atminti. Tarp jų, vakarinėje dalyje stovi nedidelis metalinis kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra.
Teritorijos plotas – 0,03 ha.