cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nijigatos prefektūra
Istorija
2004 m. spalio 23 d. Čiuecu žemės drebėjimas sukrėtė Nijigatos prefektūroje esantį Odžiją.
2006 m. sausio 6 d. prefektūroje siautusi stipri sniego audra sukėlė daug liūdnų padarinių: mažiausiai 71 žmogus žuvo, virš 1000 buvo sužeistų.
Geografija
thumb|250px|Nijigatos prefektūros žemėlapis Nijigatos prefektūra iš šiaurės vakarų į šiaurės rytus 240 km tęsiasi išilgai Japonijos jūros pakrante. Prefektūrai taip pat priklauso Sado sala.
Prefektūra paprastai skirstoma į keturias zonas: Džioecu (pietuose), Čiuecu (centre), Kaecu (šiaurėje) ir Sado salą. Prefektūroje taip pat yra Šinano, ilgiausios Japonijos upės, žiotys.
Miestai
Nijigatos prefektūroje yra 20 miestų:
Miesteliai ir kaimai
Pateikiami miesteliai ir kaimai kiekvienoje apskrityje:
Miestų ir kaimų susijungimai
Nuo 2001 m. iš viso įvykdyta 15 miestų ir kaimų sujungimų. Paskutinis įvyko 2006 m. kovo 20 d., kai prie Cubamės miesto buvo prijungti Bunsujus ir Jošida.
Ateityje planuojami susijungimai
2008 m. balandžio mėn. planuojama prie Murakamio prijungti Asahį, Avašimaurą, Kamihajašį ir Sanpoką.
Ekonomika
Pagrindinė prefektūros pramonės šaka – žemės ūkis. Ryžiai – pagrindinis produktas. Jų šioje prefektūroje užauginama beveik daugiausiai Japonijoje (daugiausiai užauginama Hokaido prefektūroje, Nijigatos prefektūrai tarp visų Japonijos prefektūrų priklauso 2 vieta). Šioje prefektūroje taip pat randama naftos.
Sukrės departamentas
Sukrė  – departamentas šiaurinėje Kolumbijoje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Sinselechas.
Geografija
Departamentas išsidėstęs Karibų jūros žemumoje. Klimatas drėgnas ir šiltas. Vidutinė metinė oro temparatūra 27 °C.
Ekonomika
Išvystytas daugiausia žemės ūkis. Auginamas tabakas, medvilnė, kukurūzai, jamsai, sorgai, juka, bananai. Gyvulininkystė.
Janovas (Narevkos valsčius)
Janovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW687.
Gudžaratų kalba
Gudžarati (ગુજરાતી Gujarātī) – indoarijų kalba, viena iš 22 oficialių Indijos kalbų, bei pagrindinė kalba Gudžarato valstijoje. Dar vartojama Maharaštros, Radžasthano ir Madhja Pradešo valstijose, be to, vietomis Pakistane, Bangladeše, Pietų Afrikoje ir kitur, kur gyvena gudžaratų išeivija. Rašybai naudojamas gudžaratų raštas, labai panašus į devanagari.
Skiriamos gudžaratų kalbos 3 pagrindinės tarmės: šiaurės, arba Ahmadabado, vakarų, arba Kathijavaro, ir pietų, arba Surato. Skiriasi ir religinių bendruomenių (hinduistų, musulmonų ir parsų) vartojama gudžaratų kalba.
Gudžaratų kalba iš esmės yra tarpinė tarp hindi ir marathų kalbų. Su hindi gudžaratų kalbą sieja paplitusios vardažodžio ir veiksmažodžio analitinės formos, su marathų – tai, kad nėra balsių fonologinio ilgumo ir išsaugota bevardė giminė. Kaip ir kitos šiaurės Indijos kalbos, gudžaratų kalba ženkliai paveikta persų, arabų, pastaraisiais laikais – anglų kalbų.
Gudžarati kalba buvo gimtoji „Indijos tėvui“ Mohandui Gandžiui ir „Pakistano tėvui“ Mohamedui Ali Džinai.
Istorija
Gudžaratų kalba ėmė klostytis XII a. iš vidurinių indų kalbų. Iš pradžių buvo artima radžastanų kalbos tarmėms, nuo jų galutinai atsiskyrė XIV–XV amžiuje.
Seniausi raštytiniai tekstai gudžaratų kalba žinoma nuo XV a. (žodinė kūryba, daugiausia religinė poezija, šia kalba plito nuo XIII amžiaus). Dabartinė rašomoji kalba susiformavo apie XIX a. vidurį Barodos (Vadodaros) ir Ahmadabado tarmių pagrindu.
Naročius (miestelis)
thumb|left|200px|Koplytėlė Vilniaus gatvėje, prie tilto per Malinaukos upelį ([[Pirmasis pasaulinis karas|Pirmojo pasaulinio karo metų nuotrauka)]]
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose minimas nuo XV a. LDK laikais priklausė įvairioms didikų šeimoms, tarp jų Goštautams. XVII a. nukentėjo per Abiejų Tautų Respublikos karus su Rusija. 1434 m. kunigaikščių Svirskių rūpesčiu pastatyta medinė Šv. Andriaus bažnyčia. Ji 1736 m. Naugarduko kašteliono M. Askerkos rūpesčiu rekonstruota. 1862 m. bažnyčiai sudegus 1897–1904 m. atstatyta.
XIX a. buvo miestelis, Švenčionių apskrities Kabilninko valsčiaus centras. 1847 m. Naročiuje pastatytas vandens malūnas, vyninė, 1885 m. cerkvė, sinagoga, keturios krautuvės, smuklė. 1892 m. įsteigta pradžios mokykla. Naročiuje kasmet vykdavo 5 turgūs. 1916 m. kovo mėn. – 1918 m. sausio mėn. miestelį buvo užėmusi Vokietijos kariuomenė, 1920–1939 m. okupavo Lenkija, 1939 m. pagal Molotovo-Ribentropo paktą – SSRS, priskirtas Baltarusijai, 1941–1944 m. buvo okupavusi nacių Vokietija.
Gyventojai
XIX a. gyveno nemažai lietuvių, jis priklausė Užnerio apskričiai.
Bronislovas Liesis
Biografija
Dvyniai Bronislovas ir Antanas Liesiai gimė 1922 m. balandžio 16 d. Ramygalos progimnazijos direktoriaus Broniaus Liesio šeimoje. Vėliau visa šeima persikėlė gyventi į Jurbarką, nes tėvas buvo paskirtas Jurbarko gimnazijos direktoriumi. Broliai dvyniai baigė Jurbarko gimnaziją. Vytauto Didžiojo universitete Bronislovas studijavo žurnalistiką, Antanas – mediciną.
1941 m. birželio 14 d. tėvas Bronius Liesis buvo išvežtas į Rešiotų lagerį (Krasnojarsko kr. Nižnij Ingašo r.), kur 1942 m. kovo 25 d. mirė tardomas. Motina Marijona, seserys Danutė ir Stefanija ištremtos į Komiją. Čia 1944 m. motina ir sesuo Stefanija mirė.
Bronislovas 1949 m. vasario 2–22 d. Prisikėlimo apygardos teritorijoje tarp Radviliškio ir Baisogalos esančiuose Minaičiuose dalyvavo visos Lietuvos partizanų vadų suvažiavime, kuriame buvo paskelbta apie vieningos pasipriešinimo organizacijos – Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdžio (LLKS) įkūrimą, vasario 16 d. priimta Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio tarybos deklaracija. Suvažiavime Bronislovas paskirtas LLKS Tarybos prezidiumo nariu ir visuomeninės dalies Tautinio skyriaus viršininku, jam suteiktas laisvės kovotojo partizanų kapitono laipsnis.
Bronislovas žuvo 1949 m. rugpjūčio 13 d. Radviliškio apskrities Grinkiškio valsčiaus Užpelkių miške įrengtoje partizanų stovykloje per kautynes su MGB kariuomenės kareiviais. Kartu žuvo majoras P. Bartkus-Žadgaila (LLKS Tarybos prezidiumo sekretorius), Vytautas Šniuolis-Svajūnas (Prisikėlimo apygardos štabo viršininkas) ir du neatpažinti partizanai. Žuvusiųjų palaikai niekinti ir užkasti Radviliškyje. 1991 m. rugsėjo 25 d. rasti ir palaidoti Radviliškio m. kapinėse.
Zalive Pegavkai
Zalive Pegavkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mokobodų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje.
Sriuba
thumb|250px|[[Barščiai su grietine]]
Sriuba – skystas valgis, dažniausiai gaminamas verdant ingredientus vandenyje, kol išgaunamas norimas skonis. Sriuboms dažniausiai naudojama mėsa, daržovės, ankštinės daržovės, įvairūs prieskoniai.
Sriubas galima skirstyti įvairiai – į mėsiškas ir daržovines, karštas ir šaltas, tirštas ir skystas. Skystos karštos mėsiškos sriubos pavyzdys – sultinys, šaltos sriubos – šaltibarščiai. Dauguma šaltų sriubų – saldžios sriubos su vaisiais, valgomos karšto sezono metu.
Maisto gamyba verdant paplito tik išradus vandeniui nelaidžius indus maždaug prieš 5000 metų. Iki XVII amžiaus buvo valgomos tirštos sriubos, tepamos ant duonos, vėliau, maždaug tuo metu, kai išrastas šaukštas, pradėjo populiarėti ir skystesnės sriubos. Dabartinis sriubos supratimas susiformavo apie XVIII amžiuje. Komercinės sriubos atsirado XIX amžiuje, išradus konservų dėžutę.
Lietuvoje sriuba buvo ir vienas pusryčių ar vakarienės patiekalų. Iki XX a. vid. Dzūkijoje, Pietų Žemaitijoje ir Užnemunėje pusryčių sriuba buvo laikoma ir pietums (dažniausiai virta mėsiška raugintų kopūstų arba burokų sriuba). Žemaitijoje, be minėtų sriubų, pietums dar buvo verdama bulvienė. Klaipėdos krašte pusryčiams buvo verdama pieniška kukulaičių sriuba. Vakarienei visoje Lietuvoje dažniausiai būdavo verdama pieniška miltinių arba bulvinių kukulaičių, kruopų, vėliau ir makaronų sriuba. Nuo XX a. pr. verdamos ir saldžios sriubos.
Kapitanščizna
Kapitanščizna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Narevkos, apie 19 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 43 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kuodiškiai (Ringaudai)
Kuodiškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 12 km nuo Ringaudų.
Laisvoji prekyba
Laisvoji prekyba – tarptautinėse rinkose taikoma politika, kur vyriausybės neriboja importų ar eksportų prekybos kliūtimis. Tokios prekybos pavyzdys yra Europos Sąjunga / Europos ekonominė erdvė ir Šiaurės Amerikos laisvos prekybos sutartis. Šie susitarimai įgalino atvirąsias rinkas. Dauguma valstybių šiandieną yra Pasaulio prekybos organizacijos (PPO), daugiašalio prekybos susitarimo, narės.
Tačiau dauguma vyriausybių vis dar taiko kai kurias protekcionistinės politikos kryptis, kurios skirtos remti vietos užimtumą, pavyzdžiui, taikant muitus importui ar subsidijas eksportui. Vyriausybės taip pat gali apriboti laisvąją prekybą limituodamos gamtos išteklių eksportą. Tarp kitų kliūčių, galinčių trukdyti prekybą, yra importo kvotos, mokesčiai ir nemuitinės kliūtys, kaip antai reglamentuojantys teisės aktai.
Medelyno seniūnija
Medelyno seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šiaulių miesto savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, apimantis Medelyną ir Guberniją.
Karfilis
Karfilis – miestas Jungtinėje Karalystėje, Velso pietuose, 5 km į šiaurę nuo Kardifo. 31,1 tūkst. gyventojų. Karfilis – „miegamasis“ Kardifo priemiestis, dauguma gyventojų dirba Velso sostinėje. Siuvimo pramonė. Turizmas.
Istorija
Karfilis pradėjo kurtis aplink XIII a. pilį (antroji pagal dydį Didžiojoje Britanijoje po Vindzoro pilies). XIX a. miestas buvo anglių kasybos ir sūrių gamybos centras.
Chšanuvas
Chšanuvas  – miestas Mažosios Lenkijos vaivadijoje, 36 km į vakarus nuo Krokuvos. Chšanuvo apskrities administracinis centras. 38 989 gyventojai (2010 m. duomenys).
Skeid Fotball
Oslo „Skeid“ – Norvegijos futbolo klubas iš Oslo.
Balstogės Šv. Faustinos Kovalskos parapija
'''Balstogės Šv. Faustinos Kovalskos parapija'''  – parapija, įkurta 2001 m. liepos 12 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Baciečkų dekanatui. Parapija pavadinta Faustinos Kovalskos garbei. 2003 m. pastatyta mūrinė parapijos koplyčia.
Catching Up with Depeche Mode
Apie albumą
Albumas pasirodė Lapkričio 11 d. Albume 13 dainų.
Visoms dainoms žodžius bei muziką sukūrė Gore'as, išskyrus Dreaming Of Me, New Life ir Just Can't Get Enough, kurias sukūrė Vince'as Clarke'as.
Pabuojų apylinkė
Pabuojų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pušaloto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Medikonių apylinkės.
Medekšių apylinkė
Medekšių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kėdainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Pelėdnagių apylinkės ir dalis Juodkiškio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Medekšių apylinkė prijungta prie Pelėdnagių apylinkės.
Bėdžiai
Bėdžiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Vyžuonų, prie kelio.
Gyventojai
thumb|left|240px|Pulkininko [[Pranas Saladžius|Prano Saladžiaus gimtinės vieta]]
Žvėryno šešiakamienė liepa
miniatiūra|250px|right|Liepos kamienai
Žvėryno šešiakamienė liepa arba Šešiakamienė liepa Sėlių gatvėje – išskirtinė šešių kamienų liepa, auganti Vilniuje, Žvėryne, ties T. Narbuto ir Sėlių gatvių sankirta. Medis stūkso Sėlių g. 66 įsikūrusios VĮ Distancinių tyrimų ir geoinformatikos centras „GIS-Centras“ kieme (pietų pusėje), automobilių stovėjimo aikštelės pakraštyje. miniatiūra|250px|left|Liepa rymo įmonės kiemo gilumoje
Ši šešiakamienė liepa nuo 1996 m. gegužės 29 d. yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. 2014 m. liepos mėn. duomenimis, objektas vietoje nepažymėtas, išeiginėmis dienomis neprieinamas, nes yra įmonės rakinamoje teritorijoje.
1167 m.
1167 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kazimieras Graužinis
Kazimieras Graužinis (1898 m. rugsėjo 14 d. Martyniškiai, prie Giedraičių – 1962 m. birželio 5 d. Montevidėjas) – Lietuvos diplomatas, teisės daktaras.
Biografija
Tėvas – Kazimieras Graužinis (mirė 1911 m.), motina – Regina Marcijona Lukaševičiūtė-Graužinienė. Tėvai buvo žemdirbiai ūkininkai, Martyniškių dvaro savininkai. Graužinių šeimoje augo devyni vaikai – du sūnūs Klemensas ir jauniausias šeimoje Kazimieras, bei septynios dukterys: Domicelė (Palevičienė), Ona (Petro Petronio, g. 1887 m., Lietuvo kariuomenės kūrėjo, savanorio, žmona), Elena (Jono Motiejūno-Valevičiaus, Lietuvos visuomenės ir karinio veikėjo, Lietuvos kariuomenės majoro, žmona), Aldona (Kazimiero Venckūno žmona), Veronika (Juozo Šakėno žmona), Marija ir Emilija. Brolis – Klemensas Graužinis (1890–1939), Ketvirtojo Seimo narys, sesuo – knygnešė Domicelė Graužinytė–Palevičienė, žmona – Laimutė Elena Šlapelytė (susituokė 1929 m.). Turėjo tris dukras – Laimutę Oną, Reginą Nijolę ir Mildą Eleną.
miniatiūra|240px|left|Paminklinis akmuo Kazimierui ir Domicelei Gaužiniams prie [[Giedraičių Graužinių koplyčia|Graužinių koplyčios]] 1919 Lietuvos kariuomenės savanoris, 1919 m. baigė Karo aviacijos mokyklą. Tarnavo Vilniaus komendantūroje ir Generaliniame štabe. XX a. trečiame dešimtmetyje baigė Paryžiaus universitetą, Politinių mokslų mokyklos Paryžiuje diplomatinį skyrių. 1927 m. teisės daktaras.
Nuo 1922 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje, pasiuntinybių Danijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Latvijoje sekretorius. 1929–1932 m. prezidento A. Smetonos sekretorius. 1932–1939 m. laikinasis reikalų patikėtinis prie Šv. Sosto. Nuo 1939 m. – Lietuvos nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Pietų Amerikai. Iš pradžių rezidavo Buenos Airėse. 1940 m. liepos mėn. dėl Lietuvos sovietinės okupacijos įteikė protesto notas Argentinos vyriausybei, Urugvajaus, Brazilijos užsienio reikalų ministrams, kitiems Lotynų Amerikos šalių diplomatams. 1946 m. pabaigoje Argentinai suspendavus diplomatinius santykius su Baltijos šalimis 1947 m. perkėlė pasiuntinybę į Montevidėją (Urugvajus). 1950 m. inicijavo Urugvajaus lietuvių bendruomenės įkūrimą.
Ad Dirdžadžas
Ad Dirdžadžas – gyvenvietė pietvakarių Jemene, Abjano gubernijoje.
Ireliachas
Ireliachas  – upė Rusijoje, rytų Jakutijoje, Mirno uluse; Očuguj Botuobujos kairysis intakas (Viliujaus baseinas). Teka rytų kryptimi. Įteka į Očuguj Botuobują ties Almaznu.
Upė užšąla spalį, atitirpsta gegužę. Žiemą, temperatūrai nukritus tarp -25 ir -50 °C, peršąla iki dugno. Vidutinis debitas ties Mirnu – 2 m³/s, didžiausias – 135 m³/s.
Ireliacho baseine yra deimantų telkinių. Upė smarkiai užteršta pramoninėmis atliekomis.
Japoninis triušis
Japoninis triušis (Pentalagus furnessi) – kiškinių (Leporidae) šeimos žinduolis. Tai vienintelė rūšis, priklausanti japoninių triušių (Pentalagus) genčiai.
Paplitęs Riūkiū salose, Japonijoje. Gyvena miškuose, kur vešli augmenija. Aktyvus naktį. Lipa į medžius, slėptuvė drevėje.
Reta rūšis.
Graikijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Graikijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Bugalos sala
Bugalos sala  – antra pagal dydį Viktorijos ežero sala (didžiausia sala yra Ukerevė (Ukerewe Island)), priklausanti Sesės salynui (Uganda).
Salos plotas yra 275 km² (kitaip 27 000 hektarų).
Didžiausias salos miestas yra Kalangala.
Pelutavos apylinkė
Pelutavos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pernaravos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. 1954 m. prijungta Pavinkšnių apylinkė ir dalis Rugėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Pelutavos apylinkė prijungta prie Pernaravos apylinkės.
Winston Churchill
Vinstonas Leonardas Spenseris Čerčilis (1874 m. lapkričio 30 d. – 1965 m. sausio 24 d.) – britų politikas, 1940–1945 m. ir 1951–1955 m. Jungtinės Karalystės ministras pirmininkas. Jis laikomas vienu svarbiausiu vadovų Britanijos ir viso pasaulio istorijoje. 1953 metais gavo sero titulą ir tais pačiais metais apdovanotas Nobelio literatūros premija.
1168 m.
1168 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Winston Churchill
Biografija
thumb|left|120px|Čerčilis 1912 m. kaip Pirmasis Admiraliteto lordas Vinstonas Čerčilis gimė nedideliame Anglijos miestelyje netoli Vudstoko. Jo tėvas – žymus politikas lordas Rendolfas Čerčilis buvo Marlboro kunigaikščio Džono Spenserio Čerčilio sūnus. Motina – amerikiečių milijonieriaus Leonardo Džeromo dukra.
V. Čerčilis mokėsi uždarose mokyklose, taip pat ir Harrow mokykloje, kur mokėsi gana prastai, dažnai buvo baudžiamas už prastus rezultatus ir per mažas pastangas. Dėl nepriklausomo ir maištingo charakterio, kai kuriuos kursus kartojo keliskart, akademiniais pasiekimais nepasižymėjo, tačiau buvo mokyklos fechtavimosi čempionas.
1893 m. iš trečio karto įstojo į Karališkąją karo akademiją Sandherste. Nors tarp stojančiųjų buvo vienas paskutinių iš 102 kadetų, po dvejų metų jau buvo aštuntas pagal pažangumą. Vėliau paskirtas jaunesniuoju leitenantu husarų kavalerijoje. 1895 m. išvyko į Kubą kaip karinis stebėtojas, iš ten rašė straipsnius savaitraščiui „Saturday Review“.
1899 m. V. Čerčilis buvo Oldhame pasiūlytas kandidatu į parlamentą, tačiau rinkimuose pralaimėjo. Tuomet tapo karo korespondentu Pietų Afrikoje, iš kur rašė apie Anglų-būrų karą. Grįžęs, 1900 metais pasinaudojo išaugusiu populiarumu ir buvo išrinktas į parlamentą, kur Bendruomenės rūmuose dirbo nuo 1900 iki 1922 m. bei nuo 1924 iki 1964 m. Pradžioje buvęs konservatoriumi, jis 1904 metais perėjo į Liberalų partiją, bet 1923 m. vėl ėmė linkti prie konservatorių, į kurių partiją formaliai grįžo 1925 m.
Po 1906 m. rinkimų dalyvavo vyriausybės veikloje, kur sėkmingai dirbo ir 1908 m. paskirtas Prekybos tarybos pirmininku. Nuo 1911 m. buvo atsakingas už karines reformas. Pirmajame pasauliniame kare kelis mėnesius tarnavo Vakarų fronte.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, V. Čerčilis vėl buvo Pirmasis admiraliteto lordas, atsakingas už karinį laivyną. 1940 metais Čerčilis paskirtas premjeru ir suformavo daugiapartinę vyriausybę. Būdamas ministru pirmininku, jis sukūrė naują – Gynybos ministro postą. Jo uždegančios kalbos buvo labai svarbios kare kovojančiai Jungtinei Karalystei.
V. Čerčilio draugystė su Franklinu D. Ruzveltu užtikrino karinės įrangos ir medžiagų tiekimą Atlanto vandenynu, kai įranga buvo vežama net ir Didžiajai Britanijai neišgalint susimokėti.
Dičiūnų apylinkė
Dičiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pušaloto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Medikonių apylinkės ir Pušaloto apylinkės.
Kuodiškiai (Zapyškis)
Kuodiškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 7 km nuo Zapyškio.
Sausio 14
Sausio 14 yra 14-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 351 diena (keliamaisiais metais – 352).
Vardadieniai
Auksys (Auksius) – Auksuolė (Auksė) – Dailius – Feliksas – Hilarijus – Laimonas (Laimis) – Lelija (Lilija) – Teodozijus
Balstogės Šv. Florijano parapija
'''Balstogės Šv. Florijano parapija'''  – parapija, įkurta 2005 m. birželio 22 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Baciečkų dekanatui. Parapija pavadinta Šv. Florijono garbei. 2006 m. parapijai suteiktas vienas iš miesto visuomeninių pastatų, kuriame vyksta pamaldos. 2010 m. gautas leidimas naujos bažnyčios statybai.
Petras Četkauskas
Petras Četkauskas (1899 m. kovo 26 d. Panemunio miestelyje, Rokiškio apskr. – 1985 m. lapkričio 18 d. Želvoje, Ukmergės raj.) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Muzika traukė ir Petrą. Pirmieji jo mokytojai buvo broliai Jonas ir Povilas. Išmokęs vargonuoti ir susipažinęs su pagrindiniu bažnytiniu repertuaru, pradėjo savarankiškai vargonininkauti Kazliškyje (Rokiškio raj.). Nuvykęs vargonininkauti į Želvą (Ukmergės raj.), subūrė ir chorą, kuris giedojo bažnyčioje ir dalyvavo „klojimų vakaruose“.
Atsiradus laisvai vargonininko vietai Alantos (Molėtų raj.) parapijoje, apie 1927 m. nuvyko ten dirbti. Čia buvo Juozo Gruodžio iniciatyva pastatyti geri vargonai, todėl reikėjo ir kvalifikuotesnio vargonininko. Tuo tikslu P. Četkauskas kelis kartus tobulinosi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune. Alantoje suorganizavo nemažą bažnytinį chorą, kurį išmokė sudėtingesnių mišių, giesmių ir dainų. Retkarčiais pamaldose dalyvaudavo smuikininkas Petras Viržonis ir solistė Veronika Podėnaitė.
P. Četkausko vargonavimą yra pagyręs Panevėžio vyskupas Kazimieras Paltarokas. Mykolo Karkos rekomenduotas choras dalyvavo 1930 m. visos Lietuvos dainų šventėje Kaune. Choras pastatė Miko Petrausko operetę „Consilium facultatis“, dalyvaudavo viešuose koncertuose. P. Četkauskas vargonuoti išmokė jaunesnius savo brolius Kazimierą ir Vytautą; muzikiniais gabumais pasižymėjo ir jo mokinys Bronius Pagalys.
Kilus Antrajam pasauliniam karui, vėl grįžo į Želvą. Mokytojavo Želvos ir Balninkų vidurinėse mokyklose bei Vederių septynmetėje mokykloje, vadovavo moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams, dirbo Želvos kultūros namuose. Jo parengti chorai dalyvavo dainų šventėse, dažnai pasirodydavo koncertuose. Paskutinius ketverius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Labanoro miestelyje (Švenčionių raj.). Būdamas pensininkas, retkarčiais nuvykdavo pagriežti vargonais į Ukmergės ir kitų rajonų bažnyčias.
Vargonininkas išaugino keturias dukteris: Genovaitė – muzikologė, hum. mokslų daktarė; Milda – violončelininkė, Aldona – muzikos mokytoja, Pranė – chemijos mokytoja.
Šaltiniai
Petras Četkauskas turėjo dar du sūnūs Antana ir Juoza. Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Poliudas
thumb|right|200px|Poliudo vaizdas Poliudas ( ar Полюдов камень 'Poliudo akmuo') - 572 m aukščio kalnas Permės krašto Krasnovišersko rajone (7 km nuo Krasnovišersko). Poliudo kalnas yra regioninės svarbos saugomas landšaftas. Kalnas yra Poliudo kalvagūbrio dalis.
Kalnas pailgas, viršūnė kūgiška. Šlaitai gana statūs, ypač šiauriniai. Kalnas apaugęės daugiausia spygliuočių mišku.
Poliudo šlaituose ima prasideda Čiornajos ir Petrunichos upių intakai.
Pagal vieną iš legendų Poliudas buvo galingas karžygys, kažkada gyvenęs Višeros žemėje ir buvęs neįtikėtinai stiprus. Nugalėjęs priešus Poliudas pasitraukė į Poliudą kalną, kur iki šiol miega.
Gali būti, kad pavadinimas Poliud kilęs iš  poliudjės - kasmetinio pavaldžių gyventojų apvažiavimas renkant duoklę.
Kasjanai
Kasjanai  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
1952 m. vasaros olimpinės žaidynės
thumb| [[Paavo Nurmi ir olimpinė ugnis.]] '''1952 m. vasaros olimpinės žaidynės arba XV olimpinės žaidynės''' – penkioliktosios daugiašakių moderniosios olimpiados žaidynės, kurios vyko 1952 m. Helsinkyje, Suomijoje. Žaidynės pasižymėjo kaip olimpiada, kurioje buvo sumušta daugiausiai pasaulio rekordų.
Helsinkis teisę surengti olimpiada pelnė antrą kartą. Pirmoji Suomijos sostinėje 1940 m. turėjusi įvykti olimpiada buvo atšaukta dėl Antrojo pasaulinio karo.
Miestai kandidatai
Helsinkis teisę surengti olimpines žaidynes laimėjo nurungęs penkis JAV miestu ir Nyderlandų sostinę Amsterdamą.
Antakalnio parko kedrinė pušis
Antakalnio parko kedrinė pušis – išskirtinės rūšies pušis, auganti Vilniuje, Antakalnyje esančiame nedideliame parke, kuris priklausė XVIII a. pabaigoje čia įsikūrusiai dvaro sodybai. Pasiekiama, įvažiuojant ties Antakalnio g. 12.
Pušis nuo 1996 m. gegužės 29 d. yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. 2014 m. liepos mėn. duomenimis, medis nuorodomis nepažymėtas, šalia jo įrengta krūmuose skendinti apsauginė tvorelė. Medžio aukštis – 15 m, apimtis (1,3 m aukštyje) – 1,86 m. miniatiūra|180px|left|Pušies kamienas
Bibliofilija
thumb|Knygėdis, 1850 m. Karlo Spitzvego paveikslas Bibliofilija ( 'knyga' + 'mylėti, mėgti'; 'meilė knygoms') – kultūrinė veikla žinioms apie knygą kaupti ir sisteminti kryptingai kuriant asmeninę biblioteką. Asmuo, užsiimantis bibliofilija, yra vadinamas bibliofilu, jis skverbiasi į rašto ir knygos pasaulį, jos istoriją ir kultūrą, siekia ją įsisavinti ir skleisti. Bibliofilais paprastai tampama subrendusio, neretai solidaus amžiaus jau įgijus patirties knygos pasaulyje, kai pajuntamas sunkiai apibūdinamas jausminis, psichologinis ryšys tarp žmogaus ir knygos, praėjus visas stadijas nuo paprasto mėgėjo prie kolekcininko iki bibliofilijos.
Terminologijos klausimas
Bibliofilijos teoriniu klausimu Lietuvoje pirmoji pasisakė Marija Urbšienė, o 1935 m. enciklopediniame straipsnyje Vaclovas Biržiška trumpai ir aiškiai apibrėžė bibliofilijos reiškinį. Tarybinėje Lietuvoje bibliofilo sąvoką ėmėsi kelti į viešumą Vladas Žukas, kuris rašo, kad bibliofilu laikomas knygų rinkėjas, kuris mažiau atsižvelgia į knygos praktinę vertę jo profesijai, darbui ar į knygos turinį ir labiau vertina išorę – poligrafiją, meninį atlikimą. Toliau papildo, kad tikras bibliofilas kreipia dėmesį į visus knygos komponentus: į turinį, meninę vertę, knygos istorinę bei kultūrinę reikšmę ir ne tik renka, bet ir jas skaito. Galiausiai, bibliofilijos teorijos klausimai iš esmės svarstyti Domo Kauno ir Almos Braziūnienės straipsniuose.
Bibliofilijos termino skirtingas suvokimas tarp pačių knygos mokslo autoritetų įneša didelės painiavos. Neretai galima aptikti bibliofilo apibūdinimą, kad tai žmogus, be saiko renkantis knygas, nekreipiantis dėmesio į turinį, svarbu tik kiekis, asmeninės bibliotekos dydis. Arba, kad tai asmuo sistemingai darbui, profesijai, kaupiantis reikalingą literatūrą. Dažnai bibliofilais vadinami ir tie, kurie perka knygas tik savo malonumui ir šiuo atveju sukaupia asmeninę biblioteką. Prie bibliofilų priskiriami kolekcionieriai, renkantys retas (pvz.: inkunabulus), puošnias, gražiai įrištas, mažo formato, tik su autografais ar ekslibrisais ir pan. knygas. Visi šie apibūdinimai teisingi, bet tik iš dalies.
Knygos mėgėjo, kolekcininko ir bibliofilijos ištakos tos pačios, tačiau bibliofilija yra daugiau nei knygų skaitymas jų kaupimas ar komercinis užsiėmimas. Svarbus viešumas, aktyvus dalyvavimas socialiniame kultūriniame gyvenime, knygos propagavimas, kūrybinis užsiėmimas, reikalaujantis kantrybės, materialinių sąnaudų, papildomų žinių iš knygos mokslo ir kitų paralelinių dalykų išmanymo (poligrafijos, meno, ikonografijos, istorijos, restauravimo ir kt.), kurie knygos mėgėją padaro tikru savo veiklos profesionalu „dirbančių“ dieną naktį. Bibliofilui privalu turėti talentą ir intuiciją tam, kad teisingai pasirinkti kolekcionavimo kryptį, kuri labiausiai atitiktų jo interesus, o tuo pačiu išskirtų iš knygos rinkėjų gausos.
Varpiai
Varpiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Šveicarijos, prie Neries ir Varpės santakos. Šalia eina plentas. Kapinės.
Bibliofilija
Terminologijos klausimas
Bibliofilo prisirišimas prie knygos turi pavojų peraugti į bibliomaniją – egoizmą. Nuo bibliofilijos iki bibliomanijos tik vienas žingsnis, kurio išvengus atsiranda galimybė tapti elitiniu bibliofilu. Bibliofilijos terminas įvardija moralinį psichologinį reiškinį ir visuomeninę kultūrinę veiklą, kurių išraiška individualus bibliofilo kūrinys – bibliofilinė asmeninė biblioteka.
Bibliofilija ir knygotyra
Bibliofilija, vienas iš knygotyros mokslo objektų ir knygotyros sistemoje priskiriamas prie „taikomųjų“ žinių sistemos „amfiknyginei“ grupei, kartu su bibliomanija ir bibliotafija. Pati bibliografija atsirado tik bibliofilijos dėka, bibliofilams pradėjus sudarinėti rankraštinius, o vėliau ir spausdintus savo kolekcijų katalogus.
Galima išskirti svarbiausias bibliofilines funkcijas: Vilniaus universitete, Komunikacijos fakultete skaitomas kursas „Bibliofilija“.
Istorija
Bibliofilija kaip reiškinys atsirado kartu su knygų pasirodymu visuomenėje. Tačiau, pirmasis raštų rinkinys žinomas nuo VII a. pr. m. e., tai Asirijos karaliaus Ašurbanipalo, dantiraščiu rašytų molinių lentelių biblioteka. Antikos istoriniu periodu knygų rinkiniai kaupiami valdovų, įkūrusių tokias bibliotekas kaip Pergamo, Ptolemajų, Konstantinopolio ir kt. Asmenines bibliotekas nuo IV a. pr. m. e. turėjo graikų, romėnų filosofai, visuomenės veikėjai, turtingesni Romos imperijos piliečiai. Knygos mėgėjo sąvoka aptinkama jau I a. Senekos raštuose. Pirmieji bibliofilijos veikalai sukurti II a. pr. m. e. Artemono Kasandriečio.
Paberžės apylinkė (Kėdainiai)
Paberžės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Bibliofilija
Istorija
Nuo XVIII a. Vakarų Europoje galutinai susiformuoja bibliofilijos reiškinys kolekcionavimo pagrindu, kuris XIX a. subrandino tikrąją bibliofiliją, tokią kaip dabar suprantama. XIX a. 2-oje pusėje bibliofilijos apraiškos paplito Lietuvoje. Itin suaktyvėjusi knygų, rankraščių kolekcionavimo veikla Europoje, o XIX a. 2-oje pusėje ir JAV, skatino kurtis knygos mėgėjus į draugijas ir klubus. Pirmas pasaulyje bibliofilų klubas Roxbourghe įkurtas 1812 m. Londone. Vėliau, 1820 m., susikūrė Prancūzijos bibliofilų draugija Société des Bibliophiles Français, 1884 m. įkurtas Niujorko Grolier klubas. Italijoje, Belgijoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Rusijoje ir kitose šalyse kuriasi gausybė bibliofilų draugijų, bibliofilinių leidyklų; leidžiami bibliofiliniai periodiniai leidiniai, vyksta teorinės diskusijos, tarptautiniai kongresai. Tai lėmė, kad 1963 m. Barselonoje susikuria Tarptautinė bibliofilų asociacija (International Association of Bibliophiles) su būstine Paryžiuje.
Žymesni bibliofiliniai žurnalai (kai kurių leidyba nutraukta) būtų šie: vokiečių „Marginalien“, anglų „The Book Collector“, šveicarų „Librarium“, italų „La Bibliofilia“, prancūzų „Bulletin du Bibliophile“, rusų „Невский библиофил“.
Bibliofilija Lietuvoje
Bibliofilijos ištakos Lietuvoje sietinos su Žygimantu Augustu (1520–1572), LDK ir Lenkijos karaliumi, bibliofilu, tikrąją prasme, kurio karališkoje bibliotekoje buvo virš 4 tūkst. knygų, puošniai įrištų su superekslibrisais. Prie bibliofilų priskiriamas vienas iš Lietuvių grožinės literatūros pradininkų Venclovas Agripa, LDK valstybės ir karinis veikėjas Albertas Goštautas, Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius; Sapiegos, kurie sukaupė biblioteką vadinamą – Bibliotheca Sapiehana. Prie bibliofilų priskiriami Martynas Mažvydas, Mikalojus Daukša ir daugelis kitų iškilių Lietuvos žmonių. Tuo metu, knygas tvirtai ir meniškai įrišdavo, pažymėdavo rankraštiniais įrašais, kai kada su ekslibrisais. Su laiku knygų rinkinių daugėjo ir jau bibliofilija XVIII a. masiškai paplito ir netgi tapo savotiška Lietuvos didikų bei juos pamėgdžiojusių šlėktų ir miestiečių mada. XIX a. žinomi bibliofilai tai: Simonas Daukantas, Dionizas Poška, be abejonės, Žemaičių vyskupijos administratorius Jonas Krizostomas Gintila, kurio biblioteka Alsėdžiuose, buvo didžiausia ir vertingiausia Lietuvoje, manoma, virš 30 tūkst. knygų.
Paberžės apylinkė (Kėdainiai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Surviliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungta Užupės apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Paberžės apylinkė prijungta prie Surviliškio apylinkės.
Bibliofilija
Bibliofilija Lietuvoje
Karai, spaudos draudimas kiti politiniai įvykiai Lietuvos bibliofilijai padarė neatitaisomą žalą. Buvo konfiskuojamos knygos, naikinamos ištisos bibliofilinės kolekcijos. Mažosios Lietuvos bibliofilams labiau pasisekė. Šiame krašte veikia visas būrys knygos mylėtojų. Žymesni: Jonas Birškus, Dovas Zaunius, Vilius Gaigalaitis, Enzys Jagomastas, Ansas Bruožis, J. Padagas ir kt. XX a. pr. Lietuvos bibliofilijai būdingos tos pačios apraiškos kaip ir Europoje. Knygas imta žymėti nuosavybės antspaudais, įrašais. Po 1918 m., Lietuvoje susidaro geros sąlygos bibliofilijai vystytis ir 1930 m. įregistruojama pirmoji bibliofilinė draugija Kaune, pasivadinusi „XXVII knygos mėgėjų draugija“. Jos veikla rėmėsi prancūzišku bibliofilijos modeliu. Nariais buvo Juozas Tumas-Vaižgantas, Paulius Galaunė, Viktoras Cimakauskas, Vytautas Steponitis, vienintelė moteris Marija Urbšienė, Petras Jakštas, Biržiškos ir daug kitų knygos mėgėjų, kurie visomis išgalėmis stengėsi lietuviškąją knygą populiarinti, gražinti ir tyrinėti.
Antras skaudus bibliofilijai smūgis suduotas po 1941 m., kai sovietinis totalitarinis režimas nepripažino jokių „buržuazinių draugijų“ ir vėl pasikartojo knygos naikinimas, konfiskavimas, bibliofilinių kolekcijų plėšimas. Imta teigti, kad socialistinėje visuomenėje knygos megėjas prieš „vakarų“ atsiskyrėli, uždarą bibliofilų klubą, daug pranašesnis savo socialumu, kolektyviškumu. Pagal vieningą Maskvos planą, kiekviename didesniame mieste, veikė knygos mėgėjų klubai, būreliai, bibliofilų sekcijos prie kolekcionierių ratelių. Vienas tokių – penkių knygos mylėtojų klubas, įsteigtas 1970 m. Vilniuje. Stengtasi dar labiau organizuoti ir kontroliuoti bibliofilų veiklą ir tam, 1974 m. Vilniuje, įsteigta Lietuvos knygų bičiulių draugija, nuo 1989 m. „Lietuvos knygos draugija“. 8 – 9 deš. atsirado bibliofilijos tematiką gvildenančių straipsnių, pasisakymų, išleista keletas knygelių, periodiniame leidinyje „Knygotyra“ imta populiarinti bibliofiliją. Knygos mėgėjų draugijų steigiasi ir kituose miestuose: Kaune, Plungėje, Panevėžyje.
Atkūrus Nepriklausomybę Lietuvoje, bibliofilija atgimė iš naujo: atsikuria bibliofilų draugijos, knygynuose atsirandą bibliofilinių knygų, rengiamos parodos, konferencijos, pasisakymai spaudoje. Didelis pagyvėjimas įvyko 2002 metais, kai bibliofilijai buvo skirtas visas „Knygotyros“ žurnalo 38 numeris, paskelbta mokslinių darbų bibliofilijos istorijos, teorijos, metodikos klausimais, Plungėje pradėtas leisti pirmas ir vienintelis bibliofilijai skirtas laikraštis „Žemaičių bibliofilas“, jo iki 2009 m. pabaigos išleisti vos 5 numeriai. Bibliofilijos sklaida nebūtų tokia efektyvi be prof. Domo Kauno, bibliofilo, mokslininko, Mažosios Lietuvos knygos puoselėtojo pastangų; Kazio Varnelio – elitinio bibliofilo, kurio bibliofilinėi bibliotekai 2003 m. suteiktas muziejaus statusas; Vidmanto Staniulio, Gintauto Trumpio ir daugelio kitų bibliofilų – knygos mylėtojų.
Lietuvos bibliofilų draugijos
Lietuvos knygos istorijoje, daugiau ar mažiau, reikšmingą bibiofilijai pėdsaką palieka trys draugijos:
Krūmyninis kiškis
Krūmyninis kiškis (Bunolagus monticularis) – kiškinių (Leporidae) šeimos žinduolis. Tai vienintelė rūšis, priklausanti krūmyninių kiškių (Bunolagus) genčiai.
Kūnas 42 cm, uodega 9 cm ilgio. Galūnės trumpos, apaugusios tankiu kailiu. Turi ilgas, beveik plikas, geltonai pilkos spalvos ausis. Kailis minkštas. Galva ir nugara rudos spalvos. Pilvas rausvai geltonas. Aplink akis yra balti žiedai. Uodega vienspalvė, ruda.
Paplitęs Pietų Afrikos Respublikoje, Kapo provincijoje. Gyvūnas aktyvus naktį.
Dėmėtasis rūgtis
Vienmetis, žolinis augalas, užaugantis 20–60 cm aukščio. Stiebas status arba kylantis, bambliuotas. Lapai pailgi, lygiais kraštais, beveik bekočiai. Žiedai rožiniai, rečiau balti, susitelkę į varpas. Vaisius – riešutėlis. Žydi liepos–rugsėjo mėnesiais. Auga drėgnose pievose, upių, griovių pakrantėse. Lietuvoje dažnas augalas.
thumb|left|160px|Požymiai
Rėkyvos seniūnija
Rėkyvos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šiaulių miesto savivaldybės pietryčiuose, prie Rėkyvos ežero. Miesto dalys:
Istorija
Seniūnija įkurta 1992 m.
Parhamo ataka
Parhamo ataka, dar žinoma kaip Vaivardo valdovės ataka, Danverso ataka bei Patzerio debiutas (Patzeris – per daug gerai apie save galvojantis mėgėjas) – šachmatų debiutas, pradedamas ėjimais:
Ataka pavadinta amerikiečių meistro Bernardo Parhamo vardu. Parhamas apskritai mėgo anksti išvesti valdoves į žaidimą, pavyzdžiui, jo mėgstamiausias siciliškosios gynybos variantas buvo 1.e4 c5 2.Vh5?!.
Parhamo ataka pažeidžia debiuto principus, nes per anksti išveda valdovę į pavojingą laukelį, kuriame ji bus užpulta, priešingai nei Napoleono debiute (2.Vf3). Tačiau debiutas daro juodiesiems problemų dėl „priverstinio vystymosi“: vienintelis ėjimas, kuriuo baltieji išveda figūras ir apgina e pėstininką yra 2…Žc6.
Kaip ir panašus Napoleono debiutas (2.Vf3?!), Parhamo ataka taip pat ruošia vaikišką matą (pvz., 2.Vh5 Žc6 3.Rc4 Žf6?? 4.Vxf7#). Napoleono debiutas 2.Vf3 po natūralaus išvystomo ėjimo Žg8-f6 neleidžia paeiti valdove į f7. Be to, juodieji gali atsakyti 2…Ke7??, po ko seka 3.Vxe5#.
Galimi tęsiniai
Kadangi debiutas dažniausiai pasitaiko silpnuose mokyklinio lygio turnyruose, pasitaiko keistų ir silpnų atsakymų, pavyzdžiui, 2…g6??, po 3.Vxe5+ prarandant bokštą. Aukšto lygio žaidime matomi du tęsiniai: 2…Žc6 bei 2…Žf6!?, nors galimi ir 2…Vf6 arba 2…Ve7.
2…Žc6
Dažniausiai pasitaikantis tęsinys. Juodieji gina e5 pėstininką, išveda figūrą, bei pasiruošia ėjimui 3.Rc4, patys ruošdamiesi paeiti 3…g6 arba 3…Ve7. Šį ėjimą rinkosi Garis Kasparovas žaisdamas labdaros simultano mače prieš teniso žvaigždę Borisą Bekerį ir aktorių Vudį Harelsoną.
2…Žf6!?
Šis retas debiutas (žinomas kaip Kidžio kontrgambitas) yra mėgstamiausias daugumos kompiuterių programų, tokių kaip Shredder 9. Po 3.Vxe5+ Re7 4.Žc3 0-0 5.Rc4 Žc6, juodieji praranda pėstininką, bet išvysto figūras ir laikosi ne blogiau už baltuosius.
Pietų Afrikos triušiai
Pietų Afrikos triušiai (Pronolagus) – kiškinių (Leporidae) gentis.
Patala
Patala (, „apatinis pasaulis“) – hinduizmo mitologijoje požeminis pasaulis, suskirstytas į 7 sritis, kuriose gyvena daitjai, danavai, nãgai ir kitos dievybės, kovojančios su dievais, gyvenančiais danguje.
Patalos sričių pavadinimai įvairiuose šaltiniuose skiriasi (žr. „Matsja purana“ 246.75-76; „Višnaus purana“ II 6; „Bhagavata purana“ V 24 ir kt.), ir tik pati žemutinė sritis vadinama pastoviai, tuo pačiu Patalos pavadinimu arba kaip Nagaloka („nãgų pasaulis“). Patala, arba Nagaloka, – nuostabiausia vieta pasaulyje ir, pasak didžiojo rišio Narados, pagal savo grožį ir turtus lenkia Indros dausas (svargą). Nagalokos sostinė Bhogavatė išklota auksu, o viduryje stūkso iš brangakmenių sudėti nãgų valdovo Vasukio rūmai.
Indijos miesto Nagpuro pavadinimas – tai prisiminimas apie legendinį nãgų miestą Nagapurą. Manoma, jog padavimai apie nãgus yra kilę iš tam tikros klajoklių žmonių genties.
The Singles 81-85
The Singles 81>85 – britų grupės Depeche Mode kompiliacinis albumas, išleistas 1985 metais ir iš naujo išleistas 1998 metais.
Cinizmas
Cinizmas – moralės principas, pagrįstas žmogaus priklausomybės nuo visuomenės neigimu. Reiškiasi nihilistine pažiūra į dvasinę kultūrą, atviru dorovės normų ignoravimu, tyčiojimusi iš jos principų ir idealų, žmogaus orumo žeminimu.
Jonalaukis (Jonava)
Jonalaukis – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje. Yra paštas (LT-55022). Kaime yra įsikūrę daug pramonės įmonių, iš jų viena didžiausių – AB „Achema“.
Kordonas
Kordonas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Sesės salos
thumb|right|250px|Sesės salų vieta Ugandoje (pažymėta raudonai) thumb|right|250px|Bugalos salos krantas (Sesės salos) thumb|right|250px|Garniai Sesės salose Sesės salos  – Ugandai priklausantis salynas iš 84 salų šiaurvakarinėje Viktorijos ežero dalyje. Salos administraciškai sudaro Centrinio regiono Kalangalos rajoną, kurį sudaro vien šių salų teritorija.
Salų vieta
Salos yra šiaurvakariniame Viktorijos ežero (antras pagal dydį gėlavandenis pasaulio ežeras) kampe.
Salyną sudaro dvi salų grupės. Pietinė grupė gali būti vadinama Bugalos grupe, nes didžiausia sala joje yra Bugalos sala. Šiaurrytinė salų grupė gali būti vadinama Koomės grupe, pagal grupėje didžiausią Koomės salą. Salų grupes skiria Koomės sąsiauris (Koome Channel).
Salų dydis įvairus, nuo 1 ha ploto iki 40 km ilgio (ilgiausia Bugalos sala).
Sesės salose gyvena viena iš bantų kalbų kalbanti basesių gentis, artimai susijusi su bagandais ir basogais, nors jų kalba kiek skiriasi. Iki atvykstant europiečiams salos buvo svarbus regiono dvasinis centras. Maždaug 43 salos (50% salų) yra gyvenamos.
Ekonominė veikla
Pagrindinis verslas Sesės salose yra didžiulių didžiųjų nilinių ešerių žūklė, didelė dalis šių žuvų eksportuojama. Didelį susirūpinimą salose kelia pernelyg didelis šių žuvų išgaudymas. Kitos svarbios verslo šakos yra žemės ūkis, miškininkystė ir turizmas.
Salose verčiasi ir gyvulininkyste. Auginama apie 300 galvijų, 250 000 vištų ir ančių, 1235 ožkos ir 7000 kiaulių.
Privati alyvpalmių aliejaus perdirbimo kompanija BIDCO, įsikūrusi žemyninėje Ugandos dalyje, Džindžos rajone salose turi 6100 hektarų alyvpalmių plantacijų. Be to, alyvpalmes pagal sutartis augina ir ūkininkai, parduodantys savo produkciją BIDCO kompanijai. 2010 m. alyvpalmių aliejaus gamykla ėmė gaminti 1,5 MW elektros, kurią gamina degindama bagasą ir dalį aliejaus. Gaminama energija tiekiama aliejaus gamyklos poreikiams tenkinti, o perteklius parduodamas Kalangalos miestui, didžiausiam salyne.
Miško kirtimas yra dar viena ekonominė veikla, kuria verčiamasi Sesės salyne.
Gyvoji gamta
Salose gyvena nemažai žvėrių, įskaitant primatus, kurie žemyninėje dalyje yra gana reti. To dėka salose vis labiau plečiasi turizmas, kurio infrastruktūra dar menka, bet po truputį vystoma.
Adaptacija. (filmas)
Adaptacija. – 2002 m. amerikiečių komedija-drama. Filmą režisavo Spike Jonze, scenarijaus autoriai - Charlie Kaufman ir Donald Kaufman. Filmas pastatytas pagal Susan Orlean romaną The Orchid Thief. Filme vaidina Nicolas Cage (Charlie ir Donald Kaufman), taip pat Meryl Streep, Chris Cooper, Cara Seymour, Brian Cox, Tilda Swinton, Ron Livingston ir Maggie Gyllenhaal. Filme pasakojama Charlie Kaufman'o istorija, kuomet jam sunkiai sekėsi paversti The Orchid Thief filmu. Be to, Orlean įsimyli John Laroche, o Charlie'iui rašyti scenarijų padeda brolis Donald.
Tojamos prefektūra
thumb|250px|Tojamos prefektūros žemėlapis
Tojamos prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Čiūbu regione, Honšiū saloje. Sostinė – Tojama
Tojama – svarbiausia pramoninė prefektūra Japonijos jūros pakrantėje, pigiai išgaunanti elektros energiją.
Istorija
Seniau Tojamos prefektūros vietoje buvo Ečiū žemė.
Geografija
Dėl daugybės įvykusių kaimų ir miestų susijungimų, prefektūra garsėja mažiausiu miestų, miestelių ir kaimų bei apskričių skaičiumi. Iš viso prefektūroje tėra belikę 10 didmiesčių, 2 apskritys, 4 mažesnių miestų ir 1 kaimas.
Ekonomika
Kurobės užtvankoje pigiai gaunama elektros energija.
Turizmas
Kiekvienais metais, rugsėjį, prefektūroje vyksta Kaze no bon festivalis.
Sportas
Tojamoje esti šios sporto komandos.
Futbolo:
Krepšinio:
Regbio:
Okainių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šėtos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. 1954 m. prijungta Paežerių apylinkė ir Pauslajo apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Okainių apylinkė prijungta prie Šėtos apylinkės ir Truskavos apylinkės.
Melnragės ir Girulių seniūnija
Melnragės ir Girulių seniūnija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Klaipėdos miesto savivaldybės šiaurinėje dalyje, apėmęs Melnragę ir Girulius. Seniūnijos administracija buvo įsikūrusi dabartinėje bibliotekoje Melnragės bibliotekoje.
Istorija
Seniūnija įkurta 1994 m., panaikinta 2009 m. pabaigoje. Nusprendžiant ją panaikinti buvo pažymėta, kad seniūnija neatlieka visų Savivaldos įstatyme numatytų funkcijų ir kasmet savivaldybei atsieina 12 kartų brangiau nei seniūnijos Vilniuje ar Kaune. Be to, ši seniūnija apėmė tik 2000 gyventojų.
Pazūkų apylinkė
Pazūkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pušaloto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Medikonių apylinkės ir Skaistgirių apylinkės.
Kalangala
Kalangala  – Ugandos miestas Viktorijos ežere esančioje Bugalos saloje, esantis Kalangalos rajono centras.
Padėtis
Kalangala yra didžiausioje Sesės salų saloje Bugaloje. Jis yra maždaug 60 km į pietvakarius (per ežerą) nuo Entebės (Vakiso rajonas).
Kalangala yra mažas miestas salos paplūdimio zonoje, šiauriniame salos krante. Sala sudaro 68,5% viso Kalangalos rajono ploto.
Žymūs objektai
Kalangalos mieste ir netoli jo yra:
Graikijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Graikijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Osetinų kalba
Osetinų kalba (Ирон ӕвзаг, Иронау) – indoeuropiečių šeimos, šiaurės rytų iranėnų grupės kalba, vartojama osetinų tautos, gyvenančios daugiausia Osetijos regione, Kaukaze. Kalbančiųjų skaičius ~700 tūkst. Osetinų kalba yra oficiali Šiaurės Osetijos ir Pietų Osetijos kalba. Artima puštūnų, jagnobių ir kai kurioms kitoms Vidurinės Azijos kalboms. Osetinų kalba yra vienintelė gyva skitų – sarmatų kalbos palikuonė.
Pirmi rašytiniai šaltiniai, užrašyti osetinų kalba (graikiška abėcėle), yra iš X–XII a. Kalba taip pat buvo užrašoma gruziniška, lotyniška abėcėle, tačiau dabar naudojama kirilica.
Kuodiškiai (Rokiškis)
Kuodiškiai – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Panemunio. Pro kaimą teka kairysis Nemunėlio intakas Vyžuona.
Almelas
Almelas – miestas rytų Nyderlanduose, Tventės regione; savivaldybės centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta tekstilės pramonė, veikia urano sodrinimo gamykla. Išlikusi Almelo grafų pilis, pirmoji šalyje mečetė (pastatyta 1976 m.).
Pagaršvio piliakalnis
Pagaršvio (Pošvenčio) piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22572) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Pagaršvio, Ašmintos seniūnija. Pasiekiamas keliu Pociūnai – Ašminta Pagaršvyje pasukus į kairę pietų kryptimi ir pavažiavus 900 m.
Piliakalnio papėdėje stovinčioje lentoje įrašas byloja „Pošvenčio piliakalnis“ (greta yra Pošvenčio kaimas, teka Ošvenčia).
Piliakalnis
miniatiūra|250px|left|Piliakalnio papėdėje Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Nemuno kairiojo kranto slėnio pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 6x4 m dydžio, ją žiedu juosia pylimas. Jis aukščiausias vakarų – šiaurės vakarų pusėje: 5 m aukščio, 14 m pločio, kitose pusėse – 1-1,5 m aukščio, 7 m pločio. Šlaitai statūs, 12­-13 m aukščio.
Šiaurinis šlaitas ir pylimas apardyti duobių. Piliakalnis dirvonuoja.