cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vichros mūšis
Išgirdęs žinią apie įsiveržimą, Jogaila pasiuntė didelę kariuomenę, kuriai vadovavo jo brolis Skirgaila. Kariuomenėje taip pat buvo Kaributas, Lengvenis ir Vytautas. Mscislavas atlaikė dešimt dienų trukusią apgultį, kol jį pasiekė lietuvių kariuomenė ir susirėmė su Smolensko kariuomene. Mūšio rezultatas buvo visiškas Smolensko kariuomenės pralaimėjimas ir Sviatoslavo bei jo sūnėno Ivano žūtis. Du Sviatoslavo sūnūs – Glebas Sviatoslavičius ir Jurijus Sviatoslavičius – buvo sunkiai sužeisti ir pateko į nelaisvę. Skirgailos kariuomenė priartėjo prie Smolensko, bet jo nepuolė. Jurijus, kuris, pasak Bychovco kronikos, buvo vedęs Skirgailos ir Jogailos dukterėčią, buvo paskirtas Smolensko kunigaikščiu ir Lietuvos vasalu. Glebas Sviatoslavičius buvo paimtas įkaitu į Lietuvą.
Galiausiai Glebas grįžo į Smolenską ir metė Jurijui iššūkį dėl sosto. Tai suteikė didžiajam kunigaikščiui Vytautui galimybę 1395 m. užimti Smolenską.
Eleftherios Petrounias
Eleftherios Petrounias (Λευτέρης Πετρούνιας, g. 1990 m. lapkričio 30 d.) – Graikijos sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis ir pasaulio čempionas.
Biografija
2011 m. Europos čempionate pelnė bronzos medalį pratimuose ant kabančių žiedų. 2015 m. laimėjo aukso medalius ant žiedų trijose prestižiniuose čempionatuose: Europos žaidynėse, Europos čempionate ir pasaulio čempionate. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse graikas tapo olimpiniu čempionu pratimuose ant žiedų. 2017 m. ir 2018 m. iškovojo pasaulio čempiono titulus.
Glumbotiškė (ežeras)
left|120px
Glumbotiškė (arba Glambotiškė) – ežeras Lietuvoje, Kelmės rajone, 19,5 km į šiaurę nuo Kelmės, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Bijotės ežero. Ežeras ovalus, jo ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,1 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 129,5 m. Krantai apaugę medžiais ir krūmynais. Ežeras nenutekantis, prikauso Bijoto upelio baseinui (Dubysos upės baseinas). Rytiniame krante įsikūręs Glumbotiškės kaimas.
Vandenvardis Glambótiškė greičiausiai kilęs iš lenkybės głęboki („gilus“).
Lichačiai
Lichačiai  – kaimas vakarų Baltarusijoje. Administraciškai priklauso Gardino srities Gardino rajono Pariečės apylinkei. Tikintieji katalikai priskirti Pariečės Švč. Mergelės Marijos parapijai.
Geografija
Šiaurės vakaruose kaimo laikai ribojasi su Purvės upe, pietryčiuose – su geležinkelio linija Vilnius–Gardinas. Lichačiai išsidėstę ant Dantavio ežero kranto, į šiaurės rytus nuo gyvenvietės eina Lietuvos–Baltarusijos valstybinė siena.
Istorija
Pagal Lenkijos 1924 m. paskelbtus duomenis, kaimas priklausė Balstogės vaivadijos Gardino apskrities Pariečės valsčiui.
Tulpė (reikšmės)
Tulpė:
Gojasas (miestas)
Gojasas arba Senasis Gojasas (Goiás Velho) – miestas vidurio Brazilijoje, Gojaso valstijoje, 148 km nuo Gojanijos. Miestą supa Sera Durados kalnai, prateka Vermeljo, Uru, Peišės, Fereiros ir Indijo upės. Verčiamasi turizmu, maisto (mėsos) pramone, žemės ūkiu (gyvulininkystė, bananų, apelsinų, palmių, ryžių, sojų, kviečių auginimas).
Paveldas
thumb|left|200px|Sakralinio meno muziejus
Miestas žymus savo kolonijiniu XVIII–XIX a. paveldu: yra katedra, gubernatoriaus rūmai, iždas, kareivinės, upių slėniuose išsibarstę gyvenamieji namai. Būdingas tradicinės architektūros koloritas, naudotos vietinės statybinės medžiagos. Yra poetės Koros Koralinos namas-muziejus.
2001 m. Gojaso istorinis centras įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Gojasas įkurtas 1727 m. brazilų bandeiranto Bartolomeu Bueno da Silva ir pavadintas indėnų gojasų vardu. Miestas tapo svarbiu aukso kasybos centru, čia įsikūrė dominikonų vienuoliai. Iki 1937 m. buvo Gojaso valstijos sostine.
Tetėnų I tvenkinys
Tetėnų I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 14 km į šiaurę nuo Eišiškių, Tetėnų kaimo vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Ciro upelį (Šalčios intakas) jo aukštupyje 3,7 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-vakarų kryptimi – 0,33 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 141,6 m. Krantai žemi. Priešsroviui už 0,26 km telkšo Tetėnų II tvenkinys. Vakarinėje pakrantėje ir rytinėje, žemiau užtvankos, auga miškeliai. Į pietus plyti pievos.
Apsėstieji
Apsėstieji  – 1996 m. JAV sukurtas kriminalinis filmas, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Sharon Stone ir Isabelle Adjani. Juosta yra 1955 m. to paties pavadinimo prancūzų filmo perdirbinys.
Interneto svetainė „Rotten Tomatoes“ filmą įvertino vos 12 % teigiamų atsiliepimų, o Sharon Stone buvo nominuota Auksinei avietei kaip blogiausia nauja žvaigždė (kartu su vaidmeniu filme „Paskutinis šokis“).
Turinys
Veiksmas vyksta privačioje berniukų mokykloje, kurios šeimininkė ir mokytoja Mija Baran – uždara ir bejėgė moteris, visiškai valdoma savo despoto vyro ir mokyklos direktoriaus Gajaus. Neapsikentusi žmona kartu su jo meiluže bei savo kolege Nikole nutaria atsikratyti Gajumi: nuviliojusios į namus kitame mieste jį nugirdo ir paskandina vonioje, tada kūną pargabena atgal ir įmeta į apleistą baseiną mokyklos kieme.
Po keleto dienų, radusios pretekstą, jos liepia išleisti iš baseino vandenį, tačiau kūno jame neberanda. Moterys puola į paniką ir tuo sukelia buvusios policininkės, dabar dirbančios privačia detektyve, Širlės Vogel įtarimą, kuri ima aiškintis dingusio mokyklos direktoriaus atvejį.
Juodupėnų apylinkė (Vilkaviškis)
Juodupėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaliosios valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naumiesčio rajonui. 1954 m. prijungta Daržininkų apylinkė, Keturkaimio apylinkė ir dalis Meištų apylinkės, 1963 m. – dalis Arminų apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1988 m. birželio 22 d. Juodupėnų apylinkė panaikinta – 19 gyvenviečių prijungta prie Klausučių apylinkės ir 7 – prie Kybartų apylinkės.
Rimini Rimini 2
Rimini Rimini 2 – 1988 m. Italijoje sukurta situacijų komedija, juostos „Rimini Rimini“ tęsinys, tik pirmąjį filmą sukūrė režisierius Sergio Corbucci, o antrąjį – jo brolis Bruno.
Turinys
Kaip ir pirmąjį filmą, šį taip pat sudaro keletas siužetinių linijų, jungiamų veiksmo vietos – pajūrio kurorto Riminio. Vyskupo sūnėnas kreipiasi į vietinę radijo stotį, siūlydamas vesti 15 minučių trukmės laidas apie moralę, ir nors jam skiriamas prasčiausias laikas, atsiranda žmonių, kurie jos klauso ir net skambina į studiją, prašydami patarimo seksualiniais klausimais. Vyras, atvykęs praleisti atostogų su žmona, sutinka draugą, įkalbinantį jį sulaužyti ištikimybę. Kuomet jam tai beveik pavyksta, pasirodo meilužės vyras ir vietoj fizinio smurto pareikalauja atstatyti teisybę – leisti jam permiegoti su jo žmona. Pusamžis vyras, turintis seksualinių problemų, klauso savo gydytojo, tikinančio, kad jas galima išspręsti dietos pagalba, tačiau jo meilužė galvoja priešingai.
Louis Neefs
Louis Neefs (tikr. Ludwig Adèle Maria Jozef Neefs, 1937 m. rugpjūčio 8 d. Gierle kaime, Antverpeno provincija – 1980 m. gruodžio 25 d. Lyre) buvo Belgijos dainininkas ir televizijos, radijo laidų vedėjas.
1972 m. įrašė dainą „Margrietje“, sulaukusią didelės sėkmės. Be muzikinės karjeros, L. Neefs buvo flamandų televizijos ir radijo (VRT) laidų vedėjas.
1980 m. gruodžio 25 d. Louis Neefs ir jo žmona Liliane žuvo autoavarijoje Lyre. Su jais buvo ir 15-metis sūnus Günther, jis patyrė sunkių sužalojimų. Šiuo metu Günther yra Belgijoje žinomas dainininkas.
Ilgaežeris
Ilgaežeris (arba Ilgažeris) – ežeras Lietuvoje, Kelmės rajone, 5 km į pietryčius nuo Šaukėnų miestelio, Juodlės miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,18 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 121,6 m. Krantai žemi, aplinkui plyti apie 5 ha pelkė. Šiaurėje išteka Ilga (Ventos upės intako Šonos intakas).
Palangos šventykla
Kad Palangoje būta šventyklos, mini M. Strijkovskis (XVI a.). 1989 m. Birutės kalne atliekant archeologinius kasinėjimus, aptiktos senojo baltų tikėjimo šventyklos ir paleoastronominės observatorijos liekanos. Teigiama, kad šioje šventykloje kūrenta amžinoji ugnis, žyniai stebėdavo dangaus kūnų judėjimą. Palangos šventykloje būta 11 medinių stulpų pusračio (įrengtas po gaisro), šie stulpai žymėjo įvairias kryptis: šiaurės ir pietų, mėnulio leidimosi, saulės laidos per žiemos ir vasaros saulėgrįžas.
Varduvos kraštovaizdžio draustinis
Varduvos kraštovaizdžio draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Mažeikių rajone, 2 km į šiaurę nuo Sedos, apima Varduvos upės slėnį nuo Kulšėnų iki Renavo. Draustinio pakraščiu eina kelias.
Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti raiškų Varduvos slėnio kraštovaizdį.
Draustinis apima Renavo dvaro parką bei vaizdingas stačiašlaites vingiuotos Varduvos upės pakrantes. Tarp draustinio botaninių vertybių yra: meškinis česnakas, tuščiaviduris rūtenis, menturlapė baltašaknė, 4 gegužraibinių augalų rūšys (raiboji, dėmėtoji, raudonoji gegūnės ir šalmuotoji gegužraibė), miškinis eraičinas ir miškinė žemuogė, o taip pat pievos su paprastuoju burbuliu ir raktažolė pelenėle. Stačiose Varduvos pakrantėse gyvena tulžiai, aptiktos 7 šikšnosparnių rūšys.
Šernynės telmologinis draustinis
Šernynės telmologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Mažeikių rajone, 5 km į šiaurę nuo Viekšnių, Maigų miške prie Sovaičių kaimo.
Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti Šiaurės Vakarų Žemaitijos aukštapelkės augalų kompleksą. Saugomos vaikų taigos, pelkinių miškų europinės svarbos buveinės.
Tai viena didžiausių, vertingiausių ir įdomiausių gamtiniu atžvilgiu aukštapelkių Mažeikių rajone. Iš orchidinių augalų čia auga kiaušininė dviguonė, šalmuotoji gegužraibė ir aukštoji gegūnė. Iš erikinių šeimos gausi yra siauralapė balžuva, neretos bruknė, mėlynė, vaivoras ir šilinis viržis, gerai dera spanguolės. Aukštapelkėje auga apskritalapė ir ilgalapė saulašarės, keletas karklų rūšių. Draustinyje auga saugomas melsvasis mėlitas. Rasta retų vabzdžių rūšių. Skraido perkūno oželis, pilkoji gervė, tetervinas.
Limfjordas
thumb|right|250px|Limfjordo padėtis Danijos žemėlapyje thumb|right|250px|Tiltas per Limfjordą, jungiantis [[Olborgas|Olborgą ir Nioresundbiu]] Limfjordas − sąsiaurių sistema Danijoje, Jutlandijoje; jungia Šiaurės jūrą ir Kategato sąsiaurį. Ilgis apie 180 km.
Limfjordas atskiria Šiaurės Jutlandijos salą nuo Jutlandijos pusiasalio. Vidutinis gylis 3−5 m, didžiausias gylis − 24 m. Limfjorde yra apie 90 salų. Didžiausios iš jų − Morsas ir Furas. Svarbiausias uostas − Olborgas.
Iki 1825 m. Limfjordas buvo įlanka, tačiau stiprus štormas nuplovė smėlio neriją, skyrusią Limfjordą nuo Šiaurės jūros. Tokiu būdu Šiaurės Jutlandija virto sala, o Limfjordas − sąsiauriu.
Rionė
Rionė − miestas ir uostas Danijoje, vakarinėje Bornholmo salos dalyje.
Miestas įkurtas 1327 m. kaip prekybinis žvejų kaimelis. Rionė yra gražus istorinis miestas, kuris dėka patogios savo geografinės strateginės padėties turi ilgą gyvavimo istoriją. Miestas pasižymi nedideliais karkasiniais namais, stovinčiais šalia akmenimis grįstų gatvelių.
Superglue (2019 albumas)
Superglue – ketvirtasis grupės Junior A albumas, išleistas 2019 m. sausio 18 d. CD ir EP formatu.
Albumas įkvėptas po skyrybų su mergina, apsistojus pas draugus ant sofos beieškant naujų namų Vilniuje. Albumas įrašytas su norvegų prodiuseriu Snorre Bergerud studijoje „Ymir Audio“, apie kurią Junior A papasakojo Justinas Jarutis. Susisiekus su jais dėl trečiojo atlikėjo EP „The Day He Disappeared“ suvedimo, atlikėjas ten susipažino ir su būgnininku Sindre Skeie.
Albumo detalės
Muzika, žodžiai – Tautvydas Gaudėšius Prodiusavimas, miksavimas, masteringas – Snorre Bergerud Albumo viršelis – Dalija Kaukėnaitė
Vytautas Ylevičius
Vytautas Ylevičius (1930 m. birželio 22 d. Kaune – 2020 m. lapkričio 5 d. Vilniuje) – lietuvių fotomenininkas.
Biografija
Gimė darbininkų šeimoje. Šeimai persikėlus į išvaduotą Vilnių, apsigyveno Savičiaus gatvėje ir mokėsi Vytauto Didžiojo valstybinėje gimnazijoje (1940 m. tapusia Vilniaus I vidurine mokykla). Tame pačiame su jo šeima gyvenę Vilniaus universiteto profesoriai, matydami, kaip sunkiai jis gyvena, įdarbino jį sekretoriumi Gamtos fakultete. Tuo pat metu mokėsi vakarinėje mokykloje ir ją baigė. Baigęs mokyklą, įstojo į tą patį Gamtos fakultetą, kuriame studijavo hidrologiją. Po studijų baigimo 1956 m. tyrinėjo visus Nemuno intakus.
1956–1972 m. dirbo įvairiose Vilniaus hidrologijos, hidrogeologijos, vandens resursų naudojimo valdybose vyr. inžinieriaus, skyriaus viršininko pareigose, 1972–1974 m. buvo Respublikinės komunalinio ūkio ir buitinio aptarnavimo valdybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 1974 m. pradėjo dirbti Vilniaus pedagoginio instituto Estetinio lavinimo katedros dėstytoju. Šiame institute (vėliau universitete) jis išdirbo 31-erius metus, kur įkūrė Foto laboratoriją-studiją, kaupė medžiagą universiteto metraščiui, dėstė fotomeno pagrindus, surengė labai daug parodų, talkino fotoreportažais „Šviesos“ laikraščiui.
2005 m. vasario mėn. išėjo į pensiją, tačiau ir toliau tęsė fotomeninę veiklą. Kartu su ilgamečiu Lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ pirmininku Algimantu Masaičiu surengė kilnojamąsias fotografijų parodas „Tėvynės spalvos“ Pabradės, Švenčionių, Nemenčinės, Kalvelių, Dieveniškių mokyklose. Buvo Lietuvai pagražinti draugijos, Vilniaus miesto Vytautų klubo ir Lietuvos fotomenininkų sąjungos garbės narys.
Keturvalakių apylinkė
Keturvalakių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Keturvalakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkaviškio rajonui. 1954 m. prijungta Karklinių apylinkė ir Geisteriškių apylinkė, 1963 m. – dalis Penkinių apylinkės.
Gėsalų geomorfologinis draustinis
Gėsalų geomorfologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Skuodo rajone, Viršilų miške tarp Gėsalų pietuose ir Latvijos sienos šiaurėje.
Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti Vakarų Kuršo aukštumos moreninio kalvyno fragmentą. Saugomos vakarų taigos, pelkėtų, pelkinių lapuočių miškų, žolių turtingų eglynų, aktyvių aukštapelkių europinės svarbos buveinės.
Monbecu
Monbecu (, iš ainų k. žodžio mopet, reiškiančio „tylią upę“) – miestas Japonijoje, Hokaido saloje, Ochotsko subprefektūroje prie Ochotsko jūros. 2013 m. duomenimis, mieste gyveno 23,8 tūkst. gyventojų.
Lietuvos ir Paragvajaus santykiai
Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo diplomatiniai santykiai atkurti 1993 m. kovo 3 d.
Monbecu
Pro miestą nepraeina geležinkelio linija. Yra ligoninė, paštas, 2 profesinės mokyklos, 15 mokyklų, Hokaido universiteto klimatologijos tyrimų centras.
Lietuvos ir Paragvajaus santykiai
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės. Taip pat abi 2022–2024 m. laikotarpiui buvo išrinktos į Jungtinių Tautų Žmogaus teisių tarybą.
Zakatalos rezervatas
Zakatalos valstybinis gamtinis rezervatas  – saugoma gamtos sritis šiaurės Azerbaidžane, Zakatalos ir Balakano rajonuose, Kaukazo kalnų pašlaitėje. Įsteigtas 1929 m., pertvarkytas 1961 m.
Monbecu
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė yra raukšlėtalapis erškėtis (Rosa rugosa), medis – japoninis šermukšnis (Sorbus commixta).
Zakatalos rezervatas
Rezervatas skirtas išsaugoti Didžiojo Kaukazo pietinių šlaitų aukštikalnių gamtinius kompleksus. Paviršius kyla iki 3600 m, būdingos vertikaliojo zoniškumo gamtinės juostos – nuo plačialapių miškų iki kalnų dykynių. Iki 1200 m aukščio auga ąžuolų, skroblų, klevų miškai su lazdynų, gudobelių, sedulų, jazminų, rododendrų, šliandrų pomiškiu. Aukščiau – pirmykščiai bukynai, upių šlaituose – juodalksnynai, liepynai, graikinių riešutmedžių, laukinių trešnių sąžalynai. Būdingi gyvūnai: dagestaniniai ožiai, gemzės, stirnos, rudieji lokiai, kaukaziniai elniai, ularai, juodieji grifai ir kt.
Lietuvos ir Paragvajaus santykiai
Ankstyvieji santykiai
Paragvajus buvo viena iš vos penkių valstybių, kurios atstovai Tautų Sąjungoje dar 1920 m. lapkričio-gruodžio mėn. siūlė patenkinti Lietuvos Vyriausybės prašymą priimti į Tautų Sąjungą.
Lyginant su kitomis Lotynų Amerikos šalimis, lietuvių migrantai čia apsigyveno santykinai vėlai. Manoma, jog pirmieji lietuviai Paragvajuje įsikūrė XX a. trečiajame dešimtmetyje. Panašiu metu Paragvajus pripažino Lietuvos valstybę de jure – 1923 m. vasario 9 d. 1931 m. tarp Lietuvos ir Paragvajaus užmegzti diplomatiniai santykiai – anksčiau nei su daugeliu Lotynų Amerikos valstybių. Nepaisant to, Paragvajuje Lietuvos pasiuntinybės ir konsulatų įsteigta nebuvo.
Tarpukariu Paragvajuje lankėsi lietuvių keliautojas ir žurnalistas Matas Šalčius, rašytojas Petras Babickas. Lietuvą okupavus SSRS, Kazimieras Graužinis Paragvajaus vyriausybei per įgaliotąjį ministrą Buenos Airėse pasiuntė protesto notą. SSRS okupacijos metais Paragvajus palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis, siųsdavo savo diplomatinius atstovus į Baltijos valstybių diplomatinius priėmimus. Visą Lietuvos sovietinės okupacijos laikotarpį Paragvajus nepripažino Lietuvos aneksijos de jure, nors ir laikėsi pragmatinio požiūrio pripažįstant Baltijos valstybių inkorporaciją de facto.
Santykiai po 1991 m.
2019 m. vasario 12 d. Paragvajuje atidarytas Lietuvos garbės konsulatas, o jam vadovauti paskirtas paragvajiečių verslininkas Valteris Imačovecas, kurio šeima kilusi iš Lietuvos. Tų pačių metų vasario 11-13 d. vyko pirmasis Lietuvos delegacijos vizitas, kurio metu Lietuvos atstovai susitiko su Paragvajaus užsienio reikalų ministru, industrijos ir komercijos ministre, tarp Lietuvos ir Paragvajaus užsienių reikalų ministerijų pasirašytas susitarimas dėl reguliarių politinių konsultacijų organizavimo.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Į lietuvių kalbą išverstas ir 1976 m. išleistas Paragvajaus rašytojo Augusto Roa Bastoso romanas „Žmogaus sūnus“, apysaka „Kurupi“ ir apsakymas.
2012 m. Marijampolės „Sūduvos“ futbolo komandoje žaidė legionierius iš Paragvajaus Pedras Barbora.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Paragvajaus siekė 705,5 tūkst. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Paragvajų, nepaisant reikšmingai išaugusių importo apimčių.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Pasiuntiniai Paragvajui
Lietuva savo ambasadoriaus Paragvajuje akreditavusi nėra.
Nacionalinė Slovakijos Respublikos Taryba
thumb|270px|[[Slovakija|Slovakijos Nacionalinės Tarybos pastatas Bratislavoje.]] Nacionalinė Slovakijos Respublikos Taryba – Slovakijos vienų rūmų, 150 vietų parlamentas, nacionalinė įstatymų leidžiamosios valdžios institucija. Parlamento nariai renkami ketverių metų kadencijai pagal proporcinę rinkimų sistemą. Jais gali tapti visi 21 metų sulaukę Slovakijos piliečiai, kurie nuolat gyvena šalyje.
Nacionalinės Tarybos pastatas yra Bratislavoje, netoli Bratislavos pilies.
Rinkimai
Parlamento nariai renkami ketverių metų kadencijai visuotiniuose tiesioginiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą. Kandidatuoti gali visi 21 metų sulaukę Slovakijos piliečiai, kurie nuolat gyvena šalyje. Rinkimų metu visa šalis traktuojama kaip viena daugiamandatė apygarda. Kiekvienas rinkėjas turi vieną balsą, kurį gali atiduoti už partijos sąrašą. Sąraše esantys kandidatai gali būti reitinguojami. Vietas gauna tos partijos, kurių sąrašai perkopia 5 % barjerą. Koalicijoms, priklausomai nuo jas sudarančių partijų skaičiaus, taikomas iki 10 % barjeras.
Rinkėjų aktyvumas iki 2006 metų buvo gana aukštas ir viršijo 70 %. 1998 metų rinkimai susilaukė itin didelio visuomenės dėmesio ir juos dalyvavo net 84 % rinkėjų. Vėliau aktyvumas krito ir per paskutiniuosius rinkimus tesiekė 55 %.
Funkcijos
Pagal Slovakijos konstituciją, parlamentas atsakingas už įstatymų leidybą; konstitucijos pataisų priėmimą; referendumų skelbimą; vykdomosios valdžios institucijų (ministerijų, administravimo vienetų) kūrimą; aukščiausiojo teismo teisėjų skyrimą bei konstitucinio teismo teisėjų kandidatūrų siūlymą; karo skelbimą užpuolimo atveju; karinių pajėgų siuntimą į užsienį, bei kt.
Iki 1999 metais priimto konstitucinio pakeitimo, Nacionalinė Taryba rinkdavo prezidentą. Šiuo metu jis renkamas tiesiogiai.
Dabartinė sudėtis
Paskutiniai parlamento rinkimai vyko 2010 m. birželio 12 d. Jų rezultatai :
Ankstesnių rinkimų rezultatai
Parlamento rinkimų rezultatai 1992-2010 metais :
Bulgaras
Bulgaras  – senovinis miestas Pavolgyje; buvusi Volgos Bulgarijos sostinė. Yra Rusijoje, dabartiniame Tatarstane, Volgos pakrantėje, prie dabartinio Bolgaro miesto.
Istorija
Vietovė, esanti patogioje Volgos pakrantėje, buvo gyvenama jau nuo neolito. Rasta ir bronzos, ankstyvojo geležies amžiaus radinių. Tačiau įtvirtinta gyvenvietė susikūrė tarp IV ir VII a., veikiant Imenkovo kultūrai. IX–X a. čia apsigyveno tiurkų gentis – senieji (Volgos) bulgarai. Netrukus čia susikūrė svarbus prekybinis centras, valdęs prekybą Volgos ir Kamos upėmis. Bulgarą pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose mini arabų keliautojas Abu Zaidas al Balchis. Minima, kad miestą dar supo ir trys ežerai. 922 m. Bulgare lankėsi kitas arabų keliautojas Ahmadas ibn Fadlanas. Tuo metu miestas buvo svarbus prekybos ir amatų centras – čia dirbo juvelyrai, akmenskaldžiai, kalviai, odininkai. Mieste lankydavosi pirkliai iš Bagdado, Kinijos, Skandinavijos, Damasko, Ispanijos. Bulgaras vaizduojamas ir 1154 m. Idrisijaus žemėlapyje. Greta Biljaro ir Suvaro tai buvo svarbiausias Volgos Bulgarijos miestas.
Nors 1223–1224 m. mongolai patyrė pralaimėjimą prieš bulgarus (totorius), 1236 m. Batijaus vadovaujama orda užėmė ir sudegino miestą. Vėliau miestas pasiliko Aukso Ordai, buvo atstatytas. 1361 m. miestą suniokojo Bulatas Timūras, o 1395 m. – Timūro kariauna. Nors vėliau Bolgaras dar buvo atkurtas, bet 1431 m. galutinai sugriautas Vasilijaus II Tamsiojo karių.
Archeologija
Išlikęs senojo miesto gynybinis griovys ir pylimas, mongolų laikų statiniai – šiaurinis ir rytinis mauzoliejai, Juodieji ir Baltieji rūmai, chano laidojimo rūsys, mečetė, minaretas. Taip pat yra vėliau pastatyta buvusio vienuolyno cerkvė (dabar muziejus) ir naujas minaretas.
2014 m. senasis Bulgaras įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Zalisios nacionalinis parkas
Zalisios nacionalinis gamtos parkas  – saugoma gamtos sritis Ukrainoje, Kijevo ir Černigovo srityse (Brovarų ir Kozelecio raj.), Desnos kairiajame krante. Įsteigtas 1965 m. kaip Zalesės apsauginis medžioklės ūkis. 2009 m. pertvarkytas į nacionalinį parką.
Teritorija sudaryta siekiant apsaugoti Ukrainos Polesės gamtinius kompleksus. Čia sutinkami stambieji kanopiniai žvėrys: stumbrai, taurieji elniai, stirnos, šernai, muflonai. Saugoma Desnos senvagėje susidariusi Velekivos pelkė, kur gyvena gervės, juodieji gandrai, ūdros, europinės audinės. Yra Kijevo Rusios laikų įtvirtinimų liekanos.
Oleg Verniajev
Oleg Verniajev (Олег Юрійович Верняєв, g. 1993 m. rugsėjo 29 d.) – Ukrainos sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis ir pasaulio čempionas.
Deimonas ir Fintijus
miniatiūra|Deimonas ir Fintijus Deimonas ir Fintijus – legenda apie du pitagorininkus, kurie tapo vyriškos draugystės simboliu.
Deimonas ir Fintijus gyveno Sirakūzuose Dionisijo Jaunesniojo valdymo metu. Abudu buvo pitagorininkai, draugavo. Fintijui buvo paskirta mirties bausmė už pasikėsinimą į Dionisijų, tačiau tas paprašė jį trumpam paleisti prieš bausmės įvykdymą, pasakęs, kad jei jis negrįš, Dionisijus galės nužudyti jo draugą Fintijų. Dėl nenumatytų aplinkybių, Deimonas negrįžo laiku, o Fintijų jau pasiruošė nužudyti, bet tuojau pasirodė uždusęs Deimonas. Dionisijus atleido Deimonui ir paprašė priimti jį trečiuoju į tokią artimą draugystę, tačiau tie jo nepriėmė.
Gražiškių apylinkė (Vilkaviškis)
Gražiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gražiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kybartų rajonui. 1954 m. prijungta Lankupėnų apylinkė, 1963 m. – Dotamų apylinkė ir dalis Pavištyčio apylinkės. 1986 m. spalio 20 d. Gražiškių apylinkė prijungta prie Vištyčio apylinkės.
Bartuvos ichtiologinis draustinis
Bartuvos ichtiologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Skuodo rajone, apima Bartuvos slėnį nuo Skuodo iki sienos su Latvija (Apšės žiočių, 2,6 km), Bartuvos intako Luobos slėnį (31,5 km) nuo Kadžių iki žiočių, bei pastarosios intaką Šatą nuo Apuolės iki žiočių (6,5 km). Vietomis persidengia su Apuolės kraštovaizdžio draustiniu.
Įsteigtas 1974 m., siekiant išsaugoti šlakių ir upėtakių nerštavietes, Europos Bendrijos svarbos rūšis: paprastąjį kūjagalvį, ūdrą. Draustinyje yra 22 rūšys žuvų. Saugomos aliuvinių, griovų ir šlaitų miškų, guobynų, aliuvinių pievų, smilgynų, šienaujamų mezofitų pievų, nekalkingų šaltinių europinės svarbos buveinės.
Parabellum LMG.14
Parabellum MG 14 (arba Flugzeug-MG Parabellum) – Pirmojo Pasaulinio karo išvakarėse Vokietijos Imperijos įmonės Deutsche Waffen und Munitionsfabriken sukurtas ir viso karo metu gamintas 7,92 mm kalibro kulkosvaidis. Šiai įmonei priklausė prekės ženklas Parabellum, todėl kulkosvaidis kartais vadinamas pridedant šį pavadinimą. MG 14 buvo 1908 m. pradėto gaminti Maschinengewehr 08 (Maksimo kulkosvaidžio versijos) sumažinto svorio modifikacija, skirta naudoti aviacijoje – lėktuvuose ir dirižabliuose. kairėje|miniatiūra|DFW C.V (Av) viraže su aiškiai matomu žvalgo kulkosvaidžiu LMG 14 MG 14 buvo gaminamas tiek pritaikytas aušinimui tiek oru, tiek vandeniu, o MG 08 buvo aušinamas tik vandeniu. Vandeniu aušinamas MG 14 modelis buvo skirtas dirižabliams, kuriems buvo svarbu sumažinti gaisro tikimybę nuo įkaitusių detalių, pvz. kulkosvaidžio vamzdžio. Lėktuvams, kuriems buvo itin svarbūs keliamosios galios ir svorio klausimai, buvo skirta gerokai lengvesnė oru aušinama modifikacija.
Nepaisant panašumų, MG 08 ir MG 14 beveik neturėjo tarpusavyje sukeičiamų dalių. Priešingai nei MG 08, MG 14 automatinio užtaisymo spynos užraktas atsilenkdavo į viršų, dėl ko MG 14 turėjo kur kas mažesnį uoksą. Skyrėsi ir šių kulkosvaidžių spyruoklės, užrakto blokai; MG 14 panaudotos gilzės krisdavo iš uokso apatinės dalies, kai MG 08 atveju jos būdavo išstumiamos į priekį per angą uokse. MG 14 buvo naudojama MG 08 sukurta 30 mm pločio amunicijos juosta, susukta į dešinėje pusėje montuojamus būgnus, po 100, 250 arba 500 šovinių. Greitošauda siekė iki 750 šūvių / min. kairėje|miniatiūra|I Pasaulinio karo aso Otto Parschau naikintuvas Fokker A serijos monoplanas (E.I prototipas) su sinchtonizuotu MG.14 kulkosvaidžiu MG 14 naudojo Antonijus Fokkeris, kurdamas pirmą vokišką kulkosvaidžio ir propelerio sinchronizatorių. MG 14, kartu su Fokker Stangensteuerung sinchronizatoriumi, buvo sumontuotas pirmuosiuose penkiuose priešserijiniuose, tuo metu naujoviškuose Fokker M.5K/MG naikintuvuose, tapusiuose žymiojo Eindeckker – Fokker E.I. prototipais. Dėl ribotų pramonės galimybių visa MG 14 gamyba buvo nukreipta apginkluoti žvalgybinių lėktuvų žvalgus bei bombonešių bei dirižablių šaulius ir kaip piloto kulkosvaidis jis buvo naudojamas labai retai. Dėl savo nedidelio svorio ir didelės ugnies galios MG 14 buvo laikomas ginklu, labiausiai tinkamu montuoti ant judamų stovų, kai šio ginklo įrengimas fiksuotose naikintuvų lizduose neduodavo jokio papildomo efekto.
Anot amžininkų, MG 14, sumontuotas M.5K/MG, buvo ne tik patikimas, bet ir „labai temperamentingas“. Karo metu buvo pagaminta ir nedidelė sausumos pajėgoms skirta serija, tačiau sausumos pajėgose šis modelis buvo beveik nenaudojamas. Viena to priežasčių – didelis svoris: kulkosvaidis su 250 šovinių dėtuve svėrė 23 kg.
Laumių botaninis-zoologinis draustinis
Laumių botaninis-zoologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Skuodo rajone, 3 km į šiaurę nuo Barstyčių, tuoj į šiaurę nuo Laumių kaimo, Laumių miške.
Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti Laumių mišką su retų augalų ir gyvūnų rūšimis. Saugomos vakarų taigos, pelkėtų lapuočių, aliuvinių miškų, žolių turtingų eglynų, aliuvinių pievų europinės svarbos buveinės. Auga saugoma Laumių miško keturkamienė eglė. Aptiktas retas skiauterėtasis tritonas.
Parati
Parati mieste likęs kolonijinis (XVIII–XIX a.) architektūros paveldas: 4 barokinės bažnyčios ir keletas koplyčių (Švč. Rožinio Dievo Motinos ir Šv. Benedikto, 1725 m.; Švč. Paguodos Dievo Motinos 1873 m., Šv. Ritos ir Švč. Marijos Liūdinčiųjų Globėjos koplyčios), gynybinis fortas (1703 m.), Patitibos fortas (XVIII a. pr.), kiti pastatai, akmenų grindiniu grįstos gatvės. Kita Parati ypatybė – jūros potvynio metu užliejamos gatvės. Kartą per mėnesį, esant pilnačiai, jūra labiausiai priartėja prie miesto, ir per potvynį vanduo per bangolaužio angas patenka į gatves. Vandens lygis pasiekia 15–25 cm.
Mieste veikia kultūros namai (nuo 2004 m.), vyksta kasmetiniai džiazo bei literatūros festivaliai. Apylinkėse yra keletas saugomų gamtos teritorijų (Sera da Bokainos nacionalinis parkas ir kt.).
Istorija
Parati įkurtas portugalų 1667 m. Miesto pavadinimas tupių kalbomis reiškia „žuvų upė“. XVII a. pab. – XVIII a. Parati suklestėjo kaip uostas, pro kurį iš Minas Žeraiso kasyklų į Portugaliją buvo gabenamas auksas. Taip pat pro uostą buvo išvežama žemės ūkio produkcija, o įvežami vergai. Įrengta gynybinių įtvirtinimų sistema. Vėliau eksportui pradėtas naudoti saugesnis nuo piratų Rio de Žaneiro uostas. XIX a. kurį laiką pro Parati uostą gabenta kava, vėliau – kašasa (braziliškas romas).
2019 m. Parati, kartu su Grandės sala, įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą.
Fabian Hambüchen
Fabian Hambüchen (g. 1987 m. spalio 25 d.) – Vokietijos sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis ir pasaulio čempionas.
Biografija
Savo debiutinėse 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis pateko į sekrsinio rungties finalą, kuriame užėmė septintą vietą. 2005 m. pirmą kartą tapo Europos čempionu skersinio rungtyje. 2006 m. laimėjo savo pirmuosius pasaulio čempionato medalius - dvi bronzos atraminių šuolių ir daugiakovės varžybose. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Hambüchen pateko į keturių rungčių finalus, o skersinio varžybose iškovojo bronzą. 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių vicečempionas skersinio varžybose. 2015 m. pirmose Europos žaidynėse pelnė auksą skersinio varžybose. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo skersinio pratimų olimpiniu čempionu.
Tetėnų II tvenkinys
Tetėnų II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 14 km į šiaurę nuo Eišiškių, Tetėnų kaimo pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį už 0,26 km nuo jo įtekėjimo į Tetėnų I tvenkinį (Šalčios upės baseinas). Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,11 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 145,4 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Tvenkinys gausiai užžėlęs vandens augalija. Priešsroviui iškart telkšo 2014 m. suformuotas 0,75 ha tvenkinys.
Claude Lombard
Claude Lombard (1945 m. vasario 25 d. Briuselyje, Belgijoje – 2021 m. rugsėjo 20 d. ) – Belgijos dainininkė.
Biografija
Mokėsi kino ir teatro studijų akademijoje INSAS Briuselyje. 1968 m. dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Quand tu reviendras“ užėmusi 7-ą vietą. 1973 m. konkurse ji pasirodė kaip dalyvių Nicole & Hugo pritariančioji atlikėja. Nuo 8 dešimtmečio Lombard gyvena Prancūzijoje, ten karjerą pradėjo kaip filmų įgarsintoja.
Kybartų apylinkė (Vilkaviškis)
Kybartų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kybartų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kybartų rajonui. Panaikinta iki 1954 m. Atkurta 1972 m. lapkričio 29 d. vietoje Molinių apylinkės. 1988 m. prijungta dalis Juodupėnų apylinkės (7 kaimai).
Sūtra
thumb|250px|XII a. budistinė Aštasahasrika Pradžniaparamitos sūtra
Sūtra  – senovės Indijos didaktinių sentencijų rinkiniai, įvairūs religiniai, filosofijos, teisės, dorovės, politikos, gramatikos traktatai. Sūtrų kūrimo tradicija žinoma tiek hinduistinėje, tiek budistinėje, tiek džainistinėje kultūroje.
Ankstyvosios hinduistinės sūtros (Ašvalajana, Manava, Nidana, Kušika ir kt.) sukurtos ~ 6–4 a. pr. m. e., nors sūtrų elementų gausu ir daug ankstyvesnėje brahmanų, aranjakų literatūroje. Pagal mokymo tematiką vedinės sūtros grupuojamos į kalpasūtras, smartasūtras, šrautasūtras, dharmasūtras, grihjasūtras ir šulbasūtras. Vėlesnėje hinduistinėje tradicijoje daugelis įvairių mokymo sistemų ar autorių kūrė savo sūtras, kuriose sistemintai perteikė mokymą: pvz., Patandžalio „Jogasūtra“, Vatsjajanos „Kamasūtra“, vedantinė „Brahmasūtra“, Kanados „Vaišešikasūtra“, Čanakjos „Arthasūtra“ ir kt.
Budizme sūtromis (sutomis) vadinama kanoninė literatūra – Budos pasakymai ir ištarmės. Paprastai tai ne glausti, o gana išsamūs ir išpėtoti tekstai. Šios sutos sudaro Tripitakos dalį – „Sutapitaką“. Mahajanos tradicijoje sūtros laikomos tiek Budos, tiek kitų iškilių bodhisatvų žoždiais. Įvairios mahajanos mokyklos ir šakos turi savus sūtrų kanonus, tačiau populiariausios yra „Lotoso sūtra“, „Pradžniaparamitos sūtra“, „Širdies sūtra“ ir kt.
Džainizme sūtros – glausti tekstai apie mokymo esmę, asketizmo taisykles, tyrthankarų hagiografijos.
Jurbarko senosios kapinės
Jurbarko senosios kapinės įsikūrusios Jurbarko senamiestyje, šiaurės vakarinėje miesto dalyje priešais buvusį Jurbarko dvarą, Vydūno gatvėje. Kapines administruoja UAB „Jurbarko komunalininkas“. Įmonės archyvuose kaupiami duomenys apie palaidojimus nuo 1986 m.
Kapinės turi riboto laidojimo kapinių statusą. Šis statusas suteiktas 1994 m. Nuo 2015 m. kapinėse įteisinti du sklypai: 4,3781 ha žemės sklypas, skirtas riboto laidojimo statusą turinčioms bendroms kapinėms, ir 1,1483 ha sklypas, turintis evangelikų liuteronų konfesinių veikiančių kapinių statusą. Senosiose Jurbarko kapinėse buvo vieta, tradiciškai priklausanti evangelikų liuteronų bažnyčiai.
Istorija
Jurbarko miesto planuose kapinės žymimos dar XX a. pradžioje. 1907 m. Jurbarko plane pažymėtose kapinėse nurodyti 3 dideli žemės plotai, skirti krikščionių - katalikų, stačiatikių bei liuteronų palaidojimams. Vienas seniausių objektų – mūrinė kapinių koplyčia. Vėliau kapinės buvo plečiamos. 1932 m. skulptorius Pranciškus Mikutaitis suprojektavo naują kapinių tvorą su išskirtiniais vartais, papuoštais betoninėmis angelų skulptūromis.
Paminklai
Kapinėse yra keletas kultūros paveldo objektų:
Kiti paminklai:
Margininkų botaninis-zoologinis draustinis
Margininkų botaninis-zoologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Skuodo rajone, 1 km į pietus nuo Lenkimų, apima Margininkų mišką aplink Margininkų kaimą tarp Latvijos sienos (Šventosios upės) ir kelio.
Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti Margininkų pušyno, Šventosios paupių augaliją bei savitą gyvūniją. Saugomos vakarų taigos, pelkėinių miškų, žolių turtingų eglynų, smilgynų, šianaujamų mezofitų, aliuvinių pievų, miškapievių europinės svarbos buveinės.
Draustinio pievose auga į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti melsvasis mėlitas, baltijinė, raudonoji bei dėmėtoji gegūnė. Draustinyje yra 1030 ha miškų, iš kurių 869 ha yra valstybinės reikšmės.
Rūdninkų karinis poligonas
Rūdninkų karinis poligonas – karinis poligonas pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajono šiaurėje, 6 km į pietus nuo Rūdninkų, giliai Rūdninkų girioje. Plotas apie 17 000 ha.
Istorija
1993 m. poligono teritorija atiduoda Viešojo saugumo tarnybai, o vėliau perleista miškininkams (Viešojo saugumo tarnyba turi savo teritoriją šalia Ravelių kaimo).
2021 m. Lietuvos Respublikos Seimas nutarė atkurti Rūdininkų karinį poligoną Lietuvos kariuomenės reikmėms. Atkurto Rūdninkų poligono plotas siekia beveik 17 000 ha, todėl jis bus tinkamas bataliono dydžio karinio vieneto taktikos ir šaudymo pratyboms. Siekiant palikti kuo daugiau erdvės karinių vienetų manevrui pratybų metu, visi planuojami statiniai bus koncentruojami šiaurinėje bei vidurinėje poligono teritorijoje, vienu metu poligone galės treniruotis ir gyventi iki 3 tūkst. karių, dar apie 1500 karių galės būti laikinai apgyvendinti lauko stovyklos aikštelėje.
Drugių monarchų biosferos rezervatas
Drugių monarchų biosferos rezervatas  – saugoma gamtos teritorija Meksikoje, ties Mičoakano ir Meksiko valstijų siena, ~100 km į šiaurės vakarus nuo Meksiko. Įsteigtas 1980 m. Nuo 2008 m. – pasaulio paveldo objektas. Rezervatą sudaro daug smulkių saugomų teritorijų, priklausančių valstybei, privatiems savininkams ir indėnų bendruomenėms.
Rezervatas apima Rytų Siera Madrės kalnų teritoriją, apaugusią daugiausia pušynais ir ąžuolynais. Rezervatas įsteigtas siekiant apsaugoti drugių monarchų (Danaus plexippus) žiemavietes. Monarchai yra migruojantys drugiai – vasaromis jie gyvena JAV, Kanados teritorijose, o žiemos laikotarpiui migruoja į pietus. Rytų Siera Madrėje yra pagrindinės jų žiemavietės. Nuo spalio iki kovo drugiai didžiulėmis kolonijomis laikosi ant medžių. Tokiuose būriuose jie palaiko kūno šilumą. Apskaičiuota, kad čia žiemoja virš milijardo drugių. Aptikta 14 stambesnių drugių kolonijų.
Rezervate ir aplink jį įsikūrę indėnų otomių ir masahvų kaimai.
Zavišonių tvenkinys
Zavišonių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 10 km į šiaurę nuo Šalčininkų, Zavišonių gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Visinčios intakas) 0,24 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,21 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 163,9 m. Krantai žemi, palei upelį plačiai apaugę medžiais.
Max Whitlock
Max Antony Whitlock (g. 1993 m. sausio 13 d.) – Anglijos sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis ir pasaulio čempionas.
Biografija
2010 m. Sandraugos žaidynėse atstovavo Anglijos rinktinę. Sportininkas pelnė du sidabro medalius - komandinėje įskaitoje ir pratimuose ant arklio su rankenomis. Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse anglas pelnė bronzą komandinėje įskaitoje su Jungtinės Karalystės nacionaline rinktine ir bronzą pratimuose ant arklio su rankenomis. 2013 m. pirmą kartą tapo Europos čempionu individualioje rungtyje laimėjęs laisvųjų pratimų varžybas. Tais pačiais metais Whitlock pelnė pirmąjį pasaulio čempionatų medalį - sidabrą pratimuose ant arklio. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė bronzą daugiakovės varžybose bei tapo olimpiniu čempionu laisvųjų pratimų ir pratimų ant arklio rungtyse. 2019 m. anglas pelnė savo trečiajį pasaulio čempiono auksą pratimuose ant arklio su rankenomis.
2020 m. vasaros olimpinių žaidynių čempionas pratimuose ant arklio su rankenomis.
1954 m. Lietuvos TSR apylinkių reforma
1954 m. Lietuvos TSR apylinkių reforma buvo įvykdyta 1954 m. gegužės 25 d. Tuo metu Lietuvos TSR suskirstymas įgavo esminių pokyčių, kurie įvyko visuose 87 respublikos rajonuose. Jie įvyko žemiausiame lygmenyje – buvo pirmąkart Lietuvos TSR istorijoje iš esmės stambinamos apylinkės, tad vietoje 2738 apylinkių 1950 m. buvo sudaryta 1218 apylinkių 1954 m. Ši reforma atlikta 1954 m. gegužės 25 d. Aukščiausiosios Tarybos nutarimu.
Oficiali valdžios pozicija įvardyta taip:
Šios apylinkių reformos metu rajonai stambinami nebuvo – jie buvo sudaryti prieš 4 metus per rajonų reformą, bet jau po metų buvo pradėtos 1955–1965 m. LTSR rajonų reformos. Po 9 metų buvo atlikta 1963 m. LTSR apylinkių reforma, apylinkių skaičių dar labiau sumažinant.
Apylinkių pokyčiai
Apylinkių ir jų centrų rašyba palikta autentiška pagal oficialų įsako tekstą.
Draugystė
XIX a. pab. draugystė pradėta tyrinėti etnografijoje, psichologijoje, sociologijoje, apibrėžta kaip žmonių tarpusavio santykių tipas, kuris siejasi su visuomenės socialine struktūra.
Kai kuriose kultūrose draugystės sąvoka apsiriboja nedideliu skaičiumi labai artimų santykių (pvz., baltų ir slavų visuomenėse). Tuo tarpu kitose šalyse, pavyzdžiui, anglosaksiškose, ypač JAV ir Kanadoje, žmogus gali turėti daug draugų, o du artimiausi draugai įvardinami gerais draugais ar geriausiais draugais.
Kartais daroma skirtis tarp draugų ir šeimos („šeima ir draugai“), o kartais – tarp draugo ir mylimojo. Riba tarp pastarųjų nėra aiški (draugai su „privalumais“). Pastarasis terminas apibūdina neįpareigojančius, tačiau neatsitiktininius lytinius santykius. Populiariojoje kultūroje yra atsiradęs terminas draugų zona (vertinys iš ), nusakantis aiškią ribą tarp draugo ir meilužio (taip pat sk. meilė be atsako). T. y. draugai tarp kurių niekada jokių lytinių ar romantinių santykių nebuvo.
Vaikystėje draugystės supratimas dažniausiai labiau orientuotas į tokias sritis, kaip bendra veikla, fizinis artumas ir bendri lūkesčiai. Šios draugystės suteikia galimybę žaisti ir išmokti savireguliacijos. Dauguma vaikų draugystę linkę sieti su dalinimusi, todėl vaikai labiau linkę dalytis daiktais su kuo nors, ką laiko draugu ar drauge. Bręsdami vaikai tampa mažiau egocentriški ir ima geriau suvokti kitus. Įgiję gebėjimą įsijausti į savo draugus jie mėgsta žaisti grupėse. Dažna vėlesnės vaikystės patirtis – bendraamžių atstūmimas. Artimų draugysčių užmezgimas ankstyvoje vaikystėje padeda vaikui geriau prisitaikyti visuomenėje vėlesniais metais.
Lietuvos kontekstas
„Draugystė“ – tos paties šaknies kaip žodis „draugas“. Tiek lietuvių, latvių ir latgalių, tiek rytinių slavų kalbose draugą apibūdinąs žodis siejasi su PIE *dʰrewgʰ-, reiškiančio priklausomumą genčiai ir ištikimybę. Draugystės sinonimas – bičiulystė. Bičiulis etimologiškai siejasi su bite ir anksčiau reiškė žmogų, su kuriuo buvo dalinamasi bitėmis.
Lietuvoje draugystės garbei pavadinta gatvių, parkų ir mokyklų.
Draugystė literatūroje
Vyriškos draugystės simboliu laikoma legenda apie Deimoną ir Fintijų. Aukojimosi dėl draugystės reikšmė pabrėžiama Jono evangelijoje („Nėra didesnės meilės, kaip gyvybę už draugus atiduoti.“)
Dance Fever
Dance Fever – penktasis anglų roko grupės „Florence and the Machine“ studijinis albumas, išleistas 2022 m. gegužės 13 d. Albumas susilaukė kritikų pripažinimo ir buvo komerciškai sėkmingas visame pasaulyje. Jungtinėje Karalystėje „Dance Fever“ debiutavo pirmojoje albumų reitingo vietoje, tapdamas ketvirtuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. JAV albumas debiutavo septintojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas ketvirtuoju grupės įrašu, pasiekusiu reitingo dešimtuką. Lietuvoje albumas pasiekė 39–ąją reitingo vietą.
2023 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose daina „King“ nominuota geriausio alternatyviosios muzikos atlikimo kategorijoje.
Kūrybinė grupė
Florence and the Machine
Papildomi muzikantai
Gegužinės dvaras
Gegužinės dvaras – dvaras, buvęs Gegužinėje (Kaišiadorių rajonas). Dvarvietė yra vakarinėje dabartinio kaimo dalyje, Senojoje Gegužinėje, Beržės g. 4, kairiajame Neries krante ties Beržės žiotimis. Buvusią dvarvietę puoselėja kaimo turizmo sodyba „Senosios Gegužinės ūkis“.
Istorija
Iki XIV a. priklausė Mardosams. 1494 m. Ldk Aleksandras dvarą padovanojo didikui Grigalius Stanislovaitis Astikui. 1494–1500 m. dvarą valdė LDK didikas Grigalius Stanislovaitis Astikas (Trakų vaivada ir ponų tarybos narys, Ldk Aleksandro rūmų maršalka) ir jo žmona kunigaikštytė Aleksandra Svirskytė-Astikienė. Jiedu pastatydino pirmąją Gegužinės bažnyčią Neries ir Beržės santakoje. 1511 m. privilegiją patvirtino Ldk Žygimantas Senasis. 1587 m. dvarą valdė Trakų vaivada Jonas Glebavičius, jis pašalino iš Gegužinės reformatus, kuriuos anksčiau pats buvo pakvietęs. Vėliau dvarą valdė Upytės maršalka Čičinskas, dvarininkai Tolvaišos, Vodorackis, Rolevskis, baronai Korfai.
Apie 1680 m. Gegužinės dvaro savininkas generolas-majoras Ernestas Korfas nusavino bažnyčią. 1795 m. dvaras priklausė T. Korfui. XIX a. viduryje dvaras priklausė Zaleskiams. Apie 1856 m. susiformavo dvi dvarų sodybos – Korfų ir Žižniauskų (Žižnevskių). Apie 1930 m. iš dvarininkų Žižniauskų 70 ha žemės nupirko iš JAV grįžęs Kajetonas Staniūnas ir perdavė savo žentui, būsimam Gegužinės girininkui Mykolui Bortkūnui. 1937 m. dvaro savininkė Stefanija Žižnievska bažnyčiai 550-ųjų Lietuvos krikšto metų proga bažnyčiai padovanojo saloninius vargonėlius.
Jokūbavos dvaras
Jokūbavos dvaras – dvaras, buvęs įkurtas Jokūbavoje, Kavarsko valsčiuje (dab. Anykščių raj.), už 8 km į pietus nuo Kavarsko. Išlikę keli pastatai.
Istorija
Dvaras statytas XIX a. pradžioje. Šalia dvaro įsikūrė Jokūbavos kaimas, turėjęs apie 120 ha žemės. Dvaro savininkai Jadvyga ir Henrikas Brazauskai valdė apie 300 ha žemės. XX a. pradžioje jų dvarą nuomojosi ir jame ūkininkavo gydytojos Vandos Tumėnienės sesuo Janė Vaišvilienė su šeima.
Statiniai
Dvaro sodybai priklauso gyvenamasis namas, keli ūkiniai pastatai (kai kurių – tik liekanos), sodybos želdynai. Taip pat sklype išlikęs vietinės reikšmės architektūros paminklas – dvaro lobynas. Tai XIX a. pradžios klasicizmo stiliaus dviejų aukštų stačiakampio plano pastatas. Dvarininkai jame laikydavo brangius, daugiausia namų apyvokos daiktus. 1945 m. jis buvo pertvarkytas į vietinio kolūkio kalvę.
Būklė
Kultūros paveldo departamento Utenos teritorinis padalinys kreipėsi į Anykščių rajono savivaldybės administraciją nurodydamas užtikrinti Kultūros vertybių registre esančio Jokūbavos dvaro sodybos apsaugą ir vertingųjų savybių išsaugojimą. Šiuo metu minėti pastatai dėl neigiamo aplinkos ir pašalinių žmonių poveikio nyksta.
Lietuvių ir žemaičių labdaringoji draugija
Petrapilio labdaringoji lietuvių ir žemaičių draugystė arba Lietuvių ir žemaičių labdaringoji draugija – labdaros ir paramos organizacija, 1892–1918 m. veikusi Rusijos Imperijos tuometinėje sostinėje Sankt Peterburge. Istoriografijoje patogumo dėlei Draugija dažnai vadinama Labdariais.
Istorija
Susikūrusi 1892 m., ji kurį laiką buvo vienintelė legali lietuviška organizacija visoje carinėje Rusijoje. Leidimą viešai veikti išrūpino Jonas Jašmantas. Tarp aktyvių narių buvo Silvestras Baltramaitis, J.Mačiulis–Maironis, Justinas Zubrickas (sekretorius), Antanas Vilkutaitis, J.Gegužinskis ir kt. Įsikūrimo pradžioje jungė 60, o 1917 m. – 300 narių. Pirmininkai: Petras Vileišis (1892–95 m.), Vincas Matulaitis (1895–1917 m.), Blažiejus Česnys (1917 m.), Adomas Spurga (1917 m.), Gustavas Feterauskas (1918 m.).