cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfredas Gysas
Biografija
Gimė 1913 m. Kaune. Baigė vokiečių gimnaziją, dalyvavo Kauno Aukštesniosios technikos mokyklos aviacijos būrelio bei Lietuvos aeroklubo veikloje. Dirbo Nidos sklandymo mokyklos instruktoriumi, jos vadovu.
1940 m. repatrijavo į Vokietiją (1939 m. liepos 10 d. gavo Vokietijos sklandytojo licenciją Nr. 1134), dirbo instruktoriumi NSFK sklandymo mokykloje (Nidoje).
Sklandytuvų statyba
1936–1938 m. A. Gysas sukonstravo ir pastatė keturis sklandytuvus:
Sportiniai pasiekimai
A. Gysui priklauso trys rekordiniai skridimai sklandytuvu:
Graždanskaja oborona
Graždanskaja oborona (, liet. 'Civilinė gynyba') – Rusijos roko muzikos grupė, įkurta XX a. 9-ajame dešimtmetyje iš Omsko kilusio grupės lyderio, daugelio dainų autoriaus, poeto, kompozitoriaus Jegoro Letovo.
Istorija
Jegoras Letovas grupę „Graždanskaja Oborona“ įkūrė 1984 m., netrukus grupę pamėgo maištaujantis jaunimas. „Graždanskaja Oborona“ tarybiniais laikais buvo nuolat persekiojama ir draudžiama, vykdavo pogrindiniai jos koncertai. Sutrumpintai dažnai buvo vadinama „Gr. Ob”.
Teigiama, kad 1987–1989 m. J. Letovo su grupe „Graždanskaja oborona“ įrašyti keli albumai tapo kultiniais ir įėjo į rusų roko istoriją.
Gajos hipotezė
thumb|right|220px| Žemės planeta Gajos hipotezė – hipotezė, pagal kurią teigiama, kad Žemės atmosfera, hidrosfera, litosfera ir biosfera sąveikauja tarpusavyje kaip savireguliacinė sistema, kuri palaiko sąlygas, būtinas gyvybės išsaugojimui Žemėje. Hipotezę 1970-ųjų pradžioje suformulavo britų atmosferos chemikas Džeimsas Lovlokas (James Lovelock, g. 1919 m.) ir amerikiečių biologė Lin Margulis (Lynn Margulis, 1938−2011). Hipotezė vertinama nevienareikšmiškai, labai diskutuotina.
Pagal hipotezę, Žemė suprantama kaip milžiniškas organizmas, kurio gyvybė sukelia pokyčius vienoje sferoje tam, kad atsvertų pokyčius kitoje ir palaikytų gana siauras gyvybės egzistavimo sąlygų ribas. Pavyzdžiui, per beveik 3,5 mlrd. pastarųjų metų Žemės temperatūra jos paviršiuje vidutiniškai buvo palaikoma 10−30 °C intervale nepaisant to, kad nuo Hadėjaus eono planetos gaunamas Saulės energijos kiekis išaugo, pagal įvairius vertinimus, nuo 40 iki 330 %. Tai buvo pasiekta mažinant „šiltnamio efekto“ dujų kiekį atmosferoje silpstant vulkaniniam aktyvumui ir dėl fotosintetinančių organizmų veiklos. Menki pakitimai anglies dvideginio CO2 ir kitų dujų koncentracijoje gali sukelti save palaikantį „šiltnamio“ arba „šaltnamio“ efektą, tačiau Žemėje buvo palaikytos sąlygos tokios, kad gyvybė išliko.
Kai kurių dujų, pavyzdžiui, amoniako NH3, koncentracija atmosferoje yra tose ribose, kurių pakanka palaikyti dirvos rūgštingumą, artimą 8 pH, kuris yra idealus palaikyti gyvybinius procesus ir drauge − atmosferinio deguonies kiekį. Dujų balansas yra būtinas, pavyzdžiui, metano dujos CH4 beveik neegzistuoja Veneros ar Marso atmosferoje. Vandenynų druskingumas palaikomas apie 3,4 %, kuris yra balanso tarp vandens garavimo, kritulių ir uolienų dūlėjimo pasekmė, ir yra kaip tik intervale druskingumo ribų, tarp kurių gali egzistuoti gyvybė jūrose. Mechanizmai, kaip Žemė kompensuoja didėjantį Saulės aktyvumą, yra nežinomi. Pavyzdžiui, tai galima pasiekti didinant Žemės plotų Saulės šviesos atspindėjimo laipsnį ledo paviršiumi, tam tikrų augalų plotais ir debesimis. Bendrai hipotezės šalininkai sutaria, kad tarp Žemės sferų egzistuoja homeostaziniai ryšiai, kuriais atsveriami pokyčiai.
Kastropas-Raukselis
Kastropas-Raukselis  – miestas vakarų Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Reino–Rūro aglomeracijoje, tarp Dortmundo ir Bochumo, uostas prie Reino-Hernės kanalo. Vystoma maisto, elektronikos, elektrotechnikos, tekstilės, cemento, chemijos (mineralinių trąšų) pramonė, mašinų gamyba, tradiciniai amatai. Šiluminė jėgainė. Veikia Vestfalijos teatras. Yra XVI a. pilis, Šv. Lamberto bažnyčia (XIII a.).
Mitkėnėlės
Mitkėnėlės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Skudutiškio. Savitos architektūros dūminė troba, kuria buvo apie 150 metų sudegė apie 1995 m.
Kastropas-Raukselis
Istorija
Kastropas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 834 m., o Raukselis – nuo 1266 m. Miesto teisės Kastropui suteiktos 1484 m. Miestas 1236–1609 m. priklausė Klevės grafystei. 1926 m. Kastropas ir Raukselis sujungti į vieną miestą. Iki 1984 m. buvo akmens anglių kasybos centras.
Mitkėnėlės
Istorija
Minimos 1698 m. XVII–XIX a. priklausė Noliškio dvarui. Po baudžiavos panaikinimo vienkiemį nupirko Ivonis, atsikėlęs nuo Tauragnų. Pokario metais Ivonių šeima buvo išvežta į Sibirą.
Trijų liepsnų žymuo
Trijų liepsnų žymuo – tarpukario Lietuvių tautinio jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva“ (JL) garbės ženklas, skirtas pagerbti JL narius bei teiktas asmenims, pasižymėjusiems JL ar lietuvių tautai. Buvo įsteigti trijų laipsnių žymenys. Žymenį sudarė sidabrinė žvaigždė su raudona JL emblema – trimis liepsnomis bei kaspinas iš baltos, žydros ir baltos juostų. Apdovanojimo statute numatytas teikimo laikas – kiekvienų metų birželio 13 d. (pagal statutą, JL šefo Antano Smetonos vardadienis).
Ostė
Ostė  – upė, tekanti Žemutinėje Saksonijoje, Vokietijoje; kairysis Elbės intakas. Upės ilgis – 153 km. Prasideda netoli Tošteto, ties riba su Liuneburgo Mišku. Teka vakarų, šiaurės kryptimis. Teka per Harburgo, Rotenburgo, Štadės ir Kukshafeno rajonus. Netoli Oterndorfo įteka į Elbę. Baseino plotas – 1711 km².
Intakai: Ramme, Aue, Twiste, Bade, Bever ir Mehe.
Boksas (reikšmės)
miniatiūra|200px|right|Vakuuminis boksas
Boksas – kelias reikšmes turinti sąvoka:
Kiti
Taip pat ši sąvoka reiškia vieną iš daugelio patalpos skyrių, atitvertą vietą kam nors laikyti, tarp jų:
Toto (kompanija)
Toto – Japonijos kompanija, gaminanti vonios kambario, sanitarijos, santechnikos bei kitokią įrangą. Tai didžiausias tualetų gamintojas pasaulyje, parduodantis po kelis milijonų vienetų per metus.
Toto buvo įsteigta 1917 m. Kitakiūšiū mieste verslininko Kazučika Okura, kuris jau keli metai prieš aktyviai domėjosi labiausiai pažangiomis to meto pasaulinėmis sanitarijos bei higienos tendencijomis ir buvo vienas iš pirmųjų Japonijoje pristačiusių ir pradėjusių gaminti keramikinius klozetus. Kompanija iš pradžių vadinosi tōyō tōki – rytietiška keramika, bet vėliau pavadinimas buvo sutrumpintas iki pirmųjų abiejų žodžių raidžių – Toto. Po Antrojo pasaulinio karo kompanija plėtė savo veiklą, pradėjo gaminti įvairius santechnikos komponentus.
Kompanija išsiskiria savo dėmesiu inovacijoms, nes tyrimams ir technologijų vystymui išleidžia apie 5% apyvartos ir yra įdarbinusi apie pusantro tūkstančio inžinierių. Vieni iš garsiausių Toto gaminių yra automatiniai tualetai su bide funkcija, vadinami „washlet“.
Lietuvos kariuomenės Gynybos štabas
Lietuvos kariuomenės Gynybos štabas – struktūrinis Lietuvos ginkluotųjų pajėgų padalinys dalinys, pavaldus Lietuvos kariuomenės vadui.
Gynybos štabas vykdo operacinio planavimo funkcijas, planuoja ir koordinuoja jungtines operacijas, jungtinius mokymus, taip pat operacinį gynybos planavimą - rengia ginkluotos gynybos koncepcijas ir planus, o nuo 2018 m. sausio 1 d. papildomai dalyvauja ir strateginio lygmens gynybos planavime: rengia trumpalaikius, vidutinės trukmės ir ilgalaikius planus, Lietuvos kariuomenės plėtros planus, konsoliduoja jos veiklą ir priskirtus resursus.
Gynybos štabo tikslas – sudaryti sąlygas užtikrinti strateginio lygmens vadovavimą kariuomenei, kariuomenės vadui vykdant nustatytas funkcijas.
Istorija
1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, 1991 m. gegužės 21 d. Krašto apsaugos departamento generalinio direktoriaus įsakymu patvirtinta laikinoji štabo struktūra, etatai, paskirtas štabo viršininkas – departamento generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1992 m. vasario 3 d. atkurta Krašto apsaugos ministerija, ir štabas, pavadintas Jungtiniu štabu, tapo ministerijos padaliniu. 1993 m. Jungtinis štabas pertvarkytas į Ginkluotųjų pajėgų štabą, 1994 m. – į Lietuvos kariuomenės Generalinį štabą, 1996 m. – į Krašto apsaugos ministerijos Gynybos štabą, 2008 m. – į Lietuvos kariuomenės Jungtinį štabą.
2008 m. balandžio 23 d. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministro Juozo Oleko įsakymu įsteigtas (perėmus Gynybos štabo nestrategines funkcijas) Lietuvos kariuomenės Jungtinis štabas. 2008 m. gruodžio 8 d. patvirtinta Krašto apsaugos Gynybos štabo struktūra. Įsteigus Lietuvos kariuomenės Jungtinį štabą, operacinio lygmens planavimas iš Gynybos štabo perleistas pastarajam.
Nuo 2018 m. sausio 1 d. reorganizuotas Lietuvos kariuomenės Jungtinis štabas oficialiai pervadinamas į Lietuvos kariuomenės Gynybos štabą.
Telšių žydų senosios kapinės
Telšių žydų senosios kapinės – neveikiančios žydų kapinės Telšiuose, šiaurinėje miesto dalyje, greta katalikų kapinių. Kapinės saugomos valstybės.
Sikorsky UH-60 Black Hawk
Sikorsky UH-60 Black Hawk – keturių menčių, dviejų variklių bendrosios paskirties sraigtasparnis, gaminamas JAV „Sikorsky Aircraft“ kompanijos. Šis sraigtasparnio modelis laimėjo 1976 m. JAV karinių pajėgų bendrosios paskirties sraigtasparnių konkursą. Pirmą skrydį „UH-60 Black Hawk“ atliko 1974 m. spalio 17 d., o pradėtas naudoti tarnyboje 1979 m.
Telšių žydų senosios kapinės
Istorija
Kada konkrečiai pradėta laidoti šiose kapinėse, nežinoma, tačiau manoma, kad XVIII a. pradžioje (sprendžiama pagal tai, kada įsikūrė žydų bendruomenė). Kapinėse laidoti žydai iš Telšių ir aplinkinių vietų (Alsėdžių, Lauko Sodos, Lieplaukės, Nevarėnų, Tverų, Viešvėnų, Žarėnų ir kt.).
Iš pradžių kapinių teritorija siekė 2,17 ha, tačiau 1987 m. didžiuma kapinių panaikinta, teritorija paversta parku, išlikusi kapinių dalis sudaro 0,43 ha. Išlikusioje kapinių dalyje, kaip manoma, laidota XIX a. pabaigoje – XX a. pirmoje pusėje (apie tai liudija čia stovinčios gana nesenos macevos), o seniausi išlikę antkapiai yra pietvakariniame kapinių kampe. Atsikūrusios Telšių žydų bendruomenės rūpesčiu išlikusi kapinių dalis aptverta nauja tvora, surinktos ir prie įėjimo į kapines sudėtos išsibarsčiusios macevos, o buvusioje kapinių teritorijoje pastatytas paminklas.
Sikorsky UH-60 Black Hawk
Modelis yra tobulinamas ir skirtingus variantus naudoja Jungtinių Valstijų karinės jūrų, oro pajėgos ir pakrantės apsauga. Neskaitant JAV „Black Hawk“ tiekiamas ir kitoms šalims. Pagrindinės naudotojos yra Japonija, Pietų Korėja ir Kolumbija.
Telšių žydų senosios kapinės
Istorija
1995 m. Telšių žydų senosios kapinės įtrauktos į Lietuvos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą.
Sikorsky UH-60 Black Hawk
2018 m. keturis šiuos sraigtasparnius už 200 mln. JAV dolerių užsakė Latvijos karinės oro pajėgos. Planuojama juos pristatyti iki 2021 m.
Telšių žydų senosios kapinės
Istorija
2018 m. įgyvendinant Klaipėdos regioninio valstybės archyvo Telšių filialo projektą „Telšių žydų senosios kapinės – atmintis prieš užmarštį“, sudaryta išlikusių kapinių schema, aptikti 223 paminklai arba jų dalys ir fragmentai, pavyko identifikuoti 95 (seniausias palaidojimas datuojamas 1842 m., paskiausias – 1965 m.). Be to, iš heb­ra­jų kal­bos iš­vers­tos epi­ta­fi­jos, pa­sta­ty­tas informacinis sten­das, iš­leis­tas specialus lei­di­nys.
Sikorsky UH-60 Black Hawk
Lietuvoje
Lietuva 2020 m. lapkričio 13 d. pasirašė sutartį dėl naujos sraigtasparnių platformos įsigijimo iš Jungtinių Amerikos Valstijų Vyriausybės. Pagal šią sutartį Lietuvos kariuomenė įsigis 4 sraigtasparnius UH-60M Black Hawk su papildoma įranga, atsargines dalis, mokymų, remonto bei logistinį paketą. Už platformą Lietuva JAV Vyriausybei per penkerius metus sumokės 181 mln. eurų (213 mln. JAV dolerių). JAV Vyriausybė taip pat skyrė 30 mln. JAV dolerių (maždaug 26 mln. eurų) finansinę paramą projektui. Lietuva taip pat turi JAV Kongreso pritarimą ateityje prireikus papildomai įsigyti dar du sraigtasparnius. Planuojama, jog pirmieji sraigtasparniai Lietuvą galėtų pasiekti 2024 m. pabaigoje, kai Lietuvos kariuomenė turės su pilnai naująja platforma dirbti parengtą personalą – pilotus ir antžeminio aptarnavimo specialistus, taip pat aptarnavimo bei antžeminę įrangą.
Telšių žydų senosios kapinės
Antkapiai
Pokariu vietiniai gyventojai dalį macevų ištampė kaip akmenis statyboms.
Sikorsky UH-60 Black Hawk
Techninės charakteristikos
right|300px
Telšių žydų senosios kapinės
Antkapiai
Autentiškai išlikusios macevos orientuotos rytų – vakarų kryptimi (pagal judaizmo reikalavimus). Išlikusių macevų formos, epitafijos ar dekoras nėra išskirtiniai, esama keleto dvigubų macevų, kai kurie antkapiniai paminklai dekoruoti stilizuotais augaliniais motyvais, šabo žvakių ar laiminti sudėtų levito rankų raižiniu. Esama nedidelio mauzoliejaus (palaidoti du 1925 m. ir 1930 m. mirę Telšių žydai).
Mardinas
Mardinas  – miestas pietryčių Turkijoje, į pietryčius nuo Dijarbakyro, 20 km nuo Sirijos sienos; ilo centras. Įsikūręs Mardino kalnų pietiniuose šlaituose. Iš miesto plentai veda į Gaziantepą, Chalebą, Nusajbiną, Dijarbakyrą, ateina Stambulo–Bagdado geležinkelio atšaka. Vystoma tekstilės (medvilnės, vilnos) pramonė. Mardino apylinkėse auginami kviečiai, miežiai, vynmedžiai, migdolai, veisiamos avys, ožkos. Įsteigta laisvoji prekybinė zona. Turizmas.
Dauguma miesto gyventojų – kurdai ir arabai, taip pat yra asirų, armėnų, turkų.
Mardinas pasižymi senovine architektūra, gausiu kultūriniu–religiniu paveldu. Daug bažnyčių (asirų, armėnų, chaldėjų), veikia asirų ortodoksų Šv. Atanazo (Zafarano) vienuolynas (įkurtas 493 m.). Taip pat yra XII a. didžioji mečetė su minaretu, kitos XIII–XIV a. mečetės, kelios XII–XIV a. medresės. Stovi 976 m. pastatyta Mardino pilis.
Istorija
Vietovė gyvenama nuo priešistorinių laikų. Seniausiuose šaltiniuose (~V a. pr. m. e.) miestas minimas kaip Izalā. Romėnų laikais miestas minimas kaip Marida (ar Merida) – šis žodis kildinamas iš sirų kalbos ir reiškia „tvirtovė“.
Miestas suklestėjo XII–XIV a., kai tapo viena iš tiurkų artukidų valstybės sostinių. Viduramžiais miestas buvo svarbi šio krašto krikščionių būstinė, 1034–1924 m. Zafarano vienuolyne rezidavo sirų ortodoksų patriarchas.
Paskelbus Turkijos respubliką, daugelis miesto ir apylinkių asirų bei armėnų buvo nužudyti arba kitaip represuoti.
Liūninė našlaitė
Liūninė našlaitė (Viola uliginosa) – našlaitinių (Violaceae) šeimos našlaičių (Viola) genties augalas. Tai labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Biologija
Žydi balandžio–gegužės mėnesiais. Žiedkočiai tokio ilgio kaip lapai arba ilgesni. Žiedai stambūs, iki 3 cm ilgio. Taurėlapiai lancetiški, buki. Vainikėlis tamsiai violetinis, su šviesesniu, tamsiai ruožuotu viduriu. Vaisius – dėžutė, pailgai kiaušiniška, buka, nežymiai briaunota. Plinta sėklomis bei vegetatyviniu būdu.
Paplitimas ir augavietės
Natūraliai paplitusi Atlantinėje, Vidurio ir Rytų Europoje, Balkanuose. Lietuvoje labai reta, aptikta Vilniuje bei Darbėnų apylinkėse.
Auga pelkėtuose miškuose, durpingose pievose, pelkėse, drėgnose pamiškėse, krūmuose.
Apsauga
Liūninė našlaitė įrašyta į saugomų augalų sąrašus 1981 m. Augalas nyksta naikinant buveines – kertant bei sausinant miškus, šlapias pievas bei pelkes, teršiant.
1991 m. Kalnų Karabacho nepriklausomybės referendumas
'''1991 m. Kalnų Karabacho nepriklausomybės referendumas''' – Kalnų Karabacho Respublikos nepriklausomybės referendumas, vykęs 1991 m. gruodžio 10 d. 99,98 % balsavusių pasisakė už respublikos nepriklausomybę. Referendumą nesėkmingai boikotavo regiono azerbaidžaniečiai, tuo metu sudarę 20 % gyventojų. Referendumas surengtas be Azerbaidžano (Kalnų Karabachas yra de jure Azerbaidžano dalis) žinios ir nėra pripažįstamas Jungtinių Tautų valstybių narių.
Pono Poperio pingvinai (knyga)
Pono Poperio pingvinai - vaikų knyga, parašyta Ričardo ir Florencės Atvaterių ir išleista 1938 m. Knygoje pasakojama apie vargšą namų dažytoją poną Poperį ir jo šeimą, kurie gyvena mažame Stilvaterio mieste.
Siužetas
thumb|150px|left|Pirmojo leidimo viršelis Ponas Tomas Poperis yra vargšas namų dažytojas, kuris svajoja aplankyti daug pasaulio vietovių. Tomas yra aistringas skaitytojas ir dažniausiai skaito žurnalus apie įžymius žmones, tolimus kraštus. Vieną dieną Poperių šeima per radiją išgirsta laidą, vedamą admirolo Dreiko, Antarktikos tyrėjo. Admirolas atsako į pono Poperio laišką tiesioginiame eteryje ir pažada jam staigmeną paštu.
Staigmena, pasirodo, yra pingvinas, atkeliavęs didžiulėje dėžėje. Ponas Poperis pingviną pavadina Džeimso Kuko garbei Kapitonu Kuku. Tomas išvalo savo šaldytuvą, kad pingvinas galėtų čia miegoti. Laikui bėgant, Poperiai pastebi, kad Kapitonas Kukas auga, bet jo sveikata blogėja. Poperis kuratoriaus paprašo didelio akvariumo. Kuratorius atrašo, kad akvariumą turi pingvinė patelė Greta, kuri, deja, patiria tokius pačius simptomus, ir spėja, kad jie tiesiog yra vieniši. Netrukus Poperiai paštu gauna ir antrą savo pingviną.
Pingvinų pora pagyvina vienas kitą savo buvimu. Kadangi abu paukščiai negali tilpti į šaldytuvą kartu, ponas Poperis atidaro langą, kad įleistų šaltą žiemos orą ir paverčia virtuvę sniego buveine. Kadangi toks sprendimas neveiks pavasarį, Ponas Poperis perkelia viską į viršesnį aukštą ir ten įrengia pingvinams buveinę.
Laikui bėgant Greta padeda kiaušinį. Ji toliau juos deda kas tris dienas, kol kiaušinių skaičius pasiekia dešimtį. Kadangi pingvinai įprastai nededa tiek daug kiaušinių, ponas Poperis pasiryžta pakeisti klimatą savo namuose prie pingvinams įprasto. Kai kiaušiniai išsiperi, Poperių šeima turi net dvylika pingvinų, kuriuos reikia maitinti ir tuomet rangovas ieško pinigų savo namų ūkiui.
Admirolas Dreikas, atvykęs pažiūrėti pingvinų pats, sumoka užstatą už poną Poperį. Po pokalbio su admirolu, ponas Poperis supranta, kad šou verslas nėra pingvinų gyvenimas. Dreikas pasiima pingvinus į ekspediciją Šiaurės ašigalin, kur jie bus išleisti eksperimentams Arktyje. Poperiai nuliūsta, kad reikia atsisveikinti su pingvinais, ypač ponas Poperis – kol admirolas Dreikas pasikviečia jį kartų į kelionę. Poperiai atsisveikina su ponu Poperiu ir pingvinais, vykstančiais į Šiaurės ašigalį.
Apdovanojimai
Pono Poperio pingvinai 1939 m. buvo tituluota Niuberio garbės knyga.
Filmas
20th Century Fox sukūrė filmą tokiu pat pavadinimu – „Pono Poperio pingvinai“. Režisierius - Mark Waters; aktoriai - Jim Carrey, Carla Gugino, Angela Lansbury ir kt.
Bryzenas (Šprėvaldas)
Bryzenas, arba Briazyna  – komuna Vokietijoje, Brandenburgo žemėje.
Įeina į Šprė-Neisės apskrities sudėtį. Bryzenas priklauso Burgo valdybai. Šios komunos plotas – 9,04 km². Oficialusis kodas – 12 0 71 028.
Gyventojai
Bryzene gyvena 771 žmogus (2019 m. gruodžio 31 d. duomenys).
Įeina į kultūrinę-teritorinę, autonominę Sorbų gyvenamąją sritį, joje galioja Saksonijos ir Brandenburgo teisiniai aktai, kuriais siekiama išsaugoti sorbų kalbas ir kultūrą. Be vokiečių kalbos, oficiali kalba yra taip pat ir žemutinių sorbų.
Lietuvos kariuomenės vadas
Lietuvos kariuomenės vadas – aukščiausiasis karinis pareigūnas ir kariuomenės atstovas. Jį Konstitucijos nustatyta tvarka penkeriems metams skiria Prezidentas Seimo pritarimu. Kariuomenės vadas pavaldus krašto apsaugos ministrui ir vykdo jo nustatytą kariuomenės plėtros politiką. Svarbiausias kariuomenės vado uždavinys taikos metu – parengti kariuomenę ginkluotai valstybės gynybai.
Pirmuoju kariuomenės vadu 1919 m. gegužės mėn. buvo paskirtas Silvestras Žukauskas. Lietuvai 1990 m. atkūrus nepriklausomybę, 1993 m. spalio mėn. atkurta kariuomenės vado institucija.
Poviliškis
Istorija
XIX a. priklausė Liliškių dvarui. Žinomas nuo 1830 m.
Johan Dahlin
Johanas Dalinas (SV Johan Dahlin; g. 1986 m. rugsėjo 8 d.) – futbolininkas, Malmės klubo vartininkas.
Kitados atstovavo Švedijos jaunimo ir nacionalinei rinktinėms.
Karjera
Futbolą pradėjo žaisti Trolhetane. Rungtyniavo gimtojo miesto jaunimo ekipose. Sužaidė vienerias rungynes pagrindinėje ekipoje.
2004 m. karjerą pradėjo Åsebro IF. Po vieno sezono Švedijos 3 divizione, jis buvo pakviestas į Oslą (Norvegijoje) treniruotis su FC Lyn Oslo.
Malmö FF
2009 m. liepos 8 d. pasirašė sutartį su Malmės FF. Jis akimirksniu tapo pirmuoju vartininku ir žaidė daugumą 2009 m. sezono rungtynių. Tačiau paaiškėjo, kad vartininkas turėjo lėtinių nugaros skausmų, dėl kurių jis negalėjo žaisti keletos rungtynių. Šios problemos tęsėsi ir 2010 m. sezone, kuriame jis sužaidė 15 rungtynių. Sveikatos problemos tęsėsi ir 2011 m. sezone: jis sužaidė 12 lygos rungtynių, bei atstovavo klubui 2011–2012 m. UEFA Europos lygos grupių etape.
2012 m. birželio 13 d. Dahlinas pasirašė naują dvejų metų sutartį iki 2014 m. sezono pabaigos.
2012 m. sezone atsigavo ir Malmės FF gretose žaidė 29 iš 30 rungtynių, vieną mačą jis praleido dėl trijų geltonų kortelių.
2013 m. sužaidė 22 rungtynes ​​iš 30. Kai kurias rungtynes ​​jis praleido dėl traumos, bet sužaidė visas šešerias 2013–2014 m. UEFA Europos lygos rungtynes atrankos etape. Pelnė Metų vartininko nominaciją.
Gençlerbirliği
2013 m. gruodžio 23 d. Malmės futbolo klubas patvirtino vartininko perėjimą į Turkijos Süper Lig klubą Gençlerbirliği. Sutartis galiojo iki 2017 m. Perėjimas įvyko 2014 m. sausio 7 d., kai atsidarė Turkijos perėjimų langas.
FC Midtjuland
„Midtjylland“ namuose 3:0 nugalėjo „Odense“ ir taip padidino savo persvarą Danijos Superlygoje iki aštuonių taškų, aplenkdama antrąją vietą užėmusį „FC Copenhagen“.
2015–2016 m. sezone rungtyniavo Danijos FC Midtjylland.
Malmö FF
Sugrįžo į Švediją 2017 m. vasarą ir atstovavo Malmö FF. Trejų su puse metų sutartis buvo pasirašyta 2017 m. birželio 26 d., o 2019 m. sausio mėn. sutartis buvo pratęsta.
2022–2023 m. UEFA čempionų lygos atrankos antarąjame etape Malmės klubas kovojo prieš Vilniaus „Žalgirį“. 2022 m. liepos 19 d. rungtynės vyko LFF stadione, Vilniuje. Minimalia persvara nugalėjo žalgiriečiai. Vienintelio įvarčio autoriumi tapo Fabien Ourega, kuris 49 minutę nuginklavo švedų klubo vartininką Johaną Daliną.
Karjera rinktinėje
žaidė nuo 2009 m. Debiutavo 2009 m. sausio mėn., rungtynėse prieš JAV nacionalinę rinktinę.
2012 m. buvo pakviestas į rinktinės treniruočių stovyklą. Iš viso sužaidė tris oficialias UEFA rungtynes ir vienerias neoficialias.
Paskutinį kartą Švedijos nacionalinei rinktinei atstovavo 2017 m.
Pavadokšnė
Pavadokšnė – kaimas Molėtų rajono savivaldybės, 9 km į pietryčius nuo Suginčių. Į pietus nuo kaimo yra Vadokšno ežeras.
Istorija
Minimas 1769 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje. XIX a. priklausė Liliškių dvarui.
Boksas (garažas)
miniatiūra|250px|right|Boksų eilė [[Trasa Hockenheimring|Hockenheimring trasoje, Vokietija]] miniatiūra|250px|right|Automobilio aptarnavimas [[24 valandų Le Mano lenktynės|Le Mano lenktynėse]]
Boksas, arba garažo boksas (bendrinėje kalboje vadintinas „atitvaru, vieta garaže“ ) – atskira, negyvenamoji patalpa, skirta laikyti transporto priemonei daugiaviečiame garaže.
Automobilių sportas
Boksai  – lenktynių trasoje esančios garažų patalpos, skirtos techniniam darbui su automobiliais per treniruotes, bandomuosius važiavimus ir lenktynes. Boksuose automobilis paruošiamas išvažiavimui į trasą, įskaitant jo parametrų operatyvią kontrolę, važiuoklės, aerodinaminių ir kitų elementų suderinimo darbus, taip pat remonto darbus, kuriuos įmanoma atlikti lauko sąlygomis. Varžybų metu stebint žiūrovams, boksų zonoje komandos sustojusiems automobiliams operatyviai keičia padangas, papildo degalų bakus bei pagal poreikį atlieka kitus aptarnavimo darbus.
Autodromuose gali būti ne vienas boksų kompleksas, tačiau per varžybas visos komandos naudojasi tik vienu iš jų. Pavyzdžiui, Bahreino trasoje „Sakhir“ viena boksų eilė priklauso karališkosios šeimos nariams.
ACS Hayableh/CNSS
ACS Hayableh/CNSS, o pilnu pavadinimu žinomas kaip Association Club Sportive de Hayableh – profesionalus Džibučio futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje šalies lygoje. Įsikūręs šalies sostinėje Džibutyje.
Namų rungtynes žaidžia Džibučio nacionaliniame stadione, o kitaip vadinamame El Hadj Hassan Gouled Aptidon stadione, kuris talpina 20 tūkst. žiūrovų.
Istorija
2017–2018 m. rungtyniavo Antrame divizione (II pakopa), buvo vieni iš lyderių, po sezono perkelti į aukščiausią lygą.
Nuo 2018–2019 m. sezono rungtyniavo Pirmame divizione (aukščiausioje šalies lygoje).
Eduardas Limonovas
Biografija
Eduardas Limonovas gimė Dzeržinske. 1958 m. pradėjo rašyti eilėraščius. 1974 m. iš jo buvo atimta Sovietų Sąjungos pilietybė ir jis buvo išsiųstas į JAV. Dirbo korektoriumi rusų išeivijos laikraštyje „Новое русское слово“ („Naujas rusų žodis“) Niujorke. 1987 m. įgijo Prancūzijos pilietybę. XX a. dešimto demšimtmečio pradžioje buvo grąžinta TSRS pilietybė. 1993 m. dalyvavo Rusijos Baltųjų rūmų gynime ir įkūrė Nacionalinė bolševikų partiją. Mirė 2020 m. Maskvoje. Palaidotas Trojekurovo kapinėse.
Chibuike Nwosu
Čibukas Darlingtonas Nvosu (Chibuike Darlington Nwosu; g. 2001 m. sausio 2 d.) – futbolininkas iš Nigerijos, saugas.
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Atstovavo Real Shappire.
2021–2022 m. rungtyniavo Glacis United FC (Gibraltaras).
DFK Dainava
2022 m. tapo Alytaus „Dainavos“ nariu. 2022 m. rugpjūčio 5 d. debiutavo Pirmos lygos rungtynėse prieš FK Garliava.
2022 m. rugpjūčio 12 d. pelnė įvartį rungtynėse FK Ekranas. 2022 m. Pirmoje lygoje sužaidė keturiolika rungtynių ir pelė tris įvarčius.
2023 m. kovo 4 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FC Hegelmann. Pasirodė po keitimo ir žaidė iki finalinio švilpuko.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Padvarniai (Suginčiai)
Padvarniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Suginčių.
Istorija
1698 m. Noliškio dvaro inventoriuje Padvariškiai, 1791 m. – Padvarniai. Iki 1926 m. buvo Molėtų parapijoje, po to – Suginčių parapijoje. 1919–1950 m. priklausė Utenos apskrities Kuktiškių valsčiui.
Pietiniai Nyderlandai
Pietiniai Nyderlandai – teritorija dabartinėje Belgijoje, Liuksemburge ir Prancūzijos Šiaurėje. Jos istorija apžvelgiama šiuose straipsniuose:
Neįgalumo ir darbingumo nustatymo tarnyba
– įstaiga, skirta nustatyti asmenų su negalia ar sveikatos sutrikimais darbingumo lygį ir teikti rekomendacijas dėl jų galimybių dirbti ir reabilitacijos būdų.
miniatiūra|left|Buveinė
Atlieka ir kitas su negalia susijusias funkcijas, tokias kaip neįgaliųjų ir jų organizacijų konsultavimas, teikiamų socialinių paslaugų ir pašalpų nustatymas, darbo rinkos stebėsena ir t. t. Įstaiga siekia užtikrinti lygias galimybes ir socialinę integraciją asmenims su negalia ar sveikatos sutrikimais.
FK Jedinstvo Ub
Ubo „Jedinstvo“ arba kitaip FK Jedinstvo Ub – Serbijos futbolo klubas iš Ubo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1920 m. Nuo 2006–2007 m. sezono, kai Serbija ir Juodkalnija tapo atskiromis valstybėmis su atskiromis futbolo sistemomis, rungtyniavo Serbijos čempionatuose.
2022–2023 m. sezone debiutavo Serbijos Pirmoje lygoje.
Stadionas
Stadionas pastatytas 1976 m. Jame yra dvi tribūnos, pavadintos buvusių „crvena zvezda“ ir „Partizan“ futbolininkų Dušano Savičiaus ir Radosavo Petrovičiaus vardais.
Vakarinė stadiono tribūna yra uždengta ir su kėdėmis, o rytinė – be kėdžių ir neuždengta.
Vienas labiausiai stadiono atnaujinimui nusipelniusių žmonių – buvęs Serbijos rinktinės narys Nemanja Matičius.
Stadiono talpa – 4000 vietų.
Ikosaedras
thumb|iškilas [[taisyklingas ikosaedras]] miniatiūra|220x220px|Ikosaedro erdvinis modelis Geometrijoje ikosaedras yra briaunainis turintis 20 sienų, arba dvidešimtsienis. Pavadinimas kilęs iš graikų kalbos žodžių είκοσι (eíkosi) – „dvidešimt“ ir έδρα (hédra) - „siena“.
Taisyklingi ikosaedrai
Simetriškiausi yra du taisyklingi ikosaedrai – iškilas ir žvaigždinis, vadinamas didžiuoju ikosaedru. Kiekvienas turi 30 briaunų ir 20 sienų, sudarytų iš vienodų lygiakraščių trikampių, taip pat 12 viršūnių, kurių kiekvienoje sueina penkios sienos. Abi šios figūros pasižymi vadinamąja ikosaedrine simetrija.
Iškilas taisyklingas ikosaedras
Iškilas taisyklingas ikosaedras yra dažniausiai sutinkamas ir paprastai vadinamas tiesiog taisyklingu ikosaedru, vienu iš penkių taisyklingų Platono kūnų ir yra žymimas Schläfli simboliu {3, 5}. Jis turi 20 trikampių sienų, o kiekvienoje iš 12 viršūnių sueina po 5 sienas.
Luobos sentikių cerkvė
Luobos sentikių cerkvė – rusų stačiatikių (sentikių) neveikiantys maldos namai Skuodo rajone, Ylakių seniūnijoje, Luobos kaime, 1,4 km į pietvakarius nuo kelio, pusiaukelėje tarp Ylakių ir Sedos (Mažeikių raj.). Yra prižiūrimos sentikių kapinės.
Saladiškės
Saladiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Toliejų.
Ikosaedras
Iškilas taisyklingas ikosaedras
Šios figūros dualus briaunainis yra taisyklingas dodekaedras {5, 3}  prie kiekvienos viršūnės turintis po tris taisyklingų penkiakampių sienas.
Didysis ikosaedras
Šios figūros dualus briaunainis yra taisyklingas žvaigždinis dodekaedras {5/2, 3} turintis po tris taisyklingas žvaigždines pentagramas prie kiekvienos viršūnės.
Saladiškės
Istorija
Minimas 1829 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje Nr. 12. XIX a. priklausė Liliškių dvaro Anomislio palivarkui.
Luobos sentikių cerkvė
Maldyklos pastatas paskutiniais metais nenaudojamas, jame išlikę bažnytinio interjero detalių. Dalį pastato užėmė šventiko būstas.
Istorija
Luobos kaime XIX a. viduryje gausiai gyveno sentikių. Veikė nedidelė medinė „malevnia”. 1869 m. liepos mėn. netoli Luobos esančiame Žadeikių kaime (tuometiniame Sedos valsčiuje) buvo paskirta žemė Michailui Osipovičiui Voronai – 8,72 ha ariamos ir 15,84 ha pievų, Antonui Molotokui – 0,52 ha ariamos ir 4,37 ha pievos.
Popas Eliferijus Kaštalijanovas, tarnavęs Lietuvos kariuomenėje kavaleristu, sentikių kunigu Luoboje dirbo iki 1985-ųjų metų. Kadangi sentikių bendruomenė mažėjo, kūrėsi mišrios šeimos, į Luobą šventikas ėmė atvažiuoti iš Klaipėdos.
Kapinės
Kaimo pušynėlyje įsikūrusios sentikių kapinaitės, kuriose diduma kapų sutvarkyti ir prižiūrimi. Jose nemažai senų, sunkiai įskaitomais užrašais išrantytų pravoslaviškų kryžių bei paminklų. Yra palaidoti ir prieš keletą metų. Naujesni antkapiniai paminklai parodo, kad sentikių laidojimo tradicijos supanašėjo su lietuviškomis. Antkapiniai akmenys gana didoki, kapavietės apsodintos gėlėmis, prižiūrimos. Seniausių palaidotųjų gimimo datos mini XIX a. pabaigą.
2013 m. birželio 22 d. luobiškiams švenčiant kaimo 760-ies metų sukaktį, iš Klaipėdos atvykęs šventikas ir keli giedotojai kartu su šio kaimo gyventojais meldėsi kapinėse. Pagal sentikių tradiciją melstasi kapinėse prie kiekvieno kapo.
Argentininė jūrinė lydeka
Paplitusi Atlanto vandenyno pietvakariuose, greta Argentinos, Brazilijos ir Urugvajaus krantų. Gyvena 100–200 m gylyje. Maitinasi kalmarais, vėžiagyviais, smulkiomis žuvimis. Pavasariais migruoja į pietus, rudenimis – šiaurėn.
Argentininė jūrinė lydeka panaši į europinę jūrinę lydeką (Merluccius merluccius). Ilgis 50–65 cm (didžiausias 95 cm), sveria iki 5 kg.
Argentininė jūrinė lydeka – svarbi pramoninė žuvis. Viena pagrindinių eksportinių Argentinos žuvų.
Artua
Artua  – istorinė sritis Prancūzijos šiaurėje, dabartiniame Aukštutinės Prancūzijos regione, centrinėje Pa de Kalė departamento dalyje. Apima ~4000 km² teritoriją ir turi apie milijoną gyventojų. Istorinis centras – Arasas; kiti svarbesni miestai – Sent Omeras, Lansas, Betiunas. Paviršius kalvotas, tankus upių tinklas, gausu pelkių.
Istorija
Pradžioje Artua grafystė buvo atskiras kraštas, bet vėliau aneksuota Flandrijos. Nuo XV a. Artua valdė Burgundijos hercogai. 1659 m. tapo Prancūzijos provincija.
Rutonys
Istorija
Kaimas minimas 1730 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje.
Ringaudų dvaras
Ringaudų dvaras – dvaras, esantis Biržų rajone, Nemunėlio Radviliškio seniūnijoje.
Dvaro sodybos fragmentai yra netoli kelio iš Biržų į Germaniškį. Dvaro pastatų neišliko.
1645 m. Biržų kunigaikštystės žemėlapyje minimas vietovardis Ryndawgi, tačiau nepaminėta, kad tai dvaras. Apie dvarą pirmi dokumentai yra 1828–1829 m. Pabiržės katalikų gyventojų sąrašai, kur užfiksuota, kad Ringaudų dvaro savininkai yra Kšyštofas Harenas su žmona, evangelikų liuteronų tikybos. Po baronų Harenų dvarą valdė latvis Prusenas. Per tarpukario Lietuvos žemės reformą ir dvaro parceliaciją 1931 m. iš 245,18 ha dvaro žemių Edmundui Prusenui palikta 132,15 ha.
Netoliese yra buvusio dvaro palivarkas, kuriame gal gyveno Prusenas, nes dvaro centrą ir žemę jis nuomodavo. 1927 m. palivarką nusipirko Andrius Strelčiūnas. Palivarke tebestovi dvaro laikų gyvenamasis namas, tvartas, keli ūkiniai pastatai. A. Strelčiūnas 1931 m. mirė. Ūkiu rūpinosi jo žmona Adelė, kuri per sovietizaciją su vaikais ištremta į Krasnojarsko kraštą. 1991 m. Ringaudų palivarką atgavo Strelčiūnų dukra Danutė su sesers šeima.
2009 m. Nemunėlio Radviliškio seniūnija ėmėsi tvarkyti Ringaudų kaimo kapines. Jose palaidoti buvę Ringaudų dvaro savininkai. Laidojimo datos, likę paminkliniuose akmenyse, žymi 1913 ir 1926 metus, kai į amžinybę iškeliavo paskutinysis dvaro valdytojas Prusenas bei jo žmona.
Kapinėse buvo išvartyti paminklai, nutraukytos tvorelių grandinės. Kapinių viduryje likusią koplytėlę taip pat niokojo vandalų rankos, prisidėjo ir gamtinės sąlygos. Kapinaitėse sutvarkytos dvarininkų ir kitų palaidotųjų kapavietės – atstatyti, sutvirtinti paminklai, sudaužyti kryžių akmenys surinkti ir sudėti šalia, sutvarkyta koplytėlė.
Sofija Kanaverskytė
Sofija Kanaverskytė (1935 m. birželio 20 d. Panevėžyje) – lietuvių dailininkė, scenografė.
Belizas (upė)
Belizas  – pagrindinė Belizo valstybės upė. Upė susidaro šalies vakaruose, netoli San Ignasijo miesto susiliejus Mopano ir Makalio upėms. Toliau upė vingiuoja rytų ir šiaurės rytų kryptimi daugiausia džiunglėmis. Įteka į Karibų jūrą į šiaurės vakarus nuo Belizo miesto.
Upės baseinas nuo seno buvo svarbus juodmedžio kirtimo regionas. Belizas yra svarbus geriamojo vandens šaltinis šalyje. Upė laivuojama per visą ilgį. Senesniuose šaltiniuose Belizas dar vadinamas Senąja upe.
Ubas
Gyventojai
Pagal 2011 m. duomenis čia būta 6,1 tūkst. gyventojų. Absoliuti dauguma gyventojų – serbai. Iš tautinių mažumų gausiausia čigonų bendruomenė, esama rumunų, juodkalniečių ir makedonų.
Sportas
thumb|left|Vakarinė tribūna
Apie stadioną
2017 m. stadionas buvo rekonstruotas ir pavadintas Dragano Džajičiaus, buvusio FK Crvena Zvezda ir Jugoslavijos rinktinės žaidėjo, vardu.
Vienas labiausiai stadiono atnaujinimui nusipelniusių žmonių – buvęs Serbijos rinktinės narys Nemanja Matičius.
Diego Rivera
thumb|right|160px| Diego Riveros portretas, 1914 m., aut. [[Amedėjas Modiljanis]] Diegas Rivera (, 1886–1957 m.) – XX a. Meksikos tapytojas monumentalistas. Meksikos monumentaliosios modernistinės sienų tapybos pradininkas ir vienas garsiausių XX a. Meksikos menininkų.
Jaunystė ir karjeros pradžia
Diegas Rivera (pilniau − Chosė Marija Diegas Rivera ) gimė 1886 m. gruodžio 8 d. kalnakasybos Gvachuanato mieste centrinėje Meksikoje. Jo brolis dvynys mirė po vienerių su puse metų. D. Riveros bendravardis tėvas buvo vietos liberalių pažiūrų mokytojas ir vėliau mokyklų inspektorius. 1891 m. gimė D. Riveros sesuo Marija, pavadinta motinos vardu. Šeima pasitraukė iš Gvachuanato į Meksiką po 6 metų nuo dailininko gimimo. D. Rivera pradėjo mokytis San Karloso akademijos vakarinėse klasėse, kai jam buvo 10 metų. 1897 m. perėjo į dieninį skyrių. Jam didelį įspūdį padarė piešėjo Chosė Gvadalupės Posados piešiniai, kuriuose buvo vaizduojami eiliniai Meksikos gyventojai. 1905 m. jis buvo pašalintas iš akademijos už dalyvavimą studentų riaušėse, bet vėliau reabilituotas. 1906 m. surengęs 26 darbų parodą San Karloso akademijoje laimėjo stipendiją studijoms užsienyje iš Verakruso valstijos gubernatoriaus Teodoro A. Dehesa. 1906 m. gruodį D. Rivera išplaukė iš Meksikos ir jau 1907 m. atvyko į Ispaniją, 2 metus mokėsi pas Ispanijos tapytoją Eduardo Chicharro, kuris supažindino jį su Madrido menine aplinka. Po to keliavo į Prancūziją, Belgiją, Olandiją ir Angliją. Jam didelį įspūdį paliko fovistų ir P. Sezano dailė. Tačiau, pasak D. Riveros, dailininkas, kuris jį labiausiai paveikė, buvo Anri Ruso.
1910 m. D. Rivera grįžo į Meksiką ir eksponavo 40 savo paveikslų, iš kurių 6 nupirko Meksikos prezidento Porfirio Diaz žmona ir keletą kitų − Meksikos dailės akademija. Kitais metais Porfirio Diaz buvo nuverstas iš prezidento posto revoliucijos metu, bet D. Rivera to nelaukė ir išvyko atgal į Europą, apsigyveno Paryžiuje. Jo draugais buvo Amedėjas Modiljanis, Pablas Pikasas ir kt.; rusų tapytojai (D. Riveros dvi pirmosios meilužės buvo rusės). Paryžiuje D. Rivera pradėjo garsėti ne vien dėl savo dailės, kiek dėl galingo stoto ir didelio apetito. Nuo 1913 m. dailininkas dirbo kubistine maniera, artima R. Delonė tapybai. 1914 m. įvyko D. Riberos personalinė paroda Berthe Weill galerijoje Paryžiuje. Pirmojo pasaulinio karo metu dailininkas gyveno Ispanijoje. Jo tapybos stilistika apie 1917 m. pasikeitė iš kubistinės į P. Sezano įtakotą impresionistinę. 1917 m. jam su Angelina Belov gimė vaikas, kuris mirė 1918 m. D. Rivera tuo metu palaikė santykius su kita meiluže Marija Vorobjov, kuri irgi tapo nėščia ir 1919 m. pagimdė dukterį Mariką Riverą. 1919 m. D. Rivera su D. A. Sikeirosu keliavo į Italiją, susipažino su praeities italų dailininkų sienine freskų tapyba. 1921 m. nusprendė grįžti į Meksiką.
1921 m. D. Rivera lankėsi Jukatane, susipažino su senovės actekų menu ir išvystė nuosavą monumentaliosios dailės manierą: actekų meno, kubizmo ir A. Ruso primityvizmo mišinį. Tuo metu įstojo į Meksikos komunistų partiją, gavo užsakymą sienų tapybai Nacionalinėje Prepatorijos mokykloje Meksike. Pirmuoju jo sienų tapybos kūriniu tapo „Sukūrimas“, pradėtas 1922 m. Šiems kūriniams priešinosi dešiniųjų pažiūrų studentai ir D. Rivera turėjo dirbti su pistoletu už juostos. Šiuo metu jis patraukė studentės Fridos Kalo dėmesį, kuri vėliau tapo antrąją D. Riveros žmona ir garsia dailininke. D. Rivera dirbo labai produktyviai. 1923 m. jis pradėjo seriją sienos kūrinių Švietimo ministerijoje ir ją baigė 1927 m. su 124 tapybos epizodais. Tuo pat metu dirbo ties mažesniu ciklu Chapingo žemės ūkio mokykloje Tekskoko mieste netoli Meksiko. 1922 m. D. Rivera vedė Gvadalupę Marin. 1924 m. jam gimė duktė Gvadalupė, 1927 m. − duktė Rut.
Tarptautinio žinomumo dailininkas
1946 m. D. Rivera bandė susitaikyti su Meksikos komunistų partija, apsiskelbdamas blogu komunistu ir teigdamas, kad jo kūryba suprastėjo, kai jis nebuvo partijos nariu. Jo bandymus komunistai atmetė, gali būti, ne tiek dėl ryšių su trockininkais, kiek dėl nemalonaus Stalino portreto, kurį D. Rivera buvo nutapęs. 1952 m. D. Rivera Paryžiaus pasaulinei parodai paruošė kūrinį, kuriame Stalinas vaizduojamas herojumi. Meksikos atstovai atmetė šį darbą, tačiau jis sulaukė pritarimo Prancūzijos kairuoliškoje spaudoje. 1954 m. D. Rivera buvo priimtas atgal į Meksikos komunistų partiją. Tik kiek anksčiau mirė jo žmona Frida Kalo. 1955 m. jis vedė savo kūrinių dilerę Emma Hurtado. D. Riveros sveikata nebuvo gera, 1955 m. jis keliavo į TSRS jos taisyti. Anksčiau jis Meksike Del Prado Hotel buvo nutapęs vieną garsiausių savo kūrinių „Sekmadienio popietės svajonė centrinėje Alamedoje“, kuriame buvo užrašęs žodžius Dievo nėra ir kūrinys buvo laikomas uždengtu. Gyvenimo pabaigoje D. Rivera šiuos žodžius iškilmingai nutrynė, kūrinys buvo atidengtas. Dailininkas mirė 1957 m. lapkričio 25 d. Meksike. Palaidotas Panteón Civil de Dolores. Milžiniška freska iš Meksikos istorijos Nacionaliniuose Rūmuose liko neužbaigta. 1960 m. buvo publikuota pomirtinė D. Riveros autobiografija „Mano dailė, mano gyvenimas“. Diegas Rivera, Chosė Klementė Oroskas ir Davidas Alfaras Sikeirosas įvardijami trimis reikšmingiausiais XX a. Meksikos tapytojais-monumentalistais.
Zapad 2017
„Zapad 2017“ (rus. Запад-2017) – trečiosios bendros karinės pratybos, kuriose dalyvavo Rusijos ir Baltarusijos ginkluotosios pajėgos. Pratybos vyko 2017 m. rugsėjo 14-20 dienomis Rusijoje, Baltarusijoje ir Kaliningrado srityje.
2017 m. liepą Baltarusijos užsienio reikalų ministras Andrėjus Ravkovas teigė, kad šiose pratybose dalyvaus mažiau nei 13 tūkst. kariuomenės personalo. Tačiau Rusija nuolat dirbtinai mažina tikrąjį karinėse pratybose dalyvaujančių karių skaičių. Pratybos, kuriose dalyvauja daugiau nei 13 tūkst. karių, turi būti atviros stebėtojams. Todėl oficialiai ir kalbama apie mažesnį karių skaičių. „15min“ cituoja 30 tūkst. skaičių. Tuo tarpu „The Washington Post“, „The New York Times“, „The Economist“ cituoja 60–100 tūkst. ir didesnius skaičius. Pagal tokius duomenis tai būtų didžiausios karinės pratybos Rusijoje nuo Šaltojo karo.
Juozas Stanaitis
Juozas Stanaitis (1865 m. rugpjūčio 13 d. Matarnuose, Būblelių valsčius – 1925 m. liepos 12 d. Matarnuose, palaidotas Slabaduose) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas (laipsnis suteiktas 1922 m.)
Zapad 2017
Nuo 2016 m. įvairiose NATO šalyse iškilo neaiškumų dėl Rusijos tikslų tokiose pratybose. Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė šias pratybas pavadino pasiruošimui karui su vakarais. Prieš pratybas JAV karininkai išreiškė įtarimus, kad tokiomis pratybos Rusija stengiasi padidinti savo karinį egzistavimą Baltarusijoje. Tuo tarpu Rusijos ir Baltarusijos šalys teigė, kad šios pratybos yra grynai gynybinio pobūdžio.
Juozas Stanaitis
Biografija
1893 m. baigė Pulavų žemės ūkio institutą, 1900 m. – Kazanės junkerių mokyklą, 1909 m. – Oranienbaumo (dabar Lomonosovas) karininkų šaulių mokyklą. Tarnavo Astrachanės grenadierių pulke jaunesniuoju karininku, vadovavo žvalgų komandai, kuopai, batalionui. Per I pasaulinį karą kovėsi Galicijoje ir Baltarusijoje, šešis kartus sužeistas.
1921 m. grįžęs į Lietuvą mobilizuotas į jos kariuomenę, paskirtas ypatingųjų reikalų karininku prie kariuomenės vado. 1921 m. gegužės mėn. – 1922 m. vasario mėn. Trečiosios pėstininkų divizijos vadas. 1922 m. vasario mėn. – 1923 m. birželio mėn. ėjo kariuomenės vado pareigas, 1923 m. birželio mėn. išleistas gydytis sanatorijoje, gruodžio 31 d. – į atsargą. Gyveno Matarnuose.
Zapad 2017
Pasibaigus pratyboms Lietuvos krašto apsaugos ministras Raimundas Karoblis teigė, kad pratybų scenarijus buvo puolamasis – vykdytas Baltijos šalių puolimas. Šios institucijos teigimu, pratybose buvo kelis kartus viršytas iš anksto skelbtas karių skaičius ir vykdyti bombardavimai ir kiti pavojingi veiksmai Baltijos valstybių pašonėje.
Pratybų eiga
thumb|right|250px|Išgalvotos agresorės Veišnorijos teritorija, herbas ir vėliava Pratybų organizatoriai pateikė tokį planą: pagal įsivaizduojamą situaciją, Baltarusiją užpuolė trys agresorės – Veišnorija, Vesbarija ir Lubenija. Veišnorija apima vakarinę dabartinės Baltarusijos teritoriją, Vesbarija – Lietuvos ir Latvijos, Lubenija – Lietuvą ir Lenkiją.
Istorija
„Zapad“ pratybos pradėtos rengti 2009 m. ir rengiamos Baltarusijos ir Rusijos šalyse. 2009 m. šių pratybų rengimą susitarė abiejų šalių prezidentai. Antrosios pratybos įvyko 2013 m.
Dalaso/Fortvorto tarptautinis oro uostas
Dalaso/Fortvorto tarptautinis oro uostas (, IATA: DFW – ICAO: KDFW) – pagrindinis Teksaso valstijos oro uostas, aptarnaujantis Dalaso ir Fortvorto miestus. Šiame oro uoste yra didžiausia kompanijos American Airlines bazė.
Pagal orlaivių aptarnavimą šis oro uostas yra trečias pasaulyje - 2015 m. čia buvo aptarnauti 681 244 lėktuvai. 2015 m. oro uostas aptarnavo 64 072 468 keleivius ir pagal šį rodiklį pasaulyje buvo dešimtoje vietoje.
2014 m. spalį oro uostas turėjo maršrutus 207 kryptimis. Kiti oro uostai, aptarnaujantys daugiau nei 200 krypčių, yra Heathrow, Frankfurtas, Stambulas, Amsterdamas, Šarlio de Golio, Atlanta, Čikaga, Miunchenas ir Dubajus.
Iš šio oro uosto į Sidnėjų aviakompania Qantas vykdo skrydžius Nr. 7 ir 8. Nuo 2013 iki 2016 m. tai buvo ilgiausias komercinis skrydis pasaulyje.
Elhadji Pape Diaw
Elhadžis Papė Džibrilis Diau (Elhadji Pape Djibril Diaw; g. 1994 m. gruodžio 31 d.) – Senegalo futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijose. Žaidė Lietuvoje, 2021 m. atstovavo Vilniaus „Žalgiriui“. Sužaidė vieną susitikimą Senegalo nacionalinėje rinktinėje. Atstovavo ir U-23 jaunimo rinktinei.
Karjera
Karjeros pradžioje atstovavo įvairiems Senegalo klubams. Nuo 2015 m. žaidė Belgijoje ir buvo Geel ekipos narys.
Vėliau persikėlė į Prancūziją. Priklausė SCO Angers, tačiau buvo skolinamas SM Caen, bei žaidė šio klubo B ekipoje.
Vilniaus „Žalgiris“
2021/22 m. čempionų lygos atrankoje susitiko su Linfield FC. 2021 m. liepos 6 d. Vilniuje lietuviai palaužė varžovus rezultatu 3:1. Atsakomosios rungtynės įvyko 2021 m. liepos 13 d. Šiaurės Airijoje. Jose žalgiriečiai nugalėjo rezultatu 2:1. Galutinis dviejų rungtynių rezultatas buvo 5:2 FK Žalgiris naudai ir Lietuvos klubas pateko į antrą etapą. Antrose rungtynėse 63-ią minutę „Linfield“ surengė pavojingą išpuolį ir po laisvo smūgio šeimininkai galva vos neįmušė įvarčio, tačiau Elhadžis išmušė kamuolį ranka nuo vartų linijos. Už tokį veiksmą buvo nubaustas raudona kortele, o teisėjas paskyrė 11 metrų baudinį į „Žalgirio“ vartus.
Antrojo etapo pirmose rungtynėse prieš Budapešto „Ferencváros“ negalėjo padėti žalgiriečiams dėl raudonos kortelės. Atsakomosios rungtynės įvyko 2021 m. liepos 27 d. Vilniuje. Vengrai dar kartą nugalėjo žalgiriečius. Šį kartą rezultatas buvo 3:1 vengrų naudai. 92 minutę E. Diaw galva pasiuntė kamuolį į vartus ir sušvelnino rezultatą iki 1:2, bet netrukus vengrai pelnė dar vieną įvartį ir galutinis rezultatas tapo 1:3.
2021 m. spalio 27 d. rungtynėse prieš FK Sūduva pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie pergalės rezultatu 3:2.
Lvivo „Ruch“
2022 m. sausio 23 d. pranešta, kad „Žalgirio“ klubas sutarė dėl žaidėjo. Sutartis su „Žalgiriu“ galiojo 2022 metų sezono pabaigos, tačiau žaidėju susidomėjo Ukrainos klubas. Pasiektas susitarimas dėl futbolininko perėjimo. Vėliau tapo žinoma, kad naujuoju klubu tapo Lvivo „Ruch“.
„Arkos“ klubas
Ukrainos čempionate debiutuoti spėjo dėl Rusijos invazijos (2022 m. vasario 24 d.). Čempionatas buvo nutrauktas, o Lvivo „Ruch“ klubas išnuomojo žaidėją „Arkos“ klubui iš Gdynės (Lenkija).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Žaidimas rinktinėje
Senegalo nacionalinėje futbolo rinktinėje yra sužaidęs vienas rungtynes. Jo debiutas įvyko 2019 m. kovo 26 d. draugiškose rungtynėse prieš Malio rinktinę.
Irena Augevičiūtė-Kaestli
Irena Helena Aldona Augevičiūtė-Kaestli (1920 m. kovo 30 d. Vilniuje – 2008 m. sausio 23 d. Berne) – Šveicarijos lietuvių bendruomenės aktyvistė.
Biografija
Gimė ir augo gydytojo Jono Augevičiaus šeimoje. 1922 m. šeima iš Vilniaus krašto buvo priversta išvažiuoti į Kėdainius, vėliau persikėlė į Kauną. Irena Augevičiūtė baigė Kauno Aušros mergaičių gimnaziją ir toliau Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę. Metus laiko tobulino anglų kalbos žinias Londone. 1940 m. ištekėjo už šveicarų konsulo Kaune Frydricho Kestlio ir išvyko gyventi į vyro gimtąją šalį. 1944 m. jiems gimė sūnus Vytis.