cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Syed Ahmad Khan
Biografija
Po 1857 m. Sipajų sukilimo Mugolų imperija buvo oficialiai užkariauta, Indijos musulmonai – palaužti. Sajedas Ahmedas Khanas skyrė daug dėmesio sukilimo priežastims išnagrinėti. Parašė pamfletą britų valdžiai, kurią kaltino Indijos kultūros nepažinimu, agresija ir siūlė tartis su vietos žmonėmis. Atsidėjo rašymui – pradžioje parengė Ai‘n-e Akbari leidimą, bet vėliau perėjo prie opesnių tam laikotarpiui temų – urdu kalba rašė apie istoriją, archeologiją, politiką, literatūrą, religiją, tiksliuosius mokslus, parašė Biblijos komentarą.
1857 m. griežtai pasisakė prieš bandymus dab. Utar Pradešo teritorijoje įvesti hindi kalbą kaip vieną iš valdiškų kalbų. Khanas urdu laikė persų kalbos tąsa ir musulmonų tapatybės kalba, o hindi – prasčiokiška kalba. Po šio konflikto Khanas susitelkė tik ties Indijos musulmonų ateitimi ir nebepuoselėjo hindų–musulmonų santarvės idėjos. Buvo prielankesnis britams, kuriuos, kaip krikščionis, laikė „knygos žmonėmis“ ir įžvelgė pavojų tame, kad auga hindų įtaka šalyje.
S. A. Khanas kritikavo musulmonų ortodoksalumą, ragino priimti Vakarų mokslo, teisės pasiekimus. 1859 m. Muradabade jis atidarė savo medresę, kurioje buvo remiamasi Vakarų mokslais. Daug dėmesio skyrė socialiniams klausimams. 1864 m. persikėlė į Aligarhą, kur įkūrė Aligarho mokslinę draugiją, paremtą Karališkosios draugijos modeliu. Ten rinkosi visos Indijos išsilavinę musulmonai. Khanas rengė suvažiavimus, ragino musulmonus šviestis, priimti Vakarų mokslą, užimti politinius postus kolonijinėje valdžioje. Pradėtas leisti žurnalas urdu ir anglų kalbomis. Liberalūs Khano aiškinimai apie džihadą, poligamiją, gyvulių skerdimą susilaukė aršios kritikos iš vahabitų ir deobandininkų – jie Khaną paskelbė kafiru.
1869 m. lankėsi Anglijoje, kur buvo sužavėtas mokymosi kultūra ir pasiryžo įkurti „Indijos Kembridžą“. Ten dar britų apdovanotas „Indijos Žvaigždės“ ordinu. Grįžęs įkūrė komitetą, skirtą rūpintis musulmonų švietimu. 1875 m. jis su bendraminčiais įkūrė Mahometonų anglų-rytietišką koledžą, kuris 1920 m. tapo Aligarho universitetu.
1878 m. S. A. Khanas tapo vicekaraliaus tarybos nariu. 1888 m. britai už lojalumą, švietimo plėtrą ir reformas Khaną įšventino į riterius. Sajedas Ahmadas Khanas mirė 1898 m. kovo 27 d. Aligarhe. Jo sukelta švietimo ir reformų banga leido atsirasti nuo hindų savarankiškai musulmonų politinei klasei.
Ūdronys
Ūdronys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Turgelių, pasienyje su Baltarusija.
Ūdriškės
Ūdriškės – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šeimaties. Stūkso Ūdriškių piliakalnis.
Pietų Korėjos vyrų krepšinio rinktinė
Pietų Korėjos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Pietų Korėjai.
Rinktinės pasiekimai Azijos žemyne vieni geriausių – komanda iš viso pelnė 24 medalius Azijos čempionate, 2 kartus tapo čempione, 11 kartų liko antra, 12 kartų pelnė bronzą.
Komanda 7 kartus pateko į Pasaulio krepšinio čempionatą – 1970 m. ekipa užėmė 8 vietą. Taip pat rinktinė pateko į 2019 m. pasaulio krepšinio čempionatą Kinijoje.
Nuo 2009 m. komanda dalyvauja naujai įkurtame Rytų Azijos krepšinio čempionate. Iš 4 rengtų turnyrų ekipa laimėjo tris ir vieną kartą liko antroje vietoje.
2019 m. vasario mėnesį rinktinė FIBA reitinge buvo 32 vietoje.
Pasūduonės tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1980 m.
Korsakovas
Korsakovas  – miestas Rusijoje, Sachalino srityje, Sachalino salos pietuose, prie Anivos įlankos, 42 km į pietus nuo Južno Sachalinsko. Rajono centras. Geležinkelis ir plentas į Južno Sachalinską, Anivą. Didžiausias Sachalino salyno uostas; žvejybos bazė. Iš Korsakovo uosto veikia keltas į Kurilų salas. Statybinių medžiagų, agaro, kartono taros gamyba, siuvimo, gamtinių dujų pramonė.
Istorija
1853 m. admirolo Genadijaus Nevelskojaus ekspedicija įkūrė Muravjovo postą (Муравьёвский пост), 1854 m., per Krymo karą, postas evakuotas. 1869 m. įkurtas Korsakovo postas (Корсаковский пост) – pavadintas Rytų Sibiro generalgubernatoriaus Michailo Korsakovo garbei. 1905–1945 m. postas priklausė Japonijai, vadintas Otomariu. Rusijai teritoriją atgavus, 1946 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas ir Korsakovo pavadinimas.
Alvidas Jancevičius
Alvidas Jancevičius (g. 1953 m. gruodžio 26 d. Vėžalaukyje, Tauragės rajone) – Lietuvos žurnalistas, režisierius, cirko istorijos metraštininkas, iliuzionistas, renginių vedėjas.
Biografija
Baigė Tauragės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1977–1983 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros Periodinės spaudos mokslinio tyrimo laboratorijos mokslinis bendradarbis, vadovavo studentų estradinių miniatiūrų teatrui. 1983–1992 m. – Lietuvos televizijos Propagandos vyr. redakcijos redaktorius, 1992–1993 m. – šios redakcijos vyriausias redaktorius. Nuo 1993 m. – Lietuvos televizijos Visuomeninių programų direkcijos visuomeninių–politinių laidų kūrybinio susivienijimo vyriausias redaktorius. Lietuvos televizijoje rengė laidas „Žmogus. Visuomenė. Įstatymas“, „Juridinis kanalas“. Nuo 1996 m. – teisinių ir politinių laidų vedėjas. Nuo 1998 m. – Lietuvos Aukščiausio Teismo pirmininko padėjėjas ryšiams su visuomene, vyr. specialistas.
Ūdrupis
Ūdrupis – buvęs kaimas Marijampolės savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Liudvinavo.
Istorija
Liudvinavo apylinkės Ūdrupio kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Afrikinis kiaurasnapis gandras
Afrikinis kiaurasnapis gandras  (Anastomus lamelligerus) – gandrinių (Ciconiidae) šeimos paukštis. Yra du porūšiai:
Paplitimas ir biotopas
Paplitęs Užsachario Afrikoje iki Afrikos pietinės dalies. Įprastas Mozambike, Zimbabvėje, Pietų Afrikos respublikos rytuose, Botsvanos ir Namibijos šiaurėje bei Kaprivio ruože. Biotopas – pelkės, šlapynės, ežerų ir upių pakrantės, ryžių laukai.
Išvaizda
Šiek tiek mažesnis už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 80 – 94 cm, sveria 1 000 – 1 300 g. Patinas stambesnis už patelę. Kūnas juodos spalvos, šonų ir krūtinės plunksnos žvilga žalia, ruda ar purpurine spalvomis. Rainelė pilka. Aplink akis yra plikos odos žiedelis. Stambus snapas ties pamatu pilkšvas, o toliau tamsėjantis. Posnapis išlinkęs, su antsnapiu susiglaudžia tik snapo gale. Tarpas tarp posnapio ir antsnapio yra 5 – 6 mm. Kojos juodos.
Biologija
Bendruomeniški paukščiai. Beveik sėslūs, kartais būriais migruoja iš sausros apimtų teritorijų. Balso stygos silpnai išvystytos. Būdingi garsai: kvarkimas, gagenimas ir kalenimas snapu. Skrenda ištiesęs kaklą. Sklando. Kartos trukmė trukmė 12 metų.
Minta pilvakojais ir dvigeldžiais, varlėmis, krabais, žuvimis, kirmėlėmis ir stambiais vabzdžiais. Maitinasi vienas arba negausiomis grupėmis. Ieškodamas grobio lėtai braido sekliuose vandens telkiniuose. Pastebėjęs grobį paukštis jį snapu pagauna ir sutraiško. Kartais tupi begemotams ant nugaros ir laukia pasirodančių moliuskų, kurie pakyla begemotams išjudinus vandenį. Dažnai maitintis grįžta į tą pačią vietą, o moliuskų kriaukles krauna į krūvelę.
Monogamai. Veisimosi periodas prasideda prieš pat lietingąjį sezoną arba jam įsibėgėjus, nes tuo metu pagausėja sraigių. Veisiasi 60 – 170 porų kolonijose, medyje nuo 4 iki 20 lizdų. Kartais peri mišriose kolonijose su kitais paukščiais: kormoranais, garniais, afrikinėmis girnovėmis, afrikiniais žalčiakakliais ir gandriniais. Lizdavietės virš vandens. Lizdo skersmuo apie 50 cm. Lizdą krauna iš šakų, nendrių, iškloja vandens augalais, žole, lapais, viksvomis. Dėtyje 3 – 5 balti kiaušiniai. Peri abu tėvai, 21 – 30 dienų. Jauniklius maitina abu tėvai, 42 dienas. Lizdą palieka 50 – 55 dienų jaunikliai.
Suaugusių paukščių priešas – azijinis erelis, o kiaušiniais minta afrikiniai linginiai vanagai, afrikinės lingės ir varanai.
Šiaurės Korėjos moterų futbolo rinktinė
Šiaurės Korėjos moterų futbolo rinktinė – Šiaurės Korėjai atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja Šiaurės Korėjos futbolo federacija. Daugkartinė Azijos taurės nugalėtoja.
Dopingas
2011 m. pasaulio taurės metu buvo diskvalifikuotos dvi Šiaurės Korėjos nacionalinės komandos futbolininkės dėl teigiamų dopingų testų. FIFA priėmė sprendimą nubausti Šiaurės Korėjos komandą ir neleido jai varžytis dėl patekimo į 2015 m. pasaulio čempionatą.
Glitusis piengrybis
Glitusis piengrybis (Lactarius uvidus) – ūmėdinių šeimai, priklausantis valgomas grybas, bet menkavertis. Labai retai sutinkamas Lietuvoje.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai gleivėti, pieniškos sultys baltos, ištryškusios, kaip ir trama, greitai nusidažo violetine, juosvai violetine spalva.
Išvaizda
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 5–8 (10) cm skersmens, gleivėta, nerievėta (retai tik ties pakraščiais viena dvi nežymios rievės), paplokščia, šiek tiek įdubusi, gelsvai pilkai rusva. Lakšteliai balti, greitai pagelsta, tankūs, pusiau nuaugintiniai, seni – violetiškai dėmėti. Kotas 5–10x 0,5–2 cm, glitus, gelsvas, rusvas, cilindro formos, jaunų grybų jis yra pilnaviduris, senų - tuščiaviduris. Trama balta, nekarti, perpjauta ar perlaužta greitai nusidažo violetine spalva. Pieniškos sultys baltos, ištryškusios netrukus tampa violetinės. Sporos elipsiškos, 8–10x7,5–8,5 μm dydžio.
Augavietė
Auga pavieniui, grupelėmis, lapuočių, mišriuosiuose, rečiau spygliuočių miškuose, mėgsta beržo, blindės kaimynystę.
Sezonas: rugpjūtis – spalis
Camille Pissarro
Kamilis Pisaro (piln., 1830 m. liepos 10 d. – 1903 m. lapkričio 13 d.) – prancūzų XIX a. antros pusės impresionizmo tapytojas, grafikas. Vienas žymiausių prancūzų impresionizmo atstovų.
Biografija
Kamilis Pisaro gimė 1830 m. liepos 10 d. Sent Tomo saloje, tuometinėje Danijos Vakarų Indijoje (dabar JAV Mergelių salos). Jo tėvas buvo žydas prekiautojas iš Prancūzijos su portugališkomis giminės šaknimis. Kai Kamiliui buvo 12 metų, tėvai jį nusiuntė mokytis į Pasi šalia Paryžiaus. Čia Kamilis Pisaro parodė ankstyvą polinkį piešimui, pradėjo lankytis Luvro muziejuje. 1847 m. Kamilis grįžo į Sent Tomą, kur tėvas tikėjosi jį įtraukti į šeimos verslą. Sent Tome Kamilis susitiko danų tapytoją Fritz Melbye, su kuriuo 1852 m. lapkritį išplaukė į Venesuelą. Karakase Pisaro piešė vietos gatvių gyvenimo scenas. 1854 m rugpjūtį jis grįžo į Sent Tomą. Tėvai įsitikino, kad negalės perkalbėti jo mesti dailės. 1855 m. Kamilis Pisaro galutinai paliko namus ir išvyko į Prancūziją.
1855 m. Kamilis apsistojo Paryžiuje, apsilankė tuo metu vykusioje Pasaulinėje parodoje, kurioje jam didelį įspūdį paliko Kamilio Koro paveikslai. 1856 m. jis pradėjo lankyti privačius užsiėmimus Paryžiaus aukštojoje dailės mokykloje (École des Beaux-Arts). 1861 m. užsiregistravo kopijuotoju Luvre. Lankėsi laisvojoje Siuis akademijoje (Académie Suisse), kurioje mokėsi Klodas Monė, Polis Sezanas ir Armanas Gijomenas. Per K. Monė Kamilis Pisaro susipažino su Ogiustu Renuaru ir Alfredu Sislėjumi. Šiais ankstyvaisiais kūrybos metais Kamilis Pisaro daugiausia tapė gimtinės peizažus iš atminties. Jis rėmėsi Fritz Melbye brolio Antono patarimais ir, kai 1859 m. eksponavo pirmąjį kartą Paryžiaus Salone, pasirašė „Melbye mokiniu“. Šį pasirašymą naudojo iki 1866 m. Kamilis Koro skatino jį tapyti plenere. Pisaro dirbo Paryžiaus apylininkų kaimo vietovėse.
1860 m. Kamilis pradėjo susitikinėti su Žiuli Veljė, su kuria 1863 m. susilaukė pirmojo vaiko – Liusjeno, kuris vėliau tapo tapytoju. Viso Kamilis susilaukė 8 vaikų ir nuolat gyveno skurde beveik iki gyvenimo pabaigos, kuomet jo dailė pradėjo susilaukti pripažinimo. Apie 1865 m. Pisaro vis labiau netenkino Prancūzijos Akademijos rengiamos Paryžiaus Salono parodos, kur pirmenybė nuolat buvo suteikiama akademiniams dailininkams. Jis nuolat diskutavo apie tai su jaunesniais kolegomis. Pisaro buvo vyriausias iš visų impresionistų. Jis buvo 2 metais vyresnis už judėjimo įkvėpėją Eduarą Mane, be to, jo išvaizdą sendino didelė barzda. Jaunesnieji dailininkai jį vertino beveik tėvu. 1870 m. kilo Prancūzijos-Prūsijos karas. Kamilis persikėlė į Londoną, kur 1871 m. vedė Žiuli Veljė. Į Londoną buvo pasitraukę ir keli kiti dailininkai impresionistai. K. Pisaro susitiko meno kūrinių dilerį Polį Diuran-Riuelį. Londone Kamilis nutapė statomų priemiesčių vaizdų. 1871 m. grįžęs į Paryžių rado, kad jo studija buvo išdraskyta ir daugelis paveikslų, kurių buvo palikęs apie 300, sunaikinti prūsų kareivių. thumb|left|240px| „Sodas su žydinčiais medžiais, pavasaris, Pontuaza“ (1877) 1872 m. Kamilis Pisaro apsistojo Paryžiaus apylinkių Pontuazos kaime. Aplink jį telkėsi keletas jaunųjų dailininkų, tarp kurių buvo Polis Sezanas. Pisaro jam parodė savo tapybos iš natūros metodus. Tuo metu tarp dailininkų ėmė kilti idėja organizuoti savą draugiją ir rengti savų darbų parodas, kaip alternatyvą akademiniam Salonui. Pisaro buvo įsitikinęs socialistas, jis pasiūlė tokią griežtą naujos organizacijos tvarką, kad pasibaisėję kolegos ją atmetė. Pirmoji impresionistų paroda atsidarė 1874 m. Kapucinų bulvaro 15 name, fotografo Felikso Nadaro studijoje. Joje Pisaro parodė 5 paveikslus. Jis buvo vieninteliu dailininku, kuris dalyvavo visose aštuoniose impresionistų parodose iki 1886 m. Ankstyvojo impresionizmo bruožais buvo: vaiskios spalvos, momentinių šviesos efektų fiksavimas, laisvi potėpiai, paruošiamųjų piešinių nebuvimas. Kamilis Pisaro labiau tapė kaimiškų vietovių peizažus, skirtingai nuo kolegų, kurie labiau vaizdavo miesto gyvenimą. Pirmoji impresionistų paroda susilaukė labai neigiamo kritikų įvertinimo. Įtūžęs Pisaro rašė: „''mūsų paroda puikiai vyksta, ją lydi sėkmė, kritikai mus tiesiog naikina, jie kaltina mus nesimokius tapyti. Aš verčiau grįžtu prie savo darbo, tai geriau nei skaityti jų reviu''“.
Pisaro duktė, 9 metų Žana, mirė savaitė po parodos atidarymo. Kamilio šeima turėjo didelių finansinių rūpesčių. 1876 m. balandį ne ką sėkmingesnis dailininkui buvo 12 paveikslų išstatymas Diuran-Riuelio galerijoje. Jo paveikslų pirkėjų buvo labai maža. Renuaras įsigijo jo vieną paveikslą, vėliau Žoržas Sera įkalbėjo savo mamą nupirkti Pisaro paveikslą. Kamilis rašė: „taupau kiekvieną monetą, nesėdu į omnibusą, jei galiu nors kiek paeiti“. Tuo tarpu tarp impresionistų grupės tapytojų išryškėjo kūrybiniai skirtumai, kai kurie jų pasitraukė iš parodų. Edgaras Dega protegavo savo ratelio dailininkus, kas kėlė kitų pagrindinių grupės narių nepasitenkinimą. Iš parodų pasitraukė Renuaras, Sislėjus ir Sezanas, Monė. Kamilis Pisaro nesipyko su naujais dalyviais, tarp kurių buvo Gustavas Kajebotas, Meri Kasat ir Polis Gogenas. 1884 m. Pisaro su šeima persikėlė į kitą Paryžiaus apylinkių kaimą, Eranji. 1885 m. jis susitiko Polį Sinjaką, kuris jį supažindino su Žoržu Sera. Ž. Sera tuo metu išvystė naują tapybos metodą, paremtą šviesos ir spalvų vaizdavimo skaidymu paveiksluose labai mažų taškelių visuma. Šis metodas nuo taškavimo naudojimo buvo pramintas puantilizmu. Ž. Sera vedami dailininkai – neoimpresionistais. Kamilis Pisaro labai susižavėjo naujuoju metodu, kurio principai labai skyrėsi nuo tradicinio impresionizmo. Pisaro senuosius impresionistus vadino „romantikais“ ir skyrė nuo neoimpresionistų, kurių tapybą laikė nauju žingsniu, „moksliniu“, į priekį. 1886 m. paskutinėje grupės parodoje neoimpresionistams atstovavo Žoržas Sera, Polis Sinjakas, Kamilis Pisaro ir jo sūnus Liusjenas. Naujoji tapyba galutinai supriešino impresionistus ir grupė išsiskirstė. thumb|right|200px| „Eranji bažnyčia“ (1884)
Neoimpresionistinis taškavimo metodas užimdavo ilgą laiko dalį. Pisaro iki 1885 m. kartais sukurdavo iki 60 paveikslų per metus. Pradėjęs dirbti Ž. Sera metodu, vargiai galėjo nutapyti daugiau 10. Ne taip gausus jo paveikslų pirkėjų ratelis dar labiau sumažėjo. 1889 m. Kamilis Pisaro metė neoimpresionistinį metodą. Tai galima paaiškinti tuo, kad Kamilis tik persiėmė Ž. Sera „moksliškumo“ gražia idėja, tačiau pats neoimpresionistinis metodas varžė jo kūrybinę laisvę. Vėliau apsilankęs neoimpresionistų parodose Pisaro ėmėsi kritikuoti juos sakydamas, kad jų paveikslai pilki ir vienodi, ypač Ž. Sera ir P. Sinjako. 1892 m. Diuran-Riuelio galerijoje įvyko stambi senojo dailininko retrospektyvinė paroda, kuri užtvirtino Kamilio Pisaro vardą tarp vienų pirmaujančių Prancūzijos avangardinių dailininkų. Padėtis Paryžiaus meno aplinkoje buvo pasikeitusi, steigėsi naujos galerijos, po truputį buvo pripažįstama impresionistinio meno vertė, impresionistinių paveikslų kainos pradėjo kilti. Jaunieji Paryžiaus dailininkai savo pavyzdžiais pradėjo laikyti impresionizmo meistrus, o ne tradicinius akademinius dailininkus.
KF Istogu
„Istogu“ – Kosovo futbolo klubas iš Istoko dar žinomo kaip Burimis.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1947 m.
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies futbolo pirmenybėse. Būdavo žemesniųjų divizionų vidutiniokais.
2015/2015 m. sezone žaidė Superliga pirmenybėse, bet liko 11 vietoje ir iškrito.
Kitą sezoną (2016/2017 m.) Pirmoje lygoje liko 15 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Pavirinčių koplyčia
Pavirinčių dvaro koplyčia – koplyčia Pavirinčių kaime (Kurklių sen.) Anykščių rajone. Ji stūkso buvusio Pavirinčių dvaro sodyboje, 200 m į rytus nuo kelio, 3 km į šiaurę nuo Kurklių. 2017 m. duomenimis, objektas buvo apleistas, niokojamas.
Koplyčia yra vietinės reikšmės kultūros objektas, priklausantis išlikusių Pavirinčių dvaro sodybos fragmentų kompleksui. Į Kultūros vertybių registrą įrašyta 2009 m. (unik. kodas ). miniatiūra|220px|left|Koplyčios interjeras
Istorija
Pavirinčių koplyčia buvusi viena iš trijų, pastatytų Kurklių Šv. Jurgio parapijoje.
Sovietmečiu pastate veikė parduotuvė.
Architektūra
Medinio koplyčios statinio tūris – kompaktinis, stačiakampio plano. Uždengtas dvišlaičiu stogu su skardos lakštų danga. Pastatą laiko pamatas su skelto akmens mūro cokoliu. Koplyčia turi romantizmo stiliaus bruožų, yra medinio profiliuoto arkinio rėmo, su medine rozete, įrengta centre virš priekinio fasado durų.
Šiaurės vakarų fasado sienoje įrengtas arkinis langas (užkaltas), priekinio fasado frontone – apskrita anga (užkalta). Įėjimo durų anga stačiakampė. Rąstinės sienos apkaltos vertikaliomis medinėmis lentomis su lentjuosčių antdėklais. Medinis profiliuotas pastogės karnizas juosia pastatą visu perimetru. Dalis fasado karnizo sunykusi.
Kreivakepuris piengrybis
Kreivakepuris piengrybis (Lactarius flexuosus) – ūmėdinių šeimai, priklausantis valgomas grybas, bet menkavertis. Lietuvoje šis grybas dažnai sutinkamas miškuose.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai melsvai pilkai rudi, pieniškos sultys baltos, spalvos nekeičia.
Išvaizda
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 5–12 cm skersmens, iškiliai paplokščia, subrendusi – netaisyklingai paplokščia, nežymiai įdubusi, glitni, blizganti, nežymiai rievėta, plaušuota, violetiškai ruda, melsvai, pilkai ruda. Lakšteliai gelsvi, rudai geltoni, priaugintiniai, su baltomis sultimis. Kotas 3–8x1–3 cm, cilindriškas arba kūgiškas, geltonas, gleivėtas, dėmėtas. Trama balsva, vėliau pasidaro gelsva, stora, stangri, vaisių kvapo, su baltomis pieniškomis deginančio skonio sultimis. Sporos beveik apskritos, 7–8,5x6–6,5 μm.
Augavietė
Auga pavieniui arba grupelėmis, ypač pušynuose, bet sutinkamas ir spygliuočių miškuose.
Sezonas: liepa – lapkritis.
FIBA EuroBasket 2015 A grupė
A grupė yra viena iš keturių 2015 m. Europos krepšinio čempionato pirmojo etapo grupių. Šios grupės rungtynės vyko Prancūzijos miesto Monpeljė arenoje „Park&Suites Arena“.
Šioje grupėje varžėsi Bosnija ir Hercegovina, Suomija, Prancūzija, Izraelis, Lenkija ir Rusija. Keturios geriausios komandos pateko į antrąjį etapą.
Islandijos futbolo varžybos 2023 m.
Islandijos futbolo varžybos 2023 m.
Supertaurės rungtynės
-
Walter Scott
thumb|right|200px|Valteris Skotas Valteris Skotas (1771 m. rugpjūčio 15 d. Edinburge – 1832 m. rugsėjo 21 d. Melrauze) – škotų novelistas, dramaturgas, romanų autorius ir poetas. Vienas garsiausių to laikmečio Europos ir pasaulio rašytojų.
Šiaurės Makedonijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Makedonijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Walter Scott
Parašė daugybę istorinių novelių. Jo poezija ir novelės yra vis dar skaitomos ir laikomos klasika. Tarp daugybės jo darbų žinomiausi yra: „Dama iš ežero“ (The Lady of the Lake) 1810 m., „Aivenhas“ (Ivanhoe) 1819 m., „Rob Rojus“ (Rob Roy) 1817 m., „Vaverlis“ (Waverley) 1814 m., „Midlodiano širdis“ (The Heart of Midlothian) 1818 m. ir „Lamermuro sužadėtinė“ (The Bride of Lammermoor) 1819 m.
Šiaurės Makedonijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Tikveš prieš Sileks
--
Finalo rungtynės
---
Guillaume Marie-Anne Brune
Gijomas Mari Anas Briunas (, gimė 1763 m. kovo 13 d. – mirė 1815 m. rugpjūčio 2 d.) – Prancūzijos maršalas (1804 m.), vienas žymiausių Napoleono I karo vadų, Revoliucijos ir Napoleono karų dalyvis.
Biografija
Gimė 1763 m. kovo 13 d. Brive-la-Gaillarde vietovėje, centro pietų Prancūzijos Korezo departamente, advokato šeimoje. Būdamas 20 metų ir baigęs vietos koledžą įstojo į Prancūzijos kolegiją. 1791 m. prasidėjus Didžiajai Prancūzų revoliucijai susidraugavo su Ž. Dantonu ir kitais revoliucionieriais, įstojo į revoliucinę Nacionalinę gvardiją. Nuo 1793 m. iki 1795 m. malšino rojalistų bruzdėjimus įvairiose Prancūzijoje vietose. 1793 m. paskirtas brigados generolu.
Kovojo kartu su Napoleonu Italijos kampanijoje, pasižymėjo mūšiuose. 1797 m. pakeltas divizijos generolu. 1799 m. sumušė Jungtinės Karalystės ir Rusijos kariuomenes prie Amsterdamo. 1800 m. vadovavo Prancūzijos kariuomenei Italijoje. 1802 m. paskirtas Prancūzijos ambasadoriumi Osmanų imperijoje. 1804 m. tapo Prancūzijos maršalu.
1805 m. paskirtas vadovauti kariuomenei, turėjusiai įsiveržti į Jungtinę Karalystę. 1807 nugalėjo Švedijos kariuomenę Pomeranijoje. Pasirašęs Prancūzijos kariuomenės vardu Švedijos kapituliacijos aktą, Napoleono buvo atleistas iš karo tarnybos. Viena priežasčių galėjo būti respublikoniškos G. Briuno pažiūros. Napoleonui grįžus iš tremties Elboje G. Briunas vėl jį palaikė ir buvo paskirtas kariuomenės pietų Prancūzijoje vadu. Burbonams sugrįžus į valdžią, 1815 m. buvo rojalistų nužudytas Avinjone.
Baesa
Paveldas
Mieste labai gerai išsilaikiusi renesansinė architektūra: Baesos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo Dangun katedra, kuri vizigotų laikais buvo Baesos vyskupijos centras, maurų laikais paversta mečete, perstatyta XVI a.; plateresko stiliaus miesto rotušė, 1533 m. įsteigtas universitetas (dabar – vidurinė mokykla), taip pat romaninė Šv. Kryžiaus bažnyčia, gotikinė Šv. Pauliaus bažnyčia (su politiko, teisininko Pablo de Olavidės kapu), Šv. Pranciškaus koplyčia (1538 m. pastatyto vienuolyno griuvėsiuose), puošnūs, maurų stiliaus bruožų Chabalkinto rūmai, Karolio V triumfo arka, keletas aikščių su fontanais. Dėl savo išskirtinio paveldo Baesa podraug su gretima Ubeda 2003 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Ugoniškės
Ugoniškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rumšiškių.
Kuikatekai
Kuikatekai (sav. Nduudu yu, ) – indėnų tauta, gyvenanti pietų Meksikoje, Mezoamerikoje, Oachakos valstijos šiaurėje (daugiausia Kanjados srityje, San Chuan Bautista Kuikatlano apylinkėse). Populiacija – 12–13 tūkst. žmonių. Kuikatekų kalba priskiriama otomangų kalbų šeimai, išskiriamos 2 pagrindinės tarmės – Tepeuksilos ir Teutilos. Didelė dalis kalba ir ispaniškai. Tikintieji – Romos katalikai.
Kuikatekų pavadinimas kilo nuo nahuatliško žodžio Kuikatlanas, reiškiančio „dainų vieta, dainava“. Iki XVI a. vid., kai ispanai užėmė Oachaką, kuikatekai turėjo savo valstybėlę, mokėdavo duoklę sapotekams, mištekams, vėliau – actekams.
Būstas vienos, rečiau dviejų patalpų, dvišlaičiu arba keturšlaičiu stogu iš šiaudų ar palmių lapų, sienos iš vytelių ir šiaudų, su pristatoma arba atskira virtuve. Vyrai dėvi baltas plačias kelnes ir marškinius, moterys – tamsius durstytus arba klostuotus sijonus, baltus huipilius ir palaidines su geometriniais, rečiau žvėrių raštais (būdinga raudona, juoda, žydra spalvos, žvaigždiškas ornamentas). Juosiasi raudonomis plačiomis juostomis, nešioja pintas šiaudines skrybėles.
Kuikatekų šeima didžioji, giminystę veda per abu tėvus, jaunavedžiai pirmą pusmetį gyvena jaunosios šeimoje, vėliau – pas jaunikio šeimą. Vietomis pasitaiko daugpatystė (vedamos kelios seserys). Kartais kaimų, miestelių kvartalai skirstosi į giminines grupes. Išlaikę tradicinį folklorą, mitologiją, tikybą kalnų, lietaus dievybėmis, atlieka aukojimus laukuose, urvuose, prie šulinių. Išlikę šamanizmo bruožų, nagualizmas, ateities pranašavimo praktika, išlaikę apeiginį kalendorių. Katalikų šventųjų globėjų švenčių metu šoka, rengia teatralizuotus vaidinimus, groja panašiais į actekų būgnais (teponactliais), didžiuliais ragais (diromis) ir kt.
Vija Rožlapa
Vija Rožlapa (g. 1942 m. sausio 8 d. Liepojoje) – Latvijos šachmatininkė, Latvijos moterų šachmatų čempionė, šachmatų trenerė.
Biografija
Šachmatais pradėjo žaisti būdama 12 metų. 1958 metais ji laimėjo Latvijos mergaičių čempionatą, 1960 metais – SSRS mergaičių čempionatą. 1961 metų SSRS mergaičių vicečempionė. Nuo 1964 metų Rygos šachmatų mokyklos trenerė. Tarp auklėtinių – didmeistris Aleksejus Širovas (g. 1972 m.) ir Laura Rogule (g. 1988 m.), WGM.
Ubeda
Ubeda  – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Chaeno provincijoje, 25 km į pietryčius nuo Linareso. Pro miestą eina Albasetės–Bailenos plentas, atsišakoja keliai į Chaeną, Basą. Verčiamasi alyvuogių auginimu ir aliejaus spaudimu, gyvulininkyste, turizmu.
Paveldas
Mieste labai gerai išsilaikiusi renesansinė architektūra: Vaskeso de Molinos rūmai (XVI a. vid., dabar rotušė), Švč. Alkasaro karalių Mergelės Marijos bazilika (XIII a. pastatyta mečetės vietoje, XVI–XVII a. perstatyta), Atpirkėjo koplyčia, Šv. Jokūbo ligoninė (XVI a.), XVI a. rūmai, paversti viešbučiu, centrinė Vaskeso de Molinos aikštė. Ubedos architektūra darė didelę įtaką Lotynų Amerikos architektūros plėtotei.
Dėl savo išskirtinio paveldo Ubeda podraug su gretima Baesa 2003 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Gyvenvietės čia būta jau iberų laikais. Vėliau ją valdė romėnai, vizgotai. Į miestą išaugo maurų laikais ir pavadinta Arabų Ubada. 1233 m. miestą užkariavo Kastilijos karalius Ferdinandas III. Vėl suklestėjo XVI a., pastatyta daug reikšmingų architektūros paminklų. XVIII–XIX a. Ubedos reikšmė vėl labai sumenko.
Žymūs žmonės
Ubedoje prieš pat mirtį gyveno krikščionių mistikas Šv. Kryžiaus Jonas. Mieste likę dalis jo relikvijų.
Maumedinis piengrybis
Maumedinis piengrybis (Lactarius porninsis) – ūmėdinių šeimai, priklausantis valgomas grybas. Lietuvoje yra nedažnas.
Būdingi požymiai: pieniškos baltos sultys ištryškusios spalvos nekeičia. Kepurėlė geltonai oranžinė, vos rievėta, paspausti lakšteliai žalsvėja. Auga tik po maumedžiais.
Išvaizda
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 (10) cm skersmens, išgaubtai paplokščia, įdubusi, paviršius su nežymiomis, siauromis dėmėmis, geltonai oranžinis, apelsino spalvos. Lakšteliai balsvai gelsvi, vėliau – ochriškai geltoni, tankūs, siauri, priaugintiniai, paspaudus pažalsvėja. Kotas 3–9x1–2 cm, kepurėlės spalvos, cilindriškas. Trama balsva, kieta, vaisių kvapo, su pieniškomis baltomis sultimis. Sporos elipsiškos, 7–10x6–8 μm.
Augavietė
Dygsta pavieniui, grupelėmis. Dažniausiai sutinkamas maumedynuose, miškuose, parkuose su maumedžių priemaiša.
Sezonas: liepa – spalis
Uikenai
Uikenai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Liolių, prie kelio. Rytuose, miškelyje teka Žaltinys.
Anatolijus Korobočka
Anatolijus Korobočka (rus. Анатолий Васильевич Коробочка; g. 1955 m. sausio 5 d. Simferopolyje, Ukraina) – buvęs futbolininkas, treneris.
Korobočka yra žaidęs SK Tavrìâ Sìmferopolʹ, FK CSKA Moskva, SK Odesa, taip pat VDR klubuose. Futbolininko karjerą baigė 1991 m. Eintracht Loewenberg futbolo klube. Tais pačiais metais tapo CSKA Maskvos dublerių komandos treneriu. 1998 m. tapo vyriausiu Simferopolio klubo treneriu. Yra treniravęs Maskvos Spartako-Čiukotkos ir Reutov FC klubus. 2006 m. atvyko į Edinburgo Hearts FC, kuriame kartu su Aleksu Koslovskiu ir Eduardu Malofejevu (sporto direktorius) dirbo futbolo direktoriumi.
2007 m. liepos 30 d. buvo pakelbta, kad Korobočka taps klubo vyr. treneriu 2007–2008 m. sezonui kartu su Stephen Frail. Treneriu pora buvo atleista 2008 m. sausio 1 d., kai klubas penkis kartus iš eilės pralaimėjo lygoje. Frailas tapo laikinuoju treneriu, o Korobočka toliau dirbo futbolo direktoriumi. 2009 m. liepos 22 d. Hearts vadovybė paskelbė, kad jis paliko savo postą.
Uikiai (Telšiai)
Uikiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Gadūnavo.
Rima Jakutytė
Rima Jakutytė (1950 m. birželio 18 d. Kruopiuose, Mažeikių apskritis – 2019 m. rugpjūčio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo žurnalistė, redaktorė.
Biografija
1973 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1973 m. pradėjo dirbti Lietuvos radijo laidų užsieniui vyr. redakcijoje. Daugiausia rengė laidas apie ekonomiką, bankus, finansus, verslo gimimą Lietuvoje ir jo plėtojimą, žinias užsienio klausytojams. Ekonomine, verslo tematika rašė laikraščiuose „Lietuvos komersantas“, „Atgimimas“, „Amžius“, „Savininkas“. Nuo 1993 m. kiekvieną savaitę rengė ekonomines spaudos apžvalgas Čikagoje leidžiamam dienraščiui „Draugas“. Lietuvos radijo visuomeninių laidų redakcijos vyriausioji redaktorė, laidos „Gimtoji žemė“ prodiuserė, „Litas prie lito“ vedėja.
Fortuna Hjørring
Fortuna Hjørring moterų komanda – Danijos moterų futbolo komanda iš Joringo. Komanda žaidžia Elitedivisionen pirmenybėse.
Istorija
Klubas įkurtas 1966 m. Moterų komanda nuolatos kovoja dėl aukščiausių vietų ir trofėjų Danijoje.
UEFA moterų čempionų lyga
Dalyvavo čempionų lygoje. 2003 m. žaidė UEFA moterų čempionų lygos finale, bet pralaimėjo.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. balandžio 14 d.
Uikšiai
Uikšiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Katyčių.
Hermanas Jakužaitis
Hermanas Jokūbas Jakužaitis  (Jaliūnas; ; 1902 m. liepos 26 d. Stančiuose, Klaipėdos apskritis – 1966 m. gegužės 12 d. Niurtingene, Vokietija) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1918 m. laikraštyje „Prūsų lietuvių balsas“. Dirbo Klaipėdoje leistų laikraščių „Lietuvos keleivis“, „Klaipėdos žinios“, „Pajūrio sargas“ ir kt. redaktorius. Kaune buvo Klaipėdos ir užsienio spaudos atstovas, prieš Antrojo pasaulinio karo pabaigą – Lietuvos spaudos atstovas Berlyne, prie Vokietijos Reicho vyriausybės. 1952 m. Vokietijoje redagavo laikraščio „Keleivis“ Nr. 1-5, nuo 1953 m. – biuletenį „ELTA–Pressedienst“. Bendradarbiavo įvairiuose lietuvių ir užsienio laikraščiuose.
Atlanto–Kongo kalbos
Atlanto–Kongo kalbos – viena pagrindinių Nigerio–Kongo kalbų atšakų. Ji apima daugelį Nigerio–Kongo kalbų, išskyrus kai kurias Vakarų Afrikoje bei Sudane vartojamas kalbas – mandžių, dogonų (?), katlų ir rašadų. Atlanto–Kongo kalbos paplitusios po didžiąją dalį Subsacharinės Afrikos – nuo Senegalo iki Pietų Afrikos Respublikos. Kaip ir daugelio Afrikos kalbų atveju, genetiniai ryšiai tarp kalbų, jų priklausomybės vienai ar kitai atšakai Atlanto–Kongo kalbų grupėje ginčytinos.
Atlanto–Kongo kalbos skirstomos toliau į šias atšakas:
Voltos-Nigerio kalbos dažnai priskiriamos prie Atlanto–Kongo kalbų, tačiau jų padėtis nėra aiški. Taip pat yra daug smulkiau neklasifikuotų kalbų, kurios, panašu, kilusios iš Atlanto–Kongo kalbų: mbrė, egų (Dramblio Kaulo Krante), ukanų (Nigerijoje), lalų (Čade, paprastai laikoma izoliuota), falių (Kamerūne), limbų (Siera Leonėje ir Gvinėjoje), golų bei melų (Liberijoje) ir kt.
Vyleva
Vyleva – buvęs kaimas pietryčių Baltarusijoje, 20 km į šiaurės rytus nuo Dobrušo, prie Ipucės upės.
Istorija
Minima nuo XVI a., XIX a. buvo kaimas ir palivarkas, Gomelio apskrities Vylevos valsčiaus centras, veikė medinė parapijos cerkvė, liaudies mokykla. Po 1986 m. Černobylio katastrofos kaimas buvo radioaktyviai užterštas, todėl 1992 m. 102 šeimos buvo iškeltos iš kaimo, o pats kaimas 2005 m. panaikintas.
Dijokalnis
miniatiūra|Įvesdinimo apeigos ant Dijokalnio |alt= miniatiūra|Nuoroda į Dijokalnį Dijokalnis (Zasinyčių kalnas) – legendomis, padavimais, žmonių pasakojimais apipintas mitologinis kalnas, esantis Zasinyčių miške, apie 3 kilometrus į šiaurės vakarus nuo Zasinyčių kaimo, Alizavos seniūnijoje, Kupiškio rajone.
Istorija
Dijokalniu kalnelis pavadintas dėl to, kad seniau čia rinkdavęsis vakaroti jaunimas ir dainuodavęs dainą „Dijo, dijo“. Dijokalnis yra apdainuotas polifoninėje sutartinėje „Dijūta, kalnali“. „Dijūta, kalnali“ – daugiabalsė daina ir instrumentinė melodija, kuri buvo atliekama per senąsias apeigas, o tradicijai nykstant – per vakarėlius. Dijokalnis yra unikalus dėl dviejų šeimos gyvenimo apeigų, kurios, minima, kad čia būdavo atliekamos:
Šalia Dijokalnio randami buvusio vienkiemio Gyvačdvario pamatai. 1898 m. Gyvačdvaryje gyveno Juozo Tunkevičiaus ir Kazimiero Dirdos šeimos (8 gyventojai). 1923 m. Gyvačdvaris vadintas palivarku. Tada čia buvo 1 sodyba (9 gyventojai).
1938 m. keliams taisyti buvo nukasta 2/3 šio kalno.miniatiūra|Įvesdinimo apeigos ant Dijokalnio |alt=|kairėjeDijokalnį tyrinėjęs istorikas archeologas Vykintas Vaitkevičius (Senųjų šventviečių žvalgymai, 2000 m.)  teigia, kad – tai mūsų protėvių šventvietė, kurioje žmonės rasdavo pilnatvę, atgaudavo kūno jėgas, sielos ramybę, nes tikėjo, kad čia priartėja dievų ir mirusiųjų pasaulis.
2010]] m. kalnas pradėtas gaivinti. Imtos organizuoti talkos kalnui ir jo prieigoms tvarkyti, iki 2014 m. suorganizuotos 5 tvarkymo talkos.
Objekto apsauga
2014 m. Salamiesčio pagrindinės mokyklos bendruomenės pastangomis, padedant archeologui Vykintui Vaitkevičiui, Dijokalnis įtrauktas į nekilnojamųjų kultūros paveldo vertybių sąrašą ir į legendinių, žymiausių Lietuvos mitologinių vietovių sąrašą.
Legendos ir pasakojimai
miniatiūra|DijokalnisPasak legendos, šitą kalną supylęs milžinas Dijus ar Dijokas. Jis buvęs žmonėms labai geras, padėjęs vargus vargti, perspėdavęs apie užpuolimus ir nelaimes. Bet atsiradę blogų žmonių, kurie žinoję, kad Dijokas žus, kai bus nukirstas jam skirtas medis. Taigi tie blogieji žmonės ir nukirtę tokį medį. Milžinas žuvęs. Ant kalno jis ir buvęs palaidotas. Po milžino mirties ten raganos naktį savo šokius šokančios, o velniai klaidinantys žmones. Raganos ten ne šiaip sau šokančios, bet dideliam ponui su ilgu botagu rankoje, kuris joms komanduojąs: „Švyr-byr, švyr-byr…“
1925 m. Jurgis Elisonas aprašė Dijokalnį: ''„Pasakoja žmonės apie visokias raganas, kurios tame kalne gyvenusios, o kiti jį tiesiog raganų ir burtininkų kalnu vadina“, „Jame gyvenęs milžinas Dijokas, kuris žuvęs tam tikrą medį nukirtus. Taip skirta buvę, kad kai nukirsią medį, tai Dijokas turėsiąs žūti“.''
„Vabalninko valsčiui prie Dvarpelio yra piliakalnis vadinamas Dijokalniu, ten naktimis galima matyti ant kalno stovi ponas su botagu ir šmaukštuodamas sako: „šyr vyr šyr vyr“, o aplinkui piliakalnį bėga raganos vienmarškinės nesupintais plaukais“.
Ukrainos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Istorija
Nugalėtojais tapo Kijevo „Dinamo“. Tai buvo dvyliktasis čempionų titulas. Nė karto nepralaimėjo šiame sezone.
Pusfinaliai (1/2 f.)
Pirmosios rungtynės įvyko 2007 m. balandžio 18 d., o atsakomosios gegužės 9 d.
Atsakomosios rungtynės
<span id="Mariupol` v Metalurg"> Kijevo „Dinamo“ nugalėjo bendru rezultatu 5:2 ir pateko į finalą.
''Donecko „Šahtar“ bendras rezultatas buvo lygus 2:2. Dėka svečiuose pelnytų įvarčių pateko į finalą.''
Finalas
<span id="Dinamo v Šahtar">
Drisos apskritis
Drisos apskritis  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos imperijos Vitebsko gubernijoje. Centras – Drisa.
Istorija
Įkurta 1772 m. Rusijos imperijos Pskovo gubernijoje. Nuo 1802 m. priklausė Vitebsko gubernijai.
Suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 17 valsčių.
Ukrainka
Ukrainka – buvęs viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Laičių.
KF Vushtrria
Istorija
Klubo ištakos siekia 1922 m. Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas rungtyniavo šalies futbolo sistemoje.
2012 m. klubą įsigijo „Llamkos GalvaSteel and the Core Group“. Pasikeitė komandos pavadinimas į Llamkos Kosova.
2013/2014 m. sezone šis klubas tapo šalies čempionais. Tačiau po to verslo grupė nusišalino nuo klubo rėmimo ir klubas vertėsi miesto savivaldybės lėšomis.
Pilkasis piengrybis
Pilkasis piengrybis (Lactarius azonites) – ūmėdinių šeimai, priklausantis valgomas grybas, bet menkavertis. Lietuvoje sutinkamas nedažnai.
KF Vushtrria
Istorija
2015/2016 m. sezone žaidė Superliga pirmenybėse, bet liko paskutinėje (12) vietoje ir iškrito į Pirmą lygą.
Kitą sezoną (2016/2017 m.) Pirmoje lygoje liko 6 vietoje.
Pilkasis piengrybis
Augavietė
Auga grupelėmis, mėgsta žolėtus ąžuolynus, lapuočių miškus.
Ivrėja
Ivrėja (arba Ivrea, ) – miestas šiaurės vakarų Italijoje, Pjemonte, į šiaurę nuo Turino, Alpių papėdėje, prie Dora Baltėjos upės. Per miestą eina Turino–Aostos geležinkelis ir plentas.
Vystoma elektronikos įrengimų, chemijos, tekstilės, maisto pramonė, turizmas. Veikia miesto, šiuolaikinės architektūros muziejai, kunigų seminarija (su biblioteka).
Paveldas
Ivrėja itin garsėja savo kasmetiniu karnavalu, kurio žymiausia dalis – apelsinų mūšis.
Mieste išlikęs gausus architektūros paveldas: Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų katedra (X–XI a., pastatyta IV a. bažnyčios vietoje; buvo romaninė, bet XVIII a. perstatyta baroko stiliumi; yra Šv. Beso relikvijos), Šv. Bernardino (1455 m.), Šv. Mikalojaus Tolentiečio (1605–1627 m.), Šv. Gaudencijaus bažnyčios, XIV a. pilis, XVIII a. rotušė, kunigų seminarijos pastatas (1715–1746 m.), XX a. vid. gyvenamieji namai ir biurai.
Istorija
~V a. pr. m. e. čia gyveno keltai. 100 m. pr. m. e. romėnai čia įkūrė tvirtovę Eporediją (Eporedia). Tai buvo svarbus gynybinis taškas prie vieno iš pagrindinių kelių per Alpes. VI–VII a. Ivrėja buvo kraštą užkariavusių langobardų grafystės sostinė, nuo IX a. – frankų markgrafystės centras. XII a. tapo laisvuoju miestu, bet 1266 m. atiteko Monferato, o 1313 m. – Savojos kunigaikščiams.
XX a. pr. Ivrėja tapo svarbiu pramoniniu centru. Čia įsikūrusi bendrovė „Olivetti“ ėmė gaminti spausdinimo mašinėles, skaičiuotuvus, vėliau – kompiuterius. 2018 m. miesto pramoninis ir istorinis paveldas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Atom
„Atom“ gali reikšti:
Haradoko apskritis
Haradoko apskritis  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos imperijos Vitebsko gubernijoje. Centras – Haradokas.
Istorija
Įkurta 1772 m. Rusijos imperijos Pskovo gubernijoje. Nuo 1802 m. priklausė Vitebsko gubernijai.
Suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 21 valsčius.
Danielius Jokubonis
Danielius Jokubonis (1913 m. vasario 22 d. Gardneryje, JAV – 1980 m. gegužės 17 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, Argentinos lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Į Argentiną nuvyko 1925 m., dalyvavo lietuvių organizacijų veikloje. 1941–1955 m. redagavo „Momentą“, „Pažangą“, „Tėvynę“, „Vienybę“. Už dalyvavimą komunistų veikloje kalintas. 1956 m. grįžo į Lietuvą. 1957–1960 m. „Vagos“ leidyklos techninis redaktorius.
Birutė Bražinskaitė-Jakštienė
Birutė Bražinskaitė-Jakštienė (1940 m. rugpjūčio 12 d. Šakiuose – 2022 m. kovo mėn. ) – LRT televizijos žurnalistė ir režisierė.
Biografija
1959 m. baigė Druskininkų vidurinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus kultūros–švietimo technikumo dramos skyrių ir įgijo saviveiklinių dramos kolektyvų režisierės specialybę, 1973 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.
1962 m. pradėjo dirbti Lietuvos televizijoje: iš pradžių meninių laidų redakcijos režisieriaus padėjėja, nuo 1966 m. – režisieriaus asistentė. Nuo 1968 m. Lietuvos televizijos programų vyriausiosios redakcijos kino laidų skyriaus redaktorė, nuo 1975 m. – vyresnioji redaktorė, nuo 1976 m. – TV Literatūros ir meno vyriausiosios redakcijos vyresnioji redaktorė, nuo 1976 m. gruodžio – TV muzikos vyriausiosios redakcijos vyresnioji redaktorė. Rengė laidas „Kino pasaulyje“, pramogines laidas „Svečiuose pas Onutę“, „Šokio sūkury“, etnokultūros laidų ciklus „Žemyna“, „Kalendorinės šventės“, „Užeikit, sveteliai“ ir kt.
Algirdas Zabulionis
Algirdas Zabulionis (1954 m. gruodžio 4 d. Kaune – 2020 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – lietuvių matematikas.
Visimo rezervatas
Visimo valstybinis gamtinis biosferos rezervatas  – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Sverdlovsko srityje, Viduriniojo Uralo kalnuose, į šiaurės vakarus nuo Kirovogrado, Visimo kaimo apylinkėse. Įkurtas 1971 m., siekiant ištirti Vidurinio Uralo gamtinius kompleksus skirtingų ekspozicijų šlaituose.
Algirdas Zabulionis
Biografija
1977 m. baigė Vilniaus universitetą. 1992–1997 m. Matematikos metodikos katedros vedėjas, 2001–2004 m. Švietimo politikos centro vadovas. Nuo 1991 m. docentas. 1997–2001 m. Nacionalinio egzaminų centro direktorius. Nuo 2004 m. Didžiosios Britanijos švietimo konsultacinės bendrovės Anglia Assessment Ltd. vyriausiasis konsultantas (vykdo švietimo sistemos reformų projektus Mongolijoje, Indijoje, Gruzijoje, Moldovoje, Serbijoje ir kitose šalyse). Stažavo Tventės (Nyderlandai, 1995 m.), Oslo (1996 m.) universitetuose.
Visimo rezervatas
Rezervatas apima kalnuotas sritis, iškylančias iki 699 m aukščio (Didžiojo Sutuko k.). Čia prasideda Čiusovajos intakai Suliomas, Darja, Šišimas. 87 % ploto dengia miškai, ryškus vertikalus zoniškumas. Rezervato teritorijoje gyvena lūšys, kiaunės, briedžiai, bebrai, ūdros, šermuonėliai, kurtiniai, tetervinai, jerubės, vištvanagiai ir kt. Yra keletas gamtos paminklų: kedrų giraitė, pelkė, akmuo, pirmykštė giria, atodanga.
Algirdas Zabulionis
Mokslinė veikla
A. Zabulionio svarbiausios sritys buvo matematika ir jos mokymo metodika, testavimas, egzaminavimas. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių. Jis nuo pat nepriklausomybės pradžios kūrė Lietuvos švietimo sistemą, savo ekspertine patirtimi dalijosi su įvairiomis institucijomis iš keliasdešimties skirtingų šalių, inicijavo tarptautinių mokinių pasiekimų tyrimų vykdymą Lietuvoje, kūrė brandos egzaminų sistemą, kuri egzistuoja iki šiol. Vadovaudamas Nacionaliniam egzaminų centrui sukūrė esminius išorinio mokinių pasiekimų vertinimo principus, įgyvendino kitų šalių inovacijas, sutelkė šalies aukštųjų mokyklų ir bendrojo ugdymo įstaigų ekspertus.
Vakarų Azija
Vakarų Azija arba Pietvakarių Azija – geografinis regionas Azijos žemyno pietvakariuose. Naudojant politinius ir ekonominius terminus, šis geografinis regionas dažnai vadinamas Artimaisiais Rytais (nepriskiriamos tik Pietų Kaukazo valstybės, Kipras ir Iranas, bet įskaitomas Egiptas) arba Viduriniaisiais Rytais (nepriskiriant Kipro ir Pietų Kaukazo valstybių, bet įskaitant Egiptą).
Geografija
miniatiūra|kairėje|200px|Vakarų Azijos politinis žemėlapis Pietvakariuose per Raudonąją jūrą ir vakarinėje dalyje Egiptui priklausančiame Sinajaus pusiasalyje sausuma ribojasi su Afrikos žemynu. Vakarinę pakrantę skalauja Viduržemio jūra, Šiaurės vakaruose Bosforo sąsiauris, šiaurėje Juodoji jūra bei Kaukazo kalnai skiria nuo Rytų Europos, šiaurės rytuose šliejasi prie Kaspijos jūros ir ribojasi su Vidurine Azija, rytuose su Pietų Azija, pietryčių ir pietų pakrantes skalauja Arabijos jūra ir Adeno įlanka.
Vakarų Azijos šalys
Artimieji Rytai neturi tikslių sienų, bet paprastai regionui priskiriamos šios šalys – Kipras,Turkija, Armėnija, Gruzija, Abchazija, Pietų Osetija, Iranas, Libanas, Sirija, Izraelis, Palestinos teritorijos (Vakarų Krantas ir Gazos Ruožas, Jordanija, Irakas, Kuveitas, Bahreinas, Kataras, Jungtiniai Arabų Emiratai, Saudo Arabija, Omanas, Jemenas.
Regiono įtakingiausios valstybės yra Izraelis, Turkija, Saudo Arabija, Iranas.
Gyventojai
Pagrindinės regiono kultūros – arabų, persai, turkų, kurdų, armėnų ir žydų, pagrindinės kalbos – arabų, persų, turkų bei kurdų. Vakarų Azijoje atsirado judaizmas, krikščionybė ir islamas. Islamas regione labai išplitęs ir dominuoja. Bet islamo išpažinėjų mažuma Izraelyje, kuriame pagrindinė religija judaizmas. Islamo religijos išpažinėjų mažuma ir Armenijoje, Gruzijoje, Abchazijoje, Pietų Osetijoje ir Kipre, kur daugumą sudaro krikščionys. Islamo šalyse krikščionių išlikusios didžiausios bendruomenės gyvena Egipte, Libane, Palestinoje ir Sirijoje, bet jų procentas šiose šalyse nežymus ir nuolat mažėja.
Atmintina diena
Atmintina diena – reikšminga diena, susijusi su esminiais valstybės kūrimo ir įtvirtinimo faktais ir (ar) įvykiais, visuotinių vertybių propagavimu, kultūros ir gyvosios istorijos išsaugojimu.
Atmintinos dienos pagal Lietuvos atmintinų dienų įstatymą
Lietuvos Atmintinų dienų įstatymas buvo priimtas 1997 m. liepos 3 d.
Dabar Lietuvoje pažymimos šios dienos:
Apple Music
„Apple“ – muzikos ir vaizdo įrašų transliavimo internetu „macOS“, „iOS“, „Windows“, „Android“ programėlė.
Istorija
2014 m. „Apple“ įsigijo ausinių gamintoją ir muzikos transliavimo internetu paslaugas teikiančią bendrovę „Beats Electronics“. Tai buvo didžiausias „Apple“ pirkinys, bendrovei atsiėjęs $2,6 mlrd. Analitikai teigė, kad „Apple“ įsigijo pastarąją bendrovė, idant galėtų konkuruoti su „Spotify“. Netrukus po to „Apple“ rinkai pristatė „Apple Music“. Dabar ji yra antra pagal dydį muzikos transliavimo bendrovė pasaulyje. Šiuo metu „iTunes Store“ dainų atsisiuntimo reikšmė menksta, populiarėjant muzikos transliavimui.
Kritika
JAV teisingumo departamentas, JAV federalinė prekybos komisija, taip pat ir Europos Komisija pasirodžius naujajai paslaugai ėmėsi tirti „Apple Music“ sandorius su muzikos įrašų bendrovėmis. Buvo siekiama išsiaiškinti, ar „Apple“ nespaudė įrašų bendrovių, norinčių būti „Apple Music“ partneriais, pašalinti nemokamus įrašus iš kitų muzikos transliavimo internetu platformų – tarp jų ir „Spotify“.
Flygelio kyšulys
thumb|250px|Flygelio kyšulys ir toliau šiaurės vakaruose esantis bevardis šiauriausias taškas palydovinėje nuotraukoje Flygelio kyšulys  – kyšulys Rusijoje, Prano Juozapo Žemėje, Rudolfo salos šiaurės rytuose. Laikomas toliausiai į šiaurę nutolusia Rusijos ir Eurazijos sausumos vieta (tačiau faktiškai toliausiai šiaurėje yra bevardis Rudolfo salos šiaurinis krantas).
Kyšulys atrastas 1874 m. balandžio 12 d. Julijaus Pajero ir Karlo Veiprechto ekspedicijos ir pavadintas austrų katrografo Augusto fon Flygelio (August von Fligely) garbei. 2003 m. kyšulyje pastatytas maumedinis kryžius.
Kurušas (reikšmės)
Kurušas gali reikšti:
Kosovo futbolo taurė
Kosovo futbolo taurė – kasmet Kosove vykstantis atkrintamųjų varžybų turnyras, kuriame dalyvauja didžioji dalis Kosovo klubų.
Ulbiškė
Ulbiškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kimbartiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Gerald Green
Džeraldas Grynas (g. 1989 m. sausio 26 d.) – JAV krepšininkas, paskutinį kartą žaidęs NBA G-lygoje.