cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Romanas
Tipinių romanų pavyzdžiai
Nuotykių romanas: Apulėjaus „Metamorfozės arba Aukso asilas“, Džeimso Fenimoro Kuperio „Pėdsekys“, „Prerijos“, „Medžiotojas“, Aleksandro Diuma (tėvo) „Trys muškietininkai“, „Grafas Montekristas“, Džeko Londono „Martinas Idenas“, Roberto Luji Stivensono „Lobių sala“, „Juodoji strėlė“.
Kriminalinis romanas: Fiodoro Dostojevskio „Nusikaltimas ir bausmė“, Viljamo Folknerio „Rugpjūčio šviesa“, Čarlzo Dikenso „Oliveris Tvistas“.
Detektyvinis romanas (kriminalinio romano atmaina): Artūro Konano Doilio romanų ciklas apie Šerloką Holmsą, Agatos Kristi „Žmogžudystė Rytų eksprese“, Žoržo Simenono „Geltonas šuo“.
Biografinis romanas: Stefano Cveigo „Marija Antuanetė“, Andrė Morua „Baironas“, Irvino Stouno „Gyvenimo geismas“ (apie Van Gogą), Aleksejaus Tolstojaus „Petras Pirmasis“.
Autobiografinis romanas: Žano Žako Ruso „Išpažintis“, Džeko Londono „Martinas Idenas“.
Dienoraštinis romanas: Fiodoro Dostojevskio „Užrašai iš mirusiųjų namų“.
Laikraštinis romanas: Čarlzo Dikenso „Pikviko klubo užrašai“.
Menininko romanas: Johano Volfgango Gėtės „Vilhelmo Meisterio klajonių metai, arba Atsižadantieji“, Oskaro Vaildo „Doriano Grėjaus portretas“, Tomo Mano „Daktaras Faustas“.
Romanas pirmuoju asmeniu: Hermano Hesės „Stepių vilkas“, Tomo Vulfo „Žvelk, angele, į savo būstą“.
Novelių romanas: Džovanio Bokačo „Dekameronas“.
Siaubo romanas: Horaso Volpolio „Otranto pilis“, Ernsto Teodoro Amadėjaus „Velnio eliksyras“, Stiveno Kingo „Švytėjimas“, „Naminių gyvūnėlių kapinės“.
Satyrinis romanas: Migelio de Servanteso „Išmintingasis bajoras Don Kichotas lamančietis“ (riterių romano parodija), Henrio Fildingo „Džozefo Endriuso ir jo draugo Abrahamo Adamso nuotykių istorija, parašyta sekant Servantesu, „Don Kichoto“ autorium“.
Eiliuotas romanas: Džordžo Gordono Bairono „Don Žuanas“, Aleksandro Puškino „Eugenijus Oneginas“,Adomo Mickevičiaus „Ponas Tadas“.
Nebeletristinis romanas: Džeimso Boldvino „Eik ir išsakyk tai ant kalno“, Trumeno Kapotės „Šaltakraujiška žmogžudystė“.
Lizetenfeldas
Lizetenfeldas arba Koševojė (, nuo 1939 m. Lisettenfeld, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Кошевое) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Domnovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities (nuo 1927 m. Barštyno apskritis) dvaras, nuo 1874 m. birželio 11 d. valsčiaus centras. Priklausė Stakaimio parapijai. 1928 m. rugsėjo 30 d. kaimas sujungtas su Stakaimiu, nuo 1930 m. gegužės 4 d. savivaldybė pavadinta Švenau (Schwönau). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Porečjės apylinkės kaimas.
Nuorodos
Gruschewka (Kaliningrad)
Jonas Činga
Jonas Činga (g. 1914 m. gruodžio 10 d. Meškalaukyje, Joniškėlio valsčiuje, Biržų apskrityje – 2009 m. spalio 8 d. JAV) – agronomas, pramonininkas, visuomeninės veikėjas, mecenatas, ateitininkas.
Biografija
1933 m. baigė Linkuvos gimnaziją (IX laida). 1938 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. Studijuodamas akademijoje priklausė ateitininkų klubui „Algimantas“, buvo valdybos narys.
Tauragės, Eržvilko, Skaudvilės, Raseinių apskričių agronomas. Mokytojavo Tauragės, vėliau Betygalos žemės ūkio mokyklose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. – į Kanadą. Nuo 1950 m. Kanados lietuvių sąjungos Vinipego skyriaus pirmininkas. Nuo 1951-1963 m. Ateitininkų sendraugių skyriaus, 1951-1953 m. Kanados lietuvių bendruomenės Vinipego apylinkės pirmininkas.
Nuo 1963 m. gyveno JAV, Los Andžele, CA. 1963–1964 m. JAV lietuvių bendruomenės Los Andželo apylinkės pirmininkas, vėliau Vakarų apygardos narys, pirmininkas; JAV LB Krašto valdybos narys. Kelerius metus buvo Lietuvos vyčių kuopos, LF Los Andželo komiteto pirmininkas. Bendradarbiavo Lietuviškojoje enciklopedijoje, rašė žemdirbystės ir augalinkystės klausimais. Ateitininkijos rėmėjas JAV bei Europoje, ateitininkiškos programos vadovų mecenatas.
1996 m. antroje pusėje įsteigė Aldonos ir Jono Čingų vardo fondą (kapitalas – 100 000 JAV dolerių, fondo pirmininkas – Jonas Endriukaitis). Remia Pietryčių Lietuvos švietimą (mokyklas, bibliotekas, organizuoja įvairias ekskursijas moksleiviams).
Jonas Činga buvo vedęs; žmona Aldona.
Akmeniškė (Ceikiniai)
Akmeniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Ceikinių.
Kožuškų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija
'''Kožuškų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija'''  – katalikų parapija, įkurta 1988 m., Kožuškų kaime. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijos Palenkės Mendzyžeco dekanatui. 1938 m. pastatyta dabartinė parapijos bažnyčia.
VVA-Spartaan Amsterdam
Amsterdamo VVA-Spartaan – Nyderlandų futbolo klubas iš Amsterdamo. 2008 m. žaidė mėgėjų lygoje.
Mis Studentė
Mis Studentė – tarptautinis grožio konkursas, kuriame dalyvauja studentės iš viso pasaulio. Pirmoji konkurso ceremonija įvyko 1986 m. Konkursas kasmet vyksta Seule. Laimėtoja įsipareigoja vykdyti labdaringą veiklą karo nusiaubtose šalyse arba regionuose paritančiuose neramumus (Kosove, Makedonijoje, Korėjoje ir t. t.).
Lietuva konkurse
Lietuvos attsovės konkurse pasirodė 4 kartus. 2007 m. Rita Bernotaitė tapo 1 vicemis studentė.
Menengas
Menengas – apygarda Nauru salos pietuose. Plotas – 3,1 km², 1400 gyventojų. Čia yra prezidento namai, Nauru futbolo stadionas, vienas iš dviejų Nauru viešbučių (antrasis yra Aive).
Greižėnų piliakalnis
Greižėnų piliakalnis ir gyvenvietė, Oplankio, Kalėnų piliakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23934) Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje, 1 km į šiaurę nuo Oplankio kaimo, Lauksargių seniūnijoje. Pasiekiamas iš kelio Greižėnai–Vilkyškiai, ties laukų pietrytiniu kraštu, Jūros slėnio pakraščiu pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi ir paėjus 450 m – yra dešinėje, ties didesniu lauko posūkiu į rytus. miniatiūra|220px|left|Prie naujojo paminklo ženklo
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštame dešiniajame Jūros upės krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Pakraščiuose ji apjuosta 0,3 – 5,5 m aukščio ir 6 – 33 m pločio pylimu (aukščiausias šiaurės vakariniame krašte), jo išorinis šiaurės vakarinis 7,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 20 m pločio ir 2 m gylio griovį, už kurio supiltas ir antras – 6 m pločio, 0,3 m aukščio pylimas. Šlaitai statūs, pietryčiuose iki 25 m aukščio. Aikštelė apardyta arimų, jos šiaurės rytų kraštas išgriuvęs. Aikštelė ir pylimas nukirsti, šlaitai apaugę lapuočiais.
Piliakalnį 1963 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 51000 m².
Liberiškis
miniatiūra|220px|left|Atvykstant nuo Naujamiesčio
Geografija
Per Liberiškį teka kairysis Kiršino intakas Šuoja. Ties kaimu 1975 m. patvenkta upė, telkšo 70 ha Liberiškio tvenkinys. Kaimo šiaurinėje dalyje, dešiniajame Šuojos krante yra Liberiškio parkas su buvusio dvaro sodybos fragmentais – gamtos paminklas.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Liberiškio dvaras pirmą kartą paminėtas 1595 m. XVI a. pabaigoje dvaras priklausė A. Abramavičiui, apie 1805 m. dvarą kartu su Naujamiesčio dvarais iš Dominyko Jeronimo Radvilos nusipirko Ignotas Karpis, iki pat 1940 m. jis priklausė dvarininkams Karpiams. Paskutinė savininkė Ignacijaus Karpio žmona Marijona Joana Karpytė.
1951 m. kaime rastas Abiejų Tautų Respublikos, Danijos, Brandenburgo ir kitų šalių XVII a. pradžioje sidabrinių monetų lobis. 1950–1992 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1955 m. įkurta biblioteka, yra laisvalaikio salė, augalininkystės ir gyvulininkystės bendrovė.
Plutarchas
Mestrijus Plutarchas (, geriau žinomas kaip Plutarchas; apie 46 m. – 120 m.) – graikų rašytojas, istorikas, biografas, eseistas ir filosofas.
Plutarchas gimė žymioje Bojotijos šeimoje, Chaironėjoje, mieste, kuris buvo apie dvidešimt mylių į rytus nuo Delfų. Jis sukūrė Paralelines biografijas ir Moralia.
Savo kūriniuose dažnai kalbėdavo apie save, draugus, pažįstamus. Jis gynė tradicinę buitį, religiją, kitas klasikinių laikų vertybes. Jo tikslas buvo heleniškumo atgaivinimas. Išliko apie šimtą Plutarcho veikalų. Kūriniai sudaro dvi grupes: „Dorovės traktatai“ ir „Paralelinės biografijos“.
Paralelinės biografijos
Plutarchas labiausiai išgarsėjo „Paralelinėmis biografijomis“. Tai dvidešimt tris poras sudarančios po dvi sujungtos graikų ir romėnų biografijos. Skiriami du gyvenimo aprašymų tipai:
Plutarcho biografijos nepriklauso nei vienam tipui. Jis nesilaikė chronologijos, rubrikų, stengėsi sukurti nenutrūkstamą pasakojimą, kurio mintys juda asociatyviai.
Dramatiškos scenos kaitaliojasi su neutraliomis. Rašytojas su skaitytojais dalijasi abejonėmis, jis nėra nusprendęs geras ar blogas yra žmogus. Jo biografija – tai moralinis – psichologinis etiudas, kurio pradžioje vyksta pokalbis su įsivaizduojamu pašnekovu (diatribė). „Paralelinės biografijos“ – tai pasakojimai apie valstybių veikėjų gyvenimą. Nėra poetų, filosofų, muzikantų biografijų. Keturiolika graikiškų biografijų skirtos polio veikėjams, dar trys parodyti kaip klasikinių tradicijų puoselėtojai.
Romėnų gyvenimai eina nuo seniausiųjų laikų iki respublikos pabaigos. Tai rodo Plutracho simpatijas klasikinei polio ideologijai.
Trečias originalus Plutarcho bruožas – biografijų diados (jungimas po dvi). Dauguma diadų turi bendrą įžangą ir pabaigą. Pradžioje išdėstomi veikėjų bendrumai, pabaigoje – skirtumai. Stengiamasi gretinti panašaus likimo vyrus (pvz., Tesėją ir Romulą sieja panašus istorinis vaidmuo). Plutarchas domėjosi pavergėjais romėnais, nes norėjo sujungti graikus ir romėnus, parodyti, kad romėnai nėra barbarai, o graikai – niekingi. „Paralelinėse biografijose“ stengiamasi parodyti, kad graikai prilygsta romėnams ir politine veikla, ir karo žygiais, teigiama, kad romėnų laimėjimai yra graikų dvasinės kultūros pamėgdžiojimas (Poplikola – Solono pamėgdžiotojas; Fabijus Maksimas panašus į Tukididą).
Plutarchas buvo klasikinio graikų polio idealo garbintojas ir didelis Graikijos patriotas. Taip pat daug dėmesio skyrė žmogaus būdui, psichologiniams niuansams. Daugiausia kalba apie gėrį. Plutarcho žymių veikėjų gyvenimo aprašymai buvo labai mėgiami ir turėjo įtakos biografinio romano ir biografinės apysakos žanrų formavimuisi.
Pyro gyvenimas
Plutarcho parašytas Pyro gyvenimas yra kertinis tekstas, nes tai pagrindinis istorinis dokumentas iš Romos istorijos periodo nuo 293 iki 264 metų pr. m. e. Nėra išlikę nei Dionisijaus, nei Livijaus tuo metu rašytų tekstų.
Tama (reikšmės)
Žodžio tama reikšmės:
Akmeniškė (Rimšė)
Akmeniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2,5 km nuo Rimšės.
Metroid Prime
Apie žaidimą
„Metroid Prime“ sukūrė JAV „Retro Studios“, priklausanti Japonijos „Nintendo“ kompanijai. Tai buvo pirmasis studijos žaidimas nuo jos įkūrimo. Sukurtas konsultuojantis su „Nintendo“, kuriai priklauso „Metroid“ franšizė, kūrybiniais padaliniais. „Metroid Prime“ yra penktasis „Metroid“ žaidimų serijos žaidimas ir pirmasis 3D grafikos. 2004 m. išleistas žaidimo tęsinys „Metroid Prime 2: Echoes“. 2009 m. žaidimas adaptuotas „Nintendo Wii“ konsolei ir galimas žaisti su „Nintendo Wii U“.
„Metroid Prime“ savo metu buvo vienu iš aukščiausiai įvertintų ir vertinamas vienu iš geriausių dešimtmečio kompiuterinių žaidimų. Metacritic svetainės suvestinės duomenimis, žaidimą kritikai įvertino vidutiniškai 97 balų iš 100 vidurkiu. IGN tinklalapio vertinimu, „Metroid Prime“ − geriausias žaidimas „GameCube“ konsolei, pagal gamesradar.com − antras geriausias.
„Metroid Prime“ pardavimai „GameCube“ konsolei vertinami 2,82 mln. vnt.
Mechanika
„Metroid Prime“ yra vieno žaidėjo žaidžiamas 3D grafikos žaidimas. Žaidėjas valdo pagrindinę „Metroid“ žaidimų heroję Samus Aran iš pirmojo asmens perspektyvos taip, tarsi matytų vaizdą pro Samus šalmo vizorių. Samus Aran yra apsivilkusi kovos kostiumą-šarvus, kurį galima transformuoti į riedantį rutulį − šiuo atveju veiksmas vykdomas iš trečiojo asmens persektyvos, tačiau riedant rutuliu Samus negali šaudyti, tik naudotis bombomis. Samus kovos kostiumo transformavimas į rutulį yra būtinas norint įveikti siaurus plyšius ar atidaryti duris. Šaudymo režimas yra organizuotas taip, kad žaidėjas pirma turi užfiksuoti taikinį, neskaitant durų, kurios atsidaro nuo apytikslio pataikymo. „Nintendo Wii“ versijoje įvesta įvairių pakeitimų valdymo schemoje, pritaikant ją judesiui jautriems valdikliams.
SK Istanbul
SK Istanbul vadinami futbolo klubai:
Metroid Prime
Mechanika
Žaidimo veiksmas vyksta fantastinės nežemiškos planetos ateivių bazėje, kur pagrindinė herojė kovoja su kosmoso piratais ir mutavusiais planetos gyvūnais. Žaidimo struktūra primena atvirojo pasaulio, t. y., galima grįžti į pabuvotas vietoves ir ieškoti būdų patekti į anksčiau neprieinamas vietas. Žaidime galima naudotis žemėlapiu. Didelę veiksmo dalį užima ieškojimai ir galvosūkių sprendimai. Naudodamasi skeneriu Samus gali nuskenuoti praktiškai visus išsiskiriančius aplinkos objektus. Nuskenavus objektą parodoma įvairi informacija apie jį, iš kurios aiškėja žaidimo siužetas. Kai kuriais atvejais skenavimą būtina atlikti norint pereiti į kitus lygius, pvz., aktyvuoti liftą, atidaryti vartus.
Siužetas
thumb|right|240px| „Metroid Prime“ žaidimo kadras. Žaidimo veiksmas daugiausiai vyksta iš pirmojo asmens perspektyvos matant vaizdą iš [[Samus Aran šalmo.]] Seniai seniai, ateivių rūšis Čiozo (Chozo) buvo įkūrę koloniją Tallon IV planetoje. Po kurio laiko į planetą nukrito meteoritas, iš kurio pasklido pavojingas elementas Phazon, kuris apnuodijo aplinką naikindamas gyvybę arba priversdamas išgyvenusias rūšis mutuoti. Čiozo ateiviai bandė sukontroliuoti elemento plitimą, bet nesugebėjo ir turėjo bėgti iš planetos. Prieš išvykdami jie uždengė meteorito kraterį uždarydami Phazon planetos viduje.
Kosmoso piratai atrado planetą Tallon IV ir pradėjo studijuoti Phazon savybes. Jie panaudojo jo galias atkurti dirbtinio intelekto būtybę Mother Brain ir savo lyderį Ridley, kuriuos Samus Aran anksčiau sunaikino. Samus Aran užfiksuoja pagalbos signalą, kuris ją atveda prie kosminės stoties, besisukančios apie Tallon IV planetą. Įžengusi į stotį Samus atranda išsekusius arba žuvusius kosmoso piratus ir supranta, kad pateko į biologinių bandymų su planetos Tallon IV gyvybės rūšimis stotį. Ji susikauna su milžinišku mutavusiu vabzdžiu ir jį nugali.
Vytautas Tamulaitis
Vytautas Tamulaitis (1913 m. sausio 17 d. Sutkiškiuose, Šakių valsčius – 1993 m. rugsėjo 22 d. Toronte, Kanada) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas.
Biografija
1933 m. baigęs Marijampolės marijonų gimnaziją, įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą, 1935 m. baigė Kauno karo mokyklos aspirantų kursus. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1948 m. gyveno Kanadoje.
Sati (egiptiečių mitologija)
Egiptiečių mitologijoje Sati (Satis) – Nilo potvynių sudievinimas, vaisingumo deivė. Ji buvo Khnumo žmona, Nilo deivės Anuketės dukra. Vardas reiškia ejakuliaciją, kadangi dauguma egiptiečių tikėjo, kad kasmetiniai Nilo potvyniai kyla dėl dievo Atumo masturbacijos. Kartu su Anukete buvo šalto vandens skirstytoja. Vaizduota žmogaus galva su antilopės ragais ar antilope. Ji buvo vadima Bėganti kaip strėlė, siejant su upės vandens judėjimu. Sati simboliai buvo tekanti upė ir strėlė.
Vytautas Tamulaitis
Biografija
Nuo 1937 m. redagavo žurnalą „Kariūnas“, 1942-1944 m. dirbo žurnalo „Žiburėlis“ redakcijoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Vyturys“, „Saulutė“, „Šaltinėlis“, „Šaltinis“, „Ateities spinduliai“, „Ateitis“, „Pavasaris“, „Žvaigždutė“.
Įamžinimas
Lietuvos rašytojų sąjunga ir Šakių viešoji biblioteka rengia vaikų literatūros konkursus Vytauto Tamulaičio premijai gauti.
Liciškėnai
Liciškėnai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Jiezno. Pro kaimą eina kelias, toliau pietuose telkšo Verbliūdo ežeras bei užakęs Liciškėnų tvenkinys. Šiaurėje teka Verknės intakas Svėbudė.
Sati (egiptiečių mitologija)
Kultas
Kultas kilo iš Egipto pietuose esančio Asvano regiono (nomo). Garbinta Elefantine drauge su savo vyru Khnumu. Priklausė Elefantino dievų trejybei. Kai Khnumas buvo pradėtas laikyti dievo Ra pavidalu, Sati buvo pradėta vadinti Ra akimi.
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Liciškėnai
Istorija
Iki 1954 m. buvo Liciškėnų apylinkės centras. Seniau veikė kultūros namai.
US Boulogne
Pajūrio Bulonės US – Prancūzijos futbolo klubas iš Pajūrio Bulonės.
Kauliniškis
Kauliniškis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Utenos, prie kelio. Piečiau kaimo telkšo Kauliniškio tvenkinys, šiauriau teka Vyžuona.
Pelvos apskritis
Pelvos apskritis, Pelvama (Põlvamaa) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies pietryčiuose. Šiaurėje ribojasi su Tartu, vakaruose – su Valgos, pietuose – su Veru apskritimis. Rytuose turi sieną su Rusijos Federacija (eina Peipaus – Pskovo ežerų prataka). Administracinis centras – Pelva.
Geografija
Vakarinę apskrities dalį užima Otepės aukštuma. Rytuose leidžiasi į žemumą. Daug miškų, pelkių. Svarbiausia upė – Ahja (Emajegio intakas).
Gyventojai
Pagal gyventojų skaičių Pelvos apskritis užima 13 vietą Estijoje. Vakarinėje dalyje gyvena daugiausia estai, rytinėje – rusai. Yra 2 miestai – Pelva ir Riapina.
Administracinis skirstymas
Kaimų savivaldybės:
Psichofizika
Psichofizika – tarpdisciplininis mokslas kognityvinės psichologijos ir eksperimentinės psichologijos sankirtoje, tiriantis sąveiką tarp objektyviai išmatuojamų fizikinių procesų bei subjektyvių psichinių (intelektinių, emocinių) išgyvenimų. Psichofizika žvelgiant istoriškai plėtota Fechnerio bei E. H. Vėberio darbų pagrindu.
Psichofizikos dėsniai
Vėberio-Fechnerio dėsnis nusako dirginimo ir išgyvenimo intensyvumo priklausomybę: R E E – išgyvenimo intensyvumas. Jis yra proporcingas dirginimo intensyvumo logaritmui. Fechnerio dėsnis nusako, kad jutimo stiprumas didėja kaip dirginimo stiprumo logaritmas.
Taip pat skaitykite
Sensacija, Stivenso jėgos dėsnis, psichometrinė funkcija.
Protėjiniai (augalai)
Protėjiniai (Proteaceae) – dviskilčių augalų gentis, priklausanti protėjiečių (Proteales) eilei. Priklauso apie 80 genčių ir 2000 rūšių. Dauguma augalų – nedideli medžiai, krūmai, keletas daugiamečių žolių rūšių. Auga Pietų pusrutulyje, daugiausia sausuose subtropikų miškuose, rečiau drėgnuosiuose atogrąžų miškuose. Pagrindinės augimo sritys – Australija, Naujoji Zelandija, Pietų Afrika, Naujoji Kaledonija, Okeanija, Pietryčių Azija.
AVV de Spartaan
Amsterdamo „Spartaan“ – buvęs Nyderlandų futbolo klubas iš Amsterdamo. 1988 m. prisijungė prie VVA Amsterdam klubo.
Liepiškės
Liepiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Nemėžio.
Henrikas Andriukonis
Henrikas Andriukonis (1938 m. sausio 8 d. Dubeliai, Širvintų valsčius, Vilkmergės apskritis – 1985 m. sausio 27 d. Klaipėda) – Lietuvos teatro aktorius, rašytojas.
Kževica (Palenkės Bialos apskritis)
Kževica  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 31 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 91 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaime įsikūrusi Kževicos Škaplierių Dievo Motinos parapija.
Henrikas Andriukonis
Biografija
1956–1960 m. mokėsi Lietuvos konservatorijoje. 1961–1962 m. Rusų dramos teatro, nuo 1964 m. Klaipėdos dramos teatro aktorius. Sukūrė daugiau, kaip 70 vaidmenų. Parengė literatūros vakarų; juose skaitė ir savo prozos kūrinius.
Anaheimas
Anaheimas  – miestas JAV, pietvakarių Kalifornijoje, 45 km į pietus nuo Los Andželo, Oranžo apskrityje. 345,6 tūkst. gyventojų (2007 m.). Anaheimas yra 10 pagal dydį Kalifornijos ir 56 JAV miestas, o Oranžo apskrityje nusileidžia tik Santa Anai. Mieste gausu atrakcionų parkų (tarp jų Disneilendas), konferencijų salių.
Daubarių piliakalnis
thumb|250px|Daubarių piliakalnio mažoji dalis – antrame plane thumb|250px|Daubarių I piliakalnio nuošliauža
Tiltas (reikšmės)
Tiltas gali reikšti:
Daubarių piliakalnis
Daubarių piliakalniai – du piliakalniai ir gyvenvietė Mažeikių rajone, Daubarių kaime, Tirkšlių seniūnija, Ventos ir Viešetės santakoje. Pasiekiami nuo Mažeikių pietvakarinio apvažiavimo, važiuojant iš rytų – pervažiavus Vešetę į dešinę šiaurės kryptimi 300 m keliuku – yra priekyje, didesnis piliakalnis - už Vešetės. Apie 0,5 km į rytus nuo šių piliakalnių yra Daubarių alkavietė, vadinama Gojumi.
Pietų Rodezija
Pietų Rodezija – britų kolonija šiauriau Limpopo upės ir Pietų Afrikos Sąjungos, dabartinė Zimbabvė. Įkurta 1895 m. kaip neoficialus protektoratas, o oficialiai suformuota 1923 m. Panaikinta susikūrus nepriklausomai Zimbabvės respublikai 1980 m. balandžio 17 d.
Raida
Pirmasis europietis pasirodęs šalyje buvo David Livingstone (1855 m.). Iš pradžių teritorija vadinta Pietų Zambezija, tačiau nuo 1895 m. buvo priimtas Pietų Rodezijos pavadinimas.
Tiltas (reikšmės)
Pont (desambiguació) Most (rozcestník) Brücke (Begriffsklärung) Ponte (homónimos) Мост (значения) Most (rozlišovacia stránka) Міст (значення)
Daubarių piliakalnis
Piliakalnis
Pirmasis (didesnysis) piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A770K1P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR619) įrengtas Viešetės dešiniajame krante, slėnyje esančioje atskiroje kalvoje. Dabar čia yra du piliakalnių likučiai, kuriuos suformavo kilpuodama Vešetė, jį perskyrusi į dvi dalis. Didesnė piliakalnio dalis liko Viešetės dešiniajame krante. Šios dalies aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 51x26 m dydžio. Šlaitai statūs, 8 m aukščio. Iš šiaurės piliakalnį juosia pelkė, iš rytų – dirbamas laukas. Iš vakarinės ir pietinės pusių piliakalnis nuplautas, pietinis šlaitas eroduoja ir dabar. Šlaitai apaugę retokais lapuočiais, aikštelė dirvonuoja. Joje rastas 0,5-1,0 m storio kultūrinis sluoksnis, aptikta gynybinės užtvaros liekanų.
150 m į pietus nuo šio piliakalnio, Viešetės kairiajame krante, prie santakos su Stulpu yra likęs piliakalnio vakarinis šlaitas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A771K1P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR620). Jis nupjauto kūgio formos, stačiais 8 m aukščio šlaitais, su 8x3 m dydžio aikštele, iškasinėta duobėmis. Ši piliakalnio dalis dirvonuoja, joje auga keli lapuočiai.
Tyrimai
1975 m. Vytautas Daugudis didesnėje piliakalnio dalyje ištyrė 274 m² dydžio plotą, rado iki 1 m storio kultūrinį sluoksnį su medinių įtvirtinimų pėdsakais, akmenų grindiniais, lygia keramika. Aikštelės pakraščiuose stovėjo 1,5-­2 m pločio medinis gynybinis statinys, kurio vidus buvo grįstas nedideliais akmenimis, o iš horizontalių rąstų suręstas moliu apkrėstas sienas prilaikė 15-­20 cm skersmens įkasti stulpai.
1976 m. V. Daugudis mažesnėje piliakalnio dalyje ištyrė 4 m² dydžio plotą, rado iki 20 cm storio kultūrinį sluoksnį. Archeologiniai tyrimai parodė, kad čia esantis kultūrinis sluoksnis sudarytas iš dviejų skirtingų laikotarpių sluoksnių - žemesnysis priklausė I m. e. tūkstantmečio pirmajai pusei, o viršutinis V-VIII ir IX-XIII amžių sluoksniui.
Hearts of Soul
240px|miniatiūra|„Hearts of Soul“ 1970 m.
Daubarių piliakalnis
Istorija
Manoma, kad piliakalniuose buvo įsikūrusi Viešetės (Vesete) gyvenvietė, kuri minima 1253 m Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo žemių dalybų akte.
Hearts of Soul
„Hearts of Soul“ – olandų grupė, sudaryta iš trijų seserų Bianca, Stella ir Patricia Maessen.
1969 m. trio išleido debiutinį albumą. Tais pačiais metais išleido pirmąjį singlą „Oh what a Price“. 1970 m. grupė atstovavo Nyderlandams Eurovizijos dainų konkurse Amsterdame, kur su daina „Waterman“ užėmė septintą vietą tarp dvylikos dalyvių.
Nepaisant šio dalyvavimo, grupė nesulaukė didelio komercinio proveržio. Kaip Hearts of Soul, 1972 m. išleidžia paskutinį singlą „I Can Hear You Calling“.
Aštuntojo dešimtmečio viduryje seserys persikėlė į Belgij1, kur su buvusios grupės „Pebbles“ muzikantu Luc Smets įkūrė grupę „Dream Express“. 1977 m. merginos atstovaudamos Belgijai vėl dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse su kūriniu „A Million in One, Two, Three“ užėmė septintą vietą iš 18 dalyvių.
Biancos singlas „Two Dolphins to the Range of Hawaii“ buvo išleistas 100-osioms Antverpeno zoologijos sodo įkūrimo metinėms.
Patricia buvo 1986 m. „Eurovizijos“ dainų konkurso nugalėtojos Sandros Kim buvo pritariančioji dainininkė. Ji taip pat buvo 1987 m. „Eurovizijos“ dalyvio Plastic Bertrand pritariančioji atlikėja.
Patricia Maessen mirė 1996 m. gegužės 15 d. nuo insulto.
Kauneliai
Kauneliai – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Biržų.
Juknas
Juknas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 4,5 km į pietvakarius nuo Obelių. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 111,9 m. Pietinis ir rytinis krantai užpelkėję, šiaurinis sausas, apaugęs miškeliu. Rytuose išteka upelis (Kriaunos intakas). Aplinkui plyti dirbami laukai. Vakaruose įsikūręs Knysos kaimas.
Nevarėnų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia
Nevarėnų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Nevarėnų miestelyje, prie Mažeikių–Telšių kelio, Burbesio (Markijos baseino) dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų, architektūros paminklas.
Istorija
miniatiūra|250px|left|2015 m. vasarą
1602 m. grafas Zabiela pastatė bažnyčią, Žemaičių vyskupas Merkelis Giedraitis paskyrė šiai bažnyčiai kunigą, o Lietuvos didysis kunigaikštis Zigmantas Vaza užrašė fundaciją. Ji buvo Alsėdžių, vėliau – Telšių parapijos filija. 1679–1842 m. Nevarėnai priklausė Telšių klebonui.
1785 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Nuo 1814 m. veikė parapinė mokykla. Blaivybės įvedimo proga 1858 m. kapinėse pastatyta akmenų mūro koplytėlė. 1911 m. įkurta parapija.
Kultūrinės vertybės
Bažnyčios viduje gana daug senų sakralinės dailės paminklų. Liaudiški, vietinių meistrų darbo altoriai. Jie turi klasicizmo ir ampyro stiliaus bruožų. Didžiajame altoriuje įkomponuota skulptūrinė Nukryžiavimo grupė: Švč. Mergelė Marija, Veronika ir Magdelena. Viename šoniniame altoriuje yra šv. Simono ir Judo Tado, kitame – šv. Jurgio paveikslas.
Mediniame chore, remiamame šešių kolonų, įrengti vargonai. Jų prospektas puoštas reljefiniu drožinėjimu, vazomis, kiauraraščiu ornamentu. Idomios vargonų choro grindys, sukaltos medinėmis didžiagalvėmis vinimis.
Vienas iš vertingesnių, kabančių ant sienos, yra šv. Romualdo paveikslas. Tai romantizmo epochos tapybos pavyzdys, sukurtas dailininko A. Čapskio 1839 m.
Bažnyčioje gausu įvairių medinių skulptūrų. Vargonų chore kabo stilizuotas Nukryžiuotasis su stilingu perizonijumi. Jis galėtų būti vienalaikis su didžiuoju altoriumi.
Architektūra
Bažnyčia vienanavė, liaudies architektūros formų, netipiško kryžminio plano, lubos ir sienos tapytos. Pagrindinis fasadas užbaigtas stoginuku, atskirtas frontonas, virš jo – keturkampis beveik neproporcingai mažas bokštelis su piramidiniu stogeliu.
Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi dviaukštė medinė varpinė (XVIII a.); čia palaidotas Nevarėnų klebonas Valentinas Šikšnys (1914–1984 m.), 1948–1955 m. Sibiro kalinys, pastatytas paminklas Žemaitijos partizanams, už Lietuvos laisvę žuvusiems 1957 m.
Eduardas II
Eduardas II (gimė – 1284 m. balandžio 25 d.; Carenarvorn (Gvineto grafystė); mirė – 1327 m. Berkeley (Glosteršyro grafystė) – Anglijos karalius (1307–1327).
Biografija
thumb|left|150px|Eduardo II žmona Izabelė Prancūzė thumb|left|150px|Eduardo II kapas Eduardo I sūnus. Eduardo III tėvas. 1301 m. tėvo paskelbtas Velso princu (nuo tada šį titulą gauna kiekvienas Anglijos sosto įpėdinis).
Šeima ir vaikai
Eduardas II ir Izabelė Prancūzė turėjo keturis vaikus :
RFC Rotterdam
Roterdamo FC – Nyderlandų futbolo klubas iš Roterdamo.
Eduardas II
Valdymas
1314 m. pralaimėjo škotams Bannockburno mūšį. Kovojo su baronų opozicija (iš pradžių vadovaujama Lankasterių giminės, nuo 1322 m. – žmonos Izabelės ir jos favorito R. Mortimerio), kuriai pralaimėjo, buvo parlamento nušalintas nuo sosto, įkalintas ir R. Mortimerio nužudytas.
Laumėnai (reikšmės)
Laumėnai yra:
Kęstutis Kaltenis
Antanas Kęstutis Kaltenis (1935 m. balandžio 18 d. Kėdainių r., Beržytės vnk. – 2022 m. spalio 6 d. Kėdainių r.) – miškininkas, dendrologas, Skinderiškio dendrologinio parko įkūrėjas ir ilgametis prižiūrėtojas.
Vartūliškių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas į slėnį įsiterpusioje kalvoje. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 1,5 m aukščio ir 11 m pločio pylimas. Jos pietiniame gale – supiltas lanko formos 2 m aukščio ir 21 m pločio pylimas, kurio 6,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 18 m pločio ir pusantro metro gylio griovį, rytų šlaite virstantį 4 m pločio terasa. Už griovio supiltas antras 32 m ilgio, 2 m aukščio ir 16 m pločio lenktas pylimas, už kurio iškastas antrasis 24 m ilgio, 43 m pločio ir 2 m gylio gynybinis griovys. 5 m žemiau aikštelės šiaurinio krašto yra keturkampė, pailga kaip ir viršutinė aikštelė, 36 su 16 m dydžio terasa, iš šiaurinės pusės nuo likusios kalvos dalies atskirta 17 m pločio ir 1,2 m gylio įdubimu. Piliakalnyje buvo randama daug anglių. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais, antras piliakalnio pylimas dirvonuoja.
Piliakalnis žvalgytas 1963 m., datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.
Šaltiniai
Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1940. p. 137.
Akmeniškė (Zarasai)
Akmeniškė – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Smalvų.
Istorija
XX a. pradžioje pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Gyventojai
miniatiūra|left|Viensėdžio sodžius
Mosėdžio seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Linksmakalnis (reikšmės)
Linksmakalniu vadinami kaimai:
Eternal Tears Of Sorrow
Eternal Tears Of Sorrow – Suomijos metalo muzikos grupė, sukurta 1994 metais.
Biografija
Eternal Tears of Sorrow 1994 metais įkūrė Jarmo Puolakanaho, Altti Veteläinen bei Olli-Pekka Törrö. Tų pačių metų pavasarį grupė įrašė pirmąjį demo The Seven Goddesses of Frost.
Po trečiojo albumo Chaotic Beauty pasirodymo, grupė dalyvavo Europos koncertų turuose kartu su Nightwish ir Sinergy.
Ketvirtasis albumas A Virgin and a Whore pateko į Suomijos albumų Top 40. Netrukus po jo išleidimo grupė nutarė padaryti pertrauką, o 2003 metų sausį galutinai nutraukė veiklą.
2005 metų vasarį Eternal Tears of Sorrow atsikūrė ir tęsė karjerą. 2006 metų balandį buvo išleistas jų penktasis albumas Before the Bleeding Sun. Šis albumas taip pat pateko į Suomijos albumų Top 40, užimdamas 26 vietą.
2008 metais Jarmo Kylmänen tapo oficialus grupės narys. Netrukus po to grupę paliko ilgametis būgnininkas Petri Sankala. 2009 metų balandį buvo pranešta, kad gitaristas Risto Ruuth irgi palieka grupę. Jį pakeitė Mika Lammassaari.
Achaja (Romos provincija)
Raida
Kraštas buvo Romos imperijos prijungtas 146 m. pr. m. e. po žiaurios kovos, kuomet romėnų generolas Lucijus Mumijus sunaikino Korinto miestą, jo gyventojus išžudė ar pardavė į vergiją, o šventyklos buvo apiplėštos dėl skulptūrų romėnų viloms. Jis už savo veiksmus buvo apdovanotas pravarde Achaicus. Iš pradžių jis buvo administruojamas kaip Makedonijos provincija. Kai kurie miestai, tokie kaip Sparta ir Atėnai, išsaugojo savivaldą savo teritorijoje. 88 m. pr. m. e. Mitridatas VI Eupatorius, Ponto karalius, pradėjo karą su Roma ir laimėjo daugelio graikų miestų paramą. Kornelijaus Sulos vadovaujami legionai išstūmė Mitridatą iš Graikijos, sutriuškino sukilimą, 86 m. pr. m. e. nusiaubdami Atėnus, o sekančiais metais Tėbus. Sula buvo liūdnai pagarsėjęs dėl graikų meno kūrinių niokojimo. Romos bausmė maištavusiems miestams buvo sunki, maišto nuslopinimas pavertė centrinę Graikiją griuvėsiais. Achajos pirkliai nebebuvo konkurentai Romai. Atėnai išliko intelektualinis centras, nors Aleksandrija juos nustelbė. thumb|left|Adriano sestercija, skirta Achajos provincijai Po Antonijaus ir Kleopatros pralaimėjimo, Augustas 27 m. pr. m. e. atskyrė Achają nuo Makedonijos ir suformavo atskirą senatorinę provinciją. Per pusantro šimto metų Graikija lėtai atsistatė, baigdami valdant Adrianui (117–138 m.). Kartu su Herodu Atiku Adrianas vykdė intensyvią atstatymo programą. Jis išpuošė Atėnus ir atstatė daugelį sugriautų Graikijos miestų.
Po III a. Diokletiano administracinių reformų Achajos provincija buvo priskirta didesnei Makedonijos diecezijai, kuri savo ruožtu buvo Ilyrijos prefektūros dalis.
Tisa
Tisa  – viena didžiausių Vidurio Europos upių, kairysis Dunojaus intakas. Išteka Ukrainoje ir teka per Vengriją, Rumuniją, Slovakiją ir Serbiją. Į Dunojų įteka Serbijos Voivodinos provincijoje.
Upės ilgis 966 km, baseino plotas 157 186 km².
Didžiausi intakai – Bodrogas, Slana, Egeris, Zadva, Somešas, Murešas.
Nojabrskas
Nojabrskas  – miestas Rusijoje, Tiumenės srityje, Jamalo nencų autonominėje apygardoje. Įsikūręs Sibiro skliautagūbriuose, prie Surguto-Naujojo Urengojaus geležinkelio. Naftos gavyba ir gamtinių dujų bei eksportas, dujų perdirbimas.
Veikia mokyklos, prekybos centrai. Prie Chanto ežero yra sanatorija.
Istorija
Gyvenvietė pradėjo kurtis 1976 m. tiesiant geležinkelį į Naująjį Urengojų. 1982 m. suteiktas miesto statusas.
Voivodina
Autonominė Voivodinos provincija (,, , , , rusiniškai: Автономна Покраїна Войводина) – šiaurinė Serbijos provincija. Jos sostinė yra Novi Sadas, antras pagal dydį miestas – Subotica.
Voivodina etniškai labai įvairi. Joje gyvena daugiau nei 26 etninės grupės. Provincijoje yra šešios valstybinės kalbos, atspindinčios didžiulę kultūrinę ir lingvistinę įvairovę.
Voivodina yra viena iš dviejų Serbijos autonominių provincijų (kita – Kosovas ir Metohija).
Pavadinimas
Pavadinimas „Voivodina“ serbų kalba reiškia „kunigaikštystė“ arba „vaivadija“. Jos istorinis pavadinimas buvo „Serbijos kunigaikštystė“, bet kadangi Voivodina dabar yra Serbijos dalis, žodis „Serbijos“ pavadinime nebenaudojamas. Serbų kalboje yra dar dvi žodžio Voivodina formos: Vojvodinova ir Vojvodstvo.
Istorija
Dabartinė Voivodinos teritorija valstybingumą turėjo IX, XI, XV, XVI a., kuomet čia egzistavo savarankiškos kunigaikštystės.
Nuo XV a. teritorija priklausė Otomanų imperijai, Austrijos imperijai, Austrijos-Vengrijos imperijai, Jugoslavijos Karalystei, Jugoslavijos SFR, Jugoslavijos FR, Serbijai ir Juodkalnijai, o nuo 2006 m. – nepriklausomai Serbijos valstybei.
Senovės istorija
Iki VIII a. regiono istorija artimai susijusi su Panonijos istorija. Nuo seniausių laikų regionas priklausė Dakijai, vėliau Romos imperijai (Panonijos provincijai). Valdant romėnams Sirmiumas (šiandien Sremska Mitrovica) buvo viena iš keturių imperijos sostinių, o šeši imperatoriai gimė jame arba jo apylinkėse.
Po Romos imperijos žlugimo Voivodinos teritorija priklausė Hunų imperijai, Avarų chanatui, Gepidų karalystei, Frankų karalystei. Slavai (įskaitant ir serbus) įsikūrė šiandieninėje Voivodinoje VI ir VII amžiuose.
Bizantijos ir Bulgarijos sudėtyje
thumb|250px|Salano kunigaikštystė (Salano Voivodina), [[IX amžius]] Vėliau regionas atiteko Bizantijos imperijai, IX a. – Bulgarijai.
IX amžiuje regioną valdė Bulgarų kunigaikščiai Salanas ir Gladas. Salano rezidencija buvo Titelyje. Svarbūs vietiniai valdovai taip pat buvo Ahtumas ir Sermonas, valdę XI amžiuje.
Vengrijos karalystės sudėtyje
Nuo X a. čia įsigalėjo madjarai ir Vengrijos karalystė.
Po to, kai Serbiją (1459) metais užkariavo Otomanų imperija, prasidėjo masinės serbų migracijos į regioną. Vėliau serbų despotai valdė kai kurias Voivodinos dalis kaip Vengrijos karalių vasalai. Despotų rezidencija buvo šiandieniniame Kupinovo, Sremski Karlovcei.
1526 metais Jovanas Nenadas, serbų samdinių lyderis, įtvirtino savo valdžią Bačkoje, šiauriniame Banate ir mažoje dalyje Sremski Karlovcei. Jis sukūrė efemerinę nepriklausomą valstybę su sostine Suboticoje. Savo galios viršūnėje Jovanas Nenadas skelbėsi esąs „Serbijos imperatorius“. Pasinaudodami labai neaiškia karine ir politine situacija, Vengrijos didikai sujungė savo pajėgas, nukreipė jas prieš Nenadą ir nugalėjo serbų būrius 1527 vasarą. Pats „imperatorius“ buvo nužudytas, o jo valstybė žlugo.
Voivodinos autonomija
thumb|250px|right Gegužės Asamblėjoje Sremski Karlovci mieste 1848 metais serbai deklaravo Serbijos Voivodinos (Serbijos kunigaikštystė – autonominis serbų regionas Austrijos imperijoje) konstituciją. Serbijos Kunigaikštystės sudėtyje buvo Sremski Karlovcas, Bačka, Banatas ir Baranja. Sremski Karlovci miesto metropolitas Josifas Rajačičius buvo išrinktas patriarchu, o Stevanas Šupljikacas pirmuoju kunigaikščiu.
1849 metų lapkritį Austrijos imperatoriaus sprendimu šis serbų regionas buvo pripažintas kaip teisėta karūnos žemė. Šį regioną valdė austrų vietininkas, o kunigaikščio titulas priklausė pačiam imperatoriui.
Serbijos sudėtyje
Nuo 1918 metų gruodžio 1 dienos Voivodina – Serbų, Kroatų ir Slovėnų karalystės dalis. Tarp 1929 ir 1941 regionas vadinosi Dunavska banovina (Dunojaus provincija).
Ašies pajėgos buvo okupavę regioną 1941–1944 metais. Bačka ir Baranja buvo prijungtos prie Vengrijos, o Sremski Karlovci – prie Nepriklausomos Kroatijos valstybės. Tik maža dalis liko Serbijai.
Ašies okupacija baigėsi 1944, o regionas politiškai atkurtas buvo 1945, kaip autonominė Serbijos provincija. Vietoje prieš tai buvusiu pavadinimo Dunavska banovina, vėl sugrąžintas istorinis – Voivodina, o sostinė liko Novi Sade. Nuo 1945 autonomijos lygis keitėsi keletą kartų, o dabartinį provincijos statusą reguliuoja Omnibuso įstatymas, priimtas 2002 m.
Geografija
thumb|250px|right thumb|250px|right Regionas tradiciškai dalinamas Dunojaus ir Tisos upių į: Bačką šiaurės vakaruose, Banatą rytuose ir Sremski Karlovci pietvakariuose. Šiandien vakarinė Sremski Karlovci dalis yra Kroatijoje, šiaurinė Bačkos dalis Vengrijoje, rytinė Banato dalis Rumunijoje, o Baranja (esanti tarp Dunojaus ir Dravos) – Vengrijoje ir Kroatijoje. Voivodinos plotas – 21 500 km².
Didžiausi miestai: Novi Sadas (215 659), Subotica (99 471), Zrenjaninas (79 545), Pančevas (76 110), Somboras (50 950).
Demografija
Populiacija pagal etnines grupes:
Liepynai
Liepynai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, pietiniame Marijampolės pakraštyje, tarp Kvietiškio šiaurėje, Marijampolės marių vakaruose ir kelio rytuose. Veikia Padovinio mokyklos skyrius.
Alkobasa
Alkobasa  – miestas vidurio Portugalijoje, Leirijos apskrityje, 59 km į šiaurės vakarus nuo Santareno, prie Alkoa ir Basos upių santakos. Vystoma tradicinė fajanso ir krištolo gamyba. Prekyba vaisiais, auginamais apylinkėse. Turizmas.
Paveldas
Žymiausias miesto objektas – ankstyvosios gotikos Švč. Mergelės Marijos vienuolynas, įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą. Vienuolynas įkurtas 1152 m. Jo bažnyčioje yra karaliaus Pedro I ir jo žmonos sarkofagai. Netoliese yra taip pat į UNESCO sąrašą įtrauktas Bataljos vienuolynas.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Alkobasos vienuolyno bažnyčia
Margininkai (reikšmės)
Margininkais vadinami kaimai:
Akmeniškės (Utena)
Akmeniškės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 11 km nuo Saldutiškio.
Naujatriobiai (reikšmės)
Naujatriobiais vadinami kaimai:
Mindaugas Kvietkauskas
(g. 1976 m. gegužės 27 d.) – Lietuvos literatūrologas, poetas, vertėjas.
Biografija
1994 m. Vilniuje baigė vidurinę mokyklą.
2000 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas. 1999–2002 m. dirbo žurnalo „Metai“ redakcijoje. 2002–2003 m. studijavo judaiką Oksfordo universiteto Hebrajų ir judaikos studijų centre. 2005 m. pradėjo dėstyti Vilniaus universitete; 2006 m. tapo humanitarinių mokslų daktaru, 2015 m. – docentu, 2022 m. – profesoriumi.
2008–2018 m. ėjo Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto direktoriaus pareigas.
2023 m. balandžio 28 d. išrinktas Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto dekanu.
Veikla
Nuo 2006 m. kasmet organizuoja literatūros studentų ir dėstytojų seminarą „Literatūros salos“, nuo 2008 m. – Klasikos skaitymus Lietuvių literatūros ir tautosakos institute.
Moksliniai interesai: daugiakalbė Lietuvos literatūra, šiuolaikinė lietuvių literatūra, sociokultūriniai literatūros tyrimai, judaika.
Kauniškiai
Kauniškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Gražiškių, prie Širvintos aukštupio.
HVV Helmond
Helmondo HVV – Nyderlandų futbolo klubas iš Helmondo. Nuo 1962 m. žaidžia mėgėjų lygose.
Spirgai
thumb|200px|Spirgučiai thumb|200px|[[Mamalyga su brinza ir spirgais]]
Spirgai – stipriai apkepti nedideli lašinių ar taukinės gabalėliai. Kepimo metu didelė taukų dalis išsilydo, tad spirgai, palyginus su pradiniu gabalėliu, yra mažesnio tūrio ir mažiau riebūs.
Kiaulienos spirgai populiarūs beveik visoje Centrinėje ir Rytų Europoje. Jie yra klasikinis komponentas arba ir atskiras patiekalas amerikos pietuose (fried fatback, cracklins).
Valgomi bei vertinami ir kitokie spirgai. Spirginant žąsų riebalinį audinį išsiskiria žąsų taukai, vadinamieji žąstaukiai, o lieka žąsiniai spirgai. Tiek spirgai, tiek žąstaukiai naudojami gaminant kitus patiekalus arba valgomi kaip atskiri patiekalai, tepant juos ant juodos duonos pasūdžius druska. Jautienos lašiniai maistui nėra tinkami. JAV jautienos riebalų atliekos perdirbamos į kurą.
Spirgai skaninami svogūnais, česnakais, pipirais.
Spirgai valgomi kaip atskiras patiekalas su kokiu nors garnyru, bet dažniausiai patiekiami kaip pagardas ar padažas įvairiems patiekalams. Lietuvoje populiaru spirgais užpilti bulvių plokštainį (kugelį), didžkukulius (cepelinus), vėdarus, bulvinius blynus. Su spirgais kepama kiaušinienė, blynai, bulvės ir kitos daržovės.
Ciccioli
Akmeniškiai (Švenčionys)
Akmeniškiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Reškutėnų.
Pajiesys (reikšmės)
Susiję:
Balatonfiuredas
Balatonfiuredas  – miestas Vengrijos vakaruose, Vesprėmo medėje, į pietus nuo Vesprėmo, Balatono ežero šiaurės vakariniame krante, Bakonio kalnų papėdėje. 13,2 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Balneologinis, purvo terapijos ir klimato kurortas, seniausias ir vienas pagrindinių Balatono pakrantėje. Terminės versmės. Vandens sporto centras (kasmetinės regatos); žiemą vyksta burinių rogių lenktynės. Turizmas. Motorinių valčių, jachtų statyba. Vyno gamyba, vaisių ir daržovių perdirbimas. Chemijos pramonė. Kardiologijos institutas (įkurtas 1949 m.).
thumb|left|100px|Miesto vėliava
Istorija
Balatonfiuredo mineralinės versmės buvo žinomos Romos valdymo laikais.
Kaupai (Kelmė)
Kaupai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kletiškės.
Tama (upė)
Tama  – didelė upė, tekanti pro Jamanašio, Kanagavos ir Tokijo prefektūras, Honšiū saloje, Japonijoje. Japonijos vyriausybė ją priskiria prie 1 klasės upių. Jos ilgis – 138 km, baseino plotas – 1240 kvadratinių kilometrų.
Upė daugiausiai teka per Tokijų ir sudaro sieną tarp jo ir Kanagavos.
Tamos ištakos yra Kasadori kalne Košiū mieste, Jamanašio prefektūroje. Iš čia ji teka į rytus link kalnuoto Vakarų Tokijo, kur Ogoči užtvanka suformavo Okutamos ežerą. Nuo šios vietos upė vadinama Tama. Ji teka per Čičibu Tama Kai nacionalinį parką link Omės. Po to upė teka į pietus tarp Tama kalvų ir Musašino terasos. Hamura yra istorinio Tamagavos akveduko, pastatyto 1653 m. aprūpinti Edą vandeniu. Toliau Tama yra riba tarp Tokijo ir Kanagavos, kol įteka į Tokijo įlanką šalia Hanedos oro uosto.
Lopušnos mūšis
Lopušnos mūšis (Višnioveco mūšis) – mūšis, įvykęs 1512 m. balandžio 28 d. tarp LDK, Lenkijos vadovaujamų Mikalojaus Kameneckio ir Konstantino Ostrogiškio iš vienos pusės ir Krymo chanato kariuomenių iš kitos pusės netoli Višnioveco (dabar. Ternopilio sritis, Ukraina) pasibaigęs totorių pralaimėjimu.
Likiškėliai
Likiškėliai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Alytaus, prie kelių ir  sankirtos bei Marijampolės–Alytaus geležinkelio. Telkšo Likiškėlių ežeras. Sparčiai augantis Alytaus pietvakarinis priemiestis.
Lopušnos mūšis
Priešistorė
1512 m., prieš prasidedant LDK-Maksvos kariui, dvidešimt tūkstantinė totorių kariuomenė vedama trijų jaunesniųjų Girėjų giminės atstovų (istoriniuose šaltiniuose jų vardai nepaminėti) įsiveržė į Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Rusios vaivadijos teritorijas be chano Menglio Girėjaus žinios. Tų pačių metų kovo mėn. sužinota, kad totorių kariuomenė žiemoja prie Juodojo miško netoli Inhulo intako. Juos stebėjo Jano Tvorovskio 585 raitelių būrys, kuris buvo įsikūręs netoli Kameneco ir saugojo kelią vedantį į Podolę. Kelio saugumą užtikrino ir nemažai Podolės vaivaidijos pilių. Ostrohe tuo metu buvo etmonas Konstantinas Ostrogiškis, kuris vadovavo bajorų iš Voluinės šauktinių kariuomenei.
Totorių įsiveržimas prasidėjo kai lenkų ir lietuvių kariuomenių šaukimas dar nebuvo pasibaigęs. Nepaisant to, kai kurie lenkų būriai pasipriešino nedideliems totorių būriams: rotmistras Krčonovskis su 60-ia raitelių sumušė apie 100-o totorių būrį, rotmistrai Fredro ir Cherburtas vedini 150 kardų sumušė apie 400 karių totorių būrį, o Lanckoronskis sumušė 700 totorių. Po šių susirėmimų buvo išlaisvinti totorių paimti belaisviai.
Kraštą gynė tik šie nedideli būriai, ryšio su Tvorovskio kariauna nebuvo, o Lvove imta telkti lenkų kariuomenė. Balandžio 22 d. į miestą atvyko karališkasis etmonas Mikalojus Kamienieckis. Tuo metu mieste jau buvo 2 tūkst. samdinių kavaleristų, 300 pėstininkų kuopa, nedidelis artilerijos būrys su dviem patrankom ir Voiceko Sampolincsio vėliava. Į Lvovą taip pat atvyko ir nedidelis rusų bajorų būrys. Stovykloje susirinko apie 4 tūkst. kareivių.