cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vytas Jareckas
Biografija
1998–2005 m. Biržų rajono savivaldybės administracijos Širvėnos seniūnijos seniūno pavaduotojas, 2005–2007 m. – Nemunėlio Radviliškio seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
2007–2009 m. Biržų raj. Nemunėlio Radviliškio pagrindinės mokyklos technologijų mokytojas. 2009–2012 m. Biržų krašto muziejaus „Sėla“ direktoriaus pavaduotojas. 2012–2019 m. Biržų rajono savivaldybės administracijos Biržų miesto seniūnijos seniūnas.
Nuo 2019 m. Biržų rajono meras.
2007–2012 m. ir nuo 2019 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
2006–2007 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų rajono skyriaus, 2009–2018 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys. Nuo 2018 m. nėra partijų narys.
Visuomeninės tarybos prie Biržų rajono policijos komisariato narys. Kirkilų kaimo bendruomenės pirmininkas. Sutuoktinė Rima, vaikai Edita, Simona.
Daiki Ivamasa
(g. 1982 m. sausio 30 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2009–2011 m., su ja dalyvavo 2010 m. pasaulio futbolo čempionate.
Tumuk Humako kalnai
Tumuk Humako kalnai arba Tumukumakis yra Brazilijos šiaurėje ir Surinamo bei Prancūzijos Gvianos pietuose. Kalnagūbris priklauso Gvianos plokščiakalniui.
Tumuk Humako kalnų ilgis apie 120 km. Kalnagūbrio aukščiausias taškas (701 m) yra Brazilijoje, Amapos valstijoje. Kalno šlaituose prasideda Ojapokės ir Maroni upių ištakos. Kalnagūbrį dengia miškai. Nežiūrint į tai, kad jo aukštis nėra didelis, vietovė sunkiai pasiekiama ir retai apgyvendinta.
2002 m. Brazilijos teritorijoje įkurtas Tumukumakio nacionalinis parkas (38,9 tūkst. km²).
Isosogo pelkynai
Isosogo pelkynai  – didelė šlapynė Bolivijoje, Santa Kruso departamento centrinėje dalyje. Yra Gran Čiako gamtiniame regione, tektotinėje įduboje. Tai svarbus regiono gėlo vandens šaltinis, ypač sausuoju metų laiku. Isosogo pelkynai – tai jaguarų, pekarių, tapyrų girdykla. Be to, čia gausu vandens paukščių, roplių. Pelkyną maitina Parapeti upė, o išteka Kimomė, priklausanti Amazonės baseinui.
Mūsų laikraštis
thumb|200px|Pirmasis laikraščio numeris „Mūsų laikraštis“ – savaitraštis, ėjęs 1928–1940 m. Kaune.
Savaitraštis
Bendradarbiavo: Bernardas Brazdžionis, Julius Būtėnas, Pranas Garšva, Stasys Yla, Kazys Inčiūra, Zenonas Ivinskis, Steponas Kolupaila, Jonas Kriščiūnas, Juozas Prunskis ir kiti.
Gastilionių ąžuolas
thumb|right|200px|Gastilionių ąžuolas thumb|left|120px thumb|left|220px|Ąžuolo kamienas
Degėsių piliakalnis
Degėsių piliakalnis, Lapkalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas A1582; naujai išaiškinamųjų sąrašo Nr. 1504; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1582) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Degėsių kaime, Užpalių seniūnija. Pasiekiamas iš vieškelio Užpaliai – Dusetos Smėliakalnio miške pasukus į dešinę pietuosna keliuku, pavažiavus 1,2 km yra 150 m į dešinę vakaruose.
Piliakalnis
Dirvonuoja, rytinėje pusėje auga beržas. Aikštelės šiaurės rytų dalyje seniau kasti bulviarūsiai.
Tyrimai
1999 m. Povilas Tebelškis piliakalnio aikštelėje ištyrė 63 m² plotą, rado 30-40 cm storio kultūrinį sluoksnį su ūkine duobe, geležiniu peiliu-pjautuvėliu, brūkšniuota keramika, gyvulių kaulais. Anksčiau piliakalnyje buvo randama žmonių kaulų, akmeninio laivinio kovos kirvio dalis. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 8000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 741600 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vincas Kazanauskas
Vincas Kazanauskas (1863 m. liepos 19 d. Kaukėnai, Raseinių valsčius – 1930 m. gruodžio 30 d. ten pat) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.
Biografija
Krosnininkas, dažytojas. 1884 m. pradėjo platinti draudžiamąją lietuvišką spaudą. Jos parsigabendavo iš Mažosios Lietuvos. Aplankydavo apie 30 Aukštaitijos parapijų. Žiemomis slaptai mokė vaikus lietuvių rašto. Nuo 1885 m. Garšvių draugijos narys. 1894 m. birželio 17 d. per kratą Garšviuose policija iš jo atėmė užrašų knygelę su Tilžės spaustuvių adresais, maišą su lietuviškomis knygomis ir laikraščiais, 279 mažais ir 55 didesniais paveikslėliais. 1895 m. rugpjūčio mėn. buvo kratomas jo butas Raseiniuose, dėžėje rasta lietuviškų, rusiškų ir lenkiškų knygų. Suimtas. 1896 m. lapkričio mėn. nubaustas 2 m. kalėti (įskaičius kardomąjį areštą) ir 3 m. tremties. Kalėjo Sankt Peterburge. Tremtyje gyveno Solvyčegodske (Vologdos gubernija), vėliau – Archangelske. Į Lietuvą grįžo 1900 m. ir vėl tęsė knygnešio darbą.
MDMA
thumb|MDMA thumb|MDMA thumb|ekstazy tabletės su paveiksliukais thumb|right|220px|20 populiariausių rekreacijoje naudojamų narkotinių medžiagų poveikio įvertinimas. Apibendrinus priklausomybės ligų, chemikų, farmakologų bei policijos duomenis ir įvertinus galimą priklausomybę, fizinę ir socialinę žalą, ekstazi skirta 18 vieta.
MDMA (metilendioksimetamfetaminas; dar vadinamas XTC,, pagal IUPAC nomenklatūra – 1-(benzo[d][1,3]dioksol-5-il)-N-metilpropan-2-aminas) – vienas populiariausių narkotikų, amfetamino darinys. Lietuvoje dažniausiai žinomas pavadinimu „ratas“, „ratai“. Nors ratai tai tabletės, į kurias gali įeiti ir kitų narkotinių medžiagų, dažniau amfetamino (tada „amfiniai ratai“, „delfinai“) ir daug kitų. Ratams bendra tik tai, kad jie yra dviejų ar trijų medžiagų mišinys, kuriame beveik visad yra MDMA. Medicinoje MDMA nebevartojamas, nes yra uždraustas. Prieš jį uždraudžiant buvo naudojamas psichoterapijoje kaip priemonė psichologiniams barjerams mažinti ir empatijai didinti bendraujant su psichoterapeutu.
Istorija
MDMA patentas buvo pateiktas Kūčių naktį 1912 metais. Patento savininkas Vokietijos kompanija Merck. Pirmasis MDMA susintetino vokietis Anton Köllisch kiek anksčiau tais pačiais metais. Antonas taip ir mirė nesužinojęs, jog susintetino tokios svarbos junginį, jog jį po mažiau nei šimtmečio daugiau ar mažiau žinos kiekvienas žmogus. MDMA po kelerių metų buvo beveik pamirštas.
Tik apie 1955 metus su juo vėl pradėjo eksperimentuoti JAV armija. Tada jis gavo kodinį pavadinimą EA-1475.
Kaip gatvės narkotikas MDMA pradėjo sklisti nuo 1970 metų. Pirmiausia buvo sutinkamas gėjų klubuose, bet plito greit ir jau 1990 metais paplito tarp paauglių ir jaunimo. Šiandien tai viena iš 5 populiariausių narkotinių medžiagų.
Poveikis
Gatvėje sutinkamos tabletės „ratai“ dažnai veikia labai skirtingai. Patys vartotojai skirsto ratus pagal spalvas, ar piešinėlius ant jų.
MDMA pradeda veikti po 20 ar net 90 minučių ir veikia nuo 3 iki 5 valandų. MDMA labai skirtingai veikia žmones – vienus įprastos dozės veikia silpnai (jie vartoja po kelias tabletes iškart), kitus stipriai (jie tabletę dalina į kelias dalis).
Galimi poveikiai:
Priklausomybė
MDMA akivaizdžiai sukelia toleranciją, bet priklausomybę nuo MDMA labai sunku įvertinti, tai dažnai labai savita priklausomybės forma. Vokietijos universitetų atlikta apklausa rodo, kad iš 52 parinktų vartotojų net 43 % turi priklausomybę. Įdomu tai, kad nemalonūs „nutraukimo efektai“ kurie paprastai siejami su fizine priklausomybe nors ir dažnai pastebimi tarp MDMA vartotojų, tačiau detalesni tyrimai rodo, kad tokios priklausomybės jiems nėra. Kito tyrimo duomenimis iš pradžių buvo nustatyta priklausomybė tam tikrai grupei žmonių, bet vėliau nuspręsta, kad jos nėra. Bendrai galima pasakyti, kad MDMA priklausomybės vertinimai labai kontroversiški, su dažnu siekimu išpūsti padėtį, todėl tiksliai apibūdinti gryno MDMA priklausomybės formą ir dydį labai sunku. Labiausiai tikėtina, kad sukeliama stipri psichologinė priklausomybė ir ilgesnį laiką vartojant lengva, savita fizinės priklausomybės forma.
Vicevachmistras
Vicevachmistras (виц-вахмистр) – gvardijos kavalerijos puskarininkio laipsnis 1732–1796 m.
Tai antras iš viršaus puskarininkio laipsnis ir septintas laipsnis iš apačios, įskaitant eilinį. Už vicevachmistrą žemesni laipsniai buvo kaptenarmusas ir kuopos kvartirmeisteris.
Žemesnio laipsnio kariškiai į jį kreipdavosi „Pone vicevachmistre“, o vyresnieji – laipsniu ir pavarde.
1796 m. lapkričio 29 d. vicevachmistrai panaikinti gvardijos kavalerijoje, o 1796 m. gruodžio 18 d. – ir kavalergarduose (panaikinta kavalergardų kuopa). Vicevachmistrų pareigos perduotos vyresniesiems puskarininkiams.
Dunaújváros FC
Dunauivarošo FC – buvęs Vengrijos futbolo klubas iš Dunauivarošo.
Istorija
2000 m. tapo šalies čempionais. Tai vienintelis klubo titulas.
Išformuotas 2009 m. kovo mėn.
Kasala (vilajetas)
Kasalos vilajetas  – Sudano vilajetas. Yra pietrytinėje šalies dalyje, Kasalos (Rytų Sudano) regione. Administracinis centras – Kasala.
Sudarytas 1994 m., padalinus Rytų vilajetą.
Geografija
Teritorija turi sieną su Eritrėja. Paviršus daug kur kalnuotas (Takos kalnai). Teka Atbaros, Gašo upės.
Administracinis suskirstymas
Vilajetas padalintas į 6 rajonus:
Gvardeisko miesto gyvenvietė
Gvardeisko miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Gvardeisko municipaliniame rajone, Deimenos kairiajame krante. Centras – Gvardeiskas. 2011 m. buvo 13 232 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2005 m. gruodžio 15 d. Ribojasi šiaurėje su Slavinsko, rytuose su Zorino, pietryčiuose su Znamensko ir pietvakariuose su Ozerkų kaimo gyvenvietėmis.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Gvardeisko miesto gyvenvietę sudaro:
Grambaviškiai
Grambaviškiai (arba Gramboviškiai) – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Gargždų.
Udaloj klasės eskadrinis minininkas
Udaloj klasės eskadrinis minininkas – Tarybų Sąjungoje suprojektuotas ir pastatytas eskadrinis minininkas, skirtas kovai su priešo povandeniniais laivais. Kodinis laivo pavadinimas Projekt 1155 Fregat. Apie 1970 metus buvo nuspręsta, kad statyti brangiai kainuojančius daugiafunkcinius, didelius laivus neapsimoka. Buvo nuspręsta statyti vienas kitą papildančias laivų grupuotes, galinčias atlikti specifinius uždavinius. Taip buvo suprojektuoti Sovremennyi klasės eskadrinis minininkas ir jį papildantis Udaloj klasės eskadrinis minininkas.
San Kristobal de la Lagūna
San Kristobalis arba La Lagūna – miestas Ispanijoje, Kanarų salose, Tenerifės saloje, 9 km į vakarus nuo Tenerifės Santa Kruso. Yra La Lagunos universitetas (nuo 1701 m.), Šiaurės Tenerifės tarptautinis oro uostas. Svarbus turistinis centras, kurortas (paplūdimiai, viešbučiai, į miesto sudėtį įeina Bachamaro ir Punta del Hidalgo kurortinės gyvenvietės). Veikia Tenerifės istorijos, Tenerifės antropologijos, Casa Ossun (istorija, dailė), Tenerifės karališkosios ekonominės draugijos, Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios, katedros, mokslo ir kosmoso muziejai, teatras.
Miestas priklauso UNESCO pasaulio paveldui (nuo 1999 m.): gausu XVI–XVIII a. bažnyčių (Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo, Karališkoji La Lagunos Kristaus, Švč. Paguodos Dievo Motinos ir kt.), rūmų, gyvenamųjų namų.
Istorija
thumb|250px|left|Miestas [[1880 metais]]
Miestą įkurė Alonso Fernández de Lugo 1496 ar 1497 m.
1723 m. Tenerifės salos administracinis centras buvo perkeltas iš San Kristobalio į Tenerifės Santa Krusą.
Zalešas (reikšmės)
Zalešu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Samaipata
Samaipata – miestas Bolivijoje, Santa Kruso departamento vakaruose, 120 km į pietvakarius nuo Santa Kruso. Yra 1600–1700 m aukštyje, Andų priekalnėse. Floridos provincijos centras. 2,9 tūkst. gyventojų. Gyvenvietė yra svarbus turistinis centras, kadangi netoliese yra senovinis Samaipatos fortas, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Apylinkėse taip pat yra lagūnų, krioklių, požeminių urvų.
Alanta (Virinta)
Alanta – upė Aukštaitijoje, išteka iš Gruodžio ežero ir teka pro Girsteitiškį į rytus, po to pasuka į šiaurę, galiausiai įteka į Virintą ties Alantos miesteliu.
Alantos vardas kilęs iš sen. lietuvių alėti – linksmai tekėti, bėgti.
Intakai:
Driežagalvinės
Driežagalvinės (Synodontidae) – gelmiažuvių (Aulopiformes) šeima. Smulkios jūrinės žuvys, kurių kūnas cilindriškas, iki 50 cm ilgio. Burnoje ir ant liežuvio daug aštrių dantų. Gyvena iki 350 m gelmėse.
Šeimoje yra 5 gentys, 64 rūšys.
Zalešas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Zalešas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Bučinkos upė.
Antakalnio dešimtkamienė liepa
thumb|right|220px|Dešimtkamienė liepa
Antakalnio dešimtkamienė liepa (Grigaliūno liepa) – Antakalnio kaimo centre, Rumšiškių sen., Kaišiadorių raj., auganti liepa, turinti 10 kamienų. Savivaldybės gamtos paveldo objektas. Aplinkos apsaugos ministro įsakymu 1999 m. lapkričio 3 d. „Dėl valstybės saugomų gamtinių kraštovaizdžio objektų paskelbimo” valstybės saugomu botaniniu kraštovaizdžio objektu paskelbta ši R. Grigaliūno privačiame sklype auganti liepa. Prie medžio įrengtas informacinis skydas.
thumb|left|220px|Dešimt kamienų Iš kitų medžių ši liepa išsiskiria kamienų gausa. Daugiau nei prieš 90 metų šios liepos motininis kamienas buvo nupjautas, tačiau jis išleido 10 kamienų – liepaičių. Ploniausios liepaitės kamieno skersmuo tiktai 18 cm, o storiausias – 53 cm. Visų dešimties kamienų apimtis sudaro 11,78 m, o jų bendras skersmuo – 375 cm.
Danija-Norvegija
Danijos-Norvegijos karalystė – Danijos ir Norvegijos karalysčių unija, įskaitant Norvegijos valdas Islandijoje, Grenlandijoje ir Fareruose, egzistavusi 1536–1814 m. Dėl Danijos dominavimo, šis valstybių junginys taip pat dažnai vadinamas tiesiog Danijos karalyste.
Istorija
Po galutinio Švedijos atsiskyrimo nuo Kalmaro unijos 1521 m., pilietinis karas ir reformacija prasidėjo Danijoje ir Norvegijoje. Šių pasikeitimų metu Danijos Valstybės tarybos (Rigsraad) įtaka susilpnėjo ir ji galutinai buvo panaikinta 1660 m. Norvegijos Valstybės taryba paskutinį kartą susirinko 1537 m. Norvegijoje išliko atskiri įstatymai ir kai kurios institucijos, pzv., kancleris, atskiros monetos bei kariuomenė.
Kadangi Norvegija buvo paveldimoji karalystė, jos atskiras nuo Danijos statusas karališkajai dinastijai buvo svarbus, nes padėjo laimėti Danijos karaliaus rinkimus.
Po Napoleono karų Danija-Norvegija pralaimėjo ir pagal Kylio sutartį turėjo perduoti kontinentinę Norvegijos dalį Švedijos karaliui. Norvegijos užjūrio valdos liko Danijai.
Marija Lukaitienė
Marija Lukaitienė (1903 m. liepos 21 d. Kubiliškis, Pašušvio valsčius, Kėdainių apskr. – 1975 m. rugsėjo 24 d. Kaunas) – Lietuvos botanikė dendrologė.
Krepšinis 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Krepšinio turnyras 2000 metų olimpinėse žaidynėse vyko SuperDome arenoje Sidnėjuje, Australijoje, nuo rugsėjo 16 d. iki spalio 1 d. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė trečią kartą dalyvavo Olimpinių žaidynių krepšinio rungtyje ir trečią kartą iš eilės laimėjo bronzos medalius, nugalėjusi Australijos rinktinę, rezultatu 89:71.
A grupė
! Šalis ! ! ! ! ! ! ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
B Grupė
! Šalis ! ! ! ! ! ! 🇦🇴 ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
Medaliai
! Auksas ! Sidabras ! Bronza
Komandų sudėtys (prizininkai)
1. JAV: Shareef Abdur-Rahim, Ray Allen, Vin Baker, Vince Carter, Kevin Garnett, Tim Hardaway, Allan Houston, Jason Kidd, Antonio McDyess, Alonzo Mourning, Gary Payton, Steve Smith).
2. Prancūzija: Jim Bilba, Yann Bonato, Makan Dioumassi, Laurent Foirest, Thierry Gadou, Cyril Julian, Crawford Palmer, Antoine Rigaudeau, Stéphane Risacher, Laurent Sciarra, Mustapha Sonko, Frédéric Weis).
3. Lietuva: Dainius Adomaitis, Eurelijus Žukauskas, Andrius Giedraitis, Šarūnas Jasikevičius, Kęstutis Marčiulionis, Tomas Masiulis, Darius Maskoliūnas, Ramūnas Šiškauskas, Gintaras Einikis, Darius Songaila, Saulius Štombergas, Mindaugas Timinskas).
Hans-Wolfgang Arndt
Hansas Volfgangas Arndtas (, g. 1945 m. balandžio 2 d. Prahoje, Čekija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas mokestininkas, Manheimo universiteto profesorius, nuo 2001 m. rektorius, habilituotas teisės mokslų daktaras.
Biografija
Nuo 1964 m. iki 1968 m. studijavo teisės mokslus Tiubingene, Berlyne ir Bochume. Mainco Johannes Gutenberg universiteto teisės katedros mokslo asistentas (vadovas – W. Rudolf). 1972 m. Bochumo universiteto Teisės fakultete apgynė teisės mokslų disertaciją, 1977 m. – habilitaciją. Konstanco universiteto dėstytojas, nuo 1983 m. Manheimo universiteto profesorius, Viešosios teisės ir mokesčių teisės katedros vedėjas, nuo 2001 m. universiteto rektorius (pirmtakui Peteriui Frankenbergui tapus Badeno-Viurtembergo žemės mokslo ministru).
Frydricho Ėberto fondo docentas patikėtinis.
Tiranos apygarda
Tiranos apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies centre. Priklauso Tiranos apskričiai. 888 949 gyventojai (2013 m. duomenys). Plotas – 1 238 km². Administracinis centras ir šalies sostinė – Tirana. Ribojasi su Krujės, Mačio, Bulkizės, Libraždžio, Elbasanio, Pekinio, Kavajės ir Duresio apygardomis.
Savivaldybės
Tiranos apygarda sudaryta iš 3-jų savivaldybių:
Mahometo atvaizdas
Mahometo atvaizdas (dan.: „Muhammeds ansigt“) – 12 karikatūrų serija, kurią sukūrė įvairūs menininkai, tematizuodami Islamo įkūrėjo Mahometo veiklą bei jį atvaizduodami.
Darbų paskelbimas 2005 m. rugsėjo 30 d. Danijos dienraštyje Jyllands-Posten ir perspausdinimas Egipto laikraštyje Al Fage 2005 m. spalio 17 d. nesukėlė protestų.
2006 vasario mėn. Danijoje gyvenančių imamų pateiktos brošiūros su kitomis iliustracijomis Islamo tematika sukėlė tarptautinius musulmonų organizacijos protestus, paskatino boikoto Danijos produktams paskelbimą bei peraugo iki smurto veiksmų. Tokia reakcija sąlygojo religijos laisvės, spaudos, meno ir nuomonės laisvės diskusijas tarptautinėje bendruomenėje bei žiniasklaidoje.
Atvaizdų draudimas Islame ir Krikščionybėje
Islame griežtai draudžiama vaizduoti gyvus Dievo kūrinius. Vienas iš pavyzdžių: Hadisas esantis Bukhari rinkinyje - 3:428, kurį atpasakojo Said bin Abu Al-Hasan:
"Kol aš buvau su Ibn 'Abbas atėjo žmogus ir pasakė, "O 'Abbas tėve! Mano pragyvenimo šaltinis yra fizinis darbas ir aš darau šiuos paveikslus." Ibn 'Abbas atsakė, "Aš tau tik pasakysiu ką girdėjau iš Allaho Pranašo. Girdėjau jį sakant, 'Kas daro paveikslus, bus Allaho nubaustas iki kol jis įkvėps į juos (paveikslus, atvaizdus, skulptūras) gyvybę, ir jis niekad nesugebės įkvėpt į juos gyvybės.'" Tai girdėdamas, žmogus sunkiai atsiduso ir jo veidas išblyško. Ibn 'Abbas pasakė jam, "Kaip gaila! Jei tu nenori liautis daryti atvaizdus, aš tau patarsiu daryti atvaizdus medžių ir kitų objektų be gyvybės.""
Biblija: Išėjimo knyga 20:
""4 Nedirbsi sau drožinio nei jokio paveikslo, panašaus į tai, kas yra aukštai danguje ir kas yra čia, žemėje, ir kas yra vandenyse po žeme. 5 Jiems nesilenksi ir jų negarbinsi, nes aš VIEŠPATS, tavo Dievas, esu pavydus[i2] Dievas, skiriantis bausmę už tėvų kaltę vaikams – trečiajai ir ketvirtajai kartai tų, kurie mane atmeta, 6 bet rodantis ištikimą meilę iki tūkstantosios kartos tiems, kurie mane myli ir laikosi mano įsakymų.""
CA San Martín de Tucumán
Tukumano „San Martín“ – Argentinos futbolo klubas, 1909 metais įkurtas Tukumane.
Istorija
San Martín de Tucumán klubas 1988 m. iškovojo didžiausią ir įsimintiniausią pergalę, La Bombonera stadione 6-1 sutriuškino „Boca Juniors“ klubą.
Naujasis Židinys-Aidai
Naujasis Židinys-Aidai – mėnesinis religijos ir kultūros žurnalas, einantis nuo 1991 m. sausio mėn. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė Lietuvos vyskupų konferencija pavadinimu „Naujasis židinys“, žurnalas turėjo tęsti tarpukario „Židinio“ tradiciją. 1991 m. pabaigoje prie „Naujojo židinio“ prisijungė 1949–1991 m. JAV leistas žurnalas „Aidai“ ir toliau eina kaip jungtinis žurnalas „Naujasis židinys-Aidai“. Žurnalą nuo 1991 m. leido leidykla „Katalikų pasaulis“, 1994 m. leidybą perėmė leidykla „Aidai“. 1994 m. mėnraščio steigėjų teises iš Lietuvos Vyskupų Konferencijos perėmė Ateitininkų federacija ir leidykla „Aidai“. Nuo 2010 m. žurnalo „Naujasis židinys-Aidai“ steigėjų teisės priklauso Ateitininkų federacijai ir Lietuvių katalikų mokslo akademijai.
Tiražas: 1991 m. – 7400 egz., 1993 m. – 2200 egz., 1997 m. – 1200 egz., 2004 m. – 1000 egz., 2011 m. – 1600 egz.
Žurnalas „Naujasis Židinys-Aidai“ įkurtas ir leidžiamas siekiant:
„Naujasis Židinys-Aidai“ spausdina originalius ir verstinius straipsnius. Svarbiausios temos – filosofija, teologija, religijotyra, istorija, literatūros ir kalbos klausimai, menas, socialiniai mokslai, kultūros teorija, politika. Taip pat publikuojami klasikiniai Europos ir Lietuvos krikščioniškosios tradicijos tekstai, grožinės literatūros kūriniai. Kiekviename numeryje dedamos periodinės Lietuvos ir pasaulio religijos, kultūros bei visuomenės gyvenimo apžvalgos, knygų ir žurnalų recenzijos.
Hipermodernizmas (šachmatai)
Hipermodernizmas – šachmatų mokykla, kuri propaguoja lentos centro gynybą daugiau nutolusiomis figūromis, nei pėstininkais, taip iš dalies provokuojant varžovą užimti centrą pėstininkais, kurie vėliau taptų atakų objektu.
Hipermodernioji šachmatų teorijos mokykla žinoma nuo 1920 m. Jos lyderiai: Aronas Nimcovičius, Richardas Retis, Savelijus Tartakoveris ir Djula Brejeris, – visi kilę iš centrinės Europos. Jų nuomone, šachmatai tapo nuobodžiu, lėtu ir beverčiu žaidimu. Be to, teigė, kad šachmatai negali būti apibrėžiami paprasčiausių taisyklių ir principų rinkiniu, kaip kad bandė padaryti vokietis Zigbertas Tarašas.
Jų siekis – mesti iššūkį tuo laiku egzistavusiai ir nuo 1890 m. Tarašo išpopuliarintam dogmatiniui mokymui. Šiuo mokymu buvo gana supaprastintos didžiojo šachmatų meistro Vilhelmo Šteinico idėjos. Šteinicas buvo pirmasis žaidėjas, kuris savo žaidimu pademonstravo pozicinių šachmatų idėjas ir tuos sumanymus, kurie vėliau tapo „Klasikinės“ arba „Modernios“ mąstymo mokyklos pagrindu. Ši mokykla pabrėžė „statiškumo“ privalumus: pėstininkų silpnumų vengimą, stiprius žirgų forpostus, ir siekį „gerų“ o ne „blogų“ rikių pėstininkų suvaržytose pozicijose. Ši mokykla buvo atsvara ankstesiam, bravūriškam Anderseno, Blekburno ir kitų vadinamosios Romantinės mokyklos atstovų stiliui.
1922 m. Retis išleido knygą Die neuen Ideen im Schachspiel (Naujos šachmatų idėjos), šachmatinio mąstymo evoliucijos studiją apėmusią laikotarpį nuo Morfio iki hipermodernios mokyklos pradžių. Tartakoverio knyga Die hypermoderne Schachpartie (Hipermodernusis šachmatų žaidimas) išspausdinta 1924 m. Nimcovičiaus garsioji knyga Mein System (Mano sistema) išleista 1924 m., turėjo hipermodernizmo elementų, bet iš esmės buvo pozicinio žaidimo analizė.
Nors nė vienas hipermoderniosios mokyklos atstovų neiškovojo Pasaulio čempiono titulo, tačiau buvo vieni stipriausių žaidėjų. Pasaulio čempionas Aleksandras Aliochinas buvo siejamas su hipermodernizmu, bet jo stilius greičiau jau buvo hipermodernizmo ir klasikinės mokyklos stilių mišinys. Praktikoje hipermodernizmas nepakeitė klasikinės Šteinico ir Tarašo mokyklos. Netgi atvirkščiai – šiuolaikiniai šachmatų vadovėliai hipermodernizmą laiko klasikinės teorijos priedu ar plėtiniu. Hipermodernūs debiutai: Rečio debiutas, senoji indiškoji gynyba, naujoji indiškoji gynyba, Nimcovičiaus gynyba, Bogoliubovo gynyba, Čigorino indiškoji gynyba, kataloniškasis debiutas, senoji indiškoji pradžia, Aliochino gynyba, modernioji gynyba, Pirco-Ufimcevo gynyba ir šiek tiek – angliškasis debiutas. Tokie debiutai kaip 1.a3 (Anderseno debiutas) jau nelaikomi hipermoderniais, nors jie ir delsia užimti centrą pėstininkais, tačiau varžo kitų figūrų vystymą (Šiuo atveju – tiesiog nepadeda vystytis), o tai nėra būdinga hipermodernizmui.
Podolė
Podolė  – istorinis regionas pietvakarių Ukrainoje, tarp Pietinio Bugo ir Dniestro (dabartinė Vinycios ir Chmelnyckio sričių teritorija) ir šiaurės rytų Moldovoje (šiaurinė Padniestrės dalis).
Geografija
Podolė užima dalį Podolės aukštumos, esančią į šiaurės rytus nuo Dniestro. Už Dniestro prasideda Besarabija ir Bukovina. Svarbiausia Podolės upė, kertanti regioną išilgai yra Pietinis Bugas. Į vakarus nuo Podolės yra Galicija, į šiaurę – Voluinė, į šiaurės rytus – Dešiniakrantė Ukraina (Kijevo žemė), pietuose ir pietryčiuose Podolė atsiremia į Didžiąją dykrą, kur yra Edisanas ir Zaporožjė. Pati Podolė yra derlingas kraštas, su derlingais juodžemiais, drėkinamais upių. Rytinė Podolės dalis dar vadinama Bratslavščina dėl istoriškai čia svarbiausio miesto Braclavo.
Istorija
Skirtingai nei dauguma kitų Rusios žemių po Kijevo Rusios suirimo XI a. viduryje, Ponizjė neturėjo savo valstybingumo. Iš pradžių regionas priklausė Kijevo kunigaikštystei, o nuo XII a. vidurio jį užvaldė Haličo-Voluinės kunigaikštystė. Tačiau Ponizjė buvo traktuojamas kaip atskiras regionas, o jo svarbiausias miestas buvo Bakota.
Interesų vakarų Podolėje turėjo Lenkijos karalystė, iki tol užvaldžiusi gretimą Galiciją. Lenkija trumpai valdė regioną 1402–1411 m. Galutinai jai pavyko paveržti iš LDK vakarinę Podolės dalį 1430 m., po karo su Švitrigaila. Rytinė Podolės dalis su Braclavo miestu liko LDK sudėtyje.
XVI a. pradžioje prasidėję totorių puldinėjimai iš Krymo vertė kurti specialią apsaugos nuo antpuolių sistemą ir pareikalavo daug karinių ir ekonominių krašto pastangų. Kadangi gynybai daugiausia vadovavo lenkiškosios Podolės magnatai tai jų žvilgsniai nukrypo ir lietuviškosios Podolės pusėn. Dėl to sudarant Liublino uniją (1569 m.) Rytų Podolė taip pat atiteko Lenkijai. Tačiau administracinis Podolės dalinimas išliko. Vakarų Podolė buvo administruojama kaip Podolės vaivadija, o rytinė – kaip Braclavo vaivadija. thumb|left|Podolės gubernija [[Rusijos imperija|Rusijos imperijos sudėtyje (apie 1900 m.)]] 1672–1699 m. Podolę valdė Osmanų imperija, kuri čia sukūrė savo administracinį vienetą Podolės ejaletą. Vėliau kraštas vėl grįžo Lenkijai, kurios sudėtyje išbuvo iki 1793 m., kai abi vaivadijos atiteko Rusijos imperijai, kurios sudėtyje sujungtos į vieną Podolės guberniją. Tiesa, vakariausias Podolės pakraštys buvo atitekęs Habsburgų monarchijai (kaip Galicijos ir Lodomerijos karalystės dalis).
Besibaigiant I Pasauliniam karui 1918 m. Podolė ketino jungtis prie naujai susikūrusios Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos, tačiau 1919 m. į ją įvesta Lenkijos armija. 1920 m. įteisintas Podolės padalinimas – vakarinė Podolė atiteko Lenkijai, o didžioji jos dalis – Ukrainos TSR. Palei Dniestrą Ukrainos sudėtyje išskirta Moldavijos ATSR – dabartinės Padniestrės pirmtakė.
Per II pasaulinį karą Podolė buvo okupuota Trečiojo reicho, o 1944 m. grįžo į TSRS rankas. 1945 m. nubrėžus Kurzono liniją, visa Podolė atiteko Ukrainos TSR, išskyrus Padniestrę, kuri perėjo Moldavijos TSR. Šiuo metu regionas lieka padalintas tarp Ukrainos ir Moldavijos.
Nuorodos
Podolės žemėlapis (1882)
Nemerkiemis
Nemerkiemis arba Majakovskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Majakovskojės kaimo gyvenvietės centras Angrapės kairiajame krante.
Istorija
thumb|Nemerkiemis iš oro 1944 m.
Parapija
Nemerkiemio bažnyčia pastatyta 1589 m., atnaujinta 1769 m., sugriauta 1944 m. Parapijoje dirbo:
Apylinkė
Majakovskojės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Motiejus Kaziliauskas
Motiejus Kaziliauskas (1843 m. Baukai, Daujėnų valsčius – 1920 m. sausio 5 d. Krakės) – Lietuvos knygnešys, kunigas.
Biografija
1863–1867 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, čia draudžiamosios lietuviškos spaudos gaudavo iš K. Eitutavičiaus. 1868 m. kunigas. Nuo 1868 m. Naujamiesčio vikaras. Priklausė M. Valančiaus lietuviškos spaudos platinimo organizacijai, jos nariai kun. K. Eitutavičius ir Pranas Šimavičius aprūpindavo draudžiamąja lietuviška spauda. Prasidėjus M. Valančiaus organizacijos persekiojimams 1871 m. suimtas ir kalintas Vilniuje. Per kvotas nieko neišdavė. 1871 m. balandžio 11 d. ištremtas neribotam laikui į Archangelsko guberniją. Nuo 1896 m. gyveno Černigove. 1904 m., po spaudos draudimo panaikinimo, grįžo į Lietuvą. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.
Irutė Varzienė
Biografija
1981 m. baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas Vilniaus Valstybiniame universitete.
Nuo 2021 m. Biržų rajono savivaldybės administracijos direktorė.
2003–2021 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narė.
Tėvynės sąjungos narė.
Rajono lietuvių kalbos mokytojų metodinio ratelio pirmininkė. Savivaldybės bendruomenės vaiko teisių apsaugos tarybos pirmininkė.
Sutuoktinis Vincas, sūnus Tomas.
1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' tai vienas iš labiausiai diskutuotinų čempionatų istorijoje dėl tuometinio šachmatų pasaulio čempiono Gario Kasparovo ir pretendento Naidželo Šorto pasitraukimo iš FIDE, ir jų surengto mačo dėl pasaulio čempiono vardo pravedimo Profesionalių šachmatų asociacijos globoje.
Atsakydama į tokius veiksmus FIDE atėmė iš G. Kasparovo jo titulą ir surengė kitą mačą dėl pasaulio čempiono vardo tarp Jano Timano, pralaimėjusio kandidatų mačų finale ir Anatolijaus Karpovo, pralaimėjusio pusfinalyje. Tokiu būdu, dėl pasaulio čempiono vardo 1993 m. vyko du paraleliniai mačai: PŠA, kurį laimėjo G. Kasparovas ir FIDE, kurį laimėjo A. Karpovas.
Juozapas Boguslavas Sluška
Juozapas Boguslavas Sluška (1652 m. spalio 22 d. – 1701 m. spalio 8 d., Krokuva, Lenkija) – ATR karinis ir valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis medžioklis (1673–1676 m.), Lietuvos didysis vėliavininkas (1676–1683 m.), Lietuvos dvaro maršalka (1683–1685 m.), Trakų kaštelionas (1685 m.), Vilniaus kaštelionas (1685–1701 m.), Lietuvos lauko etmonas (1685–1701 m.).
1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pirmą kartą istorijoje vienu metu buvo du pasaulio šachmatų čempionai ir tai sukėlė skilimą šachmatų pasaulyje, kuris tęsėsi iki 2006 m.
Juozapas Boguslavas Sluška
Biografija
thumb|left|160px|Juozapo Boguslavo Sluškos žmona Teresė Korwin Gosievska Lietuvos bajorų Sluškų giminės atstovas, herbo „Ostoja“ savininkas. Lietuvos dvaro paiždininkio Boguslavo Jurgio Sluškos (apie 1620–1658) ir Anos Potockaitės (m. 1695) vyresnysis sūnus.
1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pretendento atranka
Pretendentas žaisti mačą su pasaulio čempionu buvo atrinktas pagal FIDE taisykles. Tai penkioliktas pasaulio šachmatų čempionato ciklas, kai pretendentas buvo atrenkamas pagal FIDE nustatytą tvarką.
Juozapas Boguslavas Sluška
Biografija
Gimė 1652 m. Buvo Lanskoronskio, Pinsko, Peniavsko seniūnas, Vilniaus kaštelionas nuo 1685 iki 1701 m. Buvo karaliaus Jono Sobieskio šalininkas. Būdamas labai kilmingas lietuvių bajoras, didelę laiko dalį praleisdavo Lenkijos karalystėje, o ne Lietuvoje.
1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Zoninis turnyras
Pretendento atranka 1989-1990 m. vyko 14-koje zoninių turnyrų visuose pasaulio žemynuose.
Juozapas Boguslavas Sluška
Biografija
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės pilietiniame kare (1696–1702 m.) iš pradžių Juozapas Boguslavas Sluška palaikė Sapiegų giminę, kuri kariavo prieš kitas kilmingas gimines, bet po karaliaus Jono Sobieskio mirties nutarė išeiti į opoziciją kartu su savo jaunesniuoju broliu Dominyku, Polocko vaivada, pas Mykolą Servacijų Višmioveckį ir Liudviką Pociejų už ką 1701 metais prarado Lietuvos lauko etmono buožę, kurią gavo dar 1685 metais.
1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Tarpzoninis turnyras
1990 m. Manilos Tarpzoninis turnyras vyko 1990 birželio 29 – liepos 14 d.
Juozapas Boguslavas Sluška
Biografija
Per daugelį mūšių su Krymo totoriais ir Osmanų imperija, 1673–1698 metų kampanijos metu, Juozapas Boguslavas Sluška parodė save kaip puikus raitelis ir drąsus karys, tačiau neparodydamas jokio vadovavimo talento. 1697 metais, kad palikt po savim ką nors atminčiai ateities kartoms pastatė Teraspolio tvirtovę (Liublino vaivadija). Mirė Sluška 1701 metų spalio 8 dieną Krokuvoje.
1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyviai
64 dalyvių šveicariška sistema (13 ratų) kovojo dėl 11-kos kelialapių į 1991/93 m. Kandidatų mačus.
Juozapas Boguslavas Sluška
Šeima
Buvo vedęs Teresę Korvin-Gosievskaitę (m. 1708), Lietuvos lauko etmono Vincento Korvino-Gosievskio (1620–1662) ir Magdalenos Konopackaitės (m. 1694) dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyviai
Pravedus 1989–1990 m. zoninius turnyrus į 1990 m. Manilos tarpzoninį šachmatų turnyrą buvo pakviesti 37 geriausiai zoniniuose turnyruose pasirodę žaidėjai.
iš 1-os zonos (Vakarų Europa ir Vakarų Viduržemis) – 4 v.: 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 (M. Čandleris ir M. Adamsas), 🇫🇷 Ž. Lotjė ir 🇪🇸 M. Illeskas Kordoba;
Lašinių akmuo
thumb|right|250px|Lašinių akmuo left|120px Lašinių akmuo – didžiausias akmuo Rumšiškių apylinkėse, esantis Kauno marių regioniniame parke, Kaišiadorių raj. Valstybinis gamtos paveldo objektas.
1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyviai
iš 2-os (Centrinė Europa, Šiaurės šalys, Izraelis) 2 v.: 🇮🇱 G. Rechlis, 🇩🇪 E. Lobronas
Lašinių akmuo
Akmuo yra beveik 4 m ilgio, guli mišriame miške, 200 m į šiaurę nuo Strėvos, šlaite mikroterasoje prie Lašinių konglomeratų atodangos. Tokiame pat aukštyje už 100 m esančioje Strėvos atodangoje dėl gargždo sluoksnio išplovimo susidariusi panaši terasa. Tikėtina, kad vykstant šlaito išplovimui buvo nuplautas akmenį slėpęs gargždo sluoksnis, paviršiuje likusi kyšoti tik mažesnioji riedulio dalis. Didesnioji dalis įsmigusi į moreną. Riedulys beveik visas apsamanojęs, iš dviejų pusių turi atplaišas, viršuje aiškūs skilimo plyšiai.
Gajus Grakchas
Gajus Grakchas (154–121 m. pr. m. e.) – Romos respublikos politikas iš garsios patricijų Semproninijų giminės, populiarų partijos lyderis, Tiberijaus Grakcho brolis ir jo politikos tęsėjas.
123–122 m. pr. m. e. būdamas liaudies tribūnas, atnaujino agrarines reformas, inicijavo įstatymą, leidžiantį grūdus vargingiesiems parduoti mažesnėmis kainomis, 122 m. pr. m. e. iškėlė kolonizacijos idėją, siūlydamas labiau kolonizuoti Italiją ir Šiaurės Afriką, (ypač Kartaginą). Visuotinius romėnų protestus sukėlė jo siūlymas pilietybę suteikti visiems romėnų sąjungininkams italikams. Prasidėjus neramumams, žuvo 3 tūkst. jo šalininkų. Matydamas artėjantį pralaimėjimą, paprašė vergo jį nužudyti.
1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyviai
iš 3-ios (Rytų Europa) 4 v.: 🇨🇿 L. Ftačnikas, 🇧🇬 K. Georgijevas, 🇷🇴 M. Marinas ir 🇨🇿 I. Štolė;
iš 4-os (SSRS) 6 v.:  (A. Širovas, A. Drejevas, J. Elvestas, S. Lputianas, L. Judasinas, A. Chalifmanas);
iš – 5-os – (Rytų Viduržemis]) 2 v.: (B. Damljanovičius, P. Popovičius, G. Kabrilo, B. Ivanovičius);
iš – 6-os – (JAV) 4 v: 🇺🇸 (R. Džindžichašvilis, S. Rachelsas, A.. Mailsas, N. de Firmianas);
iš – 7-os (Kanada) 2 v.: 🇨🇦 L. Piaseckis;
iš – 9-os – (Pietų Amerika) 2 v.: 🇧🇷 (J. Sunye Neto, H.K. van Rimsdeikas);
iš – 10-os – (Vakarų Azija) 2 v. – 🇮🇳 (V. Anandas ir P.M. Thipsajus);
iš – 11-os – (Pietryčių Azija) ir Okeanija 3 v.: 🇨🇳 (Ye Rongguangas, Lin Ta), 🇦🇺 I. Rodžersas;
iš – 12-os – (Vakarų Afrika) 1 v.: 🇹🇳 S. Hmadis;
iš – 14-os – (Skandinavijos) 2 v. – 🇳🇴 S. Agdestainas, 🇸🇪 M. Petursonas;
Iš 1988/90 m. Kandidatų mačų pateko 10 dalyvių: 🇺🇸 Jaseras Seiravanas, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Naidželas Šortas, 🇭🇺 Gyula Saksas, Valerijus Salovas, 🇭🇺Lajošas Portišas,  Rafaelis Vaganianas, 🇨🇦 Kevinas Spragetas,  Andrejus Sokolovas,  Janas Elvestas,  Viktoras Korčnojus.
14 žaidėjų pateko pagal pasiekimus ir aukščiausius reitingus: B. Gelfandas,  V. Ivančiukas, 🇭🇺 Djula Saksas,  Viktoras Korčnojus, 🇩🇪 Robertas Hiubneris,  Predragas Nikoličius,  'Sergejus Dolmatovas,  Ljubomiras Ljubojevičius, 🇺🇸 Borisas Gulko,  Michailas Talis,  Andrejus Sokolovas,  Rafaelis Vaganianas, 🇺🇸 Gata Kamskis,  Vasilijus Smyslovas.
1989 m. pasaulio jaunimo čempionas 🇧🇬 V. Spasovas.
Turnyro organizatorių pakviesti 2 žaidėjai: (E. Torė, R. Maskarinas).
Rezultatai
1-2 vietas užėmė B. Gelfandas ir V. Ivančiukas – po 9 taškus; 3-4 vietas iškovojo V. Anandas ir N. Šortas – po 8½ taško; 5-11 vietas pasidalijo D. Saksas, V. Korčnojus, R. Hiubneris, P. Nikoličius, L. Judasinas, S. Dolmatovas, A. Drejevas – po 8 taškus. Minėti šachmatininkai pateko į 1991/93 m. Kandidatų mačus.
Kandidatų mačai
1991–1993 m. Kandidatų mačuose dalyvavo 15 didmeistrių: A. Karpovas (žaidė nuo ketvirtfinalio), J. Timanas, A. Jusupovas ir J. Spilmenas – 1988/90 m. kandidatų mačų pusfinalininkai ir 11-ka dalyvių geriausiai pasirodžiusių 1990 m. tarpzoniniame turnyre Maniloje.
Finalinis, 16-kos partijų, mačas vyko 1993 m. sausio mėn.,  San Lorenzo del Eskoriale. Mačas buvo atkaklus: po lygiųjų pirmojoje partijoje J. Timanas, laimėjęs antrąją, išsiveržė tašku į priekį, bet jau po sekančių dvejų partijų tašku, kurias laimėjo N. Šortas, atsiliko tašku. Po dviejų lygiųjų vėl išlygino mačo rezultatą, laimėdamas septintąją partiją, bet po lygiųjų N. Šortas, laimėjęs dvejas partijas iš eilės pirmavo dviem taškais.
Tai netenkino J. Timano ir jis sušvelnino rezultatą, laimėdamas vienuoliktąją partiją, bet daugiau nieko padaryti nebegalėjo: N. Šortas, laimėjęs dvyliktąją, vėl atstatė buvusį skirtumą. Per likusias dvi partijas N. Šortui pakako vienų lygiųjų, ką jis ir padarė žaisdamas tryliktąją partiją. Naidželas Šortas tapo finalinio mačo nugalėtoju ir iškovojo teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono vardo su tuometiniu čempionu Gariu Kasparovu.
Pretendentas
Jo potencialas pradėjo ryškėti 1986 m, kai jis su kaupu laimėjo Veik an Zee turnyrą (9½ iš 13) buvo antras Londone ir 2-as Zolingene. Metų pabaigoje N. Šortas buvo pakviestas į superturnyrą Briuselyje, kur jis, nors ir likęs priešpaskutinis (5-a vieta), vienintelis laimėjo prieš G. Kasparovą.
1987 m. pateikė virtinę įspūdingų pergalių: Veik an Zee (kartu su V. Korčnojumi po 9 iš 13), Reikjavikas (8 iš 11), nors pasirodė labai nesėkmingai Briuselyje (3 iš 11).
Tarpzoniniame Suboticoje, N. Šortas patvirtino klasę – 11 iš 16.
Deja savo pirmuosiuse kandidatų mačuose jo laukė nesėkmė – ketvirtfinalyje jį sustabdė Džonatanas Spilmenas (1½ : 3½) 1989 m. Jo reitingas išaugo iki 2650 ir tai buvo trečias pasaulyje po G. Kasparovo ir A. Karpovo.
Čempionas
Po pasitraukimo iš Didmeistrių asociacijos (DMA) trejus metus G. Kasparovas žaidė ne itin sėkmingai: užleido pirmąją vietą Linarese Vasilijui Ivančiukui, Amsterdame – V. Salovui, o Redžio Emilijoje dar ir Višvanatanui Anandui.
Bet buvo ir sėkmingų: Tilburgas (10 iš 14), 1992 m. Linaresas (10 iš 13), Dortmundas (6 iš 9), simultanas prieš Vokietijos rinktinę 3 : 1 ir 1993 m. Linaresas (10 iš 13). Be to, Rusijos komandos sudėtyje, tapo šachmatų olimpiados nugalėtoju Maniloje, o po to ir komandinio Europos čempionato nugalėtoju.
G. Kasparovas palaikė savo aukštą reitingą ir laukė, kas 1993 m. bus jo varžovu dėl „karūnos“. Kai A. Karpovas iškrito per kandidatų mačus, tapo aišku, kad šachmatų pasaulio laukia kažkas naujo.
Maištas
F. Kampomanesas ima „į savo rankas visą valdžią“ ir paskuba. Pasibaigus Kandidatų mačams, jis duoda tik savaitę laiko pasiūlymams dėl mačo rengimo vietos. O po to, vienasmeniškai, nesiskaitydamas nei su čempiono, nei su pretendento nuomone, nežiūrint to, kad buvo pasiūlymų ir su didesniu priziniu fondu, pasirenka Mančesterio kandidatūrą.
Tuo pasipiktino G. Kasparovas, buvo nepatenkintas ir N. Šortas. Būtent jis ir pasiūlė čempionui įvykdyti revoliuciją (vėliau G. Kasparovas gailėjosi dėl to…). Bendrame pareiškime prieš turnyrą Linarese 1993 m. vasario 26 d. buvo sakoma: „Kadangi FIDE pažeidė savo taisykles ir dėl to jai negalima patikėti rengti pačių svarbiausių profesionalių šachmatų varžybų, mes priėmėme sprendimą tarpusavio mačą pravesti už FIDE jurisdikcijos ribų…. globojami naujos – Profesionalių šachmatų asociacijos“
Po to, kai G. Kasparovas ir N. Šortas pareiškė savo norą žaisti mačą už FIDE jurisdikcijos ribų, ši jiems atėmė pasaulio čempiono ir pretendento vardus, išbraukė iš reitingo sąrašo ir pasiūlė žaisti mačą „dėl karūnos“, finaliniame kandidatų mače pralaimėjusiajam J. Timanui ir pusfinalyje N. Šortui pralaimėjusiajam A. Karpovui. Gavusi jų sutikimą, tuojau pat paskelbė pasaulio čempionato mačo pravedimui vietų pasiūlymų konkursą.
Mačo eiga
Kaip ir buvo žadėjęs, G. Kasparovas iš karto čiupo jautį už ragų: jis laimėjo 1-ąją partiją (N. Šortas pralaimėjo ją dėl laiko stokos apylygėje pozicijoje), o po to, lengvai pasiekęs lygiąsias 2-ojoje, laimėjo sekančias dvi partijas. Garis greitai pasiekdavo žymiai geresnes padėtis, o jei ir pasiskubindavo su pranašumo realizavimu, Naidželas „padėdavo“ jam. Susidarė įspūdis, kad pretendentas niekaip negali įveikti priešstartinio jaudulio bei pilnai su juo susitvarkyti.
Po to sekė dvejos lygiosios, po kurių G. Kasparovas padidino savo persvarą iki 4 taškų. Ir tik 8-ojoje partijoje, nusprendęs, kad „bijoti daugiau nėra ko“ N. Šortas surengė mūšį ir parodė, kodėl jis tapo pretendentu į „karūną“! Pusę partijos juodųjų karalius gelbėjosi nuo mato grėsmės, bet kai ši praėjo, Kasparovas daro lemtingą klaidą, kuria varžovas nepasinaudoja… Lygiosios. Nusiminęs Naidželas 9-ojoje partijoje pakartojo 5-osios partijos debiutinį variantą ir po 20 ėjimų „sudega“. Čempiono persvara išauga iki 5 taškų.
Toliau varžovai daug eksperimentavo, o G. Kasparovas prisitaikė į 6 taškų persvarą. Tai nebuvo labai paprasta. Jis per stebuklą išvengė pralaimėjimo 10-ojoje partijoje, turėjo sunkumų 14-oje, bet vis tik pasiekė savo, laimėjęs 15-ąją partiją, kurioje N. Šortas atrodė visai bejėgis. Čempionas įgijo 6 taškų persvarą.
Čia atrodo, kad čempionas visai atsipalaidavo ir pretendentas sugebėjo pasiekti prestižo „įvartį“. Dabar kiekvienas iš varžovų buvo savo tikslą pasiekę ir nors likusios partijos vyko ryškioje kūrybinėje kovoje, bet visos jos baigėsi lygiosiomis.
Pretendentų parinkimas
Tai buvo pirmas ir vienintelis atvejis šachmatų istorijoje, kai dar „esant gyvam“ pasaulio čempionui dėl „karūnos“ kovojo kandidatų mačų finalininkas ir pusfinalininkas… Naujojo FIDE čempiono išaiškinimas buvo pavestas Janui Timanui, finale pralaimėjusiam N. Šortui ir A. Karpovui, pusfinalyje pralaimėjusiam N. Šortui.
Kodėl nebuvo pasirinktas, kitas pusfinalininkas A. Jusupovas, FIDE aiškino tuo, kad A. Karpovas buvo pasirinktas, kaip pusfinalininkas ir praėjusio kandidatų mačų finalininkas.
A. Karpovas
Šachmatų visuomenė, įpratusi prie A. Karpovo dvikovų su G. Kasparovu ir išgirdusi, kad pastarasis pats atsisakė „karūnos“, priėmė A. Karpovą, kaip pilnateisį čempioną (diskusijos, kam priklauso titulas – čempionui, ar organizacijai prasidėjo vėliau)
Per trejus metus po 1990 m. mačo, jam pavyko išlaikyti šachmatininko Nr.2 įvaizdį. Jis buvo vienintelis G. Kasparovo konkurentas Pasaulio taurėje, taip pat, daugumoje turnyrų lenkė jaunuosius V,. Anandą, V. Ivančiuką, B. Gelfandą ir N. Šortą. Nors A. Karpovas kandidatų mačo ketvirtfinalyje su V. Anandu jau turėjo nemažų sunkumų, jo pralaimėjimas N. Šortui pusfinalyje daug kam buvo tikras šokas.
12-ąjį pasaulio čempioną visuomenė vertino aukščiau už J. Timaną, nors formaliai A. Karpovas turėjo teisių į mačą su juo vargu ar daugiau, kaip ir pralaimėjęs pusfinalio mačą A. Jusupovas…
A. Karpovas savo dalyvavimą mače priėmė, kaip savaime suprantamą dalyką. Jis visai neabejojo dėl savo sėkmės, nes varžovas nuo seno buvo jam „patogus" (+24, -6,=39)!
J. Timanas
Kas dėl J. Timano, tai 42-ių metų olandas 10-ojo dešimtmečio pradžioje pergyveno „antrąją jaunystę“… 8-ojo dešimtmečio pabaigoje (jei neskaityti V. Korčnojaus), jis buvo Vakarų šachmatininkas Nr.1
J. Timanas visą laiką buvo pasaulio šachmatų reitingų pirmame dešimtuke, pastoviai laimėdavo turnyrus, kai juose nežaisdavo G. Kasparovas, ar A. Karpovas.
Timanas priklausė tai šachmatininkų kartai, kurių planus suardė pastarieji du šachmatininkai. J. Timanas buvo bene ryškiausias „amžinai antrojo“ pavyzdys.
Mačo prognozė
Kad A. Karpovas stipresnis už J. Timaną beveik nebuvo abejojama. Bet taip buvo manoma ir prieš A. Karpovo mačą su N. Šortu, be to, juk V. Anandas parodė, kad tinkamai pasiruošus, su juo galima žaisti.
Nors, po nesėkmių, olandas sugebėjo prisitaikyti prie A. Karpovo ir išmetė jį iš Paryžiaus Immopar atkrintamųjų varžybų, laimėjęs rezultatu 2 : 0. Dar du kartus laimėjo prieš jį 1992 m. ir 1993 m. Linareso turnyre, nors pastarajame – užėmė tik priešpaskutinę vietą.
Mačo vieta ir sąlygos
Kova buvo padalyta į dvi lygias dalis: ji turėjo prasidėti Olandijoje (Amsterdame ir Arnheme), o po to persikelti Maskatą (Omane). Tačiau baigiamoji dalis vyko Džakartoje, Mačo prizinis fondas prieš mačą buvo 2,85 milijono JAV dolerių, tačiau vėliau, atsisakius Omanui sumažėjo. Pradžia 1993 m. rugsėjo 7 d.
Mačo eiga
Mačas prasidėjo nervingai: A. Karpovas laimėjo 1-ąją partiją juodaisiais, bet jau 2-ojoje J. Timanas įtikinamai atsirevanšavo! Ir ties tuo nesustojo: 3-ioje ir 4-oje partijose olandas turėjo inciatyvą, bet elgėsi geraširdiškai, tad A. Karpovas surasdavo gelbėjimosi kelius.
Penktojoje jau atrodė, kad A. Karpovui nepavyks pasprukti į lygiąsias – Janas su įkvėpimu atakavo visoje lentoje, o Anatolijus rodė išsisukinėjimo stebuklus.