cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Bends
Albumui pristatyti buvo išleisti šeši singlai: „My Iron Lung“, „Planet Telex / High and Dry“, „Fake Plastic Trees“, „Just“, „Street Spirit (Fade Out)“ bei „The Bends“. „The Bends“ debiutavo ketvirtoje Britanijos albumų reitingo vietoje, bei buvo nominuotas geriausio britiško albumo nominacijoje 1996 m. „Brit Awards“ apdovanojimuose. Laikui bėgant, įrašas užsitarnavo kritikų ir klausytojų pagarbą ir šiuo metu yra laikomas vienu geriausiu visų laikų albumu. Žurnalas „Rolling Stone“ albumą įtraukė į savo visų laikų geriausių albumų sąrašą.
Kūrybinė grupė
Papildomi muzikantai
Techninis personalas
Skaudaliai
Skaudaliai (seniau Skaudaičiai) – kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, Imbarės seniūnijoje, 5 km į pietus nuo Salantų, prie kelio, tarp Salanto ir Blendžiavos upių.
Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Skaudas. XVI a. atsiradusią vardo formą Skaudaičiai XIX a. – XX a. I pusėje palaipsniui išstūmė kita forma Skaudaliai, kurioje lietuvišką priesagą –aitis pakeitė žemaičių tarmei priimtinesnė priesaga –alis. Rytinė kaimo dalis, kurioje gyveno išimtinai Žvinklio pavardę turintys ūkininkai, XX a. I pusėje neoficialiai buvo vadinama Žvinkliais.
Rašytiniuose šaltiniuose ir literatūroje rašomas, , , , 🇬🇸.
Geografija
thumb|rigth|295px|Skaudalių koplytėlė
Istorija
Kaimas susiformavo XVI a., Valakų reformos metu. Jis priklausė Platelių dvarui. Rašytiniuose šaltiniuose Skaudaičių vardu pirmąkart paminėtas 1585 m. Platelių valdos inventoriuje. 1585 m. Kaimas priklausė Platelių seniūnijos Reketės vaitijai. Jame buvo 18 valakų dirbamos žemės ir gyveno 9, o 1593 m. – 32 valstiečių šeimos. Už valakais išskirstytų dirbamų žemių įsikūrė Skaudaičių užusienis, kuriame 1593 m. gyveno Reketės vaitas. 1750 m. Platelių seniūnijos Skaudalių kaime buvo 10 kiemų.
XVIII a. pab. – XIX a. I pusėje Skaudaliuose gyveno vyskupo Motiejaus Valančiaus krikšto motina, tėvo sesuo Janina Valančiūtė-Žvinklevičienė (Žvinklienė).
1821 ir 1843 m. Skaudaičių kaime buvo 12, Skaudalių užusienyje – 5, 1846 m. kaime – 10, užusienyje – 3 dūmai.
XIX a. II pusėje užusienis padalintas į dvi gyvenvietes: Skaudaičių ir Skaudučių užusienius, kurie XIX a. pab. sujungti į vieną valdą ir įkurtas Skaudelių dvaras. Skaudaičių kaime 1866 m. buvo 14 ūkių. Kaimą XX a. II pusėje pradėta oficialiai vadinti Skaudaliais, o rytinę dalį, kurioje visi ūkininkai buvo Žvinkliai, XX a. pr. pradėta neoficialiai vadinti Žvinkliais.
Pokariu Skaudaliai buvo kolūkio centras. Jį prijungus prie Imbarės kolūkio, kaimas liko pagalbine ūkio gyvenviete.
Pusinis skritulinis nuokrypis
thumb|right|250px|Sviedinių barstymosi schema: Į zoną, kurio spindulys 1 PSN, pataiko 50 % sviedinių, į zoną su spinduliu 2 PSN – 93 %, į zona su spinduliu 3 PSN – 99,8 %. Pusinis skritulinis nuokrypis, PSN  – spindulys skritulio, kurio centras yra taikinys ir į kurį sviedinys (bomba, raketa ir kt.) pataiko su 0,5 tikimybe (arba į kurį pataikys 50 % visų sviedinių). Tai sviedinio pataikymo tikimybės rodiklis.
PSN sąvoka pagrįsta apskrituoju dvimačiu normaliuoju skirstiniu – PSN yra susietas su šio skirstinio parametru σ.
Kai pabūklo PSN lygus n metrų, į skritulį su spinduliu n nukrenta 50 % sviedinių, dar 43 % sviedinių krenta zonoje nuo 1n iki 2n, ir dar 7 % – zonoje nuo 2n iki 3n. Jei barstymasis yra gausinis (normalusis), tik ~0,2 % sviedinių krenta toliau kaip 3 PSN. Kuo PSN mažesnis, tuo taiklumas geresnis. Didėjant šaudymo nuotoliui PSN didėja. Taiklumas priklauso nuo:
Šiuolaikinių sparnuotųjų raketų ir valdomų aviacinių bombų pusinis skritulinis nuokrypis neviršija 10 m. Tiksliausių tarpkontinentinių balistinių raketų (pvz., JAV iš atominių povandeninių laivų paleidžiamų raketų UGM-133A Trident II (D5)) PSN mažesnis nei 100 m. Tuo tarpu pirmosios balistinės raketos V-2, Vokietijoje sukurtos 1942 m., kurios skrydžio nuotolis buvo apie 350 km, PSN sudarė 15-20 km.
PSN trūkumai
PSN dažnai nėra tikslus, kadangi sviedinių kritimas dažnai nepaklūsta apskritajam dvimačiam normaliajam skirstiniui, kadangi: Be to, sviedinių kritimo centras gali nesutapti su taikiniu, jei:
Čikitoso provincija
Čikitoso provincija  – viena iš penkiolikos Santa Kruso departamento provincijų, esanti centrinėje departamento dalyje, Bolivijoje. Provincijos sostinė San Chose de Čikitosas.
Provincija kartu su Njuflo de Čaveso, Chosė Migelio de Velasko, Anchelo Sandovalo, Germano Busčo, Gvarajoso provincijomis sudaro vadinamąją Gran Čikitanijos teritoriją.
Istorija
Provincija buvo įkurta kartu su Santa Kruso departamentu 1826 sausio 26 d. Iki XIX amžiaus paskutinio dešimtmečio provincija apėmė visą regioną, vadinamą Čikitanija, kuris vėliau buvo padalintas į Njuflo de Čaveso, Chosė Migelio de Velasko, Anchelo Sandovalo, Germano Busčo ir Gvarajoso provincijas.
Geografija
Šiaurėje Čikitoso provincija ribojasi su Chosė Migelio de Velasko ir Njuflo de Čaveso provincijomis, vakaruose su Andreso Ibanjeso provincija, pietuose su Kordiljeros provincija, rytuose su Germano Busčo ir Anchelo Sandovalo provincijomis.
Provincijos vidutinė metinė temperatūra 25,4 °C. Vidutinis kritulių kiekis 1040 mm.
Demografija
Čikitoso provincijos gyventojai (60 359 gyv.) sudaro 2,97 % visų departamento gyventojų. 43,5 % provincijos gyventojų gyvena miestuose ir 56,5 % kaimuose. Didžiausi provincijos miestai :
52,94 % provincijos gyventojų yra vyrai, 47,06 % moterys. 47,91 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.
Čikitoso regione priskaičiuojama apie 20 skirtingų etninių grupių. Pagal 2001 metų surašymo duomenis 39,30 % provincijos gyventojų save priskiria čikitanams, 6,77 % kečujams, 2,16 % aimarams, 4,36 % kitoms indėnų tautoms, tarp jų gvaraniams, mojeño. 47,41 % gyventojų nepriklauso jokioms indėnų tautoms.
Didžioji provincijos gyventojų dirba žemės ūkio, gyvulininkystės ir miškininkystės sektoriuje (46,72 %).
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 3 savivaldybes:
Antanas Šarkauskas
Antanas Šarkauskas (1897 m. liepos 4 d. Pabalvės k., Tryškių valsč., Šiaulių apskr. – 1974 m. gegužės mėn. Klaipėdoje, palaidotas Raudėnuose) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.
Biografija
Privačiai išmokęs vargonuoti, 1912–1914 m. buvo Ubiškės (Telšių raj.), bažnyčios, o 1914–1915 m. – Šiupylių (Šiaulių raj.) bažnyčios vargonininkas.
1915–1916 m. gyveno pas tėvus Raudėnuose (Šiaulių raj.), kur vargonininkavo ir vadovavo 20 giesmininkų bažnyčios chorui. 1916–1919 m. analogišką darbą tęsė Alsėdžiuose.
1919–1921 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, grojo pučiamųjų instrumentų orkestre.
1922–1924 m. buvo Raudėnų valsčiaus savivaldybės raštininkas. 1924–1928 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje ir Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1928–1929 m. mokytojavo Plungės „Saulės“ gimnazijoje. 1929–1930 m. studijas vėl tęsė Klaipėdos muzikos mokykloje.
1930–1945 m. buvo Jurbarko gimnazijos muzikos mokytojas, moksleivių choro ir orkestro vadovas. 1936 m. baigė muzikos mokytojų kursus. 1938 m. gimnazijų chorų varžybose Jurbarke gerai pasirodė ir A. Šarkausko vadovaujamas gimnazijos choras. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje mokytojas parengė 50 dalyvių Jurbarko šaulių būrio chorą.
1945–1946 m. – Raseinių gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas. 1942–1946 m. chorvedys dirbo Ukmergėje: mokytojavo ir vadovavo chorams berniukų ir mergaičių gimnazijose bei mokytojų seminarijoje (pedagoginėje mokykloje). 1962–1972 m. – Klaipėdos pedagoginės mokyklos muzikos ir dainavimo dėstytojas.
Visuomeninė veikla
A. Šarkauskas 1931–1940 m. priklausė Lietuvos Šaulių sąjungai, 1936–1940 m. – Vilniui vaduoti sąjungai ir kitoms organizacijoms, dirigavo dainų šventėse. Brolis Kazimieras Šarkauskas (1895–1985 m.) visą gyvenimą vargonininkavo Raudėnuose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
J. P. Mallory
1967 m. Kalifornijos Rytų koledže įgijo bakalauro laipsnį istorijos studijose. Vėliau 3 metus tarnavo JAV armijoje kaip karo policijos seržantas. 1975 m. Kalifornijos universitete apgynė daktaro laipsnį indoeuropeistikos studijose. Nuo 1977 m. pradėjo dirbti Belfaste (Šiaurės Airija), 1998 m. tapo priešistorinės archeologijos profesoriumi.
Melorio pagrindiniai tyrimų laukai yra neolitinė ir bronzos amžiaus Europa, indoeuropiečių protėvynės (Urheimat) klausimas, senovės Airijos archeologija. Tyrimuose remiasi archeologiniais, kalbiniais, literatūriniais duomenimis. Sistemiškai prieštaravo britų mokslininko Kolino Renfriu teorijai apie indoeuropiečių kilmę iš Anatolijos.
Fantastika. Detektyvai
Istorija
Įsteigė ir leido M. Giedrys bei leidybinė firma „FD“. Tiražas 1989 m. – 25 000 egz., 1994 m. – 10 000 egz. Išėjo 13 numerių.
Vaclovas Michnevičius
Vaclovas Michnevičius (, 1866 m. Strebeikiai, Jonavos valsčius – 1947 m. sausio 14 d. ten pat, palaidotas Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčios šventoriuje) – lietuvių inžinierius ir architektas, daugiau kaip 30 bažnyčių projektų Lietuvoje ir Gudijoje autorius.
Biografija
Gimė herbo Lis Lietuvos bajorų Aleksandros Svolken ir Dominyko Michnevičiaus šeimoje. Tėvai Strebeikiuose valdė apie 180 ha ūkį. Tėvas anksti mirė, o jo motina antrąkart ištekėjo už jo brolio. Baigė Žeimių mokyklą, 1893 m. – architektūrą bei tiltų ir kelių statybą Sankt Peterburgo civilinių inžinierių institute.
Peterburge vedė Bavarijos vokietę kalbininkę K. Feige, kuri dėstė prancūzų, anglų, vokiečių kalbas. Bankininko Juozapo Montvilos, kuris nuo 1895 m. vadovavo Vilniaus žemės bankui ir organizavo įvairias statybos akcijas, pastangomis 1893 m. atvyko kurti į Vilnių, dirbo miesto architekto ir inžinieriaus padėjėju. Vien per pirmuosius metus dirbo vandentiekio tvarkymo, gatvių tiesimo, Neries pakrančių tvirtinimo, bažnyčių remonto darbus, pastatė 6 privačius namus, keleta vilų, koplyčių, antkapių. J. Montvilos užsakymu suprojektavo keletą prašmatnių (Vilniuje), visoje Lietuvoje – nemažai sakralinių pastatų, prisidėjo prie atnaujinimo darbų. J. Montvilos kuruojama vaikų globos organizacija į Druskininkus ir Lentvarį vasarai siųsdavo silpnos sveikatos globotinius, todėl dauguma projektų susieti su šiais miestais.
1904 m. paskirtas Vilniaus miesto architektu ir ėjo šias pareigas iki 1912 m. Tuos metus galima laikyti produktyviausiais ir įdomiausiais jo kūryboje. 1904 – 1906 m. projektavo ir statė Vilniuje turgaus halę, kurios pertvarai naudojo metalo santvaras. Tai vienintelis tokio tipo amžiaus konstrukcijų pavyzdys Lietuvoje. 1907-1912 m. po gaisro buvo rekonstruojama miesto salė (dab. Filharmonija). V. Michnevičius buvo parengęs kelis projekto variantus, pritaikydamas salę teatrui. Pasirinktas pigiausias variantas, pagal kurį architekto K. Korojedovo 1899-1902 m. sukurtas fasadas liko beveik nepakeistas.
Aktyviai įsijungė į Vilniaus namų statybos ir įrengimo draugijos veiklą, dalyvavo parodose, konkursuose. Ši draugija 1911 m. organizavo individualių namų projektų parodą, pagal kuriuos 1911-1912 m. statė vadinamąją „Montvilos koloniją“ – namų kompleksą prie dabartinės Lukiškių aikštės, parodoje eksponavo savo darbus ir prižiūrėjo statybas. 1911 m. su A. Parčevskiu įkūrė projektavimo ir statybos biurą „Architekt“, dab. Lukiškių g. 4-1, Vilnius architektas
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. kaip karininkas pašauktas į tarnybą tiesti karinius kelius. 1919 m. pavasarį grįžo į Lietuvą ir įsidarbino Kaune, 1919–1925 m. Lietuvos susisiekimo ministerijos Plentų valdybos vyr. inžinierius. Tiesė labai svarbų Lietuvai Žemaičių plentą. 1925 m. apsigyveno tėviškėje – Strebeikiuose, bet netrukus kreipėsi į Kauno savivaldybę ir paprašė jį paskirti miesto architektu. Tačiau į šį postą nebuvo paskirtas, greičiausiai todėl, kad Nepriklausomybės laikais reikėjo tiesti naujus kelius, o tuo metu jis buvo geriausias šios srities specialistas. Dirbdamas kelių valdyboje Kaune, E. Ožeškienės gatvėje nuomojo butą ir į Strebeikius grįždavo tik savaitgaliais.
Svarbią vietą jo veikloje užima bažnyčios. Pats architektas autobiografijoje rašė, jog pastatė jų keliasdešimt, o įvairiuose atsiminimuose minimi skirtingi skaičiai: 23, 40 ir net 72. Pavyko įrodyti tik nedaugelio jų autorystę. Neogotiškas stilius ypač atsispindi Žeimių bažnyčios statyboje. V. Michnevičius šią bažnyčią projektavo ir statė veltui, o jo motina paaukojo statybai 5000 auksinių rublių. Daugiau nei tris dešimtmečius jis buvo populiariausias Lietuvos bažnyčių statytojas. Jo kūryba turėjo įtakos antro – ketvirto dešimtmečio sakralinių pastatų architektūros raidai.
1936 m. būdamas 74 m. išėjo į pensiją, nes susilpnėjo sveikata, blogai girdėjo. Su šeima apsistojo Strebeikiuose, rekonstravo savo dvarelį, ėmė rūpintis ūkiu. Samdydamas darbininkus, pasak vietinių žmonių, didelės atrankos nedarydavo, bet pirmenybę suteikdavo lenkiškai kalbantiems. 1946 m. Michnevičių namuose įkūrus Strebeikių pradinę mokyklą, gausybė brėžinių, rankraščių, kuriuos architektas kaupė visą savo gyvenimą, buvo sudeginta. Tai visai pakirto ir taip silpną jo sveikatą.
Pastatų projektai
Pastatai neogotikos stiliaus, kai kurie neobaroko. Gyvenamieji namai – moderno stiliaus. Pagrindinis V. Michnevičiaus projektuotų neogotikinių bažnyčių bruožas – dantytas frontonas.
Ištikimybės salos
Ištikimybės salos  – salų grupė Ramiajame vandenyne (Koralų jūroje), į rytus nuo Naujosios Kaledonijos salos; Prancūzijos užjūrio valdos Naujosios Kaledonijos dalis, sudaro vieną iš 3 jos provincijų. Plotas – 1981 km².
Salyną sudaro 6 gyvenamos salos:
Taip pat yra keletas smulkių salelių, kurios supa aukščiau paminėtas salas, bei negyvenama Volpolo sala. Salų paviršius kalvotas, aukščiausia vieta (138 m) yra Marė saloje. Paviršių dengia Naujosios Kaledonijos miškai.
Laikoma, kad salas 1793 m. atrado britų jūrininkas William Raven, keliaudamas tarp Norfoko ir Batavijos. Tačiau tikėtina, kad salas iš tiesų anksčiau pasiekė laivo Loyalty ekspedicija, 1789–1790 m. keliavusi po Pietų jūras.
Aleksandras Grybinas
Aleksandras Grybinas (kovos vardas Faustas; 1920 m. rugsėjo 20 d., Lukšiai, Šakių apskritis – 1949 m. rugsėjo 28 d., Vilušiai) – Lietuvos partizanų pulkininkas, Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio deklaracijos signataras.
miniatiūra|180px|Paminklas [[Lukšiai|Lukšiuose]] miniatiūra|180px|Atminimo kryžius senosiose [[Peleniai (Šakiai)|Pelenių kapinėse]]
Tarpukaris
Gimė pradinės mokyklos mokytojo šeimoje, turėjo du brolius ir seserį. 1941 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją. Mokytojavo Liudvinavo pradžios mokykloje, vėliau – Zyplių žemės ūkio mokykloje. Vokiečių okupacijos metais slapstėsi siekdamas išvengti galimos mobilizacijos į vokiečių kariuomenę. Kai 1943–1944 m. aplinkiniuose miškuose pradėjo veikti tarybiniai diversantai, kartu su broliu Zigmu įstojo į Lukšiuose susikūrusį savigynos būrį. 1944 m., artėjant frontui, pasitraukė į Vakarus. Buvo mobilizuotas į vokiečių kariuomenę ir pasiųstas į frontą, kur išbuvo iki karo pabaigos. Bandė pereiti į amerikiečių okupacinę zoną, tačiau buvo grąžintas. 1945 m. grįžo į Lietuvą, į Šakių aps. Karčrūdės kaimą, kur mokytojavo tėvas. Vengdamas suėmimo per žiemą slapstėsi, o 1945 m. pabaigoje pasitraukė pas partizanus į Kazlų Rūdos miškus.
Partizaninė veikla
Dalyvavo kuriant Žalgirio rinktinę, dirbo jos štabe. 1946 m. birželio 12 d. buvo paskirtas Tauro apygardos Žalgirio rinktinės vado Jurgio Ilgūno-Šarūno adjutantu, po metų – rinktinės žvalgybos, vėliau – spaudos ir informacijos skyriaus viršininku. 1948 m. rugpjūčio 10 d. žuvus Tauro apygardos vadui ltn. Jonui Aleščikui-Rymantui, tų pačių metų spalio 8 d. buvo paskirtas Tauro apygardos vadu. Nuo Tauro apygardos įkūrimo jis buvo penktasis vadas ir pirmasis civilis, ėjęs šias pareigas.
Dėl sumanumo ir tauraus būdo buvo įgijęs didelį partizanų vadovybės ir kovotojų pasitikėjimą. Tai buvo itin sunkus metas Tauro apygardos partizanams: žuvo daug partizanų vadų, visi Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdžio (BDPS) Prezidiumo nariai. 1948 m. spalio 20 d. Tauro apygardoje, Geležinio Vilko rinktinės vadavietėje susitiko su Dainavos apygardos vado Adolfo Ramanausko-Vanago įgaliotiniu, Dzūkų rinktinės vadu Sergijumi Staniškiu-Litu. Susitikimo metu buvo nutarta Pietų Lietuvos srities vadu laikinai paskirti Dainavos apygardos vadą A. Ramanauską-Vanagą.
1949 m. kovo pabaigoje, grįžęs iš Lietuvos partizanų vadų suvažiavimo, pakeitė Tauro apygardos organizacinę struktūrą: rinktinių kuopas ir būrius pertvarkė į tėvūnijas ir kartu pakeitė vidaus valdymo struktūras, išformavo Kęstučio ir Birutės rinktines, nes buvo sumažėjęs partizanų skaičius. Po struktūrinių reformų Tauro apygardoje liko trys rinktinės – Žalgirio, Vytauto ir Geležinio Vilko.
Mirtis
1949 m. rugsėjo 28 d. naktį grįždamas iš Vytauto rinktinės Šakių apskrities Šunkarių miško palaukėje, prie Vilušių kaimo pateko į pasalą. Per susišaudymą buvo sunkiai sužeistas, tačiau jam pavyko pasitraukti į netoliese esantį savo bunkerį. Jo palyda pasitraukė. A. Grybinas per naktį naikino iš A. Ramanausko-Vanago gautą dokumentų siuntą. Sunaikinęs su savimi turėtus dokumentus ir nesulaukęs pagalbos, paryčiais nusišovė. Jo palaikai buvo numesti ant grindinio Jankuose, paskui nuvežti į Karčrūdę, Lukšius, Šakius. Palaidojimo vieta nežinoma.
CFR Oradea
Oradios CFR – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Oradios.
Laužas (Tauragė)
Laužas – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Tauragės.
Ex tunc
Ex tunc nurodo retroaktyvumo galiojimą arba veikimą nuo pat pradžios.
Pavyzdžiui, jei vėlesnis įstatymas anuliuoja ankstesnįjį, ir jei veikia ex tunc – nuo pat pradžios anuliuoja retroaktyviai ankstesniojo įstatymo padarinius, lyg ankstesnysis įstatymas nebūtų egzistavęs.
Algirdas Mackevičius
Algirdas Mackevičius (g. 1936 m. birželio 9 d. Kaune) – Lietuvos biologas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1954 m. baigė Kauno 3-ąją darbo jaunimo vidurinę mokyklą, 1969 m. – Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą, įgydamas biologo specialybę.
Dirbo Kauno zoologijos sode. 1956 m. represuotas, kalėjo Mordovijos lageriuose. 1958 m. grįžęs į Lietuvą, dirbo darbininku, 1963-1968 m. – Zoologijos ir parazitologijos institute. Nuo 1968 m. iki 1997 m. sausio mėn. – žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ gamtos skyriaus redaktorius. Nuo 1972 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Paskelbė kelis šimtus straipsnių mokslo populiarinimo, zoologijos ir gamtosaugos temomis ne tik žurnale „Mokslas ir gyvenimas“, bet ir Kanados lietuvių, Čekoslovakijos, Estijos, Latvijos, Tadžikijos spaudoje. Parašė kino filmo „Tadas Ivanauskas“ 1972 m.)scenarijų.
Bolšakovo kaimo gyvenvietė
Bolšakovo kaimo gyvenvietė  – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Slavsko rajone. Centras – Bolšakovas. 2011 m. 6 564 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Timiriazevo kaimo ir Slavsko miesto gyvenvietėmis, rytuose su Nemano rajono Žilino ir Černiachovsko rajono Kalužskojės kaimo gyvenvietėmis, pietuose su Kamenskojės kaimo gyvenviete, vakaruose su Polesko rajono Zalesjės ir Golovkino kaimo gyvenvietėmis.
Kaliningrado srities įstatymu Nr. 261 Bolšakovo kaimo gyvenvietę sudaro:
Šaltiniai
Bolschakowo
139 m. pr. m. e.
'''139 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
FK Randžbar
Dastayi Futboli Randžibar  – Tadžikijos futbolo klubas iš Chulbuko (Voso).
Istorija
Įkurtas 1993 m. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Komanda išformuota 2000 m., o klubas likviduotas.
2005 m. atkurtas Hulbuk klubas.
Įprotis
Įprotis - žmogaus veiklos ir ugdymo procese susiformavęs polinkis atlikti tam tikrą veiksmą. Gali tapti poreikiu, skatinančiu žmogų vienaip ar kitaip elgtis. Susidaro nuolat kartojant išmoktą veiksmą. Įpročiui susidaryti svarbu, kad atliekamas veiksmas turėtų teigiamą emocinį poveikį – keltų gerą fizinę savijautą ir teiktų emocinį pasitenkinimą. Kitaip nei įgūdis, įprotis yra reikmė atlikti veiksmą ir tam tikromis sąlygomis dažnai realizuojamas. Pagal veiklos sritis skiriami elgesio, mokymosi, darbo, buitiniai ir kiti įpročiai. Gali būti naudingi arba žalingi. Daugelis įpročių susidaro vaikystėje, dažniausiai mėgdžiojant suaugusiuosius.
Fiodoras Bergas
Fiodoras Bergas (,, 1793 m. gegužės 26 d. prie Sangastės, netoli Valgos, Estija – 1874 m. sausio 18 d. Sankt Peterburgas) – Rusijos imperijos karinis ir valstybės veikėjas, generolas feldmaršalas.
Bavarijos guldenas
Bavarijos guldenas – Bavarijos karalystės piniginis vienetas iki 1873 m.
1754-1837 m. šis pinigas buvo apskaitos vienetas, prilygintas 5⁄12 konvencinio talerio. Šiuo pinigu buvo žymimi banknotai, bet Bavarijos guldenų monetos nebuvo kaldinamos. Guldenas buvo prilygintas 50 konvencinių kreicerių ar 60 Kreuzer Landmünze.
Pirmosios Bavarijos guldenų monetos buvo nukaldintos 1837 m., kai Bavarija įsiliejo į Pietų Vokietijos monetinę sąjungą ir guldenas buvo prilygintas 4⁄7 Prūsijos talerio. Guldenas buvo dalinamas į 60 kreicerių. 1857 m. Bavarijos guldenas buvo prilygintas 4⁄7 sąjunginio talerio.
Kislusis baravykas
Sinonimai: Xerocomus pulverulentus
Bavarijos guldenas
Vėliau guldeną pakeitė Vokietijos auksinė markė, kur 1 markė = 35 kreiceriams.
Kislusis baravykas
Išvaizda
Kepurėlė (5–12 cm skersmens) tvirta ir mėsinga, iš pradžių pusiau apvali, vėliau iškili ir galiausiai plokščia, kraštai dažnai užsilenkę žemyn. Luobelė matinė, aksomiška ir sausa, drėgnu oru šiek tiek lipni. Kotas 5–10 cm ilgio, pilnaviduris cilindriškas, ties pagrindu smailėjantis ir baigiasi šaknies pavidalo išauga. Vamzdeliai alyviniai, priaugę prie koto, lengvai atsiskiria nuo kepurėlės; poros didelės ir kampuotos. Trama kompaktiška, geltonos spalvos, švelnaus kvapo ir maloniai švelnaus (salsvo) skonio.
Spalvos kaita: kepurėlė žalsvai pilka arba raudonai rusva, paspaudus nusidažo tamsiai mėlyna spalva. Kotas raudonai rudas, prie kepurėlės geltonas, su raudonomis dėmelėmis, paviršius grūdėtas ir purus; perlaužus ar paspaudus, kaip ir jautrios poros, greitai nusidažo tamsiai mėlyna spalva. Geltona trama paspaudus ar perpjovus iškart nusidažo tamsiai mėlyna arba juosvai mėlyna spalva.
Augavietė
Dažniausiai sutinkamas lapuočių ir spygliuočių miškuose, ypač po ąžuolais, paprastaisiais bukais, eglėmis, taip pat parkuose.
Sezonas: liepa–spalis.
SCS Software
SCS Software – Čekijos kompiuterinių žaidimų kompanija, kurianti simuliacinius žaidimus, tokius kaip „18 Wheels of Steel“ ar „Euro Truck Simulator“, kurie skirti Windows, OS X ir Linux operacinėms sistemoms.
Žaidimai
Ši kompanija išleido žaidimų variklį Prism3D, kuris yra naudojamas visuose jų kurtuose žaidimuose.
„Bus Simulator“
2007 m. kompanija „SCS Software“ išleido žaidimą „Bus Driver“, kuris 2014 m. buvo išleistas ir iOS versijai.
„18 Wheels of Steel“
Ši žaidimų serija apima šiuos žaidimus: „Across America“, „Pedal to the Metal“, „Convoy, Haulin'“, „American Long Haul“, „Extreme Trucker 1“ ir „Extreme Trucker 2“. Šiuose žaidimuose pagrindinis žaidėjo tikslas yra vairuoti sunkvežimius Jungtinių Valstijų, Kanados ir Meksikos teritorijomis. 2003–2005 m. laikotarpiu išleisti „18 Wheels of Steel“ serijos žaidimai priklauso 3D erai. Po „Convoy“ sekę žaidimai, leisti 2006–2011 m., priklausė HD Series serijai.
„Euro Truck Simulator“ serija
2008 m. kompanija sukūrė žaidimą „Euro Truck Simulator“, o 2012 m. ir jo tęsinį – „Euro Truck Simulator 2“. Šiame žaidime yra vairuojami sunkvežimiai po šias Europos valstybes: Jungtinę Karalystę, Vokietiją, Čekiją, Liuksemburgą, Italiją, Prancūziją, Belgiją, Nyderlandus, Austriją ir Šveicariją.
Vėliau kompanija „SCS Software“ šį žaidimą praplėtė papildomu parsisiunčiamo turinio paketu (DLC). Pirmąjį DLC paketą „Going East!“ išleido 2013 m. ir pridėjo į šį žaidimą daugiau Rytų Europos valstybių, kaip antai Slovakiją ir Vengriją, bei daugiau miestų Lenkijos valstybėje. Vėliau, 2015 m. gegužės 6 d., papildė šio žaidimo žemėlapį su dar vienu papildomu paketu „DLC Scandinavia“, kuriame pridėjo Danijos, Norvegijos ir Švedijos valstybes. Taip pat šiame atnaujinime buvo gauta licencija iš „Mercedes-Benz“ naudoti jos prekinius ženklus. 2016 m. Gruodžio 5 d., papildė šio žaidimo žemėlapį su dar vienu papildomu paketu "DLC Vive La France", kuriame papildė Prancūzijos valstybę naujais miestais ir atnaujino kelius.
„American Truck Simulator“ Po „Euro Truck Simulator“ serijos sėkmės, kompanija „SCS Softare“ nusprendė sukurti kitą žaidimų seriją pavadinimu „American Truck Simulator“, kurios pirmasis žaidimas turėjo būti išleistas 2016 m. vasario 3 d. Tačiau išleidimas buvo atidėtas 2016 m. vasario 2 d. Žaidime yra du oficialiai licencijuoti Amerikos sunkvežimiai: „Peterbilt“ ir „Kenworth“, vėliau planuojama pridėti ir „Volvo“ sunkvežimius. Žaidimo pasaulis aprėpia dvi dab. JAV valstijas, Kaliforniją ir Nevadą, vėliau 2016 m. buvo pridėta ir Arizona.
Kiti žaidimai
„SCS Software“ taip pat išleido keletą kitų programinės įrangos produktų, įskaitant žaidimų medžioklės tematika, tokių kaip „Deer Drive“ bei „Hunting Unlimited“ serijos.
Mykolas Hlušnevičius
Mykolas Hlušnevičius (, 1797 m. Minskas – 1862 m. liepos 21 d. Vilnius) – Lietuvos astronomas.
Kavinukas
thumb|right|200px|1900 m. kavinukas Kavinukas  – stalo indas, kuriame patiekiama paruošta kava.
Poseinėlių piliakalnis
Posenėlių piliakalnis – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Gibų valsčiuje, apie du kilometrus į rytus nuo Gibų kaimo. 12 m virš žemės paviršiaus. Seinos upės vingyje plytinčios ir miškais apaugusios kalvoje rasti III-II a. pr. m. e. gyvenvietės pėdsakai. Viduramžiais čia būta jotvingių pilies. Jos gynėjai iškasė griovį, kuris kartu su upe saugojo tvirtovę iš dviejų krypčių. Patekti į pilį buvo galima tik iš pietų ir vakarų pusių, kur, spėjama, buvo įrengti sargybos postai. Poseinėlių piliakalnis yra įtrauktas į Pamario gamtos draustinį. Valstybės saugoma 3,1 m kamieno apimties mažalapė liepa.
Kavinukas
Iki išplintant kavavirėms paruoštą kavą ant stalo pateikdavo specialiame porcelianiniame ar fajansiniame inde su snapeliu, forma primenančiu arbatinuką, bet paprastai mažesnį.
Dabartiniai kavinukai paprastai stikliniai ir jie būna kavavirės dalis.
Senieji kavinukai dabar yra kolekcionavimo objektas. Stambiausi Europoje kavinukų muziejai, turintys virš 5000 eksponatų, yra Vokietijoje, Šepenštete ir Biuchlberge. thumb|left|200px|Kavavirė su kavinuku
Mykolas Hlušnevičius
Biografija
1814-1818 m. Vilniaus universitete studijavo matematiką ir astronomiją. 1818 m. filosofijos magistras. Nuo 1819 m. Vilniaus universiteto observatorijos adjunktas ir direktoriaus padėjėjas, 1843-1847 m. – direktorius. 1816-1843 m. dalyvavo K. Tenerio vadovaujamuose Lietuvos I eilės trianguliacijos darbuose, už juos 1837 m. apdovanotas Šv. Stanislovo ordinu ir žiedu su briliantu. Šių darbų aprašymą paskelbė tęstiniame leidinyje „Karinės topografinės saugyklos užrašai“ (Zapiski voenno-topografičeskogo depo t. 8-9 1843 m.) Stebėjo planetas, Mėnulio okultacijas, Jupiterio palydovų užtemimus, asteroidus. 1838-1846 m. (1838–1843 m. su P. Slavinskiu) leido tęstinį leidinį „Stebėjimų, atliktų Imperatoriškosios mokslų akademijos observatorijoje Vilniuje, ištrauka“, stebėjimų rezultatus t. p. skelbė žurnale „Astronomische Nachrichten“.
Avy Scott
Biografija
left |thumb|130px Aivi Skot gimė Tampoje, Florida. Jau nuo vaikystės ji nešiojo akinius ir buvo apkūni, todėl mokykloje nebuvo laikoma patraukia ir dažniausiai susitikinėjo su vyresniais vaikinais.
Užaugusi liberalioje aplinkoje, būdama 18, ji ėmė už pinigus filmuotis tiesioginėms interneto transliacijoms, kurių metu reikėdavo masturbuotis.
Baigusi mokyklą, ji įstojo į koledžą studijuoti psichologijos, tačiau netrukus metė mokslus. Įstojusi į verslo koledžą jame taip pat neužsibuvo, o įsidarbinusi draudimo bendrovėje, tuo pačiu ėmė šokti striptizą viename iš Tampos barų. Čia ją surado buvęs vadybininkas, organizavęs jos pasirodymus internetu, ir pasiūlė filmuotis pornografijoje. Viename interviu Aivi sakė: „- Mano apsprendimas prilkausė motinai. Ji pasakė:- Tu vis vien niekuo neužsiimi, taigi galėtum pamėginti tapti porno žvaigžde.“
2001 m. lapkritį ji nusifilmavo pirmoje juostoje „Four Fingers Club 20“. Jos pseudonimu „Avy“ tapo interneto gerbėjų sugalvotas trumpinys iš žodžio „Avril“, kuriuo ji buvo vadinama per prancūzų kalbos pamokas koledže ir kurio prisistatydavo per savo pirmuosius tiesioginius pasirodymus.
2001 – 2012 m. nusifilmavusi daugiau kaip 170 filmų, Aivi išgarsėjo dėka savo apkūnios figūros, didelės natūralios krūtinės bei dalyvavimo scenose, kurioms reikėdavo ir vaidybinių sugebėjimų.
Apdovanojimai
right| thumb|130px
Pachtakor Proletar
Dastayi Futboli Pachtakor Proletar  – Tadžikijos futbolo klubas iš Proletarsko (Mechrabado.
Istorija
Įkurtas 1989 m. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje nuo 1992 m.
Jonas Pauža
Jonas Pauža (g. 1938 m. liepos 26 d. Nemeikšiuose, Joniškio valsčius) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas.
Biografija
1956-1962 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, 1964-1965 m. – Vilniaus universitete. 1976-1979 m. mokėsi aspirantūroje Maskvoje.
1960-1971 m. mokytojas įvairiose Lietuvos mokyklose. Nuo 1971 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, nuo 1979 m. docentas.
Parašė per 100 straipsnių tarpkultūrinės kalbinės komunikacijos ir kalbų sąveikos mokymo procese klausimais. Dalyvavo tarptautinėse konferncijose (Lenkija, Latvija, Rusija ir kt.).
Inocentas IX
Inocentas IX (, tikroji pavardė Giovanni Antonio Facchinetti, 1519 m. liepos 20 d. Bolonijoje, Italijoje – 1591 m. gruodžio 30 d. Romoje) – Romos katalikų bažnyčios 230–asis popiežius, valdęs nuo 1591 m. spalio 29 d. iki tų pačių metų gruodžio 30 d. – mirties dienos. Prieš savo trumpą, poros mėnesių trukmės tarnystę popiežiumi Inocentas IX buvo Kanonų kodekso teisininku, diplomatu, vyriausiuoju popiežiaus Grigaliaus XIV reikalų tvarkytoju (1590–1591). Garsėjo prielankumu Ispanijos politikai.
Biografija
G. Fakinečio šeima buvo kilusi iš Kordo Pjemonte, šiaurės Italijoje. Jis gimė Bolonijoje 1519 m. liepos 20 d. 1544 m. baigė teisės mokslus Bolonijos universitete, garsėjusiame jurisprudencijos studijomis, ir išvyko į Romą. Ten dirbo kardinolo Nicolò Ardinghelli sekretoriumi, vėliau – pas kardinolą Alessandro Farnese ir jo atstovu Avinjono vyskupijoje pietų Prancūzijoje, tvarkė jo reikalus Parmoje šiaurės Italijoje. 1560 m. paskirtas Nikastro vyskupu Kalabrijoje. 1562 m. dalyvavo Tridento susirinkime, kurio nutarimai davė pradžią kontrreformacijai, buvo pradėta griežtai cenzūruoti dvasininkams skirtą literatūrą, sudarinėti draudžiamų knygų sąrašus. 1566 m. Pijaus V paskirtas apaštališkuoju nuncijumi į Veneciją. Šiuo laikotarpiu įtvirtinta popiežiaus, Venecijos ir Ispanijos sąjunga, kuri padėjo laimėti prieš Osmanų imperiją, sutriuškinant jos laivyno pajėgas Lepanto jūrų mūšyje (1571 m.).
1572 m. kardinolas grįžo į savo vyskupiją. 1572–1585 m. buvo Jeruzalės lotynų patriarchu (Patriarcha Hierosolymitanus Latinorum).
Valdymo laikotarpis
thumb|left|200px|Inocento IX antkapis [[Šventojo Petro bazilika|Šv. Petro bazilikoje Vatikane]] 1583 m. gruodžio 12 d. K. Fakinetis tapo kardinolu. Tą pačią dieną Grigalius XIII buvo paskyręs kardinolais ir Alessandro Ottaviano de' Medici, Giovanni Battista Castagna, bei Niccolo Sfrondrati, vėliau XVI a. atitinkamai tapusiais popiežiais Leonu XI, Urbonu VII bei Grigaliumi XIV. Nei vienas iš popiežių, tapusių kardinolais tą dieną, vėliau neišbuvo bažnyčios vadovais ilgiau, nei metus.
Valdant ligotam popiežiui Grigaliui XIII, didžiausia darbo našta jo administracijoje teko K. Fakinečiui. Kardinolų kolegijoje tarp proispaniškai nusiteikusių kardinolų turėjo tvirtą palaikymą, todėl tapęs popiežiumi Inocentas IX rėmė Ispanijos karalių Pilypą II Habsburgą ir prancūzų Katalikų lygą jų kovoje prieš Prancūzijos karalių Henriką IV Burboną. Anksti mirus Inocentui IX, religiniuose prancūzų karuose (1562–1598 m.) jo toli siekiantys planai liko neįgyvendinti.
140 m. pr. m. e.
'''140 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Klaipėdos rajono apylinkės teismas
Klaipėdos rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje, vienas iš 4 teismų, priskiriamų Lietuvos uostamiesčiui (kiti – Miesto apylinkės, Apygardos ir Klaipėdos apygardos administracinis teismas). Klaipėdos rajono apylinkės teismas yra bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei pagal kompetenciją įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. Taip pat įstatymų nustatytais atvejais apylinkės teismo teisėjai atlieka ikiteisminio tyrimo teisėjo funkcijas bei kitas apylinkės teismo kompetencijai įstatymų priskirtas funkcijas. Veiklos teritorija – Klaipėdos rajono savivaldybė. Apylinkės teismo išnagrinėtas baudžiamąsias ir civilines bylas apeliacine instancija peržiūri Klaipėdos apygardos teismas. Klaipėdos rajono apylinkės teisme dirba 12 valstybės tarnautojų ir 9 darbuotojai (pagal darbo sutartis).
Adresas: Klaipėdos g. 1,
Istorija
1947 m. rugpjūčio 13 d. įsteigtas Klaipėdos rajono liaudies teismas.
1971 m. kovo 2 d. po pastatų rekonstrukcijos teismas pradėjo veikti dabartiniame pastate.
1991 m. sausio 1 d. Klaipėdos rajono liaudies teismas pervadintas į Klaipėdos rajono teismą, 1992 m. kovo 12 d. – į Klaipėdos rajono apylinkės teismą.
141 m. pr. m. e.
'''141 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vyžulionių dvaras
Vyžulionių dvaras (arba Vyžulėnų dvaras) – dvaras Vyžulionyse, Vilniaus rajone, šalia Vyžulėnų ežero.
Istorija
1906 m. dvarą valdę Korvinai-Vrublevskiai įkūrė mišraus plano parką. 1958 m. parkas paskelbtas valstybės saugomu gamtos paminklu.
Iki II pasaulinio karo dvaro rūmai, statyti XX a. pradžioje, priklausė garsiam Vilniaus advokatui Bronislavui Vrublevskiui.
Po karo dvare įkurta Vyžulionių TBC sanatorija, vėliau – tuberkuliozės ligoninė, kuri 2003 m. prijungta prie VšĮ Respublikinės tuberkuliozės ir infekcinių ligų universitetinės ligoninės.
Kordiljeros provincija
Kordiljeros provincija  – viena iš penkiolikos Santa Kruso departamento provincijų, esanti pietinėje departamento dalyje, Bolivijoje. Tai plotu didžiausia provincija tiek departamente (sudaro 23,27 % departamento ploto), tiek visoje šalyje (7,85 % šalies teritorijos). Provincijos sostinė – Laguniljasas.
Istorija
Kordiljeros provincija yra viena iš penkių Bolivijos provincijų, iš kurių gvaraniai siekia sukurti naują dešimtą Čiako departamentą. 2006 m. buvo pasiūlyta naujo departamento vėliava.
Geografija
Kordiljeros provincija patenka į geografinį Gran Čiako regioną, kuris toliau tęsiasi Čukisakos ir Tarichos departamentuose, taip Paragvajuje ir Argentinoje. Provinciją kerta Rytų Kordiljeros kalnų grandinė. Pagrindinės teritoriją kertančios upės – vakarinėje dalyje Rio Grandė ir centrinėje dalyje Parapeti, kurios intakai suformuoja Isosogo pelkynus. Į Kordiljeros provinciją patenka didžioji Isosogo pelkynų dalis.
Provincijoje vyrauja šiltas, drėgnas klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 23 °C, metinis kritulių kiekis 730,45 mm.
Demografija
Kordiljeros provincijos gyventojai (101 733 gyv.) sudaro 5,01 % visų departamento gyventojų. 33,78 % provincijos gyventojų gyvena miestuose ir 66,22 % kaimuose.
Didžiausi provincijos miestai :
51,18 % provincijos gyventojų yra vyrai, 48,82 % moterys. 46,83 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.
Pagal 2001 metų surašymo duomenis 37,18 % provincijos gyventojų save priskiria gvaraniams, 7,61 % kečujams, 1,18 % aimarams, 1,58 % kitoms indėnų tautoms, tarp jų čikitanams, mojeño. 52,45 % gyventojų nepriklauso jokioms indėnų tautoms.
Didžioji provincijos gyventojų dirba žemės ūkio, gyvulininkystės ir miškininkystės sektoriuje (41,44 %).
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 7 savivaldybes:
Vladimirs Koļesņičenko
Vladimirs Koļesņičenko (Vladimiras Kolesničenko; g. 1980 m. gegužės 4 d.) – buvęs Latvijos futbolininkas.
Savo karjerą pradėjo kaip puolėjas, bet vėliau tapo saugu. 1997 m. liepos mėn. (būdamas 17 metų ir 2 mėnesių amžiaus) rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę Kolesničenko debiutavo Latvijos rinktinėje, tapdamas jauniausiu visų laikų Latvijos rinktinės futbolininku. Jis taip pat yra devyniskart Latvijos čempionas.
Vladas Lučinskas
Darbas ir užimamos pareigos
nuo 1999 m. UAB „Architektūros kryptis", direktorius.
Eitekonys
Eitekonys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kaišiadorių, prie kelio.
Istorija
1923 m. Eitekonių kaime buvo 47 ūkis. Iki vietovardžių sunorminimo būta ir kitos formos – Aitekonys.
Vytautas Edmundas Čekanauskas
Biografija
Gimė kelių inžinieriaus Algirdo Čekanausko (1905 -1985) ir tarnautojos Liucijos Čekanauskienės (Stankutės) (1904-1993) šeimoje. Brolis Algimantas Čekanauskas (1943-2011) – inžinierius.1937–1942 m. lankė Šiaulių vyskupo Motiejaus Valančiaus pradžios mokyklą. 1942–1949 m. mokėsi Šiaulių J. Janonio gimnazijoje. 1949–1955 m. studijavo LTSR dailės instituto Architektūros fakultete, įgijo dailininko architekto specialybę.
1955–1958 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas, 1958–1960 m. vyr. architektas, 1960–1961 m. grupės vadovas, 1961–1990 m. vyriausiasis projektų architektas. 1967–2006 m. Vilniaus dailės akademijos (anksčiau – LSSR dailės instituto) Architektūros katedros dėstytojas, nuo 1974 m. docentas, nuo 1990 m. profesorius, Senato narys. 1992–2000 m. dirbo UAB „Jungtinės architektų dirbtuvės“.
1979 m. SSRS dailės akademijos narys korespondentas. Lietuvos architektų sąjungos narys. Tarptautinės architektūros akademijos (IAA) akademikas profesorius, Rusijos dailės akademijos akademikas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Žmona Teresė - ilgametė Vilniaus prekybos mokyklos (dab. Vilniaus turizmo ir prekybos verslo mokykla) dėstytoja. Kartu užaugino dukrą Moniką.
Kūryba
thumb|200px|Dailės parodų rūmai thumb|200px|Lazdynai thumb|200px|LKP CK rūmai thumb|200px|Vilniaus Šv. Jono Bosko bažnyčia
Lansas
Lansas – miestas šiaurės Prancūzijoje, aglomeracijoje su Duė. Išvystyta angliakasyba.
Istorija
XVI a. pradžioje Lansą užėmė Ispanijos Nyderlandai, o Prancūzijai jis atiteko tik 1659 m. Nuo 1849 m. kasama anglis.
Futbolas
Mieste garsiausias yra RC Lens klubas.
Fud Leclerc
Fernand Urbain Dominic Leclercq (1924 m. Monliusone, Overnė – 2010 m. rugsėjo 20 d. Ganshorene), geriau žinomas kaip Fud Leclerc, buvo Belgijos dainininkas. Keturis kartus Belgijos atstovas „Eurovizijos“ dainų konkurse (1956, 1958, 1960 ir 1962 m.).
Fud Leclerc su daina „Messieurs les noyés de la Seine“ dalyvavo pirmajame „Eurovizijos“ dainų konkurse 1956 m. Po dvejų metų šiame konkurse su daina „Ma petite chatte“ užėmė penktą vietą. 1960 m. „Eurovizijoje“ Fud Leclerc su kūriniu „Mon amour pour toi“ liko šeštoje vietoje. 1962 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Ton nom“ atlikėjas užėmė paskutinę vietą.
Paskutinius savo gyvenimo metus jis praleido slaugos namuose Ganshorene.
FC Petržalka 1898
Bratislavos „Petržalka 1898“ dar žinomas kaip Bratislavos „Artmedia Petržalka“ – buvęs Slovakijos futbolo klubas iš Petržalkos (Bratislava).
Istorija
2014 m. klubas bankrutavo.
Pasiekimai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Lorjanas
Lorjanas – miestas vakarų Prancūzijoje, prie Atlanto vandenyno. Jūrų uostas, oro uostas, geležinkelio stotis. Išvystyta žuvies pramonė.
Istorija
Anksčiau Lorjane buvo Prancūzijos karinis jūrų laivynas. II pasaulinio karo metu buvo vokiečių povandeninių laivų bazė.
WP 1.0
thumb|200px|[[:de:|Vikipedija Vokietijoje bus pasiekiama ne tik virtualiesiems skaitytojams]]
WP 1.0 – spausdintinė vokiškos Vikipedijos versija.
Zenodot leidykla Berlyne 2006 m. pradžioje paskelbė iki 2010 gruodžio mėn. išleisianti 100 Laisvosios enciklopedijos tomų. Dukterinė Directmedia Publishing'o įmonė Zenodot tikisi dar šiais metais publikuoti bent du tomus.
Nuo 2007 sausio kas mėnesį pasirodys du 800 puslapių apimties tomai. Directmedia jau turi patirties, kadangi anksčiau leido Vikipediją CD ir DVD forma.
„WP 1.0“ vieno tomo kaina – 14,90 eurų (apie 52,15 lt), jei užsakoma iš anksto (transkripicijos, prenumeratos būdu), arba 18,50 eurų (perkant knygynuose). Taigi visa spausdintinė Vikipedijos versija kainuotų apie 1.500 eurų.
Šiame leidinyje bus ir lietuvių į bendrą Vikiteką įkeltų iliustracijų bei jų redaguotų tekstų.
Leidimas
Vikipedijos leidimu rūpinasi 25 narių komanda – 10 profesionalių redaktorių ir 15 Vokietijos vikibendruomenės narių. Savanoriai padės peržiūrėti 350.000 straipsnių ir juos susisteminti.
Pasak leidyklos atstovės Gertrūdos Götz, bus kruopščiai išanalizuoti visi netikslumai, ištaisytos klaidos. Už enciklopedijos turinio kokybę ir leidybą atsakomybės ėmėsi pati Zenodot leidykla.
Giminingi projektai
Iki šiol spausdintine versija pasirodė tik straipsniai atskiromis Vikipedijos temomis – vadinamieji Vikiskaitiniai (WikiReader).
Energetinė avarija
thumb|260px|Virstančio medžio sukeltas trumpas sujungimas
Energetinė avarija, elektros užtemimas – elektros srovės netekimas teritorijoje (mieste, šalyje, gamykloje ir kt.). Gali kilti dėl pažeidimų elektrinėje, elektros perdavimo linijose, transformatoriuose, taip pat dėl trumpo sujungimo arba linijos perkrovimo.
Išsivysčiusios ekonomikos šalyse energetinės avarijos pasitaiko itin retai, tačiau besivystančiose ir naujosios industrializacijos šalyse elektros nutrūkimai gali vykti kasdien, po kelias valandas elektros naudojimo piko metu, kuomet elektros paklausa viršija pagaminimo galimybes. Turtingesni gyventojai įsirengia nepriklausomus naftos produktais, alternatyvia energija varomus generatorius arba naudoja pakraunamus akumuliatorius.
Elektros nutrūkimas skirstomas į tris atvejus:
Energetinės avarijos priežastys paprastai būna:
Moderniame pasaulyje elektros energija pagrįstas daugybės prietaisų veikimas, todėl elektros nutrūkimas ilgesniam laikotarpiui gali sukelti daug problemų. Elektros energija gyvybiškai būtina ligoninėms, kur atliekamos skubios operacijos, elektra varomi aparatai palaiko žmonių gyvybes. Todėl ligoninės turi autonomines elektros energijos kaupyklas, tiekiančias elektrą avarijos atveju. Alternatyvius šaltinius paprastai turi ir telekomunikacijų tinklai, svarbios informacinės duomenų bazės, oro uostai, krašto apsaugos sistemos, didelės gamyklos. Tuo tarpu paprastiems gyventojams dingus elektrai sutrinka buities prietaisų veikla, nutrūksta apšvietimas, sutrinka komunikacija (nebeveika kompiuteriai, internetas, televizorius, tiesiai į tinklą jungiami telefonai).
Juodosios Ančios ir Augustavo kanalo kajakų trasa
Juodosios Ančios ir Augustavo kanalo kajakų trasa - kajakų trasa lenkiškoje Suvalkijos dalyje einanti per Juodosios Ančios kajakų trasą ir Augustavo kanalo kajakų trasą. Trasos ilgis yra 85 km jei pradedama nuo Grimzdo ežero ir 100 km jei pradedama nuo Vygrių ežero. Trasa laikoma viena geriausių kajakų trasų visoje Lenkijoje. Trasą lėtu ritmu galima įveikti per 7 dienas ir per 4-5 dienas plaukiant intensyviu ritmu. Jaunystėje šioje trasoje vykusiose lenktynėse dalyvavo popiežius Jonas Paulius II.
thumb|right|400px|Kajakų trasos žemėlapis
Pirmasis trasos ruožas
Trasa prasideda Grimzdo ežere (Gremzdy) ir tada eina per Gluchių (Głuche), Jurkovo (Jurkowo), Mialkių (Miałkie) ežerus, tada eina per Gremzduvkos (Gremzdówką) upę ir tada įeina į Juodosios Ančios upę, apie 2 km nuo Visoki Mosto kaimo stovyklavietės. Trasa vietomis apaugusi nendrėmis.
Kita pirmojo ruožo pradžia galima iš Vygrių ežero, kur galima pradėti plaukti nuo Stari Palivarko, Gavrichų Rūdos, Brizgelio arba Vygrių kaimų. Iš Vygrių ežero trasa eina į Postavo (Postaw) ežerą ir iš kurio vėliau įeina į Juodosios Ančios upę.
Antrasis trasos ruožas
Trasos ruožo ilgis apie 16,5 km, prasideda Visoki Mosto kaime ir baigiasi Pronckų kaime. trasa eina per Vygrių nacionalinį parką, todėl ši trasos dalis yra laikoma viena iš įdomesnių. Trasa vietomis vingiuota.
Trečiasis trasos ruožas
Trasos ruožo ilgis apie 10 km, prasideda Pronckų kaime ir baigiasi Dvarčėnų kaime. Trasa vingiuota, šalia trasos laukai ir pievos.
Ketvirtasis trasos ruožas
Trasos ruožo ilgis apie 17 km, prasideda Dvarčėnų kaime ir baigiasi Mikašuvkos kaime. Trasa eina per Augustavo girią, trasa yra vingiuota, akmenuota ir apkritusi įvairiais medžiais. Ties Rigolio kaimu trasa įeina į Augustavo kanalą, kur trasa praeina pro Sosnuveko ir Mikašuvkos šliuzus ir baigiasi Mikašio (Mikasze) ežere.
Penktasis trasos ruožas
thumb|right|200px|[[Panievo šliuzas]] Trasos ruožas prasideda Mikašuvkos kaime ir baigiasi Plaskų kaime. Trasa visą laiką eina Augustavo kanalu. Praeina pro Perkučo šliuzą tada Panievo šliuzą, tada pasiekia Panievo ežerą ir praeina pro Gorčicos šliuzą ir pasiekia Plaskų kaimą. Šiame trasos ruože gausu stovyklaviečių.
Šeštasis trasos ruožas
Trasos ruožas prasieda Plaskų kaime ir baigiasi prie Svobodos šliuzo. Trasa eina Augustavo kanalu, kerta Sirvo ežerą. Šiame trasos ruože gausu stovyklaviečių,
Mikelis Hofmanas
Mikelis Hofmanas (slapyvardis Ateivis, 1889 m. gegužės 3 d. Musaičiai, Šilutės apskritis – 1921 m. birželio 26 d. ten pat) – Mažosios Lietuvos poetas, visuomenės ir kultūros veikėjas.
Biografija
1912 m. spalio mėn. Tilžėje su kitais įsteigė jaunimo draugijų sąjungą „Santara“, 1920 m. – Prūsų lietuvių susivienijimo Šilutės skyrių, jo sekretorius. Įkūrė Verdainės (dab. Šilutės miesto dalis) jaunimo draugijos chorą „Jovaras“. 1918 m. įsteigus Mažosios Lietuvos tautinę tarybą, įkūrė Šilutės apskrities skyrių, 1920–1921 m. jo sekretorius.
Spaudoje agitavo už Klaipėdos krašto susijungimą su Lietuvos valstybe. Buvo vokiečių valdžios persekiojamas. Parašė eilėraščių, jų paskelbta almanache „Dainuokim“ 1920 m., antologijoje „Kaip ąžuols drūts prie Nemunėlio“ 1986 m. Kūrybai būdingi patriotiniai motyvai. Kai kurie jo eilėraščiai tapo liaudies dainomis.
Ilona Balsytė
Ilona Balsytė (g. 1964 m. balandžio 22 d. Klaipėdoje) – lietuvių teatro ir kino aktorė.