cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Megalodonas 2: bedugnė
2018 m. spalį paskelbta, kad po pirmojo filmo sėkmės kino teatrų kasose pradedamas kurti tęsinys. Wheatley režisieriaus poste pakeitė Jon Turteltaub, o scenarijų rašė sugrįžę scenaristai Dean Georgaris, Jon Hoeber ir Erich Hoeber. Filmavimas vyko įvairiose Azijos vietose ir Londone nuo 2022 m. vasario mėn. iki 2022 m. gegužės mėn.
Kelmės profesinio rengimo centras
Kelmės statybininkų mokykla
Iki 1992 m. mokykla vadinosi Kelmės KSM (kaimo statybos mokykla), 1994 m. pradėti rengti darbo rinkos kursai. 1992–2000 m. mokymo įstaiga vadinosi Kelmės statybininkų mokykla.
Profesinis mokymas
2016-2017 mokslo metais buvo siūlomos šios profesinio mokymo programos:
Megalodonas 2: bedugnė
Filmo pasaulinė premjera įvyko 2023 m. birželio 9 d. Tarptautiniame Šanchajaus kino festivalyje, o Jungtinėse Amerikos Valstijose jis išleistas 2023 m. rugpjūčio 4 d. Jis sulaukė nevienareikšmiškų arba neigiamų kritikų vertinimų ir visame pasaulyje uždirbo virš 256 mln. dolerių.
Ateitis
2023 m. liepą B. Wheatley pareiškė, kad vyko vidinės diskusijos dėl galimo trečiojo filmo. Režisierius teigė, kad nors filmo kūrimas priklauso nuo šio filmo sėkmės, jis tikisi tęsti Steve Alten romanuose aprašytą istoriją.
Kūrma
thumb|150px|XV–XVI a. Kūrmos bareljefas. Vithalos šventykla, [[Hampis]]
Kūrma ( 'vėžlys') – viena iš Višnaus avatarų; paprastai dešimties inkarnacijų sekoje įvardijama kaip antroji. Višnus Vėžlys Kūrma (dar vad. Kaččhapa, Akūpara) visų pirma žinomas iš Pieno vandenyno plakimo mito. Kai dievai ir asurai plakė pieno vandenyną su Mandaros kalnu, Višnus įgavo vėžlio pavidalą ir palindo po kalnu. Vėliau, asurams pagrobus amritą, Višnus pasivertė Mohine.
Kūrma įvairiuose tekstuose (brahmanose, puranose) tapatinamas su rišiu Kašjapa.
Ikonografiškai Kūrma paparastai vaizduojamas kaip pusiau žmogus, pusiau vėžlys. Jam pašvęstos kelios šventyklos (Andhra Pradeše, Karnatakoje, Bengalijoje).
Apokarotinoidas
Apokarotinoidų pavyzdžiai – retinalis, retinolis, augalų hormonas abscizo rūgštis.
Nuorodos
Apocarotenoidi
Artoji pelkė
Artoji, Didžioji plynia – pelkė, plytinti Tauragės rajone, Gaurės seniūnijoje, į vakarus nuo Eičių. Pelkės plotas siekia 1072 ha, ji plyti Viešvilės rezervate.
Austrų ekonomikos mokykla
Austrų ekonomikos mokykla – ekonomikos mokslinė mokykla, kurios pradininkas buvo Karlas Mengeris.
Austrų ekonomikos mokyklos pagrindiniai principai yra šie:
Klaipėdos sritis (Memelgebiet)
Klaipėdos sritis – XIII a. vidurio – XVI a. pradžios baltų teritorija Nemuno žemupio dešiniajame krante.
Geografija
Klaipėdos sritis apėmė Pilsotą, kuriame gyveno kuršiai, dalį pietinio Kuršo ir Skalvos šiaurę. Nuo XII a. skalvių ir kuršių žemėse kūrėsi žemaičiai.
Istorija
Klaipėdos sritis susidarė, kai 1252 m. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo kariuomenės užkariavo Klaipėdos apylinkes ir strateginėje vietoje prie Kuršių marių ir Baltijos jūros, Dangės žiočių kairiajame krante, pastatydino Memelburgo pilį. Aplink pilį kūrėsi vokiečių Klaipėdos (Mėmel) miestas. Livonijos ordinui užkariavus daugiau kuršių ir skalvių žemių susidarė Klaipėdos sritis, Klaipėda tapo čia įsteigtos komtūrijos centru.
Dėl dažnų žemaičių puldinėjimų Livonijos ordinas 1328 m. du trečdalius savo Klaipėdos miesto ir srities valdų, o Kuršo vyskupas 1392 m. – likusią Klaipėdos srities dalį perleido stipresnei Vokiečių ordino Prūsijos šakai. Žemaičiams pavyko užvaldyti tik šiaurės vakarinę Klaipėdos srities dalį.
Nors 1410 m. Žalgirio mūšyje Vokiečių ordinas buvo sumuštas, pagal 1411 m. Torūnės ir 1422 m. Melno taikos sutartis Klaipėdos sritis liko Vokiečių ordino valda. Melno taika nustatyta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ir Vokiečių ordino, nuo 1525 m. – Prūsijos kunigaikštystės, nuo 1701 m. – Prūsijos karalystės valstybinė siena nepasikeitė iki 1919 m. Žlugus Vokiečių ordinui vietoje komtūrijos Klaipėdos srities dalyje 1525 m. sudaryta Klaipėdos apskritis. 1919–1945 m. buvusi Klaipėdos srities teritorija vadinta Klaipėdos kraštu.
Geltonasis kiškiaausis
Geltonasis kiškiaausis (Otidea onotica) – pironeminių šeimai priklausantis ketvirtos kategorijos valgomas grybas. Dėl savo retumo yra saugotinas ir įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Augavietė
Dažniausiai sutinkamas lapuočių ir mišriuose su ąžuolų priemaiša miškuose, pavieniui arba grupėmis.
Sezonas: liepa – spalis
Į aprašytąjį išvaizda panašus rudasis kiškiaausis (Otidea leporina Batsch), tik truputį mažesnis ir rudos spalvos. Auga daugiausia spygliuočių miškuose. Valgomas, ketvirtos kategorijos. Vartojamas šviežias ir džiovintas.
Hapoel Katamon Jerusalem FC
Jeruzalės „Hapoel Katamon“ – buvęs Izraelio futbolo klubas iš Jeruzalės.
Krišna Džanmaštami
thumb|170px|Žmonių piramidė dahi handi per Krišna Džanmaštami šventę
Hapoel Katamon Jerusalem FC
Istorija
2007 m. nepatenkintų sirgalių grupė, kuri palaikydavo Jaruzalės „Hapoelį“ įkūrė klubą. Jiems nepatiko klubo vadovybės sprendimai.
Krišna Džanmaštami
Krišna Džanmaštami ( 'Krišnos aštuntojo gimimas') – svarbi hinduistinė šventė, per kurią paminimas Krišnos – aštuntojo Višnaus avataro ir ašuntojo Devakės vaiko – gimimas. Vyksta šravanos mėnesio (liepa-rugpjūtis) tamsiojo mėnulio aštuntąją dieną. Šią šventę švenčia ne tik vaišnavai, bet ir daugelis kitų hinduistų.
Curuga
Curuga  – miestas Fukujaus prefektūroje, Japonijoje. Čia gyvena apie 65,5 tūkst. gyventojų. Lietuvai svarbus dėl tamprių ryšių su Kaune vykusia Sugiharos istorija. Būtent čia Japonijoje išsilaipino „Gyvybės vizų“ dėka išgelbėti žydai.
Geografija
Miestas yra įsikūręs prie Japonijos jūros (Vakasos įlankos) ir istoriškai visada buvo svarbių kelių susikirtimo vietoje. Per jį ėjo pagrindinis kelias, jungęs sostinę Kiotą su Hokuriku regionu šiaurėje, iš čia atsišakojo ir kelias į vakarus, t. y. į Sanino regioną. Be to, per uostą vyko prekyba su Korėja, Mandžiūrija, vėliau Rusija.
Hapoel Katamon Jerusalem FC
Istorija
2020 m. gegužės mėn. klubo vadovybė nusprendė pakeisti klubo pavadinimą. Jie tapo Hapoel Jerusalem FC.
Curuga
Geografija
Nors administraciškai Curuga buvo priskiriama Ečidzeno žemei, nuo likusios Ečidzeno dalies jį skiria kalnų grandinė, todėl Curuga kultūriškai buvo daug labiau susijusi su Vakasos žeme vakaruose. Kartu su ja Curuga sudaro Reinan regioną. Jį su likusia Fukujaus prefektūros dalimi jungia siauria Kinome perėja.
Miestas yra įsikūręs nedidelėje to paties pavadinimo pakrantės lygumoje, kurią iš trijų pusių supa kalnai. Svarbiausi aplinkiniai kalnai yra Ivagomoris, Saihogatakė (西方ヶ岳), Sadzaegatakė (蠑螺が岳), Nosaka (野坂山), Tedzucu, Mikunis ir kt. Pagrindinė miesto upė yra Šio.
Krišna Džanmaštami
Pasak mito, karalius Kamsa, bijodamas pranašystės, kad jos sesers Devakės sūnus jam padarys galą, ėmėsi žudyti kiekvieną jos gimusį vaiką. Gimus Krišnai, jo tėvas Vasudeva kūdikį slapta perplukdė per upę ir atidavė piemenims vradžoms, o iš jų paėmė mergaitę, kurią Kamsa netrukus nužudė. Tai buvęs deivės Majos įsikūnijimas – ši pasiaukojusi, kad Krišna išgyventų. Vėliau Krišna, užaugęs tarp Vrindavano piemenų, grįžo į Mathurą ir nužudė Kamsą.
Hapoel Katamon Jerusalem FC
Istorija
Pakito ir klubo logotipas. „Katamon“ nustojo egzistuoti.
Curuga
Istorija
Curugos svarbiausia šventvietė Kehi maldykla žinoma nuo seniausių laikų ir siejama su legendiniais imperatoriais. Pati gyvenvietė yra minima senuosiuose Japonijos tekstuose Kodžikyje ir Nihonšiokyje. Ji tada žinoma Cunugos pavadinimu. Legenda teigia, kad šis pavadinimas kilo iš Gajos karalystės (Korėjoje) princo vardu Tsunuga Arahito, kuris lankėsi šioje vietovėje. Pirmasis dabartinio Curugos pavadinimo paminėjimas datuojamas 701 m.
Kuomet Japonijos valstybė plėtėsi ir prasidėjo šiaurinės jos dalies kolonizacija, Curuga tapo pagrindiniais vartais į menkai įsisavintą Hokuriku regioną. Dėl to, nepaisant geografinio atskirumo, miestas buvo administraciškai priskirtas šiam regionui (iš pradžių Koši žemei, o šią padalinus – Ečidzeno žemei), ir Kehi maldykla buvo pagrindine šios žemės maldykla. Taip pat nuo seniausių laikų Curuga buvo vienas pagrindinių Japonijos uostų, per kurį vyko intensyvi prekyba su Korėjos karalystėmis ir Kinija.
Siberijos apžvalgos bokštas
120px|left
Curuga
Istorija
Po Heiano laikotarpio Japonijai subyrėjus, Curugoje, kaip visoje Ečidzeno žemėje, įsitvirtino Asakurų giminė, kuri čia tapo pagrindine vietos kunigaikščių dinastija. Mieste buvo pilis.
Siberijos apžvalgos bokštas
Siberijos apžvalgos bokštas – 15 m aukščio kraštovaizdžio apžvalgos bokštas Plungės rajone, Platelių seniūnijoje, Beržoro kaime, Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje. Pastatytas ant 165,7 m virš jūros lygio iškilusio Sidabro (Cidabro) kalno. Iš bokšto matyti Platelių ir Beržoro ežerai, Siberijos pelkė, Liepijų miškas, Beržoro kaimas ir Platelių miestelio pietinė dalis. Pasiekiamas apie 400 m ilgio medinių lentelių ir natūralaus grunto taku pagal nuorodas nuo stovėjimo aikštelės prie Platelių kapinių, šalia kelio.
Pastatytas iš metalinių konstrukcijų 2013 m. Europos regioninės plėtros fondo ir Lietuvos Respublikos biudžeto lėšomis. Projektą parengė ir statybos darbus atliko UAB „Empower-Fidelitas”. Tako pradžioje ir apžvalgos aikštelėje įrengti informaciniai stendai.
Curuga
Istorija
Edo laikotarpiu Tsurugą iš pradžių valdė Jūki giminė iš Ečidzeno, bet 1624 m. jį prisijungė Obamos domenas, valdomas Kiogoku giminės. Nuo 1634 m. čia įsitvirtino Sakai giminė, kuri valdė kraštą iki pat XIX a. Taip Curuga kultūriškai labiau suartėjo su Vakasos žeme. Nors Japonija buvo uždariusi prekybą su užsieniu, uostas buvo naudojamas vidiniam susisiekimui su kitais uostais, vyko intensyvi prekyba su Hokkaidu. Curugoje buvo perdirbamos iš šiaurės atvežtos jūržolės kombu, kurios buvo svarbios miestelio ekonomikoje.
Po Japonijos atsidarymo 1868 m., buvo naikinami sienieji domenai. Iki 1881 m. buvo ne vieną kartą vykdomos administracinės reformos, kurių metu Curuga buvo priskiriama vis kitam administraciniame vienetui. Ji priklausė Obamos prefektūrai (1871 m. rugpjūtis–gruodis), Curugos prefektūrai (1871 m. gruodis–1876 m.), Šigos prefektūrai, kol galiausiai atiteko Fukujaus prefektūrai.
XIX a. pabaigoje miestas buvo sujungtas geležinkeliais. Per jį nutiestas Hokuriku geležinkelis iš Kioto į šiaurę, atvesta Tokaido geležinkelio linija, sujungusi su Tokijumi. Miestas tapo vienu iš pagrindiniu tarptautinių Japonijos uostų, ir iš jo buvo susisiekimas su svarbiausiais Korėjos bei rytinės Rusijos uostais, tarp jų – su Vladivostoku. Jame sparčiai augo gyventojų skaičius, vyko sparti modernizacija, XX a. pradžioje įvesta elektra ir telefonas.
Šis tuo metu klestintis uostas XX a. pirmoje pusėje tapo keleto svarbių istorijų liudininku. Curugoje 1918 m. lankėsi Prokofjevas, kuris iš Rusijos bėgo į JAV. Į miestą 1920–21 m. buvo atvežti Sibire pasimetę našlaičiai iš Lenkijos. 1940 m. į šį uostą atvyko Kaune J. Zvartendijko ir Č. Sugiharos išgelbėti žydai, kurie kirto Sibirą geležinkeliu ir iš Vladivostoko atplaukė laivu. Vėliau jie visi pergabenti į Kobę.
Miesto klestėjimas baigėsi 1945 m., kuomet šis strateginis uostas buvo praktiškai nušluotas nuo žemės dėl JAV bombardavimų. Nors miestas atstatytas, po karo jis niekuomet nebeatgavo buvusios svarbaus valstybinio uosto pozicijos. Pagrindiniu Japonijos jūros uostu tapo Niigata. Vietoj to, Curugoj pradėta vystyti branduolinė energetika ir sunkioji pramonė.
Ekonomika
thumb|Curugos keltų prieplauka ir atominė elektrinė Curugoje kertasi trys svarbūs Japonijos valstybiniai keliai, eina dvi geležinkelio linijos. Tai yra strategiškai svarbus uostas, iš kurio yra reguliarūs reisai į Hokaidą, vyksta krovininiai laivai į Korėją. Uostas taip pat naudojamas ir žvejybai.
Jūržolių kombu produkcija labai išvystyta, sudaro 80 procentų visos Japonijos produkcijos. Žymiausi miesto maisto produktai yra specialiai sūdyta skumbrė, vadinama hešiko, silkės sušis, saldumynai giūhi kombu ir pan.
Turizmas
thumb|Kehi maldyklos vartai thumb|Senoji Curugos geležinkelio stotis Curugos įlanka pasižymi vaizdingomis vietovėmis. Joje yra negyvenama Midzušimos sala, kuri garsėja vandens sportu. Pakrantėje yra graži pušų laukymė.
Nors Curuga praktiškai sugriauta per karą, kai kurie senieji pastatai buvo atstatyti. Mieste yra 4 šintoizmo maldyklos, kurių viena, Kehi maldykla, yra viena seniausių Japonijoje, garsėja dideliais ir vaizdingais vartais. Joje kasmet rugsėjo pradžioje vyksta pagrindinė miesto šventė. Saifukudži budistinėje šventykloje yra gražus japoniškas sodas.
Yra keletas muziejų. Vienas jų, įkurtas netoli senojo keleivinio uosto, kur XX a. I pusėje išsilaipindavo keleiviai iš Azijos, yra pastatytas Humanizmo muziejus. Jame eksponuojama su lenkų našlaičiais ir Sugiharos vizomis susijusios istorijos. Netoliese yra vieninteliai išlikę prieškariniai pastatai: senieji plytiniai uosto sandėliai. Viename jų įrengta diorama, tiksliai atkurianti prieškarinio miesto vaizdą ir gyvenimą.
NBA 2022–2023 m. sezonas
NBA 2022–2023 m. sezonas – 77-asis Nacionalinės krepšinio asociacijos (NBA) sezonas, kurio reguliarusis sezonas prasidėjo 2022 m. spalio 18 d. ir baigėsi 2023 m. balandžio 9 d. 2023 m. NBA Visų žvaigždžių rungtynės vyko 2023 m. vasario 19 d. Solt Leik Sityje. NBA atkrintamosios varžybos prasidėjo 2023 m. balandžio 15 d. ir baigėsi NBA finalu 2023 m. birželį, kuriame Denverio „Nuggets“ įveikė Majamio „Heat“. Praėjusių metų čempionai Golden State Warriors buvo eliminuoti antrajame etape.
Savaitės žaidėjai
Savaitės Rytų ir Vakarų konferencijų žaidėjais paskelbti šie žaidėjai.
Mėnesio žaidėjai
Mėnesio Rytų ir Vakarų konferencijų žaidėjais paskelbti šie žaidėjai.
Mėnesio naujokai
Mėnesio Rytų ir Vakarų konferencijų naujokais paskelbti šie žaidėjai.
Mėnesio treneriai
Mėnesio Rytų ir Vakarų konferencijų treneriais paskelbti šie treneriai.
Klaipėdos spartesnioji mokykla
Klaipėdos spartesnioji mokykla – Klaipėdos krašto švietimo įstaiga, veikusi 1925–1939 m. Klaipėdoje.
Istorija
Provokiškai Klaipėdos direktorijai nuo 1933 m. pavasario neleidus į Klaipėdos spartesniąją mokyklą priimti naujų mokinių, Klaipėdos mokytojų draugija įsteigė privačią mokyklą, kuri darbą pradėjo 1933 m. rugpjūčio mėn. Baigę antrą kursą moksleiviai galėjo toliau mokytis gimnazijos 5 klasėje. Mokslas mokykloje buvo nemokamas, geriau besimokantiems ir visiems laukininkų vaikams buvo skiriamos stipendijos. Mokyta lietuvių kalba, vokiečių kalba, anglų kalba, matematika, biologija.
1925 m. mokėsi 40, 1930 m. – apie 100, 1939 m. pradžioje 4 pagrindinėse ir vienoje parengiamojoje klasėje – daugiau, kaip 130 Klaipėdos krašto vaikų.
Italijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Italijos futbolo varžybos 2018–2019 m. – 117-as aukščiausios Italijos futbolo lygos sezonas. Sezonas prasidėjo 2018 m. rugpjūčio 18 d., baigėsi – 2019 m. gegužės 26 d. Čempionų titulą sėkmingai apgynė Juventus FC ekipa, laimėjusi iki tol 7 titulus iš eilės. Šiemet komanda pasiekė rekordinį 8 čempionų titulą iš eilės.
2018–2019 m. Serie A
Serie A sezonas buvo 87-as aukščiausios Italijos futbolo lygos sezonas. Jis prasidėjo 2018 m. rugpjūčio 19 d. ir baigėsi 2019 m. gegužės 26 d. Iš Serie B į aukščiausią lygą pateko Parma FC, Frosinone Calcio ir Empoli FC klubai. Čempionų titulą gynė Juventus komanda, triumfavusi čempionate 7 kartus iš eilės.
Dalyviai
Iškrito į žemesnius divizionus:
Pateko į Serie B:
Lentiškės
Lentiškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Kauleliškių apylinkėje. Įsikūręs 2 km į šiaurės vakarus nuo Kauleliškių, 8 km į pietryčius nuo Šalčininkų, netoli Žižmos upės. Šalia eina kelias Kauleliškės–Svilai.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas Lydos apskrities Benekainių valsčiuje.
Kaula tantra
Kaula tantra (, t. p. Kulamārga, Kaulācāra) – indų tantrinė dvasinė praktika, priskiriama prie „kairios rankos“ tantros. Praktikos tikslas – pasiekti tapatumą Šivai ir išsivaduoti iš pergimimų rato.
Kaula tantros praktika sutelkta į Kundalinės galios (dar vadinamos Kula) sukėlimą. Svarbią praktikos dalį sudaro geismo meditacija kamakala – tiek perkeltine, tiek tiesiogine prasme dėmesys sutelkiamas į moters lyties organus, jie rituališkai garbinami. Taip siekiama įveikti juslingumą ir pasiekti iš jo išsivadavimą. Kaula tantroje praktikuojamas ir penkių draudžiamų M (pañca-mākara) vartojimas.
Kaula tantra plėtota daugiausia kaip Kašmyro šaivizmo tradicijos dalis.
Avro 626
Avro 626 buvo Jungtinėje Karalystėje 1930 m. sukurtas vienmotoris bendrosios paskirties biplanas, daugiausiai naudotas mokymo ir lavinimosi tikslais. Tris šio tipo orlaivius 1937–1940 m. naudojo ir Lietuvos karo aviacija.
Kūrimas ir gamyba
„Modelis 626“ buvo ankstesnio „Modelio 621“ („Tutor“) pagrindu sukurtas orlavis, sukurtas pagal JK Karališkųjų KOP specifikaciją 32/34 (mokomasis ir lavinimosi lėktuvas skirtas navigacijos mokymuisi). Taip pat Avro stengėsi sukurti orlaivį, skirtą eksportuoti į mažesnes karines oro pajėgas turinčias valstybes, kuriam buvo keliama užduotis atlikti kiek galima daugiau skirtingų užduočių, ne vien pilotų mokymo.
Abu modeliai – tiek 621, tiek ir 626 – buvo dviviečiai, tačiau pastaruosiuose, už galinės 621-ojo kabinos, buvo įrengiama papildoma kabina. Šioje papildomoje kabinoje buvo montuojamas Scarf kulkosvaidžio žiedas, taip pat oro navigacijos, belaidžio ryšio ir šaulių mokymo įranga.
Konstrukciniu ir aerodinaminiu požiūriu 626-asis buvo beveik identiškas „Tutor“: abu turėjo audiniu dengtą metalinį karkasą, vieną atvirkščios „N“ formos spyrių porą tarp sparnų. Į dauguma 626-ųjų, kaip ir į „Tutor“, buvo montuojamas 180 kW (240 AG) galios Armstrong Siddeley Lynx IVC variklis. Orlaiviuose, parduotuose Egipto ir Brazilijos karinėms oro pajėgoms, buvo montuojamas 190 kW (260 AG) galios to paties gamintojo „Cheetah V“ variklis.
Tradicinės konstrukcijos važiuoklę sudarė du atskiri pagrindiniai ratai ir galinė pačiūža arba, vėliau, – ratukas. Taip pat buvo gaminamas Avro 626 variantas ant slidžių ir hidroplanas (Portugalijos ir Jungtinės Karalystės KOP).
Dirvinė guboja
Dirvinė guboja (Gypsophila muralis) – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos gubojos (Gypsophila) genties augalų rūšis.
Avro 626
Eksploatacijos istorija
Didžiausi orlaivio naudotojai buvo Čilės, Graikijos ir Portugalijos karinės oro pajėgos. Orlaivis buvo eksportuojamas iki pat 1939 m. rugpjūčio. Net ir esant sunkumų karo metu apsirūpinant atsarginėmis dalimis, kai kuriose šalyse jis buvo eksploatuotas iki 1945 m. Yra duomenų, kad Vokietijai užpuolus Belgiją šios Avro 626 pasitarukė į Prancūziją.
Dirvinė guboja
Stiebas šakotas. Lapai linijiški. Žiedai smulkūs, susitelkę skydeliais.
Avro 626
Eksploatacijos istorija
Nors modelis 621 nebuvo konstruojamas kaip civilinis orlaivis, kai kurie šio tipo egzemplioriai buvo užregistruoti Jungtinės Karalystės (15 vnt.) ir Honkongo (6 vnt.) civiliniuose registruose. Taip buvo daroma bandymų, demonstravimo ir prekybos tikslais; prieškario Jungtinės Karalystės orlaivių registre liko tik dvi civiliniai šio modelio orlaiviai. Po karo du Karališkųjų KOP „Perfect“ buvo parduoti civiliniams operatoriams. Vienas šio tipo orlaivis civiliniu tapo Naujojoje Zelandijoje.
Bachanis
Bachanis – buvęs kaimas rytų Baltarusijoje, 27 km į šiaurės vakarus nuo Slauharado.
Dirvinė guboja
Lietuvoje dažna. Auga pelkėse, drėgnuose laukuose.
Bachanis
Istorija
XIX a. čia buvo dvaras ir kaimas, Bychavo apskrities Bachanio valsčiaus centras.
Dirvinė guboja
Šaltiniai
thumb|left|160px|Žiedai
Avro 626
Lietuvoje
Visi trys orlaiviai buvo nudažyti sidabrine spalva. Jų numeriai sutapo su gamykliniais ir buvo 703, 793 ir 797. Orlaiviai buvo priskirti 3-iąjai eskadrilei ir dislokuoti Zoknių aerodrome.
1939 m. birželio 17 dieną Avro 626 (Nr. 703) per šaudymo pratybas virš jūros ties Palanga vilkdamas oro taikinį – didžiulę cilindro formos maršką, aviatorių populiariai vadinama „dešra" – nedideliame aukštyje darydamas posūkį pateko į nevaldomą suktuką ir nukrito į jūrą. Lėktuvas sudužo. Juo skridę karo aviacijos lakūnai – stažuotojai Stasys Užkurys ir Kazys Šulskus buvo sužeisti.
Du likę orlaiviai buvo Karo aviacijos sudėtyje sovietinės okupacijos metu. Apie šių orlaivių naudojimą po okupacijos SSRS KOP duomenų nėra.
Operatoriai
Viso buvo pagaminti 198 „Avro 626“ ir „Perfect“.
Išlikę egzemplioriai
miniatiūra|Avro 626 Nr. NZ203 Naujosios Zelandijos Karališkųjų oro pajėgų muziejuje Orlaivį su gamykliniu Nr. 811, (reg. Nr. NZ203) po karo įsigijo p. J. Frogley, kuris jį įregistravo kaip ZK-APC. Orlaivis nustojo skraidyti 1958 m. Devintajame dešimtmetyje jį įsigijo Naujosios Zelandijos karališkųjų oro pajėgų muziejus ir restauravo iki skrydžiams tinkamos būklės. Tai vienintelis išlikęs skraidantis „Avro Perfect“.
Šauklių senovės kulto vieta
Apibūdinimas
Senovės kulto vieta yra Eiškūno upelio kairiojo kranto terasoje, pakilumos vakariniame šlaite, žemesnėje vietoje, miško laukymėje. Joje guli į žemę susmegęs rausvas, stambaus grūdėtumo, netaisyklingo apskrito pavidalo, apskaldytais šonais ir plokštuma apeiginis akmuo, kurio skersmuo siekia 1,2 m.
Teritorijos plotas – 0,01 ha.
35 m į pietryčius yra Šauklių akmuo su dubeniu.
Istorija
2005 m. senovės kulto vieta buvo pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe ir registruota Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1871).
Tyrinėjimai
1971 m. akmens aplinką tyrinėjo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto archeologas Vytautas Urbanavičius. Jis nustatė, kad akmuo yra buvusios pagonių šventyklos aukuras, šalia kurio aptikta duobė su ugniaviete. Duobės šonai ir dugnas buvę grįsti tokio paties rausvo granito nuoskalomis. Ugniavietėje rastas sudaužytas molinis dubenėlis, dengtas žalia glazūra, kuris datuojamas XVI-XVIII a. Šventyklą naikinant, akmuo buvo apskaldytas siekiant nuskelti aukuro dubenį, kurio žymės aptiktos nuoskalose.
Senovės kulto vieta datuojama I tūkstantmečio I puse – XVI-XVIII a.
Gruožninkai
Istorija
thumb|left|220px|[[Gruožninkų senkapis]]
1944 m. balandį sovietinių partizanų būrys „Už tėvynę“, žygiuodamas iš savo bazės Rūdninkų girioje per Gruožninkus į Bakaloriškes, nušovė Gruožninkų gyventoją Zubricką, o grįždamas po Bakaloriškių apiplėšimo ir sudeginimo, radęs namuose pašarvotą Zubricką, sudegino ir jo namus kartu su palaikais.
1945 m. nacionalistai kaime nužudė 6 žmones. Sovietmečiu Gruožninkai priklausė Grendavės apylinkei, buvo „Gimtosios žemės“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Peamount United (moterys)
Peamount United moterų komanda – Airijos moterų futbolo komanda iš Njūkastlo, Pietų Dubline.
Moterų komanda dalyvauja Nacionalinėje moterų lygoje.
Istorija
Klubas įkurtas 1983 m.
Peamount United (moterys)
Moterų komanda nuolatos kovoja dėl aukščiausių vietų ir trofėjų Airijoje. 2019 m. tapo čempionėmis. (Antrą kartą komandos istorijoje).
Klubo spalvos
Peamount United rungtyniauja žalia juoda apranga, o svetur – mėlyna juoda su baltais žymenimis.
Sudėtis
Atnaujinta: 2019 m. rugpjūčio 13 d.
Stokker
kairėje|miniatiūra Stokker, UAB – Estijos kapitalo įmonė, prekiaujanti profesionaliais įrankiais ir įrengimais. Įmonė užsiima statybinės ir žemės ūkio technikos, sodo technikos, valymo įrangos, tepimo priemonių, elektrinių, akumuliatorinių bei rankinių įrankių, suvirinimo įrangos, medžio bei metalo apdirbimo įrangos didmenine, mažmenine ir internetine prekyba. 2021 m. Stokker įrankių centruose dirbo 102 darbuotojai.
Įmonė Visoje Lietuvoje taip pat teikia sunkiosios technikos, įrankių serviso bei finansavimo paslaugas.
FC Marisca Mersch
Marisca Mersch – Liuksemburgo futbolo klubas iš Meršo. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę vyrų ekipą. Dirbama su vaikais, jaunimu. Turi ir moterų ekipą.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1908 m., kai buvo įkurtas FC Marisca Mersch.
Nuo 1940 m., kai Liuksemburgą okupavo nacistinė Vokietiją, vadintas Fußballklub Mersch. 1944 m. sugrįžta prie originalaus klubo pavadinimo.
Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuose divizionuose. 2012–2013 m. Pirmame divizione, Serie 1 tapo nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į Foussball Éierepromotioun (II).
Foussball Éierepromotioun (II)
2013–2014 m. rungtyniavo Éierepromotioun. Iš keturiolikos dalyvių liko paskutinėje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnę pakopą.
Pirmasis divizionas (III)
2014–2015 m. užėmė dešimtą vietą. 2015–2016 m. liko trečioje vietoje. 2016–2017 m. buvo penkti.
2017–2018 m. rungtyniavo Pirmame divizione ir Serie 1 buvo penktoje vietoje.
2018–2019 m. liko dešimtoje vietoje. 2019–2020 m. Pirmame divizione Serie 1 pirmavo po penkiolikos turų, kai čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos grėsmių. Ekipa perkelta į Foussball Éierepromotioun.
Foussball Éierepromotioun (II)
Nuo 2020–2021 m. rungtyniavo Éierepromotioun. Sezonas prasidėjo, tačiau buvo nutrauktas dėl pandemijos grėsmių. Tuo metu ekipa buvo penktoje vietoje. Čempionatas laikomas neįvykusiu.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Foussball Éierepromotioun lygoje (Promotion d’Honneur), kurioje galutinėje komandų rikiuotėje liko dvyliktoje vietoje. Kadangi su FC Blo-Wäiss Medernach turėjo vienodai taškų (po 38), tai vieni šaltiniai rodo 11, o kiti 12 vietą.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Foussball Éierepromotioun lygoje (Promotion d’Honneur) ir liko antroje vietoje. Po sezono buvo perkelti į Nacionalinį divizioną.
Turkų osmanų kalba
Turkų osmanų kalba (لسان عثمانى‎, Lisân-ı Osmânî) – išnykęs turkų kalbos variantas, vartotas Osmanų imperijos laikais. Tai buvo oficiali raštų ir literatūrinė imperijos kalba. Nuo šiuolaikinės turkų kalbos skyrėsi arabiškų ir persiškų skolinių gausa bei arabiškos abėcėlės naudojimu. Osmanų kalba naudota daugiausia oficialiame lygmenyje, tuo tarpu kaimo žmonės naudojo kalbą su mažiau skolinių ir artimesnę šiuolaikinei turkų kalbai.
Istoriškai osmanų kalba skirstoma į šiuos vytymosi etapus:
1923 m. žlugus Osmanų imperijai Mustafa Kemalis Atatiurkas radikaliai pakeitė kalbą, atsisakydamas arabiškų ir persiškų skolinių, arabų rašto bei dalies gramatinių ypatybių, atkeliavusių iš persų.
Lūšnynų milijonierius (knyga)
Lūšnynų milijonierius – indų rašytojo Viko Svarupo romanas, išleistas 2005 metais. 2008 m. režisierius Danny Boyle pagal romaną pastatė filmą „Lūšnyno milijonierius“. 2009 m. filmas pelnė keturis Auksinio gaublio apdovanojimus bei 8 Oskarų apdovanojimus.
Siužetas
Knyga pasakoja apie vargšą lūšnynuose gyvenantį vaikiną vardu Tomas, kuris gauna progą sudalyvauti indiškame televizijos šou variante "Kas nori tapti milijonieriumi?" ir jį netikėtai laimi, gaudamas pagrindinį prizą. Didelei vaikino nelaimei, policija mano, kad jis laimėjo prizą apgaulės būdu, taigi jis pradeda pasakoti savo istoriją kaip jis laimėjo pagrindinį prizą. Jam taip pat padeda gabi advokatė. Taip jis po truputį pasakoja įdomias savo gyvenimo istorijas ir tai, kaip jis pasiryžo sudalyvauti šiame šou.
Michailas Miasnikovičius
Michailas Miasnikovičius (, g. 1950 m. gegužės 6 d. Nesvyžiaus rajone, Minsko srityje) – baltarusių politikas, valstybės veikėjas, buvęs Baltarusijos ministras pirmininkas (2010–2014 m.)
Biografija
1972 m. baigė Bresto inžinierinį statybos institutą, 1989 m. – Minsko aukštąją partinę mokyklą. Ekonomikos mokslų daktaras (1998 m.), profesorius (2003 m.).
1972–1973 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1973 m. pradėjo dirbti vandens tiekimo įmonėje Minske, vėliau buvo inžinierius Minsko vykdomojo komiteto komunalinio ūkio valdyboje.
1983–1984 m.buvo Minsko miesto Tarybų rajono liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas, vėliau – Minsko vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas.
1985–1986 m. – Baltarusijos komunistų partijos Minsko miesto komiteto sekretorius, vėliau – Baltarusijos TSR komunalinio ūkio ministras. 1990 m. paskirtas BTSR ministrų tarybos pirmininko pavaduotoju – valstybinio ekonomikos ir planavimo komiteto pirmininku.
1991–1994 m. buvo Baltarusijos ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. 1994 m. Baltarusijos prezidento rinkimuose vadovavo kandidato V.Kebičiaus rinkimų štabui, tačiau rinkimus laimėjęs Aleksandras Lukašenka pasiūlė jam dirbti savo komandoje ir paskyrė vicepremjeru, o 1995 m. – prezidento administracijos vadovu. Šiose pareigose M.Miasnikovičius dirbo iki 2001 m.
2001 m. rugsėjo mėn. A.Lukašenka paskyrė jį savo padėjėju ypatingiems pavedimams, o spalio mėn. – Nacionalinės mokslų akademjos prezidentu. Nuo 2004 m. spalio mėn. – Mokslų akademijos prezidiumo pirmininkas.
2010 m. gruodžio 28 d. paskirtas Baltarusijos Respublikos ministru pirmininku. Rusijoje kilus ekonominei krizei, smarkiai pablogėjo ir Baltarusijos ekonomikos padėtis. 2014 m. gruodžio 27 d. A. Lukašenka atleido ministrą pirmininką M. Miasnikovičių, kelis ministrus bei regionų gubernatorius, Nacionalinio banko valdybos pirmininkę.
Gėsalų II tvenkinys (20050174)
Tvenkinys įrengtas apie 1863 m. 2013 m. atlikti tvenkinio valymo darbai.
Hluchai
Hluchais vadinamos gyvenvietės:
Gėsalų tvenkinys
Gėsalų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 5,5 km į šiaurės vakarus nuo Ylakių, Gėsalų kaimo pietvakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Apšės upę (Bartuvos intakas) 34,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-pietryčių kryptimi – 1,28 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 51,8 m. Rytinis ir pietinis krantai aukštoki, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplink tvenkinį daugiausia plyti dirbami laukai. Šiaurrytiniame gale susikerta kelias Nr.3711 (Stripiniai – Gėsalai – Viršilai) su keliu Nr.3715 (Gėsalai – Klauseikiai).
Tvenkinys įrengtas 1986 m.
Kulkiškės
Kulkiškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Kauleliškių apylinkėje. Įsikūręs 7,5 km į šiaurę nuo Kauleliškių, 6 km į rytus nuo Šalčininkų. Prie pat kaimo praeina Lietuvos–Baltarusijos siena, skirianti nuo Sakalinės kaimo Lietuvoje. Ateina vieškelis iš Gaičiūniškių.
Balzaminė bitkrėslė
Balzaminė bitkrėslė, balzaminis skaistenis (Tanacetum balsamita) – astrinių (Asteraceae) šeimos žolinis augalas.
Kulkiškės
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas Lydos apskrities Benekainių valsčiuje.
Balzaminė bitkrėslė
Augalas daugiametis, 30-140 cm aukščio, kvapnus. Šakniastiebis trumpas, šakotas. Stiebai statūs, apaugę plaukeliais, mažai šakoti. Lapai lancetiniai, apatiniai ilgakočiai, viršutiniai bekočiai, smulkesni. Žydėti pradeda antraisiais vegetacijos metais. Žydi rugpjūčio-spalio mėnesiais. Žiedai balti, liežuviški bei šviesiai geltonais, vamzdiškais žiedais, susitelkusiais į sudėtinius skėtinius žiedynus. Vaisiai briaunoti, 2 cm ilgio. Dauginasi atžalomis.
Balzaminė bitkrėslė kaip dekoratyvinis augalas auginamas darželiuose, soduose, gėlynuose. Balzamitos žolėje yra eterinio aliejaus, rauginių, mineralinių, karčiųjų medžiagų. Naudojama kaip prieskonis konservų, konditerijos gaminių, likerių gamyboje.
Juozas Kaributas
Juozas Kaributas (iki 1944 m. Juozas Kelmas, 1909 m. gruodžio 29 d., senuoju stiliumi gruodžio 16 d. Kinderiai, Šimonių valsčius, Panevėžio apskritis – 2000 m. kovo 6 d. Los Andželas, JAV) – Lietuvos žurnalistas, režisierius, kino ir teatro kritikas.
Biografija
1926–1927 m. mokėsi Anykščių progimnazijoje. Baigė suaugusiųjų gimnaziją Kaune. 1937 m. įstojo į J. Miltinio dramos studiją, vėliau perėjo į B. Dauguviečio vadovaujamą Valstybės dramos studiją. 1940 m. priimtas aktoriumi bendradarbiu į Kauno Valstybės teatrą. 1942–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo žurnalistiką.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dirbo Fišbeko Lietuvių stovyklos dramos trupės režisieriumi. 1949 m. atvyko į JAV, 1949–1953 m. buvo apsistojęs Ročesteryje (Niujorko valstija), sutelkė ateitininkų vaidintojų grupę, dirbo teatro režisieriumi, pastatė P. Bagdo-Naumiestiškio „Baisus birželis“ (1951 m.), L. Fuldos „Mokyklos draugai“ (1952 m.), taip pat porą S. Čiurlionienės komedijų.
1953 m. persikėlė į Los Andželą (Kalifornijos valstija), 1954 m. subūrė scenos mėgėjus ir įkūrė Lietuvių dramos sambūrį, veikiantį iki šiol, režisavo jo spektaklius – lietuvių autorių kūrinius. Su šiuo sambūriu pastatė: B. Zdanavičiaus „Šv. Kazimieras – Lietuvos karalaitis“ (1954 m.), J. Gliaudos „Tėviškėlė už kalnų“ (1955 m.) ir „Meilės pinklės“ (1956 m.), P. Vaičiūno „Tuščios pastangos“ (1958 m.) ir „Naujieji žmonės“ (1960 m.).
1964 m. paliko Dramos sambūrį ir įkūrė Scenos darbuotojų būrelį. Su juo pastatė A. Kairio „Diagnozė“ (1964 m.), V. Karklinio „Raudonas vynas“ (1965 m.), J. Grušo „Nenuorama žmona“ (1968 m.) ir kitus spektaklius. Taip pat kūrė vaidinimus ir lietuvių vaikams: J. Švaisto „Vakaras taigoje“ (1962 m.), K. Kubilinsko „Stebuklingoji lazdelė“ (1965 m.), V. Frankienės „Rūstusis karalius“ (1968 m.). Jis taip pat rengė dainų ir poezijos koncertus, literatūros vakarus.
Nuo 1954 m. taip pat dirbo korespondentu ir recenzentu Holivude, kino filmų pramonėje, rašė straipsnius, filmų recenzijas, ėmė kino kūrėjų interviu.
Dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės Tautos fondo veikloje, 1965 m. buvo išrinktas jo pirmininku. Jis taip pat talkino Amerikos lietuvių tarybai, Bendram Amerikos Lietuvių Fondui, ateitininkams, buvo Lietuvių žurnalistų sąjungos narys, Holivudo „Motion Pictures“ spaudos klubo narys. 1978 m. išrinktas į Pasaulio lietuvių žurnalistų sąjungos valdybą.
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1936 m. Rašė į Amerikos lietuvių leidinius „Tėviškės žiburiai“, „Margutis“, „Laisvoji Lietuva“, „Lietuvių dienos“ ir „Naujienos“. Išleido kelionių įspūdžių, atsiminimų, publicistikos knygų. Viešėdamas tėviškėje, J. Kaributas inicijavo paminklo Kelmų šeimos atminimui statybą Kinderiuose. Kauno paveikslų galerija saugo J. Kaributo dovanotą Šiaurės Amerikos indėnų meno kolekciją.
Akciabrova
Akciabrova – kaimas rytų Baltarusijoje, 17 km į šiaurę nuo Karmos. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. čia buvo du kaimai Bychavo apskrities Byčės valsčiuje – Naujoji Byčė ir Senoji Byčė. Naujojoje buvo valsčiaus būstinė, Senojoje – cerkvė. 1964 m. liepos 30 d. abu kaimai sujungti ir pavadinti Akciabrova.
Alsmerio gėlių aukcionas
Alsmerio gėlių aukcionas yra pasaulinė gėlių ir kitų augalų birža ir prekyvietė, didžiulis verslo kompleksas, užimantis 150 ha plotą. Aukcione perkamos ir parduodamos gėlės, sudaromi sandoriai, gėlės rūšiuojamos, tikrinamos ir rengiamos transportuoti visomis įmanomomis transporto rūšimis visomis pasaulio kryptimis. Niekur kitur pasaulyje neparduodama tiek daug gėlių ir augalų vienoje vietoje kaip šiame aukcione. Dėl milijardinių apyvartų Alsmerio gėlių aukcionas yra vienas iš kertinių šalies ekonomikos akmenų.
Kiekvieną dieną 5 aukciono salėse pasiūloma ir parduodama per 19 mln. skintų gėlių ir 2 mln. kitų augalų. Aukcione pardavimui nuolat siūloma mažiausiai 12 000 gėlių ir kitų augalų rūšių. Daugiausiai Alsmerio gėlių aukcione parduodama rožių ir tulpių. Vidutinės pardavimų apimtys per 1 dieną siekia 1 740 mln. vienetų rožių ir 600 mln. vienetų tulpių.
Iš visų kiekvieną dieną aukcione parduodamų gėlių ir kitų augalų apie 85 % eksportuojama tą pačią dieną. Dauguma jų keliauja 1,500 km spinduliu – į Vokietiją, Angliją, Italiją, Ispaniją, Rusiją ar Rytų Europą. Beveik 10 % gėlių iškeliauja į Jungtines Valstijas. Užsienietiškos gėlės ir augalai taip pat tiekiami Alsmerio aukcionui. Pagrindinės šalys tiekėjos yra Izraelis, Kenija, Uganda, taip pat kai kurios Europos šalys – Prancūzija ir Danija. Pardavėjai ir transportuotojai garantuoja, kad visos siuntos iš Alsmerio bet kuriuos pasaulio kampelius pasieks maždaug per 24 valandas.
Ištakos
Tulpėmis, natūraliai augusiomis Vidurinėje Azijoje, XVI-XVII a. susidomėjo Amsterdamo pirkliai. Olandijoje tulpių paklausa tuomet buvusi tokia didžiulė, kad vieną jų svogūnėlį keisdavo į karietą, pakinkytą dviem žirgais, į hektarą žemės arba į namą.
Alsmerio gėlių aukcionas atsirado maždaug 1968 metais, susijungus dviem mažesniems aukcionams. Abu jie buvo įkurti 1911-ųjų pabaigoje–1912-ųjų pradžioje, Alsmerio kavinėse. Būtent čia radosi tokia darbo sistema: kiekvieną rytą augintojai kolektyviai siūlydavo savo gėles ir kitus augalus pirkėjams. Trečiajame praėjusio amžiaus dešimtmetyje prasidėjo aukso amžius. Ketvirtajame pasaulio ekonomikos kryptis pasikeitė, tačiau po Antrojo pasaulinio karo ūkis laipsniškai atsigavo ir gėlių bei kitų augalų paklausa ėmė didėti, ir per pastaruosius 50 metų ji tik didėjo.
Gėsalų I tvenkinys (20050175)
Gėsalų I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Ylakių, Gėsalų kaimo šiaurinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Kalčio upę (jos pietinę atšaką) (Apšės intakas) 2,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,28 km, plotis – iki 0,11 km. Yra 2 a salelė. Altitudė 46,9 m. Pietinis krantas aukštas, šlaitas apaugęs medžiais. Rytinis galas pelkėtas, apaugęs medžiais ir krūmynais. Šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Priešsroviui už 0,35 km telkšo Gėsalų II tvenkinys.
Luizos ežeras
Luizos ežeras  – ledyninės kilmės kalnų ežeras Kanadoje, Albertos provincijoje, Banfo nacionaliniame parke, Kanados Uolinių kalnų pietuose, 1731 m aukštyje, 5 kilometrai į vakarus nuo gyvenvietės tuo pačiu pavadinimu.
Ežeras pavadintas Princesės Luizos, Argailo hercogienės, gyvenusios 1848–1939 metais, garbei. Ji buvo ketvirtoji karalienės Viktorijos dukra bei 9-oji Argailo hercogo, kitaip žinomo kaip Lorno markizo Džono Kempbelo (John Campbell), ketvirtojo Kanados vyriausiojo gubernatoriaus (1878–1883), žmona.
thumb|left|240px|Luizos ežero, [[Žiema|žiemą pasidengusio ledu, panorama]] kairėje|miniatiūra|240x240px|Nuo Didžiojo bičių avilio kalno vaizdas į Luizos ežerą. Tolumoje matomas Luizos ežero Fermonto viešbutis, esantis rytiniame krante
Apibūdinimas
Ežero ilgis 2,4 km, didžiausias plotis 0,5 km. Ežeras maitinamas kalnų ledynų tirpstančiu vandeniu. Iš ežero vanduo nedideliu, 3 km ilgio Luizos upeliu išteka į Bou upę.
Engie
Briuselyje, Liuksemburge ir Paryžiuje kotiruojama grupė yra vertybinių popierių rinkos indeksuose: CAC 40, BEL20 ir Euronext 100.
Stačioji guboja
Stiebas šakotas, 20–50 cm aukščio. Lapai linijiški. Žiedai smulkūs, susitelkę skydeliais.
Lietuvoje gan dažna, ypač šalies pietryčiuose. Auga sausose pievose, smėlėtuose pušynuose.
Hluchai (Bychavas)
Hluchai – kaimas rytų Baltarusijoje, 17 km į šiaurės vakarus nuo Bychavo.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Bychavo apskrities Hluchų valsčiaus centras.
Saksas Gramatikas
Apie Sakso asmenybę beveik nieko nežinoma, visi paminėjimai apie jį yra abejotini, išskyrus jo paties informaciją veikaluose. „Danų istorijose“ sakoma, kad senelis ir tėvas tarnavo karaliaus Valdemaro I kariuomenėje, o pats kronininkas atliko tarnybą prie Valdemaro II. Iškalbingas lotynų kabos stilius verčia manyti, kad jis gavo išsilavinimą už Danijos ribų, greičiausiai Prancūzijoje. Pseudonimas Gramatikas pirmą kartą Saksui duotas XIV a. kronikoje, kaip pripažinimo ženklas už jo stilistinį meistriškumą. Kurį laiką „Danijos istorijos“ buvo beveik nežinomos Danijoje ir pirmą kartą išspausdintos 1514 m. Paryžiuje. Tik po to jo darbas buvo išverstas į danų kalbą ir pradėtas tyrinėti.
Savo veikale jis papildo Jordano žinias apie IV a. gotų karaliaus Hermanariko žygius aisčių žemėje. Nemažai pasakoja apie vikingų epochos baltus. Daug istorijų pateikiama legendų pagrindu, bet turinčių istorinį pagrindą. Dauguma Sakso pateiktų IX–X a. legendų susiję su Rangnaro Lodbroko, Hastingo, Roriko ir jarlo Hakono žygiais. XI–XII a. įvykius, susijusius su baltais, Saksas atspindi fragmentiškai.
Tarptautinė Budo trasa
2011 m. trasa buvo apdovanota "Geriausios metų trasos" apdovanojimu, taip pat 2011 ir 2012 m. lenktynių organizatoriai buvo apdovanoti "Geriausių lenktynių organizatorių" prizais.
Nepaisant šių laimėjimų, 2013 m. buvo surengtos paskutinės Formulės 1 lenktynės dėl nesutarimų mokestiniais klausimais tarp vyriausybės ir organizatorių. Nuo 2014 m. trasoje nevyksta jokios tarptautinės lenktynės.
Gonaičių tvenkinys
Gonaičių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 4 km į vakarus nuo Ylakių. Sudarytas užtvenkus Versnupio upelį (Guntino intakas) 0,25 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,71 km, plotis – iki 0,13 km. Yra šiaurinėje dalyje 1,5 a salelė, į kurią nutiestas tiltelis. Pietinę tvenkinio dalį skersai kerta siauras pylimas. Altitudė 66,5 m. Krantai neaukšti, negausiai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai, tik dalyje pietinės pakrantės auga sodas. Šalia įsikūręs Gonaičių kaimas.
Tvenkinys įrengtas 1975 m.
FC Jeunesse Schieren
Jeunesse Schieren – Liuksemburgo futbolo klubas iš Šireno. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę vyrų ekipą. Dirbama su vaikais, jaunimu. Turi ir moterų ekipą.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1946 m., kai buvo įkurtas FC Jeunesse Schieren. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuose divizionuose, o vėliau pateko į Ehrenpromotion (antrą pakopą). 2008–2009 m. rungtyniavo Pirmame divizione (III). Pirmojoje grupėje buvo antri, o po sezono perkelti į aukštesnę pakopą.
Foussball Éierepromotioun (II)
2009–2010 m. liko tryliktoje vietoje ir po sezono iškrito į žemesnį divizioną.
Pirmasis divizionas (III)
2018–2019 m. rungtyniavo Pirmame divizione ir Serie 1 liko septintoje vietoje.
2020–2021 m. sezonas buvo nutrauktas dėl pandemijos. tuo metu ekipa pirmame divizione buvo antroje vietoje.
2021–2022 m. rungtyniavo Pirmame divizione ir Serie 1 tapo nugalėtojais. Po sezono perkelti į aukštesnį lygmenį.
Foussball Éierepromotioun (II)
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Foussball Éierepromotioun lygoje (Promotion d’Honneur).
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Terrain Am Ge'er – futbolo stadione, kurio talpa 1,6 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – natūrali žolė.
Geltonasis 2G
Manoma, kad šis dažiklis sukelia alerginių ar kitokių nepakantumo reakcijų, ypač asmenims, nepakantiems aspirinui ar sergantiems astma. Ši dažiklį „Hiperaktyvių vaikų paramos grupė“ rekomenduoja pašalinti iš vaikų maisto.
Dabar šį dažiklį Europos Sąjungoje naudoja tik Jungtinė Karalystė, ES siūlo jį Europoje visiškai uždrausti. Jis taip pat draudžiamas Austrijoje, Japonijoje, Norvegijoje, Švedijoje, Šveicarijoje, JAV.
Su-25
Suchoj Su-25 (NATO kodas: „Frogfoot“) – vienvietis, dviejų variklių reaktyvinis šturmo (antžeminių pajėgų paramos) lėktuvas, sukurtas Sovietų Sąjungoje. Pirmasis prototipas pirmąjį skrydį atliko1975 m. vasario 22 d. Po bandymų lėktuvas serijiniu būdu buvo pradėtas gaminti 1978 m. Tbilisyje.
Su-25 yra eksploatuojamas daugelio šalių karinėse oro pajėgose; Su-25 buvo aktyviai naudojami Afganistano kare. Irako KOP jį aktyviai naudojo 1980-1989 m. Irako-Irano kare. Dauguma Irako Su-25 buvo sunaikinti arba pasitraukė į Iraną 1991 m. Persijos įlankos karo metu. Su-25 taip pat buvo naudojamas 1993 m. Abchazijos konflikte, 2001 m. Makedonijos oro pajėgos juos naudojo kovoje prieš albanų sukilėlius, 2008 m. Gruzija ir Rusija juos naudojo Pietų Osetijos karo metu, Rusija ir Ukraina - 2022 m. prasidėjusioje Rusijos invazijoje į Ukrainą.. Afrikos valstybės, įskaitant Dramblio Kaulo Krantą, Čadą ir Sudaną, plačiai naudojo Su-25 vietiniuose sukilimuose ir pilietiniuose karuose.
Su-25
Lėktuvo bazinė versija buvo gaminama Gamykla 31, Tbilisyje, Gruzijos TSR. Tarp 1978 m. ir 1989 m. 582 vienviečiai Su-25 buvo gaminami Gruzijoje, neįskaitant lėktuvų, pagamintų pagal Su-25K eksporto programą. Šis orlaivio variantas Rusijos SU-25 oro pajėgų, šiuo metu didžiausias pasaulyje pagrindas.
Per savo naudojimo istoriją lėktuvas patyrė keletą avarijų, įvykusių dėl sistemos gedimų. Po šių incidentų jo pagrindinės ginkluotės, 240 mm S-24 raketos, naudojimas buvo uždraustas. Vietoje jos FAB-500 500 kg, bendrosios paskirties-didelio sprogimo bomba, tapo pirmine ginkluote.
thumb|Sovietų Su-25 skrydyje
Su-25K
Bazinis Su-25 modelis buvo naudotas kaip komercinis, eksportinis variantas, žinomas kaip Su-25K (Komerčeskij). Šis modelis taip pat buvo gaminamas Gamykla 31 Tbilisyje. Su-25K skyrėsi nuo Sovietų Oro Pajėgų modelio tam tikromis neesminėmis dalimis, susijusiomis su vidaus įranga.
Su-25UB
Su-25UB mokomasis lėktuvas (Učebno-Bojevoj) buvo sukurtas 1977 m. Pirmasis prototipas, pavadintas „T-8UB-1“, buvo pagamintas 1985 m. liepą, o pirmasis skrydis atliktas Ulan Udės gamyklos aerodrome tų pačių metų rugpjūčio 12 d. Jo numatyta paskirtis – mokyti ir testuoti Sovietų oro pajėgų lakūnus ir besimokančius pilotus.
SU-25UB galimybės iš esmės nesiskyrė nuo bazinio modelio. Šio dviviečio modelio navigacijos, atakos, taikiklių ir ginklų valdymo sistemos sudarė sąlygas jį naudoti tiek įprastiniams mokymams, tiek ginklų mokymo misijose. 1986 m. gale iš viso 25 Su-25UB lėktuvai buvo pagaminti Ulan-Udės gamykloje, nepaisant to, kad nebuvo baigti modelio bandymai ir jis nebuvo oficialiai tinkamas naudoti Sovietų oro pajėgoms.
Su-25UBK
Nuo 1986 iki 1989 kartu su Su-25 Ulan Udės gamykla pradėjo gaminti vadinamuosius „komercinius“ Su-25UBK, siekiant juos eksportuoti į šalis, kurios pirko Su-25K (Su-25UBK turėjo panašias modifikacijas).
Su-25UBM
Su-25UBM yra dvivietis variantas, kuris gali būti naudojamas kaip mokomasis lėktuvas, bet taip pat ir atakoms, žvalgybai, taikiniui nurodyti ir oro kontrolei. Pirmas skrydis įvyko 2008 m. gruodžio 6 d., o patvirtinimas – 2010 m. gruodį. Šį modelį pradėti naudoti Rusijos Oro Pajėgose planuojama vėliau.
Su-25UTG
Su-25UTG (Učebno-Trenirovočnys Gakom) yra Su-25UB variantas, sukurtas mokyti pilotus pakilti ir nutūpti ant lėktuvnešio denio. Pirmasis toks lėktuvas buvo sukurtas 1988 m. rugpjūtį, iš viso pagaminta 10. Maždaug pusė liko aktyvūs Rusijos tarnyboje, po 1991 m. jie buvo paskirti į vienintelį Rusijos lėktuvnešį Admirolą Kuznecovą. Toks mažas lėktuvų skaičius nepatenkino Rusijos lėktuvnešių oro grupės, tad keli Su-25UB buvo paversti į Su-25UTG. Šie lėktuvai buvo pažymėti unikaliu numeriu Su-25UBP (Učebno-Bojevoj Palubnyj) – būdvardis „Palubnyj“ reiškia „deninis“. Tai parodo, kad šie lėktuvai gali būti naudojami laivyne. Apie 10 šių lėktuvų naudojama Rusijos laivyne, 279-ajame jūrų aviacijos pulke.
Chaironėja
Chaironėja – kaimas vidurio Graikijoje, Bojotijoje, 96 km į šiaurės vakarus nuo Atėnų, 7 km – nuo  Livadijos, prie Kefiso (Cephissus) upės. Praeina nacionalinis kelias nr.3 Tėbai–Lamija. 556 gyventojai (2011). miniatiūra|250px|left|Senovės teatro Chaironėjoje fragmentas
Istorija
Chaironėja žinoma nuo antikinių laikų. Anksčiau vadinta Arne, buvo įsikūrusi ant Kopaidos ežero (vėliau nusausinto) pakrantės. Chaironėja priklausė Orchomenui, kuris nuo 600 m. pr. m. e. buvo Bojotijos lygos narys.
Chaironėja yra kelių istorinių mūšių vieta. Geriausiai žinomas – Chaironėjos mūšis, vykęs 338 m. pr. m. e. tarp Makedonijos valdovo Pilypo II ir jungtinių įvairių Graikijos valstybių pajėgų, daugiausiai Tėbų ir Atėnų. Mūšio metu buvo visiškai sutriuškintas elitinis Tėbų šventasis būrys, sudarytas iš 150 homoseksualių porų.