cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stasys Paliulis
Biografija
1925–1927 m. Biržų gimnazijoje dėstė lietuvių kalbą, su mokiniais rinko tautosaką, suorganizavo skudutininkų „kapelijas“, koncertavo mokinių vakarėliuose, aktyviai dalyvavo mokytojų profesinės sąjungos veikloje. 1927–1929 m. mokytojavo Raseinių gimnazijoje, suorganizavo mokinių skudutininkų kapeliją. Susitaupęs pinigų 1929–1930 m. vėl studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 1930–1931 m. Lietuvos kariuomenėje tarnaudamas pionierių ir ryšių batalionuose kariūnu aspirantu suorganizavo kariūnų skudučių ir ragų ansamblius. 1931–1932 m. VDU juridinio fakulteto studentas. Diplominis darbas „Mūsų giesmės sutartinės“ rašytas mokytojaujant Vilkijos progimnazijoje. 1933–1937 m. Kauno „Aušros“ gimnazijos mokytojas, 1937–1940 m. Vilkaviškio, Zarasų gimnazijų direktorius. Vokiečių okupacijos metais Jurbarko gimnazijos ir Pandėlio progimnazijos mokytojas.
Po Antrojo pasaulinio karo paskirtas Rokiškio gimnazijos direktoriumi, vėliau – Mokyklų valdybos viršininkas Vilniuje. Nuo 1946 m. Vilniaus universitete dėstė lietuvių kalbos ir literatūros metodiką bei vadovavo studentų mokyklinei praktikai. Vilniaus Pedagoginiame institute dėstė rusų literatūrą, vėliau katedros vedėjas, Rusų kalbos fakulteto dekanas, nuo 1949 m. docentas. 1964 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją. Daug straipsnių išspausdinta 2 tomų knygose „Aš išdainavau visas daineles“.
Po tautosakininko mirties dalį rankraštinio palikimo Biržų muziejui padovanojo našlė Irena Paliulienė ir sūnus Gražvydas Paliulis. 2002 m. minint Stasio Paliulio 100-ąsias gimimo metines, šeimos lėšomis išleista knyga „Sutartinių ir skudučių keliais. Stasys Paliulis. Tautosakininko gyvenimas ir darbai“.
Tikrieji laumžirgiai
Tikrieji laumžirgiai (Aeshnidae) – žirgelių (Odonata) šeima.
Vabzdžiai stambūs, margi. Kūnas iki 80 mm ilgio, atstumas tarp išskėstų sparnų 90-110 mm. Akys viršugalvyje suglaustos. Skraido labai greitai. Baikštūs. Lervos stambios, 45 mm ilgio. Gyvena stovinčiuose ir lėtai tekančiuose vandenyse. Minta įvairiais bestuburiais, buožgalviais, žuvų mailiumi.
Sistematika
Lietuvoje 3 gentys, 12 rūšių:
Laumžėrgis
Konfigūracija (informatika)
Konfigūracija (informatika) – informatikos sąvoka, nusakanti informacijos apdorojimo sistemos, jos techninės bei programinės įrangos struktūrą, sudėtį, organizavimą ir funkcinių vienetų tarpusavio ryšius.
Kėdainių kautynės
Kėdainių kautynės – 1919 m. vasario 8-10 d. įvykusios vienos pirmųjų per Nepriklausomybės karą Lietuvos kariuomenės kautynių su į Lietuvą įsiveržusios Tarybų Rusijos kariuomenės daliniais.
Rusijos puolimas
Tarybų Rusijos kariuomenės vadovybė planavo puolimu iš pietų per Alytų ir iš šiaurės per Kėdainius apsupti ir užimti Kauną. Priešo grupuotė, kurią sudarė apie 900-1000 karių su kulkosvaidžiais ir artilerija, 1919 m. sausio mėn. užėmė Šėtą, artėjo prie Kėdainių, kuriuos gynė Panevėžio apskr. ir Kėdainių apskr. apsaugos daliniai – apie 200 savanorių. Vasario pradžioje į rytus nuo Kėdainių prasidėjo Lietuvos kariuomenės sargybų susidūrimai su priešo žvalgais. Vasario 4 d. Rusijos kariuomenės daliniai puolė lietuvių savanorių sargybas Koliupės kaime, 2,5 km nuo Kėdainių, vasario 7 d. – Kapliuose ir Šilainėliuose, vasario 8 d. – lietuvių kariuomenės užtvarą Koliupėje ir ėmė artėti prie Kėdainių. Priešo puolimą sustabdė vien šautuvais ginkluoti Panevėžio apskr. apsaugos būrio savanoriai, vadovaujami karininkų J. Mikoliūno ir K. Dragūnavičiaus.
Konfigūracija (informatika)
Konfigūracija gali būti aprašoma tekstu arba funkcinių schemų pagalba.
Antalieptės tvenkinys
Antalieptės tvenkinys (arba Antalieptės marios) telkšo Zarasų rajone, abipus plento, į rytus nuo Antalieptės, 15,5 km į pietvakarius nuo Zarasų, Gražutės regioniniame parke. Kraštovaizdžio draustinis.
Kėdainių kautynės
Kautynės
Perėjusiusius į puolimą lietuvių karius parėmė vokiečių artilerijos baterija. Priešo dalinių puolimą iš pietų Eigulių kaimo ir Paobelio dvaro kryptimis sustabdė J. Šarausko vadovaujamas Kėdainių apsaugos būrys. Būrininko P. Lukšio būrys Rusijos kariuomenės dalinius prie Eigulių kaimo puolė iš užnugario. Kautynės truko visą dieną. Priešas iš artilerijos apšaudė Kėdainius. Naktį kautynės nutrūko, Rusijos kariuomenės daliniai ėmė trauktis Šėtos link. Lietuviams padėti iš Kauno atvyko saksų savanorių kuopa su kulkosvaidžiais ir artilerija, buvo parengtas bendro puolimo planas.
Antalieptės tvenkinys
Suformuotas 1959 m. patvenkus Šventąją 211 km nuo žiočių (45 km nuo ištakų) Antalieptės hidroelektrinės (galia 2550 kW) reikmėms. Jėgainė kalnų tipo: marių vandenys daug aukščiau, į turbinas teka didžiuliais vamzdžiais. Pradėjo veikti 1961 m., rekonstruota 2001 m.
Antalieptės tvenkinys antras pagal dydį Lietuvoje tvenkinys po Kauno marių. Plotas – 1911 ha. Didžiausias gylis 46 m., vidutinis gylis 7,2 m. Tūris – 12 mln. m³. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus - 13,5 km, plotis - iki 5 km. Kranto linija 160 km ilgio, labai vingiuota, krantai sausi, apaugę pušynais (Gudelių giria, Gražutės, Sendvario, Bružų, Drobų, Kloviškių, Daneikių, Ąžuolijos ir kt. miškai). Aplink tvenkinį įsikūrę 26 smulkūs kaimai (dalis nebegyvenami). Yra 75 salos. Iš jų didžiausios: Blėkiškių (37 ha), Šiukščių (30 ha), Skeldų (7 ha). Daug vandens paukščių. Rytine pakrante eina kelias. Veikia 5 kaimo turizmo sodybos. Rytinėje pakrantėje yra 2 stovyklavietės, kempingas.
thumb|left|[[Antalieptės hidroelektrinė]]
Tvenkinys apsėmė 26 ežerus, kai kurių ežerų vandens lygis pakilo keletą metrų, todėl dauguma jų susijungė į bendrą tvenkinį ir tik kai kurių išliko atskiri nuo tvenkinio krantai (Uolys, Lydekis, Sniegiškis).
Išnykę ar pakitę ežerai:
Kėdainių kautynės
Kautynės
Per Kėdainių kautynes žuvo, buvo sužeista, pateko į nelaisvę daug priešo karių, lietuviams atiteko karo grobis: keliasdešimt šautuvų, daug šovinių, granatų, amunicijos. Kautynėse žuvo 40 lietuvių karių. Iniciatyvą šiame fronto ruože perėmė Lietuvos kariuomenė. Po Kėdainių ir Alytaus kautynių žlugo Tarybų Rusijos karinės vadovybės planai užimti Kauną.
Marina
right|thumb|300px|Marina YachthafenResidenz Hohe Düne [[Rostokas|Rostoke.]]
Marina, jachtų uostas – uostas, specializuotas jachtoms ir valtims stovėti bei aptarnauti, su krantine ar pirsais. Nuo paprasto uosto skiriasi tuo, kad neaptarnauja didelių laivų, tiek keleivinių, tiek krovininių ar kitokių. Marinomis vadinamos ir prieplaukos upėse, kanaluose, ežeruose, prie kurių stoja mažieji pramoginiai laivai (valtys, jachtos, kateriai).
Vieta
thumb|right|300px|Craobh Haven marina Škotijoje Marinos dažnai būna upių, kurios jungiasi su ežerais ar įteka į jūrą, pakrantėse. Jos dažnai būna jūrų lagūnose ir kitokiuose natūraliuose uostuose.
Marinos gali būti visiškai atskiri specializuoti uostai arba didesnių uostų dalys.
Marinų įrengimai ir paslaugos
Marinoje paprastai būna:
Dažnai būna:
Išnuomavus ilgesniam laikui laivavietę marinoje paprastai atskirai nebereikia mokėti už tokias paslaugas kaip vieta mašinai stovėjimo aikštelėje, vieta piknikui, alubaryje ar klube. Tuo tarpu trumpam sustojus marinoje už šiuos dalykus tenka mokėti numatytus mokesčius.
Dažnai marinos yra riboto dydžio, tad neretai jachtininkai laukia ne vienerius metus, kol gali nusipirkti nuolatinę laivavietę savo jachtai.
Laivavietės
thumb|right|300px|Beachlands Marina (Oklendo priemiestis, Naujoji Zelandija) su Oklendo centriniu verslo rajonu sujungta [[keltas|keltu.]] Laiveliai marinose švartuojami prie krantinių), pirsų, taip pat plūduriuojančių pirsų ar plūdurų. Laivavietės prie plūdurų pigiausios, tačiau prie ten pastatyto laivelio neina prieiti nuo kranto, tenka samdyti vandens taksi ar plaukti pripučiama valtimi.
Marinos, esančios vietose su dideliu potvynių ir atoslūgių aukščių skirtumu gali turėti šliuzą, išlaikantį pastovų vandens lygį.
Nuosavybė
Marinų savininkai būna: Marinos dažnai būna kurortinių vietovių dalis, jas valdo tokių vietovių savivaldybės ar kurortinio verslo įmonės.
Leukonija
Leukonija – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis.
Konfigūracija
Konfigūracija - dalių tarpusavio padėtis, bendras vaizdas ir išsidėstymas.
Chomora
Didžiausi intakai: Skripivka, Chomorecė, Družnaja (kairieji). Vagos plotis 5–8 m aukštupyje, 20–25 m žemupyje. Prie Chomoros yra Polonės miestas.
Leukonija
Gentis pavadinta italų gydytojo P. A. Matthiolus (1500–1577) vardu.
Konfigūracija
Žodis Konfigūracija taip pat gali reikšti:
Leukonija
Genčiai priklauso vienamečiai arba daugiamečiai augalai, apaugę tankiais liaukingais plaukeliais. Vainiklapiai balti, rausvi, šviesiai violetiniai arba nešvariai gelsvi. Vaisius – ankštara.
Gentyje yra apie 50 rūšių, Lietuvoje auga šios:
Kariokariniai
Kariokariniai - žiedinių augalų šeima, kuriai priklauso dvi gentys ir apie 25 rūšis. Neotropikų augalai.
Kazėnas
Kazėnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kazėnienė (ištekėjusi moteris) ir Kazėnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Užtūrenė
Gentyje 4 rūšys: ir kt.
Pakruojis
Pakruojis – miestas šiaurinėje Lietuvoje, Šiaulių apskrityje, 36 km į rytus nuo Šiaulių. Pakruojo rajono savivaldybės ir seniūnijos centras, 4 seniūnaitijos (Centro, Naujamiesčio, Senamiesčio ir Taikos). Mieste stovi Pakruojo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (nuo 1887 m.), Pakruojo dvaras (žinomas nuo XVI a. pabaigos), centre yra dvi aikštės (Laisvės ir Vienybės), rajono centrinė ligoninė, kultūros namai, paštas (LT-83001), Pakruojo rajono apylinkės teismas, savivaldybės pastatas.
thumb|left|[[Pakruojo dvaras]] miniatiūra|left|[[Pakruojo bažnyčia]] thumb|left|Pakruojyje buvusį [[siaurukas|siauruką menantis lokomotyvas]]
Etimologija
Pakruojis – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Kruojos upės. Pastaroji siejama su latvių žodžiu krujaties – „vangiai, sunkiai, lėtai judėti pirmyn“. Liaudies etimologija Kruojos vardą sieja ir su krauju – neva lietuviams kariaujant su švedais prie upės vykę dideli mūšiai ir upėn nutekėję labai daug kraujo.
Geografija
Miestas įsikūręs Mūšos-Nemunėlio žemumoje prie Kruojos upės, netoli kelio Šiauliai–Pasvalys. Miesto centre Kruoja yra patvenkta, todėl vakarinėje Pakruojo dalyje Kruoja suformuoja Pakruojo tvenkinį, o miesto centre yra sala-pusiasalis. Prie miesto šliejasi Pakruojo kaimas. Pakruojo apylinkėse yra kasamas dolomito akmuo, kurio skalda yra naudojama kelių tiesimui. Kalnakasybos pramonė yra pagrindinė Pakruojo rajono pramonės šaka.
Istorija
Pakruojis su apylinkėmis įeina į žiemgalių genties gyvenamos teritorijos ribas. Ilgą laiką manyta, kad miestelis įkurtas 1585 m., kai buvo paminėtas miestelis ir Pakruojo dvaras. Ši data pateko į keletą enciklopedijų. Tačiau istorikas Algimantas Miškinis patikslino šią datą – jis nustatė, kad Pakruojis pirmą kartą paminėtas jau 1531 m. liepos 10 d. 1613 m. pastatyta pirmoji Pakruojo bažnyčia, Zigmantas Vaza leido rengti dvi metines muges. 1801 pastatyta seniausia iki šių dienų Lietuvoje išlikusi medinė Pakruojo sinagoga.
Didelę įtaką miesto raidai turėjo dvarininkai fon Ropai, valdę Pakruojo dvarą nuo XIX a. pradžios. XIX–XX a. sandūroje Pakruojis – Panevėžio apskrities miestelis ir dvaras, valsčiaus centras.
Pokario metais apylinkėse veikė Algimanto apygardos Žaliosios partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.
Vėliau ypatingą reikšmę gyventojų skaičiaus augimui turėjo netoli Pakruojo (Petrašiūnuose ir Klovainiuose) pradėti eksploatuoti dolomito karjerai. 1950 m. Pakruojui suteiktos miesto teisės. 1974 m. atidaryta gelžbetonio konstrukcijų gamykla. 1982 m. nuo Radviliškio nutiestas geležinkelis, siauri bėgiai pakeisti plačiais. 1993 m. patvirtintas Pakruojo herbas.
Amos apskritis (Aičis)
Ama (jap. 海部郡; Ama-gun) – apskritis, įsikūrusi Aičio prefektūroje, Japonijoje.
Savoja
Savoja – Vakarų Europos regionas. Jos apytikslės ribos yra Vakarinės Alpės tarp Ženevos ežero šiaurėje ir Monako pietuose. Dabar istorinę Savoją pasidalinusi Prancūzija (Savojos ir Aukštutinės Savojos departamantai) ir Italija (Aostos slėnis ir vakarų Pjemontas).
Istorija
Ši sritis susiformavo kaip Savojų dinastijos feodalinės valdos XI-XIV a. Oficialiai įtvirtinta Burgundijos karaliaus Rudolfo III 1003 m. Savojos šeima tapo ilgiausiai valdžiusia karališka šeima Europoje. Ji valdė Savojos grafystę iki 1416 m., o 1416-1714 m. Savojos kunigaikštystę. Dalis Savojos buvo prijungta prie Antrosios Prancūzijos imperijos po 1860 m. dėl politinio susitarimo su Napoleonu III, kuris padėjo suvienyti Italiją. Bet Savojos šeima išlaikė Itališką Savoją, o šeimos galva tapo Italijos karaliumi.
Regioninė politika
Šiuo metu Savoją sudarančiuose departamentuose yra taikus judėjimas už atsiskyrimą nuo Prancūzijos ir už didesnes regionines teises. Mouvement Région Savoie (Savojos regioninis judėjimas) įkurtas 1971 m. gruodį kaip judėjimas už regioninę autonomiją. 1996 m. vietiniuose rinkimuose šis judėjimas gavo 19434 balsų. 1998 m. kovo regioniniuose rinkimuose vieną iš 23 vietų laimėjo Patrice Abeille, Ligue Savoisienne (įkurta 1994 m.) lyderė. Jos organizacija siekia panaikinti aneksijos sutartį. Dviejuose departamentuose už lygą balsavo 17865 žmonės. Tuose rinkimuose Savojos judėjimas gavo dar 4849 balsų.
Melužiai (Jūrmala)
Melužiai  – Jūrmalos miesto dalis tarp Pumpurų ir Asarų.
Kurorto pavadinimas kilo iš vietinių valstiečių namų. Anksčiau Melužiai vadinosi Karlsbadė, pagal tokį patį maudyklos pavadinimą, kurią čia įkūrė baronas Karlis fon Firksas.
Nepaisant to, kad Melužiai yra šiek tiek toliau nuo Rygos nei populiariausios poilsio vietos Jūrmaloje – Buldurai ar Majuorai, vasaros metu ir čia netrūksta poilsiautojų. Melužiuose gyvena ir nemaža dalis nuolatinių Jūrmalos gyventojų.
Bakara
Bakara  – miestelis šiaurės rytų Prancūzijoje, Merto ir Mozelio departamente, prie Merto upės. Žymus nuo XVIII a. vystoma tradicine krištolo gamyba (kompanija „Baccarat“). Mieste veikia kompanijai priklausantis krištolo muziejus, taip pat yra Šv. Remigijaus bažnyčia, puošta krištolo dirbiniais.
Istorija
1764 m. karalius Liudvikas XV leido Meco vyskupui atidaryti stiklo dirbtuvę Bakara mieste.
Sestrorecko ginklų gamykla
Sestrorecko ginklų gamykla  – 1724–1922 m. Sestrorecke (Rusija) veikusi ginklų gamykla. 1922 m. gamyklos profilis buvo pakeistas, ji tapo nebe ginklų, o instrumentų gamybos gamykla. Tada gamykla buvo pavadinta „S. Voskovo vardo instrumentų gamykla“ (Инструментальный завод имени С. П. Воскова).
Gamykla įkurta caro Petro I įsakymu. Pradėta statyti 1721 m., o pradėjo veikti 1724 m. spalį. 1894–1902 m. gamyklos viršininkas buvo Sergejus Mosinas, garsiojo Mosino šautuvo kūrėjas. Gamykloje dirbo ir ginklų konstruktoriai V. Fiodorovas, V. Degtiariovas, F. Tokarevas.
William Butler Yeats
Viljamas Batleris Jeitsas (William Butler Yeats; 1865 m. birželio 13 d. – 1939 m. sausio 28 d.) – airių poetas ir dramaturgas, viena ryškiausių XX a. literatūros asmenybių. Jeitsas buvo pagrindinė jėga Keltų atgimime, kartu su ledi Gregori, Edward Martyn ir kitais įkūrė Abatijos teatrą, kurio gyvavimo pradžioje jam vadovavo. 1923 m. jis tapo pirmuoju airiu, gavusiu Nobelio literatūros premiją už, kaip Nobelio premijos komitetas teigė, „įkvėpiančią poeziją, kuri labai artistiška forma atskleidžia visos tautos dvasią“. Jeitsas yra vienas iš kelių Nobelio premijos laureatų, savo geriausius kūrinius parašiusių po premijos įteikimo. Žymiausi kūriniai: Bokštas (1928 m.), Vingiuoti laiptai ir kitos poemos (1929 m.).
Jeitsas gimė ir mokėsi Dubline, bet vaikystę praleido Slaigo grafystėje. Jaunystėje jis studijavo poeziją ir nuo mažų dienų domėjosi airių legendomis ir mistika. Tai buvo pagrindinė pirmojo jo kūrybos etapo, trukusio iki XX a. pradžios, tema. Pirmas jo poezijos tomas buvo išleistas 1889 m. Lėto ritmo ir lyrinės poemos rodo Edmund Spenser, Percy Bysshe Shelley ir prerafaelitų brolijos poetų įtaką. Nuo 1900 m. Jeitso poezija tapo fizinė ir realistinė. Jis atsižadėjo jaunystėje jam būdingų transcendentalistinių pažiūrų, tačiau jo kūriniuose išliko fizinės ir dvasinės kaukės, ciklinės gyvenimo teorijos.
Baltarusija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
220px|miniatiūra|dešinėje|[[Ksenija Sitnik 2005 m.]]
Baltarusija vaikų Eurovizijos dainų konkurse debiutavo 2003 m. ir laimėjo 2 kartus.
Sonetas
Sonetas – lyrikos žanro, kanoniškos strofinės sandaros ir kanoniško rimavimo 14 eilučių eilėraštis.
Rūšys
Sonetas būna dviejų rūšių – itališkasis (Petrarkos) ir angliškasis (šekspyriškasis). Itališkąjį sonetą sudaro 2 ketureiliai ir 2 trieiliai, o šekspyriškąjį – 3 ketureiliai ir 1 dvieilis. Soneto ketureiliai dažniausiai būna aprašomojo arba pasakojamojo pobūdžio, o trieiliai ir dvieiliai – apibendrinamojo, filosofinio. Eilutės paprastai rimuotos.
15 sonetų ciklas vadinamas sonetų vainiku, kurio kiekvienas sonetas pradedamas prieš jį einančiojo baigiamąja eilute, o paskutinis sonetas (magistralas) susideda iš visų sonetų pirmųjų eilučių.
Bene žymiausias sonetų rašytojas buvo Renesanso laikotarpio anglų dramaturgas ir poetas Viljamas Šekspyras, parašęs 154 sonetus. 1826 m. pasirodė Adomo Mickevičiaus taip pat garsus sonetų rinkinys „Krymo sonetai“. Jame sudėti sonetai, tremties metu Kryme parašyti lenkų kalba, Petrarkos stiliumi.
Atsiradimo istorija
Soneto formą XIII a. pradžioje sukūrė Sicilijos notaras ir poetas Džiakomas da Lentini. Jo sukurta struktūra skyrėsi nuo šiandieninio soneto, kuris yra žymiai supaprastėjęs.
Vieno pirmųjų sonetų, vadinamojo sonettus retrogradus, kiekviena eilutė turėjo būti savarankiška, išbaigta mintis, taip pat privalo būti surimuotos eilučių ne tik pabaigos, bet ir pradžios. Šiandien šio poezijos žanro struktūra nėra tokia griežta.
Lietuvių literatūroje
Pirmieji lietuviški sonetai, parašyti Andriaus Vištelio bei Vinco Kudirkos, buvo išspausdinti atitinkamai laikraščiuose „Aušra“ ir „Varpas“.
Lietuvių poetai, rašę arba rašantys sonetus:
Soneto formą išbandė daugelis kitų XIX a. pab. – XX a. I pusės poetų.
XX a. pabaigoje lietuvių poezijoje soneto žanrą atgaivino Aidas Marčėnas.
Atgręžtinis reikalavimas
Atgręžtinis reikalavimas (regresas; iš 'grįžimas') – (teisinis) reikalavimas, nukreiptas į trečiąjį asmenį, kuriam kyla prievolė (pvz., atlyginti žalą). Kreditorius atitinkamo asmens atžvilgiu turi taip vad. Atgręžtinio reikalavimo (regreso) teisę.
Regresinis ieškinys
Regresinis ieškinys ieškinys, kai už žalos atlyginimą atsakingas fizinis ar juridinis asmuo siekia išsireikalauti žalos atlyginimo nuostolių padengimą iš realiai žalą sukėlusio asmens.
Pavyzdžiui, jei įmonės A vežėjas B, vykdamas įmonės automobiliu darbo reikalais, pažeidžia kelių eismo taisykles ir apgadina asmens C namą, padarydamas žalos už 1000 litų, tada asmuo C gali išsireikalauti žalą (1000 Lt) iš įmonės A, kuri yra atsakinga už nuostolius ir turi juos atlyginti C, tačiau įmonė A taip pat turi galimybę pateikti regresinį ieškinį, kad tą pačią sumą (1000 LT) išsireikalautų iš žalą realiai padariusio savo darbuotojo B.
Padėk sau
thumb|„Padėk sau“ [[1992 m. Nr. 2]] thumb|„Padėk sau“ [[1992 m. Nr. 7]] Padėk sau – Lietuvos profsąjungų informacinis biuletenis, ėjęs nuo 1992 m. vasario 4 d. iki 1994 m. pradžios Vilniuje.
Vengruvo herbas
right|thumb|Vengruvo herbas Vengruvo herbas  – Vengruvo miesto skydo formos herbe, geltonoje užsklandoje vaizduojamas rudasis lokys ir trys juodai geltoni trimitai. Herbą 1651 m. miestui kartu su miesto teisėmis įteikė karalius Jonas Kazimieras Vaza. Herbe vaizduojami trys trimitai panašūs į ilgai miestą valdžiusių Radvilų giminės herbą Trąby. Dabartinio herbo išvaizda patvirtinta 1995 m. lapkričio 15 dieną.
Samojiečiai
Samojiečiai − Ramiojo vandenyno Samoa salų gyventojai.
Pagal kilmę, kalbą ir kultūrą samojiečiai priklauso polineziečiams. Apie 80% tikinčiųjų − protestantai, likusieji daugiausia katalikai.
Samojiečiai verčiasi žemdirbyste, žvejyba. Yra išlikusi kaimo bendruomenė, didžioji šeima, pagal kilmę renkamų vadų institutas.
2006 m. duomenimis Samoa gyveno apie 188 000 samojiečių.
Mis Pasaulis 1976
Mis Pasaulis 1976 – 26-oji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Cindy Breakspeare iš Jamaikos.
Pasitraukė dėl protesto
Šios šalys protestuodamos dėl leidžiamų dviejų Pietų Afrikos Respublikos atstovių, kaip PAR ir Rytų Kapo atstovių, pasitraukė iš konkurso.
Huaskarano nacionalinis parkas
Huaskarano nacionalinis parkas yra Peru, Ankašo regione, Anduose, Cordillera Blanca kalnagūbryje. Plotas 3400 km². Įkurtas 1975 m. apsaugoti unikalią Andų kalnų gamtą. Po 10 metų įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Parko zonos klimatui būdingas sezoniškumas: gruodžio-kovo laikotarpiu vyraujant oro masėms iš Amazonijos dažni krituliai, tuo tarpu gegužės-spalio laikotarpiu kritulių būna labai mažai, dienos tampa karštos (>25 °C), naktys šaltos (<0 °C).
Parko teritorijoje yra priešinkinės Čavino kultūros gyvenviečių liekanų.
Keniči Šimokava
(g. 1970 m. gegužės 14 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–1997 m., su ja dalyvavo 1996 m. AFC Azijos taurės turnyre.
Nagasakio prefektūra
Geografija
thumb|250px|Nagasakio prefektūros žemėlapis Nagasakio prefektūroje yra 13 miestų, 4 apskritys ir 10 miestelių. Čia nebėra kaimų nuo pat Ošimos susivienijimo.
Miesteliai
Pateikiami miesteliai kiekvienoje apskrityje:
Religija
Nagasaki prefektūra yra labiausiai krikščioniška vieta Japonijoje. 2002 m. čia buvo 68.617 katalikų, o tai yra net 4,52 % visų šios prefektūros gyventojų.
Samališkė
Samališkė – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 2,5 km į pietus nuo Vėžaičių miestelio, šalia Ąžuolijos miško. Praeina kelias.
Istorija
XIX–XX a. čia buvo Samališkės dvaras.
Slučė (Ukraina)
Slučė  – upė vakarų Ukrainoje, Chmelnyckio, Žytomyro ir Rivnės srityse; Horynės dešinysis intakas. Prasideda Podolės aukštumoje, prie Avratino gyvenvietės. Pradžioje teka į rytus ir šiaurę, žemupyje pasuka į šiaurės vakarus Polesės žemuma. Įteka į Horynę 100 km nuo jos žiočių, ties Veliunės kaimu.
Vagos plotis 5–50 m, didžiausias – 110 m. Užšąla gruodžio – kovo mėnesiais. Didžiausi intakai: Chomora, Smilka, Ceremas, Stavis (kairieji), Boberis (dešinysis).
Prie Slučės įsikūrę miestai: Starokostiantynivas, Voluinės Naugardas, Sarnai.
Jakštas
Jakštas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jakštienė (ištekėjusi moteris) ir Jakštaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Blizgiosios skėtės
Blizgiosios skėtės, sin. kordulijos (Corduliidae) – žirgelių (Odonata) šeima.
Vidutinio dydžio, santykinai ilgomis kojomis, žali su metališku blizgesiu vabzdžiai. Pilvelio ilgis 30-40 mm, atstumas tarp išskėstų sparnų – 65-80 mm. Dieną ir prietemoje skraido vikriai. Patelė kiaušinėlius deda į vandenį. Lervų pilvelis storas ir platus. Jos gyvena stovinčiuose vandenyse su vešlia augalija. Lervų vystymasis trunka dvejus trejus metus, kai kurių rūšių žinoma dvylika ir daugiau lervos vystymosi stadijų.
Lietuvoje 5 rūšys:
Kalambo krioklys
thumb|right|160px|Kalambo krioklys
Kalambo krioklys  – krioklys šiaurės rytų Zambijoje (Šiaurės provincija) bei pietvakarių Tanzanijoje, Kalambo upėje, prie pietrytinio Tanganikos ežero kranto. Krioklys krenta nuo plokščiakalnio krašto į Didįjį riftinį slėnį. Tai vienas didžiausių nenutrūkstamos srovės krioklių Afrikoje, nusileidžiantis tik Tugelos kriokliui (PAR). Krioklio tikslų aukštį sunku išmatuoti, vienas iš siūlomų rezultatų yra 221 m, nors skirtingos versijos siūlo nuo 200 iki 300 m ar 427 m. Krioklio plotis nuo 2 m sausuoju laikotarpiu iki 15 m po liūčių. Žemiau krioklio Kalambo upė dar 5 km teka ~300 m gylio kanjonu, kol pasiekia Tanganikos pakrantės lygumą.
Greta krioklio rasta Ašelio kultūros radinių. Krioklio skardžio nišose įsikūrę afrikiniai marabu.
Respublikinė Vilniaus universitetinė ligoninė
thumb|2023 m. thumb|2021 m. thumb|Iš šiaurės vakarų pusės (2015 m.
Istorija
1989 m. Lazdynų seniūnijoje pradėtos statybos.
1991 m. spalio 11 d. įsteigta Vilniaus greitosios pagalbos universitetinė ligoninė.
2003 m. panaikinus Šv. Jokūbo ligoninę, jos neurochirurgijos, traumatologijos ir reanimacijos skyriai perkelti į šią įstaigą.
2011 m. birželio 6 d. tapo Respublikine Vilniaus universitetine ligonine, o pavaldumas iš Vilniaus m. savivaldybės perduotas Sveikatos apsaugos ministerijai.
2018 m. prie ligoninės prijungta sanatorija „Pušyno kelias“, kuri pertvarkyta į reabilitacijos centrą „Pušyno kelias“. 2022 m. birželio 1 d. „Pušyno kelias“ uždarytas, jo veikla perkelta į RVUL. Pastatai bus parduoti aukcione.
Statistika
Stacionare kasmet gydoma virš 30 tūkst. pacientų, atliekama virš 20 tūkst. operacijų, suteikiama per 305 tūkst. konsultacijų.
Veikia stambiausias šalyje Ortopedijos traumatologijos centras. Atliekamas platus operacijų spektras sergantiesiems judamojo-atramos aparato ligomis (kasmet atliekama apie 8,4 tūkst. operacijų), ruošiami šios srities rezidentai.
Šatilgalis
Šatilgalis – kaimas Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 4 km į pietus nuo Kūlupėnų, 2 km į šiaurės vakarus nuo Kartenos, prie kelio Kartena-Kūlupėnai, Minijos dešiniajame krante, abipus jos intako Palčio upelio.
Istorija
Susiformavo XIX a. pirmoje pusėje Asteikių kaimo žemių pietiniame pakraštyje, prie Kretingos dvaro miško (dabar – Rubulių miškų masyvas). Žemėlapiuose žymimas nuo XIX a. antrosios pusės. Priklausė Kretingos valsčiaus Daktarų seniūnijos Asteikių kaimo bendruomenei. XX a. pradžioje tapo savarankišku kaimu, kuriame 1923 m. buvo 17 sodybų. Tarpukariu veikė pavasarininkų kuopa.
1945 m. rusų kareiviai nužudė kaimo gyventoją Petrą Rudį. Po Antrojo pasaulinio karo į Sibirą ištremtos Juozo Gaubio ir Juozo Žilio šeimos (6 žmonės).
Kultūros paveldas
thumb|right|300px|Šatilgalio kryžkelės koplytstulpis ir kryžius
Turino drobulė
thumb|right|Turino drobulė Turino drobulė  – 4,36 m ilgio ir 1,10 m pločio lininis audeklas, kuriame matomi neryškūs rusvi žmogaus kontūrai iš priekio ir iš nugaros, katalikų relikvija.
Relikvija
Turino drobulė yra viena iš katalikybės relikvijų, tradiciškai laikoma Jėzaus Kristaus įkapėmis. Saugoma karališkoje koplyčioje Turino mieste.
Tyrimai
XIX amžiuje prancūzų dvasininkas Cyr Ulysse Chevalier, kuris buvo viduramžiais kelių garsių knygų autorius, teigė, jog Turino drobulė neabejotinai yra klastotė. Jo išvados remiasi dokumentuotais įrodymais, rinktais ilgus metus. Chevalier surinko didelę 50 dokumentų kolekciją ir tikima, kad tai buvo pirmasis žinomas drobulės klastotės įrodymas. Dauguma dokumentų yra kontraktai, kvitai, įsakai, ataskaitos ir laiškai, parašyti tokių žmonių, kaip vyskupas d’Arcis, popiežius Klementas VII ir de Charny šeimos nariai. Chevalier sužinojęs apie pirmą vyskupo Henri de Poitiers ir kitų teologų tyrimą, kurie teigė, kad drobulė yra klastotė XIV a. pr. Jis taip pat surado Poitiers tyrimą tęsusio vyskupo d’Arcis radinius, kurie toliau patvirtino drobulę esant klastote. Bene labiausiai stulbinantis įrodymas – tai jo surastas d’Arcis dokumentas, kuris tvirtina, kad drobulę nupiešęs autorius buvo surastas ir iš tikrųjų prisipažinęs nupiešęs atvaizdą ant drobulės. Deja, klastotojo vardas niekados nebuvo atskleistas, todėl tikintieji nepatikėjo istorija.
1988 metais Vatikanas leido atlikti Turino drobulės tyrimus trims skirtingoms nepriklausomoms laboratorijoms: Oksfordo Universitetui, Arizonos Universitetui ir Nacionaliniam Šveicarų Technologijos institutui. Visų jų datavimas sutapo – drobulė padaryta apie 1350-uosius. Tokių išvadų priešininkai teigė, kad tokiam datavimui galėjo turėti poveikį tai, kad panašiu metu Turino katedroje buvo gaisras, nors tyrimus vykdę mokslininkai teigė, kad drobulės patekimas į gaisrą negalėjo turėti jokios įtakos tyrimų rezultatams.
Abejota ir tuo ar tyrimams naudota originali drobulės medžiaga, nors tokių abejonių pagrįstumas neigiamas.
Pagal tradicinę versiją ant drobulės yra kraujo, tačiau tariamas kraujas yra per daug raudonas – tokio senumo kraujas jau turėtų būti juodas. Antra, nepriklausomų tarptautinių klastočių tyrėjų išvados vienareikšmės: „kraujas“ nupieštas dažais. Tikro kraujo pėdsakų neaptikta.
Municipija
Municipija ( iš munia 'pareigos' + capio 'gaunu') – senovės Romos valstybės miestas, kurio gyventojai pagal sutartis su Roma gavo visas arba ne visas romėnų piliečių teises.
Ramata
Ramata (Ichnocarpus) – stepukinių (Apocynaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso krūmai ir lianos, išskiriančios pieniškas sultis. Lapai išsidėstę priešiškai. Žiedai maži.
Gentyje yra 12 rūšių: ir kt.
Municipija
Municipijų sistema atsirado ankstyvosios respublikos laikais. Municipijos skirstytos į dvi kategorijas:
Po Sąjungininkų karo 90–88 m. pr. m. e. municipijomis tapo visi italikų miestai ir kolonijos. 45–44 m. pr. m. e. visų italikų municipijų gyventojų teises Cezaris sulygino su romėnų. Municipijų valdymas suvienodintas. Beveik visi Romos imperijos laisvieji gyventojai 212 m. imperatoriaus Karakalos ediktu gavo romėnų piliečių teises, o provincijų miestai tapo municipijomis.
Sestroreckas
thumb|right|Sestrorecko herbas
Sestroreckas (, SV Systerbäck) – miestas Rusijoje, dabar Sankt-Peterburgo dalis.
Miestas yra Karelijos sąsmaukos pietuose. Vakarinė miesto riba yra Suomių įlanka, rytinė riba – Razlivo ežero krantas. Per miestą teka kelios upės, jungiančios ežerą su įlanka – upė Sestra, Gagarino upelis ir Ržavaja kanava.
Miestas įkurtas Rusijos caro Petro I įsakymu 1714 m. 1724 m. mieste ėmė veikti Sestrorecko ginklų gamykla. 2003 m. mieste gyveno 40,3 tūkst. gyventojų.
Dryococelus australis
Dryococelus australis – labai reta vabzdžių rūšis. 1930 m. buvo manoma, kad ši rūšis išnykusi, bet vėl atrasta 2001 m. Vabzdžiai jau išnykę savo pagrindinėje gyvenamoje aplinkoje Lordo Hau saloje. Rūšis buvo pavadinta rečiausia vabzdžių rūšimi žemėje, kai 20 individų buvo rasta Beilo piramidėje.
Sandara ir elgesys
Suaugę vabzdžiai siekia iki 15 cm ilgio ir sveria apie 25 gramus. Patelės didesnės nei patinai. Dėl savo dydžio kartais vadinami sausumos vėžiais. Jų kūnelis pailgas, turi kietas, storas kojas. Patinai turi neįprastai vabzdžiams stambias kojas. Skirtingai negu dauguma kitų gyvalazdžių (Phasmatodea) jie neturi sparnelių, bet gali labai greitai bėgti.
Dryococelus australis elgesys labai neįprastas, lyginant su kitais vabzdžiais. Tarp patinų ir patelių yra tam tikras ryšys. Patinai sekioja pateles ir jų veikla priklauso nuo patelių veiklos. Naktimis poros miega kartu, patinas trimis savo kojomis apkabinęs patelę.
Patelės deda kiaušinėlius kabėdamos ant šakų. Patinai juos užkasa žemėje. Po maždaug devynių mėnesių kiaušinėliai išsikala. Nimfos būna žalios spalvos ir aktyvios diena, suaugėliai juodi ir aktyvūs naktį.
Istorija ir saugojimas
Kažkada šie vabzdžiai buvo labai dažni Lordo Hau saloje bei buvo naudojami kaip masalas žvejyboje. Pradėjo nykti, kai prie salos 1918 m. sudužo Makambo laivas, kuriame buvo juodųjų žiurkų. Paskutinė šios rūšies gyvalazdė buvo užregistruota 1920 m., vėliau manyta, kad rūšis išnyko.
2001 m. grupė biologų nusileido į salą ištirti jos fauną ir florą. Jų bei viso pasaulio nustebimui jie rado 20–30 vabzdžių populiaciją, po vienu mirtinių šeimos krūmu (Melaleuca).
2003 m. buvo parvežtos dvi poros vabzdžių, viena privačiam veislininkui, kita į Melburno zoologijos sodą, ir nors su dideliais sunkumais pradžioje, dabar jie sėkmingai veisiami nelaisvėje, su tikslu užaugintą didelę populiaciją grąžinti į Lordo Hau salą.
2006 m. šių vabzdžių nelaisvėje buvo apie 50 ir tūkstančiai padėtų kiaušinėlių.
Suvalkų berniukų gimnazija
Istorija
Mokyklos atsiradimas siejamas su 1835 m. Seinuose įkurta gimnazija, kuri 1839 m. buvo perkelta į Suvalkus. 1840 m. jai buvo suteiktas Gubernijos berniukų gimnazijos titulas, o 1846 m. ji persikraustė į naujai pastatytą mūrinį pastatą. Gimnazistais tapdavo dažniausiai Suvalkų gubernijos berniukai, sėkmingai išlaikę stojamuosius egzaminus. Nors į gimnaziją buvo priimami visų luomų piliečiai, pirmenybę turėjo turtingesnieji, kurie privačių mokytojų buvo geriau paruošti. Buvo dėstoma tikyba, lotynų, graikų, vokiečių, prancūzų kalbos bei matematika, geografija, istorija, fizika, dailyraštis, piešimas. Pamokos trukmė - 1,5 valandos. Mokslas buvo mokamas, bet pažangūs gimnazistai nuo mokesčio būdavo atleidžiami. Gerai besimokantys galėdavo gauti ir šalpos organizacijos stipendiją. Gimnazijos auklėtiniams buvo siekiama įdiegti tinkamą išauklėjimą ir suteikti žinias stoti į universitetą. Po aštuonių mokslo metų sėkmingai išlaikę baigiamuosius egzaminus dažniausiai studijuodavo Varšuvos, Maskvos ir Peterburgo universitetuose, Seinų kunigų seminarijoje.
Nuo 1866 m. buvo įvestos rusų ir lietuvių (dvi savaitinės pamokos) kalbų pamokos. Abi jos buvo dėstomos iš rusiška abėcėle (Graždanka) parašytų vadovėlių. Tie, kurie baigimo atestate turėjo lietuvių kalbos egzamino pažymį, galėjo pretenduoti į valstybinę stipendiją studijuoti Maskvoje ir Sankt Peterburge. Be to buvo įsteigtos dešimt privačių stipendijų lietuviams tęsti mokslus aukščiau paminėtose universitetuose - caro valdžia siekė, kad daugiau lietuvių įgytų žinias ne lenkiškose aukštosiose mokyklose. Baigusieji Rusijos universitetus paprastai buvo siunčiami dirbti įvairiose Rusijos vietovėse, nes į lietuviškas gubernijas buvo leidžiama grįžti tik stačiatikiams. Visgi patraukti lietuvius į savo pusę nepavyko ir prieš Pirmąjį pasaulinį karą lietuviškos studijų stipendijos jau nebebuvo teikiamos.
XX a. pradžioje gimnazijoje sustiprėjo nacionalinio išsivadavimo idėjos. 1905 m. lenkų gimnazistai, protestuodami prieš rusifikacijos politiką, surengė streiką. Lietuvių gimnazistai nepasitenkindavo vien lietuvių kalbos pamokomis: vakarais aptarinėdavo Lietuvos istoriją, veikė nelegalus literatų būrelis (vadovas Juozas Asavičius), dalyvaudavo Suvalkuose veikusioje Lietuvos motinėlės organizacijoje. Atsidarė nelegalus knygynėlis, iš Maskvoje studijavusių lietuvių studentų buvo gaunama hektografu padauginta spauda.
Suvalkų berniukų gimnazijoje tikybą dėstė kunigai Juozas Stankevičius, Antanas Daukša, Motiejus Juodišius, Vincas Markevičius; lietuvių kalbos mokė Jonas Matulevičius, Vincas Kubilius, Ipolitas Liutostanskis, Jonas Kasakaitis, Juozas Šimanskis; klasikinių kalbų mokė Juozas Šimanskis ir Jonas Matulevičius. Matematiką dėstė Vladislovas Kondratavičius.
Gimnazijoje mokėsi Lietuvoje žinomi veikėjai: Gustavas Oskaras Aveidė, Pijus Andziulis, Jurgis Milančius, Aleksandras Osipovičius, Pranas Jucaitis, Motiejus Pečiulionis, Adomas Lastas, Petras Aravičius, Juozapas Radziukynas, Voldemaras Vytautas Čarneckis, Tomas Ferdinandas Žilinskas, Jurgis Gilius, Vincas Daukšys, Jonas Kriaučiūnas, Vincas Pietaris, Pranas Jucaitis, Petras Ardavičius ir Jokūbas Robinzonas.
Mergaičių gimnazija
1866 m. buvo atidaryta Suvalkų mergaičių gimnazija, kurioje taip pat buvo galima papildomai mokytis lietuvių kalbos. Joje tikybą dėstė kunigai: Antanas Daukša, Vincas Markevičius, Simas Povilaitis, Juozas Stankevičius; inspektoriumi dirbo Andrius Botyrius. Mergaičių gimnazijoje mokėsi ir lietuvaitės (Kazimiera Kudirkaitė, Natalija Kovaliauskaitė bei kt.).
Louis Lewin
Louis Lewin (g. 1850 m. lapkričio 9 d. Tuchel, Vakarų Prūsija – 1929 m. gruodžio 1 d. Berlyne) – vokiečių gydytojas farmakologas, toksikologas, pramonės toksikologijos pagrindėjas.
Reikšmė
Lewino sudaryta narkotinių medžiagų ir psichoaktyvių augalų pagal jų farmakologinį poveikį klasifikacijos sistema:
Grenoblio universitetas
Grenoblio Alpių universitetas  – vienas seniausių Prancūzijos ir Europos universitetų.
Istorija
Grenoblio universitetas įkurtas 1339 m. Steigėjas – dofinas Humbertas II. Veikė Civilinės, Kanonų teisės ir Laisvųjų menų fakultetai. 1367 m. universitetas uždarytas. XIX a. pradžioje imperatorius Napoleonas I Grenoblio universitetą atkūrė. Pagal 1968 m. Prancūzijos aukštojo mokslo įstatymą, 1970 m. Grenoblio universitetas buvo suskirstytas į 3 universitetus:
2016 m. visi trys universitetai vėl sujungti į vieną – Grenoblio Alpių universitetą.
Lietuviai
Grenoblio universitete studijavo: Jonas Aistis, Aleksys Churginas, Algirdas Julius Greimas, Jonas Grinius, Ignas Jonynas, Antanas Kučinskas
Smotryčius
Smotryčius  – upė Ukrainoje, Podolėje, Chmelnyckio srityje; Dniestro kairysis intakas. Prasideda Podolės aukštumoje. Teka į pietus, kerta Tovtrų aukštumas, kuriose upės slėnis susiaurėja. 10 km iki Podolės Kameneco upė suformuoja 50 m pločio Smotryčiaus kanjoną. Yra krioklių ir slenksčių.
Prie Smotryčiaus įsikūrusi Smotryčiaus miesto tipo gyvenvietė ir Podolės Kamenecas.
Taurusis aštuonialypis kelias
thumb|250px|Dharmos ratas, kurio stipinai simboliškai atitinka Tauriojo aštuonialypio kelio gijas
Taurusis aštuonialypis kelias (arba Taurusis aštuonlinkis kelias)  – Budos mokyme skelbiamas kelias, vedantis iš kančių (dukkha). Iš esmės tai yra praktiškos gairės, nurodančios, kaip vadovaujantis etinėmis ir meditavimo tiesomis, lavinti išmintį. Taurusis aštuonialypis kelias yra ketvirta Taurioji tiesa – Kelias, vedantis iš kančių. Jį pripažįsta ir juo vadovaujasi, ko gero, visos budizmo mokyklos.
Šis kelias yra vienas budizmo idealų, vadinamų Viduriniuoju keliu, kadangi einant juo yra vengiama kraštutinumų: iš vienos pusės, laimės ieškojimo jutiminiuose malonumuose (kas yra žemas, prastas, bergždžias reikalas būdingas kasdienybei); iš kitos pusės, laimės ieškojimo marinimesi, įvairiose askezėse (kas yra skausmingas, bevertis, bergždžias reikalas). Pats patyręs abu kraštutinumus ir pažinęs jų bergždumą, Buda praktiniuose ieškojimuose atvėrė Vidurinįjį kelią, leidžiantį remtis tikruoju matymu ir žinojimu (pažinimu), vedantį į giedrą ramybę, įžvalgą, atbudimą ir nirvaną. Kaip tik šis kelias ir vadinamas Tauriuoju keliu.
Kaip rodo pavadinimas, Kelią sudaro aštuonios persipynusios gijos (veiksniai, faktoriai), todėl derėtų jį vadinti „aštuonialypiu“ (sudėtu iš aštuonių gijų). Pačios gijos sudaro tarsi tris klases, kurios smarkiau pradėtos akcentuoti moderniaisiais laikais (žr. Šaltiniai, W. Rahula): išmintis, dora (doras elgesys) ir proto dvasios ugdymas.
1. Teisingas (tobulas) požiūris
2. Teisingas (tobulas) ketinimas (mąstymas)
3. Teisingas (tobulas) kalbėjimas
4. Teisingas (tobulas) elgesys
6. Teisingos (tobulos) pastangos
7. Teisingas (tobulas) budrumas
8. Teisingas (tobulas) susikaupimas (koncentracija, meditavimas)
Nors kelio gijas priimta numeruoti nuo pirmos iki aštuntos, jų nereikėtų suvokti kaip linijiškai pereinamų viena paskui kitą. Iš tiesų reikėtų žengti visomis aštuoniomis gijomis iškart, lygiagrečiai, pagal kiekvieno asmens gebėjimą. Jos visos tarpusavyje glaudžiai susijusios ir pasistūmėjimas vienos gijos dalykuose, padeda budizmo praktikui daryti pažangą kitose gijose. Todėl galbūt labiau priimtina Kelią vadinti „aštuonialypiu“, ne „aštuonlinkiu“.
Visų Kelio gijų apibūdinimuose esantis žodis „teisingas“ taip verčiamas iš tradicijos, tačiau jis gali reikšti daugiau „tikrumo“ sąvokų: pilnatviškas, vieningas, darnus, netgi tobulas, idealus; viena svarbiausių reikšmių – neklaidingas, tad „teisingas“ yra visai priimtinas, nors „Rytų išminties enciklopedija“ teikia „tobulas“.
Taurusis aštuonialypis kelias dažnai vaizduojamas budizme kaip Dharmos ratas, kurio aštuoni stipinai atitinka aštuonias kelio gijas.
Išmintis, pradžnia
Pirmos dvi Tauriojo aštuonialypio kelio gijos yra susijusius su budizmo praktiko pažinimo aspektais.
Teisingas požiūris
Aukštesnis šios gijos įsisavinimas reikalauja gilaus Keturių tauriųjų tiesų įsisąmoninimo: išsamaus nesavastingumo, laikinumo, sąlygotosios kilmės, penkių skandhų, karmos, atgimimo doktrinos ir kitų dalykų pažinimo ir vadovavimosi šiuo pažinimu.
Teisingas ketinimas
Teisingas ketinimas dar gali būti verčiamas „teisingas mąstymas“, „teisingas apsisprendimas“, „teisingas siekis“ ar net „pastangos, kylančios iš asmeninio noro keistis“. Šioje Kelio gijoje jungiaai tam tikras atsisakymas nuo pasaulio ir atitinkamas pasišventimas dvasiniams dalykams; taip pat čia įeina žmogaus gera valia, jo pasiryžimas vadovautis taikumu ir neprievarta (ahimsa).
Dora
Doros grupės gijos nusako pagrindą, kuriuo remdamasis budizmo praktikas gali nutraukti siekiančiajam atbudimo nederančias mintis ir darbus bei kloti meditavimo pamatus. Šios grupės gijos, daugiau nei kitų dviejų, yra nukreiptos į išoriškumą, į kitus bendruomenės narius.
Teisingas kalbėjimas
Teisingas kalbėjimas, kaip jau aišku iš paties pavadinimo, yra kvietimas budizmo praktikui kuo teisingiau naudoti savo žodžius: vengti melo, nesantaikos sėjimo, įžeidinėjimo, tuščio plepėjimo. Nes kas kalba tiesą, tas laikosi tiesos, yra tvirtas, patikimas, neapgaudinėja kitų ir pan.; nes kas nesėja nesantaikos, tas nesakys, ką girdėjęs kitur, kad supriešintų čia esančius žmones su anais, tas stengsis sutaikyti nutolusius ar dar labiau suartinti nenutolusius, tas laikosi santarvės, kalba santarvę kuriančius dalykus ir pan.; nes kas neįžeidinėja, tas kalba švelniai, palankiai, tiesiai į širdį, mandagiai, nieko neužgaudamas ir pan.; nes kas tuščiai neplepa, tas kalba tinkamu laiku, tai kas svarbu, kas atitinka dabartinį tikslą siekiant Dharmos ir pan.
Teisingas elgesys
Teisingas elgesys dar gali būti verčiamas „teisingas veikimas“, „teisingi veiksmai“ ir, kaip jau rodo pats pavadinimas, čia kalbama apie budizmo praktiko gebėjimą teisingai elgtis kasdieniame gyvenime. Teisingu elgesiu vadinamas vengimas atimti gyvybę (nežudymas), svetimų daiktų nesisavinimas (nevogimas) ir neteisėtų lytinių santykių neturėjimas (susilaikymas nuo svetimavimo ir lytinės prievartos pasauliečiams; susilaikymas nuo bet kokių lytinių santykių vienuoliams).
Ahimsos, teisingo kalbėjimo ir teisingo elgesio idėjos, kartu paėmus, sudaro Penkis priesakus, kuriuos priima kiekvienas budistas.
Teisingas pragyvenimas
Teisingo pragyvenimo gijoje didžiausias dėmesys skiriamas taikumui, neprievartai. Čia iš esmės įtvirtinama, kad budizmo praktikas turi nesiimti verslo ar užsiėmimo, susijusio su tiesioginiu ar netiesioginiu kitų gyvų būtybių skriaudimu, žalojimu. Todėl budistas negali „prekiauti ginklais, svaiginančiaisiais gėrimais, nuodais; jis negali žudyti gyvūnų, negali sukčiauti… negali prekiauti svetimu kūnu (vergais) ir savo kūnu (prostitucija)“. Perspėjama, kad nedera įsigyti turto „klasta, įtikinėjimais, patarinėjimais, nuvertinimu ir uždirbti pelną iš pelno“. Apie visa tai gana plačiai Buda moko šeimos galvą sūtroje „Dighajanu sutta“ (Pali kanonas).
Susikaupimas
Susikaupimo, arba proto dvasios ugdymo, gijas sudaro tiesos apie tai, kaip budizmo praktikas turi formuoti savo santykį su pasauliu.
Teisingos pastangos
Teisingos pastangos, dar gali būti verčiama kaip „teisingi siekiai“, apima nuolatines budizmo praktiko/praktikės pastangas būti tokio proto, kuris yra laisvas nuo minčių, galinčių susilpninti jo ar jos gebėjimą įsisąmoninti ir praktiškai panaudoti kitus Tauriojo aštuonialypio kelio elementus (gijas). Pavyzdžiui, linkint bloga kitai gyvai būtybei, prieštaraujama „Teisingo ketinimo“ reikalavimui būti nusiteikus daryti kitiems gėrį, o „Teisingų pastangų“ elementas nukreipia siekiui išrauti tokį blogio linkėjimą ir pakeisti jį gėrio linkėjimu.
Teisingos pastangos laikomos tokiomis, kurios kuria troškimą, norą ir dvasinę bei fizinę įtampą, kad nekiltų blogis ir kad augtų praktiko meistriškumas nekurti blogio.
Trumpai „Teisingas pastangas“ galima apibūdinti taip:
Teisingas budrumas
Teisingas budrumas, dar galima versti „teisingas dėmesingumas“, kartu su teisingu susikaupimu kone visą dėmesį skiria budistiniam meditavimui. „Budrumas“ pabrėžia, jog protas turi būti lavinamas atidžiai stebėti reiškinius, veikiančius kūną ir dvasią.
Teisingas budrumas (dėmesingumas) – tai uolus sąmoningas nusiteikimas budriai ir dėmesingai stebėti: Kūno veiklos stebėjimui kone plačiausiai paplitęs pratimas yra „susikaupimas į kvėpavimą“. Stebint jutimus ir pojūčius (malonius, nemalonius ir neutralius) reikia aiškiai suvokti visas jų formas, kaip jie patys savyje atsiranda, pabūna ir nyksta. Koncentruojantis į protavimo galią reikia sąmoningai matyti, kaip nusiteikęs protas: geidžiantis ar ne, nekenčiantis ar ne, sutrikęs ar ne, išsiblaškęs ar susitelkęs ir pan. Kartu reikia aiškiai stebėti kylančias mintis: kaip jos atsiranda, būna, nyksta. Dharmų atžvilgiu reikia giliai suvokti jų prigimtį, kaip jos atsiranda ir pranyksta, kaip jos vystosi, kaip slopinamos, kaip sunaikinamos ir pan.
Teisingas susikaupimas
Teisingas susikaupimas, dar galima versti „teisinga koncentracija“, kartu su teisingu budrumu daugiausia rūpinasi budistiniu meditavimu.
„Digha nikaya“ tekste sakoma, kad Buda moko taip (laisvas vertimas iš Noble_Eightfold_Path#Right_concentration) :
Čia buvo išvardintos keturios budistinio meditavimo pakopos.
Sergejus Mosinas
thumb|right|Paminklas S. Mosinui Sestrorecke Sergejus Mosinas (, 1849 m. balandžio 14 d. – 1902 m. vasario 8 d.) – rusų generolas majoras, šaulių ginklų konstruktorius.
Biografija
Gimė 1849 m. balandžio 2 d. (14) d. Voronežo gubernijos Ramonės kaime, atsargos podporučiko šeimoje. Mokėsi Voronežo karinėje gimnazijoje, kurią baigė su pagyrimu.
1861–1867 m. mokėsi Aleksandro kadetų korpuse (Александровский кадетский корпус, Maskva), po to – Michailo artilerijos mokykloje (Михайловское артиллерийское училище). Ją baigęs gavo podporučiko laipsnį ir buvo paskirtas į 2-ąją rezervinę raitosios artilerijos brigadą.
1872 m. S. Mosinas įstojo į Michailo artilerijos akademiją (Михайловская артиллерийская академия), kurią 1875 m. baigė su aukso medaliu, jam buvo suteiktas kapitono laipsnis ir jis buvo paskirtas į Tulos ginklų gamyklą.
1880 m. buvo paskirtas instrumentų dirbtuvių viršininku.