cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pomakai
Pomakai ir Bulgarijos nepriklausomybės atkūrimas
Bulgarų krikščionių tarpe kilo vis didesnis nepasitenkinimas osmanų valdymu, pasibaigęs 1876 m. Balandžio sukilimu. Pomakų padėtis buvo komplikuota – jie buvo bulgarai, todėl artimi sukilėliams, bet jie buvo ir musulmonai, todėl artimi turkams. Kadangi religija ir tautybė tuo metu buvo painiojami, ir vietiniai krikščionys juos laikė turkais, pomakai galų gale palaikė turkus ir su bašibuzukais negailestingai nuslopino sukilimą. Pomakų pagalbiniai daliniai buvo pagrindiniai veikėjai Batako ir Perušticos skerdynėse, kurios buvo pačios kraupiausios slopinant sukilimą. Tai sukėlė stiprią Europos viešosios nuomonės reakciją prieš bašibuzukus ir pomakus. Itin stipri reakcija Rusijoje sukėlė 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos karą, kurio dėka turėjo būti atkurta Bulgarijos karalystė, bet pagal 1878 m. Berlyno sutartį V. Europos valstybės palaikė tik pusiau nepriklausomos Bulgarijos kunigaikštystės atkūrimą. 1878 m. skerdynės sukėlė žiaurų atsaką iš bulgarų krikščionių ir įžengusios Rusijos kariuomenės pusės. Daug pomakų buvo nužudyta, didelė pomakų dalis emigravo į Osmanų imperiją, iš dalies priversti, iš dalies nenorėdami gyventi valdomi „giaurų“ (nemusulmonų). Tai daugiausia palietė pomakų žemes prie Dunojaus, iš kur po Pleveno apgulties pabėgo beveik visi pomakai. Dalis grįžo 1880 m., bet kadangi atgauti tai, ką turėjo iki tol, buvo nebeįmanoma, jie pradėjo emigruoti į Anatoliją. Dėl emigracijos pomakų skaičius Bulgarijoje iki 1926 m. sumažėjo triskart.
Pomakai dalyvavo vadinamajame „Rodopų maište“, organizuotoje osmanų ginkluotųjų pajėgų ir Rodopų musulmonų kontrapuolime, kuriam vadovavo buvęs D. Britanijos konsulas Varnoje ir Burgase, tapęs savanoriu karininku osmanų kariuomenėje, ir kurią aktyviai rėmė D. Britanijos ambasada Konstantinopolyje. Didžioji dalis Rodopų regiono buvo įjungta į autonomišką osmanų Rytų Rumelijos provinciją, kurią valdė generalgubernatorius krikščionis. Tai nepatiko pomakams, ir dvidešimt pomakų kaimų sukilo ir sudarė vadinamą Pomakų respubliką. Ši respublika egzistavo iki 1886 m. 1885 m. Rytų Rumelija buvo sujungta su karalyste tapusia Bulgarija, tačiau sukilę pomakų kaimai žymint pietinė Bulgarijos sieną liko Osmanų teritorijoje.
1885 m. įvykęs Bulgarijos susvienijimas sukėlė naują pomakų emigracijos bangą. Pirmosios Bulgarijos vyriausybės nesistengė asimiliuoti pomakų, juos laikė tokiais pačiais musulmonais, kaip ir kitus Bulgarijos teritorijoje gyvenusius musulmonus. 1880, 1885 ir 1888 m. vykusių gyventojų surašymų metu pomakus skaičiavo kartu su turkais. Tik 1905 m. surašyme atsirado atskira pomakų eilutė.
Blogiausi pomakams laikai atėjo prasidėjus Balkanų karams, kai 1912 m. Bulgarija, Graikija, Juodkalnija ir Serbija susivienijo prieš Osmanų imperiją. Spalio mėnesį, kai prasidėjo karas, Bulgarijos vyriausybė pradėjo priverstinai krikštyti Rodopų pomakus. Ši specialaus valstybinio komiteto tvarkyta priemonė paveikė 150 000 pomakų. Teoriškai tai turėjo būti savanoriškas krikštas, kurį turėjo atlikti Bulgarijos stačiatikių bažnyčia. Tačiau iš tiesų tai vykdė vietinė valdžia, palaikoma armijos ir ginkluotų bulgarų civilių. Daugelyje kaimų vyko kruvini pogromai prieš pomakus.
Negarbos piliakalnis
Negarbos piliakalnis, vad. Nagarbos kalnu, Bliūdkalniu, su gyvenviete – piliakalnis ir papėdės gyvenvietė Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Negarbos kaime, Tenžės dešiniajame krante.
Pasiekiamas iš kelio Ankštakiai–Tarvydai ties Senkais pasukus į kairę ir šiaurės vakarų kryptimi pavažiavus 800 m, pervažiavus Tenžę, yra kairėje, į pietus nuo kelio.
Piliakalnis
thumb|left|Negarbos paminėjimo 750 metų atminimo lenta Įrengtas Tenžės ir bevardžio upelio santakon įsiterpiančiame 47–50 m skersmens aukštumos kyšulyje, kurį ratu juosia pylimas. Vakaruose ir šiaurėje nuo aukštumos 140 m ilgio pylimo dalis yra 7 m aukščio nuo lauko ir 6 m pločio viršuje. Likusi 100 m pylimo dalis iš rytų ir pietų nuo upės slėnio apie 2,2 m aukščio nuo aikštelės ir 13 m aukščio išorėje. Aikštelės rytinė dalis šaltiniuota. Pasakojama, kad čia buvęs tvenkinys, aprūpindavęs vandeniu pilies gyventojus.
Į vakarus ir šiaurę nuo piliakalnio 3 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Bendras piliakalnio su gyvenviete teritorijos plotas – 6,257 ha.
Tyrimai
Piliakalnį 1923 m. žvalgė Vladas Nagevičius, 1960 m. – Juozas Mickevičius, 1966 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius), 1974 m. – Ignas Jablonskis, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas), 2012 m. – Kultūros paveldo centro archeologas Arūnas Strazdas. Gyvenvietės teritorijoje aptikta židinių liekanų, lipdytos ir žiestos keramikos, kt. dirbinių.
Istorija
Piliakalnis dar žinomas Senkų, Jazdų, Jazdaičių piliakalnio vardu, kadangi buvo Jazdų (Jazdaičių) dvaro žemėje ir ribojasi su Senkų kaimu, esančiu kitapus upės. Pastaruoju metu dažnai vadinamas Nagarbos kalnu. Vietos gyventojai piliakalnį dažniausiai vadina Bliūdkalniu, nes jis primena didelį dubenį (🇬🇸).
Priemonė
Priemonė gali būti prietaisas, sugebėjimas, režimas, technika, apribojimas, agentūra, instrumentas ar metodas, kuris padeda pasiekti vieną ar kelias siekiamo tikslo baigtis.
Veikimo kryptis – priemonė, kuri yra būdas arba planas, kuriuo sutvarkomi tam tikri verslo įmonės aspektai, apimantis dalykus, procesus, vietas, žmones, laiką arba motyvaciją naudojamus pasiekti baigtis. Tai turi būti strategija arba taktika.
Kanavatas
Kanavatas, senovėje Kanata  – nedidelė gyvenvietė pietų Sirijoje, Suveidos muchafazoje, 7 km į šiaurės rytus nuo Suveidos, miškų apsuptyje. Greta yra romėnų miesto liekanos.
Istorija
Miestas pirmą kartą minimas valdant Erodui Didžiajam, kuomet prie jo nabatėjai nugalėjo žydus. Nuo Pompėjaus iki Trajano laikų, miestas įėjo į tarpinę valdymo sritį, ir buvo vienas iš 12 dekapolių. Vėliau tapo romėnų Arabijos provincijos dalimi. Kanata buvo svarbus krikščionybės centras, kol 637 m. buvo užkariautas arabų. Miesto reikšmė palaipsniui sumenko ir nuo IX a. beliko mažas kaimas.
Išliko romėnų tilto, amfiteatro, akveduko, nimfeumo, Raboso šventyklos liekanos.
Kagvasas
Kagvasas  – miestas ir savivaldybė centriniame Puerto Rike, Centrinės Kordiljeros kalnuose, 32 km nuo San Chuano, Kagvaso slėnyje. Pro Kagvasą eina San Chuano–Ponsės plentas.
Mieste veikia cukraus, tabako, tekstilės, siuvimo, odos, elektronikos, stiklo, plastikų, metalo apdirbimo pramonė, vystomas turizmas. Apylinkėse auginamos cukranendrės, tabakas, vaismedžiai, plėtojama galvijininkystė, kasamas marmuras. Mieste yra katedra, istorijos muziejus.
Istorija
Kaguaso miesto vardas kilo nuo vietinio indėnų kasiko Kagvaso (Caguax) vardo. Gyvenvietė įkurta 1775 m.
Eirimas Velička
Eirimas Velička (g. 1965 m. liepos 5 d. Alytuje) – Lietuvos etnomuzikologas, muzikos pedagogas, muzikas. Neofolklorinės muzikos kolektyvo (folkroko grupės) „Atalyja“ narys.
1984 m. baigė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, 1989 – Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) smuiko klasę (R. Katiliaus, R. Čekuolio mokinys). 1987–1991 m. griežė kameriniame orkestre „Vilnius“, 1989–1991 m. rengė TV laidas vaikams apie muziką. 1991–2001 m. dirbo Lietuvos pedagoginiame institute, kur aktyviai prisidėjo rengiant pradinių klasių moksleivių muzikos pedagogikos programą (su Arūnu Dikčiumi), daug dėmesio skyrė pradinių klasių moksleivių muzikalumo tyrimui ir naujų būdų jam lavinti sklaidai. 2005 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje apgynė daktaro darbą Etninė muzika pradinių klasių muzikinio ugdymo sistemoje. Mokslinių interesų sritys: lyginamoji muzikologija, Azijos tautų muzika, muzikos ugdymo metodikos naujovės. Sukūrė I–IV klasių muzikos mokymo sistemą, pagrįstą liet. liaudies melodikos ypatumais.
Eirimas Velička kaip pradinių klasių muzikos mokytojas dirba Vilniaus Šeškinės pradinėje mokykloje (1991–1998 m., nuo 2010 m.), Lietuvos edukologijos universiteto (2002–2007 m.), Vilniaus kolegijos (nuo 2006 m.) lektorius, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos lektorius (2014–2017 m.). Vilniaus universiteto Orientalistikos centre dėstė Azijos muzikos kursą (2003–2014 m.). Tarptautinių konferencijų dalyvis, daugelio muzikos vadovėlių autorius, yra paskelbęs mokslinių straipsnių muzikos pedagogikos, Indijos muzikos temomis. Muzikos enciklopedijos autorių kolektyvo narys.
1646 m.
Mirtys
Nedatuota
Žardeliai (Jurbarkas)
Žardeliai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Viešvilės centro, prie Viešvilės tvenkinių. Šalia kaimo plyti Žardelių miškas.
Šniūraičiai
Šniūraičiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Kutiškių, šalia kelio. Kaime stovi medinė Kurų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (nuo 1857 m.), veikia biblioteka, paštas (LT-82049). Truputį į vakarus nuo kaimo telkšo Gudelių ežeras ir kaimo tvenkinys.
Istorija
1982 m. prie Šniūraičių prijungti Kurai. Iki 2009 m. veikė pradinė mokykla – Radviliškio V. Kudirkos mokyklos skyrius.
2009 m. sausį-rugsėjį buvo seniūnaitijos centras.
Lizena
Lizena – mentė, plokščia, vertikali, nedaug išsikišanti iš sienos mūro juosta. Kitaip nei piliastras neturi kapitelio, bazės. Būna konstrukcinė (sustiprina sieną ties skliautų ramstinėmis arkomis ir dekoratyvinė (ritmiškai skaido fasado arba interjero sieną). Būdinga romaninei, renesanso ir vėlesnių laikotarpių architektūrai.
Bulkizė
Bulkizė  – miestelis rytų Albanijoje. Bulkizės apygardos administracinis centras, esantis Diberio apskrityje.
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1467 m.
Maltos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Maltos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Liudmila Malinauskaitė-Šliūpienė
Biografija
Gimė sulenkėjusių dvarininkų šeimoje. 1879 m. šeima persikėlė į Mituvą, kur L. Malinauskaitė susipažino su Jonu Šliūpu, vėliau tapusiu aktyviu lietuvių nacionalinio išsivadavimo dalyviu. J. Šliūpas stipriai paveikė jos pasaulėžiūros formavimąsi. Dėl jo įtakos pradėjo rašyti eiles ir pasakojimus lietuvių kalba; spaudoje debiutavo 1883 m. Eglės slapyvardžiu.
Kūryba
Pirmuosius eilėraščius paskelbė laikraštyje „Aušra“ (1883–1884 m.). Poezijoje atspindėjo lietuvių praeitį ir kultūrą, apdainavo dvasines ir moralines vertybes – patriotizmą, didvyriškumą, brolybę. Liaudiškame stiliuje eilėraščiuose rašė apie moters jausmus ir viltis. Poetinėje kūryboje jaučiami antiklerikaliniai motyvai.
Rašė natūralistinius apsakymus apie paprastų kaimo žmonių gyvenimą.
Jos eilėraščius į rusų kalbą vertė A. Achmatova.
Intuityvizmas
Intuityvizmas – samprata, susijusi su akivaizdumu, nepaaiškinamu dalykų suvokimu (intuicija). Kai kurie intuityvumą apibūdina kaip įsitikinimus, kad dalykai yra savaime akivaizdūs. Kiti intuityvumą suvokia kaip ypatingą psichinę būseną, kai kas nors tampa esąs aiškus (nesvarbu, tuo tikint ar netikint) tai išprotavus.
Moralinis intuityvizmas
Ankstyvuosiuose intuityvistų veikaluose intuicija laikyta tam tikru šeštuoju jutimu, leidžiančiu įvertinti, kas yra gera ir kas bloga – tarsi moralinių nuostatų teisingumą juo suvoktume analogiškai, kaip kad akimis suvokiame spalvas. Taip ir grožį pastebime žmonių kūnuose, gamtoje, meno kūriniuose, muzikoje. Neabejotinai mes neturime tam skirto šeštojo jutimo. Mums tai padeda estetinis jausmas, kuris nevienodas skirtingiems žmonėms. Ir kartais gali būti labai sunku apibrėžti, kodėl tai yra gražu. Lygiai taip pat sunku tiksliai nurodyti, kas kame yra gera ar bloga.
Moralinis intuityvizmas apima šias nuostatas:
Bergsono intuityvizmas
A. Bergsono filosofija dažnai vadinama intuityvizmu. Jis priešpastatė intuiciją ir protą, kurį laikė esant įrankiu „negyvų daiktų“ manipuliavimui. Šiai krypčiai artima ir vokiečių „gyvenimo filosofija.“
A. Bergsonui gyvenimas buvo pirmapradė tikrovė. Jos negalime suvokti protu, o tik intuicija, kadangi gyvenimą mes išgyvename ir todėl galime suvokti tiesiogiai. O „protas apibūdinimas neturinčiu natūralaus sugebėjimo suvokti gyvenimą“. Tarkim fizikoje laikas nėra tikras laikas. Laiko problemos tyrinėjimui yra skirta jo knyga „Trukmė ir vienalaikiškumas“. Joje aptaria laiko koncepciją specialiojoje reliatyvumo teorijoje. Jis teigia, kad mokslinė laiko samprata yra virš „tikrosios trukmės“, kuria mes patiriame. Čia ir prisiliečiame prie tikrosios gyvenimo prigimties.
Kita filosofinio intuityvizmo šaka buvo vystoma Rusijoje. Išskirtiniausias jos atstovas yra Nikolajus Loskis, kuris bandė vienyti intuiciją ir protą. Jam intuityvizmas buvo mokymas, kad bet kuris pažintas dalykas įtraukiamas į pažįstančiojo subjekto asmenybę ir todėl suvokiamas kaip egzistuojantis nepriklausomai nuo pažinimo akto. Išskiriami trys intuicijos tipai: juslinė, intelekto bei mistinė.
Intuityvizmą vystė rusai S. Frankas, E. Trubeckojus, prancūzų neotomistai E. Žilsonas, Ž. Maritenas ir kt., vokiečių fenomenologai M. Šėleris ir H. Hartmanas.
Intuityvizmas matematikoje
Matematikos filosofijoje intuityvizmas yra požiūris į matematiką, kaip konstruktyvią protinę veiklą. Klasikinėje matematikoje matematiniai teiginiai kažką teigia. Intuicionistai priima matematinius teiginius taip, tarsi jie būtų įrodyti. Kokius kitus kriterijus galime pritaikyti, jei matematiniai objektai tėra minties produktai. Intuityvizmu pasinaudojo kai kurios filosofinės mokyklos, iš kurių ypatingai paminėtina Michaelio Dummet’o anti – realizmas.
Istorinis pagrindas
Atskirus intuityvizmo elementus galima įžvelgti jau antikinėje matematikos sampratoje. Vėliau jų yra Gauso, Kronekerio, Puankarė, Lebego, Borelio pareiškimuose. Tačiau labiausiai klasikinės matematikos kritikai, pradedant 1907 m., pasitarnavo L. Braueris. Jo kritikos pagrindas buvo matematikos objektų prigimtis.
Charakteringi bruožai
Tarkim, tvirtinimas, kad egzistuoja objektas su tam tikromis savybėmis, reiškia, kad galima tokį objektą sukurti mintyse. Tai prieštarauja klasikiniam požiūriui, teigiančiam, kad objekto egzistavimą galima įrodyti paneigiant jo neegzistavimą. Intuityvistai to nepriima, nes paneigimas nebuvimo nereiškia, kad nėra įmanoma surasti konstruktyvaus metodo. Pavyzdžiui, natūralu laikyti, kad bet kurį natūralųjį skaičių galima sukonstruoti homogeninių objektų seka, – tebūnie, taškų seka. Sukonstravus kad ir vieną natūralųjį skaičių, galima toliau konstruoti ir kitus, papildant minėtą seką nauju objektu (tašku). Tai reiškia, kad natūraliųjų skaičių prigimtis yra intuityviai aiški.
Tuo tarpu intuityviai neaiškiais matematiniais objektais yra „visų natūraliųjų skaičių aibė“ arba „aibė, neišmatuojama Lebego prasme“, nes neįmanoma jų sukonstruoti. Todėl jų egzistavimas yra abejotinas.
Intuityvioji logika
Imkime paprastą teiginį: Kiekvienam realiajam skaičiui x galima rasti sveiką skaičių n, lygų 0, kai x = 0, ir lygų 1, kai x ≠ 0.
Skiriasi ir neiginio samprata. Klasikinėje logikoje teiginio neiginys reiškia, kad teiginys yra klaidingas. Intuicionistui tai tereiškia, kad teiginys yra paneigiamas (t. y., kad egzistuoja įrodymas, kad nėra jo įrodymo). Iš to išplaukia, kad negalioja neigimo neigimo dėsnis ir todėl P yra stipresnis teigimas nei ne ne-P.
Mažeikių Gabijos gimnazija
Mažeikių „Gabijos“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mažeikiuose, Gabijos takas 1, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190176796.
Istorija
1970 m. įkurta Mažeikių 2-oji vidurinė mokykla. 1974 m. pradedama dirbti kabinetine sistema, įrengti 27 mokomieji kabinetai, 1975 m. mokykloje įvestas sustiprintas chemijos mokymas. 1989 m. sustiprintai pradedama dėstyti anglų kalba, 1990 m. ir vokiečių kalba. 1994 m. vidurinei mokyklai suteiktas Gabijos vardas. 1995 m. pristatyta mokyklos vėliava ir emblema. 1998 m. suteikiamas realinės gimnazijos klasių statusas, 2001 m. patvirtinamas ir humanitarinis profilis. 2005–2009 m. mokykla išgryninta – tapo keturmete gimnazija. 2008 m. atlikta gimnazijos renovacija.
Direktoriai
thumb|250px|Mokykla 2006 m.
Rtanis
Rtanis  – kalnas rytų Serbijoje, Serbijos Karpatų masyve, tarp Bolevaco ir Sokobanios miestų. Aukštis – 1569 m (Šiliako viršukalnė). Kalnas gan taisyklingos piramidės formos, susidaręs dėl karstinių procesų. Šlaitai apaugę miškais, o viršūnėje plyti kalnų pievos.
Pasakojama legenda, kad ant Rtanio stovėjusi žynio pilis, ten buvęs užkastas didelis lobis. Bet vėliau pilis sugriuvusi. 1932 m. ant kalno pastatyta koplytėlė, tačiau dabar ji sugriauta (daugiausia dėl lobių ieškotojų sprogdinimų). Dėl savo piramidės formos, Rtanis traukia ufologijos, mistikos gerbėjus, tikinčius, kad šis kalnas yra ateivių piramidė.
Tzedaka
Tzedakah (labdara) – judaizmo religijoje gyvuojanti labdara, kuria siekiama paremti savo tikėjimo vargstančius brolius ir seseris.
Argentinos lietuvių balsas
Argentinos lietuvių balsas – Argentinos lietuvių mėnesinis laikraštis, ėjęs 1927–2001 m. Buenos Airėse, Argentinoje. Adresas: Jose L. Suarez 5684, Buenos Aires 1439, Argentina.
Tzedaka
Šis principas paremtas Kunigų knygos 19 skyriaus 9-11, kuriama sakoma:
Argentinos lietuvių balsas
Istorija
Iki 1930 m. „Balsas“, iki 1995 m. savaitraštis. Iki 1928 m. leido Pietų Amerikos draugija „Lietuva“, nuo 1929 m. – Pranas Ožinskas ir Argentinos lietuvių centras, nuo 1993 m. E. Zastanavičiūtė-Ožinskienė. Rašė Argentinos lietuvių gyvenimo temomis, skelbė informaciją apie lietuvių išeivijos ir Lietuvos įvykius.
Tzedaka
''Kai pjaunate savo krašto derlių, nepjausi iki pat savo lauko pakraščių nei rinksi savo derliaus likusias varpas. 10 Savo vynuogyno plikai nenuskinsi ir savo vynuogyne nukritusių vynuogių nerankiosi, paliksi jas vargšui ir ateiviui: aš esu Viešpats, jūsų Dievas.''
Su tzedakah susijusios dauguma žydų filantropinių organizacijų, siekiančių paremti ne tik tikinčius, bet ir netikinčius žydus.
Ponsė
Ponsė įkurta 1848 m. Juan Ponce de León y Loayza (konkistadoro Juan Ponce de León provaikaičio). 1877 m. Ponsė įgavo miesto statusą. 1985 m. miestą nusiaubus uraganui Isabelei, kilo purvo nuošliauža, po kuria žuvo 129 gyventojai.
Portulakiniai
Portulakiniai (Portulacaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso žoliniai augalai, retai puskrūmiai ar krūmai. Lapai priešiniai arba pražanginiai. Vaisius – dėžutė. Sėklos labai smulkios, blizgančios.
Pasaulyje yra apie 500 rūšių, priklausančių 20 genčių. Lietuvoje auga šių genčių augalai:
Yun Posun
Jun Boson (1897 m. rugpjūčio 26 d. – 1990 m. liepos 18 d.) buvo Pietų Korėjos politikas, 1960–1962 m. šalies prezidentas.
Biografija
Jun Boson gimė Asano mieste, dabartinėje Pietų Korėjoje, buvusių aristokratų (jangban) šeimoje. Po mokyklos išvyko į užsienį, 1930 m. baigė Edinburgo universitetą Škotijoje. Iki 1945 m. nedalyvavo politinėje veikloje, kol neįstojo į iš Kinijos grįžusią Korėjos Nepriklausomybės partiją.
1948 m. Jun Boson tapo Seulo meru, o 1949–1950 m. ėjo prekybos ir industrijos ministro pareigas. 1954 m. buvo išrinktas į parlamentą, buvo vienas iš tuometinės opozicijos lyderių.
1960 m. rugpjūtį, dėl gyventojų nepasitenkinimo atsistatydinus prezidentui I Singmanui, Jun Boson buvo išrinktas prezidentu. Jis siekė įgyvendinti demokratines reformas, tačiau padėties stabilizuoti nepavyko ir 1961 m. gegužės 16 d. įvyko karinis perversmas, vadovaujamas Pak Čionghy. Jun dar pusę metų liko poste, tačiau 1962 m. kovą atsistatydino. Vėliau kandidatavo prezidento rinkimuose 1963 m. kaip Piliečių Valdžios partijos, o 1967 m. kaip Naujosios Demokratinės partijos kandidatas, tačiau nesėkmingai.
Devinto dešimtmečio viduryje Jun pasitraukė iš politikos. Mirė 1990 m. liepos 18 d. Seule.
Kija (upė)
Kija  – upė Rusijoje, Kemerovo ir Tomsko srityse; Čiulymo (Obės baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Kuznecko Alatau kalnuose, Chakasijos pasienyje. Teka į šiaurės vakarus. Įteka į Čiulymą ties Zyrjanskojės gyvenviete.
Didžiausias intakas – Četė (dešinysis). Upę kerta Transsibiro geležinkelis. Laivuojama 251 km nuo žiočių. Prie Kijos įsikūręs Marijsko miestas.
Pontoporėja
Pontoporėja (Monoporeia affinis) yra maža, gelsva dugninė šoniplauka, gyvenanti Baltijos, Šiaurės jūrose bei šiaurės šalių ežeruose.
Aprašymas
Pontoporėja užauga iki 8 mm. Visiškai užaugusi turi dvi poras antenų ir vieną porą juodų akių. Pontoporėja labai panaši į kitas dugnines šoniplaukas, Pontoporeia femorata.
Ekologija
Pontoporėja yra ledynmečio reliktas. Manoma, kad pradžioje buvo vien gėlavandenė rūšis, vėliau dalis individų persikėlė ir į jūrą. Pontaporėjomis minta menkės, ragiai (Myoxocephalus quadricornis). Nyksta dėl mažėjančio deguonies kiekio Baltijos jūroje, ypač Suomijos įlankoje. Dėl šios priežasties pontoporėjų populiacija mažėja, nes jų kiaušinėliai yra labai jautrūs deguonies trūkumui. Dėl to pontoporėja yra laikoma natūraliu indikatoriumi deguonies kiekiui vandens telkiniuose nustatyti.
Gyvavimo ciklas
Po poravimosi rudenį ir žiemos miego, pontoporėjų patelės pagimdo apie 20-30 jauniklių. Šis procesas vyksta tik kartą per 2-4 gyvavimo metus.
Populiacija Lietuvoje
Rūšis 1989–2019 m. buvo įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Aptikta tiktai Dusios (Lazdijų raj.) ir Ilgo (Vilniaus raj.) ežeruose. Populiacijos gausumas netirtas, pagauti pavieniai vėžiagyviai. Dėl ežerų eutrofikacijos, vandenų taršos gali būti ir išnykusi.
Desantnojė (Didieji Išdagai)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1947–1963 m. Bolšakovo rajono, 1963–2008 m. Bolšakovo apylinkės kaimas.
Duobiniai
Duobiniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Alantos.
Jonas (vardas)
Jonas – žydų kilmės vardas, minimas Biblijoje.
Vardadienis Birželio 24
Kilmė
'Ιωάννης' yra graikiška forma hebraiško Yochanan (יוחנן) ir reiškia „Dievas (Jahvė) yra gailestingas“.
Statistika
Lietuvoje Jonas yra populiariausias vardas. Tačiau dabar populiarumas turėtų mažėti, nes kūdikiams šis vardas duodamas gana retai.
Šventieji
Yra apie 200 šventųjų Jonų, todėl Jonai turi daug vardadienių.
Naujajame Testamente minimi Jonas Krikštytojas, evangelistas ir Apaštalas Jonas.
Vilniaus universiteto bažnyčia, nesutarus kurio šv. Jono vardu ji buvo pavadinta, imta vadinti daugiskaita – Šventųjų Jonų bažnyčia.
Valonų kalba
Valonų kalba (Walon) – indoeuropiečių kalbų šeimos kalba, priklausanti romanų kalbų grupei. Vartojama daugiausia pietų Belgijos regione Valonijoje, taip pat Belgijos pasienyje esančiuose Prancūzijos kaimuose. Kalbančiųjų skaičius – apie 600 tūkst. žmonių. Ilgą laiką valonų kalba laikyta prancūzų kalbos tarme, bet XX a. vid. įrodytas jos savarankiškumas.
Dabar valonų kalba turi regioninės kalbos statusą Valonijoje. Tiesa, kalba nykstanti, laisvai ja kalbančių išlikę nedaug (daugiausia vyresnio amžiaus žmonės, gyvenantys kaimuose).
Išskiriamos 4 valonų tarmės:
Rytų tarmė laikoma pačia archajiškiausia ir konservatyviausia, vakarų tarmė artimiausia prancūzų kalbai, paveikta pikardų kalbos. Dabartinė valonų rašyba universali, pritaikyta visoms tarmėms.
Liukarna
Liukarna ( 'šviestuvas, žiburys') – nedidelis stogo langas, skirtas mansardai apšviesti. Liukarnos anga būna apskrita, ovali, rečiau stačiakampė, su puošniu apvadu, frontonu, karnizu, voliutomis, skulptūromis ir kita. Atsirado Prancūzijoje gotikos laikotarpiu (14 a.). Ypač paplito, tapo labai puošnios baroko ir rokoko rūmų, gyvenamųjų namų mansardiniuose stoguose.
Netikrosios raguotės
Netikrosios raguotės (Pseudobalistes) - raguotinių (Balistidae) šeimos žuvų gentis.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Rudataškė raguotė Pseudobalistes fuscus]]
Artilerija
thumb|200px|XVI-XVII a. [[ATR kariuomenės pabūklas su Lietuvos Vyčiu ir Lenkijos Ereliu.]] Artilerija – artilerijos pabūklų (aparatai, svaidantys į tolį sviedinius, minas, akmenis ar panašius santykinai didelius objektus, darančius žalą priešui) visuma ir/arba kariuomenės rūšis, kurios pagrindinis ginklas yra artilerijos pabūklai. Prie artilerijos paprastai nėra priskiriami tankai.
Artilerija skirstoma į keletą rūšių:
Galerija
thumb|200px|[[Karo laivas|Karo laivo pabūklo veikimas]]
Remienkinas
Remienkinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Visočica
Visočica  – kalnas Dinaruose, Bosnijoje ir Hercegovinoje, šalia Visoko miesto. Aukštis – 219 m. Visočica yra taisyklingos piramidės formos, todėl apie šį ir kelis gretimus kalnus sklinda pasakojimai, esą tai senovinės piramidės (žr. Bosnijos piramidės).
XIV a. ant Visočisos stovėjo Visoko pilis (šaltiniuose minima nuo 1355 m.), buvo įtvirtintas miestas. XVI a. pilis jau buvo apleista, 1626 m. senasis Visokas minimas tarp išnykusių miestų.
2005 m. bosnis Semir Osmanagić iškėlė hipotezę, kad Visočica yra milžiniška senovinė piramidė, kurią padengusi žemė. Moksliniai tyrimai įrodė šios hipotezės klaidingumą.
1648 m.
1648 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Duobiniai (reikšmės)
Duobiniais vadinami kaimai:
Suaugtažiauniai unguriai
Suaugtažiauniai unguriai (Synaphobranchidae) – unguriažuvių (Anguilliformes) šeima. Paplitę Atlanto, Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Šeimoje yra 12 genčių, 36 rūšys.
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Beždžioninis ungurys (Simenchelys parasiticus)]] thumb|left|210px|[[Ilgapelekis suaugtažiaunis ungurys (Synaphobranchus affinis)]]
Mišiūnai
Mišiūnai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Juodaičių.
Istorija
miniatiūra|left|Kelias per [[Mituva|Mituvą]]
Mišiūnai paminėti 1597 m. Tuomet kaimas priklausė Bilevičiams. XIX a. vid. kaimas atiteko Medekšoms.
Baltosios Vokės herbas
Baltosios Vokės herbas – vienas iš Baltosios Vokės heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo žaliame lauke auksinis skrendantis tulžys su sparnais virš nugaros, kojomis laikantis sidabrinę žuvelę auksiniais pelekais. Tulžio snapas ir pagurklys sidabriniai.
Istorija
Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. birželio 30 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1912. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.
Simbolika
Herbe vyrauja turtą simbolizuojantis auksas. Herbo skyde - žalia spalva, kuri reiškia gamtą ir gali asocijuotis su Rūdininkų giria.
Hablo kosminis teleskopas
Hablo kosminis teleskopas ( arba HST) – teleskopas, skriejantis orbita aplink Žemę. Pavadintas amerikiečių astronomo Edvino Hablo garbei. Dėl pozicijos virš atmosferos, teleskopas savo galimybėmis žymiai lenkia visus antžeminius teleskopus.
Kosminis teleskopas „Hubble“ yra bendra Europos kosmoso agentūros (European Space Agency (ESA) ir Nacionalinės aeronautikos ir kosmoso administracijos (The National Aeronautics and Space Administration (NASA) programa ilgalaikiams stebėjimams kosmose vykdyti. Šia programa siekiama naudos tarptautinei astronominei bendruomenei.
Pirmoji kosminio teleskopo „Hubble“ idėja gimė penktajame dvidešimto amžiaus dešimtmetyje. Aštuntajame ir devintajame dešimtmetyje Hablas buvo suprojektuotas ir sukurtas, o veikti pradėjo dešimtajame dešimtmetyje. Nuo pat pradžių Hablas buvo skirtas kitokiai NASA misijai – ilgalaikiams stebėjimams kosmose atlikti.
Kad šis tikslas būtų įgyvendintas, o Hablas apsaugotas mokslinių instrumentų ir įrangos gedimų, NASA buvo suplanavusi nuolatines techninio aptarnavimo misijas. 1990 m. balandžio 25 d. erdvėlaivio „Discovery“ (STS-31) įgula paleido šį 2,4 m skersmens veidrodinį teleskopą į žemesniąją Žemės orbitą (600 km aukštį).
Dabartinę Hablo mokslinių instrumentų komplektaciją sudaro trys kameros, du spektrografai ir tikslūs valdymo jutikliai. Šie instrumentai gali užfiksuoti ypač didelės raiškos astronomijos objektų vaizdus, nes Hablas yra aukščiau Žemės atmosferos. Tuo tarpu antžeminiai teleskopai retai kada užtikrinti geresne negu 1,0 arksekundės raiška.Hablo raiška yra maždaug 10 kartų geresnė, t. y. 0,1 arksekundės.
Svarbiausi atradimai
thumb|right|250px|Tolimiausia nufotografuota žvaigždė Earendelė. Hablo teleskopas padėjo išspręsti kelias ilgai užsistovėjusias problemas astronomijoje, tačiau tuo pačiu iškėlė naujas, kurioms paaiškinti prireikė išvedinėti naujas teorijas. Jo pagrindinis uždavinys buvo tiksliau, nei tai buvo padaryta anksčiau, išmatuoti atstumus iki Cefeidžių, tokiu būdu patikslinant Hablo konstantos vertę, kuri parodo, kokiu greičiu visata plečiasi (pagal tai galima nustatyti visatos amžių). Iki Hablo kosminio teleskopo paleidimo Hablo konstanta buvo žinoma maždaug 50% tikslumu, tačiau teleskopu atlikus Cefeidžių Mergelės galaktikų spiečiuje ir kitų tolimų galaktikų spiečių matavimus ši vertė buvo patikslinta iki 10%. Ir ji sutampa su dar tikslesniais matavimais, atliktais po teleskopo paleidimo, naudojant kitas technologijas.
Hablo teleskopui padėjus nustatyti visatos amžių, pradėta abejoti jos ateities teorijomis. Astronomai pasinaudojo teleskopu stebėti tolimoms supernovoms ir priėjo išvadą, kad visatos plėtimasis ne lėtėja dėl gravitacijos, o greitėja. Šis greitėjimas vėliau buvo patvirtintais kitais antžeminiais ir kosminiais teleskopais, tačiau šio greitėjimo priežastis iki šiol menkai suprantama.
Hablo padaryti aukštos skiriamosios gebos spektrai ir nuotraukos patvirtino juodųjų skylių egzistavimą kaimyninių galaktikų branduoliuose. XX amžiaus 7-ajame dešimtmetyje buvo manoma, kad tik kai kurių galaktikų centruose turėtų būti randamos juodosios skylės, tačiau Hablo duomenys parodė, jog juodųjų skylių egzistavimas galaktikų centruose yra dažnai sutinkamas. Tolimesni Hablo tyrinėjimai atskleidė sąryšį tarp branduolyje esančios juodosios skylės masės ir galaktikos ypatybių.
Kiti didesni Hablo teleskopo atradimai tai: proplanetiniai diskai didžiajame Oriono ūke, kurių atradimas įrodė egzoplanetų egzistavimą aplink į Saulę panašias žvaigždes; iki šiol nepaaiškinami gama žybsniai. Teleskopas taip pat buvo panaudotas tyrinėjant Saulės sistemos pakraščius, įskaitant nykštukines planetas Plutoną ir Eridę.
Unikalus Hablo palikimas tai gilaus ir ultra gilaus lauko nuotraukos, kurias darant buvo panaudota neprilygstamas Hablo jautrumas regimajam šviesos bangų diapazonui. Buvo padarytos kokybiškesnės nuotraukos optiniame diapazone, kuriose matomos už milijardų šviesmečių esančios galaktikos, pateikiant naujiausių žinių žmonijai apie ankstyvosios visatos amžių.
2022 m. kovo 30 d. šiuo teleskopu buvo nufotografuota tolimiausia žvaigždė nuo Žemės – WHL0137-LS (Earendelė), esanti 28 milijardus šviesmečių atstumu.
Rodrigo Martins Josviaki
Rodrigas Martinšas Žosviakis (Rodrigo Martins Josviaki; g. 1995 m. vasario d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Žaidė Lietuvoje. Atstovavo Kauno „Stumbrui“ ir Kauno rajono „Hegelmann“.
Karjera
Žaidėjas kilęs iš Brazilijos. Futbolą žaidė gimtinėje, kur gynė „Bahia“ ir „Parane Clube“ garbę, o vėliau sulaukė kvietimo prisijungti prie šios šalies grando „Coritiba“.
FC Stumbras
Į Lietuvą atvyko 2017 m. vasario mėn. A lygoje žaidė 18 rungtynių ir prasileido 24 įvarčius.
2018 m. žaidė 30 rungtynių ir prasileido 32 įvarčius.
FC Heegelmann
2022 m. sausio mėm pranešta, kad žaidėjas pasirašė surartį su Kauno rajono „Hegelmann“.
2022 m. liepos 9 d. debiutavo A lygoje. Vartus gynė rungtynėse prieš „Bangos“ klubą.
2022 m. gruodžio mėn. pratęsta sutartis.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Miesto stadionas (Vroclavas)
Miesto stadionas – keturių žvaigždučių (pagal UEFA standartus) futbolo stadionas Vroclave, Lenkijoje. Pastatytas Euro 2012 čempionatui. Stadionas turi 42 771 sėdimą vietą.
2011 m. rugsėjo 9 d. buvo duotas leidimas atidaryti stadioną. Rugsėjo 10 d., atidarymo dieną, vyko sunkiasvorių bokso varžybos tarp Vitalijaus Kličko (Ukraina) ir Tomasz Adamek (Lenkija). Stadione buvo žaidžiamos kelios UEFA Euro 2012 grupių etapo rungtynės.
Britney: The Videos
„Britney: The Videos“ yra oficialusis DVD/namų videoalbumas, išleistas Jungtinių Amerikos Valstijų pop dainininkės Britney Spears 2000 m. lapkričio 21 d. Šiame albume yra trys vaizdo klipai („I’m a Slave 4 U,“ „Don’t Let Me Be the Last to Know“ ir „I’m Not a Girl, Not Yet a Woman“), kartu su filmuota medžiaga iš užkulisių, jos debiutinio filmo „Kryžkelės“ kelios scenos, žurnalo „Vogue“ viršelis, reklamos – „Pepsi“ „Joy“ (Džiaugsmo) reklama ir HBO kanalo „Britney Spears: Live from Las Vegas“ anonsas. „I’m a Slave 4 U“ pasirodymas per MTV Video Music Awards yra taip pat šiame DVD.
„Britney: The Videos“ pasiekė #1 vietą JAV ir tapo jos pirmuoju DVD, kuris pasiekė pirmąją vietą JAV. DVD #1 pozicijoje išsilaikė 2 savaites ir buvo sertifikuotas 2x platininiu. Pasaulyje parduotos 1,2 milijonų albumo kopijos.
15-oji SS grenadierių divizija
15-oji SS grenadierių divizija (kitaip – 1-oji latvių divizija) – Waffen-SS divizija, įkurta 1943 m. vasarį. 1943 m. lapkričio mėnesį dalyvavo mūšiuose Pskovo srityje, 1944 m. – Latvijoje. 1945 m. pradžioje performuota Vokietijoje ir dalyvavo mūšiuose Prūsijoje ir Pomeranijoje. 1945 m. gegužės pradžioje pasidavė sąjungininkams Šverine.
Malmö FF
Malmės FF – Švedijos futbolo klubas iš Malmės.
Istorija
Klubas įkurtas 1910 m. Malmės klubas 25 kartus tapo Švedijos čempionais.
2015 m. „Žalgiris“ ir „Malmė" susitiko UEFA Čempionų lygos atrankoje. Pirmosios rungtynės Malmėje baigėsi lygiosiomis 0:0. Atsakomosios rungtynės vyko Vilniuje ir jose po atkaklios kovos rezultatu 1:0 nugalėjo švedai.
Atsakomosios rungtynės vyko 2022 m. liepos 27 d. Malmėje. Jose pasižymėjo Mathias Oyewusi ir Renan Oliveira pelnydami įvarčius. Galutinis rungtynių rezultatas 2-0. Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo 3-0, FK Žalgiris pateko į kitą etapą, o Švedijos klubas baigė pasirodymą čempionų lygos atrankoje.
Spalvinė gama ir logotipas
Klubas turi pravardes Di blåe ("Mėlynieji") ir Himmelsblått ("Dangaus mėlynieji"). Taip vadinami dėl vienos priežasties - komanda dėvi mėlynos arba žydros spalvos marškinėlius, baltus šortus ir baltai/mėlynas kojines.
Svečiuose naudoja alternatyvias aprangos spalvas.
Spalvinė gama
Žydra ir balta spalvos.
Endras (departamentas)
Endras (36)  – Prancūzijos departamentas šalies centrinėje dalyje, Centro regione, vadinamas Endro upės vardu. Administracinis centras – Šatoru (Châteauroux).
Departamentą sudaro 4 apskritys, 13 kantonų, 15 municipalinių susivienijimų ir 241 komuna.
Malmö FF
Žaidėjai
Atnaujinta; 2022 m. rugsėjo 22 d.
Endras (departamentas)
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Berio provincijos dalyje.
Geografija
thumb|Endro keliai Endro departamentas ribojasi su Endro ir Luaros, Luaros ir Šero, Šero, Krezo, Aukštutinės Vjenos ir Vieno departamentais.
Ekonomika
Pagrindinė ekonomikos šaka – žemės ūkis ir vynininkystė. Gariausi vynai – Reuilly (AOC) ir Valençay (VDQS). Valensėjus garsėja savo piramidiniais sūriais, pyragais. Auginama daug vištų ir kalakutų.
Turizmas
Departamente yra 4 turistinės traukos regionai:
Politika
Endro departamentui Prancūzijos senate atstovauja 3 senatoriai, Atstovų rūmuose – 5 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 37 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Algis Liutkevičius
Algis Liutkevičius (g. 1958 m. rugpjūčio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos kino ir dokumentinių filmų, televizijos laidų operatorius, Lietuvos kinematografininkų sąjungos Kino operatorių gildijos narys.
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus 15–joje vidurinę mokyklą, 1983–1989 m. mokėsi Vilniaus universitete. Baigęs universitete žurnalistikos studijas, iki 1990 m. dirbo Lietuvos kino studijoje garso techniku, dalyvavo garso įrašymuose, kuriant daugelį žinomiausių lietuviškų vaidybinių ir dokumentinių filmų.
1990 m. dirbo video studijoje „Vaidila“ redaktoriumi, direktoriaus pavaduotoju gamybai. 1990–1991 m. dirbo LR Vyriausybėje informacijos tarnyboje konsultantu (videoinformacija, susijusi su Vyriausybės ir Premjero veiklos svarbiausių momentų fiksavimu ir archyvavimu, užsakomųjų filmų gamyba ir organizavimas). Nuo 1991 m. dirbo televizijos operatoriumi Lietuvos televizijoje (filmų, televizijos laidų filmavimas, transliavimas).
1993, 1994 m. stažavosi Bornholmo Baltic Media Centre kursuose Danijoje, 2007 m. – Deutsche Welle Akademie Deutsce Welle kursuose Vokietijoje.
Filmografija
thumb|right|250px|Scena iš filmo-operos „[[Rigoletas (filmas)|Rigoletas“]]
Rižuvka
Rižuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įsikūręs netoli Suvalkų kraštovaizdžio parko ir Dovceno ežero. Per antrąjį pasaulinį karą sudegė nemažai kaimo pastatų. 1980-1990 m. vasaromis kaimas buvo dažnai lankomas turistų iš Varšuvos ir Silezijos.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Saulius Mikoliūnas
Saulius Mikoliūnas (g. 1984 m. gegužės 2 d. Vilniuje) – buvęs Lietuvos nacionalinės futbolo rinktinės ir FK Žalgiris klubo saugas.
Karjera
Karjerą pradėjo Vilniaus „Šviesoje“. Vėliau rungtyniavo FBK Kaunas.
2005 m. sausio pabaigoje persikėlė į Škotiją ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Heart of Midlothian klubu.
S. Mikoliūnas persikėlė į Kijevo „Arsenal“ klubą, su kuriuo pasirašė trejų metų kontraktą.
Kijevo „Arsenal“ komandai susidūrus su finansiniais sunkumais persikėlė į kitą Ukrainos klubą PFK Sevastopolʹ.
FK Žalgiris
2015 m. gruodžio pabaigoje sugrįžo į Lietuvą ir pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgiriu“. 2020 m. išrinktas komandos kapitonu.
2021 m. buvo vyriausias (37 m.) A lygos žaidėjas. Nepaisant amžiaus jam užteko energijos rungtyniauti aukščiausioje lygoje. 2021 m. birželio 19 d. rungtynėse prieš Džiugas pelnė antrą rungtynių įvartį, o Vilniaus „Žalgirio“ ekipa iškovojo pergalę rezultatu 3:0.
2021/22 m. čempionų lygos atrankoje susitiko su Linfield FC. 2021 m. liepos 6 d. Vilniuje lietuviai palaužė varžovus rezultatu 3:1. Atsakomosios rungtynės įvyko 2021 m. liepos 13 d. Šiaurės Airijoje. Jose žalgiriečiai nugalėjo rezultatu 2:1. Galutinis dviejų rungtynių rezultatas buvo 5:2 FK Žalgiris naudai ir Lietuvos klubas pateko į antrą etapą. Antrose rungtynėse 17 minutę S.Mikoliūnas šūviu iš toli pelnė pirmąjį rungtynių įvartį.
2021 m. rugpjūčio 29 d. rungtynėse prieš DFK Dainava pasižymėjo pelnydamas įvartį ir išlygino rezultatą (1:1), o nugalėjo žalgiriečiai rezultatu 4:2.
2023 m. sausio 21 d. tapo žinoma, kad pratęsta sutartis su Žalgirio klubu.
Statistika
PASTABA. Soccerway duomenimis 2016 m. sužaidė 27 rungtynes, o pagal alyga.lt 26. Spalvų reikšmės:
Nacionalinė rinktinė
2022 m. rugsėjo 25 d. sužaidė 100-ąsias rungtynes Lietuvos rinktinėje. Aikštelėje pasirodė 77-ąją rungtynių minutę, kai pakeitė Rolandą Baravyką. 2022 m. lapkričio 16 d., po rungtynių su Islandijos komanda Baltijos taurėje, kuriose sužaidė 49 minutes ir paliko aikštę po keitimo, baigė karjerą rinktinėje.
Maltos futbolo varžybos 1958–1959 m.
Maltos futbolo varžybos 1958–1959 m.
Royal Blood (albumas)
Royal Blood – debiutinis to paties pavadinimo grupės studijinis albumas, išleistas 2014 m. rugpjūčio 22 d. Albumas buvo puikiai įvertintas kritikų, taip pat net nuominuotas „Mercury Prize“ apdovanojimui, kuris teikiamas už geriausią metų albumą. Taip pat jis buvo puikiai perkamas ir debiutavo pirmoje vietoje Jungtinės Karalystės albumų reitinge. Albumas tapo geriausiai parduodamu britišku roko albumu per trejus metus.
Karalių kelias
thumb|300px|Karalių kelias pažymėtas raudonai Karalių kelias  – senovės prekybinis kelias, kuris ėjo per Senovės Siriją ir jungė Egiptą su Asirija. Jis kirto dabartinio Egipto, Izraelio, Jordanijos ir Sirijos teritorijas.
Tai buvo vienas iš kelių pagrindinių kelių Sirijos prekybinėje sistemoje. Kiti keliai buvo Via Maris ir Patriarchų kelias bei finikiečių prekybiniai keliai. Po II mūsų eros amžiaus dar buvo žinomas kaip Naujasis Trajano kelias.
Istorija
Pirmosios prekybinio kelio atkarpos susiformavo jau neolito laikotarpyje, tačiau pilnai kelias susiformavo tik Bronzos amžiuje. Tuo metu kelią kontroliavo semitų gentys, žinomos bendru amoritų vardu.
Apie XII a. pr. m. e. kontrolę atskirose kelio atkarpose perėmė įvairios semitų grupės, tarp kurių buvo aramėjai, amonitai, moabitai, edomitai ir kt. Kelyje kontrolę siekė įgyti Izraelio karalystė. Nuo VIII a. pr. m. e. jį kontroliavo Asirijos imperija, Naujoji Babilono karalystė. Vėliau didžiojoje dalyje kelio kontrolę įgijo dykumos arabų gentys – kidaritai, nabatėjai.
II a. kelio kontrolė atiteko Romos imperijai, kurios imperatorius Trajanas atnaujino kelią. Įsigalint krikščionybei, kelias tapo svarbus piligrimystei į svarbias vietas. VII a. regione įsigalėjus islamui, kelias buvo naudojamas kaip pagrindinis piligrimų maršrutas į Meką. Karalių kelio reikšmė sumenko tik XVI a., Osmanų imperijai nutiesus Tarik al-Bintą.
1647 m.
1647 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Respublikos diena (Italija)
thumb|right|250px|[[Italijos karinės pajėgos|Italijos karinių pajėgų lėktuvai Respublikos dienos metu sudaro Italijos vėliavą.]]
Respublikos diena  – Italijos nacionalinė šventė, kasmet minima birželio 2 d. Ši diena mini 1946 m. įvykusį referendumą, kurio metu Italijos piliečiai pasisakė už šalies susivienijimą ir tapimą respublika. Iš viso šiame referendume už respubliką pasisakė 12 717 923 piliečiai, už monarchiją – 10 719 284.
Šios šventės metu sostinėje Romoje vyksta karinis paradas, kurį stebi Italijos prezidentas bei kiti aukščiausi šalies vadovai. Kituose šalies miestuose taip pat šią dieną vyksta įvairūs minėjimai. Šis paradas vyksta nuo 1948 m. ir yra atšauktas tik tris kartus – 1963, 1976 ir 1992 m.
Iki 1977 m. nacionalinė respublikos diena buvo minima pirmąjį birželio sekmadienį, o oficialiai birželio 2 diena švente tapo tik 2000 m.
Rožca
Rožca – žolėmis apaugusi aukštikalnių kalnų perėja vakarų Karavankuose. Perėja tarp Hruški vrho ir Kleko viršūnių.
Perėja kerta Austrijos ir Slovėnijos sieną. Yra virš Jesenicių miesto. Perėjos šlaitai naudojami kaip avių ganyklos.
Po perėja eina Karavankų geležinkelio tunelis.
Kutiškiai
Kutiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Radviliškio, greta geležinkelio ir Lietuvos magistralinio kelio. Yra Kutiškių geležinkelio stotelė, veikia kultūros namai, Kutiškių universalus daugiafunkcis centras, kuriame veikia darželis, VO „Kutiškių kaimo bendruomenė“, kaimo biblioteka su žaisloteka ir kompiuteriais, treniruoklių ir sporto salė, pirtis su sauna ir dušais, amatų centras. Į pietvakarius nuo Kutiškių yra Banko kanalas.
Istorija
1656 m. vasarą ties Kutiškiais švedai sumušė lietuvių sukilėlius. 1950–1992 m. kolūkio ir Radviliškio bandymų stoties eksperimentinio ūkio pagalbinė gyvenvietė. 1986 m. įsteigta darželis-mokykla. 2009 m. sausį-rugsėjį buvo seniūnaitijos centras.
2004 m. įkurta Kutiškių kaimo bendruomenė. Ji vienija Kutiškių (802) ir Liutkiškių (112) kaimo gyventojus, organizacijoje – 170 narių. Bendruomenei nuo jos įsikūrimo vadovauja Regina Kielienė.
Gyventojai
1673 m. Kutiškiuose buvo 21 šeima.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Juozas Magelinskas
Juozas Magelinskas (g. 1947 m. rugsėjo 21 d. Kaune) – lietuvių verslininkas, pramonininkas, vadybininkas.
Biografija
1968–1972 m. studijavo KPI. 1972–1991 m. dirbo įvairiose statybinėse organizacijose, nuo 1992 m. – UAB „Megrame“ prezidentas.
Snieginis avinas
sah:Чубуку
Maxime Vachier-Lagrave
Maksimas Vašjė–Lagravas (1990 m. spalio 21 d.) – Prancūzijos didmeistris. Vašjė–Lagravas 2009 m. tapo pasaulio jaunių čempionu, 2007, 2011, 2012 m. – Prancūzijos čempionu; penkis kartus (2009, 2013, 2014, 2015, 2016) yra laimėjęs Bylio šachmatų turnyrą, 2017 m. – Sinkefildo taurę. Vašjė–Lagravas yra žinomas dėl puikaus žaidimo greitųjų ir žaibo šachmatų varžybose: 2015 m. buvo antras, o 2021 m. laimėjo pirmąją vietą. 2020 m. lapkritį FIDE greitųjų reitingų sąraše užėmė antrąją vietą (reitingas – 2860), žaibo – trečiąją (reitingas – 2822).
ISO 3166-2:LS
ISO 3166-2:LS Lesoto rajonų kodai.
Šv. Elenos sala
Šventoji Elena, arba Šventosios Elenos sala – Jungtinei Karalystei priklausanti atoki sala pietiniame Atlanto vandenyne.
Šventoji Elenos sala kartu su Dangun Žengimo bei Tristan da Kunjos salomis, bei joms priklausančiomis aplinkinėmis mažesnėmis salomis sudaro bendrą - Šventosios Elenos, Dangun Žengimo ir Tristano da Kunjos salų administracinį vienetą, kuris yra vienas iš keturiolikos Britų užjūrių teritorijų. Šventosios Elenos salos sostinė Džeimstaunas.
Šventosios Elenos sala yra antra seniausia po Bermudų salos Britų užjūrių teritorija.
thumb|260px|right|Šv. Elenos sala iš kosmoso thumb|260px|right|Šv. Elenos salos fizinis žemėlapis thumb|260px|right|Šv. Elenos salos administracinis žemėlapis thumb|260px|right|[[Dianos viršūkalnė (kairėje) ir Kukholdo taškas]] thumb|260px|right|Saloje augantys endeminiai augalai: [[aukštoji diksonija (Dicksonia arborescens) ir Melanodendron integrifolium]] thumb|260px|right|Šv.Elenos salos sostinė [[Džeimstaunas (Šv. Elenos sala)|Džeimstaunas nuo kalno]] thumb|260px|right|Šv.Elenos salos sostinė Džeimstaunas uosto prieigose thumb|260px|right|Nuo 2016 m. veikia [[Šv. Elenos salos orouostas]] thumb|260px|right|Šventaheleniečiai Šv.Elenos dienos parade (Džeimstaunas, 1984 m.)
Geografija
Šventoji Elena yra vulkaninės kilmės sala iš vandenyno iškylusi prieš 14 milijonų metų, tačiau vulkanininis aktyvumas saloje seniai pasibaigęs. Geografiškai sala viena atokiausių visame pasaulyje, randasi 1 950 km į vakarus nuo Afrikos žemyno pietvakarinės pakrantės. Jos ilgis yra 16,9 km, plotis 10,4 km.