cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anwar Sadat
Muhamadas Anvaras as Sadatas (, 1918 m. gruodžio 25 d. – 1981 m. spalio 6 d.) – sudaniečių kilmės Egipto karinis ir politikos veikėjas, Egipto prezidentas (1970–1981), maršalas.
Rytų Australijos srovė
miniatiūra|Terminė Rytų Australijos srovės nuotrauka Rytų Australijos srovė – šiltoji paviršinė vandenyninė srovė, tekanti Ramiajame vandenyne prie rytinių Australijos krantų. Pietų Pasatų srovės atšaka. Vandens temperatūra žiemą 11–20 °C, vasarą 15–26 °C. Tėkmės greitis – 30–50 cm/s, vidurinėje dalyje – virš 75 cm/s. Srovės plotis tarp 25 ir 35 ° p. pl. lygiagrečių – 100–200 km. Rytų Australijos srovė teka iš šiaurės į pietus (per Koralų, Tasmano jūras), ties Tasmanija susilieja su Vakarinių Vėjų srove.
Anwar Sadat
Biografija
Gimė Mit Abu al Kumo kaime daugiavaikėje (13 vaikų) šeimoje. Tėvas – Muhamadas as Sadatas, karo ligoninės raštininkas, motina – Sit al-Barejn. Jaunystėje simpatizavo Atatiurkui, Mohandui Gandhi ir A. Hitleriui. Visi jo šeimos nariai buvo uolūs musulmonai, vaikystėje A. as Sadatas lankė pradinę religinę mokyklą, kurioje mokėsi Korano.
Nuo 1970 m. (po G. A. Nasero mirties) iki 1981 m. (po jo nužudymo islamo fundamentalistų per kariuomenės paradą) – Egipto prezidentas; po jo mirties Egipto prezidentu tapo Hosnis Mubarakas. Nuo 1962 m. Arabų socialistų sąjungos narys, o 1970–1978 m. – pirmininkas. 1973–1974 m. ir 1980–1981 m. – Egipto ministras-pirmininkas. 1969–1970 m. – Jungtinės Arabų Respublikos viceprezidentas.
1978 m. Sadatas su Izraelio premjeru Menachemu Beginu Niujorke pasirašė taikos sutartį, už ką kartu su Menachemu Beginu buvo apdovanoti Nobelio taikos premija.
Rikantai
Rikantai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Kelmės, prie Kražantės upės.
Gyventojai
miniatiūra|250px|left|Riboženklis
Demiurgas
Demiurgas (🇬🇷 – 'amatininkas, kūrėjas' ) – pasaulį iš amžinos pirmapradės materijos, chaoso kuriantis Dievas Platono filosofijoje. Demiurgas priešpastatomas krikščioniškajam Dievui, kuris pasaulį sukūręs iš nieko (creatio ex nihilo).
Heleniškoji samprata
Demiurgo terminą Platonas vartojo dialoge „Timajas“. Kartais laikoma, kad Demiurgas – platoniškoji aktyviojo intelekto personifikacija. Demiurgo terminą vartojo ir kiti filosofai, kaip antai Filonas Aleksandrietis, neoplatonikai, gnostikai. Dualistinėje gnostikų pasaulio sampratoje Demiurgas – viena iš blogio jėgų, jam priskiriama atsakomybė už neapkenčiamo materialaus pasaulio sukūrimą. Aukščiausiajam gėrio Dievui Demiurgas, gnostikų supratimu, esąs absoliučiai svetimas.
Religijotyroje
Religijotyroje demiurgu vadinamas mitinis veikėjas, kuriantis medžiagiškąjį pasaulį, kosminę sąrangą. Paprastai vaizduojamas kaip amatininkas – kalvis, puodžius, audėjas. Pavyzdžiui, kalvis Hefaistas gamina skydą, atitinkantį pasaulietinio gyvenimo modelį, suomių kalvis Ilmarinenas nukala Saulę, Mėnulį ir stebuklingąjį Sampo, egiptiečių dievas Chnumas pasaulį ir žmones sutveria puodžiaus rateliu, o indų Višvakarmanas – tašytojas, kalvis, audėjas – sukuria regimą pasaulį.
Daugelyje mitologinių sistemų susilieja demiurgo ir dangaus dievo paveikslai – dievas sutvėrėjas kuria ne tik regimuosius pasaulio matmenis, tačiau visą kosmosą. Ir ne amatiniu veiksmu, o mintimi, širdimi, įvardijimu ir panašiai. Kitais atvejais demiurgas būna kaip aukščiausiojo dievo pagalbininkas. Archajinėse mitinėse sistemose demiurgas dažnai tapatus kultūriniam didvyriui, išmokančiam žmones amatų ir gudrybių.
Grevilėja
Grevilėja (Grevillea) – priklauso protėjinių šeimos augalų grupei. Kilusi iš atogrąžų miškų ir atviresnių buveinių Australijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Naujojoje Kaledonijoje, Sulavese ir kitose Indonezijos salose į rytus nuo Voliso linijos.
Gyvojoje gamtoje priskaičiuojama apie 350 šio augalo rūšių. Kaip dekoratyvinis augalas dažniausiai auginama didžioji grevilėja. Tai yra medelis, kuris užauga iki 2 metrų aukščio. Žydi oranžiniais arba raudonai rudos spalvos neįprastos formos žiedais.
EToro
eToro – finansų maklerio įmonė, kuri specializuojasi socialinės prekybos ir tarpininkavimo paslaugų srityje. Įmonė siūlo prekybą daugelyje rinkų, įskaitant valiutas, akcijų indeksus, akcijas ir kriptovaliutas per savo prekybos platformą ir mobiliąją programėlę. Įmonės biurai yra Izraelyje, Jungtinėje Karalystėje, Kipre, JAV ir Australijoje.
2020 m. įmonės vertė siekė 2,5 mlrd. JAV dolerių. Tais pačiais metais prekybos platforma turėjo 13 mln. registruotų paskyrų.
Grevilėja
Aprašymas
Krūmas arba neaukštas medis. Lapai linijiški, lancetiški, rečiau kiaušiniški, kartais plunksniškai suskaldyti. Žiedai susitelkę į tankias viršūnines kekes. Taurėlapiai vainiklapių pavidalo, suaugę į lanku išsilenkusį arba susiraičiusį vamzdelį, balti, geltoni, oranžiniai, rausvi, raudoni, kartais kelių spalvų. Vaisius – lapavaisis, neretai jo sienelės sumedėjusios. Sėklos dažniausiai su sparneliais.
EToro
Istorija
Įmonę kaip „RetailFX“ 2007 m. Tel Avive įkūrė broliai Yoni Assia ir Ronenas Assia kartu su Davidu Ringu.
Grevilėja
Rūšys
Šios rūšys yra dekoratyviniai augalai, šilto klimato srityse auginami želdynuose. Skinti žiedynai naudojami puokštėms komponuoti.
EToro
Operacijos
„eToro“ siūlo brangiųjų metalų, žaliavų ir energijos rūšių, įskaitant WTI žalią naftą, Brent ir gamtines dujas, CFD. eToro CFD taikomi akcijų indeksai apima S&P 500, NSDQ 100, Australijos S&P 200. 2013 m. „eToro“ pradėjo siūlyti tokias kriptovaliutas kaip Bitcoin, o nuo 2017 m. – kitas, įskaitant Ethereum ir Ripple.
Grevilėja
Rūšys
Šios rūšys – nuodingi augalai.
Panaudojimas
Tvirtosios grevilėjos mediena naudojama baldams gaminti, apdailai, drožiniams.
EToro
Operacijos
„eToro“ veiklą reguliuoja CySEC ES, FCA Jungtinėje Karalystėje, FinCEN JAV ir ASIC Australijoje.
Hjalmar Johansson
Hjalmar Johansson (1874 m. sausio 20 d. – 1957 m. rugsėjo 30 d.) – Švedijos šuolininkas į vandenį ir plaukikas, olimpinis čempionas.
Biografija
1897 m. Johansson pirmą kartą tapo Švedijos nacionaliniu čempionu šuolių į vandenį varžybose.
Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo plaukimo ir šuolių į vandenį varžybose. 200 m plaukimo krūtine atrankoje Johansson eliminuotas pirmame etape. Vyrų šuolių į vandenį varžybose nuo 10 m platformos švedas laimėjo atrankos etapą, pusfinalį ir finalines varžybas bei pelnė pirmąjį Švedijos aukso medalį šuolių į vandenį varžybose.
1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo dvejose šuolių į vandenį rungtyse. Vyrų šuoliuose nuo 10 m platformos rungtyje užimta 4-a vieta. Pirmą kartą vykusiose ekstremalių šuolių varžybose švedas pelnė sidabrą.
Bohonikų mečetė
Bohonikų mečetė – viena iš keturių kartu su Krušinianų, Varšuvos ir Gdansko Lenkijoje veikiančių mečečių Bohonikų kaime. Mečetė pastatyta 1873 metais, sudegus senajai totorių mečetei. Per II pasaulinį karą mečetė buvo smarkiai apgadinta, nes čia buvo įrengta kareivių ligoninė. 2005 m. mečetė buvo kapitaliai restauruota. Mečetė yra 460 m³ tūrio, pastatyta ant stačiakampio, 11,49 m ilgio ir 8,03 m pločio, pagrindo. 1966 m. mečetė įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą.
Korėjos padalijimas
Korėjos padalijimas – Korėjos istorijos laikotarpis nuo 1945 iki 1948 m., kuomet šalis buvo padalinta į pietinę ir šiaurinę dalis, administruojamas atitinkamai JAV ir Sovietų Sąjungos. Laikotarpis baigėsi atskirų Šiaurės ir Pietų Korėjos valstybių įkūrimu.
Korėjos padalijimas
Po Japonijos pasidavimo Antrajame Pasauliniame kare 1945 m. rugpjūčio 15 d., laimėjusios šalys turėjo nuspręsti tolimesnę Korėjos padėtį. Pagal 1943 m. gruodžio 1 d. Kairo deklaraciją, Korėja turėjo tapti nepriklausoma, tačiau tai turėjo būti daroma palaipsniui, su kitų šalių priežiūra. Jomis tapo JAV ir Sovietų Sąjunga, pasidalinusios Korėją nuo 38 lygiagretės atitinkamai į pietinę ir šiaurinę dalį. Rugpjūčio 24 d. sovietai įžengė į Pchenjaną ir įsteigė savo karinę valdžią, o po kelių savaičių, rugsėjo 8 d., amerikiečiai įkūrė Jungtinių Valstijų karinę valdžią Seule. Nors šalyje vyko aktyvios diskusijos, kokia turėtų būti Korėja po nepriklausomybės atgavimo (kapitalistinė, korporatyvistinė, socialistinė ar komunistinė), veikiamos prasidedančio Šaltojo karo, abi pusės siekė, kad būsima valstybė atitiktų jų globalius strateginius tikslus, ir palaikė joms palankias šalies politines jėgas. Dėl to su Sovietų Sąjungos pagalba šiaurėje įsitvirtino stalinistinis-komunistinis vienpartinis režimas su Kim Ir Senu priešakyje, o pietuose - JAV palaikoma demokratinė santvarka, kurioje vyravo konservatyvūs dešinieji.
Bandymai suvienyti
1947 m. buvo atnaujintos JAV ir Sovietų Sąjungos derybos dėl Korėjos suvienijimo, tačiau jos vyko nesėkmingai. Tų pačių metų rugsėjį JAV iškėlė Korėjos klausimą Jungtinių Tautų organizacijos generalinėje asamblėjoje, kuri pasiūlė surengti visuotinius visą Korėjos teritoriją apimančius rinkimus. Tačiau šiaurinė dalis šį pasiūlymą atmetė, atsisakydama į savo teritoriją įleisti JT komisiją ir planas sužlugo.
Šiaurės ir Pietų Korėjos įkūrimas
1948 m. liepos 17 d. pietinėje dalyje įsigaliojo naujoji konstitucija ir rugpjūčio 15 d. buvo oficialiai įkurta Korėjos Respublika. Šiaurinėje dalyje konstitucija įsigaliojo rugsėjo 9 d. ir tą pačią dieną buvo paskelbtas Korėjos Liaudies Demokratinės Respublikos įkūrimas.
Literatūra
Adrian Buzo. The making of modern Korea. Routledge, 2002. 46-65 psl.
連合軍軍政期 (朝鮮史) 盟軍託管時期
Bohonikai
Bohonikai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Sokulkos ir 42 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra gausiai turistų ir piligrimų lankoma musulmonų medinė Bohonikų mečetė. Taip pat yra dvi totorių kapinės. Bohonikų musulmonų kapinės buvo įkurtos 1679 metais. Kaime įsikūręs Bohonikų musulmonų bendruomenės centras.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Karaliaus Jono Sobieskio valdymo laikais kaimo aplinkinės žemės buvo suteiktos totoriams už jų nuopelnus ginant karalių ir dalyvaujant įvairiuose mūšiuose. 1679 m. kaime apsigyveno 30 totorių šeimų, iš kurių buvo rotmistrų šeimos: Kinskiai, Olejevskiai ir Seleckiai. 1717 m. kaime buvo pastatyta mečetė. 1789 m. kaime buvo 3 ūkiai, kuriuose gyveno 46 totoriai, 1921 m. gyveno 26 totoriai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Mikapi
Mikapi ('Raudonasis senas žmogus') – mitologinė indėnų juodakojų figūra, karys, atkeršijęs už žuvusius medžiotojų būrio narius (jie buvę nužudyti iš pasalų).
Pasakojama, kad Mikapi pats vienas narsiai kovojęs, tačiau buvęs sužeistas. Jį išgelbėjęs lokys – nusinešęs prie savo urvo, apdrėbęs purvu ir dainavęs, kad šis atgytų. Lokiui pavykę ir, šio lydimas, Mikapi grįžęs į savo gyvenvietę, tuomet lokys nuėjęs savais keliais. Prie diržo Mikapi turėjęs daug skalpų. Matydami, kad atkeršyta už medžiotojų mirtis, gyventojai liovęsi gedėti.
Misikinipik
Misikinipik – mitologinė indėnų kri figūra, didžiulė raguota gyvatė, gyvenanti po žeme ir vandenimis. Žmonių atžvilgiu ši būtybė veikianti nepalankiai, jiems pavojinga. Misikinipik amžinai kovojanti su Perkūno būtybėmis, esanti vandenų lūšių (Michi-Pichoux) sąjungininkė kovoje su Wesucechak.
Jagminai (giminė)
Jagminai - žemaičių bajorų giminė, žinomi nuo XVI a. Turėjo valdų įvairiose Žemaitijos kunigaikštystės vietose, vėliau įsigijusi dvarų Ašmenos, Kalvarijos, Kauno, Trakų, Upytės, Lietuvos Brastos, Pružanų ir Kobryno pavietuose bei Lenkijos karalystėje. Iš šios giminės kilę 4 bajorų pavietų maršalkos, 2 generolai, tarp giminės atstovų būta Žemaitijos pasiuntinių į Abiejų Tautų Respublikos Seimus, LDK Vyriausiojo Tribunolo deputatų, įvairių instancijų teismų pareigūnų, bažnyčių ir vienuolynų fundatorių, publicistų, meno ir mokslo veikėjų. Keliems giminės atstovams už nuopelnus suteikti aukšti apdovanojimai (Kobryno vėliavininkui Povilui Jagminui (1747-1808) – Šv. Stanislovo ordinas (1792 m.); Lenkijos kariuomenės brigados generolui Bonifacijui Jagminui (1780-1840) – Prancūzijos Garbės Legiono bei Lenkijos Virtuti Militari ordinų kryžiai). Giminės atstovai dalyvavo 1794 m. T. Kosčiuškos organizuotame pasipriešinime, 1812 m. Napoleono kampanijoje, 1831 ir 1863 m. sukilimuose prieš Rusijos okupaciją. Dalis jų už tai prarado dvarus ir buvo tremiami į Sibirą. .
Čekijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Čekijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Finalo rungtynės
-
Burušų kalba
Burušų kalba arba burušaski ( = burū́šaskī) – kalba, vartojama burušų tautybės žmonių, gyvenančių Pakistano šiaurėje, kalnuotame Gilgito-Baltistano krašte, Hunzos, Nagaro, Jasino ir Iškomano slėniuose. Kalbančiųjų skaičius – 87 tūkst. (2000 m.).
Kadangi burušai išpažįsta islamą, burušaski užrašymui naudojamas arabiškas raštas (urdu variantas). Galimai seniau buvę įrašų šia kalba ir tibetiečių raštu.
Yra Hunzos, Nagaro ir Jasino tarmės.
Burušų kalboje yra nemažai skolinių iš urdu kalbos (per ją – persiškų ir angliškų) bei aplinkinių dardų kalbų, taip pat tiurkų, vachų, tibetiečių baltų kalbų. Tačiau pačios burušų kalbos pagrindas yra savitas, ir iki pat šių laikų nėra jokios patvirtintos versijos, siejančios šią kalbą su kokia nors kalbų šeima, todėl burušų kalba laikoma izoliuota. Yra hipotezių, kad burušų kalba galimai siejasi su Kaukazo arba Jenisiejaus kalbomis, arba jiedvi apimančia hipotetine Dene-Kaukazo kalbų šeima. Yra teorijų, kad senovėje burušaski ar jai giminingų kalbų arealas galėjęs būti gerokai didesnis – šia kalba galėję kalbėti Baktrijos–Margianos kultūros žmonės, burušų kalba galėjusi paveikti sanskritą.
Burušų kalbos būdinga sakinio tvarka yra veiksnys–papildinys–tarinys. Daiktavardžiai turi 4 gimines – žmonių vyrišką, žmonių moterišką, skaičiuojamų objektų, neskaičiuojamų objektų. Daiktavardžiai turi posesyvines, skaičiaus ir linksnio priesagas. Gramatiniai skaičiai – vienaskaita, daugiskaita, neribotas skaičius, kiekinis skaičius. Veiksmažodžiai turi būtojo, esamojo ir pasekmės laiko kamienus, iš būtojo laiko kamieno sudaromas imperatyvas.
Bohonikų musulmonų kapinės
thumb|right|300px|Senieji antkapiai Bohonikų musulmonų kapinės – musulmonų kapinės Bohonikų kaime. Kapinės įkurtos XVIII a. ir apima 2 ha, tai didžiausios musulmonų kapinės Lenkijoje. Seniausias antkapis yra 1786 metų, taip pat yra išlikę apie 30 XIX a. antkapių. Visi kapai pastatyti taip kad žiūrėtų į pietus link Mekos.
Serbijos politinė sistema
thumb|250px|Serbijos Nacionalinės Asamblėjos rūmai [[Belgradas|Belgrade.]] Serbija yra parlamentinė respublika, kurioje ministras pirmininkas yra vyriausybės vadovas, o tuo tarpu prezidentas yra valstybės vadovas.
Įstatymų vykdomoji valdžia
Vykdomoji valdžia priklauso ministrui pirmininkui, kuris vadovauja ministrų kabinetui. Ministras pirmininkas yra išrenkamas Nacionalinės Asamblėjos, prezidento siūlymu. Prezidentas duoda pasiūlymą tik pasitaręs su parlamento lyderiais. Ministrų kabinetas yra sudaromas ministro pirmininko ir patvirtinamas Nacionalinės Asamblėjos. Ministrų kabinetas yra laikomas sudarytu, kai jis būna patvirtinamas Nacionalinės Asamblėjos balsų dauguma. Ministras pirmininkas yra atsakingas už darbotvarkės pristatymą Nacionalinei Asamblėjai. Prezidentas yra išrenkamas tautos per tiesioginius rinkimus, bet faktiškai neturi daug valdymo galios. Pagrindinės prezidento funkcijos yra šalies užsienio politikos formavimas, ryšių palaikymas su kitomis valstybėmis, tarptautinių sutarčių ratifikavimas. Prezidentas išrenkamas penkeriems metams ir gali būti perrenkamas antrajai kadencijai.
Įstatymų leidžiamoji valdžia
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra suteikta parlamentui, kuris vadinamas Nacionaline Asamblėja. Ją sudaro 250 slaptu balsavimu pagal proporcinę rinkimų sistemą išrinktų deputatų. Nacionalinė Asamblėja taip pat svarsto ir priima konstitucijos pataisas.
Teisminė valdžia
Serbijos teisminių institucijų sistema yra vadovaujama Aukščiausiojo teismo. Teismas peržiūri ir, jei yra būtinybė, nusprendžia dėl bylų, kurios buvo pradėtos žemesniuose teismuose. 2008 m. teismų skaičius Serbijoje buvo sumažintas nuo 168 iki 64. Taip pat buvo įsteigtos kelios teismų pakopos: apylinkės teismas, apygardos teismas, apeliacinis teismas ir Aukščiausiasis Teismas. Taip pat yra keli specializuoti teismai, tokie kaip administracinis teismas.
Partijos ir rinkimai
Serbijoje yra daugpartinė sistema su daugybe politinių partijų, nė viena partija čia negauna absoliučios valdžios, todėl čia susiformuoja koalicinė valdžia. Parlamentas yra renkamas ketveriems metams.
Tarptautinės organizacijos
Serbija yra šių tarptautinių organizacijų narė: Jungtinių Tautų Organizacija, Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacija, Europos Taryba, Juodosios jūros ekonomikos kooperacijos organizacija, NATO taikos partnerystė, Centrinės Europos laisvosios prekybos sutartis, Tarptautinis valiutos fondas, Pasaulio Bankas ir kt.
Club Valencia (Maldyvai)
„Club Valencia“ – Maldyvų futbolo klubas iš Malės.
Serbijos politinė sistema
Tarptautinės organizacijos
Serbijai buvo suteiktas kandidatės statusas Europos Sąjungos narystei. Serbija taip pat yra kandidatė į Pasaulio Prekybos Organizaciją.
Club Valencia (Maldyvai)
Istorija
Įkurtas 1979 m. Dalyvavo elito diviziono kovose. Dhivehi League čempionais tapo 2001, 2002, 2003, 2004 m.
Serbijos politinė sistema
Kosovo statusas
Nuo 1999 m. Kosovas yra laikomas Jungtinių Tautų protektoratu. 2008 m. vasario 17 d. etniniai albanai paskelbė Kosovo nepriklausomybę ir prašė užsienio tautų pripažinimo. Nors Serbijos valdžia pareiškė, kad nepripažįsta Kosovo nepriklausomybės, ji taip pat konstatavo, kad Serbija nori „normalaus gyvenimo visiems Kosovo gyventojams“.
Club Valencia (Maldyvai)
Istorija
Dalyvavo 2020/21 m. Premjer lygoje po to, kai du klubai turėjo problemų ir negalėjo dalyvauti aukščiausioje lygoje. 2020/21 m. tapo šalies vicečempionais.
Sudėtis
Atnaujinta: 2020 m. lapkričio 30 d.
Jilanas
Jilanas  – miestas šiaurės rytų Taivane. Jilano apskrities administracinis centras. Įsikūręs Jilano lygumoje, prie šiaurinio Lanjango upės kranto, apie 80 km į pietryčius nuo Taipėjaus. Gyventojų 95 tūkst. (2018 m. duomenys). Verčiamasi žemės ūkiu (daugiausia auginami ryžiai), popieriaus ir trąšų pramonė. Svarbus transporto mazgas.
Lauksargių–Kelmės siaurasis geležinkelis
Siaurukas Lauksargiai–Kelmė,  – 600 mm pločio vėžės ir 78 km ilgio siaurasis geležinkelis, nutiestas ir eksploatuotas Pirmojo pasaulinio karo metais kaip vokiečių karinis lauko bėgių kelias tarp Lauksargių (Rytprūsiai) ir okupuotos Kelmės (Oberostas).
Trasa
250px|left|thumb|Krauß & Comp. firmos [[lokomotyvas 4559/1901 prie Tauragės važiuoja tiltu per Jūrą (1916 m. kovo 27 d.) ]] Tokio geležinkelio elementai (bėgiai su pritvirtintais pabėgiais) buvo paruošiami iš anksto gamykloje, tad statybvietėje lengvai ir greitai montuojami. Tačiau šio siauruko apatinei kelio daliai (sankasai) įrengti teko padėti nemažai pastangų: aukščiau nurodytoje trasoje turėjo būti pastatyta daugiau kaip 80 tiltų, tarp jų ir devynių metrų aukščio bei 155 m ilgio tiltas per Jūros upę.
Maždaug už penkių kilometrų į šiaurę nuo Lauksargių trasa kirto Ežeruonos upę, toje vietoje buvo nutiestas 100 m ilgio inžinerinis tiltas, kurio galines atramas dengė aukšti pylimai. Nuo šios vietos maršrutas ėjo palei vieškelį į Tauragę ir, mediniu tiltu pervažiavus Jūros upę, toliau buvo nukreiptas Skaudvilės link. Per gana trumpą laiką buvo nutiesta ir galutinė geležinkelio atkarpa į Kelmę.
Transportinės apkrovos geležinkelyje siekdavo 1500 tonų per dieną. Vėliau juo buvo transportuojamos statybinės medžiagos plačiajam geležinkeliui Lauksargiai–Šilėnai tiesti.
310px|thumb|To paties lokomotyvo traukiamas sąstatas perkrovimo stotelėje Lauksargiuose (1915 m. vasara)
Istorija
Statybos prasidėjo 1915 m. gegužės 4 d. Tų pačių metų birželio 30 d. buvo nutiestas bėgių kelias iki trasos pusiaukelės prie Skaudvilės, kur buvo įrengta stotelė, o liepos 11 d. geležinkelis jau buvo baigtas.
1915 m. gruodžio mėn. naktį iš 8 į 9 d. potvynio metu atitrūkęs plaustas trenkėsi į tilto per Jūrą atramas, jas išmušė ir nuplukdė ant pylimų. Vandens lygis pakilo ir ledo lyčių srautas buvo toks intensyvus, kad statinio remontas tapo nebeįmanomu – geležinkelio trasa buvo perkelta į šoną ir nuo gruodžio 14 d. ėjo per kaimyninio vieškelio medinį tiltą. 1916 m. sausio 7 d. kilo dar vienas potvynis, ties Batakiais pridaręs kiek didesnių nuostolių: pakilusi Ančia čia visiškai nuplovė trijų metrų aukščio ir 120 m ilgio sankasą.
Ryliškė
Ryliškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lupikų.
Hualianas
Hualianas (pe̍h-ōe-jī: Hoa-liân-chh) – miestas rytų Taivane. Hualiano apskrities administracinis centras. Miestas išsidėstęs didžiulėje sprūdžių linijoje, Taitungo lūžių slėnio, kuris miestą skiria nuo Čungjango kalnų grandinės, šiaurėje. Šiuo slėniu, kuris yra apie 6 km pločio, eina siaurasis geležinkelis, o miesto uostą su salos vakarinėmis dalimis jungia kalnų plentas. Gyventojų 108 tūkst. (2012 m. duomenys). Prateka Hualiano upė.
Istorija
1622 m. ispanai dabartinio miesto teritorijoje buvo įrengę aukso kasyklas. Teritorija apgyvendinta XIX a. vid., kuomet čia atplūdo 2200 hanių. Valdant japonams miesto teritorija buvo išplėsta, jį sujungiant su aplinkinėmis gyvenvietėmis.
Šis seismiškai aktyvioje zonoje įsikūręs miestas per 1951 m. žemės drebėjimą vos nebuvo visiškai sugriautas.
Pajustis
Pajustis – miestelis (alevik), įsikūręs Vakarų Viru apskrityje, šiaurės rytų Estijoje. Pajustis yra administracinis Vinio valsčiaus centras.
Istorija
1951–1991 Pajustis buvo stambaus kolūkio centras. Jam buvo suteiktas rašytojo Eduardo Vildės (1865-1933) vardas. E. Vildės gimimo metinių proga, 1965 m. kolūkyje buvo atidengta skulptūra.
Pirmoji mokykla atidaryta 1842 m. Iki 1988 m. veikė pagrindinė mokykla, vėliau sujungta su gimnazija Vinyje.
Demografija
2008 m. Pajustyje gyveno 734 žmonės. 2011 m. gruodžio 3 d. duomenimis, gyveno 658 žmonės.
Riklikai
Riklikai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kavarsko, Šventosios pakrantėje, prie kelio. Yra Riklikų piliakalnis, Riklikų šaltinis, tarybinės karinės bazės liekanos.
Rytų Grenlandijos srovė
thumb|230px|Srovės aplink Grenlandiją
Albert Zürner
Albert Zürner (1890 m. sausio 30 d. – 1920 m. liepos 18 d.) – Vokietijos šuolininkas į vandenį, olimpinis čempionas.
Rytų Grenlandijos srovė
Rytų Grenlandijos srovė – šaltoji paviršinė vandenyninė srovė, tekanti Arkties vandenyne, šalia pietrytinių Grenlandijos krantų. Ji yra srovės, kertančios visą Arkties baseiną, tąsa. Vandens temperatūra ties Grenlandijos krantais – žemiau 0 °C, rytiniame pakraštyje vasarą sušyla iki 2,4 °C. Tėkmės greitis iki 25 cm/s. Teka iš šiaurės į pietus. Srovės plotis 360–540 km.
Albert Zürner
Biografija
Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis dalyvavo šuolių į vandenį varžybose. Pirmą kartą vykusiose vyrų šuolių nuo 3 m tramplino varžybose Zürner aplenkė visus varžovus ir tapo pirmuoju olimpiniu šios rungties čempionu.
1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis dalyvavo trijose šuolių į vandenį rungtyse. Vyrų šuoliuose nuo 3 m tramplino rungtyje užimta 4-a vieta. Pirmą kartą vykusiose ekstremalių šuolių varžybose vokietis liko šeštas. Vyrų 10 m platformos šuoliuose į vandenį Zürner pelnė sidabro medalį.
Rytų Grenlandijos srovė
Rytų Grenlandijos srovė ištisus metus neša Arkties baseino ledus, o vasarą – ledkalnius.
Nepaklusnumas (filmas)
Nepaklusnumas – 1981 m. Italijoje sukurta drama pagal to paties pavadinimo Alberto Moravia romaną.
Turinys
Luka – keturiolikmetis paauglys, augantis nerūpestingoje aplinkoje, kurią garantuoja pasiturintis tėvas ir dvi moterys, kurios neabejingos jo bręstančiam grožiui: medicinos sesuo Andžela ir draugė žydaitė Edita. Nepaisant to, vaikinas jaučiasi nelaimingas ir stengiasi atsiriboti nuo jo tėvo sukurto pasaulio, pilno melo ir išdavysčių. Jis patenka pas partizanus, tačiau kariauti jam beveik netenka. Nors karui pasibaigus visi, kurie dalyvavo pasipriešinime, laikomi didvyriais, gyvenimas šeimoje pernelyg nesikeičia: tėvas toliau neištikimas motinai su Edita, kuri ir jam atskleidžia kūniškos meilės paslaptis. Po to, kai mergina miršta nuo širdies smūgio, Luka suserga ir nebenori pasveikti, tokiu būdu neigdamas jį supantį pasaulį...
Ryliškės (Vilnius)
Ryliškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 16 km nuo Avižienių.
Nicole Scherzinger diskografija
Tai yra Jungtinių Amerikos Valstijų Pop/R&B atlikėjos Nicole Scherzinger diskografija. Scherzinger dainos išleistos dainos su Pussycat Dolls galima rasti Pussycat Dolls diskografija.
Snižnė
Snižnė  – miestas Donecko srityje, Ukrainoje. Rytinis Snižnės pakraštys ribojasi su Luhansko srities administracine siena. Jame gyvena maždaug 45 966 gyventojų (2021 m. duomenimis). Snižnę faktiškai kontroliuoja separatistinė Donecko Liaudies Respublika.
Tautinė sudėtis
2001 m. Ukrainos gyventojų surašymo duomenimis miesto gyventojai yra:
Tapos valsčius
Tapos valsčius  – valsčius šiaurės rytų Estijoje, Vakarų Viru apskrityje. Gyvena 11 tūkst. gyventojų (2018 m.), teritorija užima 480 km².
Administracinė reforma
Vykdant vietos savivaldos administracinę reformą, 2017 m. prie Tapos valsčiaus buvo prijungtas Tamsalu valsčius. 2014 m. valsčiaus plotas buvo 262,8 km², gyventojų – 7849 žm. Po atlikto teritorijų sujungimo, 2018 m. valsčiaus plotas tapo lygus 480 km², gyventojų padaugėjo iki 11049 žm.
Rodynskė
Rodynskė  – miestas Donecko srityje, Ukrainoje. Jame gyvena maždaug 9 948 gyventojų (2021 m. duomenimis).
Tapos valsčius
Gyvenvietės
Tapa, Tamsalu
Rodynskė
Istorija
Rodynskė įkurta 1950 m. dėl anglių kasyklų statybos. 1962 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas.
Demografiniai duomenys
Gimtoji kalba 2001 m. Ukrainos gyventojų surašymo duomenimis yra:
Tapos valsčius
Gyvenvietės
Lehtsė, Sesė
Aavere, Alupere, Araski, Assamalla, Imastu, Jootme, Jäneda, Järsi, Järvajõe, Kadapiku, Kaeva, Karkuse, Kerguta, Koiduküla, Koplitaguse, Kuie, Kullenga, Kursi, Kuru, Kõrveküla, Lemmküla, Linnape, Loksa, Loksu, Lokuta, Läpi, Läste, Metskaevu, Moe, Naistevälja, Nõmmküla, Näo, Patika, Piilu, Piisupi, Porkuni, Pruuna, Põdrangu, Rabasaare, Raudla, Rägavere, Räsna, Saiakopli, Saksi, Sauvälja, Savalduma, Tõõrakõrve, Türje, Uudeküla, Vadiküla, Vahakulmu, Vajangu, Vistla, Võhmetu, Võhmuta.
Renan Paulino
Renanas arba Renanas Paulinas de Suza (Renan Paulino de Souza; g. 1995 m. vasario 15 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, saugas. Atstovavo Gargdžų „Bangai“.
Karjera
2014 m. gegužės 24 d. įmušė savo pirmąjį profesionalų įvartį. Jo atstovaujamas klubas šventė pergalę rezultatu 2-0 prieš Atlético Goianiense.
2015 m. rugpjūčio 17 d. pasirašė trejų metų sutartį su „Atlético Paranaense“.
2017 m. buvo skolinamas Clube Náutico Capibaribe.
Gargždų „Banga“
2022 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas atstovaus Gargždų „Bangos“ klubui. Rungtyniavo 95 numeriu pažymėtais marškinėliais.
2022 m. gegužės 22 d. rungtynėse pasižymėjo įvarčiu rungtynėse prieš FA Šiauliai. Po brazilo įvarčio pirmavo gargždiškiai (1:0), tačiau nesugebėjo išlaikyti persvaros ir rungtynės baigėsi lygiosiomis (1:1).
2022 m. rugpjūčio 21 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą. Tuo metu varžovai pirmavo rezultatu 2:0, o po brazilo įvarčio – 2:1. Per likusį laiką įvarčių pelnyta nebuvo.
2023 m. birželio mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka „Bangos“ klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Ašvamedha
thumb|250px|XIX a. piešinys, vaizduojantis pasirengimą ašvamedhai Ašvamedha  – senovės indoarijų ritualas – valdovo atliekamas žirgo paaukojimas. Skirtas parodyti valdovo savarankiškumą, pašalinti blogą karmą, įgyti palikuonių.
Pasak legendų, pirmąją ašvamedhą atlikęs Brahma, kai rado pradingusias vedas. „Mahabharatoje“ karalius Judhištira atlieka ašvamedhą po brolžudiško karo – taip jis siekęs išpirkti kaltę už artimųjų nužudymą.
Miaoli
Istorija
Pirmieji teritoriją apgyvendino taokasai, viena iš Taivano aborigenų genčių. Jų kalba Miaoli reiškia 'lyguma'. XIX a. į teritoriją atsikeldino imigrantai iš žemyninės Kinijos, daugiausia hakai iš Guangdongo provincijos. Japonijos okupacijos laikais Miaoli buvo Šinčiku prefektūros rajono sostinė. 1981 m. gavo didmiesčio statusą.
Ašvamedha
Tekstuose teigiama, kad ašvamedhos ritualas trunka metus. Randamas jaunas sveikas žirgas, simboliškai tapatinamas su valdovo savarankiškumu. Jis paleidžiamas ganytis ir lydimas karališkųjų prižiūrėtojų. Kur tik žirgas žengiąs, ten išsiplečia valdovo žemės – vietiniai valdovai gali arba priimti tokią valią, arba apginti savo žemes jėga. Jei žirgas per tuos metus išgyvena, jis grąžinamas į sostinę, ir ritualas per tris dienas užbaigiamas. Pačioje sostinėje visus metus taip pat atliekamos su ašvamedha susijusios apeigos, o žirgui grįžus įvyksta jų apogėjus. Žirgas tada sutapatinamas su Pradžapačiu ir rituališkai nužudomas, o žyniai ir karalienės dalyvauja vaisingumą laiduojančiame ritualiniame pokalbyje. Žirgas supjaustomas ir iškepamas – dalis mėsos suvalgoma apeigų dalyvių, dalis sudeginama ugnyje ir paaukojama dievams. Taip pat apeigų metu vyksta žirgų vežimų lenktynės ir ritualinis mįslių minimas (brahmodja).
Ašvamedhą atlikinėjo daugelis senovės Indijos valdovų, įskaitant Guptas. Manoma, kad paskutinę ašvamedhą XVIII a. vid. atliko Džaipuro maharadža Džai Singhas II.
Rusijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Rusijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Kašmyro konfliktas
Kašmyro konfliktas – ginkluotas teritorinis konfliktas Kašmyro krašte, besitęsiantis nuo 1947 metų. Jame dalyvauja Indija ir Pakistanas, taip pat vietiniai sukilėliai.
Rusijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Finalo rungtynės
„Zenit“ finale nugalėjo varžovus rezultatu 1-0 ir iškovojo šalies futbolo taurę. -
Kašmyro konfliktas
Kilmė
Dar iki 1947 metų dėl šios teritorijos buvo nuolat varžomasi. Ji priklausė musulmoniškai Duranio imperijai, bet 1819 m. kraštą užvaldė Sikhų valstybė, o krašto valdovu (Džamu radža, o nuo 1846 m. Džamu ir Kašmyro maharadža) tapo Gulabas Singhas. Nors 1845–1846 m. sikhus nugalėjo anglai ir aneksavo Kašmyrą, bet vėliau vasaliteto tvarka grąžino sikhams. Britų valdymo laikais Kašmyras buvo kunigaikštystė, priklausiusi Dogrų dinastijai (sikhams). 1941 m. 77 % krašto gyventojų buvo musulmonai, 20 % hinduistai ir 3 % kiti (sikhai, budistai). Nepaisant to, Kašmyre viešpatavo hinduistai, o musulmonams teko didesni mokesčiai, jie turėjo mažai galimybių prasimušti į aukštuomenę.
1947 m., tarpininkaujant britams, siekta atidalinti musulmonų dominuojamą būsimą Pakistano valstybę nuo nepriklausomybę ketinusios skelbti hinduistinės Indijos. Bandymas nubrėžti sieną tarp šių valstybių sukėlė aršius etninius-religinius konfliktus, gyventojų tremtis, persekiojimus ir pogromus. Autonomiją išlaikiusioms kunigaikštystėms leista apsispręsti, prie kurios šalies jos nori jungtis. Kašmyro maharadža Haris Singhas pradžioje siekė Kašmyro nepriklausomybės, bet galiausiai sutiko prisijungti prie Indijos, užtat, kad šios pajėgos padėjo išvaryti į kraštą įsiveržusias pakistaniečių gentis, kurias sukurstė Pakistanas. Sukilimo metu prasidėjo įvairiapusės žudynės ir persekiojimai.
Eiga
1962 m. į konfliktą įsitraukė ir Kinija, aneksavusi Indijos kontrolėje buvusį negyvenamą Aksai Čino kraštą.
1965 m. kilo antrasis Kašmyro karas. Pakistanas siekė įvykdyti operaciją „Gibraltaras“ – į Indijos valdomą Kašmyro teritoriją infiltravo mudžachedus ir pradėjo sukilimą. Į karą įsitraukė ne tik sukilėliai ir sausumos pajėgos, bet ir karo aviacija bei sunkioji karinė technika. Karas užbaigtas pasirašant Taškento deklaraciją, pagal kurią abiejų šalių pajėgos atsitraukė į ikikarines pozicijas.
1971 m. Indijos–Pakistano karo metu Indija užėmė nemažą Kašmyro dalį. Po karo pasirašant Šimlos sutartį, Indija grąžino užimtą dalį, ir abi šalys įsipareigojo laikytis taikos bei nesikėsinti į priešininkų valdomą teritoriją. Išlaikytas status quo – Indijos valdoma Kašmyro dalis išliko Džamu ir Kašmyro valstija, o Pakistano dalis tebeliko Laisvuoju Kašmyru bei Šiaurinėmis teritorijomis.
Nors abi šalys atsitraukė nuo tiesioginių karinių veiksmų, Indijos valdomame Kašmyre nesiliovė neramumai – sukilimus ir išpuolius nuolat rengė tiek prie Pakistano siekę prisijungti kovotojai, tiek Kašmyro nepriklausomybės šalininkai. Džamu ir Kašmyro parlamento rinkimai, kaip manoma, beveik visada buvo klastojami proindiškų partijų naudai. Dėl to kildavo masiniai neramumai, smurto akcijos prieš vietinius hinduistus, kurių didelė dalis buvo priversti pasitraukti iš Kašmyro. Tuo tarpu Pakistano valdomame Kašmyre vykdyti pogromai prieš vietinius gyventojus šiitus. Į kraštą atkėlus puštūnų modžachedų, išaugo religinė įtampa tarp šiitų bei sunitų.
Pastarieji dešimtmečiai
Nuo 1990 m. Kašmyre tęsiasi ginkluotų mudžachedų veikla. Džamu Kašmyro išlaisvinimo frontas siekia Kašmyro nepriklausomybės tiek nuo Indijos, tiek nuo Pakistano, taip pat kartais įvyksta ginkluoti susirėmimai ties siena tarp Indijos ir Pakistano pajėgų (pvz., 1999 m. Kargilio karas, 2014, 2019 m. susirėmimai). Atkovoti iš Indijos Kašmyrą siekia ir džihadistinės organizacijos „Laškare Taiba“ („Gėrio armija“) bei „Džaišė Mohamed“ („Muhamado kariauna“), susijusios su „al Kaeda“ bei Talibanu. Indija kaltina Pakistaną remiant šiuos džihadistus, nors Pakistanas tai neigia.
Kašmyre dažni teroro išpuoliai, protestai bei nepaklusnumo akcijos prieš Indijos pareigūnus. Indijos valdžia atsako ginkluotais susidorojimais, protestuotojų persekiojimais, komunikacijų ribojimu.
Pozicijos
Indija Kašmyrą laiko savo dalimi dėl to, kad maharadža Haris Singhas 1947 m. spalio 25 d. neatšaukiamai pasirašė sutartį, Kašmyrą prijungdamas prie Indijos; tuo, kad prisijungimą patvirtino Džamu ir Kašmyro asamblėja; vietinių gyventojų priešinimąsi laiko Pakistano bei teroristų vykdomo kurstymo padariniu. Be to, Indija pabrėžia, kad Pakistano valdomame Kašmyre stokojama visuomeninių teisių, nevystoma ekonomika, nepaisoma kertinių žmogaus teisių. Pakistano požiūriu, dėl krašto priklausomybės turėtų spręsti patys Kašmyro gyventojai, o 1947 m. maharadžos Singho sprendimas neatspindėjo kašmyriečių laikysenos. Kašmyriečių sukilimai rodo, kad vietos gyventojai nenori būti valdomi Indijos, o siekia prisijungti prie Pakistano arba tapti nepriklausomi. Pakistanas kaltina Indiją pažeidus JTO nuostatas ir nesurengus plebiscito. Be to, pagal Indijos ir Pakistano padalijimo religiniu pagrindu modelį, musulmoniškas Kašmyras turėjo atitekti Pakistanui.
2007 m. atlikta apklausa parodė, kad 87 % Šrinagaro (kur dominuoja musulmonai) gyventojų pasisako už Kašmyro nepriklausomybę, 95 % Džamu gyventojų (kur vyrauja hinduistai) pasisako už Indijos administraciją. Ladako budistai taip pat nori likti Indijos sudėtyje. Tik musulmoniškojo Kašmyro slėnio gyventojai (tačiau sudarantys daugumą krašto gyventojų) nėra patenkinti esama padėtimi.
Kalo mūrinis stulpas
200px|thumb|Bendras vaizdas Kalo mūrinis stulpas – trijų metrų aukščio mūrinis stogastulpis šiaurės vakarų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Unguros apskrities Kalo kaime.
Istorija
150px|thumb|left|Užrašas lietuvių kalba Stovi buvusiose kaimo kapinaitėse, pakeliui į Ungurą. Atsiradimo istorija nėra iki galo išsiaiškinta (tai galėjo būti ir perdirbinys iš katalikiško koplytstulpio), bet viena legenda krašte buvo ypač paplitusi:
1564 m. per Nekaltųjų Vaikelių dieną (gruodžio 28 d.) dvi jaunos poros nuėjo į netoliese stovintį namą ir ten ištvirkavo; juos užtikęs nelabasis visiems keturiems nusuko sprandus.
Norėdami perspėti ateinančias kartas apie bausmes nepaisantiems moralės normų, kaimo gyventojai sumūrijo šį keturkampį stulpą. Aplinkinėse vietovėse anuo metu gyveno vokiečiai, lenkai ir lietuvninkai, todėl ant paminklo atitinkamomis kalbomis (papildomai ir lotyniškai) buvo aprašyta minėta legenda bei bausmė už padarytą nuodėmę.
Mūrinis stulpas saugiai išstovėjo kelis šimtmečius, bet užrašai išbluko. 2007 m. gegužės 18 d. jis buvo restauruotas, visose pusėse pritvirtintos naujos marmurinės lentos su tekstais keturiomis kalbomis.
Donda
Donda – dešimtasis amerikiečių reperio Kanye West studijinis albumas, išleistas 2021 m. rugsėjo 29 d. Albume jungiamas hiphopo, gospelo ir pop muzikos elementai, o dainų žodžiai tamsesni, nei ankstesniuose atlikėjo darbuose , juose nemažai kalbama apie West skyrybas su Kim Kardashian bei jo mamą Donda West, kurios vardu ir pavadintas pats įrašas.
Nors albumas susilaukė vidutiniškų kritikų įvertinimų, jis buvo komerciškai sėkmingas visame pasaulyje. JAV per pirmąją savaitę parduota 309 tūkstančiai kopijų ir albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas dešimtuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. „Donda“ taip pat pasiekė daugelio šalių reitingų dešimtukus, tarp jų – ir Jungtinės Karalystės ir Lietuvos, abiejuose pasiekus pirmąsias vietas. 2022 m. kovo mėnesio duomenimis, JAV parduota per milijoną albumo kopijų ir jis tapęs platininiu.
2022 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose daina „Hurricane“ laimėjo apdovanojimą už geriausio melodingojo repo atlikimą, o „Jail“ – už geriausią repo dainą. Pats albumas taip pat buvo nominuotas metų albumo ir geriausio repo albumo kategorijose.
Dainų sąrašas
{{Track listing
Hadisai
Hadisai ( – ‘žinia’) – Mahometo pamokymai, pamokslai ir pasakojimai apie jį. Hadisai yra surašyti Sunoje.
Donda
Dainų sąrašas
}}
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Techninis personalas
Kadrina
Kadrina – miestelis (alevik), administracinis Kadrinos valsčiaus centras Vakarų Viru apskrityje, šiaurės Estijoje. Miestelis įsikūręs geležinkelio Talinas–Narva ir kelio Pernu–Rakverė kryžkelėje, prie Lobu upės. Artimiausi miestai yra Rakverė (12 km į rytus) ir Tapa (12 km į pietvakarius). Gyvena 2269 žmonės (2011 m.).
Istorija
Kadrinos pavadinimas siejamas su Šv. Katerinos bažnyčia ir parapija, kuri buvo įkurta 1231 m. Anksčiau gyvenvietė vadinta Tõrvestevere. Gyvenvietė pradėjo plėstis, kai buvo pastatytas geležinkelis ir Kadrinos stotis. Mokykla atsidarė 1902 m.
Da Grande Sports Club
„Da Grande Sports Club“ – Maldyvų futbolo klubas iš Malės.
Istorija
Įkurtas 2015 m. Dalyvavo elito diviziono kovose nuo 2019/20 m. sezono. Debiutiniame sezone užėmė 5 vietą ir išsaugojo vietą aukščiausioje lygoje.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. rugsėjo 1 d.
Laumžirgiai (Alinos Orlovos albumas)
„Laumžirgiai“ – penktasis studijinis lietuvių atlikėjos Alinos Orlovos albumas, išleistas 2022 m.
Apie albumą
Drauge su muzikantais Adu Gecevičiumi ir Pauliumi Vašku įrašytą ir išleistą albumą Alina Orlova apibūdina taip: „<...> Albumas – lėtas, minimalistinis ir atmosferinis, gana gyvo, lengvai psichodelinio skambesio. Dominuoja ilgesio ir vilties motyvai, egzistenciniai, tikėjimo klausimai. Į dainas sudėjau, ką turėjau geriausia – kelių paskutinių metų ryškesnius jausmus, mintis, metaforas, klausimus.“ – pasakoja atlikėja. Albumą sudaro 10 dainų, tarp kurių 4 – parašytos anglų kalba. Remtasi ir kitų autorių kūryba: dainose „I Laid Me Down“ ir „The Garden of Love“ naudojamos anglų poeto Williamo Blake'o eilės, „Akyse užges Paryžius“ naudojamas tragiško likimo poeto Rimo Buroko eilėraštis.
Singlai
Trys albumo dainos yra tapusios singlais ir buvo išleistos anksčiau nei visas albumas:
Dainų sąrašas
Albumą sudaro šios dainos: Pasak Spotify, pati populiariausia albumo daina – „Ruduo Tau tinka“, sulaukusi daugiau nei šimto tūkstančio perklausymų platformoje.
Šventojo Lauryno naktis (filmas)
Šventojo Lauryno naktis – 1982 m. Italijoje sukurta drama apie Antrojo pasaulinio karo pabaigą, papasakotą per eilinių žmonių likimus. Juosta buvo parinkta atstovauti šalį Oskaro apdovanojimui gauti, tačiau nebuvo nominuota.
Turinys
Italija, paskutinieji karo mėnesiai. Besitraukiantys vokiečiai bei vietiniai fašistai, nujaučiantys artėjančią pabaigą, stengiasi padaryti kuo daugiau žalos paprastiems gyventojams, kurie jau atvirai simpatizuoja Sąjungininkams ir laukia jų pasirodymo. Dalis nedidelio San-Miniato miestelio gyventojų, sužinoję apie vokiečių planus susprogdinti dalį namų, nusprendžia traukti pasitikti amerikiečių dalinių, o kiti, manydami, kad tai pernelyg rizikinga, nusprendžia likti, tačiau tiek vieniems, tiek kitiems teks iškęsti nemažai išbandymų...
Juodšilių tvenkinys
Juodšilių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, Vilniaus miesto pietiniame pakraštyje, į šiaurės vakarus nuo Juodšilių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Vokės intakas) 2,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,47 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 147,3 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais. Tvenkinį supa Juodšilių miškas. Į vakarus įsikūrusi Miškinių sodininkų bendrijos gyvenvietė.
Korla Awgust Kocor
Korla Avgustas Kocoras (, ; 1822 m. gruodžio 3 d.   kaimelyje (dab. Grospostvico miesto dalis – 1904 m. gegužės 19 d.  kaimelyje (dab. Liobau miesto dalis)) – Lužicos sorbų kompozitorius, dirigentas ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigęs pradinę mokyklą Grospostvice nuo 1838 m. mokėsi Bauceno pedagoginėje mokykloje. Po baigimo dirbo mokytoju Vartos vietovėje. 1844 m. susipažino su sorbų poetu Handriju Ceileriu, ši pažintis vėliau stipriai įtakojo abiejų gyvenimą: K.A.Kocoras kurdavo muziką H. Ceilerio eilėms, o pastarasis poetas tapo kompozitoriaus populiarių kūrinių libretistu.
1845 m. Korla Avgustas Kocoras organizavo sorbų dainų festivalį, vėliau tapusį tradiciniu. 1852 m. pradėjo dirbti mokytoju ir vargonininku Kitlice – šiose pareigose jis darbavosi iki pat išėjimo į pensiją 1888 m.
1895–1897 m. vadovavo Lužicos sorbų Mokslų akademijos Muzikos skyriui. Yra vadinamas sorbų pasaulietinės muzikos pradininku. Lužicos sorbų himno autorius.
Riliškiai
Riliškiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Vydenių, prie kelio. Prie kaimo prasideda Uosupis, yra Vydenių tvenkinys. Šiauriau – Kijučių miškas.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 64 žmonės, iš kurių 41 buvo užrašyti lenkais, 21 lietuviais ir 2 baltarusiais.
Krušinianų musulmonų kapinės
thumb|right|250px|Krušinianų musulmonų kapinės Krušinianų musulmonų kapinės  – musulmonų kapinės Lenkijos Krušinianų kaime. Kapinės įkurtos XVII a. antroje pusėje. Seniausias antkapis yra 1704 m., daugiausiai yra XIX a. antkapių.
The Final Frontier
The Final Frontier – penkioliktasis studijinis britų sunkiojo metalo grupės „Iron Maiden“ albumas, išleistas 2010 m. rugpjūčio 13 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje pardavus per 44 tūkstančius kopijų, „The Final Frontier“ debiutavo pirmojoje albumų reitingo vietoje, tapdamas ketvirtuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Taip pat pirmąją vietą albumas pasiekė dar 27 šalyse. JAV per pirmąją savaitę buvo parduota 63 tūkstančiai kopijų ir albumas pasiekė ketvirtąją „Billboard 200“ reitingo vietą, tapdamas aukščiausią vietą pasiekusiu grupės įrašu šalyje.
2011 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose daina „El Dorado“ laimėjo geriausio metalo atlikimo kategorijoje.
Dambruvka (Sokulkos valsčius)
Dambruvka – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Melsvoji kelerija
Melsvoji kelerija (Koeleria glauca) – miglinių šeimos augalų rūšis. Paplitusi daugiausia Centrinėje Europoje, taip pat auga Skandinavijoje, vietomis Vakarų Europoje, europinėje Rusijoje, Kazachstane, Vakarų Sibire.
Tai daugiametis žolinis augalas. Šaknys trumpos. Augalas pilkšvai žalias, iki 50 cm aukščio. Stiebas ir lapų makštelės plaukuoti. Žiedynas – tanki cilindrinė šluotelė. Žydi birželį, sėklas brandina liepą.
Melsvoji kelerija auga išretintuose, skaisčiuose pušynuose (kur skliautas tankesnis tik vegetuoja) mažai puveningose dirvose, taip pat ant smėlėtų pakelių, upių ir ežerų pakrančių.
Čekijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Čekijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Pagėgių–Šilėnų geležinkelis
Istorija
right|thumb|250px|Pirmojo pasaulinio karo metais Lauksargių geležinkelio stotyje kraunamos avižos right|thumb|250px|1927 m. pastatyta Tauragės geležinkelio stotis right|thumb|250px|Dabartinės [[Lyduvėnų tiltas|Lyduvėnų tilto atramos ir 1944 m. susprogdinto tilto likučiai]]
Dar 1905–1906 m. tuometiniuose Rytprūsiuose buvo nutiestas 1435 mm vėžės geležinkelis iš Pagėgių į Lauksargius, esančius pasienyje su Rusijos imperija, tikintis, kad ši 22,37 km ilgio trasa netrukus bus pratęsta iki Rygos.
1914 m. kilo Pirmasis pasaulinis karas ir ši linija atsidūrė netoli vokiečių Rytų fronto. Norėdama sustiprinti ryšį tarp Rytprūsių ir vad. Dauguvos fronto (dab. Latvijos teritorijoje) kaizerinės Vokietijos karinė vadovybė 1915 m. rugsėjo 12 d. įsakė šią liniją pratęsti Šiaulių kryptimi. Karo statybininkų laukė didelis iššūkis: sėkmingai kirsti gilų Dubysos slėnį ir tinkamai įsilieti į carinės Rusijos geležinkelį Kaišiadorys–Liepoja. Techniniai reikalavimai griežti: mažiausias kreivės spindulys – 300 m, nuolydis – ne didesnis kaip 1,0 ‰. Trasą nuspręsta tiesti buv. Kauno gubernijos Raseinių ir Šiaulių apskrityse, ji turėjo eiti netoli strateginio vieškelio Tilžė–Šiauliai (dab. Magistralinis kelias A12) ir kirsti jį. Tų pačių metų rugsėjo 14 d. darbai prasidėjo Lauksargiuose, o rugsėjo 18 d. – priešingoje pusėje, ties Mankiškiais (prie Radviliškio). Dirbo rusų belaisviai ir vietiniai gyventojai. Bėgių kelias buvo klojamas atsižvelgiant į reljefą, t. y. apeinant kalvas, pelkes, upelius ir kt. gamtines kliūtis.
Daug pastangų pareikalavo tilto per Dubysą ties Lyduvėnais įrengimas, 7000 m³ apimties medienai suvežti reikėjo daugiau laiko nei užtruko pati statyba. Tiek statybinės medžiagos, tiek įrankiai ir maistas statybininkams buvo tiekiami Lauksargių–Kelmės siauruku ir sandėliuojami Drupstų kaime, o iš ten gabenami į statybvietę. Netrukus Lyduvėnuose iškilo 670 m ilgio ir 42 m aukščio Feldmaršalo Hindenburgo tiltas. Šešiaaukštis polinis statinys ties žemės paviršiumi buvo 21 m, o siaurėjančiame viršuje – 5,5 m pločio.
1916 m. birželio 20 d. geležinkelio linija buvo priimta eksploatuoti, joje įrengtos šios stotelės (skliaustuose kursyvu įrašyti dabartiniai pavadinimai): Lauksargiai, Požerūnai, Tauragė, Juodpetriai (Benotiškė), Batakiai (Eidintai), Lybiškiai, Varlaukis, Lipkiškė, Viduklė, Kutninkai, Šienlaukis, Lyduvėnai, Tytuvėnai, Aukštiškiai, Užpelkiai, Sidarai, Polekėlė (Čiuteliai), Dvarninkai, Jonaitiškiai, Mankiškiai. Minėtose vietovėse ant mūrinių pamatų suręstos tašytų medinių rąstų stotelės, o bendras trasos ilgis siekė 124,4 km.
Senojoje atkarpoje veikė stotys: Lauksargiai, Griežpelkiai, Kamščiai, Cullmen Jennen (dab. Geniai), Gudai, Pavilkiai, Pagėgiai.