cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bendra nuosavybės kaina
Programinės įrangos TCO
Dažniausiai terminas TCO naudojamas, kalbant apie programinę įrangą, kur į TCO įskaičiuojama programinės įrangos įsigyjimo, atnaujinimų, administravimo ir pan. vertė.
Kritikai teigia, kad programinei įrangai taikyti šį terminą netikslu, kadangi įsigyjama ne programinė įranga, o jos naudojimo licencija, todėl netikslu sakyti nuosavybė. Siūlomas terminas Bendra naudojimo kaina.
Automobilio TCO
Coût total de possession
Jovita Monkevičienė
Jovita Monkevičienė (g. 1955 m. rugpjūčio 12 d.) – pedagogė, Lietuvos ir Akmenės rajono politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1997–2005 m. Papilės Simono Daukanto vidurinės mokyklos direktorė. 2005–2009 m. Mokytojų kompetencijos centro direktoriaus pavaduotoja. 2009–2016 m. Ugdymo plėtotės centro Kvalifikacijos tobulinimo ir kompetencijų skyriaus vedėja. 2017–2019 m. Nacionalinės mokyklų vertinimo agentūros Pedagogų vertinimo skyriaus vedėja, nuo 2019 m. – skyriaus metodininkė.
1991 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narė. 2005 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.
Papilės seniūnijos labdaros fondo narė. Sutuoktinis Algirdas, vaikai Tadas, Algirdas, Audronė.
Gražina Degutytė-Švažienė
Gražina Janina Degutytė-Švažienė (g. 1938 m. birželio 7 d. Tauragėje) – Lietuvos dailininkė keramikė.
Biografija
Vyras Algimantas Švažas. 1963 m. baigė Lietuvos dailės institutą.
Nuo 1962 m. dirba ir dėsto Lietuvos dailės institute (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija), nuo 1990 m. docentė.
Kūryba
Sukūrė keramikos kompozicijų interjerams, dekoratyvinių lėkščių („Sūkurys“ 1977 m., „Diskai“ 1982 m.), indų („Balti indai“ 1996 m.), vazų, žvakidžių, teminių kompozicijų („Daiktai iš klėties“ 1998 m., „Miestas“ 2002 m.). Kūriniai žiesti ar lipdyti, aiškiu siluetu, išryškinantys būdingiausias molio savybes, subtiliai dekoruoti (paryškintomis žiedimo rievėmis, įvairių formų ar tiesiog pirštų įspaudais sienelėse, įpjautomis plokštumomis, ažūru, pasteliniais tonais, kurie pagyvinti ryškių spalvų akcentais).
Nuo 1964 m. dalyvauja dailės parodose, simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Europoje, Japonijoje, JAV, Kanadoje, Pietų Korėjoje).
About a Girl
Istorija
Pristatant dainą „About a Girl“ iškart buvo pastebėta, jog ji atitraukia dėmesį savo „klubiniais ritmais“ ir lengvai įsimenančiu priedainiu. Daina internete pirmiausiai paplito su Keisha vokalais 2009 m. rugsėjo 9 d.
Išleidžiant šį singlą, tuo metu grupę krėtė vienas po kito sklandantys gandai ir skandalai. Iš grupės išmetus paskutiniąją originaliąja narę, kai ji buvo ką tik pradėjusi filmuoti vaizdo klipą šiai dainai, iškart atsirado naujoji narė Jade. Ji ne tik nusifilmavo Keisha vietoje, bet ir vėliau įrašė vokalus vietoje jos.
Kritikai dainą įvertino teigiamai. Nick Levine iš „Digital Spy“, davė daina 4/5 žvaigždutes. BBC apžvalgininkas dainą pavadino viena iš geriausių „Sugababes“ singlų.
Vaizdo klipas
Vaizdo klipas buvo nufilmuotas su Ewen 2009 m. rugsėjo 22 d.
Klipo režisierius yra Martin Weisz. Pirmąkart „Sugababes“ klipas nufilmuotas JAV. Merginos teigė, jog pačios norėjo daryti akrobatinius triukus ir vaidinti, tačiau dėl grupės sudėties pasikeitimo – vietoj jų buvo pasamdytos aktorės. Los Andžele nufilmuotas klipas yra įkvėptas filmo „Nužudyti Bilą“. Klipas debiutavo per 4Music kanalą 2009 m. spalio 11 d.
Klipas prasideda trumpu dviejų verslininkų pokalbiu. Kai pasigirsta muzika, aktorės matomos važiuojančios automobiliu. Paskui, prie to paties automobilio per visą klipą kartkartėmis rodomos „Sugababes“ narės. Heidi Range rodoma netoli automobilio, Amelle Berrabah prie namo ant ratų, o Jade Ewen sėdanti ant kėdės. Klipe rodoma kaip verslininkas norėjo apgauti tris merginas tačiau, jos supratusios apgaulę ne tik susitvarko su juo bet ir su jo pakalikais ir pačios apgauna jį.
Singlo turinys
JK CD singlas
Reklaminis CD singlas
Atsisiuntimas
Topai
Kai singlas debiutavo Jungtinės Karalystės oficialiame tope net #8 vietoje, ir yra geriausiai debiutavęs ne pagrindinis singlas po „Red Dress“ (2006 m.). JK ši daina daugiau nesugebėjo pasiekti geresnių rezultatų. Airijos tope IRMA daina pasiekė top 20-tuką. Iki 2010 m. pradžios Jungtinėje Karalystėje singlas parduotas 100 000 kopijų tiražu.
„About A Girl“ taip pat pasirodė Lenkijos ir Bulgarijos singlų topuose. Kol kas tai vienas iš nesėkmingiausių grupės singlų.
Port Luiso rajonas
Port Luiso rajonas − Mauricijaus rajonas, užimantis šiaurės vakarinę salos dalį aplink Port Luiso įlanką. Administracinis centras − Port Luisas.
Rajonas apima šalies sostinę ir keletą šalia jos esančių gyvenviečių: Sen Krua, Rošė Boi, Gran Rivjė. Port Luise yra svarbiausias šalies uostas.
Dailidiškės
Dailidiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Eitminiškių.
Valatkaičiukai
Valatkaičiukai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Vosiliškio.
Bilbergija
Dauguma rūšių yra epifitai, kai kurios auga ant uolų. Apdulkina kolibriai ir šikšnosparniai.
Kelios rūšys auginamos kambariuose. Joms reikia gerai drenuojamo dirvožemio ir saikingo laistymo. Nemėgsta tiesioginių saulės spindulių. Galima dauginti atžalomis.
Gentyje yra apie 60 rūšių:
Bestija
Bestija – Lietuvos roko grupė. Susikūrė 2006 metais. Debiutinį mini albumą „Insane in Madness“ išleido 2008 metais. 2009 metais grupė pakeitė pavadinimą į Stranger Aeons.
Marian Gumowski
Marianas Gumovskis (, (1881 m. rugsėjo 30 d. Krošcienkas, Novi Sončo vaivadija, dab. Mažosios Lenkijos vaivadija – 1974 m. lapkričio 1 d. Torunė) – Lenkijos numizmatas, muziejininkas.
Biografija
1900–1919 m. dirbo Krokuvos nacionaliniame muziejuje, 1903–1919 m. žurnalo „Wiadomości Numizmatyczno-Archeologiczne“ redaktorius. 1919–1932 m. Didžiosios Lenkijos muziejaus Poznanėje direktorius. 1946–1960 m. Torunės Mikalojaus Koperniko universiteto dėstytojas. Nuo 1955 m. profesorius.
Tyrimų sritis – Lenkijos ir Lietuvos numizmatika, sfragistika, heraldika ir genealogija.
Nuorodos
P.M. Żukowski, Mariana Gumowskiego związki z Uniwersytetem Jagiellońskim, „Rocznik Polskiego Towarzystwa Heraldycznego”, seria Nowa, 2013, t. XXIII, s. 83-93
Florianas Vyganovskis
Florianas Vyganovskis (Wyganowski Floryan, 1854 m. – 1905 m.) – inžinierius architektas, gyveno Rygoje.
Daujočiai (Kelmė)
Daujočiai – kaimas centrinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Kelmės.
Romainiai
Romainiai – Kauno miesto dalis šiaurės vakarinėje miesto dalyje, į šiaurę nuo Lampėdžių, prie Romainių gatvės. Yra Romainių tuberkuliozės ligoninė (atidaryta 1937 m., dabar KMUK filialas), sanatorija, Romainių kapinės, Romainių koplyčia.
miniatiūra|left|Medinė skulptūra Romainių g. pradžioje
Geografija
Romainiuose daug miškų: rytinėje dalyje – Linkuvos miškas, vakarinėje – Šilainių miškas. Miškuose peri 32 paukščių rūšys, kurios įtrauktos į Europoje globaliai nykstančių sparnuočių sąrašą, veši įvairūs saugotini augalai. Miške stūkso nebaigto statyti Romainių forto liekanos (1913–1915 m.). Romainiams priklauso taip pat Aukštutiniai Kaniūkai ir Vijūkai. Šiaurinė dalis Romainių likusi Kauno rajone.
Istorija
1295 m. Ragainės komtūras Liudvikas iš Libencelės laimėjo mūšį prieš lietuvius ir sudegino šventu laikomą Romainių kaimą. 1336 m. Romainių saloje pastatyta Marienburgo pilis, o dešiniajame Nemuno krante – Bajenburgas (netoli Veliuonos). 1384–1402 m. sudaryti slapti kryžiuočių kelių į Lietuvą aprašymai, kurių bent dešimtadalis ėjo pro Romainius.
Apie XVI a. pastatyti senieji Romainių dvaro rūmai. XVIII a. Romainius valdė Vitebsko kaštelionas Simonas Sirutis, Karolis Prozoras ir jo sūnus Mauricijus, 1831 m. sukilimo metu vadovavęs Kauno apskrities 2000 sukilėlių būriui ir 2 mėnesiams užėmęs Kauną. Po sukilimo Romainius įsigijo bajoras Adomas Medekša.
1850–1917 m. valdė grafai Tiškevičiai, po to dvarą nusipirko J. Galvydis-Bikauskas, o palivarkas išnuomotas Draugijai kovai su tuberkulioze. 1937 m. šios draugijos Kauno skyriaus inciatyva Romainiuose įkurta tuberkuliozės ligoninė, pirmieji pacientai priimti liepos 2 d.
1946 m. Romainiai prijungti prie Kauno miesto, tačiau dalis kaimo liko Kauno rajone. 1969 m. atidaryta Romainių pradinė mokykla.
Žymūs žmonės
Romainių dvare (vadintame Романь) mirė senojo Rusijos himno „Боже, царя храни“ autorius Aleksejus Lvovas (1798–1870).
Romainių kapinėse palaidotas tapytojas, vitražistas ir scenografas Stasys Ušinskas, lietuvių pasipriešinimo sovietinei okupacijai simbolis Romas Kalanta, religijotyrininkas Gintaras Beresnevičius, aktorius Viktoras Šinkariukas ir kt.
Petra Frey
Petra Frey (g. 1978 m. birželio 27 d. Insbruke) – Austrijos dainininkė.
1993 m. išleido debiutinį albumą „Bloß Träume im Kopf“. 1994 m. Petra atstovavo Austrijai 1994 m. „Eurovizijoje“ su daina „Für den Frieden der Welt“. Surinkusi 19 taškų, dalyvė tarp 25 dalyvių užėmė 17 vietą. 2003 m. Petra Frey su daina „This Night Should Never End“ nacionalinėje Austrijos atrankoje į „Eurovizijos“ dainų konkursą liko antroje vietoje, o 2011 m. dainininkė dar kartą pateikė paraišką dalyvauti nacionalinėje atrankoje su daina „Send A Little Smile“, tačiau neįveikė internete surengtos atrankos.
Dvyliktasis ir naujausias atlikėjos studijinis albumas „Einfach Frey“ išleistas 2011 m. balandį. 2012 m. su Vadimu Garbuzovu laimėjo Austrijos televizijos šou „Dancing Stars“.
Laukysta (Širvintos)
Laukysta – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Čiobiškio, Neries dešiniajame krante (65 km nuo žiočių), šalia Kamajos žiočių, priešais Laukystos žiotis, miškų apsuptyje.
Istorija
Apylinkėse rasta archeologinių radinių (akmeninių siaurašmenių kirvių, peilių, lietuviškų ilgųjų). Matyt, šioje vietoje būta V–VI a. Rytų Lietuvos pilkapių. Pokariu apylinkėse veikė partizanai.
Dailidiškis
Dailidiškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Upytės.
Romas Lazutka
Romas Lazutka (g. 1955 m. rugpjūčio 19 d. Radviliškyje) – Lietuvos sociologas, ekonomistas, socialinių mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
Nuo 1989 m. Vilniaus universitete dėstė ekonomiką, nuo 1996 m. Filosofijos fakulteto socialinės politikos ir socialinės gerovės ekonomikos dėstytojas, nuo 2005 m. socialinio darbo katedros vedėjas. Nuo 2002 m. socialinių tyrimų instituto tarybos pirmininkas. Nuo 2006 m. Tarptautinės socialinės gerovės tarybos Europos regiono ekspertų komiteto narys, nuo 2008 m. Lietuvos mokslo tarybos narys.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos sritys: viešojo sektoriaus ekonomika, darbo rinka, pensijų sistema, skurdo problemos, socialinė politika ir socialinė apsauga bei kita.
Jociai
Jociai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Tauragės, 6 km į vakarus nuo Mažonų. Į pietryčius nuo kaimo, prie Alangos ir Jūros upių santakos yra didžiulė atodanga – viena iš rajono lankytinų vietų. Saugoma Jocių vinkšna.
Istorija
Kaime buvęs Jocių dvaras. Dvaro sodyba įkurta 1709 m. Dvarą valdė Mankevičius, po to – jo žentas grafas J. Molis. Mankevičiai dalyvavo 1863–1864 m. sukilime, už tai buvo ištremti į Sibirą.
Dvare buvo plytinė (XIX a.), malūnas, parkas – sodas ir kiti pastatai. Pokario metais pastatus nugriovė tarybiniai kariai, iš gerų rąstų rentė kitus pastatus Tauragėje. Iš dvaro sodybos išliko tik parko – sodo dalis, sodyba užstatyta kolūkio gamybiniu centru.
1915 m. kraštą okupavus vokiečiams, Tauragė stipriai nukentėjo, todėl apskrities centras buvo įkurtas Jocių dvare, o apskritis vadinta Jocių apskritimi.
1922 m. dalis dvaro žemių išdalinta mažažemiams. 1923 m. Jocių dvaro centrą už 80 000 litų nupirko grįžęs iš JAV Jonas Gaižauskas.
Dirva (laikraštis)
Dirva  – JAV lietuvių tautinės minties savaitraštis, einantis nuo 1916 m. rugpjūčio 26 d. Klyvlende, 19807 Cherokee Ave.
Istorija
Leistas vietoj nuo 1915 m. lapkričio 25 d. leisto laikraščio „Santaika“. Iki 1952 m. leido A. Bartoševičiaus vadovaujama leidykla „Ohio Lithuanian Publishing Co“, paskui – Amerikos lietuvių spaudos ir radijo draugija „Viltis“. 1958–1959 m. ir 1968–1980 m. ėjo 2 kartus per savaitę, 1960–1968 m. – 3 kartus, kitu laiku – kartą per savaitę. Tiražas 1985 m. – 3450 egz.
Daugiausia vietos laikraštyje skirta tautinėms, politinėms ir kultūrinėms temoms.
Bendradarbiavo: Bronius Aušrotas, Vladas Bakūnas, Alfonsas Vytautas Braziulis, Vladas Būtėnas, Jurgis Gilvydis, Antanas Laukaitis, Algimantas Mackus, Vincas Steponaitis, Vytautas Strolia.
Rivjer diu Ramparo rajonas
Rivjer diu Ramparo rajonas  – Mauricijaus rajonas, užimantis šiaurės rytinę salos dalį. Administracinis centras – Mapu (Mapou).
Didelę rajono dalį užima lygumos su cukranendrių plantacijomis. Rajono pakrantė pasižymi koraliniu rifu ir už jo esančioje lagūnoje išsidriekusiomis salelėmis iš kurių didžiausia D'Ambro sala („gintaro“). Be to, rajonui priklauso kelios negyvenamos salelės išsibarsčiusios į šiaurę nuo Mauricijaus salos: Koin diu Miras, Plato sala („lygioji“), Rondo sala („apvalioji“), Serpento sala („gyvačių“).
Svarbiausios gyvenvietės: Gudlandas, Kap Maljurio, Gran Gobas, Pudr d’Oras, Mapu.
Rykulis
Rykulis (Canistropsis) – bromelijinių (Bromeliaceae) šeimos augalų gentis, 1997 m. iš Nidularium ir Canistrum genčių išskyrė Brazilijos sistematikas Eltonas Leme.
Gentyje yra 12 rūšių:
Alfredas Gumuliauskas
Alfredas Gumuliauskas (1954 m. lapkričio 29 d. Vilniuje – 2023 m. sausio 6 d. Palangoje ) – Lietuvos architektas.
Biografija
1972–1979 m. mokėsi Vilniaus inžineriniame statybos institute.
1979–1980 m. dirbo Kolūkių statybos projektavimo instituto Jonavos skyriuje, nuo 1980 m. – Komunalinio ūkio projektavimo instituto Palangos sektoriaus (vėliau bendrovė „Palangos projektas“) architektas, 1990–1992 m. projektų vyr. architektas, 1992–2001 m. direktorius, nuo 2001 m. buvo projektų vadovas.
Levas Tiškevičius
Levas Tiškevičius (, ; 1490 m. – 1515 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Kijevo bajoro Kaleniko Miškovičiaus šeimos, Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos pradininkas. Tėvas Tiška. Broliai Borisas Tiškevičius, Bazilis Tiškevičius, Gavrila Tiškevičius, Mykolas Tiškevičius. Sūnus Skuminas Tiškevičius.
Valstybės tarnyba
1508 m. karaliaus dvariškis.
MAQS Law Firm
MAQS - Šiaurės ir Baltijos šalių regiono teisinių paslaugų tinklas, vienijantis advokatų kontoras; verslo teisės patarėjų grupė. MAQS biurai veikia Skandinavijos (Danija, Švedija) ir Baltijos šalyse. Vienija 185 teisininkus, iš viso - daugiau nei 280 darbuotojų. Biurai veikia sostinėse, didmiesčiuose (Kopenhaga, Geteborgas, Malmė, Ryga, Stokholmas, Talinas, Vilnius).
MAQS buvo teisės patarėjas didžiausiame Švedijos istorijoje nekilnojamojo turto sandoryje, kai „AP-Fastigheter“ įsigijo „Vasakronan“; taip pat atstovavo JAV kino industrijos atstovams byloje prieš intelektinės nuosavybės produkcijos platintoją „The Pirate Bay“.
MAQS Vilniaus biuras
MAQS biuras taip pat veikia Lietuvoje, Vilniuje. Jame dirba apie 20 teisininkų. Vadovaujantysis partneris - advokatas Deividas Soloveičikas. Advokatų profesinė bendrija „Soloveičikas, Markauskas, Aviža, Bagdanskis|SMA" (SMA), įkurta 2003 m. Partneriai - Tomas Bagdanskis, Saulius Aviža, Laimonas Markauskas (g. 1978 m.) ir kiti.
Laukiškiai
Laukiškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Vadoklių.
MAQS Law Firm
MAQS Vilniaus biuras
2009 m. lapkričio mėn. bendrija įsiliejo į teisinių paslaugų tinklą „MAQS“. Pasikeitė ir kontoros pavadinimas (MAQS Law Firm). Kartu su SMA į MAQS grupę įsiliejo ir SMA biuras Rygoje (11 teisininkų). Geriausias Europos, Azijos ir Afrikos advokatų kontoras aprašančio teisės žinyno “Legal 500” 2006 metų leidinyje SMA kontora buvo paminėta tarp augančių advokatų kontorų.
2011 m. sausio mėn. iš Vilniaus biuro pasitraukė kontoros partneris advokatas Tomas Bagdanskis.
Kiti biurai
Latvijos biuras įsteigtas 2004 m. ir šiuo metu yra visas paslaugas teikianti vidutinio dydžio teisinių paslaugų įmonė. „MAQS Law Firm" Estijoje pradėjo veikti 2005 m. spalio mėn. 2008 metais kontora pakliuvo į didžiausių Estijos teisės firmų dešimtuką. Estijos biure dirba 15 teisininkų; žymi kaip turinti daugiausia tarptautinių projektų. „Legal 500" sąraše „MAQS Estonia" paminėta 6 kategorijose . „MAQS Sweden" įtrauktas į geriausiųjų teisės paslaugų įmonių sąrašą „Legal 500" visose kategorijose.
Juodkalnijos moterų rankinio rinktinė
Juodkalnijos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Juodkalnijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Juodkalnijos rankinio federacija.
Pajūrio Šaranta
Pajūrio Šarantas  – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Naujosios Akvitanijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – La Rošelis.
Departamente 5 apskritys, 51 kantonas, 25 municipaliniai susivienijimai ir 472 komunos. Plotas – 6 864 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais apimant Oniso ir Sentonžo provincijų dalis. Iki 1941 m. rugsėjo 4 d. vadinosi Vidinis Šarantas. Keisti pavadinimą pareikalavo konjako eksportuotojai dėl savo produkcijos reputacijos.
Pirmieji žmonės teritorijoje apsigyveno paleolite. Julijus Cezaris šiose apylinkėse rado santonų (santones) galų gentis, kurių sostinė buvo Mediolanumas. Jų vardas išlikęs Sento miesto pavadinime. Romos imperija krašte paliko amfiteatrus, kolonas, skulptūras, lino auginimo ir gyvojo vandens – konjako gamybos technologijas.
Viduramžiais kraštą nukariavo vizigotai. XI a. pastatyta La Rošelio tvirtovė ir uostas, su Hanzos sąjunga prekiavęs druska – baltuoju krašto auksu. Per Oniso ir Sentonžo uostus į šiaurę buvo išvežamas ir tuose kraštuose nematytas gėrimas – vynas. Vėliau dar viena eksporto preke tapo baltasis kalkakmenis. Iš jo padarytas ir Laisvės statulos Niujorke cokolis.
Naujaisiais amžiais krašte paplito protestantizmas, kalvinizmas, tačiau religiniai karai gerokai sugriovė krašto ekonomiką. Tik La Rošelis atsilaikė. Liudvikas XIII suteikė tikėjimo laisvę, tačiau po Liudviko XIV reformų nemažai gyventojų emigravo. Oniso ir Sentonžo gyventojai buvo vieni pirmųjų kolonistų, kūrusių Naująją Prancūziją. Kanados prancūzų kalboje yra nemažai žodžių, atėjusių iš puatvinų – sentonžų tarmės.
XIX a. pabaigoje viena svarbiausių ekonomikos šakų, ypač Ruajane tapo turizmas. Antrojo pasaulinio karo metais iš krašto buvo deportuoti žydai, todėl gerokai sumažėjo gyventojų. Karo pabaigoje Ruajanas buvo itin subombarduotas anglų ir amerikiečių aviacijos.
Geografija
Pajūrio Šaranto departamentas ribojasi su Šaranto, De Sevro, Dordonės, Žirondos, ir Vandėjos departamentais. Departamentui priklauso Olerono, Rė, Ė ir Madamos salos.
Aukščiausia vieta – 173 m virš jūros lygio. Pakrantėje – 71 paplūdimys.
Iki Suržero ir La Rošelio ateina greitasis geležinkelis TGV. Kraštą kerta autostrados A10 (Paryžius – Bordo) ir A837 (Sentas-Rošforas).
Klimatas
Klimatas okeaninis, švelnus, nes įtakos turi Atlanto vandenynas. Lietūs būna dažniausiai pavasarį ir rudenį, kritulių kiekis per metus svyruoja nuo 750 mm iki 950 mm. Saulėta būna apie 2300 valandų. Vidutinė metinė temperatūra 15 laipsnių C, nuo 5 °C sausio mėn iki 20 °C liepos mėn.
Ekonomika
Departamente išplėtotas žemės ūkis. Gaminamas vynas (pino), konjakas, sviestas, sūriai. Nemažai jūros gėrybių perdirbimo įmonių. Savo indėlį į krašto ekonomiką įneša prekybos ir žvejybos uostai.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Klodas Belo, Žanas Gi Branžeras ir Mišelis Dublė, Atstovų rūmuose – 5 nariai. Generalinę tarybą sudaro 51 narys, kurie renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Prefektai
2006 m. – Jacques Reiller
Giniai
Giniai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Regolitas
thumb|right|225px|Asteroido [[433 Erotas paviršius]] Regolitas (nuo 'danga' +  'akmuo') – sluoksniuotas, purus, iš smulkių įvairių medžiagų nuotrupų susidedantis sluoksnis, kuris dengia kietas uolienas. Sluoksnio storis gali siekti iki kelių dešimčių metrų. Jį sudaro dulkės, dirvožemis, uolienų skaidulos, įvairūs mineralai, stiklas, meteoritų dalelės, brekčijos. Regolito yra Žemėje, Mėnulyje, Marse, kai kuriuose asteroiduose, kitose Žemės grupės planetose ir palydovuose.
Giniai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Regolitas
Mėnulis
Regolito sluoksnis jūrose paprastai siekia nuo 4 iki 5 m, o senesnių aukštumų regionuose – 10–15 m. Mėnulio regolito spalva varijuoja nuo tamsiai pilkos iki juodos, didesnės dalelės linkusios smarkiai blizgėti. Regolito dalelės pasižymi dideliu lipnumu dėl oksidų plėvelės stygiaus virš paviršiaus ir dėl aukšto elektringumo.
Dailidžionys
Dailidžionys – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Peliškių.
Dikšiai
Dikšiai – kaimas centrinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Kelmės.
Italijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Italijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Upiniai unguriai
Upiniai unguriai, arba ungurinės (Anguillidae) – unguriažuvių (Anguilliformes) šeima. Kūnas ištįsęs, gyvatės formos, jį dengia smulkučiai giliai odoje įstrigę žvyneliai. Iš porinių pelekų yra tik krūtininiai. Paplitę beveik visose pasaulio dalyse, išskyrus Pietų Ameriką. Gyvena gėluose vandenyse, o veisiasi jūrose.
Šeimoje 15-16 rūšių, priklausančių monotipinei upinių ungurių (Anguilla) genčiai:
Indija 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Indijos sportininkai dalyvavo 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje, Prancūzija. Tai buvo pirmasis šalies dalyvavimas.
Rezultatai
Indijai atstovavo tik vienas atletas – Norman Pritchard.
Dirva (bendrovė)
Dirva – knygų leidimo ir prekybos bendrovė, veikusi 1913 m. Vilniuje, 1919–1940 m. – Marijampolėje.
Istorija
Leido vadovėlius ir grožinę literatūrą. Turėjo spaustuvę, du knygynus Marijampolėje ir Kaune. 1919–1937 m. išleido 463 knygas daugiau kaip 2,1 mln. egz. tiražu.
Pasaulio sveikatos organizacija
right|thumb|220px|PSO vėliava Pasaulio sveikatos organizacija (PSO) – Jungtinių Tautų Organizacijos padalinys, tarptautiniu mastu koordinuojantis visuomenės sveikatą, kovojantis su užkrečiamomis ligomis, organizuojantis pagalbos tiekimą ugdant nacionalines sveikatos apsaugos tarnybas ir kt. Taip pat bendradarbiauja kovoje su narkotikais, prisideda prie atliekamų mokslinių darbų ir tyrimų koordinavimo. Pagal PSO konstituciją, organizacijos misija – siekti, kad visi žmonės pasiektų kiek įmanoma geriausią sveikatą.
Organizacija įkurta 1948 m. balandžio 7 d., pagrindinė būstinė Ženevoje. Turi atskirus padalinius visuose žemynuose. Tikrąja PSO nare Lietuva tapo 1991 m. lapkritį, PSO biuras Lietuvoje įsteigtas 1994-aisiais. 2015 m. Lietuva tapo pirmąja iš Baltijos valstybių, kurioje buvo surengta PSO Europos regiono komiteto sesija. Šis PSO regioninis komitetas yra pagrindinė institucija, formuojanti sveikatos politiką Europoje.
Žembiškis
Žembiškis – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vosiliškio.
Istorija
2015 m. kaimas panaikintas: jo žemės prijungtos prie Pašušvio girininkijos ir Graužų kaimo.
Ha Lela
Ha Lela – buvusi Lietuvos pagoniškojo metalo grupė iš Utenos. Susikūrė 1993 m. Pavadinimas kilo nuo senovės lietuvių kreipinio į žemę „Ha Lela!“ Pradžioje išleido demo albumą „Rasa“, tačiau jis buvo prastos įrašymo kokybės ir didesnio populiarumo nesulaukė. 1998 m. Ha Lela perleido albumą „Pabudimas“.
Grupę sudarė nariai, daugiausia groję ir kitose grupėse – Zpoan Vtenz, Poccolus, Donis, Nahash ir kt. Naudojami liaudies instrumetai – kanklės, dambreliai, klarnetai, lumzdeliai ir kt. Būdingas black vokalas, tačiau dainų įžangose dažnai girdimas Vilmos Čiplytės balsas.
Varašas
Varašas  – srities reikšmės miestas Ukrainoje, Rivnės srityje. 2001 metais mieste gyveno 40 100 gyventojai. Plotis − 11,31 km². Miestas įsikūręs prie Styrės upės. Šalia miesto pastatyta Rivnės atominė elektrinė.
Istorija
Įkurtas 1973 m., miesto statusas suteiktas 1984 m.
Petras Simanavičius
Petras Simanavičius (g. 1922 m. gegužės 2 d. Šilsodžio k. (Vilkaviškio raj.) – choro dirigentas, dainininkas, pedagogas.
Biografija
1945 m. pradėjo mokytojauti Žeimių septynmetėje mokykloje – subūrė vaikų chorą ir parengė 1946 m. respublikinei dainų šventei. 1947–1955 m. – Kauno muzikos mokykloje mokėsi choro dirigavimo (dėst. Nikodemas Martinonis) ir solinio dainavimo (dėst. A. Barniškis). Mokydamasis dainavo Kauno muzikinio teatro chore, dirbo muzikos vadovu vaikų darželyje, eksternu išlaikė brandos egzaminus ir gavo atestatą. 1952–1961 m. vadovavo Kauno Vytauto bažnyčios chorui.
Nuo 1955 m. įsitraukė į mėgėjų chorų bei vokalinių ansamblių organizavimo darbą ir jį kūrybiškai tęsė bemaž tris dešimtmečius. Lygia greta vadovaudavo keliems kolektyvams. Po kelerius metus kūrybiškai dirbo su šiais Kauno miesto chorais: Vilnonių audinių fabriko „Drobė“ mišriuoju choru, Pliušo – šilko kombinato mišriuoju choru, Veterinarijos akademijos vyrų ir mišriuoju chorais, Mokytojų namų mišriuoju choru, Siuvimo fabriko mišriuoju choru, Metalo dirbinių gamyklos „Nemunas“ mišriuoju choru, Ežerėlio (Kauno raj.) kultūros namų ir Kazlų Rūdos (Marijampolės raj.) elektros remonto gamyklos mišriaisiais chorais.
Choruose dainuodavo po 70–100 dainininkų, kurie buvo parengti daugeliui Kauno miesto ir respublikinių dainų švenčių, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, daug koncertavo Lietuvos miestuose, taip pat ne kartą dainavo Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Rusijoje ir kitur, dalyvavo radijo ir televizijos laidose. Chorai surengė daug tradicinių jubiliejinių koncertų, kurių programose buvo sudėtingų lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių.
P. Simanavičius buvo Kauno miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų ir vokalinių ansamblių apžiūrų bei konkursų žiuri narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Serengečio nacionalinis parkas
Serengečio nacionalinis parkas – didelis nacionalinis parkas Tanzanijoje, Afrikoje. Jis yra žymus dėl kasmetinės milijonų baltabarzdžių antilopių gnu ir 200 000 zebrų migracijos.
Istorija
Virš 200 metų masajų genties žmonės ganė savo galvijus kaip jie patys vadino „bekraštėse“ lygumose, kol 1913 pirmas baltaodis žmogus, Stewart Edwart White, buvo įrašytas peržengęs šią teritoriją. Serengečio vardas kilo iš žodžio, kuris yra artimas Maasai genties žodžiui, apibūdinančiam šią teritoriją.
Vokiečių kolonistinė administracija teritoriją paskelbė saugoma 1921 metais. 1951 metais ji įgavo nacionalinio parko statusą, kurį patvirtino anglų vyriausybė. Jis tapo žymus po Bernhard Grzimek ir jo sūnaus Michael darbų praeito amžiaus šeštajame dešimtmetyje. Kartu jie parašė knygą ir sukūrė filmą „Serengetis neturi mirti“ (Serengeti Shall Not Die), plačiai pripažintas kaip vienas svarbiausių ankstyvųjų gamtos apsaugos dokumentinių filmų.
Viena iš nacionalinio įrengimo dalių, siekiant apsaugoti laukinę gamtą nuo žmonių įtakos, buvo vietinių gyventojų perkėlimas į Ngorongoro aukštikalnes. Iki šiol liko nemažai nesutarimų dėl šio žingsnio, nes teigiama, kad kolonistinė valdžia tai įvykdė prievarta ir apgaulės būdu.
Serengetis yra pirmas Tanzanijos nacionalinis parkas ir lieka svarbiausias šalies turizmo objektas.
Geografija ir laukinė gamta
Parkas užima 14 763 km² teritoriją. Jis apima lygumų pievas, savanas ir miškingas teritorijas. Parkas išsidėstęs šiaurinėje šalies dalyje, šiaurėje ribojasi su Kenija bei jos Masai Mara nacionaliniu rezervatu. Pietryčiuose parkas ribojasi su Ngorongoro draustiniu, pietvakariuose su Grumeti medžiojimo rezervatu, vakaruose su Ikorongo ir Grumeti medžiojimo rezervatais ir šiaurės rytuose su Loliondo kontroliuojama medžiojimo zona.
Gyventi žmonėms nacionalinio parko teritorijoje yra draudžiama, išskyrus, TANAPA (Tanzania National Parks Authority ) darbuotojus, Frankfurto zoologijos organizacijos mokslininkus ir darbuotojus bei įvairių viešbučių ir laikinų buveinių darbuotojus. Pagrindinė gyvenvietė yra Seronera, kurioje gyvena dauguma mokslininkų, parko valdyba bei egzistuoja pagrindinis aerodromas.
Be kanopinių migracijos parkas žinomas ir dėl geros laukinės gamtos būklės, ypač „Didžiojo Penketo“ – liūto, leopardo, dramblio, raganosio ir buivolo. Šios rūšys yra pagrindiniai turizmo traukos objektai, tačiau parke saugoma ir daug kitų gyvūnų rūšių, įskaitant gepardus, gazeles, žirafas bei didelę įvairių paukščių populiaciją.
Valdymas ir apsauga
Dėl savo bio įvairovės ir ekologinės svarbos, parkas yra įrašytas į UNESCO saugomų objektų sąrašą. Valdymo organai visuose Tanzanijos parkuose yra TANAPA.
Myles Turner buvo vienas iš pirmųjų parko medžiojimo prižiūrėtojų ir įgavęs reputaciją įvedęs apsaugas prieš brakonieriavimą.
Pacta conventa
thumb|Henriko Valua pacta conventa Pacta conventa – valdovo padėtį Abiejų Tautų Respublikoje bei valdovo santykius su bajorija nustatantis dokumentas. Pirmasis pacta conventa sudarytas po karaliaus Henriko Valua išrinkimo 1573 m. Tai buvo vadinamieji Henriko artikulai. Pacta conventa buvo sudaroma su visais renkamais Abiejų Tautų Respublikos valdovais iki 1764 m.
Vladislovo Vazos pacta conventa, sudarytas 1632 m., numatė, kad karalius:
Saab 900
Saab 900 yra Saab automobilių gamintojo modelis, gamintas nuo 1979 iki 1993 metų. right|thumb|250px|1984 Saab 900 Turbo 16 S „Aero“
Istorija
Automobilis buvo gaminamas gamyklose Švedijoje ir Suomijoje. Iš viso pagaminta apie 950 000 tokių automobilių. 1987 m. buvo atlikti išvaizdos pakeitimai.
Kėbulas
Šis modelis turėjo keletą kėbulo variantų:
Variklis
Saab 900 turi „I“ formos, 45 laipsniais žemės atžvilgiu pakreiptą, išilgai montuojamą variklį.
Variklis pagamintas Triumph Slant-4 variklio pagrindu. Kuro teikimui naudojami karbiuratoriai, Bosch (Motronic M2.10.3, M2.8.1 – B201 variklyje; Jetronic 2.2; 2.4 – B202 variklyje; 2.4.2 – B212) arba „Lucas“ (CU14 – B202) įpurškimo sistemos.
Išskirtinis Saab turbo variklių bruožas buvo APC (automatinės variklio darbo kontrolės) sistema. Pagrindinis šios sistemos elementas – variklio bloke įtaisytas detonacijos daviklis (iš esmės mikrofonas), kurio pagalba aptikusi detonavimą sistema apriboja turbo kompresoriaus veikimą. Tai ne tik leidžia efektyviai išnaudoti kompresorių, bet ir naudoti mažesnio oktaninio skaičiaus degalus turbo varikliuose.
Pavarų dėžė
Nepatvarios pavarų dėžės – vienas didžiausių šio automobilių trūkumų. Jos montuojamos po varikliu. Sukimas iš variklio į pavarų dėžę perduodamas trimis grandinėmis per hidrauliškai aktyvuojamą sankabą.
Buvo montuojama:
Savano rajonas
Savano rajonas − Mauricijaus rajonas, užimantis pietinę salos dalį. Administracinis centras − Sujakas (Souillac).
Poccolus
Poccolus – viena pirmų Lietuvos pagan metal grupių, susikūrusi 1993 metais.
Tikrieji pesliai
Tikrieji pesliai (Milvus) – sakalinių paukščių (Falconiformes) būrio, vanaginių (Accipitridae) šeimos, peslių (Milvinae) pošeimio gentis. Priskiriami plėšriųjų paukščių kategorijai. left|thumb|170px|Tikrųjų peslių [[uodega: juodojo peslio kairėje, rudojo peslio dešinėje]] right|thumb|240px|Rudasis peslys (Milvus milvus)
Bendras apibūdinimas
Tai vidutinio dydžio paukščiai su ilgais sparnais ir nepaprastai ilga uodega. Patelės šiek tiek stambesnės už patinėlius. Didžiausi, bet nežymiai didesni už juoduosius peslius gentyje yra rudieji pesliai, kurių kūno ilgis 60–72 cm, atstumas tarp abiejų išskėstų sparnų 145–179 cm, svoris nuo 750 g (pas smulkiausius patinėlius) iki 1,4 kg. (stambiausios pateles). Deda 3, kartais 2, rečiau 1 ar 4 ir išskirtiniais atvejais 5 kiaušinius. Peri 32 - 33 dienas, kol prasikala pirmieji jaunikliai.
Paplitimas
left|thumb|140px|Juodųjų peslių porūšių paplitimo arealas left|thumb|140px|Rudųjų peslių paplitimo arealas Paplitę Europos, Azijos, Afrikos, Australijos žemynuose. Kai kurios tikrųjų peslių populiacijos gyvendamos atšiauresnėse vidutinių platumų klimato juostose prieš žiemą migruoja į šiltesnio klimato regionus ir sugrįžta perėjimui tik artėjant šiltam metų sezonui.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje 2 rūšys:
Maistas
Minta gyvu grobių arba dvėseliena - smulkiais paukščiais, graužikais, kirstukais, jaunais kiškiais, žiurkėnais, šikšnosparniais, kirmėlėmis, nedideliais ropliais, varliagyviais, žuvimis.
Jankaičiai (Rietavas)
Jankaičiai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Rietavo. Kaimo vakarinėje dalyje išteka Jūros upė, didžioji kaimo dalis įsikūrusi kairiajame ką tik ištekėjusio upelio krante.
Gailgarbiai (dvaras)
Gailgarbiai arba Opuškos (, nuo 1939 m. Adlig Gallgarben, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo senasis pavadinimas Gailagarbs prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras ir kaimas. 1910 m. buvo 78 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maršalskojės apylinkės kaimas.
João Ferreira de Almeida
Žuanas Fereira de Almeida (João Ferreira de Almeida; 1628 – 1691 m.) – portugalų protestantų pastorius, viena svarbiausių protestantizmo asmenybių šalyje, pirmasis Biblijos vertėjas į portugalų kalbą.
Biografija
João Ferreire de Almeida gimė Mangualdės rajone Torre Tavares vietovėje, katalikų šeimoje. Pasilikęs našlaitis buvo priglaustas dėdės iš Lisabonos, kuris buvo religinio ordino narys. Gavo gerą išsilavinimą, bet dėl nežinomų priežasčių paliko Portugaliją ir išvyko į Nyderlandus. Iš ten būdamas 14-os išvyko į šios šalies koloniją Javą.
Keliaudamas iš Malaizijos į Bataviją João Ferreira de Almeida perskaitė protestantišką brošiūrą ispaniška antrašte „Krikščionybės skirtumai“. Tas veikalas smarkiai paveikė jaunuolį ir šis 1642 m. perėjo į protestantizmą bei pradėjo versti evangelijas iš ispanų į portugalų kalbą (mat katalikybėje dievo žodis nebuvo skelbiamas vietinėmis kalbomis). Dirbo Batavijos reformatų bažnyčioje. 1654 m. baigė versti Naująjį Testamentą. Nors siuntė kopijas į Amsterdamą, Ceiloną, niekas nesiėmė jo spausdinimu.
Vėliau João Ferreira de Almeida įstojo į Olandijos Bažnyčios ministeriją, kaip „pirmas asmuo, lankantis sergančius žmones“ ir, po to, kaip „piemuo“. 1656 m. išlaikęs teologijos egzaminą tapo misionieriumi ir pastoriumi. Dirbo Ceilone, vėliau Indijoje, buvo vienas pirmųjų protestantizmo skleidėjų tuose kraštuose. Rašto aiškinimui dažnai naudojo portugalų kalbą. 1661 m. portugalų kolonijos Goa inkvizicinis teismas misionierių už ereziją nuteisė myriop. Tačiau olandų pagalba buvo išvaduotas ir grąžintas į Bataviją.
1676 m. João Ferreira de Almeida Batavijos reformatų bažnyčiai pristatė savo Naujojo Testamento vertimą į portugalų kalbą. Tačiau revizoriai prieštaravo dėl netinkamo stiliaus, dialekto. Tuomet Almeida nusiuntė tekstus į Amsterdamą kur 1681 m. testamentas galiausiai atspausdintas, tačiau Batavijos revizoriai atliko savo keitimus, kuriems Almeida prieštaravo. Visgi Almeida išsaugojo dalį originalo kopijų. Vėliau pradėjo versti Senąjį Testamentą. 1689 m. dėl pablogėjusios sveikatos atsisakė misionieriaus darbo ir atsidėjo tik Biblijos vertimui. Mirė 1691 m. versdamas paskutinę Ezechielio knygos kapitulą. Jo darbą 1694 m. baigė kolega Jacobus op den Akker.
1693 m. išleistas nekoreguotas Almeidos Naujojo Testamento vertimas. Almeidos vertimas tapo pagrindine portugališkos Biblijos versija, tačiau laikui bėgant ji daug kartų taisyta.
Rudakovas (Rudakiai)
Rudakovas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 20 km į pietus nuo Ragainės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1946–2008 m. Žilino apylinkės gyvenvietė.
Hornostajė
Hornostajė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Monkų ir 45 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Liūčių laikotarpis
thumb|250px|right|[[Audra liūčių sezono metu Darvine, Australijoje]] thumb|250px|right|Liūčių sezonas, matomas [[Kernsas|Kernso kritulių diagramoje]]
Liūčių laikotarpis, lietingasis laikotarpis – laikotarpis, kurio metu labai stipriai padidėja vidutinis lietaus kiekis. Šis terminas dažniausiai naudojamas apibūdinti orus tropikuose. Pietų pusrutulyje liūčių sezonai būna nuo spalio iki kovo, o šiaurės – nuo balandžio iki rugsėjo mėnesio. Pusiaujo srityje metuose būna po du liūčių ir sausuosius sezonus.
Konkretus lietaus kiekis ir temperatūra liūčių sezonų metu dalinai priklauso nuo konkretaus regiono geografinių ypatybių. Tačiau dažniausiai dienos pradžia būna saulėta ir šilta, bet artėjant link vakaro, drėgmės kiekis atmosferoje didėja, prasideda griaustiniai ir liūtis.
Kartais, ypač – turizmo srityje, šis sezonas vadinamas žaliuoju, kadangi jo metu aktyviausia vegetacija, intensyviausiai vyksta gamtos procesai, o sausuoju sezonu viskas apmiršta. Panašiai, kaip kitose juostose – pavasaris ir vasara bei žiema.
PFK Min'or Pernik
Perniko „Min'or“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Perniko.
Algirdas Gumuliauskas
Algirdas Gumuliauskas (1928 m. gegužės 8 d. Lapurviuose, Luokės valsčiuje – 2020 m. lapkričio 1 d. Kaune ) – Lietuvos statybos inžinierius, pedagogas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1953–1975 m. dirbo Statybos ir architektūros institute Kaune, 1961–1975 m. Betonų laboratorijos vedėjas. 1959 m. technikos mokslų kandidatas. 1975–1993 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1979–1988 m. Statybinių medžiagų katedros vedėjas; nuo 1984 m. docentas.
Mokslinė veikla
Svarbiausios mokslinių tyrimų sritys: tankiojo ir akytojo silikatbetonio, akytojo betono mišinio sudėtis ir technologija, betono užpildų šarminė korozija, sunkiojo betono struktūros, fizinių ir mechaninių savybių optimizacija (sukūrė matematinių modelių), šio betono sudėties kompiuterinio projektavimo metodika. 1994–2003 m. su kitais parengė 33 Lietuvos standartus apie betonų, skiedinių, užpildų bandymo metodiką. 4 išradimų autorius.
Henriko artikulai
thumb Henriko artikulai – 1573 m. gegužės 20 d. Abiejų Tautų Respublikos bajorijos ir išrinktojo karaliaus Henriko Valua sudarytas pacta conventa.
Pagal šią sutartį nustatyta:
Paprastoji aukšlė
Paprastoji aukšlė (Alburnus alburnus), dar vadinama viršvandene, viršplauke, kleika – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (Cyprinidae) šeimai. Kūnas pailgas, siauras, iš šonų plokščias, padengtas labai plonais sidabriniais žvyneliais, – lengvai iškrintančiais, blizgančiais. Nugara tamsiai melsva ar žalsva, šonai ir pilvas sidabriški. Akys didelės. Suaugusi aukšlė sveria apie 50 gramų, subręsta 2-3 gyvenimo metais, neršia birželio mėnesį. Plaukioja pulkais viršutiniuose vandens sluoksniuose. Minta daugiausia planktonu.
Lietuvoje labai dažna žuvis, paplitusi upėse ir pratakiniuose ežeruose. Paprastai sugaunama 7-13 cm, 6-30 g. Glūko ežere, dėl ypač didelio jų paplitimo, rengiamos sportinės aukšlių gaudymo varžybos.
Jundinhė
Jundinhė  – upė rytų Kinijoje; viena iš Haihę sudarančių upių. Prasideda Gvanseno kalnuose, Šaansi provincijoje. Teka į rytus kalnais, vėliau Didžiąja Kinijos lyguma. Prateka Vidinės Mongolijos, Hubėjaus provincijas. Pekine susilieja su keliomis upėmis ir sudaro Haihę (teka į Geltonąją jūrą).
Jundinhė nuo seno žinoma dėl savo nuožmių potvynių bei dažno vagos keitimo. Dabartinė upės vaga buvo įtvirtinta 1698 m., valdant imperatoriui Kansi.
António Nobre
thumb|200px|António Nobre studijų Paryžiuje metais
António Nobre buvo suinteresuotas patriotinių vertybių atgimimu. Jo pagrindinis darbas, Só (Paryžius, 1892 m.), pasižymi gedulu, nostalgija, autoironija. Tai formalios struktūros poetinis žanras, kuriame šnekamoji kalba paįvairinama ritmiškais eilėraščių posmais. Nepaisant to, jo poezijoje pastebima aiški Almeida Garrett ir Julio Dinis įtaka. Poetas neabejotinai patenka į prancūzų simbolikos kanonus. Pagrindinis jos indėlis į kalbėjimo simboliką buvo perėjimas nuo rafinuoto simbolių žodyno į šnekamąją kalbą, į savo vaikystę. Jis mirė vos 33 metų, po ilgos kovos su tuberkulioze.
Hornostajės Osada
Hornostajės Osada – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 1 km į šiaurės vakarus nuo Monkų ir 40 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimo vietovė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XIX a. pabaigoje kai šalia kaimo buvo įkurtos Rusijos imperijos kareivių kareivinės. Kareivinėse veikė ligoninė ir kapinės. Po I psaulinio karo kareivinės buvo nugriautos.
Laukminiškiai
Laukminiškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Palėvenėlės.
Kaime nuo 2002 m. gruodžio 24 d. veikia muziejus, įsikūręs rašytojo Petro Babicko ir aktorės Unės Babickaitės tėvų namuose, jame yra etnografinė ekspozicija, atspindinti XIX a. pab. – XX a. pr. aplinkinių kaimų gyventojų buitį, papročius ir tradicijas.
Bergiš Gladbachas
Bergiš Gladbachas  – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 2008 metais mieste gyveno 105 901 gyventojai.
Istorija
XIII a. netoli buvo gyvenvietė. Miestas buvo įkurtas 1856 m. 1977 m. suteiktas miesto statusas.
Levski Ruse
Levski Ruse – buvęs Bulgarijos futbolo klubas iš Rusės. 1944 m. susijungė su Angel Kancev Ruse klubu.
1703 m.
1703 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kalnelio piliakalnis
250px|left|thumb|Paminklas Sidabrės piliakalniui prie menamo antrojo sunaikinto piliakalnio. Tai Kalnelio dvarvietė, klaidingai laikoma piliakalniu
Ant piliakalnio stūkso Kalnelio koplyčia.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Piliakalnio šlaitai 4–6 m aukščio. Aikštelė ovali, 70 x 45 m dydžio. Pietinėje ir šiaurinėje papėdėse buvo 4 m pločio, 2 m gylio griovys (užslinkęs). Į šiaurę nuo piliakalnio, už griovio, ant apie 3 m aukščio kalvelės nuolaidžiais šlaitais yra papilys. Jo aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 130 x 40 m dydžio.
Tyrimai
Piliakalnį 1966 m. žvalgė Juozas Šliavas, žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Nustatyta, kad papėdę juosė 4 m pločio ir 2 m gylio griovys. Kultūrinis sluoksnis apie 0,9 m storio. Rasta grublėtos ir žiestos keramikos, sidabrinis lydinys, žalvarinių kalavijo makščių apkalo fragmentų, pasaginės segės ruošinys, geležinių peilių, pentinų, yla, juvelyro plaktukas. Piliakalnis datuojamas V a. – XIII a. Nuo piliakalnio į vakarus, pietus ir rytus yra papėdės gyvenvietė, ją 1990 m. tyrė Algimantas Merkevičius.
Manoma, kad į pietus nuo Kalnelio piliakalnio, prie Sidabros ir Vilkiaušio santakos, buvo antras piliakalnis, sunaikintas kasant žvyrą, kuriame XVI a. – XVIII a. buvo dvarvietė. Kasant žvyrą buvę randama žiestos keramikos šukelių, apdegusio molio, anglių, gyvulių kaulų.
Istorija
Piliakalnyje (arba sunaikintame piliakalnyje) stovėjo žiemgalių Sidabrės pilis, paskutinė, kurią užėmė kryžiuočiai. 1289 m. Livonijos ordinas užpuolė ir sudegino šios pilies priešpilį, tačiau pilies užimti neįstengė ir pasitraukė. 1290 m. žiemą jie pilį puolė su naujomis jėgomis. Dalis žiemgalių pasidavė, kiti pasitraukė į Lietuvą, o pilis buvo sudeginta. Ant piliakalnio 1526 m. pastatyta medinė bažnyčia ir įsteigtos kapinės, kurios užima ir papilį. Geriausiai išliko piliakalnio vakarinis šlaitas, apaugęs alyvomis.
800px|thumb|center|Kalnelio piliakalnis iš pietvakarių pusės
Billy Meier
„Billis“ Eduardas Albertas Majeris (g. 1937 m. vasario 3 d.) yra Šveicarijos pilietis, kuris teigia bendravęs su nežemiškos gyvybės formomis (ateiviais). Jis taip pat turi padaręs (sukaupęs) labai daug – virš 1000 – prieštaringai vertinamų NSO nuotraukų, kurių dauguma yra padarytos laikotarpyje nuo 1975 iki 1981 metų. Taip pat šioje kolekcijoje yra ir anksčiau darytų fotografijų – tarp 1959 ir 1964 metų.
Visos šios fotografijos yra dalis įrodymų, kurie byloja apie šio žmogaus susitikimus su nežemiška gyvybe. Majeris taip pat pateikęs ir kitus įrodymus, tokius kaip kino-filmo juosta su NSO pasirodymais, taip pat garso įrašai su skraidančių aparatų skleidžiamu triukšmu, taip pat – keisti (mokslininkų tyrėjų nustebimui – mūsų technologijoms sudėtingi ir sunkiai paaiškinami) metalų lydinių pavyzdžiai.
Tuo metu – nuo 1975 metų – atsirado virš 120 liudytojų daugeliui šių reiškinių, tarp kurių mažiausiai 15-ai žmonių buvo atliktas melo detektoriaus testas (poligrafo parodymai parodė, jog žmonės nuoširdūs ir nelinkę meluoti ir tai ką jie sako – patyrę iš tikrųjų). Bėgant laikui daugelis dalykų, ką Albertas Majeris pranešdavo sužinojęs iš nežemiečių, pasitvirtindavo – tiek pranašystės, tiek prognozės pasaulio ateičiai. Albertas Majeris kontaktuoja su nežemiečiais ir iki šių dienų (dabar jam 75-eri), kuriuos vadina Plejariečiais (Plejaren) – gyvenančiais už Plejadės, Sietyno (M45 – ryškaus padrikojo spiečiaus Tauro žvaigždyne), Majeris apibūdina juos kaip žmones, panašius į mus – ir kurie turi bendrą kilmę su kai kuriomis žemės planetos rasėmis. Šie žmonės, plejariečiai, anot Majerio, kilę iš regiono, kuris yra už Plejadės Sietyno spiečiaus.