cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1961 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Mačo eiga
M.Talis dėjo didžiules pastangas, kad išsigelbėtų. Jis buvo netoli pergalės 16-ojoje partijoje, laimėjo dvi senąsias indiškąsias – 17-ąją ir 19-ąją partijas, bet silpnai žaidė 18-ąją, kurią pralaimėjo. Paskutinės viltys buvo sudėtos į 20-ąją partiją, kur M. Talis buvo arti pergalės, bet nežiūrint dviejų atidėjimų, nesugebėjo savo pranašumo realizuoti. Partija 121 ėjime pasibaigė lygiosiomis. O jau sekančią dieną M. Botvinikas, kuriam pakako ir lygiųjų, pergalingai užbaigė 21-ąją partiją. Rezultatas tapo 13 : 8 ir M. Botvinikas antrą kartą atgavo pasaulio čempiono titulą.
Po mačo
M. Botvinikas džiūgavo ir kartojo per susitikimus žurnalistams „… parodžiau, kaip reikia žaisti su Taliu“.
Titulo praradimą M. Talis priėmė su jam įprasta ironija. Jis, nežiūrint pastangų, niekada iki ankstesnio lygio nebepakilo, gal būt ir todėl, kad jo sveikata irgi nebepakilo iki ankstesnio lygio. Kada vėliau jo klausdavo apie kurį nors jauną talentą, atsakymo pabaigoje kartais pridėdavo: „ Kai aš buvau jo metų, jau buvau eksčempionu“.
301 m. pr. m. e.
'''301 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ilja Lagutenko
Ilja Igorevičius Lagutenko (g. 1968 m. spalio 16 d. Maskvoje) – sovietų ir rusų roko muzikantas, grupės „Mumij Troll“ lyderis.
Biografija
Ilja Lagutenko gimė Maskvoje, buvusioje Sovietų Sąjungoje. Netrukus po gimimo mirė jo tėvas ir šeima persikėlė į Vladivostoką. Dainavo vaikų chore, su juo apkeliavo pusę šalies. Tarnavo Rusijos oro laivyne. Ilja dirbo Kinijoje ir Didžiojoje Britanijoje su komercinėmis konsultacinėmis firmomis. 1983 metais jis įkūrė roko grupę „Mumij Troll“.
FC Koper
Istorija
Klubo ištakos siekia 1955 m.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. liepos 20 d.
Blackstone
Blackstone Group L.P. – alternatyvaus turto valdymo bei finansinių paslaugų bendrovė, besispecializuojanti privataus kapitalo, apirboto rizikos fondų, nekilnojamojo turto ir kredito versle. Ji taip pat teikia įvairių finansinių paslaugų konsultacijas, kaip antai patarinėja įmonių susijungimų ir įsigijimų bei jų restruktūrizavimo ir reorganizavimo klausimais, konsultuoja bendroves neviešai platinant vertybinius popierius.
Per pastarajį dešimtemtį „Blackstone“ grupės privataus kapitalo skyrius buvo vienas iš stambiausių investuotojų svertinio išpirkimo sandorių sudarinėjimo atžvilgiu, o jos nekilnojamojo turto padalinys buvo aktyvus komercinio nekilnojamojo turto pirkėjas.
2007 m. „Blackstone Group“ įžengė į akcijų biržą viešai išplatinadama $4 milijardų dolerių akcijų emsiją ir tokiu būdu tapo viena iš pirmųjų stambių biržoje listinguojamų privataus kapitalo bendrovių. 2011 m. „Blackstone“ valdo $159 miljardų dolerių vertės turtą.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1954–1955 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1954–1955 m.
Fokas (mitologija)
Graikų mitologijoje Foko vardu – du personažai.
Valašske Meziržyčiai
Valašske Meziržyčiai  – miestas rytų Čekijoje, Zlyno krašte, prie Vsetinskos Bečvos ir Rožnovskos Bečvos santakos į Bečvą. Tradicinis gobeleno gamybos centras. Yra Kinskių, Žerotinų pilys, rotušė, 1898 m. įkurta Moravijos gobeleno manufaktūra.
Istorija
Miestas šaltiniuose minimas nuo 1377 m. Pavadinimas reiškia „Valakijos tarpupis“.
302 m. pr. m. e.
'''302 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Trakiškiai (Varėna)
Trakiškiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, Ūlos dešiniajame krante, šalia Žiūrų. Prie upės įrengta stovyklavietė. Praeina Žiūrų–Mardasavo keliukas, kuriame yra tiltas per Ūlą. Tuoj į šiaurę nuo kaimo iškilęs Trakiškių kalvagūbris (gamtos paminklas).
Istorija
1865 m. apskaitoje minimas kaip Trakininkai. XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Varėnos valsčių, Žiūrų kaimo apylinkę. Buvo Varėnos dvaro valda.
Dinozaurų evoliucija
thumb|450px|Dinozaurų evoliucija thumb|240px|Eoraptor lunensis, vieno iš seniausių žinomų dinozaurų, piešinys
Trakiškiai (Varėna)
Istorija
XX a. kaimas priklausė Perlojos respublikai.
Dinozaurų evoliucija
Dinozaurų evoliucija prasidėjo maždaug prieš 230 milijonų metų vidurinio ir vėlyvojo triaso periodu, apie 20 milijonų metų po permio-triaso masinio rūšių išnykimo, kurio metu išnyko apie 95 % visų Žemės organizmų rūšių. Apie tai sprendžiama iš radiologinių absoliutaus amžiaus nustatymo metodų, panaudotų tyrinėjant uolienas, kuriose randami ankstyvųjų dinozaurų genties eoraptorių fosilijos.
Vienas iš ankstyvųjų dinozaurų protėvių buvo didelis archozauras Saurosuchus, tačiau didžiausio tyrinėtojų susidomėjimo nusipelnė kitas gyvūnas. Lagosuchus, Argentinoje atrastas 30 cm ilgio gyvūnas, laikomas panašiausiu į dinozaurus archozauru. Ilgą laiką jis laikytas tiesioginiu visų dinozaurų protėviu. Nesutarimai šiuo klausimu tęsėsi iki 1994 m., kai Paul Sereno pakartotinai ištyrė Lagosuchus radinį. Sereno nustatė, kad pirmasis kaip Lagosuchus aprašytas skeleto fragmentas galėjo būti "chimera", t. y. kaulų fragmentai galėjo priklausyti skirtingiems gyvūnams. Dėl to kitas Lagosuchus radinys buvo pervadintas į Marasuchus. Dabartiniu paleontologų manymu eoraptorius yra bendras visų dinozaurų protėvis. Fosilijų analizė rodo, kad tai buvo nedideli dvikojai plėšrūnai.
Kreidos periodo pabaigoje, masinio rūšių išnykimo laikotarpiu prieš maždaug 65 mln. metų, visos dinozaurų rūšys išnyko, išskyrus vieną šaką, iš kurios išsivystė pirmieji paukščiai. Kitos diapsida poklasio rūšys, susijusios su dinozaurais, taip pat pergyveno masinį rūšių išnykimo laikotarpį.
恐龙
Ermī́s Aradíppoy
Aradipu „Ermī́s“ – Kipro futbolo klubas iš Aradipu.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1958 m.
Vaivadijos kelias 677 (Lenkija)
Vaivadijos kelias 677 - kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose. Jungia Lomžą ir Mazovijos Ostruvą.
Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:
Variacijos koeficientas
Variacijos koeficientas – vidutinio kvadratinio nuokrypio ir vidurkio santykis; santykinė atsitiktinio dydžio reikšmių nuokrypių nuo jo vidurkio charakteristika. Variacijos koeficientas yra ieškomo vidurkio matavimo santykinės paklaidos charakteristika. Tikimybių teorijoje ir matematinėje statistikoje atsitiktinio dydžio X variacijos koeficientas reiškiamas santykiu σ/a; čia a = EX – vidurkis, σ² = E(x-a)² – dispersija.
Imties x1, …, xn variacijos koeficientas:
Вариация (статистика)
Monso le Minas
Monso le Minas (arba Monso) – miestas vidurio rytų Prancūzijoje, į pietvakarius nuo Dižono.
Istorija
Nuo senų laikų garsėja kalnakasyba ( reiškia „kasyklų, nuo kasyklų“). Šachta aptikta dar iš XVI a. XVIII a. pabaigoje tapo miestu, pradėta pramoninė angliakasyba, pagrindinė angliakasybos įmonė net pastatė bažnyčią. Po I pasaulinio karo pramonė ėmė trauktis, kol 1992 m. buvo nutraukta.
Rugsėjo 24
Rugsėjo 24 yra 267-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 268-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 98 dienos.
Vardadieniai
Gerardas – Gedvinas – Gedvinė
Viduržemio jūros karas
Daugiausiai tai buvo kova tarp Italijos jūrų pajėgų, remiamų Ašies ir Jungtinės Karalystės, kurią rėmė Sąjungininkų pajėgos (daugiausiai Australijos, Nyderlandų, Lenkijos ir Graikijos). 1942 m. savo laivyną bei oro pajėgas atsiuntė ir JAV.
Kiekviena pusė šiose kovose turėjo tris pagrindinius tikslus: atakuoti kitos pusės tiekimo linijas, suteikti sąlygas savo pajėgumų tekėjimui į Šiaurės Afriką, sunaikinti visas priešininkų jūrų pajėgas ir sustabdyti jų galimybes keliauti jūra.
Po karo Ramiajame vandenyne Viduržemio jūroje vyko didžiausias konvencinis jūrų laivyno panaudojimas II pasauliniame kare.
Norvegijos rigsdaleris
Norvegijos rigsdaleris – Norvegijos piniginis vienetas, buvęs Norvegijoje apyvartoje iki 1816 m.
Istorija
Kol buvo Danijos-Norvegijos valstybė unija, Norvegijoje apyvartoje buvo Danijos rigsdaleris. Norvegija pati leido dvejus skirtingus rigsdalerius:
1816 m. sudarius Švedijos–Norvegijos uniją rigsdaler specie buvo pervadintas į speciedalerį ir tapo standartiniu Norvegijos piniginiu vienetu.
Monetos
XVIII a. pabaigoje ir XIX a. pradžioje buvo kaldinamos 1, 2, 4, 8 ir 24 skilingų bei 1⁄15, 1⁄5, ⅓, ½, ⅔ ir 1 rigsdaler specie monetos.
Banknotai
1695 m. vyriausybė leido 10, 20, 25, 50 ir 100 rigsdalerių (spelt rixdaler) banknotus. 1807 m. vyriausybė vėl išleido banknotus, kurių nominalai buvo 1, 5, 10 ir 100 rigsdaler courant, o 1810 m. buvo išleisti dar ir 12 skilingų banknotai. 1813 m. Norges Rigsbanken ėmė leisti banknotus, kurių nominalai buvo 3, 6, 8 ir 16 skilingų, ½, 1, 5, 15, 25, 50 ir 100 rigsdalerių.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1955–1956 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1955–1956 m.
Wiener Melange
thumb|right|250px|'Wiener Melange'' Wiener Melange ( 'Vienos' + 'mišinys') – kava su pienu, panaši į kapučiną, bet paprastai daroma iš švelnios kavos (iš Mokos pupelių), geresne laikoma karamelizuota. Vienos kavos kompanija „Julius Meinl“ apibrėžia šią kavą kaip kavą su pienu, kurio „pusė yra kaitintas pienas, pusė – putinis pienas“, ir patiekia pabarstytą kakavos milteliais.
Vienoje užsakius Wiener Melange dažnai patiekia espresso con panna, nors ši dar vadinama. Angliškai ir prancūziškai pavadinimas café Viennois paprastai reiškia espresso con panna.
Vienoje kai kurios kavinės Wiener Melange daro tik su putiniu pienu, o kai kurios pusė pieno pila kaitinto, kitą pusę – putinio.
Vienoje Wiener Melange dažnai pateikia su stikline vandens, kuris geriamas kartu su kava. Po kavos gurkšnelio sriūbtelėjama vandens, kad nuplautų gomurį. Pieno puta paprastai būna viršuje, bet prieš geriant kartais sluoksnius sumaišo, kad sumaišyti abiejų komponentų gardžius.
Vaivadijos kelias 679 (Lenkija)
Vaivadijos kelias 679 - kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Jungia Minženiną ir Lomžą.
Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:
Drąsutienė
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ostrogas (reikšmės)
Ostrogas – ši sąvoka gali reikšti:
Caffè con panna
miniatiūra|Caffè con panna, užsakyta kaip espresso con panna, pateikta tradiciniame [[demitasse puodelyje.]] miniatiūra|Café Viennois Prahoje. Espresso con panna (it. 'espresas su grietinėle') – vienguba ar dviguba espreso porcija su plakta grietinėle viršuje.
JAV toks gėrimas gali būti vadinamas café Vienne, o D. Britanijoje – café Viennois.
Espresso con panna sinonimiškai dar vadinamas Franziskaner.
Vienoje pavadinimas Wiener Melange reiškia kitokį kavos variantą – su putiniu pienu, o ne plakta grietinėle. Užsakius Wiener Melange net ir pačioje Vienoje dažnai patiekiamas espresso con panna.
Istoriškai espresso con panna pateikiama demitasse stiliaus puodeliuose. Tai galbūt labiau senamadiškas gėrimas negu latte ar cappuccino, nors tebėra labai populiarus.
Surminas
Surminas – viduramžių lietuvių karvedys. Minimas XIII a. pab.–XIV a. pr. Numanoma jo tėvonija – Kulvos žemė. Buvo Kolainių pilies vadas. 1290 m. atrėmė kryžiuočių antpuolį ir sunaikino Ragainės komtūro diversinį būrį. Tačiau vėliau priešai Surminą privertė apleisti Kolainius ir ėmėsi vadovauti kitų panemunių pilių gynybai.
1313 m. Surminas su ~700 karių ir ~100 valčių laivynu sunaikino didelį kryžiuočių karo laivą, kuriuo šie ruošėsi pulti Veliuoną.
NK Primorje Ajdovščina
Aidovščinos „Primorje“ – buvęs Slovėnijos futbolo klubas iš Aidovščinos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1956 m. Dėl susidariusių sklolų šis klubas nutraukė veiklą 2011 m.
Tenkyčiai
Tenkyčiai arba Liotnojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
1974 m.
1974 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Keršulis
Keršulis (Columba palumbus) – karvelinių (Columbidae) šeimos paukštis, kuris nuo ulduko skiriasi balta dėme priekiniame sparno krašte.
Paplitimas
Arealas pertrauktas. Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto pakrantės iki Išimo vidurupio ir Omsko srities. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Baltąją jūrą, Kamos aukštupį, Tiumenę. Pietuose arealas tęsiasi iki Viduržemio jūros, Sirijos, Irako. Arealo dalis yra tarp Kopetdago, Tian Šanio, Himalajų ir Mažosios Azijos. Gyvena šiaurės vakarų Afrikoje. Žiemoja pietinėje ir vakarinėje arealo dalyje.
Biologija
thumb|left|200px|Keršulio giesmė Veisimosi periodu aptinkamas miškuose, parkuose, miestų bei gyvenviečių želdiniuose. Dažnesnis mišriuose įvairaus dydžio miškuose ir miškeliuose, su paprastosios eglės priemaiša. Laikosi ir mišriuose lapuočių želdiniuose. Parkuose, priemiesčių želdiniuose, botanikos soduose, pamiškių sodybose, medelynų apsauginiuose želdiniuose apsigyvena ten, kur yra paprastųjų ir dygiųjų eglių, kėnių, maumedžių, pocūgių ir tujų.
Veisimosi periodu keršulis aktyvus dieną. Lizdus krauna medžiuose ir krūmuose. Lizdo vieta priklauso nuo medžio ar krūmo amžiaus: jaunose eglėse – prie kamieno, senesnėse – ant šakos galo arba viduryje šakos. Vienoje dėtyje paprastai būna 2 kiaušiniai, abiejų porelės narių perimi apie 16 dienų. Per vasarą išaugina dvi vadas, tačiau, žuvus nemažai dėčių, deda pakartotinai, kartais ne vieną, o keletą kartų.
Lesa piktžolių (svėrių, kiaulpienių, šeryčių) sėklas, uogas (mėlynes, žemuoges, avietes), krūmų vaisius (serbentus, šermukšnius), pumpurus, pušų, eglių, ąžuolo sėklas ir vaisius. Vasarą keršulis aptinkamas grūdinių kultūrų laukuose. Pirmomis dienomis jauniklius maitina stemplėje sumirkusiu maistu ir išbrinkusiomis stemplės sienelių ląstelėmis.
Izraelio futbolo taurė
Izraelio futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Izraelyje. Vyksta nuo 1949 metų.
FK Smorgonʹ
Smurgainių futbolo klubas „Smorgonʹ“ – Baltarusijos futbolo klubas iš Smurgainių.
Istorija
Klubas įkurtas 1987 m. Yra žaidęs elito pirmenybėse, bet neįsitvirtino.
Gardino Naujoji pilis
thumb|300px|Naujoji pilis thumb|300px|Senoji ir Naujoji pilys
Gardino Naujoji pilis – XII a. – XVIII a. gynybinių, kulto ir visuomeninių pastatų kompleksas Gardine, Nemuno dešiniajame krante dalis.
Istorija
Gardino Senosios pilies Žemutinė pilis 1734–1751 m. pagal Karlo Frydricho fon Pepelmano ir italų architektų projektus perstatyta į rokokinius dviejų aukštų trijų korpusų rūmus, kurių viduryje – didelis keturkampis kiemas. Juose buvo koplyčia, senatorių ir pasiuntinių salės, Abiejų Tautų Respublikos valdovo apartamentai – buvo viena jo rezidencijų. Ši pilis vadinama Naująja pilimi, arba Karališkąja pilimi. 1726 m. pastatytame atskitame pastate posėdžiaudavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Ponų Taryba, rinkdavosi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos seimai, veikė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Iždo komisija, Lietuvos Vyriausiasis Tribunolas.
1793 m. Karališkojoje pilyje posėdžiavęs Abiejų Tautų Respublikos Nebylusis Seimas patvirtino Abiejų Tautų Respublikos II padalijimą. Tuo metu Gardinas ir pilis buvo apsupti Rusijos ir Prūsijos kariuomenių. Rusijos imperatorės Jekaterinos II nurodymu pilyje 1795 m. pabaigoje – 1797 m. pradžioje buvo laikomas paskutinis Abiejų Tautų Respublikos valdovas Stanislovas Augustas Poniatovskis.
Pilies rūmai pritaikyti ligoninei, vėliau įrengtos kareivinės. Apgriuvusioje Senojoje pilyje Rusijos valdžia kalino 1830–1831 m. ir 1863 m. sukilėlius. Lenkijos valdymo laikotarpiu 1920–1939 m. Karališkojoje pilyje buvo įrengtas viešbutis, kazino. Per Antrąjį pasaulinį karą rūmai sudegė, jų likučiai 1952 m. perstatyti, juose iki 1991 m. buvo Baltarusijos Komunistų partijos Gardino srities komiteto būstinė.
Aukštutinėje ir Karališkojoje pilyse veikia Gardino istorijos ir archeologijos muziejus įkurtas 1920 m.
Juozas Levickas
Juozas Levickas (1912 m. Trakiškiai, Kalvarijos valsčius – 1942 m. Krivošejino rajonas, Tomsko sritis, Rusija) – Lietuvos žurnalistas.
Biografija
Vytauto Didžiojo universitete studijavo humanitarinius mokslus ir ekonomiką.
Nuo 1930 m. bendradarbiavo leidiniuose „Suvalkietis“, „Dienos naujienos“, „Dirva“. 1931-1932 m. „Naujasis žodis“, 1932-1940 m. – laikraščio „Lietuvos aidas“ reporteris. Daugiausia rašė ekonomikos klausimais. Nuo 1933 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, 1940 m. išrinktas į jos valdybą. 1940 m. okupantų valdžios represuotas, ištremtas į Tomsko sritį.
Lekėčiai (kaimas)
Lekėčiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, supantis Lekėčių miestelį iš vakarų, pietų ir šiaurės pusės. Kaimą supa miškai, teka Liekė su Liekaičiu (ant jo sudarytas nedidelis tvenkinys). Eina plentas, prie jo įrengta degalinė. Pietinėje dalyje („Lekėčių Paryžiuje“) yra paminklinis kryžius iš čia kilusiai poetei Gražinai Tulauskaitei.
2023 m. prie Šilagirio girininkijos pasodintas Ukrainos karo aukų atminimo ąžuolynas.
Trumpauodegiai jūriniai unguriai
Trumpauodegiai jūriniai unguriai (Colocongridae) – unguriažuvių (Anguilliformes) šeima. Paplitę Atlanto, Indijos vandenynuose, taip pat Ramiojo vandenyno vakarinėje dalyje.
Šeimoje yra 1 gentis, kurioje – 7 rūšys.
Vaivadijos kelias 671 (Lenkija)
Vaivadijos kelias 671 - kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Jungia Sokolus ir Sokolanus. Ilgis - 90 km.
Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:
Lichtenšteino futbolo varžybos 1956–1957 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1956–1957 m.
Eugenijus Savojietis
Fransua-Eugenijus (plačiau žinomas kaip Eugenijus Savojietis 1663 m. spalio 18 d. Paryžiuje – 1736 m. balandžio 21 d.) – Savojos princas ir vienas žymiausių Europos karvedžių, padėjęs atsilaikyti Habsburgams prieš prancūzus ir sustabdęs osmanų imperijos veržimąsi į Europą.
Biografija
Pirmasis Eugenijaus karas buvo Vienos apsiaustis 1683 m., o kaip talentingas karvedys išgarsėjo 1697 m. rugsėjo 11 d. Sentos mūšyje sutriuškinęs osmanus. Vėliau pasižymėjo pergalėmis prieš prancūzus Ispanijos įpėdinystės kare. Dar kartą sumušė žymiai gausesnes Osmanų imperijos pajėgas 1716 m. Petrovaradino mūšyje.
Taboras (Čekija)
Yra XIII a. pilies liekanos, 1512 m. gotikinė Viešpaties Persikūnijimo bažnyčia, XVI a. miesto rotušė (dabar husitų muziejus), 1532 m. „Frontoninis namas“, husitų požemiai, paminklai Janui Husui ir Janui Žižkai.
Istorija
Miestas įkurtas 1420 m. kraštutinių husitų (vėliau vadintų taboritais) lyderio Jano Bydlinskio. Pavadintas pagal Taboro kalną Galilėjoje. Taboritai buvo sukūrę egalitarinę valstiečių bendruomenę. 1436 m. gavo karališkojo miesto statusą. 1452 m. Taboras užimtas Jurgio Podiebradiečio.
Zamfara
Zamfara – istorinė hausų valstybė, egzistavusi dabartinės Nigerijos Zamfaros valstijoje.
Istorija
Zamfara - viena iš hausų valstybių, klestėjusi Sahelio civilizacijoje. Ji buvo įkurta apie XI a. tarp seniausių hausų valstybių - Gobiro ir Kacinos, o kartais jos įtaka išsiplėsdavo ir dab. pietų Nigeryje. Nepaisant jos ilgos istorijos, Zamfara priklausė septynių antrinių valstybių (Banza bakvai) grupei, tačiau jos valdovai senųjų miestų pavyzdžiu titulavosi sarkin.
Zamfara ne kartą keisdavo sostines. Seniausia jos sostinė buvo Duci, o vėliau perkelta į Birnin Zamfara. XVIII a. pirmojoje pusėje ši sostinė buvo sugriauta, o Zamfaros teritorijos prijungtos prie Gobiro. Šios valstybės (vėliau - Sokoto kalifato) valdžioje Zamfara išliko iki XIX a. antros pusės. Tačiau valdovų dinastija išliko, ir XIX a. įsitvirtino Ankoje, kuri tapo naująja sostine.
1903 m. Zamfaros teritorija buvo padalinta tarp britų (įjungta į Nigerijos sudėtį) ir prancūzų (įjungta į Nigerio sudėtį).
Zamfaros emyratas Nigerijoje išlaikė vietinę dinastiją. Dabartinis emyras yra Muhammad Attahiru Ahmad, valdantis nuo 1993.
Lukšiai (reikšmės)
Lukšiais vadinamos gyvenvietės:
Jack William Szostak
Jack William Szostak (g. 1952 m. lapkričio 9 d. Jungtinė Karalystė) yra Didžiojoje Britanijoje dirbantis biologas ir genetikos profesorius Harvardo medicinos mokykloje, taip pat Aleksandro Ričo pasižymėjęs tyrėjas Masačusetso nespecializuotoje ligoninėje. 2009 m. gavo Nobelio fiziologijos ir medicinos premiją kartu su Elizabeth Blackburn ir Carol W. Greider už tai, kad atrado kaip chromosomos yra saugomos telomerų.
Gyvenimas
Szostak gimė Londone, užaugo Montrealyje ir Otavoje. Nors ir nekalba lenkiškai, viename interviu pripažino prisimenąs savo lenkiškas šaknis Jis lankė Riverdeilo vidurinę mokyklą Kvebeke, kurią baigė 15 metų, gavęs apdovanojimą už mokslą. 19 metų gavo bakalaurą citologijos srityje, Mc Gill universitete. 1970 m. dalyvavo The Jackson Laboratory vasaros studentų programoje, vadovaujamas mokslų daktaro Chen K. Chai. Szostak gavo savo daktaro laipsnį biochemijos srityje, Cornell universitete dar prieš persikeldamas į Harvardo medicinos mokyklą, kur įkūrė savo laboratoriją Sidnio Farberio vėžio institute. 1984 m. Hovardas Gudmenas nuviliojo jį į Masačusetso nespecializuotosios ligoninės Molekulinės biologijos departamentą. 1988 m. tapo profesoriumi ir etatiniu darbuotoju Harvardo medicinos mokykloje.
Tyrimai
Szostak įnešė savo indėlį į genetiką. Jis pripažintas pirmuoju pasaulyje, kuris sukūrė dirbtinę mielių chromosomą. Šis atradimas padėjo mokslininkams sudaryti žinduolių genų žemėlapį ir išvystyti genų manipuliavimo technologijas. Jo pasiekimai taip pat naudojami Žmogaus genomo projekte.
Jo atradimai padėjo atskleisti, kaip vyksta chromosomų rekombinacija – genų persigrupavimas, vykstantis per mejozę – taip pat telomerų funkciją.
Šiuo metu jo laboratorija dirba siekdama suprasti gyvybės kilmę Žemėje, bei mėgina sukonstruoti dirbtinę gyvą ląstelę.
Apdovanojimai
Už savo darbus Szostak gavo ne vieną apdovanojimą. Jis yra National Academy of Sciences, American Academy of Arts and Sciences ir New York Academy of Sciences narys. Apdovanojimai:
Grifas
Žodis grifas gali reikšti:
Masinio palyginimo metodas
Istorinėje lingvistikoje masinio leksinio palyginimo metodas yra naudojamas nutolusių kalbų ar jų grupių palyginimui. Jo esmė – skirtingai nuo tradicinės lyginamosios kalbotyros, palyginimui naudojama visos kalbų šeimos didelė leksikos dalis. Metodą sukūrė žymus senųjų Afrikos, Amerikos kalbų tyrinėtojas Dž. Grinbergas (Joseph Greenberg). Šis metodas buvo entuziastingai priimtas dalies istorinės lingvistikos ir kalbos atsiradimo tyrėjų, tačiau stipriai kritikuotas tradicinės lyginamosios kalbotyros specialistų.
304 m. pr. m. e.
'''304 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Aukštutinė Garona
Aukštutinė Garona (31) (, langedokiškai Nauta Garona) – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Vidurio Pirėnų regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Tulūza (Toulouse).
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, padalijus Langedoko provinciją.
Geografija
Aukštutinės Garonos departamentas ribojasi su Arježo, Aukštutinių Pirėnų, Žero, Tarno, Tarno ir Garonos, Odo departamentais bei Ispanijos Leridos (Katalonija) ir Hueskos (Aragonas) provincijomis.
Pagrindinė upė – Garona, tekanti per visą departamentą. Pietuose reljefą formuoja Pirėnų kalnai (aukščiausia viršūnė – Pic de Perdiguère – 3222 m), šiauriau – Montrėžo plynaukštė, šiaurėje – Tulūzos plynaukštė.
Klimatas
Klimatą formuoja Pirėnų kalnai, jaučiama ir Atlanto bei Viduržemio jūros, įtaka. Vasaros karštos, ruduo – saulėtas. Plynaukštėse dažni vėjai.
Ekonomika
Pagrindinė ekonomikos šaka – žemės ūkis.
Turizmas
Turistus traukia kalnai ir nuostabūs peizažai, gražūs maži miesteliai.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 4 senatoriai, Atstovų rūmuose – 8 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 53 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Grifonas
Grifonas (, ankstyv. forma γρύψ, grýps; ), grifas – chimerinė fantastinė būtybė keleto senovės kultūrų mitologijoje. Grifono priekinė dalis yra erelio, o užpakalinė dalis – liūto.
Graikų mitologijoje grifonai – baisūs paukščiai su erelio snapais ir liūto kūnais. Herodotas mini grifonus greta pasakiškų šiaurės gyventojų isedonų, arismaspų, hiperborėjų. Pagal istorijas grifonai kaip ir arismapai yra kilę iš tolimos Skitijos, Hiperborėjos, netoli Borėjo olos. Minima, kad grifonai suka lizdus kaip ereliai, bet vietoje kiaušinių deda agatus. Pagrindinė grifų užduotis buvo saugoti aukso kasyklas ir paslėptus lobius (nuo vienaakių arismaspų) ir būti arklių priešais.
Nepaprastai reti arklių ir grifonų palikuonys yra vadinami hipogrifais. Grifai buvo saulės palydovai, senoviniuose piešiniuose vaizduojama Saulė tempiama grifų. Taip pat minimi kaip „Dzeuso šunys“.
Grifonas yra neretai sutinkama centrinė simbolinė figūra heraldikoje – kai kurių valstybių, regionų ar didikų herbuose. Jis simbolizuoja tokias fizines savybes kaip jėga, greitis ir akylumas, o politine prasme – galią ir valdžią.
thumb|Grifas
NK Interblock Ljubljana
Istorija
Klubo ištakos siekia 1975 m., kai buvo įkurtas „Factor“ klubas.
Nuo 2007 m. žinomas „Interblock“ pavadinimu.
Antanas Vanagaitis
Antanas Vanagaitis (1890 m. gegužės 19 d. Valių k., Bublelių valsč., Šakių apskr. – 1949 m. kovo 10 d. Galfporte, Misisipės valstija, palaidotas Čikagoje, JAV) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius, aktorius, visuomenininkas.
Biografija
Baigęs Šakių dviklasę rusų mokyklą, pas vargonininką Juozą Sodaitį išmoko vargonuoti. 1905 m. buvo įsitraukęs į revoliucinę veiklą, 1907–1910 m. vargonininkavo įvairiose Lietuvos parapijose. 1911–1912 m. lankė vasaros Juozo Naujalio vargonininkų kursus Kaune, įstojo į Vargonininkų sąjungą ir buvo išrinktas į Centro valdybą. Iš Paežerėlio 1913 m. persikėlė į Laižuvą pas Juozą Tumą-Vaižgantą vargonininkauti, tvarkė parapijos skaityklą, suorganizavo chorą, mokė giesmių ir lietuviškų dainų, koncertavo. Bet neilgai trukus išvažiavo į Vabalninką ir vargonininkavo pas kunigą Vladą Mironą. 1914 m. su klebonu persikėlė į Daugus. Čia subūrė chorą ir 1915 m. vasarą surengė tris vakarus – koncertus.
1918–1921 m. išvyko iš Lietuvos, Drezdeno konservatorijoje studijavo fortepijoną, kompoziciją ir dirigavimą, bet, dėl lėšų stokos, studijas nutraukė ir vėl grįžo į Lietuvą – Kauną. Iš pradžių dirbo Valstybės teatro operos sufleriu, paskui perėjo į dramos trupę ir per trumpą laiką suvaidino apie 19 įvairių vaidmenų, buvo muzikos dalies vedėjas. Kartu dėstė muziką „Saulės“ mokytojų seminarijoje, nuo 1923 m. vadovavo Šaulių sąjungos centriniam mišriajam chorui ir Jėzuitų gimnazijos chorui. Kaune pradėjo rašyti dainas. Greit išpopuliarėjo jo daina „Stasys“, „Dul – dul – dūdelė“, „Mes be Vilniaus nenurimsim“ ir kt.
1924 m. išvyko į JAV ir apsigyveno Čikagoje. Su aktoriais Juozu Olšausku, Viktoru Dineika, Jonu Dikiniu sudarė vodevilio teatrinę trupę „Dzimdzi drimdzi“ ir (su pertraukomis iki 1931 m.) gastroliavo po Amerikos lietuvių kolonijas. 1925–1927 m. vadovavo Čikagos „Birutės“ chorui, bandė įkurti Lietuvių operą – 1926 m. gruodžio 5 d. pastatė C. W. Glucko vieno veiksmo operą „Gegužės karalaitė“. 1928 m. pradėjo leisti žurnalą „Margutis“ (finansiškai rėmė J. Bačiūnas) – daina ir humoru žadino lietuvybę.
Nuo 1932 m. pradėjo rengti „Margučio“ radijo programas. „Margutis“ tapo centrine ašimi, apie kurią sukosi Čikagos ir jos apylinkių lietuvių kultūrinis gyvenimas. 1936 m. lapkričio 16 d. pirmą kartą „Margučio“ programą perdavė į Lietuvą. 1934 m. liepos 19 d. Pasaulinės parodos metu Čikagoje suorganizavo simfoninį koncertą, kurio dalis programos buvo lietuviška. Vienas ir su kitais artistais įdainavo kūrinių į plokšteles. Parašė tekstus knygelėms „Vanago plunksna“ (1927 m.) ir „Vanago sapnas“ (1928 m.). Keliuose „Margučio“ numeriuose spausdino įspūdžius iš koncertinių kelionių po Amerikos lietuvių kolonijas.
Kūryba
Sukūrė apie 600 įvairių kūrinių. Išpopuliarėjo jo dainos „Plaukia Nemunėlis“, „Leiskit į Tėvynę“, „Vilniun trauk, ulonai“, „Iš rytų šalelės“, „Molio uzbonas“ ir kt. Iš sudėtingesnių dainų paminėtinos: „Laisvės varpas“, „Malda už žuvusius“, „Tas ne brolis“, „Vėjužėlis“.
Sukūrė giesmių, pjesių fortepijonui, vodevilių ir sceninės muzikos. „Birutės“ choro jubiliejui sukūrė muziką baletui, operetę „Elenutė“, komišką operą „Trys sesutės munšainutės“. Parašė Lietuviškas mišias, dvi Kalėdų giesmes, „Sveika Marija“, „Tėve mūsų“ ir kt.
V. Alantas suredagavo knygą „Antanas Vanagaitis“ (1954 m.), o jo svainis A. Olis pagamino apie A. Vanagaitį garsinį filmą. Jo dainos „Dobilėlis“, „Rodos, prapulčiau“, „Vėjužėlis“ skambėjo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje. Už nuopelnus lietuvių muzikinei kultūrai A. Vanagaitis apdovanotas Gedimino IV laipsnio ordinu.
Dirvotyra
180px|thumb Dirvotyra – mokslas tiriantis dirvožemio kilmę, sandarą, fizines ir chemines savybes, derlingumą, geografinį pasiskirstymą, kitimą dėl ūkininkavimo ir racionalų naudojimą.
Svarbiausias uždavinys – ieškoti tinkamiausių būdų dirvožemius produktyvinti. Naudijamasi lauko (ekspediciniais ir stacionariniais) metodais. Dirvotyra labai reikšminga žemdirbystei, miškininkystei. Dirvotyra teikia duomenų, kaip dirvožemius daryti derlingesnius, kaip juos tręšti, melioruoti (drėkinti, sausinti, kalkinti, gipsinti), kaip išvengti jų erozijos.
Istorija
Dirvožemių aprašymų yra jau antikos (Teofrasto, Katono) darbuose. Moksliškai tirti dirvožemius pradėta XVIII amžiuje. XVIII pabaigoje ir XIX a. pradžioje dirvodaros raidą ypač paspartino A. Tėro (Thear) ir J. Lybigo (Liebig) darbai (humanistinė augalų mitybos ir augalų mineralinės mitybos teorijos). V. Dokučiajevas monografijoje „Rusijos juodžemis“ (1883) suformulavo genetinės dirvotyros svarbiausia teiginį: dirvožemis yra savarankiškas istorinis gamtos kūnas, dėl gyvųjų organizmų poveikio susidaręs paviršiniuose uolienos sluoksniuose. Dokučiajevas taip pat geografinės dirvodaros krypties pradininkas. Rusijoje agronominė dirvotyros kryptis atsirado XIX a. pabaigoje (pradininkas P. Kostyčevas; ištyrė augalų ir mikroorganizmų įtaką dirvožemių raidai, derlingumui), XX a. pradžioje – chemijos kryptis (K. Gedroicas; sukūrė dirvožemių koloidų chemijos pagrindus ir tuo padėjo geriau suprasti dirvodaros procesų esmę). XX a. 3 d-metyje atsirado dirvodaros biocheminė kryptis (V. Vernadskis; tyrė, kaip dirvodarą veikia gyvieji organizmai). XX a. 4 d-metyje atsirado naujos dirvotyros šakos (dirvožemio chemija, fizika, mineralogija, mikrobiologija). Po to susikūrė pasaulyje garsios JAV, Vokietijos, Prancūzijos dirvožemininkų mokyklos.
Lietuvoje
Lietuvoje dirvotyra atsirado 1819 m., kai Vilniaus universitete buvo įsteigta žemės ūkio mokslų katedra, kurios profesorius A. Očapovskis tyrė dirvožemių susidarymą, jų granuliometrinę sudėtį, suklasifikavo krašto dirvožemius pagal jų tinkamumą auginti tam tikrus žemės ūkio augalus (1825). XIX a. pabaigoje Lietuvos dirvožemius tyrė V. Časlavskis, XX a. pr. – S. Miklaševskis, 1922–1940 Kauno universitete, Žemės ūkio akademijoje – J. Tonkūnas. 1930 m. V. Ruokis suklasifikavo Lietuvos dirvožemius pagal drėgmės režimą, reljefą, granuliometrinę sudėtį, 1936 m. parengė Pietų Lietuvos dirvožemių žemėlapį. 1930 m. išėjo jo knyga „Dirvožemio mokslas“, 1933 m. – „Lietuvos dirvožemių reakcija“, 1939 m. – „Pietų Lietuvos dirvožemiai“. Bandymų stočių dirvožemius tyrė B. Baginskas ir M. Žemaitis.
Po II pasaulinio karo Lietuvoje dirvožemius tirti ir kartografuoti pradėjo Žemės ūkio institutas (įkurtas 1946 m.). 1952–1956 tą darbą dirbo Žemdirbystės ir dirvožemio institutas, nuo 1956 m. Lietuvos žemdirbystės institutas, jo Vokės filialas, bandymų stotys, nuo 1961 m. ir Žemėtvarkos institutas. Dirvožemius tiria ir šalies universitetų dirvožemininkai. 1946–1953 buvo parengta Lietuvos dirvožemių genetinė klasifikacija. 1951 m. išleistas pirmasis Lietuvos dirvožemių žemėlapis. 1961 m. baigta rengti Lietuvos dirvožemių bonitavimo metodika. Iki 1970 m. parengtas Lietuvos žemės kadastras, iki 1973 sudaryti visų Lietuvos ūkių dirvožemių žemėlapiai, parengtos dirvų kalkinimo ir jų maisto medžiagų kartogramos. Lietuvos dirvožemiai tiriami dar ir Vandens ūkio institute (melioracijos ir dirvožemių erozijos stabdymo problemos). Miškų institutas parengė dirvožemių tyrimo, kartografavimo ir bonitavimo metodiką, sudarė miškų dirvožemių ir miško augaviečių klasifikacijas.
Vitas Lingys
Vitas Lingys (1960 m. rugpjūčio 13 d. Mažeikiuose – 1993 m. spalio 12 d. Vilniuje) – žurnalistas, vienas iš tiriamosios žurnalistikos pradininkų Lietuvoje.
Biografija
1989 m. rugsėjo mėn. su Vitu Tomkumi ir Ryčiu Taraila įkūrė pirmą nepriklausomą dienraštį „Respublika“, vyr. redaktoriaus V. Tomkaus pavaduotojas. Rašė apie nusikalstamų struktūrų veiklą, bandė su jomis kovoti, viešindamas surinktą informaciją. Nušautas prie savo namų S. Stanevičiaus gatvėje. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Už V. Lingio nužudymo organizavimą 1994 m. mirties bausme nuteistas nusikalstamo susivienijimo „Vilniaus brigada“ vadovas Borisas Dekanidzė. Žurnalisto žudikui Igoriui Achremovui taip pat skirta mirties bausmė, tačiau tuo pačiu nuosprendžiu ji pakeista į laisvės atėmimą iki gyvos galvos, vėliau Lietuvos Aukščiausiasis Teismas bausmę sušvelnino iki 25 metų kalinimo, 2012 m. balandžio mėn. paleistas į laisvę.
Žmona Laima Lingienė, dukra Agnė. Brolis Audrius Lingys.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1957–1958 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1957–1958 m.
Albinas Bagdonas
Albinas Bagdonas (g. 1941 m. balandžio 12 d. Zobielija, Šilalės valsčius, dab. Šilalės raj.) – Lietuvos psichologas, sociologas, politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1960 baigė Šilalės vidurinę mokyklą, 1960–1963 m. studijavo Vilniaus universitete, 1963–1966 m. Maskvos M. Lomonosovo universitete, 1966–1969 m. Maskvos vystymosi biologijos instituto aspirantūroje. 1970 m. apgynė disertaciją „Sensorinių neuronų dinaminės savybės“, biologijos mokslų kandidatas, biomedicinos daktaras. 2006 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Nuo 1969 m. Vilniaus universiteto vyr. dėstytojas, 1974 m. docentas, 1973 m. specialiosios psichologijos mokslinio tyrimo laboratorijos vedėjas, 1996 m. VU Socialinio darbo katedros vedėjas, habilituotas daktaras, 2002 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Skirtingų socialinės rizikos grupių ir socialinių paslaugų teikėjų tyrimai. Socialinės politikos invalidumo srityje analizė, negalių asmenų nuostatų tyrimas.
Visuomeninė veikla
1974–1988 m. dėl politinių priežasčių buvo pašalintas iš pareigų. 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, 1989–1991 m. LSDP tarybos ir Prezidiumo narys. Jo siūlymu socialdemokratai vienas kitą pradėjo vadinti bičiuliais.
1989–1992 m. Lietuvos psichologų sąjungos prezidentas, 1991-2001 m. Tarybos narys. 1992–1998 m. Invalidų reikalų tarybos prie LR Vyriausybės narys. 1993–1995 m. Pedagogų atestavimo aukščiausiosios komisijos narys. Nuo 1996 m. Švietimo ir mokslo ministerijos Bendrojo ugdymo tarybos narys. Nuo 2001 m. periodinio leidinio „STEPP: Socialinė teorija, empirija, politika ir praktika“ vyr. redaktorius, nuo 2002 m. leidinio „Psichologija“ redkolegijos narys. Nuo 2006 m. žurnalo „Specialusis ugdymas“ redkolegijos narys
1962 m. ir 1972 m. Lietuvos savigynos imtynių čempionatų bronzos medalių laimėtojas.
Murenlydinės
Murenlydinės (Muraenesocidae) – unguriažuvių (Anguilliformes) šeima. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandenynų tropinio klimato zonose.
Šeimoje 5 gentys, 13 rūšių.
Joniškio rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Joniškio rajono savivaldybės taryba – Joniškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 11 d. Savivaldybės meru išrinktas Romaldas Gadeikis, jo pavaduotoja – Valstiečių liaudininkų sąjungos Joniškio skyriaus pirmininkė Rimantė Misiūnienė. Administracijos direktoriumi paskirtas Liberalų sąjūdžio atstovas Taryboje Raimundas Tiškevičius.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Gimtoji kalba (Kaunas)
Gimtoji kalba – bendrinės kalbos žurnalas, leistas 1933–1940 m. Kaune, o 1940–1941 m. Vilniuje.
Istorija
Iki 1936 m. ėjo kaip „Židinio“ priedas, vėliau – savarankiškas leidinys, ėjęs sąsiuviniais 10 numerių per metus (neidavo liepos – rugpjūčio mėn.). Leido kalbos mylėtojai, nuo 1936 m. – bendrovė „Sakalas“, nuo 1938 m. – Lietuvių kalbos komisija, nuo 1941 m. – LTSR mokslų akademijos Lietuvių kalbos institutas. Spausdino Šviesos spaustuvė, nuo 1941 m. Spindulio spaustuvė Kaune.
Nagrinėjo bendrinės rašomosios ir šnekamosios kalbos ir stiliaus klausimus, spausdino laikraščių ir viešosios kalbos apžvalgas, svarstė įvairių sričių terminijos dalykus, rūpinosi gimtosios kalbos klausimais mokyklose, kultūros įstaigose, oficialiose institucijose.
305 m. pr. m. e.
'''305 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kauno jėzuitų gimnazija
miniatiūra|220px|right|Jėzuitų gimnazija miniatiūra|220px|right|Mokomojo korpuso priestatas miniatiūra|220px|right|Rekolekcijų namai [[Kulautuva|Kulautuvoje (Kauno raj.)]]
Kauno jėzuitų gimnazija – nevalstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Rotušės a. 9, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas ir turinti tarptautinio bakalaureato programos klases. Įstaigos kodas 300109458. Gimnazijos šūkis: „Ad maiora natus sum“ – kilniems, didingiems dalykams esu gimęs – tai XVII a. jaunų jėzuitų šv. Aloyzo ir šv. Stanislovo Kostkos priesakas. Jis kviečia visus bendruomenės narius įsipareigoti atkakliam žygiui siekiant tobulumo.
2020-2021 mokslo metais gimnazijoje mokėsi 822 mokiniai, dirbo 79 mokytojai ir specialistai bei 23 techninio personalo darbuotojai.
Istorija
1649 m. Kaune atidaryta jėzuitų mokykla. Mokyklą įkūrė Jėzuitų ordinas tėvų jėzuitų Alberto, Kazimiero ir Petro Kojalavičių Jėzaus Draugijai padovanotame sklype netoli Rotušės. Tada tai buvo keturklasė mokykla, gana greitai įgijusi nemažą autoritetą ir sėkmingai besiplečianti toliau. Nors 1655 m. ji buvo sugriauta kazokų kariuomenės, po kelerių metų vėl pradėjo veikti ir 1702 m. tapo kolegija.
Po jėzuitų ordino uždarymo bažnyčia, namai, mokykla ir visas turtas perėjo Edukacinės Komisijos žinion. Mokykloje darbas vyko toliau daugiausia buvusių jėzuitų jėgomis. Carinė Rusija, 1795 m. užėmusi Lietuvą, iš pradžių paliko katalikams bažnyčią ir mokyklą prie jos. Mokykloje keletą metų mokytojo darbą dirbo poetas Adomas Mickevičius. 1820 m. Caras Aleksandras I įsakė ištremti iš Rusijos visus jėzuitus, jie persikėlė į Austrijos valdomą Galiciją. 1824 m. bažnyčia paversta cerkve (Aleksandro Nevskio soboru), mokykla uždaryta, o jos rūmuose apsigyveno pravoslavų dvasininkai su savo archiriejumi.
1923 m. po šimto penkiasdešimties metų pertraukos Kaune įkurti Vokietijos Vakarų provincijos globojami jėzuitų namai. 1924 m. atidaryta Kauno jėzuitų gimnazija. Gegužę aptvarkytoje bažnyčioje pradedamos laikyti pamaldos. Tų pačių metų rudenį atidaryta gimnazija. Gimnazija visą gyvavimo laikotarpį yra ryškus kultūros židinys. Čia dėstė Juozas Tumas-Vaižgantas, kalbininkai Kazys Ulvydas, Jurgis Talmantas, Antanas Liuima SJ, vadovavęs Katalikų mokslo akademijai, vertėjas Vaclovas Šiugždinis. Mokėsi 301 mokinys (1930 m.)
1940 m. Kauno jėzuitų gimnazija sovietinės valdžios uždaroma, pavadinama IX gimnazija, vėliau – vidurine mokykla. 1941 m. vokiečių okupacinė valdžia leido jėzuitams atkurti savo gimnaziją Kaune, bet 1944 m. rusų okupacinė valdžia gimnaziją vėl suvalstybina. 1949 m. uždaroma jėzuitų Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčia.
1955 m. minint Adomo Mickevičiaus mirties metines, mokyklai buvo suteiktas poeto vardas, įsteigtas memorialinis muziejus, A. Mickevičiaus vardo klasė, 1998 m. pertvarkyta poeto muziejaus ekspozicija.
1989 m. jėzuitams grąžinta bažnyčia. 1991 m. Jėzuitų gimnazija Kaune pradėjo mokslo metus. Direktoriumi skiriamas kun. Algis Baniulis, kapelionu – Gintaras Vitkus SJ. 1992 m. Gimnazijos direktoriumi skiriamas Gintaras Vitkus SJ. 2003 m. Rytis Gurkšnys – pirmasis jėzuitas atkurtoje nepriklausomoje Lietuvoje, išėjęs visas jėzuitų formacijos pakopas ir priėmęs kunigystės šventimus, skiriamas KJG kapelionu. 2005 gimnazija tapo nevalstybine.
Gimnazijos pastatų rekonstrukcija
2010–2012 m. įrengtas 1361 kv.m ploto modernus, stiklo nestokojantis mokomojo korpuso priestatas (arch. Gintautas Natkevičius). Senajame pastate atliktas vidaus patapų remontas, modernizuota ūkinė ir mokomoji įranga. Kieme įrengta sporto aikštelė. Naujasis priestatas įkomponuotas senamiestyje, prišlietas prie senojo, 1690 m. statyto gimnazijos pastato. Kaimynystėje įsikūrę paminkliniai senamiesčio statiniai Perkūno namas, Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčia su vienuolynu. Tūriniais sprendimais priestatas pritaikytas prie esamų. Vykdant darbus buvo atkasti ir išsaugoti XVI a. rūsiai. Pakoregavus projektą, virš jų įrengtos perdangos konstrukcijos, restauruotas mūras, atlikti hidroizoliacijos darbai, čia įrengta gimnazijos valgykla–kavinė.
Planuojama šalia pastatyti daugiafunkcį mokslo ir sporto centrą.
Rekolekcijų namai
Jėzuitų gimnazijos rekolekcijų namai dar tarpukaryje pastatyti Kulautuvoje (Kauno raj.), kur gimnazijos bendruomenė galėjo išvykti pailsėti ir pasimelsti. Kulautuvos stovyklavietė vėl pradėta naudoti gimnazijos reikmėms atgavus Nepriklausomybę. Čia vyksta jėzuitų mokykloms būdingas neformalusis ugdymas. Be to, rekolekcijų namai priima ir kitas grupes, pvz., Gyvenimo ir tikėjimo institutas čia rengia rekolekcijas bei seminarus suaugusiesiems. Namai skirti norintiems labiau pažinti save, kitus ir Dievą. Mokiniai dalyvauja pasaulyje pripažintose „Kairos“, „TEC“ rekolekcijose, kartą per savaitę dalyvauja šv. Mišiose, mokosi giedoti, skaityti skaitinius ir maldavimus.
Užklasinė veikla
thumb|220px|Gimnazijos žygeiviai [[Laplandija|Laplandijoje]] Nuo 1997 m. veikia folkloro ansamblis „Ale Va“ (vadovė Vita Braziulienė). Grupės nariai domisi tradicine lietuvių kultūra: muzikuoja liaudiškais instrumentais (bandonija, dūdmaišiu, smuikais, būgnais, lumzdeliu, basedla, armonika, skudučiais), dainuoja tradicines lietuvių liaudies dainas, šoka folklorinius šokius. Grupė išleido 2 kompaktines plokšteles. Nuo 2006 m. „Ale Va“ kasmet organizuoja modernaus folkloro renginį „Mums gera“. 2007 ir 2008 m. dalyvavo tarptautiniame modernaus ir tradicinio folkloro festivalyje „Suklegos“, 2008 m. – „Duokim garo“, 2009 m. – „Atataria Lamzdžiai“, „XI Tarptautiniame folkloro festivalyje Neringoje „Tek saulužė ant maračių“, prisidėjo prie renginių (Joninės) organizavimo Kauno mieste). Ansamblis turi ir tarptautinės patirties, koncertavo užsienyje (Vokietija, Estija, Lenkija, Latvija, Rusija (Sankt-Peterburgas ir Karaliaučius).
2004 - 2013 m. veikė žygeivių klubas (vadovas Dainius Babilas), kuris organizavo keliones, ekspedicijas, fotografijų parodas ir kitus renginius. Gimnazijos žygeiviai surengė 67 žygius Lietuvoje ir užsienyje, įveikė daugiau kaip 1700 km pėsčiomis. Nuo 2005 m. klubas organizavo kasmetines keliones po Europos kalnus. Gimnazijos žygeiviai įkopė į aukščiausias šių šalių viršūnes: 2006 m. Čekijoje į Snežką (1602 m), 2007 m. Ukrainoje į Hoverlą (2061 m), 2008 m. Slovėnijoje į Triglavą (2864 m)  , 2009 m. Švedijoje į Kebnekaisę (2104 m)  , 2010 m. Lenkijoje į Rysus (2499 m) , 2011 m. Didžiojoje Britanijoje į Ben Nevį (1344 m). 2009 m. ekspedicijos „Baltija: 3 valstybės – 1 kelias“ metu žygeiviai aplankė ir aukščiausias Baltijos valstybių vietas: Lietuvoje – Aukštoją (294 m), Latvijoje – Gaizinkalną (312 m) ir Estijoje – Sūr Munamegį (318 m).
Mokiniai
Gimnaziją baigė arba joje mokėsi:
Teresa Żylis-Gara
Teresa Žylis-Gara (1930 m. sausio 23 d. Lentvaryje, Antrojoje Lenkijos Respublikoje – 2021 m. rugpjūčio 28 d. Lodzėje, Lenkijoje ) – dainininkė, operos solistė, viena žymiausių XX a. antros pusės operos dainininkių Europoje ir pasaulyje.
Biografija
Gimė 1930 m. sausio 23 d. Lentvaryje. Pokario metais su tėvais persikėlė į Lenkiją ir Lodzėje baigė muzikos studijas. 1953 m. laimėjo jaunųjų vokalistų konkursą Varšuvoje. 1956 m. debiutavo Krokuvos operoje. 1960 m. dainavo Miunchene, vėliau Oberhauzene, Dortmunde, Diuseldorfe, 1966 m. Paryžiuje, 1968 m. Zalcburge ir Londone. 1968 m. gruodžio 17 d. debiutavo Metropolitano operoje, Niujorke. 1976 m. debiutavo La Scala operoje Milane. Nuo 1980 m. gyveno Monake.
Sigitas Renčys
Biografija
1958–1965 m. mokėsi Šiaulių muzikos mokyklos smuiko klasėje, 1955–1966 m. Šiaulių 8-oje vidurinėje mokykloje. 1966–1971 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. 1970–1974 m. Lietuvos rašytojų sąjungos literatūrinis konsultantas. 1974–1987 m. LKP CK Kultūros skyriaus instruktorius, vedėjo pavaduotojas, vedėjas. 1977–1980 m. studijavo Visuomenės mokslų akademijoje prie SSKP CK. 1980 m. apgynė disertaciją „Tarybinės istorinės tragedijos žanriniai ypatumai“, filologijos mokslų kandidatas. 1987–1991 m. SSKP CK Kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas, Menų sektoriaus vedėjas, Humanitarinio skyriaus vedėjo pavaduotojas. Nuo 1986 m. kandidatas į LKP CK narius, nuo 1985 m. LSSR AT deputatas.
1991–1992 m. leidybinės firmos „Maratonas“ generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1992 m. „Fodio“ vyr. redaktorius. 1993–1997 m. MBA Verslo korpuso (JAV) programos direktorius Lietuvoje. 1993–2002 m. Baltijos vadybos fondo direktorius. 1994 m. valstybės konsultantas mokslo ir technikos klausimais, 1997–1999 m. KTU ir Norvegijos vadybos instituto Biznio mokymo centro programų Vilniuje vadovas. 1999–2000 m. Tarptautinės aukštosios vadybos mokyklos Vilniaus filialo administratorius, 2002–2009 m. Lietuvos valstybinio mokslo ir studijų fondo direktorius, 2010–2014 m. – Valstybinio studijų fondo direktorius.
Nuo 1979 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Lietuvos vadybos draugijos tarybos narys, Lietuvos mokslo ir technikos draugijų asociacijų valdybos narys, Europos mokslo fondo valdančiosios tarybos narys, Santarvės fondo valdybos pirmininkas. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.
Kelių knygų apie lietuvių literatūrą bendraautoris, daugiau kaip 200 publikacijų apie literatūrą bei kultūrą periodikoje, publikacijų apie vadybą ir ekonominį švietimą autorius.
2018 m. Meksikos Grand Prix
2018 m. Meksikos Grand Prix – 19-tasis 2018 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko spalio 26-28 dienomis Hermanos Rodrigues trasoje Meksike, Meksikoje. Tai buvo 18-tasis Meksikos GP istorijoje.
Šiose lenktynėse finišavęs 4-tas Lewis Hamilton tapo 5-tą kartą Formulės 1 čempionu.
Lietuvos baudžiamasis statutas
'''1919 m. Lietuvos Respublikos baudžiamasis statutas (LR BS''') – istorinis Lietuvos baudžiamosios teisės šaltinis, XX a. pirmoje pusėje galiojęs baudžiamasis kodeksas.