cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michailas Berezinas
Biografija
Pasibaigus pilietiniam karui 1926 m. įstojo į Leningrado politechnikos instituto darbininkų fakultetą. 1934 m. baigė Leningrado Karinį mechanikos institutą (dabar Baltijos valstybinis technikos universitetas). Dirbo Tulos ginklų gamykloje, pradžioje meistru, po to – inžinieriumi konstruktoriumi. 1935 m. perėjo į konstravimo biurą, dalyvavo konstruojant 12,7 mm stambaus kalibro kulkosvaidį. Šio kulkosvaidžio pagrindu vėliau sukonstravo kulkosvaidį UB. Konstravo ir aviacines patrankas, iš kurių plačiausiai naudojama buvo B-20.
Mirė 1950 m. rugpjūčio 23 d. Tuloje.
Jo konstruktorišką veiklą pratęsė sūnus Sergejus Berezinas (Сергей Михайлович Березин ; miręs 2005 m.). 1960 m. baigęs Tulos politechnikos institutą atėjo dirbti į KBP, kūrė BMP-3 ir BMP-4.
Lobinis
Lobinis (arba Lubinis) – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Daugailių, tarp Alaušo (1,6 km į vakarus) ir Indrajų (1 km į rytus) ežerų. Lobinis telkšo termokarstinės kilmės duburyje, ištįsęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 0,92 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 152,1 m. Giliausia vieta siekia 4,5 m. Būdingi statūs, aukšti krantai, o šiaurės vakarinis – žemas ir pelkėtas. Ežerą supa miškai (daugiausia iš rytų) ir dirbami laukai.
Suteka 3 upeliai, šiaurės vakaruose išteka vienas į Maneičių II tvenkinį (Alaušo ežero baseinas). Į rytus nuo Lobinio yra Antandrajos kaimas.
Žičkai (Širvintos)
Žičkai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Gelvonų.
Gyventojai
miniatiūra|240px|left|Į Žičkus veda žvyrkelis
Matusas
Matusas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Matusienė (ištekėjusi moteris) ir Matusaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Paalkiai
Paalkiai (anksčiau Pelkės, Pelkiai) – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Kazokiškių, kairiajame Neries krante. Prie kaimo stūkso Paalkių piliakalnis.
Etimologija
Kaimas yra kalvotoje vietovėje, o lietuvių žodis alkas reiškia „medžiais apaugęs kalnelis; senovės lietuvių šventovė“. Tad Paalkiai gali būti aiškinami kaip „kaimas prie alkų“.
Apie 1945 m. kaimas imtas vadinti Pelkiai arba Pelkės, netiksliai išvertus kaimo vardą, tačiau 2005 m. oficialiai priimta dabartinė forma, kai VLKK pritarė gyventojų ir savivaldybės inicijuotam kaimo vardo formos Pelkiai pakeitimui į Paalkiai. Nepaisant to, 2022 m. oficialioje Registrų centro apskaitoje pavadinimas vis dar nurodomas kaip Pelkės.
StarCraft II: Wings of Liberty
StarCraft II: Wings of Liberty − 2010 m. realaus laiko strateginis (RTS) žaidimas; „StarCraft“ tęsinys. Jis skirtas Microsoft Windows ir Mac OS X operacinėms sistemoms. Žaidimą sukūrė kompanija „Blizzard Entertainment“. Tai yra pirmoji dalis „StarCraft II“ trilogijoje. Kitos dvi dalys vadinasi „Heart of the Swarm“ ir „Legacy of the Void“.
Žaidimo veiksmas vyksta XXVI amžiuje, nuošalioje Paukščių Tako galaktikos dalyje. Tarpusavyje kaunasi trys rasės: Terran (žmonės), Zerg ir Protoss. „Wings of Liberty“ pagrindinis dėmesys skiriamas Teranų rasei, o sekantys du papildymai bus susieti su Zergų ir Protosų rasėmis. Žaidimo istorija plėtojama prabėgus ketveriems metams po žaidimo „StarCraft: Brood War“ įvykių.
Martynas Karalius
Martynas Karalius (g. 1980 m. kovo 23 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
StarCraft II: Wings of Liberty
Kariniai vienetai, naudojami tik kampanijos metu, tačiau išimti iš žaidimo tinkle:
Martynas Karalius
Biografija
Didžiąją profesionalo karjeros dalį Lietuvoje praleido „Atlanto“ komandoje, 2003 m. su FBK Kaunas klubu tapo Lietuvos čempionu.
StarCraft II: Wings of Liberty
Kariniai vienetai, kurie nebuvo perkelti iš „StarCraft: Brood War“, arba buvo labai modifikuoti, suteikiant naujas savybes:
Profesionalios varžybos
„StarCraft II“ yra vienas populiariausių elektroninio sporto žaidimų. Profesionalios „StarCraft II“ varžybos yra organizuojamos visame pasaulyje su priziniais fondais, siekiančiais šimtus tūkstančių JAV dolerių. Profesionalūs „StarCraft II“ žaidėjai yra tokie žaidėjai, kuriems ši veikla yra pagrindinis užsiėmimas ir pragyvenimo šaltinis, o ne hobis ar laisvalaikio leidimas.
Virgilijus Grabinskas
Biografija
1988 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą.
1988 m. Klaipėdos miesto teismo, 1989–1993 m. – Kauno miesto apylinkės teismo, 1993–1995 m. – Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, 1995-1999 m. – Lietuvos apeliacinio teismo, nuo 1999 m. kovo mėn. – Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. .
Angelina Zalatorienė
Angelina Zalatorienė – biologė, gamtos mokslų daktarė, astrologė, poetė ir rašytoja.
Biografija
Angelina Zalatorienė gimė Raseinių rajone (kaip pati sako, „seniai, Tarybų Lietuvoje, netoli Raseinių vieną ankstyvą rytą, giedant vieversiams…“).
Mokytojai, pastebėję kalbinius gabumus, manė, kad Angelina pasirinks žurnalistės, filologės arba aktorės karjerą. Tačiau A. Zalatorienė svajojo tapti farmacininke arba dirbti chemike-teismo eksperte.
A. Zalatorienė įstojo ir baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą, biologijos specialybę. Vėliau apgynė gamtos mokslų daktarės disertaciją (iš alerginių susirgimų srities). Galėjusi tęsti mokslinę karjerą, ji pasuko pseudomokslo keliu pradėdama gilintis į vieną iš savo pomėgių kosmobiologiją, ypač astrologiją, taip pat užsiėmė publicistine ir praktine veikla.
Edward Jenner
Edvardas Dženeris (1749 m. gegužės 17 d. Berklis, Glosteršyras, Anglija – 1823 m. sausio 26 d. ten pat) – anglų mokslininkas, išradęs pirmąją vakciną. Tai buvo vakcina nuo raupų.
1796 m. gegužės 14 d. E. Dženeris pirmą kartą sėkmingai nuo raupų paskiepijo 8 metų berniuką Džeimsą Filipą.
Robert Zoellick
thumb|Robertas B. Zoellickas Robert Bruce Zoellick (g. 1953 m. liepos 25 d.) – 11–asis Pasaulio banko prezidentas, šią vietą užimantis nuo 2007 m. liepos 11 d.
Prieš tai jam teko dirbti Jungtinių Valstijų sekretorės (tuo metu Condoleezzos Rice) patarėju, JAV prekybos atstovu, investicijų banko „Goldman Sachs“ vadovu.
Žičkeliai
Žičkeliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Mindūnų.
Matusevičius
Matusevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Matusevičienė (ištekėjusi moteris) ir Matusevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Aleksandras Tiškevičius Logoiskis
Aleksandras Tiškevičius Logoiskis (, apie 1571 m. – ?) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, karališkasis sekretorius.
Biografija
thumb|left|Tiškevičių dvaras Lahoiske 1923 metų nuotrauka Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Lahoisko šakos. Tėvas Jurgis Tiškevičius. Motina Teodora Valavičiūtė (Wołłowicz). Broliai Petras, Jonas Eustachijus, Jurgis, iš pirmosios tėvo santuokos – Teodoras Frederikas ir Martynas Tiškevičiai.
Veikla
Karališkasis sekretorius.
Futuhas ibn Dunas
Istorija
Mirus Dunui ibn Hamamui, sostą paveldėjo jo vyriausias sūnus Futuhas, bet nesutarimai su kitu broliu virto karu. Fesas buvo padalintas į dvi dalis, jo gyventojai pasidalino į dvi priešiškas stovyklas. Anarchija truko beveik trejus metus, kol žuvo brolis. 1062 m. sultonas Futuhas buvo išvytas iš Feso Chamadidų dinastijos (Hammadid) sultono Bulugino ibn Mahometo (Buluggin ibn Muhammad ibn Hammad). 1063 m. Futuhas ibn Dunas valdžią perdavė pusbroliui Muansarui. Futuho valdymo metai yra Almoravidų dinastijos veržimosi į šalį pradžia. 1062 m. Almoravidai įkūrė Marakešą.
Heidi Range
Karjera
Heidi pradėjo dainuoti ankstyvoje vaikystėje. Jos pirmasis šou buvo, kai Range buvo treji metai, ji atliko „Hey Little Hen“, „Neptune“ teatre Liverpulyje. Taip pat ji vėliau įrašė keletą solo dainų. Tačiau savo muzikinę karjerą ji pradėjo grupėje „Atomic Kitten“, kai jai tebuvo 15, ir jinai buvo viena iš grupės įkūrėjų. Heidi balsą buvo galima išgirsti „Atomic Kitten“ demo kasetėse, tačiau ji paliko grupę 1999, nes ji labiau mėgo dainuoti R&B. Kai Siobhán Donaghy paliko grupę „Sugababes“ 2001 metais, Heidi dalyvavo atrankoje į trečiosios narės vietą. Mutya Buena ir Keisha Buchanan buvo sužavėtos jos dainavimu, ir tokiu būdu Range tapo „Sugababes“ nare.
Kai 2001 m. Range tapo „Sugababes“ narė, grupė pasirašė kontraktą su įrašų kompanija „Island Records“, ir netrukus išleido albumą „Angels with Dirty Faces“. Šis albumas buvo sėkmingai išleistas ne tik gimtojoje Anglijoje, bet ir visoje Europoje. Nuo tada Heidi su „Sugababes“ mėgaujasi sėkme. Šešeri singlai pasiekė Jungtinės Karalystės topo #1 vietą, o penkeri albumai tapo platininiais. Taip pat „Sugababes“ albume „Three“ galima išgirsti Range solinę dainą „Sometimes“.
Asmeninis gyvenimas
Heidi susitiko savo dabartinį vaikiną Dave Berry 2003 metais. Dave yra MTV laidų vedėjas ir modelis. Jie kartu pasirodė laidoje „Allstar Mr and Mrs“ 2008 m. gegužės 24 d., kur jie nugalėjo kitą įžymybių porą ir laimėjo £15 000 labdarai.
Heidi buvo du kartus hipnotizuota, dėl jos baimės skristi lėktuvu. Taip pat ji yra 1,57 m ūgio.
Hayreddin Barbarossa
Hayreddin Barbarossa, arba Barbarossa Hayreddin Paša (, apie 1478 m. – 1546 . liepos 4 d., tikras vardas Hizir) – berberų piratas ir vėliau Osmanų laivyno admirolas. Jo pergalės jūrų mūšiuose padėjo užtikrinti Osmanų dominavimą Viduržemio jūroje iki XVI a. antros pusės. Hayreddin (nuo, خير الدين) yra garbės vardas, Hizirui suteiktas sultono Suleimano Didžiojo. Barbarossa (it. Raudonbarzdis) yra europiečių jam duota pravardė.
Kaktusiniai
thumb|right|260px|Mesembryanthemaceae thumb|right|260px|Kaktusas
Kaktusas, kaktusai (Cactaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Tai sukulentiniai augalai, kurie savo stiebe kaupia vandenį. Ant stiebų auga pakitę lapai – dygliai, kurie yra epidermio išaugos. Dygliai apsaugo ne tik nuo augalėdžių gyvūnų, bet ir nuo ryškių saulės spindulių. Dygliai gali būti kelių rūšių: glochidės ir dygliai, gebantys sugerti ant kaktusų nusėdančią rasą. Be to, dygliai auga kuokštais, ir tos vietos, iš kur jie auga, vadinamos areolėmis.
Augalai, kurie auga aplinkoje, kurioje mažai drėgmės, per ilgą laiką išvysto sugebėjimus palankiais klimatiniais laikotarpiais kaupti vandenį ir jį naudoti sausringais periodais. Su retomis išimtimis, pvz., Rhodocactus rūšys, visi kaktusai pasižymi šia savybe.
Kaktusai yra palyginti jauna augalų grupė, nėra randama kaktusų fosilijų.
Benas Veikalas
Benas Veikalas (g. 1983 m. rugsėjo 24 d. Joniškyje) – Lietuvos krepšininkas.
2002–2007 metais žaidė Metro valstijos universiteto komandoje, 2007 m. liepą pasirašė sutartį su Kėdainių „Nevėžiu“. 2011 m. birželio 15 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Vokietijos Bonos "Telekom Baskets" klubu. 2013 m. birželio mėn. sutartis buvo pratęsta dar dvejiems metams.
Jis yra Petro Veikalo sūnus.
Šešiasdešimt šeši (kortų žaidimas)
„Šešiasdešimt šeši“ – kortų žaidimas.
Taisyklės
Šį žaidimą gali žaisti 2-3 žaidėjai. Naudojamos 24 kortos (nuo devynakių iki tūzų). Kortų rangų eilė (didėjimo tvarka): devynakė, valetas, dama, karalius, dešimtakė, tūzas. Žaidimo tikslas – surinkti 66 taškus. Taškai renkami paimant kirčius arba skelbiant porą. Pora skelbiama, kai žaidėjas turi vienos rūšies karalių ir damą. Porą skelbti galima tik tada, kai žaidėjas turi teisę daryti ėjimą, t. y. turi teisę pirmas dėti kirčio kortą ant stalo. Atliekant skelbimą, ant stalo dedama dama, jei varžovai pareikalauja, reikia parodyti ir turimą karalių. Už atliktą skelbimą žaidėjas gauna 20 taškų, o jeigu skelbiama kozirių pora – 40 taškų. Taškai žaidėjui priskaičiuojami tik tuo atveju, jei jis turi paėmęs bent vieną kirtį. Už paimtą kirtį gaunama tiek taškų, kokia yra nukirstų kortų atitinkamų verčių suma. Pavyzdžiui, nukirtus karalių(4) ir valetą(2) su dešimtake(10), iš viso bus 4+2+10=16 taškų. Kortų vertės pateiktos lentelėje.
Eiga
Dalijantysis padalija kiekvienam žaidėjui po 6 kortas (tris kartus po dvi). Iš likusių kortų viena padedama atversta ant stalo, o kitos, kurios vadinamos uždaruoju fondu, užverstos padedamos ant jos taip, kad atverstoji būtų šiek tiek išlindusi, t. y. matoma. Atverstoji korta rodo kozirių spalvą (rūšį). Žaidimą pradeda dalijusiojo kairėje sėdintis žaidėjas. Jis deda ant stalo bet kokią kortą pasirinktinai (dar sakoma „puola“). Kiti žaidėjai (iš eilės pagal laikrodžio rodyklę arba, kitaip sakant, iš kairės paskutiniam ėjusiam) irgi deda po bet kokią norimą kortą, tikėdamiesi nukirsti. Kirtį paima ir už jį taškus gauna stipriausią kortą padėjęs žaidėjas. Bet kokią kortą, išskyrus kozirį, galima nukirsti koziriu. Kozirį galima nukirsti tik didesniu koziriu. Žaidėjas, kuris paima kirtį, pasiima apatine kortą nuo uždarojo fondo, o po jo – paeiliui ir kiti du (ar vienas, jei žaidžiama dviese)žaidėjai. Paėmęs kirtį žaidėjas daro naują ėjimą ir t. t.
Kai kortų fonde nebelieka kortų, žaidėjai privalo dėti tokios pat rūšies kortas, kaip padėjo puolantysis. Jei tokios rūšies kortos žaidėjas neturi, jis privalo dėti kozirį, jeigu ir jo neturi – bet kokią kortą.
Pabaiga
paprastai nukirstosios kortos dedamos užverstos ant stalo, ir jų žiūrėti iki padalijimo pabaigos negalima. Kiekvienas žaidėjas privalo mintyse skaičiuoti surinktus taškus. Žaidimą laimi žaidėjas, pirmas surinkęs 66 taškus. Tokiu atveju jis skelbia „Gana!“ ir žaidimas baigiamas. jeigu paaiškėja, kad žaidėjas apsiriko, ir 66 taškų dar nesurinko, jis pralaimi.
Jei žaidėjams išmetus visas kortas, niekas nesurenka 66 taškų, laimi žaidėjas, paėmęs paskutinį kirtį.
Paprastai žaidėjų laimėjimams skaičiuoti naudojamos aštuonakės. Kiekvienas žaidėjas pasiima po aštuonakę ir bet kokią kitą kortą aštuonakės akims uždengti. Laimėjęs žaidėjas savo aštuonakėje užsidengia vieną akį. Jei kiti žaidėjai, susumavus jų visų taškus, nesurinko 33 taškų (pusės nuo 66), tai laimėjęs žaidėjas užsidengia dvi akis ant savo aštuonakės. Ir jeigu pralaimėję žaidėjai nepaėmė nei vieno kirčio, tada lamėjusysis užsidengia tris akis ant savo aštuonakės. Pirmas užsidengęs visas akis ant savo aštuonakės laimi žaidimo partiją. Tuo atveju, kai žaidėjas skelbia žaidimo pabaigą, bet paaiškėja, kad jis 66 taškų nesurinko, abu varžovai (žaidžiant trise) užsidengia po vieną akį ant savo aštuonakių.
Jeigu žaidėjas, kurio eilė daryti ėjimą, mano, kad jis turimomis rankoje kortomis gali paimti visus likusius kirčius, jis turi teisę užversti kozirius rodančiąją kortą. Tokiu atveju jis privalo paimti likusius kirčius, o kortos iš uždarojo fondo neimamos, žaidžiama taip, kaip tuo atveju, kai šis fondas baigiasi, t. y. privaloma į kirtį dėti paeitos spalvos kortą arba koziriuoti neturint.
Jamiolki Godzebai
Jamiolki Godzebai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Sokolų, apie 15 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 37 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Jamiolkų geležinkelio stotelė.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 7 namai ir 37 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 9 namai ir 54 gyventojai, iš kurių 27 vyrai ir 27 moterys.
KamAZ-43269
KamAZ-43269 Vystrel  – šarvuotis, skirtas pasienio apsaugai. Taip pat jį galima naudoti štabo, patrulio, sanitarinėms bei žvalgybos funkcijoms atlikti.
Istorija
1997 m. Maskvos valstybiniame technikos universitete, moksliniame gamybos centre Andrejaus Nikolajevo iniciatyva pradėtas kurti naujas šarvuotis pasieniečiams. Šarvuotis pirmiausiai buvo skirtas pakeisti moraliai ir techniškai pasenusius GAZ-66.
Po 1998 m. Rusiją sukrėtusios krizės nutrūko valstybinis finansavimas ir užsitęsė darbai prie šio projekto. Tam, kad kompensuoti išlaidas mašinos kūrimui, jos buvo parduodamos civilinėms kompanijoms. Šarvuočiai naudojami sprogstamųjų medžiagų, pinigų ir brangių krovinių pervežimui.
2005 m. buvo leista eksportuoti šarvuočius. Keletas jų buvo parduoti Azerbaidžano ir Kazachstano vidaus reikalų ministerijoms. „Vystrel“ surenkamas UAB „Remdizel“ gamykloje. Šarvuotą kėbulą gamina AB „Kurganmašzavod“", taip pat naudojami agregatai nuo KamAZ-4326.
Ginkluotė ir šarvai
Viršutinė korpuso dalis apsaugo nuo šūvių iš 12,7 mm Utios kulkosvaidžio 300 m atstumu, apatinė ir galinė – nuo šūvio iš 7,62 mm snaiperio šautuvo SVD 30 m atstumu. Dugnas taip pat šarvuotas.
Ginkluotė montuojama bokštelyje. Galimas įrengimas 14,5 mm kulkosvaidžio KPVT arba 12,7 mm Kord, 30 mm granatsvaidžio Plamia , prieštankinio raketinio komplekso.
Valparaiso regionas
Valparaiso regionas  – regionas vidurinėje Čilės dalyje. Ribojasi su Kokimbo regionu šiaurėje, su Santjago metropoliniu regionu pietuose ir Argentina (Mendosos provincija ir San Chuano provincija) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Valparaisas.
Regionui priklauso nutolusios salos Ramiajame vandenyne: Velykų sala, Salas i Gomesas, Chuano Fernandeso salos, Desventuradaso salos.
Administracinis skirstymas
Regonas padalintas į 8 provincijas:
Matuzevičius
Matuzevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Upinė žuvėdra
Upinė žuvėdra (Sterna hirundo) – žuvėdrinių (Sternidae) šeimos paukštis su ilgais sparnais ir giliai iškirpta uodega. Viršugalvis juodas. Nugarinė pusė ir sparnai šviesiai pilki. Krūtinė ir pilvas pilkšvi. Snapas raudonas, juodu galu. Kojos raudonos. Poilsio apdaras – kakta balta, viršutinė kūno pusė šviesesnė negu vestuvinio apdaro, snapas juosvas, kojos raudonos. Jaunikliai šviesiai rusvi, skersai dryžuoti. Viršugalvis juodai rusvas, kakta balta.
Matuzevičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Matuzevičienė (ištekėjusi moteris) ir Matuzevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Upinė žuvėdra
thumb|left|270px|Žuvėdros kleksėjimas
Lietuvoje dažna. Aptinkama gegužės – rugsėjo mėn. Gyvena kolonijomis įvairiuose vandenyse. Lizdą suka smėlėtoje pakrantėje, salose. Deda 2-3 rusvus ar žalsvus kiaušinius, išmargintus tamsiomis dėmėmis. Peri 23-24 d. Išveda vieną vadą. Minta vandens bestuburiais. Pastebėjusi grobį, krenta žemyn ir pusiau pasineria.
Ežerinė lobelija
Ežerinė lobelija (Lobelia dortmanna) – lobelijinių (Lobeliaceae) šeimos augalų rūšis, paplitusi Europoje ir Šiaurės Amerikoje.
Augalas 70–200 cm aukščio. Lapai lijiniški, susitelkę prie pamato skrotele, panirę. Žiedai iškilę virš vandens, melsvi. Augalas nuodingas, turi alkaloidų. Ežerinė lobelija auga nekalkinguose, mažai organinėmis medžiagomis užterštuose ežeruose, iki 2 m gylyje.
Lietuvoje augalas labai retas (auga tik ties Kaltanėnais), įtrauktas į Raudonąją knygą.
Kodenecas
Kodenecas  – kaimas Lenkijos rytuose, Dembovo Klodos valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Dembova Klodos, apie 19 km į rytus nuo Parčevo ir apie 56 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Istorija
Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1922 m. kaime įkurta Kodeneco Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija. 1944–1954 m. kaimas buvo Kživoviežbos valsčiaus centras.
Juodasis maitvabalis
Juodasis maitvabalis (Necrodes littoralis) – maitvabalių (Silphidae) šeimos vabalas. Kūnas 15 - 25 mm. Juodas. Priešnugarėlė ovali, šonai išlenkti. Akys stambios, išgaubtos. Antenų buoželės 3 galiniai nareliai rausvi.
Vabalų ir lervų aptinkama stambių žinduolių dvėsenoje.
Vystosi kaip ir duobkasiai.
Lietuvoje nedažnas.
Lyduvėnų šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
'''Lyduvėnų šv. apaštalą Petro ir Pauliaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Lyduvėnų miestelyje, Dratvens (Dubysos dešiniojo intako) dešiniajame krante. Turi vėlyvojo baroko bruožų.
Skydelis (ginklo)
thumb|250px|Antrojo pasaulinio karo laikų vokiškas granatsvaidis Panzerschreck su skydeliu |thumb|250px|[[Pirmasis pasaulinis karas|Pirmojo ir Antrojo pasaulinio karų laikų rusiškas kulkosvaidis „Maksim“ su skydeliu]]
Lyduvėnų šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
Istorija
Lyduvėnų katalikų bažnyčia XVI a. antrojoje pusėje atiteko evangelikams reformatams. 1613 m. minima katalikų bažnyčia. XVIII a. pirmojoje pusėje pradėta statyti mūrinė bažnyčia. Mirus Lyduvėnų dvaro savininkui, statyba sustojo. Vėl pradėta 1755 m.
1761 m. bažnyčia pastatyta. Stanevičiai 1754 m. jai skyrė 6 valakus ir 7 margus žemės. Lyduvėnuose gyveno 2 kunigai. 1853 m. minima parapinė mokykla. Klebonas Antanas Opulskis 1863 m. ištremtas į Sibirą (ten 1872 m. mirė). Architektas Nikolajus Andrejevas 1902 m. suprojektavo bažnyčios bokštą. Jis 1907 m. pastatytas ne pagal projektą. Statinį komisija priėmė tik 1911 metais. 1914 m. įsteigta „Saulės“ draugijos mokykla. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, vėliau suremontuota. Bokštas pastatytas žemesnis už buvusį.
Architektūra
Bažnyčia turi vėlyvojo baroko bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė, su pusapskrite apside. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame yra kapinės.
Nuorodos
thumb|250px|left|Lyduvėnų bažnyčia nuo kapinių pusės
Skydelis (ginklo)
Skydelis – apsauginė šaunamojo ginklo (kulkosvaidžio, granatsvaidžio dalis) dalis, apsauganti nuo skeveldrų, kulkų.
Skydeliai būdingi kai kuriems sunkiesiems kulkosvaidžiams, pvz.,rusiškam kulkosvaidžiui „maksimas“. Šie skydeliai skirti apsaugoti šaudantį nuo kulkų ir skeveldrų.
Skydelius turėjo Antrojo pasaulinio karo laikų granatsvaidžiai. Amerikietiškas granatsvaidis Bazooka M1 vamzdžio priekyje turėjo skydelį, kuris turėjo apsaugoti šaudantįjį nuo reaktyvinės granatos dujų čiurkšlės (vėlesnės versijos jo nebeturėjo). Skydelį turėjo ir vokiškas Panzerschreck, tik šio skydelis buvo gerokai didesnis, pritaisytas ties šaulio veidu ir turėjo langelį taikymui.
Audris Mečislovas Chadaravičius
Audris Mečislovas Chadaravičius (1935 m. rugpjūčio 25 d. Kaune – 2008 m. balandžio 22 d. Vilniuje ) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.
Biografija
Tėvai – aktoriai Mečys Chadaravičius ir Ona Juodytė. Sesuo – aktorė ir režisierė Inga Chadaravičiūtė. 1957 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1957-1990 m. vaidino Lietuvos dramos teatre, nuo 1990 m. Vilniaus Mažojo teatro aktorius.
Sukūrė daugiau kaip 90 komiškų ir dramatiškų vaidmenų. Nuo 1969 m. vaidino Lietuvos kino studijos ir užsienio kino bei televizijos filmuose. Lietuvos TV, radijuje ir Lietuvos kino studijoje įgarsino daugiau kaip 3000 vaidmenų.
Taipėjus
Taipėjus arba Taibėjus – miestas Taivane, šalies sostinė. 2,65 mln. gyventojų (2019 m.). Taipėjaus-Dzilongo aglomeracijoje gyvena 7 047 559 gyventojų (2019 m.) 2457,13 km² plote. Mieste yra buvęs aukščiausias pasaulio pastatas 2004-2010 m. – „Taipei 101“ (509 m). Išvystyta metalurgijos pramonė, mašinų gamyba, radioelektronika, cemento, medienos, chemijos, maisto pramonė. Netoli miesto išgaunama anglis. Du tarptautiniai oro uostai (Taojuanas ir Sunšanas), Taipėjaus zoologijos sodas. Artimiausias didelis jūrų uostas – Dzilongas.
Istorija
Seniau kraštas buvo žinomas Taipėjaus baseino pavadinimu, čia gyventa ketagalanų, vienos iš Taivano aborigenų genties. 1709 m. vietovėje pradėjo kurdintis naujakuriai, daugiausia haniai, atvykę iš žemyninės Kinijos Fudziano provincijos.
Taipėjus įkurtas ankstyvajame XVIII a., valdant Čingų dinastijai ir XIX a. tapo svarbiu prekybos jūra centru. Čingų dinastija apie 1886 m. Taipėjų paskelbė Taivano provincijos sostine, kai šis buvo atskirtas nuo Fudziano provincijos.
1895 m. Šimonoseki sutarties, pasirašytos po Pirmojo Kinijos-Japonijos karo, sąlygomis Taivanas atiteko Japonijos imperijai ir tapo jos kolonija. Taipėjus buvo administruojamas kaip Taihoku provincija. Šiuo laikotarpiu Japonija vykdė intensyvią Taivano modernizaciją, buvo pastatyta daug Taipėjaus miesto orientyrų, kultūros institucijų.
thumb|left|175px|Prezidentas [[Čiang Kai-ši ir JAV prezidentas Dwight D. Eisenhower mojuoja miniai savo vizito Taipėjuje 1960 m. birželį metu.]] 1947 m. KMT vyriausybė, vadovaujama Čiang Kai-ši, paskelbė įvedanti karo padėtį visoje Taivano saloje. Tai pasibaigė 2-28 incidentu, kuris prasidėjo Taipėjuje, o vėliau išplito ir po kitas Taivano vietoves. Po dvejų metų, 1949 m. gruodžio 7 d., Čiang Kai-ši ir Guomindanas buvo komunistų priversti sprukti iš žemyninės Kinijos dėl įsiplieskusio Kinijos pilietinio karo. Pabėgėliai paskelbė Taipėjų toliau tebegyvuojančios Kinijos Respublikos laikinąją sostine, o oficialią sostinę laikė Nandzingą (Nankiną), nors miestą jau valdė komunistai.
Geografija
Taipėjus išsidėstęs Taipėjaus baseine, šiaurės Taivane. Pietuose miestą supa Sindiano, o vakaruose – Tamsujaus upės. Kraštovaizdis daugiausia lygus, šiaurėje supamas Cisingo kalnų, iškylančių iki 1120 m aukščio. Kita aukštikalnė šiaurėje yra Datuno kalnas, iškylantis į 1092 m aukštį virš jūros lygio. Šiauriniai Beitou ir Šilino rajonai šiaurėje ribojasi su Kilungo upe ir Jangmingšano nacionaliniu parku.
Į pietryčius nuo miesto plyti Songšano kalvos ir Čingšujaus tarpeklis, juosiantis vešlius miškus.
Administracinis suskirstymas
thumb|150px|left|Taipėjus Taivano žemėlapyje Taipėjus yra padalintas į 12 rajonų (區), kurie savo ruožtu skirstomi į kaimus (里), o šie dar padalinti į apylinkes (鄰).
Rajonai:
Hanojus
Hanojus (Hà Nội) – miestas šiaurės Vietname, šalies sostinė ir antrasis pagal dydį miestas. 1,43 mln. gyventojų (2005). Aglomeracijoje gyvena 7,79 mln. gyventojų (2016 m.) 868 km² plote. Per miestą teka Hongha upė. Svarbus ekonominis ir kultūrinis šalies centras. Yra tarptautinis oro uostas (Noibajus), jūrų uostas yra netoliese esančiame didmiestyje Haifone. Išvystyta metalo apdirbimo pramonė, tekstilės, medienos, odos apdirbimo, chemijos, maisto pramonė. Yra universitetas, Ho Ši Mino mauzoliejus. Daug muziejų, botanikos sodas, Mot Kot pagoda (1049 m.), „Literatūros šventykla“, pašvęsta Konfucijui (XI a.).
Istorija
Miestas įkurtas V ar VIII amžiuje. Nuo XI a. – Vietnamo valstybės sostinė, nuo XIX a. pab. pagrindinis šiaurinio Vietnamo miestas. 1902–1945 m. prancūzų Indokinijos kolonijos administracinis centras. 1945–1976 m. Šiaurės Vietnamo sostinė, nuo 1976 m. – suvienyto Vietnamo sostinė.
Rožė
Rožė – erškėčių (Rosa) genties dekoratyvinis augalas.
Kultūrinių rožių žiedai būna įvairių spalvų (išskyrus gryną mėlyną ir juodą), taip pat spalvų mišinių. Yra netgi žaliųjų rožių (Rosa 'viridis'). Daugelis rūšių skleidžia malonų kvapą.
Sundos sąsiauris
thumb|right|240px|Sundos sąsiauris žemėlapyje Sundos sąsiauris  – sąsiauris Indonezijoje, tarp Javos ir Sumatros salų. Jungia Javos jūrą (šiaurėje) su Indijos vandenynu (pietuose). Sąsiauris yra šiaurės rytų krypties, plotis nuo 24 km, ilgis 130 km. Mažiausias gylis farvateryje – 28 m.
Rožė
Istorija
Seniausi radiniai yra 32-35 mln. metų senumo fosilijos iš Kolorado Uolinių kalnų, kuriose matosi erškėčių lapelių atspaudai. Rožių sukultūrinimo vieta yra Kinija. Konfucijus (551–479 m. pr. m. e.) rašo apie rožių auginimą imperatoriškuosiuose Pekino soduose.
Sundos sąsiauris
Sundos sąsiauryje gausu salų (Sangiango, Sebesi, Sebuku, Panaitano, Krakatau salos) ir naftos platformų, todėl laivyba sudėtinga. 1883 m. sąsiaurio pakrantės labai smarkiai nukentėjo nuo Krakatau ugnikalnio išsiveržimo ir jo sukelto cunamio. 1942 m. kovo 1 d. sąsiauryje vyko Sundos sąsiaurio jūrų mūšis tarp Japonijos ir sąjungininkų pajėgų.
Rožė
Istorija
200px|thumb|left|Rožė „Bridal Pink“ 200px|thumb|left|Rožė „Maiden’s Blush“ 200px|left|thumb Žymus graikų poetas Anakreontas gyrė gydomąjį rožių balzamo poveikį. Romos imperijos laikais Italijoje rožės (Rosa canina, R. gallica, R. alba) augintos parfumerijai ir kaip vaistinis augalas. Po Romos imperijos žlugimo rožių kaip vaistinių augalų auginimas išliko tik vienuolynų soduose.
Karolis Didysis 794 m. savo Capitulare de villis vel curtis imperialibus nurodė auginti vaisius, daržoves, gydomuosius augalus (tarp jų ir Rosa canina) ir rūpinosi rožių paplitimu privačiuose soduose.
Rožės buvo baltos arba rausvos spalvos. Raudonos ir geltonos rožės Europoje atsirado tik po XVI a. geografinių atradimų Azijoje.
Didelę įtaką rožių veisimui padarė Napoleono žmona Josephine de Beauharnais, kuri surinko pirmąją rožių kolekciją.
Kvepalai
Rožių kvepalai yra gaminami iš rožių aliejaus (kartais vadinamo rožių ataro), kuris yra lakiųjų eterinių aliejų mišinys, gaunamas distiliuojant garais susmulkintus rožių žiedlapius. Ši gamybos technika atsirado Persijoje ir išplito po visą Arabiją bei Indiją, vėliau technika buvo pradėta naudoti Rytų Europoje. Bulgarijoje, Irane bei Vokietijoje populiariausios Damasko rožės. Kitose pasaulio dalyse gausiai randamas šimtalapis erškėtis. Kvepaluose naudojamas rožių aliejus yra skaidrus, šviesiai geltonos arba gelsvai pilkos spalvos. Jis yra ekstrahuojamas tirpikliu heksanu ir taip gaunamas tamsesnis aliejus (spalva gali varijuoti nuo tamsiai geltonos iki oranžinės). Išgauto aliejaus svoris gali būti nuo vienos trijų tūkstantųjų dalies iki šešių tūkstantųjų žiedų svorio; pavyzdžiui, vienam gramui aliejaus pagaminti reikia apie dviejų tūkstančių gėlių.
Pagrindinės rožių ataro sudedamosios dalys yra kvapnusis alkoholis, geraniolis, L-citronelolis bei rožių kamparas, bekvapė kieta medžiaga, sudaryta iš alkanų, kurie gamybos metu atsiskiria nuo rožių aliejaus. β-damascenonas taip pat labai prisideda prie išgaunamo kvapo.
Maistas ir gėrimas iš rožių
Pagal Amerikos federalinį maisto, vaistų ir kosmetikos įstatymą, yra tik tam tikros saugios rožės rūšys, veislės ir dalys:
Aromatinės savybės
Rožės naudojamos parfumerijoje. Smilkalai, gaunami iš rožių žiedlapių aliejaus, yra saldūs ir tonizuojantys. Rožių smilkalų kvapas veikia tarsi natūralus antidepresantas, atpalaiduojantis nervų sistemą. Rožių aromatas šalina melancholiją ir skatina susikaupti, įsiklausyti į savo kūno ir sielos impulsus.
Miegančios rožės
Miegančios rožės pasižymi ilgu žydėjimo laikotarpiu, dažniausiai iki 2-3 metų. Toks žydėjimo laikotarpis pasiekiamas naudojant technologiją, kuri susidaro iš 3 etapų: rožės užauginamos įprastu būdu; nuskinta rožė įsisavina tam tikrą stabilizuojantį mišinį, kurį sudaro gamtoje yranti konservavimo medžiaga; konservavimo skystis (glicerolis) pakeičia gėlėje esantį vandenį.
Menas ir simbolika
Po Romos imperijos sukrikščionėjimo rožė pradėta tapatinti su Mergele Marija. Rožės spalva bei tai, kiek rožių yra dovanojama, įgavo simbolinę reikšmę.
Simboliai pagal spalvas:
Pagal rožių skaičių skiriami šie simboliai: Rožės simbolis galiausiai paskatino sukurti rožančių krikščionybėje. Nuo 1400 m. pas pranciškonus atsirado Septynių Švenčiausiosios Mergelės Marijos džiaugsmų vainikinis rožinis, o 1400–1500 m. kartūzai propagavo šventų paslapčių, susijusių su rožių simboliu ir rožių sodais idėją. thumb|left|180px| „Rožių girliandų šventė“, aut. Albrecht Dürer Albrecht Dürer paveiksle „Rožių girliandų šventė“ (1506 m.) pavaizduota Mergelė Marija, dalijanti savo maldininkams rožių girliandas.
Rožės yra mėgstama meno tema portretuose, iliustracijose, antspauduose, kaip ornamentai arba kaip architektūros elementai. Liuksemburge gimęs Belgijos menininkas ir botanikas Pierre-Joseph Redouté yra žinomas dėl savo akvarelių, kuriose gausu gėlių, ypač rožių.
Prancūzas Henri Fantin-Latour taip pat buvo produktyvus natiurmortų tapytojas, kurio meno kūriniuose dominuoja rožių motyvai. Rožė „Fantin-Latour“ buvo pavadinta menininko vardu.
Impresionistų, tarp jų Claude Monet, Paul Cézanne ir Pierre-Auguste Renoir, paveiksluose taip pat galima rasti rožių. XIX amžiuje menininkai Triesto miestą siejo su tam tikra reta balta rože, laikui bėgant ši rožė tapo miesto simboliu. 1986 m. JAV prezidentas Ronaldas Reiganas pasirašė įstatymą, kuriuo siekiama sukurti rožę – Jungtinių Amerikos Valstijų nacionalinę gėlę.
Žičkiškė
Žičkiškė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Raseinių, prie kelio. Yra Žičkiškės dvaro ūkio statinių.
Etimologija
Kaimo vardas – dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo šioje vietoje dvarą turėjusių Žickių giminės.
Laukagalio akmuo su žmogaus pėda
Laukagalio akmuo su žmogaus pėda – mitologinis akmuo Laukagalio kaime (Žaslių sen.), Kaišiadorių rajone. Riedulys slūgso nuošalioje drėgnoje vietoje, laukymėje, iš visų pusių supamoje melioruotų laukų, apie 1 km į vakarus nuo Paparčių, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo kelio. Prie akmens išlikęs senas betoninis stulpas be metalinio skydo, žymėjusio paminklą.
Riedulys 1992 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą. . Archeologas Vykintas Vaitkevičius yra surinkęs pasakojimų apie ant akmens įspaustą pėdą.
Akmuo
Akmuo pilko stambiagrūdžio granito, atrodo, kad perskilęs į dvi dalis, didžioji dalis 2,2 m ilgio, 0,9 m pločio ir iki 40 cm aukščio, mažesnioji – 1,45 m ilgio, 0,75 m pločio bei iki 40 cm aukščio. Akmens didesniojoje dalyje, jos pietvakarių pusėje pastebimas maždaug 35 cm ilgio iki 12 cm pločio bei 2-3 cm gylio natūralus įdubimas, vadinamas „Žmogaus pėda“. Netoliese dar vienas akmuo guli 6 m į pietvakarius nuo pirmųjų ir yra 1,35 m ilgio, 0,7 m pločio bei iki 50 cm aukščio. Akmenys apsamanoję, apardyti ilgalaikių arimų.
Kaime yra dar vienas mitologinis akmuo – Laukagalio akmuo su dubenėliais.
Latvijos istorikų komisija
Latvijos istorikų komisija – Latvijos istorikų organizacija, veikianti prie Latvijos prezidento kanceliarijos.
Veikla
Įkurta 1998 m. lapkričio 13 d. Latvijos prezidento G. Ulmanio iniciatyva. Latvijos istorikų komisija koordinuoja, remia ir skatina Latvijos XX a. istorijos klausimų, kurie tiesiogiai susiję su totalitarinių režimų nusikaltimais žmonijai ir šių nusikaltimų padariniais Latvijai, tyrimą. Nuo 2000 m. komisijos istorikų tyrinėjimai spausdinami leidinyje „Latvijos istorijos komisijos raštai“. Iki 2009 m. išleisti 23 tomai. Pirmininkas Andris Caunė. Komisija turi ir užsienio narių.
Erika Zulanienė
Erika Zulanienė (1935 m. birželio 30 d. Telšiuose – 2019 m. gruodžio 9 d. Klaipėdoje) – Lietuvos spaudos ir radijo žurnalistė.
Biografija
Nuo 1957 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką. 1963 m. pradėjo dirbti Lietuvos valstybiniame radijo ir televizijos komitete, ruošė laidas moksleiviams, jaunimui, šeimai. 1972–1975 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentė Havanoje. 1975–1979 m. vėl dirbo Lietuvos valstybiniame radijo ir televizijos komitete. 1979 m. išvyko į Klaipėdą. Dirbo Gargžduose Klaipėdos rajono radijo redaktore. Kartu rengė reportažus Lietuvos radijui iš Klaipėdos rajono, bendradarbiavo Klaipėdos krašto ir šalies spaudoje. Rašė apie rajono gyvenimą, rengė reportažus daugiausia buities, kultūros temomis.
Alytaus miškas
miniatiūra|250px|right|Dainų slėnio estrada (šalia [[Baltosios rožės tiltas|Baltosios rožės tilto )]] thumb|250px|Vidzgirio miškas Alytaus miškas – miškas į pietus nuo Alytaus, Nemuno kairiajame krante.
Geografija
Alytaus miškas priklauso Alytaus miškų urėdijos Alytaus girininkijai. Miško vakarinė dalis vadinama Vidzgiriu, yra Vidzgirio draustinis. 94 % miško yra ekosistemų apsaugos ir rekreaciniai, 6 % – apsauginiai. Paviršius išraižytas Nemuno link ištįsusių stačiašlaičių griovų. Vidzgirio pakraščiu į Nemuną teka Kirmija. Šiaurinėje dalyje yra pakėlus vandens lygį iš pelkės susidaręs Dailidės ežeras. Plotas 940 ha, mišku apaugę 781 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 938 ha.
Medynai
Augavietės nederlingos normalaus drėgnumo, derlingos ir labai derlingos normalaus drėgnumo ir šlaitinės. Kultūrinės kilmės medynų 5 %, pušynų 31 %, ąžuolynų 25 %, eglynų 21 %, Beržynų 12 %, skroblynų 5 %, liepynų 3 %, juodalksnynų, drebulynų, baltalksnynų, maumedynų, uosynų 3 %. Jaunuolynai sudaro 6 %, pusamžiai medynai 29 %, pribręstantys 16 %, brandūs 49 %. Medynų vidutinis amžius 91 m., bonitetas 1,6, skalsumas 0,65, tūris 261 m /ha. Našiausių medynų tūris -500 m³/ha, maumedynų 700 m³/ha. Kasmet priauga 43 m³/ha.
Istorija
Vidzgirio vakariniame pakraštyje, prie Kirmijos žiočių, yra Radžiūnų piliakalnis. Antrojo pasaulinio karo metais Alytaus miške nužudyta daugiau, kaip 100 000 karo belaisvių ir civilių gyventojų.
Somos mūšis
Somos mūšis, žinomas kaip Somos puolimas, vyko 1916 m. liepos-lapkričio mėn ir buvo vienas iš didžiausių Pirmojo pasaulinio karo mūšių. Dėl aukų skaičiaus (1,4 milijono) šis mūšis laikomas viena iš kruviniausių karinių operacijų žmonijos istorijoje. Sąjungininkai (britų ir prancūzų pajėgos) mėgino pralaužti vokiečių linijas 40 kilometrų ilgio fronte prie Somos upės šiaurinėje Prancūzijoje. Vienas iš mūšio tikslų buvo nustumti vokiečius nuo Verdeno mūšio, tačiau mūšiui pasibaigus, Somos nuostoliai viršijo Verdeno.
Verdeno mūšis įsirėžė į prancūzų sąmonę kelioms kartoms. Tą patį padarė Somos mūšis britams. Mūšis labiausiai prisimenamas dėl pirmos dienos, 1916 m. liepos 1 d., kai britai patyrė 67 470 nuostolių, įskaitant 29 240 žuvusiųjų. Tai kruviniausia diena Britų armijos istorijoje. Be britų kitos tautos irgi patyrė milžiniškus nuostolius. Vokiečių pareigūnas (kapitonas von Hantingas) pareiškė, kad Somos mūšis yra „dumblinas Vokietijos armijos kapas“. Mūšiui einant į pabaigą britai išmoko daugybę modernios karybos pamokų, o vokiečiai patyrė milžiniškus nuostolius. Britų istorikas seras James Edmonds teigė: „Nėra perdedama teigiant, kad pergalės Vakarų fronte pamatai buvo padėti 1916 m. Somos puolime“.
Įžanga
Sąjungininkų strategija 1916 metams buvo suformuota Chantilly konferencijoje, vykusioje 1915 m. gruodžio 6-gruodžio 8 d. Buvo nuspręsta, kad kitais metais tuo pat metu Rusija puls iš rytų, Italija (jau prisijungusi prie Antantės) per Alpes, o prancūzai ir britai Vakarų fronte, tad Centrinių valstybių sąjunga turėjo būti užpulta iš visų pusių.
1915 m. gruodžio pabaigoje generolas seras Douglas Haig tapo Britų ekspedicinių pajėgų (BEP) vyriausiuoju vadu vietoj sero John French. Haigas pasisakė už puolimą Flandrijoje, nes ji buvo arti Lamanšo sąsiaurio uostų, kurie teikė BEP tiekimą, ir turėjo strateginį tikslą, išvyti vokiečius iš Belgijos Šiaurės jūros pakrantės, iš kur vokiečių povandeniniai laivai kėlė grėsmę Britanijai. Tačiau, nors nebuvo formalaus susitarimo, britai buvo prancūzų sąjungininkai Vakarų fronte ir turėjo atsižvelgti į Prancūzijos politiką. 1916 m. sausį prancūzų vyriausiasis vadas Joseph Joffre sutiko, kad BEP veržtųsi į Flandriją, bet po tolimesnių diskusijų vasario mėn., buvo nutarta, kad prancūzų ir britų pajėgos drauge veršis per Somos upę Pikardijoje.
Somos puolimo planai buvo tik įpusėti, kai vokiečiai pradėjo Verdeno mūšį 1916 m. vasario 21 d. Kadangi prancūzai gynė Verdeną, visa Somos puolimo našta gulė ant britų. Atakos pradžiai prancūzai davė tik tris korpusus (XX, I Kolonijinį ir XXXV 6 Armijos korpusus). Verdeno mūšiui tęsiantis, Somos puolimo tislas pasikeitė nuo vokiečių armijos sutriuškinimo ligi prancūzų padėties prie Verdeno palengvinimo. O prie Somos buvo atgabenta 13 prancūzų ir 20 britų divizijų.
Be to buvo nesutarimų tarp Haigo ir jo vietinio vyresniojo vado Henry Rawlinson, Ketvirtosios britų armijos generolo, kuriam patiko „gelk ir ginkis“, o ne Haigo „lemiamo mūšio“ strategija.
Reguliarioji britų armija, šešių divizijų dydžio, buvo sunaikinta per 1914–1915 m. mūšius. Didžiąją armijos dalį sudarė Teritorinių pajėgų ir Kitchenerio Naujosios Armijos, pradėtos formuoti 1914 m. rugpjūtį, savanoriai. Dėl staigios armijos plėtros buvo didelis generolų poreikis, tad paaukštinimai ateidavo svaiginančiu greičiu ir ne visada atitikdavo kompetenciją ir sugebėjimus. Haigas karo pradžioje buvo Britų I korpuso vadas, vėliau tapo Pirmosios Britų Armijos ir galiausiai BEP (kuri buvo armijų grupė sudaryta iš keturių, o vėliau penkių armijų, 60 divizijų). Tačiau didelis naujokų kiekis atsiliepė kareivių kokybei ir mažino vadų pasitikėjimą savo kariais. Tuo ypač pasižymėjo Rawlinson.
1916 m. vidury „Fokerio nelaimė“ pasibaigė ir Karališkosios oro pajėgos užvaldė oro erdvę virš Somos mūšio lauko. Somos fronte britai turėjo 10 eskadronų, 185 lėktuvus prieš 129 vokiečių. Britų energingo puolimo politika rėmėsi tuo, kad lėktuvai ir pririšami oro balionai nurodydavo artilerijai taikinius, bet buvo neigiama, kad vokiečiai sugeba daryti tą patį. Rugsėjo mėnesį naujo lėktuvo modelio įvedimas suteikė didelį pranašumą Vokietijos oro pajėgoms. Trenchardo agresyvus puolimas, vokiečių aviacijos pranašumas ir oras (vėjas nuolat pūtė į sąjungininkų pusę) kainavo sąjungininkams daugybę nuostolių.
Tuo tarpų vokiečiai netrukdomi nuo 1914 m. spalio mėn. kalkinėje dirvoje kasė apkasus ir statė šarvuotus bunkerius. Be to puolimas jiems nebuvo staigmena.
Pirma Somos mūšio diena
Prieš mūšį britai 5 dienas bombardavo vokiečių įtvirtinimus, iššaudami 1,7 mln. sviedinių. 17 minų buvo padėta tuneliuose po vokiečių apkasais ir įtvirtinimais. Trijuose didžiausiuose tuneliuose buvo 21 tona sprogmenų.
Puolimą pradėjo 13 britų divizijų (11 iš Ketvirtos Armijos ir 2 iš Trečiosios Armijos) į šiaurę nuo Somos upės ir 11 Prancūzų Šeštosios Armijos divizijų palei ir į pietus nuo Somos. Jiems priešinosi Vokiečių Antrosios Armijos generolas Fritz von Below. Puolimo ašis ėjo romėnų keliu, kuris vedė iš Alberto vakaruose į Bapaumę šiaurės rytuose.
It is one thing to capture ground, quite another to hold it. Once into a German position the objective had to be consolidated and held against the inevitable counter attack. This meant that the existing defence works had to be turned round to face the other way, wire obstacles had to be constructed and communications had to be established. Ammunition, grenades and digging implements had to be there, to say nothing of signals cable, water and food, and there was no other way of making all this immediately available to the infantry than by having them carry it with them.
Others are less generous. Regan (op. cit., p.156) blames Rawlinson’s distrust of the New Army troops and his belief they would be inclined to just dive for cover if given the opportunity, despite warnings they would be massacred. The Germans professed astonishment, with reason. . Kitur kariai įropojo į niekeno žemę anksčiau, kad galėtų pulti kai liausis užtveriamoji ugnis. Nepaisant stipraus bombardavimo dauguma vokiečių išgyveno giliose slėptuvėse ir jie padarė milžinišką žalą pažeidžiamiems pėstininkams.
thumb|left|250px|Britų pėstininkų puolimo planas liepos 1 dienai. Sėkmingas puolimas buvo tik pietuose prancūzų sektoriuje Mametze ir Montaubane.
Tai nebuvo naujiena britams, nes ankstesnieji bombardavimai rėmėsi netikėtumo faktoriumi ir blogais vokiečių bunkeriais, bet to nebuvo Somos mūšyje. Be to iš 1437 britų pabūklų tik 467 buvo sunkieji ir tik 34 buvo 9.2" (234 mm) ar didesnio kalibro. Tik 30 tonų sprogmenų krito į vieną britų fronto mylią . Iš 12 000 tonų tik 900 tonos buvo pakankamai galingos, kad pakenktų bunkeriams.
Be to britų pabūklams trūko tikslumo apšaudant arti esančius vokiečių apkasus. Britų pabūklams reikėjo didesnio nei 275 m atstumo (prancūzų pabūklams – 55 m), o britai dažnai būdavo arčiau ir vokiečių apkasai likdavo nepaliesti.
Į šiaurę nuo Alberto-Bapaumės kelio puolimas iš pat pradžių virto visiška nesekme. Keliose vietose puolėjai pasiekė priekinius vokiečių apkasus ir net pagalbinius, bet jų buvo per mažai, kad atsilaikytų prieš vokiečių kontratakas. Kai užtveriamoji vokiečių ugnis pradėjo kristi į niekeno žemę buvo neįmanoma nusigauti pastiprinimui ar gauti pranešimus iš puolėjų.
Komunikacijos buvo nepakankamos ir vadai beveik nieko nežinojo apie mūšio eigą. Dėl klaidingo pranešimo, kad 29-oji divizija užėmė Beaumont Hamelį, buvo įsakyta žygiuoti atsarginei brigadai. Pirmasis Niufaundlendo pulkas nesugebėjo pasiekti priekinių apkasų, tad žygiavo iš atsarginių. Dauguma bataliono karių žuvo prieš jiems pasiekiant priekines linijas. Pulkas prarado 91 % karių ir pagal procentus tai antras rezultatas liepos 1 d. Iš 801 pulko karių tik 68 liko nesužeisti, o 500 mirė. Atsidėkodamas už Pirmojo Niūfaundlendo pulko pastangas karalius Jurgis V pavadino jį „Karališkuoju Niūfaundlendo pulku“.
Palei Alberto-Bapaumės kelią puolimas irgi buvo nesėkmingas nepaisant 2 susprogdintų minų La Boisselle. Čia 34-osios divizijos Tainsaido airių brigada pradėjo žygiuoti likus myliai iki vokiečių apkasų prieš kulkosvaidžius ir buvo sunaikinta prieš pasiekiant draugiškus apkasus priekyje.
Pietuose prancūzų puolimas buvo sėkmingesnis. Čia vokiečių gynyba buvo gan silpna, o prancūzų artilerija, gausesnė ir labiau patyrusi už britų, žymiai efektyvesnė. Nuo Montaubano miesto iki Somos upės pirmos dienos tikslai buvo pasiekti. Nors prancūzų XX korpusas čia turėjo tik padėti, jis labai daug nuveikė. I Kolonijinis korpusas paliko apkasus 9:30 ryte, kad vokiečiai patikėtų esą saugūs. Apgaulė pavyko ir jie puolė sėkmingai kaip prancūzų divizijos šiaurėje. Per valandą jie užėmė Fay, Dompierre ir Becquincourt, įžengė į Flaucourt lygumą. Visa pirmoji vokiečių linija buvo užimta prancūzų. 11:00 prancūzai pasiekė antrąją vokiečių liniją (Assevillers, Herbecourt ir Feuillères) be rezervų pagalbos. Į dešinę nuo Kolonijinio korpuso XXXV korpusas irgi pradėjo žygį 9:30, bet priekiniuose apkasuose turėjo tik vieną diviziją, tad mažiau pasiekė. Išviso prancūzai pasistūmė 1,5-2 km.
right|thumb|250px|Niūfaundlendo pulko sužeistasis gabenamas į Beaumont Hamelį.
Bendrai paėmus pirma mūšio diena buvo nesėkminga. Britai prarado 57 470 karių: 19 240 žuvo, 35 493 sužeista, 2 152 dingo ir 585 pateko į nelaisvę. Ypač žuvo daug tų karių, kurių uniformas vokiečiai pažinojo. Prancūzai prarado 7 000 karių.
Kiek karių prarado vokiečiai sunku pasakyti, nes jų daliniai pranešdavo apie nuostolius kas 10 dienų. Manoma, kad jie prarado 8 000 karių iš kurių 2 200 tapo karo belaisviais. Didžiausias skirtumas tarp britų ir vokiečių nuostolių buvo Ovillers, kur britų 8-oji divizija neteko 5 121 karių, o vokiečių 180-asis pulkas tik 280 – santykis 18 su 1.
Bazentino gūbrio mūšis
Liepos 14 d. Ketvirtoji Armija buvo pasiruošusi atnaujinti puolimą pietiniam sektoriuje. Atakos, vadinamos Bazentino gūbrio mūšiu, tikslas buvo užimti vokiečių antrą gynybos liniją, kuri buvo palei gūbrio, besitęsiančio iš Pozières per Alberto–Bapaumės kelią ligi į pietryčius link Guillemont ir Ginchy kaimų. Buvo bandoma užimti Bazentin le Petit, Bazentin le Grand ir Longueval, esančio šalia Delville miško, kaimus. Palei šią liniją kitoje gūbrio pusėje buvo Aukštutinis miškas (Bois des Fourcaux).
thumb|right|350px|21-osios divizijos Bazentin le Petit puolimas [[1916 m. liepos 14 d. Sritis užimta iki 9:00 ryto apibraukta punktyrine raudona linija.]]
Ryto vidury tikslas buvo pasiektas, ir vokiečių gynyboje atsivėrė tarpas, bet britai vėl nesugebėjo tuo pasinaudoti. Jų bandymas taip padaryti sukėlė žymiausią kavalerijos įvykį Somos mūšyje, kai 7-asis dragūnų ir 2-asis Dekano pulkai bandė užimti Aukštutinį mišką. Gal ryte tai ir buvo įmanoma, bet kai dragūnai buvo pasiruošę pulti, vokiečiai jau atsigavo. Nors kavalerija miške išsilaikė visą naktį, ryte ji turėjo atsitraukti.