cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George Orwell
Biografija
Erikas Bleras gimė 1903 m. pietų Indijos Bengalijos regiono Motihari vietovėje. Jo tėvas Ričamordas dirbo britų administracijos Opiumo departamente. Motina Ida vienerių metų sūnų atvežė į Angliją. Penkerių jis pradėjo mokslus anglikonų mokykloje, po dvejų metų pervestas į vieną prestižiškiausių to meto Šv. Kipro mokyklą. Vėliau mokėsi Velingtono bei Itono koledžuose.
1921 m., pabaigęs studijas Itone, neturėdamas finansinių galimybių lankyti universitetą, įstojo į Indijos Imperinę policiją Birmoje (dab. Mianmaras). Atsistatydino ir grįžo į Angliją 1928 m., kur apybraižomis išreiškė išaugusią neapykantą imperializmui. Keletą metų Orvelas praleido Prancūzijoje ir Anglijoje. Gyveno skurdžiai, kartais neturėjo kur nakvoti. Vėliau susirado mokytojo darbą, kurį po kiek laiko teko mesti dėl ligų. Dirbo pardavėju naudotų knygų knygyne. Slapyvardžiu Džordžas Orvelas pirmą kartą pasinaudojo 1933 m., kai parašė „New Adelphi“. Toks vardas pasirinktas dėl pamėgtos angliškosios tradicijos ir mėgiamos gamtos – Džordžas yra Angliją globojantis šventasis, o Orvelo upė – jo viena mėgiamiausių vietovių Anglijoje.
Antrajame pasauliniame kare buvo Namų sargybos (Home Guard) narys, 1941 m. pradėjo dirbti BBC radijuje vedėju, daugiausiai vedė propagandines laidas, kuriomis buvo siekiama užsitikrinti Indijos ir Rytų Azijos gyventojų paramą Jungtinei Karalystei kare.
1944 m. Orvelas baigė antistalinistinę novelę „Gyvulių ūkis“, kuri buvo išspausdinta kitais metais ir sulaukė gero kritikų įvertinimo bei populiarumo. Nuo 1945 m. Orvelas buvo „The Observer“ savaitraščio karo korespondentu, vėliau rašė laikraščiui „Manchester Evening News“. 1949 m. išspausdintas žinomiausias Orvelo darbas „1984-ieji“, parašytas Škotijos Juros saloje.
1936 m. Orvelas susituokė su Eileen O’Shaughnessy, su kuria įsivaikino sūnų. Pirmoji jo žmona mirė 1945 m., o 1949 m. rašytojas vedė antrą kartą – Sonia Brownell. Orvelas mirė nuo tuberkuliozės, būdamas keturiasdešimt šešerių. Paskutinius trejus metus daugiausia gydėsi ligoninėse.
Kūryba
Dž Orvelas autobiografinėje knygoje Dienos Paryžiuje ir Londone aprašė savo ir vargingiausių gyventojų gyvenimą skurde, knygoje Katalonijai pagerbti – patirtį Ispanijos pilietiniame kare. Šiose, taip pat Gyvulių ūkyje, 1984-ieji ir kitose knygose smerkiamas imperializmas, totalitarizmas ir stalinizmas, siekis sunaikinti žmogaus laisvę. Knygose gausu terminų ir citatų, kurie vėliau tapo plačiai vartojamais aforizmais.
Žadeikiai (Klaipėda)
Žadeikiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 6 km į šiaurės vakarus nuo Endriejavo. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias. Veikia Endriejavo mokyklos skyrius, biblioteka. Veikia Žadeikių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia. Prie Žadeikių yra Ablingos memorialinis ansamblis II pasaulinio karo aukoms atminti, Lurdas. Žadeikių piliakalniu vadinamas gretimas Žvaginių piliakalnis.
Istorija
XIX a. kaimas buvo Raseinių apskrities Labardžių valsčiuje, priklausė Endriejavo parapijai.
Donatas Butkus (1936)
Donatas Butkus (g. 1936 m. sausio 24 d. Gintališkėje, Platelių valsčius) – Lietuvos geofizikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, Ekologijos ir žmonių saugos tarptautinės mokslų akademijos narys (1997 m.).
Biografija
1962 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1964–1969 m. Šiaulių 7-tosios vidurinės mokyklos direktorius. Nuo 1969 m. dirba Fizikos institute. 1977–1987 m. mokslinis sekretorius, 1987–1997 m. Aplinkos radioaktyvumo laboratorijos vedėjas. 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras. 1992–2001 m. Vilniaus pedagoginio universiteto, nuo 1992 m. ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš radioaktyviųjų inertinių dujų, Lietuvos dirvožemių taršos radioaktyviosiomis medžiagomis ir jonizuojančiosios spinduliuotės poveikio atmosferos geofiziniams procesams. Nustatė radioizotopų Cs migracijos įvairiuose gruntuose dėsningumus, sudarė jo pasiskirstymo Lietuvoje žemėlapius, palygino su buvusia tarša iki Černobylio AE katastrofos. Įvertino lygiavertės dozės galios laukų pasiskirstymą ir kaitą pažemio ore.
Ryžis
Ryžis (Oryza) – miglinių (Poaceae) šeimos augalų gentis. Auginami atogrąžų ir paatogrąžių, rečiau vidutinio šilto klimato zonų pietinėse srityse. Auga vandens telkinių pakraščiuose ir pakrantėse, šlapynėse, rečiau vidutiniškai drėgname dirvožemyje. Tai vienintelis kultūrinis augalas, auginamas vandeniu užlietame lauke.
Ryžiai kilę iš Pietryčių Azijos, kur jie buvo auginami dar priešistoriniais laikais. Pirmosios domestikuotos formos Kinijoje, Jangdzės upės baseine atsiranda apie 7000 tūkst. metų pr. m. e.  Kinijoje, Indokinijoje, Indonezijoje nuo seno yra svarbiausias maistinis augalas. Keletą amžių Europoje ryžiai buvo laikomi prabanga ir vartojami daugiausiai vaistams. Pietų Europoje jie pradėti auginti tik viduramžiais.
Yra kelios rūšys, iš jų Lietuvoje botanikos sodų oranžerijose bei daugelyje Azijos kraštų auginamas sėjamasis ryžis (Oryza sativa).
Nepoliruoti ryžiai vadinami natūraliais. Šie ryžiai ypač vertingi savo baltymų, angliavandenių, ląstelienos, vitaminų (ypač B grupės) bei mineralinių medžiagų sudėtimi.
Produkcija
20 daugiausiai ryžių produkcijos turinčios valstybės 2011 m.:
Zizdra
Zizdra – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Kurklių, prie Zizdros upelio (Šventosios intakas). Keliukai į Dejūnus, Brazgius.
Pakryžė
Pakryže vadinami kaimai:
Zizdra
Istorija
Zizdros kaimas buvo įsikūręs šalia Zizdros dvaro, kurį valdė Miliūnų šeima. 1937 m. buvo vykdoma dvaro parceliacija, jis parduotas Matui Nečiūnui.
Nastopiškis
Nastopiškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 11 km į pietryčius nuo Biržų, į vakarus nuo kelio Anglininkai–Iškonys.
Istorija
Nastopiškyje spaudos draudimo metais buvo vienas iš draudžiamos spaudos paskirstymo punktų.
Kazys Gineitis
Kazys Gineitis (1895 m. rugpjūčio 13 d. Tauragnai – 1965 m. vasario 2 d. Čikaga) – Lietuvos diplomatas.
Biografija
1915 m. mokėsi Rygos politechnikos mokykloje, dalyvavo slaptoje lietuvių moksleivių kuopelėje. 1916 m. persikėlė į JAV. 1917–1919 m. „Draugo“ redaktoriaus padėjėjas, 1919 m. „Lietuvos“ redaktorius. 1919 m. baigė Čikagos universitetą. 1920–1931 m. dirbo Lietuvos pasiuntinybėje Londone, nuo 1928 m. generalinis konsulas. 1931 m. bendrovių „Maistas“ ir „Pienocentras“ prekybos atstovas, nuo 1932 m. Lietuvos pasiuntinybės žemės ūkio atašė. 1949 m. grįžo į JAV, gyveno Čikagoje.
Metakalba
Metakalba – specialios paskirties kalba, skirta kitų kalbų aprašymui. Vienas iš metakalbų atvejų – metametakalba, skirta metakalbų aprašymui. Metakalbos dažnai naudojamos, kaip pagalbinės metateorijų priemonės.
Metakalbos tikslas – suteikti priemones (terminus ir gramatiką), skirtą neprieštaringam kitos kalbos aprašymui, leidžiančiam vienareikšmiškai apibrėžti kalbos terminus bei taisykles, naudojantis metakalbos terminais ir taisyklėmis. Metakalbos terminai, naudojami kalbos terminų ir (arba) taisyklių apibrėžimui, vadinami metaterminais, yra naudojami kalbos gramatikos, bet ne terminų semantikos aprašymui. Kol kas nėra pilnai išspręstas klausimas, ar įmanoma neprieštaringa ir pilna pati save aprašanti metakalba (tai atrodo menkai įtikėtina dėl metateorijos keliamų prieštaravimų), tačiau gana akivaizdu, kad gyvosios (žmonių) kalbos priemonės turi pakankamas galimybes kitų kalbų aprašymui.
Metakalbos neretai naudojamos programavime, programavimo kalbų savybių aprašymui, kai kuriais atvejais tokios metakalbos gali būti nagrinėjamos, kaip specializuotos, transliatorių programavimo kalbos. Viena iš žinomiausių programavimo metakalbų yra John Backus ir Peter Naur sukurta BNF (Bekuso-Nauro Forma). Daugelis šiuolaikinių programavimo kalbų taip pat turi kai kurių metakalbinių bruožų (paveldėjimas, tipų apibrėžimai etc.)
Jusaičiai
Jusaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Bazilionų, Dubysos aukštupyje. Kaimo vakaruose į Dubysą įteka Tilžės upelis). Kaime yra alkakalnis.
Labeikiai
Labeikiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Želvos, prie kelio. Yra parduotuvė. Išlikęs dvaro parkas.
Istorija
XIX a. minimas Labeikių dvaras. Sovietmečiu dvaro parke pastatyta mokykla.
Utenos kolegijos Verslo ir technologijų fakulteto Teisės katedra
Utenos kolegijos Verslo ir technologijų fakulteto Teisės katedra (UK VTF TK) - Utenos kolegijos (UK) Verslo ir technologijų fakulteto struktūrinis padalinys; Teisės katedra. Veiklos sritys - teisinis švietimas (teisės dėstymas), teisės mokslinė veikla (tyrimai, straipsnių publikavimas ir kt.). Studijų programa - Teisė.
Personalas
Katedros dėstytojai - docentai, lektoriai, kiti dėstytojai (skliausteliuose - jų dėstomi dalykai):
Pastoviškis
Pastoviškiu vadinami kaimai Aukštaitijoje:
The Allman Brothers Band
The Allman Brothers Band – amerikiečių muzikos grupė, susikūrusi Mekeine, Dordžijos valstijoje. Ją įkūrė du broliai Duane Allman (gitara) ir Gregg Allman (vokalai ir vargonai). Nors grupė vadinta „Amerikos pietietiško roko architektais“, jie groja ir sunkųjį roką bei bliuzroką. Jų gyvuose pasirodymuose dažnai improvizuojama, grojamos instrumentinės dainos.
Lenino rajonas (Vilnius)
thumb|right|250px|Rajono vykdomojo komiteto pastatas
Lenino rajonas – LTSR administracinis-teritorinis vienetas, šiaurinis Vilniaus miesto rajonas. 1964 m. rajonui priklausė Karoliniškių šiaurinė dalis, Viršuliškių ir Šeškinės kaimai, Žvėrynas, Saltoniškės, Lukiškės, miesto centro dalis, Šnipiškės, Šiaurės miestelis, Baltupiai, Jeruzalė, Senamiesčio dalis, Antakalnis, Užupis, Paupys, Lyglaukiai, Valakampiai.
Istorija
Įkurtas 1941 m. kovo 21 d. 1957 m. gruodžio 16 d. prijungtas Dzeržinskio rajonas ir apibrėžtos Lenino rajono ribos: Karalinavos g. (priskirta Lenino rajonui), Neries upė iki Stalino pr.; Stalino pr., Gedimino a. (priskirta Lenino rajonui), Universiteto g., B. Sruogos g., M. Gorkio g., Bokšto g., Subačiaus g., Zarasų g., Polocko g., miesto šiaurės rytinė ir šiaurinė ribos iki Karalinavos g.
1957–1959 m. sutapo su Jeruzalės apylinkės ribomis.
CD Castellón
Kasteljono CD – Ispanijos futbolo klubas, įkurtas Kasteljone susijungus Castilia ir Cervantes komandoms.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1922 m. Sėkmingiausias sezonas buvo 1973 m., kai ekipa pasiekė karaliaus taurės pusfinalį.
2020–2021 m. Segunda División buvo užimta 21 vieta iš 22 dalyvių ir ekipa iškrito į naujai sukurtą trečios pakopos lygą Primera División RFEF.
Bulgarijos futbolo varžybos 1963–1964 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1963–1964 m.
Madagaskaras 3
Madagaskaras 3  – animacinė komedija, pasirodžiusi 2012 m. birželio 8 d. (Lietuvoje – 2012 m. birželio 15 d.). Filmo leidėjas – „DreamWorks Animation“, platintojas – „Paramount Pictures“. Tai yra trečioji Madagaskaro frančizės dalis, pirmosios dvi: „Madagaskaras“, „Madagaskaras: pabėgimas į Afriką“. Šis filmas bus pirmasis frančizėje 3D formatu. Animacinė komedija režisuota Eric Darnell ir Conrad Vernon.
Notarinis veiksmas
Pripažįstama, kad notarine forma patvirtintuose dokumentuose esantys faktai yra nustatyti ir neįrodinėjami, iki šie dokumentai (jų dalys) įstatymų nustatyta tvarka nėra pripažinti negaliojančiais.
Lietuvos teisinėje sistemoje notarinius veiksmus atlieka notarai, Lietuvos Respublikos konsuliniai pareigūnai ir seniūnai (pastarieji neatlygintinai).
LR konsulinių pareigūnų atliekami notariniai veiksmai
Lietuvos Respublikos konsuliniai pareigūnai atlieka šiuos notarinius veiksmus:
Seniūnų atliekami notariniai veiksmai
Seniūnai neatlygintinai atlieka seniūnijai priskirtos teritorijos gyventojams šiuos notarinius veiksmus:
Andrejus Lugovojus
Andrejus Lugovojus (g. 1966 m. rugsėjo 19 d. Azerbaidžano TSR) – verslininkas, buvęs KGB agentas.
1987 m. įstojo į KGB 9 padalinį, atsakingą už TSRS politikų apsaugą. Žiniasklaidoje teigiama, kad prieš KGB agento Aleksandro Litvinenkos mirtį bendravo su visais buvusiais KGB darbuotojais. Andrejaus Lugovojaus valdomas turtas vertinamas apie 100 mln. JAV dolerių.
Sirinis rudasis lokys
Sirinis rudasis lokys (Ursus arctos syriacus) – palyginti smulkus rudojo lokio, būdingo Eurazijai, porūšis. Gyvena Sirijoje, Libane, Mažojoje Azijoje, Irane, Armėnijoje, Abchazijoje, Kalnų Karabache. Palestinoje siriniai lokiai išnykę.
Sirinis lokys sveria ne daugiau kaip 190 kg. Suaugusių patinų kaukolių ilgis 30,3-39,4 cm. Kailis paprastai labai šviesus, šiaudų spalvos. Keteros plaukai yra ilgi, pilkai rudu pamatu. Kai kurie individai išilgai nugaros turi tamsią juostą.
Individai iš vidurio ir vakarų Kaukazo yra tamsesni, stambesni, jų kaukolės masyvesnės, dėl ko dalis biologų mano, kad tų kraštų populiacija yra hibridinė, kilusi iš sirinių ir eurazinių rudųjų lokių. Manoma, kad šie lokiai mišrūnai atsirado holocene, kai siriniai lokiai iš pietų migravo į šiaurės vakarus ir kryžminosi su stambesniais šiauriniais lokiais. Šios populiacijos lokių kaukolių ilgis 36,8-39,4 cm, jų kailiai yra raudonrudžiai, be juodumo priemaišų. Šviesūs plaukų galiukai menkiau išreikšti, o povilnė šviesiai kaštoninė.
Pietų Žuvis
thumb|Pietų Žuvies žvaigždynas
Pietų Žuvis (Piscis Austrinus, PsA) – 60-as iš 88 pagal dydį pietų pusrutulio žvaigždynas, vienas iš 48-ių Ptolemėjaus aprašytų žvaigždynų. Lietuvoje nematomas.
Ryškiausios žvaigždės:
Biblija
miniatiūra|dešinėje|Gutenbergo Biblija
Biblija ( – „knygos“) – krikščionių šventasis raštas, jų taip pat vadinamas Dievo Žodžiu arba Šventuoju Raštu, įvairių autorių raštų rinkinys, religinės dogmatikos ir pamaldų pagrindas, sudarantis žydų tikėjimo pagrindą. Dalis Biblijos (Senasis Testamentas) yra kilęs iš judėjų religijos, todėl taip pat yra žydų šventoji knyga.
Biblija iš pradžių vadinti įvairių redakcijų „knygų“ (graikiškai biblia) rinkiniai iš Palestinos ir Artimųjų Rytų regiono, sukurti maždaug 1200 metų laikotarpiu ir kanonizuoti judėjų bei krikščionių. Knygos parašytos įvairiausiomis kultūrinėmis ir istorinėmis aplinkybėmis, gana nevienodu stiliumi ir skirtingomis kalbomis. Skeptikai mano, kad kai kurios istorijos, pvz., apie Pasaulio tvaną, yra paremtos šumerų mitu, kuris minimas prieš 2 tūkstančius metų iki Biblijos parašymo. Tiesa, nėra aišku, kuria versija galėjo remtis Biblijos autoriai, kadangi egzistuoja dar bent trys šio mito versijos (šumerų, akadų ir babiloniečių) iki Biblijos.
Biblijos struktūra
Šiais laikais Biblija paprastai vadinamos dvi nevienodos apimties knygos:
Judėjai šventu pripažįsta tik pirmąją Biblijos dalį – Senąjį Testamentą, krikščionys ir antrąją dalį – Naująjį Testamentą.
Tanachas – taip žydai vadina Senąjį Testamentą – yra judaizmo šventasis raštas. Jame jaučiama tautos istorija ir religinė mintis, duoti įvairūs pamokymai ir įstatymai. Parašytas hebrajų ir aramėjų kalbomis.
Lietuviška Biblija
Biblijos fragmentai į lietuvių kalbą turėjo būti pradėti versti po Lietuvos krikšto (be jų neįsivaizduojama pati christianizacija). Remiantis amžininkų pasakojimais, pirmasis Bibliją į lietuvių kalbą vertė Stanislovas Rapolionis, tačiau jo vertimas neišliko. Biblija pradėta versti iš liuteroniško varianto. Pirmieji Šventojo Rašto vertimai buvo padaryti pačioje pirmojoje lietuviškoje knygoje – Martyno Mažvydo „Katekizme“. Jame išverstos dvi psalmės, taip pat Naujojo Testamento fragmentai. 1579 m. Baltramiejus Vilentas lietuviškai pirmasis išleido evangelijas. Pirmasis visą Bibliją į lietuvių kalbą 1579–1590 m. išvertė liuteronų kunigas Jonas Bretkūnas (1536–1602). Pirmieji katalikiški vertimai padaryti M. Daukšos „Katekizme“ (1595 m.) ir „Postilėje“ (1599 m.), reformatų – 1598 m. M. Petkevičiaus „Katekizme“. Visas Šventasis Raštas lietuviškai pradėtas leisti 1657–1659 m. Londone (reformatų kunigo S. B. Chilinskio vertimas), tačiau leidimas nebaigtas.
1735 m. Karaliaučiuje išleistas bendras reformatų ir liuteronų Biblijos vertimas, pavadintas dr. Jono Jokūbo Kvanto (1686–1772 m.) vertimu. Jį rengiant prisidėjo J. Berentas, K. Milkus. Vėliau jis buvo ne kartą tobulinamas: 1755 m. pasirodė A. Šimelpenigio suredaguotas antras leidimas, 1816 m. ir 1824 m. L. Rėzos perredaguoti trečias ir ketvirtas leidimai. 1853 m. ir 1865 m. išleisti F. Kuršaičio leidimai. Ir vėliau, net iki XX a. vidurio protestantų Biblija, išleista Vokietijoje ar Anglijoje buvo laikoma Rėzos ir Kuršaičio išversta.
1911–1937 m. šešiais tomais išleistas arkivyskupo dr. Juozapo Skvirecko (1873–1959) Biblijos vertimas.
1972 m. Lietuvoje išleistas kun. Česlovo Kavaliausko parengtas Naujojo Testamento vertimas, kuris dabar naudojamas beveik visuose Biblijos leidimuose lietuvių kalba.
1998 m. Lietuvos vyskupų konferencija išleido Šventąjį Raštą, sudarytą iš skirtingų vertimų – A. Rubšio Senojo Testamento vertimas buvo sujungtas su Č. Kavaliausko Naujojo Testamento vertimu. Tokiu pat pagrindu 1999 m. Lietuvos Biblijos draugijos paredaguotas buvo išleistas pirmasis ekumeninis lietuviškas Šventojo Rašto leidimas. Šiuo metu jis plačiai naudojamas katalikų ir protestantų tarpe.
2000 m. išleistas liuteronų kunigo dr. A. Jurėno verstas visas Šventasis Raštas, kuris pasižymėjo pažodiniu vertimu.
Raušiai
Rūsiai arba Svetlogorskas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – kurortinis miestas Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sambijos pusiasalio šiaurėje, 38 km nuo Kaliningrado, Svetlogorsko rajone, nuo 2007 m. lapkričio 27 d. Svetlogorsko miesto gyvenvietės centras.
Istorija
Sembos pusiasalis paminėtas kronikose 1073 m. kaip sambių genčių gyvenama vieta. 1904 m. į pietvakarius nuo Raušių rastas Georgensvaldės pilkapynas. Sembos žemės kaimo pavadinimas Rūsjai, Roūšai prūsiškos kilmės. 1258 m. paminėta vietovė Ruze moter, kurioje buvo laidojami mirusieji. XIII a. atsibastę kryžiuočiai vietovę iš pradžių vadino Rauše-moter, o nuo XIV a. dėl panašumo į vokiečių k. rauschen – ošti, šlamėti, pradėjo vadinti Raušenu. Kiti pavadinimai: Rūsiai, Raušiai, Rūšiai. Ordino broliai užtvenkė Katinupį ir pastatė vandens malūną, didžiausią malūną visame pusiasalyje. Tai paskatino žemės ūkio plėtrą.
XIX a. pradžioje Europoje paplitus poilsinėms kelionėms, gyvenvietė, išsidėsčiusi greta aukštos kopos ant jūros kranto, tapo populiariu kurortu. Ypač patrauklia vieta tapo malūno tvenkinys, ant kurio kranto atsirado karčiama, pradėti statyti vasarnamiai ir viešbučiai. Oficialiai Raušeno kurortas atidarytas 1820 m. birželio 24 d. 1840 m. po savo karūnavimo miestelyje ilsėjosi Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas IV, kurį pakerėjo apylinkės. Jo pavedimu buvo pradėta apželdinti kopa, sutvirtinta jūros pakrantė, įrengti nusileidimo prie jūros laiptai. thumb|left|Raušiai 1937 m. birželio mėn. iš oro 1900 m. nutiestas geležinkelis iš Karaliaučiaus iki Raušeno dvaro, 1906 m. jis pratęstas iki kopos, o tai dar paskatino turizmą. Netrukus Raušene buvo pastatytas hipodromas, suteikęs dar vieną galimybę kurortui plėstis. 1908 m. pastatytas jūros tiltas poilsiautojų pasivaikščiojimui. Prie jo vedė keli serpantinai. 1912 m. pastatytas keltuvas, palengvinęs poilsiautojams kelią ant 40 m aukščio jūros kranto.
Pirmojo pasaulinio karo metais Raušenas tapo kariuomenės gydykla. Pasibaigus karui pastatyta elektros stotis ir kanalizacija. Apie kurorto reikšmę pasako ir toks faktas, kad ant jūros kranto buvo įrengta 3000 uždaromų individualių persirengimo kabinų, veikė 20 viešbučių, pensionų su restoranais ir kavinėmis.
1945 m. Raušiai užimti be mūšio, todėl nenukentėjo. 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku miestas pavadintas Svetlogorsku. Po karo miestas tapo aukštų TSRS karinių veikėjų poilsio zona.
Vaikų darželio žūtis
thumb|Cerkvė, pastatyta vaikų darželio, ant kurio 1972 m. gegužės 16 d. nukrito karinis lėktuvas ir žuvo 22 vaikai, vietoje thumb|left|Atminimo lenta prie Dievo motinos šventyklos thumb|Jūros krantinė – promenada 1972 m. gegužės 16 d. 12 val 30 min. ant elitiniu laikomo vaikų darželio nukrito Karinių jūrų pajėgų Baltijos laivyno lėktuvas An-24. Žuvo 34 žmonės: 23 vaikai, dvi darželio auklėtojos, virėja ir 8 įgulos nariai.
Pakilęs iš Chrabrovo oro uosto, lėktuvas turėjo, skrisdamas 500 m aukštyje ir tikrindamas radijo aparatūrą, nuskristi iki Bruzdavos rago, tačiau netrukus pateko į rūką ir lakūnai neteko orientacijos. Lėktuvas, skrisdamas per žemai ir ne išilgai stataus aukšto kranto, o link jo, sparnu užkliudė pušį, neteko sparno dalies ir, nuskridęs dar 200 m, nukrito ant vaikų darželio pastato. Kaip tik tuo metu vaikai buvo grįžę iš pasivaikščiojimo ir sėdo pietauti. Iš visų, buvusių darželio patalpose, gyvos liko tik dvi moterys.
Pagal tuometinę tvarką jau po 9 val. iš tragedijos vietos buvo pašalintos lėktuvo liekanos, pastato griuvėsiai, surasti ir išvežti žuvusiųjų kūnai, o gegužės 17 d. rytą buvusio darželio vietoje jau buvo pasodintas mažas skveras. Nors TSRS spaudoje nepasirodė nei viena žinutė, apie tragediją dar tą pačią dieną pranešė „Amerikos balsas“. Nors laidotuvių dieną buvo uždarytas automobilių ir traukinių eismas link Svetlogorsko, laidotuvėse dalyvavo daugiau kaip 10 000 žmonių.
Tragedijos tyrimą atlikusi komisija tragedijos priežastimi įvardijo „nepakankamą pasirengimą ir vadovavimą skrydžiui“ ir net neiškėlė baudžiamosios bylos. Tačiau netrukus ypač slaptu gynybos ministro Andrejaus Grečkos įsakymu iš pareigų buvo atleista 40 kariškių. Pagal neoficialią versiją techninė komisija nustatė, jog lėktuvo aukštimatis nors rodė 150 m virš jūros lygio, iš tiesų tebuvo ne daugiau kaip 85 m. Netrukus po tragedijos Svetlogorske visi aukštimačiai buvo pakeisti.
Tik 1992 m. apie Svetlogorsko vaikų darželio žūtį prabilta viešai. 1994 m. suaukotomis lėšomis darželio vietoje pastatyta Dievo motinos ikonos šventykla.
Administracija
1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities dvaras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2007 m. lapkričio 27 d. Svetlogorsko miesto apygardos (Светлогорский городской округ) miestas.
thumb|Vandens bokštas thumb|Vila thumb|Buvusi evengelikų liuteronų bažnyčia
Ekonomika
Kurorte dažnai poilsiaudavo komiškos operos „Vindzoro šmaikštuolės“ autorius Otas Nikolajis, Vilhelmas Humboltas, Tomas Manas ir Katė Kolvic.
Savivaldybėje 135 pastatai pripažinti architektūros paminklais. Svarbiausi – 1907 m. pastatyta liuteronų bažnyčia, kurioje nuo 1992 m. veikia pravoslavų Serafimo Saroviečio cerkvė, 1900–1908 m. pastatytas purvo gydyklos bokštas su apžvalgos aikštele, medinis medžiotojų namelis, Otradnoje gyvenvietėje – garsaus vokiečių skulptoriaus Hermano Bracherto namas – muziejus. Jo darbų yra ir Svetlogorske.
Tūzas (filmas)
Tūzas – 1981 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Geriausias mieste pokerio žaidėjas Tūzas veda ir pažada žmonai daugiau nebelošti. Vis tik, kai į miestą atvyksta kitas garsus žaidėjas Marselietis, Silvija leidžia vyrui paskutinį kartą sudalyvauti žaidime. Tūzas laimi didelę sumą, tačiau grįžtantį namo jį nušauna samdomas žudikas.
Tūzas grįžta į namus kaip vaiduoklis, tačiau jį gali matyti tik žmona ir tik tol, kol jį myli. Silvija patiki Tūzo mirtimi tik iškviesta atpažinti kūno ir priversta dalyvauti laidotuvėse. Vaiduoklis nori išrinkti žmonai tinkamą vyrą ir mėgina ją supiršti su savo bankininku Morganu. Tūzas padeda jai laimėti didesnę sumą pinigų žirgų lenktynėse, kad ši turėtų priežastį pasimatyti su bankininku, tačiau sužino, jog šis taip pat našlys, jau eilę metų gedintis savo žmonos Enrichetos. Tūzui pavyksta juos supiršti, tačiau kelyje nuolat painiojasi Bretela – baro šeimininkas, seniai įsimylėjęs Silviją. Galiausiai jis kreipiasi į tą patį žudiką, kad šis atliktų dar vieną užsakymą – nužudytų Morganą, – o šiam atsisakius, atsikrato juo. Miręs žudikas pasirodo Tūzui ir papasakoja, kad Bretela užsakė jo žmogžudystę, o dabar pagrobė Morganą.
Tūzas pagrobia policijos komisarą ir, persekiojamas policijos, pasiveja Morgano automobilį, tuo išgelbėdamas bankininką. Šis spėja laiku atvykti į vestuves, tačiau atsisako ją vesti, nes mano, kad jam išsigelbėti padėjo Enricheta ir jis negali suteršti jos atminimo. Silvija dėl to nepyksta, nes tikisi ir toliau gyventi su Tūzu, tačiau prie pokerio stalo pamato lošėją, labai panašų į jos vyrą ir juo susižavi. To pakanka, kad Tūzas pranyktų ir atsidurtų rojuje, kur Dievas laukia jo, kad sužaistų pokerio partiją...
Trasa Detroit
Trasa Detroit (pilnas pavadinimas) – Formulės 1 trasa Detroito mieste Mičigano valstijoje, JAV. Joje vyko Formulės 1 JAV Rytų pakrantės Grand Prix lenktynės.
Istorija
Trasa sudaryta iš miesto gatvių. Joje F1 lenktynės vyko nuo 1982 iki 1988. Daugiausia čia pergalių (iš 7 keturias) pelnė brazilai, iš kurių tris Ayrton Senna. Po 1988 F1 Grand Prix persikėlė į Phoenix trasą, tačiau šioje trasoje iki 2001 laiko vyko CART lenktynės.
Adresas
1249 Washington Boulevard
Book Tower, Suite 2700
Detroit
MI 48226-1822
USA
2005 m. FIFA konfederacijų taurė
'''2005 m. FIFA konfederacijų taurė''' – septintasis Konfederacijų taurės turnyras, 2005 m. birželio 15–29 d. vykęs Vokietijoje. Čempionais tapo Brazilijos futbolininkai.
Dalyviai
1 Argentina pateko, nes pasaulio čempionai brazilai buvo ir Copa America laimėtojai
Aleksandras Žvirzdinas
Aleksandras Žvirzdinas (g. 1936 m. gegužės 1 d. Pabūgeniuose, Telšių apskritis) – Lietuvos filologas, žurnalistas.
Biografija
1954 m. baigė Viekšnių vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1959–1969 m. dirbo Išradėjų ir racionalizatorių draugijos Respublikinėje taryboje. 1965–1974 m. Lietuvos respublikinės profsąjungų tarybos Gamybos ir darbo užmokesčio skyriaus instruktorius. Nuo 1974 m. žurnalo „Mokslas ir technika“ redakcijos skyriaus vedėjas, nuo 1987 m. – atsakingasis sekretorius, 1989–1990 m. – vyr. redaktoriaus pavaduotojas – atsakingasis sekretorius, 1991 m. – vyr. redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1992–1999 m. – vyriausias redaktorius, vėliau – konsultantas.
Nuo 1980 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Mikoyan-Gurevich MiG-23
MiG-23 (rus. МиГ-23) – Tarybų Sąjungos trečios kartos perėmimo naikintuvas su keičiamo kampo sparnais.
Istorija
Pradėtas kurti 7 dešimtmečio viduryje, kaip MiG-21 naikintuvo įpėdinis. Siekiant pagerinti naikintuvo pakilimą ir tūpimą, nutarta naudoti keičiamo kampo sparnus (nuo 16° iki 72°). Pirmasis MiG-23 į orą pakilo 1967 m. gegužės 26 d. ir po dvejų metų buvo pradėta serijinė naikintuvo MiG-23S gamyba (gamykla Знамя Труда). Pirmieji pagaminti modeliai turėjo trūkumų, todėl po kiek laiko buvo modernizuota elektronika, ginkluotė. Naujas MiG-23M modelis turėjo ir naujus galingesnius variklius, radijo įrangą, galimybę pakabinti papildomą kuro baką.
JAV sukūrus ir pagaminus ketvirtos kartos naikintuvus, 1974 m. MiG-23 dar kartą modernizuotas: palengvintas, padidinta variklių galia, sutrumpintas fiuzeliažas. Naujasis MiG-23ML 1976 iki 1981 m. gamintas tik Tarybų Sąjungos KOP ir iki 1985 m. eksportuotas į kitas šalis. Aštunto dešimtmečio pabaigoje buvo gaminamas moderniausias variantas – MiG-23MLD.
1989 m. Kurtrė mieste (Belgija) nukrito MiG-23 lėktuvas, kuris autopilotu ir nevaldomas žmogaus-piloto nuskrido ~1000 km.
Šalys naudotojos
thumb|200px|Šalys, kuriose naudotas ar naudojamas MiG-23. thumb|200px|Ukrainos KOP MiG-23.
Benzenas
Benzenas arba benzolas – organinis cheminis junginys, kurio formulė C6H6. Benzenas yra aromatinis angliavandenilis. Tai bespalvis degus skystis su saldžiu kvapu. Kancerogeninis. Chemijos pramonėje tai svarbus tirpiklis, naudojamas gaminant vaistus, plastiką, sintetinį kaučiuką bei dažus. Natūraliai aptinkamas neapdirbtoje naftoje, bet dažnai sintezuojamas iš kitų naftos komponentų. Benzeną, kaip tirpiklį, vis dažniau keičia panašias savybes turintis toluenas.
Mikoyan-Gurevich MiG-23
Ginkluotė
thumb|200px|MiG-23 su raketomis Vympel R-23 ir Molnija R-60 ([[1985) m.]]
Benzenas
Benzeno formulę nustatė vokiečių fizikas F.A. Kekulė.
Poveikis sveikatai
Benzenas kartais pasitaiko maiste ir gėrimuose bandant juos konservuoti su natrio benzoatu. Jis dažnai pažymėtas konservanto kodu E210 ir E211 (angl. sodium benzoate). Šis junginys skyla rūgštingoje aplinkoje, pasitaikius vitaminui C, ar kitom rūgštingom medžiagom, ir sudaro benzeną. Neseniai mokslininkai pastebėjo, kad gaivinančiuose gėrimuose benzeno kiekis yra pavojingas – kai kuriais atvejais net siekia ir viršija kancerogeninius (vėžį sukeliančius) lygius.
Pavajuonis
Pavajuoniu vadinami du kaimai:
Benzenas
Poveikis sveikatai
Benzenas taip pat naudojamas kaip benzino priedas. Europos mokslininkų tyrimai parodė, kad žmonės kasdien įkvepia apie 220 μg benzeno įprastose atmosferos salygose. Motoristai, besipildantys benzino baką degalais, įkvėpia papildomus 32 μg kaskart.
Benzeno buvimas aplinkoje gali sukelti rimtus sveikatos sutrikimus. Įkvėpus didelę dozę benzeno garų, gali ištikti mirtis, nuo mažų dozių gali prasidėti mieguistumas, galvos svaigimas, galvos skausmas, drebulys, padidėti širdies dažnis, netenkama sąmonės. Maisto, kuriame yra didelis kiekis benzeno, vartojimas gali sukelti vėmimą, pilvo dirginimą, galvos svaigimą, mieguistumą, gali padidėti širdies ritmas, prasidėti konvulsijos, ištikti mirtis.
Pagrindinis ilgalaikio buvimo benzeno turinčioje aplinkoje efektas – kaulų čiulpų pažeidimas, dėl kurio sumažėja raudonųjų kraujo kūnelių kiekis, dėl ko susergama anemija (mažakraujyste) ir leukemija.
Dinozaurų sistematika
Dinozaurų klasifikacija pradėta 1842 m., kai seras Richard Owen sujungė iguanodontus, megalozaurus ir Hylaeosaurus į vieną roplių pobūrį, kurį pasiūlė vadinti dinozaurais. 1887-88 m. Harry Seeley suskirstė dinozaurus į du didelius būrius – driežadubenius ir paukščiadubenius, pagal jų dubens kaulų struktūrą. Šis suskirstymas liko iki šių laikų, netgi po didelių pasikeitimų dinozaurų taksonomijoje.
Dinozaurų klasifikacijoje didžiausias permainas sukėlė XX a. šeštajame dešimtmetyje pasirodę entomologo Willi Hennig darbai, kurie vėliau išsivystė į šiuolaikinę kladistiką. Rūšims, kurios žinomos tik iš fosilijų klasifikuoti kladistikos metodai, padedantys nustatyti evoliucinius ryšius tarp skirtingų gyvūnų grupių, pasirodė esą labai tinkami. XX a. dešimtajame dešimtmetyje kladistikai ėmus naudoti kompiuterinį modeliavimą, paleontologai pirmieji tarp zoologų pilnai priėmė šią sistemą. Palaipsnis dinozaurų kladogramos kūrimas, pasitelkiant naujus atradimus, kurie padėjo surasti anksčiau nežinomus ryšius tarp skirtingų taksonų, ėmė stabilizuotis XXI a. pirmojo dešimtmečio viduryje. Nors kladistika yra vyraujanti sistema tarp mokslininkų paleontologų, Linėjaus sistema tebėra naudojama kai kurių mokslininkų, ypač darbuose skirtuose plačiajai publikai.
Bentono klasifikacija
thumb|200px|[[Albertosaurus]]
thumb|200px|[[Velociraptor]]
Žemiau pateikiama klasifikacinė schema remiasi 2004 m. vadovėliu kolegijoms Vertebrate Palaeontology. Jos struktūra sudaryta taip, kad atspindėtų evoliucinius ryšius (kaip tai daroma kladogramoje arba evoliucijos medyje), tačiau išlaiko Linėjaus taksonomijos taksonus. Šis schema išlieka mažai kintanti, nors ir buvo atnaujinta po 2000 m. išleisto antrojo leidimo, atsižvelgiant į naujausius tyrimus.
Būrys Driežadubeniai dinozaurai (Saurischia)
{|
Būrys Paukščiadubeniai dinozaurai (Ornithischia)
thumb|200px|[[Stegosaurus]]
thumb|200px|[[Pachycephalosaurus]]
thumb|200px|[[Iguanodon]] thumb|200px|[[Parasaurolophus]] {|
Žuvys (žvaigždynas)
thumb|Žuvų žvaigždynas
Žuvys (Pisces, Psc) – 14-as pagal dydį abipus dangaus pusiaujo esantis žvaigždynas. Tai neryškus žvaigždynas, Lietuvoje matomas neaukštai virš horizonto vėlyvos vasaros mėnesiais. Šiuo metu žuvų žvaigždyne yra pavasario lygiadienio taškas.
Naktinė pamaina
Naktinė pamaina  – garsaus amerikiečių siaubo rašytojo Stiveno Kingo apsakymų rinkinys, pirmą kartą JAV išleistas 1978 m. Į jį įtraukti vieni iš žinomiausių autoriaus kūrinių, parašytų nuo 1970 m. Pirmą kartą dauguma iš jų išspausdinti žurnaluose „Cavalier Magazine“, „Penthouse“, „Cosmopolitan“, „Gallery“, „Ubris“, „Maine Magazine“.
Žuvys (žvaigždynas)
Mitai
Žvaigždė Alriša arabų kalboje reiškia „virvutę“. Tai galbūt susiję su mitu, apie Afroditę su Adoniu, pasivertusiais žuvimis, sujungotomis virvute.
Naktinė pamaina
Lietuviškas rinkinys
Lietuvoje keli iš šių apsakymų yra išleisti „Eridano“ leidyklos „Siaubų skrynelės“ serijoje 1994 m. pavadinimu „Kapinių pamaina“: Knygoje taip pat įtrauktas ir romanas „Slaptasis langas“ (Secret Window, Secret Garden).
Eugenijus Butkus (1951)
Eugenijus Butkus (g. 1951 m. liepos 13 d. Šilutėje) – Lietuvos chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Žuvys (žvaigždynas)
Zodiako ženklas
24px|left
Eugenijus Butkus (1951)
Biografija
1974 m. baigė Vilniaus universitetą. 1995 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Žuvys (žvaigždynas)
Zodiako ženklas
12-asis Zodiako žvaigždynas.
Eugenijus Butkus (1951)
Biografija
1974–2017 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; 1991–1996 m. Chemijos fakulteto Organinės chemijos katedros vedėjas; nuo 1997 m. profesorius; 2013–2015 m. Vilniaus universiteto mokslo reikalų prorektorius. 2003–2013 m. Lietuvos mokslo tarybos pirmininkas.
Laukėnai
Laukėnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Pilionių. Įkurtas Laukėnų telmologinis draustinis.
Eugenijus Butkus (1951)
Biografija
2016–2017 m. Vilniaus universiteto Gyvybės mokslų centro valdybos pirmininkas.
2017–2019 m. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministrės Jurgitos Petrauskienės patarėjas.
Mokslinė veikla
Pagrindiniai moksliniai darbai iš statinės ir dinaminės stereochemijos, organinių reakcijų mechanizmo tyrimų, biciklinių ir policiklinių junginių sintezės. Parašė mokomųjų knygų.
Mikalojus IV
Mikalojus IV (, tikroji pavardė Girolamo Masci, 1227 m. rugsėjo 30 d. Liscianas prie Ascoli Piceno – 1292 m. balandžio 4 d. Roma) – 191-asis Romos katalikų bažnyčios popiežius (1288 m.).
Biografija
Pranciškonas, 1274–1279 m. ordino generolas, Šv. Bonaventūro įpėdinis. 1278 m. kardinolas, 1281 m. Palestrinos (netoli Romos) vyskupas. Buvo popiežiaus patarėjas, vykdė jo diplomatines misijas 1272 m. Bizantijoje ir 1278 m. Prancūzijoje. Išrinktas popiežiumi siekė Anžu dinastijos valdovams grąžinti Siciliją. 1289 m. Karolį II Anžu vainikavo Neapolio ir Sicilijos karaliumi. 1291 m. saracėnams užėmus Akko, paskutinį krikščionybės centrą Palestinoje, nesėkmingai bandė suvienyti Tamplierių ir Joanitų ordinus, surengti kryžiaus žygį į Šventąją Žemę. Pradėjo krikščioniškąsias misijas Kinijoje, rėmė misijas Balkanuose (Albanija, Serbija, Bosnija) ir Artimuosiuose Rytuose. Bule „Coelestis altitudo“ 1289 m. nustatė pusę Apaštalų Sosto pajamų skirti kardinolų kolegijai. Globojo menus, pasirūpino perstatyti ir išpuošti Laterano Šv. Jono ir Švč. Mergelės Marijos Didžiąją (Santa Maria Maggiore) bazilikas Romoje.
Pavyžintys
Pavyžinčiu vadinami trys kaimai Utenos rajone:
Mataičiai
Mataičiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Judrėnų. Seniūnaitijos centras. Stūkso Mataičių piliakalnis.
Marina (Palenkės vaivadija)
Marina – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Bakalariavos, apie 13 km į vakarus nuo Suvalkų ir 113 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Algimantas Alekna
Biografija
Sukūrė antkapinių paminklų architektūrines dalis, scenovaizdžių.
Kupreliškio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Kupreliškio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kupreliškio miestelyje, 9 km į pietus nuo Papilio. Liaudies architektūros formų. Bažnyčia kartu su varpine ir šventoriaus vartais yra architektūros paminklas.
Parapijoje veikia Dilių koplyčia.
Istorija
Pirmoji dvaro koplyčia Kupreliškio kapinėse pastatyta 1787 m. Raudondvario savininkė Elžbieta Kušeliauskienė 1861 m. pastatė bažnyčią. Ji turėjo 3 registrų vargonus, 2 varpus. Kunigo J. Ramono rūpesčiu 1898 m. bažnyčia išplėsta: pristatyta presbiterija ir 2 zakristijos, padidinta klebonija. Bažnyčia turėjo 3,5 ha žemės, 1904 m. Jurgis Tunaitis jai dovanojo 15 ha. 1928 m. ir 1945 m. ji suremontuota: apdengta skarda, ištinkuoti pamatai, pastatyta suolų, perdažyti altoriai.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano (26 × 10 m), bebokštė. Įrengti 3 altoriai. Akmenų mūro šventoriaus tvoros vartai trijų angų. Virš centrinės angos yra antras aukštas su daugeliu angų. Šventoriuje stovi medinė 3 tarpsnių varpinė. Kapinėse palaidoti Kupreliškio klebonai Aleksandras Papučka (1914–1977) ir Gediminas Ignas Blynas (1917–1981).
Znočkai
Znočkai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Vilkaviškio.
Pietų Hidra
Pietų Hidra (Hydrus, Hyi) – 61-as iš 88 pagal dydį pietų pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Žvaigždyną į žvaigždėlapius įtraukė Johann Bayer 1603 m. veikale Uranometria.
Ryškiausios žvaigždės pavadinimų neturi.
Pikčiūnai
Pikčiūnais vadinami kaimai:
Kanaanas
Kanaanas  – Bronzos amžiaus (II tūkst. pr. m. e.) istorinis regionas Artimuosiuose Rytuose, užėmęs dalį Istorinės Sirijos. Nors jo ribos nebuvo aiškiai nubrėžtos, jis apėmė teritorijas dabartinio Izraelio, Palestinos, Libano, Sirijos ir Jordanijos teritorijose. Krašto gyventojai yra vadinami kanaanitais, ir čia formavosi semitų kalbų grupė – kanaanitų kalbos.
Pavadinimai
Daugelio aplinkinių tautų šaltiniuose Kanaanas buvo traktuojamas kaip pietinė istorinės Sirijos, t. y. Rečenu (🇪🇬) ar Amuru (akad. Amurru) dalis. Senovės Egipte šis terminas buvo naudojamas su kitu panašiu terminu – Džahi (🇪🇬)
Yra linkstama manyti, kad Kanaano pavadinimas kildintinas iš semitiško žodžio knʿ, reiškiančio „žemas“, „įžemintas“. Hebrajų šaltiniuose Kanaanas įvardinamas kaip knaan, finikiečių – chna. Kanaano vardu iš pradžių galėjo būti vadinama jūros pakrantės žemuma, o vėliau kanaaniečiais imta vadinti ir žmones, gyvenusius miškingose kalvose. Kitas etimologijos aiškinimas kildina pavadinimą iš huritų kalbos žodžio Kinahhu (purpuras), kadangi kai kurie kanaaniečių miestai garsėjo purpuro dažais. Tačiau galimas ir atvirkštinis aiškinimas: Kanaano pavadinimas ilgainiui pradėtas naudoti purpurui įvardinti.
Apibrėžimas
Vieningo Kanaano apibrėžimo nėra, tačiau jis neabejotinai apėmė dalį Senovės Sirijos, kuri egiptiečiams prasidėjo į šiaurę nuo Negevo dykumos, ten, kur yra Palestina, Libanas. Greičiausiai į Kanaano sampratą buvo įtraukiamos ir teritorijos į rytus nuo Jordano upės (Užjordanė) bei pietvakarių Sirija. Tačiau Kanaanui nepriklausė likusi (šiaurinė) Sirijos dalis, kurioje buvo Aramas.
Kraštas pasižymėjo laivybai tinkamomis jūros pakrantėmis ir kalnuota giluma. Jis iš dalies užėmė Jordano ir Litanio upių baseinus. Šių dviejų upių vaga sudaro gilų lūžį, kuris yra Didžiojo lūžio šiauriausia atkarpa. Abipus šio lūžio driekėsi ilgos kalnų grandinės: Libanas, Galilėjos, Samarijos, Judėjos aukštumos vakarinėje pusėje, ir Antilibanas, Basano, Gileado, Amono, Moabo, Edomo aukštumos – rytinėje.
Amoritų miestai
Apie XXI a. pr. m. e. į regioną masiškai migravo nauja semitų banga, amoritai, kurie toliau žinomi kanaanitų pavadinimu. Manoma, kad Biblijoje minimas Abramo šeimos persikėlimas į Kanaaną atspindi šiuos istorinius įvykius. Amoritai regione sukūrė daug smulkių prekybinių miestų-valstybių. Svarbiausi tarp jų buvo: Kanaanitai niekuomet nebuvo vieningi, ir jau tais laikais formavosi atskiros tapatybės bei savotiškos etninės grupės. Biblijoje minimos daugybė etninių grupių, kurios visos laikomos Kanaano, kaip mitologinio personažo, palikuonėmis. Tarp šių grupių minimi sidonitai, arkitai, sinitai, arvaditai, zemaritai, hamatitai, hetitai, jebusitai (Judėjoje), amoritai (Užjordanėje), girgašitai, hivitai (Samarijoje). Taigi Biblijoje kanaanitais vadintas daugelio tautų mišinys.
Egipto ir Mesopotamijos šaltiniuose ypač dažnai buvo minimos grėsmingos Kanaano tautos: šasu, habiru, kurios tikriausiai nesudarė atskiros lingvistinės grupės, tačiau tam tikrą visuomenės sluoksnį, kuris sėsliai negyveno miestuose, bet klajojo, o neretai apsigyvendavo ir Egipto teritorijoje. Manoma, kad Biblijoje minimas Juozapo pardavimas į Egiptą yra aliuzija į tokius įvykius.
Nors Kanaane niekuomet nesusikūrė didelė valstybė ar konfederacija, kas buvo būdinga kitiems Artimųjų Rytų regionams (pvz., Egiptui ar Mesopotamijai), manoma, kad XVII a. pr. m. e. kanaanitai buvo įgiję nemažą politinę galią Artimuosiuose Rytuose. Iš šio regiono kilo hiksai, etninė grupė iš pajūrio Kanaano, nusiaubusi Žemutinį Egiptą ir pradėjusi Antrąjį tarpuvaldį.
Egipto viešpatavimas
thumb|left|Kanaanitai XIII a. pr. m. e. Egipto mene thumb|Egipto valdžia Sirijoje Nuo XV a. pr. m. e. Egiptui sustiprėjus, visame Sirijos regione įsigalėjo Naujoji Egipto karalystė. Iš pradžių jos hegemonija siekė Karchemišą šiaurėje, tačiau vėliau šiaurines valdas paveržė Mitanija, Hetitų imperija. Galutinai Egipto šiaurinė siena nusistovėjo tik 1274 m. pr. m. e., Kadešo mūšyje. Tačiau visu šiuo laikotarpiu Pietinė Sirija išliko Egipto politinėje ir kultūrinėje kontrolėje.
Daugiausia žinių apie Kanaaną yra išlikę būtent iš Egipto viešpatavimo laikotarpio, ypač iš XIV a. pr. m. e. Tai yra gausių Amarnos archyvų (Egipte), kuriuose kauptas to meto susirašinėjimas, dėka. Laiškuose figūruoja gausių Kanaano valstybėlių karaliai, kurie pripažino Egipto viešpatavimą, neretai išlaikė Egipto skirtus vietininkus, tačiau kariavo tarpusavyje. Svarbiausi miestai, kur Egiptas laikė savo administraciją, buvo Gaza (pietiniame pajūryje), Zemaras (šiauriniame pajūryje) ir Kumidu (Bekaa slėnyje). Jiems priskiriamos teritorijos atitiko savotiškas Egipto provincijas.
Tautų migracijos
thumb|left|150px|Izraelitams pažadėtos žemės ribos XIII–XII a. pr. m. e. Egipto valdžia Kanaane nusilpo, dėl ko susiformavo gentinės konfederacijos, savotiškos karalystės, susibūrusios aplink stipriausius miestus. Biblija mini jebusitų (su centru Jeruzalėje), hivitų (su centru Šecheme) konfederacijas, Ogo (su centru Aštartu, Bašane), Sihono (su centru Hesbone) karalystes ir kt.
Tuo metu į regioną ėmė migruoti svetimšalės tautos. Dalis jų, vadinamosios jūros tautos, siaubė Kanaano pakrantę. Jos įsitvirtino pietinėje pakrantėje, ir vėliau žinomos kaip filistinai, o jų regionas – kaip Filistija. Dykumų tauta aramėjai veržėsi į Kanaaną iš šiaurės rytų.
Kanaano regionas buvo labai svarbus kitai etninei grupei, – izraelitams, kurie, pasak Biblijos, iš čia buvo migravę į Egiptą (ten susiformavo 12 jų genčių). Vienas iš jų, Mozė, gavo Dievo prisakymą apsigyventi Kanaano žemėje. Biblijoje buvo nubrėžtos ir Pažadėtosios žemės ribos, kurios apėmė teritorijas į vakarus nuo Jordano slėnio. Tai nulėmė izraelitų tautos migraciją (XIII–XII a. pr. m. e.) per Sinajaus ir Negevo dykumas į Kanaaną.
Biblijoje detaliai aprašomas Kanaano miestų užkariavimas ir naujos tautos apsigyvenimas, tačiau tai yra praktiškai vienintelis šios migracijos liudijimas. Tuo metu dėl istorinių kataklizmų sumenko Egipto ir Babilonijos karalystės, todėl nutrūko nuoseklus įvykių dokumentavimas. Archeologiniai kasinėjimai parodo, kad keletas Kanaano miestų tuo metu buvo sugriauti, tačiau nepatvirtina masinio naikinimo ar visiško kultūrinio lūžio regione.
Kultūra
Kanaanas – tiltas tarp Egipto ir Azijos – dėl savo padėties bei varomos gyvos prekybos tapo atviras įvairiausioms kultūrinėms įtakoms. Viename mieste būdavo statomi egiptietiško stiliaus rūmai bei šventyklos, kuriuose gyvendavo valdytojas ir įgula, kitame klestėjo Sirijos stilius. Egipto skarabėjai ir kitokie papuošalai buvo paplitę kaip ir cilindriniai Babilono antspaudai (voleliai) bei auksiniai hetitų dirbiniai iš Turkijos. Geriausiai kitų kultūrų įtakas parodo tai, kad kanaaniečiai vartojo abi rašto rūšis – tiek egiptiečių (hieroglifus), tiek babiloniečių (dantiraštį).
Kalba ir raštas
Svarbiausias Kanaano kultūrinis palikimas pasauliui yra raštas, išrastas šiame krašte tarp 2000 ir 1600 m. pr. m. e. Dėl egiptiečių įtakos atsirado popierius (papirusas), kuris gerai tiko rašyti. Bet laikui bėgant Kanaane jo neišliko, todėl pirmojo rašto pavyzdžių labai mažai.
Kanaanitų kalba buvo labai artima hebrajų kalbai, ar net beveik tokia pati. Kanaano valstiečių gyvenimas nedaug tesiskyrė nuo izraelitų gyvenimo Egipte, kol pastarieji dar nebuvo tapę vergais. Todėl izraelitai lengvai galėjo apsigyventi savo Pažadėtojoje žemėje. Grėsė pavojus ir kitaip sumaišyti su kanaaniečiais. Religiniai priesakai izraelitams draudė maištytis su Kanaano tautų žmonėmis. Penkiaknygėje rašoma, jog visa, kas siejosi su kanaaniečių religija, turėjo būti sunaikinta.
Miestai ir prekyba
Žmonės, gyvenę Kanaane, daugiausia vertėsi prekyba. Tai buvo tokia svarbi kanaaniečių gyvenimo dalis, jog net pats žodis „kanaanietis“ hebrajų kalboje ėmė reikšti pirklį. Didžiausi prekybos uostai buvo Tyras, Sidonas, Beirutas ir Biblas, esantys į šiaurę nutįsusiame siaurame Finikijos pakrantės ruože (dabartinė Libano pakrantė). Iš čia į Egiptą keliaudavo kedro mediena, aliejus ir kitos prekės. Atgal kanaaniečiai parsigabendavo egiptietiškų papuošalų ir rašomojo popieriaus, graikiškų vazų ir metalo dirbinių.
Kanaaniečių miestai buvo apjuosti gynybinėmis žemės ir akmenų sienomis, kurios buvo skirtos apsisaugoti nuo užpuolikų bei laukinių žvėrių. Už sienų, viduje, buvo susigrūdę namai – panašiai kaip ir dabar senuose Artimųjų Rytų miestuose. Paprasti žmonės dirbdavo nuosavos žemės sklypelius, vertėsi įvairiais amatais arba parsisamdydavo karaliui, žemvaldžiams ar pirkliams. Aplink miestą buvo žedirbių ir gyvulių augintojų kaimeliai. Miestų valdytojai nuolatos kivirčydavosi ir kovodavo tarpusavyje, o kai kuriuos miestus dažnai puldinėdavo gaujos plėšikų ir valkatų. Tai patvirtina Amarnos įrašai (1360 m. pr. m. e.), surasti Egipte. Senojo Testamento Jozuės ir Teisėjų knygos rodo, kad lygiai tas pats dėjosi ir po šimtmečio ar dviejų. Tai leido izraelitams lengviau užkariauti Kanaaną. Vieningą kraštą jiems būtų buvę daug sunkiau užkariauti.