cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Begėdžių–Radviečio miškai
Medynai
Augavietės derlingos laikinai užmirkusios. 7 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 2 % vandens apsauginių, 91 % ūkinių. Eglynų yra 42 %, beržynų 30 %, pušynų ir juodalksnynų po 10 %, drebulynų 5 %, baltalksnynų 2 %, ąžuolynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 23 %, pusamžiai medynai 40 %, pribręstantys 21 %, brandūs 16 %. Medynų vidutinis amžius 50 m., bonitetas 11,1, skalsumas 0,70, tūris 180 m³/ha, kasmet priauga po 6,0 m³/ha.
Istorija
Tenenių girininkijos 85 kvartale išlikę 1863 m. sukilėlių kapai. 1945–1951 m. Begėdžių-Radviečio miškuose veikė Lietuvos partizanų Kęstučio apygardos Butageidžio rinktinės A. Miliulio vadovaujamos kuopos trečiojo Nemuno būrio partizanai (vadas S. Paulavičius).
Čako kultūros nacionalinis istorinis parkas
Čako kultūros nacionalinis istorinis parkas  – istorinis nacionalinis parkas Jungtinių Amerikos Valstijų pietuose, Naujojoje Meksikoje, retai gyvenamose dykrose Čako kanjone ir aplink, juostoje tarp Albukerkės ir Farmingtono. Čia išlikusi tankiausia ir gausiausia pueblų – senovinių indėnų gyvenviečių kalnų skardžiuose – santalka.
Nacionalinis parkas įkurtas plačiame Kolorado plokščiakalnyje, apsuptas Čuskos, San Chuano ir San Pedro kalnų. Paviršius išraižytas laikinų upokšnių, kurie sudaro gilias raguvas ir kanjonus. Svarbiausias iš šių kanjonų yra Čako kanjonas. Klimatas kontrastingas – vasarą būdingi dideli karščiai, žiemą – speigai. Kritulių iškrenta nedaug. Būdingas pusdykumių kraštovaizdis su kserofitinių krūmokšnių gausa (kadagiai, kresnos pušelės, kaktusai, tridančiai kiečiai). Iš gyvūnų vyrauja kojotai, juodauodegiai elniai, vapičiai, šakiaragiai, lūšys, lapės, skunsai, barsukai, preriniai šuniukai.
Vietovė žmonių apgyvendinta ~7 tūkstm. pr. m. e. (krepšdirbių kultūra), kurių akmens dirbinių randama Čako krašte (ypač Atlalio urve). ~IX a. Čako kanjone suklestėjo senoji Pueblų (anasazių) kultūra, ėmė kurtis gyvenvietės – Pueblo Bonitas, Pueblo Altas, Pueblo de Arojas, Kin Klecas, Una Vida, Četro Ketlas ir kt. Vėliau dėl sausros, medienos stygiaus, galimų karų anasaziai Čaką apleido (~XV a. vid.). Nuo XV a. į Čako kanjono apylinkės ėmė keltis pietų atabaskų klajokliai – navachai, apačiai. Nuo XII a. čia gyveno ir jutai, šošonai. Hopiai ir dabartiniai pueblai Čako kanjoną laiko savo istorine gimtine ir šventąja žeme.
Nuo 1823 m. Čako kanjoną ėmė tyrinėti keliautojai, archeologai. 1907 m. vietovė paskelbta valstybiniu paminklu, 1980 m. – nacionaliniu parku, o 1987 m. – UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Be senųjų gyvenviečių (pueblų) griuvėsių, čia dar gausiai randama keramikos, turkio dirbinių, uolų piešinių (dažnai žyminčių astronominius reiškinius).
Tennessee Williams
Tomas Lanieris Viljamsas III (Thomas Lanier Williams III, geriau žinomas Tenesio Viljamso, pseudonimu, 1911 m. kovo 26 d. Kolumbe, JAV – 1983 m. vasario 25 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių dramaturgas, garsus pjesėmis „Geismų tramvajus“ (1948 m.) ir „Katė ant įkaitusio skardinio stogo“ (1951 m.).
Tenesis Viljamsas yra Pulicerio premijos laureatas.
Pandėlys
Pandėlys – miestas Rokiškio rajono savivaldybėje, 26 km į vakarus nuo Rokiškio. Seniūnijos centras, Pandėlio seniūnaitija. Stovi Pandėlio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia (nuo 1801 m.), veikia Pandėlio gimnazija, ligoninė (nuo 1944 m.), ambulatorija, biblioteka, paštas, lopšelis‑darželis, meninio lavinimo centras, kultūros namai, bendruomenės salė. Veikia metalo apdirbimo bendrovė „Pandmeta“, veikia žemės ūkio bendrovė „Gerkoniai“.
Įsikūręs Apaščios aukštupyje. Pro miestą eina plentas, atsišakoja kelias , taip pat vieškeliai į Suvainiškį, Kazliškį.
thumb|left|[[Pandėlio bažnyčia]] thumb|left|[[Pandėlio gimnazija prie kelio į Pandėlį]]
Etimologija
Ankstesnis pavadinimas buvo slaviškos kilmės – Panedėlys (panedėlis – „pirmadienis“, nuo ). Spėjama, kad toks vardas kilęs nuo turgaus dienos (Pandėlio turgūs vykdavo pirmadieniais), panašiai kaip Seredžius (trečiadienio turgūs) ir Subačius (šeštadienio turgūs).
Zamnaunas
Kalnų slidinėjimo kurortas
thumb|left|250px|Zamnauną supa kalnai thumb|left|250px|Zamnauno apylinkės žiemą Zamnaunas sujungtas lynų keliais su garsiu austrų kalnų slidinėjimo centru Išglyje. Tai Silvretta Arena Ischgl-Samnaun kalnų slidinėjimo centras, kartu šis slidinėjimo regionas yra vienas didžiausių, pagarsėjęs kaip pats žinomiausias Europos pramoginis kalnų slidinėjimo centras vakarų Alpėse. Pirmasis dviaukštis kabelinis keltuvas pasaulyje, Samnaun Twinliner kas aštuonias minutes pakelia žiemos sporto gerbėjus į 2488 metrų aukštį. Nuo lapkričio pabaigos iki gegužės pradžios Silvretta Arena pritraukia žiemos poilsio mėgėjus garantuotu sniegu, puikiomis slidinėjimo sąlygomis ir protinga šiuolaikinių keltuvų sistema. Samnaun – snieglentininkų rojus, čia yra vienas iš pačių stambiausių fun parkų Europoje. 132 km ilgio trasas aptarnauja 40 keltuvų, įskaitant 3 funikulierius, 24 krėslinius, 2 gondolinius ir 11 užtempiančių keltuvų. Pagrindiniai dumenys:
Pandėlys
Etimologija
Pagal kitą versiją manoma, kad Pandėlio vardas yra kilęs pono Pandzevičiaus pavardės, gyvenusio Zasinyčios dvare, kuriam priklausė Puodžialaukės, Pandėlio ir Paliepio dvarai.
Liaudies etimologija byloja, kad kadaise, kai gyvenvietė buvo prie svarbaus prekybos kelio Vilnius–Ryga, čia pirkliai keisdavosi prekėmis. Vilniaus pirkliai savo sandėlius vadinę podėliu, o Rygos – pondėliu.
Istorija
1591 m. pirmą kartą minimas Pandėlio miestelis. Per 1655–1660 m. Šiaurės karą Pandėlys 1655 m. nukentėjo nuo švedų antpuolio. XVIII–XIX a. turėjo prekybos namus, buvo daug krautuvių. 1777 m. įsteigta parapinė mokykla. 1781 m. leista rengti turgus ir laikyti smukles. 1814 ir 1915 m. Pandėlys nukentėjo nuo gaisrų. Per 1831 m. sukilimą prie miestelio įvyko sukilėlių ir Rusijos kariuomenės kautynės. 1842 m. įkurta spirito varykla. Per 1863–1864 m. sukilimą kai kurie gyventojai prisidėjo prie pražygiuojančios Zigmanto Sierakausko sukilėlių rinktinės. 1868 m. Pandėlyje buvo 75 mediniai namai, 15 parduotuvių, 6 smuklės, kas savaitę vykdavo turgus. Per 1905 revoliuciją prašymą‑reikalavimą carui Nikolajui II pasirašė apie 900 asmenų.
Pasakojama, kad metų pabaigoje miestelyje būdavo jaunimo sueituvės – nuotakų žvalgytuvės. Merginos gražiai pasipuošusios vaikščiodavo pulkeliais po turgaus aikštę, o vaikinai jas mandagiai kalbindavo. Savo ruožtu piršliai visaip stengdavo suvesti poras.
XIX a. Pandėlys – Zarasų apskrities miestelis, valsčiaus centras. 1909 m. atidarytas pašto skyrius. 1916 m. pro miestelį nutiestas Skapiškio–Suvainiškio siaurasis geležinkelis, pastatyta Pandėlio geležinkelio stotis. XX a. tarpukariu Pandėlyje veikė durpių gavybos įmonė, pieninė, plytinė, 2 malūnai, lentpjūvė, vilnų verpykla ir milo vėlykla, žemės ūkio kooperatyvas „Dirva“, Ūkininkų sąjungos skyrius, jaunųjų ūkininkų ratelis, Šaulių sąjungos būrys, rinkosi dideli turgūs. Žydai laikė kelias parduotuves, buvo 2 sinagogos. 1937 m. įkurta biblioteka. Per karą, 1944 m. miestelio centras buvo sugriautas.
Pokario metais Pandėlio gimnazijoje veikė moksleivių nelegalios organizacijos – „Vytis“ (palaikė ryšius su partizanais, 1953 m. TSRS saugumo sunaikinta) ir „Laisvę Lietuvai“ (1955–1958 m. veikė savarankiškai). 1950–1962 m. buvo Pandėlio rajono centras. 1956 m. gruodžio 28 d. Pandėlys gavo miesto teises. LTSR laikmečiu buvo Gerkonių ir „Pušyno“ kolūkio centrinė gyvenvietė, veikė Utenos M. Melnikaitės trikotažo ir galanterijos gamybinio susivienijimo filialas, Rokiškio sūrių gamyklos cechas.
1997 m. rugsėjo 18 d. Prezidento dekretu patvirtintas Pandėlio herbas.
Gyventojai
thumb|Paminklas-malūnėlis
Temperatūros matavimas
thumb|250px|Termometras
Termometrai
Temperatūrai matuoti galima taikyti tuos makroskopinius dydžius, kurie priklauso nuo temperatūros: tūrį, slėgį, laidininkų elektrinę varžą ir t. t.
Dažniausiai praktikoje taikoma skysčių (gyvsidabrio arba alkoholio) tūrio kitimo priklausomybė nuo temperatūros. Graduojant termometrą pradiniu tašku (0) paprastai laikoma ledo tirpimo temperatūra, kai slėgis normalus, o antruoju pastoviuoju tašku (100) – vandens virimo temperatūra, taip pat kai slėgis normalus (Celcijaus skalė). Intervalas tarp 0 ir 100 dalijamas į 100 lygių dalių. Šimtoji intervalo dalis vadinama laipsniu. Skysčio stulpelio poslinkis viena padala atitinka temperatūros pokytį 1 °C.
Kadangi skirtingi skysčiai kaitinami plečiasi nevienodai, tai aprašytu būdu nustatyta skalė priklausys nuo skysčio savybių. Visų termometrų parodymai sutaps tik tada, kai temperatūra bus lygi 0 °C arba 100 °C, o, pavyzdžui, 50 °C parodymai bus skirtingi.
Kokią medžiagą parinkti termometrui, kad būtų galima išvengti tokios priklausomybės? Buvo pastebėta, kad visos praretintos dujos – vandenilis, helis, deguonis – kitaip negu skysčiai, kaitinamos plečiasi vienodai ir vienodai keičia savo slėgį temperatūrai kintant. Todėl fizikoje racionaliai temperatūros skalei nustatyti pritaikomas tam tikro praretintų dujų kiekio, kurio tūris lieka pastovus, slėgio pakitimas, arba tūrio pasikeitimas, išlaikant pastovų slėgį. Ši skalė vadinama idealiąja dujine temperatūrų skale. Ja naudojantis išvengiama dar vieno esminio Celsijaus skalės trūkumo – atskaitos pradžios, t. y. nulinės temperatūros, pasirinkimo. Juk atskaitos pradžia galima laikyti tiek ledo tirpimo, tiek vandens virimo temperatūrą ir pan.
Dujų šiluminė pusiausvyra
Paimkime keletą indų su skirtingomis dujomis, pavyzdžiui, vandeniliu, heliu ir deguonimi. Indų tūriai žinomi. Prie indų prijungti manometrai. Todėl galime išmatuoti slėgį kiekviename inde.
Dujų kiekis v kiekviename inde taip pat žinomas. Todėl žinomas ir molekulių skaičius N bet kuriame inde:
čia NA – Avogadro skaičius, m – dujų masė, o M – jų molio masė.
Įprastines dujas paverskime šiluminės pusiausvyros būsenos dujomis. Tuo tikslu įdėkime indus į tirpstantį ledą ir palaukime, kol nusistovės pusiausvyra ir dujų slėgis daugiau nesikeis. Tada dujos esti vienodos 0 °C temperatūros. Bet dujų slėgiai p, jų tūriai v ir molekulių skaičiai N bus skirtingi.
Galima tikėtis, kad dviejų vienodos temperatūros bet kurių dujų dydžiai p, V ir N yra tam tikru būdu susiję. Tai rodo ir pagrindinė molekulinė kinetinės teorijos lygtis.
Obelynas
Obelynu vadinami kaimai:
Temperatūros matavimas
Dujų šiluminė pusiausvyra
Kadangi dujų koncentracija, tai iš formulės gauname:
čia E – vidutinė kinetinė molekulių energija.
Žinoma, kad kuo greičiau juda molekulės, tuo aukštesne jų temperatūra. Natūralu teigti, kad, esant šiluminei pusiausvyrai, visų dujų molekulių vidutinės kinetinės energijos yra vienodos.
O tai pagal lygtį reiškia, kad dujų, kurios yra šiluminės pusiausvyros būsenoje,  vienodas.
Bet tai tik prielaidos, kurias reikia eksperimentiškai patikrinti. Tai patikrinti galima, kai žinomi visų dujų V ir N ir matuojami jų slėgiai tam tikroje, pavyzdžiui, ledo tirpimo temperatūroje.
Pavyzdžiui, jeigu 1 mol vandenilio užima tūrį VH2 = 0,1 m³, tai 0 °C temperatūroje jo slėgis pH2 = 22,65 * 10³ Pa. Iš čia
.
Tokį pat dujų slėgio ir jo tūrio sandaugos, padalintos iš dujų molekulių skaičiaus, santykį ledo tirpimo temperatūroje galima gauti nagrinėjant bet kokias dujas. Šį santykį pažymime raide Θ0. Tada
Beje, šis santykis nėra absoliučiai tikslus. Tūkstančiu atmosferų slėgyje, kai dujų tankis labai padidėja, santykis tampa neapibrėžiamu, nes jis priklauso nuo dujų tūrio. Šis santykis tinka pakankamai praretintoms dujoms, kai jas galima laikyti idealiosiomis dujomis.
Todėl galima tvirtinti, kad dydis Θ priklauso nuo temperatūros. Jis nepriklauso nei nuo dujų rūšies, nei nuo jų užimamo tūrio, nei nuo dalelių skaičiaus inde, nei nuo indo formos.
Temperatūros nustatymas
Šis eksperimentinis faktas leidžia dydį Θ nagrinėti kaip temperatūros matą.
Iš principo dydį Θ galima laikyti temperatūra ir jį matuoti energijos vienetais – džauliais. Bet, pirmiausia, tai būtų nepatogu praktiniais sumetimais, nes 100 °C atitiktų tik 10-21 J, o svarbiausia, kad nuo seno jau įprasta temperatūrą matuoti laipsniais.
Laikysime, kad dydis Θ yra tiesiai proporcingas temperatūrai T, matuojamai laipsniais:
\Theta\ =kT,
čia k – proporcingumo koeficientas. Tada
.
Sylwia Bogacka
Sylwia Katarzyna Bogacka (g. 1981 m. spalio 3 d. Jelenia Gura) – Lenkijos šaulė graižtvinis šautuvu. 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių sidabro prizininkė.
Biografija
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse 10 m pneumatikos rungtyje Sylwia Bogacka atrankiniame ture neteko tik vieno taško ir su 399 taškais pasidalino pirmą ir antrą vietas. Finaliniame ture sportininkė vos 0,7 taško nusileido auksą laimėjusiai kinei Yi Siling ir tapo olimpine vicečempione.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užimta 23-ia vieta.
Kauno meno mokykla
Kauno meno mokykla (KMM) – dailės mokykla, veikusi 1922–1940 m. Vienintelė tuo metu dailės mokykla Lietuvoje.
Koperniko stipendija
Istorija
1992 m. Hamburgo studentai įkūrė visuomeninę organizaciją COPERNICUS e. V. Tikslas – įgalinti postkomunistinių reformų valstybių studentams 1 semesterą studijuoti bei atlikti praktiką Vokietijoje. Nuo 1995 m. COPERNICUS veikia Miunchene, nuo 2000 m. – ir Berlyne.
Programa
Copernicus kas pusmetį skiria apie 15 stipendijų Rytų, Vidurio ir Pietryčių Europos studentams stažuotėms Berlyne, Hamburge arba Miunchene (studijoms atitinkame mieste – nuo 4 iki 6 stipendijų). Stipendijų programa trunka maždaug 6 mėnesius. Tiksli pradžios ir pabaigos data priklauso nuo paskaitų, studijų pradžios datų atskiruose universitetuose. Paprastai stipendijų programa žiemos semestrui prasideda spalio mėnesį ir baigiasi kovo pabaigoje (arba balandžio pradžioje). Stipendijos vasaros semestrui prasideda balandžio pradžioje arba viduryje ir baigiasi rugsėjo viduryje arba pabaigoje. Per paskutinius stažuotės 2 ar 3 mėnesius stipendininkai atlieka praktiką įmonėje, įstaigoje arba kitoje organizacijoje.
Kauno meno mokykla
Istorija
1922–1929 m. mokykla turėjo savivaldą, vadinta Lietuvos meno mokykla. Mokytojų taryba rinko direktorių ir mokytojus, juos tvirtino švietimo ministras. Po 1929 m. kilusio streiko patvirtintas naujas meno mokyklos statutas. Pagal jį direktorius buvo skiriamas prezidento, mokytojai – švietimo ministro. Mokykla pavadinta Kauno meno mokykla.
Koperniko stipendija
Programa
Koperniko programa (Copernicus-Programm) Humboldtų universitete Berlyne ir Ludwig-Maximilians universitete Miunchene yra oficialiai pripažinta kaip atskira studijų programa. Tai palengvina įsirašymo į studentų sąrašus (Immatrikulation) sąlygas Koperniko stipendininkams. Leidimas studijuoti universitetuose apribotas iki 1 semestro.
Kauno meno mokykla
Istorija
Meno mokykla turėjo Parengiamąjį (iki 1929 m.), Bendrojo lavinimo ir Specialųjį skyrius. Bendrojo lavinimo skyrius rengė piešimo mokytojus gimnazijoms (4 metų studijos), Specialusis – dailininkus (2 metų studijos). Specialiajame skyriuje dėstyta tapyba (nuo 1922 m.), grafika ir skulptūra (nuo 1926 m.), dekoratyvinė tapyba (nuo 1929 m.), dailioji keramika (nuo 1931 m.).
Mokykloje plėtoti realistinės kūrybos metodai, puoselėtas nacionalinės dailės tradicijos. 1926 m. veikė visuomeninės kultūrinės organizacijos „Tulpė“, „Trys skydai“, 1934 m. išleistas almanachas „Žingsnis“. Nuo 1938 m. veikė dailės kūrinių muziejus. Dėstytojai ir studentai dalyvavo dailės draugijų veikloje, parodose Lietuvoje ir užsienyje.
Mokykloje mokėsi žymūs Lietuvos menininkai: Petras Aleksandravičius, Robertas Antinis, Rudolfas Gopas, Vincas Grybas, Vytautas Kazimieras Jonynas, Marcė Katiliūtė, Mykolas Labuckas, Jonas Mikėnas, Viktoras Palys, Viktoras Petravičius, Bronius Pundzius, Antanas Samuolis, Domicėlė Tarabildienė, Stasys Ušinskas, Viktoras Vizgirda ir kt. Gabiausi Meno mokyklos mokiniai buvo siunčiami tobulintis į Vakarų Europą. Grįžę jie dažniausiai pradėdavo dirbti Kauno meno mokykloje.
Koperniko stipendija
Stipendijos apimtis
Copernicus padengia būtinąsias pragyvenimo išlaidas (kelionė į Vokietiją, apgyvendinimas, maitinimas, sveikatos draudimas, registracija universitete, bilietas visuomeniniu transportu, grįžimas į savo šalį). Be to kas mėnesį stipendininkui yra mokami 180 eurų kišenpinigiai.
Kauno meno mokykla
Istorija
Žymesni dėstytojai: Vladas Didžiokas, Mstislavas Dobužinskis, Vladimiras Dubeneckis, Adomas Galdikas, Jonas Janulis, Vytautas Kazimieras Jonynas, Petras Kalpokas, Rimtas Kalpokas, Jonas Mikėnas, Vaclovas Miknevičius, Kajetonas Sklėrius, Jonas Šileika, Stasys Ušinskas, Adomas Varnas, Juozas Zikaras, Antanas Žmuidzinavičius ir kt.
1939 m. rugsėjo 1 d. Kauno meno mokyklai suteiktos aukštosios dailės mokyklos teisės. Pagal 1940 m. gegužės 15 d. Seimo priimtą naują Dailės mokyklų įstatymą Kauno meno mokykla ir Stepono Batoro universiteto Dailės fakultetas reorganizuoti į Kauno taikomosios dailės mokyklą ir Vilniaus grynosios dailės mokyklą. Abi šios mokyklos turėjo tas pačias aukštųjų mokyklų teises ir programą, numatytą tuo pačiu įstatymu. Pirmuoju Kauno taikomosios dailės mokyklos direktoriumi paskirtas Adomas Smetona.
Koperniko stipendija
Priėmimas
Studijų sritys paprastai būna teisė, politikos mokslai, tarptautiniai santykiai, ekonomika, humanitariniai ir socialiniai mokslai ('išimtis: architektūra, informacinės technologijos,- šių krpyčių studentai į stipendiją pretenduoti negali).
Kauno meno mokykla
Istorija
1941 m. birželio 5 d. sovietinės valdžios nutarimu Kauno taikomosios dailės mokykla tapo Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutu, o Vilniaus grynosios dailės mokykla – Vilniaus dailės akademija. 1944 m. gruodžio 7 d. atkurtoji Vilniaus dailės akademija perorganizuota į Vilniaus valstybinį dailės institutą. 1951 m. SSRS aukštojo mokslo ministerijos potvarkiu Kauno ir Vilniaus dailės institutai sujungti į vieną LSSR valstybinį dailės institutą Vilniuje.
Koperniko stipendija
Priėmimas
Pretendentai – Rytų Europos (t. y. Lietuvos, Lenkijos, Latvijos, kt. valstybių), Vidurio ir Pietų Europos studentai, magistrantai (baigę ne aukštesnės pakopos kaip bakauro studijas). Iki prasidedant stipendijų programos pradžios (t. y. atitinkamai iki balandžio 1 d. arba spalio 1 d.) kandidatai turi būti baigę bent 4 studijų semestrus bei programos Vokietijoje metu turi turėti studento statusą savo valstybėje. Į stipendiją negali kandidatuoti magistrai, doktorantai, daktarai ir aukštesnio akademinio, mokslinio lygmens pretendentai.
Kauno meno mokykla
Istorija
1951 m. į Ąžuolų kalną perkelta Kauno taikomosios dailės vidurinė mokykla, 1954 m. pavadinta Stepo Žuko vardu. 1959–1989 m. Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikumas. 1989 m. technikumas tapo Kauno aukštesniąja meno mokykla. 2001 m. rugpjūčio 24 d. mokykla integruota į Kauno kolegiją ir pavadinta Justino Vienožinskio menų studijų centru, vėliau – Justino Vienožinskio menų fakultetu. 2018 m. prijungus Kauno kolegijos Humanitarinių studijų centrą, fakultetas pavadintas Menų ir ugdymo fakultetu.
Pastatų kompleksas
Meno mokykla ir laikinoji M. K. Čiurlionio galerija pastatyta buvusio Kauno tvirtovės IX baterijos (1883–1888 m.) teritorijoje Ąžuolų kalne, Žaliakalnyje. 1912–1915 m. čia buvo keliama Kauno tvirtovės vėliava.
Koperniko stipendija
Priėmimas
Paraiškų padavimo terminas – rugsėjo 1 d. sekančiam vasaros semestrui (programos pradžia – balandžio 1 d.) arba kovo 1 d. žiemos semestrui (programa prasideda spalio 1 d.) Pateikiami dokumentai – anketa, gyvenimo aprašymas (CV), motyvacinis laiškas, brandos atestato kopija bei vertimas, socialinio aktyvumo (pvz., visuomeninės veiklos) aprašymas (patvirtinimas), studijų pažyma (išrašas iš studijų knygelės) bei jos vertimas, laiškas šeimai, vokiečių kalbos žinias įrodantis dokumentas ir kt.
Kauno meno mokykla
Pastatų kompleksas
Sklypą juosia metalinė ir betoninių stulpų tvora (jai panaudotos baterijos aptvaro liekanos), papuošta pelėdomis (skulpt. Vincas Grybas, 1924 m.).
Vakarinėje sklypo dalyje yra reprezentacinis sektorius, rytinėje – ūkinis. 1924 m. sklypas sutvarkytas ir apželdintas, buvusių baterijos statinių požemiuose įrengta gipso liejykla. Pastatai sustatyti laisvai: centre stovi Meno mokykla, pagrindiniu fasadu atsukta į vakarus, toliau į šiaurę – galerija, orientuota į pietus. Jas jungia platus takas. Rytinėje dalyje, prie Kriaušių gatvės, yra nedidelis sargo namelis (1924 m.).
Meno mokykla buvo pirmasis objektas Kaune, statomas nepriklausomos valstybės lėšomis.
Meno mokykla
Meno mokyklos rūmai pastatyti 1922–1923 m. Lietuvių meno kūrėjų draugijos narių, dailininko Justino Vienožinskio, Stasio Šilingo ir pačių būsimųjų studentų, t. p. dėstytojų veiklumo, ryžto bei sumanumo dėka. Projektą paruošė architektas Vladimiras Dubeneckis. Iškilmingas atidarymas įvyko 1922 m. balandžio 11 d. Rūmuose buvo studijos, biblioteka, paskaitų salė, mokytojų kambarys, kooperatyvas, mansardoje – atelje patalpos mokytojams. 1928 m. rytinėje mokyklos pusėje pristatytos keramikos dirbtuvės.
Mokyklos sienoms mūryti naudotos sugriuvusių Fredos priemiesčio namų plytos (jas, ir kitas medžiagas į Ąžuolų kalną gabenę per Nemuną patys būsimieji m-los dėstytojai ir studentai). Pamatai iš akmenų ir betono. Perdangos medinės. Grindys lentų, antrojo aukšto koridoriuje – parketinės. Stogas dengtas skarda. Pastatas dviejų aukštų su mansarda. Antrojo aukšto pietinėje pusėje yra aula. Į bendrą galinio fasado kompoziciją įjungtas nedidelis keramikos dirbtuvių korpusas ir arkinė sienutė su pelėda.
1969 m. šiaurinėje sklypo dalyje pastatytas gamybinių dirbtuvių korpusas, pagalbiniai trobesiai.
2005–2008 m. atlikta mokyklos pastato rekonstrukcija.
Laikinoji galerija
M. K. Čiurlionio kūrinių laikinoji galerija veikė 1925–1936 m. Iš Maskvos į Kauną 1920 m. rugpjūčio 1 d. Valerijos Čiurlionytės-Karužienės parvežti M. K. Čiurlionio kūriniai. Jų saugojimui nuspręsta pastatyti laikinąją galeriją. 1924 m. statybai iš valstybės biudžeto skirta 19 000 litų. Projekto autorius V. Dubeneckis, statybos organizatorius ir ilgametis direktorius dailininkas Paulius Galaunė.
1925 m. rugsėjo 24-29 d. dar nebaigtuose rūmuose atidaryta Čiurlionio 50-osioms gimimo metinėms skirta jo kūrinių paroda. 1925 m. gruodžio 13 d. įvyko dailės galerijos atidarymas. Statyba kainavo 255 932 litų. M. K. Čiurlionio kūriniai eksponuoti antrajame aukšte, pirmajame aukšte buvo muziejinių vertybių sandėliai, salėse – senosios tapybos, liaudies meno ekspozicija, ruoštos parodos.
Pastato pamatai betoniniai, sienos sumūrytos iš susprogdintos IX baterijos plytų, tinkuotos. Perdangos gelžbetoninės, stogas skardos, grindys lentų, laiptai betono. Galerijos antrojo aukšto salėse įrengtos stiklinės lubos. 1936 m. M. K. Čiurlionio paveikslus perkėlus į Vytauto didžiojo kultūros muziejų, galerijos pastatas atiduotas Meno mokyklai. Laikinoji M. K. Čiurlionio galerija – pirmasis muziejinis pastatas Lietuvoje.
Paveldo objektas
2001 m. kovo 13 d. Kauno meno mokyklos pastatų kompleksas įrašytas į LR Nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. 2003 m. spalio 9 d. paskelbtas kultūros paminklu. 2007 m. birželio 19 d. LR Vyriausybės nutarimu įrašytas į Valstybinės reikšmės istorijos, archeologijos ir kultūros objektų sąrašą.
Girvalakiai I
Girvalakiai I – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Aukštupėnų.
Burkina Faso herbas
thumb|right|200px|Burkina Faso herbas Burkina Faso herbas – Burkina Faso valstybės simbolis.
Herbo aprašas
Herbo skydas tradicinės formos, pekirstas. Viršutinis laukas raudonas, apatinis – žalias. Skydo centre, ant laukus skiriančios ribos – auksinė penkiakampė žvaigždė.
Skydininkai – du balti arkliai, skydą laikantys priekinėmis kojomis, ir dvi ilgos sukryžiuotos ietys (jos aukščiu apie triskart viršija skydo aukštį). Tarp iečių kotų apačioje – žalsva atversta knyga.
Virš skydo ir skydininkų puslankiu išsilenkusi šviesiai pilka juosta su valstybės pavadinimu „BURKINA FASO“. Herbo apatinėje dalyje irgi puslankiu išsilenkusi žalsva juosta su devizu 'Vienybė, pažanga, Teisingumas'.
Ankstesnis herbas
thumb|left|200px|1984-1997 m. herbas Ankstesnis herbas buvo socialistinės respublikos herbo tipo. Skydas apvalus, krumpliaračio tipo. Laukas auksinis, krumpliuotas apvadas raudonas. Skydo centre sukryžiuoti natūralių spalvų Kalašnikovo AK-47 (buožė apatiniame heraldiškai dešiniajame kampe) ir kauptukas. Skydo viršutinėje dalyje raudona penkiakampė žvaigždė, viršutinis spindulio kampas yra krumpliuoto apvado viduryje. Po sukryžiuotais automatu ir kauptuku – balta atversta knyga. Skydą iš apačios ir šonų gaubia du žali kukurūzų stiebai su geltonomis burbuolėmis. Apačioje šviesiai pilka juosta su devizu 'Tėvynė ar mirtis, mes laimėsime'.
Paulius Galaunė
thumb|right|240px|Namas Vydūno alėjoje Kaune, kur P. Galaunė gyveno 1932–1972 m. thumb|right|240px|P. Galaunės memorialinė lenta Paulius Galaunė (tikr. vardas Povilas, slap. Visuomis, Paulius Trakelis, 1890 m. sausio 25 d. Pagelažiuose, Ukmergės apskritis – 1988 m. spalio 18 d. Kaune. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse. ) – Lietuvos dailės istorikas ir kritikas, grafikas, lietuvių profesionalios muziejininkystės pradininkas, nusipelnęs meno veikėjas.
Biografija
Tėvas pašto kalvis Konstantinas Galaunė (Holovnia) kaustė arklius, meniškais metalo ornamentais apkaustydavo kraitines skrynias, gamino spynas ir apkaustus senoviniams ginklams. K. Galaunė buvo kadaise garsios bajorų giminės, gavusios karaliaus privilegiją ir turėjusios herbą, ainis. Motina Emilija Kutkauskaitė dirbo pas ūkininkus, buvo žinoma apylinkės verpėja, margaspalvių drobių audėja. Šeimoje gimė dešimt vaikų, užaugo penkios dukterys ir trys sūnūs.
P. Galaunė lankė Veprių liaudies mokyklą, kurioje buvo dėstoma rusų kalba. Mokyklą baigė 1902 m., trejų metų kursą išklausęs per dvejus metus. 1904 m. išvyko į Peterburgą, įstojo į realinės gimnazijos ketvirtąją klasę. 1910–1913 m. studijavo Peterburgo psichoneurologinio instituto Humanitarinių mokslų fakultete. 1910–1912 m. lankė Dailei skatinti draugijos piešimo mokyklą, mokėsi privačiose dailės studijose, dalyvavo pirmosiose Lietuvių dailės parodose, dirbo žurnale „Aušrinė“. Po Pirmojo pasaulinio karo Sankt Peterburge rūpinosi Lietuvos kultūros paminklų registravimu ir grąžinimu į Lietuvą. Grįžęs iš Rusijos 1918–1919 m. dėstė Vilniaus gimnazijoje.
1918 m. susipažino su Adele Nezabitauskaite, garsios Nezabitauskių-Zabičių giminės atžala. 1919 m. sausio 12 d., po kelių mėnesių draugystės, juos sutuokė kunigas Juozas Tumas-Vaižgantas. 1962 m. žmonai mirus 1967 m. vedė antrąkart, žmona Kazimiera Galaunienė.
1919–1923 m. dirbo Valstybės muziejuje Kaune. Dėstė Aukštuosiuose piešimo kursuose. 1920 m. vienas Lietuvių kūrėjų meno draugijos įkūrėjų ir narys.
Muziejinė veikla
1923–1924 m. gyveno Paryžiuje, studijavo Luvro mokykloje. Grįžęs į Lietuvą rūpinosi išlikusių meno kolekcijų rinkimu, išvežtų dailės ir kultūros vertybių grąžinimu Lietuvai, Čiurlionio galerijos įsteigimu, jos rūmų statyba; 1924–1936 m. šios galerijos vedėjas, 1936–1944 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus, 1944–1949 m. Čiurlionio dailės muziejaus direktorius. Antrojo pasaulinio karo metais rūpinosi Čiurlionio muziejaus vertybių išsaugojimu.
1919–1925 m. ir 1930–1935 m. Valstybės archeologijos komisijos narys. Teikė visokeriopą paramą Lietuvos kraštotyros muziejams, buvo jų mokslinių tarybų narys. 1930 m. vienas iš Knygos mėgėjų draugijos įkūrėjų. 1935–1940 m. TSRS tautų kultūrai pažinti draugijos narys.
Surengė liaudies meno kūrinių parodas Italijoje (1925 m.), Prancūzijoje (1927 m.), Švedijoje, Norvegijoje, Danijoje (1931 m.), rengė (su kitais) lietuvių profesionaliosios dailės ekspozicijas Paryžiaus (1937 m.), Niujorko (1939 m.) pasaulinėse parodose. Pirmasis inicijavo bažnytinio meno, ekslibrisų parodas Lietuvoje ir užsienyje (1928 m. Belgija). Rūpinosi istorijos, archeologijos, architektūros paminklų apsauga. Kaupė, tyrė, sistemino tautodailės ir profesionaliosios dailės kūrinius.
Pedagoginė veikla
Mokėjo lietuvių, rusų, lenkų, prancūzų, vokiečių ir anglų kalbas.
Kūryba
P. Galaunė formavo nacionalinės dailės istorijos ir kritikos profesinius pagrindus. Sukūrė fantastinio turinio, secesijos bruožų grafikos kūrinių, knygų viršelių ir iliustracijų, vinječių, ekslibrisų, pašto ženklų, apipavidalino žurnalų ir knygų. 1910–1987 m. paskelbė 430 publicistinių, mokslinių straipsnių bei studijų įvairiais Lietuvos dailės ir kultūros klausimais.
Išleido M. K. Čiurlionio, Mečislovo Bulakos, Aleksejaus Kravčenkos, Adomo Galdiko kūrinių katalogų.
Šukioniai (reikšmės)
Šukioniais vadinami kaimai:
Mahala el Kubra
Mahala el Kubra  – Egipto miestas Nilo deltoje, apie 25 km į šiaurės rytus nuo Tantos. Egipto tekstilės centras. Apie 430 tūkst. gyventojų – tai ketvirtasis pagal dydį Egipto miestas.
Taručiai
Taručiais vadinami kaimai:
Luv 4 Dem Gangsta'z
„Luv 4 Dem Gansta’z“, dar žinoma kaip „Luv 4 Dem G’z“, – reperio Eazy-E singlas iš „Beverli Hilso policininkas 3“ filmo garsotakelio. Singlas buvo taip pat įtrauktas į Eazy-E rinkinių albumą „Featuring...Eazy-E“.
Istorija
Daina buvo išleista 1994 m. ir buvo parašyta „Ruthless Records“ įrašų kompanijos draugo Dirty Red ir Doctor Jam, dainą taip pat prodiusavo Doctor Jam ir Eazy-E. Gitaros solo buvo atliktas įžymaus muzikanto Slash. „Luv 4 Dem Gangsta’z“ yra vienintelis singlas, kuris nebuvo išleistas „Ruthless Records“ įrašų kompanijos. Jis buvo išleistas įrašų kompanijos „MCA Records“. Daina pasiekė #1 vietą Bubbling Under R&B/Hip-Hop Singles ir #3 vietą Bubbling Under Hot 100 Singles topuose.
Pročiūnai
Pročiūnais vadinami kaimai:
The Mass
The Mass – trečiasis studijinis New Age muzikinio projekto Era albumas.
Italijos albumų topuose užėmė pirmą, Šveicarijos – antrą, Prancūzijos – ketvirtą vietą. The Mass Prancūzijoje ir Šveicarijoje tapo platininiu albumu.
Luokstenės dievturių šventykla
thumb|200px|right|Luokstenės dievturių šventykla 2017 m.
Luokstenės dievturių šventykla  – 2017 m. gegužės 6 d. atidaryta dievturių šventykla Dauguvos upės saloje prie Pliavinių miestelio. Naudojama dievturių šventėms paminėti.
Suprojektuota pagal Latvijos dievturių sandraugos užsakymą. Architektas – Ainaras Markvartas (Ainārs Markvarts), interjero dizaineris – Andrėjus Brokas (Andrejs Broks), Egonas Garklavas (Egons Garklāvs), skulptorius – Janis Karlovas (Jānis Karlovs). Sala ir pastatas priklauso vietos verslininkui, tačiau ji išnuomota Latvijos dievturių sandraugai.
Puikiai
Puikiais vadinami kaimai:
Romos Statutas
thumb|right|380px|2013 m. duomenimis Teismo Statutą ratifikavusios (žalia spalva), pasirašiusios, bet neratifikavusios (geltona spalva) ir nei pasirašiusios, nei ratifikavusios (raudona spalva) valstybės. Romos Statutas, Tarptautinio Baudžiamojo Teismo Romos Statutas – tarptautinė sutartis, kuria įsteigtas Tarptautinis Baudžiamasis Teismas (būstinė – Haga), nustatyta jo kompetencija bei jurisdiskcija.
Sutartis gali būti pasirašyta nuo 1998 m. liepos 17 d. Įsigaliojo 2002 m. liepos 1 d., 2002 m. balandžio 11 d. įvykdžius įsigaliojimo sąlygas, pagal kurias buvo būtinas 60 valstybių pritarimas pagal nacionalines procedūras (ratifikacija).
2013 m. kovo mėn. duomenimis, sutartį buvo ratifikavusios 122 valstybės, o 17 pasirašiusios, bet neratifikavusios. Tarp neratifikavusių – JAV, Rusija, Kinija, Indija, Pakistanas, Izraelis.
Pailiai
Pailiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 6,5 km į pietvakarius nuo Šiaulių, Šiaulių jūros – Bubių tvenkinio (buvusio Raizgių ežero) vakariniame krante.
Geografija
Šiaurėje ribojasi su Daušiškiais, rytuose su Beržyne, pietuose su Raizgiais, šiaurės vakaruose su Juodinkiais. Greta kaimo praeina buvęs pašto traktas Ryga – Tilžė, kelias iš Aukštelkės į Sauginius ir Gilaičius bei Šiaulių vakarinis aplinkkelis.
Per kaimą teka Šventupis (arba Genupis), kurio žiotys prie Šiaulių jūros – mėgiama žvejų mėgėjų vieta.
La Mana
La Mana  – miestas centriniame Ekvadore, Kotopaksio provincijoje, vakariniuose Andų šlaituose, 150 km į vakarus nuo Latakungos.
Svoboda (politinė partija)
Ukrainos Laisvės partija „Svoboda“ – Ukrainos politinė partija, įkurta 1991 m. spalio 13 d. Savo veikloje vadovaujasi nacionalizmo ir populizmo ideologijomis. Iki 2014 m. buvo viena iš penkių pagrindinių Ukrainos Aukščiausiosios Rados partijų.
La Mana
Vietovė pavadinta La Mana nuo žodžio „(dangiškoji) mana“, nes čia konkistadorai tikėjosi rasti gausius aukso telkinius.
thumb|left|250px|Centrinė aikštė
Anitava
Anitava – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Vadoklių. Yra išlikę dvaro griuvėsiai.
Bisau Gvinėjos herbas
thumb|right|250px|Bisau Gvinėjos herbas Bisau Gvinėjos herbas – Bisau Gvinėjos valstybės simbolis, priimtas gavus nepriklausomybę nuo Portugalijos 1973 m.
Herbo aprašas
Herbas socialistinės respublikos herbo tipo. Skydas apvalus, laukas raudonas. Skydo galvoje juoda penkiakampė žvaigždė. Skydo papėdės apatinę dalį dengia auksinė jūros kriauklė, kurios apatiniai du trečdaliai išsikišę už skydo ribų. Iš kriauklės simetriškai į šonus eina žalios alyvmedžio šakelės, sudarančios vainiką. Alyvmedžio šakelės eina skydo kraštais, vieni lapai užsikloja ant skydo lauko, kiti – išeina už skydo ribų.
Baltas kaspinas eina puslankiu, išlenktas aukštyn, kampai yra kriauklės apačios lygyje. Kaspine devizas 'Vienybė, kova, pažanga'.
Operacija Aušros vartai
Operacija Aušros vartai – ginkluota akcija, kurią 1944 m. liepos 7 d. vykdė Armijos Krajovos daliniai, siekdami iš vokiečių išlaisvinti Vilnių ir pagal planą „Burza“ aplenkti Raudonąją Armiją bei įsitvirtinti Vilniaus apylinkėse. Operaciją 1944 m. kovo mėn. suplanavo Vilniaus apskrities štabas. Buvo nuspręsta miestą atgauti jungtinėmis Vilniaus ir Naugarduko Armijos Krajovos pajėgomis.
Pagrindinė operacijos idėja buvo ta, kad vokiečiai supanikuos ir galvos tik apie greitą atsitraukimą. Neplanuota rimtų kautynių, užimti postų ar teritorijų. Partizanų daliniai turėjo įsigauti į miesto senamiestį ir užvaldyti miesto centrą. Vilnius Adolfo Hitlerio įsakymu buvo sustiprintas ir tapo tvirtove, kurią saugojo visas garnizonas.
Vilniaus Operacija
1944 m. birželio 12 d. gen. Tadeušas Bur-Komorovskis įsakė paruošti planą išvaduoti Vilnių prieš įžengiant Raudonajai Armijai. Vilniaus apygardos vadas Armijos Krajovos papulkininkis Aleksandras Kšyžanovskis („Vilkas“) pergrupavo daugumą partizanų šiaurės – rytų pusėje ir pasiruošė puolimui iš išorės.
1944 m. liepos 2 d. pagal radijo signalą iš Londono buvo pradėta operacija „Buža“ ( 'audra') Vilniaus ir Naugarduko apylinkėse.
„Vilkas“ dėl greito Raudonosios Armijos artėjimo nusprendė pradėti savo planą vykdyti viena diena anksčiau. Nuspręsta sutelkti tik 2 iš 5 operacijos planuose numatytų dalinių. 1944 m. liepos 7 d. rytą apie 4 tūkstančiai Armijos Krajovos kareivių, palaikomi kelių granatsvaidžių, dar pilnai nesukomplektuoti, atakavo iš pietryčių pusės vokiečių įtvirtinimus Pavilnio rajone, kuriuos saugojo keletas tūkstančių vokiečių kareivių, turinčių stiprią artileriją ir aviaciją. Nežiūrint to, kad pirma vokiečių linija stipriai atsišaudė, padarydama didelių nuostolių, padedant šarvuotam traukiniui, kai kuriems lenkų sukilėliams pavyko prasiveržti į miestą. Mieste vyko kovos, bet dėl pačių gyventojų evakuacijos nesugebėta mobilizuoti konspiracinių dalinių ir kautis organizuotai. thumb|300px|[[Armija Krajova ir sovietų kariai Vilniuje, 1944 m. liepa]] Apie 12 valandą į mūšių rajoną pajudėjo reguliarios Raudonosios Armijos dalys (3-iasis gvardijos mechanizuotas korpusas, vadas T. Obuchovas), kurios 20 val. pradėjo generalinį šturmą, bet lokalūs pasikeitimai prasidėjo vakare, kai puolė 5-oji armija (generolas leitenantas N. Krylovas), kuri tapo pagrindine mūšių dėl Vilniaus dalyve. Liepos 8 d. tarybiniai daliniai buvo sustiprinti 2-uoju tankų korpusu, susidedančiu iš penkių Raudonosios Armijos dalinių. Mūšiuose dalyvavo apie 100 tūkstančių tarybinių kareivių, palaikomų keleto šimtų tankų ir masiškai bombarduojant aviacijai. Vokiečių garnizonas buvo sustiprintas liepos 10 d. keliais šimtais parašiutininkų miesto apylinkėse iš 2-osios parašiutininkų divizijos. Gatvių mūšiai tarp vokiečių ir Armijos Krajovos bei Raudonosios armijos dalinių mieste vyko keletą dienų.
Iki liepos 13 d. tarybiniai daliniai, bendradarbiaudami su Armija Krajova, užėmė dalį Vilniaus. Dalis vokiečių pajėgų – apie 3 tūkstančiai kareivių, vadovaujami Vilniaus komendanto generolo Rainerio Stahelio, sugebėjo su nuostoliais iš Vilniaus išsiveržti. Armijos Krajovos dalinių nuostoliai per „Aušros vartų“ operaciją buvo keletas šimtų žuvusių ir sužeistų.
Išlaisvinus nuo vokiečių Vilnių, Armija Krajovos smogikai ėmėsi lietuvių inteligentijos veikėjų paieškų, atlikdami kratas įvairiose Vilniaus vietose. Per šias akcijas buvo sušaudyti mažiausiai 17 lietuvių.
Po trijų dienų NKVD pradėjo masinį Lenkijos karininkų internavimą. Liepos 16 d. tarybinė vadovybė (gen. Ivanas Černiachovskis) paprašė susitikti su Armijos Krajovos karininkais ir juos areštavo.
Kiti, praradę savo vadus ir nesiorientuojantys apylinkėse, pasitraukė į miškus prie Vilniaus. Manoma, kad iki liepos 18 d. ten buvo apie 6 tūkstančiai kareivių ir savanorių. Dauguma buvo NKVD sugauti ir internuoti arba išsiblaškė.
Iš viso per akciją „Buža“ Vilniuje internuota apie 5 tūkstančiai puskarininkių ir eilinių, laikinai juos apgyvendinant Medininkų stovykloje, iš kur ketvirtadalis vežant į Riazanę pabėgo. Kai kurie nusprendė stoti į Lenkijos kariuomenę, bet dauguma buvo priversti įstoti į Raudonosios Armijos pulkus. Atsisakiusieji prisiekti buvo nukreipti į Kalugos lagerius kirsti miško. Jie palaipsniui buvo išlaisvinti 1946–1947 m.
Osinovka (Užbaliai)
Osinovka (,, nuo 1936 m. Uschballen, nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas.
Ruoja
thumb|right|260px|Didysis akmuo Ruoja – gyvenvietė vakarų Latvijoje, Talsų savivaldybėje, Rygos įlankos pakrantėje. Valsčiaus centras. 2140 gyventojų (2021 m.). Įrengtas žvejų uostelis. Keliai į Rygą, Kolką, Talsus. 2008–2021 m. buvo Ruojos savivaldybės centras.
Koerciškumas
Koerciškumas – magnetinės medžiagos savybė priešintis išmagnetinimui. Koerciškumui nusakyti SI sistemoje naudojamas vienetas yra amperas metrui. Aukšto koerciškumo medžiagos vadinamos magnetiškai kietomis, o žemo – minkštomis.
Rimantas Martišauskas
Rimantas Martišauskas (g. 1986 m. rugsėjo 18 d.) − lietuvių lengvaatletis, rutulio stūmikas. Lietuvos čempionas.
Biografija
Lietuvos čempionu tapo 2010 ir 2011 m.
Išstūmęs rutulį 19,01 m, 2015 m. birželį Graikijoje pasiekė geriausią karjeros rezultatą.
2016 m. sausio 30 d. LLAF taurės metu paimtame R. Martišausko dopingo teste aptikta draudžiamo klomifeno preparato pėdsakų. Ištirtas B mėginio rezultatas taip pat buvo teigiamas. R. Martišauskas diskvalifikuotas dvejiems metams.
Profesinė sąjunga (laikraštis)
thumb|Profesinė sajunga Nr. 2 Profesinė sąjunga – Kauno regiono pramonės profesinių sąjungų susivienijimo mėnesinis laikraštis, ėjęs nuo 1995 m. sausio mėn. iki 1997 m. Kaune, Gedimino g. 33.
Istorija
Rašė apie regiono įmonių profsąjungų veiklą. Tiražas 1997 m. – 4000 egz.
Redaktorė Danutė Skarelienė.
Redimistis
Redimistis – upelis Kauno rajone, priklausantis Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka kairiajame krante, 264,2 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10011270. Upelio ilgis – 5,4 km, baseino plotas – 9,0 km².
Redimisčio ištakos yra ties Dobilijos kaimu, toliau prateka Dobilijos ežerą, dirbamus laukus. Vaga sureguliuota. Žemupyje kerta kelią, giliame miškingame slėnyje įteka į Nemuną, sudarydamas įlanką.
Šalia upelio įsikūrusios gyvenvietės: Dobilija, Taurakiemis, Bačkininkėliai.
D. Afonso Henriques stadionas
Estádio D. Afonso Henriques – futbolo stadionas Gimarainse, Portugalijoje. Prieš tai buvo žinomas kaip Estádio Municipal de Guimarães. Jame namų rungtynes žaidžia Vitória SC. Stadionas pastatytas 1965 m. Renovuotas 2003 m. architekto Eduardo Guimarães UEFA Euro 2004 m. čempionatui. Estádio D. Afonso Henriques talpina 30 165 žiūrovus. Pavadintas pirmojo Portugalijos karaliaus Afonso I garbei.
UEFA Euro 2004 m. čempionatas
Stadione vyko dvi UEFA Euro 2004 m. čempionato rungtynės. C grupėje žaidė Danijos ir Italijos rinktinės (0–0) bei Bulgarijos ir Italijos rinktinės. Italai rungtynes laimėjo rezultatu 2–1.
Adneksitas
Adneksitas (adnexitis) – gimdos priedėlių (kiaušintakio, kiaušidės) uždegimas, kurį sukelia mikroorganizmai, kartais į gimdą patekusios cheminės medžiagos, tokios kaip jodas, spiritas.
Adneksitas būna ūminis ir lėtinis. Ligonėms pučia ir skauda pilvą, pykina, pakyla temperatūra, padažnėja pulsas. Praėjus 7–14 dienų, ūminiai reiškiniai praeina, tačiau dažnai lieka lėtinio adneksito simptomai (skausmas, vidurių užkietėjimas, mėnesinių sutrikimas).
Šis uždegimas gydomas skausmo raminamaisiais vaistais, antibiotikais, sulfanilaminais, fizioterapijos priemonėmis, kartais operacija; lėtinis adneksitas gali būti gydomas kurortuose.
Neapolio įlanka
thumb|250px|right|Neapolio įlanka žemėlapyje thumb|250px|right|Neapolio įlanka Neapolio įlanka − įlanka Tirėnų jūroje (Viduržemio jūros vakaruose), pietvakarinėje Italijos pakrantėje (Kampanijos regiono Neapolio provincija).
Įlankoje yra Kaprio, Iskijos ir Pročidos salos. Įlankos plotis apie 30 km.
Įlankos apylinkės yra svarbus turistinis Italijos rajonas, kuriame yra romėnų miestų Pompėjos ir Herkulano, sunaikintų 79 m. Vezuvijaus išsiveržimo metu, griuvėsiai.
Suomijos transportas
thumb|300px|Greitkelis Suomijoje Suomijos transportas yra gerai išvystytas. 2005 metais, Suomija turėjo 78 186 km kelių, iš kurių 50 616 km asfaltuoti. Bendras automagistralių ilgis buvo 653 km. Pagrindiniai tarptautiniai šalies vartai yra Helsinkio-Vantos oro uostas, su daugiau nei 13 milijonų keleivių. Bendras geležinkelių ilgis – 5 794 km.
Keliai
Suomijos keliai yra populiariausias būdas keliauti po šalį, ypač į nuošalesnes kaimo vietoves, kur nėra geležinkelių linijų. Šalyje yra 78 000 km kelių, iš kurių dauguma asfaltuoti. Pagrindinių kelių yra apie 13 000 km. Tankiausias tinklas yra pietuose. Pirmieji greitkeliai buvo pastatyti XX amžiaus 7-as dešimtmetį. Dabar jų yra apie 700 km.
Geležinkeliai
thumb|300px|Helsinkio centrinė geležinkelio stotis
Šalyje yra 5 794 km geležinkelių, su 1524 mm vėže. Suomijos geležinkelių sistema priklauso „VR Group“. Geležinkeliai aptarnauja visus pagrindinius miestus ir daug kaimo vietovių.
Suomijoje taip pat yra greiti Pendolino traukiniai, kurie iš Helsinkio aptarnauja Joensū, Kuopiją, Oulu, Tamperę ir Turku.
Helsinkyje ir jo apylinkėse veikia trys miesto geležinkelių sistemos: tramvajai, Helsinkio metro ir VR priemiestiniai traukiniai.
Oro uostai
Šalyje yra 21 oro uostas, kurie gabena keleivius. Pagrindinis šalies oro uostas, pagal keleivių skaičių yra Helsinkio-Vantos oro uostas, antras pagal keleivių skaičių – Oulu oro uostas. Kiti didieji oro uostai – Turku oro uostas ir Tamperės oro uostas.
Igoris Ivanovas (1945)
Igoris Ivanovas (, g. 1945 m. rugsėjo 23 d. Maskvoje) – rusų diplomatas, politikas, buvęs Rusijos užsienio reikalų ministras ir Rusijos saugumo tarybos sekretorius. Rusijos mokslų akademijos narys-korespondentas, istorijos mokslų daktaras.
Biografija
1969 m. baigęs Maskvos M.Torezo vardo pedagoginį užsienio kalbų institutą, dirbo Pasaulinės ekonomikos ir tarptautinių santykiu institute (ИМЭМО). Atkūrus dviejų šalių diplomatinius santykius, 1973–1983 m. dirbo TSRS ambasadoje Ispanijoje, vėliau – TSRS Užsienio reikalų ministerijoje. 1985–1986 m. dirbo TSRS užsienio reikalų ministro E. Ševardnadzė padėjėju. 1986–1989 m. buvo šios ministerijos skyriaus vedėjas, 1989–1991 m. – TSRS URM Bendrojo sekretoriato viršininkas, ministerijos kolegijos narys.
1998–2004 m. – Rusijos užsienio reikalų ministras J. Primakovo, S. Stepašino, V. Putino ir M. Kasjanovo vyriausybėse.
2004–2007 m. buvo Rusijos Federacijos saugumo tarybos sekretorius.
Šiuo metu vadovauja visuomeninei Rusijos tarptautinių reikalų tarybai, yra Maskvos tarptautinių santykių instituto profesorius.
Subnykštukė
Subnykšukės – VI šviesio klasės žvaigždės Jorko spektrinės klasifikacijos sistemoje. Jos apibrėžiamos kaip žvaigždės, kurių šviesis yra 1,5–2 ryškio, žemesnis nei pagrindinės sekos tos pačios spektrinės klasės žvaigždžių. Dauguma jų yra taip vadinamos II populiacijos (labai mažai turinčios metalų) žvaigždės.
Salerno įlanka
thumb|right|250px|Salerno įlanka žemėlapyje. thumb|right|250px|Salerno įlanka žiūrint iš jūros. Salerno įlanka  – įlanka Tirėnų jūroje Salerno provincijos (pietvakarių Italija) pakrantėje.
Subnykštukė
Terminą „subnykštukė“ 1939 m. pirmasis panaudojo Gerard Peter Kuiper, kuris taip vadino žvaigždes su anomaliu spektru. Iki tol jos buvo vadinamos „tarpinėmis baltosiomis nykštukėmis“.
Salerno įlanka
Šiaurinį įlankos krantą sudaro Sorento pusiasalis, skiriantis Salerno įlanką nuo Neapolio įlankos, o pietinį – Čilento krantas.
Šiaurinėje įlankos pakrantėje yra turistinis rajonas Amalfio krantas, kuriame yra miestai Amalfis, Majoris (Maiori), Pozitanas (Positano) ir Salernas.
Naujasis Sončas
Istorija
Miestą įkūrė ir miesto teises suteikė 1292 m. karalius Vaclovas II. Miestas buvo įkurtas Kamienicos kaimo vietoje, perkėlus šalia esančio Sončo pavadinimą. Kad atskirti pavadinimus, buvo pridėtas priedėlis - Naujasis Sončas, o prie senojo - Senasis Sončas. Pro Naująjį Sončą ėjo prekybinis kelias į Vengriją, miestas sparčiai augo, XIV a. buvo pastatyta pilis ir apsauginės sienos. Pilį antrojo pasaulinio karo metu vokiečiai naudojo kaip amunicijos sandėlį. Vienos iš lenkų batalionų atakos metu sandėlys buvo susprogdintas, ir pilis tapo sunaikinta.
Prekybos balansas
thumb|400px|Suvestinis einamosios sąskaitos balansas 1980–2008 m. Skaičiai pateikti JAV doleriais (mlrd.). Šaltinis [[tarptautinis valiutos fondas]]