cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pašilupių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jankų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jankų apylinkės.
Eurocopter AS365 Dauphin
Eurocopter AS365 Dauphin – daugiafunkcinis sraigtasparnis.
Lietuvoje
2013 m. spalio 25 d. Krašto apsaugos ministerijoje pasirašyta sutartis dėl trijų sraigtasparnių Eurocopter AS365 Dauphin įsigijimo. Sutartį pasirašė Krašto apsaugos ministerijos Pajėgumų ir ginkluotės generalinis direktorius brigados generolas Gintautas Zenkevičius ir bendrovės Eurocopter pardavimų Šiaurės Vakarų ir Vakarų regionui vadovas Didier Parasme. Bendra pasirašytos sutarties vertė – apie 180 mln. litų. Į šią kainą yra įskaičiuotas trijų sraigtasparnių įsigijimas, visa reikalinga įranga, pilotų ir šiuos sraigtasparnius aptarnaujančio personalo mokymas, 3 metų garantinis aptarnavimas. Lietuvos kariuomenei be jai pavestų gynybinių funkcijų taip pat pavesta vykdyti valstybinę paieškos ir gelbėjimo funkciją visoje Lietuvos teritorijoje. Būtent šiai funkcijai bei aplinkos monitoringui ir kontrolei vykdyti skirti nauji Eurocopter AS365N3+ Dauphin sraigtasparniai, kurie pakeis šiuo metu gelbėjimo ir paieškos funkcijai naudojamus rusiškos gamybos sraigtasparnius Mi-8, kurių skraidymo resursai jau baigiasi. Pirmo sraigtasparnio įsigijimas bus finansuojamas iš 2007-2013 m. finansinio laikotarpio ES struktūrinės paramos.
2015 m. birželio 2 d. į Lietuvą atskrido pirmasis iš trijų naujųjų Lietuvos kariuomenės įsigytų paieškos ir gelbėjimo sraigtasparnių.
Mūsų vėliava
Mūsų vėliava – nelegalus LKJS laikraštis, leistas 1927 m. rugpjūčio mėn. – 1930 m. birželio mėn. Kaune.
Istorija
Spausdino Spartako spaustuvė Kaune. Tiražas 1500-3000 egz. Išėjo 15 numerių.
Bendradarbiavo E. Cvikas, Juozas Jurginis, Romas Šarmaitis, K. Šimkus, V. Šumauskaitė, Motiejus Šumauskas ir kt.
Torfainas
Torfainas arba Torfaino sritis  – sritis Velse. Istorinės Monmutšyro srities ribose. 1974 m. suformuota kaip Gvento (buvusios srities) apsktitis. 1996 m. įkurta kaip atskira sritis.
Bakučio Krantas
Krantas pavadintas lietuvių kilmės JAV admirolo, jūrų laivyno papildomų pajėgų komandoro Fred E. Bakutis garbei.
Beatričė de Vermandua
Beatričė de Vermandua (apie 880 m. – po 931 m. kovo 26 d.) – Prancūzijos karalienė, grafo de Vermandua Gerberto I de Vermandua duktė, Pipino I de Vermandua anūkė.
Ilinojaus universitetas Springfilde
Ilinojaus universitetas Springfilde – vienas iš Ilinojaus universiteto savarankiškų universitetų Springfilde. Daugiau kaip 170 dėstytojų, 4855 studentai.
Beatričė de Vermandua
Šeima ir vaikai
Vyras: (nuo 895 m.) Robertas I (apie 865 m. – 923 m. birželio 15 d.), Paryžiaus grafas, Neistrijos markizas, nuo 922 metų Prancūzijos karalius. Turėjo 3 vaikus:
Ilinojaus universitetas Springfilde
Struktūra
Ilinojaus universitetas Springfilde įsteigtas prie Ilinojaus universiteto prijungus ir pervadinus 1995 m. 1969 m. įsteigtą Sangamono universitetą. Jį sudaro:
Šilalės rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Šilalės rajono savivaldybės taryba – Šilalės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Nobujuki Kodžima
(g. 1966 m. sausio 17 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–1998 m., su ja dalyvavo 1998 m. pasaulio futbolo čempionate.
Bobrovas
Bobrovas  – miestas Rusijoje, Voronežo srityje, 97 km į pietryčius nuo Voronežo, prie Bitiugo upės; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Liskų–Povorino linijos. Maisto (aliejaus, grūdų, mėsos, paukštininkystės), muzikos instrumentų, asfalto gamybos pramonė. Stovi Šv. Mergelės Marijos Ėmimo Dangun cerkvė (1857 m.), yra Pokrovo cerkvės (1711 m.) liekanos.
Istorija
Nuo 1685 m. minima Bobrovo tiurkų jurta prie Bitiugo, čia verstasi bebrų gaudymu. 1698 m. pradėjo augti gyvenvietė, kuri 1779 m. tapo miestu ir apskrities centru.
Hesanas
Hesanas  – miestas Šiaurės Korėjos šiaurėje, Kinijos pasienyje, Šiaurės Korėjos kalnuose, prie Jalu upės. Jangando provincijos centras. 110 tūkst. gyventojų (2000 m.).
Tekstilės, medienos apdirbimo, baldų, mašinų gamybos pramonė. Netoliese išgaunamos akmens anglys ir geležies rūda. Po 1990 m. daug įmonių bankrotavo. Pasak Kinijos pranešimų, dalis miesto pavirtusi „vaiduoklių miestu“, nėra elektros. Hesanas – šalčiausia Korėjos vieta (-42 °C, 1915 m.).
Tutanchamonas
Tutanchamonas (1341-1323 m. pr. m. e.) – dvyliktas aštuonioliktosios Egipto dinastijos faraonas, atėjęs į sostą po prieštaringo Echnatono valdymo, valdė 1332-1322 m. pr. m. e.
Tutanchamono kilmė ilgą laiką buvo neaiški. Pagal įrašus vadinamas karaliaus sūnumi, tačiau daugiausia diskusijų kilo dėl to, kurio karaliaus. Dauguma mokslininkų manė, kad jis buvo Amenchotepo III sūnus, o karalienė Kija greičiausiai buvo jo motina, nors buvo nemažai manančių, kad Tutanchamono tėvas buvo Echnatonas (Amenchotepas IV). Manoma, kad Tutanchamonas vedė Anchesenaten (galimą jo seserį) Echnatono ir Nefertitės dukterį. Anchesenaten kaip ir jos vyras pasikeitė vardo galūne vietoje -aten į -amon ir tapo Anchesenamun. Su žmona turėjo dvi dukteris, jų mumijos rastos tėvo kapavietėje. Tutanchamonas mirė 19 metų.
Pradėjo valdyti 9 metų, tuo metu tvyrojo įtampa tarp monoteistinės ir politeistinės tikinčiųjų bendruomenių. Viziris Ajas buvo paskirtas jaunojo faraono globėju, vėliau tapo ir Tutanchamono įpėdiniu. Būdamas 11 metų, panaikino draudimą garbinti senuosius dievus. Atkūrė senąją religiją ir žynių valdžią, sostinę gražino į Tėbus. Kadangi buvo labai jaunas manoma, kad jam turėjo labai didelę įtaką viziris Ajas ir kiti patarėjai. Dabartiniais laikais Tutanchamonas yra vienas garsiausių faraonų.
Mirties priežastis
Pagal 2010 m. rugsėjo National Geographic straipsnį, Tutanchamonas buvo faraonų kraujomaišos vaisius, todėl paveldėjo keletą genetinių ligų, kurios prisidėjo prie jo ankstyvos mirties. Ilgą laiką buvo manoma, kad tokia ankstyva mirtis buvo smurtinė. Po 2005 m. atliktų tyrimų manyta, kad Tutanchamonas mirė nuo traumos (atviras kojos lūžis). Bet naujausi DNR tyrimai, kurių rezultatai buvo paskelbti 2010 m. vasarį, parodė, kad Tutanchamonas sirgo maliarija. Remiantis parazito, vadinamo Plasmodium falciparum, kelių štamų DNR buvimu, tapo akivaizdu, kad Tutanchamonas buvo užsikrėtęs maliarija – tiesą sakant, jis ne kartą sirgo sunkiausia šios ligos forma. Tokia išvada paaiškina, kodėl į faraono kapą buvo įdėtos medicininės priemonės gydyti maliarijai
2005 m. kovo 8 d. egiptiečių egiptologas Zahi Havasas paskelbė Tutanchamono mumijos tyrimų rezultatus. Kompiuterinis tomografas (KT) Siemens SOMATOM® Emotion 6 per 15 min padarė daugiau nei 1700 trimačių mumijos nuotraukų, kurios paneigė daugelį jaunojo faraono mirties priežasčių. Kaukolės traumos pėdsakų nebuvo rasta, o esanti kaukolėje skylė atsirado mumijos balzamavimo metu. Buvo paneigti ir ankstesni mumijos kūno rentgeno tyrimai, pagal kuriuos buvo manyta, kad faraonas sirgo sunkia skoliozės forma. Pakartotinis mumijų KT skenavimas galutinai paneigė anksčiau išsakytą nuomonę, esą šeima kentėjo nuo kažkokios įgimtos ligos, tokios kaip Marfano sindromas, kuri galėjo paaiškinti ištįsusius veidus ir moterišką išvaizdą, matomą Amarnos laikotarpio meno kūriniuose.
2010 m. vasario 17 d. Zahi Havasas ir Egipto kultūros ministras Farukas Hosnis paskelbė tyrimų rezultatus, kurie buvo atliekami 2007–2009 m. Tyrimui vadovavo Egipto mokslininkai: Jehaja Gadas ir Somaja Izmailas  iš Nacionalinio tyrimų centro Kaire. Padedami Ašrafo Selimo ir Saharos Šalim  iš Kairo universiteto medicinos fakulteto kurie padarė visų mumijų KT skenogramas. Konsultantais buvo pasirinkti trys tarptautiniai ekspertai: Karstenas Pušas iš Tiubingeno Eberhardo Karlso universiteto, Albertas Zinkas  iš Europos Akademijos Mumijų ir Ledo žmogaus instituto  Bolcane ir Polas Gostneris  iš Bolcano centrinės ligoninės. Tyrimų tikslas buvo nustatyti faraonų giminystės ryšius ir nustatyti galimą genetinę patologiją. Pagrindinė išvada yra ta, kad tiksliai buvo nustatytas Tutanchamono tėvas – Echnatonas, o motina – Echnatono sesuo, kurios mumija vadinama „Jaunoji ponia“ KV35YV ir vardas iki šiol nežinomas. Tutanchamono močiutė buvo Amenchotepo III žmona karalienė Tija. Mokslininkai nustatė, kad faraono šeimoje buvo genetinių ligų. Blogai susiformavusi Tutanchamono pėda galėjo būti viena tokių ydų. Manoma, kad jis turėjo dar vieną apsigimimą – dalinį vilko gomurį (įgimtą gomurio ir alveolinės ataugos nesuaugimą).
Kapavietė
1922 m. Hovardas Karteris atrado Tutanchamono kapą (buvo vienintelis išlikęs žinomas Egipto valdovų kapas neapiplėštas meno grobstytojų).
Kartu su Tutanchamonu jo kape gali būti palaidotas dar vienas skaudus faraonų kraujomaišos padarinių liudijimas. Nors duomenys dar neišsamūs, tyrimai rodo, kad vienas iš ten rastų mumifikuotų neišnešiotų kūdikių yra paties Tutanchamono duktė, o antrasis tikriausiai taip pat jo vaikas. Kol kas gauti tik daliniai duomenis apie dviejų moterų mumijų iš KV21 kapavietės. Viena jų, KV21A, visai tikėtina, galėjo būti kūdikių motina – Tutanchamono žmona Anchesenamonė, turbūt netikra savo vyro sesuo. Dar viena genetinė pasekmė galėjo būti vaikai, kurių genetiniai defektai neleidžia jų visiškai išnešioti.
Vokiečių ordino pilis
thumb|250px|Vokiečių ordino pilys Prūsijos teritorijoje
Vokiečių ordino pilys (vok. Ordensburg) – Vokiečių ordino gotikinės tvirtovės ir vienuolynai. Prūsijos ir Livonijos teritorijoje Kalavijuočių ordinas, o vėliau ir kryžiuočiai pastatė apie 200 pilių. Iš pradžių jose gintasi nuo pagonių, vėliau – nuo Lietuvos ir Lenkijos. Viena pilis kontroliavo apie 370 km² Prūsijoje ir 789 km² Livonijoje, Kurše ir Estijoje.
Proto treniravimas
Smegenų treniruotė – intelektinių, mentalių gebėjimų treniravimas.
Tikslai – lavinti, ugdyti mentalinius gebėjimus, tobulinti juos, siekti užduočių atlikimo tikslumo bei kitaip padidinti mentalinį aktyvumą. Treniruočių metu aktyvizuojamos įvairios didžiųjų galvos smegenų pusrutulių sritys; gali sulėtėti ligų (pvz., Alcheimerio ligos) vystymosi procesai.
Treniruočių metu atsiranda naujos sinapsės (jungtys tarp nervinių ląstelių). Tyrimų metu konstatuotas netgi naujų nervinių ląstelių susidarymas (anksčiau buvo manoma, kad suaugusio žmogaus smegenyse nauji neuronai susidaryti negali).
Protiniams gebėjimams lavinti bei treniruoti yra sukurtos atskiros metodikos (neurobika, Mentalinio aktyvavimo treniruotė bei kitos).
Mentalinio aktyvavimo treniruotė
Mentalinio aktyvavimo treniruotė, MAT (Mentales Aktivierungstraining) – didžiųjų smegenų pusrutulių veiklos aktyvavimo bei smegenų lavinimo sistema (programa), kai specialiais mentaliniais pratimais yra veikiamas budrumo centras formatio reticularis: per jį yra dirginamos (jaudinamos) kitos galvos smegenų sritys. Pratimų dėka galima padidinti informacijos perdirbimo greitį. MAT metu svarbus rankų judėjimas: smegenų sritis, kontroliuojanti rašymą, pabraukimą, piešimą, ribojasi su kalbos centru, kuris tuo pat metu taip pat yra aktyvuojamas.
Termino „Mentalinė aktyvavimo treniruotė“ autorius – vokiečių psichologas Zygfridas Lėrlas (Siegfried Lehrl). Studijos rezultatai parodė, kad kasdienės 10-20 MAT treniruotės po dviejų savaičių IQ lygį gali pakelti iki 15 taškų.
Pratimai:
Šaltiniai
Apie proto treniravimą:
Apie mentalinio aktyvavimo treniruotes:
Mūsų viltis
Mūsų viltis – lietuvių savaitraštis, leistas 1945–1946 m. Vakarų Vokietijoje, Fuldos karo pabėgėlių stovykloje amerikiečių zonoje.
Istorija
Ėjo kaip kultūros ir informacijos leidinys. Redagavo kun. K. R. Klumbys, Aleksandras Merkelis, Adomas Vilainis-Šidlauskas. Išleisti 27 numeriai po 8-12 p. Savaitraščio redakcija taip pat leido rotatorinį informacinį laikraštis „Tėviškės aidas“ (1946–1947 m.) bei savaitraštį „Pasaulis spaudoje“ (1947 m.)
Karčrūdės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jankų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jankų apylinkės.
Žiemos olimpinės žaidynės
thumb|XXII žaidynių simbolis Žiemos olimpinės žaidynės – nuo 1924 metų rengiamos žiemos sporto šakų olimpinės žaidynės. Žaidynės rengiamos kas ketverius metus. Paskutiniosios, XXIV žaidynės vyko 2022 m. Pekine vasario 4–20 dienomis.
Neberengiamos varžybos
1924 metų olimpiadoje rengtos Karinio žygiavimo varžybos, panašios į šiuolaikinį biatloną, tačiau vėliau šių varžybų atsisakyta.
Parodomosios varžybos
Daugelyje olimpinių žaidynių rengiamos ne tik oficialių sporto šakų varžybos, bet taip pat ir parodomųjų, pretenduojančių tapti oficialiomis.
Istorija
Nuo pat Tarptautinio olimpinio komiteto sukūrimo 1894 metais buvo siūloma į olimpinę programą įtraukti čiuožimą ant ledo. Tačiau vienintelės tarptautinės žiemos sportų varžybos rengtos XX amžiaus pradžioje buvo Šiaurės žaidynės.
1908 metais į Londono vasaros olimpinių žaidynių programą įtrauktas dailusis čiuožimas. 1912 metų olimpinių žaidynių metu siūlyta surengti žiemos sportų savaitę, tačiau Stokholmo žaidynių organizatoriai pasipriešino šiai idėjai, įžvelgdami konkurenciją savo kas ketverius metus rengtoms Šiaurės žaidynėms. Ta pati idėja siūlyta ir 1916 metų Berlyno olimpinėms žaidynėms, tačiau šios žaidynės buvo atšauktos dėl pirmojo pasaulinio karo. 1920 metų olimpinėse žaidynėse Antverpene vėl buvo rengiamos dailiojo čiuožimo varžybos, taip pat į programą įtraukas ledo ritulys.
1921 metų Tarptautinio olimpinio komiteto kongrese nuspręsta pavesti kitų Prancūzijoje vyksiančių olimpinių žaidynių organizatoriams organizuoti ir atskiras varžybas – tarptautinę žiemos sporto savaitę. Šis renginys, įvykęs 1924 m. sausį, 1925 metais pavadintas pirmosiomis žiemos olimpinėmis žaidynėmis, o tokias žaidynes nuspręsta rengti kas ketverius metus. 1924 metų olimpinėse žaidynėse, vykusiose nuo sausio 25 d. iki vasario 5 d., dalyvavo daugiau nei 200 atletų iš 16 valstybių, kurie kovėsi 16 greitojo čiuožimo, slidinėjimo, šiaurės dvikovos, šuolių su slidėmis, kerlingo ir bobslėjaus rungčių. Pirmąjį olimpinį aukso medalį iškovojo JAV atstovas Charlie Jewtraw, daugiausiai medalių iškovojo suomių ir norvegų sportininkai.
1928 metų olimpinės žaidynės rengtos Šveicarijos Sankt Morico mieste, šiose žaidynėse pirmą kartą įtrauktas skeletonas. 1932 metais olimpiada pirmą kartą rengta Šiaurės Amerikoje, į programą įtrauktas bobslėjus. 1936 metais olimpiada surengta Bavarijoje, čia pirmą kartą surengtos kalnų slidinėjimo varžybos. 1940 metais planuota žaidynes rengti Japonijoje, tačiau 1938 metais Japonijai užpuolus Kiniją, žaidynes pavesta organizuoti Šveicarijai, o po 3 mėnesių nuspręsta žaidynes antrą kartą iš eilės organizuoti Bavarijoje. 1939 metais Vokietijai pradėjus Antrąjį pasaulinį karą, žaidynės atšauktos. Dėl karo atšauktos ir 1944 metų žaidynės, turėjusios vykti Italijoje.
Angelas
thumb|200px|Pr. 32:23 [[Jokūbas|Jokūbo grumtynės su Angelu (Gustave Doré paveikslas, 1855)]] Angelas (, ángelos – „pasiuntinys“, „žinianešys“, „būrėjas“) – žydų mitologijoje ir krikščionių religijoje pusiau dieviškos būtybės. Tradiciškai angelas vaizduojamas kaip antropomorfinė būtybė su sparnais už nugaros.
Senajame Testamente žodis „angelas“ vartojamas trimis reikšmėmis:
2010 m. Lietuvoje atidarytas pirmasis Angelų muziejus – Anykščiuose.
2014 m. Lietuvoje atidarytas angelo muziejus – Šiauliuose
Krikščionybėje ir judaizme
Krikščionybėje ir judaizme arkangelai: Kiti minimi tik apokrifuose:
Judaizme angelai – tarpininkai atsirado, tada kai judaizmo religijoje sustiprėjo monoteizmas ir susilpnėjus stabmeldiškumui padidėjo atstumas tarp Dievo ir žmogaus. Pradėta intensyviai plėtoti angelologiją, mokslą apie angelus, jų šeimą ir hierarchiją. VI a. pr. m. e. pranašas Zacharijas savo vizijose „regi“ ir „girdi“ Jahvės angelą, o Danieliaus knygoje jau išskiriami atskiri angelai, kurie vadinami vardais.
Angelologija
Krikščioniška ir judaistinė angelologijos yra panašios, tačiau turi kelis skirtumus:
Hierarchija
Angelai skirstomi pagal kelias triadas. Pagal vieną iš jų:
Taip pat žinomi:
Pasirodymai Senajame Testamente
Pasirodymai aprašyti Senajame Testamente:
Mazūranka
Mazūranka – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Beižionių, prie kelio, šalia nedidelių miškelių.
Rygos zoologijos sodas
Rygos zoologijos sodas (lv Rīgas Zooloģiskais dārzs) – zoologijos sodas Rygoje, Mežaparke, Kyšezero ežero pakrantėje. Šiame zoologijos sode laikoma daugiau kaip 3000 gyvūnų, yra 486 skirtingos jų rūšys. Kasmet sodą aplanko iki 300 000 lankytojų.
Istorija
1908 m. buvo sutarta dėl zoologijos sodo įsteigimo ir 1911 m. balandį šiam tikslui buvo skirta 16,4 ha teritorija. 1912 m. spalio 14 d. sodas buvo oficialiai atidarytas. Tuo metu jame gyveno 267 gyvūnai. Daug jų buvo sodui dovanojami. Jau 1914 m. sode gyveno 538 gyvūnai.
II pasaulinio karo metu zoologijos sodo veikla strigo, tačiau gyvūnus sugebėjo išlaikyti, ir 1944 m. zoologijos sodas vėl atidarytas visuomenei. 1950 m. sode buvo įkurtas akvariumas.
1991 m. Latvijai atgavus nepriklausomybę sodas susidūrė su finansiniais sunkumais. Sodo vadovai aktyviai ėmė naudotis įvairių projektų pagalba ir įvykdė sodo atnaujinimo darbus. 1992 m. sodas prisijungė prie Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociacijos.
2002 m. sodui buvo pridėta papildoma 0.035 km² ploto teritorija.
Medišionys
Medišionys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, šalia kelio. Kaimo puošmena – Medišionių liepos. Šiaurėje plyti nedidelis Bėlio miškas.
Gyventojai
thumb|left|250px|Įvažiavimas nuo [[Kukiškės]]
Tekučis
Tekučis – Rumunijos miestas ir municipijus Galacio apskrityje, išsidėstęs tarp miškingų kalvų, dešiniajame Birlado upės krante. Mieste kertasi geležinkeliai iš Galacio, Birlado ir Merešeščio.
Istorija
Rumunijos karalystės laikais Tekučis buvo nebeegzistuojančio Tekučio žudeco sostinė.
Ekonomika
Miestas anksčiau garsėjo savo konservų fabrikais, kuriuose konservavo daržoves, vaisius ir mėsą, taip pat garstyčių gamyba.
Gyventai
Istoriniuose šaltiniuose miestas pirmą kartą paminėtas 1134 m.
2009 m. sausio 1 d. miesto teritorijoje gyveno 42 468 gyventojai.
Novomodna
Novomodna  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Jablona Lackos, apie 17 km į rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 104 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Aukštkiemiai
Aukštkiemiai – kaimas vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Klaipėdos Tauralaukio mikrorajono, prie Danės ir jos intako Ringelio. Eina greitkelis. Statosi nausėdijų kvartalai.
Istorija
Aukštkiemių kapinyne archeologai aptiko senovės Romos monetų, emalės ir stiklo karolių, bronzinį indą. Aptikta emale puošta bronzinė plokštelė, kurios skersmuo 4,6 cm, kraštai užlenkti žemyn. Puošta koncentriniais pagilinimais, padengta balta, žydra ir raudona emale, sudarančia šachmatinį raštą, su skyle pakabinimui. Radinys saugotas Kaliningrade, bet dingo per II pasaulinį karą.
Sližiškių piliakalnis
Sližiškių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24030) Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Sližiškių kaime, Čiulėnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Levaniškiai – Sližiškiai nuo kelio Molėtai – Skudutiškis sankryžos pavažiavus 2,5 km, už Zagurtiškės kaimo, pasibaigus kairėje esančioms ganykloms, pasukus į kairę šiaurėn lauko keliuku, yra dešinėje, miško pakraštyje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas bevardžio upelio dešiniajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 51x36 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos keramikos, molio tinko. Šlaitai statūs, 3-­10 m aukščio.
Gyvenvietė
Vakarinėje ir pietinėje papėdėse, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos keramikos. 600 m į šiaurę nuo piliakalnio yra I tūkstantmečio pirmosios pusės–­vidurio pilkapiai.
Pavajai (Žuvininkų apskritis)
Pavajai arba Čerepanovas (, nuo 1907 m. Adlig Powayen, nuo 1939 m. Powayen, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio pietuose, nuo 1997 m. spalio 9 d. Svetlo miesto apygardos kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Pavajē prūsiškos kilmės. 1344 m. minimas Powaygen. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 1997 m. spalio 9 d. Pereslavskojės apylinkės kaimas.
Aitutaki
thumb|right|250px|Aitutaki vaizdas iš kosmoso Aitutaki, taip pat Araura, Ararau arba Utataki, – sala Ramiajame vandenyne, priklausanti pietinei Kuko salų grupei, šiauriau Rarotongos. Turi apie 2000 gyventojų. Pagrindinė ūkio šaka – turizmas (antra salyne pagal turistų skaičių). Pagrindinė gyvenvietė – Arutanga. Veikia Aitutaki oro uostas.
Geografija
Atolo plotas 18,05 km², su Maunga Pu kalva virš jūros iškilęs 123 m. Supanti lagūna užima 50-74 km². Salą formuojantis barjerinis rifas yra maždaug lygiakraščio trikampio formos, kurio kraštinės ilgis 12 km. Jo pietinė pusė panirusi į vandenyną, rytinė – sudaryta iš grupės mažų salelių (tarp jų – Mangere, Akaiami ir Tekopua). Vakarinėje dalyje – turistų poilsio ir vandens pramogų vietos. Į šiaurę driekiasi derlingos žemės su auginamais tropiniais vaisiais ir daržovėmis. Dvi iš 15 Aitutaki salelių (motu) yra vulkaninės, kitos – koralinės kilmės.
Aitutaki padalinta į 8 administracinius rajonus ir 19 tapere (čiabuvių genčių žemės). Aštuoni kaimai: Amuri, Ureia, Arutanga, Reureu, Nikaupara, Vaipae, Tautu, Vaipeka.
Istorija
Salą atrado kapitonas Viljamas Blajus 1789 m., plaukęs burlaiviu „Bounty“. Aitutaki tarp Kuko salų pirmoji priėmė krikščionybę. 1942 m. saloje įsikūrė JAV ir Naujosios Zelandijos karo bazės.
Jan Both
thumb|Jan Both Janas Botas (, 1615 m.(?), Utrechtas, Nyderlandai – 1652 m. rugpjūčio 9 d.(?), Utrechtas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas, grafikas.
Biografija
Janas Botas gimė apie 1615 – 1618 m. Utrechte. Jo tėvas Dirkas buvo stiklo puošėjas, glazūruotojas. Utrechto tapytojų gildijos įrašuose minima, kad Janas Botas 1634 – 1636 m. mokėsi pas neįvardintą gildijos dailininką. Gali būti, kad tai buvo Abrahamas Blumartas (1564–1651), su kuriuo Jano vyresnis brolis Andrisas Botas mokėsi anksčiau. Janas apie 1635 m. išvyko į Italiją, kur prisijungė prie 1633 m. išvykusio brolio Andriso. Romos Šv. Luko akademijos įrašuose jis paminėtas 1638 m. birželio 12 d. 1639 ir 1641 m. jis minimas gyvenęs su broliu Via Vittoria gatvėje, populiariame užsienio menininkų kvartale. 1640 m. Janas Botas gavo užsakymą paveikslams, kurie turėjo dekoruoti Ispanijos karaliaus Pilypo IV Buen Retiro rūmus Madride. Kartu užsakyme dalyvavo kiti dailininkai: Klodas Lorenas, Nikola Pusenas, Gaspard Dughet ir Herman van Swanevelt. 1641 m. Janas Botas tikriausiai šiuo užsakymu nutapė 5 peizažus. Jie buvo įtakoti Klodo Loreno, bei Nyderlandų dailininkų Romoje: Pieter van Laer (1592–1642), Paul Bril (1554–1626) ir Poelenburch.
1642 m. Janas Botas grįžo į Utrechtą ir pradėjo dirbti savarankiškai. Pas jį mokėsi Hendrick Verschuuring (1627–1690). 1649 m. Janas Botas užėmė administracinį postą Utrechto Šv. Luko tapytojų gildijoje kartu su Jan Baptist Weenix (1621–1660/1661) ir Cornelis van Poelenburch (1594/1595–1667). Janas Botas nebeišvyko iš Utrechto, kur mirė ir buvo palaidotas 1652 m. rugpjūčio 9 d. Buurkerk bažnyčioje. Didžiąją jo kūrybos dalį sudaro italizuoti peizažai, su pietų Europos saulės šviesa, šiltais tonais ir keliomis keliautojų ar piemenų figūromis. Janas Botas bendradarbiavo su kitais Utrechto dailininkais tapydamas peizažus bendruose paveiksluose. Bendrai jo paveikslai yra tikslesni ir natūralesni, nei, pvz., Klodo Loreno. Janas Botas taip pat kūrė ofortus.
Astrachanės sritis
Astrachanės sritis – sritis pietvakarių Rusijoje, prie Kaspijos jūros. Ribojasi su Volgogrado sritimi šiaurėje, su Kazachstanu – rytuose ir su Kalmukija – vakaruose. Administracinis centras – Astrachanė.
Geografija
Sritis įsikūrusi Pakaspijo žemumoje, didelė dalis teritorijos yra žemiau jūros lygio (iki -27 m). Aukščiausia vieta (Didžiojo Bogdo k., 161,9 m) yra srities šiaurės rytuose. Nepaisant to, kad sritis yra šalia Kaspijos jūros, jos klimatas yra ryškus kontinentinis su nedideliu kiekiu kritulių. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra svyruoja nuo -10 °C šiaurėje iki -6 °C, vasarą būdinga 25 °C temperatūra. Vidutinis metinis kritulių kiekis – ~200 mm. Centrine srities dalimi teka Volgos upė, besiskaidanti į protakas (pagrindinė – Achtuba) ir sudaranti deltą. Yra druskingų, laikinų ežerų (didžiausias – Baskunčiakas). Vyrauja pelynų ir druskių pusdykumės, tik Volgos slėnis ir delta pelkėti, apaugę krūmynais ir vandens augmenija. Įsteigti Astrachanės, Bogdo-Baskunčiako draustiniai.
Gyventojai
Praktiškai visi gyventojai susitelkę Volgos slėnyje ir jos deltoje. Šalia rusų (67,6 %) srityje gyvena kazachai (16,3 %), totoriai (6,6 %), ukrainiečiai (0,9 %), azerbaidžaniečiai (0,9 %), čečėnai (0,8 %), nogajai (0,8 %) ir kt.
Miestai
Didžiausi miestai 2002 m. (> 10 tūkst. gyventojų):
Klemiškė II
Klemiškė II – kaimas vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Klaipėdos miesto Tauralaukio mikrorajono, persiliejusi su Slengiais.
Jonas Kazys Dzirmeika
Biografija
1957–1968 m. mokėsi Kalvarijos vidurinėje mokykloje, 1978–1981 m. Alytaus politechnikume baigė pramonės įrengimų montavimą ir remontą.
Užuovėja (reikšmės)
Užuovėja gali reikšti:
Jonas Kazys Dzirmeika
Biografija
1990–1992 m. Kalvarijos miesto tarybos deputatas, 1990–1995 m. Marijampolės rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2019 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1991 m. Kalvarijos skyriaus pirmininkas, 1990 m. Marijampolės rajono skyriaus pirmininkas, 1989–1995 m. LSDP tarybos narys. Nuo 1997 m. Lietuvos Liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys, 2009–2018 m. Kalvarijos skyriaus pirmininkas.
Sutuoktinė Marija, vaikai Daiva, Jonas. .
Krateris (reikšmės)
Žodis krateris gali reikšti:
Ijulskojė (Taktava)
Ijulskojė (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Turgenevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Taktavō prūsiškos kilmės. 1460 m. minima gyvenvietė Tackt. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities Lablaukių dvaro kaimas. 1947–2008 m. Slavianskojės apylinkės kaimas.
Jūrės apylinkė
Jūrės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kazlų Rūdos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kazlų apylinkės.
Tikimybė
Tikimybių nustatymo metodus pagal statistinius stebėjimus tiria matematikos šaka – matematinė statistika. Kai tikimybė nustatoma intuicijos ir logikos pagalba, ją vadina logine tikimybe.
Gečioniškės
Gečioniškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Antakalnio.
Akira Narahaši
(g. 1971 m. lapkričio 26 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Siegfried Lehrl
Siegfried Lehrl (g. 1943 m. gegužės 30 d. Šlakenvertas, Sudetai, šiandien Ostrov, Čekija) – vokiečių psichologas.
Veiklos specializacija – sveikų žmonių (ir ligonių) protinės veiklos ir protinių gebėjimų pasikeitimų tyrimai ir matavimai. MAT treniruotės autorius.
Studijavo statybų inžineriją (Achenas), po to psichologiją (Kelnas ir Erlangenas).
Mūsų žemė
Mūsų žemė – ūkininkams skirtas laikraštis, ėjęs 1920–1921 m. Kaune lietuvių, lenkų („Nasza ziemia“) ir baltarusių („Naša ziamlia“) kalbomis.
Istorija
Leido Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos Švietimo komisija. Ėjo 1920 m. du kartus per mėnesį, 1921 m. – mėnesinis. Spausdino Varpo spaustuvė Kaune. Išėjo 16 numerių. Platintas nemokamai.
Rašė žemės reformos, ūkininkavimo, agrotechnikos, gyvulininkystės ir kitais klausimais. Spausdino įvairių žemės ūkio specialistų straipsnius.
Algirdas Miškinis (1953)
Algirdas Miškinis (g. 1953 m. kovo 28 d. Marcinkonyse) – Lietuvos ekonomistas, diplomatas, politologas, socialinių mokslų daktaras, Vilniaus universiteto profesorius, Ekonominės politikos katedros vedėjas (nuo 2014 m.)
Biografija
1960–1971 m. mokėsi Marcinkonių vidurinėje mokykloje. 1971–1976 m. studijavo ir baigė Vilniaus universitetą, Ekonomikos fakultetą. 1978 m. pradėjo dirbti Mokslų akademijos Ekonomikos institute iki 1982 m. 1982 m. ekonomikos mokslų kandidatas. 1988–1989 m. stažavosi Pekino universitete, 2000 m. – Monrealyje bei 2001 m. – Mastrichte.
1976–1982 m. dirbo LTSR mokslų akademijos ekonomikos institute. 1982–1989 m. ir nuo 1994 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1994–2003 m. Tarptautinių ekonominių santykių katedros vedėjas, nuo 2007 m. profesorius. 1990–1993 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijoje, 1990–1991 m. Ekonomikos skyriaus vedėjas, 1991 m. Lietuvos informacijos biuro Švedijoje vedėjas, 1991–1992 m. laikinasis reikalų patikėtinis Švedijoje, 1992–1993 m. Europos integracijos skyriaus vedėjas, 1993 m. užsienio reikalų viceministras. 1994–1996 m. dirbo Lietuvos investicijų agentūroje, 1995–1996 m. generalinis direktorius. 1996–2000 m. Europos Sąjungos PHARE programų nacionalinis vertintojas. Nuo 2014 m. dirba Vilniaus universiteto Ekonominės politikos katedros vedėju.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinės sritys: tarptautinė ekonomika ir prekyba, ekonomikos globalizacija, tiesioginės užsienio investicijos, paslaugų ekonomika. Tyrė Lietuvos ūkio konkurencingumą, ekonomikos ryšius su užsieniu ir integraciją į Europos Sąjungą, aukštojo mokslo finansavimą ir studijų kokybę. Mokslinio žurnalo Ekonomika vyriausiasis redaktorius. Nuo 2013 Lietuvos ekonomistų asociacijos prezidentas.
Parugė
Parugė – lietuvių paprotys – apeiginis kolektyvinis rugių ir kitų pasėlių lankymas, daugiausia žydint rugiams. Valstiečiai, antifoniniu būdu dainuodami apeigines dainas, apeidavo laukus, po to vaišindavosi, susėdę parugėje. Jaunimas šokdavo, pindavo rugiagėlių vainikus.
Paprotys minimas XVI a. rašytiniuose šaltiniuose. XIX a. buvo paplitęs visoje Lietuvoje, iki XX a. pr. – Šiaurės rytų Lietuvoje.
Trebišnica
Trebišnica  – upė pietų Bosnijoje ir Hercegovinoje. Prasideda Juodkalnijos pasienyje, keletu požeminių upių, kurios suteka į Bilečos ežerą netoli Bilečo. Toliau teka į šiaurės vakarus. Sudaro požeminių karstinių urvų kompleksą, ten skaidosi į daug požeminių upių, protakų ir sudaro vieną ilgiausių pasaulyje požeminių vandens sistemų. Dalis Trebičnicos vandenų nuteka į Neretvos baseiną, o kita dalis ištrykšta Kroatijoje kaip Omblos upė ir įteka į Adrijos jūros Dubrovniko įlanką.
Ant upės įrengtos 4 hidroelektrinės. Prie Trebišnicos įsikūręs Trebinės miestas.
Mazūriškės
Mazūriškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Maišiagalos.
Neversčiai
Neversčiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Stanislavavo, Sirvėtos regioniniame parke. Yra uosynas.
Mozūriškių apylinkė
Mozūriškių apylinkė sovietmečiu buvo:
Pastotė
Pastotė – valstiečių prievolė savo transportu gabenti krovinius, vežti dvaro ar valstybės pareigūnus, kariuomenę. Lietuvoje pastotė atsirado, susikūrus valstybei. Nuo XV–XVI a. pastotė tapo įprastine valstiečių prievole feodaliniam žemvaldžiui.
Į netolimas vietas pastočių kiekis nebuvo ribojamas. Į tolimus didžiuosius miestus (Vilnių, Kauną) bei uostamiesčius (Rygą, Liepoją, Klaipėdą, Karaliaučių) XVI a. pab.–XVIII a. iš valstiečių ūkio reikalauta nuo 1 iki 3 pastočių per metus.
Ši prievolė buvo viena iš 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo priežasčių.
1861 m. panaikinus baudžiavą, pastotė tapo valstiečių valstybine prievole vežioti darbininkus ir karius, taisyti kelius.
Brendis
thumb|200px|Brendžio distiliavimas [[Pietų Afrikos Respublika|Pietų Afrikos Respublikoje.]]
Brendis (iš – degintas vynas) – spiritinis (35-60 % stiprumo) alkoholinis gėrimas, gaminamas distiliuojant vynuogių vyną arba fermentuotas kitų vaisių sultis. Kartais brendžiais vadinami ir gėrimai, gauti distiliuojant išspaudas (grapa). Iš vynuogių vyno gamintas brendis paprastai brandinamas (keletą metų) ąžuolinėse statinėse, gamintas iš kitų vaisių arba iš išspaudų dažnai geriamas nebrandintas.
Bendros žinios
Brendžio atsiradimas yra susijęs su distiliacijos proceso atradimu ir tobulinimu. Silpnieji alkoholiniai gėrimai buvo vartojami senovės Graikijoje ir Romoje, ir tikriausiai Babilonijoje. Panašus į dabartinį brendis pradėtas gaminti dar XII amžiuje, o paplito XIV amžiuje. Iš pradžių vynas buvo distiliuojamas, siekiant supaprastinti jo pervežimą į tolimas šalis ir išvengti mokesčių (kurie buvo mokami už gėrimo tūrį). Nugabenus į paskirties vietą, buvo numatoma vėl pripilti vandens, pašalinto distiliacijos metu. Tačiau buvo pastebėta, kad ąžuolinėse statinėse laikytas distiliatas įgauna naują, skirtingą nuo šviežio distiliato, skonį. Be to, paaiškėjo, kad į distiliatą pripylus vandens, gautas skystis mažai kuo panašus į vyną.
Saulius Vengris
Saulius Vengris (g. 1942 m. kovo 6 d. Vilniuje) – lietuvių fizikas, gamtos mokslų daktaras.
Brendis
Bendros žinios
Labiausiai brendžiai ėmė plisti XVII-XVIII amžiuose, įvairių šalių gamintojams bandant sukurti gėrimus, panašius į Prancūzijoje gaminamus konjaką ir armanjaką. Labiausiai paplitusios brendžio rūšys gaminamos imituojant konjako gamybos technologijas, regionuose, esančiuose netoli Cognac provincijos. Šiais laikais pamėgdžiojami netgi konjako markiravimai (X.O., Napoleon ir pan.). Kadangi brendžių standartizavimas gan menkai paplitęs, toks markiravimas neretai būna melagingu (gali reikšti seniausią iš rūšių, panaudotų gamyboje, arba net iš viso būti beprasmiu). Nepaisant to, yra ir itin gerų brendžio rūšių, niekuo nenusileidžiančių konjakams ar armanjakams.
Saulius Vengris
Biografija
1959–1964 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete. Po baigimo paskirtas dirbti asistentu Fizikos fakulteto Puslaidininkių fizikos katedroje. 1975 m. apgynė fizikos ir matematikos kandidato (dabar – mokslų daktaro) disertacją tema „Skylių fotogeneracija ir pernaša amorfiniame ir skystajame selene“ (vadovai Jurgis Viščakas ir Gytis Juška). Nuo 1983 m. yra Fizikos fakulteto Kietojo kūno elektronikos katedros docentas. 1992–1993 m. buvo Fizikos fakulteto dekanu, nuo 1993–2002 m. – Vilniaus universiteto akademinių reikalų prorektorius, 2002–2005 m. – Švietimo ir mokslo ministerijos sekretorius. Nuo 2005 m. yra Vilniaus dailės akademijos strateginės raidos prorektorius.
Buvo aktyvus FiDi dalyvis.
Brendis
Brendžio rūšys
Brendžius įprasta skirstyti pagal vaisių, iš kurio jis pagamintas, taip pat pagal pagaminimo vietą.
Brendžiai taip pat gali būti skirtomi pagal distiliavimo būdą, pagal brandinimo būdą (nebrandinti; brandinti ąžuolo statinėse; brandinti solera būdu), pagal brandinimo laiką.
Vartojimas
Iš vynuogių vyno gaminti brendžiai paprastai geriami gryni, vėsaus kambario temperatūros (apie 16 °C), iš didelės tulpės formos taurės. Dažnai taurė pašildoma ją apimant delnu.
Abadanas (Turkmėnija)
Abadanas – miestas šalia Ašchabado, Turkmėnijoje, Ahalo velajate. Miestas įkurtas 1963 m. Iki 2002 m. spalio mėn. miestas vadinosi Bezmeinas, o po to buvo pervadintas Turkmėnijos prezidento Saparmurado Nijazovo. Įprastinis miesto pavadinimas rusų kalba Bezmein (Безмейн). Dabartinis miesto meras yra Orazmiratas Garajajevas.
Gyventojų skaičius – ~50 tūkst. žmonių.
Mieste yra jėgainė, kurioje dirbo buvęs Turkmėnijos prezidentas Saparmuradas Nijazovas. Yra daug mokyklų, vaikų darželių. Veikia įvairios organizacijos.
Snina
Istorija
Sniną XIV a. greičiausiai įkūrė iš Galicijos atsikėlę rusinai. Rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1317 m., tuomet priklausė Drugetų giminei. XIX a. dėl epidemijų ir prasto derliaus daug gyventojų emigravo.
Kreditas
Kreditas ( „tikėti“ ir creditum patikėta) – tai piniginė prievolė, kurią vėliau reikia įvykdyti, mokant atitinkamo dydžio palūkanas.
Tai gali būti paskolos ir kitokie atidedamojo mokėjimo metodai, leidžiantys vartotojams ir firmoms pirkti prekes, paslaugas, žaliavas, medžiagas ar dalis. Kreditai teikiami tiek vartotojams, tiek ir verslo subjektams.
Kreditavimo subjektai gali būti kredito įstaigos (bankai, kredito unijos), valstybė, savivaldybė bei kiti asmenys.
Formos
Pagal formą gali būti:
Nuorodos
Vilniaus kredito unija
Klasikinė japonų kalba
Klasikinė japonų kalba, dar vadinama vėlyvąja senąja japonų kalba (中古日本語 chūko nihongo) – japonų kalbos stadija, vartota 794-1185 m., Heian periodu. Naudotos hiragana, katakana ir kinų hieroglifinė rašto sistemos.
Senosios japonų kalbos periodu kalba perėmė kinų raštą ir pritaikė jį japonų kalbai, tuo tarpu klasikinės japonų kalbos periodu buvo sukurtos dvi rašto sistemos: hiragana ir katakana. Tokia naujovė gerokai supaprastino rašto sistemą ir buvo naujojo japonų literatūros amžiaus kertinis akmuo. Būtent tada buvo sukurti tokie klasikiniai kūriniai, kaip Sakmė apie princą Gendži, Pasakojimas apie bambukų kirtėją, Pasakojimas apie Isę ir daug kitų.
Fonemos
Klasikinėje japonų kalboje naudoti 66 skirtingi skiemenys, tuo tarpu senojoje japonų kalboje jų buvo 88.
Fonologijos raida
Šiam laikotarpiui būdingi dideli fonologiniai pokyčiai.
Esminis pokytis yra vadinamojo 上代特殊仮名遣い jōdai tokushu kanazukai, skyrusio du tipus balsių (-i, -e ir -o), praradimas. Nors dar senojoje japonų kalboje pastebimas šis nykimas, tik ankstyvojoje vėlyvosios senosios japonų kalbos stadijoje balsių tipai išnyksta. Paskutinės išnyko fonemos /ko1/ ir /ko2/.
Gramatika
Yra skiriamos šešios kaitymo bazės (活用形 katsuyōkei):
Kaitymas
Klasikinės japonų kalbos veiksmažodžiai pagal kaitymo būdą yra tradiciškai skirstomi į devynias grupes:
Kaitomi būdvardžiai (形容詞 keiyōshi) yra skirstomi į dvi grupes:
Bazinio kaitymo (本活用 hon katsuyō) formos yra senesnės nei -kari tipo kaitymo (カリ活用 kari katsuyō) formos, kurios kilo prie prieveiksminės formos -ku arba -siku pridėjus veiksmažodį あり ari (būti). Ilgainiui -ku ar- ir -siku ar- buvo supaprastintos į -kar- ir -sikar-. Tokio tipo formos kaitomos lygiai taip pat kaip netaisyklingasis veiksmažodis ari.
Nekaitomi būdvardžiai (形容動詞 keiyōdōshi) patys nėra kaitomi, tačiau prie jų kamienų yra prijungtos kaitomos jungtis なり nari arba たり tari.
Abidvi jungtys, nari ir tari, turi bendrą etimologiją. Jungtis nari atsirado, susiliejus dalelytei に ni ir veiksmažodžiui あり ari (būti): ni + ari > nari, o jungtis tari atsirado, susiliejus dalelytei と to ir jau minėtajam veiksmažodžiui ari: to + ari > tari. Tai reiškia, kad jungtys yra kaitomos lygiai taip pat kaip netaisyklingasis veiksmažodis ari.
Oprah Winfrey
Opra Vinfri (angl. Oprah Winfrey g. 1954 m. sausio 29 d.) – JAV televizijos žvaigždė, buvusi populiariausios JAV pokalbių laidos „The Oprah Winfrey Show“ vedėja. Dabartinė „Oprah Winfrey Network“ kanalo savininkė. Ji taip pat ne kartą buvo renkama viena įtakingiausių pasaulio moterų. Jos turtas yra vertinamas $2,5 mlrd. JAV dolerių.
Stara Jablona
Stara Jablona  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Girdžių pagrindinė mokykla
1911 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1949 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 2000 m. Girdžių pagrindinė mokykla. Mokykloje yra krašto muziejus.
Philips Koninck
Biografija
Filipsas Koninkas gimė 1619 m. lapkričio 5 d. Amsterdame. Jis yra nutapęs portretų, žanrinių scenų ir istorinių paveikslų, tačiau dailės istorijoje visų pirma žinomas dėl plataus vaizdo panoraminių peizažų su aukštai parinktu žiūrovo matymo tašku. Šie peizažai daugiausiai vaizdavo įsivaizduotą Olandijos kraštovaizdį. Filipsas Koninkas apie 1637 m. tikriausiai mokėsi pas brolį Jakobą Roterdame. Ankstyviausi Koninko darbai datuojami 1639 m. Jis 1640 m. vedė Cornelia Furnerius, kuri buvo tapytojo Abraham Furnerius sesuo. Pasak Houbraken, Koninkas baigė dailės mokslus pas Rembrantą Amsterdame.
Girdžių pagrindinė mokykla
2016 m. prijungta prie Jurbarko Naujamiesčio pagrindinės mokyklos.
miniatiūra|270px|right|Mokykla nuo stadiono pusės, 2016 m.
Philips Koninck
Biografija
Rembranto įtaka 1640–1650 m. Koninko dailės spalvų, linijų ir šviesos valdyme buvo akivaizdi. Koninką taip pat paveikė Hercules Segers dailė. Po 1650 m. Koninkas išvystė individualų tapybos stilių ir atsidėjo peizažams, kuriuose vaizdavo plačius panoraminius vaizdus iš aukšto žiūrovo perspektyvos taško. Įvairovės šiems paveikslams suteikia saulės apšviestų ir debesų šešėlių dengiamų kraštovaizdžio plotų žaismas. 1647 m. Koninkas vedė antrą kartą, Margaretha van Rijn. Jis turėjo sėkmingą laivų prekybos verslą tarp Amsterdamo ir Roterdamo. Komercinė sėkmė tikriausiai lėmė, kad maždaug nuo 1670 m. Koninkas nustojo tapyti, nors amžininkų jo dailė buvo vertinama aukštai. Filipsas Koninkas mirė 1688 m. spalio 4 d. Amsterdame.
Rusės Lomas
Rusės Lomas  – upė šiaurės rytų Bulgarijoje; Dunojaus dešinysis intakas. Susidaro ties Konako kaimu susiliejus dviem upėms – Baltajam Lomui (prasideda prie Razgrado) ir Juodajam Lomui (prasideda prie Popovo). Teka į šiaurės vakarus, sudaro meandras. Įteka į Dunojų Rusėje. Tai paskutinis didesnis dešinysis Dunojaus intakas.
Upės žemupyje įsteigtas Rusės Lomo gamtos parkas.
Antikoje upė vadinta Tibizu.
Darvino sala
thumb|250px|Darvino arka
Darvino sala  – maža, negyvenama salelė Galapagų salyno šiaurėje (Ekvadoras). Plotas – 1,1 km².
Sala yra užgesusio ugnikalnio liekana, jos aukštis 165 m. Greta stūkso arkos formos uola, vadinama Darvino arka.
Lankymasis saloje apribotas. Joje įsikūrusios jūrinių paukščių kolonijos, o aplinkiniuose vandenyse gausu įvairių žuvų, ryklių, delfinų, jūrinių vėžlių.
Nyderlandų istorija
Nyderlandų istorija − dabartinės Nyderlandų valstybės teritorijos istorija. Ji yra neatsiejamai susijusi su Belgijos ir Liuksemburgo valstybių istorija, sudaro svarbią Žemutinių provincijų istorijos dalį.
Priešistorė
Per paskutinį ledynmetį Nyderlanduose buvo tundros klimatas, žmonės vertėsi medžiokle ir gėrybių rinkimu. Apie 8000 m. pr. m. e. Mezolito gentis gyveno Burgumer Mare (Fryzija). Kita gentis gamino kanojas. Seniausia kanoja pasaulyje yra Pesės kanoja, kuri buvo pastatyta 8200–7600 m. pr. m. e. Ji yra Drenco muziejuje Asene.
Žemės ūkis čia atsirado apie 5000 m. pr. m. e. su Juostinės keramikos kultūra tikriausiai iš Centrinės Europos. Juo buvo verčiamasi tik lioso plokštumoje, pačiuose Nyderlandų pietuose (Limburgo provincija). Žemdirbystė nepaplito kitur dėl prastų įrankių ir gyvulių neprijaukinimo.
Piltuvėlinės keramikos kultūra atvyko iš Danijos per Šiaurės Vokietiją. Tuo metu pradėti statyti dolmenai. Drentės dolmenai datuojami 4100–3200 m. pr. m. e.
Apie 2950 m. pr. m. e. Nyderlanduose paplito gyvulių augintojų Virvelinės keramikos kultūra. Tai tikriausiai buvo greitas ir lengvas kultūros ir religijos pasikeitimas, įvykęs per dvi kartas, ir tikriausiai be imigracijos.
Seniausi rato naudojimo įrodymai yra nuo 2400 m. pr. m. e. Veluvėje rasti variniai dirbiniai. Tai rodo tarptautinę prekybą, nes Nyderlanduose jis neaptinkamas.
Bronzos amžius šalyje truko 2000–800 m. pr. m. e. Dauguma bronzinių objektų rasta Drentėje.
Ikiromėninis laikotarpis (800–58 m. pr. m. e.)
Geležies amžius atnešė klestėjimą Nyderlandams, nes geležies rūdos aptinkama visoje šalyje. Kalviai keliavo po kaimus ir iš geležies bei vario gamino kardus, kirvius, peilius, strėlių antgalius, smeigtukus. Įrodymai teigia, kad buvo bandoma gaminti Damasko plieną.
Oso apylinkių kape, datuojamame 500 m. pr. m. e., buvo rastas kalavijas, inkrustuotas koralu ir auksu.
Germanai gyveno Pietų Skandinavijoje, Šlėzvige-Holšteine ir Hamburge. Pablogėjęs klimatas Skandinavijoje 850–760 m. pr. m. e. ir antrąkart greitesnis apie 650 m. pr. m. e. paskatino jų migraciją. Pasibaigus migracijai apie 250 m. pr. m. e. atsirado kelios kalbinės ir kultūrinės grupės. Iš „Šiaurės jūros germanų“ atsirado ankstyvieji fryzai ir saksai. Iš „Reino-Vėzerio germanų“, kurie gyveno palei minėtas upes ir pietų Nyderlanduose, atsirado Salijai frankai.
2005 m. Echte (Limburgas) rastos keltiškos monetos. Šis ir panašūs radiniai įrodo, kad Maso upės slėnis buvo Lateno kultūros ribose. Mokslininkai diskutuoja kokio masto buvo keltų įtaka Pietų Nyderlanduose, bet sutinkama, kad šalyje geležies amžius atsirado be keltų įsiveržimo.
Romėnų laikotarpis (58 m. pr. m. e.–411 m.)
Nuo 15 m. pr. m. e. Pietinius Nyderlandus gynė Limes Germanicus (pasienio įtvirtinimai, nukreipti prieš germanus). Apie 12 m. Reinas tapo šiaurine Romos siena Europos žemyne. Palei fronto liniją iškilo miestai, iš jų svarbiausi buvo Neimegenas (Ulpia Noviomagus Batavorum) ir Vorburgas (Forum Hadriani). Iš pradžių Pietų Nyderlandai priklausė Belgijos Galijos provincijai, vėliau – Žemutinei Germanijai. Į šiaurę nuo Reino gyveno fryzai ir chaukai.
Batavai buvo žymiausia germanų gentis, gyvenusi romėnų valdomuose Nyderlanduose. 38 m. pr. m. e. Agripa perkėlė chatus, gyvenusius į rytus nuo Reino, į žemes Reino pietuose. Ši gentis pasivadino vietinių gyventojų vardu – batavais. Jų santykiai su romėnais iš esmės buvo geri. Jie net tarnavo romėnų kavalerijoje ir pasižymėjo kaip ištikimi ir drąsūs kariai. Batavai perėmė dalį romėnų kultūros, klestėjo prekyba tarp abiejų tautų.
Batavai sukilo 69 m. Jų vadas buvo Gajus Julijus Civilis. Sukilimo viena iš priežasčių buvo, kad romėnai paversdavo jaunus batavus vergais. 70 m. balandį Vespasianas pasiuntė Kvinto Petilijus Cerialio armiją, kuri nugalėjo batavus, Civilis pasidavė prie Neimegeno. Batavai vėliau susiliejo su kitomis gentimis, iš kurių atsirado Salijo frankai.