cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė
2022 m. Europos čempionatas
Europos krepšinio čempionatą Kelno mieste lietuviai pradėjo itin nesėkmingai. Patirti 3 iš eilės skaudūs pralaimėjimai grupėje Slovėnijai (85-92), Prancūzijai (73-77) ir po 2 pratęsimų nusileista Vokietijai (107–109). Bet Lietuvos vyrai susiėmė ir įveikė grupės autsaiderius Vengrijos (87-64) ir Bosnijos ir Hercegovinos (87-70) rinktines. Grupėje likome ketvirti, nusileisdami Slovėnijai, Vokietijai, Prancūzijai. Aštuntfinalyje Vokietijos sostinėje Berlyne Lietuvos vyrai susitiko su 2019 m. pasaulio krepšinio čempionais Ispanijos rinktine. Jai buvo nusileista po pratęsimo rezultatu (94-102) ir Lietuvos vyrai 2022 m. Europos krepšinio čempionatą baigė 15 vietoje iš 24 rinktinių. Rezultatyviausias ir naudingiausias čempionate Lietuvos krepšininkas buvo Jonas Valančiūnas iš Utenos miesto žaidžiantis Naujojo Orleano Pelicans komandoje, rinko vidutiniškai po 16.2 taškų ir po 20 naudingumo balų.
Laimėjimai
Europos čempionate užėmė 1 vietą 1937, 1939 ir 2003; užėmė 2 vietą 1995, 2013, 2015; 3 vietą 2007.
Pasaulio čempionate užėmė 3 vietą 2010 m.
Dalyvavimas oficialiuose turnyruose:
Pasiekimai Europos krepšinio čempionatuose
thumb|Š. Jasikevičius, vienas iš Lietuvos rinktinės lyderių, [[XXXV Europos krepšinio čempionatas|2007 m. Europos čempionato bronzos medalių laimėtojų pagerbime]]
Garsiausi žaidėjai
thumb|[[Rimas Kurtinaitis – Lietuvos krepšininkas, krepšinio treneris]]
Sudėtis
Lietuvos vyrų rinktinės žaidėjai 2023 m. pasaulio krepšinio čempionate:
Buvusių rinktinių sudėtys
1937 m. EuroBasket: užimta 1 vieta tarp 8 komandų
Arturas Andrulis, Leonas Baltrūnas, Pranas Talzūnas, Leopoldas Kepalas, Feliksas Kriaučiūnas, Pranas Mažeika, Eugenijus Nikolskis, Leonas Petrauskas, Zenonas Puzinauskas, Stasys Sačkus, Juozas Žukas, Česlovas Daukša (treneris Feliksas Kriaučiūnas)
Pranas Lubinas, Mykolas Ruzgys, Leonas Baltrūnas, Artūras Andrulis, Jurgis Jurgėla, Pranas Mažeika, Vytautas Norkus, Vytautas Budriūnas, Zenonas Puzinauskas, Feliksas Kriaučiūnas, Vytautas Lesčinskas, Eugenijus Nikolskis, Leonas Petrauskas, Mindaugas Šliūpas (treneris Pranas Lubinas)
1992 m. Olimpinės žaidynės: užimta 3 vieta tarp 12 komandų
Arvydas Sabonis, Šarūnas Marčiulionis, Valdemaras Chomičius, Rimas Kurtinaitis, Sergėjus Jovaiša, Artūras Karnišovas, Gintaras Einikis, Arūnas Visockas, Darius Dimavičius, Romanas Brazdauskis, Gintaras Krapikas, Alvydas Pazdrazdis (treneris Vladas Garastas)
1993 m. EuroBasket: nepateko
'''1994 m. Pasaulio čempionatas:''' nedalyvavo
1995 m. EuroBasket: užimta 2 vieta tarp 14 komandų
Arvydas Sabonis, Šarūnas Marčiulionis, Artūras Karnišovas, Rimas Kurtinaitis, Valdemaras Chomičius, Gintaras Einikis, Arūnas Visockas, Gintaras Krapikas, Saulius Štombergas, Mindaugas Timinskas, Darius Lukminas, Gvidonas Markevičius (treneris Vladas Garastas)
1996 m. Olimpinės žaidynės: užimta 3 vieta tarp 12 komandų
Arvydas Sabonis, Šarūnas Marčiulionis, Artūras Karnišovas, Rimas Kurtinaitis, Saulius Štombergas, Gintaras Einikis, Rytis Vaišvila, Tomas Pačėsas, Eurelijus Žukauskas, Virginijus Praškevičius, Dainius Adomaitis, Darius Maskoliūnas, Kęstutis Šeštokas, Andrius Jurkūnas, Darius Lukminas, Šarūnas Jasikevičius, Mindaugas Timinskas, Mindaugas Žukauskas (treneris Vladas Garastas)
1998 m. Pasaulio čempionatas: užimta 7 vieta tarp 16 komandų
Artūras Karnišovas, Saulius Štombergas, Gintaras Einikis, Virginijus Praškevičius, Tomas Masiulis, Mindaugas Žukauskas, Dainius Adomaitis, Darius Maskoliūnas, Darius Lukminas, Šarūnas Jasikevičius, Eurelijus Žukauskas, Tomas Pačėsas (treneris Jonas Kazlauskas)
1999 m. EuroBasket: užimta 5 vieta tarp 16 komandų
Arvydas Sabonis, Artūras Karnišovas, Saulius Štombergas, Šarūnas Jasikevičius, Gintaras Einikis, Eurelijus Žukauskas, Virginijus Praškevičius, Mindaugas Žukauskas, Tomas Masiulis, Dainius Adomaitis, Darius Maskoliūnas, Kęstutis Marčiulionis (treneris Jonas Kazlauskas)
2000 m. Olimpinės žaidynės: užimta 3 vieta tarp 12 komandų
Šarūnas Jasikevičius, Saulius Štombergas, Mindaugas Timinskas, Gintaras Einikis, Ramūnas Šiškauskas, Darius Songaila, Eurelijus Žukauskas, Tomas Masiulis, Dainius Adomaitis, Darius Maskoliūnas, Andrius Giedraitis, Kęstutis Marčiulionis (treneris Jonas Kazlauskas)
2001 m. EuroBasket: užimta 12 vieta tarp 16 komandų
Šarūnas Jasikevičius, Saulius Štombergas, Ramūnas Šiškauskas, Darius Songaila, Gintaras Einikis, Mindaugas Žukauskas, Mindaugas Timinskas, Eurelijus Žukauskas, Rimantas Kaukėnas, Robertas Javtokas, Donatas Slanina, Andrius Jurkūnas (treneris Jonas Kazlauskas)
2002 m. Pasaulio čempionatas: nepateko
2003 m. EuroBasket: užimta 1 vieta tarp 16 komandų
Šarūnas Jasikevičius, Arvydas Macijauskas, Ramūnas Šiškauskas, Saulius Štombergas, Darius Songaila, Eurelijus Žukauskas, Mindaugas Žukauskas, Donatas Slanina, Kšyštof Lavrinovič, Virginijus Praškevičius, Dainius Šalenga, Giedrius Gustas (treneris Antanas Sireika)
2004 m. Olimpinės žaidynės: užimta 4 vieta tarp 12 komandų
Šarūnas Jasikevičius, Arvydas Macijauskas, Saulius Štombergas, Ramūnas Šiškauskas, Darius Songaila, Eurelijus Žukauskas, Kšyštof Lavrinovič, Dainius Šalenga, Robertas Javtokas, Mindaugas Žukauskas, Donatas Slanina, Vidas Ginevičius (treneris Antanas Sireika)
2005 m. EuroBasket: užimta 5 vieta tarp 16 komandų
Ramūnas Šiškauskas, Robertas Javtokas, Mindaugas Žukauskas, Simas Jasaitis, Kšyštof Lavrinovič, Darjuš Lavrinovič, Vidas Ginevičius, Paulius Jankūnas, Simonas Serapinas, Giedrius Gustas, Darius Šilinskis, Mindaugas Lukauskis (treneris Antanas Sireika)
2006 m. Pasaulio čempionatas: užimta 7 vieta tarp 24 komandų
Arvydas Macijauskas, Darius Songaila, Robertas Javtokas, Simas Jasaitis, Mindaugas Žukauskas, Darjuš Lavrinovič, Kšyštof Lavrinovič, Linas Kleiza, Paulius Jankūnas, Giedrius Gustas, Tomas Delininkaitis, Mantas Kalnietis (treneris Antanas Sireika)
Šarūnas Jasikevičius, Ramūnas Šiškauskas, Rimantas Kaukėnas, Simas Jasaitis, Darius Songaila, Kšyštof Lavrinovič, Darjuš Lavrinovič, Linas Kleiza, Robertas Javtokas, Jonas Mačiulis, Paulius Jankūnas, Giedrius Gustas (treneris Ramūnas Butautas)
2008 m. Olimpinės žaidynės: užimta 4 vieta tarp 12 komandų
Šarūnas Jasikevičius, Ramūnas Šiškauskas, Rimantas Kaukėnas, Simas Jasaitis, Kšyštof Lavrinovič, Darjuš Lavrinovič, Linas Kleiza, Robertas Javtokas, Jonas Mačiulis, Mindaugas Lukauskis, Marius Prekevičius, Marijonas Petravičius (treneris Ramūnas Butautas)
2009 m. EuroBasket: užimta 11 vieta tarp 16 komandų
Marijonas Petravičius, Linas Kleiza, Simas Jasaitis, Robertas Javtokas, Tomas Delininkaitis, Artūras Jomantas, Kšyštof Lavrinovič, Darjuš Lavrinovič, Mantas Kalnietis, Jonas Mačiulis, Mindaugas Lukauskis, Andrius Mažutis (treneris Ramūnas Butautas)
2010 m. Pasaulio čempionatas: užimta 3 vieta tarp 24 komandų
Linas Kleiza, Mantas Kalnietis, Martynas Pocius, Jonas Mačiulis, Simas Jasaitis, Tomas Delininkaitis, Paulius Jankūnas, Martynas Gecevičius, Tadas Klimavičius, Robertas Javtokas, Martynas Andriuškevičius, Renaldas Seibutis (treneris Kęstutis Kemzūra)
2011 m. EuroBasket: užimta 5 vieta tarp 24 komandų
Rimantas Kaukėnas, Mantas Kalnietis, Martynas Pocius, Simas Jasaitis, Tomas Delininkaitis, Paulius Jankūnas, Kšyštof Lavrinovič, Jonas Valančiūnas, Robertas Javtokas, Šarūnas Jasikevičius, Darius Songaila, Marijonas Petravičius (treneris Kęstutis Kemzūra)
2012 m. olimpinė atranka: pateko tarp trijų komandų, žaisiančių olimpinėse žaidynėse
Rimantas Kaukėnas, Mantas Kalnietis, Jonas Mačiulis, Martynas Pocius, Deividas Dulkys, Darius Songaila, Tomas Delininkaitis, Linas Kleiza, Paulius Jankūnas, Šarūnas Jasikevičius, Jonas Valančiūnas, Robertas Javtokas (treneris Kęstutis Kemzūra)
2012 m. Olimpinės žaidynės: užimta 8 vieta tarp 12 komandų
Rimantas Kaukėnas, Mantas Kalnietis, Jonas Mačiulis, Martynas Pocius, Renaldas Seibutis, Darius Songaila, Simas Jasaitis, Linas Kleiza, Paulius Jankūnas, Šarūnas Jasikevičius, Jonas Valančiūnas, Antanas Kavaliauskas (treneris Kęstutis Kemzūra)
Tomas Delininkaitis, Robertas Javtokas, Mantas Kalnietis, Linas Kleiza, Mindaugas Kuzminskas, Darjuš Lavrinovič, Kšyštof Lavrinovič, Jonas Mačiulis, Donatas Motiejūnas, Martynas Pocius, Renaldas Seibutis, Jonas Valančiūnas (treneris Jonas Kazlauskas)
2014 m. Pasaulio čempionatas: užimta 4 vieta tarp 24 komandų
Simas Jasaitis, Paulius Jankūnas, Šarūnas Vasiliauskas, Adas Juškevičius, Mindaugas Kuzminskas, Darjuš Lavrinovič, Kšyštof Lavrinovič, Jonas Mačiulis, Donatas Motiejūnas, Martynas Pocius, Renaldas Seibutis, Jonas Valančiūnas (treneris Jonas Kazlauskas)
2015 m. EuroBasket: užimta 2 vieta tarp 24 komandų
Robertas Javtokas, Mindaugas Kuzminskas, Jonas Mačiulis, Renaldas Seibutis, Jonas Valančiūnas, Paulius Jankūnas, Mantas Kalnietis, Antanas Kavaliauskas, Lukas Lekavičius, Deividas Gailius, Domantas Sabonis, Artūras Milaknis (treneriai Jonas Kazlauskas, Gintaras Krapikas, Darius Maskoliūnas)
2016 m. Olimpinės žaidynės: užimta 7 vieta tarp 12 komandų
Robertas Javtokas, Mindaugas Kuzminskas, Jonas Mačiulis, Renaldas Seibutis, Jonas Valančiūnas, Paulius Jankūnas, Mantas Kalnietis, Antanas Kavaliauskas, Vaidas Kariniauskas, Adas Juškevičius, Domantas Sabonis, Marius Grigonis (treneriai Jonas Kazlauskas, Gintaras Krapikas, Darius Maskoliūnas)
2017 m. EuroBasket: užimta 9 vieta tarp 24 komandų
Mantas Kalnietis, Adas Juškevičius, Jonas Mačiulis, Martynas Gecevičius,Jonas Valančiūnas, Mindaugas Kuzminskas, Donatas Motiejūnas, Artūras Milaknis, Eimantas Bendžius, Marius Grigonis, Artūras Gudaitis, Edgaras Ulanovas (treneris Dainius Adomaitis)
2019 m. Pasaulio čempionatas: užimta 9 vieta tarp 32 komandų
Mantas Kalnietis, Jonas Mačiulis, Renaldas Seibutis, Domantas Sabonis, Paulius Jankūnas, Jonas Valančiūnas, Mindaugas Kuzminskas, Rokas Giedraitis, Marius Grigonis, Lukas Lekavičius, Arnas Butkevičius, Edgaras Ulanovas (treneris: Dainius Adomaitis)
2020 m. olimpinė atranka: nepateko, į olimpinės žaidynės
Mantas Kalnietis, Domantas Sabonis, Rokas Jokubaitis, Jonas Valančiūnas, Mindaugas Kuzminskas, Gytis Masiulis, Eimantas Bendžius, Rokas Giedraitis, Tomas Dimša, Marius Grigonis, Lukas Lekavičius, Arnas Butkevičius (treneris Darius Maskoliūnas)
2022 m. EuroBasket: užimta 15 vieta tarp 24 komandų
Eigirdas Žukauskas. Ignas Brazdeikis, Domantas Sabonis, Rokas Jokubaitis, Martynas Echodas, Jonas Valančiūnas, Mindaugas Kuzminskas, Kristupas Žemaitis, Rokas Giedraitis, Marius Grigonis, Lukas Lekavičius, Arnas Butkevičius (treneris Kazys Maksvytis)
2023 m. Pasaulio čempionatas: užimta * vieta tarp 32 komandų
Gabrielius Maldūnas, Ignas Brazdeikis, Donatas Motiejūnas, Rokas Jokubaitis, Eimantas Bendžius, Jonas Valančiūnas, Mindaugas Kuzminskas, Vaidas Kariniauskas, Tadas Sedekerskis, Margiris Normantas, Tomas Dimša, Deividas Sirvydis (treneris: Kazys Maksvytis)
Mezoamerikos kalendorius
Mezoamerikos kalendoriaus sistema – kalendorių grupė, naudojama įvairiose senovės Mezoamerikos tautose skaičiuoti ir žymėti laiką. Šiai grupei priskiriami majų, actekų, mištekų ir kitos kalendorinės sistemos, kurios tarpusavyje skiriasi daugiau ne pačia struktūra, bet mėnesių pavadinimais ir smulkiais niuansais.
Saulės ciklas
Saulės ciklas iš 365 dienų Mezoamerikos tautose, panašiai kaip ir Senajame žemyne, buvo dalijamas į mėnesius. Tačiau mėnesius sudarė ne 30, o 20 dienų. Taigi, per metus susidarydavo 18 mėnesių. Kiekvienas mėnuo turėjo savo pavadinimą ir reikšmę, tačiau tie pavadinimai skyrėsi tarp atskirų tautų. Mėnesių dienos buvo žymimos skaitmenimis, tačiau skaičiuojamos ne nuo 1, o nuo nulio.
Atskiri mėnesiai žymėjo tam tikrus darbus ir sezonus. Likusios penkios dienos prieš saulės ciklo pabaigą buvo laikomos pavojingomis ir traktuojamos specifiškai.
Majų kalendoriuje šis ciklas vadinamas haab, actekai jį vadino šiunahpohualiu.
Šventasis ciklas
thumb|350px|Actekų kalendoriaus puslapis Borbonos kodekse. Šiame puslapyje vaizduojama viena 13 dienų trecena (Mezoamerikos savaitė). Raudoni taškeliai žymi dienos eilę trecenoje. Prie jos pažymėti 20 dienų ciklo ženklai: gyvatė, kaukolė, elnias ir pan. Prie kiekvieno dar pažymėti ir dienų dievai-globėjai. Visos trecenos dievas globėjas vaizduojamas kairiajame viršutiniame kampe. Šventasis ciklas iš 260 dienų, nesusijęs su jokio konkretaus dangaus kūno judėjimu, yra gerokai sudėtingesnis. Jis buvo labai svarbus nustatant švenčių dienas.
Šį ciklą sudaro du atskiri ciklai, persikeičiantys tarpusavyje. Viena, jį sudaro 13 dienų ciklai (trecena), žymimi skaitmenimis. Trecenos buvo savotiškos Mezoamerikos kultūrų savaitės, kiekviena jų turėjo savo pavadinimą ir dievą – globėją.
Antra, greta eina 20 dienų ciklai, žymimi ženklais. Majai turėjo specialius ženklus šioms 20 dienų žymėti. Actekai ir mištekai dienas vadino gyvūnų ir daiktų pavadinimais. Pvz., buvo gyvatės, driežo, namo, vėjo, krokodilo ir kitokios dienos.
Visas šventasis ciklas prasideda, kuomet pirmoji skaitinė diena sutampa su pirmuoju ženklu. Toliau eina antroji diena su antruoju ženklu ir t. t.
Pasibaigus trumpesniam skaitiniam ciklui, jis prasideda iš naujo, tuo tarpu ženklų ciklas tęsiasi toliau. Dėl šių nevienodo ilgio ciklų, ženklai eina vis su skirtingu skaitmeniu, ir tada, kuomet 20-tasis ženklas sutampa su 13-uoju skaičiumi, yra žymima ciklo pabaiga.
Majų kalendoriuje šis ciklas vadinamas colkinu.
Kalendoriaus ratas
thumb|300px|Taleriano-Remensis kodekse pažymėti actekų saulės metų pavadinimai ir jų vakarietiški atitikmenys. Pvz., 1449 saulės metai prasidėjo 9 namo dieną. Šie du atskiri ciklai derinami kartu, sudaro vadinamąjį kalendoriaus ratą, kurį sudaro 52 saulės ciklai. Žymint datas šio rato principu, visuomet rašomos abiejų ciklų datos, iš pradžių šventojo, vėliau saulės: pvz., 12 Chikchan 18 Sak majų kalendoriuje.
Labai dažnai saulės ciklo metai yra įvardijami taip, kokia šventojo ciklo diena jie prasideda. Todėl galimas pasakymas „2 nendrių metai“ (actekų kalendoriuje) arba „5 čikčan metai“ (majų kalendoriuje).
Ilgieji skaičiavimai
Kalendoriaus ratas, panašiai kaip kinų kalendoriaus 60 metų ciklas, leido maždaug išmatuoti vieno žmogaus gyvenimą, o per žmogaus gyvenimą beveik nepasitaikydavo tos pačios datos dienų. Tačiau problema buvo, kuomet reikėdavo rašyti istoriją ir skaičiuoti šimtmečius.
Tam kai kurios Mezoamerikos tautos, pvz., olmekai ir majai, naudojo ilgąjį skaičiavimą, kuriuo rašydavo dienas nuo tam tikros datos skaičiuodami dienų ciklus. Šito ilgojo skaičiavimo atspirties taškas buvo 3114 m. pr. m. e. rugpjūčio 11 d. Ilgojo skaičiavimo ciklas turi baigtis 2012 m. gruodžio 21 d.
Nanajų kalba
Nanajų kalba – kalba, priklausanti tungusų-mandžiūrų kalbų šeimai ir vartojama Amūro žemupio baseine (Rusijoje ir Kinijoje) gyvenančių nanajų. Kalbančiųjų skaičius – 3-5 tūkst. žmonių, nors pačių nanajų yra apie 17 tūkstančių. Kalba nykstanti, ją vartoja daugiausia vyresnio amžiaus žmonės.
Mezoamerikos kalendorius
Kalendoriaus kilmė
Kalendoriaus sistema kilo olmekų kultūroje, o vėliau paplito į visas kitas Mezoamerikos kultūras.
Kalendoriaus reikšmė
Kalendorius visose Mezoamerikos kultūrose vaidino didžiulį vaidmenį. Visi paminklai turi savo datas, neretai žmonės buvo vadinami pagal tą dieną, kurią gimė. Spėjama, kad kalendoriaus sistema inspiravo Mezoamerikos rašto sistemų atsiradimą, ir pirmiausia Mezoamerikoje buvo užrašyti skaičiai ir datos.
Nanajų kalba
Rusijoje nanajų kalba geriausiai išlikusi Chabarovsko krašto Nanajų rajone, kur kalba turi specialų statusą, aktyviai vykdomas rašytinės kalbos populiarinimas.
Rusijoje nanajų kalba užrašoma kirilica (dabartinis variantas sukurtas 1939 m.).
Čižiškė
Čižiškė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Skirlėnų, prie Jusinės upės.
Stormy Daniels
Stormy Daniels (tikrasis vardas – Stephanie Gregory Clifford; g. 1979 m. kovo 17 d. Luiziana) – JAV pornografinių filmų aktorė, režisierė, scenarijų autorė ir politikė.
Biografija
left |thumb|160px Stormi Deniels gimė Baton Ruže Luizianos valstijoje. Savo giminėje ji turi airių ir čerokių kraujo.
Kai Stormi buvo 4, išsiskyrė tėvai ir ji liko gyventi kartu su motina.
Dar besimokydama mokykloje ji ėmė kurti ir užrašinėti įvairias istorijas, vėliau redagavo mokyklos laikraštį ir buvo 4-H klubo prezidente.
Būdama 17 ir stokodama pinigų tolimesniems mokslams, Stormi pradėjo šokti striptizą viename iš Baton Ružo naktinių klubų. Čia pasirodymų metu susipažino su Devon Michaels, kuri tuo metu filmavosi kompanijų „Wicked Entertainment“ ir „Sin City“ pornografiniuose filmuose ir pasiūlė Stormi kartu suvaidinti bendroje scenoje vienoje iš kuriamų juostų. Kadangi ši niekada nebuvo Kalifornijoje, susiviliojo galimybe ten nuvykti ir kartu su Devon atsidūrė Los Andžele. Čia jos nusifilmavo epizoduose dviem filmams ir Stormi sulaukė kvietimo likti ir tapti pornografinių filmų aktore.
Nuo 2000 iki 2002 Stormi vaidino tik scenose su merginomis, kol tų metų liepos mėnesį filme „Heat“ jai teko pagrindinis vaidmuo ir pirmoji heteroseksuali scena. Netrukus ji pasirašė sutartį su „Wicked Entertainment“.
Savo pseudonimą ji pasirinko pagerbdama savo mėgstamą roko grupę Mötley Crüe, kurios bosistas Nikki Sixx savo dukrą pavadino Storm. Netrukus Stormi tapo viena pagrindinių ir populiariausių kompanijos „Wicked“ aktorių. 2004 metais teikiant AVN apdovanojimus ji susilažino iš 500 dolerių, kad geriausios naujos aktorės nominacijoje nugalės Jesse Jane, tačiau, didelei nuostabai, nugalėtoja buvo paskelbta pati
Vis labiau augant jos populiarumui ir svarbai kompanijoje, Stormi nusprendė išbandyti save ir kitose srityse. 2003 metais buvo sukurtas pirmas filmas pagal jos scenarijų, o 2004 metais juosta „One Night in Vegas“ ji debiutavo kaip režisierė.
Iki 2013 metų Stormi Deniels buvo vaidinusi daugiau kaip 120 filmų, 38 režisavusi ir parašiusi tiek pat scenarijų. Ji laikoma geriausia romantinių komedijų moterimi režisiere bei viena iš nedaugelio moterų aktorių, pelniusių apdovanojimus ne tik už vaidybą, bet ir už darbą kitoje kameros pusėje.
Kita veikla
right |thumb|160px|Stormi Deniels (kairėje) ir „Wicked“ aktorės Stormi yra pozavusi tokiems žurnalams kaip „Playboy“, „Hustler“, „Penthouse“, „High Society“, „GQ“ ir „FHM“. Šiame leidinyje ji yra turėjusi ir savo nuolatinę skiltį.
2007 metų vasarį buvo „Penthouse“ Mėnesio mergina.
2007 metai atliko nedidelį striptizo šokėjos vaidmenį filmuose „Dirt“, „Knocked Up“, epizodinį vaidmenį komedijoje „40-ies ir vis dar skaistus“ ir nusifilmavo grupės Maroon 5 dainos „Wake Up Call“ vaizdo klipe.
Taip pat ją galima išvysti 2009 metais pasirodžiusio serialo „Party Down“ epizode „Sin Say Shun Awards Afterparty“.
2012 metais Jesse Russel ir Ronald Cohn išleido knygą „Stormy Daniels“.
Stormi yra dalyvavusi labdaros pokerio turnyre kartu su Karmen Elektra, Grammy apdovanojimuose ir yra viena geriausiai žinomų pornografijos pasaulio atstovių.
Politika
left |thumb|160px 2010 metais Stormi buvo iškelta kandidate į senatą Luizianos valstijoje kaip konkurentė ten renkamam politikui Davidui Vitter. , o rinkimų kompanijai buvo sukurta interneto svetainė draftstormy.com.
Stormi surengė kelis susitikimus su visuomene, kuriuose bandė akcentuoti savo programą, paremtą vaikų apsaugos ir moterų lygių galimybių problemomis bei žadėjo, patekusi į senatą, pasitraukti iš pornografijos. Vis dėlto 2010 metų balandį ji paskelbė nutraukianti rinkimų kampaniją, nes žiniasklaida niekada rimtai nevertino jos kandidatūros Kalbėdama apie stereotipus, interviu Stormi pareiškė: „Labiausiai liūdina tai, kad žmonės mano, jog jeigu filmuojiesi pornografiniuose filmuose, esi pernelyg kvailas, kad užsiimtum kitokia veikla.“
2016 m. Donaldui Trumpui iškėlus savo kandidatūrą į JAV prezidento postą, pasirodė informacija, kad 2006-07 m. Daniels buvo jo meilužė. Norėdama užgniaužti skandalą, Respublikonų partija pasiekė susitarimą, kad per trečiąją šalį jai už tylėjimą bus sumokėta 130 tūkst. JAV dolerių. Nors viena pusė teigė, kad pinigai buvo sumokėti, 2018 m. pradžioje Daniels ir jos advokatai įteikė teismui ieškinį, kad susitarimas būtų anuliuotas.
Šeima
Nuo 2007 metų Stormi yra ištekėjusi už agento ir rašytojo Mike Moz.
Nuo 2009 metų pora nebegyvena kartu, kai liepos 25 d. Stormi buvo suimta ir apkaltinta savo vyro užpuolimu
2011 metais ji susilaukė dukters su savo draugu aktoriumi Glendon Crain (Brendon Miller).
Aktorės apdovanojimai
right |thumb|160px right |thumb|160px| 2009 m. right |thumb|160px|2009 m. right |thumb|160px|2012 m.
Kiti apdovanojimai
right |thumb|160px| 2013 m.
Vytautas Balevičius
Vytautas Balevičius (g. 1951 m. liepos 26 d., Vilnius) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius. 2007–2017 m. ėjo Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto dekano pareigas.
Biografija
Nuo 1974 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas, 1993–2001 m. – docentas, nuo 2001 m. – profesorius. 1990–1992 m. dirbo Darmštadto technologijos ir Kelno universitetuose. Nuo 2005 m. yra VU Fizikos fakulteto Bendrosios fizikos ir spektroskopijos katedros vedėjas. 2007–2017 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto dekanas.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš molekulinės spektroskopijos, molekulių sąveikos ir fazinių virsmų.
Flirtas
Flirtui yra būdingas tam tikras santykių neapibrėžtumas: partneriui aiškiai rodoma, kad jis patinka ir jo iniciatyva bus sutikta palankiai, tačiau vengiama nedviprasmiškai nurodyti, kad santykiai išsivystys iki sekso.
Flirtas padeda atkreipti žmonėms vienas kito dėmesį, užmegzti pažintį ir gilesnius santykius. Jis labiausiai būdingas pradinėse pažinties stadijose.
Savybės
Pagrindinės flirtą lydinčios aplinkybės:
Oranjestadas (Sint Eustatijus)
Oranjestadas  – miestelis Karibų jūros regione, Sint Eustatijaus salos (Karibų Nyderlandai) sostinė ir pagrindinė gyvenvietė. Įsikūrusi pietvakarinėje salos pakrantėje, prie Oranjestado įlankos.
Skiriamas į „žemąjį miestą“ pakrantėje ir „aukštąjį miestą“ kalvose. Pakrantėje yra prieplauka, paplūdimys, keleto kolonijinių pastatų liekanos. Aukščiau yra XVII a. Oranjės tvirtovė su patrankomis, muziejus, 1739 m. statytos sinagogos liekanos, žydų kapinės, 1755 m. protestantų bažnyčia, XVIII a. pirklių namai, karibietiškos vilos.
Istorija
Oranjestadas pradėjo kurtis 1636 m. olandams pastačius tvirtovę.
Rasa
Rasa – smulkūs vandens lašeliai, ryte arba vakare atsirandantys ant lauke esančių objektų. Kai objektų paviršiai vėsdami į aplinką išskiria šilumą, aplinkoje drėgmės kondensacija vyksta greičiau nei garavimas, dėl to susidaro lašeliai. Kai aplinkos temperatūra yra pakankamai žema, tokiu pačiu principu iš karto susiformuoja smulkūs ledukai – šerkšnas.
Kadangi procesas susijęs su paviršių temperatūromis, vasaros pabaigoje rasa lengviausiai susidaro ant paviršių, kurie nėra šildomi žemėje sulaikytos šilumos, tokių kaip žolė, lapai, turėklai, automobilių stogai, tiltai.
Kultūriniu aspektu rasa dažnai siejama su tyrumu ir gaivumu.
Susidarymas
Ore išsilaikančių vandens garų kiekis priklauso nuo temperatūros. Temperatūra, prie kurios oras yra prisotintas vandens garų, vadinama rasos tašku. Kai objekto paviršiaus temperatūra mažėdama priartėja prie rasos taško temperatūros, ore esantys vandens garai susikondensuoja į smulkius lašus tiesiai ant paviršiaus (palyginimui, rūko, debesų garai susikondensuoja ore, nors termodinaminiu požiūru procesai beveik analogiški).
Rasa linkusi susidaryti ant objektų, kurie yra blogi šilumos laidininkai arba izoliuoti nuo žemės, taip pat nemetaliniais paviršiais. Palankesnės oro sąlygos – giedras dangus ir mažas vandens garų kiekis aukščiau atmosferoje. Naktys su rasa paprastai būna nevėjuotos, kadangi vėjas naktį perneša šiltą orą prie šaltų paviršių, tačiau tai priklauso ir nuo to, koks yra pagrindinis aplinkos vandens garų šaltinis – atmosfera ar drėgnas dirvožemis.
Kiti faktai
Rasa matuojama drosometru.
Regionuose su labai sausais sezonais, kai kurie organizmai ir augalai, pvz., kerpės ir pušų jauni medeliai, naudoja rasos vandenį. Rasa taip pat sudaro geras sąlygas patogeniškų organizmų dauginimuisi, pvz., Phytophtoria infestans grybams, užkrečiantiems bulvinius augalus.
Lietuvių mitologijoje Rasa – vasaros žalumynų ir gėlių deivė. Graikų mitologijoje Ersa yra rasos deivė.
Krikštėnų dvaras
Krikštėnų dvaras – dvaras Krikštėnuose. Minimas nuo XVIII a. kaip kunigaikščio Ksavero Bogušo nuosavybė. Vėlesni savininkai buvo Vilniaus vicegubernatorius Bagnevskis ir Julijonas Pac Pamerneckis. XIX a. viduryje dvaras įgavo baroko stilių ir atiteko prancūzų kilmės savininkui Ignui de Bondi, kurio giminei dvaras priklausė iki 1940 m. Paskutinę dvaro savininkę Eugeniją Janušienę de Bondi nužudė NKVD kareiviai 1941 m. Po karo rūmai priklausė Krikštėnų tarybiniam ūkiui, buvo naudojami kaip tarybinio ūkio raštinė ir biblioteka, o vėliau apleisti. 1994 m. dvaras buvo grąžintas de Bondi paveldėtojams, kurie jį pardavė dabartiniams privatiems savininkams.
thumb|left|200px|Krikštėnų dvaro tvenkinys
Čižiškės
Čižiškėmis vadinami kaimai:
Giedrius Baranauskas
Giedrius Baranauskas (1968 m. kovo 10 d. Šiauliuose – 2023 m. birželio mėn. ) – Lietuvos fotografas, žurnalistas.
Biografija
Mokėsi Šiaulių Medelyno vidurinėje mokykloje. 1991 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą. Nuo 1991 iki 2020 m. buvo dienraščio „Šiaulių kraštas“ fotoreporteris.
Kūryba
Šiaulių fotografijos muziejuje 2000 m. surengė autorinę fotodarbų parodą „2,5 sekundės Šiaulių krašte“, skirtą dienraščio 10-mečiui. Nuotraukos spausdintos fotoinformaciniuose leidiniuose „Šiauliai. Šiaurės Lietuva“ ir „Tai Lietuva“ (2001–2002 m.) bei knygoje „Tėvo Stanislovo pamokslai“. Buvo Lietuvos spaudos fotografų klubo, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
SS Murata
San Marino „Murata“ – San Marino futbolo klubas iš San Marino miesto.
Istorija
Klubas įkurtas 1966 m.
Tibetas
Tibetas ( Bod, tarimas: /pʰøː˩/; – „Vakarų lobynas“) – istorinis-kultūrinis regionas, esantis Tibeto plynaukštėje, didesnė dalis 4000 ir daugiau metrų virš jūros lygio, į šiaurę nuo Himalajų. Šiuo metu didžiuma priklauso Kinijai kaip Tibeto autonominis regionas. Istorinė sostinė – Lasa.
Geografija
Istorinis Tibetas apima ne tik Tibeto autonominį rajoną, bet ir kitas namažas teritorijas Kinijoje: Činghai provinciją, Vakarinį Sičuaną. Taip pat istorinis Tibetas užima Nepalo šiaurines sritis, Indijos Arunačal Pradešo ir Sikimo valstijas, Kašmyro regioną Ladaką, Butano valstybę.
Visos šios sritys senovėje priklausė Tibeto kultūrinės įtakos sferai ir sudaro vientisą istorinį darinį. Nepaisant etninės ir kultūrinės įvairovės, čia gyvenusias bendruomenes iki pat dabar sieja Tibeto budizmas, tibetiečių kalba, kuri naudojama kaip lingua franca, ir kiti kultūriniai bruožai. Šis faktas kai kurioms valstybėms tapo pagrindu reikšti teritorines pretenzijas. Pvz., Kinijos Liaudies Respublika, kontroliuojanti Tibetą, nori iš Indijos perimti Arunačal Pradešo teritoriją, kuri vadinama „Pietiniu Tibetu“, ir nuo seno priklausė Tibeto valstybei. Istorinis Tibetas beveik sutampa su Tibeto plokščiakalniu, todėl didžiąją Tibeto dalį užima kalnai. Šiaurėje Tibetą nuo Rytų Turkestano skiria Kunlunas, pietuose nuo Indijos subkontinento – Himalajai, Vakaruose – Karakorumas. Teritorija užima apie 3,1 mln. kv. km ir vidutiniškai yra 3660 m virš jūros lygio. Aukščiausia viršūnė – Džomolungma (Everestas), kuri priklauso ir Nepalui.
Tibeto teritorijoje prasideda daugelis didžiųjų upių, toliau tekančių kitų tautų gyvenamosiomis teritorijomis ir pasaulyje žinomos tų šalių gyventojų duotais vardais, o ne pavadinimais tibetiečių kalba. Tai Brahmaputra, Geltonoji upė, Jangdzė, Indas, Mekongas.
Istorinės-geografinės sritys
thumb|right|250px|Istorinio Tibeto administracinė situacija Šalies suskaldymas kalnų grandinėmis, nevienodos gamtinės sąlygos, nuo seno lėmė tam tikrų istorinių – geografinių sričių susidarymą. Į jas iš dalies atsižvelgta formuojant dabartinio Tibeto autonominio regiono administracinį suskirstymą.
Tibeto plynaukštėje išsidėstęs Tibetas geografiškai-kultūriškai dalijamas į šiuos regionus:
Istorinio (kultūrinio) Tibeto dalimi neretai laikomos ir šios teritorijos (šiuo metu priklauso ne Kinijai):
Demografija
Rytiniame Tibeto pakraštyje (Sičuano provincijos vakaruose) gyvena gyerungai, danbai, mujai, horpai, ersu, žabai, pumi ir kt. Pietiniame Tibeto pakraštyje (Nepale, Indijoje ir Butane) gyvena monai, bhotijai (susiskaidę į keliasdešimt tautelių, gyvenančių atskiruose slėniuose). Vakariausiame Tibeto kampe (Pakistane) gyvena baltai, šinai, burušai.
Istorija
Archeologiniai tyrinėjimai rodo, kad Tibete pavienės žmonių grupės gyveno jau neolito laikotarpiu, prieš maždaug 20–30 tūkst. metų, ir būdavo susitelkę netoli geotermiškai aktyvių vietų, kuriose būdavo nutirpęs tuo metu Tibetą dengęs ledynas. Nėra aišku, ar to meto gyventojai buvo susiję su šių laikų tibetiečiais, nes archeologiniai duomenys gan riboti. Gali būti, kad dabartiniai tibetiečiai į Tibetą atvyko vėlesniais laikotarpiais.
VII–VIII a. Tibetas sugebėjo suvienyti visas kalnuotoje srityje buvusias gentines valstybes ir keletą kartų įsiveržti į Tang dinastijos valdomą Kiniją. 763 m. trumpam net užėmė Tangų sostinę Čanganą (dabartinis Sianas). VIII a. taip pat matoma sparti budizmo plėtra, sulaukusi karalių palaikymo. Su budizmu Tibeto kultūrai nemažą įtaką darė Indija, nes buvo verčiami ir naudojami iš Indijos atvežti ne tik budistiniai, bet ir moksliniai, grožinės literatūros ir kitokie tekstai. Tuo pačiu metu vyko vietinės šamanizmo tradicijos nykimas, ją išstumiant budizmui, ypač elito sluoksniuose.
Kariniai konfliktai tarp Kinijos ir Tibeto kuriam laikui nurimo 821–823 m. pasirašius taikos sutartis. Jos patvirtino demarkacijos liniją tarp abiejų šalių ir užtikrino, kad nei viena pusė nesiųs armijos į kitos teritoriją. Nepaisant taikesnio laikotarpio, vidiniai konfliktai Tibete dėl valdžios IX a. antroje pusėje suskaidė šalį ir ji subiro į daug smulkių valstybinių junginių. Tačiau tai nesustabdė budizmo plėtros ir įtakos augimo. Budistų vienuolių dėka buvo mezgami ir išlaikomi ryšiai su aplinkinėmis šalimis.
XIII a. Tibetas, kaip daugelis to meto Azijos valstybių, atsidūrė Mongolų imperijos sudėtyje. Šioje imperijoje tibetiečiams buvo suteiktas ypatingas statusas: vienos budistinės sektos, vadinamos Sakya, vienuoliai tapo mongolų valdovų mokytojais. Todėl mongolai priėmė Tibeto budizmą, o mongolų valdomoje Juan dinastijos Kinijoje pastatyta daug tibetietiško stiliaus šventyklų. Tibetas buvo vasalinė Juan imperijos sritis, kurioje valdžia buvo sutelkta Sakya vienuolyno rankose.
XIV a., nugalėjus Sakya diktatūrą ir sykiu atkūrus šalies valstybingumą, į valdžią atėjo Phagmodų dinastija, tačiau vis labiau stiprėjo religinės grupuotės, tarp kurių vyko aršios kovos. XV a. valdžią galutinai paėmė nauja, Gelug („Geltonkepurių“) sekta, kurioje pradėta dalai lamų institucija. Dalai lamos gana greitai tapo faktiniais Tibeto valdovais. XVII a. pabaigoje, Tibete valdant VI Dalai lamai Canjan Džamcui, Kinijoje iškilo mandžiūrai, įkūrę Čingų dinastiją. Dalai lama 1652 m. susitiko su naujuoju imperatoriu Šunži ir užmezgė formalius ryšius.
XVIII a. pradžioje Čingų dinastija ėmė aktyviau kištis į Tibeto valdymą įkurdindama ten savo atstovybę (amban) ir dalindamasi valdžią su Dalai lamomis. Neretai Kinijos įtaka buvo simbolinė, nes pagridinius sprendimus priimdavo tibetiečių lyderiai. Ypač tai išryškėjo XIX a., kada Kinija išgyveno nuosmukį ir vidinį susiskaidymą.
thumb|right|200px|Tibeto vėliava, pristatyta [[Dalai Lama XIII|Dalai Lamos XIII 1912 m. ir oficialiai panaikinta KLR 1959 m.]] Po Kinijos revoliucijos, 1911 m. žlugus Čing dinastijai, Tibete valdant Dalai Lamai XIII, Kinija išvedė savo kariuomenę iš Tibeto. Tai sudarė prielaidas paskelbti de facto nepriklausomybę. Pakeista administracija, įvesta savo valiuta („tamkai“). 1930–1932 m. vykusio Kinijos-Tibeto karo metu Tibeto armija pralaimėjo Kinijai, tačiau nebuvo okupuota ir išlaikė savo atskirumą. thumb|Tibeto autonominis regionas
Po Kinijos Liaudies Respublikos įsikūrimo 1949 m., Mao Dzedungas nusprendė perimti Tibeto kontrolę ir į jo teritoriją 1950 m. išsiuntė armijos pajėgas. Tibetas nesulaukė tarptautinės paramos ir turėjo pripažinti Kinijos viršenybę. Kurį laiką Tibete nebuvo vykdomos žymios reformos, Dalai Lama XIV išlaikė savo valdžią, tačiau 1959 m. prasidėjusios represijos privertė Dalai Lamą pasitraukti į Indiją ir ten įkurti Tibeto vyriausybę tremtyje. Ypač sudėtingas laikotarpis buvo Kultūrinės revoliucijos metais (1966–1976), kada buvo skatinamas tradicinės kultūros naikinimas. Manoma, kad per tą dešimtmetį dėl konfiskuoto derliaus sukelto bado bei politinių persekiojimų mirė keli šimtai tūkstančių tibetiečių.
2008 metų kovo mėn. Tibete kilus neramumams ir riaušėms žuvo apie 100 tibetiečių. Tai sukėlė pasaulio visuomenės susirūpinimą ir protestus Vakarų Europoje bei JAV. Prancūzijos prezidentas pareiškė, kad nedalyvaus Olimpinių žaidynių atidaryme Pekine (vėliau šio pažado neįvykdė), o protestuotojai Londone, Paryžiuje, San Franciske bandė sulaikyti olimpinės ugnies nešimo ceremoniją.
Kultūra
Tibetas turi labai savitą kultūrą, kurioje darniai susipynę vietinės ir užsienio tradicijos. Tai savita pasaulio civilizacija.
Tibetas nemažai perėmė iš kaimyninių Kinijos ir Indijos civilizacijų, tačiau vyraujanti buvo indų tradicija: iš Indijos atėjo budizmas, indų raštų sistemos pagrindu sukurtas tibetiečių raštas. Nemažai tradicijų perimta iš šiaurinių kaimynų, Didžiosios stepės tautų: tiurkų, uigūrų, mongolų, mandžiūrų. Teigiama, kad iš jų buvo perimta administravimo, valdymo patirtis.
Pritaikant kitų šalių patirtį susiformavo savitas, Tibeto budizmas, Tibeto architektūra, Tibeto medicina, Tibeto muzika, Tibeto šokiai čamas, Tibeto teatras, Tibeto tapyba tanka.
Viktoras Burokevičius
Biografija
1923 m. sausio 15 d. per Klaipėdos sukilimą su kuopa prasiveržė per visą miestą iki prancūzų komisaro prefektūros. Čia buvo nukautas. Nors jis žuvo, prefektūra buvo užimta, prancūzai pasidavė. Palaidotas Kėdainių miesto Dotnuvos g. kapinėse.
Tarptautinė kavos organizacija
miniatiūra|250px|right|ICO žemėlapyje: {{legend|#008000|ICO eksportuotojai}}{{legend|#800000|ICO  importuotojai}} miniatiūra|140px|left Tarptautinė kavos organizacija, ICO – nuo 1963 m. veikianti tarptautinė organizacija, įkurta bendradarbiaujant su Jungtinių Tautų Organizacija paskatinti kooperaciją tarp kavą gaminančių, vartojančių ir platinančių šalių. ICO būstinė įsikūrusi 22 Berners Street, Londone, jos vykdomasis direktorius yra Robério Oliveira Silva (Brazilija).
Organizacijos atsiradimą įtakojo pirmasis Tarptautinis kavos susitarimas, įvykęs 1962 m. Jungtinėse Tautose Niujorke. 2011 m. duomenimis, ICO priklausė 33 eksportuojančios ir 6 importuojančios šalys. Aukščiausias ICO valdymo organas yra Kavos taryba, kuri renkasi kas dveji metai. Privataus sektoriaus Konsultacinė taryba, kurią sudaro 16 atstovų iš vartojančių ir gaminančių šalių, taip pat susirenka kas dveji metai prie Kavos tarybos.
Parakaso kultūra
Parakaso kultūra – senovės Andų (Centro regiono) kultūra gyvavusi tarp 750 m. pr. m. e. ir 200 m. e. m. Kultūros vystymosi centras buvo Parakaso pusiasalyje (dab. Ikos departamente). Vietos indėnai turėjo gerai išvystytą irigacinę sistemą, vertėsi žemės ūkiu, žvejyba.
Kultūra išaugo ankstyvuoju laikotarpiu veikiant Čavino kultūrai, bet vėliau vystėsi savarankiškai. Vėliau užimta ir asimiliuota Naskos kultūros.
Apie Parakaso kultūrą daugiausia žinoma iš vandenyno pakrantėje rasto ir archeologo Julio C. Tello ištyrinėto Vari Kajano nekropolio. Jį sudarė daugybė požeminių laidojimo kambarių su palaidotomis kilmingųjų mumijomis. Manoma, kad kiekvienas kambarys priklausęs atskiram klanui ar šeimai. Mumijos buvo įvyniotos į ornamentuotus audinius. Parakaso tekstilė laikoma viena kokybiškiausių ikikolumbinėje Amerikoje.
Antonín Dvořák
Antoninas Leopoldas Dvoržakas (Antonín Leopold Dvořák /tarimas/ 1841 m. rugsėjo 8 d. – 1904 m. gegužės 1 d.) – čekų kompozitorius romantikas.
Biografija
Gimė Nelahozevuose (Nelahozeves) netoli Prahos, kur praleido didžiąją dalį gyvenimo. Mokėsi muzikos Prahos vargonų mokykloje, gerai griežė smuiku ir altu. Grojo altu orkestre, tačiau turėjo pragyventi iš pamokų, todėl jam likdavo mažai laisvo laiko. 1871 m. metė darbą orkestre, kad galėtų rašyti muziką. Pamilęs mokinę, parašė jai dainų ciklą „Kipro medžiai“ (Cyprus trees), tačiau, jai susituokus su kitu, pats 1873 m. vedė jos seserį Aną Cermakovą (Anna Cermakova).
1892–1895 m. Dvoržakas dirbo Nacionalinės muzikos konservatorijos Niujorke direktoriumi. Vėliau Dvoržakas grįžo į Prahą. Nuo 1901 m. iki mirties buvo Prahos konservatorijos vadovas. Gyvenimo gale turėjo finansinių problemų. Palaidotas Prahoje, Vyšehrad kapinėse.
Kūryba
A. Dvoržako simfonijos (devynios) parašytos pagal klasikinius modelius, tačiau jis taip pat rašė nauja simfoninės poemos forma. Įtakos jo kūrybai turėjo ir kompozitorius Richardas Vagneris. Ritmiką ir melodiką veikė čekų liaudies muzika: žinomiausias pavyzdys – „Slavų šokiai“. Taip pat A. Dvoržakas rašė operas (žymiausia – „Rusalka“), kamerinę muziką, muziką fortepijonui. A. Dvoržako kūrinių katalogą sudarė Jarmilas Burhauseris.
Utenos regioninis profesinio mokymo centras
Profesinio mokymo centras teikia mokiniams ir suaugusiems profesinį, pagrindinį ir vidurinį  išsilavinimą, kvalifikacijos tobulinimą ir perkvalifikavimą. Čia vykdomas antrojo, trečiojo ir ketvirtojo ISCED 97 lygmens profesinis mokymas pagal formaliojo pirminio ir tęstinio profesinio mokymo programas su įprasta vyraujančia dalykine specializacija ir teoriniu bei praktiniu ugdymu. Mokymas teikiamas ne jaunesniems, kaip 14 metų asmenims. Programos trukmė - 1-4 metai. miniatiūra|250px|left
Rengiami apdailininkai (statybininkai), staliai, virėjai, maisto pramonės darbuotojai, automobilių mechanikai, prekybos įmonių vadybininkų padėjėjai, barmenai, padavėjai, viešbučių darbuotojai.
Istorija
1983 m. rugsėjo 1 d. buvo įsteigta 58–ji vidurinė profesinė mokykla. Tuo metu į mokyklą buvo priimti 162 moksleiviai mokytis šių specialybių: maisto pramonės įrengimų derintojai, mėsos išpjaustytojai ir dešrų formuotojai, sūrių gamintojai ir formuotojai, traktorių, automobilių, žemės ūkio paskirties mašinų šaltkalviai-remontininkai, pieno produktų meistrai.
2000 m. liepos 1 d. reorganizavus aukštesniąją žemės ūkio ir maisto pramonės mokyklą įkurtas Utenos regioninis profesinio mokymo centras.
Švytenės binijos
Švytenės binijos (Tarletonbeania) - žibintūninių (Myctophidae) šeimos žuvų gentis.
Smolenskas
Smolenskas – miestas Rusijoje, prie Dniepro upės, srities centras, geležinkelio mazgas. Įsikūręs 400 km į pietvakarius nuo Maskvos ir 500 km į šiaurės rytus nuo Vilniaus. Išvystyta mašinų gamyba, lengvoji ir maisto pramonė. 7 vidurinės mokyklos, 2 teatrai. Smolensko linų muziejus, Didžiojo tėvynės karo muziejus, dailės galerija, skulptūrų muziejus. Yra istorijos, architektūros ir dailės muziejus – draustinis.
Daugiau kaip pusantro šimto metų, – nuo 1395 m. iki 1514 m. ir nuo 1611 m. iki 1667 m. buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestas, Romos apeigų katalikų ir graikų apeigų katalikų (unitų) Smolensko vyskupysčių centras, čia veikė jėzuitų akademija. ATR valdovas Zigmantas Vaza miestui buvo suteikęs Magdeburgo teisę. Smolensko dailės galerijoje saugomi LDK didikų giminių Pacų, Sapiegų ir su jais susijusių giminių portretai.
Vilniuje Naujamiesčio seniūnijoje yra Smolensko miesto vardo gatvė. Rusijos, Gudijos ir Ukrainos miestuose taip pat yra Smolensko miesto vardo gatvės.
Nuo 863 m.
left|220px|thumb|Švč. Mergelės Marijos į dangų ėmimo (Uspenijos) soboras. 2014 m.
Tai vienas seniausių Rusijos miestų, Kijevo amžininkas, rašytiniuose šaliniuose minimas jau 863 metais. Tuomet jis buvo krivičių žemių centras, susikūręs Rytų Europos didžiojo vandens prekybos kelio iš Skandinavijos į Graikiją ir kitų svarbių prekybos kelių kryžkelėje. Greta vietos gyventojų krivičių IX a. Smolenske ėmė kurtis iš Skandinavijos atvykę plėšikaujantieji vikingų pirkliai. 882 m. Naugardo kunigaikštis Olegas užkariavo Smolenską ir prijungė prie Kijevo Rusios, kaip forpostą tarp Kijevo ir Naugardo. 1101 m. kunigaikščio Vladimiro Monomacho nurodymu Smolenske buvo pastatytas pirmasis Dievo Motinos Ėmimo į Dangų soboras. Kijevo Rusios valstybei skylant, nuo XII a. miestas tapo savarankiškos Smolensko kunigaikštės sostine. 1137 m. Smolenske įkurta stačiatikių bažnyčios vyskupija. Smolenske nuo pat įkūrimo pradžios buvo svarbi tvirtovė. Iš kitų Rusios kunigaikštysčių miestų Smolenskas išsiskyrė ir mūrinių šventovių gausa: XII–XIII a. čia veikė keliolika cerkvių. Kunigaikštis Rostislavas XII a. Smolenską apjuosė pilies siena.
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestas
miniatiūra|left|400x400px|1404 m. Smolensko sukilimas. miniatiūra|1514 m. Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė užima Smolenską.
Nuo XIII a. pradžios ir Mindaugo laikais Smolenską bei jo žemes ima dažnai puldinėti lietuviai. Po mongolų totorių antplūdžio susilpnėjęs miestas XII a. pabaigoje pateko į Lietuvos įtaką. Gedimino valdymo pradžioje Smolenskas buvo vasalinėje LDK priklausomybėje. Vytautas valdymo pradžioje miestą kontroliavo per savo skiriamus vasalinius kunigaikščius, bet 1395 m. mieste pasodino savo vietininką. 1387 m. beveik visi miesto gyventojai mirė nuo maro. 1399 m. Vytautui pralaimėjus Vorsklos mūšį Smolenskas ėmė maištauti prieš LDK ir 1401 m. išvijo jo skirtą vietininką. 1404 m. maištą Smolenske pavyko numalšinti ir Vytautas miestą bei visą sritį prijungė prie LDK. Smolensko pulkai pasižymėjo Žalgirio mūšyje.
1440 m. smolenskiečiai, Maskvos sukurstyti, sukilo prieš LDK valdymą ir išvarė jos vietininką. Sukilimui numalšinti prireikė kelerių metų. Maskvos Didžiajai Kunigaikštystei plečiant ekspansiją į vakarus, Smolenskas tapo itin svarbus kovų tarp LDK ir Maskvos objektas. Smolenskas buvo „raktas į Maskvos valstybę“ dėl savo labai palankios strateginės padėties. Vis dėlto 1449 m. LDK valdovas Kazimieras Jogailaitis ir Maskvos didysis kunigaikštis Vasilijus II pasirašė sutartį, kuria Maskva visiems laikams atsisakė savo pretenzijų į Smolenską. Tačiau šios sutarties Maskva laikėsi neilgai. 1502 m. rugsėjo 6 d. LDK-Maskvos karo metu Smolenską apsiautė Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano III sūnaus Dmitrijaus Žilkos vadovaujama kariuomenė, tačiau miesto gynybai LDK didžiojo etmono Stanislovo Kiškos vadovaujama įgula atsilaikė ir puolimą atrėmė. 1508 m. įkurta Smolensko vaivaidija.
ATR kariuomenė, pasinaudojusi didžiąja Maskvos suirute (Сму́тное вре́мя), 1609 m. Smolenską apgulė ir 1611 m. birželio 13 d., – po 20 mėnesių trukusios apsiausties, paėmė. Miesto gynybai vadovavo vaivada Michailas Šeinas. Smolenskas tapo LDK dalimi, kaip Smolensko vaivadijos centras. Deulino paliaubų sutartimi 1618 m. Rusija buvo priversta pripažinti Smolenską ATR dalimi.
miniatiūra|220px|[[Abiejų Tautų Respublika|ATR kariuomenė prie Smolensko 1609-1611 m.]]