cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albatros D.III
Lietuvoje
Sutvarkytais lėktuvais 1919 m. pabaigoje kurį laiką skraidyta, nors aparatai buvo smarkiai susidėvėję. Orlaivis Nr. 5160/17 1920 m. vasario 27 d. atiduotas kapitaliai remontuoti į Aviacijos parko technines dirbtuves. Perrinktą ir papildytą kitomis detalėmis lėktuvą 1921 m. sausio 23 d. ore išbandė ltn. Jurgis Dobkevičius. Iš pradžių priklausė 1-ajai oro eskadrilei, o gegužės 1 d. buvo perduotas 2-ajai oro eskadrilei. Po keleto dienų, gegužės 6 d., vėl taisytas dirbtuvėse, o gegužės 26 d. po remonto grąžintas atgal. Orlaivis 2-ojoje oro eskadrilėje naudotas lakūnų lavinimuisi, žinių apie dalyvavimą karo veiksmuose nėra.
Albatros D.III Nr. 5080/17 ilgą laiką išbuvo sandėlyje ir tik 1921 m. kovo 10 d. buvo paimtas iš Aviacijos parko remontuoti. Po dešimties dienų, nutraukus darbus, lėktuvas buvo grąžintas atgal į sandėlį ir laikytas atsargoje.
Šiuolaikinės kopijos
miniatiūra|Atkurtas Albatros D.III, 2020 m. XXI a. pradžioje Austrijos aviacijos entuziastas Koloman Mayrhofer pagamino dvi 253-osios serijos Albatros D.III (Oeffag) kopijas, kuriems buvo suteiti Austrijos-Vengrijos K.u. K. Luftfahrttruppen stiliaus numeriai 253.01 ir 253.24. Abejuose orlaiviuose sumontuoti autentiški Austro-Daimler varikliai.
Vieną orlaivį eksploatuoja ne pelno organizacija, antrasis yra buvo eksponuojamas Wiener-Neustadt’o – miesto, kuriame I Pasaulinio karo metais ir buvo gaminami šie lėktuvai – rotušėje, vėliau – Aviaticum skrydžio muziejuje (vok. Flugmuseum Aviaticum) šalia Wiener-Neustadt miesto.
Operatoriai
miniatiūra|Albatros D.III vaidzas iš trijų perspektyvų
Lenkijos futbolo varžybos 1952 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1952m.
Rusijos teisės istorija
right|thumb|200px|[[Lietuvos statutai - vienas Soboro teisyno šaltinių]] Rusijos teisės istorija - Rusijos Federacijos teisės raida, vystymasis.
Teisės šaltiniai
Rusijos teisės ištakos - Senosios Rusios teisė, teisiniai papročiai. Žymiausias teisės paminklas - Rusų Tiesa. Rusijos teisės vystymąsi įtakojo ir Lietuvos teisė (LDK teisė, pvz., Lietuvos Statutai). Kiti teisės šaltiniai - 1649 m. Soboro teisynas, baudžiamosios teisės - 1845 m. Rusijos baudžiamasis statutas, 1903 m. Rusijos baudžiamasis statutas, 1845 m. Rusijos baudžiamasis statutas, Petro I karinis statutas.
Šiuolaikinės teisės formavimasis
Šiuolaikinė Rusijos teisė pradėjo formuotis kaip Rusijos TSR teisė XX a. 9 - 10 deš. Perestroikos metais daugeliu teisės keitimų peržiūrėta Rusijos TSR Konstitucija, įstatymai, pripažintas politinis pliuralizmas ir daugiapartinė sistema, įtvirtinta privati nuosavybė, verslininkystės laisvė.
Kaspars Balodis
Kasparas Balodis (g. 1971 m. gegužės 15 d. Rygoje, Latvija) – latvių teisininkas, teisėtyrininkas civilistas, Latvijos universiteto (LU) dekanas, Latvijos Konstitucinio Teismo teisėjas.
Biografija
1993 m. Latvijos universiteto Teisės fakultete baigė teisės studijas, 1994 m. teisės magistro studijas (Minsteres Univeristātē). 2000 m. apgynė teisės mokslų disertaciją (Minsteres Univeristātē), daktaras.
Nuo 1996 m. LU TF Civilinės teisės mokslų katedros asistentas, lektorius, docentas. Nuo 2002 m. iki 2007 m. LU Teisės fakulteto dekanas, nuo 2006 m. gruodžio mėn. Latvijos KT teisėjas.
Latvijos CK komentarų bendraautoris (1998 m.).
Samara (Rusijos upė)
Samara  – upė Rusijoje, Orenburgo ir Samaros srityse; Volgos kairysis intakas. Prasideda Bendrojo Syrto aukštumoje, teka šiaurės vakarų, vakarų kryptimi per stepių lygumas. Vaga vingiuota. Samaros mieste įteka į Volgos upės Samaros tvenkinį.
Didžiausi intakai: Didysis Uranas, Mažasis Uranas, Tokas, Borovka, Didysis Kinelis (dešinieji), Buzulukas (kairysis). Upė laivuojama pačiame žemupyje, nuo Aleksejevkos prieplaukos (41 km). Prie Samaros įsikūrę miestai: Soročinskas, Buzulukas, Samara.
Sakoku
miniatiūra|240px|Atplaukiantis portugalų laivas į Japoniją Sakoku  – pagrindinė Tokugavos šiogūnato užsienio politikos koncepcija taikyta nuo XVII a. ketvirtojo dešimtmečio iki priverstinio atsivėrimo 1853 m.
Nors sakoku terminas buvo sukurtas neseniai (1801 metais), jo laikotarpiu vykdoma politika buvo nenauja: krikščionybės uždraudimas, tam tikrose vietose Tokugavų griežtai kontroliuojami prekybiniai santykiai su užsienio šalimis, draudimas atvykti ar apsistoti beveik visų užsienio valstybių piliečiams, draudimas eiliniams Japonijos gyventojams palikti šalį. Sakoku politika buvo įtvirtinta per 1633–1639 metais priimtus įsakymus. Japonija šiuo laikotarpiu nebuvo visiškai izoliuota ar atsiskyrusi nuo pasaulio – buvo keletas uostų, per kuriuos japonai sėkmingai prekiavo su kitomis tautomis. Laikotarpio pabaiga laikomi 1853 m., kai Metju Perio (Matthew Perry) vadovaujamas laivynas iš Jungtinių Amerikos Valstijų atvyko į Japoniją ir privertė pasirašyti bendradarbiavimo sutartį.
Istorija
Istoriškai laikoma, kad pirmasis japonų susidūrimas su europiečiais įvyko 1543 metais, kai portugalai visiškai atsitiktinai atplaukė į Tanegašimos krantus. Šį susidūrimą Makao saloje gyvenantys portugalai įvertino kaip galimybę įgyti naujų prekybos partnerių bei platinti katalikybę. Kai paaiškėjo, jog to meto Japonija buvo tik pradėjusi plačiu mastu naudotis gausiais tauriųjų metalų ištekliais, buvo pasitelktos europietiškos technologijos sidabro lydymui ir išgryninimui ir XVI–XVII amžių sankirtoje Japonija tapo šalimi, kuri pagamina trečdalį viso pasaulio sidabro. Japonai greitai suprato, kad tai jų šaliai nėra labai naudinga ir šie ištekliai gali bet kada baigtis, todėl buvo paskatinti mąstyti, kaip įmanoma būtų atsiriboti nuo portugalų bei ispanų įtakos. Šių dviejų šalių turimas ginklų ir patrankų arsenalas bei milžiniški laivai paliko didelį įspūdį Japonijos salų gyventojams. Tai prisidėjo prie šių tautų skleidžiamos katalikybės palankaus priėmimo, nes buvo suvokiama kaip naujiena, kuri gali paprastiems gyventojams suteikti geresnį gyvenimą.
Trijų pavojų baimė
Pagrindinėmis priežastimis, dėl kurių buvo paskelbta ir vykdyta šalies izoliavimo politika, laikomos 3 pavojų baimės. Pirmoji baimė – būti užkariautais kitų užsienio šalių. Tokugavos šiogūnai siekdami įteisinti savo valdžią, turėjo eliminuoti išorinę įtaką. Matydama europiečių vykdomą politiką Azijoje, Japonijos vyriausybė aiškiai suprato potencialų užsienio imperialistinių valstybių pavojų. Tuo metu portugalai aktyviai plėtė įtaką Indijos vandenyno pakrantėse steigdami ten gyvenvietes, kurias būtų galima laikyti mažosiomis kolonijomis. 1570 metais Filipinai buvo užkariauti ispanų. Tuo metu olandai jau buvo įsitvirtinę Indonezijoje ir Formosoje. Japonijos vyriausybė siekė pašalinti Ispanijos ir Portugalijos kolonijinę ir religinę įtaką, nes tai buvo suvokiama kaip vis didėjanti grėsmė šiogūnato valdymo stabilumui ir taikai salyne. Antroji baimė buvo dėl vidaus neramumų, kadangi Tokugavų pasirinktas šalies valdymo modelis nebuvo labai stabilus ar saugus, daugybė žmonių nepritarė jų valdymui. Pavyzdžiui, pietvakarių Tozamos daimio regionas istoriškai buvo priešiškas centrinei, taip pat čia nemažą dalį gyventojų sudarė samurajai, kurie buvo nepatenkinti Tokugavų reformomis, nes iš samurajų buvo atimtas tiesioginis kaimų valdymas, jie buvo priversti persikelti į miestus bei neteko kitų privilegijų. Trečioji baimė buvo dėl augančio katalikų skaičiaus pietų Japonijoje bei Kiūšiū salyne. Tai buvo tie regionai, per kuriuo daugiausia buvo komunikuojama su išoriniu pasauliu bei kur atvykdavo daugiausiai užsieniečių bei katalikybės misionierių, kurie neretai skleisdavo religiją bei pamokslus, tad šiuose regionuose buvo daugiausiai vietinių japonų atsivertimų į krikščionybę. Visa tai naujai įsteigtam Tokugavos šiogūnatui kėlė rimtą pavojų.
Politiniai motyvai
Paprastai laikoma, kad šiogūnatas nusprendė šalį labiau izoliuoti, siekdamas pašalinti pirmiausia Ispanijos ir Portugalijos kolonijinį ir religinį poveikį, kuris buvo suvokiamas kaip keliantis grėsmę šiogūnato stabilumui ir taikai salynuose. Be to, Tokugavų šiogūnai siekė kontroliuoti visą Japonijos užsienio politiką, kad gebėtų išlaikyti savo viršenybę pavaldinių atžvilgiu. Šiuo laikotarpiu Tozamos daimio plėtodami prekybinius tinklus su kitomis Rytų Azijos šalimis gaudavo nemažai pelno, kuris padėjo jiems stiprinti karinę jėgą bei karo pramonę. Todėl šiogūnai siekė apriboti daimių galimybes prekiauti su užsienio prekybininkais atvykstančiais laivais į Japoniją. Valdančiųjų tikslas buvo užtikrinti, kad nė vienas netaptų pakankamai galingas ar turtingas, kad galėtų tapti iššūkiu Tokugavų šiogūno valdžiai. Šiam tikslui įgyvendinti buvo pradėta vykdyti sankin-kotai (参勤交代 sankin kotai, liet. pakaitinis lankymas) politika, pagal kurią stambūs daimio buvo priversti bent keletą mėnesių per metus praleisti tuometinėje Japonijos sostinėje Edo ir ten apgyvendinti savo šeimą visam laikui, kol jis bus išvykęs lankyti valdomų žemių.
Dėl Šimabaroje statomos naujos pilies Matsukuros klanui dabartinėje Nagasakio prefektūroje pietvakarių Japonijoje buvo stipriai pakelti mokesčiai ir tai supykdė vietos valstiečius bei laisvuosius samurajus roninus (浪人rōnin). Vietinių katalikų persekiojimas tik sustiprino nepasitenkinimą, kuris išsivystė iki atviro sukilimo trukusio keturis mėnesius – nuo 1637 m. gruodžio 17 d. iki 1638 m. balandžio 15 d. Sukilėlių malšinimui Tokugavos šiogūnatas pasiuntė 125 000 karių, kurie sutriuškino sukilėlius po ilgos apgulties Haros pilyje. Pasibaigus sukilimui, sukilusių katalikų vadui Amakusai Širo (天草四郎 Amakusa Shirō) buvo nukirsta galva ir prasidėjo griežtas krikščionybės draudimas.
Prekybos partneriai sakoku laikotarpiu
Sakoku politikos laikotarpiu Japonija niekada nebuvo visiškai atsiribojusi ar savęs izoliavusi nuo išorinio pasaulio. Japonija tarptautiniu lygiu oficialiai plėtojo komercinius bei diplomatinius santykius su 5 tautomis. Tuo pačiu visas šalies importas ir eksportas tapo labai griežtai ribojamas ir dažniausiai nukreiptas per Nagasakio uostą. Čia vyko prekyba su kinais bei olandais, kurie vieninteliai turėjo teisę apsigyventi Nagasakyje jiems skirtose teritorijose. Kinams buvo leista prekiauti su Riūkiū karalystės gyventojais. Japonai eksportavo savo prekes per tuometinę Ezo (dabar Hokaido) salą ainu tautos žmonėms bei per Cušimos salą buvo prekiaujama su tuometine Čosono dinastija Korėjoje. Išskyrus šiuos atvejus, japonams buvo draudžiama palikti savo šalį. Kinai, korėjiečiai, olandai ir riūkiečiai buvo vieninteliai užsieniečiai, kuriems sakoku politikos laikotarpiu buvo leidžiama atvykti ar kartais net apsigyventi Japonijoje prekybiniais ar diplomatiniais tikslais. Olandų politika Japonijos atžvilgiu skyrėsi nuo kitų Europos valstybių, todėl jiems pavyko išvystyti su Japonija įvairialypius prekybos ir bendradarbiavimo santykius. Olandai vykdė visus japonų pageidavimus bei reikalavimus, ir, nors buvo atidžiai stebimi, jiems buvo oficialiai leista apsigyventi Japonijoje. Olandai savo lojalumą japonams įrodė juos parėmę puolant krikščionių tvirtovę, todėl skirtingai nuo kitų tautų olandai nebuvo kaltinami krikščionybės skleidimu.
Sakoku įtaka
miniatiūra|240px|1854 m. Komodoro Metju Perio vadovaujamas JAV laivynas antrą kartą atvyksta į Japoniją 1601 metais, pasibaigus Sekigaharos mūšiui, šiogūnatas įpareigojo daimius pasirašyti lojalumo priesaiką, pagal kurią jie prisiekė laikytis visų Edo miesto įstatymų ir nesuteikti apsaugos ar prieglobsčio šiogūnato priešams. Tai buvo pats svarbiausias dokumentas ir vien jos pasirašymo faktas parodė, kokią koncentruotą valdžią turėjo tuo metu valdantis Tokugava Ieyasu (徳川 家康 Tokugawa Ieyasu) prieš savo pavaldinius. Olandai japonams padėjo ne tik plėtoti prekybą, bet ir buvo pagrindinis išorinio pasaulio informacijos šaltinis ir nuolat teikė žinias apie Vakarus. Japonai buvo ypatingai susidomėję olandų vykdomais moksliniais tyrimais bei atradimais, kurie tuo metu atrodė ženkliai pranašesni ir išsivystę nei kinų. Nepaisant vykdomos šalies izoliavimo politikos, Japonija nenutolo nuo Vakarų technologijų bei medicinos pažangos per olandų atvežtas knygas ir šios kalbos mokymąsi. Daugiausia dėmesio sulaukė knygos apie mokslo pažangą, mediciną, geografiją ir ginklus. Siekdami veiksmingai reaguoti į didėjantį užsienio valstybių spaudimą, japonai nusprendė, kad būtina didinti ir tobulinti turimą ginkluotę vystymąsi, o tam nebuvo jokio kito metodo nei išmokstant olandų kalbą. Pritaikant šias kalbines žinias ir prižiūrimiems olandų, japonams pavyko išvystyti sėkmingą geležies, laivų statybos ir ginklų pramonę.
Sakoku pabaiga
Sakoku pabaiga gali būti laikoma, kai 1852 metais Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas Milardas Filmorė (Millard Fillmore) nurodė karinio laivyno komodorui Metju Periui vykti į Japoniją ir priversti jos žmones atverti savo jūrų uostus prekybai su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis. 1853 metų liepos 8 dieną komodoras Peris į Edo įlanką atvyko su keturiais karo laivais, japonai jiems pasiūlė bendradarbiavimą per iki tol veikusį santykiams su užsieniu Nagasakio uostą, tačiau šis siūlymas buvo atmestas. 1854 metų vasario 13 dieną šis komodoro Metju Perio vadovaujamas laivynas grįžo su dviguba jėga – atplaukė aštuoni karo laivai ir buvo pareikalauta pasirašyti bendradarbiavimo sutartį tarp Jungtinių Amerikos Valstijų ir Japonijos bei pagrasinta, jog jie neišvyks, kol susitarimas nebus įvykdytas. Po beveik mėnesį trukusių derybų japonai nusileido ir buvo pasirašyta Kanagavos konvencija, kuri skelbė, kad Japonijos uostai privalo įsileisti iš Jungtinių Amerikos Valstijų atplaukiančius laivus ir tai laikoma oficialia Japonijos izoliavimo politikos laikotarpio pabaiga.
Aly Cissokho
Aly Cissokho (g. 1987 m. rugsėjo 15 d.) – Prancūzijos futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje Liverpool FC klube (skolinamas iš Valencia CF).
Karjerą pradėjo gimtojo miestelio Blois Foot 41 klube. 2004 m. pasirašė sutartį su FC Gueugnon, kuriame, jaunimo komandoje, praleido trejus metus. 2006–2007 m. sezone debiutavo pagrindinėje komandoje. Klube sužaidęs vieną sezoną, 2008 m. birželį, persikėlė į Portugalijos lygos Vitória FC. Praleidęs tik puse sezono, išvyko į FC Porto. Su Porto klubu, Cissokho laimėjo Porugalijos lygą, Portugalijos taurę bei pirmą kartą žaidė UEFA Čempionų lygoje. 2009 m. liepos mėnesį, po nesekmingo bandymo persikelti į Italijos Milano klubą, už € 15 mln. mokestį, pasirašė penkerių metų sutartį su Prancūzijos Olympique Lyonnais klubu. 2012–2013 m. sezono pradžioje buvo parduotas Ispanijos La lygos Valencia CF. 2013–2014 m. sezonui buvo paskolintas Liverpool FC.
2009 m. lapkritį buvo pakviestas į Prancūzijos rinktinę. Debiutavo 2010 m. rugpjūčio 11 d., draugiškose rungtynėse prieš Norvegiją.
Pavaldi valstybė
Pavaldi valstybė, tarptautiniuose santykiuose – tai valstybė, kuri yra ekonomiškai, politiškai ir (arba) kariniu požiūriu pavaldi kitai galingesnei valstybei. Pavaldi valstybė gali būti įvairiai apibūdinama: satelitinė valstybė, susijusi valstybė, dominija, kondominija, savivaldi kolonija, neokolonija, protektoratas, vasalinė valstybė, marionetinė valstybė ar duoklę mokanti valstybė.
Prancūzija
Per Prancūzijos revoliucinius karus buvo įkurtos „Républiques soeurs“ (liet. seseriškos respublikos). Jos buvo įkurtos Italijoje (Cizalpinų respublika ir Partenopės respublika), Graikijoje (Jonijos salos), Šveicarijoje (Helvetijos respublika ir Rodano respublika), Belgijoje ir Nyderlanduose (Batavijos respublika). miniatiūra|[[Pirmoji Prancūzijos imperija ir Prancūzijos satelitinės valstybės 1812 m.]] XIX a. Pirmosios Prancūzijos imperijos laikais, Napoleonui Bonapartui ir Prancūzijos kariuomenei užkariaujant Europą, šios valstybės keitėsi, susikūrė kelios naujos. Italijos respublikos buvo pertvarkytos į Italijos karalystę, kurią šiaurėje tiesiogiai valdė Napoleonas, o pietuose – į Neapolio karalystę. Italijos pusiasalyje buvo sukurta trečia valstybė – Etrurijos karalystė. Batavijos respubliką pakeitė Olandijos karalystė, kurią valdė trečiasis Napoleono brolis Liudvikas Bonapartas. Iš Šventosios Romos imperijos atsiskyrė 35 Vokietijos valstybės, visos jos buvo Prancūzijos sąjungininkės, ir sukūrė Reino konfederaciją – pavaldžią valstybę, sukurtą kaip buferis tarp Prancūzijos ir dviejų didžiausių jos priešų rytuose – Prūsijos ir Austrijos. Prancūzijai įsiveržus į Pirėnų pusiasalį, Ispanija taip pat buvo paversta pavaldžia karalyste, kaip ir Lenkija, tuometinė Varšuvos kunigaikštystė.
XX a. Prancūzija ėmė taikyti Françafrique koncepciją – jos buvusių Afrikos kolonijų pavadinimas. Šiuo metu ši sąvoka kai kuriais atvejais vartojama kritikuojant tariamai neokolonijinius Prancūzijos santykius su jos buvusiomis kolonijomis Afrikoje. Šios šalys tiekia Prancūzijos ekonomikai svarbią naftą ir naudingąsias iškasenas.
Aedonė (Zeto žmona)
Graikų mitologijoje Aedonė – Zeto žmona, Tėbų karalienė. Pagal Homero „Odisėją“, Zetas ir Aedonė turėjo du vaikus. Aedonė pavydėdama daug vaikų, mėgino užmušti Amfiono žmonos Niobės vyriausiąjį sūnų, tačiau nužudė savo vyriausią sūnų Itilą. Dievai pamišusią iš skausmo Aedonę pavertė lakštingala; ji naktimis verkia savo sūnaus.
Putriškės
Putriškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Zūbiškių, prie kelio, Neries kairiajame krante (64 km nuo žiočių), Gaižiūnų miškų pakraštyje.
Ties kaimu Neryje šniokščia Laukystos rėva, prie kairiojo kranto stūkso Putriaus akmuo (raudonas granitas, 1,3 × 2 m apimties, iškilęs virš vandens 0,55 m).
Etimologija
Kaimo pavadinimas galbūt kilęs nuo Andrejaus Petroškveičiaus.
Istorija
1628 m. sausio 15 d. Putriškės buvo padovanotos Vilniaus evangelikų reformatų Sinodui.
Vitalijus Rumiancevas
Vitalijus Rumiancevas (g. 1985 m. kovo 15 d.) – Lietuvos kalnų slidininkas.
Dalyvavo dvejose žiemos olimpinės žaidynėse – 2006 ir 2010 m.
Treniruojasi su treneriu Jurijumi Švecovu.
Douliu
Douliu (pe̍h-ōe-jī: Táu-la̍k) – miestas Taivano vakaruose, vakarų pakrantės lygumos viduryje, 137 km į šiaurės rytus nuo Kaosiungo. Junlino apskrities administracinis bei ekonominis centras. Gyventojų 106 tūkst. (2010 m. duomenys). Verčiamasi žemės ūkiu (dirbamuosiuose laukuose palei Huvei ir Junlino upes auginami ryžiai, batatai, žemės riešutai, vaisiai) maisto, tekstilės pramonėmis. Svarbus transporto mazgas.
Shift 2: Unleashed
Need for Speed: Shift 2 – Unleashed (trumpiau tariamas Shift 2: Unleashed) – lenktynių žanro kompiuterinis žaidimas, sukurtas britų kompanijos „Slightly Mad Studios“ ir 2011 m. išleistas „Electronic Arts“. Tai septynioliktoji „Need for Speed“ žaidimų serijos dalis, tiesioginis „Need for Speed: Shift“ tęsinys, praplečiantis daugybę žaidimo aspektų nuo savo pirmtako.
Douliu
Mieste esančioje Junlino apskrities koncertų salėje vyksta Beigango tarptautinis muzikos festivalis.
Shift 2: Unleashed
Šioje žaidimo dalyje galima lenktyniauti net daugiau kaip su 145 skirtingų automobilių, siūlomų iš daugiau kaip 37 skirtingų gamintojų ir 36 skirtingose trasose, kuriose žaidėjai gali varžytis kelių tipų lenktynėse. Taip pat yra galimybė žaisti tinkle su kitais žaidėjais internetiniu ryšiu. Atsiranda keletas naujovių, tokios kaip kameros vaizdas pro vairuotojo šalmą, lenktynės naktį ir "Autolog" sistema, pristatyta jau „Need for Speed: Hot Pursuit“ (2010).
2021 m. gegužės 31 d. Electronic Arts pranešė išimanti žaidimą iš prekybos internetu, o kartu su juo vėliau išjungianti online režimo serverius. Dabar yra prieinamos tik neoficialiai platinamos fizinės DVD žaidimo kopijos iš kitų prekeivių.
Douliu
Istorija
Miestelis susikūrė XVII a. pr.
Talmantai
Talmantai  – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Dočiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 2 km į rytus nuo Nočios, tuoj į vakarus nuo Salapetiškių.
Istorija
XIX a. pab. buvo okolica, patekusi į Lydos apskrities Kaniavos valsčių, Nočios apylinkę.
MFA Triumfas Mažeikiai
Istorija
Klubas įkurtas 2015 m. rudenį. Komandos treneris Ramūnas Daubaris.
Tuo metu komandoje žaidė Rimantė Jonušaitė, Gabrielė Putraitė, Gabrielė Nevgen, Greta Kvederaitė, Karolina Kurapatkina, Gabija Strikauskytė, Gintarė Narmontaitė, Kornelija Steponavičiūtė, vartininkės Gabrielė Norvaišaitė ir Gabrielė Vaserytė.
2017
Mažeikių MFA "Triumfas" 2017 m. debiutavo Pirmos lygos pirmenybėse. Vakarų regiono atrankos grupėje buvo lyderėmis, tačiau suklupo ketvirtfinalyje.
Žaidėjos:
2018 m. LMFA I lygos pirmenybėse pateko į Vakarų grupę ir galutinėje komandų rikiuotėje liko antros. Antrame etape patyrė pralaimėjimą ir nebekovojo dėl aukštų vietų.
2019 m. LMFA I lyga pirmenybėse žaidė šiaurės grupėje. Pirmame etape liko paskutinėje vietoje (penktos) ir į kitą etapą nepateko.
Klubo spalvos
Marškinėliai oranžinės spalvos. Šortai juodi.
Aedonė (Pandarėjo duktė)
Graikų mitologijoje Aedonė – Pandarėjo duktė, Politechno iš Lidijos žmona. Jų santuoka buvo nepaprastai laiminga, todėl pora buvo išdidi ir manė esą laimingesni net už Dzeusą ir Herą. Tuomet dievai pasiuntė deivę Eridę ir sutuoktiniai susikivirčijo ir pradėjo varžytis: vyras dirbo kėdę, o žmona audė audinį. Padedant laimėjo Aedonė, bet supykęs Politechnas išniekino Aedonės seserį Chelidonę ir atvedė žmonai tarsi vergę. Chelidonė prie šulinio verkdama išsakė savo skriaudą, o Aedonė tai išgirdo. Politechnas persekiojo abi seseris. Dievai pasigailėjo ir pavertė Pandarėją jūros ereliu, Aedonės motiną – jūros tulžiu, Politechną – pelikanu ir Chelidonę – kregžde.
MFA Triumfas Mažeikiai
Klubo spalvos
Gali žaisti ir raudonomis aprangomis.
Sudėtis
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Chirurgas
Chirurgas (🇬🇷 – „plaštaka“ + ἔργον – „darbas, veiksmas“) – medicinos profesija, kurios pagrindinė veikla yra chirurgija, t. y. kūno operavimas. Skaičiuojama, kad pasaulyje per metus chirurgai atlieka per 300 milijonų operacijų, tarp jų apie 0,5 mln. Lietuvoje.
Istorija
Pirmuoju chirurgu laikomas VI a. pr. m. e. indų gydytojas Sušruta. Vėliau, islamo mokslo klestėjimo laikais ypač išgarsėjo Al-Andalusijos arabas Zahravis (963–1013), laikomas vienu iš šiuolaikinės chirurgijos pradininkų. Viduramžių Europoje chirurgo darbą dažniausiai atlikdavo barzdaskučiai.
Lietuvoje kai kurios chirurginės operacijos darytos jau III–IV a. 1781 m. chirurgus pradėjo rengti Vilniaus universitetas. 1809 m. Jacques Briotet prie Vilniaus universiteto įkūrė 13 lovų chirurgijos kliniką su operacine, išugdė gerų vietinių chirurgų. 1847 m. Liudvikas Liachovičius praėjus vos 4 mėnesiams po eterio narkozės atradimo, ją pritaikė per operaciją Vilniuje. 1922 m. įkūrus Lietuvos universitetą jame įsteigta Chirurgijos katedra. 1935 m. įkurta Lietuvos chirurgų draugija. Po Antrojo pasaulinio karo pradėta kurti specializuota chirurgija.
Lietuva
2021 m. Lietuvoje buvo 908 chirurgai (chirurgai, abdominalinės chirurgijos gydytojai, koloproktologai, kraujagyslių chirurgai, širdies chirurgai, neurochirurgai, krūtinės chirurgai, plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos gydytojai, veido ir žandikaulių chirurgai, urologai, onkologai chirurgai, abdominalinės onkochirurgijos gydytojai, krūtų onkochirurgijos gydytojai), 67 vaikų chirurgai (vaikų chirurgai, vaikų neurochirurgai, vaikų urologai), dalis chirurgų dirbo odontologijos srityje (burnos chirurgai, veido ir žandikaulių chirurgai). Pas chirurgus užfiksuota apie 0,5 mln. apsilankymų, tarp jų – 25,8 tūkst. pirminėje priežiūroje, 330,6 tūkst. bendrosios chirurgijos, 49,6 tūkst. neurochirurgijos, 60,4 tūkst. kraujagyslių chirurgijos, 4,5 tūkst. krūtinės chirurgijos, 0,5 tūkst. širdies chirurgijos, 16,5 tūkst. plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos, 11,8 tūkst. veido ir žandikaulių chirurgijos.
Gordijas
Kartą Gordijui ariant žemę ant jaučio pakinktų atsitūpė erelis, taip buvo išpranašauta, jog Gordijas taps karaliumi. Frigams netekus valdovo, orakulas jiems valdovu liepė paskelbti tą, kurį jie sutiks pirmą, važiuojantį Dzeuso šventyklos link. Vežimu važiavo Gordijas, jį frigai paskelbė savo karaliumi. Laimę lėmusį vežimą Gordijus liepė pastatyti tvirtovėje, o jo pakinktus užrišti painiu mazgu. Buvo manoma, kad tas, kuris atriš Gordijaus mazgą, taps Azijos valdovu. Aleksandras Makedonietis, iš pradžių nesugebėjęs jo atrišti, mazgą perkirto kardu.
Masyvas
thumb|Dviejų matmenų (dviejų indeksų) masyvas matricai ar lentelei saugoti. Šiame pavyzdyje indeksai prasideda nuo 1. Masyvas – duomenų struktūra, kurią sudaro daugelis vienodo tipo reikšmių (pamokų skaičius kiekvieną savaitės dieną, vektorius, matrica ir pan). Tai viena pagrindinių struktūrų, būdinga beveik visoms paplitusioms programavimo kalboms. Giminingas matematinis terminas yra tenzorius.
Masyvo komponentas, su kuriuo norima dirbti, nurodomas ne vardu, o kito, diskrečiojo duomenų tipo reikšme (indeksu). Indekso reikšmės gana dažnai (bet nebūtinai) esti neneigiami sveikieji skaičiai. Pavyzdžiui, daugelyje programavimo kalbų galima rašyti  – masyvo   pirmojo bei antrojo elementų suma. Indeksų gali būti daugiau nei vienas (pavyzdžiui, matricai reikalingi du: stulpelis ir eilutė).
Masyvo elementus galima naudoti kaip ir paprastus kintamuosius ir rašyti kairėje prieskyros sakinio pusėje. Jie gali būti ir funkcijų parametrai. Priskiriant vienam masyvui kitą, nukopijuojamos visos šiame esančios reikšmės. Masyvo elementai ne visada yra tik skaičiai: galimos įvairios duomenų struktūros, tarp jų ir kiti masyvai.
Kadangi masyvo elementai indeksuojami diskrečiojo duomenų tipo reikšmėmis, tai tų elementų gali būti labai daug, ir vis viena jiems perrinkti pakanka vos keleto programos kodo eilučių. Klasikine samprata, visi masyvo elementai turi būti to paties tipo, nes nėra prasmės ciklu perrinkti reikšmių, kurioms neegzistuoja koks nors bendras, kiekvienai reikšmei galimas veiksmas. Tačiau kai kuriose programavimo kalbose įmanomas polimorfizmas, kurį naudojant galima sukurti masyvą, kurio elementai yra skirtingų (bet kažkuria prasme suderinamų) tipų.
Irina Malovičko
Irina Malovičko (, 1993 m. gruodžio 6 d. Odesoje) – Ukrainos sportinio šaudymo atstovė, kuri specializuojasi stendiniame šaudyme iš apvalios aikštelės. Olimpietė, Europos jaunimo čempionatų prizininkė.
Biografija
2011 m. Malovičko tapo Europos jaunimo čempione merginų apvalios aikštelės rungtyje.
2022 m. pasaulio stendinio šaudymo čempionate Malovičko dalyvavo moterų apvalios aikštelės rungtyje. Atrankoje po papildomų šūvių etapo, sportininkė su 8-u rezultatu pateko į finalinį etapą. Sportininkė galutinėje rikiuotėje užėmė 5-ą vietą ir pelnė olimpinį kelialapį į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes. Ji tapo pirmąja Ukrainos atstove, kuri iškovojo olimpinę kvotą 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą metu.
Juodlankiai
Juodlankiai arba Lankos – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 1,5 km į rytus nuo Sudeikių miestelio, Alaušo ežero pietinėje pakrantėje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,62 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 138 m. Ežeras seklus, gausiai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Iš šiaurės vakarų prieina Ruklių miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, miškeliai. Rytuose įteka upelis iš Giedrio ežero, vakaruose ~15 m pločio protaka jungiasi su Alaušo ežeru. Prie ežero įsikūrę Salų ir Ruklių kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos.
Putriškis
Putriškis – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Skrebotiškio.
Karklinis (Utenos r.)
Karklinis – ežerėlis Lietuvoje, Utenos rajone, 3 km į šiaurės rytus nuo Daugailių. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,11 km, plotis – iki 0,085 km. Altitudė 156,6 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštesnis ir sausas. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais – ežerėlį supa Krūminių miškas. Iš pietų į šiaurę ežerėlį prateka Šventosios intakas Šavaša. Rytiniu krantu eina riba su Zarasų rajonu.
Višnaus purana
Višnaus purana  – vienas iš sakraliųjų indų tekstų, priklausantis puranoms. Tai viena svarbiausių puranų, ji įtraukiama į Mahapuranų korpusą. Šioje puranoje gausu mitologinių motyvų, tapusių svarbia hinduizmo mitologijos ir doktrinos dalimi.
Višnaus purana yra vaišnavistinio pobūdžio – čia aukštinamas viešpats Višnus, kuris skelbiamas esant Narajana, Parabrahmanu. Puranos autorystė priskiriama legendiniam Vjasai.
Puranos tekstas skirstomas į 6 dalis (aṃśa) ir 126 skyrius (adhyāya). Pradžioje pasakojama apie 4 jugų sukūrimą, jų konceptą. Toliau aprašomas mitas apie Pieno vandenyno ( kṣīradhi) plakimą, kur Višnus, pasivertęs vėžliu (Kurma), ant nugaros užsikrovęs Mandaros kalną, apie kurį apvynioję gyvatę Vasukį devai ir asurai siekė išplakti amritą. Taip pat pasakojama istorija apie Višnaus garbintoją Dhruvą, karalius Veną ir Prithu, pastarojo palikuonis. Puranoje yra žymus pasakojimas apie asurą Hiranjakšipą bei jo sūnų Prahladą.
Antrojoje Višnaus puranos knygoje aprašomos įvairios valdovų istorijos, gentys, geografija, visatos sampratos. Trečiąją knygą sudaro Manvantaros – Manaus laiko skalės – aprašymas, istorijos apie Vjasą, Jadžnavalkją, Sūrją, Jamą, aprašomos keturios varnos, keturi gyvenimo tarpsniai (ašramai), įvairūs ritualai. Ketvirtojoje dalyje aprašomos Saulės ir Mėnulio valdovų dinastijos, sąrašas valdovų, kurie pasirodysią Kalijugos laikotarpiu. Penktojoje dalyje aprašomas Krišnos gyvenimas, o šeštoji dalis aprašo Kalijugą ir pasaulio pabaigos vaizdinį.
Višnaus puranai priskiriama Upapurana – Višnudharmotara purana.
Višnaus puranoje minima Guptų imperijos valdovų geneologija, todėl ji turėjusi būti baigta kurti ne anksčiau 320 m. Įvairūs mokslininkai šios puranos sukūrimo laikotarpį datuoja tarp I a. pr. m. e. ir IV a. m. e. Tai buvo pirmoji purana, iš sanskrito išversta į Europos kalbas (1840 m., Horace Hayman Wilson).
Lenkijos futbolo varžybos 1953–1954 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1953–1954 m.
Samara (Ukrainos upė)
Samara  – upė rytų Ukrainoje; Dniepro kairysis intakas. Prasideda Donecko kalvagūbryje, Donecko srities šiaurės vakaruose, prie Marijivkos kaimo. Aukštupyje kerta Charkivo srities pakraštį, o toliau teka į vakarus Dniepropetrovsko sritimi. Žemupyje pasuka į pietvakarius ir Dnipre įteka į Dnieprą.
Kerekai
Kerekai (sav. аӈӄалҕакку – 'pamario žmonės', каракыкку – nuo čiuk. кэрэкит) – viena iš Rusijos paleoazinių tautelių Tolimuosiuose Rytuose.
2010 m. gyventojų surašymo duomenimis, kerekais užsirašė 4 žmonės (2002 m. – 8 žmonės). 1959 m. jų buvo apie 100 žmonių. XX a. kerekai buvo įsikūrę keliose Čiukčių autonominės apygardos Beringo rajono gyvenvietėse. Gyveno atskiromis šeimomis kartu su čiukčiais, spaudžiami jų asimiliacijos.
Vartojama kalba
Kalba čiukčių ir rusų kalbomis. Kerekų kalba, priklausanti Čiukčių-kamčiadalų kalboms, nebevartojama. Kerekų kalba artima koriakų kalbai ir dažnai laikoma vienu iš jos dialektų. Kerekų leksikoje taip pat sutinkama eskimų kalbos elementų. Trumpas mokslinis kerekų kalbos aprašymas pirmą kartą buvo parengtas P.J. Skoriko pagal 1954–1956 m. surinktą tyrimų medžiagą. Jis taip pat užrašė šia kalba kelis tekstus. 1971 m. aštuonis naujus kerekų tekstus užrašė V.V. Leontjevas.
Istorija
Tuo metu, kai rusai atvyko prie Beringo jūros pakrančių (XVIII a.), kerekų gyvenamoji teritorija plytėjo nuo Anadyrio įlankos iki Opukos upės žiočių. Kerekai vertėsi jūros žinduolių medžiokle ir žvejyba, rankiojimu, laikė kinkomuosius šunis, šiaurinius elnius. XVIII a. vykstant žiaurioms čiukčių ir koriakų tarpusavio kovoms, kerekai buvo atsidūrę tarp dviejų ugnių: juos puldinėjo ir čiukčiai, ir koriakai, kurie nužudydavo kerekų suaugusius vyrus ir paimdavo į vergovę jų moteris ir vaikus. Negalėdamai aktyviai priešintis kerekai stengėsi slapstytis tarp uolų ir kitose nuošaliose vietose. Dėl karinių antpuolių praradimų bei epidemijų, įsiplieskusių krašte XVIII a. pabaigoje, kerekų ženkliai sumažėjo.
XX a. kerekų materialinis ir dvasinis gyvenimas panėšėjo į čiukčių. Pastarieji XX a. kerekus beveik visiškai asimiliavo. 1991 m. kerekų kalba dar šnekėjo 3 žmonės.
Bendzino apskritis
Bendzino apskritis – apskritis pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje. Centras – Bendzinas.
Istorija
Apskritis įkurta 1867 m. Petrakavo gubernijoje. 1927 m. sausio 1 d. iš jos dalies įkurta Zavercio apskritis.
Administracinis suskirstymas
Apskrityje yra 9 valsčiai.
Masinio naikinimo ginklas
Masinio naikinimo ginklas – ginklų rūšis, kurie gali visiškai sunaikinti arba padaryti itin didelę žalą dideliam gyvų organizmų, natūralių ir nenatūralių struktūrų (pvz.:pastatai, kalnai) skaičiui arba pažeisti Žemės biosferą. Masinio naikinimo ginklai skirstomi į keturias pagrindines rūšis:
Iš pradžių terminas derintas su strateginiu bombardavimu, tačiau vėliau jis buvo kur kas labiau išplėtotas.
Terminas
Terminą masinio naikinimo ginklas pirmąkart užrašė anglikonų prelatas Viljamas Kosmas Gordonas Langas, atkreipdamas dėmesį į Gernikos subombardavimą 1937 m.
Kam gali dabar neskaudėti širdies dėl pasibaisėtinų skerdynių, kančių, daugeriopių baisumų, pagalvojus apie karą Ispanijoje ir Kinijoje? Kaip gali būti nebaisu, pagalvojus apie, kiek reikštų kitas masinis karas su visais naujais masinio naikinimo ginklais?
Tuo metu dar nebuvo branduolinių ginklų. Iki tol buvo panaudotas tik cheminis ginklas. Japonija tada vykdė tyrimus su biologiniais ginklais.
Baigiantis Antrajam Pasauliniam karui, po Hirosimos ir Nagasakio subombardavimo, o vėliau, Šaltojo karo metu terminas buvo pritaikytas netradiciniams ginklams, ypač branduoliniam ginklui. Terminą branduoliniams ir radiologiniams ginklams pritaikė Viljamas Safyras.
Bagis
miniatiūra|[[Mitsubishi Motors|Mitsubishi Evo 9 Buggy]]
Bagis – nedidelis lengvasis automobilis, pasižymintis pravažumu ir supaprastinta kėbulo konstrukcija. Dauguma bagių surenkami pritaikius įvairius komponentus ir mazgus iš serijinių automobilių arba entuziastų pagaminami kaip savadarbiai. Specializuotos įmonės gamina bagių dalis: kėbulo komplektus, saugos lankus, elektros įrangą ir kt. Sportiniai bagiai skirti dalyvauti autokroso varžybose.
Bagiai pirmą kartą pasirodė 1950-aisiais JAV. Pirmieji dažniausiai buvo gaminami iš senų automobilių „Volkswagen Beetle“. Bagio pavadinimas prigijo nuo amerikietiško vardo „vabalas“ (Beetle) mažybinės formos „buggy“. Bagiui sukurti nuo automobilio nuimtos kėbulo dalys, durys, posparniai. Kaip atraminė konstrukcija sumontuotas lengvas rėmas arba stiklo pluošto kėbulas arba palikta apnuoginta standartinio kėbulo versija. „Vabalas“ buvo populiarus, prieinamas automobilis. Dėl patikimos važiuoklės, didelės prošvaisos, aušinimo radiatoriaus nebuvimo ir variklio galinės komponuotės jis idealiai tiko bagių gamybai. Daugelis entuziastų vietoj standartinių variklių montavo patobulintus ir galingesnius agregatus. Po spontaniškų varžybų bagiai netruko pasirodyti profesionalų lenktynėse, didelėse automobilių parodose. Bagių populiarumas augo ir netrukus peržengė JAV sienas.
Lietuvoje bagių sporto meistrai renkasi rungtyniauti Europos automobilių kroso čempionatų etapuose, rengiamuose Vilkyčių trasoje.
Senatvė (2021 filmas)
Senatvė  – 2021 m. JAV trileris, kurį parašė, režisavo ir prodiusavo M. Night Shyamalan. Filmas sukurtas pagal Pierre Oscar Levy ir Frederik Peeters prancūzų kalba parašytą šveicarų grafinį romaną „Smėlio pilis“. Filmo siužetas pasakoja apie grupę nuošaliame paplūdimyje atsidūrusių žmonių, kurie sparčiai sensta.
Filmavimas vyko Dominikos Respublikoje tris mėnesius per COVID-19 pandemiją. Filmas Jungtinėse Amerikos Valstijose pradėtas rodyti liepos 23 d. Jis buvo sėkmingas, visame pasaulyje uždirbo 90 milijonų JAV dolerių, o jo biudžetas siekė 18 milijonų JAV dolerių, nors kritikai filmą vertino nevienareikšmiškai.
Dieter Medicus
Dieter Medicus (g. 1929 m. gegužės 9 d. Berlin-Steglitz, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas civilistas, Vokietijos prievolių teisės modernizacijos kūrėjas, Miuncheno universiteto (LMU) profesorius.
Biografija
Gimė chemiko šeimoje. Nuo 1949 metų studijavo teisės mokslus Berlyno Humboldtų universitete, Viurcburge ir Miunsteryje. 1954 metais Miunsteryje išlaikė pirmąjį valstybinį teisės egzaminą, 1957 metais – antrąjį. Būdamas Max Kaser mokiniu Hamburge Medicus tyrinėjo savo disertacijoje 1956 metais (Miusnterio u.) bei 1962 metais habilitacijoje (Id quod interest, Studien zum römischen Recht des Schadensersatzes) Hamburge romėnų teisės klausimus.
Vėliau dėstė, nuo 1962 metų Kylio universiteto profesorius (1966 m. kviestas dėstyti Tiubingeno universitete), nuo 1969 m. Regensburgo universiteto, nuo 1978 m. iki 1994 m. LMU profesorius (iki kol tapo emeritas). Būdamas pensijoje iki 2008 m. buvo Vitenbergo universiteto prievolių teisės dėstytojas.
Henryk Siemiradzki
Biografija
Henrikas Hektoras Semiradskis gimė 1843 m. spalio 24 d. šeimos sodyboje prie Charkovo, tuometinėje Rusijos imperijoje. Semiradskių giminė nuo seno gyveno LDK žemėse. Henriko tėvas buvo karininkas ir tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, tačiau nacionalistinės nuotaikos tarp Ukrainos lenkų buvo stiprios ir Henrikas Semiradskis save laikė lenku, nors Rusijos kritikai, jam išgarsėjus, bandydavo priskirti jį Rusijos tapytojams. 1864 m. H. Semiradskis baigė Charkovo universitetą, įgijo mokslų kandidato laipsnį gamtos mokslų disciplinoje. Tais pačiais metais jis pradėjo mokytis Sankt Peterburgo dailės akademijoje, 1866 m. buvo priimtas į pilnateisius studentus. Dailininkas parodė talentą, studijų metu buvo apdovanotas dviem aukso ir penkiais sidabro medaliais, jį rėmė rektorius Fiodoras Brunis. 1871 m. baigęs akademiją aukso medaliu H. Semiradskis laimėjo šešerių metų paramą studijoms užsienyje. Jis išvyko į Vokietiją, pagarsėjo Miunchene sukurtu paveikslu „Romiečių orgija“. Po to keliavo į Italiją, 1872 m. atvyko į Romą ir pasiliko joje iki gyvenimo pabaigos. Pasak jo dukters, „...jis pamatė Romą ir visa kita jam nustojo egzistuoti“.
Romoje H. Semiradskis pradėjo garsėti istoriniais paveikslais iš Sen. Romos ir krikščionybės istorijos. Jį kelis kartus studijoje aplankė Italijos karalienė, lankėsi Rusijos caro brolis Paulius. Iš jo istorinių paveikslų įkvėpimo sėmėsi Henrikas Senkevičius, kai rašė romaną „Quo vadis?“. 1873 m. Sankt Peterburgo akademija jam suteikė akademiko vardą, 1877 m. − profesoriaus už paveikslą „Nerono fakelai“. H. Semiradskis tapo Berlyno, Stokholmo (1879), Romos Šv. Luko (1880) ir Paryžiaus (1889) dailės akademijų nariu. 1876 m. jam suteiktas Italijos karūnos ordinas. 1878 m. už paveikslą „Vaza ar moteris“ jis buvo apdovanotas aukso medaliu pasaulinėje parodoje Paryžiuje, bei jam suteiktas Prancūzijos Garbės legiono ordinas. 1898 m. H. Semiradskis apdovanotas Italijos karaliaus Šv. Maurikijo ir Lozoriaus ordinu. Dailininkas plačiai eksponavo po Europą, lankėsi Lenkijoje. Henrikas Semiradskis mirė 1902 m. rugpjūčio 23 d. Strzałków kaimelyje, netoli Lodzės Lenkijoje. Iš pradžių jo palaikai buvo palaidoti Varšuvoje, vėliau perkelti į Skałka bažnyčią Krokuvoje šalia kitų žymių Lenkijos kultūros veikėjų kapų.
Tetiušai
Tetiušai  – miestas Rusijoje, pietvakarių Tatarstane, 94 km į šiaurės rytus nuo Uljanovsko, Kuibyševo tvenkinio (Volgos) dešiniajame krante; rajono centras. Į miestą veda kelias iš Buinsko. Siuvimo, maisto (duonos) pramonė. Veikia krašto muziejus.
Istorija
Tetiušai įkurti XVI a. antroje pusėje kaip gynybinė tvirtovė nuo totorių antpuolių. 1781 m. suteiktas miesto statusas. Iki XX a. pr. buvo svarbus prekybinis taškas.
Olympias Lympion
Olympias Lympion – Kipro futbolo klubas iš Limpijos (Limbijos).
Istorija
Klubas įkurtas 1941 m. Limpijoje (Limbijoje). Žaidė žemesniuose divizionuose.
Spalvinė gama
Žalia ir balta spalvos.
Box Office Mojo
Box Office Mojo – amerikiečių interneto svetainė, kurioje sistemingai ir algoritmiškai stebimos filmų kasos pajamos. Svetainę 1998 m. įkūrė Brandon Gray, o 2008 m. ją nupirko „IMDb“, kuri priklauso „Amazon“.
Puvočiai (Merkinė)
Puvočiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 11 km į pietryčius nuo Merkinės, Dainavos girioje, dešiniajame Merkio krante priešais Marcinkonių Puvočius. Yra pėsčiųjų tiltas per Merkį. Kaime aptikta akmens amžiaus stovyklavietė.
Čenstakavos apskritis
Čenstakavos apskritis – apskritis pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje. Centras – Čenstakava.
Istorija
Apskritis įkurta 1793 m. Pietų Prūsijoje. 1867 m. atkurta Petrakavo gubernijoje.
Administracinis suskirstymas
Apskrityje yra 19 valsčių.
Nyderlandų futbolo varžybos 1990–1991 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1990–1991 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
--- - -
Lenkijos futbolo varžybos 1954–1955 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1954–1955 m.
Būdupėnai (Kusų parapija)
Būdupėnai (, nuo 1938 m. Buden, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 10 km į vakarus nuo Pilkalnio, 19 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Būdupės (Įsruties intakas).
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Būdupėnų kaimo bendruomenė 1933–1937 m. Įkurti 1542 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Budupen, Bodupen, Budupenen, Buduppeinen, Budupöhnen. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 10 ugniakurų, 1821 m. – valstiečių kaimas su 64 gyventojais. 1854 m. kaime buvo 12 gyvenamųjų pastatų ir 100 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Enskiškių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. Kaime buvo vėjo malūnas.
Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Puzinai
Puzinai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 23 km nuo Karsakiškio.
MFK Nemenčinė
MFK „Nemenčinė“ – Lietuvos futbolo klubas iš Nemenčinės. Merginų futbolo komanda anksčiau vadinta „Rūta“.
2010
Jungtinė Nemenčinės „Rūtos“ ir Vilnius FM ekipa užėmė 5 vietą Moterų A lygoje.
2011
Jungtinė Nemenčinės „Rūtos“ ir Vilnius FM ekipa ir vėl užėmė 5 vietą Moterų A lygoje.
2017
Šiais metais žaidė LMFA I lyga Rytų zonoje. Treneris Anton Šostko. Ekipos spalvinė gama yra žydri marškinėliai, balti šortai ir baltos kojinės.
Sudėtis
''2017 m. balandžio 14 d.''
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Puzinava
Puzinava – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 9 km nuo Bražuolės.
Detifosas
Detifosas yra Kalnų Jokulsau upėje, kuri išteka iš Vatnajokudlio ledyno ir surenka vandenį iš didelio ploto šiaurės Islandijoje. Krioklys yra 100 metrų pločio, vanduo krinta iš 45 metrų aukščio žemyn į Jokulsaugliuvro kanjoną. Tai didžiausias pagal vandens kiekį krioklys Islandijoje. Vidutinis debitas – 193 m³/s.
Turizmo galimybės
Detifosas yra pasiekiamas nauju asfaltuotu keliu nr. 862 ir senesniu žvyrkeliu nr. 864. Vakariniame krioklio krante nėra išplėtotos turizmo infrastruktūros, o dėl vandens purslų jis yra šiek tiek sunkiau matomas. Rytiniame krante yra informacinis stendas, prižiūrimas Vatnajokudlio nacionalinio parko (isl. Vatnajökulsþjóðgarður) darbuotojų. Taip pat prižiūrimas takas į vietas, iš kurių atsiveria geriausi vaizdai į krioklį, bei viešasis tualetas. Detifosas yra Deimantiniame rate, kuris yra populiarus turistų maršrutas aplink Husaviką ir Myvatno ežerą šiaurės Islandijoje.
Laiševas
Laiševas  – miestas Rusijoje, Tatarstane, 55 km į pietryčius nuo Kazanės, Kuibyševo tvenkinio (buvusio Kamos žemupio slėnio) kairiajame krante; rajono centras. Į miestą veda kelias iš Kazanės. Maisto (duonos, pieno, žuvies), medienos apdirbimo pramonė; didelė dalis gyventojų dirba Kazanėje. Veikia krašto muziejus, technikos-ekonomikos technikumas. Yra Šv. Sofijos soboras (1767 m.), Šv. Trejybės cerkvė (1906 m.).
Iš Laiševo apylinkių kilęs rusų poetas, valstybės veikėjas Gavrilas Deržavinas.
Istorija
Laiševas įkurtas 1557 m. buvusios Volgos bulgarų gyvenvietės Laišo vietoje. Pradžioje tai buvo karinis postas, bet vėliau išaugo kaip amatų ir metalurgijos centras. 1781–1926 m. turėjo miesto statusą, plėtota pramonė (ypač metalo apdirbimo), prekyba. 1950 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas, o 2004 m. grąžintas miesto statusas.
Evan Lysacek
Evan Lysacek (g. 1985 m. birželio 4 d. Čikagoje) – JAV dailiojo čiuožimo sportininkas. Dviejų nacionalinių aukso medalių savininkas. 2009 m. tapo pasaulio čempionu. Atstovavo savo šaliai Turino ir Vankuverio olimpinėse žiemos žaidynėse. Lysacek pradėjo čiuožti nuo aštuonerių metų.
Lenkijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Rusijos valstybės istorijos archyvas
thumb|250 px|right|Rusijos valstybės istorijos archyvas (RGIA) Sankt Peterburge, ties Utkino perėja
Rusijos valstybės istorijos archyvas  – Rusijos Federacijos valstybinis archyvas, didžiausias istorijos archyvas Europoje.
Archyve saugomi Rusijos imperijos valstybinės valdžios ir valdymo institucijų dokumentai, datuojami nuo XVIII a. pabaigos, XIX a. pradžios iki 1917 m., taip pat ikirevoliucinės Rusijos visuomeninių organizacijų ir privačių asmenų dokumentų kolekcijos. Vienas iš dviejų federalinio lygmens archyvų (kartu su Rusijos valstybės karinio laivyno archyvu) yra įsikūręs Sankt Peterburge.
Rusijos valstybės istorijos archyvo adresas: Rusijos Federacija, Sankt Peterburgas, Zanevskio pr. 36. (Россия, Санкт-Петербург, Заневский проспект, 36).
Istorija
Archyvas buvo įkurtas 1925 m. kaip Leningrado (buvęs Sankt Peterburgo pavadinimas sovietiniu laikotarpiu) centrinis istorijos archyvas, kurio pagrindu tapo buvęs Tarybų Sąjungos centrinio archyvo Leningrado padalinys, įkurtas trejais metais anksčiau (1922 m.). Šio padalinio sukaupta medžiaga, kuri vėliau sudarė istorijos archyvo fondus, buvo saugoma II (teisiniame) skyriuje, šalies ūkio skyriuje ir kt. 1924 m. Leningrado archyvo fondai buvo laikinai išgabenti į Maskvą, kaip Petrogrado (Sankt Peterburgo ankstesnis pavadinimas, egzistavęs revoliuciniu periodu) istorinio ir revoliucinio archyvo dalis.
1929 m. Leningrado ir Maskvos valstybiniai istorijos archyvai buvo sujungti į Tarybų Sąjungos centrinį istorijos archyvą, kurio sudėtyje veikė Leningrado padalinys (ЛОЦИА), padalintas į 4 skyrius: liaudies ūkio, politikos ir teisės, kultūros ir buities, armijos ir laivyno. 1934 m. šių skyrių pagrindu buvo sukurti atskiri archyvai (Liaudies ūkio archyvas ir Vidaus politikos, kultūros bei buities archyvas). Šie archyvai 1936 m. gavo centrinių archyvų statusą.
1941 m. minėtų archyvų pagrindu buvo įkurtas Leningrado valstybinis istorijos archyvas (ЦГИАЛ) ir Tarybų Sąjungos Vidaus reikalų ministerijos (MVD) Leningrado apskrities valstybinis istorijos archyvas (ГИАЛО). 1961 m. archyvas įgavo pastovų, nuolatinį pavadinimą iki pat sovietinės epochos pabaigos, t. y. jis pavadintas TSRS centriniu valstybiniu istorijos archyvu. Į šį archyvą buvo perduota buvusios Rusijos imperijos aukščiausių ir centrinių valdymo institucijų fondų dalis, taip pat dalis privačių fondų, kurie anksčiau buvo saugomi Maskvos centriniame valstybiniame istorijos archyve (ЦГИАМ) bei Centriniame senųjų aktų archyve (ЦГАДА).
1992 m. archyvui buvo gražintas jo ankstesnis pavadinimas – Rusijos valstybės istorijos archyvas. Šis archyvas 1993 m. įtrauktas į ypatingai vertingų Rusijos Federacijos kultūrinių objektų sąvadą. Iki 2006 m. archyvas veikė Senato ir Sinodo pastate Senato aikštėje Sankt Peterburge. Perdavus minėtą pastatą Rusijos Federacijos Konstituciniam Teismui ir Rusijos Federacijos Prezidento bibliotekai, istorijos archyvas buvo perkeltas į specialiai jam pastatytą naują pastatą.
Su istorijos archyvu susijusi didelį atgarsį Rusijoje sulaukusi antikvaro Vladimiro Fainbergo byla dėl kelių tūkstančių senųjų dokumentų vagystės.