cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nausodis
Istorija
Partizanų artimuosius ir pagalbininkus enkavedistai ir stribai trėmė į Sibirą. 1948–1949 m. buvo išvežtos Antano Anužio, Igno Kupšio, Antano Kupšio, Aleksandro Slušnio, Juozo Šlušnio šeimos ir Albertina Lukauskaitė, o Vladas Balsevičius, Vladas Lukauskas, jo sūnus Zenonas Lukauskas ir kt. įkalinti lageriuose. Skirtingai nuo aplinkinių kaimų, sovietmečiu Nausodžio kaimas nesunyko. Nors jis buvo pagalbinė Aušros, o vėliau – Jaunosios gvardijos (Žemaitijos) kolūkio gyvenvietė, tačiau į kaimą kėlėsi aplinkinių vienkiemių gyventojai, statėsi naujas sodybas. XX a. 7-8 dešimtmetyje dar buvo likę keletas senų, etnografiškai vertingų sodybų. Viena gražiausių buvusi Vlado Balsevičiaus sodyba, užėmusi apie 1,5 ha žemės. Joje stovėjo namas ir visi ūkiniai pastatai, augo didelis obelų ir vyšnių sodas, tyvuliavo 3 tvenkiniai ir didelis, 1,5 x 1,5 m dydžio ir 3 m gylio šulinys su mediniu rentiniu. Šulinį vadino bravariniu, kadangi jis buvo iškastas XIX a. pirmojoje pusėje čia stovėjusiai Mišučių dvaro spirito varyklai (bravorui). Sodybą juose tvora, o į kiemą buvo įvažiuojama pro plačius vartus. Seniausias pastatas joje buvo 1783 m. statyta klėtis. Vienoje jos kamaroje buvusi įrengta meistarnė, kurioje meistraudavo ir darbo įrankius saugojo sodybos šeimininkas. Vaikio kamara buvo skirta samdytam bernui gyventi, o klėtis – grūdams saugoti. Be to pastate dar buvo šeimininkės (gaspadinės) sandėliukas ir dvi kraitinės kamaros šeimininkų dukroms. Jadvygos Lukauskienės sodyboje buvusi dar senesnė, 1753 m. statyta klėtis. Įdomus buvo 1807 m. statytas B. Lygutienės namas, taip pat Liudo Kupšio klėtis, pastatyta iš smulkių, plonų rąstų.
Astrofizika
miniatiūra|Visatos plėtimasis Astrofizika – astronomijos šaka, tirianti kosminių kūnų (planetų ir jų palydovų, Saulės, žvaigždžių, Galaktikos, kitų galaktikų) ir kosminės erdvės (tarpplanetinės, tarpžvaigždinės ir tarpgalaktinės) medžiagos sandarą, fizinę ir cheminę sudėtį ir fizikines savybes, kosminių kūnų atmosferas, kosminės erdvės fizikinius laukus, Visatos evoliuciją.
Astrofizikos panaudojimas
Naudodamasi astronominiais stebėjimo metodais, astrofizika teikia duomenų apie medžiagos ir spindulių fizikines savybes tokiomis sąlygomis, kurių negalima sukurti Žemėje. Astrofizikos stebėjimai remiasi iš kosminių kūnų atėjusio elektromagnetinio spinduliavimo intensyvumo ir poliarizacijos matavimu (astrofotometrija), to spinduliavimo spektro sudėties tyrimu (astrospektroskopija). Kosminiai kūnai tiriami įvairiose spektro srityse: regimosios šviesos, ultravioletinių, rentgeno, gama, infraraudonųjų spindulių, radijo bangų. Žemės atmosferos nepraleidžiamas elektromagnetines bangas ir elektringąsias daleles tiriama iš aukštuminių balionų, raketų, dirbtinių Žemės palydovų, tarpplanetinių stočių.
Praktinė fizika
Praktinė astrofizika kuria tyrimo metodiką ir instrumentus, vykdo stebėjimus ir apdoroja jų rezultatus. Pagal tiriamų spindulių dažninę sritį ji skirstoma į regimosios šviesos (arba optinę) astronomiją, ultravioletinę astronomiją, rentgeno astronomiją, gama astronomiją, infraraudonąją astronomiją, radijo astronomiją, pagal tyrimo objektą – į heliofiziką (arba Saulės fiziką), planetų fiziką, mažųjų Saulės sistemos kūnų fiziką, žvaigždžių fiziką, tarpplanetinės, tarpžvaigždinės medžiagos fiziką, galaktikų ir kvazarų fiziką, neutrininę astrofiziką.
Teorinė fizika
Teorinė astrofizika, remdamasi žinomais gamtos dėsniais ir tyrimų duomenimis, kuria kosm. kūnų ir reiškinių matematinius modelius ir tiria kosminių objektų evoliuciją.
Reliatyvistinė astrofizika
Reliatyvistinė astrofizika tiria kosminius reiškinius, susijusius su greičiais, artimais šviesos greičiui, didelės energijos kosmines daleles, kosm. kūnus (pvz., juodąsias skyles, neutronines žvaigždes, baltąsias nykštukes), kurių medžiagos tankis labai didelis.
Vida (vardas)
Vida – moteriškas vardas, vyriška šio vardo forma Vidas.
Vardadienis: sausio 3 d.
Jovaišių senosios kapinės
Jovaišių senosios kapinės (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Druskininkų savivaldybės teritorijos dalyje, Jovaišiuose (Leipalingio seniūnija), 135 m į pietvakarius nuo Seiros ir Piliakalnio gatvių kryžkelės, Seiros gatvės dešinė pusė. left|thumb|300px|Kapinių vaizdas iš šiaurės vakarų pusės left|thumb|300px|Kaltinis kapinių kryžius
Kapinės
Laidojimo žymių (kapų) neišlikę. Kapinių pietrytinėje dalyje stovi monumentalus kaltinis kryžius, įtaisytas į aptašytą akmens cokolį, kurio priekinėje plokštumoje iškalta data: „1901“.
Teritorijos plotas – 0,2 ha.
Istorija
Kapinės oficialiai veikė XVI a. – XIX a. pr. Pradėjus mirusiuosius laidoti Leipalingio parapijos kapinėse, XIX a. – XX a. pr. senosiose kapinaitėse retsykiais buvo palaidojami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, šiltinės epidemijos aukos ir pan.
Minint krikščionybės jubiliejų, kaimo gyventojų lėšomis senosiose kapinėse 1901 m. buvo pastatytas kaltinis memorialinis kryžius.
Tyrimai
1935 m. kapines kaip kultūros paveldo objektą išaiškino Jovaišių pradžios mokyklos mokytojas Kazys Markauskas. 2015 m. žvalgė Julius Kanarskas. rigth|thumb|300px|Data kapinių kaltinio kryžiaus cokolyje
İstanbulspor AŞ
Stambulo AŞ – Turkijos futbolo klubas iš Stambulo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m. Žaidė Superlygoje.
1958 m. užėmė trečią vietą. Pastaruoju metu žaidė Pirmoje lygoje.
Europos ekonominė erdvė
Visos su bendrąja rinka susijusios ES teisės nuostatos perkeliamos į ELPA šalių teisės nuostatas, o tinkamą šių nuostatų įgyvendinimą ir jų laikymąsi prižiūri specialūs ELPA organai.
Naujikų apylinkė (Biržai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Biržų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kratiškių apylinkės.
Rogavka
Rogavka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Semiatičės ir apie 80 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1573 metais. Pirmoji cerkvė pastatyta apie 1646 metus. 1854 m. pastatyta Rogavkos Jėzaus Kristaus cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1996 m. įkurta Rogavkos Jėzaus Kristaus parapija.
Ažėnai
Ažėnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Gubavos.
Nežaiskite su mėnuliu
Nežaiskite su mėnuliu – lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės pjesių rinkinys, išleistas jau po autorės mirties, 2008 m. Sudarytoja – autorės sesuo Radvilė Racėnaitė.
Knygoje pirmą kartą publikuojamos Ivanauskaitės pjesės, parašytos 1985–2003 m. Du kūriniai iš šios rinktinės buvo pastatyti teatre – „Nežaiskite su mėnuliu“ (1987 m.) ir „Bomba, arba Ariel“ (2011 m.).
Pjesėse skleidžiasi įprasta Ivanauskaitės kūrinių tematika – dvasingumo paieškos, egzistencinis vakuumas, tikėjimo ir asmeninės krizės. Literatūrologai šiuos kūrinius vadina siurrealistiniais.
Lemūrai
Lemūrai gali reikšti:
Plikių Šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
'''Plikių šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia''' – katalikų bažnyčia Klaipėdos rajone, Plikių miestelyje, 12 km į pietus nuo Kretingos. Savo forma primena gyvenamąjį namą. Vietinės reikšmės architektūros paminklas.
Tarpukaris
1923 m. Lietuvai susigrąžinus Klaipėdos kraštą, Plikiuose nebuvo katalikų bažnyčios, nes vietinių katalikų, gyvenančių miestelyje, buvo mažai: Frose, Kantautų ir Narvilų šeimos. Tai buvo smulkūs mažažemiai ūkininkai. Tuo metu gyvenvietėje veikė tik mūrinė Plikių evangelikų liuteronų bažnyčia. Vėliau įsigalėjus stambiems ūkiams, dvarininkai ėmė samdytis darbininkų iš aplinkinių vietovių. Vis daugiau atvykstant katalikų į Plikius ir ten vis labiau įsikuriant, atsirado poreikis katalikams turėti savo maldos namus. Sekmadieniais buvo kviečiamas iš Klaipėdos klebonas arba jo įgalioti kunigai laikyti šv. Mišias. Pradžioje pamaldos buvo laikomos Jenkio karčemos salėje.
Klaipėdos klebonas kan. Adalbertas Danelaudzki, pasinaudodamas valstybės teikiama parama, 1932 metais pastatė šv. Šeimos bažnyčią, kurią pats pašventino rugpjūčio mėnesio paskutinį sekmadienį. Pradžioje buvo tik vienas pagrindinis altorius, virš kurio buvo šv. Šeimą vaizduojantis vitražas, pargabentas iš Kelno (Vokietija). Dar kiek vėliau buvo įsigytos švč. Jėzaus Širdies ir švč. M. Marijos statulos. Iki II pasaulinio karo Plikiuose reziduojančio kunigo nebuvo, tad kunigai atvykdavo iš Klaipėdos. Kiekvienais metais iškilmingai vykdavo pirmos šv. Komunijos šventės. Susirinkdavo nuo 20 iki 30 vaikų. Gavėnioje vykdavo rekolekcijos, kurias dažniausiai vesdavo broliai pranciškonai iš Kretingos.
1939 metais vokiečiams užėmus Klaipėdos kraštą, lietuviškai pamaldos buvo leidžiamos aukoti tik iki 1940 metų liepos mėnesio. Vėliau lietuvių kalba pamaldos buvo uždraustos. Tuo metu parapijoje labai ženkliai sumažėjo katalikų skaičius, kurie pasitraukė daugiau į Didžiosios Lietuvos pusę. Parapija sunyko, nes nebuvo laikomos šv. Mišios.
Sovietiniai metai
Pasibaigus II pasauliniam karui, į Plikius vėl plūstelėjo banga naujakurių. Tokiu būdu, atsirado nemaža dalis katalikų, kuriems vėl retkarčiais, didesnių religinių švenčių dienomis, buvo pradėtos aukoti šv. Mišios. Jas tuo metu aukodavo iš Klaipėdos atvykę kunigai: klebonas Vaclovas Rašim–Gerasimovič ir vikaras Tadas Poška.
1948 metais sausio 3 dieną Telšių vyskupijos valdytojas kan. J. Juodaitis paskyrė kun. Petrą Bernotą pirmuoju Plikių parapijos administratoriumi ir Klaipėdos vikaru. Kunigui gyventi buvo paskirtas nedidelis namelis netoli bažnyčios, važiuojant link Kretingalės. Suteiktas žemės plotas daržui, kurio plotas buvo apie 1 ha. Naujojo administratoriaus rūpesčiu buvo sutelktas bažnyčios choras, padaryti du šoniniai altoriai, panaudojant jau esančias švč. Jėzaus Širdies ir švč. M. Marijos statulas, pašventintos katalikams priklausančios kapinės. Padidėjo tikinčiųjų skaičius bažnyčioje per pamaldas. Labai daug tikinčiųjų susirinko 1948 metais per šv. Velykų šventės. Buvo išdalyta virš 800 šv. Komunijų. Kunigas turėjo laikyti antras šv. Mišias, kadangi pritrūko konsekruotų komunikantų, norintiems priimti. Tai buvo dvasinio pakilimo metai. Sekmadieniais bažnytėlė buvo pilna tikinčiųjų, kurie nesutilpę būriuodavosi šventoriuje.
miniatiūra|250px|right|Šoninis fasadas miniatiūra|250px|right|Bažnyčios priekis
Sovietinei valdžiai reikalaujant, klebonas turėjo sudaryti bažnyčios komitetą. Klebonui talkino bažnyčios komiteto pirmininkas Juozapas Salys, kuris rūpinosi bažnyčios reikalais: cinkuota skarda buvo apdengtas bažnyčios stogas, išlaikomi bažnyčios tarnai ir pati bažnyčia. 1949 metais Telšių vyskupijos kurija Plikių klebonu paskyrė kun. Romualdą Mizerį. Jam klebonaujant vietos valdžia atėmė klebonijos namelį, o klebonas turėjo ieškoti gyvenamosios vietos pas parapijiečius. Kun. Romualdas Mizeris Plikiuose klebonavo beveik 10 metų ir apie 1959 metais išsikėlė į Gargždus. Tais pačiais metais gegužės 30 dieną vyskupas Petras Maželis paskyrė į Plikius kun. Vladislovą Radveikį, kuris Plikiuose klebonavo apie 5 metus. Jo mama numezgė ir padovanojo bažnyčiai 2 baltas procesijų vėliavas. Klebonas iš Klaipėdos pargabeno Velykų kapo dekoracijas. 1964 metais kun. V. Radveikis išvyko klebonauti į Lomius.
1964 metais į Plikius klebonu paskirtas kun. Juozapas Pranciškus Gedgaudas, kuris sutvarkė šventoriaus tvorą, žvyru išgrindė takus į bažnyčią, sutvarkė bažnyčios elektros instaliaciją, išdažė abi zakristijas ir sudėjo grindis. Plikiuose jis buvo tik 3 metus. 1967 metais išsikėlė klebonauti į Pajūrį. Naujuoju Plikių klebonu paskirtas kun. Antanas Bunkus, kuris klebonavo daugiau nei 4 metus. Jo rūpesčiu buvo sudėtos medinės grindys visoje bažnyčioje, vienoje iš zakristijų buvo pastatytas šildomas pečius. 1971 metais jis išvyko klebonauti į Judrėnus.
1971 metais iš Endriejavo parapijos į Plikius paskirtas kun. Jonas Vičiulis. Jis klebonavo Plikiuose ilgiausiai iš visų čia buvusių klebonų.
Banga (reikšmės)
Banga:
Plikių Šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
Sovietiniai metai
1972 metais, padedant Pikelių parapijos klebonui kun. Adomui Mileriui, buvo išdažyta bažnyčios išorė ir vidus. Kun. J. Vičiulio klebonavimo laiku bažnyčioje sekmadieniais lankydavosi apie 100 tikinčiųjų. Per metus buvo išdalinama apie 4000 šv. Komunijų. Pagrindiniai atlaidai buvo šv. Šeimos, švč. M. Marijos Magdalenos ir bažnyčios pašventinimo metinės, švenčiamos paskutinį rugpjūčio mėn. sekmadienį. Tačiau neturint nuolatinio gyvenamo namo – klebonijos, buvo sunku vykdyti klebono tarnystę. Todėl 1974 metais rudenį Telšių vyskupijos kurijos generalvikaro prel. Dr. Bronislovo Barausko rūpesčiu, Plikiuose iš Onos Petreikytės buvo nupirktas nedidelis medinis namelis su ūkiniu pastatu 12 arų žemės plote. Taip tas namelis tapo klebonija. Klebonui Jonui Vičiuliui mirus, Plikių parapija kurį laiką buvo aptarnaujama Klaipėdos kunigų.
Banga (reikšmės)
Fizikoje:
Plikių Šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
Po 1990 metų
1990 metų rugpjūčio 8 dieną į Plikius buvo paskirtas naujai pašventintas kun. Jonas Petras Baltrušaitis, tačiau jis po kiek laiko sunkiai susirgo ir 1996 metais paskirtas altarista Palangos parapijoje, o Plikių šv. Šeimos parapiją aptarnavo Klaipėdos švč. M. Marijos Taikos Karalienės parapijos kunigai.
Banga (reikšmės)
Fizinėje geografijoje:
Plutiškių šv. Juozapo bažnyčia
'''Plutiškių šv. Juozapo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Plutiškių kaime, 7,5 km į vakarus nuo Šilavoto. Tradicinio gyvenamojo namo formos.
Parapijoje stovi Mikailiškio (Stuomenų) koplyčia.
Plikių Šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
Po 1990 metų
Kun. Jonas Petras Baltrušaitis 1997 metais mirė. 1999 metais į Plikius atvyko naujas klebonas kun. Gediminas Jazbutis, kuris prieš tai buvo vikaru Skuodo švč. Trejybės bažnyčioje. Jam tuo pačiu metu buvo pavesta aptarnauti Jokūbavo parapiją. Jis klebonavo Plikiuose iki 2001 metų vasaros. Po to Plikius vėl aptarnavo Klaipėdos šv. Juozapo parapijos kunigai.
Banga (reikšmės)
Geologijoje:
Plutiškių šv. Juozapo bažnyčia
Istorija
Plutiškėse 1791 m. pastatyta koplyčia. Ji 1801 m. tapo Prienų parapijos filija. Klebonas Simonas Mackevičius 1839 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Ją 1841 m. konsekravo vyskupas Povilas Strašinskis. Po 1863 m. Plutiškių administratoriumi buvo kunigas Motiejus Brundza (1824–1870 m.), spaudos draudimo laikais populiaraus „Lementoriaus" (išspausdintas 1859 m.) autorius; palaidotas Plutiškių kapinėse. 1906 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius, 1907 m. įsteigęs biblioteką – skaityklą. Po 1915 m. įkurta parapija.
Plikių Šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
Po 1990 metų
2003 metais į Plikius paskirtas klebonu kun. Saulius Noretas, kuris tuo pačiu metu dirbo kaip kariuomenės kapelionas Klaipėdos mieste. Jo rūpesčiu buvo perdažoma bažnyčios išorė, pakeičiami lietaus nutekėjimo vamzdžiai. Jis Plikiuose klebonavo iki 2008 metų liepos 1 dienos, kur vėliau jį pakeitė kun. dr. Darius Trijonis, prieš tai rezidavęs Gargždų parapijoje. Naujai paskirtas klebonas, šalia parapijinės veiklos, dar darbavosi akademinėje srityje, dėstydamas paskaitas Telšių vysk. Vincento Borisevičiaus seminarijoje ir Klaipėdos universitete. Čia jis klebonavo ketverius metus, kol išvyko dirbti į Vilnių, į Lietuvos vyskupų konferencijos sekretoriatą. Per tą laiką vyskupo Jono Borutos sprendimu buvo praplėstos parapijos ribos, įsigytas prie Slengių kapinaičių žemės sklypas ir šalia Klaipėdos pradėta planuoti naujos Slengių bažnyčios statybą. Ketverių metų laikotarpyje buvo pakeistas bažnyčios stogas, atnaujinta bažnyčios išorė ir vidus, sutvarkytas šventorius, įsigyti nauji elektroniniai vargonai, keletas naujų liturginių reikmenų.
Banga (reikšmės)
Ekonomikoje:
Plutiškių šv. Juozapo bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventorius aptvertas.
Banga (reikšmės)
Sporte:
Plikių Šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
Po 1990 metų
2012 metais Plikių parapijos klebonu tapo kun. Antanas Mačius, jį 2016 m. pakeitė kun. Vytautas Liesis. 2022 m. rugpjūčio 28 d. iškilmingai paminėtas Plikių bažnyčios pašventinimo 90 metų jubiliejus. 2022 m. rugpjūčio 28 d. iškilmingai paminėtas Plikių bažnyčios pašventinimo 90 metų jubiliejus.
Banga (reikšmės)
Kinematografijoje:
Plikių Šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, vienanavė, priekinėje dalyje įrengtas priebažnytis, virš kurio pastatytas kvadratinio plano bokštas. Prienavyje laiptais patenkama į chorus ir bokšte įrengtą varpinę. Bažnyčios gale įrengta presbiterija ir zakristijos. Įrengti 3 altoriai. Presbiterijoje yra didysis Šv. Šeimos altorius, virš kurio galinėje sienoje įrengtas trijų dalių vitražas, vaizduojantis Šv. Šeimą. Kairiajame šoniniame altoriuje stovi Nekalto Prasidėjimo Švč. M. Marijos statula, dešiniajame – Gailestingojo Jėzaus statula.
Banga (reikšmės)
Spaudos leidinys:
Taip pat:
Majoras
Kai kuriose kariuomenėse majorais vadina kai kuriuose puskarininkius specialistus (pvz., sutrumpinus sergeant major).
Šiuolaikinėse karinių laipsnių lentelėse majoras laikomas ketvirtojo lygio (O-4 lygis) karininko laipsniu arba kitur (taip pat ir NATO sistemoje) – trečiojo lygio karininko laipsniu. Laivynuose majoro atitikmuo yra lieutenant commander arba kapitonas leitenantas.
Kilmė
Majoro laipsnis atsirado Ispanijos ir Vokietijos kariuomenėse XVI a.
Anglų kalboje major imtas naudoti kaip sandas, nurodantis, kad karinis laipsnis su major yra aukštesnis už tokį laipsnį be major. 1643 m. pirmą kartą užfiksuotas angliškas karinis laipsnis sergeant – major, kuris reiškė trečią pagal padėtį pulko karininką. Kelių Europos šalių kariniuose laivynuose egzistavo pareigos pilot – major. Pilot – majorais vadino vyresniuosius denio karininkus, kurie būdavo armijos karininkai, mažai išmanantys apie laivyną, bet paskirti vadovauti misijai, kurioje veikia laivas (tuo tarpu laivui vadovaudavo laivo kapitonas – captain arba captain general).
Pilietinio karo metu Anglijoje majoras tapo savarankišku laipsniu ir jį suteikdavo vidutinio rango karininkams mūšio lauke. Šį laipsnį dažniausiai gaudavo karininkai, tarnavę generolų padėjėjais.
XVIII a. atsirado laipsnis generolas majoras (angliškai major general), kuris atsirado trumpinant Sergeant Major General laipsnio pavadinimą.
XIX a. majoro laipsnis buvo naudojamas jau daugelyje šalių. Majoras tapo pirmuoju vyresniojo štabo karininko laipsniu, buvo suvokiamas kaip pirmas komandinis (command) ar lauko (field) laipsnis, tuo tarpu kapitonas ir žemesni laipsniai buvo laikomi kuopos lygio (company) laipsniais.
Rusija
Rusijoje majoro laipsnis egzistavo 1698–1731 ir 1798–1884 m. 1731–1797 buvo du majoro laipsniai – premjer - majoras ir sekund-majoras. 1884 m. majoro laipsnis buvo panaikintas, o jo vietą užėmė iki tol egzistavęs kapitono laipsnis, kuriam buvo pripažinta ta pati rango klasė, kuri anksčiau priklausė majorui (žr. rangų lentelė).
Laipsnis buvo atkurtas jau TSRS kariuomenėje 1935 m.
NKVD sistemoje 1935–1943 m. egzistavo laipsniai valstybės saugumo majoras ir vyresnysis valstybės saugumo majoras, kurie atitiko to meto armijos pulkininko ir generolo majoro laipsnius.
Major kaip sandas
Žodelis major iki šiol aptinkamas pavadinimuose, žyminčiuose aukštesnę padėtį, negu toks pat pavadinimas be major. Pavyzdžiai – Adjutant-Major 'adjutantas majoras' ir Colonel-Major 'pulkininkas majoras' (plg., pulkininkas leitenantas – laipsnis kiek žemesnis už pulkininką, o pulkininkas majoras – kiek aukštesnis už pulkininką).
Ta pačia prasme major naudojamas ir laipsnyje Sergeant Major ar ceremoninėse pareigose Drum-Major ir Pipe-Major.
Argentinos kariuomenėje yra laipsnis „sub – karininkas majoras“, kaip aukščiausias puskarininkio laipsnis. Argentinos armijoje ir aviacijoje yra normalus majoro laipsnis, atitinkantis daugelio šalių karininkus majorus. Tačiau armijoje dar ir pulkininko majoro karinis laipsnis, kurį automatiškai gauna ilgai ištarnavę pulkininkai. Argentinos žandarmerijoje yra laipsnis komandantė majoras, kuris maždaug atitinka pulkininko laipsnį.
Sandas major įeina ir į generolų laipsnius. Standartinis žemas generolo laipsnis yra generolas majoras (, oland. Generaal-Majoor ir pan.).
Tikrosios startos
Tikrosios startos (Emberiza) – startinių (Emberizidae) šeimos paukščių gentis.
Lietuvos startos
Lietuvoje aptinkamos šios rūšys:
Jurgis Pliateris (1810)
Jurgis I Konstantinas Pliateris (, 1810 m. liepos 15 d. Klaipėdoje – 1836 m. vasario 15 d. Raseiniuose) – lietuvių kalbos ir raštijos tyrėjas, bibliografas, grafas, kilęs iš garsios Pliaterių giminės, Gedminaičių dvaro valdytojas.
Biografija
Turėjo brolius Steponą, Pranciškų ir Kazimierą. Iš pradžių mokėsi namuose, vėliau kartu su broliu Kazimieru – Kražių gimnazijoje. Lietuviškai kalbėti išmoko dar vaikystėje. Kražiuose antroje klasėje jo mokytoju tapo Simonas Stanevičius, kuris tuo laiku mokėsi priešpaskutinėje Kražių gimnazijos klasėje. Kražių gimnaziją baigė 1821 m., o 1828 m., turėdamas 18 m. amžiaus Vilniaus universitete baigė literatūros ir laisvųjų menų studijas.
Bendradarbiavo su Dionizu Poška, Simonu Daukantu, Jurgiu Pabrėža. 1830–1831 m. su Simonu Stanevičiumi Karaliaučiaus bibliotekose studijavo lietuvių ir prūsų kalbų šaltinius, ieškojo ir aprašinėjo lietuviškas knygas, ten susipažino ir bendravo su Liudviku Rėza. Vėliau S. Stanevičius tapo grafo J. Pliaterio sekretoriumi, padėjo jam tvarkyti biblioteką.
1831 m. parašė studiją apie Samuelio Boguslavo Chilinskio Biblijos vertimą „Trumpa žinia apie tą išdavimą lietuviškos Biblijos Londone“. 1833 m. Rygoje savo lėšomis išleido S. Stanevičiaus parengtas lietuvių liaudies dainų melodijas „Pažymės žemaitiškos gaidos“. Nebaigtame darbe lenkų kalba „Medžiaga lietuvių kalbos istorijai“ aprašė per 200 lietuviškų ir lituanistinių knygų, pirmą kartą panaudojo žinias iš Gotfrydo Ostermejerio, Liudviko Rėzos, Teodoro Lepnerio, Kajetono Nezabitauskio-Zabičio darbų, Upsalos universiteto bibliotekos katalogo, pateikė žinių apie autorius, knygų spausdinimo istoriją. Jo darbai paskatino Vaclovą Biržišką kurti Aleksandryną.
Apie 1834 m. išrinktas Raseinių pavieto bajorų maršalka su S. Stanevičiumi persikėlė į Raseinius, bet dažnai grįždavo į dvarą.
Šeima
Žmona – Natalija Mikševičiūtė, kilusi iš Upytės, su ja turėjo sūnų Teodorą (1836–1899), kuris būdamas 18 metų nelaimingai nukrito nuo arklio, susitrenkė galvą ir tapo psichiniu ligoniu. Gimus sūnui, net nesulaukęs 26-erių metų amžiaus Jurgis Pliateris mirė. Palaidotas Švėkšnos kapinėse.
Biblioteka
Kaupė lietuviškus ir su Lietuva susijusius spaudinius, rankraščius, piešinius ir kitą medžiagą. Jo bibliotekoje buvo daugiau kaip 3000 knygų ir rankraščių, trylikos Lietuvos pilių planai, kunigaikščių portretai, Lietuvos monetų rinkinys, daug senienų, net stumbro odos skydų, S. Daukanto veikalo „Darbai senųjų lietuvių ir žemaičių“ nuorašas.
Biblioteką prieš mirtį J. Pliateris testamentu paliko S. Stanevičiui. Šis greitai po to persikėlė gyventi pas buvusio savo globėjo brolį Kazimierą Pliaterį į Stemplių dvarą ir rūpinosi biblioteka 12 m., iki pat savo mirties. Po to biblioteka buvo pervežta į Gedminaičius. Bibliotekos vertės čia daug kas, ypač tarnai, nežinojo, todėl dalis spaudinių ir kitų bibliotekos kultūros vertybių Gedminaičiuose sunaikinta.
1900 m. J. Pliaterio biblioteka pervežta į Švėkšnos dvarą, o 1910 m. didelis knygų mylėtojas ir kolekcionierius Marijonas Pliateris šią biblioteką išsivežė į Veprių dvarą, prie Ukmergės. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui Pliateris pasitraukė iš dvaro, bet 1915 m. susitarė su vietos klebonu, kad šis toliau globos didžiausias bibliotekos vertybes. Tada buvo paslėptos 6 dėžės Pliateriams priklausiusių knygų ir maišas svarbių dokumentų. Likusioji J. Pliaterio bibliotekos dalis vokiečių kaizerinės okupacijos metais stipriai nukentėjo. 1919 m. išlikusią J. Pliaterio bibliotekos dalį įsigijo Lietuvos centrinis knygynas ir knygos atsidūrė Kauno universiteto bibliotekoje, o vėliau – Vilniaus Martyno Mažvydo bibliotekoje.
Junetiniai
Junetiniai (Climaciaceae) – lapsamanių (Bryopsida) šeima. Lengvai atpažįstama pagal būdingą į medį panašią išvaizdą.
Gentys
Išskiriamos 3 gentys:
Vienintelė šios šeimos rūšis, auganti Lietuvoje – palminė junetė (Climacium dendroides).
Makaras (sala)
Makaras  – sala Laptevų jūroje, Janos įlankoje; priklauso Rusijai (Jakutija). Salos ilgis 11 km, plotis 6 km. Sala yra 30 km nuo žemyno, 21 km nuo Šelonės salų. Ženkliai paveikta erozijos; yra termokarstinių ežerėlių. Klimatas arktinis, ~8 mėnesius salą dengia sniegas ir ledas.
Makare yra Rusijos poliarinė stotis. 1985 m. saloje rasta bizonų kaulų.
Linijinės salos
Linijinės salos arba Ekvatoriaus salos  - tai grupė vienuolikos atolų ir mažų koralinių salų esančių į pietus nuo Havajų salų, Ramiajame vandenyne iš kurių aštuonios priklauso Kiribačiui, o likusios trys priskiriamos JAV mažų išorinių salų grupei. Linijinės salos priklauso vienai anksčiausių laiko juostų žemėje UTB +14. Geografiškai ši salų grupė dar skiriama į pogrupius: šiaurės, centrinį ir pietų. Tik trys salos yra gyvenamos ir 2005 m. surašymo duomenimis ten gyveno 8 809 gyventojų, iš kurių 5115 gyveno Kiritimati saloje, 2539 – Tabuaerane, o 1155 – Teraina.
Christoph Metzelder
Kristofas Mecelderis (g. 1980 m. lapkričio 5 d.) – futbolininkas, Vokietijos rinktinės ir Schalke klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2001 m. rugpjūčio 15 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Stanislovas Kazimieras Radvila
Stanislovas Kazimieras Radvila (, 1648 m. – 1690 m. gruodžio 8 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Šeima
thumb|left|150px|Stanislovo Kazimiero Radvilos žmona Marija Kristina de Betun Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos, tėvas Mykolas Karolis Radvila, motina Izabelė Sapiegaitė, brolis Mykolas Radvila (1656–1672). Žmona Marija Kristina de Betun (Maria Krystyna de Bethune), vaikų neturėjo.
Mokėsi Nesvyžiuje ir Lione, po to keliavo po Prancūziją, Angliją, Olandiją ir Italiją. 1670 metais gavo Lietuvos didžiojo stalininko pareigybę, o 1680 metais tapo Lietuvos didžiuoju maršalka.
Jan priklausė dvaro žemės Iškolde, Lisica, Lachva, ČuČevicai, dalis Negnevičių Naugarduko paviete, o rtaip pat dalis Nalibokovo Minsko paviete.
Klecko valdytojas, nuo 1670 m. Lietuvos didysis stalininkas, nuo 1679 m. Lietuvos didysis maršalka.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Senovės Romos švietimas
Senovės Romos švietimas – senovės Romoje egzistavusi formali ir neformali vaikų ir jaunuolių išmokslinimo sistema.
Manoma, kad romėnų mokyklose mokslai prasidėdavo kiekvieną dieną prieš saulėtekį ir baigdavosi vėlyvą popietę. Mokslo metai prasidėdavo kovo 24 dieną Minervos – romėnų išminties deivės – garbei.
Moksleivius į pamokas lydėdavo du vergai. Vienas jų nešdavo knygas ir kitus daiktus.
Rašybą moksleiviai praktikuodavosi stiletu ant vaškinių lentelių. Geriau pramokę galėdavo pradėti rašyti plunksna ant papiruso ar pergamento.
Nepaklusnieji būdavo baudžiami fizinėmis bausmėmis. Fizinėmis bausmėmis taip pat bausdavo ir nežinančius atsakymų, t. y. neišmokusius pamokų, ypač – jei tai kartodavosi.
Pradinė mokykla būdavo 7 – 12 metų vaikams. Jie daugiausiai mokydavosi rašybos. Vėlesnėje pakopoje, 12 – 15 metų vaikai mokydavosi ir literatūros. Šiame etape mokslas dažnai vykdavo ir namuose, specialaus vergo (dažniausiai – graiko) pagalba. Vaikai iš studijuojamų literatūros kūrinių gaudavo žinių apie romėnų mitologiją, pradėdavo mokytis iškalbos, išsireiškimų, praplėsdavo žinias gramatikoje. Viešosios mokyklos kainuodavo daug pinigų, todėl ne kiekvieni tėvai galėdavo ten leisti savo vaikus.
Nuo 16 metų dažniausiai būdavo pradedama mokytis retorikos viešose paskaitose pas žinomus retorikus. Būdavo du pagrindiniai pamokų tipai:
Rinkos aikštė
Rinkos aikštė – didžiausio tiražo Kėdainių rajono laikraštis miestui ir kaimui, einantis nuo 1995 m. lapkričio 24 d. Kėdainiuose, Josvainių g. 41, LT-57267, Kėdainiai.
Istorija
Leidžia UAB „Rinkos aikštė“. Leidžiamas 3 kartus per savaitę. Laikraštis prenumeruojamas bei platinamas mieste ir kaime. Tiražas 1997 m. – 2000 egz., 2008 m. – 6 500 egz. Turi spaustuvę, kurioje spaudžiami ir aplinkinių rajonų leidiniai („Jonavos kraštas“, „Naujienos“ ir kt.).
UAB „Rinkos aikštė“ direktorė, laikraščio vyr. redaktorė – Vitalija Surgautienė.
Nuorodos
Oficialus UAB „Rinkos aikštė“ tinklalapis
Šniukščių apylinkė
Šniukščių apylinkė (arba Šnikščių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pabiržės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kratiškių apylinkės ir Pabiržės apylinkės.
Tampriukas
Tampriukas (Strobilurus) – mažūninių (Marasmiaceae) šeimos grybų gentis.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Medumo ežeras
Medumo ežeras  – ežeras pietryčių Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, 14 km į pietvakarius nuo Daugpilio, prie vakarinio Medumo gyvenvietės pakraščio. Gylis iki 25,2 m. Kranto linija labai vingiuota. Yra keletas didelių įlankų. Ežeras pratakus, priklauso Dauguvos baseinui. Krantai žemi, pietuose ir vakaruose apaugę mišku, vietomis supelkėję. Yra 4 salos.
Vidas
Vidas – vyriškas vardas, moteriška šio vardo forma Vida.
Vardadienis: sausio 3 d.
Janina Pliaterienė
Janina Pliaterienė (1890–1940 m. rugsėjo 9 d. Kaune) – kilusi iš garsios Pliaterių giminės.
Vilkėno dvarininko grafo Aleksandro Konstantino Mykolo Pliaterio ir Marijos Ciechanovaitės duktė.
Biografija
Grafienė žmonių atmintyje paliko gerus prisiminimus – ji apmokėdavo kumečių vaikų mokslą parapinėje mokykloje, 1925 m. Švėkšnos gaisro metu savo skalbiniais perrišinėjo apdegusius žmones. Tačiau 1940 m. dvaras buvo konfiskuotas, išvežti visi baldai. Išvaryta iš rūmų apsigyveno Vilkėno malūne, vėliau namelyje prie kapinių. Neatlaikiusi likimo smūgių susirgo ir, nuvežta į Kauno ligoninę, netrukus mirė. Kūnas buvo pašarvotas Švėkšnos kapinių koplyčioje ir tyliai palaidotas priešais šeimyninį rūsį. Ant jos kapo pastatyta Mergelės Marijos statula, jokio užrašo nėra. Vyras Jurgis 1941 m. ištremtas į Sibirą, kur 1943 m. mirė nuo išsekimo.
Makinskas
Makinskas  – miestas šiauriniame Kazachstane, Akmolos srityje, 190 km į šiaurės vakarus nuo Astanos. Bulandi rajono centras. Geležinkelio stotis prie Astanos–Kokšetau linijos. Plentai į Kokšetau, Astaną, Irtyšską, Žaltyrą. Krovinių saugykla. Žemės ūkio įrengimo remontas, mašinų dalių gamyba.
Istorija
Makinskas susikūrė 1929 m., nutiesus geležinkelį. Miesto statusas suteiktas 1945 m.
Vitālijs Astafjevs
Vitālijs Astafjevs (Vitalijus Astafjevas, gimė 1971 m. balandžio 3 d. Rygoje) – buvęs Latvijos rinktinės saugas.
Astafjevas yra Latvijos rinktinės rekordininkas praleistų rungtynių skaičiumi – 167 sužaistos rungtynės (17 įvarčių). Astafjevas Latvijos rinktinėje 2004 m. dalyvavo Europos čempionate Portugalijoje, kur buvo komandos kapitonas.
Astafjevo profesionalaus futbolininko karjeros pradžia sutapo su Latvijos nepriklausomybės atgavimu 1992 m. Nuo 1992 m. Astafjevas pradėjo žaisti Skonto FC sudėtyje. Latvijos rinktinėje Astafjevas debiutavo būdamas 21 metų 1992 m. rugpjūčio 26 d. rungtynėse prieš tuometinę Europos čempionę Danijos rinktinę (0:0). Nuo to laiko Astafjevas yra pagrindinėje komandos sudėtyje, Latvijos rinktinėje žaidžiantis jau 15 sezonų. Du sezonus iš eilės (1995 ir 1996 m.) Vitalijus Astafjevas buvo pripažintas Latvijos čempionato naudingiausiu žaidėju, 1995 m. jis tapo Latvijos čempionato rezultatyviausiu futbolininku. 1996 m. Astafjevas žaidė pirmojoje užsienio komandoje FC Austria, kurioje praleido vieną sezoną; po metų grįžo atgal į Skonto FC. 1999 m., kai iš Latvijos rinktinės išėjo tuometis komandos kapitonas Vladimiras Babičevas, Astafjevas tapo kapitonu. Po 3 sezonų Skonto FC gretose, Astafjevas vėl išvyko į užsienį – šįkart į Anglijos II lygos klubą Bristol Rovers FC. Šioje komandoje Astafjevas praleido beveik keturis sezonus, tačiau Latvijos rinktinės kapitonui šis lygis buvo per žemas. 2003 m. pabaigoje Astafjevas vėl grįžo į Austriją, šįkart į Admira Wacker sudėtį. 2004 m. kovo 31 d. Vitalijus Astafjevas tapo pirmuoju Latvijos futbolininku, sužaidusiu 100 rungtynių rinktinėje. 2004 m. po Europos čempionato, praleidęs vieną sezoną Austrijoje, Astafjevas išvyko į Rusijos Premjerlygos klubą Kazanės Rubin, kurioje vėl buvo vienas iš komandos lyderių. Baigęs 2005 m. sezoną, Astafjevas nusprendė vėl grįžti į Latviją į Skonto FC sudėtį, komandą, kurioje jis 8 kartus tapo Latvijos čempionu.
Leikangeris
Leikangeris (Leikanger) – gyvenvietė ir savivaldybė pietvakarių Norvegijoje, Sognės fjordo šiaurinėje pakrantėje. Sognės ir Fjurdanės apskrities administracinis centras. Kelias į Sogndalį. Yra bažnyčia, greta nutiestos kelios, elektros perdavimo linijos per fjordą (jos yra vienos ilgiausių pasaulyje).
Istorija
Leikangerio savivaldybė sudaryta 1838 m.
Vydas
Vydas – vyriškas vardas, moteriška šio vardo forma Vyda arba Vida.
Vardadienis: sausio 3 d.
Larvai
Romėnų mitologijoje lemūrai arba larvai – pikti vaiduokliai, neramios dvasios. Buvo manoma, kad jie tinkamai nepalaidotų, klastingai nužudytų, piktadarių ir panašių mirusiųjų dvasios. Lemūrai klaidžioja naktimis ir aptemdo žmonėms protą. Jiems skirta gegužės 9 d. šventė – Lemūrijos. Šventę įsteigė Romulas po to, kai kai Faustului ir Akai Larencijai pasirodė Remo šmėkla.
Ažpurviai
Ažpurviai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Agluonėnų. Pėžaičių girininkija.
Etimologija
Kaimo pavadinimas lietuviškos asmenvardinės kilmės, daugumą gyventojų sudarė Ašpurviai (arba Užpurviai).
Objektinis programavimas
Objektinis programavimas, trumpiau OOP (angl. Object-Oriented Programming) – programavimo paradigma, kompiuterinių programų architektūroje naudojanti objektus ir jų sąveikas.
Daugelis naujesnių programavimo kalbų (Pascal, Python, Java, C++) turi specialias, objektinį programavimą labai palengvinančias galimybes. Tačiau objektinis programavimas įmanomas ir tam specialiai neskirta programavimo kalba, neretai taip programuojama C.
Svarbios objektinio programavimo kalbos yra: Java, C++, C#, Python, R, PHP, Visual Basic.NET, JavaScript, Ruby, Perl, SIMSCRIPT, Object Pascal, Objective-C, Dart, Swift, Scala, Kotlin, Common Lisp, MATLAB ir Smalltalk.
Pagrindinės sampratos
Objektinis programavimas pagrįstas šiomis sampratomis:
Šelonės salos
thumb|250px|Janos įlankos salos
Šelonės salos  – salų grupė Laptevų jūroje, Janos įlankoje, į rytus nuo Janos deltos; priklauso Rusijai (Jakutija). Nuo žemyno atskirtos 1,5 km pločio sąsiauriu. Salos žemos, pelkėtos, tarpusavyje atskirtos siauromis protakomis. Salas sudarė Janos, Čondono, Siuriuktiacho, Mukusunuochos upių sunešti nešmenys.
Didžiausios salos: Taip pat yra keletas smulkių bevardžių salelių.
KK160
KK160 – krašto kelias, jungiantis Telšius ir Laukuvą. Kelio ilgis – 49,38 kilometro. Šiame krašto kelyje yra dvi „juodosios dėmės“.
Maršrutas
thumb|left|240px|Prie kryžkelės į [[Užventis|Užventį]] thumb|left|240px|Ties [[Rainių koplyčia]] Kelias prasideda 1 km į rytus nuo Telšių, kai atsišakoja nuo. Eina per Telšių ir Šilalės rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Degaičiai, Rainiai, Viešvėnai I, Vembūtai, Pupiniai, Varniai, Didysis Palūkstis, Požerė. Baigiasi Laukuvos rytuose, sankryžoje su. Prie Telšių kelią kerta geležinkelis Kretinga – Šiauliai, Varniuose kelias kerta Varnelės upę, į pietus nuo Varnių į šį kelią įsilieja, eina į rytus nuo Lūksto ir Paršežerio ežerų.
Leitiškių apylinkė
Leitiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemunėlio Radviliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Nemunėlio Radviliškio apylinkės.
Archimedo dėsnis
right|thumb|[[Kūnas plūduriuoja, kai Archimedo jėga tolygi jo sunkiui]] Archimedo dėsnis – skystyje ar dujose panardintą kūną veikia aukštyn nukreipta jėga lygi kūno išstumto skysčio (dujų) svoriui. Skystyje kūnas veikiamas dviejų jėgų – žemyn nukreipta sunkio jėga ir aukštyn nukreipta Archimedo jėga. Šis dėsnis ir jėga pavadinta senovės mokslininko Archimedo garbei.
F A = ρ SK V K g
Archimedo dėsniu pagrįstas kūnų plūduriavimas:
3 burės
3 burės – verslo centras, esantis Šnipiškėse, naujajame Vilniaus miesto centre.
Projekto autorius – Leonidas Merkinas. Kompleksą sudaro trys pastatai, atitinkamai 24, 23 ir 17 aukštų dangoraižiai, praminti „burėmis“. Bendras komplekso plotas apie 60 000 m². Verslo centre nuomojamos A klasės biurų patalpos.
Istorija
kairėje|miniatiūra|Trečioji burė 2021 m. 2002 m. buvo parengtas pirminis dangoraižio variantas – 29 aukštų vientisas bokštas. 2005 m. kilus diskusijoms, pastato aukštis buvo sumažintas ir nuspręsta pastatyti du atskirus bokštus. Pastatas baigtas statyti 2008 m., jį sudarė du bokštai. Didįjį bokštą sudarė 24 aukštai, jis vadintas „Didžiąja bure“, mažąjį bokštą sudarė 17, šis vadintas „Mažąja bure“. Kompleksas pavadintas „Vilniaus verslo uostu“, jo bendras plotas apie 60 000 m². „Vilniaus verslo uoste“ kūrėsi A klasės biurai. 2014 m. kompleksą įsigijo Švedijos kompanija „East Capital“. Pirminė sandorio vertė 22 mln. EUR (76 mln. Lt). Kompleksas pervadintas į „3 bures“, 2014 m. imta ruoštis trečiojo bokšto statyboms
2016 m. pradėta statyti trečioji burė. Pastatas užbaigtas statyti 2018 m. Trečiojoje burėje veikia greitoji valgykla „iLunch“, UAB „Visma Lietuva“, bei AB „Swedbank“ įmonių padaliniai.
Jean-Claude Trichet
thumb|Jean Claude Trichet Žanas Klodas Trišė (g. 1942 gruodžio 20 d. Lione) – prancūzų bankininkas, Europos Centrinio Banko vadovas (2003-2011).
Biografija
Studijavo inžineriją École nationale supérieure des Mines de Nancy, vėliau studijavo Paryčiaus politikos institute (Institut d'études politiques de Paris) ir École nationale d'administration.
1993 tapo Prancūzijos banko valdytoju. Nuo 2003 lapkričio 1 d. Europos Centrinio Banko prezidentas (poste pakeitė olandą Vimą Deisenbergą, prezidentu išbuvusiu 4 m.).
Vaiko teisių konvencija
Jungtinių Tautų Vaiko teisių konvencija – tarptautinė konvencija (sutartis), nustatanti civilines, politines, ekonomines, socialines ir kultūrines vaikų teises. Šiame tarptautiniame teisės akte įtvirtintas pamatinis vaikų teisių apsaugos principas, t. y. vaiko interesų viršenybės principas; principo ištakos – 1959 m. JT Vaiko teisių deklaracijos preambulėje, kurioje pabrėžiama visos žmonijos pareiga vaikui duoti viską, ką ji turi geriausia.
Lietuvoje
Konvenciją LR Seimas ratifikavo 1995 m. liepos 3 d. Lietuva, prisijungdama prie Konvencijos, įsipareigojo užtikrinti vaikams joje numatytas socialines, ekonomines, politines vaikų teises.
Čilės salynas
thumb|250px|Čilojės kraštovaidzis Čilės salynas  – bendras salų, besidriekiačių Ramiajame vandenyne, palei pietvakarinius Čilės krantus, pavadinimas. Pagrindinės salos: Čilojė, Velingtono sala, Santa Inesa ir kt. Aukštis iki 1300 m. Didelis seisminis aktyvumas. Būdingi žemų bukų miškai, pelkinė augalija. Salų krantai išraižyti fjordų. Verčiamasi medienos pramone, žvejyba. Pagrindinis miestas ir uostas – Ankudas (Čilojės sala).
Sognė ir Fjurdanė
Sognė ir Fjurdanė (Sogn og Fjordane) – apskritis Norvegijos pietvakarinėje dalyje. Ribojasi su Miore ir Rumsdaliu, Hordalandu, Oplandu ir Biuskeriudu. Apskrities administracinis centras yra Leikangeris.
Geografija
Apskrities paviršius kalnuotas, gausiai išraižytas fjordų. Svarbiausi fjordai yra Sognės fjordas ir Neriojaus fjordas. Jie giliai įsiterpia į žemyną ir turi daug atšakų. Sognėje ir Fjurdanėje yra keletas žymių krioklių – Ramnefjelsfosenas, Vetisfosenas ir kt. Čia telkšo giliausias Europos ežeras Hornindalsvatnetas, yra didžiausias žemyninės Europos ledynas Jostedalio ledynas. Jūros pakrantėje gausu salų. Sulundo savivaldybėje yra toliausiai į vakarus (neskaitant valdų) nutolusi Norvegijos vieta – maža negyvenama Holmeboeno salelė.
Savivaldybės
thumb|left|320px|Savivaldybės Sognė ir Fjurdanė padalinta į 26 savivaldybes:
Arimantas
Arimantas – vyriškas vardas, moteriška šio vardo forma Arimantė.
Vardadienis: sausio 4 d.
Patisiniai
Patisiniai (Hypnaceae) – lapsamanių (Bryopsida) šeima, kuriai priklauso įvairaus dydžio samanos. Auga patiesalais, kilimais arba vejomis. Stiebas šliaužiantis, kylantos arba status. Dažnai šeima smulkinama į keletą šeimų.
Lietuvoje auga šios gentys:
Lietuvos Karinės jūrų pajėgos
Lietuvos Karinės jūrų pajėgos (toliau LKJP) – tai Lietuvos Respublikos kariuomenės dalis, kuri stebi, kontroliuoja ir gina Lietuvos teritorinę jūrą, ekonominę zoną ir kontinentinį šelfą. LKJP taip pat vykdo tokius veiksmus kaip povandeninės ir viršvandeninės aplinkos stebėjimą ir kontrolę, išminavimo jūroje bei antiteroristines operacijas, laivybos apsaugą ir kontrolę, paieškos ir gelbėjimo darbus bei kitas specialiąsias užduotis. LKJP bendradarbiauja su kitomis valstybinėmis institucijomis ekstremalių situacijų atveju.
Ištakos
Nors LKJP istorija skaičiuojama nuo tarpukario, tačiau šios institucijos ištakų galima ieškoti daug giliau. Nuo seniausių laikų gyvenusios prie Baltijos jūros aisčių gentys mokėjo statyti laivus, kuriuos naudojo ne tik prekybai, bet ir karybai. Be to, metraščiuose rašoma, kad XIII a. Rygos ir Klaipėdos pilis bandę sugriauti kuršiai ir žemaičiai buvo atplaukę laivais. Yra žinių ir apie lietuvių pergalę laivų mūšyje Nemune Vytenio laikais. Tačiau besikurianti Lietuvos valstybė nutolo nuo jūros. Tai sulėtino ir jūrų karybos plėtojimąsi mūsų šalyje.
Tarpukaris
Vienintelis jūrų uostas – Klaipėda – per miesto gyvavimo istoriją didesnį laiko tarpą priklausė ne Lietuvai. Tarpukariu veikę Lietuvos jūrų skautai padėjo kertinį akmenį Karinių jūrų pajėgų atsiradimui. Povilas Julius Labanauskas buvo vienas aktyviausių Lietuvos jūrų skautų narių. 1924–1927 m. jis buvo išrinktas šios organizacijos vadu. Baigęs karo jūrų mokslus Italijoje P. Labanauskas tapo kone pirmuoju Lietuvos Respublikos diplomuotu jūrų karininku.
1923 m. sausį Lietuva prisijungė Klaipėdą. Tais pačiais metais buvo įsteigta pakrančių apsauga, kuri priklausė Vidaus reikalų ministerijai. Pakrančių apsauga naudojosi tik nedideliais laivais „Savanoriu“, „Lietuvaite“ ir „Šauliu“. 1923 m. buvo įsteigta ir Lietuvos jūrininkų sąjunga, kuri aktyviai skatino vyriausybę ir verslininkus steigti laivyną bei įkurti jūrininkų mokyklą, rengiančią Lietuvos jūrininkus.
1939 m. kovo 22 d. Klaipėdos kraštas atiteko Vokietijai. Jau kitą dieną vieninteliam Lietuvos karo laivui, šešiems pakrančių apsaugos laivams ir prekiniams laivams teko išplaukti iš uosto. Laivas „Prezidentas Smetona“ buvo nuplukdytas į Liepojos uostą, nes Šventosios uostas nebuvo pritaikytas tokio dydžio laivams.
1939 m. gruodžio 1 d. jūrų kapitonas A. Kaškelis, sulaukęs 60 metų, buvo atleistas iš tarnybos karo laive. Laikinu vadu buvos paskirtas kpt. ltn. Povilas Julius Labanauskas.
Po 1940 m. Lietuvos okupacijos SSRS karinė vadovybė pareikalavo, kad karo laivas „Prezidentas Smetona“ su visa įgula taptų jai pavaldus, pakeistų pavadinimą ir iškeltų raudoną vėliavą. Kpt. ltn. P. Labanauskas ir įgulos nariai V. Kuizinas bei Ričardas Nakas tokiam okupantų sprendimui nepakluso. Jie nuleido Lietuvos karo laivyno vėliavą ir nakties metu jachta išplaukė į užsienį. Tai buvo vienintelis atvejis, kai Lietuvos karinis dalinys parodė pasipriešinimą sovietų okupacijai.
Sovietmečiu karo laivas „Prezidentas Smetona“ (vėliau „Pirmūnas“), buvo pervadintas „Korall“ vardu ir atiduotas tarybiniam Baltijos laivynui. Antrojo Pasaulinio karo metu laivas dalyvavo kovose Baltijos jūroje su Vokietijos karo laivynu, kol 1945 m. sausio 11 d. užplaukęs ant minos nuskendo Suomių įlankoje.
Nuo 1990 m.
thumb|200px|F12 „Aukštaitis“ thumb|200px|[[Fregata „Aukštaitis“ apmokymuose US BALTOPS 93]] 1990 m. kovo 11 d. paskelbtas Lietuvos nepriklausomybės atkūrimas. Tuo metu pagrindiniai valstybės tikslai buvo jos suvereniteto įtvirtinimas ir krašto apsaugos aparato formavimas. Balandžio 25 d. buvo įkurtas Krašto apsaugos departamentas (KAD), kurio generaliniu direktoriumi tapo Audrius Butkevičius. Svarbiausias KAD uždavinys – krašto apsaugos sistemos kūrimas. Po truputį buvo formuojami Lietuvos kariuomenės padaliniai, tarp jų ir Karinės jūrų pajėgos. 1992 m. liepos 4 d. visiškai atkurtos Lietuvos KJP, kurių vadu tapo Juozapas Algis Leišis.
1992 m. spalio 29 d. LKJP flotilė papildyta iš Rusijos įsigytomis dvejomis lengvosiomis fregatomis: „Žemaitis“ (F11) ir „Aukštaitis“ (F12). Jau kitų metų birželio 5 – 12 d. šios fregatos dalyvavo tarptautiniuose mokymuose Baltijos jūroje „US BALTOPS 93” su Lietuvos Respublikos vėliava. Nuo tada prasidėjo Lietuvos KJP tarptautinis bendradarbiavimas.
2004 m. balandžio 1 d. Lietuva buvo priimta į NATO organizaciją. Tai turėjo reikšmingos įtakos tolimesnei valstybės Karinių jūrų pajėgų plėtrai, buvo patikslintos pajėgų vykdomos funkcijos.
Funkcijos
Pagrindinės Lietuvos karinių jūrų pajėgų funkcijos:
Padaliniai
thumb|200px|LKJP Flyvefisken klasės patruliniai laivai Lietuvos karines jūrų pajėgas sudaro:
Kvetkų valsčius
Kvetkų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Kvetkai.
Gao Xingjian
Gao Xingjian (g. 1940 m. sausio 4 d.) Kinijoje gimęs rašytojas, dramaturgas, kritikas ir dailininkas. Jis emigravo į Prancūziją 1987 ir gavo pilietybę 1997 m.
2000 m. Gao Xingjian gavo Nobelio literatūros premiją. Gimtojoje Kinijoje jo drama laikoma absurdiška ir avangardiška. Jo proza mažai vertinama Kinijoje, bet labai aukštinama Vakaruose. Per Kultūrinę revoliuciją jis sudegino lagaminą rankraščių, kad išvengtų persekiojimo.
Biografija
Gao tėvas buvo Kinijos banko tarnautojas, o motina priklausė Jaujųjų krikščionių asociacijai ir vienu metu vaidino antijaponiškame teatre per Antrąjį Kinijos-Japonijos karą. Skatinamas motinos mažasis Gao susidomėjo tap m. gegužę jis su grupe, kurioje buvo yba, rašymu ir teatru. Vidurinėj mokykloj jis daug skaitė Vakarų autorių vertimų, studijavo dailę ir molio skulptūrą padedamas tapytojo Yun Zongying (supaprastintas }kinų: 郓宗嬴; tradicinis kinų: 鄆宗嬴).