cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antanas Romualdas Gudonavičius
Biografija
1966–1969 m. dirbo Jonavos azotinių trąšų gamykloje „Azotas“. 1969–2002 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas. Nuo 1979 m. Kauno politechnikos instituto Ryšių katedros asistentas, nuo 1982 m. Telekomunikacijų katedros docentas
Iš vokiečių kalbos išvertė J. Giunther „Marketingas ir telekomunikacijos” (1996 m.), „Telemokymas” (1997 m.), A. Badach “ISDN technologijos” (1999 m.).
Palaidotas Jonavos kapinėse (Šmatai, Kulvos seniūnija, Jonavos rajonas).
Mitsubishi Motors
right|thumb Mitsubishi Motors Corporation (Mitsubishi Jidōsha Kōgyō Kabushiki Kaisha) – tai penktoji didžiausia automobilių gamintoja Japonijoje ir trylikta pagal pasaulinius pardavimus. Mitsubishi Motors yra dalis Mitsubishi keiretsu koncerno, kuris kadaise buvo didžiausia pramonės grupė Japonijoje.
Vincas Balickas
Vincas Balickas (1904 m. gegužės 11 d. Virbalis – 1996 m. gruodžio 19 d. Londonas) – ekonomistas, Lietuvos diplomatas.
Biografija
Baigė Vienos aukštąją komercijos mokyklą.
1929–1931 m. dirbo Lietuvos banke, nuo 1931 m. Užsienio reikalų ministerijoje. 1938–1967 m. Lietuvos pasiuntinybės Londone ekonomikos ir prekybos patarėjas. 1967–1991 m. Lietuvos misijos Didžiojoje Britanijoje laikinasis reikalų patikėtinis, 1968 m. sausio 22 d. Didžiosios Britanijos vyriausybė jam pripažino chargé d’affaires titulą. Išsaugojo Lietuvos Respublikos atstovavimą ir atstovybę Didžiojoje Britanijoje. 1991–1993 m. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Didžiojoje Britanijoje ir Airijoje. 1993 m. atsistatydino ir iki mirties ėjo Lietuvos ambasados Londone garbės patarėjo pareigas. Dalyvavo Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos veikloje.
Marc Gasol
Markas Gasolis (g. 1985 m. sausio 29 d.) – Ispanijos krepšininkas, ilgą laiką rungtyniavęs NBA ir Ispanijos rinktinėje.
M. Gasolis yra jaunesnysis Pau Gasolio, vieno geriausių Ispanijos krepšininkų, brolis. Pagal tautybę katalonas.
Karjera
M. Gasolis karjerą pradėjo 2000 m. Barselonos dublerių komandoje, kurioje praleido vieną sezoną, po jo krepšininkas išvyko į JAV, kur tapo Lausanne vidurinės mokyklos komandos nariu. JAV M. Gasolis praleido 2 metus ir grįžo į Barselonos dublerių ekipą, tačiau sezono viduryje buvo pakviestas į pagrindinę komandos sudėtį.
Barselonoje M. Gasolis žaidė iki 2005–2006 m. sezono pabaigos, aikštėje ispanas pasirodydavo tik trumpam, tad nusprendė pereiti į kitą Katalonijos klubą – „Akasvayu“. 2008 m. liepos 9 d. M. Gasolis pasirašė sutartį su Memphis „Grizzlies“ komanda. 2019 m. vasario 8 d. buvo išmainytas į Toronto „Raptors“ klubą už Joną Valančiūną, C.J. Miles, Delon Wright.
2020 m. lapkričio pabaigoje pasirašė dvejų metų sutartį su Los Andželo „Lakers“ klubu.
2021 m. lapkričio pabaigoje sugrįžo į Ispaniją ir pasirašė vienerių metų sutartį su Cheronos „Girona Basquet“ klubą, kurį jis įkūrė 2014 m.
2006 m. su Ispanijos nacionaline rinktine tapo Pasaulio čempionu.
2021 m. rugpjūčio 3 d., kartu su Pau Gasol, paskelbė baigiantis karjerą nacionalinėje rinktinėje.
Irena Lebiodaitė-Rudgalvienė
Irena Lebiodaitė-Rudgalvienė (g. 1937 m. sausio 31 d. Panevėžyje) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš Panevėžio Šv. Petro ir Povilo bažnyčios vargonininko A. Visockio, mokėsi Panevėžio 4-ojoje vidurinėje mokykloje, dainavo chore, kuriam vadovavo J. Šidlauskas. 1952–1956 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis), o 1960–1966 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė).
Nuo 1956 m. trumpai dirbo Panevėžio rajono kultūros skyriuje, 1957–1959 m. mokytojavo Pasvalio septynmetėje mokykloje, dirbo moksleivių ir kultūros namuose, vadovavo vaikų chorui, skudučių ir kanklių ansambliui, organizavo koncertus ir konsultavo kaimo meno mėgėjų kolektyvus. 1959–1960 m. Panevėžio muzikos mokyklos koncertmeisterė, vadovavo karininkų namų vyrų chorui – koncertavo Rygoje.
Nuo 1971 m. uostamiesčio buitinio gyventojų aptarnavimo kombinatų susivienijimo „Pajūris“ klubo mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė – chorą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. 1981–1985 m. vadovavo „Pajūrio“ folkloriniam ansambliui, su juo dalyvavo koncertuose ir konkursuose. Išėjusi į pensiją, vadovauja sakralinės muzikos vaikų chorams, dirba katechetinį darbą.
I. Rudgalvienė buvo Pasvalio rajono ir Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentė, meno mėgėjų kolektyvų konsultantė, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narė. 1977 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu.
Vladas Dautartas
Vladas Dautartas (1927 m. kovo 10 d. Šilelis, Raudondvario valsčius – 2000 m. spalio 11 d. Vilnius) – Lietuvos rašytojas, eseistas, dramaturgas.
Biografija
Sūnus Julius Dautartas. 1957 m. baigė bibliotekininkystę Vilniaus universitete. Dirbo bibliotekose, periodinių leidinių redakcijose.
Kūryba
Parašė apsakymų, apysakų trilogiją apie karo ir pokario sumaištį Lietuvoje. Apysakose, apsakymuose vyrauja žvejų buities vaizdai, poetizuojama gamta, atskleidžiama vaiko pasaulėjauta. Nuotykių apysakos jaunimui pasižymi dinamišku veiksmu. Novelių romane „Senojo gluosnio pasaka“ lyriškai vaizduojama prieškario panemunės sielininkų, amatininkų buitis. Romane „Vaclovo Gailiaus užrašai“, apsakymų rinkinyje „Jazminas tėvo sode“ parodyta pokario rezistentų veikla, sovietinio saugumo represijos. Parašė lyrinių miniatiūrų, esė apie rašytojus, novelių, ekologinės tematikos esė ir straipsnių. Kūrinių išversta į latvių, ukrainiečių, armėnų, rumunų, rusų kalbas.
Bibliografija
miniatiūra|240px|right|V. Dautarto gatvė ir atminimo akmuo Šilelyje
Laukagalis (Švenčionys)
Laukagalis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Labanoro, Labanoro girioje, prie kelio.
Aloyzas Gudonis
Aloyzas Gudonis (g. 1943 m. balandžio 26 d. Rokiškyje) – Lietuvos maisto technologijos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1990 m. technikos mokslų kandidatas.
1965–1973 m. dėstė Kalvarijos maisto pramonės technikume. 1973–1990 m. dirbo Maisto institute, iki 1977 m. Pieno pakaitalų sektoriaus vedėjas, 1977–1982 m. direktoriaus pavaduotojas, 1982–1990 m. direktorius. Nuo 1990 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas; nuo 1992 m. docentas.
Jonas Chodkevičius
Biografija
Rėmė reformacijos sąjūdį, Skuode pastatė liuteronų bažnyčią, artimai bendravo su protestantizmo rėmėju Prūsijos kunigaikščiu Albrechtu. Apie 1570 m. atsivertė į katalikybę, 1578–1579 m. rėmė Vilniaus jėzuitų kolegijos steigimą, laikomas vienu iš jos kūrėjų.
Mirė karinės ekspedicijos į Polocką metu. Palaidotas Vilniaus katedroje.
Šeima
1559 m. vedė Lenkijos karalystės valstybės ir karo veikėjo Martyno Zborovskio dukrą Kristiną (? – 1588 m.).
Vaikai:
Valstybinė tarnyba
1559 m. paskirtas LDK stalininku ir išsiųstas į Livoniją vadovauti Lietuvos kariuomenei, turėjusiai kariauti su švedais ir maskvėnais. Jo ir ypač LDK kanclerio Mikalojaus Radvilos Juodojo pastangų dėka 1561 m. Livonija tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (nuo 1569 m. – ir LDK, ir Lenkijos karalystės) provincija.
Nuo 1563 m. Platelių ir Telšių seniūnas, nuo 1568 m. – Rumšiškių, nuo 1569 m. – Kauno seniūnas. 1564 m. paskirtas Žemaičių seniūnu, 1566 m. – LDK maršalka ir Livonijos valdytoju. 1566 m. jo administruojamos Livonijos (Uždauguvio kunigaikštystės) herbu patvirtintas grifas su kalaviju letenoje, paimtas iš Chodkevičių giminės herbo.
1568 m. Žygimantas Augustas patvirtino jam grafo titulą.
Politikas
Žygimantui Augustui 1572 m. mirus, tarpuvaldžiu J. Chodkevičius turėjo lemiamos įtakos LDK politikai. Lenkijos karaliumi ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu bendrame seime išrinkus Steponą Batorą, J. Chodkevičiaus vadovaujami Lietuvos ponai privertė jį atskirai prisiekti Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, atsisakyti Lenkijos ponų skelbiamo unijos interpretavimo ir sutikti su Lietuvos didikų pažiūra į uniją.
Sinkonys
Sinkonys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Smilgių. Stūkso du akmenys „su dubeniu“.
Balčia (Šešuvis)
Balčia – dešinysis Šešuvies intakas, įteka į ją 92 km nuo jos žiočių, Ylių kaimo teritorijoje. Išteka Pakražančio seniūnijoje, 1 km į vakarus nuo A12 magistralės, Padvarninkų antrajame kaime. Teka pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Balčią 7,9 km nuo jos žiočių.
Kairysis intakas – Varnė (intakai: Varnaitis, Varapolis), kiti intakai – Gėgžnas (kairysis) 4,28 km, Gėmė (kairysis) 1 km, Kumpė (dešinysis) 2,50 km.
Prie Balčios stūkso Pužų ir Pabalčių piliakalniai.
Kliuni
Miestelio ekonomika remiasi apylinkėse klestinčiu žemės ūkiu.
Istorija
Kliuni vienuolynas buvo įkurtas 910 m. Naujai įkurtas ordinas inicijavo Kliuni reformas, aiškiai apibrėžusias vienuolių ordinų kompetenciją ir atsakomybę. Vienuolynas priklausė tiesiogiai popiežiui, sugebėjo įvesti stiprią centralizuotą valdžią, anksčiau nebūdingą benediktinams. Miestas ir vienuolynas nukentėjo per XVI a. karus, vienuolynas uždarytas 1790 m. per Prancūzijos revoliuciją.
Bogdanas Stetkevičius
Bogdanas Stetkevičius (????–1651) – LDK valstybinis veikėjas, stačiatikių mecenatas.
Biografija
thumb|left|150px|Bogdanas Stetkevičius su žmona Elena Solomerecka Kilo iš Stetkevičių bajorų giminės, herbo „Kosceša“ savininkas. Mstislavlio pakamaris 1630–1644 metais, Mstislavlio kaštelionas 1644–1646 metais, Naugarduko kaštelionas 1646–1651 metais.
Buvo aktyvus stačiatikių šalininkas Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje. Kartu su žmona Elena Bogdanovska (Solomereceka) įkūrė Voznesencko, Buinicko, Bogojavlenskio, Uspenskio vienuolynus. Finansavo Kuteinsko tipografijos veiklą
Granas
Žymimas gr (dažnai ir gn).
Bogdanas Stetkevičius
Šeima
Pirma žmona − kunigaikštytė Elena (†1640), Bogdano Solomereckio duktė. Vaikai:
Granas
1 gr = 64,79891x10-3 g (gramo).
Anksčiau naudotas brangiųjų metalų ir brangakmenių masei matuoti. Šiais laikais granais dažniausiai matuojami kulkų, parako svoris. thumb|.38 kalibro 148 granų kulkų dėžutė šovinių užtaisymui.
Medicinoje
Iki metrinės vienetų sistemos įvedimo granas buvo ir vaistinės masės vienetas. 1 gr = 62,209x10-3 g.
Laukeliai
Laukeliais vadinami kaimai:
Buivydiškių dvaras
Buivydiškių dvaras – dvaras Buivydiškėse, Vilniaus rajone.
Istorija
Dvaro teritorija prie pat Vilniaus miesto šiaurės vakarų ribos, šalia Justiniškių mikrorajono. Dvarą supa Sudervėlės upelio tvenkiniai.
1493 m. minimas Šventaragio dvaras, todėl istorikų manymu, Buivydiškės galėjo būti vadinamos Šventaragio Suderve.
XVa. II pusėje - XVI a. pirmojoje pusėje Buivydiškių dvarą po bevaikio Vaitiekaus Šventaragio, sūnaus Šedbaro, mirties atiteko Vilniaus vaivadai Mikalojui Radvilaičiui. Po to dvarą valdė jo anūkas Mikalojus Radvila Juodasis (1515–1565), vėliau šio sūnus Vilniaus vyskupas, kardinolas Jurgis Radvila (1556–1600).
Dvaras buvo užstatytas Trakų vaivadijos statytojui Jonui Skardžinskiui, o XIX a. pr. atiteko civiliniam patarėjui, bajorų maršalui Antanui Lapui.
thumb|left|Buidydiškių dvaras 1869 m. Vilniaus gubernijos kariniame topografiniame plane (išleistas 1908 m.) 1865 m. dvaras už skolas parduotas tikrajam civiliniam patarėjui Vosyliui von Tyzenhauzui. Šis dvaro pastatus rekonstravo, pastatė naujus ūkinius.
thumb|right|Dmitrijus Buturlinas ([[1910 m. žurnalo „Огонёк“ iliustracija)]] Apie 1901 m. dvarą iš varžytinių nusipirko kelių inžinierius, Rusijos imperijos 27-os pėstininkų divizijos, dislokuotos Vilniuje, 2-os brigados vadas (1898-1899) generolas leitenantas Dmitrijus Buturlinas (Sergejaus Buturlino sūnus). Dvaro šeimininkų šeima tapo viešų diskusijų objektu, kai 1910 m. gegužės 15 d. Peterburge buvo nunuodytas Dmitrijaus sūnus Vasilijus Buturlinas – vienintelis ir pagrindinis didelių tėvo turtų (kelios sodybos Peterburge, dvaras Buidydiškėse, kelios gamyklos) paveldėtojas, po karo tarnybos pradėjęs dirbti Vidaus reikalų ministerijoje. Po ilgo tyrimo, kurio metu Vasilijaus kūnas net buvo ekshumuotas, buvo nustatyta, jog vaikinas buvo nunuodytas gydytojo, kurį pasamdęs Vasilijaus švogeris (sesers Liudmilos vyras) Patrikas O‘Brien de Lassy. Dmitrijus Buturlinas mirė 1920 m., o Buivydiškių dvarą valdė jo antroji žmona Marija Bohanavičiūtė–Dvožecka ir duktė Liudmila iki pat 1940 m.
Tarybinis laikotarpis
1961 m. įsteigtas Buivydiškių žemės ūkio technikumas, kuris 1990 m. reorganizuotas į Buivydiškių aukštesniąją žemės ūkio mokyklą, o šią reorganizavus 2001 m. rugsėjo 1 d. ji tapo Vilniaus kolegijos dalimi (Agrotechnologijų fakultetu ).
Andrzej Olechowski
Andžejus Marianas Olechovskis (, g. 1947 m. rugsėjo 9 d. Krokuvoje) – dešiniosios pakraipos lenkų politikas, buvęs finansų (1992 m.) bei užsienio reikalų ministras (1993–1995 m.).
Buivydiškių dvaras
Atkūrus nepriklausomybę
Nuo 1996 m. dvaro rūmuose veikė Buivydiškių pagrindinė mokykla. 2022 m. birželį Buivydiškių pagrindinė mokyklai nebenaudojant dvaro bei šalia esančių pagalbinių pastatų (ledainė ir buvusi mokomoji laboratorija), visas nekilnojamas turtas buvo perduotas Turto bankui. 2023 m. sausį Turto bankas paskelbė apie dvaro statinių komplekso aukcioną, įvertindamas turtą nuo 154,9 tūkst. eurų pradinės kainos.
Andrzej Olechowski
Biografija
Baigė ekonomikos studijas Varšuvos planavimo ir statistikos institute, 1979 m. čia apsigynė ekonomikos mokslų daktaro disertaciją. 1973–1978 ir 1982–1984 m. dirbo Jungtinių Tautų prekybos ir plėtros konferencijos {UNCTAD} sekretoriate Ženevoje, 1978–1982 m. buvo Kainų ir užsienio prekybos instituto Analizės ir prognozių skyriaus vedėjas. 1985–1987 m. dirbo Pasaulio banke, vėliau – LLR Užsienio prekybos ministerijoje ir Nacionaliniame banke.
1992 m. vasario – birželio mėn. buvo finansų ministras Jano Olševskio vyriausybėje. 1993 m. spalio mėn. – 1995 m. kovo mėn. V.Pavliako vyriausybėje buvo užsienio reikalų ministras. 1992–1993 ir 1995 m. buvo Prezidento L.Valensos patarėjas ekonomikos klausimais.
2010 m. Lenkijos prezidento rinkimuose A.Olechovskis surinko 242 439 balsų (1,44 %) ir užėmė šeštąją vietą.
Šiuo metu yra kelių tarptautinių korporacijų (Goldman Sachs, Citibank) direktorių tarybos narys.
Kertenys
Kertenys – dešinysis Šešuvies intakas, įteka į ją 47,1 km nuo jos žiočių, į pietryčius nuo Batakių GS. Išteka Barsukynės kaime, prie kelio. Upelį kerta geležinkelis Pagėgiai – Radviliškis. Teka pietų kryptimi.
Intakas: Ramonas (kairysis; 5,3 km).
Upėvardis greičiausiai susijęs su žodžiu kertė („kampas“), nors kita galimybė – su kertus, kertukas („kirstukas“).
Miuslis
thumb|right|240px|Šaukštas su musliu Miuslis (, (['my:sli]), Šveicarijoje Müesli ; (['mju: zli]) – pusryčių mišinys.
Sudėtyje dažniausiai būna nevirtų avižų dribsnių sumaišytų su įvairiais kitais produktais: kviečių bei kukurūzų dribsniais, šviežiais ar džiovintais vaisiais, riešutais, saulėgrąžomis, šokoladu.
Paprastai patiekiamas pusryčiams su pienu, jogurtu ar sultimis.
Miuslio išradėju laikomas šveicarų daktaras Maksimilijanas Biršė-Benė (Maximilian Bircher-Benner). Jo 1900 metais sukurtas patiekalas iš smulkinto obuolio, citrinų sulčių, pieno ir riešutų buvo skirtas įvairių ligų prevencijai. Patiekalas buvo gaminamas ligoninėje, bet kadangi receptas nebuvo patentuotas, tai greitai paplito. Dabartiniai miusliai nėra labai panašūs į pirminį variantą.
Karosa B 832
thumb|250px|Karosa B 832 Vilniuje
Karosa B 832 – Čekijos gamyklos „Karosa“ 1997–1999 m. gamintas miesto autobusų modelis. Pakeitė iki tol gamintą Karosa B 732. Pagaminti 102 vienetai.
Karosa B 832 yra 3 durų („vartų“ tipo, sudarytos iš 2 dalių, priekinės siauresnės už kitas), 11,0 m ilgio, 2,5 m pločio, 3,165 m aukščio, sveria 9,5 t. Vairuotojo kabina visiškai atskirta nuo salono.
Autobusą varo dyzelinis 6 cilindrų variklis LIAZ ML 636 N, kurio galia – 175 kW. Greičių dėžė mechaninė, 5 pavarų, galiniai varomieji ratai.
Karosa B 832 gaminta daugiausia buvusios TSRS rinkai, nors keletas autobusų liko Čekijoje ir Slovakijoje. 28 Karosa B 832 autobusai atsidūrė Vilniuje (2020 m. tebevažinėjo 1).
Bratsko hidroelektrinė
Bratsko HE – viena stambiausių ir žinomiausių iš Rusijos hidrelektrinių, veikianti ant Angaros upės Bratske, Irkutsko srityje. Tai Angaros hidroelektrinių kaskados antroji pakopa po Irkutsko HE.
Istorija
thumb|left|240px|Bratsko HE užtvanka ru ''Ленин жив! ''Это звенит ''Песня небес. ''Ленин жив! ''Это гремит Братская ГЭС
Tai buvo viena iš vadinamųjų komunizmo statybų TSRS. Jai buvo suteiktas visasąjunginės spartuoliškos komjaunimo statybos statusas, dėl ko šis objektas buvo visuomenės nuolatinio dėmesio centre. Čia kūrybinio įkvėpimo sėmėsi garsiausi šalies meninikai, lankėsi valstybės pirmieji asmenys. Ši HE pasiekė ne vieną rekordą, tapdama Sibiro pramonės vystymosi simboliu.
Paruošiamieji darbai pradėti 1954 m., kartu pradedant statyti ir naują Bratsko miestą. 1961 m. buvo užpildytas didžiausias pasaulyje dirbtinis Bratsko tvenkinys, pakeliant vandens lygį virš 100 m. 1967 m. valstybinė komisija priėmė į eksploataciją užbaigtą HE, kuri išliko didžiausia pasaulyje iki 1971 m. 2010 m. sausio 13 d. Bratsko HE pagamino rekordinę Eurazijos kontinente trilijoninę KWh.
Mi Plan
„Mi Plan“ yra pirmasis Kanados/Portugalų atlikėjos Nelly Furtado studijinis albumas ispanų kalba. Šis ketvirtasis studijinis Nelly albumas buvo išleistas 2009 m. rugsėjo 11 d. pirmiausiai Vokietijoje.
Produkcija
2008 metų pabaigoje Ispanijos žiniasklaida paskelbė, jog Furtado planuoja įrašyti dainas naujajam albumui ispanų kalba ir anglų kalba, ir kad planuoja jį išleisti tarp gegužės ir birželio mėnesių. 2009 m. kovo 4 d. Furtado paskelbė savo „MySpace“ puslapyje, kad planuoja išleisti du albumus: vieni bus ispanų kalba, kitas – portugalų. Pirmasis singlas iš albumo yra „Manos al Aire“ (reiškiantis „Rankas Ore“) kuris išleistas 2009 m. birželio 29 d. Iš albumo buvo išleisti trysreklaminiai singlai pirmasis yra „Más“ (kuris taip pat bus antrasis singlas), o antrasis „Mi Plan“ (su Aléx Cuba) išleistas 2009 m. rugpjūčio 11 d. Ketvirtasis singlas „Bajo Otra Luz“ (su Julieta Venegas ir La Mala Rodriguez) yra paskutinis reklaminis singlas iš albumo, išleistas 2009 m. rugsėjo 1 d. Ji taip pat pakvietė Meksikos žvaigžde Alejandro Fernandez dainuoti duetą pavadinimu „Sueños“ („Sapnai“) savo naujame albume.
Vokietijoje albumas išleistas anksčiausiai ir sekančią savaitę nuo išleidimo albumas pasiekė pirmąją vietą MegaCharts tope. Be to, jos sugrįžimo singlas „Manos al Aire“ Vokietijos grojamiausių dainų tope (Airplay chart) užėmė 1 vietą.
Reklaminiai singlai
Kad išreklamuotų albumą, buvo išleisti trys reklaminiai singlai per iTunes Store.
Bujukanis
thumb|right|250px|Kišiniovo municipijaus sektoriai Bujukanis, Bujukanio sektorius – šiaurės vakarinis Kišiniovo municipijaus sektorius tarp Kalia Ešiloro (buvusios Kuibyševo) gatvės, Valia Moriloro parko ir Balkanų plento. Pavadinimas kilęs iš šioje vietovėje buvusio kaimo pavadinimo.
Istorija
Bujukanis žinomas nuo XV a. antros pusės. XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje Bujukanio kaimas buvo rezešių valdos, vėliau – bojarino D. Paleologo.
1608 m. dovanojimo rašte gospodaris Konstantinas Movila paskyrė Chodoro ir Paraskos palikuonims Bujukanio kaimą, esantį Lapušnos krašte ant Biko upės, su vieta prie upės tvenkiniui ir malūnui. Pagal 1610 m. gruodžio 18 d. raštą Dumitrakei Kiricei atiteko dvi Bujukanio dalys, kurias jam pardavė keli savininkai, vienas kurių buvo Andronikas Raška, Dregelušio sūnus, Nastios Bujuk anūkas. Šis raštas paliudija, kad kaimo pavadinimas kilo iš pavardės Bujuk.
Nuo maždaug 1620 m. Bujukanis – Jasų vienuolyno Galatos nuosavybė.
Vietiniai gyventojai tuo metu daugiausia gyveno iš žemdirbystės. Kaime gyveno ir kalviai, dailidės, kubiliai, kailiadirbiai, šikšniai.
Nuo 1830 m. Bujukanis ėmė darytis Kišiniovo priemiesčiu.
Po Antrojo pasaulinio karo Bujukanio teritoriją imta aktyviai užstatyti, pradžioje vieno-dviejų aukštų namais, o nuo maždaug 1960 m. – daugiaaukščiais pastatais.
Dabar Bujukanyje vyrauja 5, 9 ir 16 aukštų pastatai. Sektoriuje yra tarptautinis parodų centras Moldekspo,pedagoginis Jonos Kriangės vardo universitetas, kino teatras „Flakera“, Valia Moriloro, Alunelulo ir Dendrarijaus parkai.
Administracinis suskirstymas
Bujukanio sektoriuje yra šie gyvenamieji punktai:
Ruanda
Ruandos Respublika (Ruanda) – valstybė Centrinėje Afrikoje, vadinamajame Didžiųjų Ežerų regione. Ribojasi su Uganda, Burundžiu, Kongo Demokratine Respublika ir Tanzanija. Dažnai vadinama „Tūkstančio kalvų šalimi“.
Politinė sistema
Po 1994 m. karinės pergalės, Ruandos Patriotų Frontas ir kitos partijos pasirašė politinę deklaraciją eiti taikos ir demokratijos keliu. 2003 m. referendumu patvirtinta nauja konstitucija. 2003 m. įvyko pirmieji pokario prezidento ir įstatymų leidybos rūmų rinkimai. Pagal naująją konstituciją uždraustas bet koks religinis, rasinis ir tautinis skirstymas. Šalies galva ir vyriausias vadovas – prezidentas. Įstatymų leidyba priklauso Senatui ir Deputatų Rūmams.
Administracinis suskirstymas
Ruanda suskirstyta į 5 provincijas (intara), kurios padalintos į 30 apygardų (akarere). Provincijos:
Geografija
thumb|right|250px|Ruandos žemėlapis Ruanda – nedidelė šalis, esanti beveik pačiame Afrikos centre, keli laipsniai į pietus nuo pusiaujo. Vakaruose nuo Kongo DR atskirta Kivu ežeru ir Ruzizi upe. Šiaurėje ribojasi su Uganda, rytuose – su Tanzanija, pietuose – su Burundžiu. Šalies sostinė ir svarbiausias miestas Kigalis išsidėstęs šalies centre.
Būdingiausias Ruandos kraštovaizdis – miškais ir pievomis padengtos nedidelės kalvelės. Šiaurės vakaruose paviršius iškyla į Virungos kalnus. Ruandoje yra Nilo ir Kongo upių vandenskyra. Šalį kertančiame Didžiajame Riftiniame slėnyje yra išsidėstę daugybė ežerų. Čia prasideda Kageros upė – Nilo ištaka. Rytinė Ruandos dalis daug žemesnė – čia vyrauja aukštumos ir lygumos, paviršius užpelkėjęs. Šalyje gyvena daug saugomų gyvūnų rūšių. Svarbiausia saugoma teritorija – Njungvės Miško nacionalinis parkas.
Klimatas
Ruandoje būdingas subekvatorinis klimatas. Skirtingame aukštyje vyrauja labai skirtingos temperatūros. Kalnuose žiemą kartais netgi sninga. Žemumose temperatūra per metus svyruoja tarp 17-21 °C. Per metus iškrinta 1000–2000 mm kritulių. Ruanda – pasaulio žaibų ir audrų sostinė. Daugiau nei 200 dienų per metus būna audringos ir su perkūnijomis.
Ekonomika
Ruanda – agrarinė šalis. Net apie 90 % šalies gyventojų verčiasi žemės ūkiu. Šalyje nėra daug naudingųjų iškasenų, pramonė išvystyta silpnai. Daugiausia eksportuojama kava ir arbata, mineralai, gėlės. Kadangi šalyje nemažai nacionalinių parkų, ežerų pastaruoju metu pradėtas vystyti turizmas (ypač ekoturizmas). Ruanda ilgą laiką turėjo milžiniškas užsienio skolas, tačiau 2005 m. beveik visos organizacijos nurašė skolas, kadangi šalis daro ryškią pažangą.
Demografija
thumb|right|200px|Drabužių turgus Ruandoje Visi Ruandos gyventojai kalba kinjaruanda kalba. Etniniu požiūriu daugumą sudaro Nigerio-Kongo tautoms priklausantys hutai (85 %), didelę gyventojų dalį taip pat sudaro Nilo-Sacharos tautoms priklausantys tutsiai (14 %). XXI a. pr. Ruandos valdžia oficialiai atsisakė skirstymo į tutsius ir hutus ir šalyje gyvenantys žmonės vadinami tiesiog ruandiečiais.
Tai viena tankiausiai gyvenamų ir mažiausiai urbanizuotų Afrikos šalių. 1994 m. vykusio genocido metu žuvo daugiau nei milijonas gyventojų. Vienam kvadratiniam kilometrui tenka apie 314 gyventojų. 2000 metais Ruandoje gyveno 8 mln., 2003 m. – 8,8 mln, 2004 m. – 8,9 mln. gyventojų (pagal pasaulio 2006 m. balandžio mėn. banko duomenis). Kadangi Ruanda beveik neturi pramonės ir jokių gamtos išteklių, gyventojų perteklius yra didelė problema. Vidutinė gyvenimo trukmė čia yra apie 40 metų. Gyventojų prieaugis – apie 2,1 %. Moteris vidutiniškai pagimdo 5-6 vaikus. Vaikų iki 5 metų mirštamumas yra apie 18-20 %.
Kęstutis Šimas
Kęstutis Šimas (g. 1947 m. liepos 30 d., Vilniuje – m. 2012 m. spalio 28 d., Vilniuje) – Lietuvos fotografas.
Biografija
1991–1992 m. LR Valstybinės draudimo įstaigos Vilniaus m. III filialo direktorius;
1993–1994 m. UAB „Suosa“ techninis direktorius;
1995–2004 m. Vilniaus m. savivaldybės Panerių seniūnas, Privatizavimo sktriaus vedėjas, Turto valdymo ir privatizavimo skyriaus vedėjas;
1995–2010 m. UAB „Viva“ direktorius;
​Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys (1996 m.), turi meno kūrėjo statusą (2005 m.). Respublikinių ir tarptautinių fotografijos konkursų prizininkas bei nugalėtojas.
​2000 m. pradėjo kurti ekslibrisus fotografijų bei kompiuterinės technikos pagalba, dalyvauti jų parodose.
2005–2012 m. Vilniečių ainių klubo pirmininkas
​Tarptautinės gamtos ir visuomenės mokslų akademijos (1996 m.) ir Italijos Ekonomikos ir socialinių mokslų akademijos (1997 m.) narys.
Svarbiausi darbai
Fotografijų parodos: ​Leidiniai: 23 personalinės parodos – žymesnės: ​Svarbiausios grupinės parodos:
Apdovanojimai
Apdovanotas už kultūros ir meno vystymą P. Tretjakovo medaliu 1998 m.
Temple of Love
Temple of Love – 1998 m. Nyderlandų muzikinio projekto Erotic Dreams albumas. Jame vyrauja lengvos, svaiginančios, erotizuotos melodijos su elektronikos ir world muzikos motyvais.
Gegrėnų apylinkė
Gegrėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Moderni animacija Jungtinėse Amerikos Valstijose
Pradedant devintojo XX a. dešimtmečio pabaiga, moderni Jungtinių Amerikos valstijų animacija kartais yra vadinama „amerikietiškosios animacijos atgimimu“. Šiuo laikotarpiu daug didelių Amerikos pramogų kompanijų reformavo ir atgaivino savo animacijos padalinius po aštuntojo ir devintojo dešimtmečio nuosmukio.
„Disney“
Devintojo dešimtmečio pradžioje „Walt Disney Productions“ išgyveno sunkius laikus po Walt Disney mirties 1966 m. ir Don Bluth bei vienuolikos darbuotojų iš animacijos padalinio pasitraukimo 1979 m. Bluth įkūrė naują studiją kaip tiesioginę konkurentę „Disney“.
Animatoriai (vadinamieji „devyni senukai“, atsakingi už žymiausių ankstyvesnių „Disney“ darbų sukūrimą, kartu su savo bendradarbiais pradėjo savo tradicijų perdavimą naujai „Disney“ animatorių kartai. Nauji veidai tokie kaip Glen Keane, Ron Clements, John Musker, Andreas Deja ir kiti atėjo į studiją vėlyvame aštuntajame dešimtmetyje ir ankstyvame devintajame. Šiame laikotarpyje buvo sukurti „Gelbėtojai“ (The Rescuers), „Pito drakonas“ (Pete’s Dragon, gyvo veiksmo ir animacijos hibridas), „Lapė ir šuo“ (The Fox and the Hound), „Mažasis“ (The Small One, Bluth paskutinis darbas „Disney“ studijoje), „Mikio Kalėdų daina“ (Mickey’s Christmas Carol, pirmasis Peliuko Mikio pasirodymas ekrane nuo 1953 m.).
1984 m. „Disney“ tapo akcininko aktyvisto (žmogus siekiantis kompanijos valdymo perėmimo pasinaudojant turimomis akcijomis) Saul Steinberg (siekiančio suskaldyti kompaniją) taikiniu. Tuo pačiu metu, Roy. E. Disney, kuris jau buvo pasitraukęs iš prezidento pareigų 1977 m., atsisakė vietos direktorių taryboje tam, kad galėtų panaudoti savo įtaką pakeisti susidariusią situaciją ir pagerinti prastėjančią kompanijos finansinę padėtį. „Disney“ išvengė Steinberg’o planų išpirkdami jo turimas akcijas, tačiau to pasekmėje generalinis direktorius Ron W. Miller atsistatydino. Jį pakeitė Michael Eisner. Roy Disney, grįžęs į direktorių tarybą kaip pirmininko pavaduotojas, įtikino Eisner'į leisti jam prižiūrėti animacijos padalinį, kurio ateitis buvo miglota dėl prastai kino teatruose pasirodžiusio didelio biudžeto animacinio filmo „Juodasis katilas“ (The Black Cauldron). PG įvertis (kai kurie elementai gali būti netinkami vaikams)). Kitam, turėjusiam daug mažesnį biudžetą, studijos kūriniui „Puikusis peliukas detektyvas“ (The Great Mouse Detective) sekėsi geriau, tačiau jo pasirodymą užgožė Don Bluth’o „Amerikos peliukai“ (An American Tail), kitas filmas, kurio pagrindiniais personažais buvo pelės ir kuris kino teatruose tiesiogiai konkuravo su „Puikiuoju peliuku detektyvu“.
1988 m. studija bendradarbiavo su Steven Spielberg ir Robertu Zemeckiu kurdami „Kas pakišo triušį Rodžerį“ (Who Framed Roger Rabbit). Tai juokingas detektyvas, kuriame susipina gyvas veiksmas ir animacija, tuo pačiu atiduodant duoklę auksiniam filmukų amžiui. „Disney“ personažai, pirmą kartą animacijos istorijoje, pasirodė kartu su personažais iš „Warner Bros.“, „Metro-Goldwyn-Mayer“, „Universal Pictures“ ir kitų konkuruojančių studijų. Filmas turėjo didžiulį pasisekimą kino teatruose, laimėjo keturis „Academy“ apdovanojimus, atgaivino susidomėjimą kino teatrams skirta animacija ir išpopuliarino gilias animacijos istorijos ir technikos studijas. Keletas senstančių animacijos legendų, tokių kaip Chuck Jones ir Friz Freleng, staiga atsidūrė dėmesio centre sulaukę pripažinimo ir apdovanojimų po dešimtmečiais trukusio visuotinio ignoravimo. Visa tai, bei daugelio senesnių „Disney“ filmų bei trumpų filmukų išleidimas namų video rinkai, taip pat „Disney“ TV kanalas (sukurtas 1983 m.), atgaivino susidomėjimą studija.
Po „Kas pakišo triušį Rodžerį“ bei komerciškai sėkmingo 1988 m. sukurto animacinio filmo „Oliveris ir kompanija“ (Oliver & Company), „Disney“ išleido „Mažają undinėlę“ (The Little Mermaid) sukurtą remiantis Hans Christian Andersen pasaka. Šiame filme skamba Brodvėjaus kompozitorių Alan Menken ir Howard Ashman sukurtos dainos. „Mažoji undinėlė“ sulaukė puikaus kritikų įvertinimo, turėjo didžiulį komercinį pasisekimą, laimėjo du „Academy“ apdovanojimus už muzikinį takelį ir tapo pirmu iš visos serijos labai sėkmingų naujųjų „Disney“ animacinių filmų.
Studija daug investavo į naujas technologijas sukurdama „CAPS” (Computer Animation Creation System, kompiuterinės animacijos kūrimo sistema), kuri turėjo būti naudojama kartu su tradicine animacijos technika. Pirmasis filmas, sukurtas naudojant šią technologiją, „Gelbėtojai Australijoje“ (The Rescuers Down Under) surinko tik 27,9 mln. dolerių (49,7 mln. dabartinių dolerių) Mažiau nei originalus 1977 m. filmas.
1993 m. „Disney“ išleido filmą „Košmaras prieš Kalėdas“. Tai – pirmasis pilnametražis animacinis filmas sukurtas naudojant sustabdyto kadro technologiją. „Disney“ sėkmė pasiekė viršūnę 1994 m. kai „Liūtas karalius“ (The Lion King) surinko 328,5 mln. dolerių (515 mln. dabartinių dolerių). 2010 m. „Liūtas karalius“ užėmė 22 vietą tarp pelningiausių visų laikų JAV filmų. Vėlesni „Disney“ filmai, tokie kaip „Pokahonta“ (Pocahontas), „Paryžiaus katedros kuprius“ (The Hunchback of Notre Dame), „Heraklis“ (Hercules), „Mulan“ (Mulan) ir „Tarzanas“ (Tarzan) sulaukė teigiamo kritikų įvertinimo ir sėkmės kino teatruose, tačiau, lyginant su „Liūtu karaliumi“, pasiekimai buvo kuklesni.
1994 m. po „Disney“ prezidento ir vykdančiojo direktoriaus Frank Wells mirties ir studijos pirmininko Jeffrey Katzenberg pasitraukimo (tapo vienu iš „DreamWorks“ įkūrėjų) visiška kompanijos kontrolė atiteko Michael Eisner. Nepaisant išimčių, tokių kaip „Lilo ir Stičas“ (Lilo & Stitch) ir „Naujas imperatoriaus pokštas“ (The Emperor’s New Groove), XX a. pabaigoje išleisti tokie filmai kaip „Atlantida. Prarastoji imperija“ (Atlantis: The Lost Empire), „Lobių planeta“ (Treasure Planet) ir „Misija karvės“ (Home on the Range) nesugebėjo pateisinti aukštų kino kritikų ir finansų analitikų lūkesčių, siejamų su nepaprastai sėkmingais dešimtmečio pradžioje sukurtais filmais. Tuo pat metu, didelis „Žaislų istorijos“ (Toy Story), pirmo animacinio filmo, sukurto naudojant tiktai kompiuteriu kurtą grafiką (CGI; dažniausiai būna 3D), pasisekimas davė pradžią naujai tendencijai industrijoje. Atsižvelgdama į komercinę „Pixar“ bei kitų kompanijų animacinių filmų, sukurtų naudojant CGI, sėkmę (ypač „Dreamworks“ sukurto „Šreko“ (Shrek), kuriame buvo daug pasišaipymų iš Katzenberg’o buvusios darbovietės ir jos vadovo), „Disney“ ėmė tikėti, kad CGI yra tai, ko nori publika, todėl, po „Misija karvės“ išleidimo, nutraukė tradicinės 2D animacijos kūrimą ir perėjo išskirtinai prie CGI technologijos, pradedant 2005 m. sukurtu filmu „Viščiukas Cypsius“ (Chicken Little).
Kilo vieši nesutarimai tarp animacijos padalinio darbuotojų ir vadovybės, taip pat tarp Michael Eisner ir Roy E. Disney. Roy atsistatydino iš direktorių tarybos 2003 m. palikdamas piktą laišką, kuriame kompaniją vadino „godžia ir bedvase“, pridėdamas, kad jo manymu, ji „visada ieško greitų pinigų“. Vėliau, siekdamas išlaikyti kompanijos vientisumą ir pašalinti Eisner, jis įkūrė interneto svetainę SaveDisney.com. Dėl neigiamos viešosios nuomonės, 2005 m. Eisner atsistatydino.
Eisner'į pakeitė Robert Iger. Vienas pirmųjų jo, kaip generalinio direktoriaus, darbų buvo teisių į pirmąjį sėkmingą Walt Disney animacinį filmą „Laimingasis triušis Osvaldas“ (Oswald the Lucky Rabbit) atgavimas iš „NBC Universal“. Po to, kai „Disney“ įsigijo „Pixar“ kompaniją 2006 m., „Pixar“ vykdantysis prodiuseris John Lasseter tapo vyriausiu kūrybiniu vadovu abiejose kompanijose. Jis atgaivino tradicinę (pieštą ranka) 2D animaciją pradedant 2009 m. filmu „Princesė ir varlius“ (The Princess and the Frog).
Televizinė animacija
Po 30 metų atsisakymo kurti televizijai, „Disney“ galiausiai nusileido, kai Michael Eisner, kurio ankstesnė karjera buvo susijusi su TV, tapo vadovu. Pirmieji animaciniai TV filmai iš „Disney“, „The Wuzzles“ (rodė „CBS“) ir „Meškučiai Gummi“ (The Gummi Bears, rodė „NBC“), pasirodė 1985 m. rudenį. Skirtingai nuo standartinės praktikos, abiejų serijų kūrimui buvo skirti daug didesni už vidutinius biudžetai (buvo tikimasi atsipirkimo per serijų kartojimus), kurie leido panaudoti aukštesnės kokybės siužetus ir animaciją. „The Wuzzles“ buvo rodomas tik vieną sezoną, tačiau „Meškučiai Gummi“ turėjo ilgalaikį pasisekimą: serijos buvo rodomos šešis sezonus.
1987 m. TV animacijos padalinys pritaikė Carl’o Barks’o „Skrudžo MakDako“ komiksus televizijai, to rezultatas – didelio pasisekimo sulaukusios „Ančiukų istorijos“ (DuckTales). Ši sėkmė pagimdė 1990 m. kino teatruose rodytą filmą „Ančiukų istorijos. Filmas. Prarastosios lempos lobis“ (DuckTales the Movie: Treasure of the Lost Lamp) ir sąlygojo padidintas investicijas į susijusius animacinius filmus. Šių investicijų rezultatas buvo „Disney popietė“ (The Disney Afternoon), dviejų valandų televizijos programa, apjungusi tokius animacinius serialus kaip „Čipas ir Deilas skuba į pagalbą“ (Chip 'n' Dale Rescue Rangers), „TaleSpin“, „Tamsiasparnis ančiukas“ (Darkwing Duck), „Būrys Goof“ (Goof Troop), „Bonkersas“ (Bonkers) ir „Chimeros“ (Gargoyles). TV animacija į šeštadienio rytą sugrąžino daug personažų iš kino salių, įskaitant Mikę Pūkuotuką (Winnie the Pooh), „Mažąją undinėlę“ ir „Aladiną“.
Tęsiniai, išleisti tik video forma
„DisneyToon Studios“ buvo įkurta Paryžiuje vėlyvame devintajame dešimtmetyje su tikslu sukurti filmą „Ančiukų istorijos. Filmas. Prarastosios lempos lobis“, kuris studijos nebuvo laikomas animacinio „Disney“ „kanono“ dalimi. Tokia praktika, kai kanonui priklausantiems filmams sukurti ne kanoniniai tęsiniai, leidžiami „tiesiai į video“ (nerodomi kino teatruose) prasidėjo 1994 m., išleidus „Aladino“ tęsinį pavadinimu „Džafaro sugrįžimas“ (The Return of Jafar). Tai buvo senos studijos politikos – nekurti tęsinių animaciniams filmams (negaliojo gyvo veiksmo filmams) pasikeitimas; Walt Disney dažnai sakydavo (remdamasis sėkmingo 1933 m. animacinio filmo „Trys maži paršeliai“ (Three Little Pigs) tęsinių kūrimo patirtimi (kiekvienas tęsinys sulaukė vis mažiau susidomėjimo)), kad „tu negali aplenkti kiaulių kiaulėmis“ (you can’t top pigs with pigs), pakartojimas be inovacijų yra neįdomus. Tačiau, dėl gerų video pardavimų, studija tęsė tokių filmų kūrimą nepaisydama neigiamos kritikų reakcijos; 2001 m. sukurtas filmas „Pelenė II: sapnų išsipildymas“ (Cinderella II: Dreams Come True) sulaukė reto nulio procentų įvertinimo populiarioje internetinėje apžvalgų svetainėje www.rottentomatoes.com
Kai 2006 m. į kompaniją atėjo John Lasseter, ši praktika buvo panaikinta.
„DisneyToon“ išleido keletą kanonui nepriklausančių filmų, kurie buvo rodomi kino teatruose, tarp jų „Gufio filmas“ (A Goofy Movie) ir „Tigro filmas“ (The Tigger Movie). Pastarasis atvedė į studiją brolius Sherman’us. Tai buvo pirmas pilnametražis „Disney“ filmas, kuriam jie kūrė muziką, nuo pat „Bedknobs and Broomsticks“ sukurto 1971 m.
Don Bluth
Don Bluth kompanija bankrutavo du kartus: pirmą kartą, kaip „Don Bluth Productions“, kai nuviliantis filmo „NIMH paslaptis“ (The Secret of NIMH) pasirodymas sutapo su animatorių streiku; antrą kartą, kaip „Bluth Group“, po 1983-ųjų video žaidimų griūties, kai „Cinematronics“, mėgindami sumažinti nuostolius, pareikalavo sumokėti mokesčius ir autorinius atlyginimus, kurių bendra suma viršijo 3 mln. dolerių (6,71 mln. dabartinių dolerių) tuo metu, kai Bluth kompanija dirbo prie „Drakono irštvos“ (Dragon’s Lair), LaserDisc pavidalu išleisto animuoto arkadinio video žaidimo, tęsinio.
Bluth, su verslininko Morris Sullivan pagalba, įkūrė „Sullivan Bluth Studios“, o kino režisierius Steven Spielberg – ilgametis animacijos gerbėjas, kuris buvo suinteresuotas kino teatruose rodomos animacijos kūrimu – padėjo Bluth sukurti „Amerikos peliukai“ 1986 m. Filmas tapo hitu surinkusiu 47,48 mln. dolerių (101 mln. dabartinių dolerių). Jo kūrimo metu, studija persikėlė į Airiją pasinaudodama valstybės teikiamomis mokesčių lengvatomis filmo kūrimui. Sekantis filmas „Priešistorinė žemė“ (The Land Before Time) buvo išleistas 1988 m. ir tapo dar didesniu hitu surinkusiu 48,1 mln. dolerių (94.5 mln. dabartinių dolerių) bei davusiu pradžią dvylikai tęsinių (išleisti tik video formatu, nebuvo rodomi kino salėse) ir TV serijoms. Nei Bluth, nei Spielberg neprisidėjo prie „Priešistorinės žemės“ tęsinių kūrimo; Spielberg’as kūrė 1991 m. išleistą tęsinį „Amerikos peliukai. Faivelas traukia į Vakarus“ (An American Tail: Fievel Goes West) be Bluth pagalbos.
Siekdamas turėti daugiau kūrybinės laisvės, savo sekantį filmą, 1989 m. išleistą „Visi šunys patenka į rojų“ (All Dogs Go to Heaven), Bluth’as kūrė be Spielberg’o pagalbos. Deja, filmas buvo pradėtas rodyti tą pačią dieną kaip ir „Mažoji undinėlė“ iš „Disney“, tačiau, nepaisant kuklaus pasirodymo kino salėse, filmas sulaukė didžiulio pasisekimo namų video rinkoje.
Dešimtojo dešimtmečio pradžia buvo sunkus metas studijai; buvo išleisti keli, prastai kino salėse pasirodę, filmai. 1992 m. filmas „Rock-a-Doodle“ buvo pasmerktas kritikų ir ignoruotas publikos; jo prastas pasirodymas kino salėse (surinko 11,66 mln. dolerių arba 19,3 mln. dabartinių dolerių) prisidėjo prie „Sullivan Bluth“ bankroto. Sekantis filmas, 1994 m. išleista „Coliukė“ (Thumbelina) pasirodė ne ką geriau, o „Trolis Centriniame parke“ (A Troll in Central Park), išleistas tais pačiais 1994 m., teatruose surinko tik 71,4 tūkst. dolerių, kai jo kūrimui buvo išleisti 23 mln. (112 tūkst. ir 36,1 mln. dabartinių dolerių). Bluth su partneriu Gary Goldman pasitraukė iš 1995 m. išleisto filmo „Akmenukas ir pingvinas“ (The Pebble and the Penguin) kūrimo dėl nesutarimų su filmo platintoju „Metro-Goldwyn-Mayer“. Filmą kurti baigė studija iš Vengrijos (buvo likęs trečdalis), o Bluth ir Goldman neleido naudoti savo vardų tarp filmo kūrėjų.
„Sullivan Bluth Studios“ užsidarė 1995 m. Bluth ir Goldman grįžo į Jungtines Valstijas metais anksčiau aptarti pilnametražinės animacijos padalinio kūrimą su „20th Century Fox“; trys ankstesni šios studijos sukurti filmai „Paparčių slėnis: paskutinis tropikų miškas“ (FernGully: The Last Rainforest), „Kartą miške“ (Once Upon a Forest) ir gyvo veiksmo/animacijos pagrindu sukurtas „Knygų valdovas“ (The Pagemaster) patyrė nesėkmę. „Anastasijai“ (Anastasia), 1956 m. filmo su Ingrid Bergman muzikinis perdirbimas, sekėsi daug geriau nei bet kuriam Bluth’o filmui nuo „Visi šunys patenka į rojų“ laikų, tačiau 2000 m. išleistas „Titanas po Žemės žūties“ (Titan A.E.), kuris buvo labai skirtingas nuo ankstesnių Bluth’o kūrinių (mokslinė fantastika), patyrė nesėkmę. Greitai po to, „Fox“ uždarė savo animacijos studiją ir visą savo pilnametražinės animacijos kūrimą perkėlė į „Blue Sky Studios“.
Warner Bros.
Po išsiskyrimo su Bluth‘u, Spielberg‘as atsigręžė į televizinę animaciją dirbdamas kartu su „Warner Bros studija“ atkuriant šios kompanijos animacijos padalinį, kurio septintajame dešimtmetyje buvo atsisakyta. Buvusių „Hanna-Barbera“ darbuotojų komanda, vadovaujama Tom Ruegger, įkūrė naują studiją „Warner Bros Animation“ tam, kad dienos šviesą išvystų „Mažųjų herojų nuotykiai“ (Tiny Toon Adventures), animacinės serijos sukurtos pagerbiant senosios „Warner Bros“ animacijos studijos, dar vadinamos „Termitų terasa“ (Termite Terrace), darbus. „Mažųjų herojų nuotykių“ populiarumas tarp jaunųjų TV žiūrovų dar kartą padarė studiją varžove animacinių filmų srityje. Po to sekė „Steven Spielberg Presents Animaniacs“ (dažnai tiesiog „Animaniacs“) ir susijusios serijos „Pinkis ir Makaulė“ (Pinky and the Brain). Šie animaciniai filmai ne tik atnešė naujų žiūrovų „Warner Bros“, bet ir patraukė vyresnių žiūrovų dėmesį. Vėliau sekė tokie „Warner Bros“, jau be Spielberg‘o, darbai kaip „Betmenas“ (Batman: The Animated Series). „Betmenas“ greitai sulaukė plataus pripažinimo dėl animacijos kokybės bei brandaus turinio ir įkvėpė sukurti pilnametražinį animacinį filmą. Kartu šios keturios serijos „Warner Bros“ studijai laimėjo 17 „Daytime Emmy“ apdovanojimų.
Kai dešimtajame dešimtmetyje pilnametražinė animacija iš „Disney“ suklestėjo, „Warner Bros“, be Spielberg‘o pagalbos, bandė tuo pasinaudoti išleisdami savo kurtus pilnametražinius animacinius filmus. Studijos filmai „Katės nešoka“ (Cats Don‘t Dance), „Stebuklingas kardas“ (Quest for Camelot) ir „Plieninis milžinas“ (The Iron Giant) nepriartėjo prie „Disney“ sėkmės, nors „Plieninis milžinas“ sulaukė puikaus kritikų įvertinimo ir tapo kultiniu. 2001 m. išleistas gyvo veiksmo/animacijos hibridas „Osmosas Džonsas“, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Bill Muray, buvo brangi komercinė nesėkmė, tačiau pasirodymas namų video rinkoje buvo pakankamai sėkmingas tam, kad studijos TV animacijos padalinys išleistų trumpai gyvavusį serialą, pavadintą „Ozis ir Driksas“ (Ozzy and Drix).
Amžinai populiarūs „Beprotiškų melodijų“ („Looney Tunes“) herojai sugrįžo. Nepaisant nesuskaičiuojamų senųjų trumpų filmukų pakartojimų ir specialių rinkinių (bei keleto filmų sudarytų iš rinkinių), dešimtajame dešimtmetyje buvo sukurti nauji „Beprotiškų melodijų“ filmukai. Įkvėpta „Disney“ sukurto „Kas pakišo triušį Rodžerį“ ir visos serijos „Nike“ reklamų, kuriose pasirodė filmo personažai ir krepšinio superžvaigždė Michael Jordan, 1996 m. studija sukūrė gyvo veiksmo/animacijos hibridą „Kosminis krepšinis“ (Space Jam). Filmas sulaukė įvairios kritikų reakcijos, tačiau turėjo didžiulį komercinį pasisekimą. Tačiau, kitas 2003 m. filmas, „Beprotiškos melodijos. Nuotykiai tęsiasi“ (Looney Tunes: Back in Action) sulaukė nesėkmės pasaulio kino teatruose, surinkęs tik apie du trečdalius iš kuriant išleistų 80 mln. dolerių. (101 mln. dabartinių dolerių), bet sulaukė teigiamų kritikų atsiliepimų. Skirtingai nuo originalių filmukų, „Katinas ir kanarėlė“ (The Sylvester and Tweety Mysteries) bei „Mažosios Beprotiškos melodijos“ (Baby Looney Tunes), pirmiausiai buvo skirti jauniems vaikams, o „Superdidvyriai. Nuotykiai tęsiasi“ (Loonatics Unleashed) turėjo perkurtus personažus (prieštaringai įvertintas žingsnis) ir veiksmas vyko tolimoje ateityje.
Ralph Bakshi
Ralph Bakshi, režisierius tokių industriją sudrebinusių animacinių filmų kaip „Katinas Fricas“ (Fritz the Cat) ir originalus „Žiedų valdovas“, sugrįžo prie animacijos po trumpos pertraukos devintojo dešimtmečio viduryje. 1985 m. jis, drauge su jaunu Kanadoje gimusiu ir augusiu animatoriumi John Kricfalusi, pradėjo kurti hibridinį gyvo veiksmo/animacijos muzikinį vaizdo klipą grupės „The Rolling Stones“ dainai „The Harlem Shuffle“, kuris buvo išleistas 1986 m. pradžioje.
Muzikinis klipas subūrė kūrėjų grupę „Bakshi Animation“ studijoje, kurios sekantis projektas buvo trumpai gyvavęs TV animacinis serialas „Galingasis peliukas. Nauji nuotykiai“ (Mighty Mouse: The New Adventures). Bakshi ir kompanija dirbo prie keleto kitų projektų vėlyvame devintajame dešimtmetyje, tačiau, jo didžiausias projektas, 1992 m. išleistas filmas (gyvo veiksmo/animacijos hibridas) „Šaunus pasaulis“ (Cool World), tapo kritikų pasmerkta komercine nesėkme. 2005 m. Bakshi paskelbė, kad pradės dirbti prie kito pilnametražinio filmo „Paskutinės Coney salos dienos“ (Last Days of Coney Island), kurį kurs nepriklausomai ir savo lėšomis. 2008 m. Bakshi sustabdė filmo kūrimą.
Užsakomoji animacija
Pagrindinė amerikietiškosios animacijos pagausėjimo priežastis buvo galimybė užsakyti fizinį animacijos darbą pigesnėse Pietų ir Pietryčių Azijos studijose, to pasekmė – didesnis kadrų dažnis ir mažesnės išlaidos. Scenarijaus rašymas, personažų dizainas ir kadruotės buvo atliekama Amerikos biuruose. Tada kadruotės, lapai su personažų modeliais ir spalvų vadovai būdavo išsiunčiami į užsienį. Tokia sistema kartais sukeldavo problemas, kadangi galutinis produktas galėjo būti matomas tik parsiuntus baigtus darbus į Jungtines Valstijas.
Nors biudžetai tapo daug mažesne problema, užsienio studijos vis dar buvo pasirenkamos atskiriems epizodams ar scenoms, priklausomai nuo tuo metu turimų pinigų. To rezultatas – labai skirtinga epizodų kokybė. Tai buvo ypač pastebima tokiose serijose kaip „Chimeros“ ir „Betmenas“, kur personažai kartais buvo taip stipriai nukrypę nuo modelių, kad tekdavo perdaryti scenas.
Premjerinė licencijuota animacija
1987 m. „The Walt Disney Company“ bandė sėkmę licencijuojant; „Ančiukų istorijos“ pasirodė tų metų rudenį ir buvo parodyta 100 serijų. „Ančiukų istorijų“ sėkmė padėjo atsirasti „Čipas ir Deilas skuba į pagalbą“ serijoms 1989 m. Sekančiais metais, serijos buvo rodomos kartu, kaip „Disney“ popietė“ (The Disney Afternoon). 1991 m. „Disney“ pridėjo dar vieną valandą prie „popietės“; šis rinkinys buvo licencijuojamas iki 1999 m.