cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naujakiemis (Žuvininkų apskritis)
Naujakiemis arba Divnojė (, nuo 1938 m. Domäne Neuendorf, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalyje, Baltijsko rajone, nuo 2008 m. liepos 3 d. Divnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities dvaras, 1900 m. vasario 1 d. atskirtas nuo Žuvininkų domeno. 1910 m. buvo 191 gyventojas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. liepos 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Linartų akmuo
left|150px miniatiūra|250px|right|Linartų akmuo, 2015 m. kovo mėn.
Linartų akmuo – stambus riedulys, valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas ties Linartų kaimu (Bubių sen.), Šiaulių rajone, apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Kurtuvėnų. Akmuo guli Šiaulių miškų urėdijos Kurtuvėnų girininkijos (16 kv., 13 skl.) teritorijoje. Pasiekiamas iš Linartų pavažiavus apie 0,5 km į šiaurės vakarus Žadvainių miško keliukais, yra pastatytos rodyklės.
Paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.
Duomenys
Riedulio matmenys:
Ona Rainytė-Bodard
Ona Rainytė-Bodard, anksčiau Juknevičienė (g. 1955 m. balandžio 28 d. Dusmenėliuose, Trakų rajonas) – Lietuvos politikė, ekonomistė, buvusi Europos Parlamento narė 2004-2009 metais.
Biografija
Gimė 1955 m. balandžio 28 d. Dusmenėlių kaime, Trakų rajone. 1958 m. su šeima persikėlė gyventi į Vilnių. 1973 m. baigė 22-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą. Baigusi studijas universitete, pradėjo akademinę karjerą: nuo 1986 m. sausio mėnesio iki 1989 m. dirbo Vadybos akademijos vyresniąja dėstytoja, vėliau tapo Darbo ir socialinių tyrimų instituto mokslo darbuotoja. Ekonomikos ir privatizacijos žinias gilino studijuodama užsienyje – JAV, Lenkijoje. 1992 m. apgynė disertaciją "Akcijų nuosavybė ir jos formavimas Lietuvoje" ir gavo ekonomikos daktaro diplomą. 1996 m. - Ernst & Young padalinyje Danijoje dalyvavo vadybos metodikos, žmogiškųjų išteklių bei kokybės valdymo kursuose.
Nuo 2000 m. rudens dirbo Ministro Pirmininko patarėja įmonių privatizavimo, reorganizavimo ir bankroto klausimais, po metų grįžo į Pasaulio banką ir trejus metus ėjo vyriausiosios reziduojančios patarėjos pareigas įgyvendinant techninės paramos projektą Serbijos Respublikoje. Dirbdama tęsė mokslinę veiklą – skaitė paskaitas, paskelbė straipsnių Lietuvos, JAV ir Danijos leidiniuose.
2004-2009 m. – Europos Parlamento narė, ES ir Centrinės Azijos bei Mongolijos Respublikų bendradarbiavimo komitetų pirmininkė, Delegacijų pirmininkų sueigos narė, iki 2007 m. – Biudžeto kontrolės, Užimtumo ir socialinių reikalų, Ekonomikos ir pinigų politikos komitetų narė, vėliau Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto, delegacijos tarpparlamentiniams ryšiams su Afganistanu narė, Užimtumo ir socialinių reikalų komiteto narė. Dalyvavo politinėje Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcijos (ALDE), Europos demokratų partijos (EDP) veikloje. 2008 m. vasario 4 d. dėl to, kad Darbo partija balsavo už Atominės elektrinės įstatymą, narystę šioje partijoje nutraukė. 2009 m. kaip Centro partijos atstovė dalyvavo Europos Parlamento rinkimuose, bet nebuvo išrinkta.
Šeima
2009 m. susituokė su kelių infrastruktūros specialistu prancūzu Thierry Bodard.
Turi dvi suaugusias dukras iš pirmosios santuokos Rūtą ir Simoną.
Malūnėlis (Ausieniškės)
Malūnėlis – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 2 km nuo Ausieniškių.
Aušra Maldeikienė
Aušra Seibutytė-Maldeikienė (g. 1958 m. birželio 4 d. Palangoje) – Lietuvos ir Europos politikė, ekonomistė, dėstytoja, mokytoja, publicistė, ekonomikos vadovėlių, knygų autorė.
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus A. Vienuolio vidurinę mokyklą. Studijavo Vilniaus universiteto (VU) Finansų ir kredito fakultete, studijas tęsė Maskvos M. Lomonosovo universiteto Ekonomikos fakultete. 1982 m. jį baigė, suteikta ekonomistės ir politinės ekonomijos dėstytojos kvalifikacija. 1982–1984 m. dirbo Vilniaus universitete, dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje. 1984–1987 m. Maskvos M. Lomonosovo universiteto aspirantė, 1987 m. apgynė disertaciją tema „Pagrindinis socializmo ekonominis dėsnis intensyvios ekonomikos sąlygomis", suteiktas tuometinis ekonomikos mokslų kandidatės laipsnis (dabar – socialinių mokslų daktarė).
Nuo 1987 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytoja. Nuo 1990 m. „Lietuvos ryto“ apžvalgininkė. 1993–1997 m. Vilniaus banko atstovė spaudai, ryšių su visuomene skyriaus viršininkė. 1997–2000 m. BNS verslo skyriaus vyr. redaktorė. 1999–2003 m. VU Tarptautinio verslo mokyklos dėstytoja. 1999–2000 m. Oksfordo universiteto Green Templeton koledže studijavo žiniasklaidos (skilčių rašymo) kursą. 2001–2013 m. Vilniaus jėzuitų gimnazijos ekonomikos mokytoja. Nuo 2004 m. VU Matematikos ir informatikos fakulteto Ekonometrinės analizės katedros docentė. 2007 m. baigė Vilniaus universiteto Religijos studijų centro magistrantūrą, suteiktas religijos mokslų magistrės laipsnis.
Yra parašiusi ekonomikos vadovėlių mokykloms, kitų knygų ekonomikos, finansų, verslo tematika, į lietuvių kalbą išvertė užsienio autorių kūrinių. „Žinių radijo“ rubrikos „Ekonomisto komentaras“ dalyvė, ekonomikos įvykių komentatorė, portalo DELFI publicistė, tinklaraštininkė. Skelbia publikacijas apie ekonomiką, socialinę atskirtį, mokesčius – PVM, gyventojų pajamų mokesčius, turto mokesčius, institucijas (kaip „Sodra“), mokesčių vengimą ir kt.
Prieštaraudama dėl pernelyg agresyvaus oponentų elgesio prieš Rolandą Paksą jo apkaltos metu, simboliškai vienai dienai buvo įstojusi į Liberalų demokratų partiją. 2009 m. Pilietinės demokratijos partijos kandidatė rinkimuose į Europos Parlamentą. 2015 m. savivaldybių ir 2016 m. Seimo rinkimuose dalyvavo rinkimuose kartu su partija „Lietuvos Sąrašas“, nebūdama jos nare.
2015 m. balandį – 2016 m. lapkritį Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė.
2016 m. lapkritį – 2019 m. birželį Lietuvos Respublikos Seimo narė. Mišrios Seimo narių grupės seniūno pavaduotoja, Europos reikalų komiteto pirmininko pavaduotoja, Audito komiteto narė, Neįgaliųjų teisių ir Laisvės premijų komisijų narė.
2018 m. birželio 25 d. Aušra Maldeikienė patvirtino savo dalyvavimą 2019 m. Lietuvos prezidento rinkimuose, kaip rinkiminę programą pateikdama 95 savo parengtas tezes – aliuziją į 1517 m. Martyno Liuterio paskelbtas 95 tezes, nuo kurių prasidėjo Katalikų Bažnyčios Reformacija. 2019 m. vasario 1 d. Aušra Maldeikienė informavo pasitraukianti iš prezidento rinkimų kovos.
Šeima
Vyras Eugenijus Maldeikis (g. 1958 m.), ekonomistas, politikas (išsiskyrė 2017 m.). Sūnūs Matas Maldeikis (g. 1980) - Seimo narys nuo 2020 m., ir Mykolas Maldeikis (g. 1987). Brolis – vertėjas, filologas Kazimieras Seibutis.
2019 m. rugsėjį buvo paskelbta informacija apie politikei nustatytą antros stadijos krūties vėžį. 2020 m. gegužės mėnesį savo socialinio tinklo paskyroje Aušra Maldeikienė pranešė, kad gydymo kursas baigtas, ligos požymių nebelikę, ir padėkojo gydytojams.
Be gimtosios lietuvių, Aušra Maldeikienė moka anglų, rusų, prancūzų kalbas.
Eugenijus Maldeikis
Eugenijus Maldeikis (g. 1958 m. rugpjūčio 27 d. Troškūnuose, Anykščių r.) – ekonomistas, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1975 m. baigė Šiaulių 5–ąją vidurinę mokyklą. 1976–1978 m. Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete studijavo pramonės planavimą, 1979–1982 m. Maskvos valstybinio M. Lomonosovo universiteto Ekonomikos fakultete politinę ekonomiją. 1984–1987 m. mokėsi Maskvos aspirantūroje. 1987 m. apgynė socialinių mokslų daktaro disertaciją. Stažavo Pasaulio banko tobulinimosi centre Vienoje (Austrija), 1998 m. tobulinosi Harvardo universitete (JAV).
1988–1990 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1990–1991 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis. 1991–1992 m. Ekonomikos ministerijos Ekonominių reformų ir ūkio strategijos skyriaus viršininkas, 1992–1996 m. Ekonominių tyrimų centro vadovas, 1996–1999 m. akcinės bendrovės „Turto bankas“ valdybos pirmininkas. 1999 m. birželio–spalio mėn. ūkio ministras (devintojoje Vyriausybėje). 1999–2000 m. uždarosios akcinės bendrovės „Deloitte and Touche“ pirmininkas.
2000–2004 m. Seimo narys, LLS sąraše, 2000 m. lapkričio 9 d. – 2001 m. vasario 14 d. ūkio ministras vienuoliktojoje Vyriausybėje. 2002 m. Nepriklausomos frakcijos seniūnas, 2002–2003 m. Liberaldemokratų frakcijos seniūnas. 2000 m. kovo–lapkričio mėn. ir 2002–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, tačiau mandato atsisakė.
2004 m. vadovavo žiniasklaidos holdingui „Balto Media“. 2006–2009 m. Europos Parlamento narys vietoje mirusio Rolando Pavilionio.
1993–1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, nuo 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, šios sąjungos Valdybos narys, Ūkio komiteto pirmininkas. 2002–2006 m. Liberaldemokratų partijos narys.
Viešosios įstaigos Ugdymo inovacijų centras valdybos narys. Krikščioniško tarptautinio fondo „Solidarity“, remiančio projektus vaikų globos problemoms spręsti tarybos narys Lietuvoje.
Žmona Aušra Maldeikienė, ekonomistė, dėstytoja, sūnūs Matas ir Mykolas.
Mozambiko sąsiauris
thumb|Mozambiko sąsiaurio vieta Mozambiko sąsiauris – Indijos vandenyno dalis tarp Madagaskaro salos ir pietryčių Afrikos, tiksliau Mozambiko. Siauriausoje vietoje sąsiauris yra apie 460 km pločio tarp Angochės Mozambike ir Tambohorano Madagaskare.
Sąsiauris pasiekia 3 292 m. gylį 230 km atstumu nuo Mozambiko kranto. Sąsiauriu į pietus teka šilta srovė, įtekanti į Agulhaso srovę rytiniame PAR krante. Sąsiauris yra 1600 km ilgio ir plačiausiose vietose iki 950 km pločio.
Afera pagal Antonį Zimerį
Afera pagal Antonį Zimerį  – 2005 m. Prancūzijoje sukurtas detektyvinis filmas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Sofi Marso.
Santrauka
Antonis Zimeris – žinomas aferistas, kurio ieško ne tik policija, bet ir rusų mafija. Sklando gandai, kad po paskutinio nusikaltimo jis pasidarė plastinę operaciją ir niekas nežino, kaip jis dabar atrodo. Vienintelis kelias, galintis atvesti policiją iki Zimerio – jo draugė Kjara.
Traukinyje ji susipažįsta su vertėju Fransua. Šiam asmeninis gyvenimas ir santykiai su moterimis visai nesiseka, todėl kai žavi moteris ima rodyti jam dėmesį, Fransua pameta dėl jos galvą.
Jiedu kartu įsikuria viešbutyje Kanuose ir netrukus Fransua pradeda persekioti nusikaltėliai. Jis mėgina ieškoti pagalbos policijoje, tačiau ši taip pat nori jį suimti. Pamažu Fransua ima suvokti, kad jis yra laikomas visai kitu asmeniu.
Tai ir yra Zimerio bei Kjaros afera – nukreipti dėmesį į niekuo dėtą žmogų, kad patys galėtų saugiai pasislėpti.
Apdovanojimai
2006 metais filmas buvo nominuotas Cezario apdovanojimui kaip geriausias debiutinis metų filmas.
Perdirbinys
2010 m. JAV buvo sukurtas šio filmo pedirbinys Turistas su Angelina Jolie ir Johnny Depp.
Viduramžių muzika
right|thumb||Muzikantas groja viele, [[XIV a. viduramžių rankraštis.]] Viduramžių muzika - Viduramžių muzikos emblema, be abejo, yra grigališkasis choralas. Ši muzikos forma buvo imanentiška Bažnyčios dalis, neatsiejama ir nuo vienuolynų gyvenimo. Tačiau kur kas dažniau užribyje lieka kita, ne religinė viduramžių muzikos dalis – pasaulietinė muzika. Rugsėjo 13 d., sekmadienio vakarą, Valdovų rūmų Renesansinėje menėje vykusiame „Banchetto musicale“ festivalio koncerte klausėmės būtent sekuliariosios viduramžių muzikos kūrinių.
Bažnytinė muzika
Bažnytinė muzika užėmė ypatingą dalį viduramžių kultūroje, ji buvo puoselėjama bažnyčiose ir vienuolynuose. Katalikų bažnytines apeigas visada lydėdavo giesmės, vadinamos grigališkuoju choralu, kuriuos giedojo vienbalsis vyrų choras. Ankstyvaisiais krikščionybės amžiais naudotas žydų giedojimo būdas. Buvo giedamos psalmės, jų tekstai pradėti versti į graikų, lotynų kalbas. Pradėtos kurti ir naujos giesmės pagal Naujojo Testamento tekstus. Pastarųjų psalmių melodijos t. p. buvo paimtos iš žydų giedojimo būdo.
Varis (Nigerija)
Varis  – miestas pietų Nigerijoje, Nigerio deltos atšakos pakrantėje, Deltos valstijoje. Maisto, medžio ir metalo apdirbimo pramonė. Vario apylinkėse yra dideli naftos gavybos rajonai, veikia naftos perdirbimo ir naftos chemijos gamyklos.
Viduramžių muzika
Bažnytinė muzika
Kiek vėliau pradėtos kurti naujomis melodijomis ir naujais tekstais pasižyminčios garbinimo giesmės – himnai (Nemaišyti su dabartiniais šalių ir sąjungų himnais).
Varis (Nigerija)
Istorija
Seniau itsekiriai čia buvo sukūrę Vario karalystę. Britų valdymo metais Varis buvo provincijos centras.
Viduramžių muzika
Bažnytinė muzika
Žinoma, jog IV a. gyvenęs vyskupas Ambraziejus kūrė bažnytinius himnus. Muzikos istorijoje jis laikomas pirmuoju žinomu kompozitoriumi – Šv. Ambraziejumi. Manoma, kad jis yra dabar tebegiedamo himno „Te Deum Laudamus“ autorius. Ambraziejus taip pirmasis bandė sisteminti kelių tradicijų bažnytinę muziką – atrinko dalį iš Rytų bažnyčios, dalį sudarė psalmės, himnai, antifonos.
Bažnytinės muzikos reformatoriumi laikomas popiežius Grigalius I. Jis surinko krikščioniškų bendruomenių giesmes į vieną rinkinį – „Antifonarius“. Vėliau jį papildė naujomis giesmėmis ir melodijomis. Įdomus faktas, kad leidinys buvo grandine pritvirtintas prie Šv. Petro altoriaus Romoje, o jo turinio griežtai turėjo laikytis visas krikščioniškas pasaulis. Buvo nustatyta netgi tai, jog priklausomai nuo turinio, giesmės turėjo būti atliekamos atitinkamų bažnytinių įvykių metu. Kadangi šias giesmes visada atlikdavo griežtai tik vyrų choras, giedojimo būdas vadintas choraliniu. Jam taip pat buvo būdinga homofobija – vienbalsė muzika (giedojimas). Vėliau pagal popiežiaus vardą prigijo grigališkojo choralo pavadinimas.
Pasaulietinė muzika
Pasaulietinę muzika atliko klajojantys muzikantai rūmuose, pilyse arba miestuose. Joje vyravo dainos apie meilę, politinės satyros, šokiai. Čia buvo naudojami būgnai, arfos, išilginė fleita, dūdmaišiai ir kiti instrumentai, patogūs klajojantiems muzikantams keliaujant iš vienos vietos į kitą.
Viduramžiais atsiradus daugiabalsei muzikai, reikėjo tiksliai užfiksuoti natų aukštį, trukmę. Natų aukščio užrašymą XI a. patobulino italų muzikos teoretikas, vienuolis Guido de Arezzo (Gvidas Arecietis). Jis nubrėžė 4 linijas, ant ir tarp jų išdėstė neumas ir tokiu būdu įvertino jų aukštį. Jis palengvino natų skaitymą: šalia raidinių (a, b, c, d, e, f, g) jis pirmas pateikė skiemeninius natų pavadinimus: ut, re, m, fa, sol, la. Tai 6 pirmieji kiekvienos eilutės skiemenys iš bažnytinio himno šv. Jonui, globojančiam giedotojus.
Melodijos atkarpos sudarė 6 natų garsaeilį, kiekviena himno frazė prasideda nauja kylančia garsaeilio nata. Paskui ut dėl patogumo tariant buvo pakeista į do ir pridėta si - himno autoriaus inicialai.
Naugardiškių parkas
thumb|250px|Parko informacinis stendas thumb|250px|Parko susirinkimų vieta thumb|250px|„Žydintis“ parko tvenkinys
Naugardiškių parkas – parkas, esantis Naugardiškėje, Kauno miesto pietinėje dalyje Aleksoto seniūnijoje, iš vienos pusės netoli judrios Veiverių gatvės, iš kitos – šalia Kauno tvirtovės 2-ojo forto. 2,3 ha dydžio parko teritorija yra ištęstos stačiakampės formos, ribojamos Mokolų, Aukštažio ir Valtapilės gatvių.
Parkas
Gyventojai ypač didžiuojasi ketvirčio amžiaus senumo 70 ąžuolų grupe. Taip pat auga maumedžiai, kaštonai ir kiti medžiai. Yra keli nedideli tvenkiniai, ypač mėgstami vandens paukščių. Įrengti modernūs sporto treniruokliai, kultūrinių renginių aikštelė su pakyla. Pastatyta medinė skulptūra „Dainuoju Lietuvai" Lietuvos tūkstantmečio vardui paminėti (aut. tautodailininkas Algirdas Sakalauskas).
Lietuvos Respublikos statybos ir urbanistikos ministerija
Lietuvos Respublikos statybos ir urbanistikos ministerija – buvusi Lietuvos ministerija, veikusi 1990–1998 m. Ji buvo atsakinga už urbanistikos ir statybos komplekso strategijos formavimą, urbanistikos, architektūros ir statybos pažangos užtikrinimą ir kapitalinės statybos bei komunalinio ūkio vystymą.
Ken Watanabe
Kenas Vatanabė (g. 1959 m. spalio 21 d. Koide, Nijigatos prefektūra, Japonija) – japonų teatro, kino ir televizijos aktorius. Atliko generolo Tadamichi Kuribayashi vaidmenį filme „Laiškai iš Ivo Džimos“, už kurį buvo nominuotas Oskarui už geriausią antraplanį vaidmenį, bei samurajaus Katsumoto Moritsugu vaidmenį filme „Paskutinis samurajus“. Taip pat žinomas dėl savo vaidmenų režisieriaus Christopher Nolan filmuose „Betmenas: pradžia“ ir „Pradžia“.
Biografija
Vatanabė gimė Koide mieste, Nijigatos prefektūroje. Jo motina buvo mokyklos mokytoja, o tėvas mokė kaligrafijos meno.
Lietuvos Respublikos statybos ir urbanistikos ministerija
Istorija
1998 m. ši ministerija reorganizuota, prijungiant ją prie Lietuvos Respublikos aplinkos apsaugos ministerijos.
Ken Watanabe
Biografija
1978 m. baigęs vidurinę, Vatanabė persikėlė į Tokiją, kur pradėjo aktoriaus karjerą, vaidindamas teatro trupėje En. Dėmesio sulaukė po vaidmens pjesėje Shimodani Mannencho Monogatari. 1982 m. pirmą kartą suvaidino vaidmenis televizijos serialuose Michinaru Hanran ir Mibu no koiuta, pastarajame įkūnijo samurajų. 1984 m. debiutavo kino filme „MacArthur’s Children“. Japonijoje labiausiai žinomas dėl vaidmens 1987 m. 50 serijų trukmės draminiame seriale „Dokuganryu Masamune“, kuris buvo rodomas per NHK televiziją.
2006 m. pelnė Japonijos kino akademijos apdovanojimą už geriausią pagrindinį vaidmenį filme „Ashita no Kioku“, kuriame jis suvaidino pacientą, sergantį Alzheimerio liga.
1989 m. jam buvo diagnozuota kaulų čiulpų leukemija, tačiau jis pasveiko. 2006 m. savo autobiografijoje „Dare? – Who Am I?“ Vatanabė atskleidė, kad serga hepatitu C.
Malūniai
Malūniai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Babriškių.
Vsevolodas Dobužinskis
Vsevolodas Dobužinskis (1906 m. sausio 31 d. ? Peterburge – 1998 m. rugpjūčio 26 d. Niujorke) – rusų ir lietuvių grafikas, scenografas.
Biografija
Tėvas Mstislavas Dobužinskis. 1924 m. Petrograde baigęs gimnaziją su tėvais atvyko į Lietuvą. 1926–1930 m. studijavo Berlyno dekoratyvinio meno akademijoje. 1930–1937 m. Valstybės teatro, 1938–1939 m. Darbo rūmų teatro studijos Kaune scenografas, dažnai dirbo su tėvu.
Sukūrė Henriko Ibseno dramos „Visuomenės šulai“ (pavadinimu „Visuomenės priešas“) ir Igno Šeiniaus komedijos „Diplomatai“ (abu pastatyti 1937 m., rež. Borisas Dauguvietis) scenovaizdžius. Būdingas dėmesys scenos erdvei ir veikalo atmosferai, „Diplomatų“ scenovaizdžiams – ir art deco bruožai.
Kūrė žurnalų viršelius, pašto ženklus, etiketes, apipavidalino interjerų (kino teatrai „Fonini“ ir „Daina“, kavinė „Monika“, salonas „Marginiai“, visi Kaune), dalyvavo parodose.
Žymiausias kūrinys – Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos herbas (1940).
1939 m. su tėvais persikėlė į Niujorką. 1945–1946 m. Vokietijoje apipavidalino lietuvių išeivių dailės parodų. JAV dirbo dailininku pramonės bendrovėse. Su broliu Rostislavu ir dail. J. Klimovu parengė M. Dobužinskio „Atsiminimus“ (išl. 1976 m. Niujorke), pats parašė apie jį atsiminimų.
Lavonas
Žmonių lavonai
Žmonių lavonai, esant galimybei, šalinami tam tikru būdu (užkasami žemėje, sudeginami, palikimas paukščiams sulesti ir kt.), kuris būna kultūriškai priimtas visuomenėje ar bendruomenėje. Toks žmonių lavonų šalinimas vadinasi laidojimas. Su laidojimu buvo ir/ar yra susijusios kitos praktikos:
Akmeniai (Panevėžys)
Akmeniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Subačiaus, miestelio. Piečiau nuo kaimo prateka Lėvuo.
Lavonas
Žmonių lavonai
Žmonių lavonai gali būti ir panaudojami:
Felicijanavas
Felicijanavas – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Pabradės ir 1 km į pietryčius nuo Karkažiškės, Klačiūnės upelio kairiajame krante priešais Kločiūnus, Žališilio pamiškėje.
Lavonas
Žmonių lavonai
Įsivaizduojamas panaudojimas – zombių darymas.
Gyvūnų lavonai
Kai kuriais atvejais gyvūnų lavonai laidojami kaip ir žmonių. Šiais laikais paprastai laidojami namų augintiniai (šunys, katės, papūgėlės ir pan.). Nuo pavojingų infekcinių susirgimų žuvusių gyvūnų kūnai naikinami specialiais būdais (paprastai deginami) ar laidojami specialiose vietose.
Gyvūnų lavonai naudojami:
Daugirdai (reikšmės)
Daugirdais vadinami kaimai:
Anchizauras
Anchizauras (Anchisaurus) – anchisauridae šeimai priklausęs prozauropodas, gyvenęs ankstyvosios juros laikotarpiu Š. Amerikoje ir pietų Afrikoje.
Tai nedidelis, lengvos sandaros dinozauras. Ilgas kaklas, kūnas lieknas. Priekinės kojos trumpesnės už užpakalines, todėl vaikščiojo tiek dviem, tiek keturiomis kojomis. Ant nykščio buvo didelis nagas, kuris naudotas augalams rauti arba gintis.
thumb|left|Anchizauro palyginimas su žmogumi
Dygliarykliai
Dygliarykliai (Squaliformes) – ryklių (Selachomorpha) būrys.
Dantys viršutiniame ir apatiniame žandikaulyje panašaus dydžio.
Eurazijos aborigenas
Eurazijos aborigenas  – 2010 m. lietuvių, prancūzų ir rusų kino juosta, apdovanota kaip geriausia metų kino juosta Lietuvos kino ir televizijos apdovanojimuose „Sidabrinė gervė“. Asmeninių prizų sulaukė režisierius ir aktorė Klavdija Koršunova. Tais pačiais metais Talino kino festivalyje „Juodosios naktys“ filmas pripažintas geriausiu Baltijos šalių filmu.
Siužetas
Gena, pusamžis vyras, svajoja išeiti iš nelegalaus verslo ir pradėti naują gyvenimą Vakaruose su gražuole drauge Gabriele. Palikęs Gabrielę Vilniuje, Gena išvyksta į Maskvą atsiimti savo pinigų dalies. Deja, jis ne tik neatgauna savo pinigų, bet per susišaudymą nužudo mafijos bosą, milicininką, įpainioja savo maskvietę meilužę Sašą ir jam nieko kito nelieka tik bėgti. Gelbėdamas Sašą jis pasiima ją kartu į pražūtingą kelionę, kuri baigiasi Vakarų pakrantėje.
Kardaragis oriksas
Kardaragis oriksas  – arklinių antilopių (Hippotraginae) pošeimio dykaraginis žinduolis.
Žalsvoji gijabudė
Žalsvoji gijabudė (Entoloma incanum) – gijabudinių (Entolomataceae) šeimos grybų rūšis. Paplitusi Europoje, Šiaurės Afrikoje, Azijoje, Amerikoje. miniatiūra|250px|left miniatiūra|250px|left
Biologija
Humuso saprotrofas. Grybas nuodingas. Auga nedidelėmis grupėmis žolėtose pakelėse, nesukultūrintose pievose, ganyklose, dirvonuose, parkuose. Šiltesniuose kraštuose kartais randamas plačialapių lapuočių retmiškiuose. Tinka kalkingas dirvožemis.
Nuo kitų gijabudžių skiriasi žaliu ar geltonai žaliu kotu, dažnai nemaloniu kvapu. Gali būti supainiojama su panašios išvaizdos žalsvąja guotene (Hygrocybe psitacina), kurios vaisiakūniai žalsvi, taip pat auga pievose, bet neturi specifinio kvapo.
Kepurėlė 1–4 cm skersmens, pradžioje pusiau rutuliška, vėliau išgaubta, plokštėjanti, dažnai su įduba centre, šviesiai žalsva, gelsva. Trama šviesiai žalia, oksidacijos metu tampa melsvai žalia. Himenoforas lakštelinis. Lakšteliai pradžioje žalsvi, vėliau šviesiai rožiniai. Kotas 2–8 cm ilgio, 0,1–0,4 cm storio. Sporų maišelis rožinės spalvos, sporos 9–14 × 7–10 µm, kampuotos.
Populiacija Lietuvoje
2005 m. žalsvoji gijabudė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Žinomos 8 radavietės.
Akmenės rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Akmenės rajono savivaldybės taryba – Akmenės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimuose gavo vietų:
Irena Kostkevičiūtė
Irena Kostkevičiūtė (1927 m. rugsėjo 17 d. Kaunas – 2007 m. liepos 20 d. Vilnius. Palaidota Rasų kapinėse) – Lietuvos literatūros ir meno tyrinėtoja. humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
thumb|150 px|right|Irenos Kostkevičiūtės antkapis Rasų kapinėse
1951 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1953 m. filologijos mokslų kandidatė.
Nuo 1954 Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1957 m. docentė. Sovietiniams ideologams pradėjus kovą su vadinamosiomis nemarksistinėmis tendencijomis lietuvių literatūros katedroje 1961 iš Vilniaus universiteto pašalinta. 1968–1983 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Menotyros sektoriuje.
Mokslinė veikla
Literatūros ir vaizduojamojo meno tyrinėjimams būdingas kūrėjo asmenybės atskleidimas, interpretacijoms – platus kultūrinis kontekstas. Literatūros kritikos straipsniuose sukūrė V. Mykolaičio-Putino, I. Simonaitytės, J. Baltušio, M. Sluckio literatūrinius portretus, nepaisydama ideologinio spaudimo tyrinėjo meninės įtaigos, intelektualumo, stiliaus problemas. Parašė straipsnių dailės parodų katalogams. Parengė V. Mykolaičio-Putino straipsnių rinkinius, poezijos rinkinius (2004 m.), parašė jiems komentarus. Sukūrė scenarijų dokumentiniams filmams apie lietuvių menininkus. Vinco Mykolaičio-Putino kultūros paramos fondo steigėja ir organizatorė.
Diskriminantas
Algebroje diskriminantas – skaičius, kuris gaunamas iš realių ar kompleksinių skaičių polinominės lygties koeficientų ir su kuriuo galima nustatyti lygties sprendinius. Jei diskriminantas yra lygus nuliui, lygtis turi 1 sprendinį; jei diskriminantas didesnis už 0, lygtis turi daugiau nei 1 sprendinį; jei diskriminantas yra neigiamas ir neturi daugiau koeficientų, lygtis realių sprendinių neturi (jos sprendiniai kompleksiniai).
Kvadratinės lygties diskriminantas
Kvadratinės lygties y=ax^2+bx+c diskriminantas yra D=b^2-4ac;
Kvadratinės lygties ax^2+bx+c=0 sprendiniai yra:
Lygties y=x^2-5x+6 diskriminantas yra
Tada lygties x^2-5x+6=0 sprendiniai yra Todėl, kai x=3 arba kai x=2.
Kubinės lygties diskriminantas
Kubinės lygties diskriminantas
Sangajaus nacionalinis parkas
Sangajaus nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija centriniame Ekvadore, Andų kalnuose. Driekiasi per Čimboraso, Morona Santjago ir Tungurahvos provincijų teritorijas. Plotas – 5177 km².
Parkas apima Sangajaus ir Tungurahvos ugnikalnius, bei didele bioįvairove pasižyminčias jų apylinkes. Ekoregionai keičiasi nuo tropinių džiunglių iki aukštikalnių ledynų. Čia prieglobstį randa reti gyvūnai, pavyzdžiui, kalninis tapyras bei akiniuotasis lokys. Iš kitų stambesnių gyvūnų paminėtini – andinė lapė, brazilinė ūdra, jaguaras, ocelotas, ilgauodegė katė, lyguminis tapyras, baltauodegis elnias, mažoji mazama, pudu ir kt. Taip pat sutinkama 300–400 paukščių rūšių.
Svarbiausi parko lankytini objektai yra:
Sangajaus nacionalinis parkas 1983 m. buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Efemerai
Efemerai (iš – trumpalaikis, vienadienis) – vienmečiai augalai, pasižymintys trumpu vegetacijos periodu. Dar vadinami terofitais, nes nepalankų vegetacijai laikotarpį praleidžia dirvožemyje sėklų pavidalu. Šiai ekologinei grupei priklauso įvairių sistematinių grupių augalai, per trumpą vegetacinį periodą pražystantys, greitai subrandinantys sėklas ir tuomet nunykstantys. Tokią augimo strategiją turi augalai, prisitaikę gyventi buveinėse, kuriose vegetacijai palankios sąlygos yra trumpalaikės.
Galima išskirti tikruosius efemerus – tai vienmečiai augalai, kurie po itin trumpo vegetacinio periodo (1,5–2,5 mėn.), subrandinę sėklas visiškai nunyksta; efemeroidus – daugiamečius augalus, kasmet augančius tik trumpą vegetacijai palankų periodą, kurių antžeminė dalis po žydėjimo ir vaisių subrandinimo nunyksta, tačiau išlieka požeminės vegetacinės struktūros (pvz. svogūnai, šakniagumbiai, šakniastiebiai); efemerofitus – tai augalai pasantai – perėjūnai, kurie laikinai pasirodo dirbtinėse, antropogeninėse augavietėse.
Sausų buveinių efemerai
Tai vienmečiai žoliniai augalai, prisitaikę augti sausose buveinėse, kurioms būdingas trumpas periodas, kuomet drėgmės kiekis palankus vegetacijai. Lietuvoje šie augalai auga pajūrio ir kontinentiniuose smėlynuose, žvyringuose dirvožemiuose, kuriuose pakankamas drėgmės kiekis būna pavasarį, tad šių augalų aktyvi vegetacija baigiasi iki vasarinės sausros. Tai dažniausiai smulkūs, žemi (iki 25cm aukščio) augalai.
Lietuvoje aptinkami sausų buveinių efemerai: pavasarinė ankstyvė (Erophila verna), baltažiedis vairenis (Arabidopsis thaliana), skėtinė rieskė (Holosteum umbellatum), tripirštė uolaskėlė (Saxifraga tridactylites), smiltyninė neužmirštuolė (Myosotis stricta), gojinė anksta (Draba nemorosa) ir kt.
Australijos valstijos ir teritorijos
right|400px Australijos valstijos ir teritorijos sudaro Australijos Sandraugą, kurią valdo federalinė valdžios sistema. Kiekviena valstija turi savo gubernatorių, paskirtą vyriausybės.
Efemerai
Periodiškai apsemiamų buveinių efemerai
Daugelis vandens telkinių pasižymi periodiniu krantų užtvindymu (dėl lietaus, pavasarinio tirpsmo vandens), dažnai suformuojančiu didelius kiekius nuosėdų ant dirvožemio. Tokiose buveinėse daugiamečiai augalai sunkiai įsitvirtina, tačiau atoslūgių metu susidaro palankios sąlygos sudygti ir klestėti vienmečiams trumpos vegetacijos augalams – efemerams. Jie gali sudaryti gausias populiacijas, ypač jei palankios trofiškumo sąlygos ir (šiai buveinei būdinga) mažai konkurentų. Vienas būdingiausių šios buveinės augalų – 3–5 (10) cm aukščio vandeninė dumblenė (Limosella aquatica). Čia taip pat paplitę ir vienamečiai aukštaūgiai balandos (Chenopodium), rūgties (Persicaria), lakišiaus (Bidens), čeriuko (Rorippa) genčių augalai.
Laikinai užmirkusiuose reljefo pažemėjimuose, dirbamuose laukuose, pagrioviuose pasitaiko apyretė mažoji strugena (Myosurus minimus).
Pavasariniai efemeroidai
Tai daugiamečiai žoliniai augalai, kurie žydi bei brandina vaisius kovo – gegužės mėnesiais, ypač gausūs plačialapiuose ir mišriuose miškuose. Saulės šviesos atžvilgiu plačialapiuose miškuose žoliniams augalams palankiausias periodas yra ankstyvas pavasaris, kol dar nėra sutankėjusi medžių laja, kurio metu ir klesti pavasariniai efemeroidai. Kitaip nei terofitai, šie augalai nepalankų vegetacijai laikotarpį praleidžia dirvožemyje ne sėklų, o šakniastiebių, šakniagumbių, svogūnų pavidalu, gali būti vadinami geofitais arba geoefemeroidais. Lietuvoje birželį šių augalų antžeminės dalys visiškai nunyksta, juos pakeičia ūksmingų vietų augalai. Lietuvos plačialapiuose bei mišriuose miškuose paplitę pavasariniai efemeroidai: baltažiedė plukė (Anemone nemorosa), geltonžiedė plukė (Anemone ranunculoides), paprastasis rūtenis (Corydalis solida), muskusinis ūksminas (Adoxa moschatellina), paprastoji vištapienė (Gagea lutea), pavasarinis švitriešis (Ficaria verna), meškinis česnakas (Allium ursinum) ir kt. Efemeroidais taip pat laikytini kai kurie sporiniai induočiai, pavyzdžiui, varpeniai (Botrychium).
Felicinava
Felicinava – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Raudėnų.
Avižienių piliakalnis
Avižienių piliakalnis (arba Kapčius, Prancūzkapis) – atskiroje kalvoje įrengtas piliakalnis Vilniaus rajono savivaldybėje, Avižienių vakarinėje dalyje. Pasiekiamas iš autostrados Bukiškėse pasukus į kairę vakarų kryptimi link Sudervės, pavažiavus 1,7 km, yra kairėje nuo kelio pietinėje pusėje.
Piliakalnis
thumb|left|250px|Piliakalnis iš šiaurės vakarų
Piliakalnio aikštelė apvali, 17 m skersmens. Šlaitai 6-9 m aukščio, jų dalis prie viršutinės aikštelės pastatinta. Pastebimas 0,15-0,2 m storio kultūrinis sluoksnis. Aikštelė apardyta bulviarūsių.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.
Kapitolijus
thumb|200px|Kordonata laiptai thumb|200px|Dioskūrų skulptūros Kapitolijus – viena iš septynių Romos kalvų.
Romos laikais ant kalvos stovėjo Junonos ir Jupiterio šventyklos bei Tabularijus (archyvas), čia buvo šventoji Romos karvedžių ir nugalėtojų procesijų vieta.
Kapitolijus šiandien
Šiandien Kapitolijus yra Romos mero ir savivaldybės būstinė. Į Kapitolijaus kalvą veda didieji Kordonata laiptai, pastatyti pagal 1536 m. Mikelandželo projektą, imperatoriaus Karolio V šlovei. Laiptų viršuje stovi dvi Dioskūrų skulptūrinės grupės.
Kapitolijaus aikštę suprojektavo Mikelandželas popiežiaus Pauliaus III garbei. Aikštės centre ant pjedestalo buvo pastatyta bronzinė Marko Aurelijaus skulptūra ant arklio, kurią nuo 1997 m. pakeitė kopija. Aikštės gale XIII a. ant senųjų Tabularium griuvėsių pastatyti Senatorių Rūmai. Dabartinį rūmų fasadą sukūrė architektas Džiakomas Dela Porta, o darbus atliko Džirolamas Rainaldis.
1655 m. popiežiaus Inocento X užsakymu kitoje aikštės pusėje broliai Džirolamas ir Rainaldžiai pastatė Naujuosius Rūmus. Abiejuose rūmų pastatuose dabar yra Kapitolijaus muziejus. Čia saugoma seniausia pasaulyje, 1471 m. surinktų iš miesto, senovės marmuro kūrinių kolekcija.
Priešais Kapitolijaus muziejų yra Konservatorių Rūmai, kuriuose įsikūrusi miesto savivaldybė.
Aukščiausioje Kapitolijaus vietoje stovi Santa Maria in Aracoeli bažnyčia. Į ją veda 124 pakopų laiptai, pastatyti architekto S. Andreazio 1348 m.
Žodis kapitolijus iki šiol naudojamas anglų kalboje kaip capitol. Vašingtono rajono Kapitolijaus kalvos pavadinimas, spėjama, duotas nuo romėniškos kalvos.
Sąjūdžio spauda
thumb|200px|„Sąjūdžio žinios“ (Nr. 1, 1988-06-19) – pirmasis Sąjūdžio periodinis informacinis leidinys thumb|200px|„Atgimimas“, Nr. 1, 1988-09-16
Sajūdžio spauda – 1988–1993 m. leisti leidiniai, talkinę kovai už Lietuvos nepriklausomybę. Šie leidiniai prisidėjo prie sovietinės sistemos žlugimo ir demokratijos plėtros pasaulyje. Ryškiausi leidiniai: „Sąjūdžio žinios“ bei „Atgimimas“. Taip pat leista „Respublika“, „Viltis“, „Moterų balsas“, „Kauno aidas“, „Persitvarkymo naujienos“ ir kt.
Sąjūdžio spaudos užuomazgos
1988 m. Lietuvoje kilus visuomeniniam judėjimui už pertvarką pradėti leisti apie tai skelbę leidiniai. Iš pradžių tai buvo (pusiau) legalūs informaciniai lapeliai, laikraščiai, kuriuos leido neformalios inteligentijos, jaunimo, studentų grupės.
1988 m. birželį susikūręs Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis (LPS), plėsdamas savo veiklą, pradėjo leisti „Sąjūdžio žinias“. Leidinys susiformavo palaipsniui. 1988 m. birželio 13 d. J. Malinauskas ir Alvydas Medalinskas aprašė Sąjūdžio iniciatyvinės grupės susitikimą. Taškiniu spausdintuvu paskelbtas tekstas buvo dauginamas. Tuo pat būdu padaugintas ir platintas Mokslų akademijos darbuotojų Sauliaus Lapienio ir Zigmo Vaišvilos atsakymas „Vakarinių naujienų“ redakcijai, kuriame nušviesta visuomenės veikla nuo gegužės 27 d. iki birželio 8 d., tarp jų – birželio 3 d. Sąjūdžio iniciatyvinės grupės išrinkimas ir pirmasis jos posėdis. Šie du straipsniai buvo padauginti masiniu tiražu ir platinami, o po to tapo „Sąjūdžio žinių“ pirmojo ir antrojo numerių pagrindu. Tai buvo Sąjūdžio spaudos užuomazga.
„Sąjūdžio žinios“
„Sąjūdžio žinios“ – biuletenis, pradėtas leisti 1988 m. birželio 13 d. Vilniuje. 1988 m. ėjo kaip Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio Seimo Tarybos, 1989 m. – Lietuvos Respublikos Sąjūdžio Seimo tarybos leidinys. Leistas nereguliariai. Leidinio redaktoriais dirbo Arvydas Juozaitis, Juozas Glinskis ir kt.
„Sąjūdžio žinios“ kėlė visuomenei aktualius socialinius (Bronius Genzelis), kultūros (Vytautas Bubnys), nacionalinių santykių (Arūnas Žebriūnas), ekonomikos (Antanas Buračas), ūkio (Kazimira Prunskienė), teisingumo (Vitas Tomkus), centrinių žinybų valdininkijos savivalės (Vytautas Landsbergis) ir kitus klausimus.
„Sąjūdžio žinios“, kaip Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio leidinys, skelbė apie organizuojamus renginius, diskusijas dėl Lietuvos ateities ir kitą aktualiausią medžiagą. Nuo 1988 m. rugsėjo 20 d. 39-ojo numerio laikraštis leidžiamas kaip LPS Vilniaus Tarybos leidinys, vėliau – kaip LPS Seimo Tarybos leidinys. Pradžioje tai buvo nereguliarus leidinys, remiamas aukų, platinamas išsiunčiant į įvairias Lietuvos vietas apie 1000 kopijų.
„Sąjūdžio žinios“ skleidė Lietuvoje laisvėjančią mintį ir buvo pavyzdys kurtis atgimimo dvasios Sąjūdžio spaudai visoje Lietuvoje. Sovietinis režimas, KGB sekė įvykius, registravo leidinius, leidėjų adresus, tiražus ir laikraščių kryptingumą, tačiau kokių nors represijų, draudžiamųjų veiksmų jau nedrįso imtis. O Sąjūdžio leidiniai plito, ėjo iš rankų į rankas, plačiai pasklisdavo per keletą dienų. Dažnai juos žmonės skaitė iškabintus kaip sienlaikraščius.
„Sąjūdžio žiniose“ (Nr. 17) plačiajai Lietuvos visuomenei buvo paskelbti Sovietų Sąjungos ir Vokietijos Molotovo-Ribentropo 1939 m. rugpjūčio 23 d. ir rugsėjo 28 d. sutarčių tekstai, nutylėti sovietinio režimo, atvedę pasaulį prie Antrojo pasaulinio karo ir Lietuvos okupacijos, neigiantys tariamai savanorišką Pabaltijo valstybių „įstojimą“ į SSRS, suteikiantys dokumentinį pagrindą paneigti neteisėtą okupaciją ir siekti nepriklausomos Lietuvos.
„Atgimimas“
1988 m. rugsėjo 16 d. išleidžiamas kitas Sąjūdžio leidinys – „Atgimimas“. Leidinį leido Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio redakcinė kolegija, kurią sudarė Antanas Buračas, Virgilijus Čepaitis, Bronius Genzelis, Vytautas Landsbergis, Romualdas Ozolas, Justinas Marcinkevičius, Zigmas Vaišvila.
„Atgimimas“ buvo Sąjūdžio laikraštis. „Sąjūdžio žiniose“ buvo spausdinama operatyvi informacija, o „Atgimimas“ pateikdavo ne tik žinių, bet ir apžvalgų, analitinių bei probleminių straipsnių, teorinių dalykų. Laikraštis gaudavo šūsnis skaitytojų laiškų, kurių dalį išspausdindavo. Visoms šioms publikacijoms reikėjo nemažo ploto. Tai lėmė, jog „Atgimimas“ padiktavo ir dabartinių Lietuvos laikraščių dominuojantį formatą bei daugelį turinio naujovių.
„Atgimime“ vyravo tautiškumą skatinantys straipsniai, buvo rašoma apie nepriklausomybės siekį, kovą už laisvą Lietuvą. 1989 m. sausio mėn. pirmajame numeryje išspasudinta V. Landsbergio kalba, pasakyta „Atgimimo bangoje“ Naujųjų metų išvakarėse. V. Landsbergis kalba apie Lietuvos nepriklausomybę, žmonių, spaudos laisvėjimą. Minima, kad šiais metais žmonės po ilgo laiko vėl galėjo švęsti Kūčias, ir šitas faktas turi suteikti viltį bei tikėjimą, kad Lietuva vėl bus laisva.
Kiti Sąjūdžio leidiniai
Nauji laisvos minties spaudos leidinai kūrėsi miestų, rajonų Sąjūdžio tarybose, darbo kolektyvuose, bendrijose, mokyklose. Jie vis ryškiau akcentavo Laisvės siekį. Sąjūdžio spaudoje, pateikiant pirmosios Sąjūdžio manifestacijos, vykusios 1988 m. birželio 21 d. medžiagą, atkreiptas dėmesys į LKP CK daromas kliūtis Sąjūdžio veiklai. 1989 m. vasario 16 d. renginiuose skambant valstybingumo atkūrimo idėjai, vasario 21 d. LKP CK plenumas pasmerkė nepriklausomybės siekį, vertindamas jį kaipo avantiūrizmą, reikalauta apriboti Sąjūdžio veiklą, siūlyta uždaryti visus Sąjūdžio miestų ir rajonų laikraščius. Minėti LKP veiksniai paskatino demokratijos bei nepriklausomybės šalininkus burtis apie Sąjūdį. Spaudimas buvo atremtas. Kovo mėnesio rinkimus į SSRS liaudies deputatų savažiavimą Lietuvoje laimėjo dauguma Sąjūdžio kandidatų. Sąjūdžio spauda gyvavo toliau.
Karakas (reikšmės)
Karakas gali reikšti:
Plungės žydai
thumb|220px|right|Žydų holokausto vieta [[Kaušėnai|Kaušėnuose (Plungės raj.)]] Plungės žydai – Plungėje gyvenę žydai ir jų palikuonys, jųjų bendruomenė (Plungian, Plungiany).
1928 m. Plungėje gyveno 1815 žydų. Tai sudarė 44% visų gyventojų.
Plungėje gimė įžymūs rabinai Reb Yosef Yoizel Hurwitz (1850-1919), Chaim Yitzchak Bloch Hacohen (1865-1948), rašytojas-vertėjas Lazarus Goldschmidt (1871-1950) ir skulptorius-dailininkas Lippy Lipshitz (1903-1980).
Švietimas
Kunigaikščio Mykolo Oginskio iniciatyva pastatyta Plungės žydų gimnazija. Žydai juo nemokamai naudojosi keturis dešimtmečius. Po karo žydų gimnazijoje įrengti butai.
Sinagogos
1719 m. Plungės žydai gavo teisę mieste pasistatyti sinagogą. Su laiku atsirado 5 sinagogų kompleksas.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę sinagoga atiteko žydų bendruomenei. Užtrukus grąžinimo procedūrai, ji labai aptriušo - suremontuoti reikėjo didžiulių lėšų, todėl žydų bendruomenė ją pardavė „Plungės kooperatinei prekybai", kuriai vėliau leista ją nugriauti. 2007 m. trys likusios sinagogos - viena medinė, dvi barokinio stiliaus - buvo nugriautos. Išliko senovinių raudonų plytų pastatas - buvusi žydų gimnazija ir žydų biblioteka, pavadinta garsaus rašytojo Ischoko Pereco vardu. 2020 metais Jakovo Bunkos labdaros ir paramos fondas pastatė Atminimo ženklą, bylojantį apie čia buvusią gimnaziją.
Atminimas
Plungėje gyvenantis tautodailininkas ir Plungės žydų bendruomenės „MOGEN - DOVID“ vadovas Jakovas Bunka, save vadinantis paskutiniu Plungės žydu, kartu su kitais menininkais 1986 m. - 1989 m. sukūrė Kaušėnų memorialą atminti Holokausto aukas.
Andrew Simpson
Andrew Simpson (1976 m. gruodžio 17 d. Čertsis, Jungtinė Karalystė – 2013 m. gegužės 9 d. San Fransiskas, JAV) – Jungtinės Karalystės buriuotojas. Olimpinis čempionas Star burlaivių klasėje, kurioje jis rungtyniavo kartu su Iain Percy.
Biografija
2008 m. debiutavo olimpinėse žaidynėse ir pelnė aukso medalį. Sportininkas dalyvavo ir 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose nusileidę tik įgulai iš Švedijos Simpson ir Percy pelnė sidabro medalius.
2013 m. vienos iš prestižiškiausių regatos America's Cup treniruotės metu apvirto jo komandos katamaranas ir išbuvęs įstrigęs apie 10 minučių sportininkas žuvo.
Gajus Kasijus Longinas
Gajus Kasijus Longinas (85 ar anksčiau – 42 m. pr. m. e. spalio mėn.) – romėnų senatorius, vienas iš pagrindinių liberatorių vadų ir Bruto svainis.
Šiuo metu plačiai žinomas tiesiog kaip Kasijus. Kilęs iš žymios Kasijų giminės. Buvo vienas iš Cezario nužudymo sąmokslininkų.
Vojtech Zamarovský
miniatiūra|240px|right|Namas Trenčyne, kur gimė V. Zamarovskis
Voitechas Zamarovskis (, ; g. 1919 m. spalio 15 d. Trenčyne – m. 2006 m. liepos 26 d., Prahoje) – slovakų ir čekų rašytojas, daugelio istorijos mokslo populiarinimo darbų autorius, senovės civilizacijų (Senovės Graikijos, Romos, Egipto, Mesopotamijos, Šumero, Hetitų imperijos) istorijos tyrinėtojas, vertėjas iš anglų, vokiečių, prancūzų ir lotynų kalbų. Vienas iš dokumentinės prozos pradininkų Čekoslovakijos literatūroje.
Biografija
V. Zamarovskis studijavo Bratislavoje ir Prahoje teisę ir ekonomiką. Po to persikėlė į Prahą, kur dirbo įvairiose pareigose valstybinėse įstaigose. Jam buvo suteiktas teisės daktaro laipsnis.
Priklausė Čekoslovakijos komunistų partijai. 2007 m. buvo demaskuotas kaip slaptosios policijos informatorius nuo 1962 m. , nors jo nepriklausymą saugumo žinybai liudijo istorikas Pavelas Dvoržakas.
Paskutiniaisiais gyvenimo metais sirgo Parkinsono liga, o du mėnesius prieš mirtį buvo komos būsenos.
Kūryba
Nuo 1956 m. buvo atsidėjęs vien knygų rašymui. Jo kūryba susijusi daugiausiai su Viduržemio jūros regiono senovės tautų gyvenimo istorija. Rašė slovakų ir čekų kalbomis. V. Zamarovskio kūriniai išversti į daugelį pasaulio tautų kalbų, taip pat ir į lietuvių kalbą.
Trišuolis
Trišuolis – lengvosios atletikos rungtis. Atlikdamas trišuolį, sportininkas įsibėgėja bėgimo takeliu iki specialios žymės (atsispyrimo lentos), nuo kurios matuojamas šuolio ilgis. Atsispyręs nuo jos, sportininkas daro vieną šuolį koja, kuria atsispyrė, antrą šuolį (žingsnį) – nusileisdamas ant priešingos kojos ir trečią šuolį į smėlio dėžę, nusileisdamas ant abiejų kojų.
Trišuolio atlikimui svarbus greitis, jėga, ritmas ir ištvermė, tačiau čių savybių trūkumą gali kompensuoti gerai įsisavinta technika.
Dabartiniai trišuolio pasaulio rekordininkai: anglas Jonathan Edwards – 18,29 m, (1995) bei ukrainietė Inessa Kravets – 15,50 m, (1995).
Lietuvos trišuolio rekordai: vyrų – Audrius Raizgys – 17,29 m (1995), moterų – Diana Zagainova – 14,43 m (2019). Uždarose patalpose: vyrų – Audrius Raizgys – 17,03 m (1995), moterų – Dovilė Dzindzaletaitė – 14,13 m, (2018).
Jonavos Lietavos pagrindinė mokykla
Jonavos „Lietavos“ pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo bendrojo lavinimo dešimtmetė pagrindinė mokykla Jonavoje, vykdanti ketverių metų pradinio ugdymo programą (1-4 klasės), ketverių metų pirmosios dalies pagrindinio ugdymo programą (5-8 klasės) ir dvejų metų antrosios dalies pagrindinio ugdymo programą (9-10 klasės). Mokyklos formos – dieninė, eksternu, individualus mokymas namuose. Iki 2001 metų mokykla buvo vidurinio lavinimo įstaiga.
Mokykla pavadinta hidronimo „Lietava" (upelio, tekančio Jonavos rajone) vardu.
Mokyklos himnas – „Kas rytą „Lietavos" mokykloj… " (autorė: matematikos mokytoja Vitalija Jankauskienė).
Bendra informacija
Mokykloje dirba 58 darbuotojai. Aptarnaujantį personalą sudaro 21 darbuotojas. Administraciją sudaro direktorė ir dvi direktoriaus pavaduotojos ugdymui. Mokykloje dirba 15 mokytojų metodininkų, 19 vyresniųjų mokytojų, 2 mokytojai. Visi mokytojai yra savo dalyko specialistai. Mokykloje taip pat dirba specialioji pedagogė, socialinė pedagogė, psichologė, bibliotekininkė, sveikatos priežiūros specialistė.
Mokykloje veikia šios savivaldos institucijos: Mokyklos taryba, Mokytojų taryba, Mokinių taryba, klasių tėvų komitetai. Mokyklos mokomojo-auklėjamojo darbo klausimus sprendžia kiekvienais mokslo metais perrenkama Mokyklos taryba bei Mokinių parlamentas.
Mokykloje yra 34 mokomieji kabinetai, biblioteka, sporto salė, valgykla, sporto aikštynas (stadionas ir trys sporto aikštelės). Visos patalpos užima 4276,87 m² plotą. Mokykloje nėra aktų salės, todėl renginiai dažniausiai vedami sporto salėje, fojė arba lauke. Sovietmečiu ir pirmaisiais metais po Nepriklausomybės atkūrimo – Jonavos baldų kombinato klube.
Finansavimas – 2 139 700 (biudžeto lėšos 2008–2009 m.).
Istorija
1937 m. pradėjo veikti Jonavos geležinkelio stoties pradinė mokykla. Ji veikė iki 1952 m. Mokykla buvo įsikūrusi privačiame name (Šviesos g. 25a). Iki 1946 m. mokytojavo Kedušienė. Dirbo mokytojos Jaščemskienė, Burbaitė, Navakauskienė, Gaulienė, Gobužienė.
1952 m. mokykla persikėlė į naują mokyklos pastatą J. Gagarino gatvėje Nr. 10 (dab. Fabriko g. 10), prie mokyklos korpuso pastatyti du priestatai.
1955 m. pradinė mokykla perorganizuota į septynmetę, o 1960 m. – į aštuonmetę mokyklą.
1970 m. aštuonmetė mokykla pavadinta Jonavos 3-ąja vidurine mokykla (iki 2001 m.). Jonavos 3-oji vidurinė mokykla išleido 25 abiturientų laidas.
1974 m. pastatytas dar vienas priestatas.