cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mišučių dvaras
Istorija
XVIII a. pirmoje pusėje Mišučių kaimo žemėje įkurtas Mišučių palivarkas, kuris tapo didikų Sapiegų giminės Kartenos dvaro administraciniu-ūkiniu padaliniu. 1766 m. iš Onos Sapiegaitės-Masalskienės jį nupirko Žemaičių kunigaikštystės pakamaris Jokūbas Nagurskis, kurio laikais iš čia buvo administruojamos visos Kartenos grafystės valdos, o pats Mišučių palivarkas buvo vadinamas Naujosios Kartenos dvaru. Po J. Nagurskio mirties jį paveldėjo duktė Joana Žukauskienė.
Vėliau dvaras atiteko Šateikių grafams Pliateriams, kurie jį kaip nuotakos kraitį perleido giminaitei Stefanijai Eismontaitei, ištekėjusiai už Raudondvario dvarininko Ignoto Parčevskio. Ji savo kraitį užrašė įsūniui Antanui Parčevskiui, 1831 m. sukilėlių vado Konstantino Parčevskio vyresniajam broliui. 1846 m. dvare lažą dirbo 855 baudžiauninkai, gyvenę Baublių, Kačaičių, Nausodžio, Mišučių, Raguviškių, Būdviečių, Trumpėnų kaimuose ir Jokūbavo miestelyje. Visi šie kaimai nuo 1861 m. priklausė Kartenos valsčiaus Mišučių seniūnijai, kurioje 1870 m. buvo 603 valstiečiai prievolininkai. A. Parčevskiui mirus, jo turtus paveldėjo sūnus Konstantinas Parčevskis. 1861 m. dvare buvo 1 kiemas ir 53 gyventojai, veikė vyno gamykla.
XIX a. antroje pusėje – XX a. pirmoje pusėje Mišučiuose šeimininkavo bajorai Mongirdai. Manoma, kad iš pradžių jie dvarą nuomavo, kadangi 1877 m. Mišučius tebevaldė Parčevskis, o vėliau jį įsigijo. Vienas pirmųjų čia įsikūrė Vincentas Mongirdas. Mišučiuose 1854 m. gimęs jo sūnus Mykolas Mongirdas 1877 m. įstojo į Tartu universiteto medicinos fakultetą, kurį baigė 1883 m. ir vertėsi gydytojo praktika. Vėliau dvarą valdė Kazimieras Mongirdas, jo sūnus Jonas Mongirdas, kuris XIX a. antroje pusėje vadovavo karo reikalams tinkamų arklių apskaitai Kretingos valsčiuje. Jono Mongirdo ir bajoraitės Olimpijos Šalkauskaitės, kilusios iš Senkų bajorkaimio (Kretingos vls.), šeimoje gimė ir užaugo dvi dukros ir du sūnūs, aktyvūs lietuvių tautinio atgimimo dalyviai, visuomenės veikėjai, gydytojas Vladas (Vladislovas) Mongirdas (1877-1960) ir teisininkas Vytautas Mongirdas (1888-1942).
Barsiniai
Barsiniai – buvęs viensėdis Kauno rajono savivaldybėje, 3 km nuo Drąseikių, 1 km į šiaurės rytus nuo Barsūniškių.
Mišučių dvaras
Istorija
J. Mongirdas savo valdą padalino vaikams, kuriems teko po 100 ha žemės, o likusią žemę išpardavė 6 naujakuriams valstiečiams. Vladas Mongirdas jam tekusią dalį pardavė, jaunesnioji sesuo įsikūrė Notiškės palivarke, vyresnioji ištekėdama gavo savo dalį, o Mišučių dvarą paveldėjo Vytautas Mongirdas. Tėvui 1919 m. mirus, jį palaidojo Budrių kapinėse, Mongirdų šeimos kapavietėje. 1923 m. dvare buvo 8 kiemai ir 55 gyventojai. Mongirdai laikė keturias samdinių šeimas. 1940 m. sovietų valdžia didesnę dvaro žemės dalį atėmė, palikdama 30 ha dydžio ūkį, o 1941 m. birželio 14 d. Vytautą Mongirdą su žmona Sofija ištrėmė į Rusijos gilumą. 1944 m. dvaras nacionalizuotas. Jame buvo įkurdintas Kretingos tarybinio ūkio skyrius, o pradėjus kurtis kolūkiams, atiteko Aušros, vėliau – Jaunosios gvardijos kolūkiui, kuris jį naudojo ūkinei gamybinei veiklai, apgyvendino kolūkiečius.
Dabartis
Dvaro sodyba apima apie 5,5 ha dydžio plotą. Joje išliko dalis parko želdinių, buvusių medinių rūmų korpusas, kumetynas ir mūriniai kiaulidės pamatai. Kiti pagalbiniai gyvenamieji, ūkiniai ir gamybiniai statiniai pokario metais buvo nugriauti. Sodybos pastatai privatizuoti keliems savininkams.
Nisko mūšis
Nisko mūšis įvyko 1656 m. kovo 28 d. Niske (dab. Pakarpatės vaivadija, Lenkija). Tai buvo Švedų tvano periodo (ATR istorijos laikmečio tarp 1655 ir 1660 m.) kautynės, kurias laimėjo švedų pajėgos, vadovaujamos karaliaus Karolio X Gustavo.
Mūšis įvyko per švedų žygį pietinėje Lenkijos karalystės karūnos dalyje, kur Karolis X Gustavas pabandė galutinai sumušti lenkų pajėgas, pavaldžias karaliui Jonui Kazimierui Vazai.
1656 m. kovo 28 d. švedų kariuomenė įsirengė stovyklavietę prie Nisko. Išbadėję kareiviai ėmė šukuoti apylinkes ieškodami maisto, gerai saugomoje stovykloje palikę sužeistuosius ir ligonius. Tuo nutarė pasinaudoti Stefanas Čarneckis, pasiųsdamas čia savo kavaleriją. Švedų būgnininkai ėmė mušti pavojaus signalus, todėl išsisklaidę po apylinkes kareiviai ėmė grįžti į stovyklą. Lenkai buvo suplanavę, kad pulkininko Aleksandro Hilario Palubinskio dalinys atakuos švedų stovyklą iš užnugario, tačiau per nesusipratimą Palubinskis neatvyko į Niską, todėl po kurio laiko atskiras lenkų būrys turėjo atsilaikyti prieš švedų kariuomenę. Čarneckio pajėgos buvo priverstos bėgti, o priešas vos nepaėmė į nelaisvę paties etmono. Lenkų planas žlugo, o švedų kareiviai tuo tarpu dar kartą pademonstravo kovinį profesionalumą. Tačiau po susirėmimo likusios lenkų vėliavos, buvusios pavaldžios Karoliui X Gustavui, perėjo į Jono Kazimiero Vazos pusę. Po kelių dienų lenkų ir lietuvių pajėgos užblokavo švedus Vyslos ir Sano upių santakoje.
Fgura United FC
Fgura United Football Club – Maltos futbolo klubas iš Fguros.
Istorija
Klubas įkurtas 1971 m. Rungtyniavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse, bei futbolo taurės turnyruose.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Challenge League (II) ir liko aštuntoje vietoje.
West End Predators FC
West End Predators – Angilijos futbolo klubas iš Stouni Graundo.
Istorija
Rungtyniavo AFA Senior League, aukščiausiame šalies divizione.
Viškūnai
Viškūnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietvakariuose, 2 km į šiaurę nuo Eišiškių, prie kelio ir Nezdilės upelio. Seniūnaitijos centras.
Istorija
XIX a. pab. Viškūnai buvo šlėktų okolica Lydos apskrities Eišiškių valsčiuje, Gornostajiškių apylinkėje, priklausė Eišiškių dvarui.
Rusijos tarptautiniai santykiai
miniatiūra|dešinėje|[[Vladimiras Putinas ir Džordžas V. Bušas pasirašo SORT]]
Šis straipsnis aprašo Rusijos tarptautinius santykius po Sovietų Sąjungos iširimo 1991 m.
Rusija formaliai palaiko diplomatinius santykius su 178 valstybėmis ir 140 ambasadų. Rusijos užsienio politikos klausimus sprendžia Prezidentas, o vykdo užsienio reikalų ministras.
Dalyvavimas tarptautinėse organizacijose
Rusija yra ESBO ir APEC narė, paprastai lyderė regioninėse organizacijose, tokiose kaip Nepriklausomų valstybių sandrauga, Šanchajaus bendradarbiavimo organizacija, Eurazijos Sąjunga, Kolektyvinio saugumo sutarties organizacija.
Mamų kalba
Mamų kalba (sav. Qyol mam) – majų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama indėnų mamų. Plačiausiai vartojama vakariniuose Gvatemalos departamentuose (Kecaltenango, Huehuetenango ir San Markoso), vietomis Meksikos pasienyje (Čiapase).
Išskiriamos 5 mamų kalbos tarmės:
Mamų kalbai taip pat labai artimos takanekų ir tekitekų kalbos.
Raštingumas mamų kalba mažas. Yra išversta Biblija.
Bongo–Bagirmio kalbos
Bongo–Bagirmio kalbos – pagrindinė Centrinio Sudano kalbų atšaka, turinti apie 40 kalbų. Svarbiausios iš jų priklauso Bagirmio kalboms. Tai naba ir sara kalbos.
Klasifikacija
Bongo-Bagirmio kalbos mažai tyrinėtos, dažnai nesutariama dėl vidinės jų klasifikacijos. Čia pateiktas Lionel Bender variantas.
Gabija Galvydytė
Gabija Galvydytė (g. 2000 m. sausio 17 d. Jonavoje) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi barjeriniuose bėgimuose, nacionalinė čempionė.
Biografija
2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate pirmą kartą tapo Lietuvos čempione vidutinių nuotolių bėgimuose. 800 m distanciją įveikė per 2:11.12 ir tapo šalies čempione.
2022 m. NCAA I diviziono čempionate užėmė trečią vietą 800 m distancijoje pasiekus naują asmeninį rekordą (2:01.76).
ACS Viitorul Târgu Jiu
„Viitorul“ – Rumunijos futbolo klubas iš Tirgu Žiu. Dar žinomas oficialiu Asociația Clubul Sportiv Viitorul Pandurii Târgu Jiu pavadinimu.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1998 m. Tuo metu vadinosi Șirineasa, vėliau ACS Energeticianul.
Nuo 2018–2019 m. rungtyniavo Liga II.
2019 m. persikėlė į Tirgu Žiu ir tapo Viitorul Pandurii Târgu Jiu.
Joniškėlio Igno Karpio aukštesnioji žemės ūkio ir paslaugų mokykla
Veikla
Pagrindinė veiklos sritis – profesinis mokymas. Mokykla turi licenciją vykdyti 18 pirminio profesinio mokymo programų: rengia žemės ūkio gamybos verslo darbuotojus, technikos priežiūros verslo darbuotojus, automobilių mechanikus, floristus, apskaitininkus-kasininkus, apdailininkus (statybininkus), želdinių tvarkytojus ir kt. Mokymo trukmė 1-3 m. Mokykla turi gimnazijos skyrių – jame vykdomas bendrasis ugdymas pagal I–IV gimnazijos klasių programas. Mokyklos žemdirbių tęstinio profesinio mokymo skyriuje organizuojami įvairūs kursai suaugusiesiems. Veikia vairavimo mokykla. Turi 103 ha žemės, autoserviso laboratoriją, mokomąsias dirbtuves, techninės priežiūros punktą, biblioteką, muziejų. Mokosi 350 mokinių, dirba 36 mokytojai.
ACS Viitorul Târgu Jiu
Istorija
2021–2022 m. sezone užėmė tryliktąliktą vietą.
Joniškėlio Igno Karpio aukštesnioji žemės ūkio ir paslaugų mokykla
Istorija
Mokykla 1810 m. įkurta iš dvarininko Igno Karpio lėšų, paliktų testamentu. Tai pirmoji žemės ūkio mokykla Lietuvoje, veikusi pagal Vilniaus universitete parengtus nuostatus. Į ją buvo priimami vaikai nuo 7 metų. Mokslas truko 4 metus. Šalia bendrojo lavinimo dalykų, mokykloje buvo dėstomi gamtos mokslai, įvairių žemės ūkio sričių (gyvulininkystės, žemdirbystės, sodininkystės, daržininkystės) dalykai, mokoma matuoti laukus, ūkio sąskaitybos, praktikos darbų. Prie mokyklos buvo ligoninė.
1832 m., uždarius Vilniaus universitetą ir iš mokymo programų išbraukus žemės ūkio dalykus, mokykla tapo parapine. 1869–1899 m. buvo parapinė mokykla su mokomuoju ūkiu. Mokyklai buvo priskirta 110 ha Joniškėlio dvaro žemės.
1899–1915 m. vadinosi Joniškėlio Igno Karpio žemės ūkio mokykla. Mokslas joje truko 5 metus. Buvo mokoma žemdirbystės, gyvulininkystės, žemėtvarkos, žemės ūkio sąskaitybos. Prie mokyklos buvo organizuojami žemės ūkio kursai pradinių klasių mokytojams, mokomajame ūkyje atliekami praktikos darbai. 1915 m. mokykla evakuota į Jekaterinburgą.
1920–1944 m. vadinosi Joniškėlio žemesniąja žemės ūkio mokykla, 1945–1947 m.- Joniškėlio laukų ūkio technikumu, 1947–1970 m. – Joniškėlio žemės ūkio technikumu, 1970–1990 m. – tarybiniu ūkiu-technikumu, Joniškėlio Darbo Raudonosios vėliavos ordino Ivano Mičiurino tarybiniu ūkiu-technikumu, 1990–1992 m. – Joniškėlio žemės ūkio mokykla, 1992–1999 m. – Joniškėlio aukštesniąja žemės ūkio mokykla, 1999–2006 m. – Joniškėlio Igno Karpio aukštesniąja žemės ūkio mokykla, nuo 2006 m. – Joniškėlio Igno Karpio žemės ūkio ir paslaugų mokykla.
Xavier Lamuela
Frančeskas Ksavjeras Lamuela Garsija (, g. 1950 m. Barselona, Katalonija) – katalonų ir oksitanų kalbininkas. Romanų filologijos daktaras, buvo Tulūzos universiteto profesoriumi. Žironos universitete vadovauja katedrai. Taip pat yra dirbęs autonominiame Barselonos universitete, Leridos ir Mančesterio universitetuose.
Priklausė oksitanų ir friulų kalbų kodifikavimo komisijoms. Jis buvo Oksitanų kalbos tarybos prezidentas ir komisijos, atlikusios oksitanų šnekamosios kalbos variantų Italijoje, Oksitanų slėniuose kodifikavimą, vadovas. K. Lamuela yra Oksitanų kalbos nuolatinės tarybos kooptuotas narys.
K. Lamuela Katalonijos visuomenės socialinės rūpybos departamentui išleido imigrantų kalbų gramatikas, jos skirtos darbui su imigrantais.
Bilalai
Bilalai – musulmonų tauta, gyvenanti aplink Fitrio ežerą, Centriniame Čade. Per 1993 m. surašymą šalyje buvo 136 629 bilalai. Jie kalba naba kalba, turinčia 4 dialektus, ji priklauso Centrinio Sudano kalboms. Šia kalba taip pat kalba kukai ir medogai. Kartu šios trys tautos žinomos kaip lisiai ir save kildina iš Jao sultonato gyventojų.
Pirmąkart jie pasirodė XIV a. kaip klajokliai prie Fitrio ežero vadovaujami Saifavos dinastijos palikuonių. Iš pradžių jie buvo politinė grupuotė Fitrio apylinkėse susijungus kajo ir ndžizimio klanams, kurie egzistuoja ir dabar. Jie apsigyveno į rytus nuo Kanemas–Bornu imperijos ir ją nuniokojo, nužudydami 5 iš šešių jos karalių 1376–1400 m. Galiausiai jie užėmė Kanemą ir jo gyventojus privertė bėgti į Bornu. XV a. bilalai įkūrė Jao sultonatą. Ali Gadži vadovaujamas Kanemas kontratakavo ir jo sūnus po didelio Garni Kijalos mūšio išvijo juos atgal į rytus. Tačiau bilalai toliau šimtmečiais nedavė ramybės Kanemui-Bornu. Jų karalystė klestėjo: Leonas Afrikietis manė, kad bilalai netgi turtingesni už Kanemą dėl prekybos su Egiptu.
Bilalų karalystė išsilaikė iki prancūzų kolonizacijos.
Girutiškis
left|120px
Girutiškis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 7,5 km į pietryčius nuo Labanoro, Labanoro regioniniame parke. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 1,16 km, plotis iki 0,71 km. Altitudė 149,8 m. Giliausia vieta yra vakaruose ir siekia 7 m gylį. Ežeras termokarstinės kilmės. Kranto linija lygi, 3,2 km ilgio. Krantai žemi, pelkėti, tačiau šiaurėje ir pietuose yra nedidelių smėlingų atkarpų. Ežerą supa Labanoro giria (Žeimenos ir Baranavos miškai), iš vakarų, pietų ir rytų prieina 110 ha dydžio Girutiškio aukštapelkė. Dugnas padengtas sapropeliu. Ežeras nenutekantis, priklauso Luknelės intako Paluknos baseinui (Žeimenos upės baseinas).
Girutiškis priklauso Girutiškio gamtiniam rezervatui (anksčiau priklausė Baranavos botaniniam zoologiniam draustiniui ).
Sifonas (santechnika)
thumb|Sifonas 1. Sanitarinio prietaiso prijungimo vieta; 2. Sifonas; 3. Ištekėjimo į nuotakyną vieta DN32,DN40,DN50; 4. Ištekėjimo iš sanitarinio prietaiso vieta; 5.Hidraulinis uždoris (aukštis 50 mm); 6. Vamzdelis prijungti skalbimo mašinai; 7. Nuotekų tekėjimo kryptis Sifonas – nuotekų hidraulinis uždoris, kuris yra būtinas norint atskirti nemalonius kvapus iš kanalizacijos angos.
Veikimas
Veikia hidraulinės sklendės principu, tai yra vamzdis, sulenktas per vidurį, užpildytas nuotekomis sulenkimo taške. Nuotekos stovinčios sulenkimo taške (hidraulinio uždorio susidarymo vieta) izoliuoja patalpų orą nuo kanalizacijos kvapo, tačiau tai netrukdo tekėti laisvam skysčio srautui. Visi sanitariniai prietaisai praustuvai, bidė, pisuarai, klozetas turi turėti sifonus, prieš juos pajungiant prie nuotakyno.
thumb|Sifonas 2
Skirstymas
Vamzdis jungiasi tiesiai prie sanitarinio prietaiso vienoje pusėje pusėje. Kitas eina į kanalizaciją. Tarpas tarp įėjimų yra sulenktas zigzago būdu. Šioje dalyje kaupiasi nuotekos. Tai yra nuotekų hidraulinis uždoris, kuris yra būtinas norint atskirti nemalonius kvapus iš kanalizacijos angos.
Panaši struktūra į gofruoto vamzdžio struktūrą. Vienintelis skirtumas bus tas, kad čia naudojama plastikiniai U formos vamzdžiai.
Turi specialią butelio formos dalį, kuri jungiasi prie sanitarinio prietaiso.
Gamybos medžiaga
Sifonai daugiausia gaminami iš plastiko (PE), taip pat iš metalų tokių kaip žalvaris, varis, bronza ar plienas.
Jaroslavo mūšis
Jaroslavo mūšis – mūšis, įvykęs 1656 m. kovo 15 d. Jaroslave (dab. Pakarpatės vaivadija, Lenkija). Tai buvo Švedų tvano periodo (ATR istorijos laikmečio tarp 1655 ir 1660 m.) kautynės, kurias pralaimėjo švedų pajėgos, vadovaujamos karaliaus Karolio Gustavo, prieš Abiejų Tautų Respublikos Stefano Čarneckio kariuomenę.
Lenkų pajėgos telkėsi prie Lvovo, kur buvo apsistojęs ir karalius Jonas Kazimieras Vaza. 1656 m. kovo mėn. pradžioje Karolis Gustavas gavo žinių, kad Raudonojoje Rusioje buvo sutraukta beveik 20 000 ATR kareivių. Švedijos karalius suprato, kad jėgos buvo nelygios, be to, švedai turėjo atremti ir lenkų partizaninius išpuolius, todėl davė įsakymą savo pajėgoms atsitraukti link Sano upės. Kovo 11 d. švedai pasiekė Jaroslavą, kur jie sumušė etmono Ježio Sebastiano Liubomirskio pulką, saugojusį upės prieigas. Netrukus čia pasirodė Stefano Čarneckio dalinys, nustebinęs švedus, kurie manė jį nugalėję Golombo mūšyje vasario mėn. Kautynės įvyko prie Wielkie Oczy kaimo, kur Čarneckis sumušė apie 1000 reiterių turėjusį dalinį, vadovaujamą pulkininko Peter Hammerskjold. Po to jis surengė sėkmingą ataką prieš Skänninge grafo Roberto Duglaso pajėgas, atskubėjusias gelbėti reiterių. Švedai pralaimėjo, ir Duglasas su savo kareiviais pasuko link Jaroslavo. Netrukus Čarneckis puolė ir šį miestą, susidurdamas su švedų daliniais, dirbusiais prie miesto įtvirtinimų statybos. Prieš Čarneckį Karolis Gustavas pasiuntė švedų dalinius, dislokuotus kaimyniniuose kaimuose. Pasirodžiusios pagrindinės švedų kariuomenės pajėgos pivertė lenkus atsitraukti į miškus. Eilė susirėmimų padarė didelį poveikį lenkų pajėgoms, kurios dar buvo pavaldžios Karoliui X Gustavui. Po mūšio keli tokie lenkų pulkai paliko švedus, o Karolis Gustavas nutarė, kad tolesnis jo kariuomenės veržimasis į Lenkijos pietryčius buvo bevaisis. Buvo suorganizuotas taktinis atsitraukimas link Sandomiero, tačiau netrukus švedų kariuomenė buvo apsupta prie Sano ir Vyslos upių santakos.
Rūsteikių sentikių cerkvė
Parapijos kapinės nuo XX a. pradžios įsikūrusios Tumiškės kaime. miniatiūra|120px|left|Priekinio kupolo kryžius miniatiūra|120px|left|Langas
Istorija
Archyviniai duomenys nurodo sentikių bendruomenės Rūsteikiuose pradžią 1890 m. Sentikiai čia buvo apsigyvenę daug anksčiau, bet valdžios persekiojami jie negalėjo susivienyti. Pasikeitus aplinkybėms į gerąją pusę, atsirado proga pasistatyti savo maldos namus. Jie iškilo 1908 m. Iki tol pamaldos vykdavo parapijiečių namuose. 1915-1919 m. šventovė buvo uždaryta.
1930–aisiais bendruomenėje buvo apie 500 narių. Jie kreipėsi į valdžią su prašymu atidaryti religijos mokymo kursus, o vaikus mokyti dėstomąja rusų kalba, nes apie 100 jų mokėsi lietuviškose mokyklose. Po 1929 m. kreipimosi į Lietuvos Prezidentą cerkvės remontui buvo skirta paskola įsigyti medienai.
Per Antrąjį pasaulinį karą nukentėjo dauguma Rūsteikių sentikių. Po 1960 m. bendruomenė ilgai neturėjo savo šventiko. 1990–ųjų viduryje maldos namai liko be ikonų ir bažnytinių knygų, pamaldos nebevyko.
Restauruota cerkvė vėl atnaujino savo veiklą 2008 m. spalio 19 d., joje buvo švenčiama cerkvės 100 metų sukaktis. Nuo to laiko cerkvėje pastoviai vyksta pamaldos, į kurias susirenka iki 50 žmonių. 2016 m. vyko klebonijos atstatymo darbai.
Kubulkiai
Kubulkiai – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ražių, ~2,5 km į rytus nuo Eigirgalos. Dabar – Šatijų sodų šiauriniai pakraščiai.
Agvakatekų kalba
Agvakatekų kalba (sav. Qa’yol) – negausi majų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama agvakatekų, gyvenančių vakarų Gvatemaloje, Huehuetenango departamente, daugiausia Agvakatano mieste ir jo apylinkėse. Meksikoje bebaigia išnykti (2000 m. buvo 23 mokantys šią kalbą). Labai artima išilių kalbai.
Yra išleista gramatika, žodynas, kalba dėstoma savivaldybės pradinėse mokyklose, 1971 m. išverstas Naujasis Testamentas.
Gražutė
Gražutė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Magučių, vidury Gražutės miško, prie Gražutės ežero.
Šalampė
Šalampė – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km nuo Drąseikių.
Karklinių apylinkė
Karklinių apylinkė sovietmečiu buvo:
Akatekų kalba
Yra išleista gramatika, žodynas kalba dėstoma pradinėse mokyklose.
Kuncai (Neringa)
Kuncai – buvęs kaimas Kuršių nerijoje, užpustytas 1825 m.
Etimologija
Kaimo pavadinimo kilmė neaiški. Yra nuomonių, kad jis galėjo kilti iš žemaitiško patiekalo kiunkė.
Istorija
Kuncai įsikūrė 1452 m. Čia 1555 m. buvo pastatyta Kuncų bažnyčia, kuri XVIII a. pabaigoje beveik užpustyta. Kaimas užėjo smėliu, kadangi jo gyventojai intenstyviai išpjovė medžius. Kuncai visiškai užpustyti 1825 m. Po 30 metų čia buvo atpustyti bažnyčios pamatai, jos šventoriuje – kapai ir mirusiųjų kaulai.
Raistiniškių sentikių cerkvė
miniatiūra|250px|right|Maldos namai 2016 m.
Istorija
Po 1918 m. Lietuvos vyriausybė skyrė miško medžiagos už 1500 litų maldyklos atstatymui. 1937 m. Raistiniškių bendruomenėje buvo beveik 1600 sentikių. Iki šimto jų vaikų mokėsi lietuvių kalba, todėl 1939 m. bendruomenės taryba kreipėsi į valdžią su prašymu atidaryti pradžios mokyklą su dėstomąja rusų kalba. Bendruomenė stengėsi mokyti vaikus bažnytinės slavų kalbos rašto, atidarydama trumpalaikius rengimo kursus.
Per Antrąjį pasaulinį karą Raistiniškių sentikiai patyrė daug nuostolių: vieni žuvo fronte, kiti buvo išvežti į priverstinius darbus Vokietijoje ar represuoti. Be to, jų vos neištiko Chatynės ir Pirčiupio kankinių tragedija. Žmonės buvo suvaryti ir uždaryti cerkvėje, kur juos grasino sudeginti gyvus už neva nušautą vokiečių kareivį. Tačiau juos išgelbėjo rusų belaisviai, prisiėmę kaltę sau.
1949 m. Raistiniškių bendruomenė Zarasų apylinkėse buvo didžiausia – turėjo iki 1800 narių. Tačiau vėliau ji neatlaikė masinio kaimo gyventojų kėlimosi į miestus, valdžios draudimų, todėl bendruomenė pradėjo negrįžtamai mažėti. Nuo 1990–jų maldykla dažnai stovėjo uždaryta, bendruomenė sunyko.
Raistiniškių atgimimo pradžia siejama su čia gimusia bendruomenės pirmininke Olga Kasakovskaja kartu su Ala ir Genadijumi Usačiovais. Jie atkreipė kaimo gyventojų dėmesį pradėdami nuo apleistos teritorijos tvarkymo, pakrypusios šventoriaus tvoros atstatymo, todėl į darbus kibo ir kiti sentikiai. Neliko nuošalyje Degučių seniūnas Jonas Šileikis, skyręs darbams žmonių bei lėšų nupirkti dažams. Taip buvo iškirsti cerkvę stelbę medžiai ir krūmai, pakeista tvora. Vietos gyventojai taip pat prisidėjo aukodami savo lėšas šventovės tvarkymui: pakeisti langus, duris, nudažyti sienas, atkurti vidinių patalpų puošybą. Beliko tikėtis pagalbos iš savivaldybės pakeisti kiaurą stogą.
2015 m. pirmąją Velykų dieną Raistiniškėse po ilgos pertraukos įvyko sentikių pamaldos, kuriose šventikas Antonijus Lesnikovas palaimino atkurtus maldos namus. Šio įvykio proga Zarasų sentikių bendruomenė į atgimusią šventovę sugrąžino didelį kryžių, per stebuklą išlikusį XX a. pabaigoje plėšiant maldos namus, taip pat padovanojo stebukladario Nikolajaus ikoną. Šeimyninę relikviją – didelę ikoną – padovanojo Zarasuose gyvenanti Varvara Novatorova. Tai buvo jos giminaičių valia tam atvejui, jei šventovė bus prikelta naujam gyvenimui.
Architektūra
Raistiniškių cerkvės formos nesudėtingos, artimos lietuvių etninei architektūrai. Pastatas suręstas iš sienojų, dengtas dvišlaičiu skardos stogu. Sienos skaidomos vertikaliomis sąvaržomis ir apkaltos lentomis horizontaliai. Pastato planas simetriškas, stačiakampis, su nedideliu prieangiu. Statinio erdvė išilgai daloma į atskiras dvi dalis, skirtas vyrams ir moterims (iš prienavio į jas veda dvejos durys).
Pagrindinis fasadas simetriškas, su išsikišusiu uždaru dvišlaičiu prieangiu ir bokštu. Virš cerkvės iškilęs bokštas yra vieno tarpsnio, uždėtas ant trapecijos formos frontono. Jį skaido du langai, o bokšto viršuje apvadais suformuotas iliuzinis langas. Šoniniai fasadai – su stačiakampiais langais. Langų apvadai su pailgintais šonais ir tiesiomis viršutinėmis prikaltėmis – sandrikų imitacija. Galinis rytų fasadas aklinas.
Viduje salės lubos lygios, tik virš presbiterijos suformuotas cilindrinis skliautas. Prie rytinės sienos pritvirtintos lentynos, skirtos ikonoms laikyti.
Cerkvės šventorių juosia vertikalių lentų tvora. Ties priekiniu fasadu, nuo gatvės, įrengti trijų angų mediniai vartai. Jie uždari, rėminami stulpeliais ir viršutine lenkta sąrama. Vidurinė anga plati, su dvivėrėmis varčiomis, kurios sudarytos iš vertikalių statinių ir dviejų horizontalių jungčių. Prie vidurinės angos šonų glaudžiasi siauri ir žemi varteliai. Šalia pastatyta skelbimų lenta su pamaldų tvarkaraščiu.
Meru (miestas)
Meru  – miestas vidurio Kenijoje, prie šiaurės rytinių Kenijos kalno šlaitų ir Kathitos upės, 8 km į šiaurę nuo pusiaujo; apskrities centras. Dauguma gyventojų – merai. Plentai į Embu, Nanjukį. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Vystomas turizmas (Kenijos kalno nacionalinis parkas, Samburu, Bafalo Springso draustiniai). Veikia universitetas, muziejus.
Istorija
Miestas susikūrė XX a. pr. čia įsisteigus metodistų misijai.
Kuncai (Klaipėda)
Kuncai – buvęs kaimas dabartinėje Klaipėdos teritorijoje, miesto pietinėje dalyje. Kaimą mena Kuncų gatvė Bandužių mikrorajone Klaipėdos pietuose. Kuncų vardu dar vadinamas Žardės piliakalnis.
Meridiana
Meridiana – antra pagal dydį Italijos oro linijų bendrovė, įsikūrusi Sardinijos salos Olbijos mieste.
Istorija
Šios kompanijos pradininkė Alisarda buvo įkurta 1963 m. kovo 29 d. kaip oro taksi ir užsakomųjų skrydžių bendrovė po Sardinijos salą. 1964 m. kompanija pradėjo savo skrydžius iš Olbijos. Vėliau kompanija plėtėsi ir 1991 m. gegužės 3 d. buvo pakeistas pavadinimas į Meridiana. Tais pačiais metais kompanija atliko pirmus tarptautinius skrydžius – į Barseloną, Paryžių, Londoną ir Frankfurtą.
2006 m. gruodžio mėnesį 29,95 % kompanijos akcijų buvo parduota privačiai Eurofly oro linijų bendrovei, o 2010 m. vasario 28 d. šios kompanijos susijungė ir tapo antra pagal dydį Italijos oro linijų bendrovė Meridiana Fly.
2011 m. kompanija valdė 35 lėktuvus ir skraidė 40-ia maršrutų.
2011 m. vasario 12 d. pasirodė pranešimų, kad bendrovė gali susijungti su didžiausia Italijos oro linijų bendrove Alitalia, tačiau konkrečiai šių žinių kompanijos nepatvirtino.
Turkų kalbos abėcėlė
Turkų kalbos abėcėlė – abėcėlė naudojama turkų kalbos žodžiams užrašyti.
Raidžių tarimas
! Raidė ! Tarimas
Buikos
Buikos – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Jašiūnų, Merkio kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias.
Čuchių kalba
Čuchių kalba (sav. Chuj) – majų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama indėnų čuchių, gyvenančių vakarų Gvatemaloje (daugiausia Huehuetenango departamente) bei Meksikos Čiapaso valstijoje (daugiausia ten įsikūrusių pabėgėlių Gvatemalos pilietinio karo metu).
Čuchių kalbai taip pat labai artima Čiapase vartojama tocholabalių kalba.
Yra išleista gramatika, žodynas, Naujasis Testamentas, kalba dėstoma pradinėse mokyklose.
Pobienė
Pobienė – kaimas vakarų Baltarusijoje, pasienyje su Lietuva, 4 km į šiaurės rytus nuo Tabariškių. Šiaurės vakarinė kaimo dalis yra Lietuvoje ir vadinasi Pabenė.
Istorija
Kaimas XIX a. buvo Girdijauskų valsčiuje.
Kakamega
Kakamega  – miestas vakarų Kenijoje, 52 km į šiaurę nuo Kisumu; apskrities centras. Dauguma gyventojų – luhijai. Plentai į Kisumu, Eldoretą, Busiją, yra oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Cukraus pramonė. Turizmas (kelionės į Kakamegos džiungles). Veikia Masindės Muliros mokslo ir technologijų universitetas.
Istorija
Kakamega iki 2013 m. buvo Vakarų provincijos administracinis centras.
Kalbasai
Kalbasai (, nuo 1938 m. Schwaighöfen, ) – buvęs dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Pilkalnio, 14 km į šiaurės vakarus nuo Stalupėnų, prie Eimenio.
Istorija
XX a. pr. Kalbasuose buvo dvaro sodyba, gamybiniai pastatai, darbininkų gyvenvietė šalia dvaro, žirgynas (Brakupėnų žirgyno padalinys ). Eimenio upelio pakrantės ir Tyrbalio pelkės pakraščių pievos buvo nusausintos tankiu griovių tinklu. Iki 1940 m. turėjo dvaro apygardos, 1940–1945 m. – vietinės policijos apygardos (Ortspolizeibezirk) statusą. Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Nesterovo rajono Iljušino kaimo gyvenvietei.
Karklė (festivalis)
Karklė (anksčiau Karklė Live music beach) – tarptautinis, vasarinis muzikos ir menų lauko festivalis.
Savybės
2010 m. sutraukė 2,5 tūkst. lankytojų, 2018 m. – 20 tūkst.
2010–2016 m. pasirodė ~265 atlikėjai iš Lietuvos ir užsienio.
Marazai
Marazai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės šiaurėje, 6 km į šiaurę nuo Jašiūnų, paribyje su Vilniaus rajonu. Seniūnaitijos centras.
FC Unirea Dej
Dežo „Unirea“ – Rumunijos futbolo klubas iš Dežo. Oficialiai žinomas Fotbal Club Unirea Dej pavadinimu.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1921 m., kai buvo suburta futbolo ekipa. Vienas seniausių Rumunijos futbolo klubų, nors niekada nežaidė Liga I.
2004 m. Unirea Dej tapo CFR Cluj rezervine komanda. Bendradarbiavimas truko iki 2007 m. vasaros.
Nuo 2008 m. rugsėjo klubas bendradarbiauja su AC Milan. Po 14 metų pertraukos, būtent tada, kai klubas atšventė 100 metų nuo jo įkūrimo, jis vėl pakilo į II lygą. Nuo 2021–2022 m. rungtyniavo Liga II.
2021–2022 m. sezone užėmė devintą vietą.
Stadionas
„Stadionul Unirea“ – namų arena, kurios talpa 5000 vietų.
Preidynė
Preidynė (arba Prėdinė) – buvęs kaimas Kuršių nerijoje tarp Rasytės ir Pilkopos (dabar Karaliaučiaus sritis), užpustytas 1695 m. ar 1711 m.
Etimologija
Vietovardis kildinamas iš kuršiško žodžio prede („pušis“), greičiausiai dėl kaimą supusių medžių.
Istorija
Kaimas gyvavo XVII a. Aiškiausia šio užpustyto kaimo istorijoje yra jo vieta, kadangi 1825 m. buvo atpustytos bažnyčios šventoriaus liekanos ir kapinės. Tai ir nurodo, kad Prėdinė buvo įsikūrusi kiek už Rasytės. Daugiau informacijos apie gyvenvietę neišliko.
Karalių rūmai Stokholme
Karalių rūmai (SV Stockholms slott arba SV Kungliga slottet) – karališkos šeimos rūmai Švedijos sostinės Stokholmo centre. Iškilę Stadsholmen saloje, Senamiestyje (SV Gamla stan). Vieni iš garsiausių baroko pastatų Skandinavijoje.
Šie Karalių rūmai yra turistų itin mėgiami, nors Švedijos monarchams šalyje priklauso ir daugiau įspūdingų rezidencijų: Drotningholme, Gripsholme, Rosendalyje, Rosersberge, Strömsholme, Tullgarne, Ulriksdalyje, Hagoje (sosto paveldėtojos gyvenamoji vieta) bei prie vasarnamio Sollidene išlikę Borgholmo rūmų griuvėsiai. thumb|300px|Karalių rūmai Stokholme (žiūrint iš pietryčių)
Rūmų dabartinė būklė
|thumb|250px|right|Prie rūmų marširuoja karaliaus gvardija Iš rūmų Norrbro tiltu kelias veda į Karališkąją operą (SV Kungliga Operan) ir Sosto paveldėtojo rūmus (SV Arvfurstens palats) – dab. Užsienio reikalų ministeriją, taip pat į miesto rajoną Norrmalm.
Rūmai tarnauja Švedijos karalių reprezentacijai ar ceremonijoms, be to, karalius Karolis XVI Gustavas ir kiti šeimos nariai juose turi įsirengę kabinetus. Pastate negyvenama – nuo 1982 m. karališkoji šeima įsikūrė buvusioje vasaros rezidencijoje Drottningholme.
Turistams daug rūmų patalpų galima lankyti, jose įrengti skaitlingi muziejai: Gustavo III senienų muziejus, Trijų karūnų muziejus, Karalių rūmų arsenalas Livrustkammaren ir Karalystės lobynas (SV Skattkammaren). Bene didžiausia turistinė atrakcija yra vidurdienyje vykstantis rūmų sargybos pasikeitimas, į kurį naujoji pamaina atvyksta apsirengusi istorinėmis uniformomis ir lydima muzikantų.
Istorija
thumb|250px|left|[[Bareljefas|Bareljefe virš lango pavaizduotas Zigmantas Vaza – Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis, vėliau tapęs Švedijos karaliumi.]] Iškilo 1690–1750 m. pagal žinomo architekto Nikodemo Tessino jaun. (SV Nicodemus Tessin den yngre) projektą. Keturių flygelių statinys išsidėstęs apie kvadratinį kiemą. Pagrindinis pastatas yra triaukštis, virš pirmo aukšto įrengtas mezoninas. Keletoje patalpų įsikūręs Rūmų archyvas. Vakaruose du mažaaukščiai flygeliai puslankiu juosia atvirą kiemą, prie rytinio fasado prie gatvės suformuotas sodelis. Pietinėje pusėje įsikūręs Karališkasis teismas (SV Kungliga Hovstaterna).
Rūmai pastatyti ant XVI a. pilies pamatų, virš jos buvo iškilusios Trys karūnos – karalystės simbolis. Karolis XI nusprendė pilį perstatyti, darbai pradėti 1692 m. Kai po penkerių metų šiaurinė rūmų dalis jau buvo beveik baigta, kilo gaisras ir neatstatomai išdegino pastatą. Teko vėl pradėti nuo griuvėsių valymo darbų ir tik po kelių dešimtmečių statybininkų pastangų buvo išmūryti itališko baroko stiliaus rūmai, pagrindiniu fasadu nukreipti į Gustavo Adolfo aikštę (SV Gustav Adolfs torg). Ties šiauriniu įėjimo 1702–1705 m. pastatytos dviejų bronzinių liūtų skulptūros, pagal juos ir įėjimas vadinamas Lejonbacken.
Interjeras
Rūmų vidui turėjo įtakos įvairūs architektūros stiliai. Seniausioje dalyje jaučiamas prancūziškas klasicizmas. Į rūmus pirmąkart buvo keliamasi XVIII a., tad to laikotarpio vidaus stilistiką stipriai paveikė rokokas. Iškilmių salė Vita havet ir karaliaus Karolio XIII aukštas įrengti ampyro stiliumi.
Šiaurės rytiniame flygelyje įsikūrusi mokslinė Bernadotų biblioteka (SV Bernadottebiblioteket). Prieš tai šioje architektų Karlo Jochanos Kronšedto (SV Carl Johan Cronstedt) ir Karlo Horlemano (SV Carl Hårleman) suprojektuotoje erdvėje ilgą laiką glaudėsi Karališkoji biblioteka (SV Kungliga biblioteke), vėliau išsikėlusi į atskirą pastatą.
San Ġwann FC
Istorija
Klubas įkurtas 1972 m. Dalyvavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse, bei futbolo taurės turnyruose.
Nuo 2017–2018 m. rungtyniavo antroje pakopoje.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Challenge League (II) ir liko tryliktoje vietoje. Po sezono iškrito į žemesnį divizioną.
Minaukos sentikių cerkvė
'''Minaukos sentikių Švč. Dievo Motinos Globėjos cerkvė''' – sentikių maldos namai, veikiantys Zarasų rajone, Minaukos kaime, 4 km į pietus nuo Zarasų, prie kelio, 4,3 km į vakarus nuo kelio.
Istorija
Minaukos sentikiai gyvuoja nuo XVIII a. antrosios pusės, pagal kitus duomenis, ši bendruomenė kūrėsi caro Aleksandro II valdymo laikotarpiu (1855-1881).
Parapijos kapinės Minaukoje įsikūrė 1904-1905 m. Šiuo metu stovinti medinė cerkvė pastatyta 1904 m.
1930-jų pabaigoje bendruomenėje buvo daugiau kaip 800 narių.
XX a. pabaigoje sentikių bendruomenė ženkliai sumažėjo, pamaldos vyko retsykiais.
Dorčesteris
Dorčesteris  – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietvakarių Anglijoje, prie Frumo upės; istorinis ir administracinis Dorseto grafystės centras. Geležinkeliai į Bornmutą, Sautamptoną, Londoną. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Žemės ūkio mašinų gamyba, poligrafijos, odos apdirbimo pramonė.
Istorija
thumb|left|240px|Piliakalnis „Mergelės Pilis“
X a. Dorčesteryje būta monetų kalyklos. XII a. pastatyta pilis. Vėliau (apie 1331 m.) jos griuvėsių vietoje pastatytas pranciškonų prioratas. Nuo XVI a. augo kaip drabužių siuvimo pramonės centras, XVII a. gaminta sarža. Taip pat garsėjo savo alumi.
Dorčesterio apylinkėse gimė ir gyveno žymus anglų rašytojas Tomas Hardis.
Lempafest
Lempafest - muzikos ir menų, paslėpto talento, pomėgio ieškojimo ir kūrybiškumo festivalis, paremtas krikščioniškomis vertybėmis. Festivalio metu dalyviams svarbu: muzika, menas, sportas, gamta, draugystė, bendravimas, tikėjimas, blaivybė. Dalyviai dalinasi savo mintimis, požiūriu į gyvenimą, diskutuoja ir mėgaujasi grojančių atlikėjų muzika. Festivalyje dalyvauja įvairių stilių muzikos grupės iš Jungtinės Karalystės, Švedijos, Norvegijos, Latvijos, Lietuvos. Vyksta sporto, meniniai, muzikiniai, judesio, šokių užsiėmimai (workshopai), paskaitos ir diskusijos. Festivaliu siekiama puoselėti kūrybiškumą, bendruomeniškumą, menus ir kitas vertybes.
Festivalis neturi amžiaus cenzo, yra orientuotas į jaunus žmones ir pasižymi draugiška aplinka šeimoms su vaikais – atskira palapinių miestelio zona ir užsiėmimai vaikams, aplinka be svaigalų.
Jūratė Jankauskienė
Jūratė Mikalauskaitė – Jankauskienė (g. 1954 m. spalio 7 d. Klaipėda) – Lietuvos gydytoja oftalmologė, biomedicinos mokslų daktarė, Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Medicinos akademijos Akių ligų klinikos profesorė.
Biografija
1961-1967 m. – mokėsi Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinėje mokykloje, 1967-1972 m. – Kauno 25-oje vidurinėje mokykloje, 1967-1972 m. – Kauno I-oje muzikos mokykloje. 1972-1978 m. – studijavo Kauno Medicinos institute Medicinos fakultete, magistro laipsnis. 1978-1979 m. – Internatūra Kauno Medicinos Universitete. 1979-1981 m. – KMI Regos apsaugos laboratorijos jaun. mokslinė bendradarbė. 1981-1985 m. – aspirantė Maskvos Helmholco akių ligų institute. 1986 m. – apgynė medicinos kandidatės (daktaro) disertaciją.
1986-1994 m. – Kauno Medicinos Instituto Regos apsaugos laboratorijos vyr. mokslinė bendradarbė. 1994-1995 m. – Kauno Medicinos Akademijos Akių ligų klinikos vyr. asistentė. 1994 m. – suteiktas docentės laipsnis. 1995-2002 m. – Kauno Medicinos Universiteto Akių ligų klinikos docentė. 2005 m. – suteiktas profesorės laipsnis. Nuo 2002 m. – dirba KMU, vėliau LSMU MA Akių ligų klinikoje profesorės pareigose.
Mokslinė - pedagoginė veikla
Paskelbusi daugiau kaip 240 mokslinių straipsnių lietuvių ir užsienio žurnaluose oftalmologijos, apiterapijos tematika, išleidusi 68 mokslines – mokymo knygas, iš jų 3 monografijas ir 2 vadovėlius studentams. 1 išradimo bendraautorė ir 18 racionalizacinių pasiūlymų autorė. Mokslinio darbo sritis – sergančiųjų Greivso oftalmopatijosmis ir akiduobės ligomis regos funkcijų tyrimai.
Veda kvalifikacijos kėlimo kursus Lietuvos oftalmologams.
Visuomeninė veikla
Lietuvos Akių ligų gydytojų, Lietuvos apiterapeutų draugijos valdybos, Baltijos oftalmologų asociacijos, Lietuvos biomedicininės inžinerijos draugijos, Lietuvos Nacionalinio oftalmologijos centro valdyboė, Kauno oftalmologų klubo narė. 2006-2021 m. – Lietuvos apiterapeutų asociacijos prezidentė. Rengia konferencijas bičių produktų taikymo ligų gydymo ir profilaktikos klausimais, skaito paskaitas Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos nariams, Kauno aklųjų centro darbuotojams, Kauno Kristaus Prisikėlimo bažnyčios senjorų grupei.
Lietuvos Nepriklausomųjų rašytojų sąjungos (LNRS), Lietuvos Universitetų Moterų Asociacijos (LUMA), Lietuvos menų ir mokslo asociacijos „Vydūno šviesa“, Lietuvos menų mėgėjų asociacijos „Branduma“, kūrybinės raiškos asociacijos „Kauno branduma“, Lietuvos labdaros ir paramos fondo „Baltas balandis“, Lietuvos kūrybinės raiškos asociacijos „Menų sodas“ narė.
5 grožinės literatūros knygų autorė, 16 almanachų bendraautorė.
Skaito pranešimus konferencijose, skirtose filosofo Vilhelmo Storostos-Vydūno idėjoms skleisti.
Rengia poezijos renginius, kūrybinius poezijos skaitymus.
Surengusi 5 asmenines tapybos darbų parodas. Groja akordeonu, skambina fortepijonu, kanklėmis.
2022 m. kultūros, meno ir mokslo asociacijos „Kūrėjų menė“ valdybos nutarimu išrinkta asociacijos prezidente.
Sližiūnai
Sližiūnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Jašiūnų, Merkio kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Yra tiltas per Merkį, kelias į Dainavą.
Ridas Žirgulis
(g. 1970 m. balandžio 4 d. Radviliškyje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius, diktorius.
Biografija
1988–1992 m. studijavo Muzikos akademijoje (pedagogai: I. Vaišytė, R. Vikšraitis, P. Budrys, A. Giniotis, D. Tamulevičiūtė, R. Tuminas).
Nuo 1997 m. LNK televizijoje įgarsina filmus.
2007–2016 m. vadovavo KTU teatro studijai „44“. Dalyvauja Meno terapijos spektaklių „Nenugalėtieji“ kūrime.
Continental Airlines
Continental Airlines – viena iš didžiausių JAV oro transporto vežėjų.
JAV skrydžių bendrovę „United Airlines“ įkūrusi įmonė „UAL Corp.“ ir „Continental Airlines“ susitarė dėl susijungimo, susijungus šioms įmonėms bus sukurta didžiausia pasaulyje skrydžių bendrovė pagal skraidinamų keleivių srautus. Naujai bendrovei nuspręsta palikti pavadinimą „United“ ir būstinę išlaikyti Čikagoje. „United Airlines“ priklausys 55% naujai kuriamos bendrovės akcijų. Už vieną „Continental Airlines“ akciją akcininkai gaus 1,05 UAL akcijos.
Chakaltekų kalba
Išskiriamos dvi pagrindinės tarmės:
Kur kas plačiau vartojama vakarų tarmė. Šių tarmių atstovai supranta vienas kito kalbą, bet ne užrašytą kalbą.
Chakaltekų abėcėlę sudaro šios raidės: a, b, c/qu, c'/q’u, ch, ch', e, i, j, k, k', l, m, n, n̈/ŋ, o, p, r, s, t, t', tx, tx', tz, tz', u, w, x, ẍ, y, '
Ekshibicionizmas
Ekshibicionizmas – lytiškai subrendusio žmogaus lytinio gyvenimo viena apraiškų. Apsinuoginimu siekiama nustebinti arba pamaloninti romantinį partnerį, lytiškai sujaudinti ir inicijuoti lytinį aktą. Taip pat reiškiasi lytinio elgesio nukrypimu – polinkiu apnuoginti lytinius organus arba visą kūną prieš nepažįstamus žmones, viešosiose vietose, nesiekiant artimesnio bendravimo. Dažniausiai praktikuojamas vyrų norint suvilioti, išgąsdinti ar sugluminti priešingos lyties atstoves. Gali lydėti masturbacija. Lytinis santykiavimas viešumoje taip pat priskiriamas tokiai iškrypimo formai. Ekshibicionizmas – vienas iš dažniausiai pranešamų seksualinių nusikaltimų.
Chakaltekų kalba
Tik chakaltekų ir malagasių kalbos turi raidę n̈.
Yra išleista gramatika, žodynas, Naujasis Testamentas, kalba dėstoma pradinėse mokyklose, veikia radijo stotis.
Uprising FC
Uprising Football Club – Angilijos futbolo klubas iš Stouni Graundo.
Miuncheno Bayern (krepšinio klubas)
Miuncheno „Bayern“ ( – 'Miuncheno Bavarija') – Vokietijos krepšinio klubas iš Bavarijos sostinės Miuncheno, Miuncheno „Bayern“ sporto klubo, garsėjančio savo futbolo komanda, dalis.
Istorija
Miuncheno „Bayern“ krepšinio skyrius atidarytas 1946 m. Pradžioje tai buvo pajėgi Vakarų Vokietijos komanda, XX a. 6-ajame dešimtmetyje du kartus laimėjusi šalies čempionatą. Komanda net debiutavo Europoje, dalyvaudama pirmuosiuose 1968–1969 m. Nugalėtojų taurės turnyro etapuose, bet paskui komanda žaidė nesėkmingai ir 1974 m. perkelta į Vokietijos antrąjį divizioną. Po to „Bayern“ beveik visai dingo iš krepšinio žemėlapio ir per kitus tris su puse dešimtmečių vos tris sezonus pateko į Vokietijos aukščiausią lygą.
2008 m. „Bayern“ vadovybė iškėlė tikslą grįžti į aukščiausią klubinio krepšinio lygmenį. Po klubo jaunių komandos sėkmės „Bayern“ įsigijo Diusdeldorfo „Magics“ licenciją grįžti į Vokietijos antrąjį divizioną. Prie komandos prisijungus nacionalinės rinktinės žaidėjams Stefanui Hamonui ir Demondui Grinui, o komandą į priekį vedant vyriausiajam treneriui Dirkui Bauermanui, „Bayern“ dominavo antrajame divizione, o 2011 m. išsikovojo teisę grįžti į Vokietijos elito gretas. Kitame sezone Bavarijos klubas deliutavo Europos taurėje ir pasiekė „Bundeslygos“ atkrintamąsias varžybas. 2013–2014 m. „Bayern“ debiutavo „Eurolygoje“ ir pasiekė Top 16 etapą bei pirmą kartą po labai ilgos pertraukos tapo Vokietijos čempionais. Vėliau keletą metų „Bayern“ nepavyko iškovoti trofėjų nei Vokietijoje, nei aukštesnių pasiekimų Europos lygoje arba „Eurolygoje“. tačiau 2017–2018 m. Bavarijos komandai buvo vėl labai sėkmingas – laimėta „Bundeslyga“, šalies taurė, o Europos lygoje pasiektas pusfinalis.
2018–2019 m. iki „Eurolygos“ atkrintamųjų vokiečiams pritrūko tik vienos pergalės. 2020–2021 m. „Bayern“, vedama italų trenerio Trinkjerio, pranoko lūkesčius ir nuo pat sezono pradžios įsitvirtino geriausiame „Eurolygos“ komandų aštuonetuke. Komandą į priekį vedė serbas Vladimiras Lučičius ir amerikietis Veidas Boldvinas.
Treneriai
Žymesni komandos treneriai:
Yann Martel
thumb|right|Yann Martel Janas Martelas (g. 1963 m. birželio 26 d. Salamankoje, Ispanijoje) – Kanados rašytojas, kilęs iš Ispanijos.
Šiuo metu gyvena Monrealyje. Jo knyga Pi gyvenimas 2002-aisiais susilaukė Booker Prize apdovanojimo.
Bonos Telekom Baskets
Bonos Telekom Baskets yra krepšinio klubas Bonos mieste, Vokietijoje.
Klubas įkurtas 1995 metais. Rungtyniauja Vokietijos aukščiausioje lygoje - Budeslygoje. Vokietijos vicečempionas keturis kartus - 1997, 1999, 2001 ir 2009 metais. Didžiausias klubo pasiekimas įvyko, kai klubas pateko į Saportos taurės ketvirtfinalį per 2000/2001 metų sezoną.
Triliemenis ąžuolas
Triliemenis ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Telšių rajone, Telšių miškų urėdijos Survilų girininkijos 61 kvartale, Jomantų miške, šiaurinėje Varnių regioninio parko dalyje. Aukštis siekia 27 m, skersmuo – 0,8 m. Medis gyvybingas. Pro Triliemenį ąžuolą driekiasi Jomantų miško pažintinis takas.
Gamtos paminklu ąžuolas paskelbtas 1960 m., o vietinės reikšmės paminklams priskirtas 1987 m.
Monte Karlo ralis
Monte Karlo ralis (originalus pavadinimas Rallye Automobile Monte Carlo) – automobilių ralio renginys, vykstantis Monake ir Prancūzijos Rivjeros apylinkėse. Nuo 1973 m. šis ralis yra įtraukiamas į tarptautinių ralio čempionatų kalendorius: Pasaulio ralio čempionatą arba Tarpžemyninio ralio iššūkį (org. Intercontinental Rally Challenge).
Ralio rengimu, nuo pat jo pradžios 1911 m., užsiima organizacija Automobile Club de Monaco.
Istorija
1909 m. Alexandre Noghes, žymus cigarečių magnatas, tapo prezidentu vietiniame automobilių ir motociklų klube Sport Automobile Velocipedique Monegasque. Būtent jam kilo mintis surengti renginį, kada iš skirtingų Europos vietų startavę dalyviai finišuotu Monte Karle.
1911 m. įvyksta pirmasis ralis. Tiksliau tuometis įsivaizdavimas lenktynių. Iš skirtingų miestų turėjo startuoti 23 automobiliai, tačiau galiausiai lenktynes pradėjo 18 automobilių. Jie startavo iš Berlyno, Briuselio, Paryžiaus, Pajūrio Bolonės, Ženevos, Vienos. Nugalėtojas buvo renkamas teisėjų komisijos, kuri vertindama rėmėsi ne sportiniais kriterijais, o dalijo taškus už išvystomą greitį, nuvažiuotą atstumą, vežamus žmones (neskaitant vairuotojo), automobilio eleganciją, komfortą keleiviams, atvykusio į finišą automobilio būklę bei kėbulo švarą. Pirmuoju čempionu pripažintas Turcat-Mery firmos automobilį vairavęs prancūzas Henri Rougier.
thumb|right|205px|Henri Rougier su savo automobiliu, 1911 m.
1966 m. ralis įėjo į istoriją kaip vienas kontroversiškiausių per visą istoriją. Pirmas keturias vietas užėmusius automobilius, tris Mini Cooper ir vieną Ford Cortina komisija diskvalifikavo už reikalavimų neatitikusias lemputes mašinų žibintuose. Iš viso tų metų etape buvo diskvalifikuoti net 10 ekipažų.
Nuo 1973 m. iki 2008 m. varžybos vykdavo sausio mėnesį ir būdavo Pasaulio ralio čempionato pirmasis sezono ralis.
2009–2011 m. renginys atidarydavo Tarpžemyninio ralio iššūkio sezoną.
Nuo 2012 m. vėl buvo grįžta prie Pasaulio ralio čempionato etapo rengimo.
2023 m. ralį laimėjo prancūzas Sébastien Ogier. Pagal pergales šiame ralyje jis yra rekordininkas, tą padaręs 9 kartus.
thumb|right|205px|Mikko Hirvonenn Ford Fiesta S2000 Monte Karlo ralyje 2010 m. thumb|right|205px|Jari-Matti Latvala Ford Focus RS Monte Karlo ralyje 2008 m. thumb|right|205px|Audi Quattro 1982 m.
Operacija Kobra
Operacija „Kobra“ ( – kobra) – strateginė Antrojo pasaulinio karo operacija, 1944 m. liepą–rugpjūtį surengta praėjus septynioms savaitėms po išsilaipinimo Normandijoje. Ją suplanavo ir vykdė JAV kariuomenės generolas Omar Bradley, turėjęs tikslą pralaužti vokiečių frontą ir toliau vykdyti karinius veiksmus už riboto placdarmo, sukurto per Normandijos mūšį, ribų. „Kobros“ operacija vainikavo didžiulę Sąjungininkų pajėgų sėkmę: vokiečių pajėgos patyrė nepataisomų nuostolių, buvo apsuptos Falezijos katile, prarado turėtas pozicijas šiaurės vakarų Prancūzijoje. miniatiūra|250px|left|Sąjungininkų išsiveržimas iš placdarmo Normandijoje