cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Micaičių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia
Istorija
1901–1902 m. kunigas Juozas Tumas-Vaižgantas 10 mėnesių buvo Micaičių filialistas. Čia jis buvo atkeltas iš Kulių. Jis bažnyčią atnaujino, remontavo trobesius. Duodavo kaimiečiams skaityti knygų, bet liepdavęs niekam jų nerodyti. Už altoriaus buvo įsirengęs slėptuvę, kurioje laikydavo lietuviškus laikraščius, kitokią draudžiamą spaudą. Tuo laikotarpiu rinko medžiagą apie kalendorių leidėją Lauryną Ivinskį, kuris čia yra daug kartų buvęs (gyvenęs klebonijoje), kunigą Juozapą Želvį. Redagavo leidinius „Tėvynės sargas“ ir „Žinyčia“, rašė straipsnius apie lietuvybės išsaugojimą. Nesužavėjo Juozo Tumo Micaičiai. „Apie menką, skurdžią Micaičių parapiją Tumas atsimena kaipo apie duobę, kur norėta palaidoti jo energiją ir aktingumą. Bet nei ta, nei kitos jam kastos duobės to nepadarė (...)“ Vienuolika mėnesių trukęs kunigavimas Micaičiuose J. Tumui-Vaižgantui tapo išbandymu. Lenkomaniškos vietos kunigų bei dvarininkų pažiūros lėmė, kad Vaižganto kunigavimą Micaičiuose lydėjo skundai. Iš parapijos jis išvyko, netekęs teisės viešai kalbėti, rašyti į periodinius leidinius. Buvo apribota ir Vaižganto judėjimo laisvė. Žemaičių vyskupo Mečislovo Leonardo Paliulionio nurodymu buvo perkeltas į Vadaktėlius.
Naikinant parapijas, bažnyčia 1945 m. buvo uždaryta. Iš pradžių kurį laiką stovėjo tuščia, vėliau įrengtas sandėlis laikyti grūdams, įvairiems rakandams. Pastato interjerą puošę paveikslai, liaudies menininkų pjaustiniai ir drožiniai pamažu sunyko. Ilgainiui netinkamu tapo ir sandėlis su prakiurusiu stogu, be langų.
Daugelyje istorijos šaltinių nurodoma, kad Micaičių bažnyčia sovietmečiu buvo uždaryta 1945 m. Pasak kitų šaltinių, Micaičių parapija tebegyvavo ir pokaryje, nes Telšių vyskupijos kurija čia skyrė klebonus dar 1947 ir 1949 m. Micaičių bažnyčios archyvo dokumentai liudija, kad Religinių kultų reikalų tarybos įgaliotinis įregistravo Micaičių religinę bendruomenę 1948 m. gruodžio 26 d. Taigi, buvo bendruomenė, kuri turėjo veikiantį kulto pastatą. 1949 m. rugpjūčio 16 d. Kuršėnų apskrities sovietinės valdžios sprendimu Micaičių bažnyčia buvo perimta ir perduota Kuršėnų grūdų paruošos kontorai. Micaičių bendruomenės, Telšių vyskupijos vėlesnės pastangos atgauti nykstančią bažnyčią rezultatų nedavė.
1989 m. bažnyčia grąžinta tikintiesiems. Rugsėjo 17 d., pažymint Vaižganto 120-ąsias gimimo metines, šv. mišias aukojo ir grąžintą tikintiesiems Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčią pašventino Telšių vyskupas Antanas Vaičius, mišiose giedojo Šiaulių „Polifonijos“ choras. Iškilmių metu atidengta memorialinė lenta Vaižgantui, pašventintos naujai padarytos Marijos ir Jėzaus statulos. Šalia bažnyčios, buvusios klebonijos pastate, įsikūrė parapijos namai.
2008 m. Micaičių bažnyčioje iškilmingai paminėta jos 200 metų sukaktis.
OR
OR gali reikšti:
Or gali reikšti:
or gali reikšti:
Žoliškiai
Žoliškiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Krinčino.
Tibori Jeziernia
Tibori Jeziernia  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 7 namai ir 41 gyventojas. 1921 m. kaime buvo 13 namų ir 81 gyventojas, iš kurių 39 vyrai ir 42 moterys.
Keiltramas
Keiltramas, Keiltarni, Keliteinas, Kelchuranas, Kelturanas arba Kiburkanas  – piktų karalius nuo 537 iki 538..
Konsulinė įstaiga
Konsulinė įstaiga yra užsienio valstybėje nuolat veikianti diplomatinės tarnybos institucija oficialiems tarpvalstybiniams santykiams ar oficialiems santykiams su užsienio valstybėmis palaikyti, vykdyti konsulines funkcijas (ginti valstybės, jos piliečių, įmonių bei kitų juridinių asmenų teises ir teisėtus interesus).
Jos steigiamos valstybėse, su kuriomis yra užmegzti konsuliniai santykiai. Jei nėra atskiro susitarimo dėl konsulinių santykių užmezgimo, diplomatinių santykių užmezgimas laikomas ir konsulinių santykių užmezgimu. Tačiau diplomatinių santykių nutraukimas nereiškia automatiško konsulinių santykių ir konsulinės įstaigos veiklos nutraukimo.
Konsulinės įstaigos savo veikloje vadovaujasi 1963 m. Vienos konvencija dėl konsulinių santykių, tarptautinėmis dvišalėmis ir daugiašalėmis sutartimis, kuriose dalyvauja bei valstybė, kurioje yra konsulinė įstaiga, tarptautiniais papročiais, įstatymais ir kitais teisės aktais. Konsulinės įstaigos yra pavaldžios užsienio reikalų ministerijai ir diplomatinės atstovybės valstybėje, kurioje yra ta konsulinė įstaiga, vadovui.
Klasės
Generalinių konsulatų, konsulatų, vicekonsulatų ir konsulinių agentūrų vadovams suteikiama atitinkamai generalinio konsulo, konsulo, vicekonsulo ir konsulinio agento klasė.
Steigimas
Konsulinė įstaiga gali būti įsteigta valstybės teritorijoje tik tai valstybei sutinkant.
Konsulinės įstaigos buvimo vietą, jos klasifikaciją ir konsulinę apygardą nustato atstovaujamoji valstybė, o patvirtina priimančioji valstybė.
Atstovaujamoji valstybė vėliau gali keisti konsulinės įstaigos buvimo vietą, jos klasifikaciją ar konsulinę apygardą tik priimančiajai valstybei sutikus.
Priimančiosios valstybės sutikimas taip pat reikalingas tais atvejais, jei generalinis konsulatas ar konsulatas ketina atidaryti vicekonsulatą ar konsulinę agentūrą kitoje vietoje, nei jie patys yra įsteigti.
Išankstinis priimančiosios valstybės sutikimas taip pat reikalingas atidarant įstaigą, kuri yra esamos konsulinės įstaigos dalis, jei ta įstaiga yra kitoje vietovėje nei pati konsulinė įstaiga.
Personalas
Konsulinės įstaigos nariai yra konsuliniai pareigūnai, konsuliniai darbuotojai ir aptarnaujančio personalo nariai.
Konsuliniai pareigūnai
Konsuliniai pareigūnas yra asmuo, įskaitant ir konsulinės įstaigos vadovą, kuriam pavesta atlikti konsulines funkcijas.
Konsuliniai pareigūnai yra dviejų kategorijų: etatiniai konsuliniai pareigūnai ir garbės konsuliniai pareigūnai (garbės konsulai).
Konsuliniai darbuotojai
Konsuliniai darbuotojai – asmenys, konsulinėje įstaigoje atliekantis administracinį ar techninį darbą.
Nuorodos
Konzul (konzulární služba) Konsulat Konsul Consul (representative) Cónsul (diplomático) Consul (diplomatie) קונסול דיפלומטי Konzul (predstavnik) Agente consolare 領事 영사관 Consulaat (diplomatie) Konsulat Konsulat Urząd konsularny Cônsul (serviço exterior) Консул (дипломатический термин) Konsulat (diplomati) 领事
Bočiupis (upė)
Bočiupis – upelis Kupiškio rajone, Kupiškio ir Skapiškio seniūnijose, Lėvens kairysis intakas. 8 km ilgio Bočiupis prasideda ties Bočiupio kaimu ir teka į šiaurės vakarus pro Braskuškį, Patašiškį, Biriečius ir Bagdonis. Į Lėvenį įteka už 117,3 km nuo jos žiočių. 1931 m. dalis upelio kanalizuota.
Etimologija
Upėvardis laikomas kilusiu nuo asmenvardžio Bočys, Bočius.
Rusų kalbos abėcėlė
left|thumb|Azbukos puslapis, pirmasis vadovėlis rusų kalba. Atspausdintas [[Ivanas Fiodorovas (spaustuvininkas)|Ivano Fiodorovo 1574 m.]]
Rusų kalbos užrašymui naudojama modifikuota kirilicos versija. Šiuolaikinė rusų kalbos abėcėlė pasirodė 1918 m., kai buvo įvykdyta rašto reforma. Rusų kalbos abėcėlę sudaro 33 raidės. Lentelėje pateiktos visos rusų kalbos raidės pagal abėcėlę su pavadinimais, IPA tarimu ir nuorodomis į tarimo įrašus:
Senosios rusų kalbos abėcėlės raidės:<>, susiliejusi su <е> ; <і> ir <>, abi susiliejusios su <и>; <>, susiliejusi su <ф> ; ir <>, susiliejusi su <я> ( arba ). Rusų abėcėlė turi daug simbolių kodavimo sistemų. KOI8-R buvo sukurtas vyriausybės kaip standartinė koduotė. Ši koduotė vis dar veikia į UNIX panašiose operacinėse sistemose. Tačiau populiarios MS-DOS ir Microsoft Windows naudoja kelias skirtingas koduotes.
Modernieji krikščionys demokratai
Modernieji krikščionys demokratai (MKDP) – 1998 m. atskilusi Krikščionių demokratų partijos dalis. 2003 m. susijungus su Lietuvos liberalų sąjunga ir Lietuvos centro sąjunga sudaryta Lietuvos liberalų ir centro sąjunga.
Istorija
Moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos pirmininku buvo išrinktas Vytautas Bogušis, jo pavaduotoju Seimo Europos reikalų komiteto vicepirmininkas Egidijus Vareikis, sąjungos sekretoriumi parlamentaras Artūras Vazbys.
2000 m. Seimo rinkimuose buvo sudarytas „Naujosios politikos“ blokas, į kurį įėjo Artūro Paulausko vadovaujama Naujoji sąjunga, Rolando Pakso vadovaujama Lietuvos liberalų sąjunga, Lietuvos centro sąjunga ir Modernieji krikščionys demokratai. Į Seimą pateko trys moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos atstovai. Tačiau pirmoji koalicinė Vyriausybė – liberalai, socialliberalai, centristai, modernieji krikščionys demokratai – pasirodė negyvybinga ir trumpalaikė.
2002 m. gruodžio mėn. vykusiuose savivaldybių rinkimuose modernieji krikščionys demokratai ir liberalai Vilniuje sudarė Artūro Zuoko koaliciją „Už Vilnių, kuriame gera visiems“, Telšiuose buvo sudaryta „Komanda, kurią vienija darbas“, Varėnoje – „Krikščioniška koalicija su Algiu Kašėta“. Prasidėjus naujai savivaldybių kadencijai daugelyje savivaldybių tarybų susidarė centristų ir liberalų koalicijos. Per naujos savivaldybių tarybų kadencijos merų rinkimus Centro, Liberalų ir Moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos iškovojo 12 merų postų.
Tai paskatino visa tris partijas susivienyti. 2003 m. gegužės 31 d. – birželio 1 d. vykusiame suvažiavime buvo įkurta nauja Liberalų ir centro sąjunga.
Merkinės mūšis
Pasiruošimas
Mintis užpulti Merkinę 1945 m. spalį kilo Merkio rinktinės vadui Adolfui Ramanauskui-Vanagui. Žvalgybinį darbą atliko gimnazijos mokinys, vadinamas Žvalgo slapyvardžiu – paruošė detalų miestelio planą, kuriame buvo pažymėti visi namai, griuvėsiai, apkasai, bunkeriai, stribų, rusų ir komunistų namai, galimos atsišaudymo kryptys bei svarbią reikšmę turintys objektai: rusų štabas, NKVD būstinė, kalėjimas, valsčius, paštas, kooperatyvas, sandėliai ir kt.
Eiga
Merkinės puolimas pradėtas gruodžio 15 d., 11 val., stipriai sningant. A. Ramanausko-Vanago ir Roko Bingelio-Vaidevučio vadovaujami partizanai miestelį užpuolė dviem kryptimis, užėmė NKVD būstinę, paštą, valsčiaus ir milicijos įstaigas. Partizanų puolimą kulkosvaidžių ugnimi sustabdė cerkvėje ir bažnyčioje įsitvirtinę NKVD kovotojai. Partizanų turėti du Panzerfaust pabūklai nebuvo panaudoti iš pagarbos bažnyčios pastatams. Antano Grušausko-Siaubo vadovaujamam būriui, turėjusiam prisijungti iš kitos Nemuno pusės, nepavyko persikelti per upę NKVD kovotojų ginamu tiltu. Apie 14 val. prasidėjus kontratakai partizanai pradeda padrikai trauktis iki Subartonių miško, kur po A. Ramanausko-Vanago atliktos mūšio apžvalgos išsiskirsto.
Mūšio metu nukauti partizanai: Mūšio metu sužeistas Vytautas Treigys-Audra.
Partizanams vadovavęs A. Ramanauskas-Vanagas vėliau nurodė šias savo vadovaujamų pajėgų klaidas:
Pasekmės
Pasak Aro Lukšo, Merkinės mūšiu baigėsi aktyvių partizanų kovos veiksmų etapas, reikalavęs daug aukų. Šis etapas pasižymėjo atviromis pozicinėmis partizanų ir gausių NKVD pajėgų kautynėmis. Dzūkijoje didėjant NKVD pajėgų koncentracijai, partizanams teko skirstytis į mažesnius kovinius vienetus ir vietoje atvirų kautynių rengti pasalas ir puolimo taikiniais rinktis kolūkius.
Suomijos futbolo varžybos 1964 m.
Suomijos futbolo varžybos 1964 m.
Čugučakas
Apskrityje yra 3 gatvių komitetai, 1 gyvenvietė, 4 valsčiai, 1 nacionalinis valsčius.
thumb|left|250px|Miesto griuvėsiai 1869 m. paveiksle
Istorija
Seniau Čugučakas dar buvo žinomas kaip Tarbagatajus. XVI a. buvo įkurtas uigūrų (kašgariečių ir atušų). XIX a. buvo svarbus Rusijos–Kinijos prekybinis taškas. 1865 m. kilus dunganų sukilimui, miestas suniokotas. 1984 m. įgijo miesto-apskrities padėtį.
Nerijus Mačiulis (1979)
Nerijus Mačiulis (g. 1979 m. spalio 5 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas.
Biografija
1994–1997 m. mokėsi KTU gimnazijoje. 1997–2001 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 2001 m. Roskildės universitete (Danija), 2003–2007 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universitete. 2004–2005 m. stažavosi Ciuricho universiteto (Šveicarija) Bankininkystės institute.
2005–2007 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto Ekonomikos ir finansų dalykų grupės vadovas, nuo 2007 m. bakalauro studijų dekanas. 2007 m. socialinių mokslų (vadybos ir administravimo) daktaras. Dėsto įvairias ekonomikos ir finansų disciplinas Australijos, Meksikos, Prancūzijos, Šveicarijos ir kt. universitetuose. Nuo 2010 m. „Swedbank“ vyriausiasis ekonomistas. 2018 m. paskirtas „Swedbank“ Baltijos šalių makroekonomikos tyrimų vadovu ir „Swedbank“ Grupės vyriausiojo ekonomisto pavaduotoju; pareigas pradėjo eiti 2018 m. rugpjūčio 1 dieną.
Kaukazo Albanija
Albanija  – valstybė, egzistavusi dabartinio Azerbaidžano teritorijoje II a. pr. m. e. – VII a. Valstybė skirtingai vadinta kitose tautose. Europoje naudojamas jos pavadinimas yra iš lotynų kalbos, kuris reiškia „Kalnuota šalis“. Kaip valstybę vadino vietos gyventojai, nėra žinoma.
Senosios tautos
Senąsias dabartinio Azerbaidžano tautas aprašė įvairūs šaltiniai: graikų, romėnų, armėnų, persų istorikai.
Yra manoma, kad seniausi dabartinio Azerbaidžano teritorijos gyventojai kalbėjo įvairiomis Šiaurės Rytų Kaukazo kalbomis, t. y. buvo giminingi dabartiniams čečėnams, avarams ir kt. Kaukazo tautoms.
Graikų ir romėnų autoriai mini apie 26 gentis. Tarp jų buvo gelai, legiai, čilbiai, utijai, gargarai, silvai, lpinai, codai, lupenai, mazkutai, kaspijai ir kt. Didžiausia ir svarbiausia tarp jų buvo albanai, kuri gali būti tiesiog keleto smulkesnių genčių federacija. Daug autorių teigia, kad visos šios tautos buvo Kaukazo autochtonai, t. y. gyvenę čia nuo seniausių laikų. Šiuo metu šių tautų tėra išlikę tik likučiai.
Manoma, kad visos šios giminingos tautos gyveno gerokai platesnėje teritorijoje nei vėliau susikūrusi valstybė, t. y. įskaitant į pietus nuo Kuros, iki pat Arakso upės. Remiantis H. Hewsen, ten gyveno tokios gentys, kaip utijai, micijai, kaspijai, gargarai, sakasėnai, gelai, sodijai, lupenijai, balasaniai, parsai ir parasijai.
Mažai yra žinoma apie šį regioną iki II a. pr. m. e., nes jo konsolidacija įvyko palyginus vėlai. Yra hipotezės, kad regionas galėjo VII a. pr. m. e. būti užkariautas Medų imperijos, vėliau, nuo VI a. pr. m. e. priklausė Achemenidų imperijai, kur sudarė Medijos satrapijos dalį. Albanai pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose paminėti 313 m. pr. m. e. Gaugamelų mūšio kontekste, kur dalyvavo kaip kariai Atropato pusėje drauge su sakais ir medais.
Valstybės konsolidacija
Remiantis legendine armėnų istoriografija, visos albanų tautos buvo kildinamos iš armėnų protėvio Haiko anūko Sisako. Vienas jo palikuonių buvo legendinis Aranas, kuris buvo paskirtas provincijos vietininku Partų imperijos laikais.
Kaukazo Albanijos valstybė iš tiesų kūrėsi Partų dinastijos laikais ir konsolidavosi II–I a. pr. m. e. sandūroje. Anot armėnų istorikų, ji formavosi 6 centrinėse provincijose: Jechni, Bech, Kambečan, Šakė, Vostani-Marcpan ir Dašti-Balasakan. Tai reiškia, kad dalis jos buvo ir piečiau Kuros upės. Tačiau jau I a. pr. m. e. pradžioje (Tigrano Didžiojo laikais 95-56 pr. m. e.) Armėnijos karalystė okupavo sritis piečiau Kuros ir įkūrė čia sritis Utiką ir Arcachą, o Albaniją laikinai pavertė savo vasale. Nuo tada valstybėje ėmė stiprėti Armėnijos kultūrinė įtaka.
I a. pr. m. e. VII dešimtmetyje Albanija vis dažniau minima romėnų šaltiniuose. Roma domėjosi Pietų Kaukazu, rengė čia karines kampanijas. Tuo metu Pompėjus pasiekė Albaniją, ir ji buvo aprašyta.
Albanijos Aršakidai
thumb|200px|left|Kabalos, Albanijos Aršakidų dinastijos sostinės, vartų likučiai
Nuo pirmojo mūsų eros amžiaus Albanija pateko į Partų imperijos įtaką ir pripažino jos viršenybę. Joje įsitvirtino Aršakidų atšaka – Albanijos Aršakidai. Tuo metu kultūriškai vyko Albanijos iranizacija, paplito partų kalba, stiprėjo persiška kultūra. 134–136 m. valstybę nusiaubė alanai.
252–253 m. Albaniją, kaip ir Armėniją bei Gruziją, okupavo Sasanidai. Vietinė Aršakidų dinastija buvo išlaikyta, bet realią valdžią gavo sasanidų karinis vietininkas, tituluojamas marzbanu. Albanijos teritorijoje buvo įkurtas Arano marpanatas.
IV a. viduryje Albanijos karalius Urnairas atvyko į Armėniją, kur priėmė Krikščionybę. Tačiau skirtingai nei tuometinėje Armėnijoje ir Gruzijoje, ši nauja religija plito palyginus lėtai. 387 m., padalinus Armėniją, Albanija su Sasanidų pagalba prisijungė senovėje prarastas sritis į pietus nuo Kuros upės (Armėnijos Utiko ir Arcacho provincijas), išaugdama beveik dvigubai.
V a., valdant Sasanidų šachui Jazdegerdui II, krikščioniškos Kaukazo tautos buvo verčiamos atsiversti į Mazdaizmą. Tai visame Kaukaze sukėlė judėjimą ir karą su centrine valdžia. Krikščionys šį sukilimą pralaimėjo, bet Krikščionybė nebuvo sunaikinta.
V a. viduryje Sasanidai į pietus nuo Kuros pastatė naują Partav miestą, kurį padarė Albanijos sostine. Čia ilgainiui perkeltas ir Albanijos krikščionių vadas katolikas.
Mihranidai
thumb|200px|Albanija VI a.
V a. pabaigoje sunykus Aršakidų dinastijai, ją pakeitė Sasanidų kilmės Mihranidai. Jie įtvirtino titulą aranšachai. Tai buvo paskutinioji Albanijos dinastija.
Silpstant Sasanidų valdžiai, Albanija tapo praktiškai nepriklausoma, tačiau nuo VI a. II pusės jos istoriją lydėjo nuolatiniai kataklizmai, kadangi teritorijoje susidurdavo Sasanidų, Romos ir šiaurės klajoklių tautų (chazarų) interesai. 628 m. Albaniją nusiaubė chazarai, tačiau ji išsaugojo nepriklausomybę, mokėdama duoklę.
VII a. viduryje Albanija susidūrė su augančiu Kalifatu pietuose. Nors aranšachas Džavanširas parodė didelę drąsą kovodamas su arabais, jis buvo priverstas pripažinti jų valdžią. Arabai suvienijo Armėniją su Albanija į vieną provinciją. Tai pabaigė Albanijos istoriją.
Teritorija
thumb|300px|Albanija iki 387 m. Albanijos teritorija yra labai svarbus klausimas, diskutuojamas Armėnijos ir Azerbaidžano mokslininkų. Tradiciškai teigiama, kad Albaniją sudarė šios provincijos: Ši visa teritorija sudarė apie 23 000 km².
IV a. pabaigoje Armėnijos karalystei nustojus egzistuoti, Albanija gavo kai kurias jos teritorijas į pietus nuo Kuros upės, t. y. dvi istorines provincijas: Utiką ir Arcachą. Tai nulėmė jos teritorijos išaugimą iki 45 000 km². Ši Albanija yra vadinama „Didžiąja Albanija“. Prijungtosios sritys įsisavintos labai greitai, į Utiką V a. perkelta Albanijos sostinė (Barda). Ilganiui Utikas tapo centrine Albanijos dalimi, ir islamiškuoju laikotarpiu jam pritaikytas visos Albanijos pavadinimas – Aranas.
Kultūra
thumb|200px|Albanijos krikščioniška bažnyčia Kaukazo Albanijoje klestėjo gana savita kultūra, patyrusi labai įvairių įtakų iš aplinkinių šalių. Viena pirmųjų ir stipriausių įtakų buvo armėniška, kuri stipriai veikė valstybės architektūrą bei meną. Vėliau veikė helenistinė, persiška, krikščioniška kultūra.
Kornetas
Žodis kornetas reiškia kelis dalykus:
Britanijos imperijos ordinas
thumb|210px|Britanijos imperijos ordinas (GBE)
Vienas originaliausių ženklų tarp pasaulio apdovanojimų.
Valentinas Stundys
Valentinas Stundys (g. 1960 m. spalio 17 d. Limonyse, Širvintų raj.) – pedagogas, mokytojas ekspertas, Lietuvos ir Molėtų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1982 m. baigė studijas Vilniaus pedagoginio instituto Lituanistikos fakultete.
1982–1990 m. Molėtų rajono Videniškių vidurinės mokyklos, 1990–2004 m. Molėtų gimnazijos lietuvių kalbos mokytojas.
Kaukazo Albanija
Kultūra
Krikščionybės laikais, remiantis pirmiausia Armėnų raštu, buvo sukurtas savitas albanų raštas. Kai kurie autoriai jo sukūrimą priskiria žymiam armėnų mokslininkui Mesropui Maštocui. Šis raštas nunyko VIII a., drauge su krikščionybe šalyje.
Valentinas Stundys
Biografija
1990–1997 m. Molėtų rajono valdytojo pavaduotojas, Kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas, Lietuvos švietimo tarybos narys. Dalyvavo grupių, kurios parengė Lietuvos švietimo koncepciją, švietimo valdybos ir mokyklų vadovų atestacijos dokumentus, darbe.
1997–2008 m. Molėtų rajono savivaldybės meras. 1995–2008 m. ir 2019 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys.
2008–2016 m. Seimo narys. 2016–2019 m. Lietuvos socialios rinkos plėtros instituto direktorius.
Nuo 2019 m. Molėtų rajono savivaldybės mero patarėjas.
1989–1991 m. aktyvus rajono Sąjūdžio dalyvis. Nuo 1990 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, partijos tarybos narys bei Molėtų skyriaus pirmininkas, nuo 2002 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai narys, 2004–2008 m. partijos pirmininkas. Dalyvavo rengiant LKDP rinkimų programos „Tarnauti Lietuvai“ švietimo politikos skyrių.
Prezidento sudarytos darbo grupės švietimo strategijai parengti narys, lietuvių kalbos mokytojas ekspertas, švietimo vadybos ekspertas.
Sutuoktinė Stasė, vaikai Vaida, Vaiva.
Stasys Danisevičius
Stasys Danisevičius (g. 1957 m. rugsėjo 17 d. Panevėžyje) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
TSRS sporto meistras (1979 m.) Pirmasis treneris – A.Balilionis (Panevėžys). Žaidė Vilniaus „Žalgiryje“ (1976–1986 gegužės mėn.), Iskra Smolensk (1980), Kolos Nikopol (1986), Klaipėdos „Atlante“ (1987–1988), Vilniaus „Panerio“ (1990–1992) komandose, Lietuvos rinktinėje. 1979 ir 1984 m. geriausias Lietuvos futbolininkas. „Žalgiryje“ sužaidė 288 rungtynes, įmušė 34 įvarčius. 1987 m. buvo išrinktas geriausiu LTSR futbolininku. Aukštasis išsilavinimas (1979 m. baigė LVKKI)
Elektros variklis
thumb|right|240px|Elektros variklis
Elektros variklis – energijos rūšies keitimo įtaisas, variklis, išnaudojant elektromagnetizmo principus, elektros energiją verčiantis mechanine sukimo momento energija.
Alfredas Amtmanis-Briedytis
Alfredas Amtmanis-Briedytis (, tikrasis vardas Alfreds Amtmanis, 1885 m. rugpjūčio 5 d. Valė, dab. Vecumniekų savivaldybė – 1966 m. gegužės 15 d. Ryga) – latvių teatro aktorius, režisierius.
Biografija
1903 m. debiutavo kaip aktorius Naujajame latvių teatre Rygoje. 1905–18 m. dirbo įvairiuose Latvijos teatruose. 1909–1912 m. mokėsi dramos kursuose Rygoje. Nuo 1919 m. su pertraukomis Latvijos darbininkų teatro (dab. Latvijos nacionalinis teatras) aktorius; nuo 1944 m. teatro vadovas, nuo 1949 m. vyr. režisierius. Dėstė Latvijos konservatorijoje; nuo 1949 m. profesorius.
Šimša
Šimša – upė Lietuvoje, Šiauliuose, Šiaulių, Radviliškio ir Kelmės rajonuose.
Išteka iš Tyrulių pelkės tarp Žuvininkų kaimo ir Talšos ežero ir teka visą laiką į pietus, iš pradžių melioracijos grioviu tarp Šiaulių miesto Šimšės ir Zoknių rajonų, toliau Šimšės kanalu tarp Piktmiškio ir Margių, pro Bačiūnus, Lingailių miško pakraščiu pro Rėkyvą ir Einoraičius, Dukto miško pakraščiu pro Širvučius, Tyrulių pelkės pakraščiu pro Pakapę, Šiaulių ir Radviliškio rajonų, toliau Radviliškio ir Kelmės rajonų riba pro Kiaunorius, toliau natūralia vaga ir Užpelkių botaniniame-zoologiniame draustinyje įteka į Gauštvinio ežerą.
Iš Gauštvinio ištekanti upė vadinasi Gryžuva (Dubysos baseinas).
Intakas – Krioklys (kairysis).
Hanami
thumb|250px|Hanami prie [[Kamo upės, netoli Kioto.]] Hanami (, pažodžiui „žiedų žiūrėjimas“) – Japonijoje paplitusi gėrėjimosi sakurų (japoniškų vyšnių) žiedais tradicija. Šie medžiai Japonijoje žydi apie 10 dienų, anksčiausiai pietinėse Okinavos salose (vasario mėnesį) ir vėliausiai šiauriniame Hokaide (balandį). Didžiuosiuose miestuose (Kiote, Tokijuje, Osakoje) hanami švenčiama kovo pabaigoje, balandžio pradžioje.
Rytų Kalimantanas
Rytų Kalimantanas  – Indonezijos provincija, esanti Borneo salos rytuose. Administracinis centras – Samarinda.
Hanami
Hanami istorija
Tiksli Hanami data nėra žinoma, tačiau „Kodžiki“ rašoma, kad Hanami festivalis jau buvo švenčiamas Naros laikotarpiu. Manoma, kad Naros laikotarpiu Hanami buvo įtakotas Tangų dinastijos papročiu stebėti ir mėgauti gėlėmis. Prasidėjus Heiano laikotarpiui sakuros susilaukdavo vis daugiau dėmesio kai imperatoriai bei rūmų gyventojai pradėjo steigti šventes po žydinčių sakurų medžiais. Vėliau, ši šventė perėjo iki samurajų, o nuo jų, prie žemesnių klasių atstovų. Tad ši šventė greitai išpopuliarėjo tarp visų Japonijos luomų. Heiano imperatorius Saga, tęsė šią tradiciją ir steigdavo festivalius imperiniuose rūmuose. Taip pat, išleistas poezijos rinkinys „Kokinšu“ – turėjo nemažai poezijos apie sakuras. „Kokinšu“ įtaka leido žmonėms labiau domėtis sakuromis. Tad „Kokinšu“ buvo ta pradžia, nuo kurio prasidėjo visa sakurų kultūra Japonijoje.
Rytų Kalimantanas
Geografija
Provincija ribojasi šiaurėje su Šiaurės Kalimantanu, vakaruose su Centriniu Kalimantanu, pietvakariuose su Pietų Kalimantanu. Rytinę pusę skalauja Makasaro sąsiauris ir Sulavesio jūra. Pastarojoje provincijai priklauso Deravano salos. Vakarinėje Rytų Kalimantano dalyje iškilę kalnai (Kapuas Hulu, Miulerio), kitur driekiasi pelkėtos, džiunglėmis apaugusios lygumos. Pagrindinė upė – Mahakamas. Yra įsteigti Kutajaus ir Kajan Mentarango nacionaliniai parkai.
Hanami
Hanami prasmė
Per visą Japonijos istorija Hanami vienintelė išliko beveik nepakitusi kultūrinė šventė. Tai paaiškinama, nes japonai ir sakuros turi prasmingą tarpusavio ryšį. Japonams sakuros simbolizuoja besikeičiantį gyvenimo ciklą. Sakoma, kad japonams dalyvaujant Hanami šventėje jų pasąmonė primeną apie protėvius.
Rytų Kalimantanas
Ekonomika
Išgaunama nafta, akmens anglys, gamtinės dujos, auksas. Kertama mediena. Auginamos prieskoninės, maistinės kultūros. Turizmas.
Hanami
Pirmasis Hanami
Pagal „Kodžiki“ rašytinius duomenimis, pirmasis užfiksuotas Hanami įvyko valdant Heiano imperatoriui Sagai (786–842). Saga surengė festivalį Šinseno šventykloje 812 m. Festivalis 831 m. buvo perkeltas į imperatoriaus rūmus, ir ten festivalis tapo reguliaria programa, kurią vykdė pats imperatorius.
Rytų Kalimantanas
Gyventojai
krikščionybė (13,2 %) budizmas (0,62 %) hinduizmas (0,19 %);
Hanami
Kilmė
Hanami žodis pirmą kartą paminėtas klasikinėje IX a. sakmėje apie princą Gendži, kaip analogiškas terminas vyšnių žydėjimo stebėjimui.
Rytų Kalimantanas
Administracinis skirstymas
Rytų Kalimantanas padalintas į 10 regencijų ir 4 miestus. Skliaustuose pateikti administraciniai centrai.
Hanami
Edo periodas
Edo laikotarpiu japonai gyveno taikoje ir ramybėje apie 2 amžius. Tai leido žmonėms, kurie gyveno Ede, kurti ir brandinti savąją kultūrą. Tokugava Jošimunė (1684–1751), 8-tas šogūnas, paprastiems žmonėms pasodino daugybę sakurų medžių bei sukūrė vietas, skirtas Hanamiui. Šis poelgis leido plėstis Hanami tarp visuomenės.
Meidži laikotarpis
Sakuros, kurios yra pasodintos Japonijoje, nebėra tos pačios, kurias pasodino Tokugava Jošimunė. Iki Edo periodo pabaigos žmonės gerėjosi įvairiais sakurų variantais, įskaitant ir šiuos: Jamadzakura, Edohigandzakura ir Kanhidzakura. Tačiau, kai ankstyvojoje Meidži laikotarpiu buvo dirbtinai sukurtas sakuros tipas Someijošino, jis greitai išpopuliarėjo dėl jo gražių, sodrios rožinės spalvos žiedų. Šiandieną šio tipo sakuros sudaro apie 70–80 % visų sakuros medžių.
Sakurų variantai
Šiandieną Japonijoje yra apie 600 skirtingų sakurų variantų, kurie suteikia nepakartojamą vaizdą Hanami šventėse. Kiekvieno medžio žiedų forma, spalvos, ir žydėjimo periodai skiriasi. Pateikiami keli sakurų variantai:
Kavadzudzakura (河津桜, Kawazuzakura)
Žiedai ypatingi tuo, kad jie yra dideli ir rožiniai. Pilnai išsiskleidę jie suteikia nepakartojamą vaizdą. Medžio gimimo vieta yra Kavadzu miestas, esantis Idzu pusiasaly.
Jamadzakura (山桜, Yamazakura)
Šio medžio mažylio piršto dydžio žiedai yra baltos splavos ir jie pradeda žydėti ankstyvą balandį. Taip pat šis medis turi didžiulius raudonus pumpurus, kurie pradeda žydėti tuo pačiu metu. Vienas Yamazakuros medis stovi Kogondžio šventykloje, Akiruno mieste, Tokijuje. Šiam medžiui yra apie 400 metų ir jis taip pat yra vienas iš 3 didžiausių medžių Tokijuje. Laikomas Tokijaus naturaliu paminklu.
Edohigandzakura (江戸緋寒桜, Edohiganzakura)
Turi ganėtinai mažus šviesiai rožinės spalvos žiedus. Vienas edohigandzakura medis yra pavadintas „Usudzumi-dzakura“ ir esantis Usudzumi parke, Gifu prefektūroje. Usudzumi-dzakara išvertus iš japonų kalbos reiškia „šviesiai pilki vyšnių žiedai“, nes žiedams nukritus jie pakeičią spalvą. Šis vyšnių medis yra vienas iš 3-jų didžiausių vyšnių medžių Japonijoje. Teigiama, kad šiam medžiui yra virš 1500 m.
Kanhidzakura
Šis vyšnių medis yra Nago miesto simbolis. Jį taip pat galima aptikti Taivane, Kinijoje ir Vietname. Turi tamsiai rožinius žiedus ir Dėl šių formos, jie gavo mokslinį vardą „campalunata” – varpo forma.
Someijošino (染井吉野, Someiyoshino)
Labiausiai paplitęs sakuros tipas Japonijoje. Sakuros žiedai yra balti, bet turi sunkiai pastebimą rožinį atspalvį. Atėjus žydėjimo metui, žiedai įgauna labai sodrų baltumą, dėl to kad šie žiedai išsiskleidžia tik tada, kai visos gėlės jau būną pražydusios.
Visi japoniški sakurų parkai naudoją šį būdą. Visi parke esantys someijošino turi tą patį DNR, dėl kurio žiedai pradeda žydėti ir kristi tuo pačiu metu. Tokia sakurų sinchronizacija suteikia stulbinantį peizažą, ir tai yra viena iš priežasčių kodėl omeijošino dominuoja.
Os
OS gali reikšti:
Hanami
Hanami šiandieną
Šiuolaikinis Hanami švenčiamas gėrintis žydinčiomis sakuromis, po jomis valgant pietus ar vakarienę kartu su šeimos nariais, draugais, bendradarbiais. Hanami gali būti švenčiamas tiek dienos metu, tiek ir naktį. Siekiant palengvinti hanami planavimą, apie tai, kuriuo metu tam tikrame regione žydės sakuros, skelbiama per orų prognozę.
Os
Os gali reikšti:
Hanami
Šindžiuku Gyoen parkas (環境省)
Seniau, ši vieta buvo privatus sodas, bet galiausiai tapo atviras visuomenei. Sodas priklausė feodalų šeimai, kurie sodą pastatė Edo laikotarpiu. Dalis žemės buvo perdaryta į agrikultūrai skirtą plotą ir vėliau valdytas kaip imperinis turtas Meidži restauracijos metais. 1906 m. sodas buvo atidarytas „Šindžiuku imperinio botanikos sodo“ vardu. Po Antrojo pasaulinio karo pavadinimas pakeistas į Šindžiuku Gyoen parką. Parke įrengta 3 skirtingi sodų stiliai: japoniškas tradicinis (su arbatos nameliu), prancūziškas ir angliškas. Sodas turi apie 20 000 medžių, kur 1500 iš jų yra sakuros. Parke yra ypatingų rūšių medžių kaip tulpių medžiai, Himalajų kedro medžiai ar platanas. Ši vieta populiari dėl daugybę esančių sakurų variantų, 3-jų stilių suderinamumo ir parko suteiktos ramybės nuo Tokijaus gatvių.
Os
os gali reikšti:
Hanami
Ueno parkas (上野公園, Ueno koen)
Ueno istorija prasideda Edo laikotarpiu, kur dalis parko žemės oficialiai priklausė didžiausiai ir turtingiausiai Kaneidži šventyklai. Per Bošino karą šventykla buvo visiškai sunaikinta. Po mūšio tos žemės pertvarkytos į pirmąjį, dar Japonijoje neregėto vakarietiško stiliaus parką. Visuomenei atidarytas 1873 m. Prie įėjimo stovi Saigo Takamorio statula. Parke yra apie 1000 sakurų, kurių dauguma sudaro liniją pagrindinėje parko takelyje. Parke yra įsikūrusios svarbios kultūrinės institucijos: Ueno zoologijos sodas- pirmasis sodas Japonijoje, Tokijaus menų muziejus,Nacionalinis Vakarų meno muziejus, Tokijaus kultūros salė ir Tokijaus nacionalinis muziejus. Balandžio mėnesį, prasidedant Hanami, šis parkas tampa labiausiai perpildytu visoje Japonijoje.
Vilniaus akademijos spaustuvė
Vilniaus akademijos spaustuvė – didžiausia ir svarbiausia Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos poligrafijos įmonė, veikusi 1575–1805 m.
Hanami
Jošino kalnas (吉野山, Yoshinoyama)
Kalnas tapęs UNESCO kultūros paveldu, esantis Naros prefektūroje, pritraukia daugybę Hanami vakarėlių. Kalnas buvo žinomiausia vieta Hanami šventei daugybę šimtmečių. Sakoma, kad pirmieji medžiai pasodinti prieš daugiau nei 1300 metų, o šiandieną šį kalną supa apie 30 000 sakurų. Labiausiai paplitusios – jamadzakuros. Jošinas yra padalintas į keturias dalis: 1. Šimo Senbon (žemiausi 1000 medžių). 2. Naka Senbon (vidurinieji 1000 medžių), 3. Kami Senbon (aukštesnieji) ir 4. Oku Senbon (vidiniai), kurie yra kalno viršūnėje. Žydėjimo metas tarp keturių dalių skirtingas keliomis dienomis dėl kalno aukščio: pradedant Šima ir baigiant Oku. Per Hanami šventę tai suteikią nepakartojamą įspūdį.
Vilniaus akademijos spaustuvė
Istorija
Vilniaus akademijai spaustuvę 1586 m. padovanojo Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, kuris 1576 m. iš Brastos perkėlė savo tėvo Mikalojaus Radvilos Juodojo spaustuvę, spausdinusią evangelikų reformatų literatūrą.
Hanami
Čidorigafučis
Čidorigafučis yra griovys, randamas šiaurės vakaruose nuo Edo pilies. Čidorigafuči yra istorinė vietovė, pastatyta ankstyvajame Edo laikotarpyje. Čidorigafučyje yra nedidelės kapinės, skirtos neatpažintiems žuvusiems kariams Antrojo pasaulinio karo metu bei civiliams, mirusiems po atominės bombos sprogimo Hirošimoje ir Nagasakyje. Netoli kapinių yra Čidorigafuči pėsčiųjų takas, kur nuo vėlyvojo kovo iki ankstyvojo balandžio 700 metrų takas tampa uždengtas sakuromis. Naktį šios sakuros visada apšviestos Hanami metu. Čidorigafučio griovyje galima išsinuomoti valtį, norint pažiūrėti sakuras nuo vandens. Gražų įspūdi padaro vandenyje nukritusios sakuros. Kasmet parką aplanko milijonai žmonių.
Vilniaus akademijos spaustuvė
Istorija
Spaustuvė turėjo raidžių liejyklą, knygrišyklą, knygyną ir biblioteką. Iš pradžių dirbo 4, o 1773 m. – 24 žmonės, buvo 8 spausdinimo mašinos (5 spausdinimo staklės, 1804 m. – 11 staklių). 1805 m. spaustuvę nupirko Juozapas Zavadskis.
Hanami
Koišikava Korakuen (小石川後楽園, Koishikawa Korakuen)
Šis sodas yra vienas iš seniausių Tokijuje bei vienas iš geriausių Japonijoje. Sukurtas ankstyvajame Edo laikotarpyje, priklausė kaip rezidencija Tokugavos atšakos Mito šeimai. Sodas gavo vardą Korakuen po to, kai buvo parašyta poema valdovui kad jis mėgautųsi gyvenimu tik po to, kai atneš savo žmonėms laimę. Koišikava yra rajonas kur yra sodas. Sodo architektūra padaryta taip, kad sujungti tradicinius japoniškus ir kiniškus peizažus. Sodas išlieka gražus visus metus, ypač lapkričio ir gruodžio mėnesiais, kai klevai meta savo lapus ir nudažo sodą oranžinėmis bei raudonomis spalvomis. Hanamai mylėtojams sodas taip pat patrauklus kai juos prie įėjimo pasitinka žydinčios sakuros.
Vilniaus akademijos spaustuvė
Veikla
Spaustuvė spausdino universitetui ir jam priklausiusioms mokykloms bei Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos gyventojams skirtą literatūrą. Išleista apie 3270 leidinių lotynų, lenkų, latvių, prancūzų, rusų, graiką, italų, vokiečių, lietuvių kalbomis, tarp jų 143 knygos. Čia išspausdintos pirmosios Didžiojoje Lietuvoje knygos lietuvių kalba. Nuo 1737 m. leido kalendorius, 1757 m. akademija gavo leidimą spausdinti laikraščius. 1760 m. pasirodė pirmasis Lietuvos laikraštis „Kurjer Litewski“, ėjęs iki 1763 m. Spaustuvėje taip pat buvo spausdinami leidinio priedai bei laikraščiai „Wiadomości Literackie“ (1760–1763 m.), „Gazety Wilenskie“ (1764–1793 m.), „Gazeta Narodowa Wilenska“ (1794 m.) „Gazeta Litewska“ (1804–1805 m.)
Hanami
Hanami ne tik Japonijoje
Japonija 1912 m. įteikė apie 3000 sakurų Jungtinėms Amerikos Valstijoms kaip dovaną bręstančiai tarpusavio draugystei. Šios sakuros buvo pasodintos Vašingtone. Vėliau, dar 3800 sakurų, gautos 1965 m. JAV mieste Makone, Džordžija, kasmet vyksta „Tarptautinis sakurų festivalis“. Nors sakuros yra kilusios Japonijoje, tačiau Makonas garsėja tuo, kad jame yra pasodinta apie 275 000 sakurų, ir dėl to žinomas kaip „Pasaulio sakurų sostinė“. Bruklino, Niujorke, botanikos sode, gegužės mėnesiais vyksta „Metinis sakurų festivalis“, kuris yra švenčiamas nuo 1980 m. Panašios šventės vyksta ir kitose šiaurės Amerikos valstijose. Hanami taip pat vyksta ir kelete Europos šalių, pavyzdžiui,Suomijoje. Suomijos žmonės susirenka į Roihuvuorio rajoną, esantį Helsinkyje. Vietos japonai ir japoniškos kompanijos dovanojo 200 sakurų medžių, kurios yra pasodintos Roihuvuorio parke.
Džeituno kultūra
Arealas
Džeituno kultūra VII tūkstantmečio pr. m. e. antroje pusėje – VI tūkstantmečio pr. m. e. viduryje buvo paplitusi Vidurinėje Azijoje nuo Kopetdago kalnų Turkmėnijos pietuose iki Chorasano kalnų Irano šiaurės rytinėje dalyje.
Kultūra
Džeituno kultūros gyvenvietės dažniausiai daugiasluoksnės, iki 12 horizontų. Žmonės gyveno iš molio blokų, kartais plytų, statytuose stačiakampio plano 19-40 mz ploto su plūkta dažyta asla ir židiniu pastatuose, prie kurių buvo prišlieti ūkiniai pastatai ir įrengti uždari kiemai. Buvo vienas didelis pastatas, kurio sienos ištapytos gyvūnų, medžių, geometrinių figūrų piešiniais; manoma čia buvus bendruomenės susirinkimų vieta ar šventykla. Vienoje gyvenvietėje gyveno nuo 50-100 (Mondžukli Depe) iki 600–800 (Čopan Depe) žmonių.
Mirusiuosius laidojo gyvenvietėse, po namo asla ar kiemuose, suriestus ir paguldytus ant šono, kartais aukšlielninkus, be įkapių.
Hrudas
Hrudas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Palenkės Bialos ir apie 102 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1666 metais. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1925 m. įkurta Hrudo Mergelės Marijos Apsireiškimo parapija.
Baltalūpis šoklys
Baltalūpis šoklys (Cicindela hybrida) – žygių (Carabidae) šeimos vabalas. Dydis 12-16 mm. Kūno viršutinė pusė vario rudumo ar kiek žalsva, apatinė – žalia. Antsparniai su baltomis dėmelėmis ir raiščiais. Skraido šuoliais atvirose miško aikštelėse, smėlynuose. Lietuvoje dažna rūšis.
thumb|left|230px|Baltalūpis šoklys
Pietų Karelija
Pietų Karelija  – vienas iš 20 Suomijos regionų (, SV landskap). Regiono centras ir didžiausias miestas yra Lapenranta (Lappeenranta).
Regiono municipalitetai
Pietų Karelijoje yra 12 municipalitetų:
300px|Pietų Karelijos liekana
Žostautai (Kaišiadorys)
Žostautai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Varkalių, prie kelio ir Suotako upelio.
Užsienis (Šilalė)
Užsienis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Bokštų, kairiajame Vėžaus upelio krante.
Konciliarizmas
Konciliarizmas – XII-XIII a. kanonistų suformuota teorija, kad Romos Katalikų Bažnyčios Visuotinis Susirinkimas yra viršesnis už popiežių, kuris, būdamas klusnus Susirinkimui, yra jo vykdomasis organas, ir, esant reikalui, Susirinkimas gali pašalinti jį. Žymiausi konciliarizmo atstovai – Marsilijus Paduvietis, Žanas Gersonas ir Viljamas Okhamas. Teorijos gimimą sąlygojo Didžioji Vakarų Schizma, tarnybų dalijimas už pinigus, piktnaudžiavimas bažnytinėmis bausmėmis etc.
Konciliarizmas nepripažino dieviškos popiežiaus primato kilmės ir aukščiausią valdžią Bažnyčioje skyrė vien liaudžiai. Popiežius, vyskupai, kunigai savo pareigas atlieka tik kaip tikinčiųjų bendruomenės įgaliotiniai; tai bendruomenei atstovauja Visuotinis susirinkimas (aukščiausiasis organas).
Konstanco Susirinkimas (1414-1418), atstatydindamas visus tris popiežius, ir išrinkdamas naują, įveikė Didžiąją Vakarų Schizmą bei paskelbė dekretą dėl Susirinkimo viršenybės popiežiaus atžvilgiu. Bazelio Susirinkime (1431-1449) Susirinkimo viršenybė popiežiaus atžvilgiu paskelbta tikėjimo dogma.
Kalniškiai I (Rokiškis)
Kalniškiai I – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 11 km į rytus nuo Obelių.
Saločių Antano Poškos pagrindinė mokykla
Pasvalio rajono Saločių Antano Poškos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Saločiuose (Pasvalio raj.), Vytauto g. 11, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190615670. Steigėjas Pasvalio rajono savivaldybės taryba. Mokykla įsikūrusi šiauriniame Pasvalio rajono pakraštyje, prie Via Baltica magistralės. Mokykloje veikia krašto istorijos muziejus ir dailės galerija.
Istorija
miniatiūra|left|Nuo stadiono pusės
Parapijinė mokykla prie Saločių bažnyčios veikė jau XIX a. pradžioje. 1866 m. iš Saločių mokykla perkelta į Kiemėnus. 1908 m. prie bažnyčios klebonijos įkurta lietuviška mokykla. Apie 1924 m. miestelyje atidaryta ir valdiška mokykla. 1929 m. pradėta statyti dviejų aukštų mūrinė mokykla. Statybai naudotos Saločių dvaro ūkinio pastato plytos. 1930 m. atidaryta pradžios mokykla, pavadinta daktaro Jono Basanavičiaus vardu. Antrojo pasaulinio karo metu labai nukentėjo viso miestelio pastatai, taip pat ir mokykla.
1944 m. spalio mėn. prasidėjo mokymas, 1945 m. atidarytos progimnazijos klasės. Progimnazija įsikūrė Škilinpamūšio dvare, 1946 m. sugrąžinta į Saločius. Iki 1949 m. dirbo kaip atskiros mokyklos: pradinė ir progimnazija, kiekviena su savo vadovais, 1949 m. mokyklos sujungtos. 1965 m. atidarytas pirmasis mokyklos priestatas, 1978 m. antrasis. Senasis pradinės mokyklos pastatas buvo renovuotas, 2004 m. jame įsikūrė kultūros centras.
2003 m. rugsėjo 1 d. rajono savivaldybės tarybos sprendimu mokykla pavadinta keliautojo Antano Poškos (1903–1992) vardu. 2004 m. sausio 1 d. prie Saločių Antano Poškos vidurinės mokyklos prijungta Kiemėnų pagrindinė mokykla ir Namišių pradinė mokykla. 2007 m. prie mokyklos įsteigti du vaiko dienos centrai Puškoniuose ir Dagiuose. 2007 m. rugsėjo 1 d. rajono savivaldybės tarybos sprendimu Kiemėnų pagrindinio ugdymo skyrius panaikintas.
Tibori Kamianka
Tibori Kamianka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1857 m. pastatyti Roškovskių rūmai, kurie per II pasaulinį karą sudegė. 1965-1969 m. restauruoti. 1921 m. kaime buvo 28 namai ir 208 gyventojai, iš kurių 99 vyrai ir 109 moterys.
Hulanka (Liublino vaivadija)
Hulanka  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Turfano prefektūra
Turfano prefektūra  – prefektūra Kinijos Liaudies Respublikoje, Sindziango uigūrų autonominės provincijos centrinėje dalyje. Administracinis centras – Turfanas.
Geografija
Prefektūra apima istoriškai svarbią Turfano įdubą su joje iškilusiais Liepsnojančiais kalnais, slūgsančiu Ajdynkiolio ežeru. Plyti Taklamakano dykuma. Čia yra nemažai senovinių miestų (Gaočangas, Bezeklikas, Dziaohė, Astana) liekanos.
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Turfano prefektūros sudėtyje yra 1 apskrities lygio miestas, 2 apskritys.
Valdas Kasparavičius
Valdas Kasparavičius (g. 1958 m. sausio 17 d. Marijampolėje) – buvęs Lietuvos futbolininkas, gynėjas, TSRS sporto meistras.
Biografija
Pirmasis treneris - J.Brazauskas Marijampolė. Žaidė TSRS olimpinėje rinktinėje. 1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą.
Darius Miceika
Darius Miceika (g. 1983 m. vasario 22 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas. Kviečiamas į nacionalinę rinktinę.
Savo karjerą Miceika pradėjo Vilniuje. Jaunas ir perspektyvus saugas persikėlė į Rusiją, Sankt Peterburgo Zenitą. Šioje ekipoje jam pritapti nepavyko ir žaidėjas per 2 metus sužaidė vos 8 varžybas ir pelnė tik vieną įvartį. 2005 metais Miceika sulaukė daugkartinių Latvijos čempionų Liepojos Metalurgs pasiūlymo ir labai greitai pritapo šioje ekipoje. Nuolat žaidė startinėje sudėtyje ir mušė daug įvarčių. Vienose varžybose šis žaidėjas pelnė tris įvarčius atitinkamai 6, 9 ir 69 minutėmis. Nuo 2005 metų Miceika pradėtas kviesti ir į nacionalinę rinktinę. 2010 m. rugpjūčio 6 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Latvijos Liepojos „Metalurgs“ klubu. 2011 m. vasario 10 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Rusijos Chimkų klubu.
Monte Roza
thumb|250px|Rytinis Monte Rozos šlaitas
Monte Roza  – kalnų masyvas Peninų Alpėse, Italijos (Pjemontas ir Aostos Slėnis) ir Šveicarijos (Valė kantonas) pasienyje. Sudarytas iš gneiso ir granito. Aukštis iki 4634 m (Diufūro k.). Dengia ledynai (jų tarpe – Gornerio ledynas). Auga spygliuočių miškai, alpinės ir subalpinės pievos.
Oliveris ir kompanija
Filmas buvo perleistas 1996 m. kovo 29 d. Jis taip pat buvo išleistas VHS formatu „Walt Disney Masterpiece Collection“ rinkinyje 1996 m. rugsėjo 25 d. bei DVD formatu 2002 m. gegužės 14 d. 2013 m., paminint filmo 25-tąsias metines, jis buvo išleistas Blu-Ray formatu.
Atsiliepimai
Nors filmas buvo gana sėkmingas, kritikai jį vertino įvairiai: Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 44 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 36 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 5,4 iš 10 balų. Ši svetainė filmą apibendrina kaip gana lengvai nuspėjamą su blankiu garso takeliu, bei šalta animacija. Filmas surinko daugiau nei 53 mln. JAV dol. pirmojo išleidimo metu.
Gėgė
Gėgė – upė Pagėgių savivaldybės teritorijoje, Nemuno deltoje, Nemuno šakos Rusnės deš. intakas.
Gėgė išteka iš Velnežerio ežero, esančio 2 km į pietus nuo Pagėgių, ir teka ta pačia kryptimi, kaip ir Rusnė, į šiaurės vakarus; atstumas tarp upių nuo 1 iki 3 km. Gėgė teka pro Nausėdžius, Vičius, Kucius, Šilgalius ir ties Berštininkais pasuka į vakarus, teka pro Plaškius ir ties Pageldynais įteka į Rusnę, 38 km nuo Nemuno žiočių. Upės vaga labai vingiuota ir tik tarp Šilgalių ir Plaškių reguliuota. Per didelius potvynius Gėgę užlieja Rusnės vanduo. miniatiūra|240px|left|Patvinusi Gėgė (į Nemuno pusę)
Visas Gėgės plotas – 110,5 ha, vagos plotis 6–15 m, prie žiočių – 50 m, gylis 1,2-1,8 m, vidutinis nuolydis 0,12 m/km, srovės greitis 0,1 m/s, vidutinis nuolydis 19 cm/km.
Gėgė mėgiama žvejų mėgėjų. Ji turtinga lydekų, ešerių, raudžių, kuojų, plakių ir kt. žuvų.
Darius Dilda
Darius Dilda (g. 1963 m. rugsėjo 30 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Žaidė Sakalas Šiauliai (1992), ROMAR Mažeikiai (1992–1995; Lietuvos čempionas), Kareda Šiauliai (1995–1996) komandose.
Gėgė
Intakai:
Pavadinimo kilmė
Upėvardžio kilmė neaiški. Vienas iš siūlymų nuo žodžio gėgė („gegutė“), kitas – nuo gegis („miškas, gojus“).
Indonezijos istorija
Šiame straipsnyje apžvelgiama nepriklausomos Indonezijos istorija nuo 1945 m.
Tibori Mištalė
Tibori Mištalė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Indonezijos istorija
Ankstesnę istoriją rasite straipsnyje Malajų salyno istorija left|thumb|120px|Sukarnas, I Indonezijos prezidentas left|thumb|120px|Suhartas, II Indonezijos prezidentas (1967-1998) Indonezijos istorija – Nepriklausomos Indonezijos valstybės istorija nuo 1945 m.
Tibori Mištalė
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 11 namų ir 84 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 13 namų ir 88 gyventojai, iš kurių 42 vyrai ir 46 moterys.
Indonezijos istorija
1942–1945 m. Indoneziją buvo okupavusi Japonija, o pasibaigus Antrajam pasauliniam karui šalis iškovojo nepriklausomybę. Jos teritorijas nulėmė Kolonijiniu laikotarpiu Nyderlandų valdytos teritorijos Malajų salyne.