cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jašiūnų pilkapynas
Pilkapynas
1938 m. Vilniaus universiteto archeologinis muziejus (tyrimų vadovė Helena Cehak-Holubovičova) ištyrė 2, 2000–2004 m. Valdemaras Šimėnas – 5 pilkapius. Du sampilai – laužaviečių vieta; vienas sampilas supiltas iš degėsių, manoma, apeiginė vieta. Keturi pilkapiai tušti, viename pilkapyje rasta sudeginto žirgo kaulų, žąslai, skambalai, geležinės kamanų sagtys, pjautuvų. Pilkapių sampilai būdingi VII a. – VIII a. ir IX a. – XII a.
Rimantas Butleris
Rimantas Butleris (g. 1957 m. gegužės 29 d. Jakštai, Zarasų rajonas) – Lietuvos informatikas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
Baigė Antalieptės vidurinę mokyklą. 1980 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1988 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1980 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 2001 m. Informacijos sistemų katedros vedėjas; nuo 2006 m. Informacijos sistemų katedros profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptys – reikalavimų inžinerija ir veiklos taisyklių modeliavimas, CASE priemonės ir informacinių sistemų kūrimo aplinka, informacinių sistemų duomenų bazių projektavimas. 5 tarptautinio projektų dalyvis, atliko Lietuvos įmonių ir įstaigų užsakomųjų darbų. Paskelbė daugiau kaip 120 mokslinių straipsnių, dalis jų užsienio spaudoje, parašė mokomųjų knygų.
1173 m.
1173 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Graikijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Graikijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Niviskų Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo parapija
'''Niviskų Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo parapija'''  – parapija, įkurta XIII a. amžiuje. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Suchožebrų dekanatui. Dabartinė parapijos mūrinė, barokinio architektūros stiliaus bažnyčia pastatyta 1787 metais.
Karos lagūna
Karos lagūna  – druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, Altiplane. Telkšo 4522 m aukštyje virš jūros lygio. Apskritimo formos, 4,8 km ilgio ir 4,6 km pločio. Vanduo mineralizuotas, žalsvos spalvos.
Alfonsas Pakeltis
Alfonsas Pakeltis (1942 m. balandžio 15 d. Kumpiuose, Panevėžio apskritis – 1997 m. spalio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas.
Tartokas (Rukla)
Tartokas – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Ruklos, kairiajame Neries krante (58 km nuo žiočių), prie santakos su Lomena, Gaižiūnų miškų pakraštyje. Praeina kelias. Apylinkėse stūkso Tartoko piliakalnis („koplyčia“), pietrytinė kaimo dalis yra Kaišiadorių rajone.
Alfonsas Pakeltis
Biografija
Baigė Ėriškių vidurinę mokyklą. Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1954 m. Dirbo laikraščių „Panevėžio tiesa“, „Biržiečių žodis“, „Komjaunimo tiesa“, „Valstiečių laikraštis“ redakcijose. Nuo 1978 m. žurnalo „Švyturys“ skyriaus redaktorius. 1996–1997 m. Vilniuje leido ir redagavo laikraštį „Pašilaičių žinios“. Rašė ūkio ir ekonomikos temomis.
Tartokas (Rukla)
Etimologija
Šio kaimo pavadinimas mena Jonavos dvarininkų – grafų Kosakauskių malūną-lentpjūvę ( „lentpjūvė“).
Herningas
Herningas – miestas Danijos vakaruose, vidurio Jutlandijoje. Didžiausias Šiaurės šalyse ekspozicijų centras Messecenter Herning, yra meno muziejus.
Balstogės Šv. Kristoforo parapija
'''Balstogės Šv. Kristoforo parapija'''  – parapija, įkurta 2002 m. balandžio 23 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Baciečkų dekanatui. Parapija pavadinta Šv. Kristoforo garbei.
Lešna
Lešna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Narevkos, apie 22 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 51 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kuokšiai
Kuokšiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kamajų.
Jaunesnioji Eda
thumb|[[XVIII amžius|XVIII amžiaus „Jaunesniosios Edos“ rankraštis]]
Jaunesnioji Eda arba Prozinė Eda – XIII amžiaus senovės skandinavų mitologijos traktatas ir poetikos vadovėlis, kuriame kalbama apie skaldų eilėdarą ir poetinę kalbą. Traktatas parašytas islandų mokslininko, teisininko ir istoriko Snorio Sturlusono apie 1222–1225 m.
Jaunesniąją Edą sudaro keturios dalys: „Prologas“, kuriame pasakojama apie tai, kad įvairūs pagoniški tikėjimai kilo iš to, jog žmonės užmiršo tikrąjį Dievą, „Giulvio žavėjimas“ (Gylfaginning) – sistemingai išdėstytas „Vyresniosios (Poetinės) Edos“ mitologinių giesmių perpasakojimas, pradedant pasaulio sukūrimu ir baigiant pasaulio pabaiga bei naujo pasaulio sukūrimu, „Poezijos kalba“ (Skáldskaparmál) – skyrius apie skaldų poetinės raiškos priemones, bei „Metrų išskaičiavimas“ (Háttatal); ši dalis skirta skaldų eilėdarai, joje cituojami skaldų posmai.
Jaunesnioji Eda taip pavadinta vėliau, kad būtų galima ją atskirti nuo rankraščio tuo pačiu – Edos – pavadinimu, kuriame užrašytos seniausios skandinavų mitologijos giesmės.
Rankraščiai
Yra išlikę šeši Snorio Edos rankraščiai. Visuose, išskyrus Utrechto kodeksą, yra ir kitų, su Snorio Eda nesusijusių tekstų.
Upsalos kodeksas (Codex Upsaliensis, apie 1300 m.) yra seniausias išlikęs Prozinės Edos rankraštis. Jame, be Snorio Edos, yra ir Sturlungų genealogija, skaldų sąrašas (Skáldatal) bei teisininkų sąrašas. Šio kodekso įžangoje taip pat yra įrašas, nurodantis Snorio Sturlusono autorystę. Pirmojo Edos skyriaus (Gylfaginning) pavadinimas iš visų rankraščių yra tik Upsalos kodekse. Rankraštis saugomas Upsalos universitete, Švedijoje.
Karališkasis kodeksas (Codex Regius, 1300–1325 m.) laikomas lengviausiai suprantamu ir esančiu arčiausiai Snorio Sturlusono Edos originalo. Saugomas Aurdnio Magnusono islandų studijų institute Reikjavike. Kiti rankraščiai yra Vormo kodeksas (Codex Wormianus, apie 1350 m.), saugomas Aurdnio Magnusono rankraštyne (Den Arnamagnæanske håndskriftsamling) Kopenhagoje, bei Utrechto kodeksas (Codex Trajectinus, apie 1600 m.), saugomas Utrechto universitete, Nyderlanduose.
Maldučionių apylinkė
Maldučionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pušaloto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pušaloto apylinkės.
Jaunesnioji Eda
Prologas
Prologas – pirmoji Jaunesniosios Edos dalis. Ji gana reikšmingai skiriasi nuo kitų Edos dalių, ypatingai sakinių struktūra ir turiniu. Prologe pasakojama apie tai, kad pagonių religijos kilo iš nežinojimo, žmonėms pamiršus tikrąjį dievą. Senovės skandinavų dievai laikomi sudievintais praeities herojais, lyginami su graikų ir romėnų didvyriais. Šioje dalyje mėginama sugretinti šiaurės tautų tikėjimą su viduramžių krikščionybės idėjomis, taip siekiant Edoje pasakojimus mitus pateisinti prieš viduramžių bažnyčią.
Giulvio žavėjimas (Gylfaginning)
Antroji dalis laikoma pačia svarbiausia Jaunesniojoje Edoje. Šią dalį sudaro sistemingai išdėstyti skandinavų mitai: apie pasaulio sukūrimą, sandarą ir baigtį, apie dievus ir deives bei kitas mitologines būtybes. Giulvio žavėjimas parašytas viduramžių dialogo forma tarp švedų karaliaus ir trijų dieviškų esybių. Giulvis, persirengęs klajokliu ir iškeliavęs ieškoti asų. Asai Giulviui sukuria viziją, kurioje prabangioje menėje jį pasitinka trys esybės, kurios visos kartu iš tiesų yra Odinas: Aukštasis, Lygiai Aukštas ir Trečiasis. Giulvis šioms esybėms užduoda įvairius klausimus, o esybės jam atsako. Vėliau vizija išnyksta.
Poezijos kalba (Skáldskaparmál)
Trečioji Jaunesniosios Edos dalis. „Poezijos kalboje” aptariamos skaldų poetinės raiškos priemonės, tokios kaip heiti (poetiniai sinonimai) ir keningai (metaforomis grįsti daugianariai pakaitalai įprastiems žodžiams). Šios poetinės priemonės aiškinamos per pavyzdžius, pateikiamus mituose, herojinėse sakmėse ir skaldų posmuose. „Poezijos kalba” parašyta dialogo forma, tačiau ši forma neišlaikyta iki galo: dalies viduryje pereinama prie trečiojo asmens pasakojimo.
Ugandinis kiškis
Ugandinis kiškis ( Poelagus marjorita) – kiškinių (Leporidae) šeimos žinduolis. Tai vienintelė rūšis, priklausanti afrikinių kiškių (Poelagus) genčiai.
Jaunesnioji Eda
Metrų išskaičiavimas (Háttatal)
Paskutinė Jaunesniosios Edos dalis. Neabejojama, kad šią dalį parašė Snoris Sturlusonas. Metrų išskaičiavimas skirtas skaldų eilėdarai, šioje dalyje cituojami skaldų posmai, iliustruojantys skirtingus metrus ir jų variantus. Plačiausiai aptariamas ir iliustruojamas drotkvetas – sudėtingiausias skaldų metras. Šiam metrui skiriami 48 skaldų posmai, iliustruojantys įvairius metro variantus. Kiekvienam posmui skirtas ir prozinis komentaras, tačiau dalies pabaigoje šių komentarų nebėra. Cituojami skaldų posmai sudaro vientisą poemą – panegiriką, skirtą Norvegijos karaliui Hakonui Hakonarsonui ir jį auklėjusiam jarlui Skuliui. Ši dalis retai verčiama iš senosios islandų kalbos, nes perteikti visus skaldų eilėdaros niuansus yra labai sudėtinga.
Reibiniškės
Reibiniškės – kaimas Joniškio rajono savivaldybės šiaurės vakaruose. Pro kaimą teka Žirnupis, pietuose plyti Reibiniškių miškas, kuriame stovi gamtos paminklas – Dvikamienis ąžuolas.
Ugandinis kiškis
Kūnas 45 cm, uodega – 5 cm ilgio. Sveria apie 2,7 kg. Kailis šiurkštus. Nugara pilkai ruda ir geltona, šonai geltonos spalvos. Pilvas baltas. Pavilnė minkšta ir reta. Turi labai trumpas ausis.
Paplitęs Ugandoje, Angoloje, Zaire, Ruandoje, Sudane. Aptinkamas savanoje ir miškuose. Aktyvus naktį. Dieną slepiasi žolės tankmėje. Jauniklius pagimdo urvuose. Nėštumas trunka apie 35 dienas. Veisiasi visus metus.
Ad Diju
Ad Diju – gyvenvietė pietvakarių Jemene, Abjano gubernijoje.
1174 m.
1174 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Theodor Adorno
miniatiūra|Teodoras Adornas
Bibliografija
Darbai originalo kalba
Vertimai į lietuvių kalba
Iciūnų apylinkė (Panevėžys)
Iciūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krekenavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Šambalionių apylinkės, dalis Krekenavos apylinkės ir dalis Petriškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Iciūnų apylinkė prijungta prie Krekenavos apylinkės ir (mažoji dalis) prie Tiskūnų apylinkės.
Salados lagūna
Į pietus nuo lagūnos yra terminės versmės, kurių vanduo sušyla iki 30 °C ir turistų naudojamas maudymuisi.
Lozovė
Lozovė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurę nuo Narevkos, apie 22 km į šiaurės rytus nuo Hainuvkos ir apie 47 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Bronius Gražys (1952)
Bronius Gražys (g. 1952 m. rugsėjo 17 d. Kaune) – Lietuvos tapytojas, grafikas.
Biografija
Žmona Danutė Gražienė. 1976 m. baigė Lietuvos dailės institutą, nuo 1983 m. jame dėsto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija); nuo 1993 m. docentas. Nuo 1990 m. dailininkų grupės „24“ narys.
Kūryba
Ankstyvieji kūriniai, figūrinės kompozicijos, peizažai, natiurmortai sudėtingos kompozicijos, tamsus fonas derinamas su daugiaspalvėmis figūromis. Vėlesni paveikslai ryškių spalvų, mirgančio paviršiaus, panašūs į mozaiką. Būdinga abstrahuota forma, išgrynintas motyvas – daugiausia vaizduojama žmogaus, katino, žuvies figūra, valtis, taurė. Paveikslai siurrealistinės stilistikos, juose vyrauja fantasmagoriški sapno, pasąmonės vaizdiniai, paradoksalūs sugretinimai, pav., kartojasi dygsnių ar siūlų motyvas. Svarbesni kūriniai: „Žuvis“ 1990 m., „Kalbėjimas“ 1990 m., „Kabanti akis“, 1991 m., „Figūra“ 1996 m., „Žmonės“ 1997–1999 m., „Taurė ir obuolys“, „Raudonos bangos“ 2000 m., „Laiptai“, „Kaunas ir žuvys“, „Žalias peilis“, visi 2001 m., „Moteris su skrybėle“, 2002 m.
Nuo 1976 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienio šalyse: individualios parodos vyko Vilniuje, Klaipėdoje. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje.
Ažagų apylinkė
Ažagų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Beinoras
Beinoras – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurę nuo Biržų, Biržų girios šiaurinėje dalyje.
Istorija
1949–1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Ažagų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Smilgių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Skaistgirių apylinkės.
Lietuvos medicinos ir farmacijos istorijos muziejus
Lietuvos medicinos ir farmacijos istorijos muziejus – Lietuvos sveikatos mokslų universiteto padalinys, organizuojantis ir vykdantis muziejinių vertybių kaupimo, apsaugos, eksponavimo, mokslo tiriamąją bei populiarinamąją veiklą. Įsikūręs Kauno senamiestyje, Rotušės a. 28.
Istorija
1937 m. LVD nuomojo atskirą patalpą Donelaičio g., kurioje buvo įrengta Lietuvos senovės vaistinės muziejaus ekspozicija. 1940 m. prasidėjus sovietinei okupacijai šias patalpas reikėjo palikti, eksponatai buvo išsklaidyti po įvairius vaistų sandėlius.
1957 m. mirus prof. B. Šiauliui, eksponatai perduoti vyr. dėstytojui Alfonsui Kaikariui, skaičiusiam farmacijos istorijos paskaitas. Matydami A. Kaikario entuziazmą ir domėjimąsi farmacijos praeitimi, jį rėmė Lietuvos vaistininkai: daug daiktų atvežė patys iš savo vaistinių, dovanojo kolegos dėstytojai arba studentai. Eksponatai buvo kaupiami dėstytojo kabinete, vėliau – tuometinio Kauno medicinos instituto (KMI) Farmakologijos fakulteto koridoriaus spintose ir palėpėje.
1975 m. rugsėjo 26 d. muziejus prasiplėtė, jam skirtos patalpos instituto centriniuose rūmuose, įrengta ekspozicija „XIX a. Lietuvos miesto vaistinė“.
1971 m., panaudojus Aleksandro Vileišio ir Vytauto Siudiko kolekcijas, įkurtas KMI istorijos muziejus. Jame sukaupta Lietuvos medicinos istorijos medžiagos: dokumentų, instrumentų aprašų, žymių mokslininkų asmeninių daiktų. 1985 m. buvo 1500 eksponatų. 1979 m. įkurtas farmacijos liaudies muziejus. 1985 m. jame buvo apie 5600 eksponatų. 1985 m., sujungus farmacijos ir KMI istorijos muziejus, įkurtas bendras muziejus.
1987 m. lapkričio 5 d. restauruotame XVI a. name duris atvėrė Lietuvos medicinos ir farmacijos istorijos muziejus. Jame yra du skyriai – medicinos ir farmacijos. Muziejaus rinkinį sudaro Lietuvos medikų ir farmacininkų asmeniniai daiktai, medicinos prietaisai, dokumentai, ligoninių ir vaistinių įrengimai. Čia taip pat yra Lietuvos sveikatos mokslų universiteto mokomoji bazė, studentams skaitomos paskaitos, vyksta praktiniai užsiėmimai Lietuvos medicinos ir farmacijos istorijos tema.
Ekspozicijos
thumb|Senovės medicinos įrankiai ir rakandai muziejaus rūsyje thumb|Muziejaus direktorius Tauras Mekas
Farmacijos skyriaus ekspozicija
Ekspozicijoje vaizduojama XIX a. pab. Lietuvos miesto vaistinė. Supažindinama su vaistinės struktūra: oficina (receptų kambarys), koktorija, vaistingųjų medžiagų atsargų kambariu, laboratorija, rūsiu.
Medicinos istorijos ekspozicija
Medicinos skyriuje galima susipažinti su Lietuvos medicina 1918–1940 m. Čia rodomi tuometinių gydytojų kabinetai: rentgenologo S. Laurinavičiaus (1892–1978), stomatologės Zofijos Čerkeliūnienės (1892–1979), ausų, nosies, gerklės gydytojo Jurgio Aleknos (1873–1952). Stenduose išsamiai nušviečiama tuometinio Sveikatos departamento ligoninių, sanatorijų, medicinos draugijų, socialinių globos organizacijų veikla. Kitoje salėje galima sužinoti apie aukštojo medicinos mokslo pradžią Kaune, Kauno medicinos universiteto istoriją.
Jonas Butkus (1914)
Jonas Butkus (1914 m. kovo 11 d. Liepalotai, Lukšių valsčius – 2002 m. gegužės 30 d. Kaunas) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1943 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1953 m. veterinarijos mokslų kandidatas.
1947–1984 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas; nuo 1956 m. docentas.
Mokslinė veikla
Tyrė juodsidabrių lapių parazitų fauną, parengė kovos su parazitozėmis priemonių. Paskelbė daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių.
3-oji estiškoji SS savanorių brigada
thumb|right|200px|3-iosios estiškosios SS savanorių brigados, vėliau - 20-osios SS grenadierių divizijos antsiuvas 3-oji estiškoji SS savanorių brigada – SS kariuomenės dalinys, sudarytas iš estų. Brigada buvo suformuota 1943 m. gegužės mėnesį stambinant nebaigtą formuoti Estų legioną. Pradžioje brigada vadinosi Estų SS savanorių brigada, o 1943 m. spalio mėnesį, kai visos SS brigados buvo numeruojamos, gavo ir numerį.
1944 m. sausio 23 d. brigada pervadinta į 20-ąją estiškąją SS savanorių diviziją, ir po Estijoje vykusios visuotinės mobilizacijos grąžinta į Estiją. Estijoje divizija 1944 m. gegužės 26 d. buvo performuota į 20-ąją SS grenadierių diviziją (1-ąją estų diviziją). Performavimo metu į divizijos sudėtį buvo įjungti kiti Vokietijos kariuomenėje buvę estų daliniai, keli estų policijos daliniai ir buvęs Suomijos kariuomenės 200-asis pėstininkų pulkas.
Amžius (savaitraštis)
thumb Amžius – savaitraštis, leistas 1992–1994 m. Vilniuje.
3-oji estiškoji SS savanorių brigada
Formavimas
1943 m. SS Estų legionas jau buvo pakankamai didelis, kad iš jo būtų galima suformuoti brigadą ir net perduoti vieną batalioną (batalionas „Narva“) 5-ajai SS tankų divizijai „Vikingas“, kur pakeitė suomių SS savanorių batalioną. 1943 m. lapkritį brigada turėjo 5099 karius ir buvo paruošta kovinei veiklai. Brigada buvo naudojama priešpartizaninei kovai Estijoje, o prasidėjus Raudonosios Armijos puolimui brigada buvo mesta į frontą.
Amžius (savaitraštis)
Istorija
1992 m. vasario-birželio mėn. ėjo kaip dienraštis, liepos-rugsėjo mėn. – mėnraštis, o nuo spalio 20 d. – savaitraštis. Leido UAB „Amžius“. Tiražas 1992 m. – 25 000 egz., 1994 m. – 7500 egz. 1992 m. leido priedą – žurnalą vaikams „Žvirblių takas“ (redagavo Vida Bėkštienė, tiražas 30 000 egz.), kurio leidimas atnaujintas 1995 m. kaip leidinys pedagogams.
Balstogės Visų Šventųjų parapija
Balstogės Visų Šventųjų parapija  – parapija, įkurta 2005 m. birželio 27 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Baciečkų dekanatui. Parapija pavadinta Visų šventųjų garbei. 1999–2005 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia, architektas Michał Bałasz.
1175 m.
1175 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ingvar Kamprad
Ingvaras Kampradas (SV Ingvar Kamprad, 1926 m. kovo 30 d. Ljungby, Småland, Švedija – 2018 m. sausio 27 d.) – švedų verslininkas, koncerno Ikea steigėjas.
Asmeninis gyvenimas
I. Kampradas gimė ir augo vokiečių kilmės ūkininkų šeimoje (jo senelis buvo vokietis, senelė – Sudetų vokietė; tolimas giminaitis – Paul von Hindenburg).
1931 m. būdamas vos 5 metų, Ingvaras kaimynams pardavinėjo degtukus, vėliau prekiavo žuvimi, uogomis. Taip sukaupė pirmąjį kapitalą, nusipirko sportinį dviratį, rašomąją mašinėlę.
1943 m. Ingvaras, būdamas vos 17 metų, įsteigė bendrovę „Ikea“ (akronimas IKEA sudarytas, įtraukiant jo vardo ir pavardės pirmąsias raides – I. K., tėvų ūkio vietovės – Elmtaryd – pirmąją raidę, gimtojo kaimo -Agunnaryd- pirmąją raidę.
Veiklos pradžioje Kampradas užsiėmė prekyba, įskaitant degtukus bei šratinukus.
1947 m. į savo asortimentą įtraukė baldus bei išleido pirmąjį katalogą.
1948 m. Kampradas pirmą kartą išplatino reklaminius baldų skelbimus. Baldus žemomis kainomis pirkdavo iš vietos gamintojų.
1952 m. pagrindinė veiklos kryptis – baldų prekyba (tik pagal katalogus), iki tol – ir prekyba namų ūkio reikmenimis.
1953 m. baldų prekybos rinkoje vyravo arši konkurencija, buvo kovojama kainomis, nemažai konkurentų prekių kokybės sąskaita prarado reputaciją. Kampradas rado naują išeitį – jis suteikė pirkėjams galimybę apžiūrėti baldus, juos įvertinti, „pačiupinėti“ bei išsirinkti tinkamus.
Älmult mieste nusipirkęs likviduojamas staliaus dirbtuves, informavo klientus, kad IKEA nuo dabar taip pat ir pati pradeda gaminti baldus.
1953 m. kovo 18 d. buvo atidaryta IKEA baldų paroda, kurioje buvo demonstruojami katalogo baldai. Prieš atidarymą Kampradas labai jaudinosi, kadangi tai buvo susiję su didele rizika. Atidarymo dieną prie buvusių dirbtuvių laukė per 1 000 klientų. Manoma, kad lankytojus taip pat pritraukė skelbimas, kad bus siūloma nemokamai pasivaišinti kava bei bandelėmis su razinomis.
Ingvar Kampradas mirė sulaukęs 91 metų savo namuose Švedijoje.
Verslo plėtra
1958 m. atidarė pirmąjį „Ikea“ baldų saloną Älmhult (Pietų Švedija).
1963 m. įsteigė atstovybę Osle, Norvegija. Kampradas ir jo pagalbininkas, Kamprado vadinamas „bendradiskutuotoju“ Jan Aulin nusprendė plėsti į Europos gilumą, pasirenkant mažą valstybę. Prieš tai Ingvaras keliavo į Vieną, norėdamas ištirti Austrijos rinką, o Jan Aulin – į Šveicariją. Vieną dieną Janas rado puikų žemės sklypą netoli Ciuricho bei pranešė apie tai Kampradui.
1970 m. Kampradas persikėlė gyventi į Šveicariją, Lozaną prie Ženevos ežero; gyvena kantone Waadt. Tuo metu IKEA buvo sėkmingai veikianti bendrovė visoje Skandinavijoje.
1973 m. „Ikea“ Spreitenbache atidarė pirmąją parduotuvę už Skandinavijos ribų. Tai buvo viena sunkiausiai įgyvendintų investicijų, kadangi Švedijoje tuo metu buvo itin restriktyvi pinigų politika. Koncernui reikėjo 15 mln. Švedijos kronų (perskaičiavus – apie 3 mln. eurų). Švedijos Centrinis bankas uždraudė išvežti pinigus. Tuo metu koncerno finansuotojas bankas „Svenska Handelsbanken“ (valdęs 20 procentų „Nordfinanz Bank“ akcijų) negalėjo kredituoti IKEA plėtros Šveicarijoje, o „Nordfinanz“ vadovas – nenorėjo. Kampradas Ciūriche susipažino su advokatu Arthur Wiederkehr (vienu iš banko „Nordfinanz“ akcininkų), kuris pateikė garantiją Kamprado naudai.
Per Šveicarijos bendroves IKEA ekspansiją tesė į Vokietiją, Austriją bei Nyderlandus. Koncerno savininkui buvo svarbu pačiam būti vietoje, koordinuoti plėtros procesus. Palaikyti vyro, jam įgyvendinant jo užsibrėžtus tikslus, į Šveicariją persikėlė ir jo žmona bei 3 mažamečiai sūnūs, priėmė Šveicarijos pilietybę (jauniausias sūnus Mathias pilietybės egzamino metu turėjo sunkumų: nežinojo mineralų iš juros laikotarpio pavadinimo).
Kampradas viešuomenę nustebino sąžiningumu dvelkiančiais asmeniniais prisipažinimais, prabilęs apie (disleksiją), kovą su „alkoholio demonu“.
Kampradas formaliai nėra „Ikea“ akcininkas, jo turtas investuotas į keletą trestų bei holdingų, kurių tarpusavio teisiniai ryšiai, priklausomybės iki galo nėra žinomi. Didelė „Ikea“ turto dalis tenka fondui „Ingka Foundation“, registruotam Nyderlanduose; fondo stebėtojų tarybos narys yra ir pats Kampradas. Forbes duomenimis, verslininko turtas vertinamas 28 mlrd. JAV dol. Kampradas laikomas turtingiausiu Šveicarijoje gyvenančiu žmogumi. Kamprado šeima valdo licencijų teikėją „Inter Ikea Systems“ bei „Ikano“ grupę.
Savo verslo uždaviniu Kampradas laiko tiekti plačiosioms vidutinių vartotojų masėms baldus. Siekdamas savo tikslo, verslininkas mano, kad būtina nustatyti, ko nori vartotojas, kad būtų galima optimaliai organizuoti tiekimą, o tam reikalinga pažinti vartotoją. Savo sielos kertelėse Kampradas tokiu ir jaučiasi, kas jam padeda tinkamai veikti, reaguoti į rinkos pokyčius.
Amžius (savaitraštis)
Istorija
Rašė apie svarbiausius politinio ir visuomeninio gyvenimo įvykius Lietuvoje ir pasaulyje.
Redakcijos darbuotojai Loreta Eigirdaitė, Danutė Kurmilavičiūtė, Vanda Šatkuvienė, Audronė Urbakavičienė, Kristina Valickaitė.
3-oji estiškoji SS savanorių brigada
Formavimas
Fronte brigada buvo įtraukta į armijų grupės „Šiaurė“ VIII korpusą. Gausių Raudonosios Armijos atakų metu brigada patyrė didelių nuostolių, buvo priversta atsitraukti į Opočkos miestą. Tuomet brigada buvo perkelta į I korpusą. Netrukus buvo nutarta įkurti 20-ąją SS grenadierių diviziją (1-ąją estų diviziją), kurios pagrindu ir tapo brigada.
Brigados sudėtis
Brigadą sudarė :
Zetas (mitologija)
Graikų mitologijoje Zeto (Dzeto) vardu yra keli personažai:
Antiopė gėdingai pabėgo iš Tėbų nuo savo vyro Niktėjo į Sikioną, kadangi Dzeusas išprievartavo (sugundė pasivertęs satyru) Antiopę. Antiopė susituokė su Sikiono karaliumi Epopėju. Niktėjas prieš mirtį liepė broliui Likui sugrąžinti Antiopę į Tėbus. Likas nukovė Epopėją ir sugrąžino į Tėbus Antiopę, kuri pakeliui, prie Kitairono kalno pagimdė dvynius Amfioną ir Zetą, kur juos paliko.
Likas atidavė Antiopę savo žmonai Dirkei prižiūrėti, tačiau ši su ja elgėsi nepaprastai žiauriai daug metų. Galiausiai Antiopė pabėgo ir rado savo sūnūs gyvenančius netoli Kitairono kalno. Kai juos ėtikino, kad ji yra jų motina, jie užmušė Dirkę, pririšę ją prie buliaus ragų. Vėliau surinko armija ir užkariavo Tėbus bei kartu juos valdė.
Ingvar Kamprad
Verslo plėtra
Koncerno vadovo darbas, pasak Kamprado, yra neišpasakytai sunkus; ištverti galima daugiausiai 8-10 metų, todėl (kartu ir dėl poveikio sveikatai) nepavesiąs šio darbo savo sūnums, kurie dirba „Ikea“ koncerne, kas 3 metus pasikeisdami vadovauja „Ikano“ valdybai. Pirma (vyriausias sūnus) Peter, po to (jauniausias) Mathias, gyvenęs D. Britanijoje, vadovaujantis bendrovei Danijoje, prižiūrintis IKEA finansus, ir po 3 metų rotacijos – Jonas, baigęs architektūros studijas geriausioje Meno mokykloje Šveicarijoje, „IKEA“ besirūpinantis dizainu bei produktų tobulinimu.
Pėteris Kampradas taip pat yra „Ingka Holding“ stebėtojų tarybos narys. „Ingka Holding“ valdybai vadovauja Pėterio švogeris Hans-Göran Stennert. „Ingka Holding“ abiejų pareigos yra kukliai pavadintos vyresniojo patarėjo („Senior Advisor“) vardu.
Asmenybės bruožai
I. Kamprado principai versle persmelkė ir jo asmeninį gyvenimą. Neišpasakytas taupumas, netgi šykštumas, kuklumas, viešumos vengimas aptariami publicistikoje bei knygose. Kampradas, pasak žiniasklaidos, dėl palankios mokestinės aplinkos persikėlė gyventi į Šveicariją (pasak jo paties, tarptautinėje aplinkoje veikianti įmonė, jei „neoptimizuoja“ mokesčių, neturi jokių šansų išlikti konkurencijoje su kitomis). Verslininkas naudojasi nuolaidomis seniems žmonėms (pvz., Šveicarijos „Migros“ prekybos tinklo „Cumulus“ nuolaidų kortele). Pasakojama, kad vieną vėlų žiemos vakarą su žmona Kampradas buvo užtiktas autobusų stotelėje, vietoj to, kad grįžimui pasinaudojus taksi.
Stalo ledo ritulys
Stalo ledo ritulys (dar vadinamas stalo ledo biliardu, sprtec ir kt.) - stalo žaidimas, populiarus Europoje, taip pat JAV ir Kanadoje.
Ingvar Kamprad
Asmenybės bruožai
25-30 dienų per metus Kampradas aplanko „Ikea“ supermarketus kur nors pasaulyje, kas jam suteikia daug malonumo. Darbas, pasak jo, darbuotojams turi teikti džiaugsmą, kadangi be jo ir malonumo darbas tampa pragaru.
Stalo ledo ritulys
Žaidimo tikslas - nugalėti, įmušant kaip galima daugiau įvarčių į priešininko vartus. Taisyklės analogiškos kaip ir klasikiniame ledo ritulyje. Egzistuoja dvi žaidimo rūšys, kurios skiriasi tarp savęs taisyklėmis: skandinaviškoji (STIGA) ir čekiška (sprtec).
Uosis Rožių alėjoje
miniatiūra|250px|right|Uosis, žvelgiant į Pylimo gatvės pusę
Ingvar Kamprad
Apdovanojimai
Kampradas keletą kartų buvo išrinktas Metų verslininku (Švedijoje), atkreipus dėmesį į jo gebėjimus motyvuoti darbuotojus.
Uosis Rožių alėjoje
Uosis Rožių alėjoje – išskirtinio amžiaus uosis, augantis Vilniaus centre, Petro Cvirkos aikštės skvero pietiniame pakraštyje, priešais daugiabutį gyvenamąjį namą Rožių alėjoje 4. Medžio kamienas netekęs vienos savo atšakos.
Tai paprastasis uosis (Fraxinus excelsior L.), nuo 1996 m. gegužės 29 d. Vilniaus miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. 2014 m. liepos mėn. duomenimis, objektas nuorodomis nepažymėtas. Be skvero, taip pat pasiekiamas vykstant iš K. Kalinausko gatvės. miniatiūra|250px|left|Uosio kamienas netekęs vienos savo atšakos
Salvadoro Dali dykuma
thumb|250px|Dykumos vaizdas
Salvadoro Dali dykuma  – dykuma pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, į pietus nuo Čalvirio druskos lygumos. Plotas 110 km². Įeina į Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinį rezervatą.
Dykuma pavadinta pagal ispanų dailininką Salvador Dalí.
Indo-skitų karalystė
Indo-skitų karalystė – sakų valstybė (genčių sąjunga), gyvavusi 80 m. pr. m. e.–20 m. Atskirais laikotarpiais ji valdė atskiras sritis Indijos subkontinento šiaurės vakaruose (ypač dab. Pakistane). Atskirų sakų valstybių sostinės buvo Sigalis, Minagara, Taksila, Mathura ir Udžainas.
Indo-skitų karalystėms bendralaikės buvo Indo-graikų karalystė rytuose, Šungų dinastija dar toliau rytuose ir Satavahanų imperijai pietuose.
Istorija
Sakai nuo II a. pr. m. e. vidurio iki IV a. iš pietų Sibiro migravo į Baktriją, Sogdą, Arachosiją, Gandharą, Kašmyrą, Pendžabą, Gudžaratą, Maharaštrą ir Radžastaną. Sakastane, į vakarus nuo Indo-graikų karalystės, gyvenę sakai įkūrė karalystę. Pirmasis karalystės valdovas Maues (ΜΑΥΟΥ) 85-75 m. pr. m. e. įsiveržė į Indo-graikų karalystę, kurios beveik visas teritorijas užkariavo, tačiau vėliau buvo priverstas atsitraukti.
Vėliau skitai nuolat kovojo su graikais, kol jų valdovui Azes I (57-35 m. pr. m. e.) pavyko atimti iš Indo-graikų beveik visas sritis, paliekant jiems teritoriją tik Pandžabe. Nuo tada skitų politinis ir kultūrinis centras buvo Gandharos regionas, o sostine tapo Taksila.
Skitai buvo išstumti Indo-partų. Jų valdžia Indijoje baigėsi valdant paskutiniam Vakarų satrapui Rudrasimhai III 395 m.
Sandara
Indo-skitų konfederacija nesudarė vieningos valstybės, o buvo nepastovi kelių karalysčių konfederacija. Svarbiausios karalystės buvo:
Bliuzrokas
Bliuzrokas – muzikos žanras, sujungiantis bliuzą su rokenrolu, paprastai išsiskiriantis vyraujančiu elektrinės gitaros skambesiu. Nors rokenrolas ir bliuzas visada turėjo daug bendrų bruožų, bliuzroko kaip atskiro stiliaus pradžia laikomas septintojo dešimtmečio vidurys. Jo susikūrimą labiausiai lėmė tokios grupės, kaip Cream bei The Rolling Stones, nevengusios eksperimentuoti su senųjų bliuzmenų kūriniais.
Bliuzrokas dažnai apibūdinamas kaip bliuzo improvizacija, susitelkusi apie gitaristą. Žanrui būdingos šiek tiek „kietesnės“ gitaros solo bei greitesnis atlikimo tempas, lyginant su bliuzu. Neretai groja du gitaristai: vienas kaip pagrindinis, antrasis akompanuoja pirmajam. Vokalas taip pat vaidina svarbią rolę, nors kai kuriais atvejais vokalisto gali ir nebūti. Bliuzrokas be vokalisto vadinamas instrumentiniu bliuzroku.
Žymesni atlikėjai: Eric Clapton, Jimi Hendrix, Gary Moore, The Rolling Stones, Lynyrd Skynyrd, Stevie Ray Vaughan, Led Zeppelin, John Mayall.
Čona
Čona  – upė Rusijoje, Irkutsko srityje ir vakarų Jakutijoje; Viliujaus dešinysis intakas. Prasideda ir teka Vidurinio Sibiro plokščiakalniu šiaurės, šiaurės rytų kryptimi. Paskutiniai 170 km upės žemupio pasitvenkę dėl Viliujaus tvenkinio.
Didžiausi intakai: Ičuoda (144 km), Vakunaika (362 km), Dekimdė (158 km), Djelingdė (137 km).
Upė užšąla spalį, atitirpsta gegužę. Vaga slenkstėta ir laivybai netinkama. Prie Čonos upės gyvenviečių nėra.
Kuosiai (Rokiškis)
Kuosiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kamajų.
Audronė Urbakavičienė
Audronė Urbakavičienė - Audra Baranauskaitė (g. 1957 m. liepos 17 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, rašytoja.
Biografija
1980 m. baigė žurnalistiką Vilniaus universitete. 1980–1989 m. dirbo Lietuvos fotografijos meno draugijoje, 1992–1993 m. savaitraštyje „Amžius“, 1994–1995 m. savaitraštyje „Kalba Vilnius“, 2005–2008 m. žurnale „Istorijos“, rašo tekstus „Šiaurės Atėnai“. Parašė 250 straipsnių įvairiomis temomis, taip pat ir apie fotografiją.
Lietuvos fotomenininkų sąjungos narė nuo 1980 m., meno kūrėjo statusas suteiktas 2005 m.
Liepių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žeimių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. 1954 m. prijungta Žeimelių apylinkė, dalis Pasodos apylinkės ir dalis Aklių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Liepių apylinkė prijungta prie Žeimių apylinkės.
Kogas prie Zano
Kogas prie Zano – miestelis vakarų Nyderlanduose, 11 km į šiaurės vakarus nuo Amsterdamo, prie Zano upės. Geležinkelio stotis. Veikia vėjo malūnų muziejus.
Koomė
thumb|right|250px|Sesės salų vieta Ugandoje pažymėta raudonai. Koomė  – Ugandai priklausanti sala Viktorijos ežere.
Geografinė padėtis
Tai viena iš 84 Sesės salų, sudarančių Kalangalos rajoną. Salos susitelkusios į dvi grupes, šiaurrytinę ir pietvakarinę, jas skiria Koomės sąsiauris. Koomė yra didžiausia šiaurrytinės grupės sala. Kitos tos grupės salos yra Damba, Luwaji, Ngamba-Chimpanzee, Bulago, Kayaga Island ir kitos.
Koomė yra maždaug už 63 km į šiaurės rytus nuo Kalangalos, kur yra rajono centras. Nuo artimiausio didelio miesto Entebės (žemyninėje Ugandos dalyje) skiria maždaug 35 km.
Graikijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Graikijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Koomė
Gyvenvietės
Didžiausia salos gyvenvietė vadinasi Bugombė, ji yra šiaurvakariniame salos krante. Netoliese yra sveikatos centras Koome Health Center III.
2011 m. vasarį kredito institucija PostBank Uganda paskelbė, kad Koomės saloje netrukus atidarys savo filialą.
Ekonomika
Pagrindinis Koomės gyventojų verslas yra žvejyba, kaip ir daugelyje gretimų salų. Daugiausia gaudomas didieji niliniai ešeriai, didžioji dalis laimikio apdorojama žemyniniame salos krante ir eksportuojama.
Taip pat Koomėje užsiima augalininkyste ir gyvulininkyste, miško kirtimu bei turizmu.
Nuorodos
Koome
Egidijus Bukelskis
Egidijus Bukelskis (1957 m. liepos 28 d. Antalieptė) – Lietuvos zoologas ichtiologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1980 m. baigė Vilniaus universitetą. 1994 m. biomedicinos mokslų daktaras. Nuo 1986 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Zoologijos katedros dėstytojas; nuo 1995 m. docentas.
Lietuvos hidrobiologų draugijos narys.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – žuvų populiacijų, ežerų ichtiocenozių tyrimai, sykų introdukcija Lietuvos ežeruose, medžioklėtyra. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių.
Msvatis III
Būsimas karalius gimė Manzinio mieste, jis buvo vienintelis vaikas savo šeimoje. Pagrindinį išsilavinimą Msvatis III gavo savo gimtinėje, o nuo 1983 iki 1986 m. studijavo Anglijoje, Dorsete.
1986 m. Msvatis III buvo karūnuotas ir tapo jauniausiu tuo metu valdovu pasaulyje – jam buvo 18 metų. Msvatis III praktikuoja poligamiją ir turi 15 žmonų.
Sabonių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškėlio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Švobiškio apylinkės.
Mokobodai
Mokobodai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mokobodų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į šiaurės vakarus nuo Sedlcų ir apie 77 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Kaimas įsikūręs dešiniajame Liveco upės krante.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1446 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1458 m. įkurta Mokobodų Šv. Jadvygos parapija. 1792-1818 m. pastatyta mūrinė, klasicistinio architektūros stiliaus ''Šv. Jadvygos'' bažnyčia, kurios statybas finansavo Janas Anupras Osolinskis. Bažnyčios architektas Jakubas Kubickis. XIX a. įkurtos Mokobodų žydų kapinės. 1867 m. iš gyvenvietės buvo atimtos miesto teisės.
Asaminis triušis
Asaminis triušis (Caprolagus hispidus) – kiškinių (Leporidae) šeimos žinduolis. Tai vienintelė rūšis, priklausanti asaminių triušių (Caprolagus) genčiai.
Kūnas apie 47, uodega – 2,5 cm ilgio. Ausys apie 55 mm ilgio, plačios. Užpakalinės kojos šiek tiek ilgesnės už priekines. Kailis šiurkštus. Nugara tamsiai ruda su juodų plaukų priemaiša. Pilvas rudai baltas.
Paplitęs Indijoje, Bengalijoje, Nepale, Asame. Laikosi poromis. Rausia nuosvus urvus. Minta medžių žieve ir šaknimis.
Rūšis įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.
Algirdas Vepštas
Algirdas Vepštas (g. 1956 m. rugsėjo 20 d. Šakiuose) – Lietuvos ir Pakruojo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1974 m. baigė Šakių raj. Gelgaudiškio vidurinę mokyklą.
AB „Meresta“ techninis direktorius, 2000–2003 m. Pakruojo rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2003 m. AB „Meresta“ gamybos direktorius.
1999 m. Naujosios sąjungos Pakruojo rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Judita, vaikai Nora, Rasa. .
Vytautas Četkauskas (1921)
Vytautas Četkauskas (1921 m. kovo 11 d. Palėvenėje, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskr. – 2000 m. liepos 8 d. Vilniuje), vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas.
Rumunijos vėliava
thumb|250px| Rumunijos vėliava Pločio ir ilgio santykis 2:3 thumb| Rumunijos vėliava 1965–1989 thumb| Rumunijos vėliava 1881–1947 Rumunijos vėliava – trispalvė, padalinta į tris vertikalias vienodo dydžio juostas: mėlyną, geltoną ir raudoną.
Vytautas Četkauskas (1921)
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo Jono Četkausko ir dėdės Povilo Četkausko. Išmokęs vargonuoti, nuo 1935 vargonininkavo Balninkuose Molėtų raj., 1935–1938 m. lankė K. Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus Kaune. Baigęs progimnaziją, 1946–1948 m. Kauno J. Gruodžio ir 1948–1951 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokyklose mokėsi vargonavimo ir choro dirigavimo, kurį laiką dirbo Kauno dramos teatre choro artistu – chormeisteriu. 1951–1956 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė). 1980 m. kvalifikaciją kėlė Talino valstybinėje konservatorijoje.
1948–1960 m. Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro chormeisteris, 1957–1980 m. Vilniaus valstybinio universiteto studentų dainų ir šokių liaudies ansamblio choro vadovas. 1962–1966 m. choro dirigavimą dėstė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. 1960–1972 m. dirbo Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Choro dirigavimo katedroje: dėstytojas, nuo 1962 m. vyr. dėstytojas, nuo 1965 e. doc. pareigas, nuo 1972 m. docentas, buvo choro studijos chormeisteris. 1965 m. Pedagoginio instituto Gamtos – geografijos fakultete subūrė merginų vokalinį ansamblį ir jį išaugino į 80 dainininkių chorą – dalyvavo koncertuose, respublikinėse ir Baltijos respublikų studentų dainų šventėse „Gaudeamus", koncertavo Ukrainoje. Kurį laiką dėstė choro dirigavimą ir Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje.
Rumunijos vėliava
Viena iš versijų teigia, kad trys spalvos simbolizuoja tris istorines Rumunijos provincijas: Transilvanija, Ţara Românească ir Moldova.
Vytautas Četkauskas (1921)
Biografija
Nuo 1973 Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytojas valandininkas, 1974–1985 m. studentų choro studijos chormeisteris ir vadovas, 1977–1993 m. Choro dirigavimo katedros docentas. Išugdė didelį būrį chorvedžių.
Rumunijos vėliava
Dabartinė vėliava naudojama nuo 1989 m. gruodžio 27 dienos. Jos pirmtakės, socialistinės Rumunijos vėliavos (1947–1989) viduryje buvo tuometinis Rumunijos herbas. 1989 metais revoliucijos metu protesto žygiuose buvo galima pamatyti daug Rumunijos vėliavų, iš kurių komunistinis simbolis buvo išpjautas.
Alfonsas Jonas Navickas
Alfonsas Jonas Navickas (g. 1936 m. kovo 19 d., Sablauskiai, Akmenės rajonas) – Lietuvos poetas, vertėjas, publicistas, visuomeninio–kultūrinio gyvenimo veikėjas.
Vytautas Četkauskas (1921)
Biografija
V. Četkauskas reiškėsi ir kaip chorų koncertų recenzentas bei kompozitorius: chorams harmonizavo lietuvių liaudies dainų, parašė mišias „Missa in honorem Sancta Anna“, kurias Lietuvos mokslų akademijos choras 1996 m. kovo 9 d. atliko Vilniaus Arkikatedroje Bazilikoje. Dirigentas nuveikė daug visuomeninių darbų. Buvo Vilniaus miesto chorvedžių tarybos pirmininkas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas ir narys, respublikinių dainų švenčių konsultantas ir dirigentas (1965 m., 1970 m., 1975 m., 1980 m.) Vilniaus miesto ir Baltijos respublikų studentų dainų švenčių „Gaudeamus“ dirigentas. Konsultavo Kelmės rajono Stulgių apylinkės mišrųjį chorą, kuris buvo rengiamas koncertams Maskvoje. 1962 m. suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas, 1981 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.
Helsingioras
Helsingioras – miestas rytinėje Danijoje, Zelandijos salos šiaurės rytuose.
Helsingiore, Kronborgo pilyje vyko V. Šekspyro dramos „Hamletas“ veiksmas.
Alfonsas Jonas Navickas
Biografija
1936–1953 m. gyveno Šemetaičiuose. 1946–1953 m. mokėsi Žilių septynmetėje mokykloje (Kuršėnų rajone). Nuo 1954 m. gyveno Klaipėdoje, dalyvavo visuomeniniame kultūriniame miesto gyvenime. 1956–1959 m. tarnavo kariuomenėje. 1962–1967 m. mokėsi Klaipėdos politechnikume (dabar – Klaipėdos valstybinė kolegija), įgijo techniko–statybininko specialybę, dirbo įvairiose projektavimo, statybos organizacijose.
Nuo 1997 m. atsidėjęs vien literatūrinei kūrybai. Nuo 1998 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys, suteiktas Lietuvos Respublikos meno kūrėjo (rašytojo) statusas.
Menamasis vienetas
thumb|right|Skaičius i kompleksinėje arba [[Dekarto koordinačių sistema|Dekarto plokštumoje. Realieji skaičiai yra horizontalioje ašyje, o menamieji – vertikalioje.]] Menamasis vienetas (arba tariamasis vienetas) – skaičius i (kartais j), praplečiantis realiųjų skaičių aibę \mathbb{R} iki kompleksinių skaičių aibės \mathbb{C}.
Tariamasis vienetas įvestas daugiausia todėl, jog ne kiekviena polinominė lygybė f(x) = 0 turi sprendimą realiųjų skaičių aibėje. Pavyzdžiui, lygybė x² + 1 = 0 neturi realaus sprendinio. Praplėtus realiųjų skaičių aibę menamuoju (tariamuoju vienetu), kiekviena tokia lygybė turi sprendinį naujoje kompleksinių skaičių aibėje. Žinomi sprendiniai neretai padeda lengviau dirbti su tokiomis lygtimis.
Dažnai sakoma, kad tačiau tai ne visai tikslu nes yra dvi reikšmės kurias pakėlę kvadratu gauname -1: i ir -i.
Apibrėžimas
Pagal apibrėžimą menamasis vienetas i yra vienas iš kvadratinės lygties
arba
sprendinių.
Kadangi nėra realiojo skaičiaus, kuris pakeltas kvadratu duotų neigiamą realų skaičių, mes galime įsivaizduoti jį (tarti jį egzistuojant – iš čia ir pavadinimas menamasis arba tariamasis vienetas) egzistuojant ir priskirti jam simbolį i. Tačiau i yra tokia pat lygiavertė matematinė abstrakcija, kaip ir realusis skaičius, nors, aišku, jį sunkiau intuityviai suvokti.
i ir −i
Kadangi x^2 = -1 tai antros eilės polinomas, lygtis turi du skirtingus sprendinius: vienas i, kitas −i ≠ i. Kadangi kvadratinė lygtis yra vienintelis i apibrėžimas, atrodo, kad jis nevienareikšmis. Tačiau jokių dviprasmybių nelieka, jei pasirenkamas vienas iš sprendinių ir deklaruojamas kaip „teigiamas i“. Tai yra dėl to kad nors −i ir i nėra kiekybiškai vienodi (vienas neigiamas, kitas teigiamas), tačiau kokybiškai jie nesiskiria (tačiau to negalima pasakyti apie −1 ir +1): abu menamieji skaičiai turi vienodas teises būti −1 kvadratu. Jei visose matematinėse knygose apie kompleksinius skaičius pakeisti +i į −i, visi faktai ir teoremos išliks teisingomis. Taigi, nė viena vertė nėra svarbesnė už kitą, o pažymėjimas vieną „teigiama“ tėra tik užrašymo rudimentas.
Ši problema matematine prasme gana subtili. Nors kompleksinių skaičių laukas apibrėžtas kaip R[X]/ (X² + 1), iš tiesų yra du R[X]/ (X² + 1) automorfizmai, pats X ir automorfizmas, atvaizduojantis X į −X.
Panaši problema atsiranda, kai kompleksiniai skaičiai yra vaizduojami kaip 2 × 2 realiosios matricos, kadangi tiek
tiek ir
yra matricinės lygties sprendiniai:
Visų šių nevienareikšmiškumų yra išvengiama, jei įvedama griežtesnis kompleksinio skaičiaus apibrėžimas, kuomet išreikštai pasirenkamas vienas iš sprendinių kaip menamasis vienetas.
Rumunijos vėliava
Rumunijos vėliava turi daug panašumų su kaimyninės kultūriškai susijusios Moldavijos vėliava. Ir, nors Rumunija su Čadu neturi jokių kultūrinių sąsajų, šios šalys turi identiškas vėliavas.
Menamasis vienetas
i ir −i
Menamasis vienetas kartais yra užrašomas \sqrt{-1}, tačiau kompleksinių skaičių aibėje šaknies operaciją reikia naudoti labai atidžiai. Pagrindinė perspėjimo priežastis yra ta, kad šaknies operacija nėra vienareikšmis atvaizdavimas: pagal Muavro formulę yra lygiai n skirtingų n-tojo laipsnio šaknų iš kompleksinio skaičiaus. Visos šios šaknys sudaro aibę iš n elementų. Taigi ir \sqrt{-1} formaliai yra aibė, sudaryta iš dviejų elementų (i ir -i), o užrašas reikštų, kad skaičius yra lygus aibei.
Portugalijos futbolo sistema
Portugalijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Emlembė
Emlembė – aukščiausia Svazilando viršukalnė, stūksanti šalies šiaurėje, pasienyje su PAR. Aukštis siekia 1862 m. Emlembė yra Drakeno kalnų dalis.
Širvių apylinkė
Širvių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žeimių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. 1954 m. dalis apylinkės prijungta prie Žeimių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. visa Širvių apylinkė prijungta prie Žeimių apylinkės.
Balstogės Jėzaus Prisikėlimo parapija
Balstogės Jėzaus Prisikėlimo parapija  – parapija, įkurta 1990 m. birželio 24 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Baciečkų dekanatui. Parapija pavadinta Jėzaus Prisikėlimo garbei. 1991–1996 m. pastatyta mūrinė Balstogės Jėzaus Prisikėlimo bažnyčia.
1177 m.
1177 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Beinoriškės
Beinoriškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paberžės.