cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stanislovas Lisovskis (1880–1964)
GYVENIMO APRAŠYMAS
Įsitraukė į Vilniaus lenkų bibliotekininkų ratelio sąjungą. Pradžioje buvo jos nariu, vėliau tapo viceprezidentu, rengdamas ir skaitydamas paskaitas bibliologijos, bibliografijos, bibliotekininkystės ir bibliotekų istorijos srityje. 1938 m. lapkritį Religinių konfesijų ir visuomenės apšvietimo ministerijos ministro Vojciecho Aloyzo Swientoslavskio nurodymuuž bibliotekininkystės veiklą ir skaitymo skatinimąapdovanotas „Akademiniu lauru“.
Taip pat buvo Vilniaus lenkų bibliofilų draugijos nariu. Atvykimo į Vilnių metais įsitraukė į Vilniaus lenkų bibliofilų draugijos organizuojamos regioninės eksponatų parodos, skirtos lenkiškos knygos Vilniuje,ruošimą.
Barış Alper Yılmaz
Pasiekimai
Galatasaray
Stanislovas Lisovskis (1880–1964)
GYVENIMO APRAŠYMAS
Nuo 1933 m. Vilniaus lenkų bibliofilų draugija organizuodavo skaitymus knygos gamybos tema, kur scenaristu tapo Stanislovas Lisovskis su Gracianu Archemovičiumi. Bendradarbiavimui pakviestas buvo Vilniaus lenkų bibliotekininkųratelis.
Stanislovas Lisovskis kaupė labai vertingus ir įdomius rinkinius, siekiančius apie 5000 tomų bei per 3000 lenkų, vokiečių, lietuvių ir rusų ekslibrisų kolekcijas, datuojamas XVII–XX a. Paties ekslibrisą sukūrė artistas grafikas susijęs su Vilniumi – Gracianas Achremas Achremovičius. Po jo mierties ekslibrisų ir knygų kolekcijos dalį įsigijo Torunės universiteto biblioteka, o likusią dalį Bydgoščiaus mokslo antikvariatas.
1945 m. balandžio 28 d. Stanislovas Lisovskis išvyko į Lenkiją kaip repatriantas, o tų pačių metų gegužės 7 d. apsigyveno Torunėje. Nuo 1945 m. birželio 1 d. iki rugpjūčio 31 d. ėjo vicedirektoriaus pareigas Torunės miesto Mikalojaus Koperniko bibliotekoje. Nuo 1945 m. spalio iki pensijos Torunės universiteto bibliotekos senųjų spaudinių skyriuje dirbo kultūros paveldo objektų prižiūrėtoju ir vadovu. Vienas iš Torunės bibliotekininkų sąjungos ir Lenkijos archyvarų, Joachimo Lelevelio bibliofilų draugijos Torunėje bei Adomo Mickevičiaus literatūros draugijos narys.
1951–1952 metais Mikalojaus Koperniko universiteto humanitarinių mokslų fakulteto studentams vedė paskaitas mokslo apie knygas srityje bei Bibliotekininkų sąjungos ir Lenkijos archyvarų (1952/1953) organizuojamų kursų klausytojams.
Už nuopelnus mokslo, bibliologijos ir literatūros srityje apdovanotas Akademiniu lauru (1938), bei Lenkijos atgimimo riterio kryžiaus ordinu (1958).
Mirė 1964 m. spalio 5 d. Torunėje. Palaidotas Šv. Jurgio senamiesčio kapinėse.
Ethereum
thumb|150px|Ethereum logotipas
„Ethereum“ – blokų grandinės pagrindu sukurta platforma, kurios kriptovaliuta yra „Eteris“ (ETH). Platforma sukurta veikti drauge su „Ethereum“ išmaniuoju kontraktu. 2013 m. Vitalik Buterin pasiūlė „Ethereum“ idėją, 2014 m. surengtas jos sutelktinis finansavimas, o 2015 m. platforma buvo paleista.
2021 m. gegužės 11 d. „Eteris“ pirmąkart kirto 4000 JAV dolerių ribą, o šios kriptovaliutos autorius Vitalik Buterin tapo jauniausiu kriptomilijardierium istorijoje. Stiprėjančią paklausą lemia decentralizuotų finansų populiarėjimas. Jais siekiama atstoti bankų ir draudikų verslo modelius. Pastaruosiuose projektuose daugiausiai naudojamasi „Ethereum“ blokų grandine.
Atnaujinimų istorija
Pradinė „Ethereum“ blokų grandinės alfa versija buvo vadinama „Frontier“. Joje kūrėjai negarantavo saugumo.
Pirmasis „Ethereum“ blokų grandinės modernizavimas įvyko 2016 m. gegužės 14 d. 1 150 000 bloko aukštyje. Naująją protokolo versiją pavadino „Homestead“. Atnaujinimas pašalinta iš tinklo „Canary“ sutartis.
Buvo paskelbta, kad kasyba pagrįsta tinklo apsauga planuojama tik pradiniame etape su tolesniu perėjimu tik prie proof-of-stake su hibridiniu modeliu tarpiniame etape. Be to, apsauga nuo specializuotų procesorių (ASIC) naudojimo kasyboje tapo aukšti vaizdo atminties (GPU) reikalavimai - 2017 m. liepos mėn. reikėjo 2,04 GB.
„Metropolis: Byzantium“ atnaujinimas tapo perėjimo prie „Proof of Stake“ metodo pradžia.
„Metropolis: Constantinople“ paleidimas įvyko 2019 m. vasario 28 d. ir parengė tinklą perėjimui prie „Casper PoS“ protokolo ir ankstesnio kasybos modelio atšaukimui, kuris įvyko 2019 m. pirmąjį ketvirtį.
Kitas „Istanbul“ atnaujinimas buvo suplanuotas bloke Nr. 9069000 (manyta, kad tai įvyks 2019 m. gruodžio 4 d.), tačiau atnaujinimas galiausiai buvo suaktyvintas pagrindiniame „Ethereum“ tinkle 2019 m. gruodžio 8 d. Tarp pagrindinių „Istanbul“ tikslų buvo užtikrinti „Ethereum“ blokų grandinės suderinamumą su anonimine kriptovaliuta „Zcash“ ir padidinti tinklo mastelį naudojant nulines žinias įrodančius protokolus SNARKs ir STARKs. Be to, atnaujinimas apsunkino „DoS“ išpuolių atlikimą tinkle dėl pasikeitusių dujų kainų paleidžiant veikimo kodus. „Istanbul“ susidėjo iš dviejų dalių, perėjimas į antrąją dalį - „Berlin“ įvyko 2021 m. balandžio 15 d.
Rokas Lazdinauskas
Rokas Lazdinauskas (g. 1999 m. gruodžio 11 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje. Atstovavo „Panevėžio“, Alytaus „Dainavos“, Telšių „Džiugo“, Mažeikių „Atmosferos“ klubams.
Karjera
Nuo 2014 m. žaisdavo PFA ekipoje, kuri dalyvavo U-16 jaunimo lygos pirmenybėse.
Nuo 2017 m. priklausė „Panevėžiui“, kuris žaidė Pirmoje lygoje. Žaisdavo ir Elitinėje jaunimo lygoje Panevėžio FA komandos sudėtyje.
Pirmoje lygoje 2017 m. sužaidė trylika rungtynių. 2018 m. sužaidė 24 rungtynes ir pasižymėjo dviem įvarčiais, tapo Pirmos lygos nugalėtoju.
2019 m. perėjo į DFK Dainava ir Pirmoje lygoje sužaidė 15 rungtynių, bei pelnė vieną įvartį. Antroje sezono pusėje persikėlė į Telšių „Džiugo“ klubą, kuris žaidė Pirmoje lygoje. Per 7 rungtynes įmušė 3 įvarčius, atliko 6 rezultatyvius perdavimus ir tapo Pirmos lygos nugalėtoju.
2020 m. sezone Pirmoje lygoje sužaidė 17 rungtynių bei pasižymėjo dviem įvarčiais.
2021 m. buvo pratęsta sutartis; žaidė Telšių „Džiugo“ ekipoje, kuris debiutavo A lygoje. Žaisdavo ir Džiugas B komandoje, kuri rungtyniavo Antroje lygoje.
Kavarna
Kavarna – pajūrio kurortas šiaurės rytų Bulgarijoje, Dobrudžos regione, prie Juodosios jūros. Yra miesto muziejus, etnografijos muziejus, dvi cerkvės, mečetė, nedidelis uostas, žvejybos bazė, platus paplūdimys, senieji šaltiniai. Už kelių kilometrų į rytus nuo miesto yra Kaliakros kyšulys.
Rokas Lazdinauskas
Karjera
Nuo 2022 m. sezono rungtyniavo „Atmosferos“ klube (Mažeikiai).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Pasiekimai
Pirmos lygos nugalėtojas: 2019.
Katauskių koplyčia
left|150px
Katauskių koplyčia–mauzoliejus yra buvusio Katauskių dvaro sodyboje, Raseinių rajone, matoma nuo kelio, apie 7 km į pietvakarius nuo Šiluvos. Pastatyta 1835 m, restauruota apie 2008 m.
Koplyčia yra Dubysos regioninio parko teritorijoje, pažintinio maršruto „Dubysos regioninio parko bažnyčios, sakralinis paveldas, šventvietės“ objektas. 1993 m. įtraukta į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Koplyčia minimaliai pritaikyta vietos tikinčiųjų susibūrimams, proginėms pamaldoms, kuriose dalyvauja Šiluvos Švč. Mergelės Marijos parapijos klebonas. miniatiūra|220px|left|Koplyčios viduje, 2018 m. miniatiūra|250px|right|Galinė dalis
Istorija
Įvairiuose šaltiniuose koplyčios pastatymo metai skirtingi. Pvz., 1868 m. Kauno gubernijos statistikos komiteto duomenimis, Katauskių koplyčią bajoras Koreva pastatė 1890 m., tačiau Telšių vyskupijos archyvuose teigiama, kad ji statyta 1770 m. Kas koplyčią statė, nežinoma. Neatmetama prielaida, kad antroji pastatyta sunykus pirmajai.
2008 m. balandžio 7 d. Raseinių rajono savivaldybės mero potvarkiu „Dėl darbo grupės sudarymo palaikų, rastų Katauskių dvaro koplyčioje ir Padubysio dvaro kapavietėje, sutvarkymui“ buvo sudaryta speciali darbo grupė. Katauskių kaimo bendruomenė, bendradarbiaudama su rajono Savivaldybės administracija, išvalė koplyčios vidų, perlaidojo jos rūsyje rastus palaikus, sutvarkė aplinką, atliko statinio išorės apdailos darbus.
Dvaras Katauskiuose (Kotowsczyzna) buvo glaudžiai susijęs su Lenkijoje ir Lietuvoje žinomomis Koreivų (arba Kareivų, Korevų) ir Korzonų pavardėmis. Pasitelkus Kultūros paveldo inspekcijos, Kauno arkivyskupijos, Korevų šeimos asmeninius archyvus bei kitą tyrimo medžiagą, prieita išvados, kad koplyčios kriptoje palaidoti: Nežinoma, ar koplyčioje galėjo ilsėtis Korevos, gyvenę kitur, ne Katauskių dvare.
Architektūra
Statinys suręstas iš molio plytų, tinkuotas, jo stilius – klasicizmas su romantizmo bruožais, tūris – kompaktinis, stačiakampis, užbaigtas trisiene apside, vieno aukšto, su pastoge ir laidojimo rūsiu. Koplyčia vienanavė, su įėjimu pietryčių pusėje ir stačiakampe anga į laidojimo rūsį grindyse. Yra 2 mediniai, vargonų chorą (neišlikęs) rėmę, pusapskritimio formos stulpai. Vidaus sienų, kolonų apdaila – tinkas su polichrominiu dekoru.
Šerinė slepišerė
Šerinė slepišerė (Isoetes setacea) – slepišerinių (Isoetaceae) šeimos slepišerių (Isoetes) genties augalų rūšis. Priklauso sporinių induočių grupei. Mokslinėje literatūroje dažnai sutinkamas senasis tarptautinis augalo pavadinimas – Isoetes echinospora. Lietuvoje ieškotina rūšis, aptinkama kaimyninėse valstybėse (Latvijoje, Estijoje, Skandinavijos šalyse), įtraukta į Lenkijos raudonąją knygą.
Anaerobinis dumblo pūdymas
miniatiūra|Anaerobinio dumblo pūdytuvo veikimo schema (pagal Turovskiy, 2006) Anaerobinis dumblo pūdymas – procesas, kurio metu dalis nuotekų dumble esančių organinių junginių suskaidoma dėl mikroorganizmų veiklos, kurie juos paverčia biodujomis. Anaerobinio pūdymo metu suskaidoma apie 40 – 60 % organinių medžiagų esančių nuotekų dumble, teorinė biodujų išeiga yra apie 60 l/kg. Biodujas sudaro nuo 55 iki 70% metano, anglies dvideginio - nuo 30 iki 45%, kitų dujų nuo 1 iki 3%. Dujos dažniausiai naudojamos pačioje nuotekų valykloje šildymui arba kogeneracijai.
Reikalingos sąlygos
Pūdymo procesas vyksta anaerobiniame pūdytuve. Tam, kad dumblo pūdymo procesas vyktų efektyviai, turi būti užtikrinamas nuolatinis maišymas, tolygus dumblo tiekimas bei šalinimas, bei svarbiausia – temperatūra, kuri būtų tinkama mikroorganizmams (mezofilams arba termofilams). Nuo temperatūros taip pat priklauso dumblo pūdymo proceso trukmė, kuri svyruoja nuo 4 iki 28 dienų. miniatiūra|Anaerobinis pūdytuvas ir dumblo paruošimo pastatas Pūdytuvo turinio šildymas labai svarbus, nes didėjant temperatūrai didėja ir mikroorganizmų augimo greitis, biodujų susidarymas ir pūdymo proceso greitis.
Pūdymo termofiliniam temperatūriniam režimui būdinga temperatūra turi būti 50-57 oC, o  mezofiliniam – 35-38 oC. Rekomenduojama dumblo pūdymo trukmė pūdytuvuose yra ne mažesnė kaip 20 parų, esant mezofiliniam režimui ir 8 paros termofiliniam režimui.
Šaltiniai
https://biotechnologyforbiofuels.biomedcentral.com/articles/10.1186/s13068-020-01864-z
https://www.epa.gov/anaerobic-digestion/basic-information-about-anaerobic-digestion-ad
https://structum.lt/straipsnis/nuoteku-dumblo-anaerobinio-pudymo-proceso-gerinimo-galimybes/
Mikalojus Kosceleckis (1479)
Mikalojus Kosceleckis  (apie 1405/1410-1479) – Lenkijos karalystės valstybinis veikėjas, Bydgoščiaus (1433) ir Brest-Kujavijos vėliavininkas (1434), Bydgoščiaus (1448–1453) ir Inovroclavo kaštelionas (1453), Inovroclavo vaivada (1453–1457), Dobžyno seniūnas (1453), Brest-Kujavijos vaivada (1457–1479), Maborko seniūnas (1476–1478).
Biografija
Lenkijos bajorų Kosceleckių giminės atstovas, herbo „Ogonscyk“ savininkas. Inovroclavo vaivados ir Dobžyno seniūno Jonušo Kosceleckio (m. po 1424) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Inovroclavo vaivada Janas (apie 1415–1475).
Po savo tėvo mierties Mikalojus Kosceleckis paveldėjo stambias dvaro žemes Kujavijoje. Iš pradžių buvo Bydgoščiaus (1433) ir Brest-Kujavijos vėliavininkas (1434).
СLenkijos karaliaus Kazimiero IV Jogailaičio šalininkas, vienas iš jo prūsų politikos realizatorių. 1448 metais gavo Bydgoščiaus kašteliono pareigybę, 1453 metais buvo paskirtas Inovroclavo kaštelionu. Tais pačiais 1453 metais Mikalojus Kosceleckis gavo Inovroclavo vaivados ir Dobžyno seniūno pareigybes. 1457 metais buvo paskirtas Brest-Kujavijos vaivada.
1449 metais Mikalojus Kosceleckis valdė karaliaus vardu Kujavijos vyskupų dvaro žemes, buvusias Pomeranijoje Teutonų ordino kontrolėje. 1450 metų gegužės 26 d. įėjo į Lenkijos penkių pareigunų sąrašą, dalyvavusių Brodnicoje priimti Teutonų ordino magiostro vasalinę priesaiką Lenkijos karūnos ištikimybei.
1476–1478 metais Mikalojus Kosceleckis užėmė Malborko seniūno pareigybę.
Šeima
1444 metais vedė Dorotą iš Pnevo (m. po 1462 m.), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus:
Philip Selway
Filipas Džeimsas Selvėjus (Philip James Selway, g. 1967 m. gegužės 23 d. Oksforde, Anglijoje) – britų muzikantas, geriausiai žinomas kaip alternatyviojo roko grupės „Radiohead“ būgnininkas.
Mokėsi mokykloje Abingdone, kur ir sutiko būsimus „Radiohead“ narius Šiuo metu „Radiohead“ yra susilaukę didžiulio kritikų ir klausytojų pripažinimo bei pardavę virš 30 milijonų albumų kopijų. Kartu su kitais grupės nariais 2019 m. įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų.
Selway taip pat yra išleidęs tris solinius albumus bei 2017 m. sukūrė garso takelį filmui „Let Me Go“.
Diskografija
Studijiniai albumai
Garso takeliai
EP
Štaubachas
thumb|240px|Štaubachas (dešinėje) Lauterbruneno slėnyje
Štaubachas  – krioklys Šveicarijoje (Berno kantone), Berno Alpėse, šalia Lauterbruneno. Krenta 298 m nuo skardžio į Baltosios Liučinės upę (Arės baseinas). Tai vienas aukščiausių Europos krioklių.
Štaubachas vandeningiausias būna pavasarį, tirpstant sniegui. Vasaros sausrų metu krioklio papėdę pasiekia tik vandens lašelių migla.
thumb|left|180px
Liu Xiaobo
Liu Siaobo (, 1955 m. gruodžio 28 d. – 2017 m. liepos 13 d.) – kinų intelektualas, žmogaus teisių aktyvistas, Nobelio taikos premijos laureatas.
Ankstyvoji biografija
Liu gimė 1955 m. Čangčune, Dziline, Kinijos LR, intelektualų šeimoje. 1969–1972 m., Sugrįžimo į kaimus kampanijos metu, su tėvu gyveno Vidinės Mongolijos Horčino Pirmų Gretų Vėliavos provincijoje. Būdamas devyniolikos dirbo Dzilino provincijos kaime, vėliau – statybų kompanijoje.
1976 m. studijavo Dzilino universitete ir įgijo bakalauro laipsnį literatūroje, o 1984 m. – magistro laipsnį Pekino pedagoginiame universitete.
Baigęs universitetą tęsė doktorantūros studijas Pekino pedagoginiame universitete, kurias įgijo 1988 m.
Veikla
Devintajame dešimtmetyje jo parašytos esė Pasirinkimų kritika – pokalbis su Li Zehou bei Estetika ir žmogaus laisvė pelnė pripažinimą akademinėje srityje. Pirmojoje esė buvo kritikuojama žymaus kinų mąstytojo Li Zehou filosofija.
1988–1989 m. apsilankė keliuose užsienio universitetuose (Kolumbijos universitete, Oslo universitete ir Havajų universitete kaip kviestinis mokslininkas.
1989 m. prasidėjus Tiananmenio aikštės protestams buvo JAV, tačiau nusprendė grįžti į Kiniją ir prisijungti prie judėjimo. Vėliau jis buvo pramintas „vienu iš keturių Tiananmenio džentelmenų“ už kelių šimtų studentų gyvybių išsaugojimą įtikinus juos palikti aikštę.
2008 m. gruodžio 8 d. Liu buvo sulaikytas po dalyvavimo Chartijos 08 manifeste. Oficialiai buvo suimtas 2009 m. birželio 23 d., jį apkaltinus „už antivalstybinę ardomąją veiklą“. Dėl tų pačių jam mestų kaltinimų 2009 m. gruodžio 23 d. jis buvo teisiamas ir nuteistas vienuolikai metų nelaisvės su politinių teisių atėmimu dvejiems metams. Būnant kalėjime buvo nominuotas Nobelio taikos premijai (apie tai jam pranešė advokatas ), o 2010 m. spalio 8 d. tapo laureatu.
Nobelio taikos premija
2010 m. spalio 7 d. Norvegijos televizija pranešė, kad Liu Xiaobo yra vienas iš kandidatų 2010 m. Nobelio taikos premijai. 2010 m. spalio 8 d. Nobelio premijos komitetas apdovanojo jį premija „už jo ilgą ir taikią kovą už pagrindines žmogaus teises Kinijoje“. Norvegijos Nobelio komiteto prezidentas Thorbjørn Jagland teigė, kad dar eigos pradžioje buvo aišku, jog Liu taps laureatu. Kinijos užsienio reikalų ministerija anksčiau buvo įspėjusi Nobelio komitetą nesuteikti apdovanojimo Liu, nes tai esą būtų prieš Nobelio principus.
Pats Liu Xiaobo šį apdovanojimą dedikavo „liepos 4-osios prarastoms sieloms“, žmonėms, žuvusiems 1989 m. Kinijos vyriausybei malšinant masinius protestus Pekino Tiananmenio aikštėje.
Nobelio taikos premija Liu Xiaobo buvo įteikta 2010 m. gruodžio 10 d. jam nedalyvaujant ceremonijoje.
Ašakinis (Molėtų r.)
left|120px
Ašakinis – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Joniškio miestelio, Varnėnų miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,57 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 155,1 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Pravalos upelio baseinui (Žeimenos upės baseinas). Rytinės ežero dalies krantu eina riba su Švenčionių rajonu.
Riho Grünthal
Rihas Manivaldas Vilemas Griuntalas (, g. 1964 m. gegužės 22 d. Helsinkis, Suomija)  – Suomijos finougristas.
Mokslinė karjera
Nuo 1983 m. rudens semestro R. Griuntalas studijavo finougristiką ir Baltijos finų kalbas Helsinkio universitete. 1990 m. įgijo filosofijos magistro, 1996 m. – licenciato, o 2003 m. – daktaro laipsnį. Nuo 2005 m. R. Griuntalas yra Baltijos finų kalbų profesorius Helsinkio universitete.
R. Griuntalas metus studijavo Budapešte ir yra aplankęs, pavyzdžiui, Marių ir Mordvijos respublikas. Be to, jis yra atlikęs vepsų kalbos lauko tyrimus. Pagrindinės jo tyrimų sritys – mažosios Baltijos finų kalbos, visų pirma vepsų kalba, taip pat finougrų etimologija ir kalbų tipologija.
1987–1990 m. R. Griuntalas buvo vienas iš daugiakalbio žurnalo „Estonia“ (ISSN 0930-8792) redaktorių.
2007 m. buvo išrinktas Suomijos mokslų akademijos nariu.
R. Griuntalo senelis iš tėvo pusės buvo estų poetas ir kalbininkas Vilemas Griuntalas.
Donatas Stankevičius
Donatas Stankevičius (g. 1984 m. liepos 18 d. Kaune) – Lietuvos fotografas, parodų kuratorius ir architektas, fotografijos dėstytojas.
Biografija
Nuo 2013 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys. 2013 m. įkūrė neformalią fotografijos bendruomenę ir festivalį "Photo Off", 2013 - 2014 m. dėstė fotografijos istoriją ir meninę fotografiją Kauno taikomosios dailės mokykloje. 2015 Kauno kolegijoje, Justino Vienožinskio menų fakultete dėsto šiuolaikinę fotografiją. m. Nuo 2015 m. Kauno technologijų universiteto Foto studijos meno vadovas.
Vasalinė valstybė
Vasalinė valstybė – tai valstybė, turinti abipusių įsipareigojimų viešpataujančių valstybei ar imperijai, kurios statusas panašus į viduramžių Europos feodalinės sistemos vasalo statusą. Vasalinių valdovų ir imperijų santykiai priklausė nuo kiekvienos imperijos politikos ir susitarimų, todėl vasalinėms valstybėms suteiktos nepriklausomybės laipsnis ir privilegijos buvo skirtingos. Valdančiosios valstybės ir vasalinės valstybės santykiai daugiausia susiję su kariniais reikalais. Vasalinė valstybė teikia karinę pagalbą viešpataujančiai valstybei, kai jos pareikalaujama. Tačiau dominuojanti valstybė teikia vasalinei valstybei apsaugą ir saugumą. Kai reikia didesnės karinės paramos, vasalinė valstybė besąlygiškai suteikia karinę paramą viešpataujančiajai valstybei. Taip sukuriama tarpusavio priklausomybė, kurioje vasalinė valstybė užima antraeilę vietą.
Vasalinės valstybės buvo paplitusios tarp Artimųjų Rytų imperijų – nuo Egipto, Hetitų ir Mitanų konflikto laikų, taip pat senovės Kinijoje. Vasalinės valstybės buvo naudojamos ir viduramžiais, o paskutinė imperija, naudojusi tokias valstybes, buvo Osmanų imperija. Moderniame amžiuje dažniau vartojami tokie terminai: marionetinė valstybė, protektoratas arba satelitinė valstybė.
Jordanas (istorikas)
Jordanas  – VI a. gotų istorikas (nors siejamas ir su alanais), Romos biurokratas. Parašė knygą apie Romos imperijos istoriją – Romana, tačiau ypač svarbus jo darbas – 551 m. Konstantinopolyje parašyta Getica – knyga apie ankstyvąją gotų ir kitų to laikotarpio Europos tautų istoriją. Getica buvo didelės apimties, tačiau vėliau pražuvusios Kasiodoro istorijos santrumpa.
Apie Jordano gyvenimą žinoma nedaug. Jis buvęs magister militum Guntigio Bazos sekretorius. Gali būti, kad jaunystėje buvo pagonis, nes kalba apie savo „atsivertimą“. Tačiau galėjęs būti ir arijonas (kaip dauguma to meto gotų), atsivertęs į trejybininkus, ar netgi tapęs dvasininku/vyskupu, nes kai kuriuose rankraščiuose Jordanas minimas kaip Ravenos vyskupas.
Jordano darbuose minimos ir baltų, finougrų gentys, antai, venedai ir kt. Apie aisčius rašo, kad šie yra labai taikūs, juos buvo nugalėjęs ostgotų karalius Hermanarikas. Jordanas dar mini vidivarijus, kurie dalies mokslininkų nuomone buvo mišrus gepidų ir aisčių darinys.
FK Ruch Lʹvìv
Lvivo „Ruch“ – Ukrainos futbolo klubas iš Lvivo.
Istorija
Klubas įkurtas 2003 m. Žaidė mėgėjų lygoje, o vėliau tapo profesionaliu klubu.
2016/2017 m. Antroje lygoje užėmė antrąją vietą ir pateko į Pirmą lygą. Debiutavo Pirmoje lygoje.
2019 m. oficialiai persikėlė į Lvivą.
Spalvinė gama
Geltona ir juoda.
Sudėtis
Atnaujinta; 2022 m. balandžio 5 d.
Žilvinas Tratas
Žilvinas „James“ Tratas (g. 1988 m. gruodžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius, modelis.
Asmeninis gyvenimas
2016 m. vedė Rusijos milijardieriaus Nikolajaus Sarkisovo buvusią žmoną J. Lubichanskają-Sarkisovą, su kuria susilaukė dukters.
Kontroversijos
Prasidėjus 2022 m. Rusijos invazijai į Ukrainą Lietuvos žiniasklaidai pareiškė nepalaikantis karo ir neremiantis Putino. Tačiau jo viešas pareiškimas socialiniuose tinkluose, esą nuotraukos, kuriose užfiksuota subombarduoti gimdymo namai Mariupolyje, yra klastotė, taip atkartojant rusų propagandą, sulaukė kritikos, įvardinant tai kaip dezinformacijos skleidimą.
Wilfried Zaha
Vilfredas Zaha (g. 1992 m. lapkričio 10 d.) – Dramblio Kaulo Kranto futbolininkas, puolėjas, vingeris.
Karjera
Karjerą pradėjo Anglijoje. Priklausė Crystal Palace FC jaunimo ekipoms, rungtyniavo pagrindinėje komandoje.
2013–2015 m. priklausė Manchester United FC, tačiau pagrindinėje klubo sudėtyje sužaidė vos dvejas rungtynes.
Nuo 2023 m. liepos 23 d. priklauso Galatasaray SK.
Rinktinės
2011 m. atstovavo Anglijos U-19 rinktinei ir jos gretose sužaidė dvejas rungtynes.
2012–2013 m. rungtyniavo Anglijos U-21 rinktinėje. Sužaidė trylika rungtynių ir pelnė du įvarčius.
Nuo 2017 m. rungtyniavo Dramblio Kaulo Kranto vyrų futbolo rinktinėje.
Ralph Abernathy
Ralfas Deividas Albernatis (, 1926 m. kovo 11 d. – 1990 m. balandžio 17 d.) – Jungtinių Valstijų pilietinių teisių judėjimo lyderis, pastorius, artimas Martino Liuterio Kingo sąjungininkas Pietinėje krikščionių vadovybės asociacijoje. Po Kingo nužudymo daktaras Abernatis perėmė Pietinės krikščionių vadovybės asociacijos vairą į savo rankas ir taip pat vadovavo žygiui į Vašingtoną, kurį buvo suplanuota įvykdyti 1968 metų gegužės mėnesį. Ralfui Abernačiui yra suteikti penki garbės daktaro laipsniai.
Bangų jūra
thumb|right|180px| Bangų jūros padėtis (Nr. 4, Mare Undarum) matomosios Mėnulio pusės rytinėje dalyje Bangų jūra (, 7°N, 64°W) – Mėnulio jūra, esanti matomosios Mėnulio pusės rytiniame pakraštyje. thumb|left|200px| Bangų jūros baseinas Bangų jūra (4, žr. schemą) yra netaisyklingos formos sustingusios lavos laukymė, esanti į pietryčius nuo Krizių jūros (1). Ją nuo Krizių jūros skiria Firmiko krateris (Firmicus, 6). Šiek tiek į pietvakarius yra mažesnė Putos jūra. Bangų jūros skersmuo 243 km. Pagal plotą (21 000 km²), tai labiau Mėnulio ežeras nei jūra. Jos baseine yra keletas erodavusių kraterių. Šiek tiek į pietryčius nuo centro − didelis Dubiago krateris (Dubyago, skersmuo 51 km, 4.4°N, 70°W).
Hirth HM 506
Hirth HM 506 – vienaeilis šešių cilindrų keturtaktis oru aušinamas apverstas aviacinis variklis, sukurtas ankstesnio keturių cilindrų modelio HM 504 pagrindu. HM 506 buvo populiarus lengvųjų orlaivių variklis XX amžiaus trečiąjame – ketvirtąjame dešimtmečiuose.
HM 506 buvo montuojamas į vieną geriausių ketvirto dešimtmečio akrobatinių lektuvų Bücker Bü 133, kuriuos taip pat naudojo ir Lietuvos karo aviacija bei Lietuvos aeroklubas.
Konstrukcinė variklio ypatybė buvo iš magnio lydinio (elektron) išlietas karteris. Cilindrai gaminti iš ketaus, jų galvutės – iš lengvo lydinio ir prie karterio tvirtinami ištisiniais traukliais, kurių dangtelis atliko ir alyvos rezervuaro funkciją. Kiekviename cilindre yra buvo po vieną įsiurbimo ir išmetimo vožtuvą, valdomą svirtimis ir ritininio guolio paskirstymo velenu. Stūmokliai gaminti iš lengvojo lydinio, H formos skerspjūvio švaistikliai – iš chromuoto ir nikeliuoto plieno. Alkūninis velenas su reduktoriumi veikė su penkiais ritininiais ir vienu radialiniu guoliu. Uždegimo sistemą sudarė „Bosch“ magnetas su elektroniniu uždegimo taško reguliavimu. Viename cilindre montuojamos dvi uždegimo žvakės.
Rokas Gedminas
Rokas Gedminas (g. 1993 m. balandžio 13 d. Šiauliai) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo arba puolėjo pozicijoje. A lygoje sužaidęs daugiau nei šimtą rungtynių.
Panenteizmas
Panenteizmas (iš 🇬🇷 – „visa Dieve“) – religinė filosofinė doktrina, pagal kurią pasaulis yra Dieve, tačiau Dievas neištirpsta pasaulyje (kaip panteizme); teizmo ir kai kurių panteizmo idėjų sintezė. Visata esanti Dievo dalis, bet Dievas esąs daugiau nei Visata. Dievas suprantamas ne kaip kūrėjas, bet kaip amžina gyva jėga už Visatos ribų.
Panenteizmo terminą 1828 m. įvedė vokiečių filosofas Karlas Krauzė (1781–1832), terminą taip pat vartojo filosofas Friedrich Bouterwek (1766–1828).
Rokas Gedminas
Karjera
Šiauliams pasitraukus iš A lygos ir išformavus ekipas, 2016 m. perėjo į Klaipėdos „Atlantą“. Du sezonus buvo atlantiečiu.
Panenteizmas
Panenteizmo bruožų esama kai kuriose hinduizmo mokyklose, taip pat Australijos aborigenų, Pietų Amerikos indėnų religijose.
Rokas Gedminas
Karjera
2018 m. perėjo į FK Trakai, tačiau nepavyko įsitvirtinti pagrindinėje sudėtyje. Dažniausiai pasirodydavo po keitimo. Pelnė vieną įvartį A lygoje į buvusios komandos (FK Atlantas) vartus. Žaidė Europos lygos rungtynėse. Nesibaigus sezonui paliko trakiškių klubą.
2019 m. atstovavo Pakruojo klube, kuris dalyvavo Pirmoje lygoje. Sužaidė devyniolika rungtynių ir pasižymėjo trimis įvarčiais.
2020 m. pranešta, kad Rokas grįžta į Šiaulius. Atstovavo FA Šiauliai, kurie žaidė Pirmoje lygoje.
U–17 rinktinė
Atstovavo Lietuvos U–17 rinktinę. 2009 m. spalio 6 d. žaidė rungtynėse prieš Rumuniją. O spalio 21 d. pelnė įvartį ir padėjo lietuviams nugalėti varžovus iš Farerų salų.
U–21 rinktinė
Atstovavo U–21 rinktinę. 2013 m. rugpjūčio 8 d. žaidė rungtynėse prieš San Mariną. 2014 m. sausio 18 d. prieš latvius sužaidė visas rungtynes. 2014 m. vasario 2 d. dar kartą kovojo su latviais.
Napoleono žygis į Rusiją
Napoleono žygis į Rusiją – 1812 m. vykusi Napoleono Bonaparto vadovaujamos Prancūzijos Didžiosios armijos invazija į Rusijos imperiją. Pusšešto mėnesio trukusio puolimo metu prancūzų pajėgos patyrė triuškinamą pralaimėjimą.
1812 m. Rusija atvėrė savo uostus britų laivams. Napoleonas, norėdamas priversti rusus pripažinti blokadą ir užkirsti kelią jų invazijos į Varšuvos kunigaikštystę galimybei, pasiuntė prieš juos Didžiąją armiją – iš apie 650 000 karių. 1812 m. birželio 23 d. Napoleono pajėgos persikėlė per Nemuną ties Kaunu. Birželio 28 d. Napoleonas užėmė Vilnių, liepos 1 d. Napoleonas įkūrė laikinosios vyriausybės komisiją, kuri administravo Vilniaus, Gardino, Minsko gubernijas ir Baltstogės sritį. Armija žygiavo per Rusiją, laimėdama keletą nedidelių susirėmimų ir Smolensko mūšį rugpjūčio 16-18 d., bet tomis pačiomis dienomis rusai sustabdė kitą dalį Prancūzijos pajėgų Polocko mūšyje ir tai apsaugojo juos nuo žygio į tuometinę Rusijos sostinę Sankt Peterburgą. Nepaisant to, pagrindinės Prancūzijos pajėgos, vadovaujamos Napoleono, toliau žygiavo į Maskvą. Rusijos kariuomenė traukdamasi naudojo išdegintos žemės taktiką, nusiaubdama vietoves, kuriomis turėjo žygiuoti Napoleono pajėgos, taip pat siekdama, kad priešas negautų resursų bei maisto atsargų. Tai dar žygio pradžioje nulėmė didelius Prancūzijos nuostolius ir smarkų dezertyravimą. Po Borodino mūšio Michailas Kutuzovas nusprendė palikti Maskvą be kovos. Rugsėjo 14 d. Prancūzijos armija įžengė į Maskvą. Napoleonas tikėjosi, kad kritus Maskvai Aleksandras I pasirašys taikos sutartį, tačiau pastarasis nesutiko ir atmetė visas Napoleono sąlygas. Napoleonas, bijodamas ilgiau pasilikti Maskvoje, įsakė kariuomenei trauktis. Padėtį labai apsunkino ankstyva žiema. Daug Prancūzijos karių mirė nuo šalčio, bado, ligų ir kazokų puldinėjimų. Tik apie 10 000 kareivių (neskaitant dezertyrų) paliko Rusiją.
Jordanas (reikšmės)
Jordanas gali reikšti:
Štralzundas
Štralzundas  – miestas šiaurės rytų Vokietijoje, Meklenburge-Pomeranijoje, žvejybinis uostamiestis Baltijos jūros pakrantėje, priešais Riugeno salą (su ja sujungtas damba). Apskrities centras. Laivų statyba, žuvies apdirbimo įrenginių, baldų, statybinių medžiagų gamyba. Veikia taikomųjų mokslų universitetas.
Štralzundas pasižymi istorine architektūra, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (nuo 2002 m., su Vismaru), Europos plytų gotikos kelią. Išlikusi rotušės aikštė su XIII a. gotikine rotuše, XIII–XIV a. gotikinėmis bažnyčiomis (Šv. Mykolo, Šv. Jokūbo, Šv. Marijos – 104 m aukščio, aukščiausias pasaulio pastatas XVII a.), pranciškonų (1254 m.) ir kotryniečių (XV a.) vienuolynais, įvairiais visuomeniniais ir gyvenamaisiais pastatais. Yra Vokietijos okeanografijos muziejus, akvariumas Ozeaneum.
Istorija
Viduramžiais šiose žemėse gyveno slavų gentis ranėnai. Danų valdymo laikais gyvenvietė vadinta Strale ar Stralow (iš palabio slavų k. „strėlynė“). 1234 m. Štralzundui suteiktos miesto teisės. 1293 m. tapo Hanzos lygos nariu.
Louis Lucien Bonaparte
Lui Liusjenas Bonapartas (, 1813 m. sausio 4 d. Torngrovas, Vusteršyras, Didžioji Britanija – 1891 m. lapkričio 3 d. Fanas, Italija) – prancūzų kalbininkas (didžiąją gyvenimo dalį praleidęs Italijoje ir Didžiojoje Britanijoje), baskų kalbos ir keltų kalbų specialistas, Napoleono Bonaparto sūnėnas.
Vaikystė
1809 m. Lui Liusjeno Bonaparto tėvas Liusjenas Bonapartas patyrė savo brolio Napoleono Bonaparto spaudimą išsiskirti su žmona Aleksandrina de Blešam ir grįžti į Prancūziją iš savo valdų Italijoje, kur jis iš tiesų buvo įkalintas, nes jam reikėjo leidimo palikti savo žemes. Liusjenas Bonapartas plaukė laivu į JAV, tačiau 1810 m. šioje kelionėje jį ir jo žmoną sugavo Britanijos karališkasis laivynas. Didžiosios Britanijos vyriausybė leido Liusjenui ir jo žmonai apsigyventi Ladlou, o vėliau Torngrove, Vusteršyre. Čia Lui Liusjenas Bonapartas 1813 m. ir gimė. Napoleonas Bonapartas buvo įsitikinęs, kad jo brolis išvyko į Britaniją kaip išdavikas.
1814 m. balandį broliui atsisakius sosto, Lui Liusjeno tėvas grįžo į Prancūziją, o vėliau į Romą, kur 1814 m. rugpjūčio 18 d. popiežius Pijus VII jam suteikė Kanino princo, Apolino grafo ir Nemorio valdovo titulus. 1824 m. popiežius Leonas XII jį paskelbė Musinjano princu.
Po Septintosios koalicijos karo, Napoleonui Bonapartui grįžus į Prancūziją iš tremties Elbos saloje, Liusjenas stojo į savo brolio pusę. Napoleonas padarė jį prancūzų princu ir įtraukė jo vaikus į imperatoriškąją šeimą. Tačiau, kai Napoleonas Bonapartas antrą kartą atsisakė sosto, Burbonų atkurtoji valdžia to nepripažino. 1815 m. Liusjenas Bonapartas buvo pašalintas iš Prancūzijos akademijos.
Lui Liusjenas Bonapartas užaugo Italijoje ir išsilavinimą įgijo jėzuitų koledže Urbine, po to studijavo chemiją ir mineralogiją.
Karjera
Lui Liusjenas Bonapartas, filologas ir trumpą laiką politikas, didžiąją savo ankstyvojo gyvenimo dalį praleido Italijoje. Jis dalyvavo pirmajame Italijos mokslininkų susitikime (Riunione degli Scienziati Italiani), gamtos mokslų mokslininkų konferencijoje Pizoje ir Italijoje paskelbė keletą ankstyvųjų mokslinių darbų. 1840 m. birželio 29 d., mirus tėvui, jis paveldėjo įvairių popiežiaus suteiktų titulų. Pirmasis jo darbas apie kalbas, pavadintas „Lyginamasis leksinis pavyzdys“ („Specimen lexici comparativi“), buvo paskelbtas Florencijoje 1847 m.
Namuose jis turėjo spausdinimo stakles, kuriomis 1857 m. buvo atspausdinta 10 tomų, o 1858 m. 5 tomai. 1866 m. buvo išrinktas „Athenaeum“ klubo nariu ir tuo metu klubui padovanojo 137 savo leidinius, įrištus į 24 tomus.
Lui Liusjenas Bonapartas dirbo prie baskų kalbos tarmių klasifikavimo, jo darbai vis dar naudojami. Jis taip pat tyrė kornų kalbą ir pasmerkė Viljamą Praisą (William Pryce) už tai, kad šis plagijavo Edvardo Luido ( Edward Lhuyd) tyrimus apie kornų ir kitas keltų kalbas.
Asmeninis gyvenimas
1833 m. spalio 4 d. Florencijoje Lui Liusjeno Bonapartas vedė Florencijos skulptoriaus dukterį Mariją Aną Čeki (Maria Anna Cecchi). 1850 m. jis išsiskyrė su žmona ir vėliau pradėjo gyventi su Klemens Rišar (Clémence Richard), su kuria susilaukė sūnaus Lui Kloviso Bonaparto (Louis Clovis Bonaparte, 1859–1894). 1891 m., po Marijos Anos mirties 1891 m. kovo 17 d., Lui Liusjenas ir Klemens Rišar Kensingtone susituokė.
Bonaparto sūnus Lui Klovisas tapo statybos inžinieriumi, 1891 m. spalio 14 d. Raigete vedė Lorą Elizabet Skot (Laura Elizabeth Scott), kito inžinieriaus, F. V. Skoto iš Redilo, dukterį.
Lui Liusjenas Bonapartas mirė Fane, Italijoje. Jo našlė Klemens Bonapart gyveno iki 1915 m. Jis palaidotas Šv. Marijos katalikų kapinėse Kensal Gryne, Londone, šalia savo sūnaus ir antrosios žmonos. Lui Liusjenas Bonapartas savo cheminių elementų kolekciją paliko Londono mokslo muziejui ir vėliau ji buvo eksponuojama per UNESCO „Tarptautinius periodinės lentelės metus“ 2019 m.
Lui Liusjeno Bonaparto biblioteką nupirko Čikagos Niuberio biblioteka.
Kupetinis kaimas
thumb|260px Kupetinis kaimas – vienas seniausių Lietuvoje gyvenvietės tipų.
Istorija
Manoma, kad kupetinis kaimas susiklostė XIII – XIV a. Iki XVI a. Valakų reformos kupetiniai kaimai sudarė didžiąją gyvenviečių dalį. Žemės reformų nepakeistų kupetinių kaimų išliko Dzūkijoje bei Klaipėdos krašte. Kai kurie tyrinėtojai (Kazimieras Šešelgis, Mečislovas Urbelis) kupetinius kaimus vadina padrikaisiais, arba savaimingai susiklosčiusiais kaimais.
Architektūra
Kupetinį kaimą sudaro laisvai, be aiškaus plano, išsidėsčiusios sodybos, kartais kaimynų žemės įsiterpia viena į kitą. Kupetinį kaimą formuoja gamtinės ribos – kalvos, miškai, ežerai. Per kaimą einantys keliai nesudaro jungiančios ašies. Kupetinis kaimas formuojamas ir statant naujus gyvenamuosius bei ūkinius pastatus aplink vieną sodybą, padidėjus jos gyventojų skaičiui. Kupetiniams kaimams priskiriami ir Valakų reformos nepaliesti bajorkaimiai.
Būdingi kupetiniai kaimai: Mančiagirė, Senoji Katinautiškė, Šarkiškiai, Latežeris, Lynežeris.
Marijavitai
miniatiūra|250px|right|Marijavitų vienuolynas miniatiūra|250px|right|Dvasininkų aprėdai (vyskupo, kunigo, diakono) Marijavitai ( (cultores), 'Marijos gyvenimo' (garbintojai)) – katalikų sekta, įkurta Lenkijoje 1893 m. Jos pradininke laikoma Felicija Kozlovska (1862–1921), po jos mirties – Janas Kovalskis (1871–1942). Lenkijoje gyvuoja dviejų pakraipų marijavitų bažnyčios – senkatalikių marijavitų (būstinė Plocke) ir katalikų marijavitų (būstinė Felicijanove, Plocko aps.)
Marijavitų tikintieji nepripažįsta celibato, išpažinties, relikvijų garbinimo, bažnytinių bausmių. Jie į liturgiją įvedė lenkų kalbą; komunija dalinama dviem pavidalais – ostija ir vynu. Komunija dalinama ir kūdikiams – tuoj po krikšto. Dvasininkais gali būti ir moterys. Popiežius 1906 m. marijavitus ekskomunikavo. Tais pačiais metais carinės Rusijos valdžia pripažino šią bendruomenę kaip sektą, o 1912 m. – kaip tikėjimą. Tuo metu sektos narių buvo apie 200 tūkst., bet vėliau jų gerokai sumažėjo.
Lietuvoje
Lietuvoje marijavitai turėjo koplyčias Vilniuje (Betliejaus g. 38 ir kt.), Kriūkuose (nugriauta 2006 m.), Kaune (A. Mickevičiaus g. 3), Paįstryje, neperiodiškai 1909–1934 m. leido laikraštį „Marijavitas“ su priedu „Marijavitų žinios“. Kriūkuose yra buvusi didžiausia tarpukario Lietuvoje marijavitų religinė bendruomenė. Čia jie buvo pasistatę medinę bažnyčią. Vienas žymesnių Lietuvos marijavitų dvasininkų – vyskupas Antanas Tulaba (1873–1944). Marijavitų tikėjimu, jų papročiais domisi ir renka medžiagą iš šio krašto kilęs istorikas Albinas Vaičiūnas.
Hercogo Augusto biblioteka
thumb|left|Bibliotekos vidus thumb|Hercogo Augusto [[biblioteka]] thumb|Zeughaus pastatas Hercogo Augusto biblioteka (,, HAB) – užuniversitetinė mokslinių tyrimų įstaiga Žemutinėje Saksonijoje (Vokietijoje), tarptautinė biblioteka.
Stipendijos
thumb|left|Bibliotekos vidus
Hercogo Augusto biblioteka teikia stipendijas Vokietijos ir užsienio mokslininkams, turintiems daktaro laipsnį. Tikslas – remti Viduramžių ir ankstyvųjų Naujųjų laikų tyrimus. Sritys – visos istoriškai orientuotos dalykų kryptys. Darbo Volfenbiutelyje dėmesio centre – istorinių knygų, rankraščių rinkiniai. Tikimasi, kad stipendininkai dalyvautų ir Bibliotekos tyrimų veikloje.
Stipendininkai apgyvendinami Bibliotekos svečių namuose. Mokama kelionės priemoka.
Vasaros kursai
thumb|Bibliotekos salė (Globensaal) thumb|left|Bibliotekos Zeughaus pastatas
Hercogo Augusto biblioteka kasmet taip pat rengia humanitarinius vasaros kursus (paskaitas, pratybas, diskusijas, kursų dalyvių mokslo darbų pristatymus). Pretenduoti gali Vokietijos ir užsienio studentai, rengiantys baigiamuosius darbus (diplominius, disertacijas ir pan.).
Užsiėmimai vyksta vokiečių ir anglų kalba.
Iki 20 dalyvių.
Maurice Utrillo
Biografija
Morisas Utrilo gimė 1883 m. gruodžio 26 d. Paryžiuje. Jo motina buvo Suzana Valadon (1865−1938), buvusi cirko artistė, tapytojų modelis, kuri maždaug tuo metu pradėjo savarankiškai pati tapyti. Moriso tėvas nežinomas (spėjama, Pjeras Piuvi de Šavanas). Tėvystę 1891 m. prisiėmė ispanų dailės kritikas Migelis Utrilo (1862−1934), norėdamas padėti Morisui. Morisas Utrilo savarankiškai ir iš motinos, kuri pati buvo savamokslė, pramoko tapybos. Anksti Morisas Utrilo priprato prie alkoholio ir motina skatino jį tapyti, kad mažiau gertų. Moriso Utrilo pirmieji kūriniai datuojami apie 1902 m.
1935 m. M. Utrilo vedė turtingą našlę ir kolekcionuotoją Lucie Valore. Pora 1936 m. nusipirko vilą šalią Paryžiaus esančiame Le Vezinė. Gyvenimo pabaigoje dailininkas tapo giliai religingu. Morisas Utrilo mirė 1955 m. lapkričio 5 d. Dakso miestelyje Prancūzijos pietuose. Palaidotas Sen Vensano (Saint-Vincent) kapinėse Paryžiaus Monmartro kvartale šalia motinos. Vėliau čia palaidota žmona Lucie Valore (mirusi 1965 m.), kuri, paskatinta M. Utrilo, buvo tapusi tapytoja. Dėl paprastumo M. Utrilo paveikslai buvo vieni iš labiausiai klastojamų. 1995 m. Sanua mieste prie Paryžiaus įsteigtas Utrilo-Valadon muziejus.
Stella Club d'Adjamé
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1953 m.
2020/21 m. dėl pandemijos grėsmių pakito čempionato formatas. B grupėje buvo šešti ir į finalines kovas nepateko.
Pasiekimai
Šalies čempionais tapo 3 kartus, bei tris kartus iškovojo šalies futbolo taurę. Šaltiniai:
Rekviem svajonei (2000 filmas)
Filme vaizduojamos įvairios priklausomybės formos, kurios priveda prie asmenybės įkalinimo svajonių pasaulio iliuzijose ir neviltyje. Galiausiai realybė sunaikina visas iliuzijas.
Asmuo be pilietybės
Asmuo be pilietybės (apatridas; ir ) – fizinis asmuo, neturintis jokios valstybės pilietybės (bei tautybės) ir neturintis jokių įrodymų, kurie padėtų nustatyti galimą to asmens pilietybę (arba tautybę).
Pilietybės netekimas
Asmuo tampa apatridu dėl įvairių priežasčių. Dažniausiai, kai asmuo praranda anksčiau turėtą kokios nors valstybės pilietybę ir neįgyja naujos. Asmuo gali netekti pilietybės (t. y. tapti apatridu) tokiais atvejais:
Lietuva
Asmeniui, neturinčiam užsienio valstybės pilietybės, tačiau turinčiam dokumentą, suteikiantį teisę gyventi Lietuvos Respublikoje, pagal 1954 m. Konvencijos dėl asmenų be pilietybės statuso nuostatas išduodamas specialus dokumentas (Asmens be pilietybės kelionės dokumentas), suteikiantis teisę išvykti iš Lietuvos Respublikos ir grįžti į Lietuvos Respubliką dokumento galiojimo laikotarpiu (LR įstatymo Dėl užsieniečių teisinės padėties (LR DUTP) 2 str. 2 d.). Tvarką nustato LR vidaus reikalų ministras (LR DUTP 38 str.).
Į Lietuvą iš kitų valstybių patekusiems asmenims be pilietybėms (reikalui esant) gali būti suteikiama teisinė apsauga, atitinkamas teisinis statusas (pvz., pabėgėlio statusas ir kt.).
Bytigheimas-Bisingenas
Bytigheimas-Bisingenas  – miestas pietvakarių Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje, 20 km į šiaurę nuo Štutgarto, prie Enco upės. Vystoma chemijos, stiklo, tekstilės pramonė, gaminamos staklės, mašinos, linoleumas. Bytigheime-Bisingene išlikusi 1507 m. pastatyta rotušė, fachverkiniai gyvenamieji namai, vėlyvosios gotikos bažnyčios, miesto vartai, pilis (1536 m.), geležinkelio viadukas per Encą (1853 m.).
Blinstrubiškių IV tvenkinys
Blinstrubiškių IV tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 2 km į pietryčius nuo Viduklės. Sudarytas užtvenkus Alsos upę (Šešuvies intakas) 12,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,17 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 83,3 m. Krantai žemi, užpelkėję, apaugę krūmynais. Priešsroviui iškart telkšo Blinstrubiškių V tvenkinys, pasroviui iškart – Blinstrubiškių III tvenkinys. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Blinstrubiškių kaimas ir Blinstrubiškių senelių globos namai (buvusio Blinstrubiškių dvaro sodyba).
Siauralapis raibsteglis
Siauralapis raibsteglis (Aspalathus linearis) – pupinių šeimos (Fabaceae) krūmų rūšis. Natūraliai paplitusi Pietų Afrikos Respublikoje, Vakarų Kape, Sederbergo gamtiniame regione. Endeminis šio krašto augalas.
Krūmas 1–1,5 m aukščio, glotniu pagrindiniu kamienu ir gausiai nuo jo atsišakojančiomis šakelėmis. Lapai iki 10 mm ilgio, panašūs į spyglius – siauri, minkšti, aštriais galais. Žiedynai geltoni, panašūs į kitų pupinių augalų.
Iš siauralapio raibsteglio lapų gaminama arbata, vadinama rooibos arba raudonąja arbata. Joje daug askorbo rūgšties, nėra kofeino, lyginant su arbatmedžio arbata mažai taninų.
Blue Danube
„Blue Danube“ – Austrijos XX amžiaus devintojo dešimtmečio grupė.
Grupės nariai – Marty Brem, Wolfgang Berry, Sylvia Schramm, Rena Mauris ir Wolfgang Weiss. Jie atstovavo Austrijai 1980 m. „Eurovizijos“ konkurse Hagoje su daina „Du bist Musik“ ir užėmė 8 vietą. Po dalyvavimo Eurovizijoje, grupė iširo.
Karinė administracija (Trečiasis Reichas)
Karinė administracija – per Antrąjį pasaulinį karą nacistinės Vokietijos okupuotose teritorijose sukurti kariuomenės vadovaujami režimai. Jie skyrėsi nuo reichskomisariatų, kuriems vadovavo nacių partijos pareigūnai. Karinei administracijai paprastai vadovavo karo komendantas (Militärbefehlshaber).
Blue Danube
Grupės narė Marty Brem, kitais metais atstovavusi Austrijai tame pačiame konkurse, užėmė 17 vietą.
Karinė administracija (Trečiasis Reichas)
Karinės administracijos
Nacių okupuotoje Europoje buvo įkurtos šios karinės administracijos:
Pasaulio kėbulinių automobilių čempionatas
Pasaulio kėbulinių automobilių čempionatas  – buvęs tarptautinis kėbulinių automobilių čempionatas, organizuojamas FIA organizacijos. Pirmasis sezonas buvo surengtas 1987 m., o naujojo tipo lenktynės rengtos nuo 2005 m. 2017 m. įvyko paskutinis šio čempionato sezonas, o nuo 2018 m. vietoj jo sukurta Pasaulio kėbulinių automobilių taurė.
Šiame čempionate dalyvavo komandos su specialiai lenktynėms patobulintais kėbuliniais automobiliais. Čempionate buvo dvi klasės – Super 2000 ir Diesel 2000.
Lenktynės vykdavo įvairiose šalyse visame pasaulyje – Vokietijoje, Ispanijoje, Belgijoje, Vengrijoje, Italijoje, Portugalijoje, Čekijoje, Brazilijoje, Maroke, Japonijoje ir Makau. 2012 m. lenktynės buvo surengtos JAV Sonoma trasoje.
Tris kartus čempionato nugalėtoju tapo britas Andy Priaulx, o keturis kartus – prancūzas Yvan Muller. Daugiausiai pergalių tarp gamintojų turi Chevrolet ir BMW (po 3).
Pagrindinės taisyklės
Čempionate buvo dvi klasės – Super 2000 ir Diesel 2000. Pagrindiniai techninio reglamento reikalavimai susiję su išlaidų ribojimu. Variklių galingumas ribojamas iki 2 L, o dauguma įprastiniams automobiliams taikomų pagalbinių priemonių yra uždraustos (pvz. ABS, traukos kontrolės sistema ir kt.).
PU-21
PU-21 – eksperimentinis 5,45 mm rankinis kulkosvaidis, sukurtas 1971-1977 m. autorių kolektyvo (J. Aleksandrovas, V. Kalašnikovas, M. Dragunovas, A. Nesterovas ir P. Liakasovas). Šis kulkosvaidis turėjo kariuomenėje pakeisti RPK, tačiau kariškiai nutarė, kad nėra pagrindo tokiam kulkosvaidžių keitimui. Žymiausias kulkosvaidžio ypatumas buvo dvigubas šovinių tiekimas.
Istorija
Kuriant šį kulkosvaidį buvo siekiama:
Paskutinis kulkosvaidžio variantas PU-21 atgavo ankstesnį šovinių tiekimo išdėstymą. Tačiau 1978 m. šio kulkosvaidžio tobulinimas buvo nutrauktas.
Tetono kalnagūbris
300px|thumb
Tetono kalnagūbris – kalnų grandinė Uoliniuose kalnuose Šiaurės Amerikoje. Iš šiaurės į pietus besidriekianti grandinė yra išsidėsčiusi Vajomingo valstijoje, palei su sieną su Aidaho valstija, šiek tiek į pietus nuo Jeloustauno nacionalinio parko. Dvi pagrindinės kalnagūbrio viršūnės yra: Grand Tetonas (4198 m) ir Ouveno kalnas (3940 m). Didžioji dalis kalnų grandinės driekiasi Grand Tetono nacionaliniame parke. Ankstyvieji prancūzų kailių prekiautojai suteikė kalnų grandinei vardą „les Trois Tétons“ (pranc. trys krūtys)
800x180px|thumb|left| Panoraminis vaizdas
Islamo pranašai
Islamo pranašai – pranašai minimi Korane. Dalis islamo pranašų taip pat pripažįstami ir judėjų bei krikščionių pranašais.
Pranašai
Iš jų patys svarbiausi:
Yusuf Demir
Jusufas Demiras (, g. 2003 m. birželio 2 d. Vienoje) – Austrijos futbolininkas, vingeris.
Žaidėjo karjera
Kitados atstovavo Austrijos klubams: 2010–2013 m. rungtyniavo First Vienna FC jaunimo komandose, 2013–2019 m. SK Rapid Wien jaunimo ekipose, o nuo 2019 m. dublerių (Rapid Wien II) ir pagrindinėje komandose.
2022 m. rugsėjo 8 d. Galatasaray SK paskelbė, kad su žaidėju sudaryta ketverių metų sutartis. Tapo 2022–2023 m. Turkijos čempionu.
Rinktinės
2021 m. kovo 28 d. debiutavo Austrijos nacionalinėje rinktinėje prieš Farerus. Austrai nugalėjo varžovus rezultatu 3-1.