cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alsėdžių kapinių koplyčia
Istorija
Beveik nieko nežinoma ir apie tai, kam buvo naudota koplyčia, ar čia buvo šarvojami mirę parapijiečiai, aukojamos Mišios už mirusiuosius. Rašytiniuose šaltiniuose išlikę žinių apie koplyčioje slėptą uždraustą spaudą. 1890-1892 m. Alsėdžių vikaras Juozas Dargužis kartu su kunigu altarista Mykolu Šiuipiu slapta platino draudžiamą lietuvišką spaudą ir ją sėkmingai slėpė kapinių koplyčioje.
Vatikano dekretas
Koplyčioje pakabintas Apaštalinės penitenciarijos dekretas prot. N. 120/11/I, kurį 2011 m. pasirašė Didysis penitenciarijus, kardinolas Fortunato Baldelli:
Jaunimo reikalų departamentas prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos
Veikla
JRD vizija - jaunimas – pilietiškos asmenybės, kuriančios sumanią Lietuvą
JRD misija - įvertinus visuomenės poreikius, įgyvendinti įrodymais grįstą pozityvią jaunimo politiką
JRD strateginiai tikslai: JRD uždaviniai: Funkcijos:
Nuorodos
__BETURIN__
Lazūrinis margasis kėkštas
Lazūrinis margasis kėkštas (Cyanocorax caeruleus) – paukščių rūšis, priklausanti varninių (Corvidae) šeimai. Paplitusi Atlanto miškuose pietryčių Brazilijoje, taip pat rytų Paragvajuje, šiaurės rytų Argentinoje. Brazilijos Paranos valstijos simbolis.
Paukščio kūno ilgis 40 cm, sveria apie 270 g ir yra didžiausias iš Pietų Amerikos varninių paukščių. Kūną dengia mėlynos plunksnos, kontrastuojančios su juoda galva ir pagurkliu. Patinai ir patelės labai panašūs, tik pastarosios kiek mažesnės.
Minta daugiausia sėklomis, araukarijų riešutais, tačiau kartais minta ir vaisiais bei vabzdžiais. Kaip ir kiti varniniai paukščiai, lazūriniai margieji kėkštai yra labai sumanūs. Bendravimas sudėtingas, skleidžia bent 14 skirtingų garsų. Gyvena hierarchinėse grupėse po 4-15 individų. Grupės išlieka stabilios per dvi generacijas.
Mersisaido derbis
right|150px right|150px Mersisaido derbis  – dviejų Liverpulio futbolo komandų „Everton FC“ ir „Liverpool FC“ tarpusavio susitikimai, vykstantys bet kokiame oficialiame turnyre. Tai žinomiausias ir ilgiausiai trunkantis futbolo derbis Anglijoje. Namų rungtynes „Evertonas“ žaidžia Goodison Park, o „Liverpulis“ – Anfield stadionuose. Prie Mersisaido derbio taip pat priskiriamos ir šių klubų rungtynės su „Tranmere Rovers FC“ komanda.
Liverpulio klubai
„Evertono“ klubas, įkurtas 1878 m. Nuo 1884 m. namų rungtynes žaidė „Anfield“ stadione, priklausiusiame tuometiniam klubo valdytojui Džonui Holdingui. 1892 m. įvyko vadovybės skilimas ir kiti klubo nariai, apkaltinę Holdingą siekiant pasipelnyti iš klubo, balsavo už tai, kad komanda paliktų „Anfield“ areną ir persikeltų į naują vietą – „Goodison Park“. Holdingas, kuriam liko tuščias stadionas, netruko įkurti naują futbolo klubą – „Liverpulį“. Pirmosios šių dviejų komandų tarpusavio rungtynės įvyko 1894 m. spalio 13 d.
Tai, kad tarp abiejų klubų nebuvo didelės priešpriešos, lėmė kelios priežastys. Pirma, abiejų komandų stadionai yra vienas greta kito, tame pačiame Stanley parke (atstumas tarp jų – mažiau nei kilometras), tuo tarpu kituose miestuose futbolo klubai dažnai atstovauja skirtingus miesto rajonus. Antra, „Evertonas“ 8 metus rungtyniavo stadione, kuris vėliau tapo „Liverpulio“ namų arena, o 1902–1932 m. klubai netgi leisdavo bendrą rungtynėms skirtą programą. Be to, abiejų klubų įsikūrimui neturėjo įtakos religiniai įsitikinimai, kaip pavyzdžiui Glazge įsikūrusių „Celtic FC“ ir „Rangers FC“. Tarp 1950-ųjų ir 1960-ųjų metų „Evertonas“ buvo laikomas labiau katalikišku klubu, nes jame rungtyniavo airiai Tommy Eglington, Peter Farrell ir Jommy O‘Neill, o treneriu dirbo Johnny Carey, tuo tarpu „Liverpulis“ buvo protestantų komanda, kol 1979 m. neįsigijo airio Ronnie Whelan. Vis dėlto patys klubai niekada neakcentavo religinių skirtumų ir tai niekada netapo jų skiriamuoju ženklu.
Abu Liverpulio klubai kartu laimėjo 27 Premier League čempionų titulus ir bent viena iš komandų paprastai dalyvauja kovoje dėl aukščiausių vietų.
„Tranmere Rovers“
right|150px Trečioji Mersisaido derbio komanda yra „Tranmere Rovers“, įsikūrusi Berkenhede, kitoje Mersio upės pusėje. Skirtingai nei abi Liverpulio komandos, „Rovers“ niekada nerungtyniavo Premier League ir jos susitikimai su „Evertonu“ ar „Liverpuliu“ vyksta tik taurės varžybose. Paskutinės „Rovers“ rungtynės derbyje įvyko 2001 m. FA taurėje, kai 4-ame rate jie 3–0 įveikė „Evertoną“, o ketvirtfinalyje 2–4 nusileido „Liverpuliui“.
Bendra statistika
2022 m. rugpjūčio mėn. duomenys
NK Krško
Istorija
Klubo ištakos siekia 1922 m. Atkūrus šalies nepriklausomybę žaidė žemesniuosiuose divizionuose.
Nuo 2015–2016 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje lygoje, bet ilgam joje įsitvirtinti nepavyko.
Kriminologijos studijos
Kriminologijos studijos – vienintelis akademinis žurnalas Baltijos valstybėse specializuotas kriminologijos srityje. Leidinys skirtas supažindinti mokslo atstovus ir bendruomenę su naujausiais moksliniais kriminologų darbais. Leidžiamas Vilniuje nuo 2014 m.
Istorija
Pirmasis recenzuojamo žurnalo „Kriminologijos studijos“ leidinys buvo išleistas 2014 m. Vilniaus universiteto leidyklos. Žurnalo iniciatorė – docentė dr. Laima Žilinskienė.
Mokslo žurnalas leidžiamas 1–2 kartus per metus, atitinkamai pagal tų metų esamą situaciją. Sulaukus didelio susidomėjimo dabar šį žurnalą leidžia trys institucijos: Vilniaus universitetas, Teisės institutas ir Lietuvos kriminologų asociacija.
Lietuvos kriminologų asociacijos (LAK) buvęs vadovas, teisininkas, kriminologas dr. Gintautas Sakalauskas, teigė, kad dėka mokslo darbų žurnalo „Kriminologijos studijos“, kriminologų komentarai viešoje erdvėje vis labiau matomi ir pastebimi.
Prisidedant prie kriminologų bendruomenės platinamų svarbių tyrimų, akademinio žurnalo straipsniai buvo registruoti šiose duomenų bazėse: BASE, CNKI, CORE, Dimensions, DOAJ, Google Scholar, HEAL link, JournalTOCs, Lituanistika, Microsoft Academic, ROAD, ScienceGate, ScienceOpen, Scilit.
Mokslinio žurnalo atsiradimas
Mokslo žurnalo apie kriminologijos studijas atsiradimui įtakos turėjo šie veiksniai:
Žurnalo tikslas
Leidinys koncentruojasi į mokslo atstovus, kurie domisi kriminologijos studijomis. Pateikiama informacija apie vykdomus mokslinius darbus ir tų darbų rezultatus, supažindinama su naujausiais užsienio šalių kriminologų darbais. Žurnalas siekia, kad skirtingų sričių ir krypčių (pvz., psichologijos, sociologijos, teisės) mokslininkai bendradarbiautų bei plėtotų tarpdisciplininius mokslinius tyrimus.
Turinys
Straipsniai argumentuotai nagrinėja parinktos kriminologijos srities padėtį, analizuoja ir vertina kitų autorių atliktų tyrimų rezultatus, išskiriamos pagrindinės kriminologijos problemos, aptariamos atitinkamų kriminologijos sričių raidos tendencijos, formuluojamos ir siūlomos naujos sąvokos. Akademiniame žurnale straipsniai publikuojami lietuvių ir anglų kalbomis, stengiantis išlaikyti proporciją, 40 – 50 proc. straipsnių anglų kalba, o likusieji straipsniai – lietuvių kalba. Tyrimai, publikuojami „Kriminologijos studijos“ žurnale, yra atlikti tarptautinių savarankiško nusikalstamumo tyrimo grupių, vienai iš tyrimo grupių atstovauja Lietuva.
Redakcinė kolegija
Žurnalas turi tarptautinę redakcinę kolegiją, kurios pusė narių yra Lietuvos kriminologai, atstovaujantys skirtingas mokslo sritis (sociologija, kriminologija, teisė, psichologija) ir užsienio šalių kriminologai iš JAV, Šveicarijos, Olandijos, Vokietijos ir Lenkijos. Kriminologijos studijų redakcija priima įvairios tematikos empirinius, analitinius, apžvalginius ir teorinius mokslinius straipsnius, monografijų bei kitų mokslinių leidinių recenzijas, apžvalgines publikacijas iš mokslinių renginių parašytas lietuvių arba anglų kalba.
Atsakingi redaktoriai
Vyriausioji redaktorė
Atsakingoji sekretorė
Nariai
Narių atranka
Komandos narių ir straipsnių autorių paieškos:
Publikavimas
Norint publikuoti straipsnį yra būtina registruotis ir prisijungti prie žurnalo leidybos sistemos. Autoriai privalo laikytis aukštų, Leidybos etikos komiteto (COPE) įtvirtintų, etikos standartų. Žurnale spausdinami tik originalūs darbai, kurie kitur nebuvo nei spausdinti, nei recenzuoti. Kiekvienas darbas ir rankraštis yra nuosekliai tikrinamas bei atliekamas autorystės nustatymas siekiant išlaikyti žurnalo autentiškumą.
Recenzavimas
Žurnalas taiko dvigubai anoniminio recenzavimo principą. Tai reiškia, kad tiek recenzento, tiek autoriaus tapatybės yra nuslėptos, jie neturi galimybės identifikuoti vienas kito tapatybės viso recenzavimo metu. Recenzentui pateiktus straipsnių rankraščius, jį recenzuoja ne mažiau kaip du srities ekspertai. Norint užtikrinti kokybę ir straipsnių aktualumą bei naujumą, remdamiesi nustatytais kriterijais yra nusprendžiama, ar rankraštis gali būti priimtas publikavimui be papildomų pataisymų, ar reikalingi mažesni ar didesni pataisymai, ar rankraštis turi būti atmestas.
Redakcijos vertinimo planas
Redakcija perskaito kiekvieną darbą ir įvertina pagal nustatytus standartus. Publikuoti straipsnį galima tik gavus du teigiamus vertinimus. Redakcija nuosekliai dirba su autoriais ir recenzentais, siekdami sutrumpinti straipsnio publikavimo procesą.
Etapų trukmė:
Ermonela Jaho
Biografija
Ermonela Jaho pradėjo dainuoti būdama šešerių. Baigusi dainavimo studijas Tiranoje 1992 m. ji buvo priimta į Albanijos meno akademiją, kur studijavo metus. Po laimėto konkurso, kurį organizavo Italijos sopranas Katia Ricciarelli Albanijoje, 1993 m. ji persikėlė į Italiją, kur metus studijavo Mantovos akademijoje.
Karjera
Ermonela Jaho laimėjo daugybę tarptautinių konkursų: Giacomo Puccini konkursą Milane, 1997 m., Spontini tarptautinį konkursą Ankonoje, 1998 m., Zandonai Roverete, 1999 m. Ji koncertavo operos teatruose visame pasaulyje – Karališkuose operos rūmuose Londone, Metropolitan operos rūmuose Niujorke ir kituose.
Grūstės koplyčia
miniatiūra|250px|right|Koplyčios interjeras, 2016 m.
'''Grūstės šv. Marijos Magdalenos koplyčia''' – veikianti katalikų koplyčia Mažeikių rajone, Sedos seniūnijoje, Grūstės kaimo kapinėse. Kapinės įsikūrusios 4,6 km į šiaurės vakarus nuo Sedos, prie kelio. Koplyčia su varpine stūkso kapinių centre, kalnelyje. Prie jos patenkama pro puošnius kapinių vartus su įrašu „Čia palaidoti brangiausi mūsų turtai“. Koplyčia naudojasi ne tik Sedos, bet ir aplinkinių rajonų tikintieji.
Ją aptarnauja Sedos bažnyčios klebonas. Liepos mėnesį Grūstės kapinių koplyčioje vyksta šv. Marijos Magdalenos atlaidai. Kapinių koplyčioje pamaldos anksčiau vykdavusios pastoviai, dabar – tik per šventes. Tada ji turėjusi ir savo kleboną.
Istorija
Pirmasis žinomas koplyčios paminėjimas randamas Sedos parapijos vizitacijos knygoje, kuri rodo, kad 1791 m. Grūstės koplyčia jau buvusi, o jos centriniame altoriuje yra šv. Magdalenos Marijos paveikslas. Pasak enciklopedininko Broniaus Kviklio, koplyčia kapinėse pastatyta 1806 m.
1816 m. koplyčia iš pagrindų suremontuota. Taip pat B. Kviklio duomenimis, 1880 m. koplyčia parapijiečių buvo atstatyta, nors koplyčios viduje esanti lentelėje su užrašu „S. R. 1883 1986“ rodo, kad ji buvo restauruota 1883 m. Sovietmečiu koplyčia remontuota 1986 m. – ją (taip pat Renavo ir Sedos bažnyčias) remontavo kunigas klebonas J. Šiurys.
1996 m. koplyčia buvo apvogta. Manoma, kad sovietmečiu, 1976 m. rudenį, Mažeikių kraštotyrininkai pasisavino iš koplyčios septynis Kryžiaus kelio paveikslus. Likusius kitus septynis paslėpė tikintieji.
2014 m. koplyčia buvo suremontuota. Vykdant projektą buvo atliktas stogo remontas – atnaujinta stogo danga, įrengta lietaus vandens nutekėjimo sistema, pakeisti pastato išorės sienose suręstose iš pusrasčių vainikai ir apkalti dailylentėmis.
Architektūra
Kopyčia yra medinė, halinė, 8 m aukščio, stačiakampio plano, 9x16 m dydžio, su apside. Statinys apkaltas vertikaliomis 6 cm pločio lentelėmis, stogas dvišlaitis, dengtas skarda (prieš remontą buvo dengtas šiferiu, anksčiau – skiedromis), su vienu nedideliu bokšteliu. Ant bokštelio – geležinis kryžius su keliomis kryžmomis ir geometriniu motyvu. Virš apsidinės dalies ant stogo yra mažesnis geležinis kryželis. Koplyčia nudažyta melsvais dažais. Koplyčios varpinėje kabo du varpai: vienas nulietas 1788 m., kitas – 1833 m. Presbiterijos langai mozaikiniai, iš mėlynų ir geltonų kvadratėlių. Virš įėjimo į presbiteriją yra užrašas „Palaiminti mirusieji, kurie miršta Viešpatyje”.
Seno bažnytinio inventoriaus koplyčioje išlikę mažai. Vertingiausi iš jų – klausykla, kryžiai, keli šventųjų paveikslai. Koplyčios apsidinėje dalyje įrengtas pagrindinis altorius, atskirtas baliustrada. Pagrindiniame altoriuje kabo šv. Marijos Magdalenos paveikslas (manoma, XIX a. pabaigos). Iš šonų stovi medinės, naujai polichromuotos skulptūros – šv. Petro (dešinėje) ir šv. Povilo (kairėje). Altoriuje priešais šv. Marijos Magdalenos paveikslą stovi mažas žalvarinis krucifiksas. Kryželis yra 41 cm aukščio. Po Nukryžiuotojo kojomis yra kaukolė (Adomo kaukolė). Ant pėdos užrašas „Regaer Eisengiefsere”. Yra du šoniniai altoriai. Kairiajame altoriuje yra Švč. M. Marijos paveikslas, dešiniajame – medinis (2,05 m aukščio,1 m skersmens per kryžmą) kryžius su Nukryžiuotuoju. Krucifiksas polichromuotas, švelnaus rusvai žalsvo kolorito. Kryžma ornamentuota, galuose – stilizuotos širdys, kryžius su spinduliais. Ant kryžiaus išgraviruoti metai „1784” ir užrašas „I-K”.
Dailės kūriniai
Sedos bažnyčioje saugoma ir 1802 m. Grūstės koplyčios vizitacijos knyga, bylojanti apie buvusį koplyčios turtingumą.
Vojažerių nacionalinis parkas
Vojažerių nacionalinis parkas  – JAV, šiaurinės Minesotos dalyje esantis nacionalinis parkas. Ribojasi su Kanados siena. Rytuose driekiasi tyrai. Įsteigtas 1971 m. Parko teritorijoje telkšo keturi dideli ežerai, iš kurių trys kerta Kanados–JAV sieną (Lietaus, Kabetogamos, Namakano, Smėlio Kyšulio). Parke veisiasi vilkai, juodieji lokiai, briedžiai, baltauodegiai elniai, kanadiniai bebrai, lapės, ūdros, ondatros, amerikiniai baltieji kiškai, šeškai. Taip pat baltagalviai jūriniai ereliai, narai, kormoranai, įv. pelėdiniai paukščiai.
Į parko teritoriją paleoindėnai atklydo apie 8000 m. pr. m. e. atsitraukus ledynui. Vėliau pasirodė medžiotojai-rankiotojai, kurie vertėsi žvejyba ir laukinių ryžių rinkimu. 1688 m. pasirodė pirmieji europiečiai, kailių pirkliai. Ties dabartine Kanados–JAV siena tuo metu gyveno kri ir asiniboinai, kurie iki XVIII a. vidurio apleido apylinkes. 1780 m. odžibviai buvo vieninteliai tenykščiai gyventojai. Jie tiekė kanojas, kailius ir maistą europiečiams. XIX pabaigoje–XX a. pradžioje veikę medkirčiai gerokai pakeitė kraštovaizdį. Beveik nebeliko miškams būdingų sakingųjų bei veimutinių pušų ir kitų brandžių medžių. 1893–1898 m. kilo aukso karštinė, tačiau dėl menkų išteklių pastaroji pramonė greitai nunyko.
Parke vystomas vandens turizmas, užsiimama mėgėjiška žūkle. Taip pat pritaikytas žygeiviams, jame yra 80 km takų, įrengta 175 stovyklavietės, žiemą užšalus ledui vystomas žiemos sporto turizmas.
Turnstiles
„Turnstiles“ – ketvirtasis amerikiečių atlikėjo Billy Joel studijinis albumas, išleistas 1976 m. gegužės 19 d. Tai albumas, kurį prodiusavo pats Joelis, kritikų vertinamas gerokai palankiau nei pastarasis „Streetlife Serenade“.
Turinys
Šis albumas labai pasižymėjo tuo, kad Bilis dalį albumo įrašė švenčiant jo grįžimą į gimtąjį Niujorką. Net trys albumo dainos yra labai susijusios su Niujorku – „Summer, Highland Falls“, „New York State of Mind“ bei „Miami 2017 (Seen the Lights Go Out on Broadway)“. Įžanginė albumo daina „Say Goodbye to Hollywood“ buvo įkvėpta grupės The Ronettes dainos „Be My Baby“. Iš pradžių dainos buvo įrašinėtos Caribou Ranch įrašų studijoje, kartu su Eltono Džono grupės nariais būgnininku Nigel Olsson ir bosistu Dee Murray, o prodiusuojamas grupės „Chicago“ prodiuserio James William Guercio. Tačiau nepatenkintas rezultatais jis grįžo į Niujorką, kur pats tapo prodiuseriu ir pradėjo perrašinėti albumą su savo koncertinių turų muzikantais, tarp jų ir saksofonistu Richie Cannata. Šiame albume pirmą kartą Bilis groja kartu su savo nuolatine grupe.
Albumo viršelio nuotrauka buvo padaryta Niujorko Astor Place metro stotyje. Pasak Joelio, kiekvienas albumo viršelyje pavaizduotas asmuo turi tam tikrą reikšmę, atspindinčią albume esančias dainas – mergina su ausinėmis vaizduoja dainą „All You Wanna Do is Dance“, o turtuolių pora atspindi „I've Loved These Days“.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Billy Joel.
Kaidā logogramos
Kaidā logogramos – logogramos, kadaise vartotos Jonagunio saloje.
Ženklai yra aptikti ant Jonagunio monumento.
Kai kurios logogramos
thumb|200px
Licinava (Kelmė)
Licinava – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Naudvario.
Sudargo Emauso evangelikų liuteronų bažnyčia
Sudargo Emauso evangelikų liuteronų bažnyčia – evangelikų liuteronų bažnyčia, esanti Šakių rajone, Sudarge (formaliai – Sudargo sen., vakariniame Sudargo pakraštyje, Burgaičių kaime), prie kelio. Bažnyčia atvežta iš Vokietijos ir čia pastatyta 1997 m., pavadinta Emauso, biblinės vietovės prie Jeruzalės, vardu. miniatiūra|240px|left|Bažnyčios interjeras miniatiūra|200px|right|Siena su vitražiniu langu, prie kurio stovi altorius miniatiūra|200px|right|Kiemo, pagalbinė pusė
Istorija
Sudargo evangelikų liuteronų parapija įkurta 1842 m. Jau 1843 m. pradėtos vesti metrikų knygos. 1842 m. vasario mėnesį parapija nutarė pasistatyti savo maldos namus. Statyba daugiausiai rūpinosi parapijos nariai zalcburgiečiai. Jie gyveno Sudargo, Grinaičių ir Šiaudinės kaimuose, buvo daugiausia amatininkai. Tai jie labiausiai rėmė bažnyčios statybą lėšomis. Pirmoji bažnyčia buvo medinė. Ji Sudarge stovėjo iki 1916 m.
Sudargo parapijos nariai dar 1912 m. nutarė pasistatyti didesnę mūrinę bažnyčią. 1913 m. buvo išmūrytos sienos ir uždengtas bažnyčios stogas, o 1914 m. – pastatytas bokštas. 1916 m. spalio 22 d. naujoji bažnyčia pašventinta.
Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia buvo sunaikinta – ją prieš pasitraukdama susprogdino Vokietijos kariuomenė. Griuvėsių likučiai sovietinės valdžios panaudoti tvartų, krosnių statyboms. Bažnyčios vietoje buvo pastatyta maisto ir alkoholinių gėrimų parduotuvė. Sovietmečiu Sudargo parapijos pamaldos vyko klebonijoje įrengtoje maldos salėje. Iki pat Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo tai buvo vienintelė veikianti parapija visoje Užnemunėje. 2011 m. gegužės 10 d. klebonija sudegė.
Dabartinė Sudargo evangelikų liuteronų bažnyčia 1953–1996 m. stovėjo Fisbeke (, Vokietija, Žemutinė Saksonija). Ji buvo pastatyta pagal serijinį projektą, skirta liuteronų tikėjimo krikščionims, kurie daugiausiai buvo karo pabėgėliai ir tremtiniai, apsigyvenę Fisbeke ir jo apylinkėse. Laikui bėgant ir parapijai išaugus, nedideli maldos namai negalėjo talpinti visų tikinčiųjų, todėl vietos parapija nusprendė šios bažnyčios vietoje pastatyti naują, erdvesnę, o senąją padovanoti. 1995 m. partnerinius ryšius su Fisbeko parapija užmezgė kunigė Tamara Kelerytė-Schmidt. 1996 m. kunigo Virginijaus Kelerto iniciatyva bažnytėlė buvo demontuota ir trimis sunkvežimiais parvežta į Lietuvą. 1996 m. gruodžio 23 d. kun. V. Kelertas pašventino bažnyčios kertinį akmenį. Bažnyčia užbaigta ir vyskupo Jono Kalvano jaunesniojo pašventinta 1997 m. rugpjūčio 17 d. Tais pačiais metais Fisbeko parapijoje vokiečiai pasistatė didesnę mūrinę Emauso bažnyčią.
Architektūra
Emauso bažnyčią suprojektavo architektas modernistas Otto Bartning (1883–1959), Bauhaus stiliaus atstovas. Ji buvo viena iš 33 vadinamųjų „Kančios bažnyčių“, vienintelis šio architekto statinys Lietuvoje. Šios programos kulto pastatams būdinga serijinė ar surenkamoji konstrukcija. Tai buvo neatidėliotina programa vietoje karo metais sunaikintų protestantiškų bažnyčių ir pabėgėlių telkimosi centruose.
Bažnyčios statymo metu Sudarge jos skersinė stačiakampio formos erdvinė orientacija buvo pakeista į ilgą erdvę. Dabartiniame statinyje altorius ir suolai yra pasukti 90° kampu.
Licinava (Lioliai)
Licinava – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Liolių.
Lankupių tiltas
Lankupių tiltas – kabamasis tiltas virš Minijos upės, esantis Lietuvoje, Klaipėdos rajone, Priekulės seniūnijoje. Tiltas jungia du Lankupių kaimus skirtinguose Minijos krantuose – Lankupius Klaipėdos rajone ir Lankupius Šilutės rajone.
Tai ilgiausias kabamasis tiltas Lietuvoje (tokiu jį įvardijo agentūra „Factum“ 2017 m.). Tilto ilgis – 130 m, plotis – 1,4 m. Lankupių tiltas metalinis, dengtas lentomis.
Lankupių tiltas pastatytas 1900 m., 2000 ir 2014 m. atlikti jo remonto darbai.
Netoliese (už kelių šimtų metrų) nuo tilto yra Vilhelmo kanalas.
Didaktinė literatūra
Didaktinė literatūra ( – pamokomas) – kūriniai, kuriuose meninės raiškos priemonėmis siekiama pamokyti.
Didaktinė literatūra skelbia socialines, politines, filosofines, religines, etines idėjas ir mokslo bei gyvenimo praktikos žinias. Egzistuoja susiformavę specifiniai žanrai, išreiškiantys didaktines tendencijas – pasakėčia, parabolė, legenda, epigrama, aforizmas, didaktinė poema, auklėjimo romanas, moralitė. Didaktinė literatūra kuriama nuo literatūros egzistavimo pradžios. Antikos laikais pamokomuosius kūrinius rašė Hesiodas („Darbai ir dienos“), Lukrecijus („Apie daiktų prigimtį“), Vergilijus („Georgikos“), Horacijus („Poezijos menas“), Ovidijus („Meilės menas“), Ezopas (pasakėčios). Viduramžiais plito religinės tematikos žanrai – pamokslai, šventųjų gyvenimo aprašymai. XVIII a. didaktinės literatūros paskirtis atitiko švietėjų nuostatas. XIX a., įsigalėjus romantizmui, didaktines idėjas reiškė tik pavieniai autoriai. XX a. didaktiškumas išliko politiškai angažuotoje literatūroje.
Ankstyviausi lietuvių kūriniai, turintys didaktinės literatūros bruožų, yra Jono Bretkūno „Postilė“ (1591), Mikalojaus Daukšos „Postilė“ (1599), Konstantino Sirvydo „Punktai sakymų“ (1629). Prie didaktinės literatūros priskirtinos Kristijono Donelaičio pasakėčios, iš dalies poema „Metai“ (1818), Antano Tatarės pasakėčios (rink. „Pamokslai išminties ir teisybės“, 1851), Motiejaus Valančiaus pasakojimai ir apsakymai („Vaikų knygelė“, „Paaugusių žmonių knygelė“, abi 1868), apysaka „Palangos Juzė“ (1869), Antano Baranausko poema „Dievo rykštė ir malonė“ (1859). Nuo XX a. didaktinės literatūros vaidmuo sumažėjo.
Juodagalvis donakobijus
Juodagalvis donakobijus (Donacobius atricapilla) – paukščių rūšis, priklausanti žvirblinių (Passeriformes) būriui, tačiau dėl šeimos nėra sutariama. Paplitusi Pietų Amerikoje ir Panamoje.
Seniau rūšis buvo priskiriama strazdinių, strazdų mėgdžiotojų, karetaitinių šeimoms, tačiau vėliau jų ryšiai atmesti. Dabar ieškoma giminingų rūšių Senajame Pasaulyje arba išskiriama atskira monotipinė donakobijų šeima.
Tai dažnas šlapynių paukštis, sutinkamas prie pelkių, senvagių, upių pakrančių ir kitur, kur gausu tankios ir aukštos vandens augmenijos. Arealas driekiasi nuo Panamos, Orinoko baseino šiaurėje iki pietryčių Brazilijos, rytų Bolivijos, Paragvajaus, šiaurės Argentinos.
thumb|left|200px|Arealas
Pontoninis tiltas
Pontoninis tiltas – tiltas, kurio pagrindas yra plūduriuojantys pontonai arba sujungtos valtys, taip sudarant galimybę per upę pereiti pėstiesiems ir transporto priemonėms. Tokio tilto maksimalų leistiną svorį lemia jo plūdrumas. Dažnai naudojamas karo sąlygomis, tačiau tinka ir civilinėms reikmėms. Iki XX a. 2-osios pusės buvo naudojami ir Lietuvoje – Kaune, Vilniuje, per Nemuną, Nerį, bet vėliau juos pakeitė nuolatiniai tiltai. Dabartinėje Lietuvoje kai kur vis dar yra tokių tiltų, pvz., per Vyžuonaitį, Rėkyvos ežere.
Istorija
480 m. pr. m. e. pontoninį tiltą persikeldama per Dardanelus surentė persų kariuomenė, vadovaujama Kserkso. Pasakojama, kad kiek vėliau, Aleksandras Didysis padarė pontoninį tiltą iš plaustų per Amudarjos upę. Šiuolaikinėje istorijoje, Napoleono laikais pontoniniai tiltai imti gaminti iš medžio, vario ir kitų medžiagų.
Lietuvoje taip pat buvo statomi pontoniniai tiltai. XIX a. Kaune toks buvo Aleksoto tiltas per Nemuną, XX a. pradžioje vietoje jo pastatytas nuolatinis. Vilniuje, po II pasaulinio karo vis dar buvo 2 pontoniniai tiltai per Nerį – ties dabartiniais Vingio parko pėsčiųjų ir Karaliaus Mindaugo tiltais. Jie buvo įrengiami nereguliariai, dažniausiai švenčių ir masinių renginių metu gyventojams patekti į Vingio parką ir „Žalgirio“ stadioną. 1975 m. balandžio 13 d. po koncerto žiūrovai nusprendė eiti per dar nevisiškai įrengtą Vilniaus pontoninį tiltą, tačiau šis neišlaikė – vienas jo kraštas atitrūko nuo kranto, pontonai pabiro, keletas žmonių nuskendo.
Angelica Kauffmann
Angelika Kaufman (piln. arba Kauffman, 1741 m. spalio 30 d. − 1807 m. lapkričio 5 d.) – XVIII a. antros pusės klasicizmo dailininkė, kilusi iš vokiškai kalbančios Šveicarijos.
Biografija
Angelika Kaufman gimė 1741 m. spalio 30 d. Kūre (Šveicarija). Jos tėvas Johann Josef Kauffmann buvo menko talento neturtingas tapytojas. Motina Cleophea Lutz. Tėvas apmokė Angeliką, kuri nuo jaunystės parodė talentą tapybai, muzikai ir kalboms. Apie 12 m. būdama Angelika jau tapė vietos kilmingųjų, dvasininkų portretus. 1754 m. tėvas ją nuvežė į Milaną. Italijoje Angelika lankėsi dar ne kartą. Jos ankstyvoji kūryba buvo paveikta prancūzų rokoko dailės. 1763-64 m. Angelika buvo Romoje, kur ją paveikė Anton Raphael Mengs klasicistinė tapyba. Iš Romos dailininkė grįžo per Boloniją ir Veneciją, keldama vietinių susižavėjimą. Vos 21 metų būdama Angelika Kaufman jau buvo Bolonijos meno akademijos nariu, vėliau priimta į Florencijos, Romos ir Venecijos akademijas. Johanas Joachimas Vinkelmanas 1764 m. rašė apie jos populiarumą Romoje. Angelika laisvai kalbėjo itališkai, taip pat pramoko prancūzų ir anglų kalbų. Romoje nutapė daugelio atvykstančių anglų aristokratų turistų portretų. Venecijoje ji susipažino su Anglijos ambasadoriaus žmona Wentworth, kurią 1766 m. palydėjo į Londoną.
Anglijoje Angelika greit buvo priimta į vietinę kultūrinę visuomenę. Vienu jos ištikimiausių draugų buvo to meto vienas iš labiausiai pripažintų Anglijos dailininkų Džošua Reinoldsas. Menininkai apsikeitė vienas kito tapytais portretais. 1767 m. Džošua Reinoldsas tarpininkavo, kad Angelika irgi pasirašytų peticijoje Anglijos karaliui dėl Britanijos karališkosios meno akademijos steigimo. Menininkų draugystė užkliuvo akademikui Nathaniel Hone, kuris 1775 m. nutapė paveikslą „Fokusininkas“, kuriame šaipėsi iš Reinoldso mėgstamos italų renesanso mados ir įtraukė nuogos Angelikos Kaufman karikatūrą. Tarp 1762 ir 1779 m. Angelika sukūrė 41 pasirašytus ofortus. Graviūros pagal jos paveikslus buvo populiarios. 1769 m. Angelika slapta ištekėjo už Švedijos grafo, kuris pasirodė esąs apsišaukėlis. Vedybos buvo nesėkmingos ir vėliau pora palaikė tik simbolinius santykius. Tarp 1769 ir 1782 metų Angelika Kaufman buvo tarp nuolatinių Britanijos meno akademijos parodų dalyvių. Didžiausią jos kūrybos dalį sudaro portretai ir paveikslai istoriniais-mitologiniais motyvais. 1773 m. jai, su kitais akademiniais dailininkais, buvo patikėta tapyti Londono Šv. Pauliaus katedroje. 1780 m. akademija užsakė 4 kambarių lubų tapybą Somerseto name. 1781 m. mirė Angelikos pirmasis vyras ir ji ištekėjo antrą kartą, už Venecijos dailininko Antonio Zucchi. Iškart po to šeima persikėlė į Romą, kur Angelika praleido paskutinius savo gyvenimo 25 metus būdama žymia dailininke. 1782 m. mirė jos tėvas, o 1795 m. – antrasis vyras. 1787 m. ji Romoje susipažino su J. V. Gėte.
Paskutiniais aktyvumo metais Angelikos kūryboje yra 1797 m., kuriais ji surengė parodą. Po to ji kūrė labai mažai. Angelika Kaufman mirė 1807 m. lapkričio 5 d. Romoje. Jos mirtis buvo plačiai paminėta vietos menininkų visuomenės. Laidotuvių procesiją organizavo Antonio Canova. Su karstu buvo nešami du jos paveikslai. Dailininkė palaidota San Andrea delle Fratte bažnyčioje. 1788 m. jos biografijos dalį publikavo vyro brolis Giuseppe Carlo Zucchi. 1810 m. pasirodė jos biografija, kurią parašė Giovanni de Rossi. Garsiausiu jos darbu įvardijamas Bransviko kunigaikštienės Augustos su sūnumi portretas. Jai pozavo imperatorius Juozapas II.
Lukšiai (Kelmė)
Lukšiai – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Aunuvėnų.
Imamatas
Imamatas – islamo šiitų srovės doktrina, pagal kurią, vadovauti musulmonų tikintiesiems (būti imamais) turi Mahometo dukters Fatimos ir Ali ibn Abu Talibo palikuoniai.
Po Mahometo mirties 632 m. išrinkus kalifu Abu Bakrą buvo grupė musulmonų, kurie pasisakė prieš tai. Tradiciškai manoma, kad jų nuostata buvo, kad musulmonams vadovauti turi Mahometo šeima, jo įpėdiniai pagal giminystę. Tačiau kai kuriuose šaltiniuose yra užuominos, kad jie tikėjo Mahometo žentą Ali esant dvasiškai pranašesniu už Abu Bakrą ir, atitinkamai, vertesniu vadovauti musulmonams. Kanoniniu šiitišku požiūriu, musulmonų lyderio (imamo) postas turi priklausyti tiesioginiams Fatimos ir Ali palikuonims. Gausiausia šiitų sekta imamitai tiki po Mahometo buvus 12 dvasiškai tyrų imamų, kurių linija nutrūko 874 m. dvyliktajam imamui nepaskyrus įpėdinio. Imamitai tiki, kad šis nutrūkimas yra laikinas, ir imamas yra tik laikinai pasitraukęs iš pasaulio (haibatas) ir sugriš prieš pat Pasaulio pabaigą. Nesant tikrojo imamo kai kurie religiniai ritualai laikomi sustabdytais: pavyzdžiui džihadas, penktadienio malda. Imamitai atmeta po Mahometo buvusių trijų kalifų teisėtumą ir menkai vertina daugelį kitų Mahometo bendražygių (sahabų), nes laiko, kad jie uzurpavo valdžią iš tikrųjų imamų, pradedant Ali. Kita šiitų sekta izmailitai tiki buvus 7 teisėtus imamus. Izmailitų šaka mustalitai tiki imamų liniją besitęsiant iki šių laikų. Zaiditai tiki buvus 5 imamus. Jie yra artimesni sunitams, nes pripažįsta teisėtais Mahometo įpėdiniais tris pirmuosius kalifus, nors ir dvasiškai prastesnius už Ali.
Lietų jūra
thumb|right|200px| Lietų jūros padėtis Mėnulyje thumb|right|240px| Lietų jūra (kompozicinė nuotrauka) thumb|right|240px| Lietų jūros topografinė nuotrauka Lietų jūra (, 33°N, -16°W) – Mėnulio matomosios pusės šiaurės pusrutulio jūra.
Lietų jūra susidarė lavai užliejus didelį, apie 3,8 mlrd. metų senumo susidūrimo baseiną Mėnulio paviršiuje. Tai antra pagal dydį Mėnulio jūra (didesnis Audrų vandenynas) ir matoma iš Žemės be optinių prietaisų pagalbos. Baseino išorinis žiedas yra apie 1123−1160 km skersmens, vidinis žiedas − 670 km skermens. Plotas apie 830 000 km². Jūros vakariniame pakraštyje jūros lyguma pereina į Audrų vandenyną ir jos ribos nėra visiškai aiškios. Apie 300° jūros apskritiminio perimetro yra aiškiai apribota kalnų. Pietuose ir šiaurėje Lietų jūrą apriboja pažymėtini Mėnulio krateriai Kopernikas ir Platonas. Lietų jūros baseinas susidarė stambaus kosminio kūno smūgio metu į Mėnulio paviršių. Po smūgio pro Mėnulį praėjo seisminės bangos, kurių poveikis matomas nematomosios Mėnulio pusės Van de Grafo 233 km skersmens baseino suardytose struktūrose.
Struktūros
Susijusios struktūros (žr. schemą):
Amerikinė medinė antis
Amerikinė medinė antis (Neochen jubata) – paukščių rūšis, priklausanti antinių (Anatidae) šeimai. Paplitusi Pietų Amerikoje – daugiausia Orinoko ir Amazonės baseinuose.
Gyvena poromis, sudaro grupes iki 20 individų. Lizdą suka medžių šakose. Deda 6-10 kiaušinių, kuriuos patelė peri 30 dienų.
Filipinų himnas
Filipinų himnas  – Filipinuose priimtas oficialus himnas. Atliekamas tagalų kalba.
Istorija
1898 m. generolas Emilis Aginaldas pasirašė dekretą dėl Filipinų nepriklausomybės dienos minėjimo liepos 12 dieną. Šiai progai paminėti Chuanas Felipė sukūrė melodiją, kuri buvo atlikta šventės ceremonijoje, keliant Filipinų vėliavą. Melodija buvo pavadinta „Nacionaliniu Filipinų maršu“. 1899 m. kareivis Chosė Palmosas parašė patriotišką tekstą ispanų kalba. Šie žodžiai tapo oficialiais himno žodžiais.
1938 m. himno tekstu tapo Merės Lein ir senatoriaus Kamilijo Osijaso eilės anglų kalba.
1948 m. patvirtintas tekstu tagalų kalba. Dar kartą tekstas buvo keistas 1956 ir 1962 m.
Žodžiai
Himno pavadinimas – „Išrinktoji žemė“. Muzikos autorius Chulianas Felipė, žodžių autorius Felipė Padilja de Leonas.
Baltapilvis sėklalesis
Baltapilvis sėklalesis (Sporophila leucoptera) – paukščių rūšis, priklausanti tanagrinių (Thraupidae) šeimai. Paplitusi Pietų Amerikoje (Argentinoje, Brazilijoje, Bolivijoje, Peru, Paragvajuje ir Suriname).
Kūno ilgis apie 13 cm. Patino pagurklis, krūtinė, pilvas, pauodegys balti, galva, uodega ir sparnai pilkšvai mėlyni. Patelė šviesiai ruda, krūtinė ir pilvas šviesesni.
Gyvena krūmynuose, kalnų pievose. Minta krūmų ir medžių sėklomis.
thumb|left|250px|Patelė
Eurovizijos dainų konkursas 2023
Eurovizijos dainų konkursas 2023 buvo 67-asis Eurovizijos dainų konkursas, kuris vyko 2023 m. gegužę Liverpulyje, Jungtinėje Karalystėje. Ši šalis teisę rengti Eurovizijos dainų konkursą iškovojo po to, kai buvo paskelbta, jog Ukraina, kurios grupė Kalush Orchestra su daina „Stefania“ laimėjo praėjusių metų konkursą, negalėjo rengti konkurso dėl vykstančios Rusijos karinės invazijos į Ukrainą. Pirmasis pusfinalis vyko gegužės 9 d., antrasis – gegužės 11 d., o finalas – gegužės 13 d. Tai buvo rekordinis devintasis kartas, kai konkursas vyksta Jungtinėje Karalystėje, paskutinį kartą britai rengė 1998 m. konkursą Birmingeme.
Konkurse dalyvavo 37 šalys. Bulgarija, Juodkalnija ir Šiaurės Makedonija nusprendė pasitraukti iš konkurso daugiausiai dėl 2022 m. pasaulinės energijos krizės poveikio, taip pat dėl prastų rezultatų praėjusiais metais. Pirmą kartą nuo 2009 m. konkurso pusfinalių rezultatus lemė tik žiūrovai, tuo tarpu finale buvo paliktas ir komisijos balsavimas. Nuo šių metų buvo suteikiama galimybė konkurse nedalyvaujančių šalių gyventojams balsuoti visuose renginiuose, jų balsus skaičiuojant kaip vienos atskiros šalies balus.
2023 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą septintąjį kartą laimėjo Švedija ir jos atstovė Loreen, kuri atliko dainą „Tattoo“. Tai antrasis šios dainininkės triumfas šiame konkurse, pirmąjį kartą ji laimėjo 2012 m. Toliau galutinėje lentelėje rikiavosi Suomija, Izraelis, Italija ir Norvegija. Lietuvos atstovė Monika Linkytė užėmė 11-ąją vietą, tai ketvirtasis pagal užimtą vietą Lietuvos rezultatas.
Šalies-šeimininkės pasirinkimas
2022 metų konkursą laimėjo Ukrainos grupė Kalush Orchestra su daina „Stefania“ – pagal Eurovizijos tradicijas teisė rengti kitų metų konkursą atitenka laimėjusiai šaliai, t. y. Ukrainai. Tai būtų buvęs trečiasis kartas šioje šalyje, kuri rengė 2005 m. ir 2017 m. konkursus. Tačiau atsižvelgiant į tebevykstančią Rusijos karinę invaziją į Ukrainą, buvo spėliojama, kad šalis negalės surengti renginio. Dėl šios priežasties kelios šalys išreiškė susidomėjimą surengti konkursą, jei Ukraina išties negalėtų to padaryti, šios šalys yra: Italija, ‎‎Nyderlandai, ‎ ‎‎Lenkija‎‎, ‎‎‎‎ Ispanija, ‎‎Švedija, ‎‎ ir ‎‎Jungtinė Karalystė.
2022 m. birželio 17 d. EBU išplatino pranešimą, kuriame teigiama, kad Ukraina negali užtikrinti saugumo konkurso metu ir negali rengti 2023 m. Eurovizijos savo šalyje. Pranešime taip pat buvo teigiama, kad EBU pradeda konsultacijas su antrą vietą užėmusios Jungtinės Karalystės transliuotoju BBC dėl konkurso rengimo šioje šalyje. ‎Paskutinį kartą konkursas nebuvo surengtas praėjusių metų laimėjusioje šalyje ‎‎1980‎‎ metais.‎
VIII pasaulio regbio čempionatas
VIII pasaulio regbio čempionatas vyko 2015 m. Anglijoje nuo rugsėjo 18 iki spalio 31 d. Iš 20 rinktinių, dalyvavusių prieš 4 metus vykusiame VII čempionate, nebuvo tik Rusijos: jos vietoje teisę žaisti iškovojo Urugvajus. Tai buvo pirmasis čempionatas, kuriame nebuvo nei vienos debiutuojančios rinktinės.
Eurovizijos dainų konkursas 2023
Šalies-šeimininkės pasirinkimas
Po Ukrainos pergalės 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, EBU nagrinėjo visas galimybes surengti konkursą Ukrainoje su šios šalies transliuotoju UA:PBC. Tai yra ilgametė tradicija, kad konkursas vyksta jį laimėjusioje šalyje, numatant tam tikrus kriterijus, įskaitant galimybę užtikrinti visų suinteresuotų šalių, taip pat ir visuomenės, saugumą. Atsižvelgiant į besitęsiantį karą, kai Rusija įsiveržė į šiemet laimėjusią šalį, EBU skyrė laiko atlikti išsamų vertinimą ir su UA:PBC bei trečiųjų šalių specialistais apie saugumo galimybes konkurso metu.
VIII pasaulio regbio čempionatas
Pasaulio čempionė Naujoji Zelandija apgynė čempionų titulą, finale nugalėdama Australiją 34–17. Kovoje dėl 3 vietos Pietų Afrika įveikė Argentiną. Tai buvo pirmasis čempionatas, kur nei viena Europos komanda nepateko į pusfinalį. Naujoji Zelandija tapo pirmąja rinktine, kuriai pavyko iškovoti čempionų titulą tris kartus ir antrą kartą iš eilės. Dramatiška Japonijos pergalė prieš favoritę Pietų Afriką turnyro pradžioje buvo laikoma tuo metu “didžiausia staigmena” regbio istorijoje, kurios dėka turnyras jau iš pat pradžių nusipelnė padidinto žiniasklaidos dėmesio. Šeimininkė Anglija, pralaimėjusi rungtynes Australijai ir Velsui, baigė pasirodymą jau po grupių etapo – tai buvo pirmas kartas istorijoje, kai čempionato vienintelė šeiminikė nepateko į atkrintamąsias varžybas, ir antras kartas, kai į atkrintamąsias varžybas nepateko viena iš šeimininkių.
Eurovizijos dainų konkursas 2023
Šalies-šeimininkės pasirinkimas
„Eurovizijos“ dainų konkursas yra vienas sudėtingiausių televizijos renginių pasaulyje, ties kuriuo dirba ir į kurį atvažiuoja tūkstančiai žmonių, jam pasirengti reikia 12-os mėnesių. Atlikus objektyvią analizę, organizatoriai ir taryba, labai apgailestaudama padarė išvadą, kad dabartinėmis aplinkybėmis UA:PBC negali įvykdyti visų saugumo garantijų ir surengti „Eurovizijos“ dainų konkurso Ukrainoje.
Dėl šio sprendimo, vadovaudamiesi taisyklėmis ir siekdami užtikrinti renginio tęstinumą, EBU dabar pradės diskusijas su BBC, kaip šių metų antros vietos nugalėtojais, dėl 2023 m. „Eurovizijos“ konkurso rengimo Jungtinėje Karalystėje. Mūsų tikslas yra, kad Ukrainos pergalė atsispindėtų kitų metų renginyje. Tai bus mūsų prioritetas diskusijose su būsimais renginio šeimininkais.
VIII pasaulio regbio čempionatas
Dalyviai
12 iš 20 rinktinių į čempionatą pateko be atrankos varžybų. Jos 2011 m. vykusio VII pasaulio regbio čempionato grupių varžybose pateko į geriausiųjų trejetukus. Likusios 8 rinktinės iškovojo kelialapius regioniniuose atrankos turnyruose. Anglija užsitikrino dalyvavimą čempionate šeimininkės teisėmis. Čempionate dalyvavo tos pačios komandos, kaip ir 2003 m. pirmenybėse. Rinktinių sąrašas su jų pasauliniu reitingu prieš čempionatą (skliausteliuose):
thumb|400px|{{legend|#2020d0|Patekusios komandos}} {{legend|#f0c020|Nepatekusios komandos}} {{legend|#ababab|IRB nepriklausančios šalys}}
Eurovizijos dainų konkursas 2023
Šalies-šeimininkės pasirinkimas
"Esame nepaprastai dėkingi, kad BBC sutiko rengti kitų metų „Eurovizijos“ dainų konkursą Jungtinėje Karalystėje. BBC jau keturis kartus anksčiau yra prisiėmusi kitų šalių nugalėtojų rengimo pareigas. Tęsdami šią solidarumo tradiciją, žinome, kad kitų metų konkurse atsiskleis vieno iš labiausiai patyrusių Europos visuomeninių transliuotojų kūrybiškumas ir įgūdžiai, kartu užtikrinant, kad šių metų nugalėtoja, Ukraina, bus pagerbta ir atstovaujama viso renginio metu, – „Eurovizijos“ dainų konkurso vykdomasis vadovas Martinas Osterdahlis."
VIII pasaulio regbio čempionatas
Burtų traukimas
Prieš burtų traukimą rinktinės buvo paskirstytos į krepšelius pagal to meto naujausią IRB reitingą. Į 3 pirmuosius krepšelius pateko 12 geriausiųjų praeito čempionato rinktinių, automatiškai iškovojusių teisę dalyvauti 2015 m. čempionate: 1 krepšelyje – 4 geriausios rinktinės pagal reitingą, 2 krepšelyje – sekančios 4 geriausios rinktinės pagal reitingą, 3 krepšelyje – sekančios 4 rinktinės pagal reitingą. Likusios 8 rinktinės buvo paskirstytos į 4 ir 5 krepšelį pagal tokią tvarką: 4 krepšelyje – regioninių kvalifikacijos turnyrų nugalėtojai: Okeanijos, Europos, Amerikos ir Azijos, 5 krepšelyje – Afrikos kvalifikacinio turnyro nugalėtoja, antrą vietą Europos ir Amerikos kvalifikacijos turnyruose užėmusios rinktinės, atkrintamųjų rungtynių nugalėtoja. Į krepšelius suskirstytos rinktinės:
Eurovizijos dainų konkursas 2023
Pasiūlymų etapas
miniatiūra|kairėje|Liverpulio arena, kurioje vyks 2023 m. „Eurovizijos“ dainų konkursas Galimu konkurso rengimu susidomėjo 20 Jungtinės Karalystės miestų ir miestelių, iš kurių į galutinį kandidatų sąrašą pateko ‎‎Birmingemas, Glazgas‎‎, Lidsas‎‎, ‎‎Liverpulis, Mančesteris‎‎, Niukaslas‎‎ ir ‎‎Šefildas‎‎. Šie miestai pateikė pilnus savo pasiūlymus, o geriausią iš jų išrinko EBU ir BBC suburta komisija. Vėliau buvo paskelbta, jog kandidatų sąraše liko tik Glazgas ir Liverpulis. 2022 m. spalio 7 dieną miestu šeimininku buvo paskelbtas Liverpulis.
VIII pasaulio regbio čempionatas
Burtų traukimas
Toks ankstyvas, net prieš 3 metus iki čempionato pradžios įvykęs burtų traukimas neapsiėjo be kritikos: Pagal reitingą čempionato pradžioje į vieną grupę buvo patekusios 2, 3 ir 4 pajėgiausios pasaulio rinktinės (Australija, Anglija ir Velsas). Po to, kai Anglija pralaimėjo grupės rungtynes Australijai ir Velsui, ir tapo pirmąja į atkrintamąsias varžybas nepatekusia čempionato šeimininke bei čempionų titulą turinčia rinktine, IRB vadovas Brett Gosper sutiko su kritika ir pažadėjo kitą burtų traukimą perkelti arčiau čempionato.
Martapolis
Martapolis – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Liolių.
VIII pasaulio regbio čempionatas
Komandų sudėtys
Kiekviena rinktinė galėjo registruoti čempionatui po 31 žaidėją. Žaidėjų sąrašai IRB turėjo būti įteikti iki 2015 m. rugpjūčio 31 d. Po šio termino keisti žaidėjų sąrašą buvo galima tik žaidėjo traumos atveju. Žaidėjas, pakeitęs traumuotąjį, galėjo dalyvauti varžybose tik praėjus 48 valandoms nuo jo įtraukimo į rinktinės sudėtį.
Grupių etapas
Dvi pirmąsias vietas grupėje iškovojusios rinktinės pateko į ketvirtfinalį, o 3 pirmąsias vietas užėmusios – iškovojo teisę dalyvauti 2019 m. čempionate. Vienodą taškų skaičių surinkusioms rinktinėms vertinti buvo nustatyti tokie kriterijai:
Jei vienodą taškų skaičių surinktų 3 komandos, iš pradžių pagal šiuos kriterijus būtų nustatyta aukščiausią vietą užėmusi komanda. Paskui, antrai vietai nustatyti, dvi likusios komandos būtų vertinamos iš naujo, pradedant pirmuoju kriterijumi.
A grupė
thumb|Australija–Anglija 33–13  Tvikenhemo stadione Londone.
B grupė
thumb|Pietų Afrika–JAV 64–0 Londono olimpiniame stadione.
C grupė
thumb|Naujoji Zelandija–Argentina 26–16 Wembley stadione Londone.
D grupė
thumb|Airija–Kanada 50–7 Tūkstantmečio stadione Kardife.
Apdovanojimai
Geriausiu turnyro rungtynių momentu pripažintas Japonijos pergalingas žeminimas rungtynėse prieš Pietų Afriką.
2015 m. turnyro simbolinė rinktinė:
Statistika
Čempionato rezultatyviausiu žaidėju tapo argentiniečių saugas Nicolás Sánchez, surinkęs 97 taškus. Naujosios Zelandijos kraštas Julian Savea atliko daugiausia žeminimų – 8, pakartodamas turnyrų rekordą, kuris priklausė jo tautiečiui Jonahui Lomui ir Pietų Afrikos žaidėjui Bryanui Habanai.
Krambambulia
thumb|right|150px|Krambambulia restorane „Belaja Rus“ (Белая Русь) [[Maskvoje]]
Krambambulia (baltarus. ir ) – baltarusiškas alkoholinis gėrimas iš degtinės, medaus ir prieskonių, geriamas tiek šaltas, tiek karštas.
Istorija
Pavadinimas krambambulia atsiradęs iš vokiško likerio krambambulio pavadinimo. Krambambulį gamindavo Dancige iš brendžio ir kadagių. Likerio krambambulio pavadinimas tapo bendriniu, Europos universitetų studentai šiuo žodžiu vadindavo įvairius stiprius alkoholinius gėrimus. Pvz., vienas toks stiprus „krambambulis“ minimas Aleksandro Ostrovskio pjesėje „Vilkai ir avys“. Žodį krambambulis išpopuliarino ir to paties pavadinimo studentų daina, kurios pradinį variantą 1745 m. sukūrė Christoph Friedrich Wedekind. Į rusų kalbą šios dainos tekstą XIX a. išvertė Nikolajus Jazykovas (Николай Языков; 1803–1846).
Žinoma, kad baltarusiškas krambabulios receptas jau buvo žinomas iki Spalio revoliucijos, tačiau nebuvo paplitęs. Gėrimas išpopuliarėjo po 2000 metų, kai krambambulią ėmė laikyti nacionaliniu baltarusių alkoholiniu gėrimu. Baltarusijoje krambambulią gamina kompanija «BELPI – Baltarusiški gėrimai», kuri pasistengė atkurti Didžiosios Lietuvos Kunigaikštystės senovinius receptus. Dabar šis gėrimas įeina į daugelio Baltarusijos restoranų meniu, krambambulią gamina pramoniniu būdu.
Maskvoje yra baltarusių virtuvės restoranas „Krambambulia“, pavadintas pagal šį gėrimą.
Šio gėrimo garbei yra pavadinta ir baltarusių ironiško pop-roko grupė „Krambambulia“.
Eurovizijos dainų konkursas 2023
Lietuva Eurovizijoje
Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija (LRT) norėdamas išrinkti dainą-atstovę, kaip ir kasmet, surengė nacionalinę atranką „Pabandom iš naujo! 2023“. Atrankos finalas vyko vasario 18 dieną, jį laimėjo ir Lietuvai atstovaus atlikėja Monika Linkytė su daina „Stay“.
Po 2023 m. sausio 31 d. Šv. Jurgio salėje Liverpulyje vykusio pusfinalių burtų traukimo paaiškėjo, kad Lietuvos atstovė pasirodys 2023 m. gegužės 11 d. vyksiančiame antrajame pusfinalyje, antroje jo dalyje. Tikslus Lietuvos pasirodymo numeris bus paskelbtas kovo pabaigoje.
Balsavimas
2022 m. lapkričio 22 d. EBU paskelbė apie esminius 2023 m. konkurso balsavimo sistemos pakeitimus. Nuo šiol pusfinalių rezultatai būtų nustatomi tik žiūrovų balsavimu, kaip buvo 2004–2007 m., o finalo rezultatus nustatytų tiek profesionalų komisijos kiekvienoje šalyje, tiek žiūrovų balsavimas, kaip buvo nuo 2009 m. finalo. Tuo atveju, jei šalis negalėtų pateikti žiūrovų balsavimo rezultatų pusfinalyje, būtų naudojamas atsarginis komisijos balsavimo rezultatas. Jei šalies komisija finale dėl įvairių priežasčių būtų diskvalifikuota, tos šalies žiūrovų balsavimo taškai būtų padvigubinti ir panaudoti kaip pakaitalas. Žiūrovai iš nedalyvaujančių šalių taip pat galėjo balsuoti visose renginiuose, o jų balsai būtų susumuoti ir pateikti kaip vienas atskiras taškų rinkinys skiltyje „Likęs pasaulis“. Šis balsavimas vyko per internetinę platformą, norint balsuoti joje reikės pasitvirtinti, jog esi nedalyvaujančios šalies gyventojas naudojant kredito ar debeto korteles.