cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Batakių herbas
Istorija
Vietovė prie Ančios upės kranto, kur įsikūręs miestelis, priklauso regionui, kur vyko aršios žemaičių kovos su Vokiečių ordinu. Prie Batakių esantį Aukaimio piliakalnį XIII a. pabaigoje - XIV a. pradžioje Vokiečių ordinas naikino ir degino net kelis kartus, kol 1305 m. pilį ir prie jos buvusias gyvenvietes pavertė pelenais. 1448 m. atgijusi gyvenvietė jau minima Batakių vardu. Vietos gyventojai aktyviai dalyvavo XIX a. sukilimuose ir pokario rezistencinėje kovoje su sovietais.
Peninų Alpės
thumb|right|250px|Valio Alpės Peninų Alpės arba Valio Alpės − Vakarinių Alpių dalis Italijoje ir Šveicarijoje, į rytus nuo Monblano, tarp Sen Bernaro ir Simplono perėjų.
Batakių herbas
Istorija
Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2006 m. gruodžio 28 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-842.
Peninų Alpės
Didžiausias Peninų Alpių aukštis 4634 m (Diufūro kalnas). Kalnai sudaryti iš gneisų ir skalūnų.
Peninų Alpėms priklauso daugiau kaip 40 viršūnių aukštesnių kaip 4 000 m.
Batakių herbas
Simbolika
Batakių herbu išreikšta pasiaukojama žemaičių kova už Lietuvos laisvę. Juodas lokys paimtas iš Žemaitijos herbo, raudona (kruvina) kuoka - vienas iš žemaičių kovos ginklų. Liepsnojanti skydo papėdė rodo kančias, kurias patyrė šio krašto gyventojai kovodami už laisvę.
341 m.
341 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Sekuliarizacija
Sekuliarizacija ( < – pasaulietiškas) – turto, žemių, įstaigų, privilegijų atėmimas iš bažnyčios ir jų perdavimas pasaulietinei valdžiai, visuomenei.
Sekuliarizacija pradėta vykdyti Senovės Egipto laikais. Europoje ją pradėjo Frankų valstybės majordomas Karolis Martelis, valdęs 714–741 m., dalijęs bažnytines žemes pasižymėjusiems karinėje ir administracinėje tarnyboje. Ypač didelį mastą įgijo reformacijos, buržuazinių ir socialinių revoliucijų metu.
Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje pirmą kartą įvykdyta 1773 metais, valstybei nusavinus panaikinto jėzuitų ordino turtus.
Vesterosas
Vesterosas − miestas vidurio rytų Švedijoje, Vestmanlando lėno administracinis centras, prie Melareno ežero, 100 km į vakarus nuo Stokholmo. Didžiausias upių uostas Švedijoje. Mieste yra nemažai pramonės įmonių − elektrotechnikos, maisto pramonės, spalvotosios metalurgijos. Pastatyta šiluminė elektrinė.
Vesterosas garsėja savo XIII−XVIII a. architektūros paminklais.
Istorija
Vesterosas yra vienas seniausių miestų Švedijoje ir Šiaurės Europoje. Iki 1271 m. miestas buvo vadinamas Arosu („upės žiotys“), vėliau pervadintas į Vestrą Arosą dėl Svartono upės žiočių, o dar vėliau − į Vesterosą. Teritorija buvo apgyvendinta vikingų laikais prieš 1000 m. Vesterosas buvo antras pagal dydį Švedijos miestas XI a. pradžioje, o XII a. tapo vyskupystės centru.
Laikui bėgant buvo pastatyta katedra ir vienuolynas. Miesto herbas atsirado XIII a. pabaigoje.
Gustavas I Vaza Vesterose sušaukė Riksdagą, kuriame buvo nutarta atversti Švediją į protestantų tikėjimą.
XVIII-XIX a. mieste paplito agurkų auginimas ir dabar Vesterosas vadinamas agurkų miestu.
Sportas
Mieste 1958 m. vyko VI pasaulio futbolo čempionatas.
Futbolo klubai
Stipriausias futbolo klubas – Västerås SK.
Konvejeris (procesoriaus)
Konvejeris – speciali loginė schema, leidžianti optimizuoti procesoriaus darbą, vykdant nepriklausomus veiksmus lygiagrečiai.
Tipiškas procesorius bet kurią komandą vykdo keliais etapais:
Visi šie etapai vykdomi gana nepriklausomai vienas nuo kito, todėl vykdant vieną iš šių veiksmų, už kitus veiksmus atsakingos procesoriaus dalys stovi be darbo. Naudojant konvejerį, visi šie darbai vykdomi lygiagrečiai, pvz., kol viena procesoriaus dalis identifikuoja naujai gautą komandą, kita dalis išrinkinėja iš atminties kitai komandai reikalingus duomenis.
Kai kurie sudėtingesni konvejeriai būna sujungti su kešavimo schemomis, ilgiau trunkančius veiksmus (komandų išrinkimą, jų duomenų išrinkimą) leidžia vykdyti iš anksto. Itin efektyviai konvejeriai naudojami RISC procesoriuose: dėl mažo komandų skaičiaus, vienodo komandų (ir duomenų) ilgio, mažo kiekio operandų (dažniausiai – vieno), adresacijos būdų ribojimo, RISC procesoriuose esančių konvejerių darbą galima efektyviai prognozuoti, atitinkamai – ir smarkiai optimizuoti.
Gauraičiai
Gauraičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Gaurės.
Danijos futbolo varžybos 1912–1913 m.
1912–1913 m. Danmarksmesterskabsturneringen
Danijos futbolo nacionalinis turnyras ( – aukščiausia futbolo lyga šalyje.
FK Geležinis vilkas Vilnius
Vilniaus „Geležinis Vilkas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus. Per savo gyvavimo metus, komanda žaidė visose įmanomose Lietuvos futbolo lygose, nuo aukščiausios, LFF A lygos iki žemiausios, VIII lygmens, Sekmadienio futbolo lygos D diviziono.
Istorija
1989–1991 m. Vilniaus „Geležiniu vilku“ vadinosi buvusi SRT Vilnius komanda. Žaidė tuometinėje Lietuvos aukščiausioje ir pirmoje lygose. 1991 m. Nutrūkus finansavimui, komanda buvo išformuota.
1992 metais keli entuziastai – Algimantas Liubinskas, Bronislavas Čekanauskas ir Matvejus Frišmanas kreipėsi į tuometinį Krašto apsaugos ministrą Audrių Butkevičių ir Motorizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ vadą brigados generolą Česlovą Jezerską su pasiūlymu suburti stiprią kariškių futbolo komandą, kuri galėtų atstovauti Lietuvos kariuomenei. Gavus sutikimą ir palaikymą, buvo suburta komanda, kuri iškart debiutavo tuometiniame Lietuvos pirmojo lygmens čempionate – „Lietuvos lygoje“.
Pirmosios Lietuvos lygos varžybos įvyko Žalgirio stadione 1992 metų rugpjūčio 1 d. su FK Žalgiris. Pirmasis sezonas, vadovaujamas trenerio Rimvydo Kochanausko, komandai susiklostė gana sėkmingai – užimta 8 vieta.
Keletą pirmųjų sezonų komandoje žaidė nemažai garsių futbolininkų, atstovavusių ir Lietuvos nacionalinę futbolo rinktinę: Valdas Urbonas, Girius Kalvaitis, Žydrūnas Grudzinskas. Iš tuomet žaidusių karių galima išskirti št. srž. Rimą Klišį, kuris 2012 m. sezone po 20 metų pertraukos vėl žaidė FK Geležinis vilkas sudėtyje. Prie komandos valdymo daug prisidėjo buvęs Lietuvos nacionalinės futbolo rinktinės vyr. treneris Algimantas Liubinskas.
1994–1995 m. komanda buvo performuota į dublerinę Žalgiris-2 Vilnius ekipą. Komanda vėl susigrąžino „Geležinio vilko“ pavadinimą 1997 m. vasarą. Iki 2006 m. komanda žaidė A lygoje bei I lygoje, po to iškrito į II lygą.
Vienas iš aukščiausių klubo pasiekimų, vyr. trenerio Alvydo Koncevičiaus vadovaujama komanda, 2001 metais A lygoje iškovojo 6 vietą. Taip pat, FK „Geležinis Vilkas“ buvo Pirmos lygos ir Antros lygos prizininku. Klube žaidė visa eilė garsių futbolininkų: Ritas Vaiginas, Edvardas Malkevičius, Gvidas Juška, Audrius Ramonas, Valdemar Barovskij.
Atstovaudama Lietuvos kariuomenei, komanda 2003 metais dalyvavo III-ose pasaulio kariškių sporto žaidynėse Italijoje. Užimta aukšta 4 vieta. Po dvejų metų kariškių pasaulio futbolo čempionate Vokietijoje užimta 5 vieta.
2010–2011 m. komanda dalyvavo salės futbolo varžybose. Po 2011 m. sezono klubui grėsė išnykimas – tuometinis komandos vyr. treneris Alvydo Koncevičiaus buvo nusprendęs nebedalyvauti jokiose Lietuvos futbolo rengiamose varžybose. Tuomet, Darius Indriūnas, komandos sirgalius nuo 2001 m., iš komandos likučių ir naujų futbolo entuziastų, subūrė kariškių futbolo mėgėjų klubą (KMFK) „Geležinis vilkas“ ir tokiu būdu išsaugojo klubo tęstinumą. Klubas įregistruotas kaip VšĮ.
Nuo 2012 m. komanda žaidė Sekmadienio futbolo lygoje. Komandai buvo keliamas tikslas per 10 metų iš Lietuvos VIII lygmens (SFL D - diviziono) pakilti į IV lygmenį – LFF III lygą. Skambiausią pergalę komandai pavyko iškovoti 2021 m. su treneriu Šarūnu Beivydu – komanda tapo Sekmadienio futbolo lygos nugalėtoja, ir įgyvendino tikslą pakilti į III lygą.
Komanda namų rungtynes žaidžia Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino štabo batalione esančiame stadione. Tai tapo įmanoma nuo 2013 m., Krašto apsaugos ministro Juozo Oleko dėka.
2015 m. įkurta VšĮ vaikų futbolo akademija „Geležinis Vilkas“, vadovaujama Alvydo Koncevičiaus ir Lino Virkečio. Akademijoje treniruojamos įvairaus amžiaus grupės, vaikai dalyvauja vaikų ir jaunimo LFF futbolo čempionatuose. 2022 m. akademijai suteiktas LFF dviejų žvaigždučių sertifikatas.
2022 m. komanda III lygoje užėmė 15-ą vietą. Nepaisant to, 2023 m. klubas pateikė prašymą licencijuotis į Antrą lygą, tačiau vėliau prašymą atsiėmė.
Salės futbolo varžybos
2010–2011 m. sezone komanda dalyvavo I lygos salės futbolo varžybose, ir užėmė 2-ąją vietą.
2017 m. klubas žaidė VRFS organizuojamame Vilniaus salės futbolo čempionate. 2017-2018 m. sezone 'Select II' divizione užėmė 8 vietą.
Po vienų metų pertraukos, 2019-2020 m. klubas žaidė Vilniaus salės futbolo 'Select I' lygos čempionate. Po pirmojo etapo užėmė 12 vietą. Antrasis etapas liko neužbaigtas dėl COVID-19 pandemijos protrūkio, komandai esant 11-oje vietoje.
Komandos sudėtis
2023 m. gegužės 01 d.
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Pikžirniai
Pikžirniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7,5 km į rytus nuo Sintautų, prie kelio.
Ožkos pienas
thumb|right|250px|Ožkos melžimas fermoje (Izraelis) Ožkos pienas  – pienas, gaunamas iš naminių ožkų.
Patujaro plaušabudė
Patujaro plaušabudė (Inocybe erubescens) – plaušabudžių (Inocybe) genties grybų rūšis.
Ožkos pienas
Ožkos kasmet duoda 2 % viso pasaulio pieno. Kai kurios ožkų veislės auginamos specialiai pieno gamybai.
Mėlynieji strazdai
Mėlynieji strazdai (Sialia) – strazdinių (Turdidae) šeimos paukščių gentis.
Ožkos pienas
Ožkos pieno riebalų lašeliai yra smulkūs ir gerai emulsinti, todėl ožkos pieno riebalai gerai išsilaikė piene ir nenusistoja viršuje kaip kad būna su karvės pienu. Todėl ožkos pieno nereikia homogenizuoti. Jei numatoma iš pieno gaminti sūrį, homogenizacija nerekomenduojama, nes ji keičia pieno struktūrą, ir tada pienas sunkiau koaguliuoja, prastėja sūrio kokybė ir išeiga.
Patujaro plaušabudė
Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 3-7 (10) cm skersmens, iš pradžių kūgiška, vėliau paplokščia, su smailiu mėsingu gūbreliu, balta, senesnė gelsvos, ochrinės spalvos, išmarginta raudonomis dėmėmis, senų grybų plytos raudonumo, suskeldėjusi, plaušuota. Lakšteliai balti, vėliau pilkai gelsvi, pakraščiai su baltais taškeliais, tankūs, trapūs, platūs. Kotas 3-8 cm ilgio, 0,5-2 cm storio, plaušuotas, pagrindas gumbiškas. Trama balta, paspaudus, kaip ir kepurėlė, lakšteliai ir kotas raudonuoja.
Auga gegužės–birželio mėnesiais pamiškėse, parkuose. Lietuvos pietrytinėje dalyje dažna. Panaši į pavasarinę balteklę, pievagrybius. Mirtinai nuodinga.
Lietuvos bibliotekininkų draugija
Lietuvos bibliotekininkų draugija – Lietuvos visuomeninė bibliotekininkų, bibliografų, knygotyrininkų ir informatikų organizacija. Būstinė Vilniuje.
Istorija
Įkurta 1931 m. Kaune Vaclovo Biržiškos, V. Ruzgo ir kitų iniciatyva. 1931 m. turėjo 15, 1937 m.– 49 narius. 1941–1989 m. neveikė. 1936–1941 m. ir nuo 1990 m. Tarptautinės bibliotekų asociacijų ir institucijų federacijos (International Federation of Library Association and Institution, IFLA) narė. Turi 79 skyrius. 2018 m. buvo 2525 nariai.
Veikla
Lietuvos bibliotekininkų draugijos aukščiausia valdymo institucija – suvažiavimas, šaukiamas kas 3 metai. Tarp suvažiavimų draugijos veiklai vadovauja taryba ir pirmininkas. Lietuvos bibliotekininkų draugija plėtoja bibliotekininkystę, skatina mokslinį darbą, rūpinasi bibliotekininkų kvalifikacija, ugdo jų profesionalumą, saugo bibliotekinį, bibliografinį palikimą, teikia vyriausybei ir kitoms valdžios institucijoms siūlymus gerinti bibliotekų darbą, formuojant bibliotekininkystės politiką. Dalyvavo rengiant 1936 m. ir 1996 m. Lietuvos bibliotekų įstatymus.
Leidžia informacinę literatūrą lietuvių, rusų ir anglų kalbomis apie Lietuvos bibliotekų darbą ir bibliotekininkystę. Bendradarbiauja su užsienio šalių – Estijos, Latvijos, Skandinavijos šalių, JAV, Didžiosios Britanijos, Vokietijos, Rusijos, Baltarusijos bibliotekininkų organizacijomis ir bibliotekomis. Nuo 1990 m. rengia Baltijos šalių bibliotekininkų suvažiavimus ir kitus tarptautinius renginius.
Ožkos pienas
Pieninės ožkos, būdamos pieningiausio amžiaus (3–4 laktacija) per dieną vidutiniškai duoda 2,7–3,6 litro pieno. Laktacija trunka apie 10 mėnesių, į galą pieningumas mažėja. Pieno vidutinis riebumas apie 3,5 %.
Ožkų pieną paprastai perdirba į sūrį, sviestą, ledus, jogurtą, kachetą ir kitus produktus. Ožkos sūris Prancūzijoje vadinamas chèvre ( 'ožka'). Du jo variantai yra rokamaduras ir Montrachet. Ožkos sviestas yra baltas, kadangi ožkos piene geltonas beta karotinas būna perdirbtas į bespalvį vitaminą A.
Nuorodos
Goat
Lietuvos verslo kolegija
miniatiūra|225x225px|Lietuvos verslo kolegija Viešoji įstaiga Lietuvos verslo kolegija (LTVK) – Klaipėdoje esanti aukštoji neuniversitetinė mokykla, besiorientuojanti į Šiaurės ir Vakarų Lietuvos regionų poreikius.
Paprotnia (Sedlcės)
Paprotnia  – kaimas Lenkijos rytuose, Paprotnios valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 101 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Lietuvos verslo kolegija
Padaliniai
LTVK taip pat veikia Verslo informacinis centras, teikiantis konsultacijas ir vykdantis suaugusių profesinį mokymą, Nuotolinių studijų centras ir Informacinių technologijų centras (juose mokoma informacinių technologijų žinių ir įgūdžių). Projektų ir tarptautinių ryšių skyrius plėtoja bendradarbiavimą su kitomis institucijomis, dalyvauja įvairiuose projektuose. Karjeros centras užtikrina grįžtamąjį ryšį su Vakarų Lietuvos verslo kolegijos absolventais, siekiant geresnės studijų kokybės.
Ahn Jung-Hwan
Ahn Jung-Hvanas (g. 1976 m. sausio 27 d.) – buvęs futbolininkas, Pietų Korėjos rinktinės puolėjas.
Karjera
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 1999 m. birželio 12 d.
Su rinktine žaidė 2002 m. pasaulio čempionate, kur aštuntfinalyje pratęsimo metu įmušė lemiamą įvartį į Italijos vartus. Taip pat žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur pirmosiose rungtynėse įmušė įvartį į Togo vartus ir buvo išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju.
Jiržetinas prie Bukovo
Jiržetinas prie Bukovo  – gyvenvietė šiaurinėje Čekijoje, (Bohemijoje), netoli Silezijos, pasienyje su Lenkija.
Istorija
Iki 1950 m. vadintas tiesiog Jiržetinu.
Čia veikia medinių žaislų fabrikas.
Gyventojai
Pagal 2014 m. duomenis gyveno 552 gyventojas. Absoliuti dauguma iš jų čekai.
Žymūs žmonės
Čia gimė (1862 m.), o vėliau į Austriją, Tirolį persikėlė garsus pramonininkas Daniel Swarovski.
342 m.
342 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Urbonas III
Urbonas III (Urbano III, gimimo vardas Uberto Crivelli, gimė Cugiono mieste netoli Milano – mirė 1187 m. spalio 20 d. palaidotas Ferara katedroje) – popiežius nuo 1185 m. gruodžio 25 d. iki mirties.
Biografija
Kardinolu ir Milano arkivyskupu paskirtas savo pirmtako Liucijaus III, po kurio mirties tapo popiežiumi. Netgi po išrinkimo pontifiku neatsisakė Milano arkivyskupo pareigų. Tęsė ankstesnių popiežių konfrontacijos politiką su Frydrichu I Barbarosa. Atsisakė karūnuoti Italijos karaliumi Frydricho I sūnų princą Henriką kuris buvo susituokęs su Konstanciją, Sicilijos karalystės įpėdinę. Kol Henrikas tarėsi su maištaujančiu Romos senatu, Frydrichu I užblokavo visus Alpių kelius tarp popiežiaus, tuo metu gyvenusio Veronoje ir jo šalininkų Vokietijoje. Norėdamas išspręsti konfliktą Urbonas III ryžosi ekskomunikuoti Frydrichą I’ajį, tačiau tam pasipriešino Veronos gyventojai ir popiežius buvo priverstas išvykti į Ferarą kurioje ir mirė, nevykdęs savo ketinimų.
Tinklinis pitonas
Tinklinis pitonas (Python reticulatus) – pitoninių (Pythonidae) šeimos žvynaroplis (Squamata). Gyvena Pietryčių Azijoje, Mianmare, Filipinų salose. Patys didžiausi indvidai išauga iki 10 m ilgio, bet paprastai būna 4-8 m. Yra duomenų ir apie daugiau nei 16 m ilgio tinklinius pitonus. Tai didžiausia pagal dydį gyvatė pasaulyje ir antra pagal svorį po žaliosios anakondos (Eunectes murinus). Gerai plaukioja. Žmonių vengia, nes suaugęs žmogus jam per didelis grobis. Jie vos praryja 10-15 kg kiaulę ar ožką.
Gareth Gates
Gareth Paul Gates (g. 1984 m. liepos 12 d., Bradforde, Jorkšyre, Anglija) – anglų pop dainininkas.
Išgarsėjo 2002 m. po dalyvavimo ITV talentų šou Pop idol, kuriame užėmė 2-ąją vietą. Vien tik Jungtinėje Karalystėje (JK) jis jau pardavė 3,5 mln. albumų ir singlų.
Šeima, vaikystė
Gimė Bradforde, Polo Geitso (Paul Gates) ir Wendės Broudbent (Wendy Broadbent) šeimoje. Turi 3 seseris: Džesiką (g. 1993), Šarlotę (g. 1991) ir Nikolę (g. 1985). Šeimoje kartu augo pusbrolis Džeimsas (g. 1986), kurį globoti apsiėmė Garetho tėvai – jie nuolatos globojo svetimus vaikus.
Vos tik Garethui sukako 9-eri metai, jis pradėjo lankyti Bradfordo katedros (Bradford Cathedral) chorą. Netrukus tapo pagrindiniu choro vokalistu ir, 1997 m. karalienės vizito metu, dainavo jai solo. Baigė 8-ias pianino, gitaros ir dainavimo klases. Dar prieš muzikinio šou Pop idol finalus jis jau buvo užsitikrinęs vietą Karališkajame muzikos koledže (Roayl Northern College of Music).
2002 m.
Nors pat pradžių G. Garethas buvo laikomas šou favoritu, deja, jam atiteko 2-oji vieta. Nepaisant to, kad jis nelaimėjo šou, jam buvo pasiūlyta pasirašyti kontraktą su Saimono Kouvelio (Simon Cowell) muzikinių įrašų leidybine įmone BMG (S. Kouvelis buvo vienas iš Pop idol teisėjų, pagarsėjęs aršia kritika daugeliui šou dalyvių).
Dainos, kurias G. Garethas atliko muzikiniame talentų šou:
Po muzikinio talentų šou
Sėkmė lydėjo ir 2-ąjį singlą Anyone of Us (Stupid Mistake), kuris sulaukė didžiulio populiarumo (buvo nupirkta daugiau nei 570 tūkst. kopijų). 3-asis singlas The Long And Winding Road, sudainuotas duetu su Vilu Jangu, taip pat pasiekė pirmąsias topų vietas. 4-asis What My Heart Wants To Say pasiekė pentąją topų vietą.
2002 m. G. Geitsas pasiekė savo šlovės apogėjų, kai tuometinis žurnalas Smash Hits paskelbė lapkričio 7 d. Tarptautine Geitso diena, skirtą visiems Garetho Geitso fanams.
2003 m. dalyvavo Comic Relief 2003 labdaroje, kurioje su Kumars įdainavo singlą Sirit In The Sky, kuris taip pat pasiekė pirmąsias topų vietas ir jose išsilaikė 2 savaites. G. Garethas pasirodė ir Comic Relief, Celebrity Driving School (Įžymybių vairavimo mokykloje). Per Comic Relief jis įsitraukė į labdaringą veiklą, skirtą padėti ŽIV ir AIDS sergantiems žmonėms. Šią labdaringą veiklą jis tęsia iki šiol.
Kiti du jo singlai Sunshine ir Say It Isn't So atitinkamai pasiekė 3 ir 4 topų vietas. Antrasis albumas Go Your Own Way JK atsidūrė 11-oje vietoje, o daugelyje Azijos šalių pasiekė pirmąsias topų vietas bei tapo platininiu.
G. Geitsas mėgavosi stulbinančia sėkme už JK ribų – Azijoje, Pietų Afrikoje ir daugelyje Europos šalių. Jis laimėjo MTV Asia's Award (MTV Azijos Apdovanojimuose) 2003/2004 m. Geriausio tarptautinio atlikėjo apdovanojimą bei tokios pačios nominacijos apdovanojimus MTV China ir MTV Taiwan.
Say It Isn't So singlas, išleistas 2003 m. ir pasiekęs topų viršūnes, kolkas yra paskutinis jo singlas, išleistas Jungtinėje Karalystėje iki 2007 m.
2004 m. pradžioje Garethas surengė koncertinį turą po JK, o vėliau jį pratęsė Europoje ir Azijoje, prieš tai kai paėmęs pertrauką tapo logopedu (speech coach), instruktoriumi (dalyvavo Mcguire’o programoje (dėl mikčiojimo)). Taip pat atliko vaidmenį filme Seeing Double bei toliau tęsė labdaringą veiklą, norėdamas parodyti ir įsamonti AIDS problematiškumą dalyvavo koncerte (su MTV) Indonezijoje, koncertavo 50 000 žmonių.
Vien tik JK jau pardavė virš 3 mln. singlų ir albumų, įskaitant 2 ir 6 geriausiai perkamus 2002 m. singlus (Unchained Melody), kurio parduota 1,3 mln., Anyone Of Us (Stupid Mistake), kurio parduota 570 000 kopijų ir 2003 m. geriausiai perkamą singlą Spirit in the Sky, 550 000 kopijų.
Dabartinė karjera
2003 m. ir 2004 m. nacionalinė spauda pranešė, kad įrašų kompanija BMG nutraukė sutartį su G. Geitsu. Pranešimuose buvo teigiama, jog pagrindinė priežastis, pastūmėjusi nutraukti su juo sutartį, buvo mažas antrojo Geitso albumo ir koncertų bilietų perkamumas, tačiau tiek G. Geitsas, tiek įrašų kompanija, tuo metu paneigė tokius pranešimus. Vis dėlto, po 2-ejų metų 2006 m. balandį Garethas paliko šią kompaniją.
Vėliau Geitsas pasirodė dokumentiniame filme Whatever Happened to Gareth Gates? (Kas atsitiko Garethui Geitsui?), kuriame buvo atskleistas jo patirtis muzikos versle ir jo asmeninio gyvenimo gairės. Filmas buvo rodomas 2006 m. gruodį per ITV1. Jis užtikrino naują sutartį su UMTV (dalinai ir su Universal), albumą ir naujų jo pasirodymų fragmentus.
2006 m. lapkričio 29 d. slapta pristatytos naujos dainos, iliustruojančios jo kuriamą naują muziką: Afterglow, Pictures of the Other Side, Changes, Angel on My Shoulder, New Kid in Town, Lost in You, Can't Believe It's Over ir 19 Minutes. Garethas dirbo su tokiais dainų autoriais kaip Sacha Skarbek (kuria Džeimsui Blantui (James Blunt), Ricky Ross (Deacon Blue Fame) ir Pete Gordeno, o prodiusavo jį Martin Terefe, Jon Hall bei Nick Whitecross.
Nuo 2004 m. intensyviai dirbo su dainų autore/dainininke Judie Tzuke (geriausiai žinoma hitu tapusia daina Stay With Me Till Dawn). Pirminį kontaktą matomai užmezgė per Lucie Silvas; nuolatinis Geitso gitaristas (groja akustine gitara), Graham Kearns, taip pat dirbo su Tzuke ir labai padėjo Garethui ruošiant abejus albumus. Dalyvaudamas Crew Limelight per 2004 m. spalio mėn. Tzukes koncertinį turą, Garethas „back'uose“ dainavo Tzukės dainą Bully (iš jos albumo Secret Agent), kas labai nustebino žiūrovus. Dark Days, dainą, kurią Garethas parašė kartu su Tzuke, atsidūrė pirmoje 2007 m. Tzukės albumo vietoje.
2007 m. kovo 30 d. Geitsas pirmąkart sudalyvavo tiesioginiame televizijos pokalbių šou Friday Night (su Jonathan Ross) po savo kalbos tobulinimo (dėl mikčiojimo).
Pirmasis jo singlas Changes, kuris buvo išleistas 2007 m. balandžio 9 d. (iš naujojo albumo) pasiekė 14-ąją topų vietą, o antrasis Garetho singlas Angel on My Shoulder, išleistas liepos 18 d., atsidūrė 22-oje vietoje. Abu singlai UK Top 40 išsilaikė tik 1 savaitę. Trečiasis Geitso albumas Pictures of the Other Side, išleistas liepos 25 d. išsilaikė 2 savaites UK albumų topuose, čia pasiekęs 23-ąją vietą, o po to, kitą savaitę, albumas atsidūrė 66-oje topų vietoje, kol galiausiai visiškai iškrito iš topų.
G. Geitsas pasirašė kontraktą dėl dalyvavimo naujajame televizijos projekto Dancing on Ice sezone. Garethą TV ekranuose galima bus išvysti jau 2008 m. sausį.
Asmeninis gyvenimas
G. Geitsas yra kvalifikuotas logopedas ir pastaruoju metu, dalyvaudamas Mcguiro programoje (McGuire Programme), padeda tokiems pat mikčiojantiems žmonėms, kaip ir jis. Geitsas tapo jauniausiu logopedo kvalifikaciją įgijusiu žmogumi Jungtinėje Karalystėje (pagal McGuire’o programą). Pirmasis jo kursas (dar ne savarankiškas) vyko 2005 m. vasarį, o 2006 m. rugpjūtį pats pravedė kursą Galvėjuje (Galway) bei lapkritį – Bournmoute (Bournmouth).
Geitsas yra atsidavęs sporto sirgalius, palaiko Bradford bulls ir Leeds United AFC komandas.
Buvo tvirtinama, kad per 2002 m. Pop idol, Garethas užmezgė intymius santykius su gražuole manekene Katie Price. Iš pradžių jis paneigė gandus, bet galiausiai, 2003 m., prisipažino turėjęs su ja romaną. Pradžioje Geitsas atsisakė patvirtinti gandus, teigdamas, kad „santykiai yra privatus dalykas“ ir buvo įskaudintas, kai Price papasakojo apie jųdviejų santykius žiniasklaidai.
G. Geitsas gyvena Vauxhall, Londone kartu su Suzanne Mole – šokėja, choreografe ir manekene, su kuria jis susipažino per 2002 m. Record of the Year apdovanojimus. 2006 m. spalį žurnalas The People pranešė, kad jie slapta susituokė, nors vėliau išaiškėjo, kad tai netiesa.
G. Geitsas yra ŽIV/AIDS labdaros fondo globėjas.
Diskografija
! Albumo viršelis ! Albumo informacija Topų vietos: #1 (Taiwan, South Korea), #2 (UK) Statusas: Dvigubai platininis U. K. (600 000), trigubai platininis Taivane (60 000), platininis Indonezijoje (50 000) ir Malaizijoje (25 000), auksinis Norvegijoje (40 000) Papildomų pardavimų informacija:48 000 Ispanijoje, 140 000 Pietų Afrikoje Daugiausiai albumų parduodantis atlikėjas (vakarų) Taivane Antrasis daugiausiai MTV Asia albumų parduodantis atlikėjas (vakarų) Singlai:
Topų vietos: #1 (Taiwan, Singapore, Korea, Malaysia), #11 (UK)
Statusas: dvigubai platininis Taivane (40 000), auksinis Pietų Afrikoje (25 000)
Papildomų pardavimų informacija: 30 000 Ispanijoje
Taivane daugiausiai albumų parduodantis Vakarų atlikėjas.
Singlai:
Topų vietos: #23 (UK)
Turai ir koncertai
Turai
Kiti koncertai
Apdovanojimai ir rekordai
Apdovanojimai
JK
Už JK ribų
Barnslis
Barnslis – miestas vidurio Anglijoje, 20 km į šiaurę nuo Šefildo. Geležinkelio stotis. Išvystyta stiklo ir anglies pramonė. Yra kolegija, muziejus.
Gareth Gates
Apdovanojimai ir rekordai
Rekordai
Žiobų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Apaščios dešiniojo kranto aukštumoje. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 57x40 m dydžio, iki 1,3 m aukščio iškilusiu viduriu. Joje buvo kultūrinis sluoksnis. Šiauriniame ir vakariniame aikštelės pakraščiuose buvo apie 40 m ilgio ir 1 m aukščio nuo išorės, nuo aikštelės neišsiskiriantis pylimas, už kurio buvo griovys. Šlaitai Apaščios slėnio link statūs, 5 m aukščio, šiaurinis šlaitas į aukštumos pusę – vos 0,7 m aukščio. Piliakalnis labai suardytas nuo XIX a. antrosios pusės ariant: sunaikintas kultūrinis sluoksnis, išskleistas pylimas, užlygintas griovys. Dirvonuoja, pietiniame šlaite auga keli medžiai.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 0,55 ha, fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 16500 m².
Tyrimai
1939 m. piliakalnį žvalgė Vytauto Didžiojo karo muziejus, 1969 m. Lietuvos istorijos institutas.
800px|center|Žiobų piliakalnis iš pietų pusės
Liaukiškės (Elektrėnai)
Liaukiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybės pietvakariuose, 4 km į pietryčius nuo Beižionių, prie Asono ežero šiaurinio kranto. Seniūnaitijos centras. Praeina keliukas Ubiškės–Nemaitonys. Apylinkėse stūkso Liaukiškių alkakalnis. Kaimo turizmo sodyba „Pas Venskus“.
Maumoon Abdul Gayoom
Maumunas Abdul Gajunas (mald. މައުމޫނު އަބްދުލް ގައްޔޫމް) (g. 1937 m. gruodžio 29 d., Malė, Maldyvai) – Maldyvų prezidentas, pareigas ėjęs nuo 1978 m. lapkričio 11 d. iki 2008 m. lapkričio 11 d.
Australinės kiškiažiurkės
Australinės kiškiažiurkės (Leporillus) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kailis tankus ir švelnus. Nugarinė pusė šviesiai ruda, su pilkoku atspalviu. Pilvelis pilkos ar baltos spalvos. Kūnas 14-20 cm, uodega beveik tokio pat ilgio kaip kūnas ar truputį trumpesnė. Ausys didelės, apvalios.
Gentyje yra dvi rūšys:
Gruzijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Gruzijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Anykščių Puntukas
Anykščių „Puntukas“ – krepšinio klubas iš Anykščių, žaidžiantis RKL. Klubas įkurtas 1994 m. 2016 m. viduryje nusprendė nedalyvauti RKL dėl finansinių sunkumų.
343 m.
343 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pliškai
Pliškai  – kaimas Lenkijos rytuose, Paprotnios valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 104 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vanda Daugirdaitė-Sruogienė
Vanda Daugirdaitė-Sruogienė (1899 m. rugpjūčio 16 d. Piatigorske, Kaukazas – 1997 m. vasario 10 d. Čikagoje, JAV) – istorikė, pedagogė, visuomenės veikėja. Balio Sruogos žmona.
Biografija
Tėvas Kazimieras Daugirdas (1865 m. Būgiuose, Viekšnių apylinkėse – 1944 m. ten pat) senos, nuo Lydos kilusios Lietuvos bajorų giminės palikuonis (herbas nežinomas), veterinarijos gydytojas. Motina– Jadvyga Paulavičaitė (m. 1912 m.) buvo kilusi iš Viekšnių valsčiaus Lietuvos bajorų. Tėvai dirbo pagal specialybę Kaukaze ir Ukrainoje – Podolės gubernijoje, Balino miestelyje.
Vaikystės metai
Baline prabėgo Vandos Daugirdaitės vaikystė. Mergaitė buvo auginama Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorijos kultūrinių tradicijų dvasia. Šeima priklausė tiems bajorams, kurie, būdami dvikalbiai, nesulenkėjo, o nacionalinio atgimimo metais liko lietuviais. Namuose ji kalbėjo lenkiškai, pasamdyta mokytoja išmokė prancūzų kalbos, mokykloje mokėsi rusiškai, o su bendraamžiais bendravo ukrainietiškai. Tėvai namuose lietuviškai kalbėdavo retai, motina dainuodavo dukrytei žemaitiškai, iš toli gaudavo lietuvišką spaudą, tėvas parveždavo iš Lietuvos dukrai lietuviškų elementorių. Į lietuvišką aplinką Vanda pasinerdavo atostogų metu, parvežta į Žemaitiją – Būgius. Namuose motina skaitė A. Mickevičiaus, V. Sirokomlės (1823–1862), J. I. Kraševskio (1812–1887) kūrinius. Jie ėmė auginti būsimąją istorikę. Taip mergaitė, kad ir toli gyvendama nuo Lietuvos, pajuto tėvynės artumą.
Mokslo ir studijų metai
1916 m. Vanda Daugirdaitė baigė gimnaziją Rostove prie Dono ir išvažiavo mokytis į Maskvos komercijos institutą. Ten studijavo du semestrus. Maskvoje dar labiau sustiprėjo saitai su lietuviškąja aplinka – tęsėsi Būgiuose, Viekšniuose užmegzta draugystė su M. K. Čiurlionio seserimi J. Čiurlionyte (1899–1992), plačia tėvo gimine – tėvo pusbroliu, vėliau Lietuvos diplomatu Tadu Petkevičiumi, itin pratinusiu ir skatinusiu mokytis lietuviškai. Pastarieji padėjo merginai įsijungti į lietuvių studentų kultūrinę veiklą, savo gyvenimą susieti su lietuvių tautos siekiais. Maskvoje nutrūko ryšiai su lenkais ir ukrainiečiais studentais, pagrindinė aplinka buvo lietuvių kolonija Maskvoje, kur ji pirmą kartą susitiko ir Balį Sruogą.
Sugrįžimas į Lietuvą
1917 m. Spalio revoliucija sukrėtė ne tik pasaulį, Rusiją, bet keitė ir visų tuo metu gyvenusiųjų biografijas. V. Daugirdaitė, kaip ir daugelis kitų, nutraukė mokslus. 1917 m. žiemą Ukrainoje (Vinicoje) savarankiškai baigė mokytis lietuviškai. Visus I Pasaulinio karo metus Daugirdai – tėvas ir duktė (motina mirė dar 1912 m.) – buvo fronto atskirti nuo Lietuvos. Tačiau juos gana greit pasiekė žinia apie tai, kad 1918 m. vasario 16 d. pasirašytas Lietuvos Nepriklausomybės aktas. Vanda kartu su pussesere Sofija Laucevičiute nusprendė važiuoti į Lietuvą ir su pirmaisiais lietuvių karių bei pabėgėlių ešelonais grįžo į Vilnių, o vėliau ir į Būgius. Ši kelionė 1918 m. rugpjūčio mėn. buvo grįžimas į Lietuvą, į jos kultūrą visam laikui. Nuo tol savo likimą Vanda Daugirdaitė galutinai susiejo su Lietuvos inteligentų likimu.
Darbas nepriklausomoje Lietuvoje
V. Daugirdaitė, tuomet devyniolikos metų mergina, dėstė prancūzų kalbą, 1918–1919 m. dirbo Šiaulių gimnazijos mokytoja (lietuvių kalba dėstomoje mokykloje), vėliau persikėlė į Kauną, kur gavo vietą spaudos biure „Lietuva" redakcijoje. Čia dirbdama (1919 m. liepos 1 d. – 1921 m. lapkričio 1 d.) ji rengė lenkų ir prancūzų spaudos apžvalgas. Po Suvalkų sutarties (1920 m. spalio 7 d.) su lenkais vykusių derybų metu rengė interviu su Tautų Sąjungos Karinės kontrolės komisijos atstovais. Tačiau reikėjo įsigyti specialybę ir V. Daugirdaitė apsisprendė tęsti studijas.
Studijos Berlyne
Vėlyvą 1921 m. rudenį ji išvažiavo į Berlyno universitetą, nuo tada visam gyvenimui pasirinkdama istorikės kelią. Tik ką atgavusios nepriklausomybę Lietuvos švietimo politikos formuotojai jaunimą ugdyti siekė žymiausiuose Europos mokslo ir kultūros centruose, kad jaunos galvos perimtų naujausias idėjas be tarpininkų. Tuo tikslu pirmaisiais savo gyvavimo metais dar ekonomiškai nesutvirtėjusi valstybė gabius jaunuolius siuntė į Vakarų Europos universitetus ir mokėjo jiems stipendijas užsienio valiuta. Berlyną būsimoji istorikė pasirinko dėl kelių priežasčių: pirma – ten dėstė garsūs Europos mokslininkai, antra – Vokietijoje tuo metu buvo didelio masto infliacija, o lietuviai, gaunantys pinigus pragyvenimui tvirta valiuta (doleriais), galėjo ten pigiai pragyventi, trečia – susidarė sava darbinga aplinka, į Miuncheną išvažiavo studijuoti ir B. Sruoga. Stipendijos Švietimo ministerijos V. Daugirdaitė neprašė, o pragyvenimui užsidirbo versdama iš prancūzų į lietuvių kalbą. V. Daugirdaitė klausėsi filosofijos, psichologijos bei sociologijos kursų. Deja, rimtai įsibėgėtų studijų Berlyne nepavyko baigti, kadangi vokiečiai, po 1923 m. įvykusio Klaipėdos prijungimo prie Lietuvos, lietuviams, neišklausiusiems 4 semestrų (ji buvo išklausiusi 3 semestrus), nebeleido toliau studijuoti.
Studijos Kaune
1924 m. kovo mėn. V. Daugirdaitė ištekėjo už rašytojo Balio Sruogos. Mokslą V. Daugirdaitė-Sruogienė tęsė Kaune, Lietuvos universitete (1924–1928), kur 1929 m. gavo istorikės diplomą. V. Daugirdaitės-Sruogienės studijų Kaune metai buvo pirmasis Lietuvos universiteto (nuo 1930 m.– Vytauto Didžiojo universitetas) veiklos dešimtmetis. Universitete susibūrė istorikai, XIX–XX a. sandūroje baigusieji Rusijos aukštąsias mokyklas ir kėlusieji kvalifikaciją Vakarų Europos universitetuose: J. Yčas, I. Jonynas (1884–1954), A. Voldemaras (istorikai), A. Janulaitis, V. Biržiška (teisės istorikai) ir kt. V. Daugirdaitė-Sruogienė klausėsi I. Jonyno paskaitų, mokėsi lotynų kalbos. Istorijos tyrimo metodologijos kursui išeiti studijavo prancūzų mokyklą. Lankė J. Yčo istorijos seminarą. Akiračiui plėsti kartu su B. Sruoga, kuris organizavo pažintines ekskursijas studentams, 1928 m., dar kartą nuvyko į Vokietiją. Lankėsi Berlyne, Miunchene, Insbruke, Bavarijos Alpėse, Tirolyje. Jos diplominis darbas tapo studija ir vėliau buvo išspausdintas. Temą „Žemaičių bajorų ūkis XIX a. pirmoje pusėje" – įvairiapusišką XIX a. bajorų ūkio apibudinimą – pasiūlė prof. V. Biržiška, o darbą priėmė ir vertino I. Jonynas. Šį darbą, kuriame esama įdomios ūkio, kultūros istorijos ir etnografijos medžiagos, V. Daugirdaitė-Sruogienė rašė remdamasi Daugirdų Būgių dvaro archyvu. 1929 m. gavo Vytauto Didžiojo universiteto baigimo diplomą.
Brandos metai
V. Daugirdaitė-Sruogienė gyvenimo sąlygų pastūmėta, pilietinės pareigos vedama, nors ir turėdama gerą istorijos tyrimų metodikos pasirengimą, mokslo tiriamąjį darbą atidėjo vėlesniems laikams ir pasuko pedagogės keliu. 1928 m. išlaikė egzaminus mokytojos cenzui įgyti, o bebaigdama studijas pradėjo dirbti mokytoja. V. Daugirdaitė-Sruogienė 1927–1939 m. dirbo Kauno III valstybinės gimnazijos mokytoja, o nuo 1935 m. minėtosios gimnazijos inspektore. Rūpestis, kaip pagerinti Lietuvos istorijos dėstymą, paskatino V. Daugirdaitę-Sruogienę įsitraukti ir į organizacinę veiklą, ji buvo viena iš istorijos mokytojų sekcijos prie Lietuvos istorijos draugijos kūrėjų. Išrinkta į draugijos valdybą sekretore, ji tapo 1929 m. įkurtos Lietuvos istorijos draugijos nare. 1935 m. parengė Lietuvos istorijos vadovėlį gimnazijoms. Pradėtas rengti Klaipėdos krašto mokykloms, pakartotinai jis buvo išleistas visai Lietuvai. V. Daugirdaitė-Sruogienė parengė ir 1939 m. išleido knygą „Lietuvos istorijos vaizdai ir raštai“. V. Daugirdaitė-Sruogienė paaukojo daug kūrybinių ir dvasios jėgų, kad Lietuvos istorija būtų domimasi, tuo tikslu ji rašė populiarius straipsnius istorinėmis temomis vaikų žurnalui „Vyturys“ („Kaip totoriai atsirado Lietuvoje“, „Apie Kęstutį ir Birutę“, „Iš Lenkijos praeities“ ir kt.). Istorikė tapo minėtojo žurnalo ir „Motinos ir vaiko" kalendoriaus redakcijų narė. Lietuvai atgavus Vilnių, 1939 m. pabaigoje, pradėjo dirbti direktore Vilniaus IV lenkų mergaičių gimnazijoje.
Okupacija
1941–1944 m. V. Daugirdaitė-Sruogienė lietuviškos kunigaikštienės Birutės gimnazijos direktorė. 1943 m. kovo 16 d. hitlerinės vokiečių okupacijos valdžios įsakymu, jos vyras Balys Sruoga, buvo suimtas ir kaip lietuvių tautos įkaitas drauge su kitais 46 lietuvių inteligentais, išgabentas į Štuthofo koncentracijos lagerį. V. Sruogienės pastangos išlaisvinti, vizitai pas SD vadą Lietuvai Karlą Jėgerį bei kitus aukštus okupacinės valdžios pareigūnus liko bevaisiai. 1944 m. rudeniop karo frontas artėjo prie Būgių, kur tuo metu buvo prisiglaudusi istorikė su dukra. Iškilo ir jųdviejų likimo klausimas. 1944 m. spalio 9 d. frontas perėjo per ūkį palikdamas gaisravietes. V. Daugirdaitės-Sruogienės apsisprendimą trauktis nuo fronto tolyn – link Liepojos, paskui į Gdanską – skatino mintis, kad pavyks pasiekti Štuthofą ir susisiekti su vyru. Atsidūrusi Vokietijoje ir ten kurį laiką apsistojusi, užmezgė ryšį su Baliu Sruoga, tačiau susirašinėjimas, deja, nutrūko, kai 1945 m. sausio mėnesį lageris buvo evakuotas ir kaliniai iš jo išvaryti. V. Daugirdaitė su dukra liko Vokietijoje, gyveno Greifsvalde, Liuneburge (Holšteino provincijoje), Deutsch=Evern, vėliau Detmolde, kur dėstė lietuvių gimnazijoje nuo jos įsteigimo 1945 m. iki 1946 m. rudens, vadovavo vaikų darželių auklėtojų kursams.
Pokaris
1945 m. rugpjūčio mėnesį sužinojo, kad B. Sruoga gyvas, gyvena Lietuvoje. Tačiau nebuvo jokių garantijų, kad, pasiryžusios grįžti, paklius į Vilnių ir neteks klajoti Sibiro tremtinių keliais. Pirmuosius pokario gyvenimo Vokietijoje metus V. Daugirdaitė-Sruogienė paskyrė mokslo laipsniui gauti. Jos apsisprendimą pasilikti Bonoje su tvirtino ta aplinkybė, kad Bonoje stipendiją studijoms gavo dukra Dalia, o mieste likti gyventi galėjo tik tie, kurie buvo kaip nors susiję su universitetu. Dukra tapo studente, o motina ėmėsi filosofijos doktorantūros. Bonoje istorikė rašė referatus apie luomų susidarymą Lietuvoje ir Lietuvos ūkio istorijos klausimus, bet universitete nebuvo specialistų doktorantui iš Lietuvos istorijos įvertinti, reikėjo rinktis filosofinę temą. Taip atsirado disertacija „N. I. Danilevskis ir V. S. Solovjovas. Istorinių kultūros tipų teorijos tyrinėjimai“, kuri buvo įvertinta „cum laude ". 1948 m. V. Daugirdaitė-Sruogienė už ją gavo filosofijos mokslų daktarės laipsnį. „Geležinė uždanga" tarp TSRS ir kitų valstybių, prasidėjęs šaltasis karas neleido karo išskirtai šeimai normaliai susirašinėti. 1947 m. spalio 16 d. Vilniuje mirė B. Sruoga. V. Daugirdaitei-Sruogienei su dukra reikėjo apsispręsti dėl tolimesnių gyvenimo kelių ir ieškoti pragyvenimo būdų. 1949 m. rugsėjo mėnesį persikėlė gyventi į JAV.
Emigracija
V. Daugirdaitė-Sruogienė pragyvenimui beveik dešimtį metų dirbo visokiausius darbus, kokius tik būdavo įmanoma gauti. Tik 1958 m. gavo iš dalies jos vertą darbą amerikiečių Auroros kolegijoje netoli Čikagos, kur iki 1970 m. dėstė kalbas ir istoriją Europos studijų profesorės titulu. Rengė naujus vadovėlio „Lietuvos istorija“ leidimus. 1950 m. ji buvo viena iš Čikagos Aukštesniosios lituanistinės mokyklos organizatorių, vėliau prisidėjo prie Aukštesniųjų pedagogikos lituanistinių kursų steigimo 1958 m. „The Lithuanian Institute of Education, Inc.“ pavadinimu ir pripažino aukštesniojo mokslo įstaiga. V. Daugirdaitė-Sruogienė visą gyvenimą išliko iš esmės demokratiškų pažiūrų asmenybė, teigianti laisvos pasaulėžiūros, nevaržomos dogmų, ir nestereotipinio mąstymo žmogų, ir sunkiausiose gyvenimo situacijose išlaikantį savarankiškas pozicijas. Daugiau kaip 30 straipsnių parašė į to meto išeivių periodiką. Savo straipsniais ji skelbė istorijos mokslo žinias ir kartu išaiškino naujų dalykų: „Liublino unija“, „Žymiausios kunigaikščių Radvilų moterys“, „Seniausi Lietuvos moterų atvaizdai“, „Lietuvos Didžioji Kunigaikštienė Elena 1476–1513“ ir kt. Daug rašė išeivijos kultūrinio gyvenimo klausimais. Spaudai parengė leidinį „Balys Sruoga mūsų atsiminimuose“. Bostone išleistos Lietuvių enciklopedijos istorijos skyriaus redaktorė. „Jei galėčiau gimti iš naujo, turėčiau vieną troškimą – vėlei pradėti Lietuvos istorijos studijas" – 1983 m. rašė V. Daugirdaitė-Sruogienė, tuo metu jau atlikusi nemažai darbų istorijos srityje.
Šeima
Būgiuose 1924 m. kovo 22 d. Vanda Daugirdaitė ištekėjo už rašytojo Balio Sruogos, 1925 m. gimė dukra Dalia Sruogaitė. V. Daugirdaitė-Sruogienė mirė 1997 m. vasario 10 dieną emigracijoje Čikagoje, 1998 m. palaidota Vilniuje Rasų kapinėse.
Steam
„Steam“ – internetinė skaitmeninio platinimo, skaitmeninių teisių valdymo (DRM), daugelio žaidėjų socialinio tinklo platforma, sukurta „Valve“ korporacijos.
Nors pradžioje programa buvo kurta naudojimui „Microsoft Windows“ operacinėje sistemoje, taip pat buvo sukurtos versijos ir „Mac OS X“ bei „Linux“ operacinėms sistemoms ir versija su funkcijų limitu „PlayStation 3“ konsolei. Internetinių pokalbių ir pirkimo internete aplikacijos buvo sukurtos „iOS“ ir „Android“ sistemas naudojantiems mobiliesiems įrenginiams. Didžiulis programinės įrangos pasisekimas lėmė tai, kad buvo sukurta „Steam Machine“ mikrokonsolių ir asmeninių kompiuterių linija bei Linux pagrindu pagrįsta operacinė sistema „SteamOS“.
2014 m. sausio mėn. duomenimis, „Steam“ internetinėje parduotuvėje yra per 3000 žaidimų, kuriuos galima atsisiųsti, programa naudojasi 75 mln. aktyvių naudotojų. 2014 m. birželio mėn. duomenimis vienu metu „Steam“ programa naudojosi daugiau kaip 8 mln. naudotojų. 2013 m. spalio mėn. kompanijos „Screen Digest“ buvo apskaičiuota, kad 75 % internetu įsigytų žaidimų AK platformai buvo parsisiųsti naudojantis „Steam“ programa.
Savybės
„Steam“ suteikia naudotojams galimybę keliuose kompiuteriuose įdiegti žaidimus ir jų atnaujinimus, taip pat tokias bendruomenines funkcijas kaip draugų sąrašai ir grupės bei duomenų saugojimo debesų kompiuterijos pagrindu ir balso ar tekstinių pokalbių žaidimo metu funkcijas.
Konradas Tiuringietis
Biografija
thumb|left|150px|Konrado kardas Vokietijos istorijos muziejuje, Berlyne thumb|left|150px|Konrado Tiuringiečio sarkofagas Tiuringijos žemės grafo Hermano ir Sofijos Bavarietės sūnus, Heseno grafas. 1231 m. Kryžiaus žygyje žuvus broliui Liudvikui, tapo Tiuringijos landgrafu ir Heseno valdytoju, grafu fon Gudensbergu. 1234 m. įstojo į Vokiečių ordiną.
Išrinktas Vokiečių ordino didžiuoju magistru ypatingų darbų neatliko, nes po metų mirė Romoje. Palaidotas Marburgo Šv. Elžbietos bažnyčioje.
Nuorodos
Liudovingerių genealogija
Danijos futbolo varžybos 1913–1914 m.
Danijos futbolo varžybos 1913–1914 m.
1913–1914 m. Danmarksmesterskabsturneringen
Danijos futbolo nacionalinis turnyras ( – aukščiausia futbolo lyga šalyje.
Maksutovo teleskopas
thumb|250px|Maksutovo teleskopas. Maksutovo teleskopas – reflektorinis teleskopas, kuriame prieš pagrindinį veidrodį yra statomas iškilai įgaubtas lęšis, vadinamas menisku. Tokia konstrukcija pataiso neašines aberacijas, tuo pat metu leisdama išvengti chromatinės aberacijos.
Maksutovo-Kasegreno teleskopas
thumb|300px|Maksutovo-Kasegreno teleskopo optinė schema
Pagerinta Maksutovo konstrukcija – tai Maksutovo-Kasegreno teleskopas. Šiuo atveju be koreguojančio lęšio naudojamas dar ir antrinis veidrodis. Antrinio veidrodžio vaidmenį atlieka identiškai meniskui įgaubta ir prie jo vidinės dalies pritvirtinama plokštelė arba tiesiog pats meniskas, kurio paviršiuje yra sukuriama dėmė, padengiant lęšį aliuminiu.
Klevcovo-Kasegreno teleskopas
Šis Maksutovo teleskopo variantas turi daug mažesnį korekcinį lęšį. Konstrukcijoje yra naudojamas Mangino veidrodis, t.y įgaubtas lęšis, kurio galinė dalis atlieka antrinio veidrodžio vaidmenį su atspindinčiu paviršiumi. Tarp jo ir pagrindinio reflektoriaus statomas tokio paties, kaip ir Mangino veidrodžio, diametro meniskas. Tie du elementai teleskopo vamzdyje yra pritvirtinti prie karkaso. Nepaisant to, įėjimas į vamzdį niekuo neuždengtas. Tokios konstrukcijos privalumas yra mažesnis svoris ir gamybos sąnaudos (dėl mažesnių optinių paviršių). Kadangi vamzdis atviras, temperatūros pokyčiai teleskope ir jo išorėje yra mažesni negu uždaruose variantuose, ir tai pagerina vaizdo kokybę.
Tokio modelio trūkumas – meniską ir Mangino veidrodį prilaikantis karkasas neišvengiamai sukuria difrakcinį vaizdą.
Naudojimas
Maksutovo konstrukcijos teleskopai turi ilgą židinio nuotolį, kuris lemia siaurą regėjimo lauką, todėl tokie teleskopai netinkami plataus lauko astronominėms fotografijoms atlikti. Tačiau jie labai patogūs planetų arba Mėnulio stebėjimams, taip pat kamuolinių spiečių ir glaudžių dvinarių žvaigždžių vaizdavimui. Šios sistemos teleskopus labai mėgsta astronomijos mėgėjai, be to, jie intensyviai naudojami kariniams ir pramoniniams tikslams.
Rytų fryzų kalba
Rytų fryzų kalba arba Zaterlando fryzų kalba – iš germanų prokalbės kilusi kalba, vartojama šiaurės vakarų Vokietijoje. Ji artima kitoms fryzų kalbomis – šiaurės fryzų kalbai, kuria, kaip ir rytų fryzų, kalbama Vokietijoje, ir vakarų fryzų kalbai, kuria kalbama Nyderlanduose. Vartojama Zaterlando mieste ir apylinkėse.
Senoji rytų fryzų kalba ir jos išnykimas
Senąja rytų fryzų kalba buvo kalbama Rytų Fryzijoje (Ostfriesland), regione tarp Lauverio ir Vėzerio upių, Žemutinėje Saksonijoje. Senoji kalba turėjo dvi dialektų grupes: Vėzerio fryzų (rytuose) ir Emso fryzų (vakaruose). Nuo 1500 m. kalbančiųjų pradėjo mažėti ir kalba neišliko iki šių dienų. Emso fryzų kalba išnyko XVII a. viduryje, o Vėzerio fryzų kalba laikėsi iki 1700 m. Šią kalbą dar buvo galima išgirsti 1723 m.
Kalbantieji
Dabartine Rytų fryzų kalba šneka maždaug 2250 žmonių. 2000 žmonių ja kalba gerai, tai yra šių žmonių gimtoji kalba. Dauguma jų yra senosios kartos, dėl to Rytų fryzų kalba yra nykstanti kalba.
Komantas (jotvingis)
Komantas (Skomantas, jotv. *Komants/Gomants, rusėn. Komat [*<Komant], lot. Koommat, vok. Skomant, Skumand ir pan. g. apie 1225–1285 m.) – Sūduvos kaip LDK sudėtinės dalies kunigaikštis, jotvingių pasipriešinimo Vokiečių ordino 1277–1283 m. agresijai ir LDK kariuomenės vadas.
Manoma, kad valdydamas Sūduvą Komantas rezidavo dab. Luko miesto (Lenkija) apylinkėse, prie Skomantų ežero (lenk. Skomęckie jezioro) stovėjusioje pilyje, kurią istorikai sieja su Skomandburg’o („Komanto pilies“) piliakalniu; netoli šio piliakalnio, prie Skomantų ežero, yra ir Skomantų kaimas (vok. Skomentnen, Skomanten, lenk. Skomęntno Wielkie).