cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ričardas Sargūnas
Biografija
1972 m. baigė Ukmergės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. – Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įgijo autotransporto ekonomikos ir organizavimo specialybę, suteikta inžinieriaus ekonomisto kvalifikacija.
1977 m. Anykščių autotransporto įmonės inžinierius technologas, saugaus eismo inžinierius, 1979 m. Eksploatacijos skyriaus viršininkas. 1983–1985 m. tarnavo Tarnybinėje armijoje Tolimuosiuose Rytuose, atsargos vyresnysis leitenantas. 1985–1994 m. Anykščių autotransporto įmonės komercijos direktorius, 1994–2004 m. uždarosios akcinės bendrovės „Antransas“ direktorius. 2004–2005 m. Utenos apskrities viršininkas. Nuo 2005 m. UAB „Litten transport“ direktoriaus pavaduotojas, UAB „Jaros sauga“ komercijos direktorius.
2007–2012 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
2012–2016 m. LR Seimo Darbo partijos frakcijos narys.
Nuo 2016 m. dirba Utenos socialinės globos namuose direktoriaus pavaduotoju ūkio reikalams.
Nuo 2003 m. Darbo partijos narys, partijos Anykščių skyriaus pirmininkas. Sutuoktinė Violeta, sūnus Deivis.
Humphrey Bogart
Humphrey DeForest Bogart (1899 m. gruodžio 25 d. – 1957 m. sausio 14 d.) – amerikiečių aktorius. Dažnai yra vadinamas kultūrine ikona.
Pabandęs keletą darbų, Bogartas pradėjo aktoriaus karjerą 1921 m. ir tapo etatiniu aktoriumi Brodvėjaus teatre spektakliuose trečiame ir ketvirtame dešimtmečiuose. Sumažėjus teatro populiarumui po 1929-ųjų metų kritimo Niujorko akcijų biržoje, Bogartas pasuko į kino industriją. Jo pirmoji sėkmė buvo Kunigaikštis Mantee filme „The Petrified Forest“ (1936), kuri nulėmė jo tolesnę karjerą gangsterio vaidmenyje, filme „Angels with Dirty Faces“ (1938) ir B-filmuose kaip „The Return of Doctor X“ (1939). Bogarto persilaužimas įvyko 1941-ais metais filmuose „High Sierra“ (1941) ir „The Maltese Falcon“ (1941). Kitąmet Rick Blaine vaidmuo filme „Casablanca“ (1942) iškėlė jį į viršūnes ir, tuo pačiu metu, įtvirtino jo amplua kine – karštakošį ciniką, kuris galiausiai parodo savo kilniąją pusę. Vėliau sekė sėkmingų filmų serija „To Have and Have Not“ (1944), „The Big Sleep“ (1946), „Dark Passage“ (1947), ir „Key Largo“ (1948), kuriuose filmavosi ir jo žmona Lauren Bacall; „The Treasure of the Sierra Madre“ (1948); „The African Queen“ (1951), už kurį jis laimėjo vienintelį Oskarą kaip Geriausias aktorius; „Sabrina“ (1954) ir „The Caine Mutiny“ (1954). Paskutinis Bogarto filmas – „The Harder They Fall“ (1956). Per savo beveik trisdešimties metų aktoriaus karjerą, jis vaidino 75-iuose pilnametražiuose filmuose.
Atminimas
1997 m. žurnalas „Entertainment Weekly“ pavadino aktorių „visų laikų kino legenda numeris vienas“. 1999 m. Amerikos filmų institutas įvertino Bogartą kaip visų laikų geriausią kino žvaigždę.
Jean-Luco Godardo „Breathless“ (1960) buvo pirmasis filmas sukurtas Bogarto atminimui. Vėliau, Woody Allen komiškas filmas Bogartui atminti – „Play It Again, Sam“ (1972).
1997 m. JAV paštas įkūnijo Bogartą „Legends of Hollywood“ serijoje.
Gaspariškis
Gaspariškiu vadinami kaimai Utenos rajone:
Važdėlės
Važdėlės – kaimas šiaurės vakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Surdegio.
Pegmatitas
Granitiniai pegmatitai
thumb|right|250px|Feldšpatas su mėlynais [[korundas|korundo kristalais]] Nors granitinių pegmatitų mineralinė sudėtis yra panaši į granito, jų tekstūra, mikroelementai ir papildomi mineralai gali stipriai skirtis. Granitinius pegmatitus galima skirstyti į dvi šeimas: ličio-cezio-tantalo (LCT) ir niobio-itrio-fluoro (NYF) pegmatitus. LCT šeima pasižymi ličio praturtinimu ir todėl ličio mineralai kaip spodumenas, petalitas, lepidolitas ir turmalino atmaina elbaitas gali juose formuotis. Boro, fosforo, ir fluoro lygis šiuose pegmatituose taip pat aukštas, nors praturtinimo lygis ženkliai skiriasi tarp skirtingų pegmatitų. Šie pegmatitai asocijuojami su granitais, kurie susiformavo iš sedimentinių uolienų. NYF šeima yra ypatinga tuo, kad juose susidaro chemiškai sudėtingi oksidai ir silikatai, kurie gali būti praturtinti sunkiaisiais retųjų žemių elementais, titanu, uranu, toriu ir niobiu. Dažni fluorito ar topazo kristalai žymi praturtinimą fluoru, šiai pegmatitų šeimai trūksta fosforo ir turmalinai yra retai randami. Dauguma NYF pegmatitų asocijuojami su mažai vandens turinčiais granitais, susiformavusiais lydantis apatinei Žemės plutos daliai.
Pegmatitai yra svarbūs tuo, kad juose randami industriniai mineralai, tokie kaip lauko špatai ir kvarcas, retųjų elementų rūdos ir brangakmeniai.
Pupelė
Pupelė (Phaseolus) – pupinių (Fabaceae) šeimos Faboideae pošeimio augalų gentis.
Graikiškai phaseolus reiškia – ilgas, siauras laivelis, nes ankštys primena tokius laivelius.
Iš viso žinoma apie 150 rūšių:
2014 m. pasaulio šachmatų čempionatas
2014 m. pasaulio šachmatų čempionatas – mačas tarp pasaulio čempiono Magnus Karlseno ir pretendento Višvanatano Anando. Jis vyko 2014 m. lapkričio 7 – lapkričio 25 d. Sočyje. Sąlygos: nugalėtoju tampa tas, kas pirmas iš 12-kos partijų surenka daugumą taškų. Nugalėjo Magnusas Karlsenas 6½ : 4½ ir liko pasaulio šachmatų čempionu.
Pretendentas
V. Anandas, pralaimėjęs 2013 m. pasaulio čempionato mačą Magnusui Karlsenui, norėdamas žaisti kitą mačą dėl pasaulio čempiono vardo, privalėjo išsikovoti teisę į mačą kartu su kitais pretendentais 2014 m. kovo 13–31 d. Chanty Mansijske Kandidatų turnyre. Jis taip ir padarė: žaidė ir, surinkęs 8½ taško iš 14 galimų, užėmė pirmąją vietą. Tai jam leido dar kartą žaisti pasaulio šachmatų čempionato mačą su Magnusu Karlsenu.
Prieš mačą
Iki mačo nuo 2005 m. iki 2014 m. lapkričio 6 d. V. Anandas su M. Karlsenu tarpusavyje buvo sužaidę 40 klasikinių partijų. Bendras rezultatas buvo lygus: Abu laimėjo po 6-ias ir lygiosiomis baigė 28-ias partijas.
Mačo sąlygos
Mačo nugalėtojas turi pirmas iš 12 partijų surinkti 6,5 taško, ar daugiau. Laiko kontrolė sekanti: kiekvienam skiriama 40-čiai ėjimų po 120 min., sekantiems 20-čiai – po 60 min., likusiems ėjimams iki partijos pabaigos – po 15 min. (nuo 61 ėjimo, atlikus ėjimą, pridedama po 30 sek.). Tvarkaraštis. Diena prieš pirmąją partiją dėl figūrų spalvos pirmojoje partijoje ištraukiami burtai. Žaidimas vyksta po vieną partiją per dieną, o po 2-jų, 4-ių, 6-ių, 8-ių, 10-ies ir 12-kos partijų skiriama po vieną poilsio dieną. Jei pasibaigus mačui, rezultatas būtų lygus, skiriama papildomų partijų diena.
Mačo eiga
Pirmojoje partijoje V. Anandas pradėjo ėjimu 1. d2-d4, o M. Karlsenas kai ką nustebino, pasirinkęs Griunfeldo gynybą, kurios jis pastaruoju laiku nenaudojo. Be to, netikėtai sužaidė 8…Žc6, kur, kaip sakė P. Svidleris „dauguma žaidžia 8…c5“. Vėliau V. Anandas 21 ėjimu pasirinko ne patį geriausią tęsinį. Partija 48 ėjime pasibaigė lygiosiomis.
Antrojoje partijoje M. Karlsenas žaidė baltaisiais. Buvo sužaista ispaniškosios partijos „anti Berlyno sistema“. Varžovams ji nebuvo naujiena – abu ją naudodavo žaisdami įvairiuose turnyruose. M. Karlsenas nebuvo linkęs pereiti į „Berlyno baigmę“, todėl pasirinko ramesnį tęsinį 4.d2-d3. Šešioliktajame ėjime V. Anandas sužaidė netiksliai, pats vydamas baltųjų valdovę į karaliaus sparną. Po to sękęs nerūpestingas 18…. Re6 tapo jo sunkumų karaliaus sparne pradžia. Išsikeitus lengvąsias figūras bei baltiesiems užėmus bokštais e vertikalę, juodųjų padėtis tapo, jei ne beviltiška, taisunki. Grubi, jau prastesnėje padėtyje, juodųjų klaida 34….h5?? tik priartino pabaigą. Kaip sakė buvęs pretendentas į pasaulio čempiono karūną Naidželas Šortas: „Grubios klaidos neatsiranda iš niekur 34….h5?? – tai pastovios įtampos pasekmė“. M. Karlsenas antroje partijoje persvėrė mačo rezultatą savo naudai – 1½ : ½.
Ketvirtoje partijoje M. Karlsenas žaidė baltaisiais. V. Anandas pasirinko siciliškos gynybos variantą (2. …e6). Į ką varžovas atsakė 3.g3. Šis ėjimas, leidžiantis išvengti „teorinių“ mūšių, pastaraisiais metais tapo populiarus. Po 13-kos ėjimų susidariusioje padėtyje juodieji turėjo izoliuotą pėstininką centre, bet geras jų figūrų išsidėstymas kompensavo šį trūkumą. Po eilės figūrų iškeitimų, po 31 ėjimo varžovai beturėjo po valdovę, žirgą ir 5-ius pėstininkus, o po 37 ėjimo buvo iškeisti ir žirgai. 39….d4 ėjimu juodieji paaukojo pėstininką tikėdamiesi, kad aktyvi valdovė ir praeinantis pėstininkas jiems užtikrins lygiąsias. Taip ir atsitiko – baltieji patys 47-ame ėjime amžinu šachu užfiksavo lygiąsias.
Penktojoje partijoje baltaisiais žaidė V. Anandas. Juodieji pasirinko Naująją indiškąją gynybą ir žaidė greitai, nepaisant to, kad varžovas buvo žinomas kaip geras partijų pradžių žinovas. Vis tik V. Anandas, kai varžovas paėmė pėstininką, buvo gavęs truputį geresnę padėtį: jo rikis ir bokštai buvo aktyvesni ir jis galėjo dar labiau apsunkinti pasaulio čempiono padėtį, bet ėjimu 26.B:a7 paskubėjo atsilošti pėstininką, po kurio teko keistis bokštais ir prarasti pėstininką a2. Po eilės figūrų mainų partija 39 ėjime baigėsi lygiosiomis.
Šeštojoje partijoje Magnusas Karlsenas pradėjo, kaip paprastai, ėjimu e2-e4, o V. Anandas, kaip ir ketvirtojoje partijoje. pasirinko siciliškosios gynybos variantą (2…e6). M. Karlsenas neskubėdamas stiprino savo padėtį, tačiau 26 ėjimę padarė grubią klaidą, kas leido V. Anandui laimėti du pėstininkus. Bet toliau M. Karlsenas susikaupė, žaidė atidžiai ir tiksliai, o V. Anandas gynėsi ne pačiu geriausiu būdu – tad juodųjų pozicija subyrėjo dar iki pirmosios laiko kontrolės. Pasaulio čempionas persvėrė mačo rezultatą – 3½ : 2½
Septintojoje partijoje, kurioje baltaisiais žaidė M. Karlsenas, vyko įnirtinga kova ispaniškosios partijos Berlyno variante. Išradinga (po 18.Rf4 ėjimo) pėstininko auka didmeistriams buvo žinoma iš anksčiau, bet M. Karlsenas pateikė naujovę – 24.g4, kuri leido jam išlaikyti juodųjų pozicijos spaudimą. V. Anandas galvojo ilgai, ieškodamas kelių kaip sumažinti baltųjų inciatyvą ir perėjo į baigmę, kurioje baltieji turėjo žirgą, bokštą bei du pėstininkus prieš juodųjų bokštą ir keturis pėstininkus. Tiesa, didmeistriams liko klausimų: ar pozicija iš tikro lyginė, ar baltieji negalėtų kaip nors pralaužti juodųjų gynybos? Įvertinti žaidžiant prie lentos buvo sudėtinga. V. Anandui teko ryžtis ilgai gynybai, kuri truko iki 122 ėjimo. Paskutiniojo baltųjų pėstininko ant lentos neliko 77 ėjime, tačiau partija dar kurį laiką tęsėsi. Nelikus 104 ėjime paskutiniojo juodųjų pėstininko, baltieji turėjo žirgą ir bokštą prieš juodųjų bokštą, kas teoriškai – lyginė padėtis. Teisėjai pradėjo taikyti 50 ėjimų taisyklę, pagal kurią baltieji turėjo laimėti iki 154 ėjimo. Žaidimas dar kurį laiką vyko, bet 122 ėjime, M. Karlsenas, supratęs, kad iki nustatyto ėjimo užmatuoti nepavyks, sutiko su lygiosiomis.
Aštuntojoje partijoje V. Anandas sužaidė pirmu ėjimu d2-d4. Norvegų didmeistris pasirinko valdovės gambitą. Po netrukus sekusių figūrų keitimosi susidarė lengvųjų figūrų baigmė, kur baltųjų pranašumas buvo nedidelis. Ir kai Magnus Karlsenas toliau sužaidė tiksliai, varžovai 41 ėjime išsiskyrė taikiai.
Dešimtojoje partijoje M. Karlsenas, žaisdamas juodaisiais dar kartą pasirinko Griunfeldo gynybą. Šį kartą V. Anandas rinkosi variantą su 5 Vb3. Iki 11-o ėjimo varžovai kartojo 1999 m. žaistos partijos V. Anandas – G. Kasparovas ėjimus. Toliau juodieji tęsė 11….Be8. Kritinis momentas buvo susidaręs po 15….R:e4. V. Anandas galėjo žaisti 16. d6, nors ir po jo pasirinkto, atsargesnio ėjimo – 16.Vc1, susidarė aštri, truputi jam palankesnė, baigmė. Bet pasaulio čempionas žaidė tiksliai ir apsigynė, o pretendentas, pradėjęs jausti laiko trūkumą, padarė netikslumų ir, po figūrų pasikeitimų, susidarė baigmė, kurioje varžovai turėjo po 2 bokštus ir po 4 pėstininkus. Partija 32. ėjime pasibaigė lygiosiomis.
Vienuoliktoje partijoje M. Karlsenas žaidė baltaisiais. Vėl buvo sužaistas Berlyno variantas ir po V. Anando netikėtos pėstininko aukos 23…. b5 jo padėtis atrodė perspektyvesnė. Baltieji aukos negalėjo priimti nerizikuodami patekti į blogesnę padėtį, todėl pėstininko M. Karlsenas nepaėmė. Juodieji, sužaidę 24…b: a, pasikeitė pėstininkais, o po 20 min. svarstymo, ėjimu 26….Bdb8 užėmė b vertikalę, kas nebūtų teoriškai blogai, bet jau sekančiu ėjimu padarė rizikingą sprendimą, kai ėjimu 27….Bb4 paaukojo kokybę (geriau būtų buvę 27…Bb3). M. Karlsenas priėmė netikėtą dovaną. Po to, jis pasirinko konkretų keitimosi planą: 29. Žh5, 30. f4 ir nepaisant to, kad vėliau juodieji laimėjo c4 pėstininką, baltųjų aktyvumas centre davė vaisių. V. Anandas, kurdamas varžovui pinkles, gynėsi atkakliai, bet jo pozicija buvo nebeapginama: baltieji susikūrė antrą praeinantį pėstininką, kuris galutinai nulėmė partijos baigtį. Laimėjęs šią dramatišką ir įtemptą partiją, Magnusas Karlsenas laimėjo mačą 6½ : 4½ ir liko pasaulio šachmatų čempionu.
Liudvika Didžiulienė
thumb|L. Didžiulienės bareljefas ant paminklo. Liudvika Didžiulienė–Nitaitė (slapyvardis Žmona, 1856 m. balandžio 21 d. Robliuose, Rokiškio raj. – 1925 m. spalio 25 d. Griežionėlėse) – lietuvių rašytoja, visuomenės veikėja.
Dešimties vaikų, iš kurių du mirė maži, tarp jų – dukterų – rašytojos Vandos Albrechtienės (Vinco Mickevičiaus – Kapsuko pirmoji žmona) (1881–1941 m.), Aldonos Kazanavičienės (1889–1970 m.), Onos Sketerienės (1878–1960 m.), ir sūnų – Algirdo Severino (g. 1888 m., 1916 m. žuvo fronte Rumunijoje), Antano (1883–1960 m.) ir Vytauto (1881–1956 m.) Didžiulių motina.
Biografija
thumb|left|280px|[[Lietuvių mokslo draugija|Lietuvių mokslo draugijos narių grupė 1912 m. Pirmoje eilėje: Jonas Jablonskis, Žemaitė, Petras Kriaučiūnas, Jonas Basanavičius, Liudvika Didžiulienė, Jonas Dielininkaitis; antroje eilėje: Vincas Palukaitis, Antanas Vileišis, Baltramiejus Čepulis, Adomas Sketeris, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Jonas Ambrozaitis; trečioje eilėje: Juozas Kairiūkštis, Jonas Spudulis, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Mykolas Kuprevičius]] Mokėsi privačiai, anksti pradėjo skaityti ir rašyti. 1876 m. ištekėjo už senos lietuvių bajorų giminės palikuonio, bibliografo, tautosakos rinkėjo, lietuvių visuomenės veikėjo Stanislovo Didžiulio. Jos namuose lankydavosi Antanas Baranauskas, Jonas Jablonskis ir kiti to meto šviesuoliai. Tai ir Didžiulienę paskatino imtis plunksnos, nors ji manė, jog svarbiausia jos gyvenime – moters, žmonos, motinos pašaukimas. Tai matyti ir iš jos pasirinkto slapyvardžio.
Pati platino caro draudžiamą lietuvišką spaudą, organizavo jos platinimą Aukštaitijoje. Rinko tautosaką, Antano Strazdo, Antano Vienažindžio ir kitų liaudies poetų kūrinius.
Literatūra
Daug apsakymų paskelbė periodinėje to meto spaudoje. Tiktai komedija „Lietuvaitės“, 1912 m. buvo išleista atskira knygele. Kiti kūriniai rinkiniuose pasirodė tik po Antrojo pasaulinio karo.
Jos kūryboje pasišaipoma iš to meto dvarų buities, inteligentijos sustabarėjimo, daug valstietiškos buities vaizdelių. Stambiausias ir vienas reikšmingiausių Didžiulienės grožinės prozos kūrinių – apysaka „Atgajėlė“ (parašyta apie 1895 m., išspausdinta „Žvaigždėje“ 1904 m.). Tai gana sentimentalus pasakojimas apie sulenkėjusių nuskurdusių bajorų Daugelevičių atžalos Amelijos ir tautiškai susipratusio inteligento, neturtingų valstiečių sūnaus Jono Strazdo meilę.
Gerai pažindama dvaro aplinką ir iš jos kilusią inteligentiją, Didžiulienė matė jos dalies pastangas dalyvauti tautiniame, visuomenės švietimo ir kultūrinimo darbe ir visaip tas pastangas rėmė. Tokia visuomenininkė yra ir Amelija. Ji atmeta tuščiagarbio, švaistūno dvarininkaičio Makso meilę ir pasirenka Joną Strazdą, kurio senelius kadaise mirtinai užplakė jos protėvis. Taip rašytoja propaguoja luominio susitaikymo idėją vardan kilnaus tikslo – tautinio atgimimo.
Tiek savo publicistika, tiek grožinės literatūros kūriniais pirmiausia siekė įgyvendinti švietėjiškus uždavinius. Būdama visuomenininke, ji labiausiai vertino ir literatūros visuomeniškumą. Laikydama švietimą tautos atgimimo pagrindu, Didžiulienė rūpinosi švietimu ir kartu inteligentijos ugdymu, liaudies etikos diegimu.
Rašytojai nesvetimas didaktizmas – teigiamų veikėjų lūpomis ji dažnai išsako savo pačios mintis. Didžiulienės kūryba svarbi ne tik savo visuomeniškumu. Jos kūrinių, parašytų rytų aukštaičių tarme, žodynas yra daug švaresnis už pirmtakų, ji viena pirmųjų įvedė į literatūrą iš liaudies kilusio lietuvio inteligento paveikslą, kurį vėliau raiškesnį ir meniškesnį sukūrė Lazdynų Pelėda, Antanas Vienuolis ir kiti.
Didžiulių sodyba
Griežionėlėse, Liudvikos ir Stanislovo Didžiulių sodyboje, 1968 m. atidarytas A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialinio muziejaus padalinys.
Bibliografija
Liudvika Didžiulienė-Žmona. Lietuvos gaspadinė, arba Pamokinimai, kaip prigulinčiai suvartoti Dievo dovanas. Vilnius: Vaga, 2018. ISBN 9785415025381
Imperatorius Otonas IV
Otonas IV (, (1182 m. − 1218 m. gegužės 19 d.) − Vokietijos karalius (nuo 1198 m.), Šventosios Romos imperijos imperatorius (nuo 1209 m.). Dėl karaliaus sosto kovojo su Pilypu Švabu ir soste įsitvirtino, tik jį nužudžius (1208 m.).
1214 m. prie Buvino Otonas IV pralaimėjo Prancūzijos karaliui Pilypui II ir faktiškai neteko valdžios, nes popiežius Inocentas III dar 1210 m. už bandymą užgrobti Sicilijos karalystę atskyrė Otoną IV nuo bažnyčios ir iškėlė į sostą Frydrichą II iš Štaufenų dinastijos.
Valdant Otonui IV, prasidėjo ilga Velfų ir Štaufenų kova dėl valdžios.
Biografija
Otonas IV buvo iš Velfų giminės; Henriko Liūto sūnus. Otonas IV buvo auklėjamas savo dėdės Ričardo Liūtaširdžio dvare. Jis tapo narsiu ir drąsiu kariu, bet buvo impulsyvus ir labai grubus.
Valdymas
1208 m. Otonas IV buvo pripažintas Vokietijos karaliumi, o 1209 m. spalio 4 d. Romoje karūnuotas imperatoriumi. Tačiau Otonas IV nesilaikė savo įsipareigojimų popiežiui Inocentui III, kad jis nesieks vadovauti Italijai. Todėl popiežius 1210 m. atskyrė Otoną IV nuo bažnyčios ir 1212 m. pripažino Vokietijos karaliumi Frydrichą II.
Otonas IV buvo priverstas atsitraukti į savo žemes, kur dar kariavo su danų karaliumi Valdemaru ir Magdeburgo arkivyskupu.
Benediktas Marma
Benediktas Marijonas Marma (g. 1931 m. kovo 13 d., Kaunas) – Lietuvos biologas.
1967 m. Vilniaus un-to Gamtos f-to taryboje apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją „Kai kurių žinduolių atstovų palyginamieji fiziologiniai kraujo tyrimai zoologijos sodų sąlygomis“ (mokslinis vadovas P. Kor�ujevas) [1022]. 1993 m. nostrifikuotas daktaru (gamtos mokslai).
Sukūrė Afrikos liūtų, tigrų, jaguarų ir kt. plėšrūnų, kanopinių bei vandens žvėrių naujus fiksacijos bei imobilizavimo būdus. Nustatė narkotinių vaistų dozes žvėrims žmigdyti. Pirmą kartą pateikė zoologijos sodo gyvūnų kiekybinę kraujo charakteristiką.
1978 m. B. Marmai suteiktas „Žmogaus ir gyvūnų fiziologijos“ specialybės vyresniojo moksl. bendradarbio vardas.
Išspausdino bukletą, rekomendaciją: „Elnių gaudymo, imobilizacijos ir transportavimo patirtis Lietuvos TSR“ (1970, rusų k.) [1021]; „Protosubtilino panaudojimo dvimečių karpių maitinimui rekomendacija“ (1980, rusų k.).
Paskelbė apie 100 moksl. straipsnių bei pranešimų tezių Lietuvos ir užsienio spaudoje ir daugiau kaip 110 populiarių straipsnių periodikoje. Pateikė pasiūlymų laukinių gyvūnų gaudymo, imobilizacijos ir transportavimo klausimais. Vieno išradimo („Kombinuoto pašaro paruošimo žuvų jaunikliams būdai“) autorius.
Už aktyvų dalyvavimą spaudoje 1985 m. B. Marmai paskirta „Mokslo ir gyvenimo“ redakcijos premija.
Apie B. Marmos mokslinę ir publicistinę veiklą išleista knygutė (1989) [395].
Darsūniškio vartai-koplytėlės
miniatiūra|250px|right|Ant šv. Agotos vartų – [[Darsūniškio herbas]] miniatiūra|250px|right|Šv. Jurgio vartai miniatiūra|250px|right|250px|right|Šv. Kazimiero vartai
Benediktas Marma
Parašė knygą vaikams „Nutikimai Kauno Zoologijos sode“ (2005) [166].
Darsūniškio vartai-koplytėlės
Senieji vartai nėra išlikę iki mūsų dienų. Sovietmečiu, 1963 m. vartai buvo nugriauti, o atstatyti Atgimimo laikais 1990 m.
Istorija
miniatiūra|200px|left|Austinis ornamentas vartų atstatymui 1990 m. paminėti Šimtamečių vartų pastatymo data nėra aiški. Paplitusi nuomonė, kad vartai pastatyti po 1818 m. gaisro, kuomet sudegė bene visas miestelis su bažnyčia – jie ir buvo pastatyti tam, kad apsaugotų miestelį nuo gaisrų. Tai tarsi patvirtina šv. Agotos – globėjos nuo gaisrų – vartai. Pagal kitą versiją – kad vartai statyti žymiai anksčiau, 1818 m. gaisro metu nukentėjo ir vėliau buvo atstatyti.
Tvirtinama, kad dveji miestelio vartai (šv. Agotos ir šv. Kazimiero) buvo pastatyti tarp 1791–1794 m., kuomet miestelis ketverius metus naudojosi Magdeburgo teisėmis. Šios teisės dėjo pagrindus miestiečių savivaldai, suteikdavo jiems įvairių privilegijų ir atleisdavo nuo daugelio prievolių. Tretieji (šv. Jurgio) vartai pastatyti daug vėliau, tik 1910 m. Kad buvo pastatyti ne treji, o dveji vartai, paaiškinama paprastai: XVIII a. pabaigoje Darsūniškis buvo linijinio plano gyvenvietė – tai reiškia, kad per miestelį ėjo tik viena gatvė. Jos abiejuose galuose buvo pastatyti dveji vartai. Trečias kelias iš miestelio vedė Jiezno kryptimi, ir ilgą laiką prie jo stovėjo kelios miestelėnų sodybos. Miestelio gatvė prie šio kelio išaugo palyginus vėlai – tuo paaiškinamas vėlyvas vartų pastatymas.
Vartai buvo nugriauti 1963 m. rugpjūčio 10 d., o jų liekanos suverstos į Nemuną. Atstatyti 1990 m. rugpjūčio 11 d. Vartų skulptūros ir paveikslas buvo netikėtai surasti tuometiniame Lietuvos TSR ateizmo muziejuje Vilniuje. Muziejus viską grąžino atgal į atstatytuosius vartus. Šv. Agotos vartuose buvo pritvirtintas ir bronzinis Darsūniškio herbas, kuriame pavaizduotas šv. Kazimieras (nuo Kruonio pusės).
Atminimas
Per ilgą laiką vartus-koplytėles apgaubė įvairūs nutikimai ir legendos. Per gaisrus ir karus vartai išlikdavo sveiki. Tokie įvykiai stiprindavo žmonių tikėjimą vartuose esančių šventųjų galia ir užtarimu. Todėl kiekvieną iš šių trijų šventųjų dieną vykdavo procesijos prie vartų, žmonės meldėsi, prašė malonių ir užtarimo. Ypač garbinama buvo šv. Agota – globėja nuo gaisrų. Žmonės pasakojo, kad kai tik kildavo gaisras, reikėdavo ranka ar lazda paliesti šv. Agotos skulptūrą, paskui nubėgti ir paliesti degantį namą – ir ugnis bemat užgesianti. Šv. Agotos ir Kazimiero statulos senuosiuose vartuose buvo rengiamos rūbais.
Nors vartai Atgimimo laikais buvo atstatyti jau šalia kelių, tačiau dažnas keliautojas stengiasi pravažiuoti būtent pro juos. Buvo atkurta ir tradicija su procesija juos aplankyti ir paminėti: šv. Agotą – vasario 5 d., šv. Kazimierą – kovo 4 d., šv. Jurgį – balandžio 23 d.
Tarptautinė automobilių federacija
Tarptautinė automobilistų federacija, FIA – tarptautinė nekomercinė organizacija įkurta 1904 m. birželio 20 d., vienijanti šalių automobilistų organizacijas. Pradžioje įkurta kaip Šalių automobilistų klubų organizacija, vienijanti šalių automobilistų klubus.
Darsūniškio vartai-koplytėlės
Architektūra
Vartai nėra vienodi, nes vieneri vartai yra vėlesni už kitus dvejus geru šimtmečiu. Vartų skirtumai pastebimi išlikusiose pokario nuotraukose: jose matosi, kad šv. Agotos ir šv. Kazimiero vartų stogai yra tos pačios konstrukcijos, o šv. Jurgio vartų stogas yra paprastas dvišlaitis. Šventųjų vaizdavimo būdai taip pat skirtingi – pirmuose dviejuose (senuosiuose) vartuose šventuosius vaizdavo skulptūros, o trečiuose (šv. Jurgio) buvo šventojo paveikslas. Matyt, apie 1910 m. pastačius šv. Jurgio vartus, buvo atnaujinti senieji vartai – paaukštinti stulpai, laikantys stogą.
Senieji „bromai“ buvo mūriniai, stogai skiedromis, gontais dengti. Statulos buvo didelės, vos ne žmogaus ūgio.
Tarptautinė automobilių federacija
Būstinė yra Paryžiuje, Prancūzijoje. Federacijai priklauso 240 nacionalinių organizacijų iš 144 šalių. Nuo 2009 m. federacijos prezidentu yra prancūzas Jean Todt, buvęs Formulės 1 komandos Scuderia Ferrari vadovas.
Viena iš žinomiausių FIA veiklų – autosporto renginių organizavimas ir priežiūra, taisyklių nustatymas, veiklos susijusios su eismo saugumu. Kartu su tarptautine motociklistų federacija FIA fiksuoja sausumos greičio rekordus.
Danielius Dolskis
thumb|180px|Paminklas D. Dolskiui Kaune Danielius Dolskis (1890 m. balandžio 13 d., Vilniuje – 1931 m. gruodžio 3 d., Kaune) – XX a. pradžios dainininkas, tarpukario Lietuvos estrados (šlagerių) pradininkas.
Biografija
Gimė 1890 m. Vilniuje, žydų komersantų šeimoje. Iki 1917 m. revoliucijos Rusijoje dainavo įžymiame Sankt Peterburgo „Villa Rode“ restorane. Tuo metu taip pat daug koncertavo Maskvoje, Odesoje, Kijeve. Po Spalio revoliucijos persikėlė į Rygą ir dainavo su Oskaro Stroko orkestru, gastroliavo užsienyje.
Gyvendamas Berlyne, 1928 m. suvaidino princo Kurbskio tarną V. Striževskio filme „Caro adjutantas“ („Adjutant des Zaren“), į ekranus išėjusiame 1929 m. vasarį.
1926 m. rugpjūčio mėnesį koncertavo Kauno miesto sode ir Šiauliuose, „Lyros“ kino teatre. Savo atliekamoje programoje parodijuodavo garsų to meto rusų estrados artistą Aleksandrą Vertinskį.
1929 m. atvyko nuolat gyventi į Kauną, dainavo „Versalio“, „Metropolio“ restoranuose, „Konrado“ kavinėje, kino teatre „Triumfas“. Taip pat gastroliuodavo kituose Lietuvos miestuose. Savo repertuarui dainininkas rinkdavosi pasaulyje madingus kūrinius ir, stebėtinai greitai išmokęs lietuvių kalbą, pats rašė jiems tekstus. Jis pirmasis užsieniniams šlageriams suteikė lietuvišką turinį, pirmasis lietuviškai kūrė šmaikščius monologus, anekdotus, parodijas. Jo dainos „Palangos jūroj“, „Kariškas vaizdelis“, „Gegužinė“, „Lietuvaitė“, „Aš myliu vasaros rugiagėlę“, „Onyte, einam su manim pašokti“, „Su armonika į Braziliją“ ir kt. populiarios iki pat šių dienų.
1929–1931 m. Berlyno „Homocord“ ir Londono „Columbia“ formose įrašė 16 plokštelių, kurių nemaža dalis saugoma Kauno Viešosios bibliotekos muzikos skyriuje.
Po pasirodymo „Versalio“ kavinėje sušilęs išgėrė šalto alaus ir susirgo plaučių uždegimu; mirė staiga, sirgęs vos keletą dienų. Palaidotas Kauno Žaliakalnio žydų kapinėse.
Neviadoma (Mazovijos vaivadija)
Neviadoma  – kaimas Lenkijos rytuose, Sabnių valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Sabnių, apie 8 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 93 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Šalia kaimo teka Cetynios upė.
Istorija
Šalia kaimo archeologai aptiko XI-XII amžiaus jotvingių gyvenvietę, kurioje išlikę dalis gyvenvietės fragmentų. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Starokostiantynivas
Starokonsiantynivas  – srities reikšmės miestas Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras.
Geografija
thumb|left|[[Slučė (Ukraina)|Slučės upė mieste]] Miestas išsidėstęs prie Slučės upės. Nuo Chmelnyckio nutolęs 48 km.
Istorija
Įkurtas 1525-ais metais kaip Kolišencių kaimas. 1561-aisiais kunigaikšis Kontantinas-Vasylis Ostrozkis nusipirko kaimą, suteikė jam Kontiantinyvo pavadinimą, Magdeburgo teisę. 1632-aisiais miestui suteiktas Starokonstiantynivo pavadinimas.
Pavieto miesto statusas nuo 1795-ųjų. Srities reikšmės miesto statusas nuo 1999-ųjų metų.
Susisiekimas
Yra stambus geležinkelio bei automobilių kelių mazgas.
Ekonomika
Metalo apdirbimo gamykla „Metalistas“, išplėtota maisto pramonė.
Antaplaštakis
Antaplaštakis (arba Antaplaštakiai) – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Kurklių, Karališkių ežero šiaurinėje pakrantėje. Ties kaimu kertasi keliai ir.
Istorija
1923 m. Antaplaštakio palivarke buvo 2 sodybos. 1920–1978 m. veikė Antaplaštakio pradinė mokykla.
Po II pasaulinio karo 1944–1962 m. kaimas buvo Antaplaštakių apylinkės centras, vėliau buvo Staškūniškio apylinkėje. 1949 m. kaime buvo įkurtas kolūkis „Pirmyn“, 1949–1965 m. Antaplaštakis buvo šio kolūkio centrinė gyvenvietė. Kaime veikė biblioteka, nuo 1961 m. – medicinos punktas.
Karališkių piliakalnis
Karališkių piliakalnis su gyvenviete, Liuko piliakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24018) Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Karališkėse, Alantos seniūnija. Pasiekiamas iš plento pasukus keliu Adomiškėlis – Vaikšniūnai, pervažiavus už Virintos esantį kanalą, pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi keliuku ir pavažiavus 430 m iki sodybos, yra į rytus nuo jos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Karklos upelio juosiamame kranto aukštumos kyšulyje, Karklos upelio dešiniajame krante. Iš rytų, pietų ir vakarų piliakalnį supa Karklos upelis ir gilus jo slėnis. Rytinis, pietinis ir vakarinis šlaitai statūs, 10-12 m aukščio. Viršuje yra 30 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 35 m pločio vakarų dalyje aikštelė, kurią šiauriniame gale nuo gretimų aukštumų saugo iš molio plūktas nežymaus puslankio formos 40 m ilgio, 0,8 m aukščio, 7 m pločio pylimas, kurio išorinis 1 m aukščio šlaitas leidžiasi į 6,5 m pločio terasą. Pastarosios išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į dabar jau užlygintą griovį. Pylimo išoriniame šlaite, 1 m žemiau viršaus, yra iki 6 m pločio terasa, nusileidžianti į dabar jau užslinkusį griovį.
Piliakalnis apardytas arimų, jo šiaurinė dalis nuplauta Karklos upelio, pylimas ištisai iškasinėtas bulviarūsiais, jo šiaurinėje dalyje ir dabar tebėra rūsys. Apaugęs lapuočiais.
Gyvenvietė
Pietrytinėje ir šiaurės vakarų piliakalnio papėdėse, palyginti lygiame, sodybos pastatais užstatytame lauke, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1994 m. Iki 50 cm storio I tūkstantmečio pirmosios pusės kultūriniame sluoksnyje rastas židinys, geležinio smeigtuko fragmentas, brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, geležies gargažių, molio tinko.
Piliakalnio šiaurės rytų papėdėje yra dabar jau beveik užakęs šventu laikomas šaltinis. 250 m į pietus nuo piliakalnio buvo VI a. – VII a. pilkapynas (sunaikintas).
Tyrimai
1978 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 29000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 2553000 m². Išmatavimai: 250 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir iki 200 m pločio.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Stasys Jonauskas (1926)
Stasys Jonauskas (1926 m. Prystovų k., Kartenos vls., Kretingos aps. – 1953 m. balandžio 6 d. Kūlupėnų miške, Kūlupėnų apyl., Salantų raj.) – Lietuvos partizanas, pedagogas, karininkas. 250px|left|Memorialinė lenta 1953 m. žuvusiems partizanams atminti
Biografija
Gimė vidutinių ūkininkų šeimoje. Baigęs Stropelių (I–IV skyriai) ir Kartenos (V–VI skyriai) pradines mokyklas, 1940 m. įstojo į Kretingos gimnaziją. 1945 m. gegužės 15 d. – rugsėjo 15 d. mokytojavo Stropelių pradinėje mokykloje, buvo paskirtas jos vedėju.
1945 m. rudenį įstojo į Klaipėdos mokytojų institutą. Mokytojaudamas užmezgė ryšius su Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabu, platino partizanų atsišaukimus, ragino jaunimą stoti į rezistentų gretas.
1946 m. pasitraukė į ginkluotą pogrindį, pasirinko Simono slapyvardį, paskirtas Kardo rinktinės štabo žvalgybos skyriaus viršininku, kuopos vadu. Žuvus rinktinės vadui Kazimierui Kontrimui-Montei, nuo 1952 m. pabaigos vadovavo sovietų saugumo struktūrų ir MGB pasienio kariuomenės sunaikintos Kardo rinktinės likučiams.
Žuvo 1953 m. balandžio 6 d. su 4 partizanais Kūlupėnų miške (Salantų raj.), patekęs į Salantų rajono stribų ir MGB pasienio kariuomenės surengtą pasalą.
Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Pasipriešinimo dalyvių (rezistentų) teisių komisija suteikė jam po mirties kario savanorio statusą ir vyr. leitenanto laipsnį.
Rospudos slėnis
thumb|right|280px|Rospudos upės slėnis iš kosmoso Rospudos slėnis - Rospudos upės slėnis esantis Baltijos aukštumose šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo ir Suvalkų apskrityse.
Geografija
Slėnis yra Baltijos aukštumų, Vakarų Sūduvos aukštumoje ir Augustavo lygumoje. Apima apie 25,250 ha plotą. Slėnyje yra įvairių gamtos apsaugos saugomų rūšių gyvūnai ir augalai. Mokslininkų vertinimu, Rospudos slėnis – tai upės nešmenų suformuota 10 kvadratinių kilometrų puikiai išsilaikiusi Rospudos žemapelkė, įtraukta į Europos Sąjungos saugomų teritorijų tinklą Natura 2000. Šis tinklas jungia trapiausias ir vertingiausias natūralias ES buveines ir rūšis, ypač svarbias visos Europos biologinei įvairovei. Dauguma tokių ekosistemų Europoje buvo sunaikinta plečiantis žemės ūkiui, tačiau Rospudoje ji išlaikė savo pirmykštį pobūdį. Augustavo apskrities Naujinės valsčiuje slėnis užima (9420 ha), Suvalkų apskrities Bakalariavos valsčiuje (240 ha), Pilypavo valsčiuje (7250 ha), Prieraslio valsčiuje (1550 ha), Račkų valsčiuje (6400 ha) ir Suvalkų valsčiuje (390 ha). Slėnyje yra šie ežerai: Rospudas, Akmuo, Balėstas, Ilgiai, Garbasė, Gilusis, Samanis, Apskritys ir Augustavo Rospudas.
Gamta
thumb|200px|Rospudos upė tarp [[Okronglis (ežeras)|Apskričio ir Samanio ežerų, netoli Kotovinos kaimo]] thumb|200px|Rospuda prie [[Balėstas (ežeras)|Balėsto ežero]]
Augalija
Slėnyje esanti Rospudos upė išsiskiria savo vandens lygiu, kuris beveik visada būna ganėtinai aukštas, todėl upės pakrantės nėra labai apžėlusios įvairiais augalais. Upės aplinka daugelyje vietų nėra paliesta žmogaus, todėl ji yra išlaikiusi savo savitumą. Upės žemupyje yra žemapelkės, kurių plotas yra apie 100 ha ir kuriose auga įvairūs augalai. Tai įvairios nendrių rūšys Phragmitetum australis, Phalaridetum arundinaceae, Glycerietum maximae, alijošinis aštrys (Stratiotes aloides), Caricetum appropinquatae, Cicuto-Caricetum pseudocyperi, Caricetum distichae, Caricetum ripariae ir Thelypteridi-Phragmitetum. Upės slėnyje yra nemažai saugomų augalų rūšių, tai apie 20 rūšių gegužraibinių (orchidinių šeimos gėlė). Tai trečdalis visų Lenkijoje augančių gegužraibinių rūšių. Tarp jų yra medauninkas (Herminium monorchis), kuriam Rospuda yra vienintelė natūrali buvimo vieta (šis augalas įrašytas į Lenkijos ir Lietuvos raudonąją knygą).
Gyvūnija
Slėnyje galima sutikti retų gyvūnų rūšių, kaip vilkų, lūšių, kurtinių, baltnugarių genių ir mažųjų erelių rėksnių. Slėnio žemupyje gyvena įvairių gamtos apsaugos saugomų gyvūnų, tai įvairūs bestuburiai Unio crassus, šarvuotoji skėtė (Leucorrhinia pectoralis), pleištinis laumžirgis (Ophiogomphus cecilia), didžioji bedantė (Anodonta cygnea), medicininė dėlė (Hirudo medicinalis). Taip pat saugomos žuvų rūšys, įrašytos į Lenkijos raudonąją knygą: paprastoji kartuolė (Rhodeus sericeus) ir paprastasis vijūnas (Misgurnus fossilis). Upėje gyvena upiniai bebrai (Castor fiber), ūdros (Lutra lutra), šikšnosparniai: vandeninis pelėausis (Myotis daubentonii) ir kūdrinis pelėausis (Myotis dasycneme). Upės slėnyje ir šalia esančioje Augustavo girioje yra saugomos kelios paukščių rūšys, iš kurių greičiausiai nykstantis, į Lenkijos raudonąją knygą įrašytas, tulžys (Alcedo atthis).
Gamtos apsauga
thumb|100px|Protestuotojų prieš [[Augustavo aplinkkelis|Augustavo aplinkkelį juostelė]]
Šios apylinkės yra vadinamos Lenkijos žaliaisiais plaučiais, todėl čia yra daug saugomų gamtos objektų. Dalis upės slėnio priklauso gamtos apsaugos projektui Natura 2000. Vietovė nuo Augustavo Rospudo ežero iki Račkų kaimo yra įtraukta į specialiąją gamtos apsaugos zoną. Didelė dalis slėnio, išskyrus kai kuriuos miestus ir gyvenvietes yra kraštovaizdžio draustinyje. Siekiama išsaugoti slėnio gamtos natūralumą ir savitumą. Nuo Augustavo Rospudo ežero iki Bliznos intako upėje yra uždrausta naudotis motorinėmis valtimis. Upės vaga ir upės slėnis yra geomorfologiškai, hidrologiškai ir Biotiškai reikšmingi aplinkai, todėl stengiamasi, kuo labiau apsaugoti šį slėnį. Labiausiai Rospudos slėnio gamtai grasino Augustavo aplinkkelis, kurį norėta nutiesti per patį slėnį. Aplinkkelis turėjo būti kelio Via Baltica dalis. Mokslininkų paskaičiavimais tokio projekto įgyvendinimas būtų sunaikinęs kelias gyvūnų rūšis, paukščių lizdavietes, įvairias augalų rūšis ir požeminius šaltinius. Protestuose prieš šio aplinkkelio statybą dalyvavo Greenpeace, World Wildlife Fund ir įvairios Lenkijos žaliųjų organizacijos. Prieš šio aplinkkelio pastatymą taip pat protestavo įvairūs mokslininkai, botanikai, ekologai, zoologai ir hidrologai. Lenkijos kelių ir transporto ministerija teigė, kad šis aplinkkelis neturės didelio poveikio aplinkai. Lenkijos gamtos apsaugos valdyba nusprendė, kad aplinkkelio projektas paruoštas neatsižvelgiant į poveikį aplinkai. 2009 m. lapkričio mėnesį vyriausybė nutarė ieškoti kitos vietos aplinkkeliui.
Istorija
left|thumb|150px|Rospuda prie [[Augustavo girios šventoji vieta|Augustavo girios šventosios vietos]]
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. upės apylinkėse gyveno lietuviams artima baltų tauta - jotvingiai. Šiuos laikus primena išlikusi senovinė Augustavo girios šventoji vieta. Nuo XV a. upė buvo neoficiali valstybinė siena tarp Lietuvos ir kryžiuočių ordino. 1820-1827 m. šalia upės esančiame Dauspudos kaime Liudvikas Mykolas Pacas pastatė rūmus. Apie 1824 m. siekiant pagražinti rūmų aplinką upėje buvo pastatyti 12 akmeninių užtvankėlių. Vėliau, kai buvo griaunami rūmai, tuo pačiu buvo nugriautos ir šios užtvankėlės. 1972 m. upės apylinkėse buvo nufilmuotas filmas Juodieji debesys (Czarne chmury).
thumb|right|200px|Protestuotojai prieš [[Augustavo aplinkkelis|Augustavo aplinkkelį]]
1986 m. slėnis buvo išsamiai ištirtas ir aprašytas. Tuomet buvo planuota šią unikalią vietą paskelbti gamtos rezervatu, bet per visas politines audras ir ekonominius persitvarkymus šio žingsnio žengti nespėta. Tačiau Rospudos slėnis pradėjo garsėti apie 2000 m., kai buvo priimtas sprendimas per slėnį tiesti Augustavo aplinkkelį, t. y. kelią į Lietuvą ir kitas Baltijos šalis. Tiesiant kelią į durpingą žemę turėjo būti įkaltos milžiniškos betoninės 27 metrų ilgio atramos ir ant jų užkelta apie pusės kilometro ilgio estakada. Aplinkkelio statybos kaina turėjo būti beveik 439 mln. zlotų. Už šiuos pinigus buvo planuojama pastatyti tris tiltus, 517 metrų ilgio estakadą, 10 viadukų ir 100 perėjų žvėrims.
2006 m. Rospudos slėnio gynėjai surinko 150 tūkstančių parašų ir kreipėsi į Lenkijos prezidentą Lechą Kaczynskį. Tačiau tuometė vyriausybė, vadovaujama prezidento brolio Jarosław Kaczyński, nepaisydama visuomenės protestų, nutarė statybą tęsti, aiškindama, kad Europos teisė Rospudai negalioja, nes to kelio trasa buvo suprojektuota dar prieš Lenkijos įstojimą į Europos Sąjungą. Tai sukėlė Europos Komisijos pyktį. Ji iš tikrųjų iškėlė bylą prieš Lenkiją Europos Teisingumo Teisme. Įsikišo ir Lenkijos teismai, kurie pagaliau 2008 m. pabaigoje visiškai sustabdė statybą. 2009 m. buvo išrinktas naujas aplinkkelio maršrutas. Naujasis kelias atsiras gerokai toliau nuo Augustavo ir Rospudos – šalia Račkų kaimo.
Pentagrama
thumb|Pentagrama thumb|Kornelijaus Agripos pateikta pentagrama su pitagoriečių simboliais. Pentagrama – penkiakampė žvaigždė, nubrėžiama penkiais štrichais. Žodis „pentagrama“ kilo iš graikų žodžio πεντάγραμμον (pentagramon), kuris reiškia „penkios linijos“.
Pentagramos simbolis naudotas Senovės Graikijoje ir Babilonijoje. Pitagoriečiams ji simbolizavo sveikatą ir tobulybę bei vienybę. Pentagramos siejamos su pagoniškais tikėjimais, jas nešioja neopagonybės, senųjų politeistinių tikėjimų tikintieji. Krikščionybėje pentagrama gali reikšti penkias Jėzaus žaizdas arba Trejybę (Tėvas, Sūnus ir Šventoji dvasia) ir dvi Kristaus prigimtis (dieviškumą ir žmogiškumą). Pentagrama siejama ir su masonais.
Ji nuo senovės siejama su Veneros planeta, deivės Veneros, Afroditės (vaisingumo deivės) garbinimu. Patekančią Venerą – Aušrinę – romėnai vadino Liuciferiu. Kas aštuonerius metus įvyksta Veneros konjunkcija, susidaro ideali pentagrama aplink Zodiaką.
thumb|Kornelijaus Agripos brėžinys, į pentagramos simbolį įjungiantis astrologinę simboliką bei žmogaus kūno formą. Numerologijoje ir magijoje pentagrama simbolizuoja žmogų: viršūnė – galvą, šoniniai trikampiai – rankas, apatiniai – kojas, o vidurys daugiakampis likusį kūną.
Vakarų okultizme figūruoja kaip apsaugos simbolis. Pvz., tikima, kad iškviestas demonas negali peržengti pentagramos ribų. Gėtės „Fauste“ Mefistofelis negali palikti kambario, kol ant išėjimo nupiešta pentagrama.
NK Istra 1961
Pulos „Istra“ – Kroatijos futbolo klubas iš Pulos.
Istorija
1961 m. klubas prijungtas prie HNK Istra Pula klubo, bet 1966 m. atkurtas.
Gaspariškis I
Gaspariškis I – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 12 km nuo Leliūnų.
Mataičiai (Telšiai)
Mataičiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Luokės.
Vlatko Lozanoski
2013 m. Eurovizijos dainų konkursas
2012 m. gruodžio 28 d. Makedonijos radijas ir televizija (MRT) paskelbė, kad Lozanoski kartu su Esma Redžepova atstovaus Makedonijai 2013 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko Malmėje, Švedijoje, su daina „Pred da se razdeni“. Atstovams nepavyko įveikti pusfinalio barjero, užėmė 16 vietą su 28 taškais.
Windows 2000
Windows 2000 (taip pat kartais vadinama Win2K) – grafinė, į verslo klientus orientuota operacinė sistema, kuri buvo suprojektuota vieno ar kelių procesorių 32 bitų Intel x86 architektūros kompiuteriams. Ji yra Microsoft Windows NT operacinių sistemų linijos dalis ir buvo išleista 2000 m. vasario 17 d. Po jos sekė Windows XP (išleista 2001 m. lapkričio 21 d.) bei Windows Server 2003 (išleista 2003 m. balandį). Windows 2000 yra hibridinio branduolio operacinė sistema, o jos architektūra yra išskirstyta į du režimus: naudotojo režimą ir branduolio režimą. Branduolio režimas suteikia neapribotą sistemos resursų prieinamumą bei palengvina naudotojo režimą, kuris yra smarkiai apribotas ir sukurtas daugumai aplikacijų.
Windows 2000 buvo išleistas 4 versijomis: Professional, Server, Advanced Server ir Datacenter Server. Papildomai Microsoft pasiūlė Windows 2000 Advanced Server Limited Edition bei Windows 2000 Datacenter Server Limited Edition leidimus, kurie buvo išleisti 2001 m. ir veikė 64 bitų Intel Itanium mikroprocesoriuose. Visi Windows 2000 leidimai turi bendrąsias funkcijas, įskaitant daugumą pagalbinių aplikacijų tokių kaip Microsoft Management Console bei tokias standartines sistemos valdymo programas kaip disko defragmentacija. Buvo pagerinta pagalba žmonėms su negalia dėka gausių naujų Microsoft pagalbinių technologijų. Microsoft taip pat padidino skirtingų kalbų pasirinkimą bei vietinės informacijos pasirinkimus. Visos Windows 2000 versijos palaiko Windows NT bylų sistemą, NTFS 5, Encrypting File System, taip pat pagrindinę ir dinaminę disko talpą. Windows 2000 Server šeima turi išplėstą funkcionalumą, įskaitant galimybę palaikyti Aktyvaus katalogo funkciją (hierarchinė resursų konstrukcija), Distributed File System palaikymą (bylų sistema, kuri palaiko bylų dalinimąsi) bei atsarginius laikmenų skirsnius. Windows 2000 gali būti įdiegta į kolektyvinius stalinius kompiuterius per prižiūrimą arba neprižiūrimą įdiegimo procesą. Neprižiūrimas sistemos įdiegimas pasikliauja „atsakymų bylų“ naudojimu, užpildant diegimo informaciją ir gali būti atliktas naudojantis paleisties CD, naudojantis Microsoft Systems Management Server įrankiu, kuris įeina į „sistemos paruošimo įrankius“.
Tuo metu, kada operacinė sistema buvo išleista, Microsoft reklamavo Windows 2000 kaip „saugiausią Windows operacinę sistemą, kurią kada nors mes siūlėme rinkai“ (angl: „the most secure Windows we've ever shipped“), tačiau ji tapo daugelio aukšto pavojingumo virusų atakų taikiniu (pažymėtini tokie virusai kaip Code Red ir Nimda, bei daugiau nei šešerius metus po jos išleidimo yra tęsiamas papildimų išleidimas saugumo spragoms lopyti. Windows 2000 yra paskutinė NT pagrįsta operacinė sistema, nereikalavusi produkto aktyvacijos.
VBRG
VBRG, žandarmerijos ratinis šarvuotis  – ratinis šarvuotis, sukonstruotas Prancūzijos žandarmerijai, kovos su riaušėmis priemonė.
Šarvuočius VBRG gamino Prancūzijos kompanijos Berliet ir Saviem.
Šarvuotis ginkluotas 7,62 mm kulkosvaidžiu AANF1 (gali būti panaudotas tik leidus Prancūzijos ministrui pirmininkui) ir 40 mm granatsvaidžiu Cougar. Mašina apsaugota 7 mm storio šarvais, kulkomis neperšaunamais ratais. Tuščia sveria 12,5 t, pakrauta – 14 t.
VBRG įgula – vairuotojas ir kulkosvaidininkas. Perveža 12 žandarų su visa įranga.
VBRG tipai:
Šarvuočiais VBRG ginkluotas judriosios žandarmerijos eskadronas 18/1 iš Satory netoli Versalio. VBRG dažniausiai naudojami treniruotėms.
Šarvuočiai VBRG buvo naudojami Kosove paremiant NATO vykdomas tvarkos palaikymo operacijas.
VBRG buvo sukurti 1970 m., tad dabar Prancūzijos vyriausybė planuoja juos pakeisti sunkvežimio Renault Sherpa 4x4 priešriaušiniu variantu. VBRG buvo sukurtas perdirbant šarvuotąjį transporterį Berliet VXB-170. VBRG gamyba nutraukta 1975 m., kai Renault nupirko Berliet ir nutarė gaminti tik vieną iš dviejų šarvuotųjų transporterių (VAB).
Galnis
Galnis – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 4,5 km į vakarus nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš vakarų į pietryčius – 0,73 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 145,7 m. Vakarinis ir pietinis krantai aukšti, rytinis – žemas ir pelkėtas. Pietinė ir rytinė pakrantės apaugę medžiais, iš šiaurės prieina Budilių miškas. Aplinkui plyti pievos. Rytuose išteka Strėvos intakas Dabintos upelis. Šalia ežero įsikūrę Prūsiškių ir Noškūnų kaimai.
Pyktis
Pyktis – emocija, kylanti, kai kliudoma patenkinti svarbų poreikį, norą. Pyktį gali sukelti išgyvenimai: grėsmė, konfliktas, neteisybė, pažeminimas, išdavystė ir kt. Pyktis yra aktyvi emocija, tuo tarpu jam priešingos pasyvios – liūdesys ir nusivylimas. Pykčio sąvoka įvairių tautų kultūrose gali skirtis.
Psichologai skiria tris pykčio rūšis:
Šiuolaikiniai psichologai pyktį laiko pagrindine, natūralia ir netgi brandžia emocija, patiriama visų žmonių ir atliekančia tam tikrą funkciją, padedančią išlikti. Pyktis gali padėti sutelkti psichologinius išteklius situacijos pataisymui. Tačiau nevaldomas pyktis gali pakenkti asmens gerovei tiek psichologiniu, tiek socialiniu aspektu.
Išoriškai pyktis gali pasireikšti veido išraiškomis, kūno kalba, fiziologinėmis reakcijomis arba net vieša agresija.
Gaigalų piliakalnis
Gaigalų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Gaigalų kaime, Alantos seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio Adomiškėlis – ­Girsteitiškis, pravažiavus kelią kertančią elektros liniją, pasukus į kairę pietuosna, 200 m palei tvorą einančiu lauko keliuku – yra kairėje į rytus nuo jo.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, aukštumos krašte, į rytus nuo pelkės. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 20x16 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, 5 m aukščio, rytinis šlaitas nuolaidus, tik 1-­2 m aukščio.