cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos miestai
XIX a. – XX a. tarpukaris
Per Pirmąjį pasaulinį karą (1914–1918 m.) miestai smuko, sumažėjo gyventojų. 1918 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę 1920–1940 m. Miestai buvo skirstomi į apskrities (daugiau kaip 10 000 gyventojų, vėliau jie vadinti I eilės) ir valsčiaus centrus (daugiau kaip 3000 gyventojų, dalis jų vėliau vadinti II eilės). Nuo 1931 m. pirmųjų buvo 10, kitų –21. Miestuose veikė savivaldybės, jas sudarė miestų tarybos ir miestų valdybos, Klaipėdos krašte – magistratai. 1924 m. susikūrė Lietuvos miestų sąjunga, 1939 m. jai priklausė 29 miestai. Per 1922–1928 m. dvarų parceliaciją skyrus tuščių žemės plotų, dalis miestų buvo išplėsti ir planingai formuojami.
Nuo 1929 m. miestuose nugriauta daug susidėvėjusių pastatų. Plečiamose miestų dalyse daugiausia buvo statomi 1–2 aukštų namai, centruose – 2–4 aukštų pastatai. Iškilo ir modernios architektūros objektų, daugausia Kaune. 1928–1938 m. Kauno, Šiaulių, Panevėžio ir Ukmergės centruose įrengtas vandentiekis ir kanalizacija. Miestuose plėtėsi lengvoji ir maisto pramonė. 1920–1940 m. ypač išaugo laikinoji sostinė Kaunas – svarbiausias administracijos, pramonės, kultūros ir politinio gyvenimo centras, mažiau – Šiauliai ir Panevėžys. Lenkijos valstybės periferijoje buvęs Vilnius beveik nedidėjo. 1940 m. dab. Lietuvos teritorijoje buvo 34 miestai.
Modernioji istorija
Antrasis pasaulinis karas miestams padarė daug nuostolių. Sugriauta 40 % Vilniaus, 60 % Klaipėdos, 85 % Šiaulių pastatų, sunaikinti daugumos miestų strateginiai objektai – tiltai, stotys, elektrinės, svarbiausios įmonės. 1946–1949 m. LTSR miesto teisės suteiktos 54 miestams: respublikinio pavaldumo – Vilniui, Kaunui, Klaipėdai, Šiauliams (1950–1953 m. jie buvo sričių centrai) ir Panevėžiui, kitiems – apskrities. Nuo 1950 m. visi apskričių miestai ir 33 didesni miesteliai, ankstesnių valsčių centrai, tapo rajonų centrais, vėliau įvairiu laikotarpiu jiems suteiktos rajono pavaldumo miestų teisės.
Nuo XX a. penkto dešimtmečio ir šešto dešimtmečio pradžioje plečiant pramonę, didėjo miestų gyvenamasis fondas (ypač Vilniuje ir Klaipėdoje); kūrėsi atvykėliai iš TSRS, o Kaune, Šiauliuose ir Panevėžyje – nemažai nuo kolektyvizacijos ir trėmimų pasitraukusių kaimo gyventojų. Nuo šešto dešimtmečio kuriant sunkiąją ir plečiant lengvąją pramonę, realūs kai kurių miestų augimo tempai pralenkė planuotuosius, XX a. septintame dešimtmetyje miestuose jau buvo daugiau gyventojų negu kaimuose. 1955 m. prasidėjo industrinė gyvenamųjų namų statyba, nuo 1959 m. – blokinių. Nuo XX a. septinto dešimtmečio buvo statomi nauji gyvenamieji rajonai ir mikrorajonai, kuriamos pramonės zonos. 1961–1976 m. daugelyje miestų įvestos gamtinės dujos. Pagal vieningąją apgyvendinimo sistemą nuo XX a. septinto dešimtmečio pabaigos daugiausia didėjo 5 regionų centrai – Vilnius, Kaunas, Klaipėda, Šiauliai ir Panevėžys, kiti 5 (Alytus, Jurbarkas, Marijampolė, Telšiai ir Utena) – mažiau. 1989 m. buvo 92 miestai, iš jų 11 respublikos ir 81 – rajono pavaldumo, ir 22 miesto tipo gyvenvietės.
1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę daugelį miestų įmonių, daugiausia karinės pramonės ir orientuotų į TSRS rinką, ištiko krizė, atsirado nedarbas. Dalis miestų gyventojų išvyko į užsienį, nemažai grįžo į kaimus arba persikėlė į užmiesčius. Miestų gyventojų skaičius šiek tiek sumažėjo, o dalis mažųjų miestų – buvę rajonų centrai, ėmė nykti. Labiausiai sumažėjo Kauno gyventojų – nuo 418,1 tūkst. 1989 m. iki 378,9 tūkst. 2001 m., Vilniaus – nuo 576,6 tūkst. 1989 m. iki 542,2 tūkst. 2001 m. 1991–2001 m. miestų gyventojų dalis Lietuvoje taip pat sumažėjo nuo 68,5 % iki 66,9 %. Po 1994 m. administracinės teritorinės reformos 10 miestų tapo apskričių, 60 – rajonų ir miestų savivaldybių centrais.
Agaštykolio ežeras
Agaštykolis – ežeras Kazachstane, pietinėje Kustanajaus srities dalyje. Ežeras yra 136 metrų aukštyje. Ežeras dažnai nusenka. Netoli teka Turgajaus upė.
Sriubinis šaukštas
Britiniai sriubiniai šaukštai
thumb|Britinis sriubinis šaukštas Britiniai sriubiniai šaukštai yra desertinio šaukšto dydžio, todėl mažesni už valgomąjį šaukštą, bet su gilesniu, apvalesniu semtuku skysčiui semti. Šiuolaikiniai sriubiniai šaukštai paprastai būna iš nerūdijančiojo plieno ar sidabruoti. Praeityje buvo įprasti mediniai ar raginiai sriubiniai šaukštai. Mintis į stalo įrankių komplektą įtraukti sriubinį šaukštą kilo XVIII a., kai šaukštų semtukų formos buvo labai įvairios – jie buvo gilūs ar seklūs, ovalūs ar smailūs, kiaušinio formos ar apvalūs. XIX a. šaukštų semtukų formos nusistovėjo.
Sriubiniai šaukštai su apvaliais semtukais žemyninėje Europoje praktiškai nenaudojami; čia tradiciškai naudojami šaukštai ovaliais semtukais.
Franz Schwede
Francas Švedė (1888 m. kovo 5 d. Drevernoje, Vokietijos imperija – 1960 m. spalio 19 d. Koburge, Vakarų Vokietija) – Trečiojo Reicho politikas, Koburgo meras, Pamario provincijos gauleiteris, Antrojo pasaulinio karo nusikaltėlis.
Sriubinis šaukštas
Kininiai sriubiniai šaukštai
thumb|Tipiškas kininis sriubinis šaukštas Kininiai sriubiniai šaukštai, paprastai keraminiai, būna specifinės formos. Jų dydis įvairuoja nuo įprastinio sriubinio šaukšto iki labai didelio.
Franz Schwede
Biografija
Gimė 1888 m. kovo 5 d. Drevernoje. Tėvas Eduardas Švedė (Eduard Schwede), motina Frederika Vitkauskaitė (Friedericke Wittkowsky). Jaunystėje mokėsi dirbti su staklėmis. 1906 m. pradėjo dirbti mašinistu Vokietijos imperijos karo laivyne. Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje buvo paaukštintas iki techniko. 1919 m. pateko į britų nelaisvę ir kai buvo paleistas vėl įstojo į Vokietijos kariuomenę, tačiau po Versalio sutarties sumažinus Vokietijos kariuomenę iki 100.000 žmonių buvo paleistas ir pradėjo dirbti lentpjūvėje Sankt Andreasberge. 1922 m. kovo mėnesį pradėjo dirbti meistru Koburge, kur įsitraukė į patriotinę ir antisemitinę Deutschvölkischer Schutz und Trutzbund organizaciją.
1922 m. spalio mėnesį buvo vienas iš Vokietijos nacionalsocialistinės darbininkų partijos Koburgo skyriaus įkūrėjų. Po metų tapo šio skyriaus vadu, kuriam priklausė apie 800 žmonių. Jo iniciatyva Koburgo mieste buvo organizuojami antisemitiniai išpuoliai, kuriuos vykdė Sturmabteilung smogikai. 1924 m. Koburgo miesto tarybos rinkimuose nacių partija surinko 14,3 % balsų ir gavo tris mandatus taryboje, iš kurių vieną užėmė F. Švedė. 1926 m. jo iniciatyva buvo įkurtas pirmasis regioninis nacių partijai priklausantis propogandinis laikraštis. 1929 m. buvo išmestas iš miesto tarybos dėl antisemitinių provokacijų, tačiau 1929 m. birželio mėnesį įvykus naujiems rinkimams nacių partija laimėjo 13 mandatų iš 25 ir taip Koburgo miestas tapo pirmuoju miestu visoje Vokietijoje, kur nacių partijos nariai sudarė daugumą miesto taryboje. 1930 m. tapo Bavarijos landtago nariu. 1930 m. rugpjūčio 28 d. buvo išrinktas miesto trečiuoju burmistru taip tapdamas pirmuoju nacių partijos nariu pasiekusiu tokį aukštą postą, tais pačiais metais buvo išrinktas antruoju burmistru, o 1931 m. lapkričio 16 d. pirmuoju burmistru.
Būdamas miesto burmistru 1931 m. sausio 18 d. įsakė ant miesto rotušės pakabinti svastiką, taip Koburgas tapo pirmuoju Vokietijos miestu kuriame ant valstybinės įstaigos pastato buvo iškelta svastika. 1932 m. spalio 16 d. F. Švedės iniciatyva Koburgo miestas tapo pirmuoju miestu Vokietijoje, kuris paskelbė Adolfą Hitlerį miesto garbės piliečiu. 1933 m. sausio mėnesį nacių partijai laimėjus rinkimus Vokietijoje, F. Švedė buvo tiesiogiai paskirtas Koburgo miesto meru bei Reichstago nariu. 1933 m. kovo mėnesį jo iniciatyva mieste prasidėjo pogromai prieš žydus ir politinius oponentus. 1934 m. birželio 21 d. paskirtas Pamario provincijos gauleiteriu. 1934 m. liepos 1 d. paskirtas Žemutinės Bavarijos ir Aukštutinio Pfalco regiono vadovu. 1937 m. paskirtas Grupenfiureriu, o 1938 m. Obergrupenfiureriu. 1938 m. lapkričio 9 d. vykstant Krištolinės nakties pogromams F. Švedė prižiūrėjo kad visos Pamario provincijos sinagogos būtų suniokotos. Kitą dieną jo iniciatyva visi Štetino miesto žydai vyrai buvo išsiųsti į Oranienburgo koncentracijos stovyklą. 1939 m. F. Švedės iniciatyva Koburgas buvo simboliškai apdovanotas titulu „Pirmasis Nacionalsocialistinis miestas Vokietijoje“. Tais pačiais metais F. Švedė buvo paskelbtas miesto garbės piliečiu ir šalia savo vardo įgavo teisę naudoti miesto vardą.
Prasidėjus II pasauliniam karui F. Švedei buvo suteikta itin didelė valdžia Pamario provincijoje, kurią jis valdė itin griežtai ir jam buvo suteikta pravardė Nero kaip palyginimas į Neroną. Tik išleidus įstatymą dėl Akcijos T4, kurios metu visiems psichiškai nesveikiems žmonėms turėjo būti įvykdyta eutanazija, F. Švedė šią programą vykdė itin uoliai. Didžioji dalis žmonių buvo išvežti į Noištatą ir ten sušaudyti. 1940 m. vasario 12-13 d. apie 1000–1300 likusių Pamario provincijos žydų buvo išsiųsti Liublino koncentracijos stovyklą.
1945 m. sausio 26 d. Raudonoji armija pradėjo karinius veiksmus Pamario provincijoje, tačiau F. Švedė neleido civiliams žmonėms evakuotis į vakarus ir už atsitraukimą žmonės buvo baudžiami. 1945 m. kovo 4 d. F. Švedė pats paskutinėmis valandomis sugebėjo išplaukti iš Zasnico uosto Šlėzvigo-Holšteino kryptimi. 1945 m. gegužės 13 d. F. Švedė buvo sulaikytas britų kareivių ir įkalintas. 1948 m. lapkričio 25 d. Bylefeldo teisme buvo nuteistas 9 metams kalėjimo už priklausymą SS-Führerkorps. 1951 m. balandžio 7 d. Koburgo teisme buvo nuteistas dar 10 metų už nusikaltimus įvykdytus 1933 m. kovo mėnesį. 1956 m. sausio 24 d. buvo lygtinai paleistas dėl prastos sveikatos. Mirė 1960 m. spalio 19 d. Koburge.
Aina (Lahoiskas)
Istorija
1386 m. pastatyta medinė katalikų bažnyčia, nuo 1788 m. – mūrinė; 1865 m. paversta cerkve, Antrojo pasaulinio karo metais sugriauta. Aina iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Minsko vaivadijai ir pavietui. XIX a. buvo miestelis, Barysavo apskrities Ainos valsčiaus centras.
Lietuviai
Po slavų kolonizacijos I tūkstantmečio antroje pusėje Ainos apylinkėse kelis šimtmečius išliko didelė lietuvių sala. Ruošiantis Lietuvos krikštui 1387 m. čia pastatyta viena iš 7 pirmųjų katalikų bažnyčių.
Išliko lietuvių kilmės kaimų vardų – jų daugiau į pietus, link Ostrošicų ir į pietvakarius link Radaškonių, ypač gausu į vakarus ir į pietvakarius nuo Radaškonių link Peršojų ir Rakavo. Manoma, kad čia dar XIX a. viduryje kalbėta lietuviškai. Ostrošicų, Radaškonių, Krasnajės, Jarševičų, Dubravų, Peršojų, Dorų katalikų parapijos veikė greta stačiatikių unitų parapijų; tai rodo, kad XIV–XV a. lietuviai vietomis gyveno mišriai su gudais. Visa Peršojų-Radaškonių-Ainos lietuviškų vietovardžių sala buvo prie Nemuno ir Dniepro upių pagrindinės vandenskyros.
Tuvalu geografija
right||thumb|Tuvalu žemėlapis Tuvalu – šalis Okeanijoje, kurią kerta 180° ilguma (laiko keitimosi juosta). Pasaulyje šalis yra 4 nuo galo pagal plotą (26 kv. kilometrų), bei priešpaskutinė pagal gyventojų skaičių (2000 m. duomenimis Tuvalu gyveno apie 10 tūkst. žmonių).
Į šiaurę nuo Tuvalu yra Kiribatis, vakaruose – Saliamono Salos, rytuose – Samoa ir Tokelau, pietuose – Fidžis ir Wallisas ir Futuna. Pakrantės ilgis – 24 km.
Šalį sudaro 5 rifinės salos ir 4 tikri atolai. Didžiausias iš jų – Vaitupu. Visi Tuvalu atolai gan lėkšti. Aukščiausia vieta tik 5 metrai.
Gamtiniai ištekliai – pakrantėse gaudomos žuvys.
Klimatas
Klimatas tropinis. Šalies kritulių kiekis apie 3000 mm.
Gyventojai
Tuvalu sostinė – Vajaku (Vaìaku) – de facto. 2000 m. duomenimis ten gyvena 4000 žmonių.
Skvo Valis
Skvo Valis – kurortinis miestas vakarinėse JAV, Kalifornijos šiaurinėje dalyje. Skvo Valis išsidėstęs Siera Nevados kalnuose, apie 10 km į rytus telkšo Tahou ežeras.
Skvo Valis – slidinėjimo kurortas, čia įrengta 170 kalnų slidinėjimo trasų, veikia 30 keltuvų.
Pirmieji žmonės, apsistoję vietovės teritorijoje, buvo indėnai vašai. Teigiama, kad moterys pasilikusios įrengti stovyklos, o vyrai patraukę žvejoti ir medžioti briedžių, elnių, lapių bei kiaunių. Atėjus žiemai, sąlygos gyventi pasidariusios nebetinkamos, tad indėnai pasitraukę.
Sportas
1960 m. mieste vyko VIII žiemos olimpinės žaidynės. Tai mažiausia vietovė, kurioje yra vykusios žiemos olimpinės žaidynės. Olimpinėms žaidynėms buvo pastatyta „Blyth“ arena, talpinusi 8500 žiūrovų (nugriauta 1983 m.).
Neapolio Basket
Neapolio Basket – Italijos krepšinio klubas, dalyvaujantis Serie C čempionate. Didžiausias klubo laimėjimas – 2006 m. laimėta Italijos taurė. Dabartinis klubo pavadinimas – Eldo Basket Napoli. Eldo – pagrindinis klubo remėjas nuo 2006 m.
Nidularijus
Nidularijus (Nidularium) – bromelijinių (Bromeliaceae) šeimos augalų gentis su puošniais lapais. Genties pavadinimas iš lotynų k. žodžio nidus – lizdas. Vienų rūšių lapai abipus žali, o kitų – apatinė pusė raudona arba purpurinė. Žiedynas menkai išsivystęs.
Augalai paplitę Brazilijoje. Auga ant žemės ūksminguose miškuose.
Gentyje yra 40 rūšių.
63 m. pr. m. e.
'''63 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Aleksandras Katchė
Aleksandras Katchė (1895 m. kovo 26 d. Kaune – 1985 m. Toronte) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, inžinierius.
Biografija
Tėvas – Emilis fon Katchė (1863–1946) – buvo Lietuvos vokiečių bendruomenės veikėjas, Kauno vokiečių realinės gimnazijos pirmasis direktorius. Jis buvo vedęs du kartus, šeimoje be Aleksandro dar augo Olga (g. 1896–?), Valentinas (1899–1990), Nina (1901–1969), Viktoras (1906–1979) ir iš pirmos santuokos Ana Miram (1893–1983). Giminėje buvo gerbiamos karinės tradicijos: Liudvigas Katchė ir Maksimas Katchė buvo aukštas pareigas pasiekę kariškiai. .
Aleksandras studijavo Kijevo politechnikos institute, 1929 m. baigė Lietuvos universitetą. Nuo 1913 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1914 m. Sankt Peterburge baigęs Michailo artilerijos mokyklą tarnavo artilerijos daliniuose, artilerijos inspekcijos valdyboje.
Grįžęs į Lietuvą 1922 m. vasario mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1922–1930 m. tarnavo artilerijos tiekimo skyriuje, 1930–1939 m. – Ginklavimo valdybos viršininko pavaduotojas, 1931 m. pulkininkas. 1932–1935 m. dar ir artilerijos dirbtuvių Techninės dalies vedėjas.
TSRS okupavus Lietuvą, 1941 m. kovo mėn. su šeima išvyko (repatrijavo) į Vokietiją. 1949 m. persikėlė gyventi į Kanadą. Mirė 1985 m. Toronte.
Difa
Difa – miestas pietinėje Nigerio dalyje, administracinis Difos departamento centras.
2004 m. mieste priskaičiuota 23 600 gyventojų.
Gaspė
Gaspė – uostamiestis rytinėje Kanadoje, Kvebeko provincije. 15,163 tūkst. gyventojų (2011). Išsidėstęs prie Šv. Lauryno upės. Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine rajono centras. Dabartinę Gaspę pirmasis europiečių atradėjas atklydęs į Kvebeko vidurį, 1534 m., pasiekė prancūzas Žakas Kartjė.
Jonas Mulokas
Jonas Mulokas (1907 m. vasario 18 d. Jusiagiryje, Rokiškio raj. – 1983 m. gegužės 31 d. Santa Monikoje, JAV) – inžinierius architektas.
Biografija
1927 m. baigė Rokiškio gimnaziją, 1927–1935 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete. 1935–1937 m. atliko privalomąją karinę tarnybą Lietuvos kariuomenėje. 1944 m. emigravo į Vokietiją; nuo 1949 m. gyveno JAV.
Nuo 1937 m. vertėsi profesine architekto praktika. 1977 m. įsteigė architektūros bendrovę „Mulokas ir Mulokas, architektai“ Santa Monikoje (JAV).
Jonas Mulokas tapo Amerikos Lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos nariu, nuo 1957 m. ėjo Čikagos skyriaus pirmininko pareigas. 1979 m. paskirtas Dailiųjų menų klubo (Kalifornija) pirmininku.
Daubariškė
Daubariške vadinami kaimai:
Dameliai
Dameliai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Juodeikių, prie Žagarės girios ir Vilkijos aukštupio. Kaime kertasi keliai ir. Stovi 1990 m. pastatytas paminklinis akmuo su kryžiumi.
thumb|left|240px|Paminklas Dameliuose
64 m. pr. m. e.
'''64 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Anjangas (Kinija)
Anjangas  – miestas rytų Kinijoje, Henano provincijoje, Didžiosios Kinijos lygumos pakraštyje, prie Huanhė upės. Pro miestą eina Pekino-Džengdžou geležinkelis. Geležies metalurgijos, medvilnės, maisto pramonė. Plečiama elektronikos pramonė. Apylinkėse kasamos akmens anglys.
Paveldas
Anjangas – svarbus turistinis centras, viena iš senųjų Kinijos sostinių. Yra Tianingo šventykla (statyta Džou dinastijos laikais), Venfengo pagoda (925 m.). Tačiau svarbiausias objektas – Šangų dinastijos (1400–1100 m. pr. m. e.) laikotarpio sostinė Insu (UNESCO pasaulio paveldo objektas), esanti 2 km nuo Anjango. Siaotuno kaime, rastas Šangų dinastijos valdovų kapas (Fu Hao kapavietė) – 192 m² mūro patalpa su pagrindine 10 x 6 m dydžio kamera; karstai apie 10 m gylyje. Kape rasta įvairių radinių (bronzinių, akmeninių statulų), apie 1500 kaulų su įrašais.
Istorija
Teritorija buvo gyvenama nuo priešistorinių laikų. Aplinkiniuose urvuose rasta Jangšao, Lungšano archeologinių kultūrų pėdsakų. Apie 2000 m. pr. m. e. legendiniai valdovai Džuansiu ir Diku šiose vietose įkūrė savo sostines. XIV a. pr. m. e. karalius Pangengas įkūrė pirmą nuolatinę sostinę Kinijos istorijoje – Ingsu. Miestas žlugo 1046 m. pr. m. e., kuomet jį užkariavo Džou dinastija.
Dabartinis Anjango miestas įkurtas 1368 m. valdant Ming dinastijai. 1949–1953 m. miestas priklausė trumpai gyvavusiai Pinjuano provincijai.
Afrikos Sąjunga
Afrikos Sąjunga – tarptautinė organizacija, jungianti visas 55 Afrikos valstybes. Organizacija įkurta 2002 m. liepos mėn. Pietų Afrikos Respublikoje, pakeičiant anksčiau veikusias organizacijas – Afrikos Ekonominę Sąjungą ir Afrikos Vienybės Organizaciją. Tai viena didžiausių tarptautinių organizacijų pasaulyje, vienijanti 55 valstybes. 2017 m. sausį naujausiu sąjungos nariu tapo į sąjungą po 33 metų pertraukos sugrįžęs Marokas.
Organizacijos tikslai – vieninga valiuta, bendra gynybos sistema, bendradarbiavimo tarp narių skatinimas. Sąjunga turi savo Komisiją (sekretoriatą) ir Ministrų tarybą. Aukščiausias valdomasis organas yra Viršūnių susirinkimas, kuriame dalyvauja valstybių vadovai.
Marijona Marcinkevičiūtė
Marijona Marcinkevičiūtė (g. 1946 m. gegužės 15 d. Butrimiškiuose, Alytaus apskritis) – Lietuvos žurnalistė, sporto istorikė, buvusi lengvaatletė, tinklininkė.
Biografija
Kauno maisto pramonės technikume baigė ekonomikos specialybę, 1974 m. Vilniaus universitete – žurnalistiką. 1961–1967 m. Lietuvos moksleivių, jaunių, jaunimo, suaugusiųjų lengvosios atletikos rinktinių narė, kandidatė į sporto meistres. Nuo 1967 m. laikraščio „Sportas“, (1992–2000 m. „Lietuvos sportas“) korespondentė, skyriaus vedėja. Pagrindinės temos: lengvoji atletika, irklavimas, sportiniai šokiai, slidinėjimas, tenisas.
Didžioji baltakuodė kakadu
Išvaizda
Kūnas 45-50 cm, sparnai 25-31 cm, uodega apie 20 cm ilgio; svoris iki 600 g. Plunksnų danga balta, žvilganti. Antuodegis ir pauodegis geltoni. Kuodas labai gražus, žvilgantis baltos spalvos, pašiauštas primena karūną. Aplink akis esantis žiedas yra mėlynai pilkas. Skiriamasis patino ir patelės požymis yra rainelės spalva. Patelės ji šviesiai raudona ar šviesiai ruda, o patinų – tamsiai ruda. Snapas ir kojos juodai pilkos spalvos.
Paplitimas
Paplitusi Molukų archipelage ir aplinkinėse salose.
Gyvenimo būdas
Apsigyvena miškuose, mangrovių sąžalynuose, pelkėse, upių pakrantėse, žėmės ūkio srityse, iki 300-900 m virš jūros lygio. Laikosi poromis, nedideliais ar dideliais pulkais iki 50 paukščių. Atsargi. Didesnę dienos dalį praleidžia medžių viršūnėse. Trūkstant maisto, migruoja.
Nakvoja pulkais pavieniuose aukštuose medžiuose. Sugeba šakele pasikasyti sau nugarą ar pabarbenti į medį, įspėdama kitus paukščius apie užimtą teritoriją.
Maitinasi vaisiais (papajos), riešutais, grūdais (kurūzų), sėklomis, uogomis, vabzdžiais (skėriais) ir jų lervomis, smulkiais ropliais (scinkais). Pakenkia kukurūzų laukams.
Poras sudaro visam gyvenimui. Lizdą įsirengia medžių uoksuose ar išpuvusiose ertmėse, 5-30 m aukštyje. Dėtyje 2-3 kiaušiniai. Peri abu tėvai apie 28-30 dienų. Išsiritę jaunikliai apsiplunksnuoja po dviejų mėnesių. Per metus viena vada.
Rūšis įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą. Gamtoje išlikę apie 43-183 tūkst. paukščių.
Laikymas
Tai labai patikimos, artistiškos ir prieraišios papūgos. Kai kurios gali pamėgdžioti žmogaus kalbą. Gyvenimo trukmė 50-70 metų.
Briugė
Briugė – miestas šiaurės vakarų Belgijoje, prie Šiaurės jūros; V. Flandrijos provincijos centras. Svarbus susisiekimo mazgas, jūrų uostas (avanportai – Zebriugė ir Ostendė), laivybos kanalai Briugė–Zebriugė, Briugė–Ostendė, Briugė–Gentas. Išvystyta metalo apdirbimo, mašinų, chemijos, maisto, tekstilės pramonė. Yra Nyderlandų meno muziejus, dailės galerija, Deimantų muziejus, Jano Van Eiko muziejus.
Pavadinimo kilmė
Miesto vardas tikriausiai kilęs nuo žodžio bryggja, reiškiančio uostą, priplaukimo vietą. Flamandiškai "brugge" reiškia "tiltas". Semamiestis įsikūręs kanalais apjuostoje dirbtinėje saloje ir į miestą anksčiau buvo galima patekti tik per tiltus ir tiltų galuose įrengtus vartus.
Istorija
Briugė žinoma nuo VII amžiaus. XI–XIV a. tai buvo vienas didžiausių Europoje amatų ir tarptautinės prekybos centras. XV a. čia gyveno, kūrė, mirė ir palaidotas garsusis Šiaurės renesanso tapytojas Janas Van Eikas. Briugės muziejuje yra eksponuojami keli jo žymesnių darbų. 2002 m. Briugė buvo Europos kultūros sostinė.
Architektūra
Briugės miesto centras išsiskiria išlikusia klestėjimo laikus menančia viduramžių architektūra. Išskirtinis išplanavimo bruožas – žiedu miestą supančių tarpusavyje susisiekiančių kanalų sistema, dėl kurios Briugė dažnai vadinama „Šiaurės Venecija“. Senamiesčio siluete dominuoja XIII–XVI a. Švč. Mergelės Marijos bažnyčia, kurios 122 m aukščio varpinės bokštas yra laikomas antruoju aukščiausiu plytų bokštu pasaulyje. Jos dešiniajame altoriuje yra Mikelandželo „Madonos su kūdikiu“ skulptūra. Didžiojoje rinkos aikštėje yra vienas miesto simbolių – nuo XIII a. stovinti varpinė. Briugės rotušės aikštės kampe yra bene geriausiai Flandrijoje išlikusi romaninės architektūros Švč. Jėzaus Kraujo Bazilika. Nuo 2000 m. Miesto centras priklauso Pasaulio paveldui.
Futbolas
Mieste 2000 m. vyko XI Europos futbolo čempionatas. Žymiausi miesto klubai:
Jonas Tobijas Dyderšteinas
thumb|250px|[[Vilniaus Šv. arkangelo Rapolo bažnyčia]] Jonas Tobijas Dyderšteinas (,, mirė 1769 m.) – flamandų skulptorius, baroko architektas ir dekoratorius.
Biografija
Brolis Jonas Valentas Dyderšteinas. Nuo 1748 m. abu su broliu dirbo Vilniuje, kituose Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestuose. Priklausė Vilniaus evangelikų reformatų bendruomenei.
Beinoriškė
Beinoriškė – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, Padubysio miško rytiniame pakraštyje. Kaime veikė Padubysio plytinė.
Senosios kapinės
Senosiose Beinoriškės kapinėse palaidoti grafai Aleksandra (1840-1913) ir jos sūnus Dimitrijus (1872-1944) Zubovai. Aleksandra Zubovienė 1898 m. įsteigė Šiaulių mergaičių gimnaziją (dab. Šiaulių Didžvario gimnazija). Jos garbei pavadintas Aleksandrijos kaimas Šiaulių rajone.thumb|Beinoriškės kapinės thumb|Beinoriškės senosios kapinės
Etimologija
Manoma, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo dvaro savininkų asmenvardžio Beinoris (dvarininkinis vietovardis).
Maisto sauga
thumb|225px|[[Pasterizacija|Pasterizuotas pienas stiklinėje sterilioje pakuotėje su nurodytu galiojimo laiku – kelios sritys (gamyba, saugojimas, ženklinimas), kurios aktualios maisto saugoje.]] Maisto sauga – užtikrinimas, kad maistas, jeigu paruošiamas ir vartojamas teisingai, nesukels grėsmės jo vartotojui. Šiuolaikinė maisto sauga kreipia dėmesį į maisto gamybos procesus, produktų saugojimą, maisto žymėjimą, maisto higieną ir kitas sritis, kurios susijusios su įvairomis mokslo šakomis: mikrobiologija, parazitologija, virusologija, epidemiologija, toksikologija. Maisto sauga paprastai rūpinasi atitinkamos institucijos, pavyzdžiui, Lietuvoje – Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba, ES – Europos maisto saugos tarnyba, tarptautiniu mastu – Pasaulio sveikatos organizacija.
Sritys
Maisto sauga apima tokias sritis kaip:
Maisto užterštumas
Maisto užterštumas, darantis poveikį maisto saugai, gali būti fizinis, biologinis arba cheminis.
Organizacijos
Maisto saugos srityje veikiančios tarptautinės organizacijos:
Europinis šapalas
Europinis šapalas, šapalas (Leuciscus cephalus) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (Cyprinidae) šeimai.
Kūnas iki 60 cm ilgio (paprastai sugaunamos 25-40 cm žuvys), svoris iki 4 kg. Nugara apvali, tamsiai žalia arba juosva. Šonai apvalūs, balti arba gelsvi. Pilvas sidabriškas. Akys geltonos su šviesia ruda dėme. Žvynai stambūs, kraštuose su juodomis dėmėmis.
Neršia balandžio–rugpjūčio mėnesiais, ant grunto. Mailius minta planktonu, o suaugusios žuvys – dugno bestuburiais, žuvų, vėžių, varlių jaunikliais.
Lietuvoje dažna žuvis. Gyvena srauniose upėse. Mėgsta švarius vandens telkinius žvirgždėtu arba smėlėtu dugnu, ypač sutinkama rėvose. Dažnai gyvena Neryje, Žeimenoje, Šventojoje, Merkyje, Nemune.
thumb|left|210px|Šapalo galva thumb|left|300px|Šapalai „Subaqueous Vltava“ parodoje, Prahoje
1741 m.
1741 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Lazdeniai
Lazdeniai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Grumblių.
Johanas Vincentas Salvadoras
Johanas Vincentas Salvadoras (Salvedor, Salveder, Salvandor, Salvator, Selvetter, minimas 1661 m. – 1687 m.) – architektas, statybininkas. Austrų tautybės, kilęs iš Graco.
Molosija
Molosija arba Molosijos Respublika – supermaža pseudovalstybė, įkurta dykuminėje vietovėje Kevino Baugho netoli Deitono Nevados valstijoje. Molosijos Respublika yra apsiskelbusi JAV valstija. Bet kuriuo atveju, jos nepriklausomybė nėra pripažinta jokių pasaulio valstybių ar Jungtinių Tautų.
Joje yra vienintelis pastatas – prezidento namai, dar žinomi kaip „Vyriausybės namais“, kurie užima apie 4 m². Pati šalis užima 5000 m². Turi karinį laivyną, susidedantį iš keturių guminių valčių. alt=molosijos ribos|left|thumb|Molosijos riboženklis, Harmonijos provincija alt=molosijos prezidentas|left|thumb|Molosijos prezidentas Kevin Baugh
Teritorija
Visa Molosijos teritorija susidaro iš keturių (anksčiau šešių) valdų:
Paskelbimai
Tos paties lyties vedybos Molosijoje įteisintos nuo 2002 metų.
Kariuomenė
Molosijos respublika turi tris armijas ir penkias oro laivynus. Ji teigia prižiūrinti keturių laivų laivyną ir žemės pajėgų pėstininkų diviziją, Molosijos jūrų pėstininkiją. Jai priklausantys laivai: Laivynas iš viso yra apmokę vieną įgaliotąjį karininką ir 49 garbės įgaliotuosius pareigūnus.
Kosmoso programa
Molosijos Respublikos Oro ir kosmoso tyrimų ministerija yra pripildyta visais būtiniausiais reikmenimis tirti kosmosui ir oro erdvę valstybės teritorijoje; ji anksčiau buvo valdoma Molosijos oro pajėgų, kurios dabar yra išformuotos. Ji ir šiandien vykdo aibę vairių programų.
Struktūra
Molosija yra respublika, valdoma įstatymų leidžiamojo susirinkimo, apribojamo konstitucijos, ir kitų panašių institucijų. Bet kuriuo atveju, „jog nebūtų pažeista vidinė tvarka, veikiant išorinių jėgų", egzistuoja karinis įstatymas, įgalinantis Kevin'ą Baugh valdyti valstybę be apribojimų įskaitant užsienio reikalus, tuo pat įstatymų leidžiamajį susirinkimą padarant patariamuoju organu be jokių galimų teisių.
Anti (albumas)
Anti – aštuntasis studijinis Barbadoso kilmės atlikėjos Rihanna albumas, išleistas 2016 m. sausio 26 d. Atlikėja albumą pradėjo įrašinėti dar 2014 m. ir jo įrašymo darbai užtruko beveik dvejus metus. 2015 m. buvo išleisti trys singlai: didžiulio pasisekimo pasaulyje sulaukęs „FourFiveSeconds“, įrašytas kartu su Kanye West ir Paul McCartney, „Bitch Better Have My Money“ ir „American Oxygen“. Tačiau nei vienas iš šių singlų nepateko į patį albumą. Pirmasis paties albumo singlas „Work“, įrašytas kartu su atlikėju Drake, buvo išleistas 2016 m. sausio 27 d., likus vos dienai iki albumo išleidimo, ir pateko į daugelį pasaulio singlų dešimtukų. „Anti“ buvo išleistas pirmiausia „Tidal“ muzikos klausymosi platformoje, o parduotuvėse pasirodė tik po savaitės.
Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo 27-ojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Kitą savaitę, pradėjus albumą pardavinėti parduotuvėse, JAV parduota 166 tūkstančiai kopijų ir „Anti“ pasiekė pirmąją reitingo vietą ir tapo antruoju atlikėjos įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2021 m. duomenimis, visame pasaulyje parduota virš vienuolikos milijono albumo kopijų.
2017 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose, „Anti“ susilaukė nominacijų geriausio šiuolaikinio „urban“ albumo ir geriausio įrašo įpakavimo nominacijose, taip pat daina „Work“ nominuota metų įrašo ir geriausio grupinio pop atlikimo kategorijose, „"Needed Me“ – geriausio R&B atlikimo, o „Kiss It Better“ – geriausios R&B dainos.
Angelos Basinas
Angelis Basinas (g. 1976 m. sausio 3 d.) – buvęs futbolininkas, Graikijos rinktinės saugas.
Karjera
2009 m. vasario 2 d. pasirašė 18 mėnesių sutartį su Portsmouth klubu.
Karjera rinktinėje
rungtyniavo nuo 1999 m.
Su rinktine dalyvavo 2004 ir 2008 m. Europos futbolo čempionatuose.
Zenonas Kamaitis
Ipolitas Zenonas Kamaitis (g. 1933 m. birželio 16 d. Vilkaviškyje) – Lietuvos statybos inžinierius, pedagogas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1958–1963 m. KPI, 1963–1969 m. KPI Vilniaus filialo dėstytojas, 1968 m. docentas. 1966 m. technikos mokslų kandidatas. 1970 m. stažavo Tiltų ir kelių laboratorijoje Paryžiuje. 1975–1978 m. al Anabos universiteto (Alžyras) dėstytojas, 1977–1978 m. Techninės mechanikos katedros vedėjas.
Nuo 1978 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1986–1990 m. Kvalifikacijos kėlimo fakulteto dekanas, 1988–1990 m. dar ir Statybos katedros vedėjas, 1990–1992 m. prorektorius, nuo 1992 m. Tarptautinių studijų centro direktorius, nuo 1990 m. profesorius. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1995–2003 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. Nuo 1999 m. Tarptautinės tiltų ir statinių asociacijos (International Association for Bridge and Structural Engineering – IABSE) narys. 1996–2001 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.
Mokslinė veikla
Svarbiausia mokslinių tyrimų sritis – transporto statinių (tiltų, viadukų, tunelių) patikimumo tyrimai ir vertinimas, jų patikimumo ir saugaus naudojimo garantijos. Sukūrė teorinius pagrindus pastatų ir inžinerinių statinių gelžbetonio konstrukcijoms atnaujinti, stiprinti, apsaugoti nuo korozijos sintetinėmis dervomis, padidinant pastatų ir statinių ilgaamžiškumą.
Vyriausybės skola
thumb|400px|right|Valstybės skola BVP % (2009–2010 m.)
Vyriausybės skola – pinigų suma, kurią valstybės institucijos yra skolingos skolintojams. Valstybės skola apima vyriausybės, savivaldybių, valstybės socialinės apsaugos fondų ir su jais susijusių subjektų, turinčių teisę skolintis, prisiimtų, bet dar neįvykdytų įsipareigojimų visumą. Į ją taip pat įskaičiuojamos ir skolos aptarnavimo išlaidos. Vyriausybės dažniausiai skolinasi, išleisdamos vyriausybės obligacijas, kurias perka finansinės institucijos, taip pat pasirašydama paskolų, lizingo ir kitokius skolos dokumentus. ES Stabilumo ir augimo paktas nustato 60 % BVP ribą vyriausybės skolai.
Valstybės skolos rūšys
Valstybės skola skirstoma:
pagal kreditorius:
pagal paskolų grąžinimo terminą:
Lietuvoje
Lietuvoje valstybės skola 1995 m. sudarė 3089 milijonus litų, 2008 m. siekė 17370,9 milijonus litų; 2012 m. pabaigoje – 44775,1 milijonus litų. Pagal kreditorius 2012 m. 75,6 proc. Lietuvos valstybės skolos sudarė užsienio, likusią dalį – vidaus skola.
D'Ibervilio kalnas
D’Ibervilio kalnas  – aukščiausias Kvebeko provincijos kalnas; yra pasienyje tarp Kanados Kvebeko ir Labradoro provincijų. Jo aukštis – 1652 metrai.
Augustavo Petro Bagrationo paminklas
Augustavo Petro Bagrationo paminklas  – nuo 1897 m. iki I pasaulinio karo egzistavęs paminklas rusų karvedžiui Petrui Bagrationui, Augustavo mieste. Paminklas pastatytas karvedžio 100 gimimo metinėms paminėti. Tai buvo vienas iš nedaugelio paminklų šiam karvedžiui Rusijos imperijoje. Šalia Augustavo kaip tik buvo įsikūręs šio karvedžio garbei pavadintas pulkas, kurio vadovai ir buvo pagrindiniai šio paminklo steigėjai. Paminklas buvo nulietas iš bronzos, pastatytas ant raudono granito pakylos. Ant pakylos šonų buvo išgraviruoti visų mūšių pavadinimai ir datos, kuriuose dalyvavo karvedys, taip pat ant pakylos priekio buvo išgraviruota 100 metų sukakties data 1797–1897 m. Pakylos kampuose buvo pritvirtintos varinės prancūziško stiliaus patrankos. Paminklas buvo aptvertas metaline tvora ir apšviestas šviestuvais. Per I pasaulinį karą paminklas buvo nugriautas.
Antonio Canova
Antonijus Kanova (, 1757 m. lapkričio 1 – 1822 m. spalio 13 d.) – italų skulptorius, vienas pačių iškiliausių klasicistinės skulptūros atstovų. Įvardijamas žymiausiu Europos skulptoriumi gyvenimo metu. Kūrė skulptūras antikinėmis temomis. Vieni garsiausių jo kūrinių: Napoleono šeimos narių alegorinės skulptūros.
Mokslai ir ankstyvieji darbai
Antonijas Kanova gimė 1757 m. lapkričio 1 d. Posanjo miestelyje Trevizo apylinkėse, tuometinėje Venecijos respublikoje. Kanovos giminė karta iš kartos buvo akmens apdirbėjai. Antonijo tėvas mirė anksti, o motina ištekėjo antrą kartą. Antonijų amato apmokė senelis. Pirmasis išlikęs skulptūros darbas datuojamas kai Kanovai buvo 9 metai. Jauno berniuko talentą pastebėjo Venecijos senatorius Giovanni Falieri, kuris parūpino keturiolikmečiui mokinio ir pameistrio vietą netoliese dirbusio skulptoriaus Torretti dirbtuvėse. Su Torretti Kanova persikėlė į Veneciją. Po mokytojo mirties dirbo su Toretti pusbroliu Ferrari. Lankėsi Venecijos meno akademijoje, studijavo nuogo modelio skulptūrą. Būdamas vos 15 metų sukūrė pirmuosius kūrinius savo patronui Giovanni Falieri, skulptūras antikine tema „Orfėjas ir Euridikė“ (abi Museo Correr Venecijoje), kurios buvo pristatytos viešai.
Venecijietiškame mene tuo metu dominavo ištaigingas ir įmantrus rokoko stilius, kuris netraukė Kanovos. Vieno vienuolyno vienuoliai padėjo jam atsidaryti savo dirbtuvę vienuolyno celėje. Šiuo laikotarpiu Kanova intensyviai mokėsi, laimėjo keletą prizų Venecijos akademijoje už savo skulptūras. 1779 m. sukūrė pirmąją, jį plačiai išgarsinusią skulptūrinę kompoziciją „Dedalas ir Ikaras“ (Museo Correr Venecijoje). Kompozicija taip pat buvo skirta patronui Giovanni Falieri. Falieri išrūpino Venecijos senate Kanovai paramą ir skulptorius buvo išsiųstas studijuoti skulptūros į Romą.
1780 m. gruodžio 28 d. Kanova atvyko į Romą. Susipažinti su Romos menininkų ir intelektualų sluoksniais jam padėjo Venecijos ambasadorius (Giovanni Falieri buvo jam nusiuntęs rekomendacinių laiškų). Romoje tuo metu pasireiškė vokiečių meno tyrinėtojo Vinkelmano įtaka. Vinkelmanas didžiausią dėmesį kreipė į antikinį ir klasikinį renesanso meną. Kanova visam gyvenimui susidraugavo su prancūzų archeologu ir meno tyrinėtoju Quatremère de Quincy, kuris dar labiau jį skatino domėtis antikiniu menu. Kanova bendravo su Senovės Romos meno restauratoriais Bartolomeo Cavaceppi ir Francesco Antonio Franzoni. 1782 m. sukurta skulptūrinė kompozicija „Tesėjas nugali Minotaurą“ (Viktorijos ir Alberto muziejus Londone) tapo viena garsiausių Kanovos skulptūrų ir žymėjo lūžį Europos skulptūros stilistikoje: klasicizmo pradžią. Kanova buvo pripažintas talentingiausiu gyvenančiu skulptoriumi ir pirmu didžiu Europos skulptoriumi po 100 metų pertraukos (Berninio mirties XVII a.).
Krumteichas
Krumteichas arba Zelenopoljė (, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 52 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maršalskojės apylinkės kaimas.
Antonio Canova
Imperatorių ir popiežių skulptorius
thumb|right|280px| Kanovos skulptūros, iš kairės: Kreugas, Persėjas, Damoksenas ([[Vatikano muziejai, Roma). Damoksenas ir Kreugas buvo antikos laikų boksinininkai]] Šiuo lakotarpiu Kanova kūrė įvairias statulas, daugiausia antikiniais motyvais. Tarp jų: „Psichė, atgaivinta Kupidono bučinio“ (2 varijantai, Luvre ir Ermitaže), „Veneros ir Adonio išsiskyrimas“ (Villa La Grange, Ženeva), „Hebė“ (Ermitažas), „Klūpanti Magdalena“ (2 varijantai, Ermitažas ir Palazzo Doria-Tursi, Genuja), „Kreugas ir Damoksenas“ (Vatikano muziejai), „Herkulis ir Likas“ (Romos šiuolaikinio meno galerija). Skulptorių pas save kvietėsi Rusijos imperatorienė Jekaterina Didžioji, tačiau Kanova nusprendė nepalikti Italijos. 1797 m. į Italiją įsiveržus Napoleono kariuomenei Kanova išvyko į Vieną, kur gavo užsakymą sukurti pomirtinį monumentą imperatorienės Marijos Teresės dukrai Marijai Kristinai Augustiniečių bažnyčioje (Augustinerkirche). Kanova darbus atliko iki 1802 m., o monumento atlikimas buvo paremtas Ticiano kapo projektu Venecijoje, kurio Kanova nepradėjo dėl karų. 1798 m. Kanova lankėsi Romoje, kur buvo popiežiaus užsakytas sukurti skulptūrą „Persėjas“ (Vatikano muziejai) tam, kad pakeistų prancūzų pagrobtą antikinę statulą „Belvederio Apolonas“ (dėl to „Persėjo“ figūra imituoja „Belvederio Apoloną“). 1802 m. skulptorių į Paryžių išsikvietė Napoleonas, kuriam Kanova sukūrė imperatoriaus statulą, laikančią savo rankose pergalės alegoriją (Apsley name, Londonas). Napoleonas Kanovą dar kvietėsi 2 kartus: 1805 ir 1810 m. Imperatoriaus užsakymu Kanova sukūrė kelias žinomiausias savo skulptūras: Napoleono sesers Paulinos Borgezės („Viktrikso Venera“, Borgezių galerija, Romoje), Napoleono motinos Leticijos (kaip Agripinos, Nacionalinėje Florencijos centrinėje bibliotekoje), imperatorienės Marijos Luizos (kaip Konkordijos, Nacionalinė Parmos galerija) ir paties nuogo imperatoriaus, kaip dievo (ši statula buvo sunaikinta, kopija yra Breros rūmų kieme Milane).
1815 m. Kanova buvo nusiųstas į Paryžių derėtis dėl iš Romos pagrobtų meno kūrinių grąžinimo po Napoleono imperijos žlugimo. Kanova derėjosi taip sėkmingai, kad didžioji dalis kūrinių buvo grąžinti, o popiežius už tai Kanovai suteikė Iskijos markizo titulą. Romos Šv. Luko akademija išrinko „amžinuoju“ prezidentu. Antonijas Kanova mirė 1822 m. spalio 13 d. Palaidotas gimtajame Posanjo mieste iš savo paties santaupų pastatytoje bažnyčioje Tempio Canoviano. Kanovos širdis palaidota Santa Maria Gloriosa dei Frari bažnyčioje Venecijoje, piramidės formos monumente, kurį jis buvo suplanavęs renesanso dailininkui Ticianui. Posanjo mieste, buvusiame Kanovos name dabar įrengtas Kanovos muziejus, kuriame yra daug originalių meistro skulptūrų ir skulptūrinių etiudų. Kanova gyvenimo metu, taip pat, užsiėmė tapyba. Jis nebuvo vedęs ir nesusilaukė žinomų vaikų.
Kūryba
Kanova ypač kruopščiai studijavo nuogo kūno vaizdavimą ir menkiausias detales. Jo kūryboje dominuoja antikinės skulptūros modeliai: nuogos figūros, pridengtos menkomis drapiruotėmis ir aksesuarais. Vyriški herojai turi demonstruoti tvirtumą ir didingumą, moteriški − atsipalaidavimą ir graciškumą. Prieš darbų pradžią Kanova darydavo etiudus ir nulipdydavo skulptūros dydžio molinį modelį. Po to, pagal nurodymus, dirbtuvių pameistriai nukaldavo skulptūrą. Kanova baigdavo skulptūrą sava ranka. Kanovos skulptūros buvo labai populiarios. Daugelis jo statulų turi kelis varijantus ir kitų skulptorių darytas kopijas.
Tikriausiai garsiausios ir geriausiai vykusiomis skulptūromis vertinamos „Psichė, atgaivinta Kupidono bučinio“ (Luvre) ir „Viktrikso Venera“ („Pergalės Venera“, Borgezės galerija), kuria pavaizduota Paolina Borgezė. Pomirtiniai Marijos Kristinos ir popiežiaus Klemenso XIII kapai vertinami Kanovos monumentaliaisiais šedevrais. Be Kanovos muziejaus Posanje, stambios jo darbų kolekcijos sukauptos Ermitaže ir Luvre.
Gentas
Gentas – vakarų Belgijos miestas, esantis prie Šeldos upės, prie Gento–Ostendės kanalo; R. Flandrijos provincijos centras. Susisiekimo mazgas, didelis uostas. Nuo senovės žinomas kaip tekstilės pramonės centras, taip pat išvystyta mašinų, chemijos, naftos, baldų, maisto pramonė, gėlininkystė.
Mieste veikia universitetas, dailės menų muziejus, archeologijos muziejus. Išlikę Flandrijos grafų pilis Gravensteen (1180–1200 m.), gotikinė katedra (XIII–XVI a., su brolių van Eikų „Gento altoriumi“), miesto bokštas (XII–XIV a.).
Istorija
Gentas minimas nuo VII amžiaus.
1913 m. čia vyko Pasaulinė paroda.
Pryšmančių III kapinynas
Pryšmančių III kapinynas (regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 35948) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pryšmančiuose (Kretingos seniūnija), 0,3 km į pietus nuo kelio, Tenžės dešiniajame krante.
Kapinynas
Įrengtas aukštumos rytiniame pakraštyje. Šiaurinė dalis dirvonuoja, likusi – ariama.
2012 m. registruotas kultūros vertybių registre (35948).
Teritorija – 0,8 ha.
0,12 km į šiaurę yra Pryšmančių II kapinynas, 0,93 km į pietus – pietvakarius – Pryšmančių I kapinynas.
Tyrimai
2011 m. išaiškino Donatas Butkus (Kretingos muziejus), žvalgė Arūnas Strazdas, Algirdas Skrupskelis, Jonas Balčiūnas (Kultūros paveldo centras).
Rasta geležinių ir žalvarinių dirbinių (daugiausia papuošalų: segių, antkaklių, apyrankių, smeigtukų ir pan.) fragmentų iš suardytų griautinių ir degintinių VIII – XIII a. kapų.
Radinius saugo Kretingos muziejus.
Duminičiai (Gygarai)
Duminičiai (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Girren, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 19 km į pietvakarius nuo Ragainės, 17 km į pietus nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Gygarai – lietuviškos kilmės asmenvardis. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1963–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės kaimas.
Gyventojai
Kaime 2010 m. buvo 10 gyvenamųjų namų.
Notarinis instrumentas
Notarinis instrumentas anksčiau buvo priemonė dokumentams tvirtinti. Atitinkamas notaras uždėdavo savo specifinį ženklą ant dokumento ar jo nuorašo ir tuo bei savo parašu patvirtindavo jo turinį. Notaro ženklas ( arba ), Ankstyvaisiais Naujaisiais amžiais būdavo meniškas. Dažnai tai būdavo justicijos srities vaizdiniai, paveikslėliai.
Paprastasis plakis
Paprastasis plakis, plakis (Blicca bjoerkna) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (Cyprinidae) šeimai.
Kūnas iki 38 cm, svoris iki 1,3 kg. Tai į karšį panaši žuvis, kurios nugara tamsi, melsvai žalia, o šonai melsvai, pilvas baltai sidabriški. Akys didelės ir šviesesnės negu karšio. Žvynai stambūs, ypač ties galva. Pelekai pilki.
Lietuvoje dažna žuvis, paplitusi ežeruose ir upėse.
thumb|left|210px|Plakis
65 m. pr. m. e.
'''65 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Bolderajos uostas
Bolderajos uostas – uostas prie Dauguvos, įkurtas XVIII a. pradžioje.
Uostas buvo pastatytas netoli Rygos įlankos. 1603 m. Bolderajoje buvo įkurta Muitinė. Buvo apmuitinami kroviniai vykę iš Rygos. Rusijos imperijoje uostas atliko svarbų vaidmenį tranzite per Rygą, prisidėjo prie Baltijos kraštų ūkio plėtros. Pagrindinės eksporto prekės buvo linai, kanapės, pakulos, sėmenys, grūdai ir mediena.
Stephen Mull
Stephen D. Mull (g. 1958 m. balandžio 30 Redinge, Pensilvanija) – JAV diplomatas, JAV ambasadorius Lenkijoje (nuo 2012 m.), 2003–2006 m. dirbęs ambasadoriumi Lietuvoje.
Biografija
1980 m. baigė tarptautinės politikos studijas Džordžtauno universitete. JAV Valstybės departamente pradėjo dirbti 1982 m., 1986–1990 m. buvo politikos patarėjas Pietų ir Juodosios Afrikos skyriuje.
Vėliau S.Mull buvo politikos patarėjas JAV ambasadoje Varšuvoje, JAV Valstybės departamento Operacijų centro direktoriaus pavaduotojas, Pietų Europos biuro vadovas, JAV valstybės sekretoriaus kabineto direktoriaus pavaduotojas. 2001–2003 m. buvo JAV misijos Indonezijoje vadovo pavaduotoju.
2003 m. rugpjūčio 26 d. prezidentas Dž. Bušas paskyrė S.Mullą JAV ambasadoriumi Lietuvoje. Šiose pareigose jis dirbo iki 2006 m. liepos 18 d.
Nuo 2012 m. spalio mėn. – JAV ambasadorius Lenkijoje.
S.Mull turi JAV užsienio valstybės tarnybos vyriausiojo ministro patarėjo rangą. Prezidentas Valdas Adamkus 2006 m. apdovanojo jį Apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi.
Argentininės
Argentininės (Argentinidae) – stintžuvių (Osmeriformes) šeima. Dydis 25-70 cm. Minta planktonu. Paplitusios vandenynuose. Kelios rūšys yra verslinės.
Šeimoje yra 2 gentys, 25 rūšys.
Poleminas
Poleminas arba Paleminkos ežeras – ežeras Lietuvoje, Ukmergės rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Ukmergės. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,2 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 81 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplink ežerą plyti dirbami laukai. Vakaruose išteka upelis link Storės upės (Šventosios intakas). Kiek atokiau į šiaurės rytus telkšo Obelių ežeras ir įsikūręs Obelių kaimas.
Pryšmančių I kapinynas
Pryšmančių I kapinynas, vadinamas Varnų pušynėliu (valstybės saugomas nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paminklas: unikalus kodas –, senas registro kodas – A457P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR538) – kapinynas pietvakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Pryšmančiuose (Kretingos seniūnija), 1,3 km į pietus nuo kelio , Tenžės dešiniajame, jos intako Gadeikupio kairiajame krante.
Kapinynas
Įrengtas masyvioje, 110 m ilgio pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 40 m pločio ir 6 m aukščio moreninėje kalvoje, vadinamoje Varnų pušynėliu. Šiaurės rytinis kalvos pakraštys nukastas, jame stovi sodyba. Teritorija dirvonuoja, pietinė ir pietvakarinė dalys ir šiaurės rytinis kraštas apsodinti pušynu. Paviršius nelygus, vietomis matosi bulviarūsių duobės. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR538), 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A457), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A457P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu, kuris 2012 m. suteiktas nacionalinio reikšmingumo lygmuo.
Tyrimai
Tyrinėjo: 1958 m. – Ona Navickaitė (LII ir Kretingos muziejus), 1985 m. – Valdemaras Šimėnas (LII).