cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Achunas
Pakistanas
Iki XIX a. vidurio Svato kunigaikštystę, buvusią Svato slėnyje, dabartinėje Pakistano Šiaurės vakarų provincijoje, kuri buvo teokratiška, valdė achunai. Žinomiausias achunas buvo Abdulas Ghafuras (1794–1877), jis garsėjo visuose Vidurio Rytuose.
Svato kunigaikštystė tik 1849 m. tapo pasaulietiška. Ji buvo Britų Indijos dalis iki 1947 m., po to – Pakistano dalis.
Kinija
Achunas (kin. 阿訇, kartais 阿衡, 阿洪; pinyin āhōng) – imamai Kinijos musulmonų dunganų tarpe.
Elena Kepalaitė
Elena Kepalaitė, Kepalas (1920 m. sausio 15 d. Vilniuje – 2006 m. gruodžio 12 d. Santa Monikoje, Kalifornijoje) – Lietuvos skulptorė, tapytoja, šokėja.
Biografija
Vilniuje studijavo klasikinį baletą. 1941–1944 m. šoko Kauno didžiajame teatre. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1948 m. Augsburge studijavo modernųjį šokį, 1948 m. Australijoje – tapybą, 1959–1961 m. Ontarijo meno koledže Otavoje – skulptūrą. 1961 m. apsigyveno Niujorke, 1961–1964 m. studijavo Bruklino muziejaus dailės mokykloje.
Kūryba
Sukūrė biustų, skulptūrinių kompozicijų iš bronzos („Nuostaba“ 1964 m., „Martha Graham“ 1966 m.), aliuminio, gipso. Skulptūrose vyrauja abstrakčios formos, šokėjų motyvai, žymi skulptoriaus J. Lipšico įtaka. Aštuntame dešimtmetyje sukomponavo skulptūrų seriją „Intervalai“ – erdvinės konstrukcijos iš įvairiai sujungtų aliuminio strypų. Šio laikotarpio skulptūros vitališkos, pabrėžta geometrinių formų ritmika, architektonika, naudojami metaforiški siurrealistiniai įvaizdžiai. Akrilu nutapė skulptūrų eskizų, nuliejo akvarelių, sukūrė pastelių, eilėraščių. Nuo 1953 m. dalyvavo parodose JAV, Kanadoje, Australijoje.
Orkut
thumb|300px orkut – internetinė bendruomenė, įkurta „Google“ ir pavadinta pagal jos kūrėją, „Google“ darbuotoją Orkut Büyükkökten. Jos paskirtis – padėti vartotojams rasti naujų draugų ir palaikyti jau turimus santykius. Tarp orkut siūlomų galimybių yra įvairios pačių vartotojų kuriamos bendruomenės, asmeninės nuotraukų galerijos ir kt.
Anksčiau nuo daugumos kitų panašių internetinių bendruomenių orkut skyrėsi tuo, kad į ją patekti buvo galima tik turint kito nario pakvietimą. Dabar jau gali prisijungti kiekvienas ir be pakvietimų.
Fiktyvūs vartotojai
Nors orkut skebia, kad čia yra patikimų žmonių bendruomenė, kadangi kiekvienas patenka tik su draugo pakvietimu ir vartotojai registruojasi tikrais vardais ir pavardėm (skirtingai, nei kitose bendruomenėse pseudonimais), praktikoje tai neveikia. Dalis vartotojų dalina pakvietimus visiems norintiems, nesvarbu, ar juos pažįsta, ar ne. Egzistuoja labai daug fiktyvių vartotojų arba bent jau prisistatančių ne tikrais vardais. Nors tai prieštarauja taisyklėms, orkut administracija nieko nesiima arba jos priemonės nėra efektyvios. Didelė dalis tokių netikrų vartotojų sukurta piktybiškais tikslais.
Programinė įranga
thumb|250px|right|Reguliariai vartotojų matomas pranešimas apie serverio veikimo klaidą Nepatogi vidinių bendruomenių forumų administravimo sistema apsunkina kovą su piktybiškais vartotojais, užsiimančiais reklamomis, flood’u bei spamu.
Taip pat labai dažnai kritikuojama netobula programinė įranga. Naršant po orkut, serverio veikimo sutrikimai yra reguliarus ir įprastas dalykas. Be to, ji atveria kelią įvairiems hakeriams. Vien tik JavaScript galima parašyti programėlę, automatiškai užtvindančią forumus žinutėmis.
2005 m. sausio 1 d. orkut bendruomenė patyrė brazilų hakerio ataką. Po kelių mėnesių pradėjo kurtis „nematomi“ vartotojai, forumų temos ir bendruomenės. Tai buvo daroma manipuliuojant HTML kodu ir naudojant 1x1 pikselio dydžio paveikslėlius.
2005 m. rugpjūtį Delfi programavimo kalba buvo sukurta nemokama programa Floodtudo (ang. flood – tvanas, portugališkai tudo – viskas), skirta specialiai flood’inti orkut'ą. Lengvai gaunama programa tapo labai populiari ir masinis jos naudojimas rimtai sutrikdė bendruomenės darbą. Tų pačių metų lapkričio mėnesį orkut programinė įranga buvo pakeista taip, kad Floodtudo tapo nebeefektyvi.
Cenzūra Irane
2006 m. rugpjūtį orkut'ą savo gyventojams užblokavo ir Jungtiniai Arabų Emyratai.
Neapykantos kurstymas
Nors tai prieštarauja taisyklėms, orkute gausu tautinę, rasinę ar religinę neapykantą kurstančių bendruomenių. Kartas nuo karto įvairios nacistinės, antisemitinės ir panašios bendruomenės yra ištrinamos, tačiau tai didelio efekto neduoda: sukurti naujas yra labai paprasta ir užima kelias minutes. 2005 m. apie kelias tokias Brazilijoje buvo pranešta policijai ir paskelbta žiniasklaidoje.
2006 m. Brazilijos federaliniame teisme buvo svarstoma dvidešimtmečio studento, kaltinamo rasizmo propagavimu orkute, byla.
Uždarymas
2014 m. Orkut pranešė apie uždarymą.
Dunajeco pilys
thumb|200px|Melštyno pilies griuvėsiai thumb|200px|Kalvio bokštas, Naujojo Sončo pilies mūrų dalis thumb|200px|Niedzicos pilis thumb|200px|Čorštyno pilies griuvėsiai Dunajeco pilys  – eilė pilių, pastatytų viduramžiuose ant aukštumų prie Dunajeco upės Mažosios Lenkijos teritorijoje, Lenkijoje. Jos saugojo prekybinio maršruto į Vengriją per Vyslą, Dunajecą, Popradą, Vahą ir Dunojų dalį. Be to, šios pilys – tai Lenkijos karalystės fortifikacinės sistemos dalis, kuri saugojo valstybės sienas nuo Vengrijos.
Nėra specialiai šioms pilims skirto turistinio tako, tačiau kai kurios pilys bei gyvenvietės yra lokalių turistinių trasų dalimi.
Geografinė padėtis
Pilys randamos šiose vietovėse (keliaujant aukštupiu). Skliausteliuose pateikiama pilies būklė:
Tatrų kalnų papėdėje, prie Dunajeco intako, Baltojo Dunajeco, stovėjo Šaflarų pilis, kuri neišliko iki mūsų laikų. Kai kurios pilys randamos ir prie kito Dunajeco intako – Poprado. Tai Rytro, Mušynos ir Stara Liubovnios pilys.
Gyvenvietės
Ant daugelio kalvų prie Dunajeco ir jo slėniuose randama lužitėnų kultūros arba ankstyvų viduramžių gyvenviečių liekanos. Pagrindiniai archeologinių kasinėjimų vietos (keliaujant aukštupiu):
Mindaugas Sinkevičius
Išsilavinimas
Mokėsi Jonavos 6-ojoje vidurinėje mokykloje. 2003 m. su pagyrimu baigė Jonavos Senamiesčio gimnaziją. 2003–2007 m. studijavo Vilniaus universitete. Baigė Ekonomikos fakultetą, kuriame įgijo vadybos ir verslo administravimo bakalauro kvalifikacinį laipsnį. Nuo 2004 iki 2008 m. neakivaizdžiai studijavo Mykolo Romerio universitete, teisės bakalauras. 2007–2009 m. baigė ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto tarptautinę magistrantūrą, įgijo marketingo ir vadybos magistro kvalifikacinį laipsnį.
2010-2015 metais ISM Vadybos ir ekonomikos universitete anglų kalba parengė ir 2015 m. rugsėjo 11 d. apgynė daktaro disertaciją tema „Alkoholio vartojimas prieštaringų visuomeninių ir asmeninių veiksnių kontekste”, socialinių mokslų srities (vadybos krypties) daktaras. Mokslinis vadovas – prof. Sigitas Urbonavičius (Vilniaus universitetas).
Politinė veikla
2007–2016 m. ir nuo 2019 m. Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys. 2008–2009 m. Jonavos rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2011–2016 m. ir nuo 2019 m. Jonavos rajono savivaldybės meras.
2016–2017 m. ūkio ministras. 2017–2019 m. UAB „Jonavos vandenys“ direktorius.
Nuo 2004 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Jonavos rajono skyriaus narys, nuo 2013 m. skyriaus pirmininkas. Nuo 2015 m. LSDP partijos pirmininko pavaduotojas.
Laisvalaikio pomėgiai – sportas (lauko tenisas, bėgimas, krepšinis); medžioklė, nardymas, taip pat šokiai, knygos ir teatras (pasak jo paties).
Šeima
2017 m. birželį vedė Aistę Plūkaitę.
Tėvas – Rimantas Sinkevičius (g. 1952 m.) – politikas, komjaunimo veikėjas..
Motina – Ligita Sinkevičienė (g. 1958 m.) – valstybės tarnautoja, Aplinkos apsaugos agentūros Bendrųjų reikalų skyriaus vyriausioji specialistė; buvusi AB „Achema" inžinierė technologė.
Sesuo Rūta Jasilionė (g. 1987 m.), advokatų kontoros „Valiūnas ir partneriai Ellex" advokato padėjėja.
Algimantas Balilionis
Algimantas Balilionis (1942 m. vasario 21 d. Stūriškiuose, Rozalimo valsčiuje – 2023 m. balandžio 18 d. ) – Lietuvos futbolo treneris.
Biografija
Po II pasaulinio karo su visa šeima ištremtas prie Baikalo ežero. Tremtyje baigė vidurinę mokyklą. Vėliau šeima grįžo į Lietuvą ir 19 metų įstojo į aukštąją mokyklą, kūno kultūros pedagogo specialybę. Tuo metu žaidė Kauno „Atleto“ jaunimo komandoje, išbandė visas pozicijas – nuo gynėjo iki puolėjo, tik vartuose nestovėjo.
Baigęs studijas turėjo atlikti pirmą profesinę praktiką Mažeikiuose, po karinės tarnybos ir trumpos darbo praktikos Kaune atvyko į Panevėžį (apie 1964–1965 m.), kur dirbo Panevėžio sporto mokyklos futbolo grupės treneriu.
Žmona Lina, yra sūnus ir dukra.
Luninas (Sandyčiai)
Luninas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Zorino kaimo gyvenvietės kaimas Priegliaus dešiniajame krante.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Sandītjai prūsiškos kilmės. 1405 m. minimi Sanditen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Zorino apylinkės kaimas.
Maslenica
thumb|300px|right|Maslenica, B. M. Kustodijavas, [[1919 m.]]
Maslenica  – šventinis senovės slavų-pagonių apeigų ciklas, kuris kviečia gyventojus „varyti“ žiemą ir reikiamai sutikti pavasarį. „Sūrio savaitė“ (Maslenica) švenčiama paskutiniąją savaitę iki Gavėnios. Pagrindiniai šio ciklo aspektai yra blynai ir tradiciniai liaudies susitikimai.
Istorija
Iki krikščionybės įvedimo Maslenicą šventė savaitę iki lygiadienio ir savaitę po jo. Šį ciklą vadino momentu, kai atsibunda gamta ir žmogaus organizmo sistemoje vyksta pasiruošimas pavasario darbams. Krikščionių bendruomenė pasiliko šią šventę, tačiau dėl pasninko ciklą sutrumpino savaite.
Tradicijos ir apeigos
Senovėje žmonės manė, kad saulės simbolis yra blynas, nes jis apvalus, geltonas, karštas ir tikėjo, kad valgydami jį jie įgauna dalelę saulės šilumos ir jėgų.
thumb|right|Šiaudinė kaliausė – [[Žiema|žiemos simbolis.]]
Su krikščionybės įvedimu pasikeitė ir Maslenicos tradicijos bei apeigos. Kas buvo iki krikščionių atvykimo sunku pasakyti, tačiau žinoma, kad dabar kiekviena šios šventės diena turi savo apeigas bei tradicijas:
Pirmadienis – susitikimas. Šią dieną žmonės statosi kalnelius, supynes. Turtingesni pradeda gaminti blynus ir dalinti juos vargšams.
Antradienis – žaidimai. Vaikai eina žaisti su draugais ant kalnelių, o suaugusieji kviečia svečius pavalgyti blynų.
Trečiadienis – smaližių diena. Šią dieną visi žentai eina pas savo uošvienes į svečius blynų valgyti.
Ketvirtadienis – didysis susitikimas. Visi eina linksmintis, žaisti, vyksta draugiškosios imtynės.
Penktadienis – uošvienių vakaras. Žentai šią dieną kviečia savo uošvienes į svečius valgyti blynų.
Šeštadienis – marčių vakaras. Marčios kviečiasi savo būsimojo vyro giminaičius ir vaišina blynais.
Įdomūs faktai
Panašios šventės vyksta ir kitose šalyse, pavyzdžiui, Lietuvoje – Užgavėnės, Šveicarijoje – Sechseläuten.
Karveliškės (Zujūnai)
Karveliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Vilniaus, dešiniajame Neries krante. Kaime yra vienos iš Vilniaus miesto kapinių Karveliškių kapinės.
Gyventojai
thumb|left|250px|Karveliškių kapinės
Gintiniai
Gintiniai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Debeikių.
Rudgrūdėlė
Rudgrūdėlė (Iberis) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienamečiai augalai su lapuotais stiebais, apaugę plaukeliais. Iš pradžių žiedai būna sukrauti skėtiškoje kekėje. Vainiklapiai balti arba spalvoti. Vaisius – dvilizdė ankštarėlė.
Gentyje yra apie 30 rūšių. Lietuvoje auga šios rūšys:
Stanislovas Domarkas
„
“
Stanislovas Domarkas (g. 1939 m. balandžio 15 d. Merkeliuose, Plungės valsčius) – Lietuvos dirigentas.
Biografija
Broliai Eligijus, Juozas, sesuo Rūta.
1957 m. baigė Klaipėdos muzikos mokyklą (dab. Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija). 1957–1962 m. mokėsi Vilniaus konservatorijoje, obojaus specialybę. 1967 m. baigė Leningrado konservatoriją, Iljos Musino klasę.
1967–1989 m. Kauno muzikinio teatro vyr. dirigentas, 1980–1985 m. dar ir direktorius, 1989–1992 m. dirigentas. 1970 m. Kaune įkūrė kamerinį orkestrą. 1990–1992 m. Minsko operos ir baleto teatro dirigentas. 1993–1995 m. Klaipėdos muzikinio teatro vyr. dirigentas, 1995–1998 m. vyr. dirigentas ir vadovas, 1998–2004 m. teatro vadovas. 1993 m. subūrė Mažosios Lietuvos simfoninį orkestrą.
Dirigavo simfoniniams orkestrams Rusijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Olandijoje, Švedijoje. Nuo 1998 m. kasmetinio operos ir simfoninės muzikos festivalio „Muzikinis rugpjūtis pajūryje“ meno vadovas. Jo iniciatyva nuo 2006 m. Plungėje vyksta Mykolo Oginskio tarptautinis festivalis.
Muzikinė veikla
Kauno muzikinis teatras:
Klaipėdos muzikinis teatras:
Materos provincija
Materos provincija – Italijos provincija Bazilikatos regione. Provincijos sostinė – Matera.
Provincijoje yra 31 savivaldybė. Svarbiausios iš jų:
Kuko Salų demografija
thumb|right|260px|Kuko Salų žemėlapis Kuko Salų gyventojai yra Naujosios Zelandijos piliečiai, kadangi Salos su šia valstybe pagal parlamentinės savivaldos statusą yra laisvojoje asociacijoje.
Gyventojų skaičius
Gyventojų surašymai šalyje vyksta kas penkeri metai. Pagal 2006 m. gruodžio mėn. surašymą, Kuko Salose buvo 19 569 gyventojai (gimę Salose). 14 153 žmonių gyveno Rarotongos saloje, kurios plotas 67,1 km². Šalies sostinėje Avarua buvo 6 935 gyventojai. Apie 90 % gyventojų susitelkę pietinėje Kuko Salų grupėje, beveik trys ketvirtadaliai – Rarotongoje. Dėl ribotų vietinės darbo rinkos galimybių nemaža dalis gyventojų išvykę į užsienį, daugiausiai į Naująją Zelandiją.
Gyventojų tankumas – 92 žm./km². Manuaė, Suvorovas, Takutea – negyvenamos salos. Mažiausiai žmonių gyvena Palmerstone – 48 žm.. Pagal 2006 m. duomenis, vyrai sudarė 50,7 %, moterys – 49,3 % gyventojų skaičiaus. Miesto gyventojų buvo 67,6 %, kaimo – 32,4 %.
Gimstamumas 2001 m. buvo 21 kūdikis 1000 gyventojų, natūralus prieaugis – 1,2 %. Vaikų skaičius iki 14 metų – 34,1 %, suaugusiųjų nuo 15 iki 64 metų – 6,4 %, vidutinė gyvenimo trukmė – 71 metai.
Etninė sudėtis
Daugiausiai gyvenančiųjų yra Kuko Salų maoriai, kalbantys Kuko Salų maorių kalba (valstybinė kalba nuo 2003 m.), kuri turi du pagrindinius dialektus, dar laikomus atskiromis kalbomis – Rarotongos ir Rakahangos-Manihikio. Pagal kilmę jie artimi Prancūzijos Polinezijos čiabuviams ir Naujosios Zelandijos maoriams. Save laikė polineziečiais 87,7 %, metisais – 5,8 %, kitų rasių atstovais – 6,5 % gyventojų.
Nežiūrint didelės Vakarų kultūros įtakos (religija, gyvenimo būdas, maišytos šeimos), vietinė kultūra gyvuoja, išlaiko tradicijas ir vystosi. Pagrindinė religija yra krikščionybė. Ją Salose išplatino Londono misionierių draugija, kuri veiklą pradėjo 1821m., išsilaipinusi Aitutakio saloje. Plintant šiai religijai, Salose buvo išgyvendinamas kanibalizmas, kūdikių žudymas, stabų garbinimas. 87,7 % gyventojų yra vietiniai maoriai, užsieniečiai sudaro 6,5 % (pagal 2001 m. surašymą). Daugumos salų gyventojai laikomi vienos etninės grupės – Kuko Salų maorių – atstovais. Pukapukos gyventojai laikomi atskira polineziečių tautos atstovų grupe. Pukapukoje ir Nasau salose vartojama pukapukiečių kalba. Atskirą etninę grupę sudaro Palmerstono atolo gyventojai ir išeiviai iš jo, apsigyvenę Rarotongoje ir Naujojoje Zelandijoje. Visi jie yra anglų jūrininko Viljamso Masterso ir trijų jo polineziečių žmonų palikuonys, jų gimtoji kalba yra anglų kalba, kuri taip pat yra ir valstybinė kalba.
Agluonai
Agluonai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurę nuo Akmenės, kelių ir  sankryžoje. Į šiaurę nuo kaimo teka Vadaksties intakas Agluona, davusi kaimui pavadinimą. Seniūnaitijos centras. Veikia paštas (LT-85034), biblioteka (nuo 1956 m.), medicinos punktas, išlikęs Medemrodės dvaras.
Istorija
Palivarkas yra minimas 1652 m. Nuo 1949 m. tarybinio ūkio, kolūkio centrinė gyvenvietė. 1955 m. įsteigta biblioteka. 1977 m. prie Agluonų kaimo prijungta Medemrodė.
Mokykla
1895 m. prie dvaro įsteigta pradinė mokykla, 1961–1993 m. veikė septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Agluonų Vladimiro Zubovo pagrindinė mokykla, 2006 m. reorganizuota į Akmenės gimnazijos Agluonų Vladimiro Zubovo skyrių, 2009 m. uždaryta. 2014 metais, buvusioje mokykloje atsidarė Akmenės rajono savivaldybės vaikų globos namai. 2017 metais, pakeitė pavadinimą į Akmenės rajono paramos šeimai centras.
Žymūs žmonės
Agluonuose gimė ir palaidotas visuomenės veikėjas, Medemrodės dvaro savininkas grafas Vladimiras Zubovas (1862–1933). Palaidotas senose kaimo kapinaitėse prie kelio link Suginčių. Pastatytas didelis paminklinis akmuo, ant kurio kažkas užrašė Veros Zubovienės pavardę, kuri 1941 m. buvo ištremta į Altajų ir negrįžo iš tremties.
Kaime gimė arba dirbo:
William Lewis Hertslet
William Lewis Hertslet (1839 m. lapkričio 21 d. Klaipėdoje – 1898 m. gegužės 2 d. Berlyne) – bankininkas, rašytojas.
Mažiuliai
Mažiuliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lavoriškių.
Rikis (šachmatai)
Rikis – šachmatų figūra. Kiekvienas žaidėjas pradeda žaidimą turėdamas du rikius – vieną baltame laukelyje, kitą – juodame. Algebriniu žymėjimu pradinė rikių vieta – baltųjų c1 ir f1, juodųjų c8 ir f8.
Rikis vaikšto kaip ir bokštas, tik įstrižainėmis. Vienas rikis (vadinamas baltalaukiu) vaikšto tik baltais langeliais, kitas (vadinamas juodalaukiu) – tik juodais.
Rikio judėjimo atstumas neribojamas.
Rikis laikomas silpnesne figūra už bokštą. Rikis vertinamas dviem pėstininkais mažiau nei bokštas.
Nuorodos
Šachmatų figūros vertė
Karveliškės
Karveliškėmis vadinamos gyvenvietės:
Plačioji dusia
Plačioji dusia (Dytiscus latissimus) – dusių (Dytiscidae) šeimos vabalas. Vabalai stambūs (36 – 44 mm), labai platūs, žaliai rudi.
Gyvena dideliuose vandens telkiniuose, tankiai apaugusiuose vandens augalija.
Lervos minta apsiuvų lervomis.
Vabalai Lietuvoje reti. Įrašyti į Lietuvos raudonąją knygą
Tundža
Tundža (bulg. Тунджа, turk. Tunca) − upė Bulgarijoje ir Turkijoje, Maricos kairysis intakas.
Upė prasideda Stara Planinos kalnų pietiniuose šlaituose, teka į pietus ir įteka į Maricos upę. Iš 405 km, 350 km upė teka Bulgarijoje.
Didžiausi miestai prie Tundžos:
1846 m.
1846 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lietuvoje
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuoti: Nedatuota
Uodiniai dvisparniai
Uodiniai dvisparniai (Nematocera) – dvisparnių pobūris. Tai gana primityvūs dvisparniai, atpažįstami iš siūliškų daugiasegmenčių antenų, kurios kai kurių rūšių patinų gali būti plunksniškos.
Lervos dažniausiai vandeninės, turi filtracinei mitybai pritaikytą burnos aparatą. Suaugėliai dažnai turi santykinai ilgas kojas ir pilvelį.
Gintynės
Gintynės – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kamajų.
Kendaris
Kendaris – miestas Indonezijoje, Pietryčių Sulavesio sostinė. Miestas įsikūręs Kendario įlankoje. Moramo krioklys yra 65 km į rytus nuo Kendario. Miestas padalintas į 4 subrajonus: Kendaris, Mandonga, Baruga ir Poasija. Jame gyveno 314 812 žmonės (2010 m.). Tai ketvirtas pagal dydį Sulavesio miestas po Makasaro, Manado ir Palu.
Antrojo pasaulinio karo metu japonams Kendaris buvo svarbus puolimo objektas dėl netoliese buvusio aerodromo. 1942 m. sausio 23–24 d. jie užklupo nepasiruošusį Kendario garnizoną.
Mitra (dievas)
thumb|250px|Mitra iranėnų mene (kairėje, su spinduliais). Karaliaus Ardeširo II investitūra. thumb|160px|Mitra gimęs iš akmens (petra genetrix). Imperatoriaus [[Komodas|Komodo laikotarpio dirbinys]]
Mitra  – indoiranėnų šviesos, santarvės dievas. Taip pat dar vadintas Dieviškąja Saule ir Pasaulio Šviesa.
Dievavardis kildinamas iš ('ryšys, saitas') < mei- 'tvirtinti, rišti; stulpas, mietas'.
Indų tradicijoje
Mitra minimas „Rigvedoje“ kaip vienas iš 12 aditjų, giesmėse ištisai kviečiamas poroje su Varuna arba Arjamanu, nors viena giesmė (III.59) skirta išskirtinai Mitrai. Jis šlovinamas kaip pasaulio tvarkos (ritos) palaikytojas, sutarčių, santarvės globėjas, žmonių prievaizdas. Mitra apgiedamas kaip žmonių draugas, gailestingas, pabudina juos auštant ir ragina dirbti (todėl siejamas su diena, balta spalva). Svarbiausia funkcija – suvienyti žmones į socialinę struktūrą, palaikyti taiką ir santarvę. Mitra yra tiesos, žmonių socialinės ir dorovinės tvarkos saugotojas. Pagrindiniai atributai – žirgai, vežimas, aukso sostas, medus, soma.
Brahmanose Mitra ir Varuna pradeda reikšti priešybių porą – Mitrai priskiriami šviesūs bruožai (šviesa, diena, vasara, draugiškumas, artumas, rytai, saulė, balta), o Varunai – tamsūs (tamsa, naktis, žiema, tolumas, rūstumas, vakarai, mėnuo, juoda). Varuna atsakingas už kosminę tvarką, magiją, o Mitra – už socialinę tvarką.
Višnaus puranoje Mitra yra Urvašės vyras. Sužinojęs apie jos neištikimybę su Varuna, Mitra išmeta žmoną iš dangaus ir pasmerkia mirtingųjų gyvenimui. „Taitiryja samhitoje“ Mitra rimdo Varunos rūstybę, o „Ramajanoje“ yra jo pagalbininkas. Upanišadose, „Mahabharatoje“ minimas tik sykiu su kitais dievais, vėliau reikšmės visai nustoja (minimas tik Vasišthos sūnus Mitra).
Iranėnų ir romėnų tradicijoje
Senovės Persijoje garbintas kaip Achemenidų dinastijos globėjas. Mitra šlovinamas Jaštuose (X dalis Mitrajašta – Avesta). Mitra garbintas kaip užtikrinantis socialinę tvarką, globojantis įvairias sutartis tarp kartų, draugų, vyro ir moters, valstybių, įvairių religijų išpažinėjų. Tikėta, kad tuos, kurie jam paklūsta, laikosi susitarimų ir nemeluoja, Mitra apdovanoja (pvz., kariams ir valdovams padeda įveikti priešus), melagius, gentis, valstybes, tautas už sutarties laužymą sunaikina. Mitra laikytas saugančiu ganyklas nuo sausros, globojančiu derlių.
Mitra buvo laikomas atsakingas už valstybių sienas, karališkąją valdžią, moralinę gėrio ir blogio skirtį. Dažnai šauktas kartu su Bhaga (Miθra- bagha-) ir laikytas dieviškosios dalios dalintoju. Vadinamas švytinčiu, saulišku, lekiančiu dangaus ratais.
Apie I a. Mitros kultas paplito Romos imperijoje. Čia jis daugiausiai garbintas kareivių, pirklių, belaisvių kaip gyvybės kūrėjas, žmonių geradarys, pergalės nešėjas, tarpininkas tarp dievų ir žmonių. Į slavų tradiciją iš iranėnų pateko „мир да бог“ („Dievo pasaulis“) samprata.
Kušanų laikmečiu Mitros pavidalas vietomis susilieja su Budos Maitrėjos (vaizduojamas lotoso žiede), o graikų-baktrų valstybėje – su Herakliu.
Romos imperijos laikais Mitra įtrauktas į romėnų (ypač, karių) panteoną. Mitros kulto pagrindu susiformavo mitraizmas. Ypač populiarus Mitros kultas buvo rytų legionuose (pvz., Dura Europe), kur garbintas drauge arba tapatintas su Jupiteriu/Dzeusu.
Diokletianas 307 m. prie Dunojaus upės konsekravo šio dievo, „imperijos gynėjo“, šventyklą. Buvo siejamas su graikų Heliju bei romėnų Sol Invictus.
Dailėje dažniausiai vaizduojamas kaip jaunuolis, užmušantis jautį.
Mis Pasaulis 1978
Mis Pasaulis 1978 – 28-oji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Silvana Rosa Suárez Clarence iš Argentinos.
Koki Mizuno
(g. 1985 m. rugsėjo 6 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2007 m., su ja dalyvavo 2007 m. AFC Azijos taurės turnyre.
Morkūnai
Morkūnai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Žiežmarių, prie kelio. Seniūnaitijos centras.
Etimologija
thumb|left|240px|Kryžius Morkūnų kaimo sodyboje
Kaimo pavadinimas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Morkūnas daugiskaitos.
Šeiriškės
Šeiriškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, į rytus nuo Pastrėvio, 12 km nuo Laičių. Šalia yra mažas Šeiriškių ežeras.
Istorija
Anksčiau šiaurinė kaimo dalis vadinosi Šeiriškės I, pietinė – Šiauriškės II.
Rimvydas Kepežinskas
Rimvydas Kepežinskas (g. 1956 m. sausio 26 d. Kaune) – Lietuvos grafikas.
Biografija
1980 m. baigė Lietuvos dailės institutą, nuo 1993 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, profesorius. Brolis Augis Kepežinskas.
Krynkų rajonas
Krinkų rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Krinkų mieste.
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas buvo įkurtas 1940 m. ir egzistavo iki 1941 m., kai rajono centras buvo perkeltas į Didžiąją Berastavicą ir pats rajonas pervadintas Berastavicos rajonu. Po karo dalis buvusio rajono žemių kartu su Krinkų miestu atiteko Lenkijos Liaudies Respublikai, o kita dalis atiteko Baltarusijos TSR.
Bagdonių sentikių cerkvė
miniatiūra|250px|Cerkvę supa aukšta gyvatvorė (žvelgiant nuo kelio)
Bagdonių sentikių cerkvė – sentikių maldos namai Bagdonyse, Kupiškio rajone. Cerkvė yra prie kelio, netoli Kupiškio marių rytinės pakrantės, 7,5 km į šiaurę nuo Kupiškio.
Bagdonių kaime vietinio dvasininko nėra. Parapiją aptarnauja tik per didžiąsias šventes ar per laidotuves iš Rokiškio atvykstantis šventikas. Keli belikę Bagdonių ar iš Kupiškio atvažiuojantys sentikiai negalėtų išlaikyti čia gyvenančio dvasininko. Šalia yra naujosios kapinės, kurioms maždaug 20 metų. Senieji kapai yra kiek toliau, Kauniškyje. Cerkvės pastatas suremontuotas: sudėtos naujos grindys, langai, sutvarkyta varpinė. Statinį beveik visu perimetru supa aukštų tujų gyvatvorė. Cerkvė daug kartų buvo apvogta.
Istorija
Bagdonių sentikių bendruomenei 1924 m. priklausė 405 tikintieji, 1937 m. – apie 500, 1949 m. – apie 600 tikinčiųjų.
Magnetas
thumb|200px|Strypelio pavidalo magneto lauko linijos thumb|200px|Strypelio formos magnetas Nuolatiniais magnetais arba magnetais vadinami ilgai neišsimagnetinantys kūnai. Tokių savybių turi magnetinės medžiagos – feromagnetikai. Tai geležis, nikelis, kobaltas. Dėl elektronų sąveikos juose atsiranda skirtingai įmagnetintos sritys (domenai). Magnetiniame lauke jų įsimagnetinimas suvienodėja (kryptis pasidaro maždaug vienoda), ir visas kūnas tampa nuolatiniu magnetu. Nuolatinis magnetas, kaip ir ritė, kuria teka elektros srovė, turi du polius: šiaurinį ir pietinį. Vienodi magnetų poliai vienas kitą stumia, o skirtingi – traukia. Nuolatiniai magnetai būna įvairių formų: strypiniai, pasagiškieji, žiediniai, apvalieji ir t. t. Paprasčiausias nuolatinis magnetas yra magnetinė rodyklė.
Bugo kraštovaizdžio parkas
thumb|250px|right|Upė šalia Nuro kaimo thumb|right|250px|Upė prie [[Drohičinas (Lenkija)|Drohičino miesto]] Bugo kraštovaizdžio parkas  – kraštovaizdžio parkas esantis rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Mazovijos Ostruvo, Palenkės Sokoluvo, Vengruvo, Sedlcų, Losicės, Pultusko ir Volomino apskrityse. Parkas įkurtas 1993 m. rugsėjo 30 dieną. Parkas apima Vakarinio Bugo upę ir jo slėnį, nuo Točnos upės intako iki upės santakos su Narevo upe. Parko teritorija išsidėsčiusi Sedlcų aukštumoje, Palenkės Bugo kanjone, Volomino lygumoje, Bugo žemupio slėnyje, Lomžos tarpupyje, Narevo žemupio slėnyje ir Aukštutinės Mazovijos aukštumoje. Parke yra 14 gamtos apsaugos draustinių.
Augalija ir gyvūnija
Parko plotas 741,36 km², parke saugomas unikalus Bugo upės suformuotas kraštovaizdis ir aplink upę esantys miškai, kurių didžiąją dalį sudaro spygliuočiai medžiai. Parke yra apie 1300 skirtingų augalų rūšių, iš kurių 39 skirtingos medžių rūšys ir 59 skirtingos krūmų rūšys. Parke saugomos šios retos augalų rūšys: Tripirštė uolaskėlė ir Miškinė lelija. Bugo upės slėnyje gyvena tokios retos paukščių rūšys, kaip Juodasis gandras, Krantinis tilvikas, Perkūno oželis, Didžioji kuolinga, Pilkasis garnys ir Gaidukas. Taip pat parke gyvena 37 žinduolių rūšys, 12 varliagyvių rūšių ir 29 žuvų rūšys.
Turizmas
Parke yra 251 gamtos paminklas, iš kurių didžiąją dalį sudaro seni uosiai, liepos, ąžuolai ir pušys bei skruzdėlių kolonijos. Didžiąją dalį parko sudaro maži miesteliai ir kaimai, kurių dauguma išlaikė savo tradicijas ir medinę architektūrą. Parke gausu pakelės koplyčių, kryžių, bažnyčių ir malūnų. Taip pat išlikę keli rūmai Korčevo, Staraviešo ir Sterdino kaimuose. Parko teritorijoje yra Treblinkos koncentracijos stovyklos muziejus.
Morkūnai (reikšmės)
Morkūnais vadinami kaimai:
North American F-86 Sabre
F-86 Sabre kartais Sabrejet North American Aviation (JAV) ir Canada Sabre (Kanada) nuo 1949 gamintas šaltojo karo NATO naikintuvas. Paskutinis vienetas paliko tarnybą 1980 (Prancūzija). CAC Australija gamino labai panašų CAC CA-27 dažnai vadinamą Avon Sabre. Iš viso pagaminta 9860 vienetų.
Viršgarsinis greitis
F-86 maksimalaus greičio duomenys svyruoja apie 1 000 km/h. Tačiau neriant žemyn ir išnaudojant žemės trauką ir puikią orlaivio aerodinamiką buvo galima skristi ir greičiau. Pilotas bandytojas George Welch su XP-86 prototipu nėrė į viršgarsinį greitį 1948 balandžio 26 ir tapo pirmuoju lėktuvo pilotu skridusiu greičiau už garsą.
Viso F-86 pagerino pasaulio greičio rekordą tris kartus paskutinįjį kartą 1953 pasiekta 1 151 km/h.
Svarbu paminėti, kad su pilotuojama raketa X-1 garso greitis buvo viršytas dar 1947.
Korėja
Vos tik nuriedėję nuo konvejerio pirmieji F-86 iškeliavo pasitikti naujojo priešo Mig-15. Techniškai tai buvo apylygiai orlaiviai, bet F-86 pasirodė geriau. Tuo „apkaltinti“ F-86 pilotai, kurie beveik visi turėjo didelę mūšių patirtį Antrajame pasauliniame kare tuo tarpu korėjiečiai ir kinai pilotai turėjo tik mokyklines žinias. F-86tuoju buvo keičiamas jau kiek senas ir paskubomis kurtas F-80, nors viso Korėjos karo metu jie veikė abu. Galutinis tuo metu paskelbtas kovų rezultatas: Nors nauji istoriniai tyrimai teigia, kad MIG'ų numušta beveik dvigubai mažiau.
Taivano krizė
Tikras iššūkis Taivano oro pajėgoms teko, kai reikėjo kautis su kinų komunistais. Tiesa JAV čia išnaudoja progą išmėginti Sidewinder persekiojančias raketas. Rezultatai buvo atitinkami. Daugiau nei 29 MIG'ai nepatyrus nuostolių sunaikinti.
Vietnamo karas
Čia F-86 skraidė, bet be kontaktų su priešu.
Slovakijos istorija
Slovakijos istorija – straipsnis apie Slovakijos teritorijos tautų ir valstybių istoriją
Priešistorė
Pirmieji gyventojai dabartinės Slovakijos teritorijoje pasirodė paleolito epochoje. Šio ilgo laikotarpio metu, keičiantis ledynmečiams ir tarpledynmečiams Slovakijos teritorijoje randami įvairių kultūrų pėdsakai – nuo Olduvano kultūros iki Svidrų kultūros. Spišo Podhrade rastas homo erectus kaukolės fragmentas (dingęs per Antrąjį pasaulinį karą), po to rasti ir Heidelbergo žmogaus pėdsakai. Seniausi skeletai – neandertaliečių, labiausiai žinomi jų yra iš Hanovcų stovyklos.
Mezolito laikotarpiu, atsitraukusio ledyno riba ėjo šiaurine dabartinės Slovakijos teritorijos dalimi. Žmonės apgyvendindavo daugiausia smėlėtas aukštumas. Iš neolito laikotarpio svarbūs archeologiniai radiniai atkasti keliuose anksčiau gyventuose urvuose, pvz.: žmonės gyveno žinomame 6000 m ilgio ir 700 m gylio Domica urve. Bronzos amžiuje vietiniai gamino ginklus, skydus, brangenybes, indus ir skulptūras. Geležies amžiuje Slovakijoje pasirodė keltai. thumb|right|Keltų moneta, nukalta Bratislavoje, šalia 5 [[Slovakijos krona|kronų monetos su panašiu simboliu.]] Keltų pergalė žymi vėlyvojo geležies amžiaus pradžią regione. Čia apsigyveno dvi didelės keltų gentys: kotinai ir bojai. Manoma, kad kotinai priklausė Puchovo kultūrai. Sidabrinės monetos (biatekai) su keltų karalių vardais yra pirmieji žinomi įrašai Slovakijoje. Keltų įtaka išnyko įsiveržus germanų gentims, Dakijai juos nugalėjus prie Noizidlio ežero ir išsiplėtus Romos imperijai.
6 m. į Slovakijos teritoriją atvyko romėnų legionai kariauti su markomanų ir kvadų gentimis. Vanijaus karalystė, kurią įkūrė kvadai, buvo vakarų ir centrinėje Slovakijoje 20-50 m. Todėl romėnai užėmė tik siaurą dešiniojo Dunojaus kranto ruožą ir nedidelę dalį pietvakarių Slovakijos. Čia romėnai pastatė Celemantijos ir Devino pilis, įkūrė Gerulatos stovyklą. Tik 174 m. Markas Aurelijus įsiveržė toliau Vaho, Nitros ir Hrono upių slėniais. Prie Hrono krantų jis parašė savo filosofinį darbą „Meditacijos“. 179 m. e. m. romėnų legionas išraižė Trenčin pilies uoloje senovinį Trenčino (Laugaritio) pavadinimą, pažymėdamas šiauriausią romėnų būvimo tašką šioje Europos dalyje.
IV–VII amžių didieji įsiveržimai
II ir III a. hunai paliko centrinės Azijos stepes. Jie peržengė Dunojų 377 m. ir okupavo Panoniją, kurią naudojo kaip bazę iš kurios puldavo vakarų Europą. 451 m. vadovaujant Atilai, jie peržengė Reiną ir nuniokojo Galiją; tada perėjo netgi Pirėnus nuniokodami Katalonijos kraštovaizdį. Tačiau 453 m., mirus Atilai, hunų gentis pasitraukė. 568 m. protomongolų gentis Avarai surengė savo įsiveržimą į vidurio Dunojaus regioną. Avarai okupavo Panonijos lygumos žemumas, įkūrė imperiją Karpatuose ir keletą kartų puolė Bizantijos imperiją, kurios valdovai nuolat siųsdamo jiems dovanas, kad išvengtų karų. 623 m. slavų populiacija, gyvenusi Panonijos vakaruose imperijoje sumažėjo. 626 m. avarai ir persai kartu agulė, bet jiems nepavyko užimti Konstantinopolio. Po šios nesėkmės avarų galia sumažėjo ir jie prarado valdžią buvusiose teritorijose už Karpatų.
Slavai
Pirmą kartą lotynų raštuose slavai paminėti Klaudijaus Ptolemėjaus darbe 160 m. e. m. Vidurinio Dunojaus slavai prieš VII a. gyvenę dabartinės Slovakijos teritorijose, šiaurės ir vakarų Vengrijoje, Moravijoje, Panonijoje, Austrijoje ir Slovėnijoje vadino savo Sloveni. Slovakai ir slovėnai, kilę iš etninės Sloveni grupės ir toliau taip save vadina.
Nesenas tyrimas atrado bendro gyvenimo įrodymų tarp slavų ir keltų genčių Liptovo regione, šiaurės Slovakijoje, netoli Liptovska Mara vietovės. Mokslininkai atrado šešias kelto-slavų kolonijas ir pilies vietą su šventykla centre, kurią naudojo keltų ir slavų ritualams. Akmens įtvirtinimai pastatyti aplink pilį. Slavų gentys taip pat gyveno su germanų Quadi, pagal paskutinius čekų archeologo J. Pouliko atradimus.
Dvi konkuruojančios teorijos nebūtinai yra išimtinės. Šiuolaikinė studija atmetė monolitinių tautų idėją ir Urheimat ginčus iš XIX ir XX a., dabar ji telkia dėmesį į etnogenezės procesą, nepaisant priešingų Urheimat pasiūlymų ar klaidingų dichotomijų.
Slavų valstybės iškilimas
670 m. atsirado nauja grifų ir tendril kultūra Karpatų baseine (įvardyti kaip Onogurai) ir tuojau po avarų galėjo išplėsti žemes net iki Vienos baseino. Tačiau archeologų radiniai iš to paties periodo (pvz.: puošnus bajoro kapas Blatnicoje) taip pat rodė slavų aukštesnės klasės susiformavimą, kuri vėliau tapo Didžiosios Moravijos branduolys.
Visa pagrindinė informacija apie Nitros kunigaikštystę surašyta bavarų ir karantanų šaltiniuose apie 870 m. Nepaisant to, pirmaisiais IX a. dešimtmečiais slavų tautoms Karpatų šiaurės vakarų dalyse vadovavo genties vadas (vadinamas princu vėlesnių istorikų), kurio sostas buvo Nitroje. Platus gyvenviečių tinklas aplink miestą išsidėstė IX a. IX a. pr. kunigaikštystė įsitvirtino dabartinės Slovakijos šiaurės vakarų teritorijose.
Didžiosios Moravijos laikotarpis
thumb|Centrinė Europa IX a.. Rytų Francija pažymėta mėlynai, [[Bulgarija oranžine spalva, Moravija žalia (siaura linija žymi ginčytinas sritis]] Didžioji Moravija iškilo apie 830 m., kai Moimiras I suvienijo slavų gentis, gyvenusias Dunojaus šiaurėje, ir išplėtė moravų valdžią. Kai Moimiras I panorėjo išsilaisvinti iš Rytų Frankų karaliaus viršenybės 846 m., karalius Liudvikas Vokietis pašalino jį ir padėjo Moimiro sūnėnui Ratislavui paveldėti sostą. Naujas monarchas vykdė nepriklausomą politiką: sustabdęs frankų ataką 855 m., jis susilpnino frankų kunigų įtaką. Ratislavas paprašė Bizantijos imperatoriaus Mykolo II atsiųsti mokytojus, kurie interpretuotų krikščionybę pagal slavų supratimą. Ratislavui paprašius, du broliai, Bizantijos atstovai ir misionieriai, šv. Kirilas ir Metodijus atvyko 863 m. Kirilas sukūrė pirmąją slavų abėcėlę ir išvertė Evangeliją į senąją bažnytinę slavų kalbą. Ratislavas taip pat rūpinosi savo šalies saugumu ir valdymu. Jo valdymo laikotarpiui priskiriama daugybė pastatytų įtvirtinimų, ir kai kurie iš jų (Dowina) minimi ir frankų kronikose.
Ratislavui valdant Nitros kunigaikštystė perduota jo sūnėnui Svatoplukui kaip apanažas. Maištingas princas susivienijo su frankais ir nuvertė dėdę 870 m. Panašiai kaip jo įpėdinis Svatlopukas I pasivadino karaliumi. Jam valdant, Didžioji Moravijos imperija pasiekė didžiausius teritorinius laimėjimus, kur įėjo ir Moravija su Slovakija ir dabartinės šiaurės ir centrinė Vengrija, žemutinė Austrija, Bohemija, Silezija, Lusatija, pietų Lenkija ir šiaurės Serbija, tačiau šių laikų istorikai nesusitaria dėl tikslių imperijos sienų. Svatoplukas taip pat atlaikė laukinių magijarų genčių ir Bulgarijos imperijos atakas, nors pats kartais samdėsi magijarus kare prieš Rytų Frankus.
880 m. popiežius Jonas III Didžiojoje Moravijoje įkūrė nepriklausomą bažnytinę provinciją su vadovu arkivyskupu Metodijumi. Jis titulavo vokiečių dvasininką Wichingą Nitros vyskupu.
Mirus Svatoplukui 894 m., jo sūnūs Moimiras II ir Svatoplukas II paveldėjo sostą kaip Didžiosios Moravijos karalius ir Nitros princas. Tačiau jie ėmė pyktis dėl visos imperijos valdžios. Susilpninta vidinių konfliktų ir nuolatinių karų su Rytų Frankų karalyste, Didžioji Moravija prarado didelę dalį savo periferinių teritorijų.
Tuo pat metu, madjarų gentys, kentėjusios katastrofiškus pralaimėjimus prieš panašias laukinių penečegų gentis, paliko savo žemes rytų Karpatų kalnuose, įsiveržė į Karpatus ir ėmė okupuoti teritoriją apie 896 m. Jų armijos žygį galėjo paskatinti ir nuolatiniai karai tarp regiono šalių, kurių vadovai vis dar samdė juos pagelbėti.
Manoma, kad abu Moimiras I ir Svatoplukas II žuvo kovose su magijarais 904–907 m., nes jų vardai nebeminimi rašytiniuose šaltiniuose po 906 m. Trijuose mūšiuose (907 m. liepos 4-5 ir rugpjūčio 9 d.) netoli Bratislavos, magijarai apsupo bavarų armijas. Istorikai tradiciškai priskiria šį laiką Didžiosios Moravijos imperijos žlugimui.
Didžioji Moravija paliko palikimą centrinėje ir rytų Europoje. Glatolitų rankraštis ir jo pasekmė Kirilica sklido po kitas slavų šalis, pažyėdama naują kultūrinio vystymosi kelią. Didžiosios Moravijos administracinė sistema padarė įtaką Vengrijos karalystės administracijos vystymuisi.
Nitros kunigaikštystė – XI amžius
250px|thumb|right|Vengrų atvykimas Būsimos Vengrijos karalystės augimas prasidėjo valdant didžiajam princui Geza, kuris išplėtė valdomas dabartinės vakarų Slovakijos teritorijas prie Hrono upės. Nors pasikrikštijo po 972 m., jis niekad netapo krikščioniu, priešingai negu jo sūnus Steponas parėmęs sostą 997 m. Kai kurie teigia, kad po vestuvių su Gizele iš Bavarijos Steponas gavo Nitros kunigaikštystę iš savo tėvo kaip apanažą. Mirus Gezai, Arpadų dinastijos narys pagonis Koppany teigė paveldėjęs sostą, bet Steponas nugalėjo jį padedamas savo žmonos vokiečių palydos. Slovakų liaudies dainoje minimas Štefan kral (Karalius Steponas) galėjo laimėti prieš oponentą pagonį tiktai padedamas slovakijos karių prie Binos. Po pergalės Steponas gavo karūną iš popiežiaus Silvestro II ir karūnuotas pirmuoju Vengrijos karaliumi 1000 m. arba 1001 m.
Karalius Steponas įkūrė mažiausiai aštuonias grafystes ('varmegye“) dabartinės Slovakijos teritorijose: Above, Borsode, Estergome, Honte, Komarne, Nitroje, Tekove ir Zempline greičiausiai įsteigė jis. Mažai apgyvendintos šiaurės ir šiaurės vakarų dab. Slovakijos žemės tapo asmeniniais karalių miškais. Karalius Steponas taip pat įkūrė keletą vyskupijų; XI a. Slovakijos žemės padalintos į Estergomo Arkivyskupiją ir jo sufraganą, Egerio vyskupiją.
Slovakija 1003 m. Lenkijos sudėtyje
Apie 1015 m. Lenkijos kunigaikštis Boleslovas okupavo dab. Slovakijos Moravos upės rytų žemes, bet karalius Steponas atgavo jas jau 1018 m.
Mirus karaliui Steponui, karalystė įsivėlė į vidinius konfliktus tarp pretendentų į sostą ir Henrikas III, Šventosios Romos imperatorius, irgi įsitraukį į kovas. 1042 m. Imperatorius Henrikas III užėmė Slovakijos rytų Hrono upės žemes ir padovanojo jas Štefano pusbroliui Belai, bet po imperatoriaus armijos pasitraukimo karalius Samuelis Aba atsikovojo teritoriją.
1048 m. Vengrijos karalius Andrius I užleido trečdalį karalystės grafysčių (Tercia pars regnis) apanažu savo broliui, kunigaikščiui Belai. Kunigaikščio valdos telkėsi aplink Nitra ir Bihar. Per kitus 66 metų, tercia pars regni buvo valdomas Arpadų dinastijos narių (kunigaikščių Gezos, Ladislaus, Lampert ir Almos.). Kunigaikščiai pripažino karaliaus viršenybę, bet kai kurie iš jų (Bela, Geza ir Almos) maištavo prieš karalių, kad gautų karūną ir vienijosi su kaimyninių šalių vadovais (Šventosios Romos imperijos, Bohemijos).
Tercia pars regni istorija baigėsi 1107 m., kai Vengrijos karalius Kalmanas užėmė jos teritorijas, pasinaudodamas kunigaikščio Almos piligrimyste į Šventąją žemę. Nors sugrįžęs kunigaikštis Almos bandė atsikovoti žemes, padedamas Šv. Romos imperatoriaus Henriko V, jam nepavyko, ir jis buvo priverstas priimti status quo.
Grafysčių ir miestų iškilimas – XII–XIII amžius
Po karaliaus Kolomano brolio okupacijos jis įkūrė trečią vyskupiją dab. Slovakijoje, Nitros vyskupiją. Karališkoji teritorijos administracija kūrėsi per XI–XIII a.; įkurtos naujos grafystės, padalijant egzistuojančias, arba centrinės karalystės apskritys plėtėsi į šiaurę (Prešporok, Trenčin, Gemer, Nograd), o karalių privatūs miškai pervadinti „miškų apygardomis“ aplink Zvolen ir Šariš pilį.
Šiuo laikotarpiu tęsėsi karalystės šiaurinių dalių kolonizacija; slavų, vengrų, vokiečių ir valonų „svečiai“ (hospes) atvykdavo į mažai apgyvendintas žemes ir čia apsistodavo. To meto dokumentai rodo, kad atvykėliai iš Moravijos ir Bohemijos atvyko iš vakarinių dab. Slovakijos dalių, o šiaurinėse ir rytų dalyse apsistojo lenkų ir rutėnų svečiai. Karališkos privilegijos įrodo, kad kylančios vietinės bajorijos keios šeimos (Zathureczky, Pominorszky ir Viszoczanyi šeimos) kilusios iš slavų. Vokiečių atvykėliai apsistojo keliuose būsimuose miestuose (Krupina, Stary Tekov, Banska Štiavnica) jau pirmoje XII a. pusėje. Atvykėliai Spiš regione buvo slavų (lenkai)ir vengrų kilmės; nuo 1240 m. valonų svečiai atvyko į regioną ir prie jų prisidėjo vokiečiai.
Dab. Slovakijoje žemė buvo gausi pirminių žaliavų: aukso, sidabro, vario, geležies ir druskos, dėl to vystėsi kasybos industrija. Toks kasybos ir komercijos augimas sustiprino kai kurių gyvenviečių pozicijas ir jie gaudavo privilegijų iš karaliaus: pirmos miesto savivaldos teisės suteiktos Trnavos miestui (1238 m.), Stary Tekov (1240 m.), Banska Štiavnica (1241 m.). privilegijuotų miestų gyventojai daugiausia vokiečių kilmės, bet gyveno ir vengrų bei slavų. Vėliausiai nuo XIII a. datuojamas ir žydų egzistavimas keliuose dab. Slovakijos miestuose (Bratislavoje, Pezinok); žydų ypatingas statusas patvirtintas Vengrijos karaliaus Belos chartijoje 1251 m., bet vietinių sinodų sprendimai ribojo jų veiklą (jie negalėjo turėti įmonių ir žemės). Musulmonai, gyvenę Nitroje, irgi turėjo apribojimų, ir jų neliko XIII a. pabaigoje (tikriausiai tapo krikščionys).
1241 m. mongolai įsiveržė ir suniokojo šiaurės vakarų karalystės dalis, tik kelios tvirtovės (Trenčin, Nitra, Fil’akovo) atlaikė atakas. Po mongolų karių pasitraukimo (1242 m.) pastatytos arba sustiprintos kelios pilys (Komarno, Beckov, Zvolen) karaliaus Bela IV įsakymu. Jis ir toliau dalijo miestams privilegijas: Krupina (1244 m.), Nitra (1248 m.), Banska Bystrica (1255 m.), Gelnica (1270 m.). jam valdant nauji vokiečių imigrantai atsikėlė į Spiš, kuris privilegijas gavo 1271 m. iš Vengrijos karaliaus Stepono V.
Oligarchų periodas 1290–1321 m
thumb|250px|left Po mongolų invazijos į karalystę, kovos prasidėjo tarp žemvaldžių; kiekvienas iš jų siekė pasistatyi pilį su ar be karaliaus leidimo. Varžybos pradėjo susiskirstymo procesą tarp bajorų šeimų, nes bajorai galėję pasistatysi pilį taip pat galėjo padidinti įtaką kaimynams žemvaldžiams. Karaliaus šeimos narių konfliktai irgi stiprino aristokratų valdžią ir nulėmė maždaug aštuonių didelių teritorijų susiformavimą, kurias 1290 m. valdė galingi aristokratai.
Matas Csak valdė dab. Slovakijos vakarines teritorijas iš sostinės Trenčin. Jis susivienijo su nužudyto brolio sunūmi prieš Košice, bet Vengrijos karalius Karolis I, kuriam pavyko gauti sostą, suteikė karinę pagalbą miestui, ir karališka armija sutriuškino jį Rožanovce mūšyje 1312 m. Tačiau šiaurės vakarų apygardos išliko jo valdžioje iki mirties 1321 m., kai karaliaus armija okupavo jo buvusias pilis be pasipriešinimo.
Pozsony apygardą valdė Austrijos kunigaikščiai nuo 1301 iki 1328 m., kai karalius Karolis I atgavo ją.
Karalystės aukso amžius – XIV–XV a
Karalius Karolis I sustiprino centrinę valdžią karalystėje po 20 metų kovų prieš oponentus ir oligarchus. Jis pasirašė komercinius susitarimus su Bohemijos karaliumi Jonu ir Lenkijos karaliumi Kazimieru III 1335 m., kas padidino prekybą keliuose iš Košicės į Krokuvą ir iš Žilinos į Brno.
Karalius patvirtino privilegijas 24 saksų miestams Spiše, sustiprino Prešovo ypatingas teises ir suteikė savivaldą Smolnikui. Dab. Slovakijos miestuose vis dar gyveno vokiečių piliečių dauguma. Tačiau Privilegium pro Slavis užfiksuota nuo 1381 m. pastebimai liudija tautos telkimąsi turtinguose miestuose: karalius Liudvikas I suteikė slavams pusę Žilinos savivaldybės tarybos vietų. Dauguma miestų (Banska Bystrica, Bratislava, Košicė, Kremnica ir Trnava) gavo „laisvų karališkų miestų“ statusą (liberae regae civitates) ir gavo teisę siųsti deputatus į karalystės dvarų asamblėjas nuo 1441 m.