cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alionių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Paberžės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. prie jos prijungta dalis Žindulių apylinkės ir dalis Šešuolėlių apylinkės. 1962 m. birželio 9 d. Alionių apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Motiejūnų apylinkės, Juodiškių apylinkės ir Šiaulių apylinkės. Atkurta 1966 m. gruodžio 30 d. iš dalies Jauniūnų apylinkės ir Šešuolėlių apylinkės.
Pavuolis
Pavuolis – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Kruonio, prie kelio. Kaimo šiaurine riba teka Strėva, kitoje jos pusėje – Pavuolis Rumšiškių seniūnijoje.
1968 m. žiemos olimpinės žaidynės
'''1968 m. žiemos olimpinės žaidynės arba X olimpinės žiemos žaidynės''' – dešimtosios žiemos olimpinės žaidynės, kurios vyko 1968 m. vasario 6 d. – 18 d. Grenoblio mieste Prancūzijoje.
Islandijos futbolo varžybos 2020 m.
Islandijos futbolo varžybos 2020 m.
Juozapas Klemensas Čartoriskis
Kunigaikštis Juozapas Klemensas Čartoriskis (1740–1810 m. kovo 17 d. Varšuvoje) – ATR valstybinis veikėjas, Lenkijos aristokratas, politikas ir diplomatas, Lietuvos didysis raktininkas ir Lietuvos didysis stalininkas (1764–1795), Voluinės raktininkas (nuo 1772 m.), Lucko ir Radošicko vaitas ir seniūnas.
Biografija
Magnatų Čartoriskių giminės atstovas, herbo „Pogonia“ savininkas. Karūnos didžiojo medžioklio ir Lucko seniūno, kunigaikščio Stanislovo Kostkos Čartoriskio (m. 1766) ir Anos Rybinskos (m. 1778) vyresnysis sūnus. Paskutini Čartoriskių giminės Korecjko linijos vyriškos giminės atstovas. thumb|left|150px|Korecko ilis 1764 metais kunigaikštis Juozapas Klemensas Čartoriskis pasirašė Stanislovo Augusto Poniatovskio elekciją. Tais pačiais 1764 metais tapo Lietuvos raktininku ir stalininku. 1765 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi, o 1767 metais gavo Baltojo erelio ordiną.
1772 metais Juozapas Klemensas Čartoriskis tapo Voluinės raktininku, taip pat Lucko ir Radošicko vaitu ir seniūnu. thumb|left|150px|Juozapo Klemenso Čartoriskio žmona Diorota Barbora Jablonovska 1789–1790 metais – Lenkijos pasiuntinys Berlyne, pasisakė už sąjungos sudarymą tarp ATR ir Prūsijos.
Iš naujo pastatė Korecko pilį, kuri tapo jo pastovia rezidencija.
Šeima
1778 metų lapkričio 5 d. vedė Doroteją Barborą Jablonovską (1760–1844), Poznanės vaivados ir Krokuvos kašteliono Antano Barnabo Jablonovskio (1732–1799) ir Anos Sanguškaitės-Kovelskos (1739–1766). Vaikai:
Čiobiškio apylinkė
Čiobiškio apylinkė (iki 1971 m. Čiobiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Salinis (Švenčionių r.)
left|120px
Harmo metodas
Harmo metodas – 1965 m. JAV sukurtas ir Oskarui nominuotas karinis filmas. Juostoje pasakojama apie 1941 m. gruodžio 7 d. Japonijos įvykdytą JAV karinės bazės Perl Harbore užpuolimą ir atsakomąją amerikiečių operaciją pavadinimu „Dangaus kablys“.
Salinis (Švenčionių r.)
Salinis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į pietvakarius nuo Kaltanėnų, 0,15 km į rytus nuo Žeimenos upės. Ežeras pasagos formos su giliai įsiterpusiu pusiasaliu iš rytų. Ilgis pietryčių-šiaurės vakarų-šiaurės rytų kryptimi – 0,52 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 137,4 m. Krantai aukšti, tik rytinis vietomis žemesnis ir pelkėtas. Iš pietų prieina Buivydžių miškas, iš vakarų ir šiaurės – Kiškėnų miškas. Rytinėje pakrantėje plyti pievos, įsikūręs Seniškio kaimas.
Čiobiškio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Musninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Pamusių apylinkės, 1963 m. – dalis Juknonių apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas.
Didžiosios girios (Aukštojo tyro I) telmologinis draustinis
Didžiosios girios (Aukštojo tyro I) telmologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Rietavo savivaldybėje, 8,5 km į šiaurės rytus nuo Rietavo, 5 km į šiaurės vakarus nuo Tverų, prie Užpelių kaimo; apima pelkę Užpelių miške.
Įsteigtas 2011 m., siekiant išsaugoti vertingą pelkinį kompleksą, kuriame yra saugoma kupstinė kūlingė, švylinio kūlingyno (Eriophoro-Trichophoretum cespitosi) bendrija. Saugomos aktyvių aukštapelkių ir pelkinių miškų buveinės.
Žatecas
Žatecas  – istorinis miestas Lounų rajone, Ūsčio krašte, šiaurės vakarų Čekijoje. Per miestą teka Ohržė. 19 271 gyventojas (2016 m. duomenys). Žinomas dėl jame auginamų Saaz apynių, kuriuos naudoja kelios alaus daryklos.
Gelvonų apylinkė
Gelvonų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gelvonų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Smėlių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Liūkonių apylinkės ir dalis Neveronių apylinkės, 1959 m. – didžioji dalis Mančiušėnų apylinkės, 1963 m. – dalis Juknonių apylinkės ir dalis Bagaslaviškio apylinkės.
Pazaliesė
Pazaliese vadinami kaimai:
Sangina
thumb|[[Leonardo da Vinci, 1512 m., autoportretas.]] Sangina  – medžiaga piešimui, lazdelių pavidalo, gaminama iš kaolino ir geležies oksidų.
Naudojama dailėje. Spalvinė gama – nuo rudos iki raudonos spalvų. Ypač tinka piešti portretams ir aktams dėl spalvos artumo kūno spalvai. Piešimo metu sanginą galima suvilgyti vandeniu, dėl ko išgaunama kitokia reikiama tekstūra ir štricho charakteris. Sanginą galima trinti piešiamos medžiagos paviršiuje (paprastai tai popierius, kartonas) norint išgauti minkštesnius atspalvius ar reikiamą iliuziją.
Ši technika žinoma nuo Leonardo da Vinci, Rafaelio laikų, bet didžiausio populiarumo sulaukė XVII–XVIII a. Ja piešė Peter Paul Rubens, Jean-Antoine Watteau, Jean-Honoré Fragonard, Jean-Baptiste-Siméon Chardin.
Lietuvoje
Sangina daugiausia naudota kaip akademinio piešimo priemonė mokymo pagrindais.
Nuogi ir be gėdos
Nuogi ir be gėdos – 1976 m. Italijoje sukurta situacijų komedija, kurią sudaro 4 istorijos, kurių bendra tema – intymūs žmonių tarpusavio santykiai.
Filmas laikomas tais pačiais metais išleistos komedijos 40 laipsnių po antklode tęsiniu.
Rheinpark stadionas
Rheinpark stadionas – nacionalinis Lichtenšteino stadionas. Jame namų varžybas žaidžia Lichtenšteino vyrų futbolo rinktinė, klubas „FC Vaduz“, taip pat čia varžomasi dėl Lichtenšteino futbolo taurės. Stadionas pastatytas Reino pakrantėje, šalia Šveicarijos sienos.
Stadionas atidarytas 1998 m. liepos 31 d. Atidarymo rungtynėse tuometiniai Bundeslygos čempionai „1. FC Kaiserslautern“ rezultatu 8:0 nugalėjo „FC Vaduz“ klubą.
Rheinpark stadione Lichtenšteino rinktinė yra iškovojusi istorines pergales prieš Latviją (1:0), Islandiją (3:0) ir Lietuvą (2:0).
Ku Ring Gajaus nacionalinis parkas
Ku Ring Gajaus nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Australijoje, Naujajame Pietų Velse, Sidnėjaus šiaurinėje dalyje, už 20 km į šiaurę nuo miesto centro. Plotas 14 882 ha. Įkurtas 1894 m., vienas seniausių Australijoje (seniausias – Karališkasis nacionalinis parkas). Parkas pavadintas pagal jo apylinkėse gyvenusių aborigenų genčių grupę Kuring-gai (arba Guringai). 2006 m. gruodį įtrauktas į Australijos nacionalinio paveldo sąrašą.
thumb|left|200px|Smiltainio atodanga Nacionalinis parkas apima slėnių išraižytą Hornsbio plynaukštės dalį Suskaidytosios įlankos pietinėje ir Pitvoterio įlankos vakarinėje pakrantėje. Vakaruose parką riboja Sidnėjaus–Niukaslo geležinkelis, pietuose – Sidnėjaus šiauriniai priemiesčiai. Kraštovaizdžiui būdingos užlietų upių slėnių estuarijos, stačios smiltainio uolos ir iki 150–200 m virš jūros lygio iškilusios plynaukštės (aukščiausias taškas – 227 m ). Parko teritorijos geologinį pagrindą sudaro Hoksberio smiltainis, Vajanamatos skalūnas ir Narabino grupės (Narrabeen Group) smiltainiai bei skalūnai.
Parko teritoriją dengia krūmynai, retmiškiai, pelkės ir atogrąžų miškai. Parke auga virš 1000 augalų rūšių, gyvena virš 160 paukščių rūšių, suskaičiuota 28 žinduolių (iš jų 11 – šikšnosparnių), 62 roplių ir varliagyvių, virš 100 drugių rūšių. 13 gyvūnų rūšių – retos arba nykstančios (didžioji sterbliakiaunė, mažasis trumpanosis bandikutas, koala, paprastasis ilgapirštis šikšnosparnis ir kiti). Yra ir introdukuotų rūšių; ypač didelę žalą vietinėms rūšims daro rudosios lapės. Parke gausu aborigenų kultūros paveldo: uolų piešinių, kapaviečių, vedybų, gimimo, įrankių gaminimo vietų, olų, kiaukutynų.
Parką kasmet aplanko apie 2 mln. lankytojų.
Pazaduojė
Pazaduojė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Antazavės.
Jėnos tiltas
Jėnos tiltas – akmeninis arkinis tiltas virš Senos upės Paryžiuje, Prancūzijoje. Tiltas sujungia Eifelio bokštą ir Trokadero istorinį rajoną.
Istorija
1807 m. Napoleonas Bonapartas išleido įsaką pastatyti naują tiltą šalia Paryžiaus karybos mokyklos. Tiltui suteiktas Jėnos pavadinimas taip paženklinant 1806 m. Napoleono laimėtą Jėnos mūšį.
Tilto statybos prasidėjo 1808 m. ir finansuotos iš valstybinio biudžeto. 1814 m. tiltas atidarytas.
1937 m. tiltas praplatintas ir rekonstruotas. 1975 m. tiltas įtrauktas į kultūros vertybių registrą.
Konstrukcija
Tilto konstrukciją sudaro penkios arkos, kurių kiekvienos ilgis 28 m, bei keturios palaikymo kolonos.
Tilto timpanas atidarymo metu buvo dekoruotas imperiniais ereliais, kurių koncepciją sukūrė prancūzų skulptorius François-Frédéric Lemot. 1815 m. žlugus Pirmajai Prancūzų imperijai erelių motyvas pakeistas karališka simbolika su raide L. 1852 m. Napoleonui III perėmus sostą, raidės L vėl pakeisto erelių skulptūromis, kurias sukūrė Antoine-Louis Barye.
1853 m. tiltos galuose įrengtos keturios skulptūros, kuriose vaizduojami galų, romėnų, arabų ir graikų kariai.
Sportas
2024 m. tiltas bus pritaikytas triatlono varžyvoms 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Pazaliesė (Vilnius)
Pazaliesė – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Santakos, dešiniajame Žeimenos krante.
Alina Lanina
Alinna Lanina arba Alina Kizijarova (, g. 1989 m. kovo 3 d., Sverdlovske) – Rusijos aktorė.
Biografija
Nuo 2015-ųjų aktorė pasivadino sceniniu vardu – Lanina.
Debiutavo kine melodramoje „Vestuvinis žiedas“, atlikdama epizodinį vaidmenį.
Pasirodžius serialui „Kilmingųjų merginų instituto paslaptys“, ją atpažindavo gatvėse.
Vėlesniais metais filmavosi filmuose ir serialuose. Žinomiausias iš jų – „Virtuvė“.
Maekelis
Maekelis arba Centrinis regionas (Zoba Ma'akel) – vienas iš Eritrėjos administracinių regionų. Yra šalies centrinėje dalyje, apima Eritrėjos sostinę Asmarą ir jos priemiesčius.
Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į šias apygardas:
Vašlovanio nacionalinis parkas
Vašlovanio nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija pietryčių Gruzijoje, netoli Azerbaidžano sienos, Civio-Gomborio kalnagūbryje (iki 700 m aukštyje). Plotas – 251 km².
Įsteigtas 1935 m. kaip draustinis, o 2003 m. pertvarkytas į nacionalinį parką. Skirtas išsaugoti Kaukazo miškastepių, kanjonų ir uolynų kraštovaizdį. Būdingą augmeniją sudaro pistacijos, kadagiai, granatmedžiai, vyšnios, klevai, kriaušės, figmedžiai, topoliai. Iš gyvūnų sutinkami rudieji lokiai, šernai, lūšys, vilkai, kiškiai, laukinės katės, ežiai, šakalai, barsukai, gazelės, pasitaiko dryžuotųjų hienų, stebėtas leopardas.
Irina Terentjeva
thumb|Irina Terentjeva neša Lietuvos vėliavą [[Vankuverio olimpinės žaidynės|Vankuverio olimpinėse žaidynėse.]] Irina Terentjeva (g. 1984 m. birželio 30 d. Visagine) – slidininkė iš Lietuvos. Sportininkė dalyvavo trijose žiemos olimpinėse žaidynėse 2002 ir 2006 m. ir 2010 m. Vankuveryje.
Biografija
Pirmoji Irinos trenerė buvo Natalija Terentjeva, o šiuo metu sportininkė treniruojasi kartu su Igoriu Terentjevu. I. Terentjeva yra baigusi Lietuvos kūno kultūros akademijos magistro studijas.
Mosonmagyaróvári TE
Mosonmagyaróvári TE – Vengrijos futbolo klubas iš Mošonmadiarovaro. Namų rungtynes žaidžia „Wittmann Antal park“ stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 1904 m. Rungtyniavo Antroje lygoje. 2018–2019 m. sezone liko devyniolikti iš dvidešimties dalyvių ir iškrito į žemesnį divizioną. 2019–2020 m. sezone rungtyniavo trečioje lygoje, bet dėl pandemijos grėsmių pirmenybės buvo nutrauktos. 2020–2021 m. sezone Trečioje lygoje buvo antri, o 2021–2022 m. tapo nugalėtojais Vakarų grupėje ir po sezono buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
Spalvinė gama
Žydra ir balta spalvos.
IBI Isafjordur
Íþróttabandalag Ísafjarðar – buvęs Islandijos sporto klubas iš Isafjorduro.
Istorija
Klubas įkurtas 1946 m. Turėjo vyrų ir moterų futbolo komandas.
Vyrų futbolo komanda
Suformuota 1955 m.
1962 m. žaidė elito divizione, bet liko paskutinėje vietoje.
1982 ir 1983 m. žaidė elito divizione. Po 1983 m. sezono iškrito į žemesnį divizioną.
Klubas turėjo finansinių problemų. Išformuota 1988 m.
Moterų futbolo komanda
Suformuota 1981 m. Išformuota 1988 m.
Gyvenk du kartus
Gyvenk du kartus  – penktasis filmas iš serijos apie agentą 007 Džeimsą Bondą, pasirodęs 1967 metų birželį. Jo premjeroje pirmą kartą apsilankė Didžiosios Britanijos karalienė Elžbieta II. Filme toliau plėtojama šaltojo karo tema, o veiksmas perkeliamas į Azijos šalis. Bondas vėl susiduria su nusikaltėlių sindikatu SPECTRE ir jo vadu Ernstu Stavro Blofeldu.
Tai buvo paskutinis filmas pagal sutartį su aktoriumi Sean Connery ir pastarasis nepanoro daugiau įkūnyti ekrane agento 007. Tiesa, vėliau Connery persigalvojo ir suvaidino dar dvejuose filmuose: „Deimantai amžiams“ ir „Niekada nesakyk niekada“. Pastarasis filmas nėra priskiriamas prie oficialiosios Bondo serijos.
Scenarijų filmui parašė Roald Dahl pagal to paties pavadinimo Iano Flemingo romaną. Tai buvo pirmasis serijoje atvejis, kai scenarijaus autorius panaudojo tik keletą fragmentų ir personažų iš knygos, sukurdamas praktiškai naują istoriją.
Filmo režisierius Lewis Gilbert vėliau nufilmavo dar du filmus apie Džeimsą Bondą: „Šnipas, kuris mane mylėjo“ ir „Munreikeris“. Abiejuose agentą 007 suvaidino Roger Moore.
Filmas uždirbo 111,6 milijono dolerių, bet sulaukė nevienareikšmių įvertinimų: „IGN“ jį paskelbė ketvirtu geriausiu Bondo filmu, o „Entertainment Weekly“ – antru [34], tuo tarpu „MSN“ – penktu blogiausiu.
Filmavimas
Po „Kamuolinio žaibo“ buvo planuojama kurti „Jos Didenybės slaptojoje tarnyboje“, tačiau prodiuseriai persigalvojo, nes filmavimui būtų reikėję kalnų ir snieguotos vietovės. right|thumb|Ugnikalnio dekoracijos Buvo nutarta pasirinkti naują režisierių bei scenarijaus autorių, kuris suteiktų serijai naują postūmį. Lewis Gilbertas pradžioje atsisakė režisuoti filmą, bet Albertas Broccoli jį įkalbėjo, sakydamas, jog šio filmo auditorija yra didžiausia pasaulyje ir jis negali praleisti tokios progos. Scenarijaus autoriumi tapo artimas Iano Flemingo draugas Roaldas Dahlis.
Ieškodami tinkamų filmavimui vietų, Gilbertas kartu su prodiuseriais ir operatoriumi praleido Japonijoje tris savaites. Susiruošę skristi atgal į Angliją, jie paskutinę akimirką persigalvojo ir pakeitė skrydį. Lėktuvas, kuriuo jie planavo skristi, sudužo praėjus 25 minutėms nuo pakilimo, visi keleiviai žuvo.
Šis filmas buvo paskutinis pagal sutartį su Seanu Connery ir šis, dar nepasibaigus filmavimui, viešai pareiškė neketinantis daugiau įkūnyti agento 007. Aktorius motyvavo tuo, kad pavargo nuo šio personažo ir su juo susijusių pareigų, bei kad negali skirti pakankamai dėmesio kitiems vaidmenims. Prodiuseriai kurį laiką mėgino jį perkalbėti, bet nepavykus ėmė ieškoti pamainos.
Filmavimo darbai vyko Japonijoje, Ispanijoje, Norvegijoje, Honkonge ir Gibraltare. SPECTRE bazės ugnikalnyje dekoracijos kainavo 1 milijoną dolerių ir buvo sumontuotos „Pinewood“ studijoje.
Muzika
Tai buvo ketvirtasis filmas apie Džeimsą Bondą, kuriam muziką sukūrė Johnas Barry. Titulinę dainą jis parašė kartu su Leslie Biscusse, o ją atliko Nancy Sinatra. Atlikėja įrašų studijoje taip nervinosi, kad buvo įrašytos net 25 dainos versijos. Oficialiai egzistuoja dvi „You Only Live Twice“ versijos, atliekamos Nancy Sinatra ir Billy Strange.
1998 metais dainos fragmentai buvo panaudoti Robbie Williamso kūrinyje „Millenium“, taip pat jos naujas versijas yra įrašę Coldplay, Bjork, Natacha Atlas ir Shirley Bassey, viso atlikusi tris titulines dainas Bondo filmams. Titulinę dainą filmui buvo įrašiusi ir atlikėja Julie Rogers, bet prodiuseriai pasirinko Sinatrą. Garso takelis pasiekė 11 vietą albumų sąraše Jungtinėje Karalystėje ir 44 vietą JAV Billboard 200.
4-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
4-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos vykdomos pagal ICCF taisykles. Čempionato pradžia 1966 m., pabaiga – 1967 m. Žaidžiama buvo paštu: laiškais ar atvirlaiškiais.
Prizininkai
Čempionate, surinkęs 9,5 taško iš 11-kos galimų, nugalėjo  Michailas Jefimovas (Klaipėda). Zenonas Petraitis (Šiauliai) pelnė sidabro (9 tšk.), o kitas šiaulietis Juozas Bytautas – bronzos medalį (8,5 tšk.).
Krakių valsčius
Krakių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Krakės.
Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia Sankt Peterburge
thumb|250px|Bažnyčios vaizdas 2017 m. Švenčiausios Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia   – Romos katalikų šventovė Rusijos Sankt Peterburgo mieste. Architektūros paminklas, turintis pseudoromaniško ir šiek tiek eklektinio stiliaus bruožų. Administraciškai priklauso Maskvos Dievo Motinos arkivyskupijai. Parapijiečius aptarnauja Verbistų ordino vienuoliai. Šv. Mišios aukojamos tris kartus per savaitę rusų ir vokiečių kalbomis.
Architektūra
Bažnyčią projektavo peterburgietis architektas Nicolas Benois (1818–1898). Plane lotyniško kryžiaus formos. Tinkuotų molio plytų mūras, su vienu aštuonkampiu bokštu-varpine. Po karnizu visu parametru išdėstyti siauri langai, virš įėjimo vakarinėje pusėje – vitražas. Viduje įrengti šeši altoriai, vidaus tapybos darbų autorius – dailininkas Adolfas Šarlemanis. Pagrindinė ir skersinė navos to paties aukščio. Skliautuotas rūsys, kuriame įrengtos kriptos. Čia buvo palaidoti metropolitai Fialkovskis, Gintautas, Dmochovskis ir Kloptovskis; vyskupai Stanevskis ir Ivaškevičius, įrengti Benois ir grafų Potockių šeimų koplyčios. Bažnyčia stovi buvusių Vyborgo kapinių teritorijoje, šiandieną apsupta pramoninių statinių. Pastatas ilgą laiką naudotas ne pagal paskirtį ir buvusiu šeimininkų nuniokotas.
Istorija
Katalikų kapinėms paskirtame plote gana greitai iškilo laidotuvių reikmėms skirta medinė koplyčia. 1856 m. prelatas Antonijus Fialkovskis pašventino būsimos šventovės kertinį akmenį, o 1859 m. metropolitas Vaclovas Žilinskis konsekravo mūrinę koplyčią Švenčiausios Mergelės Marijos Apsilankymo vardu. Nuo 1894 m. ji tapo Šv. Kotrynos Aleksandrietės bažnyčios filija, o po devynerių metų – savarankiška parapija. Nors ir būdama gana nuošalioje vietoje, Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo katalikiška bendruomenė gana sparčiai augo. 1902 m. jos dvasininkams paskirta aptarnauti netoliese esančio Kresty kalėjimo katalikus, o nuo 1912 m. – ir greta įsikūrusio moterų kalėjimo Aušros Vartų Dievo Motinos koplyčią. 1912 m. pašventinta Šv. Pranciškaus koplyčia (vėliau filijinė bažnyčia) Lesnojės gyvenvietėje. Ta proga kun. Jonas Senkus pasakė pamokslą lenkiškai ir lietuviškai, o parapijietis A.Umbras pakvietė bendrų pietų. 1916–1935 m. veikė Šv. Aleksijaus koplyčia Ochtoje, prie Parako gamyklos. Dar viena, Švč. Jėzaus Širdies koplyčia, buvo pastatyta Pergolovo kapinių katalikų skyriuje. Joje buvo meldžiamasi 1914–1925 m., gerokai vėliau koplyčia nugriauta.
Rusijoje panaikinus baudžiavą ir atidarius geležinkelio liniją Sankt Peterburgas-Varšuva, į Imperijos sostinę ėmė plūsti lietuviškų, latviškų, baltarusiškų ir lenkiškų gubernijų valstiečiai. Dauguma jų ieškojo darbo didžiulėse gamyklose ir fabrikuose, tuo metu sparčiai dygstančiuose Sankt Peterburge. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pabėgeliai iš vakarinių gubernijų pasitraukė į miestą prie Nevos. Dauguma jų buvo katalikai, todėl miesto katalikiškos bažnyčios buvo perpildytos. Pabėgelių religiniams poreikiams tenkinti buvo steigiamos laikinos koplyčios, kuriose vykdavo pamaldos lietuvių ir lenkų kalbomis. Įvairiu metu pastoracinį darbą šventovėse dirbo nemažai lietuvių kunigų: Juozapas Laukavičius, Kazimieras Musteikis, Mykolas Varnas, Antanas Šilinis, Petras Bulvičius, Mykolas Juodokas, Julius Gronskis, Juozas Kazlas ir kt. tarnavo vikarais, o Mykolas Bugenis, Petras Auglys ir Pranciškus Strakšas – klebonais. Dalis jų po karo grįžo į Nepriklausomą Lietuvą ir tapo žinomais dvasininkais.
Užsitęsęs karas ir prasidėję Spalio revoliucijos įvykiai nualino kraštą. Plito užkrečiamos ligos, ėmė trukti maisto produktų ir kitų žmonėms būtinų dalykų. Kaip ir iš kitų religinių bendruomenių, taip ir iš Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčios valstybė savo reikmėm nusavino visus vertingus daiktus. Tai atsitiko 1922 m. gegužės–birželio mėn., o tų pačių metų gruodį ji buvo visai uždaryta. Kitų metų vasarą vėl buvo leista laikyti pamaldas. Tuo pačiu metu Leningrade buvo vedama brutali antireliginė propaganda, tikintieji persekiojami. 1938 m. bažnyčia vėl buvo uždaryta, šį kartą ilgam. Dvasininkai represuoti, o pastatas naudojamas kaip sandėlis, jame įsikurė mokslo tiriamojo instituto pagalbinės tarnybos. Aplink išsidėsčiusios kapinės buvo niokojamos, jų teritorijoje pastatyta ketaus liejimo gamykla. Įsibėgėjus perestroikai, 1992 m. katalikiška bendruomenė atsikūrė. Galiausiai jai buvo grąžinta ir pati bažnyčia, kuri buvo kiek suremontuota ir 2002 m. joje jau vyko pirmosios pamaldos.
Socialinė veikla
Dar 1886 m. viename iš kapinių teritorijoje stovėjusių ir parapijai priklausiusių dviaukščių namų buvo įkurta senelių prieglauda, vėliau pavadinta Šv. Marijos vardu – kelios dešimtys pagyvenusių moterų ir vyrų čia gaudavo nemokamą maistą ir nakvynę.
Nuo 1874 m. prie bažnyčios stovinčiame name veikė pirminį išsilavinimą teikusi mokykla. Jos neturtingi auklėtiniai (apie 150 vaikų) tame pastate gyvendavo ir per vasaros atostogas, gaudami nemokamą maitinimą. 1904 m. atidaryta pradinė (elementorinė) mokykla, o 1914 m. – keturklasė progimnazija. Joje mokėsi apie 230 vaikų, pedagoge dirbo ir būsimoji katalikų palaimintoji Boleslova Marija Liament. Lietuvių mokinių tėvai parašė raštą vyskupijai prašydami lietuvių kalba dėstyti tikybą. Nors mokymas ne valstybine kalba buvo neprivalomas, visgi tam reikalui buvo paskirtas kun. Mykolas Juodokas, vėliau mokė vikaras Vladas Mažonavičius. 1916 m. latvių mokytojo pareikalavo katalikai latgaliečiai.
Per Pirmąjį pasaulinį karą mieste gausėjo našlaičių ir paliktų be priežiūros vaikų. Prie bažnyčios jiems buvo įkurta prieglauda (veikusi 1916–1923 m.), su nepilnamečiais dirbo lenkų ir lietuvių vienuolės pranciškietės.
AC Semassi FC
AC Semassi futbolo klubas arba AC Semassi, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip AC Semassi Football Club bei Semassi Football Club de Sokodé arba trumpai AC Semassi bei Semmasi FC – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Togo lygoje. Klubas įsikūręs Sokodėje. Klubo spalvinė gama – raudona, balta ir juoda.
Namų rungtynes klubas žaidžia Sokodės savivaldybės stadione, talpinantis 10 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 1978 m. Daugkartiniai šalies čempionai; šį titulą iškovojo net dešimt kartų, tai yra šalies rekordas.
2019–2020 m. čempionatas buvo sustabdytas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo dešimtoje vietoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Natalkos botaninis-zoologinis draustinis
Natalkos (Nataikos) botaninis-zoologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (savivaldybės draustinis) Rietavo savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Tverų, prie Pribitkos kaimo. Apima Natalkos ežerą ir jo apyežerę.
Įsteigtas 1990 m., siekiant išsaugoti retųjų ir nykstančių gyvūnų buveines bei retųjų augalų augimvietes. Draustinyje gyvena Raudonosios knygos gyvūnai: mažieji baubliai, tetervinai, mažieji kragai, gausu kitų paukščių, vabzdžių, varliagyvių. Auga saulašarės, spanguolės. Saugomos tarpinių pelkių ir liūnų bei pelkinių miškų buveinės.
Hinčeščio rajonas
Hinčeščio rajonas – vienas iš Moldovos administracinių vienetų, esantis šalies rytų centrinėje dalyje. Administracinis centras – Hinčeštis. 2012 m. duomenimis, rajone gyveno 121 600 gyventojų. Rajonas skirstomas į vieną miestą, 24-is kaimus ir 38-ias komunas. Nuo 2003 m. yra vienas iš 32-ų šalies administracinių vienetų.
Geografija
Hinčeščio rajonas šiaurės vakaruose ribojasi su Nisporeniu, šiaurės rytuose su Strešeniu, rytuose su Jaloveniu, pietuose su Čimišlija ir Leova, vakaruose Pruto upė teka išilgai pasienio su Rumunija. Rajono reljefas kalvotas. Aukščiausias taškas siekia 350 m. Rajone, šiaurės pietų kryptimi, teka Kogilnikas, Galbena, Lapusna, Sărata, Călmățui.
Tumbleweed Connection
„Tumbleweed Connection“ – trečiasis studijinis britų atlikėjo Elton John albumas, išleistas 1970 m. spalio 30 d. Tai koncepcinis albumas, kuriame skamba kantri rokas ir vesterno muzika.
Visas dainas parašė Elton John'as ir jo kolega Bernie Taupin, išskyrus „Love Song“, kurią parašė Lesley Duncan. Albumas buvo įrašytas „Trident Studios“ įrašų studijoje, Londone (Anglija) 1970 m. kovą ir išleistas tais pačiais metais spalį. „Tumbleweed Connection“ pasiekė antrą vietą populiariausių Jungtinės Karalystės albumų sąraše ir penktąją vietą Jungtinių Valstijų Billboard 200 sąraše. Jungtinėse Valstijose 1971 m. kovą tapo auksiniu, o 1998 m. rugpjūtį – platininiu. 2003 m. žurnalo „Rolling Stone“ rubrikoje 500 geriausių visų laikų albumų sąraše, užėmė 458-ą vietą. Iš albumo nebuvo išleistas joks singlas, tik „Country Comfort“ buvo išleistas kaip singlas Naujojoje Zelandijoje.
Šio albumo kūrimo metu buvo įrašyta „Madman Across the Water“ pradinė versija, kuri buvo įrašyta ir „Madman Across the Water“ albumui kitokia versija 1971 m.
Papildomi įrašai (1995–2001)
Įrašai, kuriuos pateikė Rocket (1995) ir Mercury (2001). Šis „Madman Across the Water“ pirmą kartą išleistas 1992 m. „Rare Masters“ albume.
Maskva (kreiseris)
Maskva (rus. Москва) buvo pagrindinis Slava klasės kreiseris, pavadintas Rusijos sostinės vardu. Jis buvo Juodosios jūros laivyno flagmanas ir su 510 jūreivių įgula buvo laikomas galingiausiu kariniu laivu Juodojoje jūroje.
Laivas nuleistas 1976 m. Mykolajivo uoste (dabartinė Ukraina). Oficialiai pradėtas naudoti 1983 m. Nuo 1990 iki 1998 m. laivas buvo remontuojamas. 1995 m. gegužės 15 d. laivo pavadinimas iš „Slava“ buvo pakeistas į „Maskva“.
Šis laivas dalyvavo Rusijos kariniuose veiksmuose Gruzijoje, Krymo aneksijoje bei Sirijos pilietiniame kare.
Kariniai veiksmai 2022 m. invazijoje į Ukrainą
Nuo 2022 m. vasario 24 d. „Maskva“ vadovavo jūriniams veiksmams Rusijos invazijos į Ukrainą metu. Viena pirmųjų operacijų invazijoje į Ukrainą tapo Gyvačių salos mūšis, kurio metu „Maskva“ kartu su patruliniu kateriu „Vasily Bykov“ užpuolė Gyvačių saloje buvusius Ukrainos karius. Šiam laivui buvo skirta legendine tapusi frazė „Russkij vojennyj korabl, idi na chuj!“
Paskendimas
2022 m. balandžio 14 d. Ukrainos pajėgos pranešė, kad išvakarėse į šį kreiserį pataikė dvi priešlaivinės raketos „Neptune“. Pasak pranešimų, laivas pasviręs ir pradėjo skęsti. Šiuos pranešimus patvirtino ir Jungtinių Valstijų gynybos departamentas.
Tuo tarpu Rusijos Federacijos gynybos ministerijos teigimu šiame kreiseryje kilo gaisras ir detonavo ten buvusi amunicija. Atplaukę šios šalies laivai bandė kreiserį nutempti į uostą, tačiau jis pakeliui nuskendo.
Jauniūnų apylinkė
Jauniūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. prijungta Medžiūkų apylinkė, dalis Meilūnų apylinkės, dalis Šiaulių apylinkės, dalis Barskūnų apylinkės ir dalis Žindulių apylinkės, 1962 m. – dalis Kaimynų apylinkės, 1963 m. – Šiaulių apylinkė. 1966 m. dalis teritorijos prijungta prie Alionių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras, bet 1972 m. spalio 25 d. vėl atkeltas.
Andriškių tvenkinys
Andriškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 1 km į šiaurę nuo Turgelių gyvenvietės. Sudarytas užtvenkus MK-3 upelį (Mažosios Kenos intakas, Merkio baseinas) 0,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,58 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 190 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę krūmais. Rytinėje pakrantėje stūkso miškas. Aplink kitas pakrantes plyti pievos, auga medžiai ir krūmynai. Vakarine pakrante nutiestas kelias.
Tvenkinys įrengtas 1976 m.
Pazaltarūnai
Pazaltarūnai – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kernavės.
Ponto karalystė
Ponto karalystė – helenistinė valstybė, egzistavusi Mažojoje Azijoje (dab. Turkijos teritorijoje). Jos centras buvo istoriniame Ponto regione (dab. šiaurės rytų Turkija), tačiau didžiausio išsiplėtimo laikais ji valdė ir didžiąją dalį Mažosios Azijos bei teritorijas dab. Gruzijoje ir Ukrainoje.
Įkūrimas
Iki IV a. pr. m. e. Pontas buvo valdomas kaip Achemenidų imperijos Kapadokijos satrapijos dalis. Būsimosios Ponto karalystės valdančioji dinastija buvo persiškos kilmės, kilusi iš Bitinijos miesto Kijo, kurį ir valdė. 323 m. pr. m. e., po Aleksandro Makedoniečio mirties diadochams dalijantis valdžią, Mažojoje Azijoje valdžią paėmė Antigonas Vienaakis. Jis nužudė tuometinį Kijo valdytoją Mitridatą II Kijietį, tačiau jo artimas giminaitis Mitridatas I Statytojas pabėgo į Paflagoniją ir ten įsitvirtino Kimiatenės tvirtovėje. Pamažu konsolidavęs valdžią jis užvaldė didelę dalį Mažosios Azijos šiaurinio pajūrio ir sugebėjo apsiginti nuo Antigonidų, Seleukidų ir Ptolemėjų armijų. 281 m. pr. m. e. jis titulavosi Ponto karaliumi.
Plėtra
Vėlesniuoju laikotarpiu Ponto karaliai turėjo nuolat gintis nuo galatų antpuolių vakaruose bei Kapadokijos karalystės grėsmės pietuose. Dėl galatų invazijų karalystė turėjo atsisakyti teritorijų Frygijoje ir Paflagonijoje. Nepaisant to, Farnakas I sėkmingai išplėtė teritorijas į pajūrį, užimdamas svarbius graikų miestus, tokius kaip Sinopė, Kotiora, Farnacija ir Trapezas. Be to, jis sudarė sąjungą su kitais graikiškais Juodosios jūros pakrantės miestais, tokiais kaip Odesas ar Tauridės Chersonesas.
Mitridatas VI
Šis Ponto karalystės savivaliavimas 90 m. pr. m. e. sukėlė Mitridato karus,kurių iš viso įvyko trys. Pradžioje Pontui labai sekėsi ir jis greitai užėmė beveik visą Mažąją Aziją bei įgijo sąjungininkus Graikijoje. Tramdyti Mitridato Roma pasiuntė karvedį Lucius Cornelius Sulla, kuris susigrąžino Azijos provinciją. Permainingi karai tęsėsi iki 63 m. pr. m. e. ir baigėsi visiška Romėnų pergale bei Mitridato savižudybe.
Romos klientė
Po pralaimėjimo Ponto karalystė buvo padalinta į keletą dalių. Juodosios jūros šiaurinę pakrantę liko valdyti Mitridato sūnus Farnakas II (čia atkurta Bosporo karalystė), o Kolchidė paversta Romos kliente. Ponto vakarinės teritorijos integruotos į Bitinijos ir Ponto provinciją.
Karalystės likučiai apėmė Mažosios Armėnijos istorinį regioną ir rytines istorinio Ponto dalis. Ji liko egzistuoti kaip Romos klientė. Iš pradžių romėnai ją atidavė valdyti Galatijos karaliui Deiotarui, tačiau šis užsitraukė Cezario nemalonę remdamas Pompėjų. Tuo pasinaudojo Bosporo Farnakas II, kuris bandė atkurti tėvo imperiją. 47 m. pr. m. e. Cezaris jį sutriuškino Zelos mūšyje, o Ponto žemes atidavė kitai savo klientei - Kapadokijai.
39 m. pr. m. e. Antonijus vėl atkūrė Ponto karalystę ir atidavė ją valdyti Farnako II sūnui Darijui. Šiam mirus 37 m. pr. m. e. trumpai valdė jo sūnus Aršakas, o vėliau į sostą pasodintas kilikijos karalius Polemonas I. Šis ilgainiui paveldėjo Bosporą ir Kolchidę. Po šio mirties valdė jo žmona Pitodorida, o vėliau sūnus Polemonas II. 64 m. imperatorius Neronas liepė karaliui Polemonui II atsisakyti sosto. Karalystė buvo panaikinta ir prijungta prie Kapadokijos provincijos.
Valdovai
Pitodoridų dinastija:
Tabariškių dvaras
Tabariškių dvaras – dvaras, esantis Tabariškėse, Turgelių seniūnijoje, Šalčininkų rajono savivaldybėje. Dvaro sodybos fragmentai – rytiniame pakraštyje: kumetyno, svirno liekanos.
Istorija
Pirmą kartą dvaras minimas XVI a.. XVII a. pab. jį nusipirko Abdank herbo bajoras Jeronimas Skarbek–Važinskis (Hieronim Skarbek–Ważyński). LDK raštininkas Mykolas Skarbek–Važinskis įkurdino čia karmelitus vienuolius, 1770 m. pastatė medinę Šv. arkangelo Mykolo bažnyčią. Ji perstatyta 1870 m. Tai viena įdomesnių Lietuvos medinių barokinių bažnyčių. Bebokštė, pagrindiniame fasade akcentuotas aukštas lankstyto silueto frontonas, kuris ir suteikia bažnyčiai barokinę išvaizdą. Barokas ypač ryškus bažnyčios interjere. Puošnus didysis altorius su angelų skulptūromis ir karmelitams artimu Švc. Mergelės Marijos Škaplerienės paveikslu (XVIII a.). Bažnyčioje yra daugiau senų, vertingų paveikslų. Vertingiausias iš tapybos darbų – Kristaus atvaizdas su nendre. Bažnyčioje galima pamatyti šventovės fundatoriaus Mykolo Skarbek–Važinskio (mirė 1774 m.) portretą. Mirė bevaikis. Tabariškių dvarą užrašė sūnėnui Antanui Važinskiui, kuris taip pat neturėjo vaikų. Bažnyčioje yra Antano Važinskio (mirė 1832 m.) ir jo žmonos Barboros Važinskienės (mirė 1830 m.) memorialinės lentos iš marmuro. Po A. Važinskio mirties dvarą valdė jo brolis Ignotas Važinskis, turtingiausias giminėje. Jis, arba jo sūnus Martynas, apie 1815 m. pastatė dvaro rūmus, kurie iš toli švietė keturių kolonų portiku – buvo klasicistiniai. Šalia stovėjo oficina, atokiau – labai didelė klėtis su kolonomis.
XIX a. Tabariškių dvare lankėsi Vladislovas Sirokomlė, kuris kasinėjo pilkapius, buvusius netoliese, prie Merkio upės. Paskutiniu Tabariškių valdytoju buvo Juozapas Skarbek–Važinskis (1879-1930).
Dvaras nukentėjo dar per pirmąjį pasaulinį karą, sunyko po antrojo pasaulinio karo.
Tabariškių dvaro svirnas
Išlikęs dvaro svirnas (past. XIX a. I pus.) – stačiakampio tūrio, dviejų aukštų, priekiniame fasade per abu aukštus – atviros galerijos, kokybiškai pastatytas, puošni priesvirnio apdaila, daug gražių autentiškų detalių. Svirnas naudojamas, bet neprižiūrimas ir sparčiai nyksta.
Samanykštis
left|120px
Samanykštis – ežeriukas Lietuvoje, Švenčionių rajone, 3,5 km į rytus nuo Labanoro, Labanoro girioje, 0,3 km į vakarus nuo Balto ežero. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,085 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 151,6 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pietinė pakrantė kalvota, į šiaurę plyti ~ 12 ha dydžio pelkė. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos intako Luknelės baseinui.
Anseba
Anseba (Zoba Anseba) – vienas iš Eritrėjos administracinių regionų. Yra šalies vakarinėje dalyje, ribojasi su Sudanu. Administracinis centras – Kerenas.
Geografija
Regionas pavadintas pagal per jį tekančią Ansebos upę (Barkos intakas). Būdingos pusdykumės.
Vyraujančios tautos: tigriai, hidarebai, bilenai.
Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į šias apygardas:
Butrimonių tvenkinys
Butrimonių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 13,5 km į pietvakarius nuo Šalčininkų, 1,5 km į šiaurę nuo Butrimonių. Sudarytas užtvenkus Šalčykščios upę (Šalčios intakas) 6,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,19 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 144,3 m. Rytinę tvenkinio dalį supa Kaniūkų miškas. Į pietus plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Šaulių kaimas. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias.
Kozelskas
Kozelskas  – miestas pietvakarių Rusijoje, Kalugos srityje, 72 km į pietvakarius nuo Kalugos, Žizdros upės kairiajame krante; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Smolensko–Tulos linijos. Stiklo, plytų, maisto (pieno) pramonė.
Paveldas
Mieste išlikęs 1777 m. statytas soboras, Viešpaties Apreiškimo cerkvė (1810 m.), akmeniniai pirklių namai (XIX a.). Apylinkėse gausu vienuolynų: 3 km nuo Kozelsko, Žizdros dešiniajame krante, yra Optinos vyrų vienuolynas (XV a., restauruotas 1987 m.), už 12 km yra Šamodrino moterų vienuolynas, Klykovo vyrų vienuolynas. Už 6 km yra Berezičių dvaro rūmų liekanos.
Istorija
Kozelskas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1146 m., kuomet priklausė Černigovo kunigaikštystei. 1238 m. miestą apgulė mongolai–totoriai; apgultis tęsėsi 7 savaites, miestiečiai nukovė vieną Batijaus karvedžių, todėl priešui užėmus miestą visi jo gyventojai buvo išžudyti, o miestas sudegintas. 1446–1494 m. Kozelskas priklausė LDK. 1494 m. atiteko Maskvos didžiajai kunigaikštystei. 1776 m. Kozelskui suteiktas miesto statusas. Antrojo pasaulinio karo metais Kozelsko lageryje laikyti lenkų karininkai.
Surviliškio valsčius
Surviliškio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Surviliškis.
Istorija
Įkurtas carmečiu XIX a. 8-ajame dešimtmetyje Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Dotnuvos rajonui (8 apylinkės).
Patverio botaninis-zoologinis draustinis
Patverio botaninis-zoologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (savivaldybės draustinis) Rietavo savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Tverų, prie Patverio kaimo. Apima nedidelę pelkutę.
Įsteigtas 1990 m., siekiant išsaugoti retuosius paukščius ir vabzdžius apdulkintojus bei žemapelkės-aukštapelkės kompleksą. Gyvena Raudonosios knygos paukštis – švygžda, įvairios antys, gulbės, ondatros; auga saulašarės, reti vandens augalai.
Pazapsiai
Pazapsiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Kučiūnų, prie kelio. Šalia teka Zapsė.
Istorija
XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Veisiejų valsčiui, Berznyko parapijai.
Alfonsas Kupšys
Alfonsas Kupšys (g. 1951 m.) – Lietuvos šachmatininkas, tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris, ICCGM (2011 m.).
Biografija
1994 metais baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius-hidrotechnikas. UAB "Vilniaus hidroprojektas" inžinierius. 1986 vasario 15 dieną debiutavo Baltijos jūros turnyre (4 lentoje su Team 6 komanda, 11 vieta). Nuo 1996 metų Lietuvos korespondencinių šachmatų federacijos prezidentas.
Vedęs, turi 3 vaikus.
Musninkų apylinkė
Musninkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Debubas
Geografija
Regiono teritorija išsidriekusi Eritrėjos kalnyne. Čia stūkso aukščiausias šalies kalnas – Soira. Yra senovinių Mataros ir Kohaito miestų liekanos.
Musninkų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Musninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Pamusių apylinkės ir dalis Pigašių apylinkės, o dalis Musninkų apylinkės prijungta prie Kernavės apylinkės. 1962 m. prijungta dalis Kaimynų apylinkės, 1963 m. – Vindeikių apylinkė ir dalis Vileikiškių apylinkės, 1973 m. – Kernavės apylinkė.
Debubas
Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į šias apygardas:
Pazastarčiai
Pazastarčiai – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, į rytus nuo Zastarčių.
Jalovenio rajonas
Jalovenio rajonas – vienas iš Moldovos administracinių vienetų, esantis šalies centrinėje dalyje. Administracinis centras – Jalovenis. 2012 m. duomenimis, rajone gyveno 99 700 gyventojų. Rajonas skirstomas į vieną miestą, 24-ias komunas ir 33 kaimus.
Geografija
Jalovenio rajonas šiaurėje ribojasi su Strešeniu ir Kišiniovu, rytuose su Naujųjų Anėnų rajonu, pietuose su Keušeniu ir Čimišlija bei vakaruose su Hinčeščiu. Šiaurės vakarinis rajono reljefas (Centrinėje Moldovos plynaukštėje) – kalvotas, o rytinėje rajono dalyje (Botnos upės slėnyje) – plokščias.
Rajonas yra Dniestro upės baseine. Taip pat teka Dniestro intakai: Botna (152 km) ir Isnovatas (59 km).
Taučiuliai
Taučiuliai – kaimas Širvintų rajono savivaldybės pietuose, tarp Musninkų ir Vileikiškių.
Žymūs žmonės
Kaime gimė rašytojas Viktoras Brazauskas (1941–2005).
Gaš Barka
Geografija
Regiono pietinės dalies paviršius kalnuotas (Eritrėjos kalnynas), šiaurėje pereina į pusdykumes. Svarbiausios upės – Barka ir Marebas. Gaš Barkoje yra svarbiausios šalyje žemdirbystės sritys.
Vyraujančios tautos: tigriai, narai, kunamai.
Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į šias apygardas:
Pazelvė
Pazelvė – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Stakliškių.
Miškinė žliūgė
Natūraliai paplitusi Europoje, Mažojoje Azijoje, Kaukaze, Irane, Mongolijoje, Kinijoje.
Augalas 20–50 cm aukščio, stiebas status. Stiebo apatinė dalis plika, viršutinė gauruota, pamatas kylantis. Lapai iki 5 cm ilgio, pamatas širdiškas, kraštai blakstienuoti. Vainiklapiai balti, dvigubai ilgesni už taurėlapius. Turi 10 kuokelių. Žydi gegužę–birželį ir rugsėjį.
Auga drėgnuose miškuose, krūmuose. Lietuvoje dažna. Mėgsta miškingus upių ir upelių krantus, eutrofinius durpynus.
Lapuose turi daug askorbo rūgšties.
Kiečiai (Pilkalnio apskritis)
Kiečiai arba Zerkalnojė (vok. Kötschen, nuo 1938 m. Köschen, rus. Зеркальное) – buvęs kaimas Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, dabartinės Dobrovolsko kaimo gyvenvietės teritorijoje, prie Viliūnų ežero, 12 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 18 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Kiečių kaimo bendruomenė 1936-38 m. Vietovardžio pavadinimas kilęs iš lietuviškos pavardės Kietis. Kaimas minimas nuo 1625 m. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 12 ugniakurų, 1818 m. – mišrusis kaimas su 12 ugniakurų ir 74 gyventojais, 1839 m. – su 17 ugniakurų ir 127 gyventojais. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Vilūnų valsčiui.
Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai.
Kaimo sodybos buvo išsibarsčiusios Viliūnų ežero šiauriniame krante ir prie durpyno kaimo vakaruose. Ežero pakrantėje buvo piliakalnis. Po Antrojo pasaulinio karo kurį laiką buvo gyvenamas, iki 1976 m. ištuštėjo, išnyko.
Harry Winter
Harry Winter (tikr. Horst Winter, 1914 m. rugsėjo 24 d. Bytome – 2001 m. gruodžio 3 d. Vienoje) buvo Vokietijos-Austrijos dainininkas.
Gimė Bytome, Aukštutinėje Silezijoje (dab. Lenkija). Baigė Berlyno menų akademiją, kur grojo smuiku ir klarnetu. Iki 1941 m. jis grojo klarnetu vietiniame kameriniame orkestre. 1948 m. Harry Winter įrašė pirmąjį singlą „Und jetzt ist es still“. Šią dainą labiausiai išpopuliarino amerikietė Betty Hutton (angliška versija „Blow a Fuse“, 1961 m.) ir islandė Björk („It’s oh so quiet“, 1995 m.).
Look
Look – pramoginis dvisavaitinis JAV žurnalas, leistas Di Moine, Ajovoje. Daug dėmesio skirta nuotraukoms, žurnalas buvo leidžiamas nuo 1937 iki 1971 m. Tarp laimėjimų paminėtina tai, kad vien pirmojo leidimo „Look“ žurnalų JAV parduota apie 705 000 vienetų ir uždirbta daugiau kaip 1,7 milijonų dolerių. Be to, žurnalas žinomas ir dėl to, kad atrado fotografą ir režisierių Stenlį Kubriką.
Pazirnajis
Pazirnajis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Antazavės.
Raudonoji klivija
Raudonoji klivija (Clivia miniata) - amarilinių (Amaryllidaceae) šeimos gėlė, kilusi iš Pietų Afrikos, Natalio apylinkių.
Lapai kardiški, tamsiai žali, stori, užauga iki 60 cm ilgio. Ant žiedynkočio sukrauna iki 20 oranžinių, gelsvų, raudonų, kreminių žiedų. Yra išvesta daug veislių: „Striata“ - margais lapais, „Aurea“ - geltonais žiedais, ir panašiai.
Auginama kaip kambarinis augalas.
Daugidonių tvenkinys
Daugidonių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 4 km į pietryčius nuo Kalesninkų, Daugidonių kaimo vakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Prūdelio intakas, Versekos baseinas) 1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,38 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 157,8 m. Krantai žemi. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos.
2015 m. tvenkinio vanduo buvo nuleistas ir atlikti užtvankos remonto darbai.
Kėdainių valsčius
Kėdainių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Kėdainiai, kurį laiką – Aristava.
Istorija
Įkurtas carmečiu Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kėdainių rajonui (15 apylinkių) ir Ramygalos rajonui (1 apylinkė).
Aispurvė
Aispurvė – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Slimaniškių.
Walter Heike
Valteris Heikė (1934 m. rugsėjo 20 d. Tauragėje, Lietuva – 1964 m. birželio 22 d. Berlyne, Vokietijos Demokratinė Respublika) – disidentas, nušautas bandantis pereiti Berlyno sieną.
Biografija
Gimė 1934 m. rugsėjo 20 d. Tauragėje, Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, artėjant Raudonajai armijai, kartu su tėvais sugebėjo atsitraukti iki rytinių dabartinės Vokietijos žemių. Baigęs mokyklą dirbo padėjėju smulkioje įmonėje vėliau baigė dailės mokslus ir dirbo tapytoju įvairiose kultūros įstaigose. 1955 m. paimtas į VDR liaudies kariuomenę, pradėjo dirbti pasienio apsaugos padalinyje, kur darbo metu susipažino su mergina iš Vakarų Berlyno. Už šiuos santykius jis buvo pašalintas iš pasienio apsaugos ir nusprendė pabėgti į Vakarų Berlyną. Pabėgimui išsirinko šalia Scharnhorststraße gatvės vykusias statybas, tačiau iškart buvo pastebėtas Stasi pareigūno, kuris iššovė du įspėjamuosius šūvius, bet V. Heikė toliau bėgo link sienos. Pribėgusį prie paskutinės sienos apsaugos dalies V. Heikę su AK-47 nušovė jį vijęsi pasieniečiai.
Ditkūnų ąžuolas
Ditkūnų ąžuolas – saugomas išskirtinis ąžuolas, botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Zarasų rajone, Ditkūnų kaime (Zarasų sen.), 200 m į pietus nuo kelio, vakariniame Zaraso ežero krante (priešingame nuo Zarasų). Medis stūkso kaimo gatvėje, netoli nuo gyvenamųjų namų. Kelio nuorodomis ar informaciniu ženklu nepažymėtas. miniatiūra|180px|left|Ąžuolo kamienas
Ąžuolas gyvybingas, jo kamienas drevėtas. Paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2018 m. balandžio 16 d. įsakymu Nr. D1-300.
Libas
miniatiūra|Libo sala Libas  – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės centrinėje dalyje. Sala yra į šiaurės vakarus nuo Namu atolo.
Sala nedidelė (plotas 0,93 km²), apsupta koralinio rifo, rombo formos, ištęsta iš šiaurės vakarų į pietryčius per 1 km.
1998 m. Libo saloje gyveno 115 žmonių.
Aleksandrava (Biržai)
Aleksandrava – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Vabalninko.
Pazniokai
Pazniokai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Šeimyniškių.
Vladimír Weiss
Vladimiras Vaisas (g. 1989 m. lapkričio 30 d.) – Slovakijos futbolininkas, saugas.
Karjera
Gimė Bratislavoje. Futbolininko karjerą pradėjo FK Inter Bratislava jaunimo ekipose.