cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Antrasis etapas
Antrajame etape dėl pirmųjų vietų kovojo 4 komandos bendrame turnyre, o likusios komandos žaidė poromis dėl konkrečių vietų.
Kenetas III
Vadas Kenetas III (,, m. 1005 m. kovo 25 d.) – Albos (Škotijos) karalius (997–1005 m.), karaliaus Dufos sūnus.
Whatever Happened, Happened
„Whatever Happened, Happened“ (liet. Kad ir kas yra atsitikę, atsitiko) - tai ABC televizijos kuriamo serialo Dingę 5 sezono vienuoliktoji serija. Tai kartu yra ir 97 šio serialo serija apskritai. „Whatever Happened, Happened“ JAV pirmą kartą transliuota 2009 balandžio 1. Epizodui scenarijų parašė pagrindiniai serialo prodiuseriai Damon Lindelof ir Carlton Cuse, režisavo Bobby Roth. 1977, tęsiant praeitame epizode (He's Our You) užmegztą siužetą, Džinas (Daniel Dae Kim) atsigauna po sąmonės netekimo ir randa Saydo (Naveen Andrews) pašautą Beną (Sterling Beaumon). Benas parvežamas į Dharma gyvenamąjį kvartalą, kur yra gydomas Džiuliet (Elizabeth Mitchell). Kai tampa aišku, kad jam padėti neišeis Keitė, po Džiuliet pasiūlymo, su Sojerio (Josh Holloway) pagalba Beną nugabena Kitiems. Ričardas (Nestor Carbonell) pasiimdamas Beną ir pažadėdamas pagalbą įspėja atvykėlius, jog Benas niekada neprisimins šios pagalbos ir kad jis visiškai pasikeis. Praeities intarpuose rodomas Keitės gyvenimas jai būnant ištrūkus iš salos.
Statkuškė
Statkuškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Švenčionėlių. Piečiau kaimo teka dešinysis Žeimenos intakas Rudelė. Į vakarus nuo kaimo nutiestas geležinkelis Vilnius–Turmantas. Kolektyviniai sodai.
Boško Gjurovski
Boško Gjurovski (g. 1961 m. gruodžio 28 d.) – buvęs makedonijos futbolininkas, rungtyniavęs Makedonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1982–1995 m.
Malyškos (Vileika)
Malyškos  – kaimas Vileikos rajone, Minsko srityje, Baltarusijoje. Įeina į Liudvinovo kaimiškosios apylinkės sudėtį.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, seniūnijos centras Servačė valsčiuje, veikė stačiatikių cerkvė, vandens malūnas. Tarpukariu Malyškos (lenk. Małyszki) priklausė Lenkijai.
Iki 1973 m. balandžio 4 d. priklausė Žarų kaimiškajai apylinkei.
Literatūra
Małyszki, powiat wilejski, Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, Tom_XV_cz.2/299
Bachai
thumb|right|220px| [[Johanas Sebastianas Bachas − žymiausias Bachų giminės kompozitorius]] Bachai − vokiečių muzikų giminė, veikusi XVI−XIX a. laikotarpiu. Iš jos kilo dešimtys garsių ir reikšmingų laikotarpio muzikantų, kantorių, kapelmeisterių ir kompozitorių. Garsiausas iš jų − Johanas Sebastianas Bachas.
Istorija
Bachų giminė iškilo ir veikė Tiuringijos ir Saksonijos žemėse. Tuo metu tai buvo labai politiškai susiskaldžiusi, gana tankiai apgyvendinta Vokietijos teritorija. XVI a. pabaigoje regiono valstybėlių ekonominė padėtis buvo gera ir miestai nuolat konkuravo tarpusavyje dėl prestižo. Tiek dideliuose, tiek mažuose miestuose kūrėsi chorai, orkestrai, muzikos grupės prie dvarų, bažnyčių ir miesto. Tai padėjo iškilti Bachų giminei, bet XVIII a. antroje pusėje pradėjus nykti tokiai socialinei sanklodai kartu išnyko Bachai-muzikai. Tiuringija buvo ypač susikaldžiusi ir joje nebuvo vieno reikšmingo muzikos centro (pavyzdžiui, operos teatro), kuris pritrauktų gabius muzikantus iš kitur, tai sudarė sąlygas dominuoti vietiniams muzikantams. Tik keliolika iš Bachų pagarsėjo ir dirbo kitur nei Tiuringija. Dėl to, kad veikė labai mažoje teritorijoje ir per šimtmečius davė daug išskirtinių muzikantų, Bachų giminė yra intensyvių studijų objektu. Neabejotinai Bachai jau nuo vaikystės buvo mokomi muzikos dėka tėvų, daugelio dėdžių, vyresnių brolių. Bachų mokymasis pas svetimus mokytojus buvo retenybė (kaip, pavyzdžiui, Johano Sebastiano kelionė į Liubeką pas D. Bukstehudę). Bachai taip pat giminiavosi su kitomis muzikantų giminėmis: Hofmanais iš Zūlio ir Šmitais iš Eizenacho.
Atstovai
Paminėtini Bachų giminės atstovai:
Lukošaičiai
Lukošaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 13 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, prie kelio Šiupyliai–Augučiai.
Istorija
Į šiaurę ir pietus nuo kaimo buvusios senovės gyvenvietės. Kaimo centrinėje dalyje, į rytus nuo kelio Augučiai–Šiupyliai yra Lukošaičių senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4558). Kapinių šiaurinėje dalyje yra sovietinio teroro aukų kapas (MC kodas 2139), kapinių centrinėje dalyje – koplytėlė (meno paminklo MC kodas 2190).
Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. 1649 m. revizijos akte Lukošaičiai priskiriami Biržių ir Paliesių vaitijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Verbūnų seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiaus Šiupylių seniūnijai, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Gruzdžių apylinkės kaimas. 1948 m. liepos 27 d. kaime įkurtas Gruzdžių apylinkės kolūkis „Tarybinė žemė“.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 48 ūkiai.
Strazdiškis (Rokiškis)
Strazdiškis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Vertybiškio.
James Wiseman
Džeimsas Monteinezas Vaizmanas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Detroito „Pistons“ komandoje.
Golden State Warriors (2020–2023 m.)
Džeimsą Vaizmaną 2020 m. NBA naujokų biržoje antruoju šaukimu pasirinko Golden State Warriors. 2020 m. gruodžio 22 d. jis debiutavo NBA, pelnęs 19 taškų, atkovojęs 6 kamuolius ir perėmęs 2 kamuolius, tačiau nesugebėjo išplėšti pergalės prieš Bruklino „Nets“. 2021 m. sausio 27 d. Vaizmanas pelnė 25 taškus ir atkovojo 6 kamuolius pergalėje prieš Minesotos „Timberwolves“. Balandžio 11 d. paaiškėjo, kad Vaizmanui plyšo dešinysis meniskas. Balandžio 15 d. jam buvo atlikta sėkminga menisko plyšimo operacija, po kurios jis buvo išbrauktas iš rikiuotės iki sezono pabaigos.
2022 m. kovo 9 d. Vaizmanas buvo paskirtas į Santa Kruzo „Warriors“, Golden State Warriors NBA G-lygos dukterinę komandą, žaisti rungtynes prieš grįžtant į NBA. Kovo 16 d. jį atšaukė atgal į pagrindinę komandą, nors po dienos jis vėl buvo paskirtas į Santa Kruzą, tačiau kovo 19 d. Vaizmanui sutriko reabilitacija ir buvo pranešta, kad sezonas jam baigtas. Nepaisant to, kad sezono metu nežaidė, jis su „Warriors“ iškovojo NBA čempionų titulą, kai per šešerias rungtynes įveikė Bostono „Celtics“.
2022 m. liepos 10 d. Vaizmanas grįžo po traumos 2022 m. NBA vasaros lygos rungtynėse ir pergalėje 86:85 prieš San Antonijo „Spurs“ įmetė 11 taškų, atkovojo 2 kamuolius ir blokavo 2 kamuolius.
Detroito „Pistons“ (2023–dabar)
2023 m. vasario 9 d. Vaizmanas buvo iškeistas į Detroito „Pistons“ keturių komandų mainuose, kuriuose dalyvavo Portlando „Trail Blazers“ ir Atlantos „Hawks“, o „Golden State“ iš Portlando atgavo Garį Peitoną II. Vasario 15 d. jis debiutavo „Pistons“ komandoje ir per pralaimėjimą prieš Bostono „Celtics“ 127:109 pelnė 11 taškų ir atkovojo 5 kamuolius.
Pala (Čadas)
Pala  – miestas pietvakarių Čade; Vakarų Majo Kebio regiono ir Majo–Dalaho departamento administracinis centras. Keliai į Lajų, Garua, Mundu, Bongorą; yra aerodromas. Paloje vyrauja fulbiai. Svarbus medvilnės pramonės centras. Apylinkėse kasama geležies rūda, auksas. Yra katalikų Šv. Petro ir Povilo katedra.
Staugaičiai
Staugaičiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Alvito.
Šapelka
Šapelka – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Ažukriaunio.
Bakterinė vaginozė
Bakterinė vaginozė (BV), dar vadinama makšties disbakterioze arba nespecifiniu vaginitu  – makšties liga, kylanti sutrikus bakterijų pusiausvyrai makštyje. Dažniausias ligos simptomas: gausios išskyros iš makšties, kurios dažnai turi žuvies kvapą. Išskyros paprastai būna baltos arba pilkos. Taip pat gali varginti skausmingas šlapinimasis. Nedažnais atvejais gali niežėti. Atsitiktiniais atvejais liga gali nepasireikšti jokiais simptomais. Sergant BV padidėja rizika užsikrėsti įvairiomis kitomis lytiškai plintančiomis infekcijomis įskaitant ŽIV / AIDS. Jeigu sergančioji nėščia, padidėja priešlaikinio gimdymo pavojus.
Priežastis ir diagnozė
BV kyla sutrikus natūraliai makštyje gyvenančių bakterijų pusiausvyrai. Bakterijų pusiausvyra sutrinka, kai tam tikroje terpėje natūraliai gausiausiai gyvenančios rūšies bakterijų sumažėja, o nebūdingų arba kenksmingų – padaugėja. Taip pat šimtus arba tūkstančius kartų padidėja bendrasis bakterijų skaičius. Ligos rizikos veiksniai: makšties plovimas, naujas lytinis partneris arba dažna jų kaita, antibiotikų vartojimas, į gimdą įsodinamų įtaisų naudojimas ir kiti. Ši liga nelaikoma lytiniu keliu plintančia infekcija. Diagnozė įtariama remiantis simptomais, o patvirtinama atlikus makšties išskyrų tepinėlio tyrimą, nustačius didesnį nei normalus makšties pH ir didelį bakterijų skaičių. BV dažnai painiojama su makšties grybeline infekcija arba trichomonų sukelta infekcija.
Profilaktika ir gydymas
Dažnai gydoma antibiotikais klindamicinu arba metronidazolu. Šiuos vaistus galima vartoti ir antrajame arba trečiajame nėštumo trimestre. Visgi po gydymo būklė dažnai pasikartoja. Vartojant probiotikų ligos kartojimosi galima išvengti. Nežinoma, ar probiotikų arba antibiotikų vartojimas turi poveikį nėštumo baigčiai.
Tamošaičių ąžuolas
Tamošaičių ąžuolas – saugomas išskirtinis ąžuolas, augantis Tauragės rajono savivaldybėje, Mažonų seniūnijoje, Tamošaičių kaimo senosiose kapinėse, Kernušupio dešiniajame krante, Pagramančio regioniniame parke, apie 1 km į pietryčius nuo Balskų užtvankos. Kaimo laukų kryžkelėse pastatytos kelio nuorodos.
Šis ąžuolas pažymėtas Pagramančio RP informaciniu stendu (neaišku, kada pastatytu). Jame įrašyta, jog tai vienas iš dviejų Tamošaičiuose augančių įspūdingų ąžuolų. Būtent šis kapinių ąžuolas laikomas „tikruoju“, jis visiškais sveikas. Medžio aukštis – 23 m, kamieno apimtis – 4,3 m. Netoliese, atvirame lauke (300 m į šiaurę, priešais apleistą sodybą), auga storesnis ąžuolas. Pateikiama informacija, jog medžio kamieno apimtis – 5,8 m, pažymima jo prasta būklė – viduje susiformavusi nemaža drevė, kamiene nemažai žaizdų.
Staugūniškės
Staugūniškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Buivydžių.
Serika
thumb|250px|1522 m. Loreno Frajaso žemėlapis, kuriame į šiaurę nuo Himalajų pažymėta Serika (Serica Regio) Serika (🇬🇷) – senovės graikų vadinta šalis Rytų Azijoje, kur gyvenusi tauta vadinta seriais (🇬🇷).
Pasak Ptolemėjaus, vakaruose ji ribojosi su Skitija ir tęsėsi su Imeono kalnų (Pamyro-Hindukušo), šiaurės rytuose ribojosi su nežinomais kraštais, rytuose su Kinija, pietuose su Indija. Tuo tarpu Plinijus Vyresnysis teigia Seriką besitęsus rytuose iki jūros, bei mini Serikos vandenyną. Už šiuos autorius dar anksčiau serius mini Ktesijus (V a. pr. m. e.). Pomponijaus Melos pasakojimu, seriai gyvenę tarp Indijos ir Skitijos ir pagarsėję kaip prekijai. Jų žemių šiaurėje stūkso rytiniai Anibio (Annibi) ir Auksakijų (Auxacii) (=Altajaus) kalnų pakraščiai. Jų žemių viduje iškilę Asmirėjų (Montes Asmiraei) kalnai, o arčiau pietinių sienų – Kasijų kalnai (Casii Montes) bei Taguro (Thagurus) kalnai, kurie tęsiasi iki Bautisijaus (Bautisus) upės. Toliau į rytus stūkso Otorokoro (Ottorocorras) masyvas – toliausiai rytuose esanti Emodžio (Emodi) kalnų dalis, kurią Ptolemėjus vadina Serikos kalnais. Autoriai mini keletą Serikos upių, kurias identifikuoti sudėtinga.
Pasak Amiano Marcelino Serikos klimatas geras ir palankus, ten gausu galvijų, medžių ir visokių vaisių. Tačiau Serika visų labiausiai garsėjanti savo šilku. Teigiama, kad nuo šilko ir kilęs Serikos pavadinimas. Taip pat Serikoje kasami visokie brangakmeniai, geležis, gaminami kailiai. Pasak Pausanijaus – seriai atsiradę sumišus indams ir skitams. Plinijus rašo, kad seriai neįprastai aukšti, mėlynų akių, raudonų plaukų ir šiurkštaus balso, neserga ir yra labai ilgaamžiai. Pasak Amiano, miestų Serikoje nedaug, bet jie turtingi ir dideli (Ptolemėjus tarp jų išvardina Serą, Isedoną, Troaną ir kt.).
Ptolemėjus išvardina tokias serių gentis: anibiai (Annibi), zizigai (Zizyges), damniai (Damnae), pialiai (Pialae), eichardai (Oechardae), garenajai (Garenaei), nabanai)Nabannae), isedonai (Issedones), toraniai (Throani), asparakai (Asparacae), etaguriai (Ethaguri), batajai (Batae), otorokorai (Ottorocorrae).
II a. krikščionių autorius Origenas mini, kad seriai, kaip skitai ir Libijos klajokliai nesimeldžia jokiam dievui. Tai, matyt, reiškia, kad jų religija buvusi šamanistinė, jai nereikėję šventyklų ir atvaizdų.
Dabartinių autorių Serika siejama su Tarimo baseino tautomis. Šiame krašte savo karalystes turėjo indoeuropiečiai tocharai, kinų vadinti juežiais (pagrindinė jų valstybė buvo Loulanas).
Am Timanas
Am Timanas  – miestas pietryčių Čade, prie Bahr Salamato upės ir jos sudarytų pelkynių; Salamato regiono ir Barh Azumo departamento centras. Keliai į Abešę, Mongą, Sarhą, Zakumą; yra aerodromas. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu; seniau veikė medvilnės valymo gamykla, bet buvo sugriauta sukilėlių.
Istorija
XX a. Am Timane veikė prancūzų karinis dalinys, kovojęs su vietinėmis sukilėlių grupėmis. 2005–2010 m. Čado karo metu, Am Timaną buvo užėmę „Jungtinio demokratinių pokyčių fronto“ sukilėliai.
David Babunski
David Babunski (g. 1994 m. kovo 1 d.) – buvęs makedonijos futbolininkas, rungtyniavęs Makedonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2013–2017 m.
Chloridė (Amfiono duktė)
Chloridė (🇬🇷) – graikų mitologijos veikėja, Orchomeno valdovo Amfiono duktė, kurios jis susilaukęs su Persefone, Minojo dukra. Chloridės sutuoktinis buvo Pilo karalius Nelėjas. Su Nelėju Chloridė susilaukė Nestoro, Chromijo, Periklimeno ir Pero.
SC Villa
Sportive Club Villa arba trumpai SC Villa bei Villa – Ugandos futbolo klubas iš Kampalos, rungtyniaujantis Premjer lygoje.
Chloridė (Amfiono duktė)
Pasakojama, kad Odisėjas Chloridę susitikęs per kelionę į Hadą. Pausanijas mini, kad Polignotas piešinyje Chloridę buvo pavaizdavęs požemio pasaulyje tarp kitų kilmingų moterų.
Žvirbliškis
Žvirbliškis – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Ažukriaunio.
Stauniškės
Stauniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio, 2 km nuo Kalvelių.
Maldeniai (Šiauliai)
Maldeniai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 22 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, prie kelio Kuršėnai – Šiupyliai – Gruzdžiai, tarp Gulbino miško šiaurinės dalies ir Valiūkiškio miško.
Istorija
Buvęs palivarkas ir viensėdis. Į vakarus nuo kaimo buvusi senovės gyvenvietė. Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. 1649 m. revizijos akte Lukošaičiai priskiriami Biržių ir Paliesių vaitijai. Nuo 1791 m. palivarkas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Verbūnų seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiaus Mažeikių seniūnijai, nuo 1932 m. – Šiupylių seniūnijai, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Gruzdžių apylinkės kaimas.
1953–1991 m. kaimo žemė priklausė Gruzdžių apylinkės kolūkiui „Tarybinė žemė“.
Bongoras
Istorija
Bongoras išaugo iš 1904 m. vokiečių įkurto karinio posto. 1911 m. iš Vokiečių Kamerūno atiteko prancūzams.
Mongas (Čadas)
Mongas  – miestas vidurio Čade; Geros regiono ir departamento administracinis centras. Keliai į Am Timaną, Atį, Mangalmę, Melfį; yra aerodromas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Veikia licėjus, politechnikos institutas.
Istorija
2006 m. Mongą buvo užėmę „Jungtinio demokratinių pokyčių fronto“ sukilėliai.
Lietuvos futbolo varžybos 1959–1960 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1959–1960 m.
A klasė
Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos:
Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo KPI Kaunas ir Lokomotyvas Vilnius.
Snaiperiai
Rezultatyviausi žaidėjai:
Taurė
-
Pandurang Vaman Kane
Pandurangas Vamanas Kanė (g. 1880 m. gegužės 7 – m. 1972 m. balandžio 18 d.) – Indijos mokslininkas, rašytojas, švietėjas, sanskritologas.
Portogruaras
Portogruaras  – miestas ir komuna Venecijos metropoliniame mieste, Venete, šiaurės Italijoje. Portogruaras yra iš 11 komunų susidedančio San Dona di Pjavės rajono Rytų Venecijoje centras.
Pandurang Vaman Kane
Bombėjaus universiteto absolventas. Valstybinės teisės koledžo profesorius. 1942 m. jam suteiktas mahamahopadjajos („didžiojo mokslininko“) titulas. 1947 m. tapo Bombėjaus universiteto vicekancleriu. 1963 m. apdovanotas aukščiausiu „Indijos brangakmenio“ (Bhārat Ratna) apdovanojimu. 1952–1964 m. Indijos parlamento narys.
Portogruaras
Oficialiai Portogruaras įkurtas 1140 m., kai arkivyskupas Georgas Gotfrydas Gervinusas grupei žvejų suteikė teisę čia apsigyventi ir įsirengti upės uostą.
Portogruare gyvena apie 25 000 žmonių. Miesto ir komunos globėjas – apaštalas Andriejus, jo diena švenčiama lapkričio 30 d.
Būdupėnai (Lazdynų parapija)
Būdupėnai (arba Telyčkiemis; (, nuo 1938 m. Sandhöhe, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 21 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 5 km į rytus nuo Lazdynų, prie Šešupės ir Būdupės santakos, Vieškalnių girios vakariniame pakraštyje.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Būdupėnų kaimo bendruomenė 1936 m. Įkurti 1684 m. šatulinės kolonizacijos metu valstybinio miško (Vieškalnių girios) žemėse. 1740–1845 m. mokesčių mokėtojų sąrašuose minimų ūkininkų pavardės – vien lietuviškos: Rudmies, Baltruschaities, Szimkatis, Berszelies, Powilleitis, Rammoneitis, Jessatis, Kallweit. 1785 m. Būdupėnai buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 4 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – kaimas su 30 gyventojų. 1854 m. Būdupėnuose buvo 6 gyvenamieji namai ir 40 gyventojų. 1714–1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Alksnupėnų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. Bažnytinės statistikos duomenimis 1905 m. 45 % kaimo gyventojų sudarė lietuviai.
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos kaimo gyvenvietei.
Petar Nadoveza
Petaras Nadoveza (1942 m. balandžio 9 d. – 2023 m. kovo 19 d. ) – buvęs Kroatijos ir Jugoslavijos futbolininkas ir futbolo treneris, rungtyniavęs Jugoslavijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1967 m.
Žaidėjo karjera
Hajduk Split
Trenerio karjera
Hajduk Split
Olimpija Ljubljana
Lietuvos futbolo varžybos 1958–1959 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1958–1959 m.
A klasė
Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Statybininkas Šiauliai ir Cukraus fabrikas Kapsukas.
Omaras Chajamas
Reikšmingas indėlis į algebrą klasifikuojant kubines lygtis ir pateikiant jų sprendimą naudojant kūgio pjūvius. Chajamas taip pat prisidėjo prie lygiagrečių tiesių aksiomos aiškinimo ir neeuklidinės geometrijos vystymosi. Būdamas ir astronomas, jis pasiūlė naudoti saulės metų kalendorių, kuris buvo tikslesnis už Julijaus ir nuo 1582 m. pradėtą naudoti Grigaliaus kalendorių. Šio kalendoriaus pagrindu sukurtas persų kalendorius, kuris yra naudojamas iki šiol. Dar 1079 m. Chajamas apskaičiavo, kad metus sudaro 365,24219858156 dienos.
Chajamas taip pat išpopuliarino katrenus (rubajatus) persų kalba.
Hillerød Fodbold
Istorija
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione. Užėmė antrą vietą.
Katalonijos istorija
Istorinio regiono apibrėžimas
thumb|left|Katalonų kalbos arealas Nuo XVII a. vidurio Katalonijos istorinis regionas paprastai tapatinamas su dabartinio Katalonijos autonominio regiono teritorija Ispanijos sudėtyje. Šis regionas apima šiaurės rytinę Pirėnų pusiasalio dalį, kur vakaruose yra ribojamas Viduržemio jūros, šiaurėje – Pirėnų kalnų, rytuose – Aragono, o pietuose siekiasi su Valensija.
Dar platesne prasme Katalonijai priskiriamos visos katalonų kalba kalbančios teritorijos – taigi, ir Andora, didžioji dalis Valensijos bei Balearų salos, o taip pat siauras rytinis Aragono regiono ruožas la Franža.
Priešistorė ir senovė
Katalonijos istorijos periodizacija iš esmės sutampa su bendra Europos istorijos periodizacija.
Priešistorė apibūdinama pagal archeologinius radinius Katalonijos teritorijoje ir apima pirmykščių žmonių kultūrų (įskaitant neandertaliečius), paleolito, mezolito radinius, neolito stovyklas. Periodas tęsiasi iki brozos amžiaus pradžios (1200 m. pr. m. e.).
Seniausi žmogaus pėdsakai Katalonijos teritorijoje aptinkami iš Viduriniojo paleolito, datuojami apie 200 tūkst metų. Dėl gausaus krašto miškingumo, kuris leido sėkmingai plėtoti medžioklę ir rinkimą, mezolitas ir epipaleolitas čia užsitęsė ilgiau: neolito revoliucija čia vyko tik V tūkst. pr. m. e. Nuo III tūkst. pr. m. e. Katalonijos teritorijose pradėtas vartoti varis, taigi, persiritama į eneolito fazę, o pirmieji bronzos dirbiniai datuojami II tūkst. pr. m. e. pirmąja puse.
II tūkst. pr. m. e. II pusėje Katalonijos bronzos gamintojai greičiausiai buvo indoeuropiečiai, mat šis kraštas sudarė pietvakariausią laidojimo laukų kultūros arealą. Būtent šios kultūros kūrėjai pasižymėjo pirmosiomis urbanizuotomis gyvenvietėmis. thumb|left|Pirėnų gentys III a. pr. m. e. Apie VIII a. pr. m. e. Katalonijoje įsigalėjo geležies naudojimas, kurio tradicijos siejamos su svarbiausia senovės tauta iberais. Šie sukūrė pažangią civilizaciją, kuriai būdingos nemažos miestų tipo gyvenvietės, išvystytas žemės ūkis ir rašymo tradicija. Nors iberai buvo paplitę visame Pirėnų pusiasalyje, stipriausios jų tradicijos buvo būtent rytinėje jo dalyje, t. y. dabartinėse Katalonijos ir Valensijos žemėse (didžiausios gyvenvietės Tivisa, Lucentumas, Saguntas ir kt.). Kitose krašto dalyse iberų kultūrą ir kalbą ilgainiui išstūmė keltai bei keltiberai.
Nuo VI a. pr. m. e. dabartinių Katalonijos ir Valensijos žemių iberai aktyviai vystė ryšius su graikais. Pastarieji čia įkūrė savo kolonijas, tokias kaip Emporionas, Rodas ir Zakintas. Aktyvūs krašte buvo ir finikiečiai. III–II a. pr. m. e. sandūroje rytinėje Pirėnų pakrantėje susidūrė Romos ir pūnų interesai. Pasibaigus Pūnų karui, 195 m. pr. m. e. dabartinių Katalonijos ir Valensijos žemės buvo inkorporuotos į Romos valstybę ir tapo Artimosios Ispanijos provincija. Tai buvo anksčiausiai pusiasalyje romėnų užvaldytos žemės. Suklestėjus Tarako miestui, 27 m. pr. m. e. provincija pervardinta Tarako Ispanija, ir jai priskirtos didelės teritorijos. Valdant romėnams, lotynų kalba pakeitė iberų kalbą, išvystytas žemės ūkis, kelių sistema.
Viduramžiai
thumb|left|Ispanijos markos grafystės thumb|220px|Viduramžiška Taragonos katedra Nuo III a. silpstant Romos imperijai kraštas patyrė nemažą ekonominę krizę, čia plito krikščionybė. V a. į Pirėnus atsikėlė vestgotai, kurie čia sukūrė Vestgotų karalystę. Iš pradžių jos centras buvo Tulūzoje, o vėliau perkeltas į Toledą.
VIII a. Pirėnų pusiasalį užkariavo musulmoniška Omejadų dinastija, kuri 720 m. nukariavo ir Kataloniją. Musulmonų Pirėnuose užvaldytos valdos tapo žinomos kaip Al Andalus. Nesitaikstydamas su saracėnų invazija, Karolis Didysis sulaikė jų veržimąsi ir 795 m. Katalonijos šiaurinėje dalyje sukūrė Ispanijos marką.
Vėlesniaisiais amžiais Ispanijos markoje reiškėsi feodalinis susiskaldymas. Ji buvo susiskaldžiusi į visą eilę smulkių grafysčių, tokių kaip Barselonos, Gironos, Urgelio, Osonos, Besalu, Empurijos, Konflento, Serdanijos ir kt. Tačiau daugumoje jų ilgainiui įsigalėjo viena Barselonos dinastija, kurios pradininku laikomas Vilfredas Plaukuotasis (870–897 m.).
Markos kunigaikščiai palaipsniui atitolo nuo Frankų imperijos. 987 m. vietos valdovai jau nebeprisiekė ištikimybės frankams. XII a. pradžioje aptinkamas ir ankstyvasis Katalonijos, kaip regiono, paminėjimas: tuometinis Barselonos grafas Ramonas Berengeris III vadinamas „katalonų kunigaikščiu“. thumb|left|Aragono karūna Nuo XII a. Katalonijos grafai suartėjo su gretima Aragono karalyste. Aragono karaliui Ramirui II 1137 m. pasitraukus į vienuolystę, Barselonos grafas Ramonas Berengeris IV vedė mažametę jo dukrą Petronilją, taip tapdamas Aragono karaliumi. Tokiu būdu sukurta dinastinė unija, vadinama Aragono karūna. Ją sudarė dvi atskiros valstybės su skirtingomis teisinėmis ir politinėmis sistemomis bei atskira teritorine administracija. Nuo tada Barselonos grafų valdytos žemės buvo apjungtos į vientisą vienetą, žinomą kaip Katalonijos kunigaikštystė.
XIII–XV a. Aragono karūna tapo viena galingiausių Europos politinių galių. Katalonija, turėjusi priėjimą prie jūros ir uostus, buvo ypač aktyvi plėsdama valstybės teritorijas. Ji aktyviai vykdė rekonkistą. Naujai iš musulmonų atkariautos žemės tapo žinomos kaip Naujoji Katalonija, o dar piečiau 1238 m. suformuota Valensijos karalystė, tapusi trečiąja valstybės sudėtine dalimi. Taip pat buvo vykdoma jūrinė ekspansija: valstybė užvaldė Balearų salas (1231), Siciliją (1282), Sardiniją (1297), Andorą (1396), ir galiausiai Neapolio karalystę (1442).
Naujieji laikai
1410 m. mirus Aragono karaliui Martynui I, baigėsi Barselonos dinastija, ir nauju valdovu tapo Ferdinandas I iš kastiliškos Trastamarų dinastijos. Tuometinė Katalonija patyrė nemažą socialinę bei ekonominę krizę, kuri reiškėsi valstiečių (remença) sukilimais, karais ir net teritorijų netektimis.
Naujoji dinastija suartino Aragoną (ir Kataloniją) su Kastilija. Galutinį žingsnį žengė Ferdinandas II, kuris sukūrė dinastinę uniją su Kastilija, o vėliau – ir Ispanijos karalystę. Nepaisant to, Katalonijos kunigaikštystė iki pat XVIII a. išlaikė autonomiją per atskirą teisinę sistemą, administravimą ir pinigus.
Didieji geografiniai atradimai stipriai paveikė Katalonijos ekonomiką. Prekybai ir ekonomikai persikoncentravus į Atlantinę sistemą, sumenko Viduržemio jūros prekyba, taigi, ir Katalonijos galia. Aragono karūnos žemėse sustiprėjo Valensija, kurios uostams buvo patogiau vydyti atlantinę prekybą. Pati Katalonija marginalizavosi, silpnėjo jos tapatybė, suklestėjo neigiami reiškiniai, tokie kaip piratavimas ar plėšikavimas.
Nepaisant to, katalonai aršiai gynė savo teises ir priešinosi Ispanijoje stiprėjančioms centralizacijos tendencijoms. Jie neleido didinti mokesčių Pilypo IV laikais. Vykstant Trisdešimties metų karui (1618–1648), katalonai priešinosi Ispanijos valdžiai, o karo pabaigoje netgi susivienijo su Prancūzija ir netgi savavališkai paskelbė Katalonų Respubliką. Tai – vadinamasis Segadorų sukilimas. Sukilimas baigėsi Ispanijos kontrolės atkūrimu Katalonijoje ir šiaurinės krašto dalies perdavimu Prancūzijai 1659 m. Ten suformuota Rusijono provincija.
XVIII a. žymėjo dar didesnius katalonų teisių ir laisvių suvaržymus. Po Katalonijai nesėkmingo Ispanijos įpėdinystės karo, 1714 m. karalius Pilypas V panaikino Katalonijos autonomiją, paleido kortesą ir net perkėlė Barselonos universitetą. Dar vėliau katalonų kalba buvo išstumta iš pradinio bei vidurinio švietimo.
Naujausieji laikai
XIX a. pradžioje į Kataloniją įsiveržė revoliucinės Prancūzijos armija, kuri, nepaisant aktyvaus priešinimosi, 1812 m. prijungė kraštą prie Prancūzijos Imperijos ir valdė keletą metų. Tiesa, Napoleonas katalonams trumpam sugrąžino autonomiją. Prancūzų valdžiai pasibaigus 1814 m., katalonai įsivėlė į Pirmąjį karlistų karą, tikėdamiesi gauti daugiau teisių ir autonomijos Ispanijos sudėtyje. Tačiau jų viltys nepasiteisino.
Nepaisant politinio nestabilumo, XIX a. Katalonija sparčiai vystė ekonomiką ir industrializaciją, tapdama pirmaujančiu pramoniniu regionu Europoje. Čia dygo naujos gamyklos, daugėjo gyventojų. Tai stiprino vietos žmonių savimonę, sudarė prielaidas klestėti kultūrai bei tapatybei, o galiausiai išsivystyti ir katalonų nacionalizmui. XX a. pirmoji pusė žymėjo didžiausią katalonų stiliaus meno suklestėjimą, kuris prasiveržė vietos architektų ir dailininkų kūryboje.
Raudonojo kilimo teatras
miniatiūra|„Raudonojo kilimo“ teatro logotipas (autorė Inga Navickaitė). „Raudonojo kilimo“ teatras – Vilniaus universiteto Kauno fakulteto teatras, įsikūręs Muitinės g. 8, Teatro menėje (IV korpusas). Šiuo metu teatrui vadovauja Kauno valstybinio lėlių teatro aktorė Indrė Taločkaitė.
Istorija
Teatrą 2013 m. įkūrė aktorius-režisierius Andrius Žiurauskas. Teatras debiutavo 2014 m. gegužės 15 d. „Poezijos muitine“ – niekada nepublikuotos poezijos skaitymais fakulteto Liepų kiemelyje (Muitinės g. 8). Sulaukęs didelio susidomėjimo, renginys imtas organizuoti kiekvienais metais. 2015 m. balandžio 8 d. teatras pristatė publikai autentiškų istorijų vakarą „Atmintyje kai kas liko“.
Nariai
Didžiąją dalį „Raudonojo kilimo“ teatro artistų sudaro skirtingų studijų programų studentai bei fakulteto alumnai. Tačiau teatre taip pat vaidina kitų universitetų studentai ar absolventai.
Staurylai
Staurylai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Tryškių.
Ivica Barbarić
Ivica Barbarić (g. 1962 m. vasario 23 d.) – buvęs kroatijos futbolininkas, rungtyniavęs Jugoslavijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1988 m.
Johann Christian Bach
Johanas Kristijanas Bachas (, 1735 m. rugsėjo 5 d., Leipcigas − 1782 m. sausio 1 d., Londonas) – XVIII a. vokiečių klasicizmo kompozitorius, žymiojo Johano Sebastiano Bacho sūnus.
Biografija
Johanas Kristijanas Bachas gimė 1735 m. rugsėjo 5 d. Leipcige. Jis buvo jauniausias iš 7 kompozitoriaus Johano Sebastiano Bacho sūnų. Jo muzikinį lavinimąsi prižiūrėjo tėvas ir jis tikriausiai buvo instruktuotas dėdės Johano Elijo Bacho, kuris tuo metu gyveno giminės namuose Leipcige ir dirbo sekretoriumi pas Johaną Sebastianą. Tikėtina, kad J. K. Bachas buvo mėgstamiausias Johano Sebastiano sūnus, nes po mirties 1750 m. jis palikimu sūnui paliko 3 iš 4 savo klavesinų. Po tėvo mirties J. K. Bachas persikėlė į Berlyną, kur mokėsi kompozicijos ir grojimo klavesinu pas vyresnį brolį K. F. E. Bachą, sukūrė pirmąsias didesnės apimties savo kompozicijas, koncertavo viešai. 1755 m. jis persikėlė į Milaną Italijoje. Buvo remiamas grafo Agostino Litos, mokėsi kontrapunkto Bolonijoje pas Padre Martini. Jo liturginiai kūriniai buvo atliekami Milane ir kitur. 1760 m. J. K. Bachas užėmė antrojo vargonininko pareigas Milano katedroje ir tikriausiai tais metais iš protestantizmo perėjo į katalikų tikėjimą. Kitais metais jis keliavo po Italiją ir sukūrė operas Neapolio San Karlo teatrui: „Katonas Utikoje“ (Catone in Utica) ir „Aleksandras Indijoje“ (Alessandro nell’Indie). „Katonas Utikoje“ tapo populiariausia ankstyvąja J. K. Bacho opera, 1762 m. atlikta Milane, 1763 m. − Pavijoje, Perudžoje, Parmoje, ir 1764 m. − vėl Neapolyje. Europinio dėmesio jo kūryba pradėjo susilaukti, kai 1761 m. Paryžiuje buvo publikuota jo uvertiūra „Artakserksas“ (Artaserse). 1762 m. jis sulaukė pasiūlymo iš Karališkojo teatro Londone paruošti dvi operas sekančiam sezonui. J. K. Bachas apleido pasiūlymus operoms Neapolyje ir Venecijoje ir 1762 m. vasarą išvyko į Londoną. Milane jo vargonininko vieta buvo rezervuota metams, bet kompozitorius daugiau į Milaną nebesugrįžo.
Vėlyvaisiais metais suprastėjo J. K. Bacho sveikata, jo koncertai kartu su K. F. Abeliu prarado paklausą ir buvo nuostolingi. J. K. Bachas mirė 1782 m. sausio 1 d. Londone, buvo palaidotas Šv. Pankracijaus bažnyčios kapinėse. Jis paliko daug skolų, kurių nepadengė paramos koncertai ir jas padėjo apmokėti karalienė Šarlotė. Laiške tėvui Mocartas J. K. Bacho mirtį pavadino „muzikos pasaulio netektimi“.
Scary Monsters (and Super Creeps)
„Scary Monsters (and Super Creeps)“ – keturioliktas studijinis britų atlikėjo David Bowie albumas, išleistas 1980 m. rugsėjo 12 d. Tai paskutinis Bouvio albumas, kurį išleido „RCA“, taip pat pirmasis albumas po Berlyno trilogijos. Nors ankstesnieji trys albumai laikomi svarbiu tašku atlikėjo karjeroje, jie nepasiekė tokios komercinės sėkmės kaip „Scary Monsters“. Pasak biografo David Buckley, Bowie šiuo albumu atrado idealų balansą kūryboje bei sėkmėje. Kritikai taipogi negailėjo liaupsių, albumas pasiekė pirmą vietą Jungtinės Karalystės pardavimuose ir tapo platininiu – šitaip atlikėjas grįžo į senosios sėkmės vėžes.
Fanai daugiausiai dėmesio atkreipė į singlą „Ashes to Ashes“, kuris labiausiai pasižymėjo albume. Jis buvo išleistas vienu mėnesiu anksčiau ir jau sugebėjo užkopti į 1-ą vietą Jungtinėje Karalystėje. Dainoje Bouvis vėl trumpam sugrįžta prie savo seniau sugalvoto personažo Major Tom (prieš tai minėto dainoje „Space Oddity“).
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.
Antroji pusė
CD leidime dainos suskirstytos nuo 1 iki 10.
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Vincentas Bočkovskis
Vincentas Bočkovskis (, ; 1829 m. birželio 10 d. – 1896 m. rugsėjo 4 d.) – bajoras, kolegijos sekretorius, XIX a. nekilnojamojo turto prekybos ekspertas Vilniuje.
Kilmė
Vincentas Bočkovskis gimė 1829 m. birželio 10 d. Apnarų dvare, kuris stovėjo netoli kelio Vilnius – Kaunas, Rumšiškių valsčiuje, bajorų Juozo Bočkovskio ir Viktorijos Jodkovskos šeimoje. Viktorija Jodkovska buvo Leono Jurgio Jodkovskio vyriausioji sesuo.
Dailininkas Jurgis Jodkovskis, gydytojas, generolas Vaclovas Bartuševičius, knygų leidėjas Adomas Dominykas Bartuševičius buvo Vincento Bočkovskio pusbroliai, Adomas Bartuševičius jo dėdė, Stanislovas Poznanskis – pusseserės Antoninos Poznanskos vyras.
Bočkovskiai naudojo herbą – Gozdava. 50 px|left|herbas Gozdava
Vaikystė ir mokslo metai
thumb|200 px|right|Bočkovskių antkapis Vilniaus Bernardinų kapinėse: palaidoti Vincento motina Viktorija iš Jodkovskių Bočkovska, Vincentas Bočkovskis, jo sūnelis Juozas ir duktė Marija Margareta (Malgožata).
1831 m. balandžio 8 d. Vincento tėvas bajoras Juozapas Bočkovskis buvo nušautas prie Slomiankos karčiamos 1831 m. sukilimo įkarštyje prie pat Kauno, į kurį 1831 m. balandžio mėn. traukė sukilėliai, siekdami miestą užimti.
Vincą Bočkovskį augino motina, taip pat jis lankydavosi dėdės Leono Jurgio Jodkovskio Kisieliškių dvare, Jiezno parapijoje, kur gyveno jo senelė Ona Jodkovska.
Ūgtelėjęs Vincas Bočkovskis įstojo ir baigė Vilniaus gimnaziją. Jo klasėje mokėsi 29 mokiniai, tarp jų užsieniečiai, bajorai, miestiečiai, laisvieji valstiečiai, žydų tautybės gimnazistai, liuteronų, katalikų tikėjimo jaunuoliai.
Gyvenimas ir veikla Vilniuje
1866 m. sausio 23 d. Vilniaus šv. Teresės bažnyčioje Vincentas Bočkovskis susituokė su jaunute Vilniaus bajoraite Sofija Michailovska.
1867 metais lapkričio 6 d. Vilniuje, Tyzenhauzo name būdama 64 metų amžiaus mirė Vincento motina Viktorija, palaidota Bernardinų kapinėse.
Susituokę Vincas ir Sofija Bočkovskiai nuomojosi gyvenamąsias patalpas Pilies gatvėje, vėliau Lukiškių kvartale, pirko namą Lukiškių kvartale, vėliau apie 1890 metus pirko namą Naujamiestyje, tuometinės Astrachanės gatvėje. Bendravo su dėdės Leono Jurgio Jodkovskio šeima, pusbroliu Adomu Vnorovskiu, Sofijos brolio Juozo šeima. Susituokęs Vincentas Bočkovskis ėjo kolegijos sekretoriaus pareigas bei užsiėmė Vilniuje nekilnojamojo turto prekyba, iš to ir pragyveno bei išlaikė šeimą. Apie 1878 metus Vincentas Bočkovskis su žmona Sofija Michailovska ir vaikais persikėlė gyventi į kunigaikščių Vitgenšteinų namą, stovėjusį Lukiškių kvartale.
Apie 1884 m. Vincentas Bočkovskis tapo kunigaikščio Liudviko Vitgenšteino, gimusio Jiezne, Trezentolio dvare, Kisieliškių dvaro kaiminystėje, sūnaus Petro Vitgenšteino patikėtiniu ir ėmė pardavinėti Vilniuje Vitgenšteinams priklausiusias žemes, kurios jiems atiteko po Stefanijos Radvilaitės mirties, taigi, tai kartu buvo ir Radvilų žemės bei turtas. Sandorius Vincentas Bočkovskis tvarkė notaro Leventalio, įsikūrusio Dominikonų g. 1, Vilniuje, kontoroje.
Lietuvos valstybės istorijos archyve Vilniaus jungtinių civilinio ir baudžiamojo teismo rūmų fonde yra išlikęs Vincento Bočkovskio testamentas.
Visą turtą jis paliko žmonai Sofijai. Išaugino keturis vaikus: sūnų Ksaverą Pranciškų bei dukteris Vandą Viktoriją pagal vyrą Vulešinskąją, Antoniną Mariją ir Mariją Margaritą (Malgožatą).
Bajoras Vincentas Bočkovskis mirė 1896 metais rugsėjo 4 d. nuosavame name Naujamiesčio kvartale, Vilniuje. Palaidotas Bernardinų kapinėse šalia motinos Viktorijos.
Maniūšiai
Maniūšiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 13 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, prie kelio Žiogai – Aukštrakiai, Gubernijos miško šiaurės rytiniame pakraštyje.
Istorija
Buvęs palivarkas. Į pietus nuo kaimo buvusi senovės gyvenvietė. Kaimo pietinėje dalyje, 0,12 km į šiaurę nuo Duobulio upės, 26 m į rytus nuo kelio Jurgaičiai–Maniūšiai yra Maniūšių senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4614).
Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1897 m. – Gruzdžių valsčiaus Verbūnų seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiui, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Gruzdžių apylinkės kaimas. 1949 m. kaime susikūrė kolūkis, turėjęs 725,09 ha žemės. 1950 m. rugpjūčio mėn. jis prijungtas prie kolūkio „Vienybė“, o rugpjūčio 14 d. abu – prie kolūkio „Gruzdžiai“. 1953–1991 m. kaimo žemė priklausė Gruzdžių tarybiniam ūkiui.
Simon Desthieux
Simonas Destjė (, g. 1991 m. gruodžio 3 d. Belė komunoje, Eno departamente, Prancūzijoje) – prancūzų biatlonininkas, 2018 m. olimpinis čempionas mišrioje estafetėje, 2020 m. pasaulio čempionas estafetėje.
Karjera
Biatlonu užsiėmė nuo 2006 m. 2010 m. debiutavo Prancūzijos rinktinėje. 2010–2012 m. dalyvavo jaunių ir jaunimo čempionatuose, IBU taurėje. 2011 m. pasaulio jaunimo čempionate Nove Meste iškovojo auksą asmeninėse 15 km lenktynėse, o 2012 m. Kontiolahtyje – bronzą sprinte. 2012 m. debiutavo pasaulio taurės varžybose, 2013 m. – pasaulio čempionate, 2014 m. – olimpinėse žaidynėse. 2014–2015 m. sezone iškovojo pirmuosius pasaulio taurės etapų medalius – vieną sidabrą ir dvi bronzas estafetėje, o 2016 m. Pokljukoje estafetėje – pirmąjį aukso medalį. 2017 m. pasaulio čempionate Hochfilcene iškovojo antrą vietą estafetėje, o 2018 m. Pjongčange tapo olimpiniu čempionu estafetėje. Tais pačiais metais iškovojo ir pirmąjį pasaulio taurės medalį asmeninėse rungtyse – buvo antras sprinte Tiumenėje.
Bigeniškis
Bigeniškis – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Pandėlio.
Simon Desthieux
Karjera
2018–2019 m. sezonas tapo sėkmingiausiu sportininko karjeroje: iškovotos 6 prizinės vietos, dvi iš jų – asmeninėse rungtyse, 4 – estafetėse (2 aukso medaliai), bei 4 vieta pasaulio taurės bendroje įskaitoje. 2020 m. Antholce tapo pasaulio čempionu vyrų estafetėje. 2020–2021 m. sezone iškovojo savo pirmąją pasaulio taurės etapų pergalę asmeninėse rungtyse – buvo pirmas sprinte Nove Meste.
Maniūšiai
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime ir palivarke buvo po 16 ūkių.
Simon Desthieux
Karjera
2021–2022 m. sezono pabaigoje paskelbė apie karjeros pabaigą.
Abdeljalil Hadda
Abdeljalil Hadda (g. 1972 m. kovo 23 d.) – buvęs maroko futbolininkas, rungtyniavęs Maroko rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1996–2002 m.
Kvivikas
Kvivikas  – kaimas ir savivaldybė vakarinėje Streimojaus salos pakrantėje, Fareruose. Įsikūręs prie Storos upės.
Kvivikas yra viena iš seniausių Farerų salų gyvenviečių. Kasinėjant apylinkes buvo rastos vikingų namų liekanos. Seniausias Kviviko pastatas buvo pastatytas XVIII a. Dabartinė bažnyčia pastatyta 1903 m. 1976 m. rugpjūčio 22 d. atidaryta nauja mokykla. 2010 m. pastatytas Áarlon vaikų darželis. Kvivike yra Kvívíkar Sóknar Róðrarfelag irklavimo klubas.
A. J. Lawson
Entonis Randolfas Losonas (, g. ) – Kanados krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Dalaso „Mavericks“ komandoje. 2022 m. lapkričio 16 d. „Timberwolves“ su juo pasirašė dvipusę sutartį. Pagal sutarties sąlygas jis dalinosi laiką tarp „Timberwolves“ ir NBA G-lygos klubo Ajovos „Wolves“.
2022 m. gruodžio 26 d. Losonas pasirašė dvipusę sutartį su Dalaso „Mavericks“ komanda.
Aleksandras Moisejevas
Aleksandras Moisejevas (, 1927 m. gegužės 28 d. – 2003 m.) – Rusijos krepšininkas, žaidęs Maskvos CSKA komandoje ir TSRS rinktinėje.
Kartu su TSRS rinktine A. Moisejevas tris kartus tapo Europos čempionu (1947, 1951 ir 1953 m.) bei vieną kartą iškovojo Europos čempionato bronzos medalį (1955 m.) 1952 m. Helsinkyje jis pasipuošė olimpiniu sidabro medaliu.
Adobe Photoshop Lightroom
„Adobe Photoshop Lightroom“ – nuotraukų retušavimui skirta programinė įranga. Vystoma „Adobe Systems“ bendrovės. Pritaikyta „Windows“ ir „macOS“ operacinėms sistemoms. Įeina į „Adobe Creative Suite“, grafinio dizaino, vaizdo montažo (redagavimo) ir tinklalapių kūrimo programų rinkinį.
Pirmoji versija pasirodė 2007 m. sausio 29 d., paskutinioji („Adobe Photoshop Lightroom 6.0“) – 2015 m. balandžio 21 d.
Šios programos nederėtų maišyti su „Adobe Photoshop“ programa su kuria galima atlikti žymiai daugiau redagavimo veiksmų.
Rytų Kasajus
Rytų Kasajus  – provincija Kongo Demokratinės Respublikos vidurinėje dalyje. Administracinis centras – Mbuži Majis.
Teritorija yra Kongo baseine. Per provinciją teka Sankuru (Lubilašas) su intakais Lubiu, Lubilandžiu.
Iki 2005 metų Konstitucinės reformos dabartinis Rytų Kasajus buvo kur kas didesnės Rytų Kasajaus provincijos dalimi, bet 2015 m. išskirtas į naują provinciją, sukurtą iš buvusio Čilengės rajono, prijungus Mbuži Majo miestą.
Birūnava
Birūnava – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lebedžiūnų.
Dergas (Etiopija)
Dergas (, „komitetas“ arba „taryba“, pilnas pavadinimas Koordinuojantis ginkluotųjų pajėgų, policijos ir teritorinės armijos komitetas) – režimas, valdęs Etiopiją 1974–1987 m. Dergas perėmė valdžią po imperatoriaus Haile Selasie nuvertimo. Netrukus po susikūrimo, komitetas buvo oficialiai pervadintas į Laikinąją karinės administracijos tarybą (LKAT), bet ir toliau buvo žinomas kaip „Dergas“. 1975 m. Dergas priėmė komunizmo idėjas ir išliko valdžioje iki 1987 m. 1975–1987 m. Dergas be teismo mirties bausme nuteisė arba įkalino dešimtis tūkstančių oponentų.
1987 m. Mengistu Haile Mariam panaikino Dergą ir įkūrė Etiopijos Liaudies Demokratinę Respubliką. Po ilgus metus trukusių kovų su etninių grupių koalicija, 1991 m. Mengistu buvo nuverstas.
Įkūrimas ir augimas
miniatiūra|Aukšto rango Dergo nariai; Mengistu Haile Mariam, Amann Mikael Andom ir Atnafu Abate. Koordinuojantis Ginkluotųjų Pajėgų, Policijos ir Teritorinės Armijos Komitetas arba Dergas (Gezo kalba „Komitetas“) buvo oficialiai įkurtas 1974 m. birželio 28 d. Komitetą įkūrė karinių pareigūnų grupė, siekdama palaikyti įstatymų laikymąsi ir tvarką, kuri pakriko dėl civilinės vyriausybės bejėgiškumo po anksčiau tais metais įvykusio Etiopijos ginkluotųjų pajėgų maišto. Kiek žinoma, Dergo nariai nebuvo tiesiogiai susiję su maištais, bet Komiteto įkūrimas taip pat nebuvo paskatintas noro palaikyti Ministro pirmininko Endelkachew Makonnen administraciją. Kovo 23 d. Alem Zewde Tessema įkūrė Koordinuotąjį Ginkluotųjų Pajėgų Komitetą. Ateinančiais mėnesiais radikalai Etiopijos karinėje sistemoje pradėjo tikėti, jog E. Makonnen veikė nekenčiamos feodalinės aristokratijos naudai. Dergas buvo įkurtas praėjus trims dienoms po to, kai grupė aristokratų pareikalavo kelių areštuotų vyriausybės ministrų ir pareigūnų, kurie buvo suimti apkaltinus korupcija ir kitais nusikaltimais, paleidimo.
Komitetas savo pirmininku išrinko majorą Mengistu Haile Mariam, o vicepirmininku – majorą Atnafu Abate. Iš pradžių buvo numatyta, jog Dergas nagrinės kariuomenės dalinių skundus, tirs vyresnių pareigūnų piktnaudžiavimus bei išgyvendins korupciją kariuomenėje.
Pirmaisiais mėnesiais po įkūrimo Dergo galia stabiliai augo. Liepos mėnesį Dergas pasiekė esminius susitarimus su imperatoriumi Haile Selasie: Komitetas galėjo areštuoti ne tik kariuomenės pareigūnus, bet ir bet kurio lygio valdininkus. Netrukus kartu su dauguma savo kabinetų ir regionų valdytojų buvo įkalinti abu buvę ministrai pirmininkai Tsehafi Taezaz Aklilu Habte-Wold ir E. Makonnen, vyriausi kariuomenės pareigūnai bei imperatoriaus aplinkos asmenys. Rugpjūtį, po siūlomos konstitucijos, sukuriančios konstitucinę monarchiją, pristatymo imperatoriui, Dergas pradėjo ardyti imperiškąją santvarką. 1974 m. rugsėjo 12 d. Dergas nuvertė ir įkalino imperatorių.
Rugsėjo 15 d. Dergas persivadino į Laikinąją karinės administracijos tarybą (LKAT) ir perėmė vyriausybės kontrolę. Dergas pasirinko leitenantą generolą Amann Andom, populiarų karinį lyderį ir Sandhursto karališkosios karo akademijos absolventą, būti jo pirmininku ir laikinu valstybės vadovu. Generolo valdymas turėjo trukti iki kronprinco Asfaw Wossen grįžimo iš gydymo Europoje, kuomet šis turėjo perimti sostą kaip konstitucinis monarchas. Tačiau generolo Amann Andom ir radikalių Dergo elementų nuomonės išsiskyrė dėl naujo karinio puolimo Eritrėjoje ir Komiteto pasiūlymo įvykdyti mirties bausmę aukštiems Selasie buvusios vyriausybės pareigūnams.
Pašalinęs generolui ištikimus junginius – inžinierius, imperiškuosius asmens sargybinius ir oro pajėgas – Dergas nušalino patį Amann iš pareigų ir 1974 m. lapkričio 23 d. jam įvykdė mirties bausmę. Kartu buvo nužudyti keli jį palaikiusieji bei 60 ankstesnės imperinės valdžios pareigūnų. Brigados generolas Tafari Benti perėmė Dergo pirmininko ir valstybės vadovo pareigas. Mengistu ir Atnafu Abate paaukštinti iki papulkininkių ir paskirti vicepirmininkais. Monarchija buvo oficialiai panaikinta 1975 m. gegužę, Marksizmas-leninizmas buvo paskelbtas valstybės ideologija. Imperatorius Haile Selasie mirė 1975 m. rugpjūčio 22 d., kai asmeninis gydytojas buvo išvykęs. Dažnai manoma, kad Mengistu jį nužudė arba užsakydamas jo mirtį, arba atlikdamas tai savo rankomis.
Mengistu valdymas
Po vidinių konfliktų, dėl kurių buvo įvykdytos mirties bausmės generolui Tafari Benti ir keliems jo palaikytojams iki 1977 m., ir vėlesnio mirties bausmės įvykdymo pulkininkui Atnafu Abate, Mengistu tapo neginčijamu Dergo lyderiu. 1987 m. jis formaliai panaikino Dergą ir įkūrė Etiopijos Liaudies Demokratinę Respubliką (ELDR) su nauja konstitucija.
Daugelis Dergo narių išliko esminiuose valdžios postuose ir taip pat buvo Etiopijos darbininkų partijos (EDP) Centro Komiteto nariais. Tokiu būdu Etiopijoje atsirado civilinė Rytų bloko komunistų partijų versija. Mengistu tapo EDP generaliniu sekretoriumi, ELDR prezidentu ir vyriausiuoju karinių pajėgų vadu.
Etiopijos pilietinis karas
miniatiūra|Dergo partijos ženklelis, apie 1979 m. Kova su opozicija Dergo režimui peraugo į Etiopijos pilietinį karą. Šis konfliktas prasidėjo 1975–1977 m. nuo smurtinės politinės kampanijos, dar žinomos kaip „raudonasis teroras“, kai režimas dėl valdžios kovėsi iš pradžių su įvairiomis opozicijos grupėmis, o vėliau su kitomis dėl esminio vaidmens revoliucijoje besivaržančiomis grupėmis. Nors visoms pusėms buvo būdingi žmogaus teisių pažeidimai, režimas įvykdė daugumą nusikaltimų prieš civilius, taip pat veiksmus, privedusius prie badmečio.