cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Džamala
Biografija
Baigusi Kijevo muzikos akademijoje operos vokalo studijas, Džamala apsisprendė eiti džiazo ir popmuzikos keliu. Atlikėjos karjerą pradėjo 2001 m. Išleido tris studijinius albumus, vieną koncertinį ir du mini albumus, į kuriuos sudėti kūriniai atliekami anglų, ukrainiečių, rusų ir Krymo totorių kalbomis. 2009 m. ji laimėjo dainininkų konkursą „Novaja volna“ Jūrmaloje, 2013 m. suvaidino filmuose: ukrainiečių „The Guide“ („Povodyr"), prancūzų–belgų „Polina“.
Diskografija
Studijiniai albumai:
Koncertiniai albumai:
Mini albumai:
Vandens parkas
thumb|Vilniaus vandens parkas
Vandens parkas – atrakcionų parkas, kurių atrakcijos įtraukia vandenį: nusileidimo kalneliai, žaidimų aikštelės su (besitaškančiu) vandeniu, srauniosios upės ar kitos pramoginės maudynės, plaukiojimai, aplinka, skirta vaikščiojimui basam. Didesniuose vandens parkuose gali būti įrengta dirbtinė aplinka, skirta banglenčių sportui, pavyzdžiui, jūros bangų baseinas ar FlowRider.
Raida
Vandens parkų populiarumas auga nuo jų atsiradimo praeito amžiaus penktame dešimtmetyje ir šeštojo dešimtmečio pradžioje. Jungtinės Valstijos turi didžiausią ir intensyviausią vandens parkų rinką (virš 1000 vandens parkų ir daugybe naujų parkų, atsidarančių kasmet). Didžiausios organizacijos – ir.
Lietuvoje
Lietuvoje yra keli vandens parkai, žinomiausi jų: Vichy vandens parkas, Druskininkų vandens parkas, Grand SPA Lietuva vandens parkas ir Trasalis - Trakai Resort & SPA vandens parkas.
Užpuolimas (1986 filmas)
Turinys
Filmo centre – olando Antono Stenvijko gyvenimo istorija, trunkanti 40 metų.
1945 m. sausį, karui einant į pabaigą, Harlemo miesto gatvėje naktį nušaunamas nacių kolaborantas. Bijodami represijų, kaimynai, prie kurių namo įvykdomas užpuolimas, perneša kūną prie Stenvijkų namo. Vyresnysis Antono brolis mėgina pasielgti taip pat, tačiau nespėja – pasirodo policija. Brolis žūna, tėvai suimamai ir vėliau taip pat nužudomi, o mažasis Antonas atsiduria pas savo dėdę.
Eina metai, Antonas sukuria šeimą ir nors nemėgina aiškintis kaip viskas vyko tą lemtingą naktį, atsitiktinai sutikti žmonės pamažu atskleidžia pilną paveikslą...
Nag Hamadžio biblioteka
Nag Hamadžio biblioteka (dar žinoma gnostinių evangelijų ir Chenoboskiono rankraščių vardu) vadinama 1945 m. Nag Hamadžio miestelyje Aukštutiniame Egipte aptikta ankstyvųjų krikščionių ir gnostikų tekstų rinkinys.
Trylika į odą įrištų papiruso kodeksų buvo surasti užkasti užlydytuose molio ąsočiuose. Jas atsitiktinai atrado vietinis žemdirbys Muhamedas al-Samanas (Muhammed al-Samman). Raštus sudaro 52 daugiausia gnostinių krikščionių traktatai, taip pat trys Hermetiniam rinkiniui priklausantys tekstai ir dalinis kiek pakeistas Platono „Valstybės“ vertimas. Įvadą Nag Hamadžio bibliotekai anglų kalba parašiusio religijotyrininko Džeimso Robinsono spėjimu, šie kodeksai galėję priklausyti netoliese buvusiam pachomitų vienuolynui ir buvo užkasti Antanazui Aleksandriečiui savo šventiniame laiške 367 m. pasmerkus nekanoninių tekstų naudojimą. Tekstų atradimas suteikė daug žinių apie ankstyvąją krikščionybę ir gnosticizmą bei padarė įtaką moderniai religijotyrai.
Kodeksai užrašyti koptų kalba. Vienas geriausiai žinomų bibliotekos tekstų – Tomo evangelija, kurioje dialogu pateiktos Jėzaus sentencijos. Ji yra visa išlikusi. Po atradimo mokslininkai pastebėjo, kad šių posakių fragmentai sutampa su 1898 m. Oksirinche atrastaisiais rankraščiais bei atitinka su kitais atrastaisiais ankstyvųjų krikščionių šaltiniais. Manoma, kad Tomo evangelija galėjo būti parašyta II amžiuje, tačiau šaltiniai, kuriais remiasi tekstas, siekia gerokai ankstesnius laikus. Kodeksai datuojami III–IV a.
Atradimas
Muhamedas al-Samanas su broliu kasinėdami žemę šalia Džabal al Tarifo uolų atsitiktinai rado beveik metro aukščio raudono molio ąsotį. Indo dangtis buvo sandariai užlydytas, tad broliai indą sudaužė. Tikėdamiesi pasipelnyti iš atradimo broliai apie atradimą iš pradžių niekam nepranešė. Pasiėmę knygas namo, broliai tikėjosi jas palaipsniui parduoti. Manoma, kad dalį rankraščių motina sudegino, tikėdama, kad jie gali „nešti nelaimes“.
Po 1946 m. broliai įsivėlė į konfliktą su kitais musulmonų klanais ir rankraščius paliko saugoti koptų šventikui. Brolių svainis III kodeksą perdavė Koptų muziejui. Koptologas ir religijos istorikas Žanas Doresas (Jean Doresse), suvokęs artefakto reikšmingumą, kodeksą pirmąkart paminėjo savo raštuose 1948 m. Bėgant metams didžioji traktatų dalis šventiko buvo perduota kipriečiui senienų prekeiviui iš Kairo, o iš ten pateko į Senienų departamentą, baiminantis, kad bus parduoti už šalies ribų.
Po Egipto revoliucijos 1952 m., šie tekstai buvo perduoti Kaire įsikūrusiam Koptų muziejui ir paskelbti valstybės nuosavybe. Tuometis muziejaus direktorius Pahoras Labibas buvo suinteresuotas rankraščius saugoti Egipte, jų kilmės šalyje.
Tuo tarpu vienas kodeksas Kaire buvo parduotas belgų senienų kolekcionieriui. Po nesėkmingo bandymo kodeksą parduoti Niujorke ar Paryžiuje, šį įsigijo 1951 m. Ciuriche veikęs Karlo Gustavo Jungo institutas, tarpininkaujant belgų teologui Žiliui Kispeliui. Planuota kodeksą įteikti garsiam psichologui kaip gimtadienio dovaną. Dėl šios priežasties šis kodeksas dažnai vadinamas Jungo kodeksu ir yra klasifikuojamas kaip pirmasis kodeksas rinkinyje.
Po K. Jungo mirties 1961 m. buvo kilę nesutarimų, kam turėtų priklausyti Jungo kodeksas. Pergamentai nebuvo perduoti Koptų muziejui iki 1975 m., kuomet buvo išspausdintas pirmas teksto leidimas. Perdavus Jungo kodeksą muziejui, visas rinkinys pagaliau atsidūrė vienoje vietoje: viso 11 pilnų knygų ir fragmentai iš kitų dviejų, viso apimančių daugiau nei 1000 prirašytų puslapių. Muziejuje jie saugomi iki šiol.
Vertimai
Nors Jungo kodeksu pavadintas kodeksas buvo dalinai išverstas dar 1956 m. bei buvo planuojama faksimilė, dėl Sueco krizės vertimas išspausdintas nebuvo.
Situacija pasikeitė 1966 m. Mesinos kongreso metu Italijoje. Šioje konferencijoje, kurios tikslas buvo rasti konsensusą dėl gnosticizmo traktavimo, religijotyrininkas Džeimsas M. Robinsonas subūrė vertėjų ir redaktorių grupę, kurios tikslas buvo išleisti dvikalbį Nag Hamadžio kodeksų rinkinį anglų kalba bendradarbiaujant su Antikos ir krikščionybės institutu Klermonto Universitete Klermonte Kalifornijoje.
Vėliau prie vertimų ženkliai prisidėjo Rytų Vokietijos mokslininkai.
Zainskas
Zainskas  – miestas Rusijoje, rytiniame Tatarstane, 246 km į pietryčius nuo Kazanės, prie Zajaus upės; rajono centras. Pro miestą eina Almetjevsko–Naberežnyje Čelnų plentas ir geležinkelis. Elektrotechnikos, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų, maisto (cukraus, pieno) pramonė. Veikia Zainsko VRE (šiluminė jėgainė). Šalia miesto ant Zajaus upės sudarytas Zainsko tvenkinys. Yra krašto muziejus.
2019 m. 45,3 % miesto gyventojų buvo rusai, 51,4 % – totoriai, 1,1 % – čiuvašai.
Istorija
Zainskas ėmė augti apie 1652 m. pastatytą karinę tvirtovę.
1956 m., statant Zainsko VRE, įkurta Naujojo Zajaus gyvenvietė (nuo 1962 m. – miesto tipo gyvenvietė). 1978 m. ji sujungta su Senuoju Zajumi į Zainsko miestą.
Radomljė
Radomljė  – gyvenvietė centrinėje Slovėnijoje, netoli Domžalės. 1723 gyventojai šiame kaime gyveno 2016 m..
Gaisrinis sraigtasparnis
Gaisriniai sraigtasparniai tinkami naudoti sunkiai prieinamose vietose, iki kurių negali atvykti įprasti gaisriniai automobiliai ir antžeminės ugniagesių komandos, geba per kelias sekundes išpilti ant gaisravietės tonas vandens. Kitais atvejais atlieka gaisrų žvalgybą, riboja gaisro plėtimąsi iki atvykstant pagrindinėms ugniagesių pajėgoms, miškų gaisruose apdoroja apsaugines juostas vandeniu ar cheminiais tirpalais, vykdo žmonių ir gaisro gesinimo priemonių pristatymą į gaisro vietą.
Arkadijaus vienuolynas
thumb|250px|Vienuolyno bažnyčia
Arkadijaus vienuolynas  – graikų stačiatikių vienuolynas Graikijoje, Kretoje, 23 km į pietryčius nuo Retimno, šiaurės vakarinėje Idos kalno pašlaitėje.
Tiksli vienuolyno įkūrimo data nežinoma. Pagal vieną iš versijų jį įkūręs Bizantijos imperatorius Heraklijus arba imperatorius Arkadijus (V a.). Tačiau greičiausiai vienuolyno vardas kilęs ne nuo imperatoriaus, o nuo jį įkūrusio vienuolio. Rastas XIV a. užrašas, žymintis, kad vienuolynas pašvęstas Šv. Konstantinui. XVI a. vienuolynas restauruotas ir išplėstas Retimno didikų Hortacių. XVII a. Arkadijaus vienuolynas buvo svarbus religinis centras, vykdyta intensyvi rankraščių perraša. 1648 m. vienuolyną užėmė osmanai, tačiau vienuoliams leista gyventi ir skambinti varpą. Osmanų laikais tai buvo labiausiai klestintis Kretos vienuolynas, čia gyveno ~100 vienuolių, dar 200 – apylinkėse. Jie gamino vyną, spaudė alyvų aliejų. Vėliau vienuolynas nuskurdo, 1822 m. buvo nuniokotas turkų. 1866 m. vienuolyne vyko nuožmios kovos tarp turkų ir graikų. Osmanai nužudė čia besislėpusias moteris ir vaikus.
Vienuolynas kvadratinio plano, užima 5200 m² teritoriją. Vienuolyną supa siena, kitoje jos pusėje įrengtos vienuolių celės, buitinės patalpos, vyno, aliejaus rūsiai ir kt. Komplekso centre, vidiniame kieme yra dviejų navų Kristaus Persikūnijimo bažnyčia. Pastatyta 1587 m., renesansinio stiliaus, būdingo tuo metu salą valdžiusiems venecijiečiams. Viduje yra 1902 m. ikonostasas.
Velodromas
thumb|Uždaras velodromas [[Australija|Australijoje.]] thumb|Atviras [[Klaipėdos dviračių trekas|velodromas Klaipėdoje.]] Velodromas – sporto arena arba stadionas, skirtas dviračių treko varžyboms.
Istorija
Pirmieji velodromai pradėti statyti XIX a. viduryje. Dažniausiai statyti šalia lengvosios atletikos stadionų. Dėl standartizacijos stokos visi pirmieji velodromai skiriasi savo išmatavimais ir posūkiais. XIX a. pabaigoje pradėti statyti ir pirmieji uždarų patalpų velodromai su medinėmis grindimis. Velodromai naudojami ir nuo pirmųjų 1896 m. olimpinių žaidynių.
Šiuolaikinis velodromas
Dabartinės dviračių varžybos nebevykdomos velodromų stadionuose ir persikėlė į uždarų patalpų velodromus-arenas. Standartine trasa tapo 250 m pailgo ovalo formos takelis su 180 laipsnių posūkiais galuose. Trasos grindinys – medinis. Takelis žymimas keturiomis linijomis: storąją mėlyną (apšilimo vieta, leidžiama važiuoti kai kuriose rungtyse), juoda linija (treko išmatavimo skaičiavimo linija), raudona linija (sprinto linija, optimaliausio greičio ruožas tarp juodos ir raudonos linijų), bei plonoji mėlyna linija (stajerių linija, naudojama kai kuriose rungtyse).
Lietuvoje
1979 m. Klaipėdoje atidarytas atviras velodromas. 2008 m. Panevėžyje atidarytas pirmasis Baltijos šalyse uždarų patalpų velodromas – Cido arena. 2012 m. jame surengtas Europos treko čempionatas.
Anders Zorn
thumb|220px| Andersas Cornas ir Ema Lam (apie 1880−90 m.) thumb|220px|Cornų šeimos namas Andersas Cornas (SV Anders Zorn, g. 1860 m. vasario 18 d. – m. 1920 m. rugpjūčio 22 d.) – Švedijos tapytojas, akvarelistas, ofortistas.
Biografija
Andersas Zornas gimė 1860 m. vasario 18 d. Ivradeno fermoje netoli Moros, Švedijoje. Jo motina Grudd Anna Andersdotter buvo kilusi iš valstiečių ir sezoniškai dirbo vokiečio Leonard Zorn alaus bravore Upsaloje. Dėl skirtingos socialinės padėties nebuvo kalbų apie tėvų vedybas, Leonardas Zornas pripažino tėvystę, bet sūnaus niekuomet nematė, jis mirė 1872 m. Suomijoje. Andersas Zornas augo su motina kaime Mūros apylinkėse, 1872 m. jis buvo išsiųstas mokytis į mokyklą Enšiopinge, kurioje parodė talentą dailei ir 1875 m. pradėjo mokslus Stokholmo dailės akademijoje. Iš pradžių jis tikėjosi tapti skulptoriumi, tačiau susižavėjo akvarele, kuri iki 1887 m. buvo vienintelė jo meninės išraiškos priemonė.
1880 m. Andersas Cornas pagarsėjo studentų parodoje akvarele Gedule. Jo kūriniai buvo pastebėti, pasiturintys miestiečiai užsakė jam portretų. Taip A. Cornas susipažino su pasiturinčio prekybininko žydo šeimos dukterimi Ema Lam, palaikė su ja slaptus ryšius.
Zajus
Zajus  – upė Rusijoje, rytų Tatarstane; Kamos kairysis intakas. Prasideda keliomis ištakomis Bugulmos–Belebėjaus aukštumoje, Bugulmos apylinkėse. Teka į šiaurės vakarus, aukštupyje vadinama Stepių Zajumi (Степной Зай). Įteka į Kamą (jos protaką Senąją Kamą) 9 km nuo jos žiočių.
Didesni intakai: Zajus Karatajus, Ursala, Šumyška, Sarapala, Miškų Zajus, Zyčia.
Anders Zorn
Biografija
1887−1888 m. A. Cornas lankėsi menininkų kolonijoje Sent Ive (Kornvalis, Anglija) ir tuo metu perėjo nuo akvarelės prie aliejinės technikos. 1888 m. šia technika atliktas paveikslas Žvejas Sent Ive buvo pademonstruotas Paryžiaus salone ir susilaukė sėkmės. Jį įsigijo Prancūzijos vyriausybė. 1889 m. pasaulinės parodos Paryžiuje metu A. Cornas buvo apdovanotas Garbės legiono ordinu, tapo tarptautiniu mastu žinomu dailininku. Prie A. Corno žinomumo daugiausiai prisidėjo portretai, kurių ypač daug jis sukūrė septyniose išvykose į JAV. Taip pat dailininkas intensyviai kūrė ofortus (apie 290 vienetų). Svarbią jo kūrybos dalį užėmė aktų gamtos aplinkoje vaizdai, kuriuos jis pradėjo kurti prieš pat 1890 metus.
Zajus
Upės mityba mišri, daugiausia sniego tirpsmo vandenų. Per pavasarinį potvynį nuteka 49 % metinio nuotėkio. Laikosi užšalusi nuo lapkričio iki kovo. 71 km nuo žiočių patvenkta, sudarytas Zainsko tvenkinys.
Anders Zorn
Biografija
1896 m. A. Cornas grįžo į Švediją, apsistojo Moroje, kurioje pasistatydino namą (dabar memorialinis namas). Vėlyvuoju kūrybos laikotarpiu dailininkas dažniau tapė buitines, kaimo scenas.
Zajus
Didžiausios gyvenvietės prie Zajaus: Karabašas, Almetjevskas, Zainskas.
Anders Zorn
Biografija
Andersas Cornas mirė 1920 m. rugpjūčio 22 d. Mūroje, palaidotas vietos bažnyčios kapinėse.
Didžiausia dailininko kūrinių kolekcija sukaupta 1939 m. įkurtame Corno muziejuje Mūroje. 2010 m. A. Corno akvarelė „Vasaros malonumai“ buvo parduota už 26 mln. švediškų kronų (3,35 mln. JAV dolerių) ir tapo brangiausiu parduotu švedų menininko kūriniu.
Pučekai
Pučekai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Taruškų.
Įvykių horizonto teleskopas
thumb|alt=|upright=1.5|[[2019 m. balandžio 10 d. Įvykių horizonto teleskopu atlikta supermasyvios juodosios bedugnės Mesjė 87 galaktikoje nuotrauka. Nuotraukoje matoma radijo bangų spinduliuotė nuo įkaitinto akrecijos žiedo.]] Įvykių horizonto teleskopas (ang. Event Horizon Telescope) – didelių radioteleskopų, išdėstytų skirtingose žemės vietose, tinklas. Šį teleskopų tinklą sudaro 8 radioteleskopai.
Įvykių horizonto teleskopo projektas buvo pradėtas 2009 m. Projekte dirba apie 300 mokslininkų, 60 institucijų 20-yje pasaulio šalių.
2019 m. balandžio 10 d. projekto dalyviai paviešino pirmąją juodosios bedugnės nuotrauką Mesjė 87 galaktikoje. 2021 m. kovą mokslininkai paviešino naują Mesjė 87 juodosios bedugnės nuotrauką poliarizuotoje šviesoje.
2022 m. gegužės 12 d. Įvykių horizonto teleskopo komanda paskelbė pirmąją supermasyvios juodosios bedugnės Šaulio A* nuotrauką Paukščių Tako centre. Ši bedugnė yra 27 000 šviesmečių atstumu nuo Žemės.
Ateityje planuojama išplėsti projektą pridedant naujų teleskopų bei atliekant trumpesnių bangų tyrimus.
Apskritimo spindulys
miniatiūra|dešinėje|Apskritimas ir su ja susijusios tiesės. Apskritimo spindulys (arba tiesiog spindulys) – šiuolaikinėje geometrijoje ši sąvoka reiškia bet kurią tiesės atkarpą einančią nuo apskritimo centro iki bet kurio apskritimo taško. Spinduliu vadinamas ir atstumas nuo apskritimo centro iki bet kurio jo taško. Spindulys yra pusė apskritimo skersmens. Spindulys formulėse žymimas r arba R.
Terminą spindulys lietuvių kalboje įvedė Jonas Jablonskis.
Spindulio formulės
Apskritimo, kurio yra žinomas perimetras C spindulį galima išreikšti formulę:
Jei žinome apskritimo plotą A, tai apskritimo spindulį galima rasti panaudojus formulę:
Apskritimo, einančio per tris taškus P1, P2 ir P3, spindulį galima išreikšti formulę:
Apskritimo apibrėžiančio taisyklingąjį daugiakampį su n kraštinių spindulį galima rasti pagal to daugiakampio kraštinės ilgį s panaudojus formulę:
N-mačio kubo (kubo turinčio n dimensijų) spindulys, žinant šio kubo kraštinę s gali būti randamas panaudojus formulę:
Urtė
Urtė – moteriškas vardas.
Neaiškios kilmės: kaip galimi šaltiniai nurodomi skand. urðr ('likimas, dalia', žr. Urdė); graikiškos kilmės vardo Dorotėja (🇬🇷 = 'Dievo dovana') trumpinys; arba iš 'smarkus, guvus, energingas', ur̃tas 'didelis noras, užsispyrimas'.
Šėtoniškas sandėris
Šėtoniškas sandėris gali reikšti:
Zavrčas
Zavrčas  – gyvenvietė rytinėje Slovėnijoje, netoli Kroatijos pasienio.
Patinodromas
thumb|Atviras patinodromas [[Berlynas|Berlyne.]] thumb|Uždaras patinodromas. Patinodromas – lenktynių trasa, skirta riedučių sporto greitojo čiuožimo rungtims.
Naujinis
Naujinis  – senovės lietuvių pilis ir gyvenvietė, buvusi Sėlijoje, dabartinėje Latvijoje, Daugpilio savivaldybėje, Naujenės valsčiuje, prie Vecpilio kaimo, Dauguvos pakrantėje, Dauguvos kilpų gamtos parke.
Patinodromas
Patinodromas nuo velodromo skiriasi savo posūkiais ir konstrukcija. Visas trasos takelis yra plokščias ir neturi jokių pakylimų ar nuolydžių. Nors yra ir patinodromų arenų, bet dažniausiai statomi patinodromai stadionai po atviru dangumi. Paviršius dažniausiai dengtas asfaltu, betono ar panašios medžiagos. Trasos ilgis 160 m – 250 m.
Naujinis
Naujinio pilis rašytiniuose šaltiniuose minima nuo XII a. pab. Šią pilį 1239 m. užėmė ir sunaikino Livonijos ordinas, o 1275 m. jos vietoje pastatė mūrinę Naujinio pilį. Ji 1277 m. tapo komtūrijos centru. 1278 m. pilį užpuolė kunigaikštis Traidenis. 1281–1313 m. Naujinio pilis su gyvenviete priklausė LDK, vėliau ją vėl atkovojo vokiečiai. 1315 m. pilį puolė Vytenis, 1403 m. – Vytautas. Naujinio pilis 1577 m. sugriauta, gyvenvietė nunyko.
Patinodromas
Lietuva viena iš nedaugelio Europos šalių, kuri neturi tarptautiniu mastu pripažintos riedučių sporto federacijos, todėl šalyje nėra nei vieno patinodromo.
Naujinis
Iki XIX a. vid. Naujinio pilies apylinkėse (Naujenės valsčiuje) vietomis dar kalbėta lietuviškai.
Nene (filmas)
Nene – 1977 m. Italijoje sukurta drama pagal Cesare Lanza novelę, pelniusią „Sila“ premiją 1976 m.
Pūčkoriai (Babrungas)
Pūčkoriai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Babrungo.
Kiaušinį sudėjusi mirtis
Kiaušinį sudėjusi mirtis – 1968 m. sukurtas giallo stiliaus kriminalinis filmais.
Turinys
Markas ir Ana – sutuoktinių pora, kuriems priklauso eksperimentinė vištų ferma. Pas juos apsigyvena jaunesnioji Anos sesuo Gabri, netrukus tampanti Marko meiluže. Pastarasis niekaip nesiryžta palikti žmonos, kurios nebemyli, tačiau yra priklausomas nuo jos finansų. Gabri jos dviprasmiška padėtis taip pat pabosta, tačiau mergina sužino ir didžiąją Marko paslaptį: šis dažnai naudojasi prostitučių paslaugomis, o po to jas nužudo...
Mangrovinis kūdrinis garnys
miniatiūra|Mangrovinio kūdrinio garnio paplitimas Mangrovinis kūdrinis garnys arba Indijinis garnelis (Ardeola grayii) – garninių (Ardeidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
miniatiūra|Mangrovinis kūdrinis garnys vestuviniu apdaru Smulkus garninis paukštis. Kūno ilgis – 40–45 cm, atstumas tarp sparnugalių – 72–90 cm, sveria 230–270 g. Galva ir kaklas rudai ir tamsiai geltonai ruožuoti. Snapas geltonas, snapo galiukas – juodas. Plikos odos plotas tarp snapo ir akių yra žalias. Rainelė geltona. Pilkai rusvos nugaros plunksnos ilgos, uždengia sparno viršų. Plasnojamosios plunksnos baltos, tik tolimiausia plunksna yra tamsesnė, o 2–3 gretimų plunksnų viršūnės taip pat yra tamsesnės. Uodega ir pasturgalis yra balti. Krūtinė balta, išmarginta tamsiai geltonais ruožais. Kojos ir letenos žalios.
Veisimosi periodu keičia apdarą. Galva ir kaklas rudai gelsvas. Nuo galvos iki nugaros krenta 3–4 kreminės ar baltos plunksnos. Plikos odos plotas tarp snapo ir akių žydras. Snapo pamatas žydras arba oranžinis, per vidurį geltonas, o galiukas juodas. Kūno viršus rožiškai gelsvas. Ilgosios nugaros plunksnos tamsiai kaštoninės. Krūtinės plunksnos purios, rusvai geltonos Kojos ryškiai geltonos ar raudonai oranžinės.
Jauniklių galvos, kaklo ir krūtinės plunksnos yra trumpesnės už suaugusių. Nugaroje nėra purių plunksnų. Krūtinė išmarginta šviesiai rudomis dėmelėmis. Antsnapis tamsesnis už posnapį.
Paplitimas
Paplitęs Bangladeše, Butane, Indijoje, Irane, Maldyvuose, Mianmare, Nepale, Omane,  Šri Lankoje, Pakistane,  Jungtiniuose Arabų Emyratuose. Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis rūšies apsaugos būklė susirūpinimo nekelia.
Biologija
Biotopas – seklūs vandens telkiniai. Aptinkamas dumblinuose tvenkinių pakraščiuose, grioviuose, raistuose, ryžių laukuose, šalia upių, ežerų, mangrovėse ir potvynių ir atoslūgių zonose.
Minta dumbliašokliais, žirgelių lervomis, žiogais, svirpliais, skruzdėlėmis, bitėmis, musėmis, vikšrais, sliekais, krabais, vorais, buožgalviais, varlėmis ir vėžliukais. Maisto ieško rytais ir prieš vakarą, pavieniai arba nedidelėmis grupėmis. Vidurdienį nuo saulės kaitros slepiasi šešėlyje.
Perry
Žodis perry reiškia:
Mangrovinis kūdrinis garnys
Biologija
Veisimosi sezono pradžia priklauso nuo platumos ir musonų. Veisiasi pavieniai arba nedidelėse kolonijose. Lizdus krauna medžiuose, krūmuose ir kituose augaluose, netoli vandens. Šakeles lizdui renka patinas, o krauna patelė. Lizdas 2 – 16 metrų aukštyje. Dėtyje 3 – 6 žydrai žali kiaušiniai. Peri abu tėvai. Inkubacija trunka 24 dienas.
Knygų namelis
miniatiūra|Knygų namelis [[Bukonyse (Jonavos raj.)]]
Knygų namelis – viešojoje erdvėje įrengta miniatiūrinė biblioteka, kurioje galima skaityti knygas ir jas mainyti, kai kuriais atvejais – ir pasiimti su savimi. Knygų namelio idėja yra išplitusi bent į 91 šalį.
Idėjos kilmė ir vystymas
Neatlygintino dalinimosi knygomis idėjos ištakos siekia 2009 m., kai Hudsone, Viskonsine (JAV) gyvenantis Todas Bolis sumanė ant vejos šalia savo namų suręsti vieno kambario namuką, kuriame būtų laikomos knygos, taip pagerbiant neseniai mirusią savo motiną, buvusią mokytoją ir knygų mylėtoją. T. Bolis idėja pasidalino su partneriu Riku Bruksu ir ėmė plėsti tinklą vidurio vakarų Jungtinėse Valstijose. Laikui bėgant idėja išplito už JAV ribų. Todo Bolio įkurta Little Free Library 2012 m. buvo oficialiai pripažinta ne pelno siekiančia organizacija.
Pirmoji bibliotekėlė (nr. 3756) įsteigta 2012 m. Vilniuje, Antakalnyje, Tramvajų gatvėje. Ją įrengė Milda Varnauskaitė. Lietuvoje knygų nameliai pirmiausia buvo įrengti kai kuriose autobusų stotelėse. Vėliau analogiški knygų nameliai įkurti ir kitose viešose vietose – autobusų stotyse, miestų centruose, kitose vietose. 2019 m. rugsėjo 24 d. knygų namelis buvo įrengtas ir šalia Šiaulių tardymo izoliatoriaus.
Nors knygų namelių idėja vertinama dažniausiai teigiamai, yra sulaukta ir kritikos. Idėją kritiškai vertino Riursono universitete (Torontas, Kanada) bibliotekininke dirbanti Jane Schmidt, tvirtinusi, kad Kanadoje ši idėja labiau prieinama pasiturintiems kanadiečiams.
Kai kurios knygų namelių vietos Lietuvoje
thumb|[[Little Free Library|Bibliotekėlė Dūkštose, Vilniaus rajone.]] Nėra tikslių duomenų, kiek knygų namelių yra įrengta Lietuvos teritorijoje. Kai kurių vietos:
Panašios dalinimosi daiktais iniciatyvos
2019 m. birželio 15 d. Vilniuje įsikūrė dalijimosi daiktais stotelė, kur galima atnešti ir palikti arba pasiimti stambesnių gabaritų daiktus, pavyzdžiui, baldus.
Pučkoriškė
Pučkoriškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Kelmės.
Hipokrenė
Hipokrenė (🇬🇷) – šaltinis, tryškęs Bojotijoje, ant Helikono kalno. Kaip ir kitas čia tryškęs Aganipės šaltinis, Hipokrenė buvusi šventa mūzoms ir Apolonui, laikyta poetinio įkvėpimo šaltiniu. Pasak mito, šaltinį savo kanopa išskėlęs sparnuotasis Belerofonto žirgas Pegasas.
Šaltinio pavadinimas pažodžiui reiškia „arklio versmė“.
Našua
Našua  – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Naujajame Hampšyre, į pietus nuo Mančesterio, prie Merimako upės; antras pagal dydį valstijoje. Elektronikos, popieriaus pramonė, komepiuterinės įrangos gamyba, svarbus programavimo centras. Garsėja aukštu pragyvenimo lygiu.
Rasinė sudėtis (2010 m.): baltieji – 83,4 %, lotynoamerikiečiai – 9,8 %, azijiečiai – 6,5 %, juodaodžiai – 2,7 %, mišrios, kitos kilmės – 4,6 %.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1655 m. kaip prekybos kailiais taškas. Nuo 1746 m. miestelis, nuo 1853 m. miestas.
Nuo XIX a. pab. į Našuą ėmė keltis lietuviai, kadangi miestas tuo metu buvo svarbus tekstilės pramonės centras. Veikė lietuvių choras, Šv. Kazimiero draugija (įkurta 1899 m.), Romos katalikų susivienijimo Amerikoje kuopa.
Jaunystė
thumb|220px|Jaunuoliai [[Maskva|Maskvoje]]
Jaunystė – žmogaus amžiaus tarpsnis tarp vaikystės ir suaugystės (iki 25–30 m.).
Ntloi Motsamai
Ntloi Motsamai (g. 1963 m.) – Lesoto politikė, Nacionalinės Lesoto asamblėjos pirmininkė. Ntlhoi Motsamai į asamblėją išrinkta 1995 m., 1999 m. tapo asamblėjos pirmininke, o 2002 m. perrinkta.
Pūdymai
Pūdymai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Lukšių.
Auguste de Choiseul-Gouffier
260px|thumb|Ogiustas de Šuazelis–Gufjė Ogiustas de Šuazelis–Gufjė arba Mary Gabrielius Floranas Ogiustas de Šuazelis–Gufjė (, ; 1752 m. rugsėjo 27 d. Paryžiuje – 1817 m. birželio 20 d. Akvisgrane) – Prancūzijos diplomatas ir ministras, Rusijos imperijos veikėjas, valdęs Platelių dvarą. Archeologas, antikinės istorijos tyrinėtojas ir kolekcionierius.
Biografija
Kartu su tapytojų ir architektų ekspedicija 1776 m. laivu apiplaukė Graikijos pakrante, lankėsi Peloponese, Kikladų ir Egėjo jūros salose, taip pat pasiekė Mažąją Aziją. Kelionės metu kasinėdavo antikinius griuvėsius; rinkdavo, perpiešdavo ir tyrinėdavo Senovės Graikijos palikimą. Sugrįžęs parašė knygą Vaizdinga kelionė Graikijon, kuri sulaukė didžiulio saitytojų susidomėjimo.
Knygos sėkmė padėjo kopti karjeros laiptais: 1782 m. jis buvo priimtas į Raštijos ir grožinės literatūros akademiją, o po metų tapo Prancūzijos akademijos nariu. 1784–1791 m. buvo skiriamas ambasadoriumi į Osmanų imperiją, kas leido toliau tyrinėti senovės graikų istorinį palikimą šioje šalyje. Subūręs grupelę bendraminčių, sudarė tikslų antikinės Graikijos žemėlapį – tai leido Homero Iliados skaitytojui geriau įsivaizduoti Trojos karo įvykius. Prancūzų revoliucijos metu Ogiustas de Šuazelis–Gufjė pasipriešino Nacionalinio konvento sprendimams ir vengė grįžti į Tėvynę, bijodamas, jog bus giljotinotas. Jis buvo pašalintas iš Prancūzijos akademijos narių, turtas nacionalizuotas, o į Konstantinopolį atsiųstas kitas ambasadorius.
1792 m. Ogiustas de Šuazelis–Gufjė su savo vaikais išvyko į Rusiją. Šios imperijos valdovė Jekaterina II palankiai sutiko atvykelį: vyresnysis sūnus tapo karininku, jaunesnysis priimtas į kadetų mokyklą, o tėvui paskirta solidi pensija. 1797 m. pr. jis buvo patvirtintas Imperatoriškosios bibliotekos direktoriumi, kartu suteikiant titulinio patarėjo titulą, o tų pačių metų viduryje tapo ir Imperatoriškosios dailės akademijos prezidentu. Tarnyba nesisekė. Rusiją pradėjęs valdyti naujasis imperatorius Pavelas I 1800 m. Ogiustą de Šuazelį–Gufjė iš aukščiau minėtų pareigų atšaukė ir po Trečioji ATR padalijimo įgytoje teritorijoje dovanodamas Platelių dvarą, kurį Šuazeliai valdė iki pat 1940 m.
Napoleonui į užsienį pasitraukusiems prancūzų kilmingiesiems paskelbus amnestiją, Ogiustas de Šuazelis–Gufjė 1802 m. suskubo grįžti į gimtąją šalį. Senasis bičiulis Šarlis Morisas Taleranas, tuo metu užėmęs aukštas pareigas valstybės tarnyboje, siūlė vietą Vyriausybėje, bet jis atsisakė. Tuo pačiu metu palaikė tamprius ryšius su emigracijoje Anglijoje gyvenusiu karaliumi Liudviku XVIII. Šiam valdovui 1809 m. paskyrė savo knygos Vaizdinga kelionė Graikijon antrąjį tomą, kuri buvo pastebėta ir Vokietijoje – 1810 m. jis išrinktas Getingeno mokslų akademijos užsienio nariu korespondentu.
Liudvikui XVIII sugrįžus į valdžią, Ogiustui de Šuazeliui–Gufjė buvo suteiktas pero titulas, jis buvo paskirtas vidaus reikalų ministru. 1816 m. jis vėl buvo priimtas į Prancūzijos mokslų akademiją. Jau po mirties buvo išspausdintas veikalo Vaizdinga kelionė Graikijon trečias tomas.
Šėtoniškas sandėris (1967 filmas)
Šėtoniškas sandėris  – 1967 m. Didžiojoje Britanijoje sukurta komedija, kurioje vaidino scenarijų parašęs Peteris Cookas.
Internetionio puslapio „Rotten Tomatoes“ lankytojai juostą įverino 65% teigiamų atsiliepimų, o kritikai – net 81 %.
2000 m. buvo sukurtas šio filmo perdirbinys, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktoriai Brendan Fraser ir Elizabeth Hurley.
Turinys
Stenlis – nevykėlis virėjas, beviltiškai įsimylėjęs toje pačioje užeigoje dirbančią padavėją Margaretą, tačiau niekaip nedrįstantis jos užkalbinti. Vieną dieną jis susipažįsta su paslaptingu lankytoju, kuris prisistato esąs Velnias, ir pasiūlo Stenliui sandėrį: išpildyti 7 jo norus mainais į sielą. Stenlis sutinka, tačiau netrukus paaiškėja, kad, renkantis norus, reikia būti labai atsargiam…
Žudikas nužudys ir vėl
Turinys
Džordžijas Meinardis vėlai naktį tampa liudininku kaip žudikas atsikrato automobilio su jame esančiu kūnu. Supratęs, kad yra pastebėtas, Džordijas pasiūlo sandėrį: šis už pinigus tokiu pat būdu nužudys jo žmoną Normą. Vyras pasirūpina alibi, žudikas taip pat atlieka savo darbą, tačiau nutinka neplanuotas įvykis: šiam nunešus kūną į automobilį ir grįžus sunaikinti įkalčių, mašiną pavagia paauglių pora, svajojanti nuvykti prie jūros...
Robel Teklemariam
Robel Teklemariam (g. 1974 m. rugsėjo 16 d.) – Etiopijos slidinėjimo lenktynių sportininkas. Šalies pirmasis ir kol kas vienintelis žiemos sporto olimpietis ir vėliavnešys. Nuo 9 metų gyvena Niujorke. Nacionalinės Etiopijos slidinėjimo federacijos įkūrėjas.
2006 m. olimpiada
Robel Teklemariam tapo pirmuoju sportininku, kuris dalyvavo žiemos olimpinėse žaidynėse.
2010 m. olimpiada
Sportininkas antrą kartą savo karjeroje varžėsi olimpinėse žaidynėse.
Tegyvuoja Italija (2012 filmas)
Tegyvuoja Italija – 2012 m. Italijoje sukurta politinė komedija.
Siužetas
Mikelė Spanolo – įtakingas politikas, be skrupulų naudojantis savo padėtį tiek asmeniniams ir šeimos reikalams tvarkyti. Vienintelis jo sūnus Rikardo, dirbantis gydytoju vargšų ligoninėje, stengiasi vengti bet kokių sąsajų su tėvu, tuo tarpu kitas sūnus Valerio pretenduoja į stambios įmonės vadovo postą tik dėka tėvo, kaip ir duktė aktorė Siuzana, gaunanti vaidmenis tik dėl savo garsios pavardės. Ir štai vieną dieną Mikelė patiria širdies smūgį, kurio pasekmė – jis pradeda kalbėti tik tiesą. Naujasis pokytis nepatinka jo bendrapartiečiams, nei šeimai, kuri staiga pradeda jausti visas įtakos praradimo pasekmes...
Mateikiškių tvenkinys
Mateikiškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Ukmergės rajone, 4 km į pietvakarius nuo Želvos. Sudarytas užtvenkus Želvos upę (Siesarties intakas) jos aukštupyje 10,8 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis pietryčių-šiaurės vakarų-rytų kryptimi – 0,44 km, plotis – iki 0,17 km. Yra 0,08 ha sala. Altitudė 141 m. Krantai žemi, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui daugiausia plyti pievos, pietuose auga miškelis. Šalia įsikūrę Mateikiškių ir Pilionių kaimai. Šiauriau tvenkinio nutiestas kelias.
Peris
thumb|right|150px|Normandijos peris Peris, kriaušių sidras – alkoholinis gėrimas, gaminamas rauginant kriaušių sultis. Peris yra panašus į sidrą, nes gaminamas tokiais pačiais technologiniais metodais ir gėrimų stiprumas vienodas (iki 8,5 % tūrio). Todėl kartais naudojamas ir pavadinimas kriaušių sidras.
Peris jau šimtus metų yra tradicinis D. Britanijos (ypač Velse ir Anglijos pietvakarių grafystėse) ir Prancūzijos (ypač Normandijoje ir Anžu) gėrimas. Perio gamybai yra naudojamos specialių veislių kriaušės kaip kad sidrui naudojami specialių veislių obuoliai. Pvz., D. Britanijoje dažniausia perio kriaušių veislė yra Blakeney Red. Šios veislės kriaušių medžiai veda kriaušes, kurios nėra skanios valgyti, tačiau iš jų išeina puikus peris. Perio kriaušės turi daugiau taninų ir rūgščių negu desertinės ar kulinarinės kriaušės, jos paprastai yra mažesnės.
Gosteršyro (Gloucestershire), Herefordšyro (Herefordshire) ir Vusteršyro (Worcestershire) (Anglija) periai, gaminami pagal tradicines receptūras, yra Europos Sąjungos saugomi regioniniai produktai (Protected Geographical Status)
Peris gali būti distiliuojamas ir taip gaminamas distiliuotas alkoholinis gėrimas, panašus į epldžeką (applejack).
Tikro pilstomo perio rekalavimai
D. Britanijoje vartotojų organizacija CAMRA (Campaign for Real Ale 'Kampanija už tikrą elį') turi apibrėžusi tikro pilstomo (draught) perio ir tikro sidro reikalavimus:
Komerciniai lengvieji periai
Komerciniai periai, kaip ir komerciniai šviesieji lagerai ar sidrai, labai apdoroti, į juos paprastai dedama daug netipinės periams javų žaliavos – kukurūzų krakmolo sirupo ar invertuotojo cukraus. Jie paprastai silpnesni už tikruosius perius.
Eurovision Song CZ
Eurovision Song CZ arba ESCZ – Eurovizijos dainų konkurso nacionalinė atranka, kuri vyksta Čekijoje kasmet nuo 2018 m. (2021 m. nevyko), „ESCZ“ nugalėtojas, kurį išrenka Čekijos televizijos paskirta komisija ir žiūrovai balsuodami internetu, dalyvauja tų metų Eurovizijos konkurse. Ankstesniais metais čekai savo atstovą rinkdavo „Eurosong“ konkure.
Paviršiaus įtemptis
Paviršiaus įtemptis – skysčio paviršių veikianti jėga, atsirandanti dėl skysčio molekulių tarpusavio traukos.
Jėga veikia išilgai skysčio paviršiaus statmenai linijai, ribojančiai šį paviršių, bei stengiasi sumažinti jį iki minimumo. Ji išreiškiama niutonu metrui N/m. Jeigu į paviršiaus įtemptį žiūrėti kaip į darbą, kurį reikia atlikti, norint padidinti sistemos paviršių ploto vienetu, tai paviršiaus įtemptis matuojama džauliais kvadratiniam metrui J/m².
Grynųjų medžiagų paviršiaus įtemptis priklauso nuo medžiagos prigimties, sąlyčio fazės ir temperatūros. Skysčio paviršiaus įtempimo jėga atsiranda, kadangi skysčio viduje traukos jėgos, kuriomis vieną molekulę veikia gretimos molekulės, kompensuojasi. Kiekvieną paviršiaus molekulę traukia skysčio viduje esančios molekulės, nes išorėje nėra molekulių, galinčių tas jėgas atsverti (virš skysčio paviršiaus esančių garų ir oro galima nepaisyti). Traukos jėgų veikiamos paviršiaus molekulės grimsta į skystį ir paviršiuje esančių molekulių skaičius mažėja tol, kol skysčio laisvasis paviršius šiomis sąlygomis pasidaro minimalus.
Dėl paviršiaus įtempimo maži tankūs kūnai, pvz., 1 cento moneta ar vabzdžiai (pvz., vandeniniai čiuožikai), gali laikytis ant vandens paviršiaus.
Berzitai
thumb|Pietų slavai ir berzitai tarp jų Berzitai (serb., bulg., ) – viduramžių laikų pietų slavų gentis.
VI a. pabaigoje, slavų invazijos į Balkanus metu, berzitai apsigyveno dabartinių Makedonijos ir Kosovo teritorijoje, Ochrido apylinkėse. Šiais laikais makedonai šią gentį vadina, taip pat Brsjaci vadinamas ir Makedonijos regionas, kuriame yra Bitola, Ochridas, Prespa ir Velesas.
Dalis genties patraukė į šiaurę ir apsigyveno palei Brestą (Baltarusija).
Berzitai pirmąkart paminėti „Šventojo Dmitrijaus stebukluose“, kur 616 m. Salonikų apgulties aprašyme išvardintos apgulusios gentys. Be berzitų paminėti dragovitai, sagudatai, velegezitai, vajunitai ir kiti.
Apie 773 m., pagal bizantiečių metraštininką Teofaną, bulgarų chanas Telerigas pasiuntė į berzitų žemes 12 tūkstančių karių. Žygio tikslas buvo paimti belaisvių ir perkelti juos į Bulgariją. Tačiau imperatoriaus Konstantino V kariuomenė pakeliui pasitiko bulgarus ir sutriuškino juos.
Kitą kartą berzitus Teofanas paminėjo rašydamas apie 799 m. Tuo metu berzitai jau buvo patekę Bizantijos valdžion, tačiau turėjo autonomiją, juos valdė nuosavas „archontas“ Akamiras. Akamiras su metraštyje nepaminėtasi „eladikais“ (galbūt Elados temos didikais ar temos kariuomene) surengė sąmokslą prieš imperatorę Ireną, kad sostan pasodintų vieną iš Konstantino V sūnų. Sąmokslas buvo nesėkmingas - jį atskleidė, o jo dalyviai buvo apakinti.
Berzitus asimiliavo serbai ir bulgarai.
Hokonas VII
Hokonas VII (Danijos ir Islandijos princas Karlas; gimė kaip Kristijonas Frederikas Karlas Jurgis Valdemaras Akselis, 1872 m. rugpjūčio 3 d. – 1957 m. rugsėjo 21 d.) – pirmasis Norvegijos karalius po unijos su Švedija panaikinimo 1905 m. Priklausė Gliuksburgų dinastijai. Kaip vienas iš kelių išrinktų monarchų, jis buvo labai populiarus tarp norvegų ir suvaidino svarbų vaidmenį, Norvegijai priešinantis nacių okupacijai per Antrąjį Pasaulinį karą.
Norvegijoje jis laikomas iškiliausiu XX a. norvegu, nes grasino atsistatydinti, jei Norvegijos vyriausybė bendradarbiaus su vokiečiais. Mirė sulaukęs 85-erių metų amžiaus po 52 metų valdymo.
Princo jaunystė
thumb|left|200px|Princas Karlas, vėliau karalius Hokonas VII, 1889 m. Jis buvo antrasis Danijos karaliaus Frederiko VIII ir jo žmonos Luisos Švedės sūnus. Be to, jis buvo Kristijono IX anūkas iš tėvo pusės ir Švedijos karaliaus Karolio XV, kuris valdė Norvegiją kaip Karolis IV, anūkas iš motinos pusės. Jis tapo Norvegijos karaliumi prieš tėvui ir broliui karaliaujant. Jam valdant tėvas (1906 m.), brolis (1912 m.) ir sūnėnas Frederikas IX (1947 m.) tapo Danijos karaliais.
Danijos princas Karlas gimė Šarlotenlundo rūmuose netoli Kopenhagos. Jis priklausė Gliuksburgų dinastijai, kuri buvo Oldenburgų atšaka. Oldenburgai valdė Daniją nuo 1448 m., o Norvegiją 1536–1814 m., kai ši buvo Danijos-Norvegijos karalystės dalis. Dinastija kilusi iš Šiaurės Vokietijos, kur turėjo nedidelį feodą. Šeima turėjo ryšių su Norvegija nuo viduramžių. Keli Karlo protėviai iš tėvo pusės buvo nepriklausomos Norvegijos karaliai.
Jaunasis princas užaugo rūmuose ir mokėsi Danijos karališkoje Laivyno akademijoje, kurią baigė vos ne blogiausiai klasėje. Jis buvo pagrindinis liudytojas skandale, kuris kilo po Kai Simonsen savižudybės.
1896 m. liepos 22 d. Bekingemo rūmuose princas Karlas vedė pusseserę Modę Velsietę, jauniausią būsimo Anglijos karaliaus Eduardo VII ir Aleksandros Danės dukrą. Jų sūnus princas Aleksandras, vėliau pavadintas princu Olafu, gimė 1903 m. liepos 2 d.
Tapimas Norvegijos karaliumi
200px|left|thumb|Hokano VII karūnacija [[1906 m.]] Kai buvo panaikinta unija su Švedija, Norvegijos vyriausybės komitetas rinko kandidatus į laisvą Norvegijos sostą. Netrukus princas Karlas tapo pagrindiniu kandidatu, nes buvo kilęs iš nepriklausomos Norvegijos karalių. Jis turėjo sūnų (ir įpėdinį), o jo žmonos Modės ryšiai su britų karališkąja šeima buvo privalumas. thumb|100px|Karališkoji monograma. Demokratinių pažiūrų Karlas žinojo, kad Norvegijoje verda ginčai tarp monarchijos ir respublikos šalininkų ir pasiūlė surengti referendumą, kad būtų aiški tautos valia. Per referendumą 79 % pasisakė už monarchiją (259 563 balsai už ir 69 264 prieš ), Stortingas (parlamentas) pasiūlė sostą princui Karlui ir išrinko jį karaliumi 1905 m. lapkričio 18 d. Tą patį vakarą su senelio sutikimu naujasis karalius pasivadino Hokonu, nes tokį vardą turėjo keli Norvegijos karaliai. Hokonas VII tapo Švedijos karaliaus Oskaro II, kuris atsisakė Norvegijos sosto pagal susitarimą spalį, įpėdiniu.
Naujoji karališkoji šeima su Danijos karališka jachta „Dannebrog“ išvyko į Norvegiją. Oskarborgo tvirtovėje jie įlipo į Norvegijos laivą „Heimdal“. Po trijų dienų kelionės jie atvyko į Oslą 1905 m. lapkričio 25 d. ankstyvą rytą. Po dviejų dienų Hokonas davė karaliaus priesaiką.
Karūnacija įvyko Nidaroso katedroje Trondheime 1906 m. birželio 22 d.
Valdymas
Karališkoji šeima susidomėjo slidinėjimu. Šis sportas laikomas norvegišku. Olofas vėliau tapo šuolių su slidėmis olimpiniu čempionu.
1927 m. karalius pasakė „Aš esu ir komunistų karalius“ (Norvegų kalba: „Jeg er også kommunistenes konge“) ir dalyvavo politiniuose procesuose, kai buvo išrinktas Darbo partijos pirmasis premjeras 1928 m.
Princas Olafas vedė pusseserę Martą 1929 m. kovo 21 d. Ji buvo Hokono sesers Ingeborgos dukra. Olafo vaikai: Ragnhilda (g. 1930 m.), Astrida (g. 1932 m.) ir Haroldas (g. 1937), kuris tapo karaliumi 1991 m.
Karalienė Modė mirė 1938 m. lapkričio 20 d.
Šiaurės Kaskadų nacionalinis parkas
Šiaurės Kaskadų nacionalinis parkas  – JAV nacionalinis parkas, esantis Vašingtono valstijoje. Į parko teritoriją patenką Šiaurės Kaskadų kalnai, kurių aukščiausia vieta – Gudo kalnas (2810 m).
Hokonas VII
Antrasis pasaulinis karas
Nacistinės Vokietijos laivynas ir oro pajėgos įsiveržė į Norvegiją 1940 m. balandžio 9 d. Vokiečių laivams pasipriešino Oskarborgo tvirtovė ginanti Oslą. Tvirtovės šūviai apgadino kreiserį „Lützow“ ir nuskandino „Blücher“. Žuvo daug nacių karių, Gestapo agentų ir administracijos pareigūnų, kurie turėjo okupuoti Oslą. Dėl vokiečių flotilės atsitraukimo ir Stortingo prezidento C. J. Hambro greitų veiksmų karališkoji šeima, kabinetas ir dauguma deputatų specialiu traukiniu išvyko iš sostinės.
Šiaurės Kaskadų nacionalinis parkas
Parkas yra daug įvairių gyvūnų rūšių, įskaitant 75 žinduolių rūšis, tokias kaip kojotas, rudoji lūšis, puma, briedis, elnias, ūdra, kalninė ožka ir juodasis lokys.
Hokonas VII
Antrasis pasaulinis karas
Stortingas susirinko tą popietę Hamare, bet besiartinant vokiečiams persikėlė į Elverumą. Parlamentas vienbalsiai priėmė rezoliuciją (Elverumsfullmakten), kuri suteikė visišką teisę kabinetui apginti šalį, kol parlamentas vėl susirinks.
Šiaurės Kaskadų nacionalinis parkas
Pastebėta virš 200 rūšių paukščių, kurios Šiaurės Kaskadų kalnuose poruojasi ir peri. Čia gyvena kilnusis ir baltagalvis erelis, taip pat dėmėtoji pelėda, puošnioji antis ir kai kurios žvirblių rūšys.
Hokonas VII
Antrasis pasaulinis karas
Per emocingą susitikimą su vyriausybe Nybergsunde Hokonas pranešė apie nacių ultimatumą. Hokonas žinojo, kad negali priimti sprendimo, bet savo moraliniu autoritetu jis galėjo paveikti vyriausybę. Karalius pasakė kabinetui:
Hokonas pareiškė, kad negali patvirtinti jokios Kvislingo vyriausybės, nes žinojo, kad žmonės ir Stortingas juo nepasitiki. Tačiau kabinetui manant priešingai, jis atsistatydintų, kad netrukdytų vyriausybės sprendimui.
Bažnyčios ir švietimo ministras Nilsas Hjelmtveitas vėliau rašė: „Tai mums visiems padarė didelį įspūdį. Aiškiau nei bet kada mes galėjome už žodžių pamatyti žmogų: karalių, kuris nubrėžė sau ir savo užduočiai liniją, nuo kurios jis negali nukrypti. Per penkerius metus (vyriausybėje) išmokome gerbti ir branginti karalių ir dabar savo žodžiais jis mums pasirodė didis žmogus, teisingas ir valingas, vadas šiais niūriais mūsų šaliai laikais.“ thumb|right|200px|Karalius Hokonas ir princas Olafas slepiasi po beržu vokiečiams bombarduojant Moldę 1940 m. balandį. Norvegijos vyriausybė vienbalsiai nusprendė patarti karaliui nepatvirtinti Kvislingo vyriausybės. Per kelias valandas jis pranešė sprendimą telefonu Braueriui. Tą naktį NRK (Norvegijos nacionalinis radijas ir televizija) pranešė tautai apie karaliaus sprendimą. Be to, vyriausybė pranešė, kad priešinsis vokiečiams kiek tik galės ir prašė norvegų pagalbos.
1940 m. balandžio 11 d. Liuftvafės bombonešis užpuolė Nybergsundą ir sunaikino mažą miestelį, bandydamas atsikratyti karaliaus ir vyriausybės. Karalius Hokonas ir jo ministrai pasislėpė snieguotuose miškuose ir kalnais nukeliavo į Moldę. Kai vokiečių aviacija išstūmė britų pajėgas iš apylinkių, karalius įlipo į „HMS Glasgow“ kreiserį ir pasitraukė 1000 km į šiaurę, Trumsę, kur gegužės 1 d. buvo įkurta laikinoji sostinė. Karalius ir princas Olafas slėpėsi miško trobelėje Molselvdaleno slėnyje Tromsės apygardoje, kol buvo evakuoti į Didžiąją Britaniją. Miško trobelėje juos gynė vietiniai šaulių sąjungos nariai.
Sąjungininkai išlaikė šiaurės Norvegiją iki gegužės pabaigos, bet pralaimint Mūšį dėl Prancūzijos tų pajėgų prireikė kitur ir jos buvo atitrauktos. Karališkoji šeima bei demoralizuota vyriausybė birželio 7 d. buvo Trumsės perkelta į Londoną. Čia buvo įkurta Norvegijos vyriausybė tremtyje. Vyriausybė įsikūrė Rotehaito rajone, o karalius – Vinkfylde netoli Vinzoro. thumb|right|200px|Norvegijos karališkoji šeima moja miniai nuo „HMS Norfolk“ denio Osle. Tuo metu Hitleris Norvegijos reichkomisaru paskyrė Josefą Terboveną. Hitlerio įsakymu J. Terbovenas spaudė parlamentą pašalinti karalių, bet šis atsisakė remdamasis konstitucija. Vokiečiai pagrasino į koncentracijos stovyklas uždaryti visus karinei tarnybai tinkančius norvegus. Iškilus šiai grėsmei Osle esantys parlamentarai parašė karaliui, prašydami atsistatydinti birželio 27 d. Karalius Hokonas VII mandagiai atsisakė liepos 3 d., o liepos 8 d. tai pranešė BBC. Nepavykus dar vienam bandymui nuversti karalių rugsėjį, J. Terbovenas išleido dekretą, kad karališkoji šeima „atsisakė teisės sugrįžti“ ir panaikino demokratines politines partijas.
Per penkis Norvegijos okupacijos metus daug norvegų slapta dėvėjo drabužius ar papuošalus su karaliaus monograma, reikšdami jam palankumą, kaip danai jo brolio atžvilgiu. Karaliaus monogramos buvo dažomos ar kitaip keičiamos, parodant pasipriešinimą okupacijai.
Po karo, 1945 m. birželio 7 d., praėjus lygiai penkeriems metams po išvykimo, karališkoji šeima grįžo kreiseriu „HMS Norfolk“. .
Pokario metai
1947 m. norvegų tauta padovanojo karaliui jachtą „Norge“. Dabar tai viena iš dviejų karališkų jachtų, kita priklauso Danijos karalienei Margaretai II.
Princesė Ragnhilda vedė Erlingą S. Lorenceną 1953 m. gegužės 15 d. Ji buvo pirmoji norvegų karališkosios šeimos atstovė, ištekėjusi už nekilmingojo. Hokonui VII gimė du proanūkiai Hokonas Lorencenas (g. 1954 m. rugpjūčio 23 d.) ir Ingeborga Lorencen (g. 1957 m. vasario 3 d.)
Princesė Marta mirė 1954 m. balandžio 5 d. nuo vėžio.
Karalius Hokonas paslydo vonioje 1955 m. savo namuose Osle. Tai įvyko mėnesį prieš jo 83-iąjį gimtadienį. Lūžo šlaunikaulis ir nors kitų komplikacijų nebuvo karalius atsidūrė invalido vežimėlyje. Anksčiau aktyvus karalius pergyveno dėl priverstinio neveiklumo ir pradėjo prarasti susidomėjimą įvykiais šalyje ir savo pareigomis. Dėl karaliaus nejudumo ir pašlijusios sveikatos 1957 m. vasarą Olafas atlikdavo pareigas karaliaus vardu.
Kai Hokonas VII mirė 1957 m. rugsėjį, Olafas tapo karaliumi. Jis buvo palaidotas 1957 m. spalio 1 d. baltame sarkofage karališkame mauzoliejuje Akershuso tvirtovėje.
Kleizura
VII a. antroje pusėje kleizuromis imta vadinti gerokai didesnes pasienio sritis, daugiausia rytiniame pasienyje su Arabų kalifatu Tauro-Antitauro kalnų linijoje. Vakarinėje Bizantijos dalyje kleizura buvo vadinamas tik Strymonas. Kleizuros skyrėsi nuo stambesnių karinių regionų temų.
Kleizura ar kleizurarchija buvo vadinamas autonominis karinis rajonas, kuriam vadovaudavo kleizurarchas. Einant laikui daugelis kleizurų buvo performuotos į pilnas temas. Po X a. terminą kleizura nustota naudoti. Vėlyvojoje Bizantijoje kleizurų atitikmeniu tapo drungai.
Bizantijos priešininkai musulmonai Kilikijoje ir Aukštutinėje Mesopotamijoje turėjo panašius karinius vienetus, vadintus al-thughūr.
Liucija Šerepekaitė Gedgaudienė-Šileikienė
Liucija Gedgaudienė-Šileikienė (1939 m. gegužės 31 d. – 2004 m. gegužės 28 d.) – Lietuvos inžinierė architektė.