cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrius Žebrauskas
Biografija
1978–1982 m. mokėsi Lietuvos valstybinėje konservatorijoje – aktoriaus specialybė (kurso vadovai Henrikas Vancevičius, Rimas Tuminas, Irena Bučienė ir Vytautas Čibiras). 1993 m. – Jacques Lecoq École International de Théâtre, Paris. 2001 m. – The Loose Moose Theater Company 13th International improvisation School, Calgary. 2004 m. – Lietuvos valstybinės muzikos akademijos teatro magistras. 2009 m. – International Academy for Transformational Coaching and Leadership. Maskva. 2009 m. Andriaus Žebrausko improvizacijos mokyklos ir teatro „Kitas kampas“ steigėjas. 2015 m. sukūrė „GODOPOCO“ prekės ženklą (komunikacijos ir improvizacijos praktiniai mokymai pagal Andriaus Žebrausko autorinį žaidimą).
Sukūrė vaidmenis teatre, kine, televizijoje. Vaidino TV humoro laidoje „Dviračio žinios“.
Austrijos vyrų ledo ritulio rinktinė
Austrijos vyrų ledo ritulio rinktinė – komanda, atstovaujanti Austrijai tarptautinėse ledo ritulio varžybose. 2020 m. ji buvo 17 vietoje Tarptautinės ledo ritulio federacijos reitinge. Austrija laimėjo aukso medalį 1927 m. Europos ledo ritulio čempionate.
Ylakiai
Ylakiai – miestelis Skuodo rajono savivaldybėje, prie kelio, 20 km į rytus nuo Skuodo. Seniūnijos centras, Ylakių seniūnaitija. Miestelio centras – Urbanistikos paminklas. Maldos namai: Ylakių Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia (1891 m.), Šv. Roko išpažinėjo koplyčia (1904 m.), Ylakių evangelikų baptistų bažnyčia (1931 m.). Veikia Ylakių gimnazija, Skuodo meno mokyklos filialas, biblioteka, paštas (LT-98050), globos namai, Broniaus Jonušo muziejus (nuo 2004 m.). Už miestelio įsikūręs „Ylakių paukštynas“, saugomas Gedrimų (Vindašių) šaltinis, 2 km į vakarus – Žemaitijos botanikos parkas (įkūrė 1928 m. Izidorius Navidanskas). Ylakių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais (XVI a. – XX a. pr.).
thumb|left|Įvažiavimas nuo Sedos thumb|left|Miestelio centre thumb|left|[[Ylakių koplyčia|Šv. Roko išpažinėjo koplyčia Ylakių kapinėse]]
Etimologija
Spėjama, kad Ylakių gyvenvietės pavadinimas susijęs su pavardėmis (asmenvardinis vietovardis). 1596 m. Skuodo valsčiaus inventoriuje nurodyta, kad Skuodo ir Grūstės valsčiaus pavietininku buvo Markas Ylokaitis, o 1599 m. dar minima ir Ylakio pavardė. Dabar yra išlikusios panašios pavardės Ylakys, Ylakis, Ylakavičius būdingos žemaičiams ir žinomos Ylakių apylinkėse. Jos galbūt sudurtinės – iš yla ir akis.
Istorija
Į šiaurę nuo Ylakių yra I tūkstantmečio pr. m. e. – XIII a. Girdenių piliakalnis. 1568 m. Jokūbo Laskovskio sudarytame Grūstės valsčiaus inventoriuje pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas Ylakių kaimas. Jis buvo Skuodo dvaro valdose. Žemės ribojosi su tuometinio dvaro savininko Jono Chodkevičiaus įsteigto Bareikių miesto žemėmis.
XVI a. II pusėje Ylakiai, kaip ir kiti valakiniai kaimai, turėjo linijinį planą – didžioji dalis namų buvo išsidėstę palei vieną gatvę. Dar nenustatyta, kurioje dabartinio miestelio dalyje XVI a. būta Ylakių kaimelio. Manoma, kad tuo laiku Ylakiai galėjo kurtis palei kelią Seda–Skuodas.
Spėjama, kad Ylakiai į miestelį išaugo po to, kai sunyko ar per karus buvo sunaikintas netoliese, Erkšvos kaimo teritorijoje arba toje pat vietoje buvęs Bareikių miestas. Skuodo dvaro inventoriuje 1647 ir 1684 m. Ylakiai vis dar vadinami kaimu, o Bareikių miestas dokumentuose nebeminimas. Aprašytas tik Erkšvos kaimas, kuriame tuo metu buvo 23 kiemai ir 26 valakai žemės. 1684 m. Ylakiuose jau gyveno 48 šeimos, kurios valdė 44 valakus žemės. Tuo laiku čia jau buvo Ylakių bažnyčia, veikė viena karčema. Amatininkų nebuvo ir kaimas didesnės reikšmės šiame regione neturėjo, todėl jis nepažymėtas ir ano meto LDK, Livonijos žemėlapiuose. Nuo XVIII a. Ylakiai priklausė Sapiegoms.
XVIII a. pradžioje, apie 1717–1725 m., Ylakiuose įvyko daug pasikeitimų. Vietoje kaimo atsirado miestelis (Ylakiai pradėti vadinti miesteliu 1732–1747 m.), iš esmės pasikeitė jo planas, išsiplėtė teritorija. Tada miestiečiams priklausė 48 valakai, 20 margų ir 24,4 presto žemės. Naujoji miestelio dalis projektuota į vakarus nuo senojo kaimo centro, prie neužstatytos Skuodo, Sedos ir Židikų kelių sankryžos, priešais bažnyčią. Ylakiai iš kitų tuo metu tvarkomų Lietuvos miestelių išsiskyrė didžiausiu aikštei paskirtu plotu. Atmetus šventoriaus iškyšulį ir pridėjus plotą, esantį priešais aikštę (Sedos kelio praplatėjimą pietinėje bažnyčios pusėje), ši aikštė užėmė 140×140 m arba 3×3 šniūrų kvadratą.
XVIII a. pradžioje šalis buvo nualinta karų, bado ir maro. Per suirutes Ylakiuose gyventojų skaičius sumažėjo 40 proc., atsirado tuščių valakų. Prekybininkų, amatininkų sklypų buvo vos 20. Prekyba ir amatai pagyvėjo tik XVIII a. pabaigoje, kai pagerėjo bendros ekonominio gyvenimo sąlygos šalyje. 1773 m. Ylakių miestelis pirmą kartą pažymėtas Karolio de Perthies sudarytame Lenkijos žemėlapyje. Lyginant su Skuodu ir Seda, XVIII a. antrojoje pusėje Ylakiai buvo nedidelis miestelis, todėl kai kuriuose to amžiaus pabaigos žemėlapiuose jis pažymėtas kaip kaimas. 1795 m. Ylakių miestelyje buvo 43 šeimos. 42 % gyventojų vertėsi prekyba ir amatais. Veikė iždo karčema, dvi privačios karčemos, bažnyčia ir sinagoga.
Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla, kuri veikė iki 1863 m. sukilimo, nuo 1866 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla.
XIX a. pradžioje įgyvendinus naują administracinį šalies suskirstymą, Ylakiai tapo valsčiaus centru. 1804 m. priėmus senato potvarkį, kuriuo žydams prekybininkams leista išsikelti iš kaimų, miestelyje padaugėjo gyventojų. 1819 m. čia jau gyveno 83 šeimos – apie 400–500 žmonių. Daugiau kaip 50 % miestelio gyventojų vertėsi prekyba ir amatais. Po 1831 m. sukilimo visos Sapiegų valdos (tuo pačiu ir Ylakiai) buvo konfiskuotos ir atiteko caro administracijai, tapo „valdišku“ miesteliu. Po to jis pradėjo greitai augti. 1839–1840 m. čia vyko dideli turgūs ir prekymečiai. Iš 108 šeimų prekyba, amatais ir kitais ne žemės ūkio verslais užsiėmė 68 šeimos, 63 % visų miestelio gyventojų. 1836 m., 1858 m., 1874 m., 1911 m., 1917 m. Ylakiai degė.
1868 m. Ylakiuose surašyti 172 sklypai ir 165 šeimos. Ne žemės ūkyje dirbo 117 šeimų, valstiečių savininkų buvo 5 šeimos, daržininkų – 27, dvariškių – 10, atitarnavusių kareivių – 3 šeimos. Veikė valdiška parduotuvė ir karčema, valsčiaus valdyba, bažnyčia, sinagoga, altarija (minima 1804 m.). XIX a. antroje pusėje Ylakiai susijungė su Stripinių kaimu, kuriame buvo 24 sklypai. Miestelis plėtėsi ne tik Skuodo kryptimi, bet ir į visas kitas puses, išskyrus rytinę, kur buvo upelio slėnis, klebono pievos. Namai buvo statomi pagal visus kelius, ėjusius už centro ribų. 1874 m. Ylakiuose kilo gaisras. Sudegė 41 gyvenamasis namas ir sinagoga.
XIX a. pabaigoje garsėjo turgumis ir prekymečiais. 1897 m. miestelyje gyveno 1367 žmonės, iš jų 775 vertėsi prekyba, amatais ir padieniais verslais. Pastatyta nauja mūrinė katalikų bažnyčia, valdiška mokykla, žydų sinagoga su mokykla, evangelikų liuteronų bažnyčia, valsčiaus valdyba, dvi prieglaudos, 35 parduotuvės ir 10 alinių. 1894 m. Ylakiuose susekta slapta daraktorės B. Gailiūtės mokykla. Parapijos kaimuose vaikus slapta mokė knygnešė M. Bankaitė. XIX a. pabaigoje miestelis buvo Telšių apskrities Ylakių valsčiaus centras.
Nepriklausomos Lietuvos metais Ylakiai buvo atkuriami, vyko gana intensyvios statybos. Vietoje sudegusių vienaaukščių medinių namų pastatyta dalis dviaukščių (kai kurie mūriniai). Iškilo ir nauja medinė sinagoga, kurią projektavo B. Helcermanas, mūrinė pieninė ir mokykla. Nuo 1905 m. Ylakiuose buvo baptistų bendruomenė, 1931 m. Stripinių kaimo teritorijoje pastatyti mūriniai baptistų maldos namai. Ylakiuose prie miestelio aikštės tuo laiku pastatyti keli originalūs dviaukščiai mūriniai ir mediniai namai, papuošti įstiklintomis verandomis ir erkeriais. Pagausėjo gyvenamųjų namų su artikais statyba. Projektų statyboms nebuvo daroma. Ylakių planas iki II pasaulinio karo išliko ankstesnės formos.
1941 m. Ylakiuose dar neprasidėjus karui ėmė kurtis partizanų būrys. Lietuvos kariuomenės kapitonas A. Petrauskas valsčiuje suorganizavo apie 100 sukilėlių būrį; per susirėmimą su Raudonąja armija žuvę 5 sukilėliai palaidoti Ylakių kapinių koplyčioje. 1941 m. liepos mėn. vokiečių okupacinės valdžios nurodymu nužudyti 475 miestelio gyventojai, tarp jų 446 žydai, 25 lietuviai, 4 karaimai. Per karą gyventojų sumažėjo daugiau negu perpus. Miestelio pastatai beveik nenukentėjo.
1948 m. įkurta biblioteka, nuo 1950 m. Ylakiai – kolūkio centrinė gyvenvietė. 1950 m. panaikinus valsčių, miestelis tapo Ylakių apylinkės centru. Įkurtas „Lenino keliu“ kolūkis. Įsteigta keliolika įstaigų: vidurinė mokykla, kultūros namai (1948 m.), ligoninė su ambulatorija (1953 m.), senelių ir invalidų namai, valgykla, kelios parduotuvės ir kt.
1959 m. Ylakiuose gyveno 874 žmonės. Daugėjo statybų. 1963–1970 m. pastatyta keliolika medinių ir mūrinių gyvenamųjų namų. Dalis jų nebūdingi Ylakiams, nepuošia jų. Neapdairiai buvo statomi ir kai kurie visuomeniniai pastatai: pieninė Skuodo gatvėje, apylinkės tarybos pastatas, parduotuvė-valgykla miestelio centre, paviljonas ir autobusų stotelė buvusios sinagogos vietoje. Išardžius grindinį, miestelio aikštė prisodinta medžių. Visa tai stipriai pakeitė senąją darnią aikštės kompoziciją.
2002 m. patvirtintas Ylakių herbas. 2004 m. Ylakiuose atidarytas kompozitoriaus Broniaus Jonušo muziejus.
Architektūra
thumb|right|240px|Viena iš gatvių
Miestelyje susipynę radialinio ir stačiakampio plano elementai. Centrinė dalis, susiklosčiusi 1717–1725 m. stačiakampio plano, su sudėtingos formos aikšte, kuri susiklostė XIX a. pirmoje pusėje, užstačius dalį buvusios kvadratinės aikštės, į kurią sueina keturios gatvės. Vyrauja nuo XIX a. pabaigos statyti 1-2 aukštų mediniai ir mūriniai pastatai su įstiklintomis verandomis ir erkeriais. Svarbiausi statiniai:
Nuo XVII a. vidurio iki XIX a. pabaigos užstatyta Ylakių miestelio teritorija – urbanistikos paminklas. Jo teritorijoje saugoma:
Gyventojai
1684 m. buvo 47 ar 48 šeimos, 1795 m. – 43, iš jų 20 prekybininkų ir amatininkų, 1847 m. – 108 šeimos.
Karibos tvenkinys
Karibos tvenkinys  – tvenkinys Zambijoje ir Zimbabvėje, ketvirtas pagal plotą ir pirmas pagal tūrį pasaulyje. Užsipildė 1958–1963 m. patvenkus Zambezės upę tuoj už Karibos tarpeklio, ~1300 km nuo upės žiočių.
Tvenkinio ilgis siekia 280 km, plotis iki 48 km. Tvenkinio tūris siekia net 180 km³ (palyginimui Trijų Tarpeklių tvenkinio – 39,3 km³), manoma, kad toks sukauptas vandens kiekis sukelia dirbtinį seismiškumą. Tvenkinyje yra keletas salų: Maazė, Mašapė, Četė, Sekula, Sampa Karuma, Fotergilas, Sparvingas, Gyvačių sala, Antilopių sala, Čikanka.
Sudarant tvenkinį buvo iškeldinta 57 tūkst. žmonių (dauguma – tongai), perkelta apie 5000 gyvūnų. Dabar tvenkinys yra svarbus turistinis objektas, verčiamasi pramonine žvejyba. Miestai prie Karibos tvenkinio: Kariba, Mlibizis (Zimbabvė), Siavonga, Sinazongvė (Zambija).
Kupsčiai (Kėdainiai)
Kupsčiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Pernaravos, išsibarstęs tarp Angirių tvenkinio, Cigoniškės ir Žemėplėšos upelių. Vakaruose plyti Pavinkšnių miškas. Pro kaimą eina Grinių–Žostautų kelias. Plėtojama gyvulininkystė.
Gyventojai
thumb|left|260px|Kaimo sodyba su senovine [[klėtis|klėtimi]]
Čapakurų kalbos
Čapakurų kalbos arba čapakurų-vanjamų kalbos (Chapacura, Chapacura–Wanham) – negausi indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos pietvakarių Amazonijoje: šiaurės Bolivijoje ir Brazilijoje (Rondonijoje, Mato Grose, Amazonėje).
Čapakurų kalbos nėra išsamiai aprašytos, dalies jų būklė dabar nėra žinoma. Likusios gyvos kalbos sparčiai nyksta: išstumiamos ispanų, portugalų, tupių-gvaranių kalbų. Manoma, kad seniau čapakurų kalbų arealas buvęs didesnis. Bandyta susieti čapakurų kalbas ir išnykusią, Venesueloje vartotą vamų (gvamų) kalbą.
Kalbos
Žinoma ~12 čapakurų kalbų:
Prie čapakurų kalbų galbūt priskirtinos seniau dabartiniame areale gyvavusių tautų kalbos, kurios nebuvo aprašytos: kužunų, mataua, urunumakų, herisobokonų. XX a. pr. išnykusioje murių kalboje yra čapakurų skolinių, bet ji laikoma izoliuota kalba.
Ganga Negara
Ganga Negara (malajų kalba: Gangga Negara) hinduistinė malajų valstybė. Viena seniausių Malajų salyne, greičiausiai egzistavusi dabartinės Perako valstijos (Malaizija) teritorijoje nuo pirmųjų mūsų eros amžių iki XI a.
Istorija
thumb|150px|left|Gangara Negara skulptūra Gangara Negara miestas buvo įkurtas pirmaisiais mūsų eros amžiais prie Perako upės. Jo įkūrimą, matyt, paskatino kambudža tautos migracija ir kolonizacijos. Miestas – valstybė intensyviai dalyvavo Transmalakinėje prekyboje tarp Indijos ir Kinijos. Prekės upe būdavo gabenamos, tada pernešamos į kitų upių aukštupius ir galiausiai pasiekdavo rytines pusiasalio pakrantes.
Žinomas vienintelis valstybės valdovas Raja Gangga Shah Johan. Yra spėjama, kad valdovų dinastija galėjo kilti iš Kedaho valdovų dinastijos.
Valstybę I tūkstantmečio pabaigoje kontroliavo malajų valstybė Šrividžaja. Spėjama, kad ją galutinai sunaikino Čola atakos XI a.
Nerimas
Nerimas – subjektyviai nemaloni emocinė būsena. Tai bloga nuojauta, įtampa, neramumas, kai laukiama vidinio ar išorinio pavojaus. Tai labai paplitusi emocija, ją patiria kiekvienas ištiktasis streso žmogus.
Nerimas paprastai skiriamas nuo baimės: nerimas yra pavojaus laukimas, kai pavojaus ištakos nežinomos, o baimė yra atsakas į atpažintą pavojų ar grėsmę. Priešingai nei baimę, nerimą kelia iracionalūs veiksniai, neturintys konkretaus stimulo. Dažnai nerimą patiriantis žmogus gali turėti fobiją.
Gediminas Maciulevičius
Gediminas Maciulevičius g. (1956 m. birželio 7 d. Prienuose) – Lietuvos operos dainininkas, Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas, baritonas.
Nerimas
Rūšys
Nerimas skirstomas į normalų ir patologinį, nerimo būseną ir bruožą. Nerimo būsena yra nerimo jutimas tam tikru momentu ir dažnai pasireiškiantis stresinėje aplinkoje. Nerimas gali trukti ir ilgai, net visą gyvenimą. Tokį nerimą vertiname kaip bruožą, būdingą asmenybės sutrikimui. Normalus nerimas ir nerimo būsena skiriasi tik kiekybiškai, bet ne kokybiškai. Nerimo būsenos varginamas pacientas gali būti neramus, jaustis netvirtas, pažeidžiamas, išsigandęs. Jam gali būti dusulys, uždusimo jausmas ir kiti simptomai. Patologiniu vadinamas nerimas, atsiradęs be aiškios priežasties. Jaučiamas nerimas, nesusijęs su kokiu nors provokuojančiu faktoriumi, gali būti vadinamas „laisvai plaukiojančiu“.
Gediminas Maciulevičius
Biografija
Gediminas Maciulevičius gimė Prienuose, Stasio Maciulevičiaus ir Aldonos Onos Klimavičiūtės (Maciulevičienės) šeimoje. Baigęs Prienų vidurinę mokyklą 1975–1982 m. mokėsi Lietuvos konservatorijos Vlado Česo solinio dainavimo klasėje. Diplominiam darbui sukūrė Žermono vaidmenį Džiuzepės Verdžio operoje „Traviata“. Nuo 1982 m. Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas, į kurį atėjo kartu su kurso kolegėmis Laimute Kuzmickaite ir Dalia Rakauskiene.
Nerimas
Rūšys
Nerimas gali atsirasti staiga ir pasireikšti kartu su panikos priepuoliais. Į somatinius požymius ar simptomus nukreiptas nerimas nulemia baimę susirgti ar įsitikinimą, kad jau sergama. Tokia nerimo forma vadinama hipochondrija.
Kęstutis Bilius
Kęstutis Bilius (g. 1958 m. spalio 10 d. Noreišiuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Nerimas
Simptomai
Pacientams, turintiems normalaus nerimo sutrikimų, gali pasireikšti tiek psichologinių, tiek somatinių nerimo simptomų.
Kęstutis Bilius
Biografija
1969 m. baigė Kelmės rajono Karčiupio pradinę mokyklą, 1970–1974 m. mokėsi Elvyravos aštuonmetėje mokykloje. Lankė kraštotyros ir aviamodelistų būrelius, lengvosios atletikos treniruotes. 1974 m. įstojo ir 1977 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą – internatą, lankė slidinėjimo treniruotes, įvykdė I suaugusiųjų atskyrį. Vienuoliktoje klasėje vadovavo kultmasiniam sektoriui. 1982 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, įgijo geografijos ir fizinio lavinimo mokytojo specialybę. Studijų metais SSD „Žalgiris“ bei Lietuvos slidinėjimo rinktinės narys, ketvirtame kurse įvykdė kandidato į sporto meistrus normatyvą.
Nerimas
Simptomai
Psichologiniai simptomai:
Kęstutis Bilius
Biografija
1982 m. pagal paskyrimą – Šiaulių rajono Kužių aštuonmetės mokyklos geografijos mokytojas. Taip pat ir SSD „Žalgiris“ Šiaulių Kaimo vaikų ir jaunimo sporto mokyklos slidinėjimo treneris. 1985–1990 m. SSD „Žalgiris“ Šiaulių miesto tarybos pirmininko pavaduotojas. 1988–1990 m. Šiaulių „Tauro“ moterų žolės riedulio meistrų komandos viršininkas. 1990 m. Šiaulių automobilių serviso Kelmės TAS priėmėjas. 1992 m. UAB „Berkutas“ direktorius, 2002 m. Lionės Bilienės įmonės direktorius, UAB „Marsera“ direktorius.
Nerimas
Simptomai
Somatiniai simptomai:
Kęstutis Bilius
Biografija
1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kelmės rajono skyriaus narys, Kelmės skyriaus pirmininkas. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. Švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkas.
Lenkimai
Lenkimai – miestelis Skuodo rajono savivaldybėje, 16 km į pietvakarius nuo Skuodo, prie pat sienos su Latvija. Seniūnijos ir parapijos centras, Lenkimų seniūnaitija. Miestelis stačiakampio plano. Jame dominuoja Lenkimų Šv. Onos bažnyčia (pastatyta 1816 m.), kurioje yra dailės paminklų. Šalia bažnyčios 1993 m. pastatytas paminklas Lenkimų apylinkėse gimusiam Simonui Daukantui (skulptorius Regimantas Midvikis, architektas Adomas Skiezgelas). Veikia biblioteka, paštas (LT-98038). Prie Lenkimų įrengtos dvi vienos pirmųjų Lietuvoje privačios vėjo jėgainės. Nuo 1780 m. veikė parapinė mokykla, kurioje 1853 m. mokėsi 55 mokiniai. 1915 m. įsteigta valdinė mokykla, nuo 1919 m. pradinė, nuo 1947 m. progimnazija, nuo 1952 m. vidurinė, nuo 2001 m. Lenkimų Simono Daukanto pagrindinė mokykla. Veikia mokyklos muziejus. 2021 m. atidengtas paminklas dviems Skuodo kraštui svarbioms asmenybėms – Jurgiui Pabrėžai ir Simonui Daukantui, sukurtas tautodailininko Jono Pušinsko iš seno Lenkimų bažnytėlės šventoriuje augusio medžio.
thumb|left|[[Lenkimų bažnyčia]]
Kęstutis Bilius
Biografija
1992 m. įsteigto sporto klubo „Aušra“ pirmininkas. Lietuvos žolės riedulio federacijos Vykdomojo komiteto narys, drausminės techninės komisijos pirmininkas. Lietuvos badmintono federacijos viceprezidentas.
Sutuoktinė Lionė, vaikai Ramūnas, Šarūnas.
Lenkimai
Etimologija
Vietovardis greičiausiai kilęs iš žodžio lenkìmas (nuo veiksmažodžio leñkti – „daryti vingį“). Kita vertus, gali būti sudarytas iš asmenvardžio Lenkìmas.
Geografija
Vakariniu miestelio pakraščiu teka Šventoji, kuria eina Lietuvos ir Latvijos valstybės siena. Nutiesti plentai į Skuodą, Kretingą, Mosėdį. 3 km į rytus nuo Lenkimų yra Kalvių piliakalnis, 4 km į rytus – Simono Daukanto gimtinė Kalviai, 2 km į pietvakarius – Margininkų botaninis zoologinis draustinis, 5 km į pietryčius Jurgio Pabrėžos gimtinė Večiai.
Istorija
Manoma, kad Lenkimai įsikūrė apie 1560 m. per Valakų reformą. 1568–1622 m. Lenkimus valdė Chodkevičiai, 1622–1831 m. – Sapiegos. 1680 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. Kaimas nukentėjo per 1700–1721 m. Šiaurės karą ir 1709–1710 m. marą. 1695 m. buvo 56, o 1717 m. tik 27 dūmai. Iki 1768 m. Lenkimuose buvo LDK sienos su Kuršu muitinės postas.
Nerimas
Simptomai
TLK-10 ir DSM-IV klasifikacijoje yra išskirti nerimo sutrikimai, pasireiškiantys patologiniu nerimu. Tai fobijos, panikos, obsesinis-kompulsinis, potrauminio streso, generalizuoto nerimo sutrikimai ir kt. Tokios diagnozės rašomos tik tada, kai nėra organinės patologijos ar kitos sunkios psichikos ligos.
Lenkimai
Istorija
XX a. pradžioje vykdavo dideli turgūs. 1946 m. vasario 10 d. per rinkimus į SSRS AT Lenkimus puolė Lietuvos partizanai. Sovietų valdžia 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. ištrėmė 89 Lenkimų gyventojus. Sovietmečiu Lenkimai buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė (ūkis buvo vienas pirmaujančių rajone). 1953 m. įkurta biblioteka.
2011 m. gegužės 17 d. patvirtintas Lenkimų herbas.
Gediminas Maciulevičius
Vaidmenys
Du dešimtmečius dainininkas buvo pagrindinis Kauno valstybinio muzikinio teatro baritonas. LNOBT scenoje teko sudainuoti Aizenšteiną Johano Štrauso operetėje „Šikšnosparnis“.
Gediminas Maciulevičius sukūrė daugiau nei 70 vaidmenų įvairių muzikinės scenos žanrų spektakliuose. Tarp jų Žermoną Džiuzepės Verdžio operoje „Traviata“, Petručijų Visariono Šebalino (🇷🇺) operoje „Užsispyrėlės sutramdymas“, Silvijų Rudžero Leonkavalio operoje „Pajacai“, Guljelmą Volfgango Amadėjaus Mocarto operoje „Visos jos tokios“, Rigoletą Džiuzepės Verdžio operoje „Rigoletas“, Pikarą Liudviko van Bethoveno operoje „Fidelio“, Valentiną Šarlio Guno operoje „Margarita“, Rušė Umberto Džiordano operoje „Andrė Šenjė“, Dankairą Žoržo Bizė operoje „Karmen“, Daktarą Bartolą Džoakino Rosinio operoje „Sevilijos kirpėjas“, Džanį Skikį Džakomo Pučinio Operoje „Džanis Skikis“ ir kitus.
Solistas suvaidino virš 3000 spektaklių ir išmėgino save visuose muzikinio teatro žanruose: operoje, operetėje, miuzikle, vaikams skirtuose spektakliuose, netgi roko operoje.
Kita kūrybinė veikla
1995 m. artistas su kitais muzikinio teatro kolegomis – Danielium Vėbra ir Benjaminu Želviu įkūrė ansamblį “Baritonų trio”, su kuriuo išleido keletą garso kasečių ir kompaktinių plokštelių įrašų, kuriais siekė propaguoti lengvuosius sceninės muzikos žanrus – operetę ir miuziklą.
2002 m. “Baritonų trio” su to paties teatro soliste Laimute Kuzmickaite-Milašiene buvo vienas iš tarptautinio kasmetinio muzikos festivalo "Operetė Kauno pilyje” iniciatorių.
Dar vienas „Baritonų trio“ veiklos baras, susijęs su operetės žanro populiarinimu, buvo laidos „Pūko“ radijo stotyje. Į šias laidas buvo kviečiami įvairūs dainininkai, su jais bendraujama.
Nuo 2016 m. Gediminas Maciulevičius Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijoje dėsto studentams scenos kalbą.
Gediminas Maciulevičius su kitais teatro solistais koncertavo Vietname, Čekijoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Švedijoje, JAV.
Visuomeninė veikla
2001–2008 m. Gediminas Maciulevičius buvo Lietuvos teatro sąjungos Kauno skyriaus pirmininkas.
Apdovanojimai
1991 m. Gediminas Maciulevičius apdovanotas Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos pirmąja premija už geriausią vyro vaidmenį Lietuvoje (Mustafos Bėjaus vaidmuo Paulo Abrahamo operetėje “Balius Savojoje”).
1999 m. už Frederiko Levė (vok. Frederick Loewe) miuzikle „Mano puikioji ledi“ sukurtą profesoriaus Higinso vaidmenį artistas įvertintas Lietuvos teatro meno prizu “Kristoforas” ir Kauno teatralų apdovanojimu “Fortūna”.
2005 m. Gediminas Maciulevičius pelnė Kauno teatralų įsteigto prizo „Fortūna“ diplomą už Šulco vaidmenį J. Kanderio, F. Ebo ir J. Masterhofo miuzikle „Kabaretas“.
2006 m. solistui suteiktas 3-iojo laipsnio “Santakos garbės ženklas”.
2009 m. už Barono Mirko Cėtos vaidmenį Franco Leharo operetėje „Linksmoji našlė“ (režisierius Gintas Žilys) įteiktas "Fortūnos diplomas.
Ilma Mažoji
Ilma Mažoji (arba Mažoji Ilma) – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 10 km į pietryčius nuo Pabradės. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,26 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 152,2 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais, pietryčiuose pelkėti. Pakrantės apaugusios mišku. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Meros-Kūnos baseinui. Už 0,06 km į vakarus telkšo didesnis Ilmos Didžiosios ežeras.
Į pietus nuo ežero yra nebegyvenamas Vispos viensėdis, plyti Baltasamanės pelkė.
Ketvirtasis pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulkas
thumb|350px|4-ojo LK Mindaugo pulko karininkai, 1928 m.
Ketvirtasis pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulkas – Lietuvos kariuomenės karinis pėstininkų dalinys, veikęs 1919–1940 m., dislokuotas Panevėžyje.
Istorija
Nuo pirmųjų dienų pulkas ar jo daliniai kovėsi su puolančiais bolševikais prie Panevėžio, Kėdainių, Ukmergės. 1919 m. gegužės 18-23 d. pulkas dalyvavo Kurklių-Panevėžio operacijoje, ne itin sėkmingai gynė Panevėžį. žymiai sėkmingesnė buvo 1919 m. gegužės 26 d. – birželio 3 d. Kupiškio-Utenos operacija, kurios metu užimti Kupiškis, Rokiškis, Alūkšta. Pulkas dalyvavo išstumiant bolševikus už Dauguvos.
Cerkvė
thumb|[[Vilniaus Dievo Motinos ikonos „Ženklas iš dangaus“ cerkvė]]
Ketvirtasis pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulkas
Istorija
Nuo 1919 m. spalio 15 d. pulkas jau kovojo su bermontininkais. Už sėkmingas kovas 1919 m. lapkričio 1 d. Šiaulių miestas pulkui įteikė vėliavą. Nuo 1920 m. sausio 7 d. pulkas oficialiai pavadintas Ketvirtuoju Lietuvos karaliaus Mindaugo pulku.
Cerkvė
Cerkvė (, iš '(viešpaties) namai') – Rytų apeigų krikščionių – stačiatikių ir unitų – šventykla, kulto namai.
Ketvirtasis pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulkas
Istorija
1920 m. liepos 26 d. pulkas įžengė į Vilnių, spalio mėnesio pradžioje jį gynė nuo lenkų kariuomenės, o vėliau kovėsi su jais Musninkų-Širvintų bare, dalyvavo Giedraičių mūšyje. Per nepriklausomybės kovas žuvo 3 pulko karininkai ir 72 kareiviai, 121 kareivis sužeistas. 33 pulko karininkai ir 198 kareiviai apdovanoti Vyčio kryžiaus ordinais.
Cerkvė
Stačiatikių architektūroje cerkvės kupolų skaičius turi tam tikrą reikšmę. Vienas kupolas įrengiamas Dievo garbei, trys – Švenčiausiosios Trejybės, penki – Išganytojo ir keturių evangelistų garbei, septyni – dėl septynių stebuklų, trylika – Išganytojo ir dvylikos apaštalų garbei.
Ketvirtasis pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulkas
Istorija
1922 m. pulkas perkeltas į Panevėžį. 1926 m. apdovanotas III laipsnio Vyčio Kryžiaus ordino vėliava su įrašu „Viešpatie, padėk mums Tėvynės laisvę ir garbę ginti“. Įėjo į Pirmosios pėstininkų divizijos sudėtį, kai kurie padaliniai kurį laiką buvo dislokuoti Kupiškyje ir Ukmergėje. Prasidėjus sovietinei okupacijai 1940 m. liepos 25 d. pavadintas 4 pėstininkų pulku, 1940 m. rugpjūčio 30 d. išformuotas. 1940 m. rugsėjo 9 d. jo pagrindu įkurtas Raudonosios armijos 215-asis šaulių pulkas.
Cerkvė
Lietuvos cerkvės
Lietuvoje yra 41 stačiatikių cerkvė, 2 vienuolynai (Vilniuje: vyrų Šv. Dvasios ir moterų Šv. Marijos Magdalietės). Stačiatikybė yra viena iš devynių tradicinių, nuo seno Lietuvoje gyvuojančių religijų. 2003 m. vykusio gyventojų surašymo duomenimis apie 4 % Lietuvos gyventojų – 140 000 žmonių – save laiko stačiatikiais. Jie vienijasi 52 bendruomenėse, kurias 2005 m. aptarnavo 49 šventikai, iš jų 15 vienuolių. Šventoji stačiatikių vieta Lietuvoje – Vilniaus Šv. Dvasios katedroje esantys šventųjų kankinių palaikai; stebuklinga taip pat laikoma Surdegio Dievo Motinos ikona, beveik 400 metų (apie 1530–1915) garbinta Surdegio vienuolyne, dabar esanti Kauno Apreiškimo katedroje.
Drūso ežeras
Drūso ežeras arba Drūsuo  – užželiantis ežeras Lenkijoje, (Varmijos Mozūrų vaivadija) Vyslos deltoje.
Geografija
Ežero vandens paviršius su įlankomis ir užutėkiais siekia 29 km², pats ežeras 1790,1 ha ploto. Jo ilgis 9,7 km, plotis 2 km. Vidutinis gylis 0,1 m, pavasarį – iki 2 m, didžiausias gylis 3,0 m. Į ežerą dažnai patenka Vyslos įlankos vanduo.
Istorija
Ežero apylinkes savo kelionių aprašymuose mini Ptolemėjas, 890 m. – Vulfstanas. IX a. – XII a. prie ežero veikė vienas didžiausių Senovės Prūsijos uostų – Drusuo‎. 1837–1844 m. per ežerą iškastas Elbingo kanalas. 1967 m. įsteigtas Druzno ornitologinis rezervatas. thumb|left|250px|Ežero padėtis
Fudžisava
Fudžisava – miestas Japonijoje, Kanagavos prefektūros centrinėje dalyje. Gyventojų 416 tūkst. (2012 m.).
Istorija
Šioje teritorijoje rasta įrankių iš Japonijos paleolito laikotarpio, keramikinių šukių iš Džiomon laikotarpio ir kapų iš Kofun laikotarpio.
Muromači laikotarpiu Fudžisava plėtėsi aplink Jugiodži (Yugyo-ji) budistų šventyklą, pastatytą 1325 m. Miestelis suklestėjo Edo laikotarpiu, kai pro jį ėjo prekybinio Tōkaidō kelio maršrutas.
1923 m. Didysis Kanto žemės drebėjimas pridarė daug žalos, buvo sugriauta apie 4 000 pastatų. Fudžisavai miesto statusas suteiktas 1940 m. spalio 1 d. 1964 m. vasaros olimpinių žaidinių jachtų buriavimo rungtys vyko miesto apylinkėse.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė yra visterija, medis – Tunbergo pušis (Pinus thunbergii), paukštis – tulžys.
Ulu Temburongo nacionalinis parkas
Ulu Temburongo nacionalinis parkas – pirmasis nacionalinis parkas įkurtas Brunėjuje, saugomas nuo 1991 m. Parkas yra Temburongo regione, rytų Brunėjuje, užima 40% regiono. Parke esančios džiunglės visiškai nepaliestos žmogaus rankos ir dažnai vadinamos „Žaliuoju Brunėjaus brangakmeniu“, apibūdinamos kaip „puikiausias pavyzdys sėkmingoje sultonato miško apsaugos strategijoje“. Didžiausios upės nacionaliniame parke yra Temburongo ir Belalongo upės.
Saulės kalendorius
thumb|200px|Saulės laikrodis kalendorius Parnidžio kopoje, Nida. Įrengtas 1995 m. thumb|200px|Po audros atstatytas kalendorius 2011 m.
Saulės kalendorius – kalendorius, kurio laiko skaičiavimas remiasi Saulės judėjimu dangaus sfera, neatsižvelgiant į mėnulį. Pagrindinis vienetas yra atogrąžiniai metai.
Paprastai turi 12 mėnesių, susijusių su Zodiaku, kurie kilę iš egiptiečių kalendoriaus, turėjusio 12 periodų po 30 dienų. Mėnesio sąvoka yra senesnio mėnulio kalendoriaus, kuriame metai susidėjo iš 12 mėnulio periodų.
Saulės kalendoriaus pranašumas prieš mėnulio kalendorių yra tame, kad pirmasis koreliuoja su metų laikais.
Kadangi atogrąžiniai metai turi ne lygų dienų skaičių, bet apie 365¼ dienos, saulės kalendoriuje visi metai negali turėti vienodo skaičiaus dienų.
Istorija
Prie saulės kalendoriaus kūrimo daugiausiai prisidėjo žymiausi astronomai. Chronologijos laiko skaičiavimu pradininku yra laikomas Eratostenas (276–194 m. pr. m. e.). Apskaičiavo Žemės spindulį (6311 km). Timocharis ir Aristilis (II a. pr. m. e.) pirmieji sudarė pirmąjį žvaigždžių katalogą. Jie atliko Saulės, Mėnulio bei planetų matavimus. Išrado Saulės laikrodį ir galiausiai sutvarkė kalendorių. Tychas Brahė (1546–1601 m.) stebėjo ir matavo Saulę, Marsą, Mėnulį, Jupiterį bei Saturną. Galiausiai buvo patikslintos kalendorinės sistemos. Saulės kalendoriaus išradimas yra priskiriamas Egiptui.
Europos Saulės kalendorių prototipu laikomas vienas iš senovės Egipto kalendorių, sudarytas, datuojant pagal kai kuriuos duomenis, IV tūkst. pr. m. e. Pagal šį kalendorių, metai prasideda, kai pati ryškiausia dangaus žvaigždė Sirijus pirmą kartą pasirodo prieš saulėtekį horizonte po 2 mėnesių nematomumo periodo (maždaug po 70 parų). Kadangi Egipto gyventojai daugiausiai gyveno prie Nilo upės, nuo kurios priklausė šalies ūkinė veikla, šis kalendorius turėjo labai didelę reikšmę.
Kriminalinė policija
thumb|[[Lietuvos kriminalinės policijos biuras]] Kriminalinė policija (nuo criminalis; 'nusikaltimas') - policijos rūšis.
Lietuva
Paskirtis – apsaugoti visuomenės interesus nuo nusikalstamo poveikio, užkardant, atskleidžiant ir tiriant nusikalstamas veikas.
Lietuvos kriminalinės policijos biuro viršininkas Arūnas Maskoliūnas.
Vokietija
Vokietijoje kriminalinė policija (, šnek. „Kripo“) priešingai nei apsaugos policija Schutzpolizei - užsiima tik baudžiamųjų veikų tyrimu ir jų prevencija.
Vadovauja Bundeskriminalamt (federaliniu lygiu). Žemėse - Landeskriminalamt.
Michalovo Dievo Apvaizdos parapija
Michalovo Dievo Apvaizdos parapija - parapija įkurta 1916 metais. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Dojlidų dekanatui. 1906-1909 m. pastatyta mūrinė neogotikinio architektūros stiliaus parapijos bažnyčia.
Akmena (Jūra)
thumb|250px|Akmena žemėlapyje
Stigma
Stigma – dėmė arba tam tikra žymė perkeltine prasme. Terminas naudojamas daugelyje sričių, pradedant anatomija ir baigiant psichologija ar sociologija.
Šokoladas
thumb|Šokolado plytelė ištirpusiame šokolade Šokoladas – vienas dažniausiai naudojamų ingredientų įvairiems konditeriniams gaminiams, pagamintas iš fermentuotų skrudintų maltų kakavos pupelių. Dažniausiai šokoladas saldinamas cukrumi, taip pat maistiniame šokolade naudojamos kitos sudėtinės dalys. Šokolado aktyvioji medžiaga – teobrominas.
Akmena (Jūra)
Slėnis 15–20 m, kai kur – iki 30 metrų pločio. Vagos plotis 6 – 22 m, gylis 0,3 – 2,5 m. Upės nuolydis – 1,86 m/km.
Šokoladas
Istorija
1888 m. šokolado gamyba atkeliavo į Lietuvą, Kaune pradėjo veiklą pirmoji šokolado ir cukrinės konditerijos įmonė.
Stigma
Stigmos – tai:
Akmena (Jūra)
Prie Akmenos yra Pagrybio, Vedrių, Kazokų, Kreivių, Biržų Lauko, Vaičių, Naujininkų, Indijos, Pagramančio piliakalniai, Grigulių alkakalnis, upėje stūkso Kaušų mitologinis akmuo, ties Kilpinėmis – ištisas akmenynas – Didžioji Akmenos rėva. Ties Alijošiškėmis Akmenos slėnyje įsikūręs Lakštingalų slėnis. Netoli upės stovi vandens matavimo stotis.
Šokoladas
Šokolado klasifikacija
Skirtingas šokoladas skiriasi savo skoniu, sudėtimi.
Akmena (Jūra)
Upėvardis kilo nuo žodžio akmuo, akmenas.
Šokoladas
Šokolado klasifikacija
thumb|left|200px|Įvairus šokoladas
Pieninio šokolado gamyboje naudojami pieno milteliai.
Juodasis šokoladas gaminamas be pieno. JAV juoduoju šokoladu vadinamas šokoladas, kuriame yra 15 % sausųjų kakavos medžiagų. Europos sąjungoje juodajam šokoladui yra nustatytas minimalus 35 % sausųjų kakavos medžiagų kiekis. Šokoladas paskaninamas riešutais, razinomis. Baltojo šokolado gamyboje naudojami kakavos riebalai, pienas ir cukraus milteliai. Dažnai vietoje kakavos riebalų dedami pigesni pakaitalai – konditeriniai taukai, palmių aliejus, kokoso pieno riebalai.
Šokoladiniai triufeliai gaminami iš šokolado, sviesto, grietinės, likerio, romo ar brendžio. Suformuoti triufelio kauburėliai apvoliojami smulkintuose riešutuose.
Badak Lampung FC
Badak Lampung Football Club arba trumpiau Badak Lampung FC – Indonezijos futbolo klubas iš Bandar Lampungo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1970 m., kai buvo įkurtas „Perseru Serui“, o trumpiau „Perseru“.
„Badak Lampung“ sezonai
Šaltinis:
Azerbaidžano futbolo varžybos 2005–2006 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2005–2006 m.
Grikienos (Biržai)
Grikienos – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Vabalninko, prie kelio. Į rytus nuo kaimo auga Vosniūnų miškas.
Juozas Tonkūnas
Juozas Tonkūnas s.Mykolo (gim. 1894 m. kovo 30 d. Stačiūnuose, Pasvalio valsčius – mir. 1968 m. gegužės 6 d. Vilniuje) – Lietuvos švietimo ministras, LŽŪA rektorius, profesorius, agronomas. Palaidotas Gėlainių kaimo kapinėse, Kėdainių rajone.
Biografija
1913 m. baigė Mintaujos gimnaziją. Išvyko mokytis į Maskvos žemės ūkio akademijos agronomijos skyrių, kurį baigė 1917 m. Ten jis klausėsi garsaus dirvožemio mokslo dėstytojo ir tyrinėtojo profesoriaus V. R. Viljamso (1863–1939) paskaitų.
1918 m. rudenį grįžo į Lietuvą. Užėjus bolševikams, Pasvalio apylinkėse suorganizavo partizanų būrį, kurį sugebėjo apginkluoti ir sulaikė bolševikus Panevėžio ir Latvijos sienos ruože.
Išstūmus bolševikus, buvo pakviestas dirbti į Žemės ūkio ministerijos Žemės reformos departamentą. Buvo Marijampolės, Seinų ir Alytaus apskričių žemės ūkio inspektoriumi, Vyriausios žemės reformos komisijos pirmininku. Nuo 1922 m. gegužės 1 d. iki 1923 m. gruodžio 1 d. Žemės reformos departamento direktorius. Nuo 1924 m. sausio 1 d. Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto Žemdirbystės katedros vedėjas. Studijavo Karaliaučiaus universitete.
Įkūrus Dotnuvoje Žemės ūkio akademiją, 1924 m. rugsėjo 23 d. paskirtas docentu ir Žemdirbystės katedros vedėju. 1924 m. rugsėjo 24 d. išrinktas pirmuoju profesorių tarybos sekretoriumi. 1927 m. gegužės 16 d. pakeltas į ekstraordinarinius profesorius. 1927 m. lapkričio 11 d. išrinktas LŽŪA prorektoriumi. Nuo 1928 m. gruodžio 1 d. iki 1934 m. liepos 28 d. LŽŪA rektorius. Nuo 1934 m. birželio 12 d. iki 1939 m. kovo 27 d. LR švietimo ministras.
1941 m. birželio mėn. išvežtas į Sibirą, kur išbuvo 14 metų. 1955 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1955 m. spalio mėn. paskirtas Lietuvos valstybinės selekcijos stoties Dotnuvoje agrotechnikos skyriaus vedėju. Nuo 1956 m. iki 1962 m. dirbo Lietuvos žemdirbystės instituto Dotnuvoje pievų ir ganyklų skyriaus vedėjas. Nuo 1956 m. iki 1960 m. dar dėstė pievininkystę Lietuvos žemės ūkio akademijoje. Vienas pirmųjų pradėjo pievų tręšimo ir kultūrinių ganyklų tyrimus. Iš rusų kalbos 1920 m. išvertė ir išleido „Botanikos vadovėlį“. Svarbiausi veikalai: „Lauko bandymai“ – 1940 m., „Lauko bandymų metodas“ – 1957 m., Pašarinės žolės, pievos ir ganyklos" su kitais autoriais – 1958 m. „Pievos ir ganyklos“ su L.Kadžiuliu – 1966 m. ir 1977 m.
Valančiaus blaivystės sąjūdžio prezidiumo narys.
Tremtyje
1942 m. balandžio 13 d. kaltinamajame akte J. Tonkūnui siūloma skirti mirties bausmę.
Iki 1944 m. gegužės mėn. buvo laikomas įvairiuose Kraslago punktuose, Kansko kalėjime, Kraslago tardymo izoliatoriuje, 1944 m. birželio mėn. pervežtas į Temlagą (1948 m. pervadintą Dubravlagu), kur buvo laikomas 2-ajame, 13-ajame, 22-ajame ir 24-ajame lagerio punktuose, nuo 1949 m. vasario mėn. – 14-ajame lagerio punkte.
J. Tonkūnas keletą kartų kreipėsi į Temlago (vėliau – Dubravlago) prokurorus prašydamas paaiškinti, kuo remiantis jis suimtas, bet gaudavo tik formalius atsakymus, kad iš atitinkamų įstaigų laukiama papildomų duomenų arba kad „bylai duota eiga“ ir pan. Iš Dubravlago valdybos sužinojęs, kad jo byla yra GULAG’e, prašė jo viršininko atkreipti į bylą ypatingą dėmesį ir kuo greičiau paleisti į laisvę, o jei to padaryti neįmanoma, tai, remiantis 1941 m. birželio 14 d. nutarimu, nukreipti pas šeimą į Altajaus kraštą.
1950 m. gruodžio 20 d. pareiškime SSRS vidaus reikalų ministrui J. Tonkūnas rašė, jog praėjo daugiau kaip 9,5 m., kai yra suimtas, bet jam nepranešta, kad yra nuteistas. Netrukus gavo atsakymą. 1952 m. vasario 27 d. SSRS MGB Ypatingasis pasitarimas J. Tonkūną „už pagalbą tarptautinei buržuazijai, dalyvavimą kontrrevoliucinėje grupuotėje ir antisovietinę agitaciją“ nuteisė 25 m. kalėjimo; bausmės pradžia – 1941 m. birželio 9 d.
1952 m. vasario 22 d. J. Tonkūno sveikatos būklės medicininėje išvadoje rašoma, jog skundžiasi ūžesiais ausyse, stipriu dusimu, kosuliu, galvos svaigimu, bendru silpnumu. Invalidas. Fizinio darbo sistemingai dirbti negali; apsirūpinti būtinais dalykais savo egzistencijai palaikyti negali. Keliauti savarankiškai gali. Diagnozė: hipertonija, bendra aterosklerozė, plaučių emfizema. SSRS MGB kalėjimų skyrius 1952 m. kovo 21 d. J. Tonkūną, kalinį Nr. 32, pagal paskyrą Nr. 32/3-983 įkalino Vladimiro kalėjime.
1953 m. J. Tonkūnas parašė SSKP CK pareiškimą, iš kurio matyti, jog Vladimiro kalėjime Nr. 2 jam buvo taikomas ypatingas režimas: neleido susirašinėti su giminėmis, jis neturėjo teisės gauti siuntinius ar perlaidas, nors būdamas lageriuose vykdė visus vyresnybės nurodymus, ne kartą buvo giriamas, nepadarė nė vieno nusižengimo, negavo nė vieno priekaišto ir netgi karo metu galėjo susirašinėti su giminėmis ir gauti iš jų materialinę paramą. J. Tonkūnas prašė SSKP CK padėti jam, kad: 1) kuo greičiau būtų paleistas iš kalėjimo ir 2) kad būtų grąžintas šeimai, ištremtai į Altajaus kraštą.
1954 m. birželio 2 d. SSRS Aukščiausiojo Teismo karinė kolegija priėmė nutarimą bausmę sumažinti iki išbūto laiko ir paleisti. J. Tonkūnas iš Vladimiro kalėjimo Nr. 2 buvo išleistas birželio 23 d. ir nuvyko pas tremtyje buvusią šeimą į Altajaus kraštą. Ten buvo įrašytas į spec. tremtinio įskaitą. J. Tonkūnas teigė, kad į spec. tremtinio įskaitą jis įtrauktas nepagrįstai, ir prašė jį su šeima iš tremties paleisti. Pareiškimą svarsčiusi SSRS VRM atsižvelgė į LKP CK sekretoriaus Antano Sniečkaus ir Ministrų Tarybos pirmininko Mečio Gedvilo nuomonę, kad tikslinga J. Tonkūną, profesorių ir žymų žemės ūkio specialistą, su šeima iš spec. tremties išleisti. Į Lietuvą grįžo 1955 m. Teistumas panaikintas 1958 m.
Skeimis
Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Akolionijos kaimas.
Laučynė
Laučynė – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Langakių. Pro kaimą eina autostrada, teka Juodupis, rytuose prasideda Šaravų miškas. Prie kaimo įkurtas Laučynės kraštovaizdžio draustinis.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Mantigailių.
Eurolygos 2008–2009 m. sezonas
Pirmosios sezono atidarymo rungtynės įvyko 2008 m. spalio 22 dieną, o pats čempionatas vyko iki gegužės 3 dienos, kuomet finišavo Finalinio ketverto varžybomis Berlyne.
Reguliarusis sezonas
Pirmoji Eurolygos dalis yra reguliarusis sezonas, kuriame susitinka 24 komandos padalintos į 4 grupes po 6 komandas. Kiekviena komanda žaidžia po dvejas rungtynes tarpusavyje išvykoje ir namuose, tad kiekvienai komandai komandai reguliariajame sezone reikia sužaisti po 10 rungtynių. Geriausiai pasirodžiusios keturios kiekvienos grupės komandos patenka į Top-16. Rungtynės reguliariajame sezone vyko nuo 2008 spalio 22 iki 2009 sausio 15
Top 16
Reguliariajame sezone išlikusios komandos padalinamos vėl į 4 grupes, bet šįkart kiekvienoje bus po 4 komandas, kurios tarpusavyje sužais po dvejas rungtynes namuose ir išvykoje, tad susidarys po 6 rungtynes kiekvienai komandai atskirai. Į ketvirtfinalius patenka po dvi geriausias kiekvienos grupės komandas. Rungtynės vyks nuo sausio 29 iki kovo 13.
Ketvirtfinaliai
Į ketvirtfinalius patekusios komandos yra atitinkama tvarka suporuojamos ir turi žaisti tarpusavyje tiek rungtynių kol viena iš komandų turės bent 3 pergales, tad kiekviena ketvirtfinalio pora gali susitikti nuo 3 iki 5 kartų. Ketvirtfinalių rungtynės bus žaidžiamos nuo kovo 24 iki balandžio 8.
Reguliarusis sezonas
Reguliarusis sezonas prasidėjo 2008 spalio 20 dieną ir vyko iki 2009 Sausio 15 dienos.
Top 16
Top 16 etapas prasideda 2009 sausio 28 dieną. Komandos į grupes suskirstytos pagal šiuos kriterijus: Jei abiejų kriterijų išpildyti nepavyksta pirmenybė teikiama pirmajam. Šiuo atveju vienoje grupėje turės būti 2 komandos iš Ispanijos, nes Madrido Real negali patekti į vieną grupę su Maskvos CSKA.
Ketvirtfinaliai
Ketvirtfinalių etapas prasidėjo 2009 kovo 24 dieną, o baigėsi balandžio 10 d.
Finalinis ketvertas
Finalinio ketverto (pusfinalių, finalo, rungtynių dėl 3-čiosios vietos) etapas prasidėjo 2009 gegužės 1 dieną, o baigėsi gegužės 3 d.
Visuomenės sutartis
Socialinis kontraktas (visuomenės sutartis, ) - filosofijos, sociologijos ir politologijos terminas, skirtas pažymėti realią ar hipotetinę sutartį tarp valstybės ir piliečio dėl teisių ir laisvių naudojimo.
Pirmą kartą terminą panaudojo Žanas Žakas Ruso. Žmogus, gyvendamas visuomenėje, privalo sutarti su kitais visuomenės nariais dėl jo, kaip žmogaus teisių ir laisvių, ir visuomenės, kaip sociumo, teisių ir laisvių derinimo.
Šių laikų praktikoje suprantamas kaip sutartis tarp vyriausybės ir profesinių sąjungų susivienijimo, siekiant bendrų tikslų. Pirmą kartą panaudotas 1974 m., kai Didžiosios Britanijos leiboristų vyriausybė ir profsąjungų susivienijimas susitarė palaikyti šalyje socialinį ir politinį stabilumą, vyriausybei vykdant priemones, mažinančias infliaciją ir nedarbą.
Vyriausybė įsipareigojo pasiekti, kad įgyvendinus visas numatytas priemones, bus suderintas kainų ir darbo užmokesčio santykis, sumažinti mokesčiai turintiems mažas pajamas ir padidinti turtingiesiems, padidintos gyvenamosios statybos apimtys, pagerinta socialinė ir sveikatos apsauga. Profsąjungos įsipareigojo nekelti nepagrįstų reikalavimų ir nestreikuoti.
Tačiau ciklinės ekonominės krizės sąlygomis daugelis sutarties nuostatų pasirodė neįmanomos, todėl 1977 metais profsąjungos atsisakė ją pratęsti. Tai tapo pagrindine leiboristų pralaimėjimo 1979 metų parlamento rinkimuose priežastimi.
Gulsčioji ragužė
Gulsčioji ragužė keimerūninių (Zygophyllaceae) šeimos, ragužių (Tribulus) genties augalas, dar vadinamas Žemės žvaigžde. Auga tropinėse bei subtropinėse šalyse Azijoje, Afrikoje, Pietų Europoje, Šiaurės Australijoje ir iš šių šalių buvo atvežtas į Europą, kur plačiai naudojamas farmacijos bei maisto papildų pramonės šakose.
Morfologija
Tai vienametis arba dvimetis augalas, kurio aukštis pasiekia nuo 10 iki 50 cm. Augalas turi mažus šeriukus ir jų dėka iš pažiūros atrodo pilkas. Plunksnos formos 2,5 cm iki 5 cm ilgio sudėtiniai lapai sudaryti iš 5-8 porų elipsinių lapų, kurie yra 5-10 cm ilgio bei 3-8 cm pločio.
Ploni geltoni žiedlapiai kurių skersmuo 1-1,5 cm auga ant trumpų kotelių. Gali žydėti visus metus.
Porūšiai
Ši rūšis turi kelis giminingus porūšius kurie skirias žiedlapiais, vaisiais ir lapais:
Farmacija ir maisto papildai
Pradėjus plačiau tyrinėti gulsčiosios ragužės poveikį buvo pastebėta, kad šis augalas turi įtakos vyriškojo hormono (testosterono) kiekiui kraujyje, stiprina imunitetą, didina ištvermę, taip pat mažina nereikalingo vandens kaupimąsi raumens audinyje bei cholesterolio kiekį kraujyje. Skatina tokių hormonų, kaip (LH), testosterono ir (FSH) gamybą. Manoma, kad ragužės ekstrakte esantis steroidinis saponinas protodioscinas skatina liuteinizuojančio hormono (LH) gamybą ir per jį - didesnį testosterono išskyrimą organizme. Ragužės ekstraktų poveikis lytiniams hormonams buvo patvirtintas moksliniais tyrimais su gyvūnais. Taip pat yra tyrimų su gyvūnais ir žmonėmis, rodančių afrodiziakinį ragužės ekstraktų poveikį.
Žvaigždžių fotometrija
Žvaigždžių fotometrija – astrofizikos šaka, kuria tiria žvaigždžių ryškį. Daugiausia vartojami metodai - fotografinis ir fotoelektrinis. Fotografinio metodo privalumas, kad galima nufotografuoti didelį dangaus sklypą (iki 5 - 10°) ir lyginimo būdu nustatomas 100-1000 žvaigždžių ryškį. Paprasčiausia fotoelektrinė žvaigždžių fotometrija atliekama fotodaugintuvu, kuris įtaisomas teleskopo židinyje. Tai elektrinis prietaisas, panašus į stiklinį vamzdelį, kurio vienas galas yra padengtas jautriu fotokatodu, o kitame - anodas. Žvaigždžių vaizdai yra projektuojami į katodą, iš kurio šviesos kvantai - fotonai - išmuša elektronus.
Paviršiaus temperatūros nustatymas
Fotometrija suteikia informacijos apie žvaigždės spinduliuojamos šviesos intensyvumą įvairiuose spektro ruožuose. Ateinanti iš žvaigždės šviesa nukreipiama į įvairius filtrus, kurie praleidžia tik tam tikrą siaurą spektro dalį. Sukaupta šviesa analizuojama ir gaunamas žvaigždės regimasis ryškis toje spektro dalyje, koks buvo naudotas filtras. Populiariausias filtrų rinkinys yra UBV ( - Ultravioletinis-Mėlynas-Regimasis). Regimosios šviesos filtras yra maždaug ties geltona spalva. Iš regimųjų ryškių galima spręsti apie įvairias žvaigždės fizikines savybes, pvz., temperatūrą. Žvaigždes apytiksliai laikome juodaisiais kūnais, kurie spinduliuoja šviesos intensyvumą pagal Planko dėsnį:
Kadangi mes žinome filtrų bangų ilgius \lambda_B ir \lambda_V, tai lygtyje lieka tik vienas nežinomasis - temperatūra.
La Tania
Kalnų slidinėjimas
thumb|left|250px|La Tania vasarą thumb|left|250px|Bazinė stotis La Tania išaugo dviejų kaimų La Tagna ir Formier vietoje. Kurortas oficialiai atidarytas 1990 m. La Tanioje gyveno dalis Albervilio 1992 m. žiemos olimpinių žaidynių dalyvių. La Tania pasižymi išvystyta infrastruktūra, siūlomi skirtingo sudėtingumo slidinėjimo maršrutai. Pagrindiniai duomenys: