cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šankara
Mokymas
Šankaros teigimu, vienintelė visa apimanti realybė, tikroji būtis yra brahmanas. Jis esąs objektyvus pradmuo, tapatus „aš“ (sielai, atmanui, subjektyviajam pradmeniui). Pasaulio įvairovė, su ja susijęs judėjimas bei kitimas – iliuzija, kuri atsiranda dėl brahmano nepažinimo.
Šankaros doktrina turėjo didelės įtakos hinduizmo raidai, prisidėjo prie budizmo sunykimo Indijoje.
Veikalai
250px|thumb|Šankara su mokiniais
Serbijos perperas
thumb|right|150px|Karaliaus Dušano laikų moneta
Serbijos perperas – Serbijos karalystės moneta karaliaus Dušano valdymo laikais, kitas jos pavadinimas – dinaras. Pavadinimas kilęs iš Bizantijos monetos hyperpyrono.
Dušano Serbijos auksinis dinaras buvo didelės vertės – Serbijoje metinis mokestis nuo ūkio buvo vienas dinaras.
Pievinė žilė
Pievinė žilė (Senecio jacobaea) – astrinių (Asteraceae) šeimos, žilių (Senecio) genties dvimetis ar daugiametis augalas.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1898–1899 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1898–1899 m.
Pievinė žilė
Stiebas status, iki 120 cm aukščio. Šakniastiebiai trumpi ir stori. Lapai lyriškai karpyti. Žiedas – 1,5-2,5 cm skersmens geltonas graižas. Žydi birželio-rugpjūčio mėnesiais. Nužydėjusi sudaro galvutę su skristukais. Augalas nuodingas, turi vaistinių savybių.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1898–1899 m.
1898–1899 m. Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Pievinė žilė
Pievinė žilė auga pakelėse, grioviuose, krūmynuose.
Kurvimetras
thumb|right|Kurvimetras Kurvimetras (, iš 'lenktas' +  'matas'; ; ) – prietaisas, kuriuo matuojami kreivių ilgiai, paprastai žemėlapiuose.
Sudėtingesniuose modeliuose (kartais vadinamuose ), ratukas per krumpliaračius sujungtas skrituline skale, kur galima tiesiogiai nuskaityti rodmenis.
Kurvimetrai paprastai naudojami matuoti kelių, upių ir panašių kreivių ilgius žemėlapiuose. Tam skirti kurvimetrai paprastai turi skales sugraduotas pagal atitinkamus mastelius, kuriose atstumas iškart rodomas kilometrais ar myliomis.
Pirmieji kurvimetrų variantai buvo patentuoti 1873 m. anglų inžinieriaus Edvardo Raselo Moriso (Edward Russell Morris). Jo sukurti instrumentai pradžioje buvo pavadinti patentuotais kartometrais, o vėlesnės versijos buvo parduodamos keistu pavadinimu Wealemefna. 1881 m. Morisas aprašė, kad jis sukūrė visiškai originalų pavadinimą siekdamas pergudrauti savo imitatorius. Tačiau jis taip ir neatskleidė šio pavadinimo kilmės.
Muzio Clementi
Mucijus Klementis (, 1752 m. sausio 24 d. Italijoje, Romoje – 1832 m. kovo 10 d. Anglijoje) – Italijos Klasicizmo epochos kompozitorius, pianistas, pedagogas ir dirigentas. Jis yra pirmasis kompozitorius, kūręs muziką specialiai pianinui. Žinomas dėl savo sonatų, sonatinų bei pianino pamokų rinkinių. XIX amžiuje Clementi buvo vadinamas „pianino tėvu“, „modernios pianino grojimo technikos tėvu“ ar „Romantinio pianino virtuoziškumo tėvu“.
Girelė (Šiauliai)
Girelė – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Šiaulių, prie kelio.
Istorija
thumb|left|295px|Girelė
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Šiaulių apylinkės Ginkūnų daržininkystės tarybiniam ūkiui.
Lin-Manuel Miranda
Linas-Manuelis Miranda (Lin-Manuel Miranda, g. 1980 m. sausio 16 d.) – amerikiečių aktorius, kompozitorius, kūrėjas, dainininkas, dainų žodžių autorius ir prodiuseris. Labiausiai žinomas kaip Brodvėjaus miuziklų „In the Heights“ ir „Hamilton“ kūrėjas ir atlikėjas.
thumb|right|250px|Linas-Manuelis Miranda miuzikle „Hamilton“
Anktsyvasis gyvenimas
Linas-Manuelis Miranda augo šiaurinėje Manhatano dalyje, puertorikiečių Lus Tauns ir Luiso A. Mirandos šeimoje. Motina Lus Tauns buvo klinikinė psichologė, o tėvas Luisas A. Miranda dirbo Niujorko miesto mero Edo Kocho politiniu konsultantu. Linas-Manuelis turi vyresnę seserį Lus, kuri yra finansininkė.
Pirmąjį didelį įspūdį palikusį Brodvėjaus teatro miuziklą „Les Misérables“ Linas-Manuelis pamatė būdamas vos septynerių metų. Dar būdamas mokykloje jis pradėjo domėtis hiphopo ir R&B žanro muzika bei aktorystės menu, priklausė mokyklos teatro trupei. Būdamas vaikas Linas-Manuelis kūrė įvairias skambias melodijas ir dainas, viena iš jų 2006 m. tapo gubernatoriaus Elioto Spicerio kampanijos temine melodija.
Linas-Manuelis Miranda baigė Hanterio koledžo pradinę mokyklą, taip pat Hanterio koledžo vidurinę mokyklą ir įstojo į Veslio universitetą, teatro studijas. Antraisiais universiteto studijų metais Linas-Manuelis Miranda parašė pirmąjį juodraštinį „In the Heights“ miuziklo variantą ir kartu su Veslio universiteto studentų teatro trupe šį miuziklą tais pačiais metais pristatė universiteto bendruomenei.
„In the Heights“
„In the Heights“ yra miuziklas, paremtas Kjaros Alegrijos Hudes knyga, Linas-Manuelis Miranda šiam miuziklui parašė žodžius ir muziką. Tai 3 dienas vaizduojanti istorija, kurioje dalyvauja veikėjai iš Amerikos ispanakalbių kvartalo Niujorko mieste. Miuziklas, sulaukęs didelio pasisekimo, buvo pradėtas rodyti Brodvėjaus miuziklo teatre 2008 m. kovo mėnesį. „In the Heights“ „Tony“ apdovanojimuose buvo nominuotas 13 kartų, 4 nominacijas laimėjo, ir buvo apdovanotas kaip geriausias miuziklas. Linas-Manuelis Miranda miuzikle atliko Usnavi, pagrindinį veikėją ir pasakotoją, už šį vaidmenį jis buvo apdovanotas geriausio aktoriaus miuzikle statulėle. „In the Heights“ miuziklas paskutinį kartą rodytas 2011 m. sausio 9 d. Iš viso šis miuziklas demonstruotas 1185 kartus, neskaitant 29 uždarų peržiūrų.
Darbas televizijoje ir kine
Linas-Manuelis Miranda 2011 m. pasirodė televizijos serialo „Moderni šeima“ serijoje „Geras pareigūnas blogas šuo“.
2012 m. Miranda atliko nežymų vaidmenį vaidybiniame filme „Keistas Timočio Gryno gyvenimas“. 2013 metais jis vaidino NBC dramoje „Svarbiausia nepakenk“. Linas-Manuelis Miranda taip pat atliko nežymius pasirodymus tokiuose televizijos serialuose kaip „Sopranai“ (1999 m.), „Seksas ir miestas“ (1998 m.), „Daktaras Hausas“ (2004 m.).
„Hamilton: An American Musical“
Būdamas atostogose Linas-Manuelis Miranda perskaitė Rono Černou knygą apie pirmąjį Jungtinių Amerikos Valstijų iždo sekretorių, vieną iš JAV „Tėvų-įkūrėjų“, ekonomistą ir politikos filosofą Aleksandrą Hamiltoną. Istorinė biografija įkvėpė Mirandą sukurti miuziklą, kuris įamžintų visą Aleksandro Hamiltono gyvenimą. Miranda pirmąją sukurtą miuziklui repo stiliaus dainą – „My Shot“, pademonstravo Baltuosiuose rūmuose 2009 m. gegužės 12 d. – poezijos ir muzikos vakare.
Pirmą kartą miuziklas „Hamilton“ parodytas 2015 m. sausio mėn. Niujorke, visuomeniniame teatre. Tais pačiais metais, praėjus keliems mėnesiams nuo premjeros, didelio pasisekimo sulaukęs miuziklas, buvo parodytas Brodvėjaus miuziklo teatre. Pasirodymo atvyko pasižiūrėti tuometinis JAV prezidentas Barakas Obama. Už šį miuziklą, tais pačiais 2015 metais, Linas-Manuelis Miranda buvo apdovanotas Makarturo fondo apdovanojimu. Hamilton aktoriai kartu su Lin-Manuel, 2016 metų kovo 15 dieną pasirodė Baltuosiuose rūmuose. Tų pačių metų balandį Miranda ir Džeremis Makarteris pristatė bendrą knygą, kurioje aprašytas visas miuziklo kūrimo kelias, nuo jo sukūrimo idėjos iki pirmosios premjeros. Autoriai šią knygą pavadino „Hamiltonas: Revoliucija“.
Miuzikle „Hamilton“ su Brodvėjaus muzikinio teatro aktorių komanda paskutinį kartą pasirodė 2016 m. liepos 9 d. Miranda sugrįžo 2019 m. sausį ir dar kartą pasirodė kaip Aleksandras Hamiltonas, tris savaites trukusiame „Hamilton“ miuziklo ture Puerto Rike. Visos Puerto Rike pasirodymų metu surinktos lėšos buvo skiriamos San Chuano menininkams ir meno institucijoms paremti.
Šeima
2010 m. Linas-Manuelis Miranda vedė inžinierę ir teisininkę Vanesą Nadal. Sutuoktiniai turi du sūnus Sebastianą ir Fransiską.
Andrioniškio kapinės
Istorija
Parapijos kapinės įrengtos ir pašventintos 1914 m. Anykščių klebono Jono Vodopalo. Anksčiau buvo laidojama prie Andrioniškio bažnyčios. Jos šventoriuje išlikę XIX a. čia buvusių kapinių palaidojimų su antkapiniais paminklais.
Kultūros paveldas
Kapinėse yra į Kultūros vertybių registrą įrašytų objektų:
Pagrindinio tako kairėje pastatyti Lietuvos kario kryžiai vietos gyventojų šioje vietoje palaidotų 1945 m. birželio 25 d. Daugulių kaime žuvusių partizanų atminimui. Antkapinis paminklas šioje vietoje žymi slapta palaidotų apylinkėse žuvusių partizanų atminimui. Pagrindinio tako dešinėje pastatytas antkapinis paminklas ir Lietuvos kario kryžius šioje vietoje palaidotų Mieliauskų šeimos narių, partizanų ryšininkių Onos ir Emilijos Mieliauskaičių, atminimui.
Liuksemburgas olimpinėse žaidynėse
Liuksemburgas olimpinėse žaidynėse dalyvavo 28 kartus. Liuksemburgo nacionalinis olimpinis ir sporto komitetas įsteigtas 1912 m., pirmoji šalies rinktinė į olimpiadą buvo išsiųstą tais pačiais metais, į 1912 m. vasaros žaidynes Stokholme.
Vos du sportininkai yra iškovoję šaliai medalius vasaros žaidynėse: tai sunkiaatletis Joseph Alzin, 1920 m. pelnęs sidabrą, ir bėgikas Josy Barthel, 1952 m. pelnęs auksą. XX a. pab. paaiškėjo, kad bėgikas Michel Théato, 1952 m. vasaros olimpiadoje atstovavęs Prancūzijai ir pelnęs aukso medalį vyrų maratono rungtyje, iš tiesų buvo liuksemburgietis. Visgi jo iškovotas medalis TOK sprendimu priskiriamas Prancūzijai. Žiemos žaidynėse Liuksemburgas pirmą kartą dalyvavo 1928 m. Kaip vasaros, taip ir žiemos žaidynėse šalis yra iškovojusi vos du medalius (sidabro spalvos), abu juos 1992 m. pelnė Marc Girardelli.
Arnold Böcklin
Arnoldas Beklinas (, 1827 m. spalio 16 − 1901 m. vasario 16 d.) – XIX a. dailininkas-simbolistas, kilęs iš vokiškai kalbančios Šveicarijos. Garsiausiu jo darbu įvardijamas paveikslas „Mirusiųjų sala“.
Biografija
Arnoldas Beklinas gimė 1827 m. spalio 16 d. Bazelyje (Šveicarija). Mokėsi Johann Wilhelm Schirmer priežiūroje Diuseldorfe. Po to tobulinosi Antverpene, Briuselyje ir Paryžiuje. Ankstyvieji Beklino peizažai buvo įtakoti Kamilio Koro. 1850 m. dailininkas atvyko į Italiją, kur praleido 7 metus. Įsijungė į vokiečių menininkų grupę Romoje Tugendbund, suartėjo su Oswald Achenbach ir Anselm Feuerbach. Italijoje Beklino stilistika pasikeitė, jis pradėjo tapyti simbolistinius, mistiškus kūrinius su antikinės mitologijos motyvais. 1853 m. jis vedė italę Angela Pascucci, su kuria susilaukė 4 vaikų. Žmona buvo jo nuolatinis moterų herojių modelis ir, įmanoma, pastūmėjo domėtis antikine mitologija. 1857 m. Beklinas išgarsėjo didelių matmenų paveikslu „Panas viksvose“. Atvykęs į Miuncheną įgijo karaliaus Liudviko I palankumą. Karalius 1859 m. įsigijo antrąjį paveikslo „Panas viksvose“ variantą. Dailininką rėmė Adolf Friedrich Graf von Schack, kuris įsigijo 14 Beklino paveikslų. Po išvykų į Veimarą (dirbo dailės mokytoju 2 metus), Romą, Pompėją ir Bazelį, 1871 m. Beklinas vėl apsistojo Miunchene. 1874 m. persikraustė į Florenciją, kur buvo susijęs su vokiečių menininkais Adolf von Hildebrand ir Hans von Marées.
1880 m. Beklinas pasirašė sutartį su Berlyno meno kūrinių dileriu Fritz Gurlitt. 1885–1892 m. laikotarpiu gyveno netoli Ciuricho. Beklino paveikslai buvo populiarūs ir dailininkas neturėjo finansinių rūpesčių. 1892 m. jis persikraustė į Florenciją, mirė 1901 m. vasario 16 d. Fjezolėje. Palaidotas Evangelico degli Allori kapinėse Florencijoje. Beklino dailė turėjo reikšmingą įtaką XIX a. antros pusės simbolistinei ir neoromantinei dailei, ypač vokiečių. Jo įtaką galima atsekti M. K. Čiurlionio kūryboje. Beklino kūryba taip pat paveikė XX a. pradžios menininkus, visų pirmą siurrealistus.
Garsiausiu Beklino darbu įvardijamas paveikslas „Mirusiųjų sala“, pagal kurį Sergejus Rachmaninovas ir Heinrich Schulz-Beuthen sukūrė operas. „Mirusiųjų salos“ reprodukcijas turėjo Zigmundas Froidas, Leninas, motyvą panaudojo Augustas Strindbergas. Beklinas nutapė 5 paveikslo versijas 1880-86 m. laikotarpiu, vieną kurių įsigijo Hitleris. Viena paveikslo versija sunaikinta 2-ojo pasaulinio karo metu. Paveikslas įkvėptas anglų kapinių Florencijoje, kur palaidota 1877 m. mirusi mažametė dailininko duktė Maria Anna. Beklinas nedavė paveikslams pavadinimo, jis sugalvotas paveikslų dilerio Fritz Gurlitt. 1880 m. paveikslą Florencijoje užsakė Marie Berna, kurios vyras buvo tik ką miręs. Beklinas nutapė dvi paveikslo versijas. Fritz Gurlitt vėliau užsakė dar tris.
Smėliai (Švenčionys)
Smėliai – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šventos.
Osanė
Osanė (Åsane) – miestas vakarinėje Norvegijoje, Bergeno priemiestis. Seniau sudarė atskirą Hordalando savivaldybę, dabar patenka į Bergeno sudėtį.
Smėliai (Zarasai)
Smėliai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Imbrado.
A Gangsta's Pain
A Gangsta's Pain – ketvirtasis amerikiečių reperio Moneybagg Yo studijinis albumas, išleistas 2021 m. balandžio 23 d. Albume dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip Future, Pharrell Williams, Lil Durk ir daugelis kitų. Jam pristatyti išleisti keturi singlai: „Time Today“, „Hard for the Next“, „Wockesha“ ir „Scorpio“.
Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir buvo komerciškai sėkmingas. JAV per pirmąją savaitę parduota 110 tūkstančių kopijų ir jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Iš viso šioje vietoje albumas išbuvo dvi savaites. 2021 m. lapkričio mėnesio duomenimis, JAV parduota per milijoną kopijų ir albumas tapęs platininiu.
Hoarusibas
Hoarusibas (Hoarusib) – išdžiūstanti upė šiaurės vakarų Namibijoje, Kunenės regione. Upės ištakos yra netoliese Opuvo, regiono administracinio centro. Įteka į Atlanto vandenyną. Liūčių laikotarpiu, kuris trunka nuo lapkričio iki vasario ar kovo mėnesio, upės vaga kai kada teka paviršinis vanduo. Hoarusibo baseino plotas – 15 237 km².
Manoma, kad upėvardis Hoarusib atsiradęs dėl geologinių šios geografinės vietovės ypatybių: namų kalbos žodis „!naruseb“ reiškia „vanduo, kuris vinguriuodamas teka siauru tarpekliu.“ Upę supa stačios juodos ir raudonos vulkaninės uolienos sienos, auga Hyphaene petersiana palmės. Be to, ant upės krantų esama vadinamųjų „molio pilių“, susidariusių palaipsniui nusėdant moliui ir veikiant erozijai.
Jonas Palionis
Jonas Palionis (1924 m. birželio 20 d. Mišiškėse, Nemajūnų valsčiuje – 2021 m. gruodžio 14 d. Vilniuje) – lietuvių kalbininkas.
Biografija
1948 m. baigė Vilniaus universitetą, 1948–1951 m. mokėsi aspirantūroje, 1951–1993 m. Vilniaus universitete dėstė. 1953–1959 m. – Lietuvių kalbos katedros vedėjas, 1957–1961 m. Istorijos ir filologijos fakulteto, 1970–1973 m. – Filologijos fakulteto dekanas. 1968 m. tapo habilituotu mokslų daktaru. Nuo 1970 m. – profesorius. 1984–1988 m. – Lietuvių kalbos komisijos pirmininkas. 1990–1993 m. – žurnalo „Gimtoji kalba“ redakcijos kolegijos pirmininkas.
1949 m. vedė biologę Anelę Tulevičiūtę. 1951 m. susilaukė dukters Laimos, 1955 m. – sūnaus Vytauto.
Palaidotas Nemajūnų kapinėse.
Mokslinė veikla
Mokslinių interesų sritis – lietuvių bendrinės kalbos susidarymas. Habilitaciniame darbe „Lietuvių literatūrinė kalba XVI–XVII a.“ (1967) išnagrinėta to laikotarpio lietuvių senųjų raštų kalba ir jos raida, rašyba, fonetika, morfologija, sintaksė, leksika. Už šį darbą 1972 m. jam suteikta LTSR valstybinė premija. J. Palionis parašė daug kalbotyros veikalų, recenzijų, straipsnių lietuvių kalbos kultūros klausimais. Pirmasis lietuvių kalba parašė platų kalbotyros įvadą „Kalbos mokslo pradmenys“ (1985).
Madrė
thumb|200px|Madrė, [[Kuntė ir Pandus ant Šatašrungos kalvos. XX a. vid. Ramnadajandatos Šastrio Pandėjaus piešinys]]
Madrė  – senovės indų epo „Mahabharatos“ veikėja – antroji Pandaus žmona ir Šaljos sesuo. Ji – Pandavų karių dvynių Nakulos ir Sahadevos motina.
Vieną kartą bemedžiodamas Pandus pašovęs besiporuojančius elnius, nors iš tiesų ten buvęs asketas Kindama su žmona. Kindama prieš mirtį prakeikęs Pandų, kad jei šis su kuo mylėsis, irgi tuojau mirs. Nors Pandus daug metų nebesiartino prie savo žmonų, bet vieną dieną neatsispyrė prieš Madrę ir mirė. Madrė, gedėdama vyro, susidegino laidotuvių lauže.
Chatumas
Chatumas įsiterpęs tarp Puntlando rytuose, Somalilando vakaruose, pietuose ribojasi su Etiopija (Ogadenu), šiaurėje siekia Adeno įlanką. Sostinė – Talehas (nuo 2014 m. – Lasanodas).
Vyrauja somalių klanas dulbahantai.
Suskirstymas
Chatumą sudaro šie regionai:
Lomaharšana
Lomaharšana arba Romaharšana  – legendinio senovės indų išminčiaus Vjasos mokinys, priklausęs kšatrijų dainių (sūtų) luomui.
Pasak „Mahabharatos“ (I.57.74–75 ir XII.314–315), Vjasa padalinęs pirminę Vedą į keturias dalis, kurias, kartu su „penktąja veda“ Mahabharata patikėjęs savo mokiniams, kad šie tęstų perdavą (paramparą). Pačioje „Mahabharatoje“ tekstai su mokinių vardais nesusieti, tačiau puranose nurodoma, kad puranų ir istorijų (itihasų) perdava patikėta sūtai Lomaharšanai. Jo sūnus, Ugrašravasas Sautis, yra kai kurių „Mahabharatos“ dalių rečituotojas.
Lomaharšana dar vadinimas Romaharšana – šis vardas reiškiąs, kad nuo jo retorinio meno galios klausytojams šiaušiasi plaukai.
Pavarių akmuo
miniatiūra|250px|right|Pavarių akmuo miniatiūra|250px|right
Pavarių akmuo – riedulys, stūksantis Anykščių r., Pavarėse II, kairiajame Variaus upės krante, Variaus hidrografiniame draustinyje. Saugomas nuo 1964 m., 1985 m. paskelbtas geologiniu gamtos paminklu.
Aprašymas
Virš žemės esančios akmens dalies aukštis siekia 2 m, ilgis – 4,35 m, plotis – 3,89 m, o didžiausia horizontali apimtis – 13,8 m. Jį sudaro juosvai rudas granitas su biotitu. Antžeminė dalis apzulinta, bet nepraradusi kampuotumo.
Kilmė
Riedulį paliko iš šiaurės per Suomiją ir Latviją atslinkęs paskutinis, Nemuno, ledynas.
Erigabas
Erigabas  – miestas šiaurės Somalyje, Madou kalnagūbryje, į pietus nuo Adeno įlankos; Sanago krašto administracinis centras. Faktiškai priklauso Somalilandui, nors į miestą pretenzijas reiškia Chatumas ir Puntlandas. Yra oro uostas, kelias į El Dabą. Veikia universitetas. Netoliese stūkso aukščiausias Somalyje Šimbiriso kalnas, yra kadagių giraitė.
Erigabas faktiškai niekieno nevaldomas – dalis miestiečių lojalūs Puntlandui, dalis – Somalilandui.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1897–1898 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1897–1898 m.
1897–1898 m. Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Paprastoji žilė
Paprastoji žilė (Senecio vulgaris) – astrinių (Asteraceae) šeimos, žilių (Senecio) genties vienmetis ar dvienmetis augalas. Kilęs iš Europos, šiaurės Azijos ir Šiaurės Afrikos, tačiau dabar išplitęs po Australiją, Šiaurės Ameriką, Andų regioną, Kiniją.
Stiebas status, vagotas, 10-30 cm aukščio. Šaknys laibos, ištįsusios. Lapai pražangūs, paprasti, skiautėti, 7 cm ilgio, 2,8 cm pločio. Žiedai cilindriški, geltonais vainiklapiais, apie 1 cm ilgio ir 0,5 cm pločio, gana tankios netikros kekės stiebo ar šakų viršūnėse. Žydi gegužės-rugsėjo mėnesiais. Nužydėję sudaro baltą galvutę su skristukais. Subrandina iki 7000 sėklų. Augalas nuodingas, turi vaistinių savybių. Žole apsinuodija arkliai. Naudojamas žalių dažų gamybai.
Paprastoji žilė – dažna piktžolė, gausi Lietuvoje. Auga daržuose, laukuose, pievose, pakelėse.
Smėlianka
Smėlianka – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Čiobiškio, Neries dešiniajame krante, miške, priešais Zūbiškes.
Istorija
Smėliankos vietoje būta Natokų dvaro, bet jis sunaikintas greičiausiai prancūzmečiu. Šioje vietoje veikė keltas per upę.
Smėlinka (Anykščiai)
Smėlinka – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Viešintų.
Hirto dėsnis
Hirto dėsnis (Hirto – Illič-Svityčiaus dėsnis) – baltų ir slavų kalbose galiojantis fonetinis dėsnis, 1895 m. atrastas Vokietijos kalbininko H. Hirto.
Hirto dėsnis – svarus argumentas, kad kažkada galėjusi būti vieninga baltų-slavų prokalbė.
Indoeuropiečių prokalbei Hirto dėsnis svarbus tuo, kad jis nustato griežtus baltų-slavų ir vedų-senovės graikų kirčiavimo atitikmenis.
Veikimo atvejai
Pasak šiuolaikinės šio dėsnio traktuotės, kirtis atsikėlė į ankstesnį skiemenį, kuriame buvo balsių kaitos nepatiriantis balsis arba skiemeninis balsingasis priebalsis (skiemeninis sonantas), jeigu tame ankstesniame skiemenyje iš karto po balsio arba skiemeninio balsingojo priebalsio ėjo neskiemeninis gerklinis garsas – laringalas. Hirto dėsnis neveikė, jei laringalas ėjo prieš balsį arba jei laringalas ėjo po antrojo dvibalsio dėmens. Hirto dėsnis negaliojo skiemenyse, kuriuose ilgasis balsis buvo paveldėtas iš indoeuropiečių prokalbės arba atsiradęs dėl Vinterio dėsnio, taip pat tuomet, kai laringalas būdavo įsiterpęs tarp balsių.
Hirto dėsnis nepaaiškina *-u- kamieno daiktavardžių, pavyzdžiui, slavų *sŷnъ 'sūnus', kirčiavimo, kurie priklauso cirkumfleksu pasižyminčiai c akcentinei paradigmai. V. Illič-Svityčius tokį kirčiavimą laikė antriniu, bet K. Ebelingas teigia jo argumentus esant neįtikinamus.
Be to, Hirto dėsnis ne vienu atveju netinka veiksmažodžiams: 'gerti', aoristas: pȉh 'išgėriau', pî 'jis išgėrė', formos su priesaga -l-: pȉo, píla.
Remdamasis šiais atvejais, K. Ebelingas padarė išvadą, kad pagal Hirto dėsnį kirtis buvo atkeliamas iš tiesiogiai paskesnio skiemens, o vėliau paradigmose, kur formos su atitrauktu kirčiu sudarė daugumą, vyko išlyginimas pagal analogiją.
Pavyzdžiai
Pirmąjį dėsnio veikimą atskleidžiantį sąrašą sudarė pats H. Hirtas, vėliau jį papildė J. J. Mikola ir T. Ler-Splavinskis.
Santykinė chronologija
Šis dėsnis galiojo ankstesniu laikotarpiu, iki skiemeninių sonantų hipotetinėje baltų-slavų prokalbėje netekimo (žr. „Baltų prokalbė: Priebalsiai“).
K. Ebelingas manė, kad Hirto dėsnis veikė anksčiau už Illič-Svityčiaus dėsnį.
Hirto dėsnio kritika ir neigimas
Hirto dėsnį neigė, pavyzdžiui, A. Mejė, N. van Veikas ir T. Torbjornsonas (SV T. Torbiörnsson). Jie teigė, kad šiais atvejais susiduriama su paskirų žodžių kirčio vietos svyravimu tam tikrose indoeuropiečių kalbose. Kadangi Hirto dėsnį patvirtinančių pavyzdžių daug, V. Illič-Svityčiaus manymu, juos visus priskirti atsitiktiniams kirčio vietos nesutapimams negalima.
Ukrainos akcentologas L. Bulachovskis, daugybėje savo darbų aptardamas baltų-slavų kalbų santykius, teigė, kad iš tiesų nėra rimto pagrindo manyti Hirto dėsnį galiojus slavų prokalbėje, nors drauge jis pažymėjo, kad Ler-Splavinskio įvesta Hirto dėsnio pataisa, skirta slavų prokalbės kirčiavimui, Hirto dėsnio veikimą šioje prokalbėje daro labiau įmanomą. Vis dėlto T. Chazagerovas Hirto dėsnį įvardija kaip abejotiną.
Savo ruožtu olandų kalbininkas P. Hendriksas kritikuoja Maskvos akcentologijos mokyklos atstovus, o konkrečiai – V. Dybo, nes jie šiam dėsniui suteikia miglotą statusą: tai susiję su V. Dybo abejonėmis, ar Hirto dėsnį galima taikyti daugybei slavų prokalbės kirčiavimo reiškinių.
Šimbirisas
Šimbirisas  – kalnas šiaurės Somalyje, Madou kalnagūbryje; aukščiausias šalies taškas. Yra Sanago krašte, į kurį pretenzijas reiškia Somalilandas (de facto nepriklausomas), Puntlandas ir Chatumas. Kalno pavadinimas somalių kalba reiškia „paukščiakalnis“. Aukštis – 2460 m.
Hirto dėsnis
Hirto dėsnio kritika ir neigimas
Vokietijos kalbininkas G. Klingenšmitas savo paskaitose apie slavų kirčiavimą Hirto dėsnio galiojimą slavų prokalbėje atmeta. T. Olanderis rašo, kad G. Klingenšmito hipotezė iki galo niekur nebuvo publikuota, todėl ją sunku kritikuoti, tačiau pažymi, kad, sprendžiant iš žinomų duomenų, ji atrodo mažai tikėtina.
Biatlonas 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Bendra biatlonininkų kvota buvo 210 dalyvių. Viso vyko 11 rungčių, penkios vyrų ir penkios moterų bei viena mišri.
Norra begravningsplatsen
thumb|200px|Vienas iš takų Norra begravningsplatsen – kapinės Švedijos Stokholmo apskrities Solnos savivaldybėje, įeina į Stokholmo aglomeraciją. Katalikų ir judėjų kapavietėms paskirti atskiri sklypai.
Aprašymas
Ilgą laiką ši teritorija priklausė karališkajam dvarui Karlberge. Oficialiai kapinės atidarytos 1827 m. birželio 9 d.; jos yra vienintelės šalyje, kurias administruoja ne Švedijos evangelikų liuteronų bažnyčia, o Stokholmo miesto taryba. Per savo gyvavimo istoriją kelis kartus plėtėsi, ypač dideli plotai buvo prijungti 1860–1880 m.
Prie projektavimo prisidėjo keletas žinomų architektų: seniausiąją dalį tvarkęs Karlas Gustavas Blom–Karlssonas (SV Carl-Gustaf Blom-Carlsson), taip pat Gunaras Asplundas (SV Gunnar Asplund), Sigurdas Leverencas (SV Sigurd Lewerentz) ir Larsas Israelis Valmanas (SV Lars Israel Wahlman).
Sklypas katalikiškiems palaidojimams paskirtas 1847 m. (tuo metu prie Portugalijos krantų nuskendo švedų laivas ir abiejų šalių vyriausybės sutarė, kad Portugalijoje bus įsteigtos naujos kapinės 200 švedų jūreiviams evangelikams, o Švedijoje – katalikams).
Kapavietės
thumb|left|220px|[[Alfred Nobel|Alfredo Nobelio kapavietė]] Šiaurinėse kapinėse palaidoti Švedijai ir pasauliui daug nusipelniusių žmonių: Nuolatinį prieglobstį čia rado ir keletas išeivių iš Lietuvos: 1863 m. sukilėlis trakietis Juzefas Alfonsas Haidukevičius su žmona, per 1863 m. sukilimą laivu ginklų tiekimą į Palangą organizavęs kaunietis Juozapas Blažiejus Demontovičius, iš Kauklių kilęs antikvaras ir mecenatas Henrikas Bukauskis, Lentvario dvaro valdytojas grafas Eugenijus Stanislovas Marija Tiškevičius bei kt.
Uhamas (upė)
Uhamas arba Bahr Sara – upė Centrinėje Afrikoje, Šario kairysis intakas. Prasideda Centrinės Afrikos Respublikoje, aukštumose tarp Nanos-Mamberės ir Uhamo-Pendės prefektūrų. Teka į šiaurės rytus, vėliau pasuka į šiaurę ir teka Čado teritorija. Įteka į Šarį į šiaurės vakarus nuo Sarho, netoli Mandos.
Didžiausi intakai: Baba, Fafa (dešinieji), Nana Barja (kairysis).
Uhamas vandeningiausias būna rugpjūčio–lapkričio laikotarpiu, o didžiausias debitas (1430 m³/s) būna rugsėjį. Nusenka vasario–birželio laikotarpiu (debitas balandį 66 m³/s).
Miestai prie Uhamo: Bozumas, Bosangoa, Ndumbu, Uogas (CAR), Moisala, Bedaja (Čadas).
Juozas Vailokaitis
Juozas Vailokaitis (1880 m. gruodžio 17 d. Pikžirniuose, Sintautų valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija – 1955 m. rugpjūčio 2 d. Paštuvoje, Kauno rajonas) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, Romos katalikų kunigas, leidėjas, verslininkas, bankininkas.
Biografija
Gimė gausioje ir turtingoje ūkininkų Motiejaus ir Petronėlės Vailokaičių šeimoje – tėvai turėjo 130 margų ūkį, be Juozo, augo broliai Viktoras, Antanas, Pranas, brolis dvynys Jonas ir trys seserys.
Baigęs Seinų kunigų seminariją, studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje, kurią baigė 1905 m. teologijos magistro laipsniu. Tais pačiais metais įšventintas kunigu.
1912 m. su broliu Jonu Kaune įkūrė Brolių Vailokaičių ir bendrovės banką nusigyvenusių bajorų dvarams supirkti, juos skirstyti ir išsimokėtinai išparduoti lietuviams bei jų vardu pavadintą prekybos ir pramonės bendrovę. Nuo 1914 m. gyveno ir dirbo Maskvoje bei Sankt Peterburge, redagavo laikraštį „Vadas“. 1918–1919 m. bolševikų kalintas.
1919 m. grįžo į Lietuvą ir su bendraminčiais įkūrė Lietuvos ūkininkų sąjungą. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.
Po Pirmojo pasaulinio karo Vailokaičiai įsigijo žlungantį brolių Šmitų metalo gaminių fabriką Šančiuose ir jį reorganizavo į AB „Metalas“. Fabrikas pradėjo gaminti atsikuriančios šalies ūkiui reikalingus ketaus, aliuminio, vario, bronzos, žalvario liejinius, įvairias žemės ūkio mašinas bei jų dalis. 1919 m. su broliu, remiant kunigijai ir Lietuvos krikščionių demokratų partijai, įsteigė „Ūkio banką“. Bankas gaudavo nemažas pajamas: į Lietuvą siunčiamus emigrantų JAV dolerius gavėjams išmokėdavo markėmis, o dolerius parduodavo Berlyne. Bankas atidarė korespondentines sąskaitas Anglijoje, JAV, Šveicarijoje, Belgijoje ir kt., jo skyriai įsikūrė kone visose Lietuvos apskrityse. 1921 m. Brolių Vailokaičių iniciatyva įsteigta draudimo akcinė bendrovė „Lietuva“.
1923 m. Jonas ir Juozas Vailokaičiai įsteigė AB „Palemonas“ – plytų fabriką prie Palemono geležinkelio stoties, įkūrė plytines Garliavoje, Gelgaudiškyje, Kybartuose, Kuršėnuose, Panevėžyje. 1923 m. broliai Vailokaičiai įsteigė eksporto AB „Maistas“, padėjo įkurti žemės ūkio kooperatyvų susivienijimą „Lietūkis“, buvo AB „Eksportas ir importas“, AB „Cukrus“ steigėjai ir dalininkai. Pastaroji įmonė laikoma cukraus gamybos Lietuvoje pradininke. Juozas ir Jonas Vailokaičiai buvo daugelio gyvenamųjų namų, dvarų bei žemės sklypų savininkai, vadinami turtingiausiais žmonėmis ne tik Kaune, bet ir visoje Lietuvoje.
Broliai apie 15 % gautojo pelno skirdavo labdarai, studentijai šelpti. Vien tik 1924 m. „Ūkio bankas“ išdalino 150 000 Lt Lietuvos universiteto studentų stipendijoms. Kauno Aleksoto rajone padovanojo 16 ha sklypą būsimiems VDU Fizikos ir chemijos instituto rūmams. Juozas Vailokaitis dovanojo sklypą netoliese nuo būsimų rūmų statomai Šv. Kazimiero bažnyčiai.
Lietuvą užėmus Raudonajai Armijai, 1941 m. birželio 14 d. Juozas Vailokaitis ištremtas į Rusijos Altajaus kraštą. Į Lietuvą grįžo 1953 m. ir iki mirties klebonavo Paštuvos Šv. Barboros bažnyčioje. Palaidotas Paštuvos kapinėse. 2007 m. rugpjūčio 18 d. greta jo kapo perlaidoti ir brolio Jono Vailokaičio palaikai. Tėvai Petronėlė ir Motiejus Vailokaičiai palaidoti Sintautų kapinėse.
Stefan Kraft
Stefan Kraft (g. 1993 m. gegužės 13 d.) – Austrijos šuolininkas su slidėmis, olimpietis, pasaulio čempionas.
Biografija
2013 m. pasaulio taurės etape Austrijoje pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos užėmęs trečiąją vietą. 2015 m. pelnė pirmuosius pasaulio čempionato medalius. 2017 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu.
Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse individualioje didžiojo kalno rungtyje užėmė 18-ą vietą, vidutinio kalno varžybose liko 13-as, o komandinėje įskaitoje su Austrijos nacionaline rinktine liko 4-as.
2021 m. pasaulio čempionate trečią kartą tapo pasaulio čempionu.
Spokanų upė
Spokanų upė – upė JAV, Aidaho ir Vašingtono valstijose; Kolumbijos intakas. Ilgis siekia 160 km.
Spokanų upė išteka iš Ker d'Aleno ežero, telkšančio šiauriniame Aidahe, tekėdama į vakarus kerta Vašingtono valstijos sieną, prateka Spokano miestą. Įteka į Kolumbijos upę.
Upė keliose vietose patvenkta, viena iš užtvankų – Long Leiko (įrengta 1915 m.).
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1896–1897 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1896–1897 m.
1896–1897 m. Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Silosas (saugykla)
miniatiūra|240px|right|Betoniniai siloso bokštai miniatiūra|240px|right|Tarybinės fermos siloso bokštas ([[Keleriškiai, Kėdainių rajonas)]]
Silosas, silosinė (, dgs. silos; nuo  – siros, 'duobė grūdų laikymui') – saugykla, sandėlis, skirtas laikyti didelius kiekius įvairių birių medžiagų žemės ūkyje, pramonėje, statybose. Silosas  – paprastai tai bokšto formos, aukštas cilindrinis arba stačiakampis statinys su kūginiu dugnu birioms medžiagoms saugoti. Silosas žemės ūkyje naudojamas grūdams arba fermentuotam pašarui, vadinamam silosu, pašarų granulėms sandėliuoti. Silosai taip pat naudojami akmens anglies, cemento, techninės anglies, maisto produktų, medžio drožlių saugojimui. Pavieniai silosai ar jų kompleksai statomi prie elevatorių, malūnų, kepyklų, cemento gamyklų, akmens anglių sandėlių.
Istorija
Pirmąjį šiuolaikinį vertikalų medinį silosą, pripildytą grūdais, 1873 m. suprojektavo ir pastatė Fred Hatch Ilinojaus valstijoje, JAV.
Konstrukcija
Silosai juose esančias medžiagas apsaugo nuo vandens ir oro poveikio: nepralaidūs drėgmei, atsparūs karščiui ir pakankamai atsparūs cheminių medžiagų poveikiui. Siloso bokštai statomi iš plytų, gelžbetonio, metalo konstrukcijų. Turi įrengtas ventiliacijos, birių medžiagų pakėlimo ir išleidimo sistemas, dozavimo įrangą. Dėl savo vertikalios padėties, nepaisant didelio saugomos žaliavos kiekio, silosų nauda akivaizdi taupant sandėliavimo plotą. Cilindrinių statinių diametras būna nuo 3 iki 27 m, aukštis – nuo 10 iki 90 m.
Smėlinka (Čiulėnai)
Smėlinka – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Toliejų.
Madou kalnagūbris
Kalnų šlaitai gana drėgni, per metus vidutiniškai čia iškrenta 750–850 mm kritulių, dažnas rūkas. Šlaituose veši miškai, kuriuose auga kadagiai, buksmedžiai, celčiai. Gausu endeminių augalų rūšių (~200). Sutinkami kupranugariai, antilopės (beiros), įvairūs paukščiai. Madou kalnagūbryje yra krioklių, iš kurių žymiausias – Lamadaja.
Dėl miškų kirtimo, ganymo daug kalnų gamtos dabar nunykę.
Talcott Parsons
Talkotas Parsonsas (1902 m. gruodžio 13 d. – 1979 m. gegužės 8 d.) – amerikiečių sociologas, laikotarpyje nuo 1927 iki 1973 metų dirbęs Harvardo universitete.
Parsonsas sukūrė bendrąją visuomenės tyrimo teoriją, pavadintą veiksmo teorija, kuri yra paremta metodologiniais voliuntarizmo ir epistemologiniais analitinio realizmo principais. Teorija bandė sukurti pusiausvyrą tarp dviejų pagrindinių metodologinių tradicijų: utilitaristinės-pozityvistinės ir hermeneutinės-idealistinės tradicijų. Parsonso voliuntarizmas buvo trečioji alternatyva, įsiterpusi tarp kitų dviejų. Be visuomenės teorijos, Parsonsas sukūrė ir socialinės evoliucijos teoriją ir konkrečią pasaulio istorijos varomųjų jėgų interpretaciją.
Parsonsas analizavo Emilio Diurkheimo ir Vilfredo Pareto darbus ir įvertino jų darbus remdamasis valiuntaristinio veiksmo paradigma. Parsonsas taip yra daugiausiai prisidėjęs prie Makso Vėberio pristatymo ir interpretavimo Amerikos auditorijoms.
Johannes Lamparter
Johannes Lamparter (g. 2001 m. lapkričio 8 d.) – Austrijos šiaurės dvikovės sportininkas, pasaulio čempionas.
Biografija
Savo debiutiniame 2021 m. pasaulio čempionate pelnė auksą vyrų didžiojo kalno varžybose ir bronzą komandinėje rungtyje.
Prancūzijos komunistų partija
Prancūzijos komunistų partija – Prancūzijos politinė partija, pasisakanti už komunizmo principus. PCF yra Europos kairiųjų partijos narė, o jos europarlamentarai priklauso Europos vieningųjų kairiųjų ir Šiaurės šalių žaliųjų kairiųjų frakcijai.
Nuo 2018 m. partijos nacionalinis sekretorius yra Fabianas Ruselis.
Istorija
Prancūzijos komunistų partija buvo įkurta 1920 m. po Darbininkų internacionalo Prancūzijos skyriaus (SFIO, šiandien socialistų partija) Tūro kongreso. 1921 m. ji buvo pavadinta „komunistų partija“.
1936 m. ji buvo Liaudies fronto dalis ir rėmė jo socialines reformas, tačiau atsisakė dalyvauti vyriausybėje.
Antrojo pasaulinio karo metu PCF tapo slapta organizacija ir organizavo masinį ginkluotą pasipriešinimą prieš nacių okupaciją. Išsivadavimo metu partija buvo svarbiausia Prancūzijoje ir laikinojoje vyriausybėje turėjo keletą ministrų. Tačiau jos parama nepriklausomybės judėjimui Prancūzijos Indokinijoje ir streikams izoliavo ją nuo kitų partijų.
Nuo 1930 iki 1980 m. Prancūzijos komunistų partijos politinė linija buvo artima Sovietų Sąjungos linijai. 1991 m. SSRS žlugimas paveikė ir Prancūzijos komunistų partiją, kurios palaikymas rinkimuose ėmė sparčiai mažėti.
Barzdų valsčius
Barzdų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Barzdai.
Gyvenvietės
1934 m. valsčiuje buvę kaimai (nebuvo nė vieno dvaro, palivarko ar viensėdžio):
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 3019 žmonės:
Gilūtas (Ignalinos r.)
Gilūtas  – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone ir Baltarusijoje Breslaujos rajone, 9 km į pietryčius nuo Rimšės, Prūto ežero pietinėje pakrantėje. 13,7 ha ežero yra Lietuvoje ir 16,9 ha – Baltarusijoje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,25 km, plotis – iki 0,4 km. Altitudė 143,2 m. Krantai daugiausia aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurėje 30 m ilgio upeliu jungiasi su Prūto ežeru (Drūkšių ežero baseinas). Lietuvoje prie ežero įsikūręs Pūškų kaimas, Baltarusijoje – Maniūkų ir Bitiūnų kaimai.
Ark: Survival Evolved
Ark: Survival Evolved (stilizuotai rašoma kaip ΛRK) – atviro pasaulio išgyvenimo žanro kompiuterinis žaidimas, sukurtas įmonės „Studio Wildcard“.
Žaidėjas žaidžia pirmojo arba trečiojo asmens perspektyva ir siekia išgyventi dirbtiniame pasaulyje, vadinamoje „Arkoje“, kuri paviršutiniškai imituoja natūralią ekosistemą su Žemėje seniai išnykusiais gyvūnais (dinozaurais, pterozaurais, mamutais, megalodonais, mozazaurais ir kt). Žaidėjai turi galimybę įvairiais būdais „prisijaukinti“ daugumą gyvūnų ir naudoti juos kovai, resursų rinkimui bei kitais tikslais. Vėliau išleistuose papildymuose „Scorched Earth“, „Aberration“ ir „Extinction“ atsirado ir pilnai fantastinių gyvūnų, neturinčių jokio atitikmens paleontologijoje: vyvernai, uolų drakonai ir kiti. Taip pat žaidėjai gali gamintis įvairius įrankius, statytis pastatus, burtis į gentis ir kovoti prieš kitas gentis, įveikti sunkius „bosus“. Po visą žemėlapį išmėtytuose fiktyvių ankstesnių į Arką patekusių žmonių užrašuose žaidėjai gali rasti įvairias užuominas apie šį dirbtinį pasaulį ir kaip jis veikia. Įveikus bosus, atskleidžiama dar daugiau pasaulio istorijos. Pirmoji arka vadinosi Sala, istorija vėliau buvo tęsiama kaip DLC išleistose arkose „Išdeginta žemė“ (, dykumų tema) ir „Aberration“ (sugadinta arka, kurioje žmonėms įmanoma išgyventi tik giliuose urvuose).
Neskaitant mokamų DLC, yra ir nemokamų Arkų, sukurtų pačių žaidėjų arba žaidėjų su „Studio Wildcard“ pagalba – konkursus laimėjusiems modifikacijų ir arkų kūrėjams įmonė moka 4000 dolerių per mėnesį už jų darbą. Populiarios nemokamos DLC arkos yra „Ragnarok“, „The Centre“, „Volcano“. Įvairios nemokamos modifikacijos patobulina žaidimo prietaisus, įrankius ir talpas, statybą, ar prideda naujų įrankių, gyvūnų, dekoracijų ir panašiai.
Marčiupio akmuo
miniatiūra|250px|right|Akmuo paniręs į klampynę
Marčiupio akmuo – stambus riedulys, slūgsantis Anykščių r., buvusioje Šlavėnų kaimo šiaurinėje dalyje, perduotoje Anykščių miesto plėtrai, kelio rytinėje pašlaitėje. Akmuo yra apie 150 m į pietus nuo Anykščių miesto riboženklio (ties juo veikia degalinė), giliame Marčiupio upelio slėnyje. Prie akmens pastatyta informacinė rodyklė, tačiau jos nesant šalikelėje, akmenį sunku pastebėti nuo aukšto pylimo.
Nuo 2000 m. įtrauktas į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą (unik. kodas ).
Aprašymas
Riedulys yra 3,7 m ilgio, 2,3 m pločio ir 1,6 m aukščio virš žemės paviršiaus. Akmuo rausvas, smulkiagrūdis, ovalios formos. Yra spėjama, jog didelė akmens dalis yra nuskendusi į dumblynę, kadangi akmuo guli šlapioje vietoje – karklyne.
Padavimas
Legenda pasakoja, kad būta vestuvių, o jaunikio tėvai nenorėję marčios. Tad pro tą vietą, kur dabar stūkso akmuo, važiuojant jaunavedžiams, uošviai marčią prakeikė ir ji virto akmeniu. Tai pat, akmuo yra paminėtas daugelyje lietuvių rašytojų kūrinių, tarp jų Antano Baranausko „Anykščių šilelyje“.
Popierinis maišelis
miniatiūra|250px|right|Popieriniai maišeliai
Popierinis maišelis – maišelis, pagamintas iš popieriaus, dažniausiai – kraftpopierio, kartono. Naudojamas pirkiniams, dovanoms ar įvairiems kitiems daiktams dėti ir nešti. Maišeliai gali būti gaminami su šilkografine ar kitokia spauda.
Istorija
Pirmąją popierinių maišelių gamybos mašiną 1852 m. užpatentavo Francis Wolle (JAV). Jis su broliu įkūrė „Union Paper Bag Company“. 1871 m. išradėja Margaret E. Knight sukūrė įrenginį, gaminusį maišelius su plokščiu dugnu, buvusius pranašesniais už ankstesnius voko formos maišelius. 1912 m. Minesotos valstijoje pradėti gaminti maišeliai su rankenėlėmis, kurie greitai išpopuliarėjo ir tapo standartiniais pirkinių maišeliais, pažymėtais prekybininkų firminiais ženklais, spalvomis, logotipais.
Gamyba
Popierinių maišelių gamyba vyksta keliais būdais – jie gaminami sulankstant popierių rankiniu arba mechanizuotu būdu. Gali būti naudojamas perdirbtas popierius. Pagal individualius užsakymus ant maišelių galima puošyba spausdinamais piešiniais, ornamentais, logotipais, naudojamas įvairiaspalvis ar lateksinis popierius. Maišeliui pritvirtinamos medžiaginės, virvelinės ar popierinės (suktos, plokščios) rankenėlės. Paprastai stačiakampis maišelio dugnas ir rankenėlės turi įklijuotus pastiprinimus, dėl kurių šie maišeliai tinkami sunkesniems, iki 10 kg svorio nešuliams.
Perdirbimas
Popieriniai maišeliai yra tinkami perdirbimui. Priklausomai nuo paskirties, kiti maišeliai gaminami iš impregnuoto popieriaus ar su nelaidžia drėgmei plastiko plėvele, todėl jų perdirbimas yra sudėtingesnis.
Salamatas
Salamatas arba Azumas (Bahr Azoum) – upė, tekanti daugiausia Čado teritorija; Šario dešinysis intakas. Prasideda Sudane, Darfūro regione, Džebel Maros aukštumų krašte. Teka į vakarus, pietvakarius sausringomis Sahelio sritimis. Aukštupio vaga dažniausiai būna išdžiuvusi. Ties Am Timanu upė skaidosi į protakas, sudaro plačią šlapynių sritį, Iro ežerą. Žemupyje teka savanomis, įteka į Šarį į šiaurę nuo Sarho, netoli Uhamo žiočių.
Lydos apskritis (1566–1795)
Lydos apskritis (arba Lydos pavietas, ) – LDK administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijos ir Lietuvos teritorijoje, į pietus nuo Vilniaus. Centras – Lyda. Apskritis apėmė dabartinės Baltarusijos teritorijas, kur šiuo metu yra Lydos, Varanavo ir Ščiutino rajonai. Taip pat apėmė Lietuvos pietinį pakraštį su Eišiškių seniūnija. Baltarusijoje jos apimtose srityse susiformavęs istorinis regionas vadinamas Lidčina.
Salamatas
Ties Am Timanu Salamatas būna vandeningas 4 mėnesius – nuo liepos iki spalio. Debito maksimumas (~168 m³/s) būna rugpjūtį ir rugsėjį. Likusią metų dalį vaga iki šlapynių srities būna sausa.
Salamato baseine įsteigtas Zakumos nacionalinis parkas.
Lydos apskritis (1566–1795)
Istorija
Apskritis sudaryta 1566 m., iki 1795 m. priklausė LDK Vilniaus vaivadijai. Didžiausi miesteliai – Astryna, Varanavas, Bielyčia, Benekainys, Vosyliškės, Dakūdava, Dambrava, Žaludkas, Žirmūnai, Žubalaitis, Iščelna, Lyda, Nočia, Naujadvaris, Arlia, Rodūnia, Ražanka, Sabackinė, Ščiutinas, Eišiškės.
Po ATR padalijimų 1795 m. integruota į Rusijos imperiją. Prie jos prijungus Eišiškių apskritį, suformuota to paties pavadinimo apskritis.
Administracinis suskirstymas
Sudarymo metu priklausė Lydos valsčius, Naujadvario valsčius, Kaniavos valsčius, Rodūnios valsčius, Vosyliškių valsčius ir kiti.
Aukas
Aukas  – upė Centrinėje Afrikoje; Šario dešinysis intakas. Prasideda aukštumose ties Čado, Sudano ir Centrinės Afrikos Respublikos sienų sankirta. Teka į pietvakarius Centrinės Afrikos Respublikos ir Čado valstybės siena, aukštupyje vadinama Aukale (Aukalé). Įteka į Šarį į pietryčius nuo Sarho, ties Musafojumi.
Lingua Franca Nova
Lingua Franca Nova arba Elefen – dirbtinė kalba, sukurta amerikiečių psichologo, Šipensburgo universiteto profesoriaus K. Džordžo Burėjaus (C. George Boeree). Šios kalbos, kaip ir daug kitų dirbtinių kalbų, žodynas paremtas romanų kalbomis, o gramatika labai supaprastinta. Naudojamos 22, tikslius fonetinius garsus atitinkančios raidės (be lotyniškų gali būti naudojami atitikmenys ir kirilica).
Aukas
Intakai: Ulas, Terė (dešinieji).
Lingua Franca Nova
Burėjus Lingua Franca Nova kūrė remdamasis jau esamomis kreolinėmis romanų kalbomis – papiamento, Haičio kreolų, bislama, bei seniau vartotu Viduržemio jūros pidžinu (Sabir). Nuo 1998 m. kalba pradėta plėtoti internete.
Aukas
Aukas vandeningiausias būna rugpjūčio–sausio laikotarpiu (maksimumas lapkritį, 201 m³/s), o labiausiai nusenka balandį ir gegužę (iki 9,9 m³/s).
Lingua Franca Nova
thumb|left|150px|Lingua Franca Nova vėliava
Į šią kalbą buvo išverstas A. de Sent Egziuperi „Mažasis princas“, Č. Dikenso „Kalėdų giesmė“, M. Tveno „Laiškai iš žemės“, Šekspyro „Karalius Lyras“, L. Kerolo „Alisa veidrodžių karalystėje“, taip pat poezija, kiti tekstai.
Smėlinka (Videniškiai)
Smėlinka – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Videniškių.
Čiulėnų malūnas
thumb|Malūnas iš šiaurės pusės
Čiulėnų vandens malūnas su malūnininko namu stovi Čiulėnų kaime, Molėtų rajone šalia Molėtų-Utenos kelio Jis pastatytas ant užtvenkto upelio Graužės, kairiajame jo krante 1870 m. Iš pradžių greičiausiai jo įrenginius suko vandens ratas, XX a. 4 deš. jį pakeitė hidroturbina. Cokolinis malūno aukštas iš akmenų mūro, pirmas aukštas - apipjautų rąstų, gyvenamoji jo dalis apkalta lentomis. Įrašytas į Kultūros vertybių registrą; šiuo metu apleistas.
Nuorodos
Detalus aprašymas Kultūros vertybių registre
Kabwe Warriors FC
Kabvės „Kabwe Warriors“ – Zambijos futbolo klubas iš Kabvės. Šis straipsnis apie futbolo ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Kabwe Warriors Football Club arba Kabwe Warriors. Namų rungtynes žaidžia Godfrey 'Ucar' Chitalu 107 stadione, talpinančiame 10 000 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1920 m. Kitados vadinosi Broken Hill Warriors Football Club.
Nuo 1966 m. žinomi dabartiniu pavadinimu. Kabwe Warriors penkis kartus tapo čempionais.
Brooke
Brooke Scullion (g. 1999 m. kovo 31 d.) – Airijos dainininkė. Dar žinoma sceniniu vardu Brooke.
Atlikėja su daina „That's Rich“ atstovavo Airijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
„Eurovizijos“ dainų konkursas
‎2022 m. vasario 4 d. atlikėja su daina „That's Rich“ laimėjo surengtą nacionalinės atrankos „Eurosong 2022“ finalą ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Tatjana Michailova
Tatjana Michailova (, g. 1983 m. birželio 19 d. Karaliaučiuje), žinoma kaip Tanja – Estijos pop dainininkė ir aktorė. Tanja buvo keleto grupių narė. 2014 m. atstovavo Estijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Amazing“.
Kazimieras Pietaris
thumb|260px|Grupė lietuvių inteligentų [[Maskva|Maskvoje. Iš kairės, sėdi: Kazimieras Pietaris, Ramūnas Bytautas, Petras Klimas, Stasys Šilingas, Agnietė Ambraziejūtė. Iš kairės, stovi: Rapolas Skipitis, Stasys Naginskas, Vladas Bukaveckas, Antanas Vienuolis-Žukauskas, Juozas Papečkys, Marcinkus, Juozas Nemeikša, Bytautas.]] Kazimieras Adolfas Pietaris (1880 m. Vilkaviškio apsk., Paežerių vls. Žiūrų–Gudelių k. – 1916 m. gegužės 2 d. Maskvoje) – Lietuvos visuomenės veikėjas ir draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas, gydytojas.
Tatjana Michailova
Biografija
220px|miniatiūra|kairėje|Tanja 2006 m.
Kruonio tvenkinys
Kruonio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, Kruonio miestelyje. Sudarytas užtvenkus Kruonės upelį (Lapainios intakas) 7,2 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,25 km, plotis – iki 0,045 km. Altitudė 110,8 m. Krantai aukštoki, sausi. Šiaurinė tvenkinio dalis labai užžėlusi vandens augalija, krantai apaugę medžiais. Vakarinėje tvenkinio pakrantėje įkurtos Kruonio miestelio kapinės.
Aldona Paulauskienė
Aldona Paulauskienė (1935 m. gegužės 18 d. Pocelonys, Alytaus rajonas, Lietuva) – lietuvių kalbininkė, Latvijos universiteto garbės daktarė.