cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dailusis čiuožimas
Nauja ISU vertinimo sistema
Taip pat teisėjai vertindami čiuožėjo pasirodymą atsižvelgia į penkis komponentus:
Vienintelė išimtis yra privalomasis šokis, nes jame čiuožėjai nedemonstruoja originalios choreografijos ir specifinių perėjimų, o atlieka privalomus žingsnius. Vertinant šiuos penkis komponentus, teisėjai skiria nuo 0 iki 10 taškų už kiekvieną komponentą. Kompiuterio pagalba vėl atrenkami teisėjų vertinimai, vedami vidurkiai ir pateikiama tam tikra surinkta taškų suma.
Galutinis įvertinimas už programos komponentus yra sudedamas su techninių elementų ivertinimu. Čiuožėjo užimama vieta yra nustatoma pagal surinktus taškus.
Pačiūžos
thumb|250px|right|Pačiūžos Dailiojo čiuožimo pačiūžos – tai batų ir prie jų pritvirtintų pavažų komplektas.
Batai gali būti gaminami iš odos arba kombinuojant odą su kitomis šiuolaikiškomis medžiagomis. Batų forma ir kietumas priklauso nuo čiuožimo rungties, sportavimo intensyvumo, šuolių sudėtingumo. Šokių ant ledo batai yra minkštesni, užpakalinėje dalyje trumpesni. Dailiojo čiuožimo pavažų ypatybė – priekyje esantys dantukai, kuriais čiuožėjas atsispiria nuo ledo darydamas šuolius bei atlikdamas kai kurias žingsnių rūšis. Šokių ant ledo pavažos yra trumpesnės ir siauresnės. Pavažos gaminamos iš aukštos kokybės legiruoto plieno, jos yra nežymiai išlenktos. Žiūrint į pavažos skerspjūvį, šonuose matyti briaunos (vidinė ir išorinė pavažos briauna), o viduryje – griovelis. Pavažų rūšis pasirenkama priklausomai nuo čiuožimo lygio, stiliaus ir čiuožėjo įgūdžių.
Apsaugos
Kai čiuožėjas nečiuožia, o stovi ant grindų arba jomis eina, nuo pašalinio poveikio ir greito atšipimo pavažos paprastai apsaugomos uždedant plastikines apsaugas. Kad pavažos nerūdytų, yra naudojamos kondensatą sugeriančios medžiaginės džiovyklės, kurios ant pavažų maunamos tada, kai pačiūžos nenaudojamos. Nuo pažeidimų ir subraižymų batus galima apsaugoti specialiomis movomis arba apklijavus apsaugine lipnia juosta.
Apranga
Treniruočių metu čiuožėjai dažniausiai dėvi aptemptus drabužius, kad treneriai galėtų matyti kojų darbą ir atliekamų elementų linijas. Varžybų metu moterys paprastai dėvi sukneles, kurios būna sujungtos su triko, ir kūno spalvos pėdkelnes, kurių apatinės dalys gali būti užmaunamos ant batų. Vyrai varžybose dėvi kelnes ir marškinius arba trikotažinius nertinius su rankovėmis.
Čiuožėjų kostiumai paprastai būna ypatingo dizaino, skirti tik tam tikrai programai. Dažnai siuvami iš ryškių spalvų audinio, puošiami karoliukais, siuvinėjimais, kitais drabužių puošybos elementais. Moterų, dalyvaujančių porų ir moterų pavienio čiuožimo rungtyse, suknelės paprastai būna trumpos, kad netrukdytų atlikti šuolius. Šokiuose ant ledo moterys turi dėvėti sukneles, o vyrai – kostiumus su rankovėmis.
Istorija
thumb|right|Jackson Haines laikomas dailiojo čiuožimo pradininku
Nors yra žinoma, kad žmonės čiuožė ledu jau XII amžiuje, tačiau dailusis čiuožimas susiformavo tik XIX amžiuje. 1772 m. Robert Jones traktatas „Čiuožimas“ yra pirmas žinomas pranešimas apie dailųjį čiuožimą. Didžiojoje Britanijoje tuo metu jau buvo rengiamos čiuožimo varžybos, tačiau jos nebuvo panašios į dabartinį dailųjį čiuožimą. 1860 m. Amerikos čiuožėjas Jackson Haines, kuris laikomas šiuolaikinio dailiojo čiuožimo tėvu, įvedė naują čiuožimo stilių. Šis čiuožimo stilius, pasireiškęs laisva ir išraiškinga technika, tapo žinomas kaip „tarptautinis čiuožimo stilius“.
XIX amžiaus pabaiga – XX amžiaus pradžia
Tarptautinė čiuožimo sąjunga (ISU) buvo įsteigta 1892 m. Pirmasis Europos čempionatas surengtas 1891 m., o Pasaulio čempionatas – 1896 m., kurį laimėjo čiuožėjas Gilbert Fuchs. Iš pradžių čempionatuose dalyvaudavo tik vyrai. Pirmoji moteris – Madge Syers – dalyvavo 1902 m. Pasaulio čempionate ir, varžydamasi kartu su vyrais, užėmė antrąją vietą. 1906 m. ISU atskyrė moterų ir vyrų rungtis. 1908 m. porų čiuožimas buvo įtrauktas į Pasaulio čempionato programą, kuriame pirmąją vietą porų varžybose iškovojo Anna Hübler ir Heinrich Burger. Tais pačiais metais dailusis čiuožimas buvo įtrauktas į Olimpines žaidynes.
1920-aisiais ir 1930-aisias, dailiajam čiuožimui didelę įtaką darė čiuožėja Sonja Henie, kuri net vienuolika kartų iš eilės tapo pasaulio čempione. S. Henie taip pat įvedė madą čiuožėjoms dėvėti trumpus sijonus ir baltus pačiūžų batus.
Po Antrojo pasaulinio karo
Antrojo pasaulinio karo metu tarptautinės varžybos vėl buvo nutrauktos. Po karo tarptautinėse varžybose ėmė dominuoti JAV ir Kanados čiuožėjai, į dailųjį čiuožimą įvedė daug techninių naujovių. Dick Button, 1948-ųjų ir 1952-ųjų olimpinis čempionas, buvo pirmasis čiuožėjas, atlikęs dvigubą akselį, trigubą ritbergerį ir „flying spin“ suktuką.
1952 m. į Pasaulio čempionatą įtrauktos ir šokių ant ledo varžybos. Pirmaisiais šokių ant ledo gyvavimo metais šioje dailiojo čiuožimo rūšyje dominavo Didžiosios Britanijos čiuožėjai. Pirmieji šokių ant ledo čempionai buvo Jean Westwood ir Lawrence Demmy.
Rusijos kilimas
1961 m. vasario 15 d. visa JAV čiuožimo rinktinė žuvo lėktuvo Sabena Flight 548 katastrofoje Belgijoje, kelionės į Pasaulio čempionatą Prahoje metu. Ši tragedija nulėmė JAV kaip lyderiaujančios šalies daliajame čiuožime praradimą keleriems metams.
Tuo metu dailiajame čiuožime iškilo tuometinė Sovietų Sąjunga. SSRS čiuožėjai ėmė dominuoti porų ir šokių ant ledo varžybose. Nuo 1964 m. iki šių dienų tuometinė SSRS ir dabartinė Rusija kiekvienose Žiemos olimpinių žaidynių porų varžybose pelno auksą. 2002 m. rusai Yelena Berezhnaya ir Anton Sikharulidze pasidalino aukso medalius su kanadiečiais Jamie Salé ir David Pelletier. thumb|right|Midori Ito – pirmoji moteris atlikusi trigubą akselį thumb|right|Lietuvos čiuožėjai M. Drobiazko ir P. Vanagas
Televizijos įtaka
Privalomos figūros vienetų čiuožėjų pasirodymuose sudarė net 60 % vertinimo balų. Tai reiškė, kad čiuožėjai galėjo laimėti varžybas ant ledo išraižę privalomas figūras, bet neparodė savo laisvojo čiuožimo elementų. Didesnio visuomenės ir žiniasklaidos susidomėjo dailusis čiuožimas sulaukė tik tada, kai čiuožėjai ėmė demonstruoti savo originalų čiuožimą. 1968 m. ISU sumažino privalomų figūrų skaičių vienetų varžybose, o 1973 m. į dailiojo čiuožimo varžybas įtraukė trumpąją programą. Tai padarė įtakos ir čiuožėjų pasirodymų vertinimui: buvo vertinamos ne tik privalomos figūros, bet ir čiuožėjų graktštumas, artistiškumas. 1990 m. privalomų figūrų raižymas buvo panaikintas. Tais metais pirmoji čiuožėja Midori Ito tarptautinėse varžybose atliko trigubą akselį, o pirmasis vyras, Kur Browning – keturgubą šuolį.
Televizija taip pat suvaidino didelį vaidmenį, panaikinant apribojimus mėgėjo ir profesionalo statusui. Siekdama išsaugoti mėgėjišką sportą, nuo 1995 m. ISU didžiausiose tarptautinėse varžybose pirmąsias vietas iškovojusiems čiuožėjams skiria piniginius prizus. Taip pat mėgėjams buvo leista dalyvauti profesionalų pasirodymuose ir kartu čiuožti aukšto rango tarptautinėse varžybose.
Dailusis čiuožimas dabar
Dailusis čiuožimas yra labai populiari sporto šaka. Čiuožėjų elegancija, lankstumas ir fizinė ištvermė pritraukia daug žiūrovų ir šios sporto šakos aistruolių. Geriausi čiuožėjai savo lankstumu prilygsta gimnastams. Kaip ir ledo ritulys dailusis čiuožimas yra populiariausias šaltesnio klimato šalyse. Jau penkiasdešimt metų dominuojančiomis valstybėmis dailiajame čiuožime išlieka Rusija, JAV, Kanada, Japonija. Ši sporto šaka vis labiau populiarėja Azijos šalyse – ypač Pietų Korėjoje, Kinijoje.
Virmantas Velikonis
Virmantas Velikonis (1934 m. spalio 15 d. Kaune – 2012 m. vasario 15 d.) – Lietuvos agronomas, ūkio ir politinis veikėjas.
Biografija
1954 m. baigė Kėdainių vidurinę mokyklą, 1959 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1959–1961 m. Kėdainių raj. „Pergalės“ kolūkio valdybos pirmininkas. 1961–1968 m. Kėdainių rajono vykdomojo komiteto plano komisijos pirmininkas. žemės ūkio valdybos viršininkas.
1968–1971 m. Dotnuvos parodomojo ūkio agronomas, mokslinis bendradarbis. 1971–1977 m. Hidrotechnikos ir melioracijos instituto sektoriaus vadovas. 1977–1992 m. Ramygalos kolūkio pirmininkas.
1992–1996 m. ir 1998–2004 m. Seimo narys. 1989–1990 m. TSRS Liaudies deputatų suvažiavimo liaudies deputatas.
1997 m. laikraščio „Ūkininko patarėjas“ vadybininkas Panevėžio kraštui.
1997–2003 m. ir 2005–2008 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys. 2005–2007 m. Sveikatos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas.
1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio seimo narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio rajono skyriaus narys, Panevėžio rajono skyriaus tarybos narys, LSDP Etikos ir procedūrų komisijos narys.
„Agronomų seklyčios“ pirmininkas. Sutuoktinė Brigita-Gražina, vaikai Žaneta, Virmantas.
Parlamentiniai rinkimai Lenkijoje 1989 m.
Parlamentiniai rinkimai Lenkijoje 1989 m. (vadinami birželio rinkimais, kontaktiniais rinkimais , rinkimais į kontaktinį Seimą ) įvyko Lenkijoje 1989 m. birželio 4 ir 18 d. Jų pobūdis bei eiga buvo nustatyta Apskritojo stalo derybose. Rinkimų metu buvo išrinkti 460 LLR Seimo ir 100 Senato narių.
Tai buvo pirmieji iš dalies laisvi rinkimai Lenkijoje po II pasaulinio karo. Nedemokratinės komunistinės Lenkijos Liaudies Respublikos valdžios atstovai užtikrino valdančiajai „koalicijai“ (Lenkijos jungtinei darbininkų partijai ir jos satelitams) mažiausiai 299 (65 %) mandatų Seime. Kitos vietos (161, t. y. 31 %) buvo skirti nepartiniams kandidatams. Kova už šias vietas bei už visus senatorių mandatus buvo atvira ir demokratinė. Šias vietas užimti galėjo ir demokratinės opozicijos nariai, ir atvirai arba neformaliai koalicijos remiami asmenys, ir įvairiausių visuomeninių bei profesinių organizacijų atstovai, nepriklausomi kandidatai. Šie rinkimai baigėsi lemtinga Solidarumo opozicijos pergale. Visuomeninio judėjimo „Solidarumas“ remiami kandidatai laimėjo visus Seimo mandatus (skirtus nepartiniams kandidatams) bei 99 % Senato mandatų. Tuo tarpu koalicinė pusė patyrė visišką fiasko, o skaudžiausiu laikomas beveik visų kandidatų iš šalies sąrašo, kuriame buvo įrašyta dauguma režimo lyderių, pralaimėjimas. Po šių rinkimų Lenkija tapo pirmąja Rytų bloko valstybe, kurioje demokratinės opozicijos atstovai įgavo realią įtaką valdžios sprendimams. Šie rinkimai – tai politinių permainų Lenkijoje lūžio momentas, ryškiai pagreitinę politinę šalies transformaciją.
Pavardė
Pavardė – antrasis, paveldimas iš kartos į kartą asmenvardžio dėmuo. Pavardes turi visos indoeuropiečių tautos, išskyrus islandus, kurie vietoj pavardžių naudoja tėvavardžius. Indoeuropiečių tautose, išskyrus baltus ir slavus, vyriškos ir moteriškos pavardės niekuo nesiskiria.
Lietuvių pavardės
Lietuvių pavardės – antrieji asmenvardžių dėmenys naudojami lietuvių tautybės asmenų. Pavardes galima skirstyti į oficialias ir neoficialias. Oficialios pavardės naudojamos asmens tapatybės dokumentuose ir kituose įrašuose. Neoficialios – tai pavardės, kurios neįrašytos asmens dokumentuose, bet naudojamos šnekamojoje kalboje.
Pavardžių atsiradimas
Lietuvių pavardės pradėjo formuotis 1387 bei 1413 metais po krikščionybės įvedimo Lietuvoje ir Žemaitijoje ir baigėsi formuotis XVII a., nors įvairūs pataisymai vyksta iki šių dienų, ypač bandant atlietuvinti anksčiau suslavėjusias pavardes. Dažnai pavardės buvo keičiamos dirbtinai – slavinamos, Mažojoje Lietuvoje – vokietinamos.
Vyrų pavardės
Oficialiai vyrų pripažįstamos su priesaga ir galūne -aitis bei galūne -as, -us, -ys, -is taip pat ir -a (pvz., Cvirka, Glemža), -ė (pvz., Kaladė, Lapė).
Moterų pavardės
Moterų pavardės lietuvių kalboje, kaip ir daugelyje kitų kalbų, sudaromos pagal tėvo arba vyro pavardę. Daryba skiriasi priklausomai nuo to ar moteris yra ištekėjusi, ar ne.
Ištekėjusių moterų pavardės
Ištekėjusių moterų pavardės yra sudaromos prie vyro pavardės kamieno pridėjus moterišką priesagą -ienė. Jei vyro pavardė baigiasi galūne -us, tai žmonos pavardė bus sudaroma dar įterpiant priesagą -uv- tarp vyro pavardės kamieno ir priesagos -ienė.
Ši taisyklė negalioja Žemaitijoje, pvz., vyro kurio pavardė Jurkus, žmonos pavardė bus Jurkuvienė, o Žemaitijoje – Jurkienė. Šiuo metu oficialioje pavardžių daryboje yra leista moterų pavardes sudaryti be priesagos -ienė, t. y. vyro kurio pavardė Budrys, žmona gali turėti pavardę Budrė.
Neoficialioje, šnekamojoje kalboje dar vartojama pavardės daryba pagal vyro vardą, pvz., moteris vardu Antanina, kurios vyras Petras, gali būti įvardinta Antanina Petrienė, o moteris vardu Antanina kurios vyras vardu Jonas gali būti įvardinta Antanina Jonienė.
Mergaičių pavardės
Mergaičių pavardės sudaromos pagal tėvo pavardę prie pavardės kamieno pridedant priesagas su galūne -aitė, -ytė, -utė, -iūtė, pvz., Petrausko dukters pavardė bus Petrauskaitė Šmuilio dukters pavardė bus Šmuilytė, Grigonio dukters pavardė bus Grigonytė, Zebkaus dukters pavardė bus Zebkutė, Antanavičiaus dukters pavardė bus Antanavičiūtė. Šios priesagos yra mažybinio pobūdžio.
Netekėjusių moterų pavardės
Oficialiai netekėjusių moterų pavardės niekuo nesiskiria nuo mergaičių pavardžių. Tačiau šnekamojoje kalboje nuo seno yra įvardijamos pavarde su priesaga -yčia, arba galūne -ė, pvz., šnekamojoje kalboje Adomaitytė žmonių gali būti įvardijama kaip Adomyčia, arba netekėjusi Budreikaitė gali būti įvardijama kaip Budreikė. Ši daryba yra menkinančio pobūdžio. Todėl šiuolaikinė praktika leidžianti moteriai pasirinkti vyro pavardę be priesagos pakeičiant tik galūnę – kalbininkų buvo kritikuota.
Amerikos lietuvių pavardės
Niekas JAV neverčia žmogaus atsisakyti tikrojo vardo ar pavardės. Tačiau patogumo dėlei, nes amerikiečiams yra sunku ištart svetimas pavardes, daugelis JAV lietuvių savo pavardes yra vienaip ar kitaip adaptavę prie JAV aplinkos. Yra toks juokas, kad žmogus su ilga pavarde JAV yra arba užsienietis, arba bedarbis. Keitimo variantai:
Beirutas
Beirutas  – Libano sostinė, įsikūrusi siaurame Viduržemio jūros pusiasalyje. Mieste gyvena ~2 mln. gyventojų. Išvystyta lengvoji, maisto, naftos perdirbimo, chemijos, odos, mašinų gamybos pramonė, yra tarptautinis oro uostas. Tai pagrindinis šalies finansų centras, prekyba auksu, deimantais. Per jūrų uostą išvežami citrusiniai vaisiai, obuoliai, alyvų aliejus, šilkas, vilna, taip pat naftos produktai, įvairūs Sirijos, Irako, Jordanijos kroviniai. Geležinkelio linijomis Beirutas sujungtas su Hama, Damasku, Haifa.
Veikia Libano valstybinis (1951 m.), Beiruto amerikiečių (1866 m.), Libano amerikiečių (1924 m.), arabų (1960 m.), prancūzų (1875 m.) universitetai, mokslo tyrimų institutai, nacionalinė biblioteka, meno galerija, Libano nacionalinis, meno istorijos, archeologijos, šiuolaikinio meno muziejai.
Paveldas
Miestas pasižymi skirtingų laikotarpių ir kultūrų architektūrinio paveldo gausa. Yra finikiečių šventovės, romėnų statinių (forumo, termų, šventyklos, kolonų) liekanos, bizantiškoji ai Omarijaus (buv. Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, XII a.; perstatyta 1291 m.), Rūmų (pradėta statyti XVI a. pr.) ir kitos mečetės. Iš naujų pastatų svarbiausi yra Teisingumo rūmai, bankas, viešbutis Finikija.
Beiruto planas netaisyklingas, yra al-Burdži, an-Nadžmos (su parlamento rūmais ir nacionalinė biblioteka) ir Ašūro aikštės. Nuo jų į pietus, pietryčius ir rytus eina plačios tiesios gatvės.
Istorija
Beirutas yra vienas seniausių tebegyvenamų miestų pasaulyje; vietovė apgyvendinta dar akmens amžiuje. Miestas finikiečių, egiptiečių raštuose minimas nuo XVIII–XV a. pr. m. e., tuomet kaip Beritas arba Beruta. Šis pavadinimas kildinamas nuo kanaaniečių žodžio be’erot, reiškiančio „šulinius“. Antikos laikais buvo didelis prekybos ir amatų centras, čia kaltos monetos. 635 m. prijungtas prie Arabų kalifato, XII-XIII a. buvo užimtas kryžininkų, 1291–1516 m. atiteko Egipto mameliukams, 1516–1918 m. priklausė Osmanų imperijai. Po I pasaulinio karo, atiteko Prancūzijai, 1943 m. tapo nepriklausomo Libano sostine. Beirutas smarkiai nukentėjo Libano pilietinio karo metu (1975–1991 m.)
Garsilaso Piramidė
Garsilaso Piramidė  – Andų viršukalnė Peru, Ankaše, Baltojoje Kordiljeroje, netoli Jungajo miesto. Aukštis 5885 m. Lengviausias kopimo takas eina per Ljanganuko slėnį. Pirmieji į viršukalnę 1957 m. įkopė vokiečių alpinistai G. Hauser, B. Huhn ir H. Wiedmann.
Ergonomika
thumb|240px|Ergonomika – mokslas, tiriantis žmogaus psichofiziologines galimybes, ribas ir ypatumus darbo vyksme Ergonomika – taikomasis mokslas, tiriantis dirbančiojo psichofiziologines galimybes, ribas ir elgesį darbo metu; sukauptą informaciją taiko objektams, procesams, darbo aplinkai projektuoti.
Ergonomikos tyrinėjimų objektas dažniausiai būna žmogus. Siekiama sukurti optimalias darbo sąlygas (priemones ir aplinką), kurios tausotų žmogaus sveikatą, laiduotų darbo saugą ir našumą. Ergonomika, kaip kompleksinis mokslas, pasižymi tuo, kad naudojasi pavienių mokslų metodus, duomenis bei pasiekimus sprendžiant specifinius uždavinius, kurių negali išspręsti nė vienas mokslas paimtas atskirai. Ergonomika naudojasi technikos, inžinerinės psichologijos, estetikos, darbo higienos, fiziologijos, antropometrijos, biomechanikos duomenimis ir metodais.
Istorija
Ergonominės koncepcijos pradėtos kurti XIX ir XX a. sandūroje, kai pramonės produktyvumas priklausė daugiausia nuo žmonių jėgos bei motyvacijos. Žodis ergonomika kilęs iš 'darbas' +  'dėsnis'. Terminą sukūrė lenkų gamtininkas Wojciech Jastrzębowski ir 1857 m. paminėjo savo filosofiniame veikale „Ergonomikos, t. y. mokslo apie darbą bruožai“. Pirmasis ir Antrasis pasaulinis karai paspartino karinės pramonės vystymąsi. Kartu iškilo poreikis padidinti darbo efektyvumą.
Laikoma, kad pirmasis apie darbo mokslą, pavadinęs jį ergologija, prakalbo rusų psichologas Vladimir Miasiščev 1921 m. visos Rusijos konferencijoje apie mokslinio darbo organizavimą. 1949 m. pirmą kartą ergonomika pripažinta kaip mokslas, jos pradininkas – anglų inžinierius Frederikas Teiloras. Jis populiarino mokslinio darbo proceso valdymo požiūrį, kuriuo remiantis, didesnio darbo efektyvumo siekiama gerinant darbo procesą. F. Teiloro darbus tesė amerikiečiai Frank ir Lillian Gilbreth savo darbe „Laiko ir judesio studijos“. Jie siūlė būdus padidinti darbo efektyvumą mažinant darbuotojų nuovargio vystymąsi.
Karinė ergonomika
Karinė ergonomika tyrinėja žmogaus kovinės veiklos galimybes karinės paskirties sistemose (žmogus-mašina-aplinka) atsižvelgdama į antropometrinius (biologinius), biomechaninius (judesių) ir medicininius (higienos) rodiklius. Sudaro galimybes didinti ginklų ir kovos technikos naudojimo veiksmingumą, trumpinti sudėtingų sistemų įvaldymo laiką, mažinti avarijų ir katastrofų skaičių.
Ignalinos rajono apylinkės teismas
Ignalinos rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Ignalinos rajono savivaldybė. 3 teisėjai.
Adresas – Laisvės g. 62, Ignalina, LT-30117.
Mažioniai
Mažioniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 12 km nuo Lygumų.
Jasionuvkos Šv. Trejybės parapija
'''Jasionuvkos Šv. Trejybės parapija''' - parapija įkurta 1553 m. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Koricino dekanatui. Parapijos bažnyčia pastatyta XVII a., rekonstruota XVIII a. pabaigoje ir 1909-1911 metais.
Dharmašastros
Dharmašastros ( – „dorovės mokymas“) – senovės Indijos religiniai ir teisiniai traktatai. Ištisai arba fragmentais yra išlikę daugiau kaip 20 darmašastrų. Jose, remiantis brahmanizmu, išdėstytos taisyklės, nustatančios žmogaus veiklą teisiniu, religiniu ir etiniu požiūriu; veikla priklausanti nuo kastinės luominės padėties visuomenėje. Įstatyminės galios neturėjo.
Dharmašastrų pagrindu laikomos 4 dharmasūtros. Jos susidarė dar Vedų kanono laikotarpiu ir siejamos su Kalpa Vedanga (arba Kalpasūtra), formavosi atskirose Vedų mokyklose. Jų tekstai labai lakoniški. Dharmasūtras sudaro: Āpastamba, Baudhāyana, Vāsiṣṭha ir Gautama. Pastaroji yra seniausia (VI-IV a. pr. m. e.). Joje aptariami dharmos šaltiniai, varnų pareigos, ašramos, sanskaros (vedybų, iniciacijų ritualai), mokesčių, bausmių klausimai, mitybos taisyklės, moterų pareigos, leviratas.
Dharmašastros, priešingai, nei Dharmasūtros, su konkrečiomis mokyklomis nesiejamos, pateiktos eiliuota, sklandžia forma. Dažnai priskiriamos įvairiems rišiams (Naradai, Manui, Jadžniavalkjai). Be sūtrose nagrinėjamų moralinių ir etinių temų, šastrose taip pat yra platesnių temų apie filosofiją, architektūrą, mediciną ir kt.
Žymiausios Dharmašastros:
Dharmašastrose daug dėmesio yra skirta aptariant ar žmogus turi teisę nusižudyti. Dharmašastrose yra teigiama, kad religinės savižudybės yra leidžiamos esant šiom aplinkybėm:
Tacuja Tanaka
(g. 1982 m. lapkričio 27 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2005–2009 m., su ja dalyvavo 2004 m. olimpinėse žaidynėse.
Last.fm
miniatiūra|Last.fm logotipas
Last.fm – internetinė muzikos rekomendacijų sistema. Viena populiariausių jos siūlomų galimybių yra vartotojo klausomos muzikos stebėjimas ir įvairių statistikų sudarinėjimas.
Rakahanga
Geografija
thumb|left|250px|Rakahangos žemėlapis, 1943 m. Atolą kartu su Rakahanga sudaro dvi salos ir 7 motu (nedidelės salelės). Rytinėje dalyje – Akaro, Motu Ngangle, Huananul, Motu Mahuta, Motu Okakara, pietvakarinėje pusėje – Te Kainga. Ties ja yra patogiausia įplaukti į lagūną, kurios plotas yra apie 4,5 km x 2,5 km. Sausumos plotas – 4 km². Atole veši augmenija: auga duonmedžiai, kokosinės palmės, pandanai, iš kurių lapų pinami krepšiai, gaminami kilimėliai, skrybėlės.
Priešingai nei Manihikio atole, Rakahangos lagūna nėra tinkama perlų auginimui. Čia puikios sąlygos kokosiniams krabams, didiesiems jūriniams vėžliams veistis. Priekrantė tinkama žvejoti, netoliese praeina tunų migracijos kelias.
Istorija
Iš europiečių pirmasis 1606 m. kovo 2 d. dviem laivais Capitana ir Almiranta čia iš Ispanijos atplaukė Pedras Kirosas (Pedro Fernandes de Queiros). 1820 m. čia atplaukęs laivais Vostok ir Mirni rusų keliautojas Fadėjus Belingshauzenas ją pavadino Grand Duke Alexander Island (vėliau tapusio caru Aleksandru II). Kitų keliatojų po to sala vadinta Reirson Island, Little Ganges, Francis, Princess Marianne, Alliconga, kurie iki šių dienų neišliko. Esamas Rakahangos atolo vardas yra seniausias, duotas čiabuvių. 1889 m. sala tapo britų protektoratu. 1901 sala perduota Naujajai Zelandijai. Pagal Guano salų aktą į salą pretenzijų turėjo ir JAV, bet tik 1980 m. galutinai pripažino jos priklausymą Kuko saloms.
Nacionalinis sporto stadionas
Nacionalinis sporto stadionas – didžiausias stadionas Zimbabvėje. Stadionas pastatytas šalies sostinėje Hararėje, jame telpa apie 60 000 žiūrovų. Jis labiausiai naudojamas futbolo ir regbio rungtynėms.
2006 m. pabaigoje stadionas buvo uždarytas 20 mėnesių dideliems renovavimo darbams. 2010 m. birželio 2 d. čia buvo sužaistos draugiškos futbolo rungtynės tarp Zimbabvės ir Brazilijos. Rungtynes rezultatu 3-0 laimėjo svečiai.
Giniūnai (Panevėžys)
Giniūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Smilgių.
FSV Schwerin
Šverino FSV – buvęs Vokietijos futbolo klubas iš Šverino.
Istorija
1997 m. prisijungė prie Eintracht Schwerin klubo.
Gambijos vėliava
right|250px|thumb|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|23px Proporcijos: 2:3]] Gambijos vėliava – stačiakampis sudalintas į horizontalias juostas. Viršutinė raudona ir apatinė žalia – vienodo aukščio. Vidurinė – mėlyna. Juostas skiria baltos fimbros.
Sparnai tavo sielai (2005 albumas)
thumb|right|250px|Albumo viršelis Sparnai tavo sielai yra 2005 m. pradžioje išleistas trečiasis solinis lietuvių atlikėjos Gintarės albumas, kurį platina leidybinė firma „Bomba Records". Albume įrašytos 11 dainų, tarp kurių keletas koverių, naujos gerai pažįstamos atlikėjos dainų versijos. Radijo singlais tapo dainos: „Sparnai tavo sielai“, „Pelenė 2005“, „Dega lūpos“, „Svajoklis“, „Juoda - balta“, „Sugalvok norą“.
Gambijos vėliava
Vėliava įteisinta 1965 m.
Konstrukcija
left|200px
Spalvos
Spalvų reikšmės Pantone ir RGB spalvų sistemose:
Chorionas
thumb|Oocito skersinis pjūvis metafazės metu Chorionas (🇬🇷 'plėvelė, apvalkalas') – žinduolių, tarp jų ir žmogaus, gemalo dangalas. Išsivysto ir pradeda funkcionuoti anksčiau nei kiti gemalo dangalai. Pradeda formuotis implantacijos metu iš trofoblasto. Choriono paviršiuje tam tikra tvarka išdygsta išaugos (gaureliai), kurios įsiterpia ar įauga į gimdos gleivinės įdubimus. Chorionas, apaugęs gaureliais, su gimdos gleivinės audiniais sudaro placentą.
Choriono gaureliai, esantys vienoje lakūnoje, sudaro placentos funkcinį vienetą kotiledoną.
Chorionas maitina, saugo gemalą; pro jį gemalas kvėpuoja bei šalina medžiagų apykaitos produktus.
Algimantas Minalga
Algimantas Minalga (geriau žinomas kaip Soliaris, g. 1985 m. balandžio 8 d.) – lietuvių pop, R&B, soul atlikėjas, buvęs grupės „Tabu“ vokalistas, dalyvavęs muzikiniame realybės šou „Dangus 2“.
Biografija
Būdamas ketverių dainavo berniukų chore „Ąžuoliukas“.
Mokėsi Ozo vidurinėje mokykloje ir pirmą kartą ten debiutavo 12-okų šimtadienio metu. Atliko Backstreet Boys dainą „I Want It That Way“. Vėliau dainavo vaikinų pop grupėje „Tabu“, o išėjęs iš jos, pradėjo solinę karjerą, pasivadinęs Soliario pseudonimu.
2007 m. dalyvavo muzikiniame realybės šou „Dangus 2“. 2007 m. gegužės mėn. išleido debiutinį albumą „Po dviguba saule“.
2008 m. dalyvavo realybės šou „Hello Jūrmala“ Latvijoje ir pasiekė finalą.
2008 m. tobulinosi vokalo studijose Holivude (JAV) pas muzikinio realybės šou „American Idol“ dalyvių mokytoją Mauli B..
3 kartus dalyvavo atrankoje į „Euroviziją“: 2009 m. nacionalinėje atrankoje – su daina „Noriu Žinot“ (kartu su Greta ir Sel), 2010 m. nacionalinėje atrankoje – su daina „So High“, 2013 m.
Mokosi vokalo pas Povilą Meškėlą, Vilniaus kolegijoje studijuoja pramoginį scenos meną, rašo dainas.
Kurmoniniai
Kurmoniniai (Balanophoraceae) – žiedinių parazitinių augalų šeima paplitusi tropikuose ir subtropikuose. Išvaizda primena grybus, žiedynai susiformuoja po žeme, o tik vėliau iškyla į paviršių. Neturi chlorofilo. Parazituoja ant medžių šaknų.
Ganos herbas
thumb|220px Ganos herbas – Ganos valstybės simbolis, priimtas 1957 m. kovo 4 d.
Herbo aprašas
Herbo skydas klasikinis (prancūziškas), laukas mėlynas su žaliu šv. Jurgio kryžiumi su auksine fimbra. Kryžiaus centre – auksinis D. Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinės Karalystės liūtas. Pirmajame ketvirtyje (viršutinis dešinysis) – sukryžiuoti auksiniai kalavijas okyeame (rankena dešiniajame viršutiniame kampe) ir mačetė (rankena dešiniajame apatiniame kampe). Antrajame ketvirtyje (viršutinis kairysis) – balta pilis auksinėje salelėje jūroje. Trečiajame ketvirtyje – kakavmedis žalia lapija, rudu kamienu augantis iš žalios žemės. Ketvirtame ketvirtyje – aukso kasykla.
Virš skydo – trijų spalvų (Ganos vėliavos spalvos – raudona, geltona, žalia) grįžtė, ant kurios – juoda penkiakampė žvaigždė su auksine fimbra.
Skydininkai – du auksiniai raudonai ginkluoti ereliai virš nugaros pakeltais sparnais, su juodomis žvaigždėmis ant vėliavos spalvų kaspinų. Skydas stovi ant žalios žolės. Apačioje – auksinis kaspinas juoda išvirkščia puse su raudonomis raidėmis užrašytu devizu 'laisvė ir teisingumas'.
Lobiniai
Lobiniais vadinami kaimai:
Dairy Queen
Istorija
Pagrindinio restoranų tinklo prekės – minkštų ledų formulę 1938 m. sukūrė John Fremont McCullough (1871–1963), jo sūnus Alex McCullough ir Ronald Baker. Pradėję pardavinėti šią prekė vietinėje ledų parduotuvėlėje Ilinojaus valstijoje, kurios savininkas buvo Herb Noble, verslininkai susilaukė gerų atsiliepimų jau pirmąją dieną. 1940 m. McCullough ir Noble nusprendė atidaryti pirmąją „Dairy Queen“ krautuvę. Nuo to laiko tinklas naudodamasis franšizės sistema pradėjo plėstis tarptautiniu mastu. Didžiausias kiekis restoranų susitelkė Teksaso valstijoje, JAV. 1953 m. atsidarytas pirmasis restoranas Kanadoje. 1962 m. oficialiai tapo tarptautine bendrove. 1998 m. tinklą perpirko „Berkshire Hathaway“. 2010 m. „Dairy Queen“ turėjo daugiau nei 5700 restoranų 19 pasaulio šalių, iš kurių 652 įsteigtos už JAV ir Kanados ribų. „Dairy Queen“ tapo viena didžiausių pasaulio minkštų ledų gamintoja.
Tarptautinis tinklas
Šalys, kuriose anksčiau veikė Dairy Queen tinklas:
Šalys, kuriose šiuo metu veikia Dairy Queen tinklas:
Grajevo rajonas
Grajevo rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Grajevo mieste.
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Pakartojimas
Pakartojimas – retorinė sintaksinė figūra; vardijami tie patys žodžiai arba pasakymai. Šia retorine figūra siekiama sutelkti dėmesį, akcentuoti minties svarbą, daiktų gausą, veiksmo trukmę.
Išskiriamos šios pakartojimo atmainos: anafora, epifora, simploka, diafora, įrėminimas, anadiplozė.
Užsienio prekybos rūmai
Užsienio prekybos rūmai - eksporto plėtros bei skatinimo, nacionalinių interesų užsienio rinkose atstovavimo ir gynimo organizacija. Veikia kaip informacijos centras, kontaktų birža, verslo aplinkos tyrimų bei konsultacijų įstaiga, institucija. Užsienio prekybos rūmų pavyzdžiai Lietuvoje - D.Britanijos prekybos rūmai, Latvijos prekybos rūmai, Prancūzijos – Lietuvos prekybos rūmai, Šveicarijos ir Baltijos šalių prekybos rūmai Lietuvoje; Vokietijos ir Baltijos šalių prekybos rūmai Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje etc. Lietuviški užsienio prekybos rūmai veikia, pvz., Latvijoje (Lietuvos prekybos rūmai Latvijoje) ir kitose valstybėse.
Pakretuonės geležinkelio stotelė
Pakretuonės geležinkelio stotelė – stotis Švenčionių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Pakretuonės kaimo šiaurinėje dalyje. Stoja traukiniai Turmantas–Vilnius.
Kretingos rajono apylinkės teismas
Kretingos rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Kretingos rajono savivaldybė. 5 teisėjai.
Air Italy
Air Italy – Italijos oro linijų bendrovė, įsikūrusi Galaratės mieste. Kompanija vykdo skrydžius tarp Europos, Brazilijos ir Kenijos.
Kretingos rajono apylinkės teismas
Adresas: Vytauto g. 4, Kretinga, LT-97131.
Pakretuonės geležinkelio stotelė
Istorija
Stotis įkurta 1876 m. prie Peterburgo–Varšuvos geležinkelio, tarp Ignalinos GS (5 varstai) ir Švenčionėlių GS (12 varstų).
Gyventojai
Anksčiau buvo atskira gyvenvietė, bet 2015 m. prijungta prie Pakretuonės kaimo.
Kretingos rajono apylinkės teismas
Istorija
Lietuvos Respublikos apylinkių teismų įsteigimo įstatymu 1992 m. kovo 12 d. vietoje veikiančio Kretingos rajono teismo įsteigtas Kretingos rajono apylinkės teismas.
Air Italy
2011 m. „Air Italy“ susijungė su antra pagal dydį Italijos aviakompanija „Meridiana“.
Nuo 2013 m. kompanija vykdo „Meridiana“ užsakomus skrydžius.
Janapakča
Janapakča  – Andų viršukalnė Peru, Ankaše, Baltojoje Kordiljeroje, netoli Jungajo miesto, Huaskarano nacionaliniame parke. Aukštis 5460 m.
Kalno pavadinimas kečujų kalba reiškia „juodąjį krioklį“.
Bagnas (Monkų apskritis)
Bagnas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietus nuo Jašvilių 11 km į šiaurės rytus nuo Monkų ir 41 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Michailas Solomencevas
Michailas Solomencevas (, 1913 m. lapkričio 7 d. Lipecko srityje –  2008 m. vasario 15 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys, vienas iš antialkoholinės kampanijos iniciatorių.
Biografija
Nuo 1933 m. M. Frunzės vardo karinės jūrų mokyklos kursantas. 1940 m. baigė Leningrado politechnikos institutą, dirbo Lipecko gamyklose, kurios karo metais evakuotos į Čeliabinską. Nuo 1948 m. gamyklos Zlatouste vyr. inžinierius, nuo 1949 iki 1954 m. gamyklos Čeliabinske direktorius.
Nuo 1954 m. TSKP Čeliabinsko srities komiteto sekretorius, nuo 1955 m. – antrasis sekretorius. Nuo 1957 iki 1959 m. vadovavo Čeliabinsko srities liaudies ūkio tarybai. Nuo 1959 m. – Kazachstano Karagandos srities partijos komiteto pirmasis sekretorius (einant įias pareigas, buvo kilę jaunimo neramumai, kurie numalšinti įvedus kariuomenę). Nuo 1962 m. – Kazachstano KP CK antrasis sekretorius, nuo 1964 m. – TSKP Rostovo srities komiteto pirmasis sekretorius.
1966 m. pervestas į Maskvą, kur tapo TSKP CK sekretoriumi ir Sunkiosios pramonės skyriaus vedėju bei TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos tarybos įstatyminių siūlymų komisijos pirmininku. Nuo 1971 iki 1983 m. dirbo Rusijos TSFR Ministrų Tarybos pirmininku. Nuo 1983 m. iki 1988 m. TSKP CK Partinės kontrolės komiteto pirmininkas (į pareigas paskirtas J. Andropovo siūlymu).
Nuo 1961 iki 1989 m. TSKP CK narys, nuo 1971 iki 1983 m. – kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, nuo 1983 iki 1988 m. – Politinio biuro narys. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 5–11 šaukimų deputatas. Dukart Socialistinio darbo didvyris (1973, 1983 m.).
Heinrich Hoeftman
Heinrich Hoeftman (1851 m. balandžio 2 d. Klaipėdoje – 1917 m. rugsėjo 17 d. Karaliaučiuje) – gydytojas, ortopedas.
Biografija
Gimė 1851 m. balandžio 2 d. Klaipėdoje. Baigęs mokyklą studijavo mediciną Leipcigo universitete. 1870-1871 m. savanoriškai dalyvavo Prancūzijos-Prūsijos kare. Po karo tęsė studijas Karaliaučiaus universitete, 1876 m. tapo mokslų daktaru, dirbo įvairiose Karaliaučiaus ligoninėse. 1882 m. Karaliaučiuje atidarė privačią ortopedijos kliniką, kuri ilgainiui tapo viena didžiausių visoje Rytų Prūsijoje. 1901 m. buvo vienas iš Vokietijos ortopedų asociacijos įkūrėjų. Mirė 1917 m. rugsėjo 17 d. Karaliaučiuje.
Fulbraito stipendija
thumb|Programos kūrėjas [[James William Fulbright|James W. Fulbright (1905–1995)]]
Fulbraito stipendija (oficialiai – Fulbraito programa, ) – 1946 m. įsteigta stipendija pagal mainų tarp JAV ir apie 150 kitų valstybių programą. Pavadinta senatoriaus James W. Fulbright, pateikusio įstatymo projektą dėl programos sukūrimo, vardu. Pretenduoti gali studentai, absolventai, mokslininkai, menininkai.
Podiplominė programa (Fulbright Graduate Student Program) skirta visų sričių (10 mėnesių arba 1 mokslo metų) magistro, daktaro studijoms, stažuotėms JAV universitetuose. Būtinas TOEFL testas (GRE arba GMAT jei jų reikalauja universitetai), 4 rekomendaciniai laiškai. Konkurso dalyviai gali nurodyti 3 universitetus JAV. Paprastai Lietuvai skiriamos 4 stipendijos.
Taip pat programa yra skirta podoktorantūrinėms studijoms (Fulbright Scholar Program) 4-10 mėnesių stažuotėms, moksliniui darbui JAV universitetuose, mokslo institutuose, laboratorijose.
Stipendijų programa ir Lietuva
Lietuvoje programą koordinuoja Amerikos centras, (Akmenų 7, LT-03106 Vilnius, kontaktinis asmuo – Rasa Baukuvienė).
Jedvabno rajonas
Jedvabno rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Jedvabno mieste.
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Adakavas
Adakavas – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Skaudvilės. Seniūnaitijos centras. Per kaimą teka Trišiūkštė. Yra medinė Adakavo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1793 m.), veikia Adakavo pagrindinė mokykla, senelių ir invalidų pensionatas (nuo 1945 m.), biblioteka (nuo 1953 m.), kultūros namai (nuo 1957 m.). Išlikęs Adakavo dvaras.
thumb|left|200px|Adakavo pensionatas, [[2009 m. rugpjūtis]] miniatiūra|200px|left|Kapinių akmuo globos namų gyventojų atminimui miniatiūra|220px|right|Bendruomenės namai, biblioteka miniatiūra|220px|right|Adakavo parke
Istorija
Tai viena seniausių Tauragės rajono gyvenviečių. Čia rasto akmeninės trinamosios girnos, kurias naudojo akmens, bronzos amžiuje. Adakave buvusi grupė II a.-III a. pilkapių, kuriuos XIX a. tyrinėjo Dionizas Poška. Aptikti granitiniai kapai su II–III a. papuošalais, jų tarpe dvi romėniškos segės. Šie radiniai buvo saugomi Kuršo muziejuje Jegavoje, o nuo 1963 metų, kai kurie išlikę radiniai saugomi Istorijos ir etnografijos muziejuje Vilniuje. XX a. šeštajame dešimtmetyje statant mechanines dirbtuves, pilkapiai buvo sunaikinti.
Gamtos ir kultūros paminklų sąraše yra Adakavo parkas su dvaro ansambliu. Dvaro ansamblis pradėjo formuotis XVIII a. viduryje, apie 1750 m. Jonas Adakauskis pastatė pirmuosius medinius dvaro rūmus, pradėjo kurti parką, o 1793 m. pastatė medinę bažnyčią. Sudegus mediniams dvaro rūmams 1858 m. Chlevinskis pastatė mūrinius. Tuomet ir susiformavo visas Adakavo dvaro ansamblis: rūmai, kuriuos supo 8 tarpusavyje sujungti tvenkiniai, apie 4 ha peizažinio tipo parkas, ūkiniai pastatai (svirnas, tvartai, daržinės, bravoras, malūnas, ledainė bei trys kumetynai). Viena iš dvaro sudėtinių dalių yra bažnyčia su jai priklausiusia klebonija, jos ūkiniais pastatais ir Špitole. 1812 metais joje gyveno 14 neturtingų išlaikomų parapijiečių.
XIX a. pabaigoje dvaro žemės buvo išdalintos rusų kolonistams, jie dvaro pakraštyje pastatė nedidelę cerkvę. 1906 m. įkurta pagrindinė mokykla. 1907 m. dvare buvo įsikūręs vienuolynas, vėliau našlaičių prieglauda. 1923 m. įkurta sentikių bendruomenė, kurie 1925 m. pastatė Šv. Jurgio cerkvę, kurią XX a. viduryje nusavino sovietai.
1925–1945 metais Adakavo dvare veikė žemesnioji mergaičių žemės ūkio mokykla. Pokariu miestelyje veikė Jūros srities partizanų štabas.
Antanas Bataitis
Antanas Bataitis (1854 m. birželio 13 d. Valiliškiai, Smilgių valsčius, Panevėžio apskr. – 1932 m. kovo 12 d. ten pat, palaidotas Smilgiuose) – Lietuvos knygnešys.
Adakavas
Istorija
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Antanas Bataitis
Biografija
Gyveno parapijos beturčių prieglaudoje, vertėsi knygrišyste. Kunigo D. Tuskėno remiamas pinigais 1896 m. pradėjo komplektuoti lietuvišką biblioteką, kurioje buvo „Aušra“, „Varpas“, lietuviškų kalendorių ir knygų. Jų duodavo pasiskaityti apylinkės žmonėms. Supirkinėdavo rusų brukamas knygas rusišku raidynu, o paskui jas sudegindavo.
Bendradarbiavo su knygnešiais J. Bieliniu, K. Ūdru, P. Paprecku, pats veždavo knygas G. Petkevičaitei-Bitei. Daraktoriavo. Keletą kartų jo bute buvo daromos kratos. Smilgių miestelyje jam pastatytas paminklas.
Kroatija
Kroatija, oficialiai Kroatijos Respublika  – valstybė Europoje, Centrinės Europos ir Balkanų kryžkelėje, besiribojanti su Adrijos jūra pietuose, Slovėnija šiaurės vakaruose, Vengrija šiaurės rytuose, Serbija rytuose, Bosnija ir Hercegovina bei Juodkalnija pietryčiuose. Nuo 2009 m. Kroatija yra NATO, o nuo 2013 m. liepos 1 d. – Europos Sąjungos narė.
Politinė sistema
Kroatijos parlamentas  – vienerių rūmų įstatymų leidžiamasis organas, kurį sudaro 160 narių, visuotiniu balsavimu renkamų ketverių metų kadencijai.
Derybos dėl Kroatijos narystės ES šiuo metu yra baigtos. Kroatijos Stojimo į ES sutartis pasirašyta 2011 m. gruodžio mėn. 9 d. 2012 m. sausio 22 d. Kroatijoje baigėsi referendumas dėl narystės ES. Suskaičiavus beveik visus balsus paaiškėjo, kad 66% rinkėjų pasisakė už Kroatijos narystę ES. 2013 m. liepos mėn. 1 d. – pirmąją Lietuvos pirmininkavimo ES Tarybai dieną – Kroatija tapo 28-ąja ES šalimi nare. Ji tapo antra buvusios Jugoslavijos respublika, tapusi ES nare, po Slovėnijos.
Administracinis suskirstymas
Kroatija skirstoma į 6 regionus (kartu su Zagrebo miestu):
thumb|250px|Administracinis suskirstymas
|thumb|left|250px|Kroatija
Klimatas
Kroatijoje išskiriamos trys klimatinės zonos: Viduržemio pajūrio, kalnų ir vidutinė žemyninė. Viduržemio pajūrio, arba subtropinio, klimato zona apima Adrijos jūros pakrantę ir Dinarų salyną. Šioje teritorijoje vasaros karštos ir sausos, žiemos vėsios ir lietingos. Vidutinė liepos ir rugpjūčio mėnesių oro temperatūra +24 laipsniai Celsijaus. Dienomis paprastai būna 27-30, naktimis 20-22 laipsniai šilumos. Sausio naktimis vidutiniškai būna +5, dienomis +12 laipsnių šilumos.
Teritorija pasižymi dideliu kritulių kiekiu. Skirtingai nuo kitų Viduržemio pajūrio klimatą turinčių kraštų, Kroatijos pakrantėje palyja ir vasarą. Tai dažniausiai būna trumpi smarkūs perkūnijų lydimi lietūs, ateinantys slenkant vėsesnio oro masei iš vakarų. Paprastai vasarą lyja apie 15 dienų, kritulių kiekis sudaro apie 100 mm, arba daugiau nei 30 mm per mėnesį. Žiema Kroatijos pakrantėje labai lietinga: lapkritį, gruodį iškrenta virš 100 mm kritulių per mėnesį, dažniausiai tai būna lietus.
Pakrantėse vyrauja silpni vėjai, vasarą dažni brizai, žiemą kartais praūžia audros. Škvaliniai vėjo sustiprėjimai galimi visus metus.
Žemyninio klimato zonoje yra Kroatijos sostinė Zagrebas bei aplinkinės vietovės. Vasaros karštos ir drėgnos, dažni liūtiniai lietūs. Vidutinė oro temperatūra liepos mėnesį naktimis +13, dienomis +25 laipsniai. Žiemos šaltos, su dažna šlapdriba ir sniegu, oro temperatūra svyruoja apie 0 laipsnių.
Kalnų klimato zonoje vyrauja dideli kritulių kiekiai, stiprios vasaros perkūnijos ir labai sniegingos žiemos.
Kroatijos klimatas sudaro palankias sąlygas įvairioms poilsio ir turizmo rūšims: žiemą kalnuose paplitęs slidinėjimas, pavasarį, vasarą ir rudenį Viduržemio jūros pakrantėse vyrauja saulės vonios ir maudynės. Adrijos jūros vandens temperatūra ties Kroatijos pakrante sausio mėn. būna apie +12 laipsnių, liepą apie +27 laipsnius. Labiausiai vanduo yra buvęs įkaitęs iki +30 laipsnių.
Dažniausios gamtos nelaimės Kroatijoje būna: vasarą ilgai trunkantys karščiai, kartais siekiantys iki 40 ir daugiau laipsnių, žemyninėje dalyje ir kalnuose liūtys, potvyniai, perkūnijos, škvalai. Žiemą vyrauja audros, stiprūs lietūs. Žemyninėje dalyje gali kilti smarkios pūgos, kurios kartais pasiekia ir Adrijos pakrantės kurortus. Speigai dažniausiai yra galimi tik kalnuose ir žemyne, bet su rytų vėjais kartais užsuka ir į Dinarų salas. Tornadai reti, bet pasitaiko virš vandens užslinkus šalto oro masei.
Žemės ūkis
Derlinguose šiaurės upių slėniuose puikiai dera slyvos, abrikosai ir vynuogės. Auginami ir linai − dėl pluošto, iš kurio audžiama drobė, ir dėl sėklų, iš kurių spaudžiamas aliejus.
Į šiaurę nuo sostinės Zagrebo plyti Zagorjės regionas − kalvų kraštas, o rytuose derlingą dirbamos žemės regioną Panonijos lygumoje riboja Dravos, Dunojaus ir Savos upės. Daugiau kaip trečdalis Kroatijos teritorijos apaugę miškais.
Ekonomika
Prieš karą šalies ūkis klestėjo. Karas nusiaubė valstybę, bet palengva ekonomika atsigauna. Savos naudingosios iškasenos leido plėtoti pramonę: aliuminis, geležis; derlingos žemės duoda gerą derlių: daugiausia vynuogių ir kukurūzų; Kroatijos ekonomikos pagrindas − lengvoji pramonė: kur ne kur statomi laivai, metalurgija, naftos perdirbimas. Taip pat ir turizmas duoda nemažą pajamų dalį.
Demografija
thumb|238px|right|[[Splitas|Splito panorama]]
Pasak 2001 m. surašymo, 89,6 % šalies gyventojų yra kroatai, o didžiausios tautinė mažuma yra serbai (4,5 %). Likusius 5,9 % sudaro daugiausiai bosniai, vengrai, slovėnai, čekai ir romai. 96,1 % gyventojų kalba kroatiškai, 1 % – serbiškai ir 2,9 % kitomis kalbomis. Šalyje galima susikalbėti angliškai, vokiškai bei itališkai. 87,8 % Kroatijos gyventojų yra Romos katalikai, 4,4 % – stačiatikiai, 0,4 % – kiti krikščionys ir 5,2 % nepriklauso jokiai konfesijai. Pasak 2005 m. apklausos, 67 % Kroatijos gyventojų „tiki, kad egzistuoja Dievas“, 25 % „tiki, jog yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“ ir 7 % „netiki jokiais dievais, dvasiomis ar dvasinėmis energijomis“.
Didžiąją XX amžiaus dalį šalies gyventojų skaičius didėjo. 1931 metais Kroatijoje gyveno apie 2 481 000 žmonių, o 1991 m. metais – 4 784 265. Bet šiuo metu, nepaisant imigracijos, gyventojų skaičius mažėja ir dabartinė (2009 m.) šalies populiacija yra 4 489 409. Pasak 2009 m. apskaičiavimų, vidutinė gyvenimo trukmė Kroatijoje yra 75,35 metų (truputį didesnė nei Lietuvos). 98,7 % vyresnių nei 15 m. žmonių yra raštingi.
Kultūra
right|238px|thumb|[[Dubrovnikas|Dubrovniko senamiestis yra įrašytas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą ir pritraukia daug turistų.]] Kroatijos miestai Dubrovnikas ir Splitas, esantys Adrijos jūros pakrantėje, priklauso pasaulio istorijos bei kultūros aukso fondui ir yra globojami, bei saugomi tarptautinės UNESCO organizacijos.
Šeši pasaulio paveldo objektai ir aštuoni nacionaliniai parkai liudija, kad Kroatija turi didžiulį kultūros lobyną. Kroatijos kultūrinis turtas atsispindi kartais gana neramioje šalies istorijoje − pirmiausia ji buvo Romos imperijos dalis, po to − Austrijos−Vengrijos ir Osmanų imperijų pasienio regionas.
Kroatiją garsina ir jos vynai, daromi laikantis senovinių vyndarystės tradicijų.
Žymiausias Kroatijos ypatumas yra Dalmatijos pakrantė su šimtais salų ir istoriniais Dubrovniko, Splito ir Zadaro miestais.
Nuorodos
Bendros nuorodos:
Žemėlapiai:
Mitochondrinė Ieva
Mitochondrinė Ieva – mokslininkų duotas pavadinimas moteriai, kuri yra visų dabar gyvenančių žmonių bendras paskutinis protėvis pagal moteriškąją liniją. Jos mitochondrinė DNR šiuo metu yra visuose gyvenančiuose žmonėse.
Manoma, kad Mitochondrinė Ieva gyveno kažkur Afrikoje maždaug prieš 140 tūkstančių metų.
Jos ir jos vyriškojo atitikmens – Y-chromosomos Adomo – egzistavimas nereiškia, kad kažkuriuo metu žmonijos populiacija buvo sumažėjusi iki vienos poros ar kad apskritai buvo kažkokia pirmoji pora. Jie abu galėjo gyventi didelėse žmonių populiacijose ir galbūt net visiškai skirtingu laikotarpiu.
Naoja Kikuči
(g. 1984 m. lapkričio 24 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2010 m., su ja dalyvavo 2004 m. olimpinėse žaidynėse.
Jakštienė
Jakštienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Jakštaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Jakštas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mažionys (Kupiškis)
Mažionys – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Noriūnų.