cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iečialapė kalpokė
Biologija
thumb|left|200px|Žiedas thumb|left|200px|Lapai Tai daugiametis žolinis augalas, užaugantis iki 10–40 cm aukščio. Turi laibą, šliaužiantį šakniastiebį. Stiebas kylantis, šakotas arba nešakotas, plikas ar pagal briaunas apaugęs plaukeliais. Lapai pailgai kiaušiniški ar pailgai lancetiški, 1–2 cm ilgio ir 0,5–1,2 cm pločio, su apskritais ar nukirstais pagrindais. Lapkočiai 2–5 (10) mm ilgio. Viduriniai, kartais ir žemutiniai lapai ietiški, su 1–4 bukais danteliais ties pagrindu, likusioje dalyje lygiakraščiai, bukomis viršūnėmis.
Žiedai po du išaugę viršutinių lapų pažastyse, jų žiedkočiai su liaukiniais plaukeliais. Žiedynas – kekė, trumpa, reta, vienašalė. Taurelė 2,5–4 mm ilgio, dažniausiai apaugusi tankiais liaukiniais plaukeliais, paprastai violetinė spalvos. Vainikėlis 17–22 mm ilgio, melsvai violetinis, jo išorinė pusė apaugusi liaukiniais plaukeliais. VIršutinės lūpos skaiutės apskritos. Kuokeliai 4, 2 trumpi ir 2 ilgi.
Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – riešutėlis, toks pat kaip ir pelkinės kalpokės (Scutellaria galericulata). Dauginasi vegetatyviniu būdu ir sėklomis.
Paplitimas ir augavietės
Paplitusi Vakarų ir Vidurio Europoje, Kaukaze, Mažojoje Azijoje. Lietuvoje reta.
Auga pievose, pagrioviuose, paupiuose, pakrančių krūmuose.
Apsauga ir grėsmės
Nuo 1981 m. įrašytas į Lietuvos saugomų augalų sąrašus. Rūšies išlikimas priklauso nuo žmogaus ūkinės veiklos, t. y. kasmetinio pirmosios žolės šienavimo, galvijų ganymo.
Hematopoezė
Hemopoezė
Maksiūnai
Maksiūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 3 km į vakarus nuo Šakarvos. Įeina į Aukštaitijos nacionalinio parko teritoriją.
Istorija
Seniau Maksiūnai priklausė Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiui. 1924 m. įsteigta „Ryto“ draugijos mokykla (1926 m. uždaryta). Pokario metais veikė Vytauto apygardos, Tigro partizanų rinktinės partizanai. Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.
Padvarninkai (Bilioniai)
Padvarninkai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Bilionių.
Marcinkonių seniūnija
Marcinkonių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Varėnos rajono savivaldybės pietvakariuose. Seniūnijos administracija įsikūrusi Marcinkonių mokykloje.
Geografija
Yra Lietuvos pietuose, pasienyje su Baltarusija. Didžiąją dalį užima miškai (Dainavos giria) ir pelkės, čia yra Dzūkijos nacionalinis parkas, kurio adminstracinis centras ir muziejus yra Marcinkonyse, ir Čepkelių rezervatas (Čepkelių pelkė – didžiausia Lietuvoje). Seniūnija viena didžiausių Lietuvoje savo plotu (juo lenkia kai kurias savivaldybes) ir sykiu viena rečiausiai gyvenamų teritorijų, vos 3,5 gyventojo į kvadratinį kilometrą – tankumas smarkiai atsilieka nuo Lietuvos vidurkio (apie 55 gyv./km²) ir labiau primena retai gyvenamų vidurinės Azijos ar Okeanijos šalių tankumus. Per seniūnijos teritoriją teka Merkys, Ūla, Grūda, Skroblus. Didžiausi ežerai – Grūda, Lavysas, Kastinis.
Seniūnijoje yra daug išlikusių drevėtų pušų. Gyventojų nedaug, tankumas labai mažas.
Istorija
Per seniūnijos teritoriją XIX a. viduryje nutiestas geležinkelis Sankt Peterburgas-Varšuva, jis paveikė šio, tuomet atokaus, regiono raidą, aplink geležinkelio stotis kaimai ėmė labiau plėstis, taip išsiplėtė ir Marcinkonys – kaimas, minimas nuo 1637 m. Tiesa, čia nesusikūrė didesnių miestų, kaip palei geležinkelius kitur.
Neoplatonizmas
Dinamizmas – ryškiausias metodologinis šios koncepcijos bruožas. Būtis traktuojama kaip hierarchiška esamybės formų struktūra, emanacijos (ji laikoma būtinu, dėsningu esamybės formų kūrimosi iš absoliuto procesu) būdu laipsniškai kylanti iš kūrybiško, ekspansyvaus absoliuto. Pabrėždamas absoliuto emanacijos imanentiškumą, nepriklausomą nuo valios ar atsitiktinumo, siekė atsiriboti nuo monoteizmo. Neoplatonikai teigė egzistuojant Vieniui arba Gėriui, visų dalykų šaltiniui. Gyvenant dorai ir medituojant siela sugeba susijungti su Vieniu, kas yra tikrosios žmogiškosios būties funkcija.
Marcinkonių seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Neoplatonizmas
Neoplatonizmas buvo pagrindinis krikščionybės varžovas iki VI amžiaus.
Marcinkonių seniūnija
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 5 seniūnaitijos:
Neoplatonizmas
Neoplatonizmo pradininko Plotino idėjas plėtojo jo Romoje įkurtos mokyklos mokiniai – Amelijas, Porfirijas (233–309 m.). Taip pat ir vėlesnės atšakos: Jamblicho Chalkidiečio mokykla Sirijoje (245–325 m.), Pergamo neoplatonikai (Edesijas, imperatorius Julianas Apostata, IV a.), mokyklos Atėnuose (Proklas, V a.), Aleksandrijoje (Hipatija, IV–V a.), Italijoje (Boecijus, V–VI a.).
Marcinkonių seniūnija
Ekonomika
Iš dalies remiasi turizmu (Dzūkijos nacionalinio parkas). Kuriasi kaimo turizmo sodybos (jau 7), įrengti svečių namai Marcinkonyse. Atgimsta tradiciniai amatai. Veikia medienos apdirbimo įmonė.
Neoplatonizmas
Neoplatonizmo idėjų veikiama formavosi patristika, jos paveikė scholastinę viduramžių filosofiją, panteistines renesanso bei naujųjų amžių filosofines sistemas.
Marcinkonių seniūnija
Susisiekimas
Kelių tinklas labai retas, daugiausia dėl ypač mažo gyventojų tankumo. Asfaltuoti keliai sujungia Marcinkonis su Merkine ir Varėna, vienas jų nueina link pietinių kaimų, o visi kiti keliai yra neasfaltuoti – iki kai kurių kaimų net po keliasdešimt kilometrų reikia važiuoti žvyrkeliais ar netgi išvis negrįstais keliais. Dėl šios priežasties susisiekimas žiemą gali būti sunkus. Susisiekti su kitais miestais, įskaitant ir rajono centrą Varėną bei valstybės sostinę Vilnių padeda geležinkelis, kurio stotis yra Marcinkonyse. Yra dar ir penkios stotelės, tačiau nutraukus reisus į Gardiną, pietinės stotelės nebeveikia, veikia tik viena Zervynose. Iš Marcinkonių į Vilnių nuvažiuoti traukiniu trunka maždaug dvi valandas. Nutraukus Gardino reisus bei pakeitus reisų į Varšuvą kelią į geležinkelį per Šeštokus, ši kadaise svarbaus Sankt peterburgo-Varšuvos geležinkelio atkarpa neteko reikšmės, bet kelis kartus per dieną čia važiuoja Marcinkonių-Vilniaus traukiniai.
Neoplatonizmas
Peržiūrėjęs antikos tradiciją, Boecijus ją perdavė Vakarams.
Marcinkonių seniūnija
Kultūra, švietimas, sveikatos apsauga ir mokslas
Yra viena pagrindinė, viena pradinė mokykla, 2 bibliotekos, laisvalaikio ir pramogų centras (teatras, sporto klubas, etnografinis ansamblis), Marcinkonių etnokultūros muziejus, Čepkelių rezervato kraštotyros muziejus, Dzūkijos nacionalinio parko Marcinkonių informacinis centras. Yra vaistinė, ambulatorija, medicinos punktas.
Badeno-Viurtembergo notarų akademija
Badeno-Viurtembergo notarų akademija – kandidatų į apskrities notarus švietimo ir parengimo įstaiga Viurtemberge. Po 5 metų studijų be dalykinių žinių bei praktikos ir išlaikius notaro egzaminą, įgyjama teisės tapti apskrities notaru. Badeno-Viurtembergo notarų akademija taip pat organizuoja kandidatų į notarus atranką. Notarų akademija taip pat yra atsakinga už notarų federalinės žemės tarnautojų švietimą, rengia seminarus, stažuotes, simpoziumus, konferencijas. Taip pat akademija yra oficialiai įgaliota teikti informaciją tarptautinės privatinės teisės klausimais Badeno-Viurtembergo notariatams ir teismams.
Akademija yra Štutgarte, vad. Justicijos kvartale.
Džafnos karalystė
Džafnos karalystė (tamil. யாழ்ப்பாண அரசு, 1215–1619 m.), taip pat žinoma kaip Aryacakravarti karalystė, buvo senovės karalystė šiaurės Šri Lankoje, atsiradusi po Maghos įsiveržimo, kuris, spėjama, buvo iš Kalingos Indijoje.
Raida
1250 m. karalystė tapo Pandijų dinastijai, iš pietų Indijos, duoklę mokančiu vasalu, bet žlugus Pandijų valdžiai vėl tapo nepriklausoma. Nuo XIV a. pradžios iki vidurio Džafnos karalystė buvo dominuonanti jėga saloje ir visos kitos karalystės pripažino jos valdžią. Tačiau apie 1450 m. ją nugalėjo Kote karalystė.
1467 m. Džafna išsivadavo iš Kote valdžios. Po to valdę karaliai nukreipė jėgas į ekonominio potencialo stiprinimą per biudžeto pajamų didinimą iš dramblių ir perlų eksporto bei žemės mokesčių. Karalystė buvo mažiau feodalinė nei kitos to laikotarpio Šri Lankos karalystės. Tuo metu sukurta daug Šri Lankos tamilų literatūros kūrinių, bei pasatatyta daug hinduizmo šventyklų, įskaitant akademija kalboms mokytis.
1505 m. į salą atvykus portugalams dėl karalystės strateginės padėties prie Palko sąsiaurio, jungiančio pietines sinhalai|sinhalų karalystes su pietų Indija, iškilo politinių problemų. Daugybė Džafnos karalių kovojo, bet galiausiai sudarė taiką su portugalų kolonistais. 1617 m. uzurpatorius Kankilis II pradėjo kovą su portugalais ir buvo nugalėtas, o Džafnos karalystė 1619 m. nustojo egzistuoti.
Administravimas
thumb|left|Mantri Manai – Ministrų patalpų, vėl naudotų portugalų ir olandų kolonistų, griuvėsiai. Pagal ibn Batutos, keliaujančio Maroko istoriko, užrašus 1344 m. karalystė turėjo dvi sostines: Nalurą šiaurėje ir Patulamą vakaruose per perlų ieškojimo sezoną.
Karalystė, kuri užėmė Džafnos pusiasalį, buvo padalinta į įvairias provincijas sudarytas iš parų (parrus), dvarų ar didesnių teritorinių vienetų, ir urų (ur), kaimų ar mažesnių teritorinių vienetų. Džafna buvo valdoma hierarchiniu ir regioniniu principu. Piramidės virūnėje buvo karalius, kurio valdžia paveldima, jį dažniausiai pakeisdavo vyriausias sūnus. Žemiau buvo adikariai (adikaris), provincijų valdytojai. Po jų buvo mudalijarai (mudaliyars), dirbę teisėjais, įstatymų interpretuotojais ir muitininkais. Jų pareiga taip pat buvo rinkti informaciją apie tai, kas nutiko provincijoje, ir perduoti ją vyresnybei. Mokesčių rinkėjėjai (kankanis) ir sąskaitininkai (kanakkappillais) užėmė žemesnę padėtį. Jie taip pat buvo vadinami pandarapillai. Jie tvarkė įrašus ir sąskaitas.
Manijamas (Maniyam) buvo paro viršininkas. Mudalijarai buvo jam pavaldūs, o jiems paeiliui padėdavo udaijarai (udaiyars), valdę kaimą ar kelis kaimus. Jie buvo įstatymo ir tvarkos prižiūrėtojai ir padėdavo prižiūrėti žemę ar surinkti mokesčius jiems pavaldžioje teritorijoje. Kaimo vadas buvo vadinamas talaiyari, paddankaddi ar adappanar ir padėjo rinkti mokesčius bei prižiūrėjo tvarką. Be to kiekviena kasta turėjo po vadą, kuris prižiūrėjo kaip jo kasta atlieka įsipareigojimus.
Jablonka Švierčevas
Jablonka Švierčevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 27 namai ir 158 gyventojai, iš kurių 78 vyrai ir 80 moterų, 1 stačiatikis.
Džafnos karalystė
Santykiai su vasalais
Vanimai buvo retai apgyvendintos sritys į pietus nuo Džafnos pusiasalio šiaurinėje-centrinėje ir rytinėje salos dalyje. Juos valdė nereikšmingi vadai, save vadinę vaniarais (vanniar). Greta Džafnos karalystės buvę vanimai vietoj mokesčių mokėjo metinę duoklę. Duoklė buvo pinigais, gūdais, medumi, drambliais, dramblio kaulu. Metiniai mokesčiai buvo įvesti dėl didelio atstumo iki Džafnos. XIV a. sinhalų karalystės vakarinėje, pietinėj ir centrinėj salos dalyje tapo Džafnos vasalais, kol Parakramabahu VI pajėgos užėmė Džafnos karalystę apie 1450 m. ir buvo okupavusios apie 17 metų. XVII a. pradžioje karalystė valdė Eksklavas|eksklavą pietų Indijoje, vadinamą Madalakota.
Suchovolia (reikšmės)
Suchovola vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Vidmantas Vyšniauskas
Vidmantas Vyšniauskas (g. 1969 m. rugsėjo 23 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
Žaidė Tavria Simferopol (1990–1993; tapo Ukrainos čempionu), FC Markkleeberg (1993–1994), Union Berlin (1994–1995), Sachsen Leipzig (1995–1998), SV Wilhelmshaven (1998–2000; 2003–2004), Sportfreunde Siegen (2000–2001), VfB Lübeck (2001–2002), FC Schüttorf (2004–2005) klubuose. 1992 m. žaidė Lietuvos rinktinėje.
Prokuratorius
thumb|Prokuratorius. Jost Amman Ständebuch, [[1568 m.]] Prokuratorius (, cura - globa) - įgaliotinis, reikalų tvarkytojas, rūpintojas, globėjas. Advokato profesijos Romos laikais pirmtakas.
Senovės Roma
Romos imperijoje prokuratorius iš pradžių buvo vergas arba išlaisvintasis asmuo (buvęs vergas), kuris savo valdovo ar patrono pavedimu valdė jo turtus, pvz., pinigus, tvarkė ūkinius reikalus.
Užulieknis (Biržai)
Užulieknis (arba Ažulieknis) – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Biržų, į vakarus nuo kelio Biržai – Vabalninkas.
Tunujanas
Tunujanas  – miestas vakarų Argentinoje, Mendosos provincijoje, 83 km į pietus nuo Mendosos, prie kelio į Bariločę. Per miestą teka Tunujano (Desaguadero intakas) upė. 42 tūkst. gyventojų.
Lukonys
Lukonys – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Subačiaus, prie Marnakos upelio. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, Lukonių koplyčia. Veikia Kupiškio rajono Subačiaus gimnazijos skyrius.
Tunujanas
Miestas įkurtas 1880 m. Apylinkėse auginamos vynuogės ir obuoliai. Tunujane yra archeologijos (3000–1000 m. pr. m. e. radiniai) ir Chosė de San Martino, keliavusio į Čilę per dabartinio miesto apylinkes 1823 m., muziejai. 42 km nuo miesto yra Valle de Uco slėnys – sodininkystės centras.
Šuoliai į vandenį olimpinėse žaidynėse
thumb|Olimpinis šuolių į vandenį logotipas thumb|[[Šuoliai į vandenį 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.]] Šuoliai į vandenį olimpinėse žaidynėse vykdomi nuo 1904 m. Kvalifikaciją ir olimpines varžybas prižiūri FINA. Nei vienas Lietuvos atstovas nėra pasirodęs olimpinėse šuolių į vandenį varžybose.
Silhatas
Silhatas – miestas šiaurės rytų Bangladeše, Surma upės dešiniajame krante. 326,4 tūkst. gyventojų (2007). Geležinkelis į Komilą, keliai į Asamą ir Megalają (Indija), lėktuvai į Daką. Žemės ūkio pramonė: nendrių apdirbimas, arbatos, degtukų, augalinio aliejaus gamyba; kilimų audimas. Į pietryčius nuo miesto esančios arbatos plantacijos tiekia didžiausią dalį šalies arbatos.
Yra medicinos kolegija, keletas Čitagongo universiteto filialų. Šacho Jalal mečetė, keleto islamo šventųjų kapai.
Istorija
Anksčiau miestas vadinosi Srihatta. XIV amžiuje buvo radžos Gaur Gobind sostinė, vėliau buvo musulmonų centras.
Hemopoezė
Hemopoezė - kraujo ląstelių gamyba. Forminiai kraujo elementai daugiausia formuojasi kaulų čiulpuose iš daugiagalių kamieninių ląstelių. Daugiagalės kamieninės ląstelės turi savybę diferencijuotis į mažesnių potencinių savybių ląsteles, o šios į kraujo forminius elementus.
Ankstyvosios embriogenezės metu, kai visi gemalo griaučiai yra kremzliniai ir dar nesusiformavę kaulų čiulpai, kraujo ląstelės ima rutuliotis trynio maišo mezenchimoje. Vėliau šių ląstelių raidos vieta tampa kepenų, blužnies hemopoezinis audinys ir epitelinis užkrūčio liaukos audinys. Galutinai prieš vaisiaus gimimą vyraujančią padėtį užima kaulų čiulpai, kuriuose formuojasi visi kraujo forminiai elementai. Įvairių kraujo ląstelių raida po gimimo yra vadinama: eritropoezė, granulopozė, limfopoezė, monocitopoezė. Kraujo poembrioninė gamyba yra tik fiziologinė kraujo regeneracija.
Jablonka Košcelna
Jablonka Košcelna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 57 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Jablonka Košcelnos Senosios žydų kapinės ir Jablonka Košcelnos Naujosios žydų kapinės.
Istorija
1493 m. spalio 30 d. įkurta parapija. 1496 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1766-1769 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Nuo XIX a. pradžios iki 1868 m. kaimas buvo Jablonkos valsčiaus centras. 1827 m. kaime buvo 61 namas ir 357 gyventojai. Dabartinė ''Šv. Archangelo Mykolo'' bažnyčia pastatyta 1898-1903 metais, 1944 m. sugriauta. 1949 m. atstatyta. XIX a. pabaigoje buvo 48 namai ir 595 gyventojai, iš kurių dauguma žydai. 1921 m. kaime buvo 31 namas ir 248 gyventojai, iš kurių 115 vyrai ir 133 moterys, 129 lenkai, 1 gudas ir 116 žydų.
Plunksnės
Plunksnės – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Stonių, kairiajame Rungio upelio krante. Seniūnaitijos centras.
Belmontas
Belmontas – Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo miesto centro, Pavilnių regioniniame parke. Yra žirgynas, link Sapieginės veda 6 km pažintinis pėsčiųjų takas, pietuose prateka Vilnia, telkšo Belmonto tvenkinys. Šiaurinę ribą žymi status Vilnios slėnio šlaitas, apaugęs mišku (jis saugomas kaip Belmonto botaninis-zoologinis draustinis).
Bongai
Apie rūkymo prietaisą skaitykite straipsnyje Bongas. right|thumb|Bongai
Belmontas
Istorija
1819 m. plane pažymėti palivarko pastatai Leoniškių kaime, kur dabar stovi malūnas. XIX a. pradžioje Leoniškių palivarko žemėse prancūzas Karolis de Vimas pastatė mūrinį vandens malūną.
Bongai
Bongai – iš Lotynų Amerikos kilęs perkusinis instrumentas, sudarytas iš dviejų, skirtingo dydžio būgnų, pritvirtintų vienas šalia kito. Didesnysis būgnas vadinamas hembra (isp. – moteris), mažesnysis – macho (isp. – vyras).
Bongų tipai
Paprastai bongai gaminami iš medžio, metalo ar kitų panašių medžiagų, abu būgnai sujungiami stora medine dalimi. Viršus gaminamas iš gyvūnų odos arba sintetikos.
Panašaus tipo būgnais grojama Maroke, Egipte ir kitose Artimųjų Rytų šalyse. Taip pat bongus galima išgirsti flamenko ir kitoje tradicinėje ispanų muzikoje.
Marios
Marios – natūralus arba dirbtinis vandens telkinys (pvz., tvenkinys). Šnekamojoje kalboje mariomis gali būti vadinama jūra, labai didelis vandens telkinys (pvz., koks nors ežeras).
Bongai
Grojimo technika
Bongai grojant dažniausiai laikomi tarp kelių, didesnysis būgnas – dešinėje. Jų garsas, lyginant su kitais perkusiniais instrumentais, gana aukštas.
Paprastai būgnai mušami delnais ir pirštais, nors kai kuriose šiuolaikinėse kompozicijose naudojamos ir lazdelės bei šluotelės.
Žyrarduvo apskritis
Žyrarduvo apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Žyrarduvo mieste. Apskritis rytuose ribojasi su Mazovijos Grodzisko apskritimi, pietryčiuose su Grujeco, pietuose su Ravos, vakaruose su Skernevicės ir šiaurės vakaruose su Sochačevo apskritimi. Apskrityje yra 5 valsčiai.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 5 valsčiai:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Suchovola (Palenkės Radzino apskritis)
Suchovola  – kaimas Lenkijos rytuose, Vohino valsčiuje, Palenkės Radzino apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Vohino, apie 12 km į pietryčius nuo Palenkės Radzino ir apie 52 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1919-1954 m. kaimas buvo Suchovolos valsčiaus centras.
Mike Tyson
thumb|200px|Maikas Taisonas Maikas Taisonas (Mike Tyson, g. 1966 m. birželio 30 d. Brukline, Niujorkas, JAV) – amerikiečių boksininkas.
Karjera
Maikas Taisonas pagarsėjo kaip pats jauniausias visų laikų boksininkas, tapęs Pasaulio sunkiasvorių čempionu. Ilgą laiką niekas nesugebėjo net pasistūmėti prie pergalės prieš jį. Pats pirmasis jo, kaip profesionalo pasirodymas, įvyko 1985 metų kovo 6 dieną Niujorke. Kovoje prieš Hektorą Mersedesą, Maikas Taisonas jau pirmajame raunde šventė pergalę. Patys pirmieji jo, kaip profesionalaus boksininko, metai buvo įtempti: įvyko net 19 kovų (18 iš jų pasibaigė nokautais). 1986 m. lapkričio 22 d. jaunasis boksininkas gavo galimybę įrodyti savo vertę ir antrajame raunde, kuriame techniniu nokautu nugalėjo tuometinį čempioną Trevorą Berbiką. Taip, būdamas 20 metų ir 4 mėnesių amžiaus amerikietis boksininkas tapo jauniausiu sunkiasvoriu boksininku istorijoje, tapusiu Pasaulio čempionu. Tuo metu jo svoris buvo 101 kg, o ūgis siekė 178 cm. Apakintas šlovės, Maikas Taisonas nusprende nugalėti visus tuo metu stipriausius pasaulio sunkiasvorius ir jam tai pavyko. Netrukus jis tapo vieninteliu pasaulyje kovotoju, kuriam priklausė visi trys svarbiausi čempionų diržai: WBA, WBC, IBF. Maiko Taisono karjeros kulminacija laikoma 1988 m. birželio 27 d., kai Taisonas po 1 min. 31 s trukusios kovos nokautavo Maiklą Spinksą, tuomet vieną iš stipriausių tuometinių sunkiasvorių boksininkų. Netrukus, mirus Maiko treneriui, viskas pradėjo keistis: Maikas nustojo kurti kombinacijas ir nesiruošė kovoms. Vienintelis jo tikslas buvo nokautuoti savo priešininką vienu smūgiu. Pirmasis nutraukęs Maiko Taisono kovų virtinę buvo Buster Douglasas, kuris dešimtame raunde nokautavo „Geležinį Maiką“. 1997 metais įvyko viena iš įsimintiniausių Maiko Taisono kovų. Ši kova prieš Evanderį Holifildą, buvo įvertinta 100 milijonų JAV dolerių. Kova pasibaigė Maiko Taisono diskvalifikavimu už varžovo ausies sužalojimą (Maikas nukando varžovui ausies dalį). Tai sulaukė milžiniško žiniasklaidos dėmesio. 2005 metais Maikas Taisonas paskelbė apie savo, kaip sunkiasvorio boksininko, karjeros pabaigą.
Asmeninis gyvenimas
Boksininko vaikystė nebuvo lengva. Jis augo Brukline, Niujorke. Kai jam buvo treji metai, jo tėvą deportavo, tad jo motina Lorna Smith Tyson turėjo viena kovoti už šeimos bei savo išlikimą. Vaikystėje M. Taisonas buvo nemėgiamas kitų paauglių dėl savo šveplos kalbos bei pomėgio balandžiams. Kartą, vienam iš paauglių nusukus jo mylimiausiam balandžiui galvą, berniukas pirmą kartą suprato, kad turi talentą bokse. Tuomet, balandžių skriaudėjas dar ilgą laiką spjaudėsi kraujais. Didesniąją dalį savo paauglystės, berniukas praleido pataisos kolonijose nei mokykloje. Netrukus už muštynes jis buvo pašalintas iš mokyklos ir atsidūrė kolonijoje, kur vieno iš pataisos namų apsauginių ir buvo pastebėtas kaip boksininkas. Keletą mėnesių patreniravęs M. Taisoną, apsaugininkas atidavė jį vienam iš garsiausių tuometinių trenerių Kuzui D’Amato. Šis ir padarė M. Taisoną greitu, technišku, gerai koordinuotu, bei atsargiu.
1992 m. boksininkas buvo apkaltintas Black America dalyvės Desiree Washington išprievartavimu. Nežinia, ar tuometinis bokso čempionas iš tiesų buvo dėl to kaltas, kadangi, kaip vėliau paaiškėjo, auka ir anksčiau buvo melagingai apkaltinusi kitus išprievartavimu. Už šį nusikaltimą Maikas buvo nuteistas kalėti 6 metus, tačiau po 3 metų paleistas lygtinai. Kalėjime boksininkas atsivertė į islamą ir pasikeitė savo vardą į Malik Abdul Aziz.
Diagitai
Diagitai arba diagitai-kalčiakiai – indėnų genčių grupė, seniau gyvenusi Andų kalnų slėniuose šiaurės vakarų Argentinoje (Saltos, Katamarkos, La Riochos, Tukumano prov.) ir šiaurės rytų Čilėje (Atakamos, Kokimbo reg.). Kalbėjo kakanų kalba (laikoma izoliuota, išnyko XVII a. pab. – XVIII a. pr.).
VIII a. diagitai suformavo savo kultūrą (sutampa su archeologine Santa Marijos kultūra). Augino kukurūzus, pupeles, moliūgus (drėkinamoji žemdirbystė), prisijaukino lamas. Išvystė keramikos, vario metalurgijos amatus. Didelių miestų nekūrė. Gentys neretai kovojo tarpusavyje. Nuo kitų to meto Andų kultūrų skyrėsi, jog neturėjo luominės santvarkos ir neapdirbinėjo brangiųjų metalų. XV a. antroje pusėje diagitų žemes pasiekė inkai ir netrukus užkariavo, tiesa tik iki Kordobos regiono. XVI–XVII a. diagitai buvo užkariauti ispanų, palaipsniui prarado savo kalbą ir kultūrą. thumb|left|240px|Diagitų keramika
Diagitus sudarė daugybė genčių, svarbesnės: kalčiakiai, hualfinai, kilmesai, motimogastai, pomangastai, alichilanai, apatamai ir kt.
2001–2005 m. Argentinos statistikos duomenimis, šalyje 31 753 žmonės save laiko diagitais. Didžioji jų dalis gyvena tradicinėse diagitų žemėse (šiaurės vakarų Argentina). Iš viso diagitų skaičiaus Argentinoje, 8180 gyvena tradicinėse indėnų bendruomenėse. Didžiausios bendruomenės yra Tukumano provincijoje (Amaiča del Valjė, Kilmesas, Valje de Tafi, El Moljaras, Tolombonas), taip pat Katamarkos provincijoje yra Los Morteritos-Las Kuevas bendruomenė. Čilėje tikslus diagitų skaičius nežinomas, tačiau jų kilmės žmonės gyvena prie Uasko upės, Elkio slėnyje ir Limari slėnyje.
Jašiūnų herbas
Jašiūnų herbas – vienas iš Šalčininkų raj. Jašiūnų heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo raudoname lauke sidabrinė kolona, kurios abiejose pusėse juostos lygyje dvi auksinės septyniakampės žvaigždės.
Istorija
2001 m. liepos 24 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1438. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Kartografinė projekcija
Kartografinė projekcija – būdas atvaizduoti geografinį tinklą ir Žemės paviršių plokštumoje, t. y. žemėlapyje, tiksliai perteikiant kiekvieno vaizduojamo objekto geografinę padėtį.
Žemės rutulio paviršių neiškreipiant galima pavaizduoti tik gaublyje: visose gaublio dalyse ir visomis kryptimis mastelis yra tas pats. Gaublių masteliai yra smulkūs, pateikiama didelė teritorija ir labai ribotas objektų skaičius. Gaubliai dažniausiai sudaromi M 1 : 20 000 000 – M 1 : 40 000 000 masteliais. Žemėlapyje neįmanoma atvaizduoti gaubto žemės rutulio paviršiaus be iškraipymų, t. y. tokiu būdu pasirinktasis mastelis išliktų toks pat visose žemėlapio dalyse ir visomis kryptimis. Iškraipymai yra tuo didesni, kuo didesnis žemės paviršiaus plotas vaizduojamas žemėlapyje. Planuose ir topografiniuose žemėlapiuose, vaizduojančiuose nedidelius žemės paviršiaus sklypus, iškraipymai esti tokie maži, kad jų galima ir nepaisyti.
Įvairių teritorijų žemėlapiams sudaryti naudojamos skirtingos kartografinės projekcijos. Jos leidžia elipsoido (žemės paviršiaus) paviršių ar jo dalį parodyti plokštumoje. Šie metodai padeda taip pateikti paviršių, kad iškraipymai plokštumoje būtų mažiausi. Yra šios kartografinės projekcijos:
thumb|right|260px|Kūginė projekcija
thumb|right|260px|Cilindrinė projekcija
thumb|right|260px|Skersinė Merkatoriaus projekcija
thumb|right|260px|Azimutinė projekcija
Kartografinių projekcijų klasifikacija pagal pagalbinio paviršiaus orientavimą skirstomos į normaliąsias, įstrižines, skersines. Normaliosiose projekcijose normalinis tinklelis sutampa su pagrindiniu, t. y. su dienovidinių (meridianų) ir lygiagrečių (paralelių) tinkleliu, o skersinėse ir įstrižinėse projekcijose nesutampa. Pagal tai keičiasi polinių sferinių koordinačių sistemos poliaus plotis φo. Kai φ0=90o, gaunama normalioji projekcija, kai φo=0o, gaunamos skersinės, kai 0o< φo<90o-įstrižosios.
Al Kaida
thumb|290px|Al-Qaeda priskiriamos teroristinės atakos pasaulyje „al Kaida“ arba Al-Qaeda ( – 'bazė') – islamo fundamentalistų tarptautinė teroristinė grupuotė. Vykdo teroristines operacijas visame pasaulyje. „al Kaida“ sukurta 1988 m. vasario mėn. Afganistane ir buvo skirta kovoti prieš TSRS. Po sovietų armijos išvedimo iš Afganistano, „al Kaida“ savo veiksmus nukreipė prieš JAV, Vakarų pasaulį ir jo sąjungininkus arabų šalyse. 1998 m. Osama bin Ladenas pareiškė, kad „al Kaidos“ pagrindu bus sukurtas „Tarptautinis islamo Džihado frontas prieš hebrajus ir kryžiuočius“. „al Kaida“ išpažįsta salafitines „visuotinio džihado“ idėjas.
Tuo metu „al Kaida“ bendradarbiavo su egiptiečių teroristine grupuote „Egipto islamo džihadas“. Birželio 2001 m. ši partnerystė buvo įforminta ir dvi teroristinės grupuotės susijungė į vieną – „Kaidar al Džihad“.
Bin Ladenas sugebėjo paversti terorizmą universaliu įrankiu kovojant su Vakarų įtaka islamo pasauliui. „al Kaida“ unikali tuo, kad grupuotė sugebėjo kontroliuoti ir suvienyti daugybę kitų iki šiol nepriklausomų teroristinių grupuočių.
KK205
Krašto kelias 205 – Pasvalio aplinkkelis, aplenkiantis miestą iš šiaurės. Kelio ilgis – 4,5 km. Šiame kelyje juodųjų dėmių nėra.
Kelias prasideda sankryžoje su. Eina Pasvalio miesto šiaurine riba (kaip Mūšos gatvė) iki sankryžos su. Nuo jos po to eina vakarine riba, kaip užmiesčio kelias ir baigiasi ties sankryža su. Kerta Lėvens upę, už sankryžos su.
Valdis Zatlers
thumb|220px|Valdis Zatlers, 2007 m. thumb|220px|Valdis Zatlers (antras iš kairės) Vilniuje 2008-02-16
Valdis Zatleris (, g. 1955 m. kovo 22 d. Rygoje) – 7-tasis Latvijos prezidentas nuo 2007 m. liepos 8 d. iki 2011 m. liepos 8 d.
Išrinktas Latvijos Saeimos 2007 m. gegužės 31 d., surinkęs 58 balsus (jo konkurentas Aivars Endziņš gavo 38 balsus). Iki išrinkimo Prezidentu dirbo gydytoju-traumatologu (ortopedu).
Išsilavinimas
1979 m. baigė Rygos medicinos institutą. 1990–1991 m. 6 mėn. stažavosi Jeilio universitete bei Sirakjuso universitete JAV.
Profesinė karjera
Baigęs Rygos medicinos institutą, 1979–1985 m. dirbo traumatologijos ortopedu Rygos 2-ojoje ligoninėje, 1985–1994 m. traumatologijos skyriaus vedėjas. Nuo 1994 m. dirbo Latvijos traumatologijos ir ortopedijos klinikos vyriausiuoju gydytoju. Dalyvavo likviduojant Černobylio AE avarijos padarinius. 2002 m. buvo atvykęs į Klaipėdos ir Plungės ligonines pasidalinti patirtimi.
Buvo kritikuojamas dėl to, kad ėmė iš pacientų pinigus, tačiau jo šalininkai teigė, kad neoficialios pacientų dovanos medikams Latvijoje yra įprastas dalykas, todėl tai nereiškia, kad jis, V. Zatleris, korumpuotas.
Senoji anglų kalba
Senoji anglų kalba (dar vadinama anglosaksų kalba) – iš germanų prokalbės kilusi ankstyviausioji anglų kalbos forma, vartota nuo V iki XII amžiaus Anglijos ir pietinės Škotijos teritorijose.
Valdis Zatlers
Profesinė karjera
Nuo 2005 m. dėstė universitete. Dalyvavo Ortopedijos ir traumatologijos vystymo fondo veikloje, vienas iš Latvijos gydytojų sąjungos (Latvijas ārstu biedrība) įkūrimo iniciatorių. Apdovanotas Trijų žvaigždžių ketvirtojo laipsnio ordinu (Karininko kryžius).
Konfliktas su ministru
2003 m. vasario mėn. tuometinis Latvijos Sveikatos apsaugos ministras Aris Auderas inicijavo baudžiamąją bylą dėl tariamo piktnaudžiavimo perkant įrangą ligoninėje, kuriai vadovavo V. Zatleris. Tyrimo laikotarpiu jis buvo nušalintas nuo pareigų. Latvijos spaudos nuomone, tai buvo V. Zatlerio ir A. Audero konflikto išdava (A. Auderas buvo Stuburo chirurgijos centro direktorius V. Zatlerio vadovaujamoje ligoninėje, vertėsi ir privačia praktika, reikalavo iš pacientų pinigų už operacijas, apmokėtas iš valstybės biudžeto). Jau 2003 m. kovo mėn. V. Zatleris grąžintas į pareigas; tyrimas paneigė kaltinimus. O buvęs ministras A. Auderas 2006 m. nuteistas už sukčiavimą stambiu mastu ir nubaustas 150-ties minimalių atlyginimų bauda konfiskuojant turtą.
Senoji anglų kalba
Raštas iki XII a. – runos, vėliau jį pakeitė karolingiškasis. Nuo VII a. pasipildė lotynų kalbos žodžiais. IX a. pradėjo ryškėti skandinavų kalbų įtaka. VIII–XII a. užrašytas svarbiausias anglosaksų epas – „Sakmė apie Beovulfą“. Kiti žymesni anglosaksų kalba parašyti veikalai:
Valdis Zatlers
Politinė karjera
2007 m. gegužės 22 d. Latvijos Seimo keturių dešiniųjų politinių partijų koalicijos Valdis Zatleris buvo iškeltas kandidatu į prezidentus. Gegužės 31 d. per slaptą balsavimą, kuriame dalyvavo 98 iš 100 parlamentarų, jis gavo 58 balsus ir aplenkė savo varžovą – buvusį Konstitucinio Teismo teisėją Aivarą Endzinį. Liepos 8 d. įvyko jo inauguracija. Tuo metu V. Zatleris nepriklausė jokiai politinei partijai, tačiau 1998 m. buvo dalyvavęs „Žmonių partijos“ paskelbtame manifeste.
V. Zatleris buvo kritikuojamas už tai, kad neturi jokios politinės patirties. Kai valdančioji koalicija oficialiai iškėlė V. Zatlerį kandidatu į prezidentus, jis apskritai nebuvo susijęs su politika.
Senoji anglų kalba
Gramatika
thumb|left|„Sakmės apie Beovulfą“ fragmentas: ofer hron rade, laivu jūromis. „Banginis“ (vardininkas) būtų hwæl. Senosios anglų kalbos gramatika sudėtingesnė ir daug kuo panašesnė į lietuvių. Dabartinėje anglų kalboje linksniai praktiškai išnykę: tik keli rudimentai rodo, jog kažkada jų būta ( - katino uodega, arba - vis dar kaitomas). Tuo tarpu senoji anglų kalba turėjo vardininką, galininką, kilmininką, naudininką ir įnagininką. Buvo vienaskaita, daugiskaita ir įvardžių dviskaita.
Valdis Zatlers
Politinė karjera
2011 m. liepą įkūrė Reformų partiją.
Senoji anglų kalba
Leksika
Apie anglosaksų kalbą nėra žinoma daug. Leksiniu požiūriu artima fryzų ir kitoms vakarų germanų kalboms. Turėjo gana laisvą žodžių tvarką, nedaug skolinių. Dabartinėje anglų kalboje yra apie 33 % žodžių, kilusių iš senosios anglų kalbos: kitais skaičiavimais – apie 25 %. Dabartinės anglų kalbos žodžiai, tiesiogiai kilę iš senosios anglų kalbos – work, man, father, brother ir kt.
Anglosaksų kalba vystėsi lėtesniais tempais ir atskirai nuo žemyninių vakarų germanų kalbų. Tam turėjo įtakos jos geografinis paplitimas – izoliacija nuo žemyninės Europos – ir keltų kalbų įtaka. Anglosaksų kalboje germanams būdingos priesagos –heit, -schaft virto –hood ir –ship, pal. vok. Bruderschaft → (brolybė).
Nemažai skolinių anglosaksai perėmė iš senosios skandinavų tarmių grupės kalbų, kadangi Anglijoje buvo įsikūrę skandinavų anklavų. Manoma, kad iš skandinavų kalbų perimti tokie žodžiai, kaip sky, leg, įvardis they, veiksmažodis are.
Lotynų kalbos įtaka labiausiai reiškėsi per bažnyčią (oficiali bažnyčios kalba). Tokie skoliniai, kaip militia, movement ir assembly, service yra perimti iš lotynų kalbos. Nors reikia pažymėti, kad spartesnis romanų kalbų skverbimasis į anglų kalbą prasidėjo po normandų užkariavimų.
Svahilių civilizacija
Svahilių civilizacija  – Rytų Afrikos pakrantėse susikūrusi ikikolonijinė kultūra. Civilizacijos pavadinimas kildinamas nuo svarbiausios civilizacijos tautos – svahilių, kurių kultūra ir menas turėjo didžiulės įtakos visoms civilizacijos tautoms.
Nuo XIX a. šios civilizacijos teritorijas pasidalino Portugalija, Prancūzija, Britanija, Italija ir Vokietija. Dabar buvusias Svahilių civilizacijos teritorijas valdo šios valstybės: Somalis, Tanzanija, Kenija, Mozambikas, Komorai.
Geografija
thumb|200px|Svahilių kranto valstybės
Valdis Zatlers
Asmenybė
Mėgsta gaminti maistą; skulptūras ir muziką.
Svahilių civilizacija
Geografija
Teritorija apėmė ne tik pakrantes, bet ir smulkias salas prie pakrančių, tokias, kaip Zanzibaras, Mafija, Pemba, Komorų salos ir kitas. Teritorija dėl palankių klimato sąlygų buvo tinkama gyventi, ir gyventojų tankumas čia buvo didelis. Regiono pakrantės buvo tinkamos uostams. Prisišliejęs prie Indijos vandenyno, jis buvo atviras išorinėms įtakoms iš Azijos kultūrų: nuo seno čia veikė arabai, indai, lankėsi kinai.
Istorija
Manoma, kad dar priešistoriniais laikais čia galėjo lankytis išeiviai iš Senovės Jemeno, Indijos, kuriuos domino egzotiškos Afrikos prekės: dramblio kaulas, raganosio ragai, vėžlio šarvas, palmių aliejus. I mūsų eros tūkstantmetyje teritoriją pasiekė austroneziečiai, kurie savo migracijų metu atsinešė daug naujovių iš Pietryčių Azijos, įskaitant žemės ūkio kultūras, kaip bananas, kokosas, ryžiai. Didžiausia jų įtaka pastebima Mozambike, kur jie išlaikė austonezinę kalbą. Tačiau neabejotinai jie buvo pasiekę ir Svahilių krantą, kur kultūriškai įtakojo vietos gyventojus ir maišėsi su jais.
Zandžas
thumb|200px|Gedi gyvenvietės griuvėsiai thumb|200px|Kilvos miestas prieš sugriovimą thumb|200px|Zanzibaro sultono rūmai
Fiksuota Svahilių kranto istorija prasideda apie VII a., kuomet jame sistemingai lankosi arabų pirkliai. Tyrinėdami Rytų Afrikos krantą, jie čia išskyrė keletą svarbių atkarpų iš šiaurės į pietus: Barbara (Somalio pakrantė šiauriau Mogadišo), Zandžas (زنج, „juodas“), Sofala (dab. Kenija ir Mozambikas) ir Waq-Waq (pietinis Mozambikas). Tačiau ilgainiu Zandžas imtas vartoti visam Svahilių krantui įvardinti: X a. geografas Abu al-Hasan 'Alī al-Mas'ūdī įvardija, kad Zandžas driekėsi nuo Mogadišo iki Sofalos miesto.
Arabų ir persų pirkliai VII–X a. labai stipriai veikė vietos gyventojų kultūrą. Jie atnešė islamą, daug kultūrinių pasiekimų. Kolonizuodami krantą jie vesdavo vietos moteris. Iš jų palikuonių formavosi nauja rasė ir specifinė tautybė – svahiliai. Jų kalba buvo kreolinė, atsiradusi maišantis bantų, arabų ir persų kalboms.
Šiame laikotarpyje Zandže lankėsi ir pasiuntiniai iš Pietryčių Azijos: Šrividžajos imperijos.
Miestai-valstybės (X–XV a.)
Apie X a. terminas Zandžas tampa paniekinančiu, ir jo vengiama vartoti. Tuo metu susiformuoja brandi ir savita juodaodžių Afrikinė civilizacija, stipriai įtakota Islamo kultūros.
Svahiliai palaikė prekybinius ryšius su Arabija, Persija, Indija, vėlyvesniu laikotarpiu (apie XV a.) čia lankėsi Kinijos prikliai. Svarbiausios jų prekės buvo dramblio kaulas ir geležis. Archeologinių kasinėjimų metu randama daug užsieninių monetų, bet buvo kalamos ir vietinės svahiliškos.
Tuo metu svahiliai sukūrė aukšto lygio kultūrą, kuri atsispindi savitoje literatūroje, architektūroje, dailėje.
Portugalų viešpatavimas (XV–XVII a.)
Portugalams XV a. pasiekus šią pakrantę, juos nustebino gerai sutvarkyti miestai, architektūra. Vietos gyventojai buvo geri jūreiviai, naudojęsi dideliais laivais.
Portugaliją labai viliojo vietos brangenybės, todėl jie strategiškai žiūrėjo į šį regioną ir siekė įsigalėjimo jame. Skirtingai nei Vakarų Afrikos pakrantėse, pvz., Kongo civilizacijoje, portugalai siekė greito užkariavimo ir vietos turtų užvaldymo. Karinis pranašumas (patrankos) ir agresyvūs veiksmai lėmė svarbiausių Svahilių prekybinių centrų užėmimą XVI a. pradžioje. Tai labai staigiai nutraukė klestėjusią Indijos vandenyno prekybą keliems šimtams metų. Svahilių civilizacija patyrė ilgalaikę krizę ir visišką smukimą: seniau klestėję miestai buvo apleisti, sugriuvo.
Omano ir Zanzibaro sultonatai (XVII–XIX a.)
XVII–XVIII a., valdant Omano sultonatui, buvo antrasis Svahilių civilizacijos suklestėjimas. Būtent tuo metu sukurta dauguma literatūros kūrinių, pastatyti iki dabar išlikę miestai, pvz., Zanzibaras. Čia buvo įsteigtos gvazdikėlių plantacijos, ir regionas suklestėjo dėl jų prekybos. Tačiau tuo pat metu augo ir vergovė: svahilių pirkliai rengė reidus į žemyno gilumą ir masiškai grobė vergus, reikalingus plantacijoms. Šis regionas buvo toks svarbus ir klestintis, kad 1832 ar 1840 m. Omano sultonas perkėlė savo sostinę į Zanzibarą.
1856 m. Omano sultonas padalino teritorijas tarp dviejų sūnų. Rytų Afrikos pakrantę užvaldė sūnus Thuwaini ibn Sa'id, kuris įkūrė Zanzibaro sultonatą. Zanzibaras tęsė ekonominį klestėjimą ir vergų medžiokles, nepaisant to, kad tuo metu pasaulyje vergovė jau buvo uždrausta. Jo prekybinė sistema įsitvirtino ir toli vakaruose, plėsdama svahilių kalbą kaip regiono lingua franca.
Kolonizacija ir nepriklausomybė (XIX–XX a.)
1886 m. sudariusios slaptą sutartį Britų imperija ir Vokietijos kolonijinė imperija per kelerius metus kolonizavo Zanzibaro kontroliuojamas teritorijas žemyne, įkurdamos Britų ir Vokietijos Rytų Afrikas. 1890 m. pati Zanzibaro sala ir sultonato likučiai buvo paskelbti Britų protektoriatu, nors sultonų dinastija išliko.
Tuo pat metu Prancūzijos kolonijinė imperija kolonizavo Madagaskarą ir prie jo buvusias Komorų salas, paversdamos jas Madagaskaro kolonija. Pietines Suahilių kranto teritorijas jau nuo XVI a. kontroliavo Portugalai kaip Portugalijos Rytų Afriką.
1960 m. nepriklausomybę iš pradžių iškovojo Somalis, vėliau Vokietijos Rytų Afrika ir Britų Rytų Afrika. 1974 m. referendumu nuo Prancūzijos nepriklausomi tapo Komorai. Regione išlikusi vienintelė kolonija – Majotas, priklausantis Prancūzijai. Paskutinis 1975 m. nepriklausomybę iš Portugalijos iškovojo Mozambikas.
Šaltiniai
Deividsonas, B. (1961) Juodoji motina. Vilnius: Vaga.
Nikolajus Miklucho-Maklajus
Nikolajus Miklucho-Maklajus (, 1846 m. liepos 17 d. Roždestvenskoje, Naugardo sritis – 1888 m. balandžio 14 d. Sankt Peterburgas) – rusų keliautojas, antropologas, etnografas, geografas.
Biografija
1866–1867 m. dalyvavo ekspedicijoje į Kanarų salas ir Maroką. 1869 m. tyrė jūrų fauną Juodosios jūros priekrantėse, 1870 m. Rusijos geografijos draugijos padedamas išplaukė į Ramiojo vandenyno salas. 1871–1877 m. tyrė Naujosios Gvinėjos šiaurės rytų krantą, gyvendamas (su pertraukomis) tarp papuasų, išmoko jų kalbą, ištyrė papročius, surinko duomenų apie buitį, kultūrą, antropologinį tipą. Lankėsi Filipinuose, Indonezijoje, Malakos pusiasalyje, Mikronezijos vakaruose, Melanezijos šiaurėje. 1878–1882 m. gyveno Sidnėjuje, ten įkūrė biologijos stotį. 1886 m. grįžo į Rusiją; atvežė etnografijos ir antropologijos kolekcijų. Jo kelionių užrašuose (išleisti 1923 m.) gausu duomenų apie papuasų, Okeanijos ir Pietryčių Azijos tautų buitį ir kultūrą.
ND
ND gali reikšti:
Nd gali reikšti:
nd gali reikšti:
Kalinovo Čosnovas
Kalinovo Čosnovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 45 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 25 namai ir 149 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 21 namas ir 118 gyventojų, iš kurių 56 vyrai ir 62 moterys.
Skruzdėlės (Širvintos)
Skruzdėlės – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Čiobiškio, pamiškėje. Auga Skruzdėlių ąžuolas (gamtos paminklas).
Žylakiai (Telšiai)
Žylakiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Luokės, šalia kelio.
Morkūniškė
Morkūniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šakarvos.
Istorija
Iki XX a. vid. vietovė buvo žinoma kaip Bžozovščyznos palivarkas. Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.
Kramatorskas
Kramatorskas – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Donecko srities šiaurėje. Įkurtas 1868, miesto statusas nuo – 1932-ųjų. 173,7 tūkst. gyventojų, gyv. tankumas – 583 žm./km². Plotas – 117,1 km². Išvystyta mašinų gamybos pramonė. Mieste – 33 vidurinės mokyklos, 3 aukštosios mokyklos ir kitos švietimo įstaigos.
Šešuolių miškai
Šešuolių miškai arba  Šešuolių giria – miškų masyvas Lietuvoje, Širvintų ir Ukmergės rajonuose, 2 km į šiaurės vakarus nuo Širvintų. Priklauso Ukmergės miškų urėdijai (Šešuolių, Pakertušės, Širvintų girininkijoms). Apima 51,1 km² plotą.
Šešuolių miškų masyvą sudaro Šešuolių, Trakų, Kyvonių, Parijos, Verškainių miškai. Vyrauja velėniniai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priemoliai, aukštapelkinio ir tarpinio pobūdžio durpžemiai. Miškas labai pelkėtas, šiaurėje tyvuliuoja Kertušos, Verškainių aukštapelkės. Miškai patenka į Širvintos baseiną – pietuose teka Širvinta su intaku Augūne, mišką kerta kitas intakas Kertuša (su Balže, Parija, Ąžuoluona). Pats šiaurinis pakraštys patenka į Šešuolos (Siesarties intakas) baseiną. Miške telkšo Kertušo ežeras.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 16 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 24 %, brandūs 16 %.
Šešuolių miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, elniai, kiškiai, kiaunės, lapės, usūriniai šunys, vilkai, voverės, barsukai, bebrai, kanadinės audinės, ondatros, slankos, jerubės, perkūno oželiai. 77 Šešuolių girininkijos kvartale yra Pavydžių pilkaynas.
Love Hina
Manga buvo leista Japonijoje, Šiaurės Amerikoje, Jungtinėje Karalystėje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Singapūre, Brazilijoje, Meksikoje, Lenkijoje ir dar keliose kitos šalyse. Lietuvoje ši manga dar nėra išleista.
Manga ir anime pasakojama romantiška berniukams skirta shōnen žanro istorija apie netaktišką, bet gerų norų kupiną vaikiną. Ji dažnai priskiriama harem anime žanrui, kuriam būdinga situacija, kai vienas vaikinas gyvena su grupe nuostabių, bet labai skirtingų merginų. Tačiau vienas dalykas, neleidžiantis anime ir mangos vadinti harem anime, yra tai, kad merginos vaikino nekenčia.
Serijoje yra daug absurdiško humoro elementų, kurie veikėjų akimis atrodo tarsi eiliniai, kasdieniniai dalykai, pvz., visa naikinančios mašinos, vaiduokliai, mąstantys ir skraidantys vėžliai ir t. t.
Pagrindiniai veikėjai
Keitaro Urašima (jap. 浦島　景太郎) – jaunas studentas, nuolat nesėkmingai bandantis įstoti į Tokijo universitetą. Keitaro yra labai drovus, kai aplink jį vien merginos, o patekęs į jų apsuptį tampa labai nerangus. Net jei jis ir labai geraširdiškas ir draugiškas vaikinas, jo noras padėti dažnai jį įvelia į nemalonias situacijas. Keitaro Urašima dėvi apvalius (vėliau – pailgus) akinius, be kurių nieko nemato.
Naru Narusegava (jap. 成瀬川　なる) – ūmaus charakterio studentė, kartu su Keitaro bandanti įstoti į Tokijo Universitetą. Jai dažnai kyla noras kam nors (dažniausiai Keitaro) netikėtai smogti, paprastai dėl kvailų nesusipratimų. Kaip ir Keitaro, ji nešioja akinius, be kurių, kaip pastebima kai kuriose Love Hina, dalyse ji nieko nemato (kai kuriose anime serijose ir manga knygose vis dėlto atrodo, kad ji puikiausiai gali apsieiti ir be akinių).
Mutsumi Otohime (jap. 乙姫　睦美) – švelni, nevikri, tyliai kalbanti 21-erių metų mergina, gyvenanti Okinavoje, Japonijoje. Mutsumi turi savybę netikėtai nualpti, sudarydama mirštančios įspūdį. Be to, ji dažnai netyčia sukiršina Keitaro ir Naru.
Šinobu Maehara (jap. 前原　しのぶ) – drovi 14 metų mokinukė. Kitaip nei kiti Hinatos užeigos gyventojai, Šinobu nelinkusi mušti Keitaro. Be to, ji vienintelė gamina maistą ir skalbia drabužius.
Motoko Aojama (jap. 青山　素子) – itin formalių manierų 15-kos metų vidurinės mokyklos mokinė. Pagrindinis jos pomėgis – kendo dvikovų menas. Jos apranga bei kambario apstatymas rodo, kad ji labai domisi samurajais.
Kaola Su (カオラ スゥ) – keturiolikmetė mokinė iš užsienio. Kaip vėliau paaiškėja, ji išgalvotos Molmolo karalystės Ramiojo vandenyno salos princesė. Kaola labai žaisminga, nerūpestinga ir neturi jokių rimtos suaugusios moters požymių.
Mitsune Kono (jap. 紺野　みつね), dažnai vadinama Kitsune (jap. 狐 – lapė) – rašytoja, kuri mėgsta išgerti ir erzinti Keitaro.
Svirkančių apylinkė
Svirkančių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viekšnių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. 1954 m. prijungta Žibikų apylinkė, o dalis Svirkančių apylinkės prijungta prie Tučių apylinkės. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. iki 1965 m. sausio 7 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta Gudų apylinkė. 1965 m. sausio 14 d. Svirkančių apylinkė pervadinta Viekšnių apylinke, o iki to laiko buvusi Viekšnių apylinkė pavadinta Mažeikių apylinke.
Miliūnai
Miliūnai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Lukonių. Yra koplyčia.
Kristupas Lekšas
Kristupas Lekšas (1872 m. rugpjūčio 31 d. Strilai, Pagėgių valsčius – 1941 m. kovo 30 d. Klaipėda, palaidotas Laugaliuose, netoli Katyčių) – Mažosios Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, poetas, giesmynų sudarytojas.
Biografija
1892 ir 1896 m. su kitais lietuvninkais Pagėgių ir Šilutės apylinkėse rinko parašus po peticijomis Vokietijos imperatoriui, kad lietuvių kalba būtų grąžinta į mokyklas ir dėl lietuvių atstovavimo Vokietijos Reichstage. Nuo 1912 m. Tilžės-Lankos rinkimų apskrities Lietuvių rinkimo draugijos sekretorius. 1918 m. vienas Mažosios Lietuvos tautinės tarybos, 1919 m. Prūsų lietuvių susivienijimo steigėjų ir veikėjų, 1921 m. tarybos pirmininkas. 1920 m. kovo 20 d. su trimis tarybos atstovais lietuvininkais kooptuotas į Lietuvos Tarybą. 1922 m. Klaipėdos krašte suorganizavo Mažųjų laukininkų susivienijimą ir jam vadovavo. 1923 m. pirmosios (lietuviškos) Klaipėdos krašto Direktorijos, 1925–1928 m. krašto Seimelio narys. Nuo 1924 m. Klaipėdos krašto Evangelikų liuteronų bažnyčios sinodo narys. 1934–1939 m. Lietuvių politinės partijos „Laukininkų centras“ narys. Nuo 1937 m. Klaipėdos krašto ūkininkų draugijos valdybos vicepirmininkas.