cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tokugava Iejasu
Iejasu kaip asmenybė
90 kovų jis kovėsi kaip generolas. Teigiama, kad jis kramtydavo nagus prieš kovas ir kovų metu.
Jis domėjosi kendžucu, turėjo kelis nuosavus instruktorius.
Telšių kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla
Telšių kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Telšiuose, Džiugo g. 6, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195431076. Steigėjas – Telšių apskrities viršininko administracija, vėliau perėjo Telšių rajono savivaldybės pavaldumui.
2012 m. mokykla uždaryta.
Rimgaudas Valentinas Graibus
Rimgaudas Valentinas Graibus (g. 1939 m. gegužės 21 d. Pagrandžiuose, Rokiškio apskritis) – Lietuvos agronomas, poetas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1958 m. baigė Rokiškio E.Tičkaus vidurinę mokyklą, 1963 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą.
Nuo 1964 m. žurnalo „Mūsų sodai“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, skyriaus redaktorius, atsakingasis sekretorius, nuo 1992 m. – šio žurnalo vyriausias redaktorius, 1995–1999 m. – UAB „Mūsų sodai“ vadovas–vyriausias redaktorius.
Paskelbė straipsnių žemės ūkio ir visuomenės gyvenimo klausimais.
Gulagas
thumb|270px|Gulago lagerių sistemos žemėlapis
Terminologija
Terminas Gulagas kaip visos lagerių sistemos pavadinimas imtas naudoti rusų rašytojui Aleksandrui Solženicynui 1973 m. išleidus romaną „Gulago archipelagas“. Pats Aleksandras Solženicynas, 1970 m. Nobelio literatūros premijos laureatas, aštuonerius metus kalėjo Gulage. Rašytojas palygino šalyje pasklidusias darbo stovyklas su „salų grandinėmis“, o Gulagą apibūdino kaip sistemą, kurioje žmonės buvo verčiami dirbti iki mirties. Šis vertinimas sulaukė kai kurių mokslininkų palaikymo, nors šis teiginys susilaukė ir kritikos, nes išskyrus karo metus didelė dalis patekusiųjų į Gulagą išliko gyvi. Gulagas laikomas svarbiausiu politinių represijų instrumentu Sovietų Sąjungoje.
Siauresne prasme Gulagas (, taip pat sutrumpinimas iššifruojamas ir kaip Главное управление исправительно-трудовых лагерей ) – TSRS NKVD, TSRS MVD, TSRS Teisingumo ministerijos padalinys 1930–1960 m. administravęs ir valdęs priverstinio darbo stovyklas (lagerius).
Mažoji Karpava
Mažoji Karpava arba Malcevas (, iki 1875 m. Klein Carpowen, nuo 1938 m. Kleinkarpau, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Мальцево) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Gulagas
Terminologija
Lageriai buvo išdėstyti visoje SSRS, keli netgi buvo už jos ribų, bet tiesiogiai buvo pavaldūs Gulagui. Šiuolaikiniai didieji Rusijos Arkties pramoniniai centrai – Norilskas, Vorkuta ir Magadanas buvo kalinių pastatyti kaip lageriai.
Mažoji Karpava
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1419 m. minima Carpaw. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities Kurkenfeldo valsčiaus kaimas. Priklausė Karpavos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nekrasovo apylinkės kaimas.
Gulagas
Terminologija
Sovietų lagerių sistemos tyrimus komplikuoja formalus skirtumas tarp Gulago ir GUPVI. GUPVI buvo Vyriausioji karo belaisvių ir internuotųjų valdyba (, GUPVI), NKVD (vėliau MVD) padalinys, atsakingas už užsieniečius civilius internuotuosius ir karo belaisvius per Antrąjį pasaulinį karą ir po jo (1939–1959 m.). Daugeliu aspektų GUPVI sistema buvo panaši į Gulagą. Jos pagrindinė funkcija buvo užsieniečių priverčiamojo darbo organizavimas. Aukščiausioji GUPVI vadovybė atėjo iš Gulago sistemos. Esminis skirtumas nuo Gulago buvo tai, kad GUPVI lageriuose nebuvo kriminalinių nusikaltėlių. Kitais atžvilgiais sąlygos abiejų sistemų lageriuose buvo panašios: sunkus darbas, blogas maitinimas ir blogos gyvenimo sąlygos, aukštas kalinių mirtingumas. Sovietų politiniams kaliniams, tokiems kaip Aleksandras Solženicynas, visi užsieniečiai civiliai kaliniai ir užsieniečiai karo belaisviai buvo Gulago kaliniais. Vertinama, kad per visą GUPVI egzistavimo laikotarpį buvo sukurtos 500 karo belaisvių stovyklų (Sovietų Sąjungoje ir užsienyje), kuriose buvo 4 mln. belaisvių.
Priešistorė
thumb|barakas Solovkuose Rusijos imperijos baudžiamojoje teisėje svarbų vaidmenį turėjo tremtis (ссы́лка) ir katorga. Katorga turėjo pagrindinius priverčiamojo darbo stovyklos požymius: sunkus priverstinis fizinis nekvalifikuotas darbas, primityvios apgyvendinimo sąlygos. Katorgos darbų stovyklos nuo XVII a. buvo kuriamos daugiausia mažai apgyvendintose, sunkiomis gyvenimo sąlygomis pasižyminčiose, tačiau gausius žaliavų išteklius turinčiose vietovėse – Sibire ir Tolimuosiuose Rytuose. Nepaisant izoliuotos katorgos stovyklų aplinkos, kai kuriems katorgininkams pavykdavo sėkmingai iš įkalinimo vietos pabėgti. Paprastai ilgiems metams nuteisti katorgininkai dirbo kasyklose ir medienos paruošose. Po 1847 m. įvestų Rusijos baudžiamosios teisės pakeitimų tremtis ir katorgos bausmės buvo skiriamos ne tik kriminaliniams nusikaltėliams, bet ir politiniams sistemos priešininkams, tokiems kaip dekabristai, narodnikai ar bolševikai, nacionalinių judėjimų ir sukilimų aktyvistams. Taip į Sibirą buvo tremiami 1863 m. sukilimo dalyviai iš Lenkijos ir Lietuvos.
Nuo 1824 iki 1889 m. į Sibirą buvo ištremta 720 000 asmenų. Palyginti su tremtimi katorga buvo žymiai retesnė bausmė. Istorikės Anne Applebaum teigimu, 1906 m. katorgos bausmę atlikinėjo apie 6000 asmenų, o 1916 m. buvo 28 600 katorgininkai. Katorga ir tremtis buvo aprašyta Rusijos klasikų Fiodoro Dostojevskio („Užrašai iš mirusiųjų namų“), Antono Čechovo („Sachalino sala“), Levo Tolstojaus („Prisikėlimas“) kūriniuose.
Šalia tradicinės carinės katorgos Pirmojo pasaulinio karo metu atsirado lageriai karo belaisviams, kurie veikė panašiu principu – belaisviai buvo naudojami įvairiems darbams.
Po Vasario revoliucijos katorgos bausmė buvo panaikinta.
Revoliucija ir teroras
Po Spalio revoliucijos bolševikai žavėjosi Prancūzijos revoliucijos jakobinų idėjomis apie revoliucinį terorą. Kai kairieji eserai paliko bolševikų vyriausybę, nes nepalaikė Brest Litovsko taikos sutarties (1918 m. kovo 3 d.) bolševikų šalininkai ėmė juos suiminėti ir kalinti koncentracijos stovyklose.
Solovkai ir kiti pirmieji lageriai
thumb|Čekistų apsuptas [[Maksimas Gorkis Solovkų lageryje]] 1918 m. įkurtas pirmasis sovietų priverčiamųjų darbų lageris Solovkuose. Vėliau steigiamos lagerių tipo įkalinimo įstaigos turėjo būti reformuota ankstesnės imperinės Rusijos priverstinio darbo sistemos (katorgos) analogas. Pagrindiniai du jų tipai buvo ypatingieji ČK lageriai ir priverstinio darbo stovyklos. Ten patekdavo smulkūs nusikaltėliai, pilietinio karo belaisviai, korupcija, sabotažu ir sukčiavimu apkaltinti pareigūnai, disidentai ir kiti asmenys laikyti pavojingais sovietų valstybei. Kalinimo priverstinio darbo stovyklose sistema plėtėsi, XX a. trečiajame dešimtmetyje tokiose stovyklose įkalintų asmenų skaičius pasiekė 100 000, o pačios stovyklos nuo pat jų kūrimo pradžios pasižymėjo labai dideliu kalinių mirtingumu.
Vilkakojė
Vilkakojė (Lycopus) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų kalbos žodžių lykos – vilkas ir pous – pėda; augalo lapai primena vilko pėdą. Tai daugiametės žolės, turinčios palaipas ir pailgus skiautėtus lapus. Gentyje yra apie 10-30 rūšių.
Gulagas
Tolimesnė raida
1929 m. liepos 11 d. TSRS Liaudies komisarų taryba priėmė nutarimą „Dėl kriminalinių nusikaltėlių darbo panaudojimo“ («Об использовании труда уголовно-заключенных»), pagal kurį visi nuteistieji 3 ir daugiau metų įkalinimo turėjo būti perduodami OGPU. Kaliniai, nuteisti mažiau nei trejiems metams kalėjimo, turėjo likti ligtolinėje kalėjimų sistemoje.
Vilkakojė
Lietuvoje auga viena rūšis – paprastoji vilkakojė (Lycopus europeaeus).
Gulagas
Tolimesnė raida
Ketvirtojo dešimtmečio pradžioje ėmus griežtinti baudžiamąją politiką išaugo kalinių skaičius. 1931–32 m. pagal archyvų duomenis Gulage buvo apie 200 000 kalinių lageriuose, o 1935 m. apie 800 000 lageriuose ir 300 000 kolonijose (metų vidurkis).
1933 m. rugpjūčio 3 d. TSRS Liaudies komisarų tarybos nutarimu buvo patvirtintas RTFSR Priverstinių darbų kodeksas, nustatęs įvairius pataisos darbų lagerių funkcionavimo aspektus. Kodekse numatytas įkalintųjų darbo naudojimas ir įteisintas dviejų darbo dienų užskaitymas už tris kalėjimo dienas, kuris plačiai naudotas Baltosios ir Baltijos jūrų kanalą stačiusiųjų kalinių motyvavimui. 1934 m. liepos 10 d. TSRS centrinio vykdomojo komiteto sprendimu įkurtas TSRS Vidaus reikalų liaudies komisariatas, į kurį įėjo penkios vyriausiosios valdybos. Viena iš jų buvo Vyriausioji pataisos darbų lagerių ir darbo gyvenviečių valdyba („Главное управление исправительно-трудовых лагерей и трудовых поселений“), tų pačių metų spalio mėnesį pervadinta į Vyriausiąją lagerių, darbo gyvenviečių ir įkalinimo vietų valdybą („Главное управление лагерей, трудпоселений и мест заключения“). 1934 m. NKVD buvo perduotos TSRS Konvojavimo pajėgos.
Iki Gulago sukūrimo RTFSR didžiąją dalį įkalinimo įstaigų valdė RTFSR Teisingumo liaudies komisariato Bausmių vykdymo skyrius ir Vyriausioji priverstinių darbų valdyba prie RTFSR Vidaus reikalų liaudies komisariato. 1934 m. spalio 27 d. Gulagui perduotos visos RTFSR Teisingumo liaudies komisariato pataisos darbų įstaigos.
1936 m. sausio 4 d. buvo suformuotas NKVD Inžinerinis-statybinis skyrius, 1936 m. sausio 15 d. – Ypatingosios statybos valdyba, 1936 m. kovo 3 d. – Vyriausioji automobilių kelių tiesimo valdyba (ГУШОСДОР). NKVD priklausė tokios organizacijos kaip Vyriausioji kalnakasybos įmonių statybos valdyba, Vyriausioji hidroįrenginių statybos valdyba (Главгидрострой), Vyriausioji pramonės įmonių statybos valdyba (Главпромстрой), Vyriausioji Tolimosios šiaurės statybos valdyba (Дальстрой) ir kitos.
1937–1938 m. lagerius gausiai papildė Didžiojo valymo aukos. Šimtai tūkstančių asmenų buvo areštuoti ir nuteisti ilgo įkalinimo bausmėmis, paprastai pagal Baudžiamojo kodekso 58 straipsnį, kuriame buvo numatytos bausmės už įvairias „kontrrevoliucinės veiklos“ formas. Pagal NKVD įsakymą Nr.00447 dešimtys tūkstančių Gulago kalinių 1937–1938 m. buvo nužudyti dėl „tęsiamos kontrrevoliucinės veiklos“. Iš dalies dėl to tarp 1934 m. ir 1941 m. kalinių su aukštesniuoju išsilavinimu skaičius išaugo daugiau nei aštuonis kartus, o kalinių su aukštuoju išsilavinimu – penkis kartus. Atitinkamai išaugo išsilavinusių asmenų dalis tarp kalinių.
Antrasis pasaulinis karas ir pokaris
Vyriausiosios lagerių, darbo gyvenviečių ir įkalinimo vietų valdybos pavadinimas dar kelis kartus keitėsi, kol 1941 m. vasario mėnesį jai suteiktas nusistovėjęs NKVD Vyriausiosios pataisos darbų stovyklų ir kolonijų valdybos pavadinimas. Antrojo pasaulinio karo išvakarėse 1939 m. pagal sovietų archyvus lageriuose ir kolonijose buvo apie 1,6 mln. kalinių. Anne Applebaum ir Steven Rosefielde skaičiavimu karo pradžioje Gulago sistemoje buvo nuo 1,2 iki 1,5 mln. kalinių.
Po Vokietijos įsiveržimo į Lenkiją, kuriuo prasidėjo Antrasis pasaulinis karas Europoje, sovietai užėmė ir aneksavo Lenkijos rytinę dalį. 1940 m. Sovietų Sąjunga okupavo Estiją, Latviją, Lietuvą, Besarabiją (dabartinė Moldavija) ir Bukoviną. Šimtai tūkstančių Lenkijos piliečių, taip pat kitų okupuotų valstybių ir šalių gyventojų, nepriklausomai nuo jų tautybės buvo suimti ir išsiųsti į Gulagą.
Apie 300 000 lenkų karo belaisvių buvo paimti sovietų per invaziją į Lenkiją. Beveik visi belaisviai karininkai ir daugybė eilinių karių buvo nužudyti (žr. Katynės žudynės) arba išsiųsti į Gulagą.
Po Antrojo pasaulinio karo pabaigos perorganizuojant liaudies komisariatus į ministerijas 1946 m. kovo mėn. Gulagas pateko į TSRS Vidaus reikalų ministerijos sudėtį.
1948 m. vasario 21 d. TSRS Ministrų Tarybos sprendimu „Dėl lagerių ir kalėjimų su griežtu režimu organizavimo ypač pavojingiems valstybės nusikaltėliams“ Gulago sistemoje buvo pradėti kurti ypatingieji lageriai „šnipams, diversantams, teroristams, trockistams, dešiniesiems, menševikams, eserams, anarchistams, nacionalistams, baltiesiems emigrantams ir kitų antisovietinių organizacijų ir grupių nariams“ – Steplagas, Minlagas, Dubravlagas, Oziorlagas, Berlagas. Šių lagerių kaliniai turėjo ant drabužių nešioti numerius.
thumb|Išrašas iš komisijos nuteistųjų už kontrrevoliucinius nusikaltimus asmenų byloms peržiūrėti protokolo, kuriuo siūloma sušvelninti bausmę (1954 m.)
1956 m. spalio mėnesį buvo sukurta Vyriausioji pataisos darbų kolonijų valdyba, kuri 1959 m. kovą pervadinta į Vyriausiąją įkalinimo vietų valdybą. TSRS NKVD dalinant į du atskirus liaudies komisariatus – TSRS NKVD ir TSRS NKGB – ši valdyba pervadinta į TSRS NKVD Kalėjimų valdybą. 1954 m. TSRS Ministrų Tarybos sprendimu Kalėjimų valdyba pertvarkyta į TSRS Vidaus reikalų ministerijos Kalėjimų skyrių. 1959 m. kovą Kalėjimų skyrius buvo reorganizuotas ir įtrauktas į TSRS VRM Vyriausiosios įkalinimų vietų valdybos sistemą.
Gulagas panaikintas 1960 m. sausio 25 d. Vidaus reikalų ministro įsakymu Nr. 020, remiantis SSRS Ministrų Tarybos nutarimu Nr. 44-16 (1960 m. sausio 13 d.) ir susijęs su TSRS Aukščiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl TSRS VRM panaikinimo“ (1960 m. sausio 13 d.).
Struktūra
Gulago sistema jungė 53 lagerių valdybas (1940 m. kovą ) ir tūkstančius lagerių padalinių ir lagpunktų, 425 kolonijas, taip pat daugiau nei 2000 speckomendatūrų. Per visą jos gyvavimo laikotarpį Gulago lagerių sistemoje buvo virš 30 000 įkalinimo vietų.
Darbas, kalinių gyvenimo sąlygos
Ne darbo metu kaliniai buvo laikomi tvoromis ar spygliuota viela aptvertose teritorijose, barakuose, kuriuose buvo įrengiami dviaukščiai gultai.
Už ką buvo kalinama
Didžioji dalis Gulago kalinių buvo nuteisti už kriminalinius nusikaltimus, nors visuomet lageriuose buvo ir didelis politinių kalinių skaičius. Prasidėjus kolektyvizacijai 1929–1932 m. į lagerius pateko daugybė vadinamųjų „buožių“ – turtingesnių ar besipriešinančių sistemai valstiečių.
Įkalinimo Gulage priežastimi galėjo būti smulkūs nusikaltimai ar pajuokavimai apie sovietų valdžią ir pareigūnus. Didelė dalis Gulago kalinių buvo nuteisti taikant supaprastintas procedūras, pvz., NKVD troikų teismus. Apie pusę politinių kalinių Gulago lageriuose buvo įkalinti be teismo (🇷🇺). Pagal oficialius duomenis 1921–1953 m. pagal saugumo organų tirtas bylas buvo paskelbti 2,6 mln. nuosprendžių.
Gulago statistika
thumb|right|280px| Gulago kalinių skaičius 1930-1953 m.
Iki XX a. devintojo dešimtmečio oficiali Gulago statistika buvo įslaptinta, tyrinėtojai neturėjo priėjimo prie archyvų, dėl to vertinimai rėmėsi arba buvusių kalinių ir jų šeimos narių pasakojimais, arba taikant matematinius-statistinius metodus.
Gulago priverstinio darbo stovyklose nuo 1929 m. iki 1953 m. buvo įkalinti 14 milijonų žmonių (laikotarpyje tarp 1918 m. ir 1929 m. kalėjusių lageryje skaičių nustatyti labai sunku). Dar 6–7 milijonai žmonių buvo ištremti į atokias TSRS vietoves, 4–5 mln. pabuvojo darbo kolonijose, dar 3,5 mln. buvo darbo gyvenvietėse.
Pagal 1993 m. sovietų archyvinės medžiagos tyrimus nuo 1934 m. iki 1953 m. Gulage mirė 1 053 829 žmonės (1919–1934 m. laikotarpiui archyvinių duomenų nėra). Atsižvelgiant į galimą nepatikimą duomenų kaupimą ir praktiką „išlaisvinti“ kalinius, kurie sirgo nepagydomomis ligomis arba buvo prie mirties, tyrinėtojai faktišką Gulago mirčių skaičių paprastai nurodo didesnį. Pagal nepriklausomus vertinimus šis skaičius svyruoja nuo 1,6 mln. per 1929–1953 m. laikotarpį iki daugiau nei 10 mln.
Bendras skaičius
Gulago kalinių skaičius pagal oficialius duomenis (kiekvienų metų sausio 1 d.):
Mirtingumas
Pažyma apie kalinių mirtingumą Gulago sistemoje 1930–1956 m. :
Tautinė sudėtis
Tarp Gulago kalinių daugiausia buvo rusų – jų dalis kito nuo 63 proc. 1939 m. iki 56 proc. 1951 m. Lietuvių Gulage iki 1946 m. buvo nuo 1000 iki 3000, tačiau šis skaičius vėliau ženkliai išaugo ir 1951 m. lageriuose ir kolonijose kalėjo 43 000 lietuvių, kurie sudarė 1,7 proc. visų Gulago kalinių.
Gulago viršininkai
Keturi pirmieji Gulago vadovai patys buvo likviduoti „didžiojo teroro“ 1938–39 m. metu.
Vėlesni Gulago viršininkai buvo:
Šilalės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Šilalės rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Veikla
Rajono meru išrinkta Zita Lazdauskienė, jos pavaduotoju Stasys Radavičius. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Stasys Ažbikas.
Birmingamo tarptautinis oro uostas
Birmingamo tarptautinis oro uostas  – tarptautinis oro uostas JK, Anglijoje, Vest Midlandse, šalia Solihalo miesto, 10,2 km į pietryčius nuo Birmingamo centro. Tai šeštas pagal apyvartą oro uostas JK, nusileidžiantis tik Londono ir Mančesterio oro uostams. 2007 m. uosto apyvarta siekė virš 9,2 mln. keleivių. Oro uostą aptarnauja Birmingham International geležinkelio stotis.
Dadaizmas
thumb|[[Marcel Duchamp „Fontanas“. 1917 m.]] Dada arba Dadaizmas ( – „vaikiškas arkliukas arba kūdikio lemenimas“) – nihilistinis kultūrinis judėjimas, neigęs visus iki tol buvusius dailės, literatūros principus. Anot dadaizmo šalininkų, Dada ne menas, o anti-menas. Dadaistai bandė paneigti visas tuometines estetines ir socialines vertybes ir dažniausiai naudojo apgalvotus, tyčia sumanytus nesuvokiamus artistinius bei literatūrinius metodus. Jų darbai buvo sukurti siekiant šokiruoti ir išmušti iš vėžių publiką, taip bandant pakeisti jų estetines vertybes. Dadaistai surado be galo daug būdų išreikšti jų juodąjį humorą naudojant visai skirtingus elementus dailės kūrimui. Jie naudojo neįprastas medžiagas, įskaitant atliekas iš gatvės ir gatavus drabužius. Nors dadaistai ir įvaldė naujas technikas, jų sukilimas prieš standartus kilo iš romantinės tradicijos teigiančios visuotiną, nevaržomą gėrį žmonijai. Dėl to jiems pasisekė sukelti begalę skandalų, bet iš tiesų jie privertė žmones žiūrėti į meną kitomis akimis. Dada darbai privertė stebėtoją apsvarstyti priimtą realybę ir pripažinti vaizduotės galimybę.
Birmingamo tarptautinis oro uostas
Oro uostas įkurtas 1939 m.
Dadaizmas
Judėjimas prasidėjo 1916 m. Ciuriche, Šveicarijoje, kaip atsakas į I Pasaulinio karo baisumus. Iš Ciuricho dadaizmas išplito po visą Europą: Vokietiją, Ispaniją, Prancūziją, kai kuriose Rusijos dalyse ir net JAV – Niujorke. Viską, ką vaizdavo ankstesnė dailė, dadaistai piešė priešingai.
1920-ais metais dadaizmo judėjimas sumenko, nes dauguma jo praktikuotųjų perėjo į siurrealizmą, kur jie tęsė šokiruojančias ir išmušančias iš vėžių dadaizmo išraiškas su didesniu vidiniu pasąmoniniu stebėjimu, kurį numatė siurrealizmas. Tačiau, 1950-ųjų viduryje dadaizmas atgimė Niujorke, duodamas ženklą, kad jis vis dar yra labai iškilus ir svarbus artistinis judėjimas pasaulio dailėje.
Birmingamo tarptautinis oro uostas
Čarteriniai reisai
(visi iš pirmo terminalo)
Dadaizmas
Žodžio Dada kilmė
Anot Dada idealo, judėjimas nebus vadinamas Dadaizmu, o juo labiau pavadintas meno judėjimu.
Palikimas
Užsienyje, Dada judėjimas buvo nestabilus. Nuo 1924 m. Dada virto siurrealizmu, o menininkai pasitraukė į kitus judėjimus, įskaitant socialistinį realizmą ir kitas modernizmo formas.
1967 m. Paryžiuje įvyko didelė Dada retrospektyva. Tuo pačiu metu Ciuricho dadaistai sukėlė triukšmą ir pasirodymą Voltero kabarete, kol Leninas šalimai esančiuose apartamentuose kūrė revoliucinius planus Rusijai. Leninas nemokėjo įvertinti artistinės revoliucinės veiklos šalia jo. Tom Stoppard panaudojo šį atsitiktinumą savo pjesei „Parodijos“ (1974).
Voltero kabaretas buvo pradėtas remontuoti, kai 2002 m. kovo mėn. jį išsinuomavo grupė vadinanti save neo-dadaistais. Jų veikla susilaukė didelio visuomenės dėmesio, kaip ir originalus Dada judėjimas. Po Voltero kabareto iškraustymo, Ciurichas tapo muziejumi, dedikuotu Dada istorijai.
Dadaizmo judėjimo kūrėjai
Tristanas Cara (1896–1963) poetas, eseistas, dadaizmo kūrėjas. T. Cara parašė pirmuosius Dados tekstus „Pirmasis Misterio Antipirino dangiškasis nuotykis“ (1916), „25 poemos“ (1918) ir dadaizmo judėjimo manifestą: „Septyni Dada manifestai“ (1924).
Hansas Arpas (1886–1966) skulptorius, tapytojas, poetas. Jis buvo vienas iš dadaizmo sugalvotojų Ciuriche 1916 m. 1920-aisiais Hansas Arpas su Maksu Ernstu įkūrė dadaizmo judėjimo grupę Kelne.
Marselis Diušampas (1887–1968) prancūzų menininkas. Jis vienas įtakingiausių Dados menininkų, kurio įtaka juntama šiuolaikinių menininkų darbuose. Kaip pamatines medžiagas savo darbams jis pradėjo naudoti įprastus daiktus, kurie visiškai nesusiję su daile. Žymiausias darbas „Fontanas“ šokiravo dailės pasaulį 1917 m., nes šiam kūrinui jis panaudojo pisuarą.
Žymiausių dadaistų sąrašas:
Gleivys
Gleivys (Liparis liparis) – gleiviažuvinių šeimos skorpenžuvė. Tai giluminė žuvis. Gyvena Arkties vandenyne. Ilgis – apie 23 cm.
Paplitimas
Gleivys yra vietinis Atlanto vandenyno dalių gyventojas, toliausiai šiaurės rytuose iki Barenco jūros, Naujosios Žemės, Špicbergeno ir Lokių salos ir toliausiai pietuose iki Britų salų. Jis taip pat gyvena Baltijos ir Šiaurės jūrose, vandenyse aplink Islandiją ir rytinėje Grenlandijos pakrantėje. Giliausiai būna iki 300 m ir gyvena arti jūros dugno.
EuropaCorp
EuropaCorp – Prancūzijos kino kompanija, įkurta 1999 m. prancūzų režisieriaus Luc Besson ir prodiuserio Pierre-Ange Le Pogam. Pagrindinė kompanijos veikla − kino filmų gamyba ir platinimas. Nepagrindinė „EuropaCorp“ veikla apima TV, muzikos, licenzijavimo sritis. „EuropaCorp“ listinguota Paryžiaus vertybinių popierių biržoje.
„EuropaCorp“ filmai
2014 m. pabaigos duomenimis „EuropaCorp“ sukūrė daugiau nei 90 filmų. Keletas rinktinių kompanijos filmų:
Henrikas I
Henrikas I (1069 m. Selbyje – 1135 m. gruodžio 1 d. Lyons-la-Foret) – Anglijos karalius, Normandijos Kunigaikštis (1106–1135).
Biografija
Vilhelmo I Užkariautojo jauniausias sūnus.
Santuoka ir vaikai
Teisinėje santuokoje su Matilda Škote gimė viso du vaikai: Nuo antros santuokos su Adeliza Luvene Henrikas I vaikų neturėjo.
Valdymas
Paveldėjo sostą medžioklėje žuvus broliui Vilhelmui II Rudajam, o kitam broliui Normandijos kunigaikščiui nespėjus grįžti iš I kryžiaus žygio. Valdymo pradžioje panaikino nenuolatinius mokesčius, Bažnyčios pajamų konfiskavimą, kitas sunkesnes pirmtako įvestas prievoles, vedė anglosaksų kilmės Škotijos princesę Matildą, atšaukė iš tremties Canterbury arkivyskupą Anzelmą – taip patraukė daugelį Anglijos gyventojų. Kunigaikštis Robertas atsisakė ketinimo kariauti su Henriku I (mainais gavo Henriko I žemes Normandijoje). 1106 Tinchebrai mūšyje sumušė kunigaikščio Roberto kariuomenę, vėliau numalšino Normandijos diduomenę. Valstybės viduje siekė išlaikyti karaliaus valdžiai paklusnią Bažnyčią. Sustiprino centrinę administraciją, jo paskelbtas įstatymų kodeksas (Leges Henrici Primi) įtvirtino daug normų, išlikusių iš anglosaksų teisės. Nesuteikė dukteriai sosto įpėdinei Matildai pakankamai pilių ir žemių, kad ji galėtų apginti palikimą (po Henriko I mirties kilo pilietinis karas tarp Matildos ir kito pretendento – Normandijos kunigaikščio Stepono).
Šiaurės regionas (Kamerūnas)
Šiaurės regionas  – administracinė teritorija šiaurės Kamerūne. Ribojasi su Adamavos regionu pietuose, su Nigerija vakaruose, su Tolimosios Šiaurės regionu šiaurėje, su Čadu rytuose, su Centrinės Afrikos Respublika pietryčiuose. Administracinis centras – Garua.
Geografija
Didžiąją dalį teritorijos užima Benuė įduba, tik vietomis teiškylanti virš 200 m aukščio. Pietuose paviršius stačiais skardžiais kyla į Adamavos plokščiakalnį. Šiaurėje driekiasi Kaelės aukštuma bei Mandaros kalnai. Svarbiausia upė yra Benuė su intaku Majo Kebiu. Kita svarbi upė Vina priklauso Logonės baseinui. Benuė slėnyje įrengtas didelis Lagdo tvenkinys. Vyrauja savanų kraštovaizdžiai (nuo miškingų pietuose iki krūmingų šiaurėje). Įsteigti Buba Ndžidos, Benuė, Faro nacionaliniai parkai.
Gyventojai
Regiono tautinė sudėtis labai marga, bet didesnę dalį vietinių gyventojų sudaro Adamavos kalbomis kalbančios tautos (mbumai, dijai, čambai, fanbiai, gimbiai ir kt.). Pakraščiuose gyvena Čado kalbomis kalbančios tautos (ndžanjai, gudiai, gavarai, dabai, zimiai, mundangai ir kt.), bei Vidurio Sudano kalba kalbantys gambajai. Regione taip pat daug fulbių, atsikrausčiusių iš šiaurės. Dėl jų įtakos regione paplitęs islamas. Kitos tautos išpažįsta daugiausia krikščionybę (ypač katalikybę) ir vietinius tikėjimus.
Bestiebė usnis
Bestiebė usnis (Cirsium acaule) – astrinių (Asteraceae) šeimos usnių (Cirsium) genties augalas. Savaime auga Europoje. Dažnas Šiaurės Lietuvoje, kai kur apyretis, o pietiniuose ir pietryčių rajonuose visai nepastebėtas.
Ekologija
thumb|left|200px|Iliustracija iš Flora Batava Auga pievose, ganyklose, dirvonuose, pamiškėse ir miško aikštelėse.
Žiedai lankomi kamanių, bičių ir kitų vabzdžių. Pašarinės vertės neturi, laikoma ganyklų piktžole.
Biologija
Tai daugiametis, labai dygus medėjantį šakniastiebį turintis augalas. Stiebo neturi, arba jis būna iki 25 cm aukščio. Lapai pailgi, trumpakočiai, plunksniškai suskaldyti, garbanoti, dantyti, dantelių viršūnės dygliškos. Skroteliniai lapai prigludę prie žemės.
Buriatija
Buriatija, Buriatijos respublika (Республика Бурятия) – Rusijos federalinis subjektas, esantis pietrytiniame Sibire. Pietuose ribojasi su Mongolija, rytuose – su Užbaikalės kraštu, šiaurėje ir vakaruose – su Irkutsko sritimi, pietvakariuose – su Tuva. Sostinė – Ulan Udė.
Bestiebė usnis
Biologija
Vienas, rečiau du ar trys pailgi, gana stambūs graižai išauga lapų skrotelės viduryje ir retai pakyla virš žemės ant neilgo nesparnuoto stiebelio. Skraistlapiai žali, dygliuoti, išsidėstę keliomis eilėmis, jų viršūnė neretai spalvota. Visi graižo žiedai vamzdiški, juose yra nektaro. Vainikėlis giliai suskaldytas, rausvai violetinis, retai citrinos spalvos ar baltas.
Buriatija
Istorija
Pagal 1703 m. sutartį, pasirašytą caro Petro I, Buriatija laisvu noru įstojo į Rusijos imperiją. 1923 m. buvo suformuota Buriatijos-Mongolijos ASSR. 1937 m. nuo Buriatijos atskirtos Ust Ordos ir Agos Buriatų autonominės apygardos. 1958 m. teritorija pertvarkyta į Buriatijos ASSR. Nuo 1992 m. Buriatija – Rusijos federacinė respublika.
Geografija
Buriatija išsidėsčiusi Užbaikalėje. Pietvakariuose sieika Rytų Sajaną (aukščiausia vieta – Munku Sardyko k., 3491 m). Užbaikalėje iškilusi sudėtinga kalnų sistema: Stano kalnynas, Vitimo plokščiakalnis, Chamar Dabano, Barguzino kalnagūbriai. Iš viso kalnuotos sritys užima 80 % respublikos ploto. Klimatas vidutinių platumų; ryškiai kontinentinis. Būdingos šaltos speiguotos žiemos ir šiltos vasaros. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -24 °C, liepos 17 °C. Per metus iškrinta apie 300 mm kritulių. Visą vakarinę Buriatiją užima vienas didžiausių Azijos ežerų – Baikalas. Į jį teka Selengos, Barguzino, Aukštutinės Angaros upės. Šiaurės rytuose teka Vitimas su savo intakais. Amžinasis įšalas. Net 4/5 respublikos paviršiaus dengia taiga (maumedžiai, kedrai, kėniai). Pietuose yra stepių ir miškastepių.
Ekonomika
Buriatijoje gausu naudingų iškasenų: volframo, molibdeno, aukso, polimetalų rūdų, akmens ir rusvųjų anglių, geležies rūdų, boksito, apatitų, asbesto, grafito. Medienos, mašinų gamybos pramonė, žvejyba. Yra Gusinooziorsko ŠE. Teritoriją kerta Baikalo-Amūro magistralė.
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Miestai
thumb|right|240px|Pietų Buriatijos kraštovaizdžiai
Buriatijoje yra 6 miestai (tūkst. gyventojų 2007 m.):
Administracinis suskirstymas
right|thumb|240px thumb|right|240px|Kraštovaizdžiai į pietus nuo Ulan Udės
Respublika padalinta į 21 rajoną. Yra 6 miestai, 29 miesto tipo gyvenvietės ir 614 kaimų.
Rajonai (skliaustuose – administracinis centras):
Niels Bohr
Nilsas Boras (1885 m. spalio 7 d. – 1962 m. lapkričio 18 d.) – danų fizikas. Daug prisidėjo prie kvantinės mechanikos teorijos vystymo.
Jaunystė
Nilsas Boras gimė Kopenhagoje 1885 metais. Jo tėvas, Kristianas Boras (Christian Bohr), dirbo fiziologijos profesoriumi Kopenhagos universitete, ir buvo Danijos mokslų akademijos nariu, o motina, Elena Adler (Ellen Adler Bohr), kilusi iš pasiturinčios sefardų žydų šeimos, žinomos tarp danų bankininkų ir parlamentarų. Boras turėjo vyresniąją seserį Dženę ir jaunesnįjį brolį Haroldą. Haroldas Boras (1887.04.22.), matematikas ir olimpinis futbolo žaidėjas (1908 m. Londonas), žaidė Danijos rinktinės komandoje; Nilsas Boras irgi buvo aistringas futbolo žaidėjas, abudu broliai sužaidė daugybę mačų už „Akademisk Boldklub“.
Brandus amžius
thumb|Nilsas Boras ir [[Albertas Einšteinas diskutuoja apie kvantinę teoriją Paulo Ehrenfest‘o namuose Leidene (1925 metų gruodžio mėn.).]]
1916 metais Nilsas Boras tapo Kopenhagos universiteto profesoriumi, vadovauja katedrai. Po metų išrenkamas Danijos karališkosios akademijos nariu, o 1920 metais tampa naujai sukurto Teorinės fizikos instituto direktoriumi (oficialiai atidarytas 1921.03.3 d.). Imasi kvantiškai aiškinti Periodinę elementų sistemą. 1922 metais Boras buvo apdovanotas Nobelio premija fizikos srityje „už atomų struktūros ir iš jų sklindančios spinduliuotės tyrinėjimą“. XX a. 3-4 dešimtmečiais Boro institutas buvo teorinės fizikos židiniu, ir dauguma žinomiausių to meto pasaulio fizikos teoretikų praleido jame nemažai laiko.
1927 metų vasarį Borui gimsta Papildomumo principo idėja: daiktai gali būti atskirai analizuojami kaip turintys nesuderinamų savybių. Pavyzdžiui, fizikai, remdamiesi būtent šiuo principu, galop sutarė, kad šviesa yra banga ir dalelių srautas – dvi akivaizdžiai tarpusavyje nederančios savybės. Boras taip pat rado filosofinių pritaikymų savo originaliam principui. Albertas Einšteinas labiau mėgo klasikinės fizikos determinizmą negu tikimybinę Boro fiziką (prie kurios prisidėjo Maksas Plankas ir pats Einšteinas). Jis ir Boras turėjo savų argumentų dėl šitos teorijos teisingumo. Vienas žymiausių Boro studentų buvo Verneris Heisenbergas (Werner Heisenberg), itin daug prisidėjęs prie kvantinės teorijos plėtros (jis taip pat buvo vokiečių atominės bombos projekto vadovas). 1932 m. Borui, kaip garbingiausiam Danijos piliečiui, buvo paskirti Karlsbergo rūmai, kur jis apsigyveno su savo šeima. 1935 metais Boras pasiūlo sudėtinio branduolio idėją, o po dvejų metų paskelbiamas Boro-Kalkaro (Fricas Kalkaras) darbas apie atomų branduolių virsmus. 1939 m. Boras išrenkamas Danijos karališkosios akademijos prezidentu.
Senatvė, mirtis ir palikimas
1941 metais, vokiečių okupacijos Antrojo pasaulinio karo metu, V. Heisenbergas aplankė Borą Kopenhagoje. 1943 metais rugsėjo 30 dieną Boras, gelbėdamasis nuo vokiečių policijos arešto ir išsiuntimo į Vokietiją, pabėgo į Švediją, o vėliau atvyko į Londoną.
Vėliau N. Boras JAV, slaptoje Los Alamos laboratorijoje Naujosios Meksikos valstijoje, dirbo Manheteno projekte, kur, pasak Ričardo Feinmano, saugumo sumetimais buvo žinomas kaip Nichol Baker. N. Boro vaidmuo projekte buvo svarbus. Čia jis buvo vertinamas kaip konsultantas ir „tėvas nuodėmklausys“. Buvo susirūpinęs dėl branduolinių lenktynių: „Štai kodėl išvykau į Ameriką: jiems nereikėjo mano pagalbos atominei bombai sukurti“.
Boras tikėjo, kad branduolinės paslaptys turi būti atskleistos tarptautinei mokslo bendruomenei. Po susitikimo su Boru J. Robertas Openheimeris patarė Borui aplankyti prezidentą Frankliną Ruzveltą ir įtikintį jį, jog Manheteno projekte turi dalyvauti Rusija, tikintis paspartinti jo rezultatus. Ruzveltas patarė Borui grįžti į Angliją ir bandyti laimėti britų pritarimą. Vinstonas Čerčilis nepritarė šiai idėjai.
Po karo Nilsas Boras grįžo į Kopenhagą ir propagavo taikų branduolinės energijos naudojimą. 1955 m. Boras Ženevos konferencijoje dėl atomo naudojimo taikiems tikslams pasakė įžanginę kalbą „Fizika ir žmonija“, rudenį išrenkamas Danijos taikaus atominės energijos naudojimo komisijos pirmininku. Jis mirė Kopenhagoje 1962 metais. Palaidotas Assistens Kirkegård, Kopenhagos Norebro rajone.
Nilso Boro garbei jo vardu pavadintas cheminis elementas boris. Mokslininko atminimas įamžintas 500 Danijos kronų banknote. 1965 metais, 3 metais po Boro mirties, fizikos institutas prie Kopenhagos universiteto pakeitė pavadinimą į Nilso Boro institutą.
Kirkegoro įtaka Borui
Boras buvo susipažinęs su XIX amžiaus danų filosofo Soreno Kirkegoro (Søren Kierkegaard) darbais. 1909 metais Boras išsiuntė savo broliui gimtadienio dovanų Kirkegoro knygą „Gyvenimo kelio pakopos“. Kartu siunčiamame laiške Boras rašė: „Tai vienintelis dalykas, kurį turiu pasiųsti; bet nemanau, kad bus lengva rasti ką nors geresnio… Netgi manau, kad tai viena pačių žavingiausių knygų, kurias esu skaitęs.“ Boras mėgo Kirkegoro kalbą ir literatūrinį stilių, bet užsiminė, kad nesutinka su kai kuriomis jo idėjomis.
Ginčijamasi, ar Kirkegoras turėjo įtakos Boro filosofijai ir mokslui. Davidas Favholdtas argumentuoja, kad Kirkegoras turėjo minimalią įtaką Boro darbui, remdamasis Boro sakiniu apie nesutikimą su Kirkegoru. Tuo metu Jan Faye teigia priešingai, kad jis galėjo, nesutikdamas su teorijos turiniu, priimti jos bendrąją prielaidą ir struktūrą.
Armališkės (Kaunas)
Armališkės – Kauno miesto teritorija, esanti miesto pietryčiuose, į vakarus nuo Vaišvydavos.
Juodiškėlis
Juodiškėlis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Švenčionėlių.
Julius Beinortas
Julius Beinortas (1943 m. vasario 11 d. Kačiuškiuose, Grinkiškio valsčius – 2019 m. vasario 13 d. Panevėžyje) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Biografija
1959 m. baigė Grinkiškio vidurinę mokyklą, 1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – technologas. 1968 m. studijavo Friazino TSRS elektronikos pramonės ministerijos specializuotuose aukštuosiuose inžinerijos kursuose.
1959–1961 m. Kauno gamyklos „Bitukas“ darbininkas, 1965 m. Latvijos Lyvanų stiklo fabriko meistras, 1967–1990 m. Panevėžio gamyklos „Ekranas“ meistras, biuro viršininkas, cecho viršininkas, gamybos viršininko pavaduotojas.
Hitman 2: Silent Assassin
Hitman 2: Silent Assassin (trumpiau Hitman 2) – antrasis „Hitman“ serijos kompiuterinis žaidimas, išleistas 2002 metais. „Silent Assassin“ galima išversti iš anglų kalbos kaip „tylus samdomas žudikas“. Žaidimas sukurtas Danijos kompanijos „IO Interactive“, išleistas Britanijos „Eidos Interactive“. „Hitman 2“ galima žaisti Windows, PlayStation 2, Xbox, Nintendo Gamecube platformose. Veiksmas sukasi apie samdomo žudiko 47 gyvenimą.
Julius Beinortas
Biografija
1990–1992 m. LTSR Aukščiausiosios tarybos deputatas, 1992–2000 m. Seimo narys. 1996–2000 m. Socialinių reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas, 2000 m. pirmininkas. 1992–2000 m. Lietuvos delegacijos Baltijos Asamblėjoje narys, kelis kartus Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas. 1997–2000 m. Pabėgėlių reikalų tarybos pirmininkas.
Hitman 2: Silent Assassin
Siužetas
Po pamąstymų apie tamsią savo praeitį ir gyvenimą pirmosios dalies pabaigoje, 47 iškeliauja į Sicilijos vienuolyną, kur bando išpirkti savo kaltę ir pradėti naują gyvenimą kaip vienuolyno sodininkas.
Nelaimei, 47 yra priverstas grįžti į savo nuodėmių kelią, kai jo globėjas ir draugas tėvas Vittorio pagrobiamas mafijos. Desperatiškai bandydamas surasti draugą, 47 susisiekia su agentūra, samdžiusia jį kaip žudiką, prašydamas kokios nors pagalbos. Agentūra, padedama savo šnipinėjimo palydovų, paseka kunigą iki labai apsaugotų dono Giuseppe Giulliani rūmų. 47 įsibrauna į pastatą bandydamas išgelbėti draugą, tuo pačiu nužudydamas Giulliani. Kai pagaliau agentas suranda kur yra laikomas tėvas Vittorio, pamato, kad kamera yra tuščia. 47 sužino, kad jį pagrobė Rusijos mafija.
Sugrįžęs 47 prašo agentūros duoti jam darbo. Pradžioje dėl pinigų, kad apmokėtų tėvo Vittorio paiešką, o vėliau jam sugrįžta senas įprotis. Kaip ir ankstesnėje žaidimo dalyje, 47 yra siuntinėjamas įtakingo kliento po visą pasaulį. Dabartinio kliento tikslas – gauti viską, ko reikia branduolinio ginklo kūrimui, tad 47 prireikia keliauti į Indiją, Japoniją, Nuristaną (Afganistanas), „Petronas“ bokštus dvynius (Malaizija), Siciliją ir Sankt Peterburgą (Rusija).
Julius Beinortas
Biografija
2003–2015 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Hitman 2: Silent Assassin
Siužetas
Galiausiai agentas 47 sužino, kad jį samdęs žmogus ir buvo tėvo Vittorio pagrobėjas ir jo žudikas. 47 grįžta į savo vienuolyną, į Siciliją, ir atkeršija už savo draugą.
Nuorodos
Hitman (סדרת משחקים)
KS Ruch Chorzów
Chožuvo „Ruch“ – Lenkijos futbolo klubas iš Chožuvo. Vienas tituluočiausių Lenkijos futbolo klubų.
Istorija
1920 m. balandžio 20 d. įkurtas klubas. Daugkartinis šalies čempionas. Eilę metų kovojo aukščiausioje lygoje.
1933 m. pirmą kartą iškovojo čempionų titulą.
2016/17 m. Ekstraklasa klostėsi nesėkmingai – ekipa liko paskutinėje vietoje. Po sezono buvo perkleti į Pirmą lygą.
Netrukus iškrito į Antrą lygą, o sekančiame sezone žaidė Trečioje lygoe (ketvirta pakopa).
Pastaruoju metu atsidūrė žemesniuose divizionuose.
Vilnietis (dienraštis)
Istorija
Leistas vietoje laikraščio „Vilnius“. Leido ir redagavo Mykolas Biržiška, Povilas Gaidelionis. Spausdino Žaibo spaustuvė Vilniuje. Išėjo 168 numeriai. Nuo 1922 m. birželio 29 d. vietoje „Vilniečio“ pradėjo eiti „Rytų Lietuva“.
Bendradarbiavo Pranas Augustaitis, Jonas Basanavičius, A. Kasakaitis, J. Krikščiūnas, A. Morovskis, Albinas Rimka, Ksaveras Sakalauskas-Vanagėlis, T. Šulcas ir kt.
Staryja Darohos
Starýja Daròhos (arba Staryje Dorogos, ) – miestas pietinėje Baltarusijoje, Minsko srities pietuose. Rajono centras. Yra geležinkelio stotis, Šv. Mykolo cerkvė (XX a.), žydų kapinės, jaunimo centras, kultūros rūmai (nuo 2001 m.).
Istorija
Minimos nuo 1524 m. XIX a. buvo kaimas Babruisko apskrities Novyja Darohų valsčiuje. Netoliesė kūrėsi Novyja Darohos. 1938 m. Staryja Darohos gavo miesto teises.
Vaisgina
Vaisgina (Ajuga) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiamečiai žoliniai augalai. Žiedai sukrauti lapų pažastyse varpos pavidalo žiedynuose. Vainikėlis žydras, rožinis arba baltas. Sėklas platina skruzdėlės.
Gentyje yra apie 40-50 rūšių. Lietuvoje auga šios:
Melsvadėmis saulešeris
Sidabriškai žėrinti žuvis su spindinčiais mėlynais taškais. Kūnas iki 9,5 cm ilgio. Laikosi būryje, išskyrus dauginimosi laikotarpį; tuomet patinai gina teritoriją ir būna labai agresyvūs.
Akvariumuose laikoma nuo 1900-ųjų pradžios, tačiau niekada netapo populiari tropinius akvariumus turinčių savininkų tarpe, nes jai reikia šalto vandens. Akvariumas turi būti erdvus, gausiai apsodintas šaltavandeniais augalais, su daugybe slėptuvių ir rupaus smėlio arba smulkaus žvyro dugnu. Tinkamiausias neutralus arba kiek šarmingas, vidutinio kietumo vanduo. Temperatūros ribos: 10-22 °C. Veisiasi sėkmingiau, kai iki 15 cm pažeminamas vandens lygis. Ikrus išleidžia į patino iškastą duobutę grunte. Patinas gina dėtį.
Paplitęs JAV Atlanto vandenyno pakrantėse, skalaujamose Golfo srovės – nuo Niujorko į pietus iki Floridos.
Pranas Grabijolas
Pranas Grabijolas (g. 1931 m. sausio 4 d. Turloviškėse, Trakų apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1950 m. baigė Kaišiadorių gimnaziją, 1966 m. – Vilniaus universitete žurnalistikos specialybę.
Nuo 1950 m. Kaišiadorių apskrities laikraščio „Bolševikiniu keliu“ redakcijos literatūrinis darbuotojas; nuo 1952 m. Kaišiadorių rajono laikraščio „Bolševikiniu keliu“ atsakingasis sekretorius, 1959–1962 m. redaktorius, nuo 1962 m. laikraščio, pervadinto „Komunistiniu keliu“, vėliau „Į komunizmą“ – redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1973 m. laikraščio, nuo 1989 m. pavadinto „Kaišiadorių aidai“ redaktorius, 1991 m. pabaigoje atsisakė redaktoriaus pareigų.
Stari Pavluvas
Stari Pavluvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Januvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į vakarus nuo Palenkės Januvo, apie 20 km į šiaurę nuo Palenkės Bialos ir apie 114 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino.
Istorija
Kaimas įkurtas XV amžiuje. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1919-1943 m. kaimas buvo Pavluvo valsčiaus centras. 1929-1930 m. pastatyta medinė Stari Pavluvo Šv. Mikalojaus cerkvė.
Jakas (reikšmės)
Jakas gali reikšti:
Pavardė
Jakas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jakienė (ištekėjusi moteris) ir Jakaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Aleksandras Šimanskis
Aleksandras Šimanskis (1937 m. kovo 25 d. Sedoje, Mažeikių apskrityje – 2022 m. gruodžio mėn. ) – lietuvių teatro aktorius.
Biografija
1964 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją ir nuo to laiko buvo Klaipėdos dramos teatro aktorius.
Naujausi vaidmenys
Vaidino Lietuvos kino studijos filmuose Svetimi (1962 m., rež. Marijonas Giedrys), Mažos mūsų nuodėmės (1979 m., rež. Henrikas Šablevičius), Amžinoji šviesa (1987 m., rež. Algimantas Puipa).
Telšių Naujamiesčio mokykla
Telšių Naujamiesčio mokykla – valstybinė internatinė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Telšiuose, P. Cvirkos g. 2A, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų, judesio ir padėties sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190986921. Steigėjas Telšių apskrities viršininko administracija.
Istorija
Telšių specialioji mokykla įkurta 1987 m. Mokykloje ugdomi vaikai su psichine ir fizine negalia nuo 7 iki 21 metų ir teikiamos užimtumo paslaugos neįgaliems asmenims virš 21 metų.
Egidijus Bičkauskas
Nuo 1968 m. su šeima gyveno Vilniuje. 1973 m. baigęs mokyklą Žirmūnuose studijavo teisę Vilniaus universitete, dirbo prokuratūroje tardytoju. 1989 m. išrinktas TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatu. 1990 m. tapo Seimo nariu, Seimo pirmininko pavaduotoju, dirbo ambasadoriumi Rusijoje. 1996 m. išrinktas į Seimą Justiniškėse.
Nuo 1993 m. buvo Centro sąjungos narys.
Baltažandis jūrų chirurgas
Baltažandis jūrų chirurgas (Acanthurus nigricans) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvų rūšis.
Akvariumuose
Baltažandžiai jūrų chirurgai laikomi jūriniuose akvariumuose. Kaip ir daugumai koralų rifuose gyvenančių jūrų chirurgų, jiems reikalingos vandens srovės, daug deguonies, dideli akvariumai – skirtingi augintojai rekomenduoja ne mažiau 560 - 680 litrų. Akvariumuose maitinami ne mažiau tris kartus per dieną dumbliais, spirulina, brokoliais, cukinija, praturtintais daržovių dribsniais. Svarbu užtikrinti pakankamą vitamino C kiekį, jei reikia, įmaišant jo papildomai į maistą ar įmaišant tirpalą tiesiai į vandenį.
Brokeno šmėkla
thumb|right|Brokeno šmėkla thumb|Rūko lankas, Saulės [[vainikas ir Brokeno šmėkla stebimi San Franciske.]] thumb|Rūko lankas, Saulės [[vainikas ir Brokeno šmėkla stebimi San Franciske.]]
„Šmėkla“ atsiranda, kuomet Saulė šviečia iš nugaros alpinistui, žiūrinčiam nuo viršūnės arba kalvos žemyn į rūką. Šviesa projektuoja alpinisto šešėlį į rūko tūrį, dėl šios priežasties šešėlis įgyja nenatūralią trikampę formą, susidarančią dėl perspektyvos – stebėtojo galva yra projektuojama į gilesnius (tolimesnius) rūko sluoksnius, tuo tarpu kūno šešėlis projektuojamas į artimesnius. Susidarantis milžiniško šešėlio įspūdis yra optinė apgaulė, susidaranti dėl to, kad stebėtojas mano, jog šešėlis, susidaręs ant debesų, yra nutolęs tuo pačiu atstumu, kaip ir objektai, matomi per plyšius debesyse. Toks pats įspūdis susidaro ir tuomet, kada arti šešėlio nėra jokių objektų, leidžiančių žmogui spręsti apie „šmėklos“ dydį. Šešėlis taip pat krenta ant skirtingo dydžio ir skirtingai nutolusių vandens lašų, sudarančių rūką. Dėl šios priežasties papildomai sutrinka žmogaus scenos gylio suvokimas. Dėl rūko sluoksnių arba debesų judėjimo taip pat susidaro įspūdis, kad „šmėkla“ juda. Šie judesiai turi baugiai staigų, nenuspėjamą charakterį dėl chaotiško oro srautų judėjimo. Bandant nuo šešėlio bėgti į kalną, jis pradeda vizualiai augti, bėgant nuo šešėlio į pakalnę, jis vizualiai mažėja, tačiau sparčiai artėja. Dėl šios priežasties Brokeno dvasios legenda apipinta mistika bei žmonių dingimo istorijomis.
Žmogaus figūros galva dažnai yra apsupta šviečiančios aureolės, turinčios arba ryškiai baltą spalvą, arba ryškius spalvotus žiedus. Dėl šios priežasties Brokeno šmėklos fenomenas yra panašus į vainiko fenomeną arba į šventojo švytėjimo (vokiškai Heiligenschein) reiškinį.
Juodiškės (Utena)
Juodiškės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gedimino.
Sakramento juodžuvės
Sakramento juodžuvės (Orthodon) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Lenkijos krepšinio lyga
Lenkijos krepšinio lyga  – krepšinio čempionatas, kuriame dalyvauja stipriausi Lenkijos krepšinio klubai. Lenkijos krepšinio lyga įkurta 1928 metais. Pagrindinis lygos rėmėjas yra energetikos kompanija – „Tauron“.
Dabartiniai KML klubai
2014–2015 m. sezone Lenkijos krepšinio lygoje rungtyniauja 16 komandų:
Finalai
{| ! Sezonas !! Vaizdas:Med 1.png Čempionai !! Vaizdas:Med 2.png Vicečempionai !! Vaizdas:Med 3.png III–ioji vieta !! IV–oji vieta
Balstogės Čarnos geležinkelio stotis
Balstogės Čarnos geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Čarnos Bialostockos mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Balstogės Čarnos valsčiuje. Stotis buvo atidaryta 1862 m. kai buvo pradėtas naudoti Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. Per stotį eina vietinė miesto linija, kuri jungia pagrindinę stotį su miesto pramoniniu rajonu ir Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stoties iki Vulka Ratovieckos geležinkelio stotelės yra 3,8 km ir iki Machnačo geležinkelio stoties yra 3,9 km.
Benjaminas Budnas
Benjaminas Budnas (, m. po 1624 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės literatas, vertėjas.