cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skubrai
Skubrai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tubelių.
Magistralės A2 tiltas per Šventąją
Magistralės A2 tiltas per Šventąją – valstybinės reikšmės kelyje, 72,84 kilometre, stovintys du automobilių tiltai, sujungiantys Šventosios upės krantus Ukmergės rytiniame pakraštyje – priemiestinių Varkališkių (Vidiškių sen.) ir Jogvilų (Lyduokių sen.) kaimų teritorijose. Abu tiltai atskirti automagistralės skiriamąja juosta, skirti priešingų krypčių eismui. miniatiūra|220px|left|Upėje stovi 2 tiltai, atskirti skiriamąja juosta miniatiūra|220px|left|Pravažiavimas po tiltu
Kairiajame Šventosios krante (magistralės Vilniaus pusėje) įrengtas transporto mazgas su pėsčiųjų viaduku 72,18 km, dviem žiedinėmis sankryžomis ir jungiamaisiais privažiavimais į kelią. Po Šventosios tiltu įrengtu viaduku vyksta eismas iš Ukmergės į Lyduokių, Žemaitkiemio pusę ir atgal. Tiltas kerta Šventosios ichtiologinį draustinį, kairė jo pusė ribojasi su Dukstynos vandenvietės sanitarine apsaugos zona.
Rekonstrukcija
Tiltas pastatytas tiesiant magistralę, kurios ruožas tarp Vilniaus ir Ukmergės užbaigtas apie 1985 m, o visas kelias oficialiai atidarytas 1998 m. Nuo statybų pradžios tiltui buvo atliktas tik kosmetinis remontas. Ilgainiui statinys nebeatitiko ke­lia­mų sau­gos rei­ka­la­vi­mų. Jo važiuojamosios dalies dangoje buvo su­si­da­riu­sios pro­vė­žos, ati­tva­rai ir tu­rėk­lai su­rū­di­ję, blo­gos būk­lės šlai­ti­niai laip­tai, ap­tru­pė­jęs si­jų ir at­ra­mų ap­sau­gi­nis be­to­no sluoks­nis. Po atliktų tyrimų paaiškėjo itin prasta atramų būklė: rū­di­jo lai­kan­čio­ji ar­ma­tū­ra, ski­li­nė­jo ir by­rėjo be­to­nas, kai ku­rio­se vie­to­se la­bai su­ma­žė­jęs ko­lo­nų skersp­jū­vis.
2016 m. buvo atnaujinta Žemaitkiemio sankryža, todėl sutrumpėjo kelias vairuotojams, vykstantiems iš Uk­mer­gės ir kertantiems magistralę – anksčiau tekdavo daryti lanką per jos sankirtą su keliu ties Graužiečiais.
Techninė charakteristika
Tiltas gelžbetoninis, sijinis, 5 angų. Perdanga sumontuota iš surenkamųjų elementų (tėjinio skerspjūvio sijų), remiasi į taurus. Bendrieji tilto rodikliai: ilgis – 132,3 m, visas plotis – 15,08 m, eismo juostos – 2 po 3,75 m, saugos juostos – 1,00 m ir 3,50 m, atitvarai – 2 po 0,5 m. 2013 m. duomenimis, eismo intensyvumas – 4430 aut./parą, iš jų 683 aut./parą sunkiasvorio transporto (kairėje pusėje).
Eimeniškiai (Baltaduoniai)
Eimeniškiai arba Baltaduoniai (, nuo 1909 m. Baltadonen, nuo 1938 m. Weizenfelde) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 19 km į vakarus nuo Pilkalnio, 24 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Draugupės.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Eimeniškių kaimo bendruomenė 1935–1936 m. 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 8 ugniakurais, 1854 m. – kaimas su 13 gyvenamųjų pastatų ir 100 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Lengvaminų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Spulių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. prie Baltaduonių prijungtas Heinrichsfeldės dvaras, sujungta savivaldybė pavadinta Heinrichsfelde. Tarpukariu kaime buvo mokykla, vėjo malūnas, smuklė.
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Gyventojai
Be to, Heinrichsvaldės dvare 1905 m. buvo 26, 1910 m. – 24 gyventojai.
Čiulas
Čiulas  – aptempta megzta kepuraitė su ausinėmis, būdinga Peru ir Bolivijai, iš vikunijos, alpakos, lamos ar avies vilnos. Alpakų vilna pasižymi labai geromis termoizoliacinėmis savybėmis, kas svarbu Andų aukštikalnėse.
Gudmoniškės apylinkė
Gudmoniškės apylinkė (arba Gudmoniškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šaukėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Užvenčio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šaukėnų apylinkės ir Varputėnų apylinkės.
Silezijos kunigaikštystė
Silezijos kunigaikštystė – viduramžių kunigaikštystė istoriniame Silezijos regione Lenkijoje. Netrukus po to, kai 1138 m. ji buvo suformuota Piastų dinastijos laikais, ji suskilo į įvairias Silezijos kunigaikštystes. 1327 m. likusi Vroclavo kunigaikštystė ir dauguma kitų Silezijos Piastų valdytų kunigaikštysčių atiteko Bohemijos karalystei kaip Silezijos kunigaikštystės. Šis įsigijimas buvo baigtas, kai Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis 1335 m. Trenčyno sutartimi atsisakė savo teisių į Sileziją.
Bedugnis (Ignalinos r., Ignalinos sen., Gaveikėnų km.)
left|120px
Bedugnis – ežerėlis Lietuvoje, Ignalinos rajone, 2,5 km į vakarus nuo Ignalinos, į vakarus nuo Strigailiškio, Palūšės miške. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,11 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 153,4 m. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Pietinė pakrantė kalvota, šiaurinėje pakrantėje plyti Palaukinio pelkė. Ežeras nenutekantis, priklauso Dringio ežero intako Palaukinio baseinui. Pietine pakrante eina kelias.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
1925–1926 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Jordan Hawkins
Džordanas Hokinsas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančiame Naujojo Orleano „Pelicans“ klube. Žaidė koledžo krepšinį Konektikuto „Huskies“ komandoje.
Karjera koledže
Būdamas pirmakursis D. Hokinsas sužaidė 27 rungtynes ir vidutiniškai pelnydavo po 5,8 taško ir atkovodavo po 2 kamuolius. Sezono pabaigoje patyrė smegenų sukrėtimą ir praleido kelis turnyrus.
Hokinsas antrąjį sezoną pradėjo kaip „Huskies“ startinio penketo atakuojantis gynėjas. Patyrė antrąjį smegenų sukrėtimą per komandos sezono atidarymo rungtynes. Jis praleido dvejas rungtynes ir sugrįžęs pelnė 20 taškų. 2023 m. nacionalinio čempionato rungtynėse su San Diegu jis pelnė 16 taškų ir „Huskies“ laimėjo 76:59. Netrukus po rungtynių Džordanas Hokinsas paskelbė, kad atsisakys likusios teisės žaisti koledže ir dalyvaus 2023 m. NBA naujokų biržoje.
Samuel Odeoyibo
Samuelis Odeojibas (Samuel Odeoyibo; g. 1993 m. rugsėjo 28 d.) – Nigerijos futbolininkas, gynėjas.
Jordan Hawkins
Naujojo Orleano „Pelicans“ (2023–dabar)
2023 m. NBA naujokų biržoje Naujojo Orleano „Pelicans“ pasirinko jį keturioliktuoju šaukimu.
Universitetas
{| class="wikitable sortable" style="text-align:right;"
Samuel Odeoyibo
Žaidė Lietuvoje ir atstovavo Kauno rajono „Hegelmann“ futbolo klubui.
Karjera
Jis keletą metų praleido žaisdamas mėgėjišku lygmeniu, kol 2016 m. galėjo pasirašyti oficialią sutartį su FK Krumkačy.
FK Krumkačy
2016 m. atstovavo FK Krumkačy, tačiau į pagrindinė sudėtį retai patekdavo. Aukščiausioje lygoje sužaidė vos dvejas rungtynes.
FK Naftan Novopolock
2017 m. antroje pusėje persikėlė į Naftan.
FK Granit Mikaševiči
2018 m. žaidė FK Granit Mikaševiči.
FK Belšina
2019 ir 2020 m. atstovavo FK Belšina Babrujsk.
FK Tarpeda-BelAZ
2021 m. atstovavo FK Tarpeda-BelAZ.
FC Hegelmann
2022 m. atstovavo FC Hegelmann klubui.
2022 m. kovo 5 d. debiutavo naujoje komandoje A lygos rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris.
2022 m. rugpjūčio 12 d. pelnė įvartį A lygos rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Skučiškė
Skučiškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 7 km nuo Bagotosios.
Horoya AC
Konakrio „Horoya“ arba tiesiog „Horoya“ – Gvinėjos futbolo klubas iš Konakrio, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Pilnu pavadinimu žinomas kaip Horoya Athletic Club. Namų rungtynes žaidžia Rugsėjo 28–osios dienos stadione, talpinančiame 35 tūkst. žiūrovų.
Istorija
1975 m. įkurtas klubas. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai ir Gvinėjos futbolo taurės laimėtojai. Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Pirmoje lygoje ir surinkę 49 taškus liko antroje vietoje, vos vienu tašku atsiliko nuo čempionais tapusių Hafia FC.
Ausinė kepurė
Ausinė kepurė, ausinė  – žieminė kailinė, audeklinė ar kailinė-audeklinė kepurė, turinti sprandą pridengiantį atvartą bei dvi atverčiamas ausines. Anksčiau tai buvo vyriška kepurių rūšis, dabar būna ir moteriškų. Paplitusi Rusijoje ir kituose kraštuose su šaltomis žiemomis.
Dažniausi kailiai, iš kurių siuvamos ausinės kepurės – triušio kailis, kirptas avikailis, dirbtinis kailis. Naudojami ir brangesni kailiai – lapės, bebro ir kt.
Istorija
thumb|right|250px|Vokietis medžiotojas su ausinės tipo kepure (Joachim von Sandrart, 1643 m.). Ausinės kepurės nešiojamos ne tik Rusijoje, bet ir kituose šiauriniuose kraštuose – Ukrainoje, Skandinavijoje, Pabaltijyje, Vokietijoje, Ukrainoje, Mongolijoje, Šiaurės Korėjoje, Šiaurės Kinijoje, Kanadoje.
Manoma, kad į Rusiją kailines ausines kepures atnešė mongolai, kuriems efektyvios šiltos žieminės kepurės itin svarbios dėl atšiauraus žemyninio klimato Mongolijoje.
1940 m. TSRS kariuomenėje ir milicijoje į žieminę uniformą įvestos ausinės kepurės. To priežastis – daug apšalusių ir sušalusių kareivių TSRS-Suomijos kare, kurie iki tol žiemą dėvėdavo budionovkas.
Ausinės kepurės iki šiol yra Rusijos Federacijos Ginkluotųjų pajėgų žieminės uniformos dalis. Ausines naudoja ir kai kurie Kanados kariuomenės daliniai.
Kubanka
Kazokų kubankos
Kubankos buvo uniforminės Kubanės ir Tereko kazokų kariuomenių kepurės. Pavadinimas ( atsirado Pirmojo pasaulinio karo metais. Dono kazokų kubankų viršus raudonas, Astrachanės kazokų – geltonas, Tereko kazokų – mėlynas.
Kubankos viršus paprastai tradiciškai turi dvi baltas linijas, sudarančias kryžių. Kubankos viršus paprastai susiuvamas iš keturių elementų, ir siūlėse tarp jų įsiūtas apvadas ir sudaro kryžių.
Isak Danielson
miniatiūra|I. Danielson Isakas Oskė Danielsonas (SV Isak Ocke Danielson; 1997 m. rugpjūčio 27 d. Geteborge, Švedija) – švedų atlikėjas ir dainų autorius.
Kubanka
Kazokų kubankos
Antrojo pasaulinio karo metais kubankos buvo kai kurių kazokų dalinių vermachte dalis.
Isak Danielson
Biografija
Gimė ir užaugo Hove, į pietus nuo Geteborgo. Turi dvi vyresnėles seseris Miną (Minna) Moą (Moa). Jo tėvas Mansas Danielsonas (Måns Danielson) yra vienas iš maisto bendrovės „Mat.se“ įkūrėjų. Danielsonų šeima nuo 2008 m. iki 2010 m. gyveno Londone, Anglijoje, O Izaokas Danielsonas tuo metu lankė „Tring Park“ menų mokyklą.
Kubanka
Kazokų kubankos
Dabartinėje Rusijos Federacijoje kubankos yra rejestrinių kazokų uniformos dalis.
TSRS ir Rusijos Federacijos uniforminės kubankos
Tarybų Sąjungoje kubankos ir jų tipo kepurės buvo ne tik kazokų, bet ir kai kurių žinybų uniformų dalis. Pvz., kubankos įėjo į NKVD eilinio ir seržantų personalo žieminę aprangą (pagal TSRS NKVD 1943 m. vasario 18 d, įsakymą Nr. 126),
Isak Danielson
Biografija
Studijavo Geteborgo universitete.
Muzikinė karjera
Izaokas Danielsonas muzikinę karjerą pradėjo būdamas 14 metų, 2012 m. sudalyvavęs muzikiniame Švedijos projekte „X Factor“, kuriame užėmė 3-ią vietą.
Kubanka
TSRS ir Rusijos Federacijos uniforminės kubankos
Dabartinėje Rusijoje kubankos irgi naudojamos kaip uniformų elementas. Jos įeina, pvz., į Rusijos Federalinės veterinarinės ir fitosanitarinės priežiūros tarnybos žiemines moteriškas uniformas. Tiesa, nuo įprastinių kubankų skiriasi tuo, kad viršus ne audeklinis, o kailinis.
Isak Danielson
Muzikinė karjera
Pirmąjį singlą „Long Live This Love" išleido 2014 m. sausio 3 d.
Danielsonas savo tarptautinį proveržį pasiekė po to, kai amerikiečių šokėja Maddie Ziegler savo „Instagram“ paskyroje pasidalino vaizdo įrašu, kuriame grojo jo daina „Ending“. Po to daina buvo panaudota viename iš šokių numerių Amerikos televizijos programoje „So You Think You Can Dance“. Taip pat daina „Ending“ buvo panaudota Amerikos televizijos serialo „Cloak & Dagger“ serijoje.
Izaokas išleido tris EP („Volume One" (2015 m.), „Volume Two" (2016 m.) „Run to You" (2019 m.)) ir keletą singlų, o 2018 m. spalio mėn. išleido savo albumą „Yours“ ir pasiekė Švedijos „iTunes“ populiariausių albumų sąrašo viršūnę.
Kubanka
Pramoninio siuvimo kubankos
Kailinė kubankos dalis būdavo siuvama iš juodų ar kitokių spalvų karakulio kailiukų. Visas kailis turėjo būti vienodas – vienodo formos karakulio garbanėlės, plaukai vienodų spalvos ir žvilgesio. Visi kailio plaukai turėjo gulėti iš kairės dešinėn. Pamušalas būdavo šilkinis, tokios pat spalvos kaip ir kailis.
Kubankos buvo gaminamos nuo 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 ir 63 dydžių.
Isak Danielson
Muzikinė karjera
2019 m. rugsėjo 26 d. išleido singlą „Silence", kurio muzikinis klipas „Youtube“ platformoje surinko daugiau nei 300 tūkst. peržiūrų.
2019 m. lapkričio 7 d. Izaokas Danielsonas išleido savo pirmąjį kalėdinį singlą „Snowman" (originaliai atliekamą atlikėjos Sia).
Charles Michel
Šarlis Mišelis (1975 m. gruodžio 21 d.) – Belgijos politikas, Europos Vadovų Tarybos pirmininkas nuo 2019 m. Anksčiau jis ėjo Belgijos ministro pirmininko pareigas 2014–2019 m.
Skudai
Skudai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Viešintų, prie Viešintos.
Charles Michel
Biografija
Šarlis Mišelis gimė 1975 m. gruodžio 21 d. Namiure, Valonijoje. Jis yra Louis Michel, buvusio Europos komisaro, ir Martine Pierre sūnus.
Mišelis pradėjo savo politinę karjerą būdamas 16 metų, kai prisijungė prie Jodoigne jaunųjų liberalų reformatorių (Jeunes Réformateurs Libéraux de Jodoigne).
Būdamas 18 metų, jis buvo išrinktas Valonijos Brabanto provincijos tarybos nariu.
1998 m. jis baigė teisės studijas Université Libre de Bruxelles (ULB) ir Amsterdamo universitete, po to tapo teisininku Briuselio advokatūroje.
Nuo 2014 m. iki 2019 m. ėjo Belgijos ministro pirmininko pareigas.
Nuo 2019 m. yra Europos Vadovų Tarybos pirmininkas.
Jis laisvai kalba olandų ir anglų kalbomis, bei gimtąją prancūzų kalba.
Solange Knowles
Solange Piaget Knowles (g. 1986 m. birželio 24 d.) – amerikiečių dainininkė, dainų autorė, šokėja, modelis bei aktorė. Savo karjerą pradėjo kartu su grupe „Destiny's Child“, tačiau niekada nebuvo oficiali narė. 2002 m., kai atlikėjai buvo šešiolika, išleistas debiutinis albumas „Solo Star“. 2023 m. duomenimis, atlikėja yra išleidusi keturis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „When I Get Home“, išleistas 2019 m. kovą.
FK Orša Vilnius
Vilniaus „Orša“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Komandą sudarė daugiausia 18–20 m. amžiaus jaunuoliai. 2009 m. ji debiutavo III lygoje ir ėmė žaisti SFL, tačiau 2010 m. dėl finansinių sunkumų pasitraukė iš varžybų pirmajame rate.
Dailusis čiuožimas 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Dailusis čiuožimas 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyko Sostinės arenoje, Pekine, Kinijoje.
Indokininis tigras
Indokininiai tigrai (Panthera tigris corbetti) – tigrų porūšis, paplitęs Kambodžoje, Laose, Mianmare, Tailande, Vietname, o seniau ir Kinijoje. Jie yra mažesni, bei tamsesnio kailio, nei bengaliniai tigrai. Patinai sveria nuo 150 iki 190 kg (330–420 svarų), o patelės 110–140 kg (240–310 svarų). Jų mėgiamos buveinės yra miškingos kalnų ar kalvų vietovės. Apytiksliais skaičiavimais indokininių tigrų populiacija svyruoja nuo 1200 iki 1800 individų, iš kurių tik keli šimtai gyvena laisvėje. Dėl brakonieriavimo ir jų pagrindinio grobio – elnių, laukinių kiaulių, – medžiojimo, šios rūšies egzistavimui gresia pavojus. Vietname beveik trys ketvirtadaliai tigrų buvo nužudyta, nes jų kūnai – žaliava Kinijos medicinos preparatams gaminti.
Dirvonėnų apylinkė (Užventis)
Dirvonėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Torreciudad
thumb|250px|Bendras šventyklos vaizdas. Torresiudado šventovė – Mergelės Marijos šventovė esanti Hueskos provincijoje, Aragono regione Ispanijoje. Šventovė yra šalia Sinkos upės, Pirėnų kalnuose, už 75 km nuo Hueskos. Dabartinis šventovės pastatas buvo pastatytas Opus Dei (liet. Dievo Darbas) prelatūros įkūrėjo šventojo Josemaria Escriva de Balaguer iniciatyva.
Lopra
Lopra – kaimas Suvurojaus saloje, Fareruose. 2010 m. duomenimis, kaime gyveno 92 gyventojai. Kartu su Akraru, Sumba ir Vikarbirgio (apleistas) kaimais priklauso Sumbos savivaldybei.
Manoma, kad iki skandinavų Lopros gyvenvietę VI–VIII a. galimai įkūrė gėlai.
1901 m. Loproje norvegai pastatė banginių medžioklės stotį. Nuo 1940 m. iki 1946 m. buvo nenaudota. Stotyje dirbo 70 darbuotojų. Dauguma iš jų buvo iš Sumbos, keli iš Vaguro ir Porkerio. 1953 m. banginių skaičius nebuvo didelis, medžioklė neatnešė jokio pelno, todėl nuspręsta uždaryti stotį.
Juan Gris
Chuanas Grisas (, tikr. José Victoriano González, 1887 m. kovo 23 d., Madridas – 1927 m. gegužės 11 d., Bulonė) – XX a. ispanų tapytojas kubistas.
Biografija
Chuanas Grisas (piln. José Victoriano Carmelo Carlos González-Pére) gimė 1887 m. kovo 23 d. Madride. Ch. Grisas buvo tryliktas iš keturiolikos pasiturinčios popieriaus pramonininko šeimos vaikų. 1902−1904 m. jis mokėsi braižybos Madrido dailės ir amatų mokykloje, publikavo savo piešinius vietos spaudoje. 1904−1905 m. Ch. Grisas mokėsi tapybos pas akademinį dailininką José Maria Carbonero. 1906 m. persikėlė į Paryžių, kur gyveno iki gyvenimo pabaigos. Jo draugais Paryžiuje tapo tapytojai Žoržas Brakas, Pablas Pikasas, Fernanas Ležė ir literatai Gijomas Apolineras, Maksas Žakobas, Maurice Raynal. Ch. Grisas piešė humoristines iliustracijas Paryžiaus žurnalams. Nuo 1910 m. atsidėjo tapybai ir apie 1912 m. išvystė nuosavą kubistinę tapybos stilistiką.
Pirmą kartą Ch. Griso kūriniai eksponuoti 1912 m. Nepriklausomųjų parodoje Paryžiuje, po to tais pat metais eksponuoti Barselonoje, Berlyne, Ruane. Jis pasirašė sutartį su vokiečių kolekcionuotoju ir meno kūrinių dileriu Daniel-Henry Kahnweiler dėl savo darbų pardavimo, 1914 m. jo draugu tapo Anri Matisas ir po to − Žakas Lipšicas, Žanas Metsenžė. Po D. H. Kahnweiler pasitraukimo iš Paryžiaus dėl Pirmojo pasaulinio karo, 1916 m. Ch. Grisas pasirašė sutartį su kitu meno kūrinių dileriu Léonce Rosenberg. Pirmoji Ch. Griso personalinė paroda įvyko 1919 m. L. Rosenbergo galerijoje L'Effort Moderne Paryžiuje. Kitais metais grįžęs D. H. Kahnweiler perėmė Ch. Griso kūrinių supirkimą.
1922 m. Ch. Grisas kūrė baleto scenos dekoracijas ir kostiumus S. Diagilevo trupės pasirodymams, tarp 1924 ir 1925 m. paskelbė savo dailės teorijas. 1924 m. išdėstė Sorbonoje lekciją „Tapybos galimybės“. Kapitalinės Ch. Griso kūrinių parodos įvyko 1923 m. Simono galerijoje Paryžiuje, Flechtheim galerijoje Berlyne ir 1925 m. − Flechtheim galerijoje Diuseldorfe. Dailininko sveikata suprastėjo, jis lankėsi pietų Prancūzijoje bandydamas ją pataisyti. Chuanas Grisas mirė nuo astmos priepuolio 1927 m. gegužės 11 d. Bulonėje, ten ir palaidotas. Didžąją jo kūrybinio palikimo dalį sudaro „sintetinio kubizmo“ natiurmortai. 2010 m. jo paveikslas „Smuikas ir gitara“ viešo aukciono metu buvo parduotas už 28,64 mln. JAV dolerių.
Rally Elektrėnai
thumb|right|200px|Elektrėnų ralio emblema „Rally Elektrėnai“ – Lietuvos automobilių ralio čempionato etapas, nuo 2015 m. vykstantis Elektrėnų savivaldybės teritorijoje. Ralį organizuoja VšĮ Čapkausko autosportas.
2018 ir 2019 m. Elektrėnų ralis buvo ir Lenkijos ralio čempionato (RSMP) etapas.
2017 m. pirmą ralio dieną buvo surengtas ir Lietuvos ralio sprinto etapas Elektrėnų miesto gatvėmis.
Generaliniais rėmėjais buvo DHL (2015–2017 m.), Kuusamet Group (2020–2021 m.), o nuo 2022 m. – įmonė „aromama“.
Koncert (albumas)
„Kontsert“ (/kɒntˈsɛərt/) (rusiškai: Концерт, angliškai: Concert) – antrasis gyvas amerikiečių atlikėjo Billy Joel albumas, išleistas 1987 m. Albumas buvo įrašytas Joelio „The Bridge“ turo Sovietinėje Rusijoje metu. Jis buvo bendrai prodiusuojamas abiejų Jim Boyer ir Brian Ruggles ir sujungtas Jim Boyer.
Prieš pasirodymą
Vykstant Šaltajam karui, roko muzika buvo uždrausta SSRS valstybėse, kadangi manyta, jog tokia muzika neatspindi jų kultūros. 1987 m. Michailas Gorbačiovas įgyvendino glasnostą – Tarybų Sąjungos vykdytą politiką siekiant atvirumo ir skaidrumo vyriausybinėse įstaigose, taip Kremlius įsileido Bilį Joelį, kad šis galėtų koncertuoti. Joelis, būdamas istorijos entuziastas, pasinaudojo šia proga, žinodamas kad tai galėjo palikti įspaudą Šaltojo karo periode.
Dainų sąrašas
Daina „Back in the U.S.S.R.“ tapo pirmuoju singlu, kurį išleido Bilis, tačiau buvo parašyta kitų atlikėjų.
RK1907
RK1903 – rajoninis kelias, jungiantis Vilkiją, Čekiškę ir Ariogalą. Kelio ilgis – 30,4 km. Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas.
Kelio pradžia – sankryža su krašto keliu, į vakarus nuo Vilkijos. Eina per Vilkijos miesto šiaurinę dalį kaip Čekiškės gatvė. Už miesto kelias suka į šiaurę, praeina pro Saulėtekių, Daugeliškių gyvenvietes. Per Čekiškę eina kaip Ateities ir L. Markelio gatvės. Už Čekiškės, netoli sankryžos su automagistrale, praeina pro Plikių gyvenvietę. Už gyvenvietės praeina per Gynėvės upelį ir jo slėnį. Ties Baukių kaimu praeina per automagistralę. Atsišakoja du keliai: vienas į Kauną, kitas į Klaipėdą. Prieš pat Ariogalą praeina per Gėluvos gyvenvietę. Per Ariogalą eina kaip Vytauto g. Maršrutas praeina beveik visą gyvenvietę išilgai, lygiagrečiai krašto kelio į kurią kelias ir atsiremia.
Teodoro Narbuto gatvė
thumb|left|2020 m. thumb|left|Nuo [[Forum Palace (2018)]]
Teodoro Narbuto gatvė – gatvė Vilniuje. Gatvė prasideda Konstitucijos prospekto žiedu, o baigiasi prie Pilaitės prospekto ir Laisvės prospekto žiedo. Gatvė eina per Žvėryną ir Karoliniškes.
Istorija
1976 m. atidaryta.
Turėjo nukreipti eismą nuo Saltoniškių g. ir I. Mičiurino g., kuriomis pasiekiamas Žvėrynas, taip pat reikėjo kelio į pastatytas Karoliniškes ir Viršuliškes. Šiai naujajai gatvei suteiktas Ivano Mičiurino gatvės pavadinimas. 1980 m. gatvė pervadinta į Juozo Žiugždos gatvę.
Skudeniai
Skudeniai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žiežmarių.
Teodoro Narbuto gatvė
Istorija
1989 m. pervadinta į Teodoro Narbuto gatvė.
Barškių valsčius
Barškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Barškiai.
Portugalijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Pereinamosios rungtynės
Marítimo ir Estrela da Amadora
-
Bato universitetas
Bato universitetas – valstybinis universitetas Bate, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje.
Universiteto struktūrą sudaro keturi fakultetai: Inžinerijos ir dizaino, Humanitarinių ir socialinių mokslų, Vadybos bei Tiksliųjų ir gamtos mokslų fakultetas.
Sporto infrastruktūra
Universiteto miestelio teritorijoje išvystyta sporto infrastruktūra. Čia treniruojasi Jungtinės Karalystės šiuolaikinės penkiakovės federacijos atstovai.
2019 m. universiteto sporto komplekse vyko 2019 m. Europos šiuolaikinės penkiakovės čempionatas, o 2023 m. įvyko 2023 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas.
Šlapgirės apylinkė
Šlapgirės apylinkė (arba Šlapgirio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Akraras
Akraras  – kaimas Suvurojaus saloje, Fareruose. Įsikūręs ant Lopransfjordo (Vagsfjordo dalis). Įkurtas 1817 m. Akrare gimė poetas Poul Johannes Midjord (1823–1908).
Šlapgirės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Užvenčio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Užvenčio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Užvenčio apylinkės ir Viekšnalių apylinkės.
Horacijų priesaika
Horacijų priesaika  – vienas žymiausių prancūzų dailininko Ž. L. Davido (1748−1825) paveikslų.
Apie paveikslą
Nutapyti paveikslą „Horacijų priesaika“ Ž. L. Davidui 1784 m. užsakė Prancūzijos karalius Liudvikas XVI. Jis paremtas Sen. Romos istorijos epizodu iš ikirespublikinių laikų (VII a. pr. m. e.), kurį aprašė Titas Livijus. Pasak Livijaus, prasidėjo karas tarp Romos ir Albos miestų. Siekdami išvengti mūšių ir daugelio karių žūčių, kas būtų susilpninę abu miestus ir atvėrę galimybę etruskų įsiveržimui, Romos ir Albos miestų vadai nusprendė, kad karo eigą turėtų nulemti trijų karių kova iš abiejų pusių. Iš Romos pusės kovai buvo parinkti trys broliai iš Horacijų giminės, iš Albos pusės − trys broliai iš Kuriacijų giminės. Didelių matmenų paveikslą (3,30 × 4,25 m) Ž. L. Davidas nutapė Romoje. Su tema jis turėjo būti susipažinęs ir iš P. Kornelio tragedijos „Horacijus“. Tačiau nei Livijaus, nei P. Kornelio istorijose nėra Horacijų priesaikos epizodo, tad šį motyvą Ž. L. Davidas tikriausiai sugalvojo pats.
„Horacijų priesaikoje“ pavaizduoti trys broliai Horacijai, prisiekiantys savo tėvui, kuris laiko tris jų kardus, nugalėti arba mirti dėl Romos miesto. Ši žinia atitinka Švietimo idėjas apie civilinių pareigų, ištikimybės, priesaikų ir kitų moralinių nuostatų aukštumą. Švietėjai manė, kad praeities įvykių pavyzdys turi įkvėpti dabarties poelgiams. Atitinkamai, šioms idėjoms išreikšti Ž. L. Davidas pasirinko aiškias vaizdavimo formas. Paveikslo erdvė negili, skurdūs ir geometriški architektūriniai elementai perteikia veiksmą tarsi vykstantį scenoje. Prisiekiančių Horacijų ir jų tėvo figūros skulptūriškos, arti paveikslo paviršiaus ir sukuria tarsi reljefų įspūdį. Paveikslo dešinėje pavaizduotos palūžusios moterys, nujaučiančios būsimų įvykių eigą. Pagal istoriją, vyriausiojo Horacijų brolio žmona Sabina buvo Kuriacijų sesuo, o Horacijų sesuo Kamila buvo susižadėjusi su vienu iš Kuriacijų. Toliau gilumoje pavaizduota Horacijų brolių motina su anūkais. Silpnos ir palūžusios moterų figūros kontrastuoja su ryžtingomis vyrų figūromis. Tai vėl atliepia Švietimo idėjas, kad narsa, patriotizmas ir ištikimybė principams (siejami su vyriškumu) yra aukštesni už meilę, liūdesį ir neviltį (siejami su moteriškumu).
„Horacijų priesaika“ nutapyta klasicistiniu stiliumi, kuris ženkliai skyrėsi nuo rokoko stiliaus laisvų ir įmantrių vaizdavimo formų. Atitinkamai, rokoko mene pabrėžiamos malonumų ir estetinio pasitenkinimo idėjos pakeistos asketiškomis patriotizmo ir pasiryžimo mirti idėjomis. 1785 m. Paryžiuje pademonstruotas paveikslas sukėlė sensaciją ir, nors buvo užsakytas karaliaus, tačiau pilnai atliepė ikirevoliucines paryžiečių, kuriuos piktino karaliaus prabanga, aristokratijos hedonizmas ir abejingumas visuomenės poreikiams, nuotaikas. „Horacijų priesaika“ eksponuojama Luvro muziejuje Paryžiuje ir yra tapusi chrestomatiniu klasicizmo dailės pavyzdžiu. Ž. L. Davido su mokiniu nutapyta mažesnė paveikslo versija eksponuojama Toledo dailės muziejuje Ohajuje, JAV.
Skudžiūnai
Skudžiūnai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kaulakių.
Punžionių koplyčia
miniatiūra|250px|right
Punžionių koplyčia – dvarininkų Konaževskių šeimos koplyčia su laidojimo rūsiu, stovinti Švenčionių rajone, Magūnų seniūnijoje, Punžionių kaime. Tarpukaryje pastatyta mūrinė koplyčia stūkso už 300 m į vakarus nuo kelio, į rytus nuo Punžemio ežero pakrantės. Iš kelio pasukama apie 200 m nuo Punžionių dvaro medžių alėjos. miniatiūra|160px|left|Koplyčioje palaidotas generolas D. Konaževskis 160px|left|Betoninė tako plytelė su data|miniatiūra
Koplyčios rūsyje palaidotas generolas Danielius Konaževskis (1871–1935) ir jo šeimos nariai. Anksčiau apleistas statinys 2015 m. buvo renovuotas. Šalia pastatytas informacinis stendas apie vykdytus koplyčios tvarkymo darbus.
Istorija
Generolas Danielius Konaževskis gimė 1871 m. Peterburge (Rusija). Ten baigė karinius mokslus, dalyvavo Rusijos-Japonijos kare, vėliau – Pirmajame pasauliniame kare, kovose dėl Lenkijos nepriklausomybės, padarė karinę karjerą Varšuvoje. 1922 m. išėjo į atsargą, apsigyvendamas žmonai priklausančiame Punžionių dvare. Jo šeimininkavimo metu Punžonių dvaras buvo perstatomas bei renovuojamas. Čia generolas pastatė naujus dvaro rūmus, ūkinius pastatus, sutvarkė parką, užveisė didelį sodą. Pradėjo statyti ir nebaigė dėl staigios mirties 1935 m. šeimos koplyčios–mauzoliejus. Iš pradžių laikinai jis buvo palaidotas parapijos kapinėse, o užbaigus koplyčią, generolas D. Konaževskis su visomis regalijomis amžino poilsio atgulė Konaževskių šeimos koplyčioje. Greitai šalia tėvo buvo palaidota Marija Konaževska, kuri dėl nelaimingos meilės Balingrado kunigui Jozefui Krolai nusišovė tėvo pistoletu. Koplyčioje vėliau buvo palaidoti dar keletas giminaičių.
Punžionių dvaro rūmai sudegė apie 1961 m. Ant likusių rūsių vėliau buvo pastatytas gyvenamasis namas. Atokiai stovėjusi koplyčia išstovėjo iki mūsų dienų. Ne kartą buvo išplėštos laidojimo kriptos. Ilgą laiką koplyčia buvo apleista, tik 1992 m. pakeista dalis stogo medinių konstrukcijų bei įrengta šiferinė danga, bet to buvo maža. Esant nepatenkinamai šio kultūros paveldo objekto būklei, Konaževskių koplyčios tvarkymo darbai buvo įtraukti į Švenčionių rajono savivaldybės 2013–2015 m. strateginį veiklos planą. Projekto vykdymo darbai kainavo 240 tūkst. litų. Atlikus projekte numatytus darbus, Konaževskių šeimos koplyčia-mauzoliejus sušvito naujomis spalvomis, buvo sutvarkytos laidojimo kriptos.
2015 m. lapkričio 11 d. įvyko renovuotos koplyčios šventinimo iškilmės. Šv. Mišias aukojo Balingrado klebonas Rišardas Peciun. Koplyčios pašventinime, be kitų svečių, dalyvavo iš Lenkijos atvykusios Konaževskių anūkė Božena Kijevska ir proanūkė Elvyra, kurioms buvo įteikti raktai nuo koplyčios, kad bet kada galėtų atvykti čia ir aplankyti giminių kapą.
Architektūra
Koplyčios architektūra – eklektinė su vyraujančia neoklasicistine stilistika. Statinys stačiakampio plano, kompaktinio tūrio, vienanavis, su laidojimo rūsiu. Koplyčia uždengta laužtu keturšlaičiu stogu su čiukurais – mažais laiptuotais frontonais prie stogo šelmens galų. Stogo danga – čerpės. Galiniame fasade, prie kraigo, pakabintas varpelis, priekyje – kryžius. Pastogėje įrengtas profiliuotas karnizas. Navos perdenginiai – plytų mūro kryžminiai skliautai. Mūrinių tinkuotų sienų angos ir nišos stačiakampės, durų bei langų angos stačiakampės su pusapskritėmis sąramomis. Priekinio fasado giluminiame portike pastatytos dvi dorėninio orderio kolonos. Laidojimo rūsio sienose įrengtos stačiakampės su pusapskritėmis sąramomis nišos palaikams.
Skinija
Skinija – upė vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone; Minijos kairysis intakas. Prasideda Girininkų kaimo apylinkėse. Teka į vakarus, šiaurės vakarus, už Vėžaičių – į pietvakarius. Sudaro meandras. Įteka į Miniją 49 km nuo jos žiočių, ties Lyveriais.
Intakai – Gargždupis (dešinysis), Žirgupis. Skinija ties Vėžaičiais patvenkta.
Upėvardis siejamas su žodžiu skinti („raškyti, kirsti, kapoti“).
Viz Media
„VIZ Media, LLC“ – japonų valdoma bendrovė, JAV platinanti manga, anime ir kitokią pramogų industrijos produkciją. Įsikūrusi San Fransiske, Kalifornijoje. Įkurta 1986 m. Priklauso dvejoms Japonijos leidybos kompanijoms – „Shueisha“ ir „Shogakukan“.
Istorija
Bendrovės įkūrėjas Seidžis Horibučis į JAV atsikraustė 1975 m. Susidomėjęs idėja – JAV platinti manga komiksus, jis sudarė sandorį su tuometiniu „Shogakukan“ generaliniu direktoriumi Masahiro Ohga ir už suteiktus 200 tūkst. JAV dolerių 1986 m. įsteigė bendrovę „VIZ Communications“.
thumb|left|„Viz Media“ centrinė būstinė San Fransiske Pirmasis leidyklos išleistas leidinys buvo „Legend of Kamui“ (1987 m.). Pardavimai buvo pusėtini, nes buvo sunku atrasti nišą plačioje JAV komiksų rinkoje. Siekdama įveikti šią kliūtį, bendrovė praplėtė prekių asortimentą 1992 m., įtraukdama įvairias menines knygas. Manga kūrinius imta leisti pavadinant juos grafiniais romanais su tikslu, kad juos ims platinti pagrindiniai šalies knygynai. Planas pasisekė po keleto metų, rinkoje pirmaujantys knygynai savo lentynose skirdavo vietos ir manga kūriniams.
Isuela
Intakai:
Isuelos aukštupyje sudarytas Arguiso tvenkinys.
thumb|left|280px|Sinkos baseinas, kuriam priklauso Isuela, paryškintas
Vincentas Vizgirda
Vincentas Vizgirda (1874 m. lapkričio 12 d. Zygmantų kaime, Tamošbūdžio valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1966 m. sausio 15 d. Marijampolėje) – Romos katalikų kanauninkas, kanonų teisės ir filosofijos mokslų daktaras, Vilkaviškio kunigų seminarijos rektorius.
Biografija
Baigė Mintaujos gimnaziją, nuo 1895 m. mokėsi į Seinų kunigų seminarijoje. 1900 metais įšventintas kunigu. Kaip gabus teologas siunčiamas studijuoti į Romos šv. Grigaliaus ir Fribūro universitetus, kuriuose apgynė dvi – kanonų teisės ir filosofijos – daktaro disertacijas. Po studijų išvyko į JAV – kunigavo Plymonto Švento Andriejaus ir Ročesterio Švento Jurgio lietuviškose parapijose. Įkūrė naują lietuvių parapiją Vilkes Bare, kur 1912 m. pastatė naują bažnyčią. Aktyviai dalyvavo tautiečių draugijose: Kunigų vienybėje ir Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijoje. Lietuvių Romos katalikų susivienijime buvo renkamas valdybos nariu. Vienas iš laikraščio „Draugas“ leidėjų.
1912 m. grįžo į Lietuvą ir buvo paskirtas naujai atidarytos Kybartų gimnazijos prefektu. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui liko gimtinėje, 1917 m. Marijampolėje įkūrė lietuvišką „Žiburio“ gimnaziją, o 1918 m. gegužės mėnesį tokią gimnaziją įsteigia Šakiuose. Dar karo pradžioje nusprendžia iš savo JAV uždirbtų lėšų pastatyti naują bažnyčią Paluobiuose. Taip 1916 metais iškilo nauja medinė Paluobių Šv. Angelų Sargų bažnyčia.
1949 m. gegužės mėn. LTSR saugumo organai pagal agentūrinę bylą „Tina’’ suėmė Vilkaviškio vyskupijos valdytoją Vincą Vizgirdą, kurijos kanclerį kun. Stasį Mikelkevičių bei dar penkis šios vyskupijos kunigus ir nuteisė kalėti. Pagal bylos medžiagą valdytojas patarinėjęs antitarybinio pogrindžio dalyviams kaip toliau tęsti kovą, o jam talkinęs S. Mikelkevičius. Iš kalėjimo grįžo 1954 m. ir iki mirties gyveno Marijampolėje, buvo rezidentu bažnyčioje bei daug bendravo su likimo draugu kunigu Petru Dvaranausku.
Eg Mortas
Eg Mortas – tai miestelis ir komuna Prancūzijoje, Langedoko-Rusijono regione, Gardo departamente. Miestelis iš visų pusių apsitvėręs gynybine siena. Aigues-Mortes oksitanų kalba reiškia "Miręs vanduo".
Miestelis įsikūręs už 100 km nuo Marselio, 25 km nuo Monpeljė, 30 km nuo Nimo ir 5 km nuo Viduržemio jūros. Miestelis yra subtropinio klimato zonoje.
2021 m. Formulės 1 sezonas
thumb|Pirmą kartą čempionu tapo [[Max Verstappen|Maksas Verstapenas]] thumb|Antroje vietoje liko [[Lewis Hamilton|Luisas Hamiltonas]] thumb|[[Mikas Šumacheris debiutavo Formulėje 1 su Haas komanda]] '''2021 m. Formulės 1 sezonas''' – 72-as Formulės 1 sezonas, organizuotas FIA. Sezoną sudarė 22 lenktynės, pirmosios vyko 2021 m. kovo 28 d. Bahreine. Čempionų titulus gynė Luisas Hamiltonas ir „Mercedes Grand Prix“ ekipa.
Paskutinėse sezono lenktynėse nugalėjęs Maksas Verstapenas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 8 kartą iš eilės komandų įskaitoje nugalėjo „Mercedes“ ekipa.
Šiame sezone trijose lenktynėse buvo išbandytas atnaujintas savaitgalio formatas – vietoj šeštadienio treniruočių ir įprastos kvalifikacijos vyko sprinto kvalifikacijos lenktynės, kuriose pirmiems trims finišavusiems lenktynininkams buvo skirti atitinkamai 3, 2 ir 1 taškai.
Čempionato dalyviai
Sezone dalyvavo šios komandos ir jų lenktynininkai. Visos komandos naudojo Pirelli padangas. Kiekvienoje komandoje privalo būti bent du lenktyninkai.
Sezono etapai
Šie etapai buvo suplanuoti, tačiau atšaukti dėl COVID-19 pandemijos ribojimų:
Lenktynininkų įskaita
Pastabos:
Komandų įskaita
Pastabos:
Ovidijus Galdikas
Ovidijus Galdikas (g. 1988 m. rugsėjo 4 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, 217 cm ūgio centro puolėjas.
Biografija
Pirmą kartą kamuolį į rankas O. Galdikas paėmė vaikystėje gimtajame Kaune. Kurį laiką lankė treniruotes, bet dėl lūžusios rankos krepšinio nebežaidė. Ūgį paveldėjo iš tėvų: 205 cm ūgio tėčio ir 186 cm mamos. Septyniolikmetį Ovidijų pakvietė Kauno Žalgiris. Iki 213 cm išaugęs O. Galdikas iš pradžių dirbo su fizinio rengimo treneriu Aleksandru Kosausku. 2006 m. rudenį O. Galdikas buvo įtrauktas į Žalgirio dublerių komandos paraišką Nacionalinės krepšinio lygos pirmenybėms. Bet savo vietos ekipoje vidurio puolėjas nesurado. Sunki karjeros pradžia sutapo su pabaiga. Jaunojo žaidėjo šeimą prispaudė finansinis nepriteklius, ir O. Galdikas, nesulaukęs ankstyvos sėkmės krepšinio aikštėje, nusprendė palikti krepšinį ir ieškotis darbo. Dvejus metus O. Galdikas dirbo „juodą“ darbą automobilių servise, kelininkų įmonėje.
Į krepšinį grįžo 2008 m. Su Klemensu Patiejūnu išvyko į Prancūziją. Jis treniravosi prancūzų antrosios lygos klubo, kuriam tuo metu atstovavo K. Patiejūnas, treniruotėse. Po keturių mėnesių Ovidijus grįžo į Lietuvą ir toliau treniravosi su Gintautu Regina Vilniuje.
25 metų centras 2013 m. vasarą dalyvavo Niujorko Knicks klubo peržiūroje, bet grįžo į Lietuvą ir toliau atstovavo „Šiaulių“ ekipai. Lietuvos krepšinio lygos čempionate O. Galdikas vidutiniškai pelnydavo 2,8 taško ir atkovodavo 2,6 kamuolio. Baltijos krepšinio lygoje krepšininko statistiniai rodikliai buvo kiek geresni - vidutiniškai 5,8 taško bei 3,3 atkovoto kamuolio.
2015 m. vasarą, po epizodiško žaidimo NBA vasaros lygoje, pasirašė dvejų metų sutartį su galimybe ją pratęsti, su Ispanijos ACB lygos Las Palmo "Herbalife Gran Canaria" klubu. 2016 m. vasario viduryje iki sezono pabaigos buvo paskolintas Lenkijos Ščecino „King Wilki Morskie“ klubui. , o nuo 2016 m. spalio mėn. buvo paskolintas Utenos "Juventus" komandai.
2017 m. spalio viduryje nusprendė baigti profesionalaus krepšininko karjerą dėl problemų su širdimi.
Asmeninis gyvenimas
Būdamas devyniolikmetis O. Galdikas vedė penkiolikmetę savo kūdikio motiną Džanetą, tapusią jauniausia 2008 m. nuotaka Lietuvoje. Priešingu atveju jam grėsė baudžiamoji byla už lytinius santykius su nepilnamete.
Skuigė
Skuigė – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujosios Ūtos, seniūnijos šiauriniame pakraštyje. Iš šiaurės kaimas ribojasi su Mieleišupio, vakaruose – Tartupio Mačiuliškių, pietvakariuose – su, iki melioracijos laikų egzistavusiu, Baltramurgio, rytuose – Žemaitkiemio kaimais ir Prienų šilu.
Ožkiniai (Giedraičiai)
Ožkiniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Videniškių.
Domhnall Gleeson
Dounalas Glysonas (, g. 1983 m. gegužės 12 d.) ​​– airių aktorius, režisierius ir scenaristas. Jis yra aktoriaus Brendano Glysono sūnus, su kuriuo kartu vaidino keliuose filmuose bei teatro spektakliuose. D. Glysonas yra įgijęs medijų menų bakalauro laipsnį Dublino technologijos institute. Ankstyvaisiais savo karjeros etapais D. Glysonas parašė ir režisavo keletą trumpametražių filmų, o 2006 m. pelnė Tony apdovanojimo nominaciją už vaidmenį Brodvėjaus spektaklyje „Inišmoro leitenantas“ bei tais pačiais metais atliko antraplanį vaidmenį filme „Nepaleisk manęs“. Vis dėlto, didesnio populiarumo susilaukė suvaidinęs Bilą Vizlį Hario Poterio filmų serijoje (2001–2011 m.) kartu su savo tėvu B. Glysonu, kuris suvaidino Alastorą Rukną. Kiti žymūs D. Glysono vaidmenys: Konstantinas Levinas filme „Ana Karenina“ (2012 m.), Timas Leikas filme „Laiko tiltas“ (2013 m.) ir Ruselas Alenas Filipsas tikrais faktais paremtoje karinėje dramoje „Nepalūžęs“ (2014 m.). D. Glysonas taip pat yra laimėjęs tris IFTA apdovanojimus už vaidmenis filmuose „Kai Harvis sutiko Bobą“ (2010 m.), „Ana Karenina“ (2012 m.) ir „Frenkas“ (2014 m.). 2015 m. D. Glysonas sulaukė plataus pripažinimo už vaidmenis keliuose Oskarui nominuotuose filmuose: „Ex Machina“, „Bruklinas“ ir „Prisikėlęs“. 2017 m. kartu su savo broliu Brianu Glysonu jis pasirodė filme „Motina!“, bei įkūnijo A. A. Milną filme „Lik sveikas, Kristoferi Robinai“. 2018 m. jis suvaidino filme „Triušis Piteris“. 2015–2019 m. D. Glysonas suvaidino generolą Armitažą Haksą „Žvaigždžių karų“ tęsinio trilogijoje. 2020 m. jis atliko pagrindinį vaidmenį HBO juodosios komedijos seriale „Bėk“. Tais pačiais metais jis užėmė 21 vietą „The Irish Times“ geriausių Airijos kino aktorių sąraše.
Ankstyvasis gyvenimas
D. Glysonas gimė Dubline, Airijoje. Būsimasis aktorius užaugo Malahaide, Dublino grafystėje ir yra vyriausias Merės ir aktoriaus Brendano Glysono sūnus. D. Glysonas turi tris brolius: Fergusą, Brianą (taip pat aktorių) ir Rorį. Augdamas lankė Malahaido vidurinę mokyklą, kurioje vaidino mokyklos spektakliuose. Vėliau D. Glysonas Dublino technologijos institute įgijo medijų menų bakalauro laipsnį.
2001–2009 m.: teatras ir ankstyvasis pripažinimas
Baigęs studijas, D. Glysonas pradėjo režisuoti ir rašyti scenarijus filmams bei spektakliams. Pirmą kartą ekrane kaip aktorius jis pasirodė 2001 m. kartu su britų aktoriais Džeimsu Darsiu ir Paloma Beiza suvaidinęs mini seriale „Maištingoji širdis“. Kine D. Glysonas debiutavo 2004 m. suvaidinęs Martino Makdono trumpametražiame filme „Šešių šūvių revolveris“, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko jo tėvas. Filmas pelnė Oskarą kaip geriausias trumpametražis filmas. 2005 m. jis suvaidino nedidelį vaidmenį siaubo komedijoje „Berniukai valgo mergaites“. 2006 m. D. Glysonas kartu su tėvu suvaidino filme „Eržilai“. 2005 m. jis buvo vienas iš pagrindinių RTÉ komedijos serialo „Paskutinis Furlongas“ veikėjų. Būdamas dvidešimt trejų D. Glysonas pasirodė Brodvėjaus spektaklyje „Inišmoro leitenantas“ ir už silpnapročio Deivio vaidmenį gavo Tony apdovanojimo nominaciją. 2007 m. pabaigoje D. Glysonas suvaidino Herbertą Poketą Čarlzo Dikenso „Didžiųjų lūkesčių“ spektaklio adaptacijoje. Šį vaidmenį laikraščio „Irish Independent“ kritikas Briusas Arnoldas apibūdino kaip „šmaikščiai suvaidintą“. Anksčiau tais pačiais metais jis atliko Bobio vaidmenį Deivido Mameto spektaklyje „Amerikos buivolas“.
2008 m. D. Glysonas suvaidino RTÉ komedijos laidoje „Tavo blogasis aš“, kuri buvo transliuojama tų pačių metų gruodžio 26 d., o vėliau 2010 m. išaugo į serialą. 2009 m. kovo mėn. buvo patvirtinta, kad jis atliks Bilo Vizlio vaidmenį filme „Haris Poteris ir Mirties relikvijos“. Jo tėvas Brendanas filme vaidino Alastorą Rukną. D. Glysonas iš pradžių nenorėjo vaidinti kartu su savo tėvu tame pačiame filme, bet vėliau persigalvojo. Dar 2006 m. interviu metu jis sakė: „Buvau tikras, kad nenoriu vaidinti dėl savo tėvo. Maniau, kad visada turėsiu tą tėvo ir sūnaus dalyką, apie kurį žmonės sako: „Dėl jo tau paskyrė vaidmenį“.“ 2009 m. HBO seriale „Šuns metai“, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Džefas Bridžesas, D. Glysonas suvaidino meistrą Entonį Armstrongą. Tais pačiais metais filme „Sensacija“ D. Glysonas atliko jauno ūkininko vaidmenį.
2010–2014 m.: karjeros proveržis
200px|right|thumb|Dounalas Glysonas [[Tarptautinis Berlyno filmų festivalis|Tarptautiniame Berlyno filmų festivalyje 2011 m.]] Pirmasis jo vaidmuo 2010 m. buvo distopiniame romantiniame filme „Nepaleisk manęs“, kuriame vaidino kartu su Kere Maligan, Keira Naitli ir Endriu Garfildu. 2010 m. lapkritį ekranuose pasirodė filmas „Haris Poteris ir Mirties relikvijos. 1 dalis“. Antroji šio filmo dalis ekranuose pasirodė kitų metų liepą. Jo sukurtas Bilas Vizlis, vyresnysis Ronio Vizlio brolis, pristatė D. Glysoną platesnei auditorijai. 2010 m. D. Glysonas nusifilmavo Oskarais nominuotame Koen brolių filme „Tikras išbandymas“, kuriame jis suvaidino jauną nusikaltėlį Muną. D. Glysono režisuotas trumpametražis filmas „Norynas“, kuriame suvaidino jo tėvas ir brolis, buvo rodomas Tribekos kino festivalyje. Filme „Kai Harvis sutiko Bobą“ jis suvaidino muzikantą Bobą Geldofą, kuris buvo vienas iš 1985 m. Live Aid organizatorių. Filmas buvo transliuojamas per BBC Four 2010 m. gruodžio 26 d. 2011 m. D. Glysonas laimėjo IFTA apdovanojimą kaip geriausias aktorius už vaidmenį šiame filme. 2012 m. dramoje „Šešėlių šokėja“ jis suvaidino Airijos respublikonų armijos narį, kurio sesuo apie jį praneša MI5. Istoriniame filme „Ana Karenina“, sukurtame pagal Levo Tolstojaus romaną, D. Glysonas suvaidino dvarininką Konstantiną Leviną.​​ Dienraščio „The Daily Telegraph“ kritikas Timas Robis gyrė jo vaidmenį, sakydamas, kad D. Glysonas „priima žavingą Levino savigarbą, nesureikšmindamas, kad gali būti priverstas sunkiai dirbti“. Jo paskutinis vaidmuo 2012 m. buvo mokslinės fantastikos filme Dredas, kuriame jis suvaidino neįvardytą kompiuterių ekspertą, dirbantį gaujai, su kuria kovoja Dredas. 2013 m. D. Glysonas pasirodė mokslinės fantastikos serialo „Juodasis veidrodis“ serijoje „Tuoj sugrįšiu“. Kartu su Heile Atvel jis suvaidino vyrą, žuvusį automobilio avarijoje, bet dėka sintetinio savo paties androido klono grįžta pas savo merginą. Vėliau, 2013 m., D. Glysonas atliko pagrindinį vaidmenį romantinėje komedijoje „Laiko tiltas“. Filmui scenarijų parašė ir jį režisavo Ričardas Kurtisas. Istorija pasakoja apie jaunuolį, kurį vaidina D. Glysonas, keliaujantį laiku, kad sužavėtų amerikietę, kurią vaidina Reičelė MakAdams. Filmavimas vyko Londone, Anglijoje, 2012 m. birželį. Iš esmės neigiamoje filmo apžvalgoje dienraščio „The Guardian“ kritikė Katerina Šord apibūdino D. Glysoną kaip „raudonplaukį Hju Grantą“. Lenio Abrahamsono filme „Frenkas“ (2014 m.) jis suvaidino Džoną – muzikantą, kuris prisijungia prie ekscentriško, papjė mašė galvą dėvinčio pagrindinio veikėjo, kurį vaidina Maiklas Fasbenderis, grupės. Tais pačiais metais D. Glysonas atliko nedidelį psichiškai nesveiko žudiko vaidmenį airių dramoje „Golgota“, kurioje jo tėvas suvaidino katalikų kunigą, kuris aplanko žudiką kalėjime. Paskutinis jo 2014 m. vaidmuo buvo karinėje dramoje „Nepalūžęs“, kuris buvo Andželinos Žioli kaip režisierės debiutas. Filme D. Glysonas suvaidino kareivį, dingusį jūroje po lėktuvo katastrofos Ramiajame vandenyne Antrojo pasaulinio karo metais. Dėl vaidmens aktorius numetė nemažai svorio.​​
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1924–1925 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1924–1925 m.
1924–1925 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Famjinas
Famjinas  – kaimas vakarinėje Suvurojaus salos dalyje, Fareruose. 2010 m. duomenimis, kaime gyveno 108 žmonės. Įsikūręs kalnų papėdėje. Aukščiausias kalnas – Glugarniras (610 m), nutolęs į šiaurę nuo Famjino. Borgarknapuro ir Borgino kalnai stūkso į pietryčius nuo kaimo. Per Oraviką eina kelias į Famjiną. Į šiaurę nuo kaimo telkšo didžiausias salos ežeras – Kirkjuvatnas ( 'bažnyčios ežeras'). Famjinas nutolęs 16 km nuo Tvioroirio ir 29 km nuo Vaguro.
1875 m. pastatyta Famjino bažnyčia. Bažnyčioje yra Farerų salų vėliavos („Merkið“) prototipas. Ši vėliava buvo pasiūta Jenso Oliverio Lisbergo ir kitų, kurie 1919 m. studijavo Kopenhagoje, Danijoje. Pirmą kartą „Merkið“ buvo panaudota vestuvių metu, 1919 m. birželio 22 d. 1948 m. tapo oficialia Farerų salų vėliava.
Robert E. Lee
Robertas Edvardas Li (,  – ) – Amerikos Valstijų Konfederacijos generolas. Jis vadovavo Šiaurės Virdžinijos armijai – galingiausiai Konfederacijos kariuomenei – nuo 1862 m. iki jos kapituliacijos 1865 m. ir pelnė patyrusio taktiko reputaciją.
Nors filosofiškai nepritarė vergovei, R. Li palaikė jos teisėtumą ir turėjo šimtus vergų. 1861 m. Virdžinijai paskelbus apie atsiskyrimą nuo Sąjungos, Li pasirinko pasekti savo valstijos pavyzdžiu, nors norėjo, kad šalis liktų vientisa, ir gavo pasiūlymą užimti aukštą Sąjungos vado postą. Pirmaisiais JAV pilietinio karo metais jis dalyvavo nedidelėse kovinėse operacijose ir buvo vyresnysis Konfederacijos prezidento Džefersono Deiviso karinis patarėjas.