cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stanislavas Konecpolskis
Biografija
Po to kariavo su švedais. Dukart sumušė Gustavą Adolfą, prie Gomeršteino (1627 m.) ir Tšcianos (1629 m.). Buvo uolus karaliaus Vladislovo IV planų apie naują karą su Turkija rėmėjas.
Šeima
Buvo vedęs tris kartus: 1615 m. Katariną Žolkievskaitę, Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Žolkievskio dukrą, o po jos mirties gimdant (1619 m.) antrą kartą 1620 m. vedė Kristiną Liubomirskaitę (m. 1645), Sandomiro seniūno Sebastijano Liubomirskio dukterį, nuo vedybų turėjo vienintelį sūnų Akleksandrą. Po savo antros žmonos mirties 1646 m. už dviejų mėnesių vedė Sofiją Liudviką Opalinskaitę (m. 1657), Poznanės vaivados Petro Opalinskio dukterį.
Rajatvaris
Rajatvaris – Indijos žemėvaldos ir mokesčių sistema, XIX a. Madraso, Bombėjaus prezidentūrose, Asame, Berare įvesta Didžiosios Britanijos kolonijinės administracijos (kitose srityse praktikuotas zamindaris). Kolojinių užkariavimų metu feodalinės diduomenės žemės buvo konfiskuotos ir suvalstybintos, o valstiečiai ir smulkieji feodalai paversti neterminuotais nuomininkais. Jie galėjo žemę paveldėti ir perleisti, už naudojimąsi ja privalėjo mokėti mokesčius valstybei.
Rajatvaris buvo įvestas visoje Indijoje, XX a. 6 dešimtmetyje nepriklausomos Indijos vyriausybei panaikinus zamindarį.
Tacharo provincija
Tacharo provincija  – provincija Afganistano šiaurės rytinėje dalyje, turi sieną su Tadžikistanu. Tai 19-a pagal plotą ir 9-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Talukanas.
Gyventojai
Provincijoje gyvena daugiausia uzbekai ir tadžikai, taip pat yra puštūnų (kočių), hazarų, pašajų, gurdžarų. Dauguma gyventojų yra musulmonai sunitai (yra ir šiitų).
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Tacharo rajonai
Provincija padalinta į 16 rajonų.
Svarbiausios gyvenvietės:
Sachara
Sachara  – dykuma Šiaurės Afrikoje. Sacharos pavadinimas kilo iš arabų kalbos žodžio „sahraa“, reiškiančio dykumą.
thumb|right|260px|[[Topografija|Topografinis Sacharos žemėlapis. Raudona taškų linija parodo jos ribas, kuriai priskirtas ir Sahelis]] thumb|right|260px|Dykuma Libijoje thumb|260px|Ergas thumb|260px|Regas [[Marokas|Maroke]] thumb|260px|Džebelis [[Achagaras|Achagare]] right|thumb|260px|Uola Libijos dykumoje
Geografija
Tai didžiausia Žemėje tropinė dykuma, šiaurinėje dalyje esanti tarp Šiaurinės Afrikos Viduržemio jūros siauro pakrantės ruožo, o iš pietų – Sahelio. 2015 m. buvo rašoma jog Sacharos plotas siekia 9,22 mln km². Didesnės yra tik šaltosios Arkties ir Antarkties dykumos. Didžiausias ilgis iš vakarų į rytus 4800 km, plotis iš šiaurės į pietus nuo ~ 1300 iki ~ 1550 km (įskaitant Sahelį ~ 1930 km).
Sacharos dykuma apima 11 valstybių (įskaitant Vakarų Sacharą) – visą Vakarų Sacharą, pietryčių Maroką, beveik visą Alžyrą, pietvakarių Tunisą, beveik visą Libiją, beveik visą Egiptą, išskyrus jo siaurus sausumos ruožus palei Viduržemio ir Raudonąją jūras, šiaurės Mauritaniją, šiaurinį Malį, šiaurinį Nigerį, šiaurinį Čadą, šiaurės Sudaną.
Chevrolet Montana
Chevrolet Montana yra mažas pikapas, kurį Lotynų Amerikos rinkai gamina Chevrolet. Meksikoje automobilis yra žinomas kaip Chevrolet Tornado. Montana yra parduodamas su 1,8 litrų I4 varikliu.
Sachara
Geografija
Sacharos dykumoje aukščiausias kalnas Emi Kusis, jo aukštis 3,415 metrai, žemiausia vieta yra Kataros įduba – 133 metrai žemiau jūros lygio. Aukščiausios smėlio kopos iki 183 metrų aukščio.
Vulka (Balstogės apskritis)
Vulka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Sachara
Geologija
Sachara yra Afrikos platformos šiaurės vakarinė dalis. Jos prekambrinis pamatas į paviršių iškyla Achagaro, Tibesčio, Enedžio masyvuose ir Nubijos skydo vakariniame pakraštyje. Prekambro pamate yra aukso, infruzijose – retųjų metalų. Per visą Sacharą giliai plyti požeminio gėlo vandens rezervuarai.
Istorija
Prieš 6 tūkstančius metų Sacharoje buvo pakankamai lietaus – buvo apaugusi augalija, daugiausia žoline bei teliūškavo ežerai. Anot mokslininkų tyrinėjusių Sacharos klimato raidos pasikeitimus, kintant klimatui, buvusi vešli ir derlinga Sacharos žemė virto smėlynais dar Senovės Egipto civilizacijos ankstyvoje stadijoje prieš 2 700 metų. Kas įdomų, tie radikalūs klimato pasikeitimai Sacharą pavertusią dykuma įvyko ganėtinai per labai trumpą laiką – tam prireikė tik 2 šimtmečių.
Kad Sachara buvo pilna gyvybės, per visą jos teritoriją įrodo pasitaikantys dramblių, hipopotamų, gazelių, krokodilų griaučiai, taip pat žmonių griaučiai ir jų civilizacijos likučiai, tarp jų buvo rasti urvų piešiniai, kuriuose žmonės maudosi vandenyje.
Klimatas
Sacharoje vyrauja kontinentinis tropinis klimatas. Sausio mėn. vidutinė temperatūra 9–12 °C, liepos mėn. vidutinė temperatūra 33–38 °C. Sacharos šiaurėje užregistruota 58 °C temperatūra (aukščiausia Žemėje). Žemės paviršius įkaista iki 80 °C. Dideli paros temperatūros svyravimai. Žiemą visoje Sacharoje naktimis būna šalnos, kalnuose temperatūra nukrinta iki –18 °C. Dažni stiprūs vėjai – samumas ir harmatanas.
Ateities klimato pasikeitimai
Anot mokslininkų tyrinėjusių Saharos dykumos klimato istoriją ir raidą, dėl Žemės orbitos aplink Saulę ir jos ašies polinkio kampo pasikartojančių svyravimų, kurie pasikartoja kas 20 tūkstančių metų ciklais, skaičiuojant nuo XXI a., iš Afrikos atogrąžų į Sacharos dykumą musonininiai lietūs ims slinkti po ateinančių 15 tūkstančių metų, kurie ją vėl pavers žaliuojančia, pilna gyvybės dalimi. Tokias tvirtas išvadas jie daro remdamiesi iš dirbtinių palydovų padarytomis nuotraukomis, gyvenusių žmonių ir jų buitinės veiklos rastomis liekanomis, įvairių gyvūnų griaučiais, Sacharos smėlio dulkių nuosėdomis jūros dugne bei kitais faktoriais.
Gamta
Sacharos gamta yra labai įvairi, ir šią dykumą galima padalinti į atskirus regionus, mažesnes dykumas. Vietiniai gyventojai tuaregai Sacharą vadina daugiskaitiniu žodžiu Tinariwen, kas reiškia tiesiog „dykumos“. Jie Sacharoje išskiria daug atskirų dykumų.
Augalija, gyvūnija
Dažniausias oazių augalas – datulė. Hamadose, reguose augalų beveik nėra. Daugiausia paplitę kupranugariai.
Kultūra ir istorija
Pagrindiniai straipsniai: Sacharos tautų mityba, Transsacharinė prekyba
Aukštoji brugmansija
Aukštoji brugmansija (Brugmansia arborea) – bulvinių (Solanaceae) šeimos augalų rūšis, priklausanti brugmansijos (Brugmansia) genčiai. Paplitusi tropinėse Andų pašlaitėse Peru, Bolivijoje, Ekvadore.
Tai iki 5 m aukščio užaugantis krūmas. Lapai priešiniai, dideli (ilgis 20-30 cm, plotis 10-15 cm), plaukuoti, lygiu kraštu. Žiedai trimito formos, nusvirę žemyn, iki 30 cm ilgio ryškiaspalviai, balti, malonaus kvapo. Žydi vasarą ir rudenį. Auga drėgname, gerai vėdinamame, derlingame dirvožemyje, daliniame šešėlyje, nemėgsta šalčių, tiesioginių saulės spindulių.
Visos brugmansijos dalys yra nuodingos (gali sukelti mirtį). Turi alkaloidų skopolamino ir atropino. Dėl haliucinogeninių savybių vartojamas šamanistiniuose indėnų (šibarų, urarinų) ritualuose.
Maleikoniai
Geografija
thumb|left|260px|Maleikonių „dvaras“ thumb|left|270px|Maleikonių vakarinė dalis prie kelio į Būdus
Laibiškės (reikšmės)
Laibiškėmis vadinami kaimai Vilniaus rajone:
Maleikoniai
Geografija
Įsikūręs tarp Kunionių miško šiaurėje ir Slajaus upelio pietuose. Greta kaimo eina kelias, taip pat keliai į Kunionius ir Skaistgirius.
Istorija
Žinių apie čionykščio istorinio dvaro buvimą nėra. XXI a. pradžioje pastatytas dvaro pavidalo statinys (kaimo turizmo sodyba, konferencijų salė). Svečių namai, pavadinti „dvaru“, atidaryti 2013 m. Jie per keletą metų plynoje vietoje iškilo verslininkės Rimutės Škudienės pastangų dėka. Įrengtos menės koncertams ir parodoms, svečių gyvenamieji kambariai, koplyčia, parkas. Projektas parengtas su profesionalių architektų pagalba. 2021 m. duomenimis, sodyboje vyko kultūros renginiai, veikė viešbutis „Tautvydo dvaras“.
2020 m. prie Maleikonių prijungti Graužių, Macgalių kaimai ir Prapuolenių viensėdis.
Marija Melnikaitė
thumb|Buvęs paminklas M. Melnikaitei Zarasuose (dab. eksponuojamas [[Grūto parkas|Grūto parke)]]
Marija Melnikaitė (1923 m. kovo 18 d. Zarasuose – 1943 m. liepos 13 d. prie Kaniūkų) – sovietinė partizanė, Tarybų Sąjungos didvyrė (1944 m.).
Lenko J. Melniko nuo Jurbarko ir rusės Antaninos Moisejevnos duktė, Marija Melnikaitė 1937–1941 m. dirbo Rokiškyje, Zarasuose, o 1941–1942 m. – Tiumenėje. 1940 m. tapo VLKJS nare. 1942 m. birželį įstojo į Raudonosios armijos 16-ąją lietuviškąją diviziją. 1943 m. gegužės 23 d. išsiųsta į priešo užnugarį. Buvo Zarasų LLKJS sekretore ir drauge su kitais sovietiniais partizanais sukūrė partizanų būrį „Kęstutis“. 1943 m. liepos 8 d., vykdydama užduotį prie Girdžiūnų, vokiečių okupacinei valdžiai pavaldžios policijos sugauta ir paimta į nelaisvę. Po policininko S. Mikulėno kankinimų, sušaudyta šalia jau iškastos duobės kapinių pakraštyje.
Bolu
Bolu – miestas šiaurės vakarų Turkijoje, pakeliui iš Stambulo į Ankarą, prie Bolu kalno. Provincijos centras. Yra XIV a. mečetė, miesto muziejus.
Istorija
Graikų laikais vadinosi Bitinijus, romėnų – Klaudiopolis.
Gražiškiai (reikšmės)
Gražiškiai yra:
Krikštaponio rinktinė
Krikštaponio rinktinė – rezistencinio pasipriešinimo partizanų Vyčio apygardos rinktinė, veikusi Panevėžio apskrityje 1949–1951 m. Daugiausia veiklą vykdė Krekenavos, Miežiškių, Naujamiesčio, Panevėžio, Raguvos, Ramygalos ir Vadoklių valsčiuose. Rinktinė pavadinta 1945 m. žuvusio apygardos vado Juozo Krikštaponio vardu.
Rinktinės vadai
1950 m. rugpjūčio 17 d. Vyčio apygardos vadu tapus Mykolui Šemežiui–Arui, Krikštaponio rinktinei vadovauti paskirtas Mykolas Janulis–Tautvydas. 1951 m. su Briedžio rinktine sujungta į Gedimino rinktinę.
Bartininkai (Šilutė)
Bartninkai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Gardamo, Tenenio kairiajame krante.
Trasa Albert Park
Albert Park – Formulės 1 trasa, esanti Melburne. Grand Prix persikėlė į Melburno Albert Park trasą 1996 metais, pasibaigus FIA kontraktui su Adelaide trasa.
Istorija
Trasa, kaip ir Monako trasa yra laikinas statinys. Ji sudaroma iš Albert parke esančių takų ir keliukų. Pirmosios lenktynės buvo organizuotos šeštame dešimtmetyje, bet nebuvo įtrauktos į F1 Grand Prix sąrašą. Nuo 1985 m. rengiamos Australijos Grand Prix Adelaide trasoje. Pasibaigus FIA kontraktui su šia trasa, 1996 m. Grand Prix persikėlė į Melburną. Šioje trasoje dažniausiai atidaromas Formulės 1 sezonas.
Charakteristikos
Trasa yra greita, nereikalaujanti ypatingos aerodinamikos įrangos. Kaip ir kiekvienoje ne stacionarioje trasoje, kelio danga yra gana dulkėta ir nešvari. Vykstant lenktynių savaitgaliui, danga nuo važiuojančių bolidų švarėja ir kas kart gerėja ratų sukibimas su trasa. Vieno rato apvažiavimo laikas labai priklauso nuo bolido svorio. Paskaičiuota, kad su 10 kg papildomo svorio, lenktynininkas gali prarasti iki 0.4 s viename rate. Lenktynėms reikalingas patikimas variklis, nes jo darbas apkraunamas apie 60 % trasos vieno rato ilgio. Paprastai lenktyniu metu naudojama dviejų sustojimų strategiją.
Adresas
Albert Park
220 Albert Road
South Melbourne
Australia
Žeguniai (Kėdainiai)
Žeguniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Pagirių. Buvo išsibarstęs pusračiu į rytus nuo Vaiškonių, tarp nedidelių Šumeros baseino upelių ir miškelių.
Vytautas Ilgūnas
Vytautas Ilgūnas (1912 m. rugsėjo 7 d. Sankt Peterburge – 1999 m. kovo 6 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1940 m. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, paskirtas Raudonosios armijos 29 ŠTK atskirosios aviaeskadrilės meteorologijos stoties viršininku. 1941–1943 m. Kauno „Saulės“ gimnazijos mokytojas. 1943–1944 m. „Vilko“ fabriko cecho vedėjas. 1944 m. mobilizuotas į sovietų armiją, nusiųstas į NKVD filtracijos stovyklą Podolske. Iki 1946 m. tarnavo Raudonojoje armijoje.
1944–1950 m. Kauno universiteto (iki 1946 m. VDU) dėstytojas. 1950–1992 m. dėstė Kauno politechnikos institute (nuo 1990 m. KTU); 1961–1965 m. Teorinės mechanikos katedros, 1965–1971 m. Fizikos katedros vedėjas ; 1976 m. profesorius. 1974 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 1968–1985 m. tęstinio mokslo darbų leidinio „Ultragarsas“ vyr. redaktorius.
Tyrimų sritys: ultragarsinių interferometrų teorija, jų optimizavimas, garso greičio skysčiuose matavimo metodai, bendrieji statistiniai ir tiesinės regresijos metodai interferometrijoje. Išvertė fizikos vadovėlių. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Ismail Omar Guelleh
Izmailas Omaras Gelė (Ismaaciil Cumar Geelle, اسماعيل عُمر جليه g. 1947 m. lapkričio 27 d.) – Džibučio prezidentas. Pareigas eina nuo 1999 m. kuomet pakeitė savo dėdę Hassan Gouled Aptidon.
Guelleh gimė Etiopijoje, Diredavos mieste. XX a. šešto dešimtmečio pabaigoje emigravo į Džibutį, kur pradėjo dirbti policijoje. Džibučiui gavus nepriklausomybę, Hassan Gouled Aptidon paskyrė Ismailą slaptosios policijos viršininku. Treniravosi Somalio valstybinio saugumo tarnyboje.
1999 m. Hassan Gouled Aptidon pasitraukus iš posto, buvo surengti rinkimai. Ismail Omar Guelleh tapo valdančiosios Judėjimo už Progresą partijos kandidatu. Surinkęs 74,02 % lengvai įveikė vienintelį kandidatą Moussa Ahmed Idriss. 2005 m. buvo vienintelis kandidatas rinkimuose, todėl perrinktas antrai kadencijai.
Briedžio rinktinė
Briedžio rinktinė – Lietuvos partizanų Vyčio apygardos rinktinė, veikusi Panevėžio apskrityje 1949–1951 m. Apėmė Ukmergės ir Kėdainių apskrityse su okupaciniu režimu kovojusius partizanų būrius. Pavadinta vieno pirmųjų apygardos vadų Danieliaus Vaitelio–Briedžio garbei.
Rinktinės vadai
1949 m. Alfonso Smetonos–Žygaudo įsakymu įsteigta Briedžio rinktinė, vadu paskirtas Mykolas Šemežys–Aras, Putinas. 1950 m. rugpjūčio 17 d. M. Šemežiui–Arui tapus Vyčio apygardos vadu, Briedžio rinktinės vadu paskirtas Jonas Kalvaitis–Pažįstamas.
1951 m. pradžioje į Vyčio apygardą atvyko LLKS Prezidiumo narys Jonas Kimštas-Žalgiris. Jo įsakymu sudaryta Gedimino rinktinė, į kurią įjungta Briedžio rinktinė.
Nuorodos
1951 m. šios dvi rinktinės sujungtos į vieną Gedimino rinktinę.
Juozas Kuckailis
Juozas Kuckailis (1937 m. kovo 3 d. Taikūnuose, Leipalingio valsčius, Seinų apskritis – 2013 m. lapkričio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, kraštotyrininkas.
Biografija
1956 m. baigė Leipalingio vidurinę mokyklą. Mokėsi |Klaipėdos jūreivystės mokykloje, 1963 m. baigė Kauno 2-ąją technikos mokyklą.
Dirbo Kauno F. Dzeržinskio staklių gamykloje. 1964 m. įstojo į tais metais Kaune atidarytą Vilniaus universiteto Humanitarinį fakultetą studijuoti žurnalistikos. 1966–1969 m. kaip neetatinis korespondentas bendradarbiavo laikraštyje „Kauno tiesa“. Rašė kultūros, pramonės temomis, spausdino literatūrinius bandymus, priklausė prie laikraščio „Kauno tiesa“ veikusiai Jaunųjų rašytojų sekcijai.
1966–1969 m. Kauno literatūros muziejaus mokslinis bendradarbis. 1969–1995 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas“ redakcijos kultūros skyriaus vedėjas, 1973–1992 m. atsakingasis sekretorius, 1992–1995 m. vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, kultūros skyriaus vedėjas. 1981 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. 1996–2001 m. Lietuvos blaivybės draugijos laikraščio „Baltų ainiai“ redaktorius. Dirbdamas savaitraštyje „Gimtasis kraštas“ daugiausia rašė kultūros, Vakarų išeivijos, Rytuose gyvenančių lietuvių (tremtinių ir kt.) socialiniais, politikos klausimais.
Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio deklaracija
thumb|1949 m. vasario 16 d. Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdžio Tarybos Deklaracija
Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio deklaracija – Lietuvos valstybės teisės aktas, kurį 1949 m. vasario 16 d. Minaičių kaime (Radviliškio raj.) baigė sudaryti ir pasirašė Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdis (LLKS). Šiuo dokumentu buvo užtikrintas Lietuvos valstybės tęstinumas ir paskelbta lietuvių tautos valia atkurti nepriklausomą demokratinę valstybę. Kartu su kitais tuomet parengtais dokumentais, buvo sudarytas teisinis ir politinis Lietuvos ginkluotojo pasipriešinimo pagrindas, įteisintas Lietuvos laisvės kovos sąjūdis kaip visuotinio organizuoto ginkluotojo pasipriešinimo organizacija, o Taryba – kaip vienintelė teisėta valdžia okupuotos Lietuvos teritorijoje. Deklaracija apeliuojama į Žmogaus teisių deklaraciją, 1922 m. Lietuvos Respublikos Konstituciją bei kreipiamasi į visą demokratinį pasaulį pagalbos.
Deklaracijos atsiradimo prielaidos
1940 m. birželio 15 d. po ultimatyvaus reikalavimo, Lietuva pateko į Sovietų Sąjungos sudėtį. Prasidėjo intensyvi sovietizacija. Buvo uždrausta opozicija, jos spauda, organizacijos, apriboti bet kokie ryšiai su užsieniu. Suorganizuoti prievartiniai rinkimai į Liaudies seimą ir suklastoti jų rezultatai. Imtasi turto nacionalizacijos ir gyventojų deportacijos. Šiuos procesus 1941 m. birželio 22 d. sustabdė karo veiksmų pradžia tarp SSRS ir Vokietijos. Prasidėjo naujas okupacinis laikotarpis. Nacionalizuotas turtas gyventojams nebuvo grąžintas. Dalis jų priversti kariauti vokiečių pusėje arba išvežti darbams į Vokietiją. Žydų tautybės piliečiai suvaryti į getus ir palaipsniui naikinami juos sušaudant arba išsiunčiant į koncentracijos stovyklas. 1944 m. liepos–spalio mėn. SSRS vėl užėmė Lietuvą. Prasidėjo antroji sovietinė okupacija. Vėl atnaujinti masiniai gyventojų trėmimai į Sibirą, vykdomi iki Stalino mirties 1953 m. Įsitvirtino komunistų diktatūra. Iš Maskvos į Lietuvą buvo siunčiami režimui lojalūs valdininkai. Iš gyventojų vėl buvo atimamas visas jų turtas paliekant tik pačius būtiniausius daiktus. Intensyvinant sovietizaciją, 1947 m. imtasi gyventojų prievartinio varymo į kolūkius. Pastarieji buvo kuriami turtingų ūkininkų valdose. Patys ūkininkai buvo ištremiami, o jų turėti ūkiniai pastatai virsdavo kolūkių fermomis. Į jas buvo suvedami aplinkinių valstiečių gyvuliai. Kadangi kolūkiai turėjo sumokėti dideles ūkio produktų normas valstybei – kolūkiečiai skurdo. Jiems nebuvo leidžiama išsikelti į miestus, mat neturėjo asmens dokumentų. Atlyginimas už darbą jiems dažniausiai mokėtas ne produktais, o pinigais.
Rezistencinis judėjimas
Antroji sovietinė okupacija buvo paženklinta ginkluota Lietuvos gyventojų rezistencija. Ji vyko 1944–1953 m. Dešimt metų vykęs ginkluotas pasipriešinimas, dar vadinamas partizaniniu karu, yra išskirtinis Lietuvos istorijoje pagal įvairius aspektus: trukmę (beveik 10 metų), visuotinumą (per visą laikotarpį aktyvių ginkluotojo pasipriešinimo dalyvių buvo ne mažiau kaip 50 tūkst. žmonių, o visame pasipriešinimo judėjime kaip pogrindžio organizacijų nariai, rėmėjai dalyvavo apie 100 tūkst. Lietuvos gyventojų) ir lietuvių partizanams nepalankų jėgų santykį. Šiame kare žuvo per 20 tūkst. partizanų. Rezistencijos dalyviai siekė atkurti demokratinę, nepriklausomą Lietuvos valstybę. Taip pat buvo norima sunaikinti šalyje įsitvirtinantį komunizmą. Stengtasi grąžinti tautines vertybes ir varžomą religinę laisvę. Partizanais tapdavo įvairių amžiaus grupių ir išsilavinimo bei socialinio sluoksnio asmenys. Į miškus išeiti ir priešintis ginklu šiuos asmenis privertė okupacinės sovietų valdžios vykdoma politika. Pirmieji partizanų būriai pradėjo kurtis 1944 m. vasaros pabaigoje, o vėliau būrėsi į didesnius organizacinius vienetus: formavosi rinktinės, apygardos, sritys. Buvo siekiama suvienyti okupuotoje Lietuvoje veikusias karines teritorines partizanų struktūras, įsteigti organizaciją, kuri politinėmis ir karinėmis priemonėmis kovotų už šalies išlaisvinimą, bei sudaryti bendrą politinę ir karinę ginkluotojo pasipriešinimo vadovybę. Ginkluota rezistencija skirstoma į tris etapus. Pirmasis prasidėjo 1944 m. vasarą ir truko iki 1946 m. vasaros. Jo metu kūrėsi dideli būriai, tačiau nebuvo vieningos organizacijos. Vyko dažni kariniai susirėmimai su Raudonąja armija. Antras etapas apėmė 1946  m. vasarą – 1948 m. pabaigą. Tuo metu susiformavo partizanų organizacinė struktūra, būriai susmulkėjo iki 5-15 asmenų, gyvenančių bunkeriuose. Naudota pogrindinė kovos taktika, organizuoti netikėti išpuoliai. Trečiais etapas 1949 m. – 1953 m. pabaiga. Jo metu buvo įkurtas Lietuvos laisvės kovų sąjūdis, vadovaujamas Jono Žemaičio – Vytauto. Būriai sumažėjo iki 3-5 asmenų, retai vyko atviri susirėmimai, dažniausiai naudotas sabotažas ir teroras. left|180px|thumb|Deklaracijos originalas
Susitikimas Minaičiuose
1949 m. vasario mėn. Minaičių bunkeryje tarp Baisogalos ir Radviliškio, įvyko išskirtinis įvykis – partizanų vadų suvažiavimas. Jame buvo atstovaujami visi partizanų struktūriniai vienetai. Oficialiai posėdžiuose dalyvavo 8 asmenys: Jonas Žemaitis - Vytautas, Juozas Šibaila - Merainis, Petras Bartkus - Žadgaila, Adolfas Ramanauskas - Vanagas, Aleksandras Grybinas - Faustas, Vytautas Gužas - Kardas, Leonardas Grigonis - Užpalis ir Bronius Liesys - Naktis. Pirmojo posėdžio metu patvirtintas organizacijos pavadinimas: „Lietuvos laisvės kovos sąjūdis“ ir suformuota visuotinai patvirtinta vadovybė – LLKS tarybos prezidiumo pirmininkas J. Žemaitis-Vytautas (jam suteiktas partizanų generolo laipsnis); LLKS visuomeninės dalies viršininkas – J. Šibaila-Merainis; LLKS visuomeninės dalies skyriaus viršininkas – B. Liesys-Naktis. Nors pusę metų vyko paruošiamasis darbas, konsultacijos, suvažiavimas truko ilgai – 20 dienų. Iš viso suvažiavime svarstyti 23 klausimai, o nutarimai išlikę posėdžių protokoluose. Jie reglamentavo sąjūdžio, vadovybės struktūrą, veiklos taktiką, santykius organizacijos viduje ir su gyventojais. Nuspręsta leisti pogrindžio spaudą „Prie rymančio Rūpintojėlio“. Politinę programą pristatė jos autorius J. Šibaila-Merainis. Ją sudarė 12 punktų. Programoje buvo akcentuojama, kad galutinis kovos tikslas – Lietuvos parlamentinės respublikos atkūrimas 1920–1926 m. pavyzdžiu.
Vasario 16 d. proga, pažymint Lietuvos valstybės nepriklausomybės metines, buvo pasirašyta LLKS Tarybos politinė deklaracija, kurioje konstatuota, kad LLKS taryba yra aukščiausiasis tautos politinis organas, vadovaująs politinei ir karinei tautos išlaisvinimo kovai, kad būtų atkurta nepriklausoma demokratinė respublika. Joje pabrėžiama, kad dokumentas pasirašytas atstovaujant visoms Lietuvoje veikiančioms partizanų apygardoms. Deklaracijoje kalbama apie nepriklausomą, demokratinę Lietuvos valstybę, gyvuojančią 1922 m. Konstitucijos dvasia. Deklaracija kartu su kitais Lietuvos partizanų vadų suvažiavime priimtais dokumentais sudarė teisinį ir politinį Lietuvos ginkluotojo pasipriešinimo pagrindą, suteikė laisvės kovoms naują pobūdį, įteisino LLKS kaip visuotinio organizuoto ginkluoto pasipriešinimo sovietinei okupacijai organizaciją, o jos Tarybą – kaip vienintelę teisėtą valdžią okupuotos Lietuvos teritorijoje. Suvažiavime taip pat priimtas Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio šūkis: „Atiduok Tėvynei, ką privalai!“.
Tai buvo vienintelis visuotinis vadų susirinkimas. Sudėtingėjant padėčiai krašte, mažėjo rėmėjų skaičių. Vis sunkiau buvo susisiekti ne tik sričių štabams, bet ir greta veikiantiems būriams. Vis daugiau partizanų žūdavo ar būdavo suimami[3]. Nepriklausomos Lietuvos nesulaukė nė vienas partizanas, pasirašęs Deklaraciją. Trys šio akto signatarai žuvo tais pačias 1949 metais, dar trys – po metų – dvejų, o du buvo sušaudyti dar vėliau.
Kelionė į Minaičių suvažiavimą
Į partizanų suvažiavimo vietą vadai keliavo ilgai. Dainavos apygardos vadas A. Ramanauskas–Vanagas į suvažiavimą vyko beveik tris mėnesius: nuo lapkričio 15 d. iki vasario 4. Keliauti dažniausiai tekdavo naktį, nuo vieno būrio prie kito. Kelionę labai apsunkino nepalankiausias žygiui žiemos metas. Buvo labai daug sniego, todėl stengtasi eiti vienam paskui kitą, kad sudarytų vieno žmogaus įspūdį. Žiema turėjo savų pliusų, mat okupacinė valdžia neįtarė, jog tokio lygio vadų suvažiavimas gali įvykti žiemą. Kelionę ir susitikimus sunkino tai, kad asmenys vieni kitų nepažinojo, todėl kiekvieną kartą su kažkuo susitikus tekdavo ilgai įrodinėti, jog asmuo nėra gerai parengtas sovietinės valdžios agentas. miniatiūra|200px|left|Atminimo lenta Minaičiuose
Signatarai
Iš aštuonių 1949 m. vasario 16-osios akto signatarų net pusė – keturi – buvo mokytojai, du studentai, vienas karininkas ir vienas buhalteris.
Balys Karalius
Balys Karalius (1931 m. sausio 2 d. Vilkakiemis, Žaslių valsčius – 2005 m. vasario 5 d. Akademija) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.
Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio deklaracija
Signatarai
Jonas Žemaitis–Vytautas, LLKS Tarybos prezidiumo pirmininkas, karininkas, sūnaus Laimučio tėvas; 45-erių sušaudytas Maskvos Butyrkų kalėjime;
Balys Karalius
Biografija
1955 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1964 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 1955–1963 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas. 1963–1992 m. dirbo Lietuvos žemdirbystės institute.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – mineralinė augalų mityba ir linų agrotechnika.
Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio deklaracija
Signatarai
Adolfas Ramanauskas–Vanagas, LLKS Tarybos prezidiumo pirmininko pirmasis pavaduotojas, Pietų Lietuvos srities vadas, mokytojas, atsargos karininkas, dukros Auksutės tėvas, 39-erių sušaudytas KGB kalėjime Vilniuje;
Juozas Šibaila–Merainis, LLKS Tarybos prezidiumo pirmininko antrasis pavaduotojas, Didžiosios Kovos apygardos štabo viršininkas, mokytojas, trijų sūnų – Vytauto, Rimvydo, Kęstučio – tėvas, 47-erių žuvo Ramygalos valsčiuje Dovydų miške;
Leonas Grigonis–Užpalis, LLKS Tarybos prezidiumo pirmininko trečiasis pavaduotojas, Prisikėlimo apygardos vadas, mokytojas, 44-erių žuvo Daugėliškių miške, Ariogalos valsčiuje;
Aleksandras Grybinas–Faustas, Tauro apygardos vadas, mokytojas, 29-erių žuvo Šunkarių miške, Šakių apskrityje;
Vytautas Gužas–Kardas, Vakarų Lietuvos srities štabo viršininkas, buhalteris, 29-erių žuvo Smaidrių kaime, Tauragės apskrityje;
Bronius Liesys–Naktis, Prisikėlimo apygardos štabo viršininkas, studentas, būsimas žurnalistas, 27-erių žuvo Užpelkių miške, Radviliškio rajone;
Petras Bartkus–Žadgaila, LLKS Prezidiumo sekretorius, studentas, būsimas sklandytojas, 24-erių žuvo Užpelkių miške, Radviliškio rajone.
Reikšmė
Minaičiuose pasirašyta deklaracija yra pripažįstama Lietuvos valstybės teisės aktu Lietuvos Respublikos Seimas 1999 m. sausio 12 d. priėmė nutarimą, jog Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdis jungė karines formuotes bei visuomenines grupes, buvo vadovaujamas vieningos vadovybės ir politinėmis bei karinėmis priemonėmis vykdė pasipriešinimą ir kovojo už Lietuvos išlaisvinimą. Buvo pripažinta, kad 1949 m. vasario 16 d. deklaraciją paskelbusi LLKS Taryba vykdė aukščiausios politinės ir karinės struktūros funkcijas ir buvo vienintelė teisėta valdžia okupuotos šalies teritorijoje.
miniatiūra|250px|right|Ekspozicija atkurtame bunkeryje Minaičiuose
Remiantis 1949 m. vasario 16 d. deklaracija, 2009 m. kovo 12 d. Lietuvos Respublikos Seimas priėmė nutarimą, kad būtent nuo 1949 m. vasario 16 d. iki savo mirties 1953 m. gegužės 30 d. Jonas Žemaitis – Vytautas buvo „kovojusios su okupacija Lietuvos valstybės vadovu, faktiškai vykdžiusiu Respublikos Prezidento pareigas“. 2018 m. lapkričio 20 d. Lietuvos Respublikos seimas priėmė nutarimą, jog po Jono Žemaičio–Vytauto mirties, kovojančios Lietuvos Prezidentu tapo Adolfas Ramanauskas – Vanagas.
Įamžinimas
2010 m. visiems Deklaraciją pasirašiusiems asmenims po mirties buvo suteiktas signatarų statusas.
2010 m. lapkričio 22 d. Minaičių kaime atidengtas šiai Deklaracijai ir jos signatarams skirtas paminklas. Jo autorius – skulptorius Jonas Jagėla.
2019 m. gegužės mėn. Valstybės pažinimo centre atkurtas partizanų bunkeris ir atidaryta Deklaracijos 70-mečiui skirta paroda „19490216: Apsisprendimo šifras“.
Kiekvienais metais vasario 16 d. Minaičių kaime vyksta iškilmingas minėjimas.
Formulės 1 vėliavos
thumb|200px|Lenktynių maršalų rodoma žalia vėliava.
Formulės 1 vėliava – turintis tam tikrą reikšmę ženklas, rodomas pilotams važiuojantiems trasoje. Vėliavas rodo lenktynių maršalai.
Vėliavų reikšmės
FIA yra pasirinkus spalvas pagal Pantone spalvų skalę ir nustačiusi jų reikšmes, dydį. Visos vėliavos yra 60 cm x 80 cm dydžio. Raudona ir vėliava gali būti ir didesnės – 77.74 cm x 100 cm.
Albinas Karalius
Albinas Karalius (1910 m. rugsėjo 23 d. Virbalyje – 1946 m. vasario 18 d. Vilniuje) – Lietuvos kariuomenės karininkas, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.
Biografija
1930 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1939 m. – Aukštosios karo mokyklos Generalinio štabo skyrių. 1930–1939 m. pėstininkų dalinių, 1939–1940 m. Antrosios pėstininkų divizijos štabo karininkas. TSRS okupavus Lietuvą 1940–1941 m. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 179 divizijos 234 pulko štabo viršininko pavaduotojas. Kilus TSRS-Vokietijos karui iš Raudonosios armijos pasitraukė. Iki 1941 m. pabaigos – Lazdijų apskrities policijos vadas, 1941–1944 m. Vilniaus policijos mokyklos viršininkas. Nuo 1944 m. kovo Lietuvos laisvės armijos Vilniaus apygardos štabo Operatyvinio skyriaus viršininkas, nuo 1944 m. rugpjūčio mėn. Šiaulių karinės apygardos vadas. Parengė apygardos struktūros ir operatyvinius planus. Žemaitijoje organizavo LLA partizanus. 1945 m. balandžio mėn. pradžioje Kaune atnaujino ryšius su LLA vadu A. Eidimtu, parengė organizacijos vadovybės atkūrimo planą. 1945 m. balandžio 9 d. NKVD suimtas. 1945 m. liepos mėn. karo tribunolo nuteistas mirti. Sušaudytas. Palaikai rasti buvusio Tuskulėnų dvaro teritorijoje (dab. Tuskulėnų rimties parkas). 2000 m. pulkininkas, po mirties.
Skunk Anansie
Skunk Anansie – britų Britpop grupė, susikūrusi 1994 metais Londone, Didžioji Britanijoje.
Diskografija
Studijiniai albumai
Klimato kaita
Klimato kaita – žymus, neįprastas tam tikro regiono klimato pokytis. Į šią sąvoką gali įeiti vidutinės temperatūros, kritulių kiekio, vėjuotumo pokyčiai. Klimato kaita gali apimti įvairios trukmės laikotarpius, nuo dešimtmečių iki milijonų metų. Dabar terminas „klimato kaita“ dažniausiai vartojamas kalbant apie pastarojo meto visuotinį atšilimą.thumb|270px|Temperatūros svyravimai 1999-2008 metų laikotarpiu, palyginti su 1940-1980 m. laikotarpiu.
Priežastys
Klimato kaita yra daugybės faktorių rezultatas, atspindintis pokyčius atmosferoje, procesus kitose Žemės dalyse – vandenynuose, ledynuose, o pastaruoju metu ir žmogaus veiklos padarinius. Klimatą taip pat veikia išoriniai veiksniai, pavyzdžiui, tokie kaip Saulės radiacija, nežymūs Žemės orbitos nukrypimai ar šiltnamio efektą sukeliančių dujų koncentracijos lygmuo.
Apledėjimas
Ledynai – vienas jautriausių indikatorių, parodančių, jog klimatas keičiasi. Pavyzdžiui, XVII amžiaus viduryje planetoje ėmė augti ledynų skaičius, klimatas atšalo. Šis reiškinys žinomas Mažojo ledynmečio pavadinimu. Vėliau ledynai ėmė tirpti – iš to buvo galima spręsti, kad klimatas šyla.
Žemės paviršių dengiančių ledynų skaičių bandyta apibrėžti dar 1970 m. Apskaičiavimai rėmėsi iš oro darytomis nuotraukomis ir žemėlapiais. Buvo atrasta daugiau kaip 100 000 ledynų, iš viso apimančių daugiau kaip 240 000 km² teritoriją. Preliminariais paskaičiavimais ledynai gali apimti iki 445 000 km² plotą. Ledynai susiformuoja ir tirpsta – visa tai susiję su natūraliais gamtos pokyčiais, tačiau pastaraisiais metais tokie pokyčiai ima gąsdinti savo pagreičiu. Pagal Jungtinių Tautų organizacijos 2008 m. kovo 16 d. ataskaitą, ledynai tirpsta greičiau nei per praėjusius 5000 metų. Vidutinis tirpimo greitis 1980–1999 m. laikotarpyje buvęs apie 0,3 m per metus, iki 2006 m. pabaigos beveik dvigubai padidėjo. Po keleto dešimtmečių daug ledynų gali visiškai pranykti.
Ledyniniai ir tarpledyniniai dabartinio amžiaus ciklai yra reikšmingiausi praėjusių kelių milijonų metų klimato procesai.
Paskutinis apledėjimas truko apie 10 000 metų. Tuo laikotarpiu įvykę svarbūs pakitimai ir padėjo susiformuoti dabartiniam klimatui.
Pokyčiai vandenynuose
thumb|180px|right|Vandenyno srovių cirkuliacijaBėgant laikui, atliekant įvairius tyrimus pastebėta, kad klimato pokyčiams daro įtaką ir sąveika tarp atmosferos sluoksnių bei vandenynų. Šylant vandenynams, stiprėja audros, sausumą dažniau ima siaubti stipresni uraganai. Pasak Al’o Gore’o knygos apie globalinį atšilimą ir jo pasekmes : „Vis daugiau mokslinių tyrimų patvirtina, kad šiltesnis viršutinio vandenyno sluoksnio vanduo gali išskirti daugiau konvekcinės energijos, sukeliančios galingesnius uraganus“.
Histerezė
Histerezė  – tai fizikinis terminas, kuris reiškia, jog priežastis veikia daug anksčiau, o padariniai išryškėja pavėluotai.
Šis terminas tinka apibūdinti klimato kitimą. Situacija klimato kaitos sistemoje atitinka būtent histerezę, nes dabartinė padėtis planetoje yra daug anksčiau veikusių faktorių pasekmė. Kadangi Žemės klimato sistema yra labai plati, ji ne iš karto sureaguoja į priežastis keičiančias klimatą, esminiai padariniai išryškėja tik po kurio laiko. Tokius pokyčius dabar ir stebime.
CO2 dujos
thumb|180px|left|Anglies dioksido kiekio kaita per 500 mln. metų CO2 dujos (anglies dvideginis) laikomos pagrindiniu šiltnamio efektą sukeliančiu veiksniu. Dėl atmosferoje gausėjančio CO2 kiekio visoje Žemėje kyla temperatūra. Mažas šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekis yra naudingas, nes padeda palaikyti gyvenimui tinkamą Žemės paviršiaus temperatūrą, tačiau per didelis jų kiekis kelia grėsmę žmonijos išlikimui – tirpsta ledynai, kyla vandenyno lygis ir t.t Žmogaus veikla – pagrindinis gausėjančio CO2 kiekio šaltinis. Didžiausią anglies dvideginio kiekį sudaro visos išmetamosios dujos, išsiskiriančios iškasamojo kuro deginimo metu.
Atmosferos gebėjimas sulaikyti ir pakartotinai „panaudoti“ energiją, kuri išsiskiria nuo Žemės paviršiaus, yra labai svarbus stabiliam klimatui planetoje palaikyti. Temperatūros kilimas gali destabilizuoti oro struktūrą ir sudaryti sąlygas ilgalaikiam klimato pasikeitimui.
Žmogaus veiklos įtaka klimato pokyčiams
Žmogaus veikla stipriai keičia aplinką pvz., irigacinė žemdirbystė paveikia drėgmės pusiausvyrą dirvožemyje, žmogaus veiklos produktas, atsirandantis gamyklose, automobiliuose deginamo kuro procese, naudojant aerozolius – CO2, skatina temperatūros kilimą planetoje, kertant miškus, mažinami „Žemės plaučiai“, todėl ne taip efektyviai sugeriamas CO2 perteklius. Mokslininkai ilgus dešimtmečius diskutavo ar žmogus iš tikrųjų turi tokią didelę įtaką klimato pasikeitimams. Šiuo metu tuo jau neabejojama ir debatai pasisuko kita linkme – ieškoma būdų, kaip sumažinti žmogaus veiklos padarinius ir kaip žmonijai prisitaikyti prie pasikeitimų, kurie jau įvyko mūsų planetoje.
Cemento gamyba
Gaminant cementą į atmosferą patenka didelis CO2 kiekis. Kuomet kalcio karbonatas yra įkaitinamas išsiskiria kalkės ir anglies dvideginis. Manoma, kad cemento pramonė išmeta apytiksliai 5 % globalinės dirbtinės CO2 emisijos, iš kurių 50 % anglies dvideginio savaime išsiskiria cheminio proceso metu, ir 40 % degant kurui. Iškastinis kuras deginamas cemento gaminimo procesui palaikyti. Kaskart proceso metu į aplinką patenka 900 kg CO2 kiekvienam 1000 kg pagaminto cemento.
Žemdirbystė
Po iškastinio kuro deginimo, dar vienas vietinio klimato pokyčius skatinantis veiksnys yra žemės ūkio plėtojimas. Irigacija, miško iškirtimas ir žemės ūkio plėtra dideliais mastais gali iš esmės pakeisti aplinką. Pavyzdžiui, sudarkyti požeminių vandens srovių tekėjimo kryptis, sunaikinti laukinių gyvūnų natūralią gyvenamąją apinką. Žemės ūkis taip pat gali pakeisti vietinį albedą, naikindamas dirvožemio viršutinį sluoksnį ir, todėl, keisdamas įprastą saulės šviesos sugėrimą ar atspindėjimą.
Pvz., yra įrodymų, jog Graikijos ir kitų Viduržemio jūros šalių klimatas ilgainiui pasikeitė dėl plačiai paplitusio miškų kirtimo 700 m. pr. m. e. ir pirmaisias Kristaus eros metais (mediena, panaudota laivų, namų statybai ir kurui). Dabar klimatas šiame regione yra žymiai karštesnis ir sausesnis, medžių rūšys, kurios buvo panaudotos laivų statybai senoviniame pasaulyje, yra išnykę.
Galvijų auginimas
Pagal 2006 m. Jungtinių Tautų pranešimą, galvijų auginimas sąlygoja apytiksliai 18 % pasaulinės šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos. Visgi, į šį kiekį įeina ir gryno miško iškirtimo padariniai bei galvijų natūraliai išskiriamas metanas.
Klimato kaitos įrodymai
Klimatas keičiasi – tą galime matyti iš įvairių šaltinių, kurie parodo, koks jis buvo prieš kelis šimtmečius. Pokyčius įrodo į klimato kaitą reaguojantys indikatoriai: augmenija, jūros lygio pasikeitimas, ledynų geologija, dendrochronologija.
Klimato kaitos pavyzdžiai
Klimatas keičiasi visą Žemės egzistavimo laikotarpį. Paleoklimatologijos mokslas mums leidžia stebėti klimato pokyčius vykusius daugybę metų atgal. Vienas iš svarbiausių šaltinių, leidžiantis sužinoti apie klimato ypatumus praeityje yra ledas. Antarktidoje – amžinas įšalas, čia ledo sluoksnis siekia beveik 4 km. Lede išliko svarbūs duomenys apie Žemės klimatą praeityje. Šie duomenys labai svarbūs, norint suprasti dabar vykstančius klimato pokyčius bei numatyti galimas jų pasekmes. Imdami amžino įšalo ledo pavyzdžius ir tirdami juose įstrigusius oro burbuliukus, mokslininkai gali nustatyti ryšį tarp praeityje buvusio anglies dioksido (CO2) dujų kiekio (būtent padidėjęs dėl žmonių veiklos šių dujų kiekis yra pagrindinis klimato kaitos veiksnys) ir šimtmečiais vykusios temperatūros kaitos. (Europos Komisija)
Vienas iš ryškiausių klimato kaitos pavyzdžių buvo 2002-aisiais netikėtai atskilęs 3 000 km² ploto Antarktidos ledyno gabalas. Visgi tuo pačiu šis įvykis leido mokslininkams prieiti prie vandenyno ploto, kuris buvo po ledu ištisus 12 000 metų. 2002 – ieji vadinami „nuliniais metais“ – tai klimato kaitos padarinių pradžia.
Kai kuriose šalyse klimato kaitos pavyzdžiai itin aiškūs ir konkretūs: pvz., Grenlandijoje. Visa tai pasako paprasti pavyzdžiai: ten, kur anksčiau buvo upė – dabar išdžiūvus vaga, sniego, kuris dengdavo šalyje esančius kalnus – nebėra.
Katinautiškė
Katinautiške vadinami du kaimai Ignalinos rajone:
Kambras
Kambras – geologinis Žemės vystymosi periodas. Paleozojaus pradžia. Tarptautinis žymėjimas Є. Kambro periodas prasidėjo maždaug prieš 542 mln.m., o baigėsi prieš 488,3 mln.m. Kambro periodo uolienos pirmą kartą per visą Žemės istoriją pasižymi fosilijų gausa. Per šį laikotarpį atsirado ypatingai daug gyvybės grupių. Šis įvykis dar vadinamas kambro sprogimu.
Etimologija
Kambro pavadinimas kilo iš lotyniško šiaurės Velso Cambria pavadinimo. 1830 m. ten esančias uolienas tyrinėjo Adamas Sedvikas.
Kambro fauna
Per kambro periodą atsirado ypatingai daug gyvybės grupių. Dominavo skeletą turintys bestuburiai, klestėjo jūriniai dumbliai. Daug šiuolaikinių gyvūnų tipų, turinčių minkštą skeletą, neišliko. Staigus labai įvairios faunos atsiradimas per ypatingai trumpą 10 mln. m. laikotarpį kambro pradžioje vadinamas kambro sprogimu.
Paleogeografinės sąlygos
thumb|350px|right|Kontinentų padėtis kambre Kambro kontinentai susidarė skilus ankstesniam Rodinijos superkontinentui, o vėliau ir Panotijos superkontinentui. Susidarė 4 kontinentai: Gondvana, Laurentija, Baltika ir Siberija. Manoma, kad kambre buvo daug seklių jūros plotų. Klimatas buvo šiltas, ledynmečio požymių neaptikta.
Kambras Lietuvoje
Lietuvos teritorijoje kambro amžiaus nuosėdinės uolienos slūgso ant proterozojaus uolienų, o kai kur tiesiog ant kristalinio pamato. Slūgsojimo gylis nuo 300 m rytinėje Lietuvos dalyje iki 2200 m – vakarinėje dalyje. Šio amžiaus uolienų storis didėja iš rytų į vakarus. Lietuvoje kambro sistema pirmą kartą buvo pragręžta 1948 metais Vilniuje.
Lietuvos kambrą sudaro molingos ir smėlingos jūrinės kilmės uolienos su labai retomis faunos liekanomis, tačiau jose gausu akritarchų.
Onega (upė)
Onega  – upė šiaurės vakarų Rusijoje, Archangelsko srityje. Išteka iš Lačios ežero. Teka į šiaurę kalvotomis lygumomis, vietomis slenkstėta. Likus 75 km iki žiočių išsiskiria į Didžiąją Onegą ir Mažąją Onegą. Įteka į Baltosios jūros Onegos užutėkį, sudaro deltą, suformuoja Kijo salą.
Didžiausi intakai: Kena, Iksa, Koža (kairieji), Vološka, Moša, Kodina (dešinieji). Aukštupyje tėkmė sureguliuota ežerų. Užšąla nuo spalio pabaigos iki gruodžio pradžios, atitirpsta nuo balandžio vidurio iki gegužės. Poplūdis tęsiasi tarp gegužės ir liepos. Laivuojama atskiruose ruožuose tarp slenksčių. Prie Onegos įsikūrę du miestai: Kargopolis (prie ištakų) ir Onega (prie žiočių).
Neapolio metropolitenas
Neapolio metropolitenas (it. Metropolitana di Napoli) – metropoliteno sistema, veikianti Neapolio mieste. Neapolio metro turi tris požemines linijas ir kelias antžeminių traukinių sistemas. Į šią sistemą įtraukti ir keturi funikulieriai.
Linijos
Pati pirmoji geležinkelio linija Neapolyje pradėta statyti 1889 metais, o atidaryta 1891 m. Šiuo metu ši linija vadinama antrąja linija.
1976 m. buvo pradėtos metro linijos statybos. Pirmoji linija atidaryta 1993 m. Ši linija yra 13,5 km ilgio ir turi 15 stotelių. Pati naujausia linija yra šeštoji linija, kuri atidaryta 2007 m. Jos ilgis siekia 2,3 km, o stotelių skaičius – 4.
2007 m. buvo atidaryta trečioji metro linija mieste Line 6. 2,2 km ilgio liniją sudarė 4 stotelės. 2013 m. ši linija dėl mažo keleivių skaičiaus buvo uždaryta. Ją planuojama atnaujinti ir atidaryti 2024 m.
Kainos
2001–2002 m. buvo atnaujinta bilietų pardavimo sistema. Pagal naują tvarką bilietai galioja visoms transporto rūšims. 2011 m. lapkričio mėnesio kainos.
Pseudoaneurizma
Pseudoaneurizma, kitaip netikroji aneurizma - tai hematoma, atsiradusi dėl arterijos sienelės defekto, kai išsiliejęs kraujas turi ryšį su kraujagysle. Ši hematoma formuojasi už kraujagyslės sienelės, todėl pseudoaneurizmos sienelę sudaro aplink esantys audiniai, dažniausiai tai yra naujai susiformavęs granuliacinis audinys. Aneurizma - yra kraujagyslės išsiplėtimas, kurį sudaro visi kraujagyslės sienelės sluoksniai, tuo ji skiriasi nuo pseudoaneurizmos. Taip pat reikia pabrėžti skirtumą nuo arterijos disekacijos - tai yra prasiskyrę kraujagyslės sienelės sluoksniai ir tarp jų tekantis kraujas. Arterijos disekacija gali sukelti vėlesniąsias aneurizmas.
Priešingai nei pseudoaneurizmų, aneurizmų priežastys - įgimtos kraujagyslių anomalijos, ir aterosklerozė.
Dažniausios pseudoaneurizmos yra šlauninės arterijos, jos sudaro 8 procentus visų kraujagyslinių komplikacijų. Mažos pseudoaneurizmos linkusios pačios sunykti, o didesnėms pašalinti reikia kitos medicininės intervencijos.
Gydymas
Auksinis standartas gydant pseudoaneurizmas yra kraujagyslių chirurgija. Pseudoaneurizma apsiuvama, ar kitais būdais mažinama iš išorės, taip pat galima pašalinti ir endovaskuliniu būdu.
Mažiau invazyvus metodas - dvigubas skenavimas ultragarsu, jo pagalba galima atlikti kompresiją ir perkutaniškai suleisti trombino injekciją, tikintis kad pseudoaneurizmos turinys sukrešės ir užsidarys jungtis su kraujagyslės spindžiu.
Didžiosios Laibiškės
Didžiosios Laibiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Medininkų.
Mindanao
thumb|250px|Mindanao sala pažymėta raudonai, gretimos salos - tamsiai raudonai. Mindanao  – sala Filipinų salyno pietuose, antra pagal dydį Filipinų sala. Plotas 97 530 km². Salos konfigūracija sudėtinga: daug įlankų, pusiasalių, kyšulių. Paviršius kalnuotas, iškilę daug ugnikalnių. Aukščiausia vieta – Apo ugnikalnis (2954 m). Pakrantėse – pelkėtos žemumos. Klimatas subekvatorinis, musoninis. Per metus iškrenta 1000–2000 mm (kalnuose iki 4000 mm) kritulių. Salą dengia amžinai žaliuojančios džiunglės. Yra geležies rūdos telkinių.
Mindanao gyvena 20 281 545 gyventojai (2010 m. surašymas), o kartu su gretimomis salomis gyvena 25 537 691 gyventojas (2018 m.). Auginami ryžiai, ananasai, kokospalmės. Žvejyba. Didžiausi miestai: Davao (1 632 991 gyv. 2015 m.), Zamboanga (861 799 gyv. 2015 m.), Butuanas (337 063 gyv. 2015 m.), Kagajan de Oras (675 950 gyv. 2015 m.). Apie 70 % gyventojų save laiko krikščionimis, o 20 % - musulmonais. Vietinės tautos yra badžau, visajai, lumadai, moro ir kitos malajų tautos.
Lapės (reikšmės)
Žodis lapės gali reiškia:
Šavašai
Šavašai – viensėdis Zarasų rajono savivaldybės pietvakariuose, šalia kelio, Šavašos upelio ir Šavašo ežero.
Istorija
XIX a. Šavašų palivarkas priklausė Antalieptės valsčiui, buvo 65 deš. žemės, ežerėlis. Šavašų palivarką įsigiję medicinos mokslų daktaro Vlado Kviklio tėvai. Išliko medžiais apsodinta alėja.
Petras Kisielius (1902)
Petras Kisielius (Kisielis) (1902 m. vasario 17 d. Miškiniuose, Krekenavos valsčius, Panevėžio apskritis – 1991 m. Vaišvydavoje, Kauno rajonas) – 1919 m. Lietuvos savanoris.
Biografija
1919 m., būdamas septyniolikos metų, tapo Kėdainiuose suformuoto Panevėžio bataliono kariu. Jam teko atremti rusų Raudonosios armijos įsiveržimą, kovoti su bermontininkais vokiečiais ir lenkų Želigovskio armija. Į pirmąjį mūšį patekęs prie Krekenavos, kovas jaunasis savanoris baigė 1920 m. Kaišiadoryse, kai buvo paskelbtos paliaubos ir nubrėžta tarp Lietuvos ir Lenkijos demarkacinė linija.
Gyveno Krekenavos valsčiaus Linkaičių kaime. 1930 m., Vytauto Didžiojo metais, apdovanotas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu.
1989 m. dalyvavo ir sakė kalbą Vasario 16-osios minėjime Kupiškio etnografijos muziejaus kiemelyje.
Mirė sulaukęs 89 metų dukros Laimos namuose. Palaidotas Truskavos kaimo kapinaitėse.
Sutuoktinė Eleonora (1903–1968), vaikai: Stasys, Emilija (1927-2017), Laima.
FC Baník Ostrava
Ostravos „Baník“ – Čekijos futbolo klubas iš Ostravos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1922 m.
Brunfelsija
Brunfelsija (Brunfelsia) – bulvinių (Solanaceae) šeimos augalų gentis. Paplitusi neotropinėje srityje.
Daugelis brunfelsijos rūšių turi nuodingų alkaloidų. Dėl jų naudojamos liaudies medicinoje bei šamanistiniuose ritualuose (iš stambiažiedės brunfelsijos gaminamas haliucinogeninis gėrimas ajahuaska).
Žemieji Kapliai
Žemieji Kapliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės rytuose, 5 km į vakarus nuo Šėtos, 1 km į šiaurės rytus nuo Aukštųjų Kaplių, šalia kelio. Rytiniu pakraščiu teka Suleva.
Istorija
thumb|left|280px|Žemųjų Kaplių sodyba
Nadžranas
Nadžranas – miestas Saudo Arabijos pietvakariuose prie sienos su Jemenu, Nadžrano emyrato sostinė. 1965 m. Saudo Arabijos vyriausybės įsteigtas Nadžrano miestas yra vienas greičiausiai išaugusių karalystėje. Nuo 47 500 (1974 m.) ir 90 983 (1992 m.) iki 246 880 (2004 m.).
Žemieji Kapliai
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo Kaplių kaimas ir palivarkas Šėtos valsčiuje, Gintautų giminės valda.