cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fujifilm
XX a.
Nuo 6-ojo dešimtmečio „Fuji Photo“ pradėjo spartinti pardavimo vietų užsienio rinkose steigimą. Devintajame dešimtmetyje kompanija išplėtė savo veiklą globalioje rinkoje. Taip pat sukūrė skaitmenines technologijas savo fotografijos, medicinos ir spausdinimo įrangai.
Kaip ir jos konkurentė „Eastman Kodak“, kuri dominavo JAV, „Fuji Photo“ mėgavosi ilgai besitęsusia beveik monopoline prekyba fotojuostomis Japonijoje. Tapdama viena iš 1984 m. Los Andželo olimpiados rėmėjų (tokią galimybę „Kodak“ praleido), siūlydama pigesnes fotojuostas ir atidarydama fotojuostų gamyklą JAV, „Fuji“ įgijo reikšmingą JAV rinkos dalį, o „Kodak“ nesėkmingai bandė įsitvirtinti Japonijoje. 1995 m. „Kodak“ pateikė peticiją JAV Komercijos departamentui, pagal Komercijos akto 301 straipsnį, teigdama, kad prasta jos veikla Japonijos rinkoje buvo „Fuji“ taikytos nesąžiningos rinkodaros praktikos padarinys. Jungtinės Valstijos skundą pateikė Pasaulio prekybos organizacijai, kuri 1998 m. sausio 30 d. paskelbė atmetanti „Kodak“ kaltinimus dėl juostų rinkos Japonijoje.
XXI a.
2006 m. rugsėjo 19 d. „Fujifilm“ pranešė planuojanti įkurti holdingo bendrovę „Fujifilm Holdings Corp.“. „Fujifilm“ ir „Fuji Xerox“ tapo šio holdingo dukterinėmis įmonėmis. Bendrovės atstovas patvirtino, kad ji neatsisakys juostų verslo, kuris sudaro 3 % visų pardavimų.
Dukterinės įmonės
„Fuji Xerox“ yra bendra „Fujifilm“ ir Šiaurės Amerikos „Xerox Corporation“ įmonė. 2005 m. kovą „Fujifilm“ įsigijo „Sericol Ltd.“, Jungtinės Karalystės įmonę, kuri specializuojasi ekranų ir skaitmeninio spausdinimo technologijose.
Norvegijos futbolo varžybos 1931 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1931 m.
Finalo rungtynės
''Odd nugalėjo 3-1 ir tapo taurės savininkais. (Vienuoliktą kartą.)''
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
miniatiūra|250px|right|1976-1988 m. SSRS balistinė raketa RSD-10 Pioneer (Oro pajėgų muziejus [[Vinycia|Vinycioje)]] miniatiūra|250px|right|Strateginis bombonešis [[Tupolev Tu-95]]
Branduoliniai ginklai Ukrainoje – Ukrainos teritorijoje buvęs sovietinių masinio naikinimo ginklų arsenalas. Ukrainos TSR buvo antra pagal branduolinį potencialą tarp Sovietų Sąjungos respublikų. Po Sovietų Sąjungos žlugimo, įvykusio 1991 m., Ukraina valdė maždaug trečdalį sovietinio branduolinio arsenalo, tuo metu trečio pagal dydį pasaulyje, taip pat čia buvo branduolinės ginkluotės plėtrai ir gamybai reikšmingų objektų.
Ukrainos teritorijoje liko 130 tarpžemyninių balistinių raketų (ICBM) UR-100N, kiekviena su šešiomis kovinėmis galvutėmis, 46 RT-23 Molodets raketų kompleksai, kurių kiekvienas – su dešimt kovinių galvučių, taip pat 38 sunkieji bombonešiai, iš viso apie 1700 kovinių galvučių. Formaliai šiuos ginklus kontroliavo Nepriklausomų valstybių sandrauga. 1994 m. Ukraina sutiko nebūti branduoline valstybe ir sunaikinti šiuos ginklus bei prisijungti prie Branduolinio ginklo neplatinimo sutarties.
Istorija
1991 m. gruodžio 1 d. Ukraina per visuotinį referendumą didžiule balsų dauguma nubalsavo už nepriklausomybę. Daugiau nei 90 % rinkėjų išreiškė palaikymą Ukrainos nepriklausomybės paskelbimui ir pirmuoju šalies prezidentu išrinko parlamento pirmininką Leonidą Kravčiuką. Gruodžio 8 d. susitikimuose Breste ir gruodžio 21 d. Alma Atoje Baltarusijos, Rusijos ir Ukrainos lyderiai oficialiai išformavo Sovietų Sąjungą ir sukūrė Nepriklausomų valstybių sandraugą.
Po Ukrainos nepriklausomybės paskelbimo iškilo klausimas dėl jos teritorijoje esančio galingo branduolinio arsenalo ateities. Pagrindiniai nebranduolinio statuso principai („nepriimti, negaminti ir neįsigyti branduolinio ginklo“) buvo įtvirtinti Ukrainos valstybės suvereniteto deklaracijoje, kurią Ukrainos TSR Aukščiausioji Rada priėmė 1990 m. liepos 16 d. Tai buvo ir užsienio politikos doktrinos, žinomos kaip „Pavlyčko doktrina“, dalis.
Branduolinio statuso netekimas
JAV ir Rusija buvo aiškiai linkusios matyti Ukrainą kaip valstybę be branduolinio ginklo ir spaudė ją tai daryti. Ukrainos vadovybė, daugiausia dėl tuometinio prezidento Leonido Kravčiuko ir valstybės saugumo tarnybos pirmininko Jevheno Marčuko pozicijos, iš karto pasuko mažiausio pasipriešinimo keliu ir ėmė aktyviai skelbti savo ketinimus atsisakyti branduolinių ginklų bei atimti iš Ukrainos branduolinį statusą. Tokiam sprendimui priešinosi politikai Viačeslavas Čornovilis (vienas Liaudies judėjimo „Ruch“ įkūrėjų), Levas Lukjanenko (disidentas), Volodymyras Tolubko (Charkovo raketinių pajėgų karo mokyklos viršininkas), aukšto rango kariškiai Vilenas Martirosianas (Ukrainos karininkų sąjungos kūrėjas), Oleksandras Skipalskis (karinės žvalgybos vadovas), Hrihorijus Omelčenka (Ukrainos karininkų sąjungos kūrėjas) ir kt.
Artūr Dolžnikov
Artūras Dolžnikovas (g. 2000 m. birželio 6 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Branduolinio statuso netekimas
miniatiūra|250px|right|Strateginio bombonešio duomenys (lentelė muziejuje, [[Poltava)]] Taip nuo 1992 m. Vašingtono ir Maskvos delegacijos pradėjo lankytis Ukrainoje. Amerikiečiai siūlė sunaikinti visus branduolinius arsenalus, o rusai prašė visą branduolinę ginkluotę perduoti Rusijai.
Visi taktiniai branduoliniai užtaisai buvo operatyviai perkelti į Rusijos poligonus sunaikinimui dar 1992 m. pirmoje pusėje, o paskutinis ešelonas į Rusiją atvyko gegužės pradžioje, 25 dienomis anksčiau nei buvo suplanuota. Po šių pervežimų Rusijai taip pat turėjo būti perduoti strateginiai ginklai pagal Ukrainos prisijungimo prie Sovietų Sąjungos ir Amerikos strateginių puolamųjų ginklų mažinimo ir apribojimo sutarties.
1992 m. gegužės 7 d. Leonidas Kravčiukas laišku informavo JAV, kad Ukraina užtikrins visų branduolinių ginklų, įskaitant jos teritorijoje dislokuotų strateginių puolamųjų ginklų, sunaikinimą. Tuo tarpu Ukrainos ministras pirmininkas Leonidas Kučma savo kalboje Aukščiausiajai Radai 1993 m. paragino išsaugoti efektyviausią ir galingiausią Ukrainos branduolinio potencialo komponentą – 46 kietojo kuro tarpžemynines balistines raketas (460 kovinių galvučių). JAV, žinoma, rūpėjo jos pačios saugumas, nes dalis raketų Ukrainoje buvo nutaikytos į objektus Amerikoje.
Artūr Dolžnikov
„Riterių“ klubas (2019 m.)
Pirmoje sezono pusėje žaidė Riteriai B ekipoje, vasarą buvo paskolintas „Vilniaus“ klubui.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Branduolinio statuso netekimas
1992 m. Vašingtono iniciatyva Kijeve buvo surengta eilė trišalių mokslinių-tiriamųjų susitikimų tarp Ukrainos, Rusijos ir JAV delegacijų. Diskusijų metu amerikiečiai pasiūlė apsvarstyti galimybę apmokėti Ukrainos branduolinio nusiginklavimo procesą, taip pat numatyti tam tikras kompensacijas Rusijai.
Artūr Dolžnikov
„Vilniaus Vyčio“ klubas (2020 m.)
2020 m. sezone atstovavo „Vilniaus Vyčio“ ekipai, kuri rungtyniavo Pirmoje lygoje.
„Riterių“ klubas (2021–2022 m.)
2021 m. Vilniaus Vytis nedalyvavo jokiose pirmenybėse, tad A. Dolžnikovas grįžo į „Riterių“ klubą.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Branduolinio statuso netekimas
1994 m. lapkričio 16 d. Ukraina prisijungė prie 1968 m. liepos 1 d. sudarytos Branduolinio ginklo neplatinimo sutarties. Šie veiksmai patvirtino, kad Ukraina yra visų iš SSRS paveldėtų branduolinių ginklų savininkė ir ketina jų visiškai atsisakyti, toliau naudodama branduolinę energiją išskirtinai taikiems tikslams. Mainais didžiosios branduolinės valstybės turėjo garantuoti Ukrainos saugumą ir bet kokios formos agresijos ar spaudimo pašalinimą. 1994 m. gruodžio 5 d. buvo pasirašytas vadinamasis Budapešto memorandumas.
1996 m. birželio 2 d. Ukraina oficialiai neteko branduolinio statuso.
Artūr Dolžnikov
„Riterių“ klubas (2021–2022 m.)
2022 m. liepos 15 d. rungtynėse prieš FA Šiauliai pasižymėjo pelnydamas įvartį. Po penktą minutę pelnyto įvarčio Riteriai pirmavo 1-0, tačiau rungtynes laimėjo šiauliečiai rezultatu 3-2.
2022 m. rugpjūčio 14 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pelnė įvartį sužaidus vos 30 sekundžių. Petaras Mamičius netiksliai perdavė kamuolį, Artūras Dolžnikovas perėmė kamuolį ir tiksliai smūgiavo į vartus.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Branduolinio statuso netekimas
1999 m. Ukraina 8 lėktuvus Tupolev Tu-160 ir 3 lėktuvus Tupolev Tu-95MS iškeitė į skolas Rusijai už tiekiamas dujas. Tada buvo sunaikinti dar 9 lėktuvai Tu-160 ir 21 Tu-95MS, dar vienas tokio tipo modelis liko Poltavos strateginės aviacijos muziejuje.
Tokios sudėtingos ir brangios operacijos Ukrainoje iš esmės buvo įvykdytos iki 2000 m. su visomis strateginėmis raketomis ir jų paleidimo šachtomis. Skaičiuojama, kad šios išlaidos JAV sudarė apie 1 mlrd. dolerių. Tačiau Ukrainos veiksmais kitos šalys nesekė. Be to, pasaulyje atsirado naujų branduolinių valstybių.
Buvę kariniai junginiai
Ukrainos TSR buvo įsikūrusios šios branduolinių junginių bazės:
Artūr Dolžnikov
„Riterių“ klubas (2021–2022 m.)
2022 m. lapkričio 16 d. oficialiai pranešta, kad nutrauktos sutartys su Artūru Dolžnikovu ir Dmytro Bilonohu.
„Kauno Žalgirio“ klubas (2023 m.)
2022 m. gruodžio mėn. tapo FK Kauno Žalgiris nariu.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Denuklearizacija
1993 m. tarptautinių santykių teoretikas ir Čikagos universiteto profesorius John Joseph Mearsheimer paskelbė straipsnį, kuriame pateikė savo prognozę, kad Ukraina, neturėdama jokios branduolinės atgrasymo priemonės, greičiausiai bus Rusijos agresijos objektas, tačiau šią studiją tuo metu palaikė nedaugelis.
Artūr Dolžnikov
„Kauno Žalgirio“ klubas (2023 m.)
2023 m. kovo 5 d. įvyko debiutas A lygos rungtynėse prieš „Sūduvos“ klubą. Žaidėjas pasirodė startinėje sudėtyje ir žaidė visas rungtynes.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Denuklearizacija
2016 m. žurnale „World Affairs“ paskelbtame tyrime teigiama, kad, autorių nuomone, Ukrainos denuklearizacija nebuvo „kvaila klaida“ ir kad neaišku, ar Ukrainai būtų buvę geriau tapti branduoline valstybe. Tyrime buvo teigiama, kad Ukrainos nepriklausomybės siekis buvo siejamas su jos tapimu nebranduoline valstybe. Pasak autorių, JAV taip pat nebūtų dariusios išimties Ukrainai, kai buvo kalbama ir apie kitų posovietinių valstybių, tokių kaip Baltarusija ir Kazachstanas, denuklearizaciją. Branduolinių ginklų Ukrainoje atgrasomoji vertė taip pat buvo abejotina, nes Ukrainai reikėjo 12–18 mėnesių, kad visiškai perimtų sovietų armijos palikto branduolinio arsenalo operatyvinę kontrolę. ICBM raketos taip pat turėjo 5 000–10 000 km veikimo nuotolį, be to, buvo nukreiptos į JAV, o tai reiškė, kad jas buvo galima nukreipti tik į Rusijos Tolimuosius Rytus. Sovietų armijos paliktos iš oro paleidžiamos sparnuotosios raketos buvo deaktyvuotos žlugus Sovietų Sąjungai, tačiau net jei jos būtų perkonfigūruotos ir pradėtos naudoti Ukrainoje, mažai tikėtina, kad jos būtų turėjusios atgrasantį poveikį. Jei Ukraina būtų nusprendusi įvesti visišką branduolinių ginklų operatyvinę kontrolę, jai būtų iškilusi Vakarų sankcijų ir galbūt net JAV ir kitų NATO sąjungininkių diplomatinio nepripažinimo grėsmė. Ukraina taip pat greičiausiai būtų susidūrusi su Rusijos atsaku, taip pat su branduolinių ginklų besibaigiančio naudojimo laiko problema, nes pati Ukraina neturėjo branduolinių ginklų programos.
miniatiūra|250px|right|JAV, Rusijos ir Ukrainos prezidentų susitikimas dėl Ukrainos branduolinio nuginklavimo, 1994 m.
Artūr Dolžnikov
Jaunimo rinktinės
2019 m. buvo pakviestas į Lietuvos U-21 rinktinę ir ruošėsi kovoms su Čekija, Graikija.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Denuklearizacija
miniatiūra|200px|left|Branduolinė raketa SS-18 Satan sukurta ir pagaminta Ukrainoje, „[[Yuzhmash|Južmaše“]]
Artūr Dolžnikov
Jaunimo rinktinės
2021 m. rugsėjo 3 d. žaidė Slovakijoje, pasižymėjo įvarčiu rungtynėse prieš Slovakijos U-21 rinktinę.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Budapešto memorandumas
Mainais už branduolinį nusiginklavimą Ukraina gavo finansinę kompensaciją, taip pat saugumo garantijas pagal Budapešto memorandumą. 1994 m. gruodžio 5 d. Ukrainos, Rusijos, Didžiosios Britanijos ir JAV vadovai Budapešte pasirašė dokumentą dėl saugumo garantijų suteikimo Ukrainai dėl jos, kaip nebranduolinės valstybės, prisijungimo prie Branduolinio ginklo neplatinimo sutarties. Keturių šalių pasirašytame memorandume išdėstyta įvadinė preambulė ir šešios dalys.
Artūr Dolžnikov
Nacionalinė rinktinė
2022 m. birželio 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje rungtynėse prieš Liuksemburgą.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Budapešto memorandumas
Prancūzija ir Kinija taip pat suteikė Ukrainai garantijas, panašias į Budapešto memorandumą, tačiau su tam tikromis reikšmingomis išlygomis. Pavyzdžiui, Prancūzijos įsipareigojimuose nėra pažadų prašyti JT Saugumo Tarybos pagalbos Ukrainai branduolinės atakos atveju (4 dalis) arba konsultuotis iškilus klausimui dėl įsipareigojimų (6 dalis).
Alepinė pušis
Alepinė pušis (Pinus halepensis) – pušinių (Pinaceae) šeimos dekoratyvinis, medieninis, prieskoninis augalas, paplitęs šiaurės Afrikoje, pietų Europoje ir vakarų Azijoje. Iš jo gaminami maisto priedai (kvėpikliai), gaunamos dervos.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Budapešto memorandumas
Kinijos įsipareigojimas įgauna visiškai kitokią formą – nuo ​​gruodžio 4 d. Kinija visų pirma garantavo branduolinių ginklų nenaudojimą prieš nebranduolines valstybes, įskaitant Ukrainą.
Taigi, tiek Kinijos, tiek Prancūzijos pažadai nėra susiję su JT įtraukimu ar konsultaciniais mechanizmais krizės atveju. Tačiau jos įsipareigoja gerbti Ukrainos suverenitetą ir teritorinį vientisumą.
Alepinė pušis
Alepinės pušys užauga iki 15-25 m aukščio, kamieno diametras iki 60 cm. Lapai spygliški, labai ploni, poromis, 6-12 cm ilgio. Kankorėžis 5-12 cm ilgio ir 2-3 cm pločio. Sėklos 5-6 mm ilgio su 20 mm sparneliais. Sėklas išnešioja vėjas.
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Krymo aneksija 2014 m.
Nepaisant Rusijos įvykdyto Krymo prijungimo, kurį JT Generalinė Asamblėja atmetė kaip negaliojantį, Ukrainos vyriausybė 2014 m. dar kartą patvirtino savo 1994 m. sprendimą prisijungti prie Branduolinio ginklo neplatinimo sutarties kaip nebranduolinio ginklo neturinčios valstybės.
Alepinė pušis
Alepinė pušis labai panaši į uolinę pušį (Pinus brutia), kanarinę pušį (Pinus canariensis) ir pajūrinę pušį (Pinus pinaster).
Branduoliniai ginklai Ukrainoje
Krymo aneksija 2014 m.
Ukrainos parlamento narys Pavelas Rizanenko leidiniui „USA Today“ pareiškė, kad Ukrainai gali tekti apsiginkluoti savais branduoliniais ginklais, jei JAV ir kiti pasaulio lyderiai nesilaikys susitarimo. Jis sakė: „Dėl šio susitarimo atsisakėme branduolinių ginklų. Dabar Ukrainoje vyrauja tvirta nuomonė, kad padarėme didelę klaidą“. Jis taip pat teigė, kad „ateityje, nesvarbu, kaip bus išspręsta situacija Kryme, mums reikia daug stipresnės Ukrainos. Jei turite branduolinį ginklą, žmonės jūsų neužgrobia.“
miniatiūra|200px|left|Branduolinio objekto tunelis (Krasnokamenka, Krymas)
2014 m. gruodžio 13 d. Ukrainos prezidentas Petro Porošenka pareiškė, kad jis nenori, kad Ukraina vėl taptų branduoline valstybe.
Rusijos ginkluotosios pajėgos išvedė branduolinius ginklus ir jų transportavimo sistemas iš Krymo pusiasalio po Sovietų Sąjungos žlugimo XX a. paskutinio dešimtmečio viduryje, išskyrus kai kuriuos Juodosios jūros laivyno paviršinius ir povandeninius laivus su atominiais reaktoriais, dislokuotus pagal susitarimus su Ukraina. Po 2014 m. Rusijos Federacija vėl dislokavo branduolinius ginklus pusiasalyje, įskaitant priešlėktuvines raketas S-300, o vėliau bombonešius Tupolev Tu-22M ir balistines raketas Iskander. 2020 m. oficialus Ukrainos nacionalinio saugumo ir gynybos tarybos atstovas pareiškė, kad Rusija atliko sovietų branduolinių ginklų saugyklos Feodosija-13 atnaujinimo darbus Krasnokamenkoje (buv. Kyzyltaše) ir įrengė naujų tunelių prie branduolinių povandeninių laivų bazės Balaklavoje.
2014 m. liepą Rusijos užsienio reikalų ministras pareiškė, kad jo šalis turi teisę ginti Krymą branduoliniais ginklais, o 2015 m. kovą prezidentas Putinas pareiškė, kad invazijos į Krymą metu buvo pasiruošęs branduolinėms pajėgoms suteikti kovinę parengtį. Maždaug tuo pačiu metu Rusijos užsienio reikalų ministerijos atstovas pareiškė, kad Rusija turi teisę dislokuoti branduolinius ginklus pusiasalyje, kuris tarptautiniu mastu pripažintas Ukrainos dalimi.
2021-2022 m. atsinaujinusi krizė su Rusija
2021 m. balandžio 15 d. Ukrainos ambasadorius Vokietijoje Andrijus Melnykas radijui Deutschlandfunk sakė, kad jei Ukrainai nebus leista tapti NATO nare, jo šaliai gali tekti persvarstyti savo, kaip nebranduolinės valstybės, statusą, kad būtų užtikrinta jos apsauga.
2022 m. vasario 19 d., prieš pat Rusijos invaziją į Ukrainą, šalies prezidentas Volodymyras Zelenskis dalyvaudamas Miuncheno saugumo konferencijoje, grįžo prie šalies nebranduolinio statuso klausimo, teigdamas, kad Ukraina gali laikyti Budapešto memorandumą nebegaliojančiu, jei nebus įgyvendintos saugumo garantijos.
Rusijos Federacijos gynybos ministras Sergejus Šoigu pareiškė, kad tai nepaprastai pavojinga, yra įranga, yra technologijos, yra specialistai, kurie gali ir turi galimybių, mūsų nuomone, daug daugiau nei Irano ir Šiaurės Korėjos pajėgumai.
Norėdami pateisinti Ukrainos užpuolimą, Rusijos spauda, ​​vyriausybės pareigūnai ir prezidentas Putinas nepagrįstai teigė, kad Ukraina kuria savo branduolinį arsenalą. Hans Kristensen, Amerikos mokslininkų federacijos Branduolinės informacijos projekto direktorius, pažymėjo, kad tokiems teiginiams trūksta įrodymų.
miniatiūra|250px|right|Raketos RT-23 Molodets [[Raketų šachta|šachta centrinėje Ukrainoje, muziejuje]]
Branduolinio arsenalo atkūrimo galimybės
Ukrainos branduolinio statuso praradimas nuo pat pradžių nebuvo vienareikšmiškai priimtas aukščiausiuose šalies politiniuose sluoksniuose. 1990-ųjų pradžioje kai kurie Ukrainos lyderiai nenorėjo atsisakyti visų branduolinių ginklų. 1992 m. kovo 12 d. tuometinis Ukrainos prezidentas Leonidas Kravčiukas sustabdė taktinių branduolinių ginklų eksportą iš Ukrainos teritorijos. Jis aiškino:
"Dėl dabartinio politinio nestabilumo ir sumaišties negalime būti tikri, kad mūsų eksportuojamos raketos bus sunaikintos ir nepateks į netinkamas rankas. Ukraina mano, kad Rusijoje esančios branduolinio arsenalo naikinimo gamyklos pajėgumai yra nepakankami. Todėl ji turi teisę turėti panašią įmonę savo teritorijoje. Taip pat gali perimti respublikos atominių elektrinių atliekų perdirbimą."
1993 m. šalies ministras pirmininkas Leonidas Kučma ragino išsaugoti branduolinius ginklus Ukrainos ginkluotosiose pajėgose.
Aktyvi diskusija dėl galimybės atnaujinti branduolinį statusą prasidėjo po 2003 m. Ukrainos ir Rusijos konflikto dėl Tuzlos salos Kerčės sąsiauryje. Atsižvelgiant į tai, kad Rusija yra viena iš šalių, dalyvaujančių Budapešto memorandume, kuris turėtų garantuoti Ukrainos suverenitetą ir saugumą, kyla abejonių dėl realaus šios sutarties efektyvumo ir kai kurių valstybių narių jos sąlygų vykdymo.
Jau praėjo daug laiko, tačiau derybos, paremtos naujais Rusijos įvykdytais Budapešto memorandumo pažeidimais, būtent daugybe „dujų karų“ prieš Ukrainą,  vis dar tebevyksta dėl branduolinio statuso atkūrimo. Analitikai pažymi, kad Ukraina turi visas reikiamas technines galimybes branduoliniams ginklams gaminti ir saugoti, tačiau tam reikia politinės valios ir didelių finansinių investicijų. Taip pat verta paminėti, kad tokie veiksmai akivaizdžiai sukeltų didžiulį tarptautinį rezonansą ir gali lemti tiesioginę tarptautinę Ukrainos izoliaciją.
Prisimenami palyginti neseni politikų pasisakymai dėl Ukrainos branduolinio statuso atkūrimo Ternopilio srities taryboje, kurios deputatai 2008 m. rugpjūčio 27 d kreipėsi į Viktorą Juščenką, reikalaudami tuometinio prezidento panaikinti Budapešto memorandumą ir paskelbti branduolinio statuso atkūrimą.
Ukraina turi dvi urano gavybos ir perdirbimo įmones, sunkiojo vandens gamyklą, elektroninių komponentų kūrimo technologiją ir specialią įrangą, skirtą branduolinių medžiagų izotopinei sudėčiai matuoti. Karinis ekspertas Dmitrijus Snegiriovas, remdamasis Ukrainos mokslininkais, teigia, kad Ukraina turi galimybę per 5–7 metus, skiriant metinį 200–300 mln. dolerių finansavimą, sukurti branduolinių ginklų gamybos technologijas ir atkurti gamybinius pajėgumus. Tarp spręstinų užduočių yra tričio gamyba, ginklams skirto plutonio gamybos reaktorius, radiocheminė plutonio sodrinimo gamykla ir metalurgijos gamykla ginklų plutonio gamybai. Taip pat verta paminėti, kad Ukraina yra viena turtingiausių urano atsargų turėtoja regione.
2022 m. duomenimis, tik trys ukrainiečių politinės partijos rėmė branduolinių ginklų grąžinimą: Svoboda, Oleho Liaško radikalų partija ir Nacionalinis korpusas.
Branduolinės ginkluotės muziejus
Kirovohrado srityje, 250 km į pietus nuo Kijevo, buvusiame tarpžemyninių balistinių raketų požeminiame vieningo kovinio valdymo poste įkurtas Strateginių raketų pajėgų muziejus. Pagrindinė ekspozicija dislokuota buvusio 46-osios raketų divizijos 309-ojo raketų pulko, priklausiusio SSRS strateginių raketų pajėgų 43-iajai raketų armijai, vadavietėje. 2001 m. spalio 30 d. buvo susprogdinta paskutinė raketos RT-23 Molodets paleidimo šachta, o kovinio paleidimo vadavietė su antžemine įranga ir įvairia ginkluote buvo išlaikytos tvarkingos ir paverstos muziejumi.
Kapo dubuma
Dugno paviršius kalvotas, yra iki 3000 m iškylančių povandeninių ugnikalnių. Dugną dengia raudonasis giliavandenis molis.
Álex Abrines
Alechandras „Aleksas“ Abrinesas Redondas (Alejandro „Álex“ Abrines Redondo, g. 1993 m. rugpjūčio 1 d. Maljorkos Palma, Ispanija) – ispanų krepšininkas, rungtyniaujantis atakuojančio gynėjo ir lengvojo krašto puolėjo pozicijose.
Ispanija
2010–2012 m. A. Abrinesas žaidė Malagos „Clinicas Rincon“ ir Malagos „Unicaja“ krepšinio klubuose. 2012 m. liepą išvyko į „FC Barcelona“ krepšinio komandą.
2013 m. birželio 27 d. NBA naujokų biržoje A. Abrinesas pasirinktas 32 šaukimu Oklahoma Sičio „Thunder“ komandos.
2015 m. gegužę A. Abrinesas pratęsė kontraktą su „FC Barcelona“ iki 2019 m. 2016 m. jis gavo Eurolygos „kylančios žvaigždės“ apdovanojimą, suteikiamą žaidėjams, kurių amžius yra iki 22 m. A. Abrinesas „FC Barcelona“ komandoje žaidė keturis sezonus. Per šį laikotarpį iškovojo tris titulus: Ispanijos ACB lygos čempionas, Ispanijos Karaliaus krepšinio taurės laimėtojas bei Ispanijos supertaurės laimėtojas.
Oklahoma City Thunder
2016 m. liepos 23 d. A. Abrinesas pasirašė sutartį su Oklahoma Sičio „Thunder“. Jis debiutavo „Thunder“ gretose sezono pirmosiose rungtynėse spalio 26 d. Gruodžio 21 d. įmetė penkis tritaškius ir baigė rungtynes pelnęs 18 taškų. 2017 m. vasario 24 d. A. Abrinesas pirmą kartą rungtynes pradėjo starto penkete ir pasiekė naują asmeninio rezultatyvumo rekordą pelnęs 19 taškų rungtynėse, kurias „Thunder“ laimėjo 110-93 prieš Los Andželo „Lakers“ komandą.
2018 m. lapkričio 1 d. A. Abrinesas pelnė 25 taškus ir įmetė penkis tritaškius pergalingose rungtynėse, kurios baigėsi rezultatu 111–107 prieš Šarlotės „Hornets“ ekipą. Vėliau tą patį lapkričio mėnesį A. Abrinesas pelnė 21 tašką įmetęs septynis tritaškius, rungtynėse, kurias „Thunder“ laimėjo rezultatu 124–109 prieš Atlantos „Hawks“. Tai buvo geriausias rezultatas jo karjeroje.
Januševka
Januševka – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Dabužių.
Álex Abrines
Oklahoma City Thunder
2019 m. vasario 9 d. A. Abrinesą „Thunder“ ekipa atleido.
Sugrįžimas į Ispaniją
2019 m. liepos 12 d. A. Abrinesas pasirašė dvejų metų kontraktą su „FC Barcelona“ pasilikdamas galimybę jį pratęsti dar metams. 2021 m. birželio 30 d. sutartis pratęsta iki 2026 m. A. Abrinesas 2021 m. rugsėjo 17 d. patyrė kelio traumą, dėl kurios be krepšinio turėjo praleisti apie keturis mėnesius.
Karjera nacionalinėje rinktinėje
A. Abrinesas ne kartą atstovavo Ispanijos jaunimo krepšinio komandoms įvairiose amžiaus grupėse. 2011 m. FIBA Europos U-18 čempionate jis su Ispanijos rinktine iškovojo aukso medalius. Šis čempionatas buvo pirmasis kartas, kai A. Abrinesas vilkėjo Ispanijos rinktinės marškinėlius. Jau pačiame pirmajame čempionate A. Abrinesas rodė puikius statistinius rodiklius ir buvo išrinktas į viso turnyro geriausiųjų penketuką bei tapo turnyro MVP. Šio turnyro metu vidutiniškai pelnydavo - 13.1 taškų, atkovodavo 4.8 kamuolio ir atlikdavo 1.3 rezultatyvių perdavimų per rungtynes. Taip pat atstovavo Ispanijos rinktinei 2012 m. FIBA Europos U-20 čempionate, kur iškovojo bronzos medalius. 2016 m. atstovaudamas Ispanijos vyrų krepšinio rinktinei Olimpinėse žaidynėse, laimėjo dar vieną bronzos medalį. Vėliau atstovavo Ispanijos vyrų krepšinio rinktinei EuroBasket 2017 turnyre, kuriame iškovojo bronzos medalius ir 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose pasitraukė iš kovos dėl medalių ketvirtfinalyje, pralaimėjus JAV krepšinio rinktinei rezultatu 81-95.
Lygiakraštis trikampis
Euklido geometrijoje lygiakraštis trikampis turi lygius 60° vidinius kampus. Taip pat šio trikampio pusiaukraštinės, pusiaukampinės, vidurio statmenys ir aukštinės yra lygios ir susikerta centre, kuris aukštines dalija santykiu 1:2 (skaičiuojant nuo pagrindo krašto).
Kadangi trikampio vidinis kampas yra lygus 60°, tai nubraižius lygiakraštį trikampį galima nubrėžti 30°, 60°, 120° ir t. t. didumo kampus.
Formulės
Pastaba: Šiose formulėse a yra kraštinės ilgis.
Gerą moterį sunku rasti
Gerą moterį sunku rasti – 2019 m. režisieriaus Abner Pastoll sukurtas trileris. Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes“ juosta vertinama 92% teigiamų atsiliepimų.
Juosta filmuota Lisberne ir Lježe.
Turinys
Jauna moteris Sara liko našle su dviem mažamečiais vaikais po to, kai gatvėje peiliu buvo nužudytas jos vyras. Sūnus Benas, nusikaltimo liudininkas, po to įvykio nustojo kalbėti, Saros santykiai su motina taip pat sudėtingi, nes ši nepritarė dukters vedyboms, o policija nesistengia rasti žudiko, nes mieste sklando gandai, jog Saros vyras vertėsi narkotikų prekyba.
Vieną dieną nusikaltėlių bosui Leo Mileriui dirbančius dylerius apšvarina jaunuolis Tito, kuris, bėgdamas nuo persekiojimo, įsiveržia į Saros namus. Po kurio laiko jis pasišalina, tačiau vėliau grįžta, mat nusprendžia, jog šios namai – puiki vieta slėpti pavogtus narkotikus, kuriuos jis po truputį platina. Sara bando priešintis, tačiau Tito atiduoda jai dalį pinigų ir nepritekliuje gyvenanti moteris juos priima. Nors Tito ir galvoja visus apmulkinęs, mieste prasideda jo medžioklė.
Oligocenas
miniatiūra|[[Paraceratherium|P. transouralicum restauracija]] Oligocenas (🇬🇷 + 🇬🇷) – paleogeno periodo geologinė epocha, kuri tęsėsi maždaug 11 mln. metų: prasidėjo prieš 33,9 mln. metų ir pasibaigė prieš 23,03 mln. prieš metų. Prieš šią epochą buvo eoceno epocha, o po – mioceno epocha, kuri prasidėjo neogeno periodo metu. Oligoceną 1854 m. išskyrė vokiečių paleontologas H. E. Beirichas. Skiriami 3 (kai kuriose šalyse 2) oligoceno amžiai.
Nors Europoje oligoceno klimatas buvo šiltas, klestėjo gyvūnija ir augalija, tačiau klimatas pasidarė šaltesnis ir sausesnis nei prieš oligoceną. Antarktida ir Grenlandija pradėjo dengtis ledu. Oligoceno pabaigoje sunyko gintaringų sakų pušų miškai. Lietuvoje oligoceno nuogulų neaptikta, tačiau aptikta kaimyninėje Kaliningrado srityje (Sembos pusiasalyje, Rusija).
Strokuras
Strokuras yra miškingame slėnyje, kuriame girdisi tolimas po žeme kunkuliuojančių apie 50 geizerių dundesys. Strokuro išsiveržimas trunka septynias aštuonias minutes, paskui nuslūgsta. Vėliau vandens stulpas vėl išsiveržia, tik dabar jau į 20 m aukštį ar dar aukščiau. Pagaliau smarkiai ūždamas išsiveržia garų stulpas, ir viskas vėl nurimsta.
Geizerių zona pirmą kartą paminėta 1294 m., kai žemės drebėjimas sunaikino kelis karšto vandens šaltinius ir sukūrė du kitus, tikriausiai Geizerį ir Strokurą.
Juozapava (Kavarskas)
Juozapava – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Kavarsko.
Gardamo apylinkė
Gardamo apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Enugis
Enugis – dievas Mesopotamijos mitologijoje. Laikytas atsakingu už kanalus ir pylimus, taip pat sietas su požemio pasauliu. Žinomas Enugio epitetas „didžiųjų dievų kanalų inspektorius“. Tėvas – Enlilis arba Enmešara, sutuoktinė – Nanbigalė. Manoma, kad Enugis ir Gugalana (Ereškigalės pirmasis vyras) gali būti ta pati dievybė. Panašias funkcijas turėjo ir dievas Enkimdu, tačiau šis, skirtingai nei Enugis, nebuvo siejamas su požemio pasauliu.
Pakruojo dvaro malūno tvenkinys
Pakruojo dvaro malūno tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 1,5 km į rytus nuo Pakruojo, Pakruojo kaime. Sudarytas užtvenkus Kruojos upę (Mūšos intakas) 8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurę – 0,9 km, plotis – iki 0,23 km. Yra 4 salos medžiais ir krūmais apaugusios salos (0,54 ha, 0,29 ha, 0,24 ha ir Meilės sala 0,22 ha). Kranto linijos ilgis - 2,25 km, su salų krantais 3,27 km. Meilės sala tilteliu sujungta su pietiniu krantu. Altitudė 55,1 m. Krantai daugiausia neaukšti, tik pietinis krantas aukštesnis, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinio pietinėje ir rytinėje pakrantėse įsikūręs Pakruojo dvaras, į šiaurę auga miškelis ir plyti dirbami laukai.
Tvenkinys įrengtas 1823 m., kai buvo pastatytas vandens malūnas. 2002 m. malūnas ir užtvankos tiltas restauruoti, atlikti tvenkinio dalinio išvalymo darbai.
Miolehiojus
thumb|right|250px|Miolehiojaus panorama Miolehiojus − aukščiausia Danijos vieta (170,86 m aukščio), esanti Vidurio Jutlandijos regione, Skanderborgo komunoje; 30 km į pietvakarius nuo Orhuso.
Ant kalno yra likusi girnapusė nuo buvusio vėjo malūno, kuris čia stovėjo nuo 1838 m. iki 1917 m. Anksčiau buvo manyta, kad aukščiausios Danijos vietos yra kitos − Yding Skovhøj ir Ejer Bavnehøj. Tačiau, 2005 m. atlikus tikslius matavimus paaiškėjo, kad Miolehiojus yra aukščiausia vieta Danijoje.
Konstantinas Solovjovas
Konstanitinas Solovjovas (, g. 1974 m. sausio 28 d., Maskvoje) – Rusijos aktorius.
Biografija
1999 m. baigė B. V. Ščukino vardo aukštosios teatro mokyklos Vaidybos skyrių (V. V. Ivanovo kursas).
Kurį laiką dirbo Maskvos valstybiniame akademiniame E. Vachtangovo vardo teatre. Vedė amerikietę ir persikėlė gyventi į JAV. Kine debiutavo ne aktoriaus darbe, kaskadininku – dar antrame kurse teatro mokykloje atliko kaskadininko vaidmenį filme „Juodasis vandenynas“. Tada buvo vaidmenys filmuose „Prezidentas ir jo anūkė“, „Karalienės gambitas“, serialuose „Susipažinkime“.
2000 m. jis suvaidino savo pirmąjį rimtą vaidmenį filme „1944 m. rugpjūtį“, suteikusį pripažinimą kine.
Vaidino serialuose, filmuose ir kituose projektuose. Perkopė vieną šimtą dalyvavimų.
Zavidovo rezervatas
Zavidovo mokslinis bandomasis rezervatas  – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Maskvos ir Tverės srityse, ~150 km į šiaurės vakarus nuo Maskvos. Įsteigtas 1929 m. kaip medžioklės draustinis, 1971 m. pertvarkytas į mokslinį bandomąjį rezervatą.
Rezervatas apima Volgos aukštupio žemumą. Svarbiausios upės – Šoša, Lama, Jauza. Gausu ežerų, pelkių, apima dalį Ivankovo tvenkinio. Būdingi šlapi, užpelkėję miškai – beržynai, pušynai, eglynai, alksnynai, drebulynai. Rezervate sutinkamos retos, nykstančios augalų ir gyvūnų rūšys. Sutinkami briedžiai, pilkieji ir baltieji kiškiai, rudieji lokiai, lapės, stirnos, lūšys, šernai, žebenkštys, šermuonėliai, įveisti taurieji ir dėmėtieji elniai, bebrai. Tarp paukščių sutinkami kurtiniai, tetervinai, jerubės, gausu įvairių ančių rūšių.
Zavidovo rezervato teritorija buvo medžioklės plotas, čia medžiodavo Leninas. Vėliau čia buvo TSRS nomenklatūros medžioklės plotai, čia būdavo atvežami apsilankyti užsienio šalių vadovai. Dabar čia įsikūrusi Rusijos prezidento rezidencija „Rusia“.
Dezideras Adomas Chlapovskis
Dezideras Adomas Chlapovskis (, 1788 m. gegužės 23 d. – 1880 m. kovo 27 d.) – žymus Lenkijos generolas ir agronomas.
Biografija
Gimė Kosciano seniūno Juozapo Chlapovickio šeimoje. Mokėsi pijorų kolegiume Radzine. Studijavo karo meną Berlyno artilerijos akademijoje. Kada 1806 metais pradėjo artėti Prūsijos su Napoleonu karas, Chlapovickio tėvas išbraukė iš Prūsijos armijos sąrašų, ir Chlapovickis įstojo į Lenkijos armijos gretas, kuri susiformavo po prūsų sutriuškinimo netoli Jenojaus ir Auerštedto ir Napoleono Berlyno užėmimo. Tarnavo Varšuvos kunigaikštystės armijos 9-ame pėstininkų pulke. Buvo apdovanotas Garbingo Legiono ordinu. Dancigo apgulties metu pateko prūsams į nelaisvę. Buvo išlaivintas po Tilžės taikos sudarymo 1807 metais.
1808 metais buvo iškviestas į Paryžių ir paskirtas Napoleono adjutantu. Dalyvavo Napoleono Ispanijos ir Austrijos kampanijose. Suteiktas imperijos bajoro titulas. 1811–1813 vadovavo raitelių pulkui. Sužeistas Liudeno mūšyje, jis išėjo į atsargą, sugrįžo į savo giminės dvarą ir užsiėmė žemė ūkiu.
Dalyvavo 1831 metų sukilime, o po sukilimo numalšinimo vėl sugrįžo į žemės ūkį. Prūsijos valdžios už dalyvavimą sukilime įkalintas Štetino tvirtovėje, Chlapovickis parašė čia rašinį apie žemės ūkį („О Rolnictwie“), kuris skaitosi vienu iš geriausių Lenkijos agronomijos literatūros kūrinių.
Zavodoukovskas
Zavodoukovskas  – miestas Rusijoje, Tiumenės srityje, ~100 km į pietryčius nuo Tiumenės, prie Uko upės (Tobolo intakas); rajono centras. Pro miestą eina Jekaterinburgo–Tiumenės–Omsko plentas ir Transsibiro geležinkelio ruožas. Mašinų gamybos, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Yra Šv. Jurgio cerkvė.
Istorija
1729 m. minimas Ukovskajos kaimas. 1740–1744 m. pastatyta spirito distiliacijos gamykla. 1787 m. gyvenvietė pradėta vadinti Zavodoukovsku. 1910 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1960 m. suteiktos miesto teisės.
Kambario draugė
Kambario draugė  – JAV filmas. Filmą režisavo Christian E. Christiansen, o kino salėse jis pasirodė 2011 m. vasario 4 d.
Siužetas
Į koledžą iš provincijos atvyksta nauja studentė. Jos kambario draugė – vietinė turtuolė. Merginos netrukus tampa artimomis draugėmis. Tačiau naujoji draugė turi paslapčių, kurios netrukus ima kilti aikštėn…
Sara (akt. Minka Kelly) atvyksta į Los Andželo universitetą iš Ajovos. Nors jos širdis sudaužyta, tačiau ji kupina didelių vilčių, jog didmiestyje laukia naujas ir jaudinantis gyvenimas: ji studijuos mados dizainą. Mergina apsigyvena koledžo seserijos bendrabutyje. Jos kaimyne tampa Rebeka (akt. Leighton Meester). Nors Rebeka priklauso kitai socialinei klasei – jos tėvai turtingi – tačiau merginos labai greitai tampa artimomis draugėmis. Ji pasirodo šiek tiek keista geriausiai Saros draugei Treisei (akt. Alyson Michalka), tačiau Sara nesuka dėl to galvos: Rebeka draugiška ir visuomet šalia, kai jos reikia. Tačiau netrukus Rebekos draugiškumas peržengia ribas ir ji ima kištis į Saros gyvenimą net tuomet, kai nereikia ir kur nereikia. Ji ima persekioti ir grasinti visiems žmonėms Saros gyvenime, kuriuos tik gali pasiekti. Rebeka, apsėsta minties kontroliuoti kiekvieną Saros gyvenimo dalelę, ima grasinti Treisei, kuri Rebekos nuomone daro blogą įtaką Sarai. Nuo Rebekos taip pat kliūna ir buvusiam Saros vaikinui bei profesoriui Robertsui (akt. Billy Zane), kuris dėsto Sarai. Tačiau Sara keistą Rebekos elgesį pastebi per vėlai…
Kačiakiškis
Kačiakiškis (arba Kačiokiškis) – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Skiemonių.
Roskildės katedra
Roskildės katedra − katedra Danijoje, Roskildėje; 35 km nuo Kopenhagos.
Roskildės katedra yra didžiausia gotikinio stiliaus bažnyčia Skandinavijoje, joje palaidoti 39 karaliai ir karalienės. Taip pat čia yra barokinio stiliaus sakykla bei vargonai, įspūdingas altorius bei skoningai papuoštos chorų salės.
Roskildės katedroje karūnuojami Danijos karaliai ir karalienės. Ji pradėta statyti 1170 m. vyskupo Absalono, Kopenhagos įkūrėjo. Per amžius buvo pristatyta daug skirtingų stilių bokštų ir portikų. Dabar katedra yra puikus 800 metų Danijos architektūros pavyzdys.
1995 m. Roskildės katedra įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Karaliai ir karalienės palaidoti Roskildės katedros komplekse
Frederiko IX ir karalienės Ingrid pageidavimu, jie buvo palaidoti už Katedros sienų, specialiai pastatytame mauzoliejuje.
Rimantas Kmita
Rimantas Kmita (g. 1977 m. gruodžio 22 d. Šiauliuose) – lietuvių poetas, prozininkas, literatūros kritikas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Gimė Šiauliuose. 1996 m. baigė Šiaulių 16-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Klaipėdos universitetą. Ten įgijo lietuvių filologijos ir režisūros bakalauro bei literatūrologijos magistro laipsnius. 2008 m. apgynė humanitarinių mokslų srities disertaciją „Poezijos modernėjimas totalitarinės tvarkos rėmuose, XX a. 7–9 dešimtmečiai“. Kurį laiką dėstė Klaipėdos ir Vilniaus universitetuose.
Šiuo metu dirba Lietuvių literatūros ir tautosakos institute, veda LRT radijo laidą „Literatūros akiračiai“. Publikuoja eseistiką kultūrinėje spaudoje. Nuo 2010 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Pirmasis R. Kmitos poezijos rinkinys pasirodė 1999 m. Vėliau, 2002 ir 2009 m. pasirodė dar du eilėraščių rinkiniai. 2016 m. išleistas pirmasis R. Kmitos romanas „Pietinia kronikas“, parašytas ne bendrine lietuvių kalba, o šiaulietiška šnekta. Ši knyga buvo išrinkta 2017 m. Lietuvos metų knyga suaugusiųjų kategorijoje.
Benaičių senovės gyvenvietė
Istorija
Įrengti Šventosios ir jos bevardžio intako santakos aukštumoje, jos šlaite ir slėnio tersoje.
Kapinyną 2000 m. kasdami žvyrą atrado Lendimų gyventojas Gediminas Japšas su sūnumi Rolandu, aptikę žmogaus kaukolę, gintaro kabučius ir akmens kirvį.
2005 m. objektas įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1861) ir paskelbtas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Teritorijos dydis – 5,5 ha.
Tyrimai
2000 m. žvalgė Julius Kanarskas, Algimantas Merkevičius ir Valdemaras Šimėnas. 2000, 2002–2004 m. tyrė Algimantas Merkevičius (Vilniaus universitetas).
Iš viso ištirtas 515,9 m² plotas. Rasti 2 griautiniai II–I tūkstantmečio pr. m. e. sandūros kapai, 3 degintiniai vėlyvojo žalvario amžiaus kapai, aptikti žalvario, senojo ir vėlyvojo geležies amžių gyvenviečių kultūriniai sluoksniai su akmenų grindiniais, židiniais, ūkinėmis duobėmis, stulpavietėmis, surinkta gyvulių kaulų, titnago nuoskalų, gargažių, didelis kiekis keramikos ir molio tinko.
XVII–XIX a. senovės gyvenvietės teritorijoje stovėjo Benaičių kaimavietės pastatai.
Karabanovas
Karabanovas  – miestas Rusijoje, Vladimiro srityje, Aleksandrovo rajone, 9 km į pietus nuo Aleksandrovo, prie Serajos upelio. Geležinkelio stotis. Yra Švč. Trejybės cerkvė (1876 m.).
Istorija
Karabanovas išaugo iš dvarininkų Karabanovų dvaro. Minimas nuo 1630 m. Nuo 1846 m. veikė audimo fabrikas, vėliau plėtota medvilnės pramonė. Miestas nuo 1938 m.
Tolupis (Smeltalė)
Tolupis – upelis Vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajono savivaldybėje; Smeltalės kairysis intakas. Priklauso Lietuvos pajūrio upių baseinui. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 20010340.
Išteka Galčių kaimo apylinkėse, apie 5 km į pietvakarius nuo Gargždų. Teka per laukus vakarų kryptimi, vaga ties viduriu ištiesinta. Įteka į Smeltalę 10,9 km nuo jos žiočių.
Tyla
thumb|140px|VIII a. [[koptai|koptų mozaika, vaizduojanti Šv. Oną su įprastu tylos ženklu – pirštu, priglaustu prie lūpų]] Tyla – garso, triukšmo nebuvimas, akustinių virpesių numalšimas. Tyla nebūtinai reiškia visišką garsų nebuvimą („spengianti, mirtina, kurčia tyla“), bet visų pirma įkyrių, triukšmingų garsų paliovą. Tyla – akustinė ramybė.
Klausą turintis žmogus visiškoje akustinėje tyloje nebūna niekad – net išnykus aplinkos garsams lieka girdėti kvėpavimas, širdies plakimas. Visiška tyla per ilgesnį laiką žmogui gali sukelti haliucinacijas, psichikos sutrikimus. Įprasta tyla (kai garsas būna 20–60 decibelų tarpsnyje) žmogui palanki – jo psichika pailsi, pagerėja miego kokybė.
Tylos simbolika
Simboliškai tyla gali turėti dvejopą reikšmę: vieną vertus, tai mirties, neišmanymo, negalėjimo išgirsti to, ko trokštama simbolis, kita vertus – tyla reiškia dvasinę ramybę. Dvasinėse tradicijose tyla laikoma ta terpe, kurioje geriausiai girdima tai, kas vadinama vidiniu balsu, kur apsivaloma nuo perteklinio triukšmo. Krikščioniškoje, budistinėje monastiškoje tradicijoje, advaita vedantoje, sufizme, daoizme pabrėžiama vidinės mistinės tylos svarba, norint pasiekti vidinį augimą. Tokiu dvasiniu keliu einantys žmonės dažnai sąmoningai atsisako perteklinio kalbėjimo – priima tylos įžadą arba be reikalo nekalba, atsideda apmąstymams rimtyje. Pvz., indų tradicijoje vienas iš žodžių išminčiui, dvasiniam mokytojui pavadinti yra muni („tylūnas“). Tyla (t. y., nurimdytos mintys) – būtina meditacijos dalis. Tylos ir dvasinių atverčių sąryšį rodo, pvz., kad iš neaiškų kalbėjimą, „maumojimą“ reiškiančios šaknies kildinamas sen. graikų μυστήριον („šventa paslaptis, slėpinys, misterija“). Su tyla sietinas ir lietuvių anapusinio pasaulio pavadinimas dausos.
This Is What I Mean
This Is What I Mean – trečiasis anglų reperio Stormzy studijinis albumas, išleistas 2022 m. lapkričio 25 d. Albumui pristatyti išleisti du singlai: „Hide & Seek“ ir „Firebabe“.
Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.
2023 m. vykusiuose „Brit Awards“ apdovanojimuose „This Is What I Mean“ nominuotas metų albumo kategorijoje.
Zavolžskas
Zavolžskas ( 'Užvolgis') – miestas Rusijoje, Ivanovo srityje, Volgos (Gorkio tvenkinio) kairiajame krante, priešais Kinešmą; rajono centras. Geležinkelio stotis (prie linijos į Pervušiną), tiltas į Kinešmą. Yra chemijos gamykla (gaminami dažikliai), tekstilės, maisto, statybinių medžiagų, medienos apdirbimo pramonė. Veikia meno ir krašto muziejus, yra astronomo Fiodoro Bradychino dvaro sodybos liekanos, 1778 m. pastatyta Švč. Viešpaties Apsireiškimo cerkvė.
This Is What I Mean
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Zavolžskas
Istorija
XVII a. minimas Vladyčnojės (arba Bogojavlenskojės) kaimas. XIX a. pastatytas popieriaus fabrikas, 1871 m. – sieros rūgšties gamykla. 1934 m. sujungus kelias gyvenvietės sudaryta Zavolžjės miesto tipo gyvenvietė, kuri 1954 m. pertvarkyta į Zavolžsko miestą.
thumb|left|255px|Chemijos gamykla
This Is What I Mean
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Sankt Peterburgo Šv. Stanislovo bažnyčia
right|280px|thumb| Švento Stanislovo bažnyčia   – Romos katalikų šventovė Rusijos Sankt Peterburgo mieste. Administraciškai priklauso Maskvos Dievo Motinos arkivyskupijai. Neoklasicistinio stiliaus architektūros paminklas. Pamaldos vyksta lenkų ir rusų kalbomis.
Istorija
Tai antroji pagal amžių katalikų bažnyčia mieste. XIX a. pr. Rusijos imperijos katalikų metropolitas Stanislovas Bogušas–Sestšencevičius padovanojo sklypą ir pinigų bažnyčios statybai. Projektavo architektas Dovydas Viskontis. 1825 m. St. Bogušas–Sestšencevičius ją pašventino, o po metų pats buvo bažnyčioje palaidotas. Pastatas plane yra kvadrato formos, dvi jo pusės nukreiptos į gatves. Vidinę erdvę dvi eilės kolonų dalija į trejas navas. Ant kolonų laikosi ir freskomis ištapytas kupolas. Lankytojai į šventovę patenka per šešerias duris.
Parapijiečių skaičius sparčiai augo. XIX a. pab.–XX a. pr. tarp jų buvo nemažai lietuvių, šventovėje vykdavo lietuviškos pamaldos. Šią tradiciją įvedė kun. Kazimieras Prapuolenis, 1902 m. pasakydamas lietuviškai pirmąjį pamokslą Lietuvių ir žemaičių labdaringosios draugijos 10-ųjų sukaktuvių proga. 1887–1921 m. bažnyčioje tarnavo kun. Antonijus Maleckis, vėliau pripažintas Dievo tarnu.
Po Spalio perversmo tikintieji buvo persekiojami, daug bažnytinio turto konfiskuota. 1934 m. šventovė uždaryta, joje įrengti sandėliai, po to – pramonės cechai. XX a. aštuoniasdešimtaisiais metais pastatas kapitališkai suremontuotas, jame įrengtas madų salonas ir aktų salė. Atsikūrusiai katalikų bendruomenei grąžintas 1992 m., o 1998 m. Lenkijos primas Juzefas Glempas bažnyčią atšventino.
Mokykla
Už metropolito paaukotus pinigus gretimoje gatvėje 1842 m. buvo pastatytas triaukštis namas, jame įsikūrė pradinė mokykla. Nuo 1862 m. buvo mokomasi pagal progimnazijos programą. Nemokamą mokyklą noriai lankė katalikų vaikai, 1917 m. joje mokėsi apie 200 mokinių. St. Bogušo-Sestšencevičiaus įkurtą mokyklą baigė ir žinomi Lietuvos kunigai Augustinas Vaitiekaitis, Jonas Jeronimas Jakaitis, Stanislovas Kiškis.
Jonaičių apylinkė
Jonaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje, prie Šilutės.
Istorija
1995 m. apylinkė performuota į Jonaičių seniūniją.
Gėreliškis
Gėreliškis – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Juknonių, dešiniajame Neries krante.
The Heart Of Saturday Night
The Heart Of Saturday Night – antras studijinis Tom Waits albumas, išleistas 1974 m. Asylum Records. 2003 m. šis albumas gavo 339 vietą Rolling Stone sąraše The 500 Greatest Albums of All Time.
Karališkiai (Čiobiškis)
Karališkiai – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Lapelių.
Enhydriodon
Enhydriodon – kiauninių (Mustelidae) šeimos, ūdrinių (Lutrinae) pošeimio išnykusi gentis, identifikuota iš fosilijų rastų Indijos subkontinente – Pakistane ir Indijoje, bei Afrikos žemyne – Egipte, Etiopijoje, Kenijoje, Ugandoje, Čade, Pietų Afrikos Respublikoje.
Buvęs paplitimas Azijoje
Pandžabo provincijos „Dhok Pathano“ stadija atitinka vėlyvojo mioceno – ankstyvojo plioceno „Dhok Pathano“ formaciją, datuojamą nuo 9,8 mln. m. iki maždaug 3,5 mln. m.
Buvęs paplitimas Afrikoje
Remiantis ankstyviausiais radiniais Tugeno kalvose, Kenijoje (prieš 5,88-5,72 mln. m., Lukeino formacijoje) ir Vidurio Avaše, Etiopijoje (prieš 5,77-5,54 mln. m., Adu Asa formacija) – gyveno vėlyvajame miocene, o remiantis vėlyviausiais radiniais Turkano baseine, Kenijoje (apie 2-1,87 mln. m., Kubi Fora formacija ir apie 2 mln. m. ties Nakoretu) ir Pinakle, Etiopijoje – gyveno ankstyvajame pleistocene.
Apibūdinimas
Tai didelių ūdrinių gentis, kurios rūšys buvo artimos šiuolaikinėms ūdroms. Enhydriodon omoensis svėrė apie 200 kg, Enhydriodon dikikae – nuo 100 iki 200 kg. Šios rūšys buvo didžiausios iki šiol aprašytos kiauninių rūšys.
Rūšys
Iš rastų fosilijų yra žinoma 10 Enhydriodon rūšių:
Lenkai (reikšmės)
Lenkai gali reikšti:
Edvinas Baniulis
Edvinas Baniulis (g. 1994 m. kovo 31 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje.
Karjera
Puolėjas futbolininko karjerą pradėjo Vilniaus "Žalgiryje".