cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sembos pusiasalis
Paviršiui būdingos lygumos, aukščiausia yra pietinė ir pietrytinė dalys (iki 88 m). Miškų išlikę nedaug (mišrieji, yra bukų giraičių). Upių tinklas tankus, svarbiausios upės – Prieglius ir Nelma. Šiaurinis ir vakarinis krantai statūs, uolingi, vietomis skardingi, Kuršių marių ir Aistmarių krantai lėkšti, vietomis pelkėti. Paplūdimiai sudaryti iš smulkaus smėlio. Vakarinis pusiasalio krantas vadinamas Gintaro krantu – ten didžiausi pasaulyje gintaro telkiniai (Jantarnas).
Sembos pusiasalio miestai: Kaliningradas, Svetlogorskas, Zelenogradskas.
Senovėje pusiasalyje gyveno prūsų gentis sembai, o jų žemė buvo vadinama Semba.
Aštriosios Kirsnos VIII tvenkinys
Aštriosios Kirsnos VIII tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 10,5 km į šiaurės vakarus nuo Lazdijų, Aštriosios Kirsnos kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį už 0,18 km nuo jo įtekėjimo į Aštriosios Kirsnos VII tvenkinį (Visgailės intako Malamosios grabės upelio baseinas, Kirsnos baseinas). Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,18 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 143,3 m. Pietrytinis krantas užpelkėjęs.
Vituničų valsčius
Vituničų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vituničai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Smurgainių rajonas
Geografija
Didžioji dalis srities yra Naručio-Vilijos aukštumoje, pietinę dalį užima kalvota Ašmenos aukštuma. Joje yra aukščiausia rajono vieta – Milidovskajos kalva (320 m). Pagrindinė upė – Vilija (su intakais Ašmena, Aksna, Kernava, Kužecas), taip pat yra dalis Nemuno intako Beržūnos baseino. Yra keletas ežerų (didžiausi – Svierių, Višnevskio). Miškingumas – 38 % (pušynai, eglynai, beržynai, ąžuolynai).
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Smurgainys. Rajone yra 324 gyvenvietės, iš jų didžiausios:
Rūdupiai (reikšmės)
Rūdupiais vadinami kaimai:
Langedokas-Rusijonas
Langedokas-Rusijonas  – buvęs administracinis regionas pietų Prancūzijoje, prie Viduržemio jūros. Sostinė – Monpeljė. Plotas – 27 376 km²; 2,53 mln. gyventojų (2006 m.).
Regionas apėmė pietinę Prancūzijos dalį Viduržemio jūros pakrantėje, Ispanijos bei Andoros pasienyje, istoriniuose Langedoko ir Rusijono kraštuose. Jį sudarė 5 departamentai: Odas, Gardas, Hero, Lozeras ir Rytų Pirėnai.
Lūžis (1970 filmas)
Lūžis ) – 1970 m. režisieriaus Claude Chabrol sukurta drama, Taorminos kino festivalyje nominuota pagrindiniam prizui.
Turinys
Ryte jaunos šeimos tėvas Šarlis Renjė, apimtas pamišimo, užpuola savo žmoną Heleną, o vėliau sužaloja savo 4 metų sūnų. Helena apsigina ir sužeidžia vyrą, o paskui iškviečia policiją.
Jos vyras, įtakingo verslininko Liudviko Renjė sūnus, išsiunčiamas gydytis namo, o šio tėvas bet kokiais būdais stengiasi gauti teises į anūko globą, nes jis visada buvo prieš sūnaus ir Helenos santuoką. Pastaroji, norėdama būti arčiau sūnaus, apsistoja netoli esančiame pensione, kur netrukus pasirodo Polis Tomas – vyras, kuriam Liudvikas Renjė pavedė rasti kokios nors kompromituojančios medžiagos apie Heleną. Polis netrukus su ja susidraugauja, tačiau nesugeba rasti jokių galimų jos netinkamo elgesio įrodymų. Liudviko spaudžiamas, kartu su meiluže Sonia nusprendžia suklastoti įrodymus, kad Helena seksualiai išnaudoja psichiškai nesveiką merginą bei vartoja narkotikus. Helenai pavyksta nuspėti jų planus, o galiausiai visus Polio planus sugriauna pensione pasirodęs Šarlis Renjė, trokštantis susigrąžinti žmoną. Grumtynių metu Polis šį mirtinai sužeidžia peiliu...
CONCACAF Tautų lyga
CONCACAF Tautų lyga – CONCACAF nuo 2018 m. organizuojamas tarptautinis futbolo turnyras. Kaip ir UEFA Tautų lyga, sukurtas užpildyti draugiškų rungtynių datas laisvu metu nuo atrankų į pasaulio ir žemyno čempionatus.
Lygoje komandos suskirstomos į tris divizionus po kelias grupes pagal pajėgumą. Grupių nugalėtojai iškopia į aukštesnį divizioną, o A diviziono grupių nugalėtojai – į finalinį turnyrą. Pralaimėtojai krenta į žemesnį divizioną. CONCACAF Tautų lyga taip pat funkcionuoja kaip atranka į CONCACAF Aukso taurę (pakeitė ligtol tokias funkcijas atlikusias Karibų bei Centrinės Amerikos taures).
Rudokai (Vilnius)
Rudokai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Akmenos.
Būdviečio tvenkinys
Būdviečio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 13,5 km į šiaurės vakarus nuo Lazdijų, Būdviečio kaimo šiauriniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Mockavėlės intakas, Kirsnos upės baseinas) 1,7 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,28 km, plotis – iki 0,13 km. Yra 5 a sala. Altitudė 131,3 m. Krantai žemi, sausi. Pietiniame krante yra buvusio Būdviečio dvaro sodyba. Į rytus įsikūręs Bilvyčių kaimas.
Pagirių žaidynės
Pagirių žaidynės – 2014 m. JAV sukurta komedija, parodijuojanti tokius filmus kaip „Bado žaidynės“, „Tedis“, „Karibų piratai“, „Įsikūnijimas“. „Čarlis ir šokolado fabrikas, „Ištrūkęs Džango“, „Kerė“, „Toras“, 9-asis rajonas ir kiti.
Smaliavičų valsčius
Smaliavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Smaliavičai.
Stanislas Wawrinka
Stanislasas Vavrinka (g. 1985 m. kovo 28 d.) – Šveicarijos tenisininkas, 2008 m. vasaros olimpinių žaidynių dvejetų varžybų poroje aukso medalio laimėtojas.
Tautvydas Strolia
Tautvydas Strolia (g. 1995 m. kovo 31 d.) – pedagogas, Lietuvos lygumų slidininkas, olimpietis, nacionalinis čempionas.
Biografija
2015 m. sportininkas debiutavo pasaulio čempionate.
2022 m. atrinktas atstovauti Lietuvą 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.
CD Leganés
Club Deportivo Leganés, S.A.D. – Ispanijos futbolo klubas iš Leganeso.
Istorija
Įkurtas 1928 m. netoli Madrido. Visą laiką žaidė žemesniuose divizionuose.
2015–2016 m. La Liga2 pirmenybėse užėmė antrąją vietą ir pateko į elitinę lygą.
2016–2017 m. La Liga pirmenybėse užėmė 17 vietą, kuri garantavo išlikimą La Liga pirmenybėse.
Šenkengas
Šenkengas (pe̍h-ōe-jī: Chhim-kheⁿ) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane.
Seniau buvo kalnakasių miestelis, dabar žymus dėl gausybės tofu krautuvėlių. Veikia privatus Tungnano universitetas.
Rūdupiai (Akmenė)
Rūdupiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Akmenės.
Šenkengas
Geografija
thumb|left|175px Šenkengas įsikūręs tarp šiaurinio ir pietinio Jingmėjaus upės krantų. Vakaruose ribojasi su Taipėjaus rajonais Venšanu ir Nangangu, rytuose su Sinbėjaus rajonu Šidingu.
Istorija
Teritoriją pirmieji apgyvendino pingu, viena iš Taivano aborigenų genčių. Čingų dinastijos laikais, XVIII a., į vietovę atsikėlė imigrantai iš žemyninės Kinijos ir pradėjo slėnyje kultivuoti augalines kultūras. Pavadinimas Shenkeng išsiverčia kaip 'gylus karjeras', matyt, kilo nuo čia kadaise veikusių akmens anglių kasyklų.
Valeria Solarino
Valerija Solarino (, g. 1979 m. lapkričio 4 d. Barselona) – Venesueloje gimusi italų aktorė.
Jos abu tėvai yra italai. Valerija yra baigusi Turino universiteto filosofijos studijas, po kurių ėmė mokytis aktorystės garsioje vietinėje „Teatro Stabile“ mokykloje. Kine vaidina nuo 2003 m.
Moravijos markgrafystė
Moravijos markgrafystė  – valstybė, dabartinės Čekijos teritorijoje, Šventosios Romos imperijos, vėliau Habsburgų monarchijos dalis. Ji koncentravosi Moravijos istoriniame regione.
Istorija
Viduramžiais Moraviją kontroliavo germanai kvadai, vėliau slavai moravai. VII a. čia susikūrė Samo valstybė, o 830 m. – Didžioji Moravija. Rytuose kilus madjarų grėsmei, šie nukariavo didžiąją dalį Moravijos teritorijos. Po 955 m. Lechfeldo mūšio Šventosios Romos imperatorius Otonas I atkariavo šias žemes iš Vengrijos ir atidavė valdyti Čekijos kunigaikščiui Boleslovui Rūsčiajam. Vėliau teritorija keletą kartų ėjo iš rankų į rankas tarp Čekijos ir Lenkijos.
Oficialiai markgrafystė suformuota 1182 m., kuomet Frydrichas Barbarosa sujungė Pšemyslų kunigaikštystes Brno, Olomoucą ir Znojmo. Pirmuoju markgrafu tapo Konradas II. Vėliau markgrafystė buvo valdoma kaip atskira valda, ir ją kas kartą paveldėdavo Čekijos karaliai. Iš pradžių čia valdė Pšemyslai, vėliau – Liuksemburgai. 1348 m. markgrafystė oficialiai įjungta į Čekijos karalystės žemes. thumb|left|Moravijos administraciniai vienetai 1893 m. Nepaisant to, kad Moraviją formaliai valdė Čekijos karaliai, ji išlaikė teritorinį atskirumą ir savivaldą. Turėjo savo parlamentą, į kurį rinkdavosi Moravijos diduomenė ir kuris varžė markgrafų valdžią.
1526 m. kartu su kitomis Čekijos karūnos žemėmis Moravija atiteko Habsburgų monarchijai, vėliau buvo valdoma kaip Austrijos karūnos žemė, o nuo 1867 m. – kaip Cisleitanijos dalis. 1918 m. susikūrus Čekoslovakijai, Moravijos markgrafystė panaikinta ir tapo Moravijos žeme jos sudėtyje.
Administracija
Nuo XIV a. markgrafystės teritorija buvo dalinama į kraštus (kraj) su centrais didžiuosiuose miestuose. 1848 m. jie buvo susmulkinti ir paversti apskritimis (okres).
1880 m. Moravijos markgrafystėje gyveno 2,15 mln. gyventojų. Iš jų 70 proc. buvo čekai, o 29,2 proc. – vokiečiai. Pastarieji koncentravosi pasienio teritorijose su Austrija ir Silezija bei didžiausiuose miestuose.
Moravijos markgrafai
Nuo 1611 m. markgrafai nesiskyrė nuo Čekijos karalių
Benjaminas Mandelštamas
Benjaminas Mandelštamas (1805 m. Žagarėje, Rusijos imperija – 1886 m. Simferopolyje, Rusijos imperija) – rašytojas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1805 m. Žagarėje. Jaunystėje daug keliavo prekybiniais reikalais po įvairius Rusijos imperijos miestus. XIX a. ketvirtajame dešimtmetyje gyveno Vilniuje, kur dalyvavo žydų gyvenimo būdo reformatorių judėjime, religinių reformų vadovas. 1876 m. išleido savo laiškų ir memuarų knygą Chazon la-Moed, kurioje rašė apie Rusijos žydų gyvenimo būdą ir kaip jis turi būti keičiamas, kad žydų bendruomenė taptų labiau išsimokslinusi. Siūlė ir tokių radikalių reformų kaip laikinas Talmudo spausdinimo uždraudimas. Taip pat rašė straipsnius į vietos žydų laikraščius. Mirė 1886 m. Simferopolyje. Benjamino Mandelštamo vaikaitis rašytojas ir poetas Osipas Emiljevičius Mandelštamas (1891–1945).
Rūdupiai (Vilnius)
Rūdupiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 14 km nuo Glitiškių.
Prusavičų valsčius
Prusavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Prusavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Morane-Saulnier M.S.406
Orlaivio modifikaciją M.S.406L buvo užsakiusi Lietuvos karo aviacija, dalis jų jau buvo pagaminta, tačiau dėl prasidėjusių karo Antrojo Pasaulinio karo veiksmų Prancūzija nutraukė kontraktą, Lietuvai skirtus lėktuvus nacionalizavo ir panaudojo savo kariniuose daliniuose.
Šie orlaiviai „keistojo karo“ (1939 m. rugsėjis – 1940 m. gegužė) metu įrodė esą pajėgūs kovoti su vokiškais analogais. Iki Vokietijos įsiveržimo į Prancūziją buvo numušta apie 400 M.S.406-ųjų, iš jų – 150 dėl priešo aviacijos veiksmų; apie 100 buvo sunaikinta ant žemės, likę – įvairių avarijų metu arba buvo sąmoningai sunaikinti Prancūzijos kariškių, taip mėginusių neleisti lėktuvams patekti į priešo rankas. Prancūzijos M.S.406 pasiekė 191 patvirtintą ir 83 – iš dalies patvirtintas oro pergales.
Sukūrimas ir konstrukcija
1934 m. Prancūzijos karo aviacijos techninė tarnyba (pranc. Service Technique de l’Aéronautique) paskelbė „technines specifikacijas C1", pagal kurias numatė įsigyti naują šiuolaikinį vienvietį naikintuvą perėmėją. Orlaivis turėjo būti monoplanas su įtraukiama važiuokle, juo buvo numatoma pakeisti naikintuvus Dewoitine D.371, Dewoitine D.500 ir Loire 46.
Vienas konkurso dalyvių – Prancūzijos gamintojas Morane-Saulnier greitai pasiūlė keliamus reikalavimus atitinkantį, kuriame taip pat buvo numatyta uždara piloto kabina, keičiamo žingsnio propeleris ir užsparniai. Projektui, gavusiam pavadinimą M.S.405, vadovavo įmonės vyriausias inžinierius Paul-René Gauthier. miniatiūra|M.S.406 piešinys iš trijų perspektyvų MS.405 buvo mišrios konstrukcijos žemasparnis monoplanas, su drobe dengta medine uodega sparnais, diuraliuminio vamzdelių fiuzeliažu, dengtu kompozitine presuota aliuminio ir medienos (Plymax) danga. Nors Morane-Saulnier turėjo senas orlaivių gamybos tradicijas, M.S.405 buvo pirmasis įmonės žemasparnis monoplanas su įtraukiama važiuokle ir uždara kabina. Dėl to ženkli dalis įmonės inžinierių priešinosi monoplano projektui, argumentuodami už labiau įprastą biplaną.
1935 m. rugpjūčio 8 d. Prancūzijos akrobatikos pilotas Michel Détroyat išbandė pirmąjį M.S.405, varomą 641,3 kW (860 AG) galios Hispano-Suiza 12Ygrs variklio, sukusio trimentį dvejų padėčių 3,0 m diametro Chauvière 351M propelerį. Prototipas, nors ir bandytas su fiksuota važiuokle, parodė geras skrydžio charakteristikas. Po 80 bandomųjų skrydžių valandų, 1936 m. sausio mėn. lėktuvas su karine įranga buvo perduotas kariuomenės bandymams.
1937 m. birželio 19 d. Michel Détroyat su pirmuoju prototipu nuskrido iš Paryžiaus į Briuselį, pristatyti Briuselio aeronautikos parodoje. 1937 m. liepos mėn. abu prototipai buvo demonstruojami Paryžiaus aviacijos parodoje. 1938 m. liepos 29 d. antrasis prototipas sudužo, pilotas žuvo.
Po įvairių pakeitimų orlaiviui buvo suteiktas naujas indeksas – M.S.406. Pirmam skrydžiui jis pakilo 1938 m. vasario 3 d. Pirmasis priešserijinis M.S.406 kariuomenei buvo pateiktas tų pačių metų gruodžio mėn. Priešserijiniai modeliai buvo naudojami kaip etalonas kitiems M.S.406 gamintojams (pvz. Nr. 3 buvo pateiktas SNCAO (Société nationale des constructions aéronautiques de l’ouest), o Nr. 10 – SNCAM (Société nationale des constructions aéronautiques du Midi)), Nr. 12 ir Nr. 13 buvo panaudoti kaip prototipai į Šveicariją eksportuotiems modeliams D-3801 and D-3800.
Pagrindiniai pakeitimai, padaryti modelyje M.S.406, buvo lengvesni sparnai ir po fiuzeliažu montuojamas įtraukiamas radiatorius. 641 kW (860 AG) galis Hispano-Suiza 12Y-31 variklis leisdavo pasiekti 8 km/h didesnį greitį nei M.S.405 (489 km/h). Pikiravimo metu lėktuvas pasiekdavo 730 km/h greitį. Sparno apkrova sudarė 154 kg/m2, galios ir masės santykis – 2,95 kg/kW. Smukos greitis siekė 160 km/h be užsparnių ir 135 km/h su užsparniais. Pakilimo į 8 m. aukštį distancija sudarė 270 m., nusileidimui iš 8 m. aukščio reikėjo 340 m. tako. Ginkluotę sudarė tarp variklio cilindrų blokų montuojama ir pro propelerio ašies angą šaudanti 20 mm kalibro patranka Hispano-Suiza HS.9 arba Hispano-Suiza 404 su 60 šaudmenų ir du sparnuose montuojami 7,5 mm kalibro kulkosvaidžiai MAC 1934, kiekvienas su 300 šaudmenų. Siekiant ištaisyti MAC 1934 būdingą trūkumą – užšalimą didesniame nei 6000 m. aukštyje, buvo montuojami kulkosvaidžių šildytuvai.
Tolimesnė plėtra
miniatiūra|M.S.406 M.S.406 tapo pagrindu vėlesniems modeliams, kurie buvo kuriami dar nepradėjus masinės šio modelio gamybos. Žymiausiu tokių buvo atsižvelgiant į 1939 m. rudens kovų patirtį 1940 m. vasario mėn. sukurtas M.S.410, ginkluotas keturiais kulkosvaidžiais MAC 1934, kiekvienas kurių turėjo 550 šaudmenų. Kiekvienas šių kulkosvaidžių buvo šildomas per variklio kairės pusės išmetimo vamzdžių montuotą šilumokaitį. Piloito kabinoje buvo montuojamas naujas veidrodinis taikiklis, elektropneumatiniai kulkosvaidžių nuleistukai, lėktuvas taip pat turėjo galimybę pakabinti papildomus degalų bakus o maksimalus greitis padidėjo iki 509 km/h.
Gamyba
Prancūzijos kariuomenė iš viso užsakė 1000 vienetų M.S.406. Morane-Saulnier neturėjo pajėgumų pagaminti tokį kiekį orlaivių, todėl vyriausybė dalį gamybos perkėlė į neseniai nacionalizuotą SNCAO įmonę Sen Nazero mieste. 1937 m. balandžio mėn. Prancūzijos kariuomenė pateikė SNACO užsakymą pagaminti 50 vnt. M.S.406, rugpjūčio mėn. užsakymas padidintas dar 80 vnt., o 1938 m. balandį, kaip kariuomenės modernizacijos plano „Plan V“ dalis, buvo užsakyti dar 825 vnt. Šie užsakymai buvo paskirstyti tarp Morane-Saulnier, SNACO ir keleto kitų Prancūzijos įmonių.
M.S.406 gamyba prasidėjo 1938 m. pabaigoje, pirmasis serijinis egzempliorius į orą pakilo 1939 m. sausio 29 d. Pradžioje gamyba vyko lėtai: per pirmą mėnesį Puteaux buvo pagaminta tik 10 naikintuvų, SNCAO – 18. Gamybą labai stabdė nepakankamas variklių tiekimas. 1939 m. balandžio mėn. gamybos tempas siekė 6 lėktuvus per dieną, rugpjūčio mėn. pasiekė 147 vnt., o prasidėjus karui nusistovėjo ties 11 vnt. Tokie gamybos tempai yra sulyginamas su britų Hawker Hurricane gamyba. Karo pradžioje aktyvioje tarnyboje jau buvo 535 vnt. M.S.406.
Gamintojai iki 1940 m. kovo mėn. pateikė visus 1000 užsakytų orlaivių. Vyriausybė kontrakto nepratęsė ir vietoje to nukreipė dėmesį į modernesnių naikintuvų, tokių kaip Lioré et Olivier LeO 45 įsigijimą.
M.S.406 susidomėjo ir keleto užsienio valstybių karinės oro pajėgos. 1937 m. vyko nesėkmingos derybos dėl Belgijos ir Prancūzijos KOP skirtos licencinės kopijos gamybos Belgijoje, Avions Fairey įmonėje. Pirmasis sėkmingas eksporto kontraktas buvo su Šveicarijos KOP, 1938 m. įsigijusiomis orlaivio gamybos licenciją ir ją pradėjusioje Emeno mieste įsikūrusioje įmonėje „Fabrique fédérale d’avions“. Eksportuoti buvo iš viso 77 orlaiviai (į Turkiją – 45, į Suomiją, 1940 m. vasario mėn. – 30 vnt.). Po Prancūzijos kapituliacijos Vokietija Suomijai pardavė dar 46 M.S.406 ir 11 M.S.410. Lietuvos (13 vnt) ir Lenkijos (120 arba 160 vnt.) padarytų užsakymų gamintojas nespėjo įvykdyti iki Prancūzijos karo su Vokietija pradžios, po ko atitinkamos sutartys buvo nutrauktos. Yra duomenų, kad dalį Lenkijai skirtų orlaivių gamintojas išsiuntė 1939 m. rugpjūčio 29 d. arba rugsėjo 1 d., tačiau jie užsakovo taip ir nepasiekė.
Po Prancūzijos kapituliacijos (1940 m. birželio 22 d.) prižiūrint vokiečiams kurį laiką dar vyko nedidelės apimties M.S.406 gamyba.
Prancūzijoje
miniatiūra|Morane-Saulnier MS.406 N° 847, baltas 05, iš Groupe de Chasse I/6, 1940 m. gegužė. 1938 m. gegužės mėn. priešserijiniai M.S.406 buvo bandomi prie Reimso įsikūrusioje Prancūzijos karo aviacijos 7-osios naikintuvų grupės 2-ojoje eskadrilėje (pranc. 2me Escadrille de 7me Groupe de Chasse). Nors įvyko keletas incidentų, bendrai pilotai buvo patenkinti naujuoju naikintuvu. Atsižvelgiant į bandymų metu gautas pastabas iki 1939 m. vidurio buvo sustiprinta važiuoklė, kabino dangčio tvirtinimas, tačiau nebuvo imtasi jokių veiksmų dėl pastabų apie variklio dangčio ir variklio tvirtinimo trūkumus.
Pirmoji M.S.406 buvo perginkluota 6-oji eskadrilė (1938 m. gruodis – 1939 m. sausis), jais pakeitusi naikintuvus Loire 46. M.S.406 dalyvavo 1939 m. Bastilijos dienos parade. M.S.406 buvo apginkluotos 16 naikintuvų grupių ir trys atskirosios eskadrilės. Iš jų 12 grupių dalyvavo kovos veiksmuose prieš Liuftvafę.
„Keistojo karo“ metu Prancūzijos KOP atliko 10 119 kovinių ir žvalgybinių skrydžių naikintuvais, iš kurių apie pusė buvo atlikti su M.S.406. Šios karo fazės metu M.S.406 pilotai deklaravo numušę 32 ir galimai numušę dar 16 Liuftvafės lėktuvų, daugiausiai ankstyvųjų modelių Messerschmitt Bf-109. Prancūzijos KOP nuostoliai sudarė 13 mūšiuose numuštų M.S.406, dar 33 sudužo neaiškiomis aplinkybėmis. miniatiūra|Leitenanto André Monty, žuvusio kovoje su trimis Bf-109 antkapio paminklas iš jo lėktuvo M.S.406 variklio H.S.12Y, Longpont (Aisne) kapinėse. Istorikų teigimu, jau šiuo etapu išryškėjo M.S.406 trūkumai: silpna šarvuotė, dažnas kulkosvaidžių užsikirtimas, nepakankama ugnies galia ir lėtas jų valdymas, nepatikima radijo aparatūra, spartus variklių nusidėvėjimas, uodegos komponentų korozija, kabinos stiklo trūkiai tam tikrų manevrų metu, nepatikimo kniedės dėl kurių atitrūkdavo atskiri išorės dangos paneliai, galinio vaizdo veidrodžių trūkumas. Nors pažymima, kad orlaivis buvo labai manevringas, galėjo atlaikyti didelius pažeidimus, bendrai paėmus jis nusileido Bf-109. Nors orlaivis buvo apie 100 km/h lėtesnis už Bf-109, jis buvo manevringesnis. Prancūzijos pusės nuostolius didino ir naikintuvų naudojimo taktika, kurios išdavoje mažoms naikintuvų grupėms tekdavo atakuoti didelius Liuftvafės dalinius. Prancūzijos autorių teigimu, M.S.406 pasirodė kaip neefektyviausias Prancūzijos naikintuvas, didele dalimi – dėl nepakankamos ugnies galios.
1940 m. gegužės mėn. Vokietijos puolimas (operacija Aufmarschanweisung N°1 arba Fall Gelb) sustabdė pastangas modernizuoti šį orlaivį iki standarto M.S.410. Vokietijos invazijos išvakarėse M.S.406 buvo ginkluotos 10 naikintuvų grupių, taip pat pavieniai daliniai, naudoję M.S.406 ir Bloch MB.152. Šios operacijos metu Prancūzija mūšiuose neteko apie 150 M.S.406, dar 250–300 šių orlaivių buvo sunaikinti ant žemės, tam, kad nepatektų vokiečiams į rankas. 1940 m. birželio 24 d. G.C.1/2 piloto jaunesniojo leitenanto Maršelidono (Marchelidon) pilotuodamas M.S.406, pasiekė paskutinę Prancūzijos pergalę šiame konflikte.
Sudarius paliaubas M.S.406 liko tik vieninteliame Višy vyriausybės kariniame dalinyje – GC.1/7. Šie orlaiviai toliau buvo naudojami tik antraeilėms užduotims, pilotų lavinimuisi. miniatiūra|Australijos kariai prie Morane-Saulnier MS.406C1 iš Groupe de Chasse I/7, Alepas – Nerab, 1941 m. liepa. Prancūzijos kolonijose ir dominijose dislokuotų M.S.406 likimas susiklostė įvairiai: keletą Sirijoje buvusių M.S.406 pilotai perskraidino į Egiptą, kur prisijungė prie britų KOP ir Laisvosios Prancūzijos KOP, kur pastarieji kovojo prieš Viši valdžiai lojaliais likusias pajėgas ir jų eksploatuotus M.S.406. Madagaskare dislokuoti M.S.406 buvo naudojami kovose prieš britų laivyną ir patyrė didelių nuostolių mūšiuose su britų Fairey Fulmar. Vokietija perėmė nemažai M.S.406, dalį jų pardavė į užsienį, dalį naudojo Liuftvafės pilotų lavinimuisi. Apie 30 M.S.406 ir dalį 406/410 hibridų įsigijo Suomija, kelias dešimtis įsigijo Italija, 1943 m. Vokietija perdavė 48 vnt. M.S.406 Nepriklausomai Kroatijos valstybei. Šveicarijos KOP M.S.406 1944–1945 m. dalyvavo kovos veiksmuose ir privertė nusileisti arba numušė keletą į šalies oro erdvę įskridusių tiek Sąjungininkų, tiek ir Liuftvafės lėktuvų.
Lietuvoje
Morane-Saulnier kuriamu naikintuvu Lietuvos karo aviacija susidomėjo derybų dėl naikintuvo Dewoitine D.501 pirkimo metu.
1937 m. lapkričio ar gruodžio mėn. M.S.405 prototipą prie prie Versalio esančiame kariniame kariniame Vėlizy-Vilakublė (pranc. Vélizy-Villacoublay) aerodrome, išbandė būsimasis Lietuvos karo aviacijos I eskadrilės vadas kpt. Jonas Mikėnas. Bandomojo skrydžio metu, leisdamasis jis kliudė medžio šaką ir patyrė avariją, kurios metu lengvai susižeidė. Nepaisant šios avarijos, J.Mikėno teigimu, sąlygotos kiek kitokio nei įprasta lėktuvo valdymo, 1937 m. rudenį Karo aviacija užsakė vieną eskadrilę (12 vnt.) modernizuoto varianto M.S.406.
Lėktuvai buvo pagaminti 1939 m. vasarą. 1939 m. rugpjūčio mėn. lėktuvų priėmimo komisija, pirmininkaujama majoro Juozo Vaičiaus, lankėsi Nante ir dar kartą inspektavo Lietuvos užsakytų M.S.406 gamybą bei juos bandė Vėlizy-Vilakublė aerodrome. J. Mikėno teigimu, rugpjūčio pabaigoje lėktuvai jau buvo pakuojami į dėžes ir rengiami siuntimui į Lietuvą, tačiau šį procesą sustabdė prasidėjęs vokiečių-lenkų karas. J. Mikėno teigimu, sklandė gandai, jog Liertuvos karo aviacijai pagamintus lėktuvus Prancūzijos vyriausybė perdavė Suomijai ir bent dalis jų į Suomiją buvo atvežti su Vyčio kryžiais,
Operatoriai
Republic of China
CRO
🇫🇮 FIN
🇫🇷 FRA
Lenkijos KOP Prancūzijoje naudojo bent 91 M.S.406 keliuose mokymosi ir koviniuose daliniuose:
Techniniai parametrai (M.S.406 C1)
Duomenys iš „The Morane Saulnier 406“
Tinder
Ypatumai
„Tinder“ išmaniųjų telefonų programėlės vartotojai mato vieni kitų nuotraukas ir gali jas slinkti į dešinę arba kairę liečiamo ekrano pusę. Tai atitinkamai reiškia norą užmegzti ryšį arba atmesti prašymą. Abiems asmenims vienam kito nuotraukas nuslinkus į dešinę pusę, jie būna sujungti ir gali susirašinėti.
Rūdupis (Kazlų Rūda)
Rūdupis – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Bebruliškės. Stūkso Rūdupio piliakalnis.
Vidurinis Atlasas
thumb|250px|Atlaso kalnų žemėlapis
Vidurinis Atlasas  – kalnagūbris šiaurės Maroke, priklauso Atlaso kalnų sistemai. Kartu su Sacharos Atlasu ir Tel Atlasu sudaro Aukštojo plokščiakalnio ribą. Vidurinis Atlasas driekiasi šiaurės rytų kryptimi nuo Aukštojo Atlaso link Tel Atlaso. Sebu upe atskirtas nuo Er Rifo masyvo.
Kalnai sudaryti daugiausia iš klinčių. Rytinę Vidurinio Atlaso dalį sudaro virš 3000 m aukščio iškylantis kalnagūbris, kuris vakaruose palaipsniui leidžiasi į Maroko mesetą (800–1000 m aukštis). Aukščiausia vieta – Bu Nasras (3340 m). Aukštesniame nei 2000 m aukštyje sniego danga išsilaiko 5 mėnesius per metus. Drėgnuose šlaituose auga kedrų miškai, sausesniuose – tujos ir kadagiai.
Viduriniajame Atlase prasideda dauguma svarbiausių Maroko upių – Sebu, Um ar-Rbija, Bu-Regregas, Muluja. Gausu nedidelių nenuotakių ežerų, vadinamų algemamais (Sidi Ali, Aziza, Afenuriras, Abachanas ir kt.).
Jovita Neliupšienė
Jovita Pranevičiūtė – Neliupšienė (g. 1980 m. sausio 3 d.) – lietuvių politologė, buvusi Prezidentės D. Grybauskaitės vyriausioji patarėja užsienio politikos klausimais. Nuo 2020 m. rugsėjo mėn. Užsienio reikalų ministerijos kanclerė, nuo 2022 m. buvo užsienio reikalų viceministrė.
2023 m. balandžio 19 d. J. Neliupšienė atrinkta vadovauti Europos Sąjungos misijai Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Biografija
1998-2004 m. baigė bakalauro ir magistrantūros tarptautinių santykių ir diplomatijos studijas VU. 2000-2004 m. studijavo teisės mokslus MRU. Dirbo Seime, Užsienio reikalų ministerijoje, Lietuvos ambasadoje Baltarusijoje. Nuo 2006 m. dėstė VU TSPMI. 2009 m. apsigynė daktaro disertaciją tema „Tautinė savimonė ir valstybingumo formavimasis: NVS šalių patirtis“, docentė.
2009 m. pradėjo dirbti Prezidentės D. Grybauskaitės patarėja, koordinavo Europos Vadovų Tarybos posėdžių klausimus. 2012 m. išvykus D. Semaškai, tapo Prezidentės vyriausiąja patarėja – užsienio politikos grupės vadove.
2015 m. rugpjūčio 18 d. – 2020 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos ambasadorė Europos Sąjungoje.
Pleščanicų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Ajorėjai
Ajorėjai (ayoreos), dar vadinami morotokais (morotocós), korasais (corazo, kursu) – Šiaurinio Čiako indėnų tauta, gyvenanti Paragvajaus ir Bolivijos pasienyje. Kalba negausiai samukoanų kalbų šeimai priklausančia ajorėjų kalba. thumb|left|Ajorėjai gyvena Bolivijos pieryčiuose Bolivijoje gyvena 10-yje bendruomenių (Zapocó, Poza verde, Puesto Paz, Guidai Ichai, Santa Teresita, Tobita, Urucú, Motacú, Rincón del Tigre, Belen) Santa Kruso departamente (Čikitoso ir Germano Busčo provincijos). Taip pat 3 bendruomenės (Arocojnadi, Chaidi, Campo Loro) yra Paragvajaus Bokerono ir Aukštutinio Paragvajaus departamentuose.
Didžioji dauguma ajorėjų sėslūs, verčiasi medžiokle ir rankiojimu, taip pat žvejoja, užsiima žemdirbyste. Tačiau ajorėjų grupė Totobiegosos išlaikę tradicinį klajoklišką gyvenimo būdą, gyvena atsiskyrę nuo kitų.
Iki XX a. vid. ajorėjai gyveno plačiose Gran Čiako teritorijose tarp Paragvajaus, Pilkomajo ir Parapeti upių. Gvaraniai juos vadino pyta jovai („priešakulniais“), tapietai – yanaigua, tsirágua. 1940–1950 m. Čiake įsikūrus menonitams didelė dalis ajorėjų iš kalvų persikėlė arčiau gyvenviečių. Jų krikštu apsėmė kontroversiškai vertinama JAV evangelinė misija „New Tribes Mission“.
1. FFC Frankfurt
Istorija
2020 m. rugpjūčio 27 d. prisijungė prie Eintracht Frankfurt klubo ir tapo jo dalimi. Moterų ekipa vadinosi Eintracht Frankfurt.
Sudėtis
Atnaujinta: 2020 m. sausio 5 d.
Kapčiamiesčio HE tvenkinys
Kapčiamiesčio HE tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 10 km į pietus nuo Veisiejų, Kapčiamiesčio miestelyje. Sudarytas užtvenkus Niedos upę (Baltosios Ančios intakas) 0,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į pietryčius – 2,65 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 111 m. Krantai aukštoki, sausi. Vakaruose jungiasi 55 m sąsiauriu su Niedaus ežeru. Pietiniame krante stūkso Kareivonių miškas, šiauriniame plyti dirbami laukai. Vakariniame krante įsikūręs Kareivonių kaimas.
Kasper Schmeichel
Kasperas Šmeichelis (Kasper Schmeichel; g. 1986 m. lapkričio 5 d.) – buvęs Danijos futbolininkas, Vartininkas. Danijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.
Kapčiamiesčio HE tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1956 metais pastačius 150 kW galios Kapčiamiesčio hidroelektrinę. Vandens lygis ties užtvanka sukeltas apie 4 metrus ir dėl to aukščiau esančiuose Niedaus, Veisiejo, Dumblio, Uosio ir Naudorio ežeruose vandens lygis pakilo 2,5 – 3 m ir sąsiauriais susijungė į didžiulį tvenkinį, kurio plotas siekia apie 8,22 km², kranto linija 68,8 km.
Kasper Schmeichel
Biografija
Gimė Kopenghagoje, tėvas – garsus danų vartininkas Pėteris Šmeichelis. 2005 m. debiutavo Manchester City pagrindinėje komandoje. 2006–2008 m. buvo skolinamas žemesnio kalibro Anglijos komandoms – Darlington, Bury, Falkirk, Cardiff City, Coventry City klubams. 2009 m. persikėlė į Notts County, už rekordinę šiam klubui perėjimo sumą bei tapo geriausiai apmokamu šio klubo žaidėju ; Šmeichelis padėjo komandai prasibrauti į aukštesnį divizioną. 2010 m. persikėlė į Leeds United, ateinančiais metais – į Leicester City. Su šiuo klubu Šmeichelis 2013–2014 m. sezone laimėjo Football League Championship, o 2015–2016 m. sezone prisidėjo prie įspūdingo Leicester City triumfo „Premier“ lygoje. 2016 ir 2017 m. buvo pripažintas Danijos metų futbolininku.
Rinktinės
Žaidė Danijos jaunimo komandose. Nacionalinėje komandoje debiutavo 2013 m., 2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynėse prieš Maltos komandą. Žaidė Danijos rinktinėje 2018 m. pasaulio futbolo čempionate, sužaidė visose rungtynėse.
Apdovanojimai
Notts County
Leicester City
Asmeniniai
Natalio kolonija
Natalio kolonija – teritorijos kurias užėmė ir kolonizavo britai.
Istorija
Britai įkūrė Kapo koloniją ir siekė užvaldyti visą pietų Afriką. Kūrėsi afrikanerių kolonijos.
Daugelis vietinių genčių nusileido britams ir pripažino jų valdžią, bet zulai su atėjūnais kovojo ginklu. Zulų karalystė buvojo su Britanijos imperija. Būta nuožmių mūšių, bet geriau ginkluot britai nugalėjo zulus.
Per karus su zulais 1839 m. susikūrusi nepriklausoma Natalio respublika buvo paskelbta kolonija. Tai nutiko 1843 m.
Po karų į kraštą atvyko anglų, vokiečių, kuriems britų valdžia dalijo žemes.
Stanislovas Iraklijus Liubomirskis
Stanislovas Heraklis Liubomirskis (, 1642 − 1702 m. sausio 17 d.) − Stambus Lenkijos magnatas, Karūnos didysis pastalininkis (1669), Karūnos dvaro maršalka (1673−1676), Karūnos didysis maršalka (1676−1702), Spišo seniūnas (iki 1700 m.). Šventosios Romos Imperijos kunigaikštis.
Biografija
Stambios ir turtingos Lenkijos bajorų Liubomirskių giminės atstovas, herbp „Druzhina“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Karūnos didžiojo maršalkos Jurgio Sebastijono Liubomirskio (1616−1677) nuo pirmos santuokos su Konstancija Ligeza (1618−1648) vyresnysis sūnus. Turėjo brolius Jeronimą Augustiną, Aleksandrą Mykolą, Pranciškų Sebastijoną ir Jurgį Dominyką. Liubomirskių Lancuto linijos giminės pradininkas.
Rezidencijų Pulavuose, Černiakove (kur įkūrė bernardinų bažnyčią ir vienuolyną) ir Ujazdove (dabartiniu metu dalis Varšuvos) valdytojas. Nuo 1688 metų išrinko savo giminės rezidenciją Lancuto pilį.
Parašė eilę istorinių, filosofinių darbų lenkų ir lotynų kalbomis, atspausdintus didele dalimi jau po jo mirties.
1669 metais jam buvo paskirta Karūnos didžiojo pastalininkio pareigybė. 1673 metais Stanislovas Heraklis Liubomirskis, valdęs Spišo apskritį Slovakijoje, atsisakė nuo pretenzijų į Vengrijos karūną.
1670 metų rugsėjį-lapkritį kunigaikštis Stanislovas Heraklis Liubomirskis buvo ordinarinio seimo maršalka.
Buvo Lenkijos karaliaus Mykolo Kaributo Višnioveckio šalininkas, po to įėjo į magnatišką opoziciją, pasisakiusią prieš jo įpėdinio Jono Sobieskio politiką.
1673 metais Stanislovas Heraklis Liubomirskis gavo Karūnos dvaro maršalkos pareigybę, o nuo 1676 iki 1702 metų užėmė Karūnos didžiojo maršalkos pareigybę.
Uncija
miniatiūra|250px|right|Uncija aukso
Stanislovas Iraklijus Liubomirskis
Biografija
1700 metais perdavė Spišo seniūniją Slovakijoje valdyti savo vyresniam sūnui Janui Teodorui Liubomirskiui.
Buvo palaidotas Varšuvoje.
Uncija
Uncija (, 'viena dvyliktoji') – kelių masės matavimo vienetų, taip pat dviejų skysčio tūrio matų, vieno jėgos matavimo vieneto ir kelių piniginių vienetų, sukurtų kaip dvyliktoji kito vieneto dalis, pavadinimas. Šis terminas kilęs iš Senovės Romos, kur uncija žymėjo dvyliktąją libros dalį. Tai buvo vienas pagrindinių Europos svorio vienetų iki metrinės vienetų sistemos įvedimo. Iki šiol jis tebenaudojamas prekiaujant auksu ir kitais tauriaisiais metalais – Trojos uncija, taip pat šalyse, kuriose svoris matuojamas svarais (pvz., Jungtinėse Amerikos Valstijose).
Stanislovas Iraklijus Liubomirskis
Šeima ir vaikai
thumb|150px|Stanislovo Heraklio Liubomirskio antroji žmona Elžbieta Denhof Stanislovas Heraklis Liubomirskis buvo vedęs du kartus. 1669 metais pirma santuoka buvo su Sofija Opalinska (1642−1675), Karūnos dvaro maršalkos Luko Opalinskio (1612−1662) ir Izabelės Tučinskos dukterimi. Vaikai:
Rūdupys
Rūdupys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Labanoro, Labanoro girioje, prie pelkynės. Praeina keliukas į Budrius.
Ginklo metai
Ginklo metai – 1991 m. JAV sukurtas trileris. Režisierius John Frankenheimer, vaidina Andrew McCarthy, Sharon Stone ir Valeria Golino.
Turinys
1978 m., Roma. Italijoje vyksta politiniai neramumai, kuriuos kursto nuolat teroristų „Raudonųjų brigadų“ vykdomi išpuoliai. Amerikietis Deividas Reibornas atvyksta į miestą dirbti žurnalistu su vietinį anglišką laikraštį. Čia gyvena jo žmona Lija, buvusi italo pramonininko žmona, su kuria jis vėl atnaujina nutrūkusius santykius. Deividas slapta rašo romaną apie „Raudonąsias brigadas“, kurio centre – įtakingo politiko pagrobimas. Jis susipažįsta su Elison King – amerikiete fotografe, kuri įtaria, kad Deividas turi ryšių tarp teroristų. Praleidusi naktį su Deividu, ryte ji apieško jo namus ir randa romano rankraštį. Apie tai ji papasakoja profesoriui Bjankiui, kuris seniai pažįsta Deividą. Deja, profesorius pats yra teroristų informatorius, ir teroristai pradeda manyti, kad jų organizacijoje yra išdavikas – mat „Raudonosios brigados“ iš tiesų planuoja pagrobti buvusį šalies premjerą Aldo Moro. Jie pradeda Deivido ir Elison medžioklę ir šie kreipiasi pagalbos į Liją. Pastaroji pasirodo taip pat susijusi su teroristais ir juos išduoda...
Mažoji nakties muzika
V. A. Mocartas tryliktąją serenadą užbaigė 1787 m. rugpjūčio 10 d. Vienoje, bet ji buvo publikuota tik 1827 m., vėlai po kompozitoriaus mirties. Serenada skirta dviejų smuikų, alto, violončelės ir papildomo kontraboso atlikimui, tačiau šiuo metu paprastai atliekama aranžuotė styginių orkestrui. V. A. Mocarto gyvenimo metu serenados būdavo atliekamos rūmuose ir viešuosiuse parkuose publikos pasilinksminimų tikslais. Dažnai skirtos pagarbinti asmenį ar pažymėti įvykiui. Nieko nežinoma apie „Serenados Nr. 13“ sukūrimo aplinkybes, taip pat nežinoma, kada ji pirmą kartą atlikta. Pavadinimas „Mažoji nakties muzika“ kilęs iš V. A. Mocarto prierašo Eine kleine Nachtmusik savo asmeniniame kataloge. 1799 m. jos rankraštį Mocarto kūrybos tyrinėtojui J. A. Andrė pardavė kompozitoriaus našlė Konstanca.
Serenados dalys
„Serenada Nr. 13“ sudaryta iš keturių dalių:
Mscižo valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Vuelta a España
Vuelta a España – ilgos distancijos dviračių plento etapinės lenktynės profesionaliems dviratininkams vykstančios rugpjūčio–rugsėjo mėnesiais Ispanijoje ir kaimyninėse šalyse. Po Tour de France ir Giro d‘Italia tai yra trečios pagal svarbą etapinės dviračių lenktynės, tačiau lenktynės nėra labai žinomos už Europos ribų.
Sibiro užkariavimas
Sibiro užkariavimas teritorijos, kurias užėmė ir kolonizavo rusai.
Vakarų Sibiras
Pirmieji rusų bandymai užimti Sibirą žinomi nuo 1580 m., kai kazokų atamanas Jermakas surengė žygį į Vakarų Sibiro chanatą. Jermako vadovaujama 540 kazokų kariauna kovojo su Sibiro valdovo Kučumo kariauna. Viename iš susirėmimų žuvo Jermakas. Vėliau kazokai gavo pastiprinimą ir mūšyje prie Obės upės Kučumas patyrė pralaimėjimą. Chanas prašė taikos su rusais, bet jie nesileido į derybas ir Kučumas pasitraukė į dabartinio Kazachstano teritoriją. Po kurio laiko jis žuvo stepėje ir neliko pagrindinio varžovo dėl dominavimo Sibire.
Buvo pastatytas įtvirtintas Tiumenės miestas, Tobolskas ir eilė ostrogų (fortifikuotų gyvenviečių).
Rytų Sibiras
Rytų Sibire rusai susidūrė su buriatų pasipriešinimu. Iš pradžių jie puldinėjo rusų ostrogus. Rusai, pasimokę iš Jermako klaidų, ėmėsi aktyviai veikti prieš buriatus. Sumušti buriatai buvo priversti pripažinti rusų viršenybę. Buvo įkurtas Irkutskas, kuris tapo viso Rytų Sibiro administraciniu centru. Iš šio miesto valdyta net Aliaska, kai ji priklausė Rusijos imperijai.
Po to rusai veikė jakutų gyvenamoje žemėje. Nesulaukę didesnio pasipriešinimo iš jakutų, ir dėmesį nukreipė į Kamčiatką, bei Šilkos ir Amūro upės žemupį.
Kinija užleido Amūro baseiną ir Tolimųjų Rytų pakrantes, kur 1860 m. buvo įkurtas Vladivostoko uostas ir išsinuomotas Port Artūras (1898).
1903 m. nutiesta Transsibiro magistralė, kuri sujungė Sibirą su europine Rusijos dalimi.
Vėliausiai prie Rusijos buvo prijungtos Japonijos valdomos Pietų Sachalino ir Kurilų salų teritorijos, kurias SSRS užėmė po Antrojo pasaulinio karo. Japonija tebepretenduoja į Kurilų salyno pietinę dalį.
Gyventojai
1622 m. Sibire gyveno 23 000 rusų kolonistų, 1662 m. apie 105 000, o 1709 m. net 230 000.
Rusai kolonizavo altajus, buriatus, chantus, mansius, evenkus, jakutus, čiukčius ir kitas tautas. Mažesnės asimiliavosi ir išnyko, o didesnės surusėjo.
Survival International
Survival International - tarptautinė žmogaus teisių gynimo organizacija, besispecializuojanti čiabuvių teisių gynime. Įkurta 1969 m. Londone.
Organizacijos misija - čiabuvių teisių į savo gyvenamąją vietą, kultūrą, religiją, kalbą gynimas, pagalba tiriant tautų kalbas, vykdant švietimą, skatinant savivaldą. Siekia lygiaverčio gamtoje gyvenančių tautų vertinimo, ne kaip atsilikusių, turinčių progresuoti, laukinių. Survival International kovoja prieš rasistinę, asimiliacinę politiką, agresyvią evangelinių misijų, iškasenų gavybos, miškų kirtimo bendrovių veiklą, partizanų, armijų vykdomus genocidus. Veiklos metodai įvairūs: kreipiamasi į atsakingas organizacijas, vykdomas informacinis šturmas, protestai, pasitelkiamas lobizmas, autoritetingų asmenų įtaka.
Karklės pradinė mokykla
Istorija
Nuo 1606 m. veikė lietuviška mokykla prie Karklės koplyčios. Pradinė mokykla minima nuo 1778 m. Iki 1870 m. mokykloje mokyta ir lietuvių kalba. 1864 m. pastatyta naujoji, veikusi iki XX a. 9-ojo dešimtmečio vidurio. 1939 m. buvo triklasė mokykla, kur mokėsi ~200 vaikų.
Oranžinės upės kolonija
Oranžinės upės kolonija – teritorijos kurias užėmė ir kolonizavo britai.
Istorija
Britai įkūrė Kapo koloniją ir siekė užvaldyti visą pietų Afriką. Kūrėsi afrikanierių kolonijos. Olandų kilmės būrai buvo nustumti į šiaurę.
Pietų Afrikoje radus deimantų ir kitų naudingų iškasenų britai ėmė reikalauti, kad būrų respublikos suteiktų rinkimų teisę ir britams, gyvenantiems Oranžo, bei Transvalio respublikose.
Būrai atmetė britų reikalavimus. Dėl to kilo pirmasis būrų karas. Tada būrai sugebėjo apsiginti, bet 1899 metais britų pajėgos vėl užpuolė Oranžą ir Transvalį. Šiame kare nugalėjo britai.
Oranžo respublika buvo panaikinta ir paskelbta apie Oranžinės upės kolonijos įkūrimą (1902 m).
New Tribes Mission
New Tribes Mission („Naujųjų genčių misija“) – tarptautinė, evangelinė krikščioniškoji misija. Būstinė Saforde, Floridoje (JAV). Turi apie 3300 misionierių daugiau nei 20-yje šalių.
New Tribes Mission specializuojasi vykdydama pačių atokiausių, nekontaktuojančių tautų krikštijimą. Organizacija veikia tokiose šalyse kaip Brazilija, Bolivija, Kambodža, Grenlandija, Gvinėja, Dramblio Kaulo Krantas, Mozambikas, Senegalas, Mongolija, Tailandas, Kolumbija, Meksika, Panama, Paragvajus, Indonezija, Papua Naujoji Gvinėja, Filipinai. Vykdo Naujojo Testamento vertimą į krikštijamų tautų kalbas, mokina rašto, suteikia humanitarinę pagalbą.
Misionierių paruošimas trunka 4 metus. Jie mokomi Šv. Rašto tiesų, tarpkultūrinio bendravimo psichologijos, bažnyčių statybos pagrindų, kalbotyros. Kandidatai treniruojami išgyventi sudėtingomis gamtinėmis sąlygomis.
New Tribes Mission susilaukia nemažai kritikos ir kontroversiškų vertinimų. Čiabuvių kultūrą ginančios kultūrinės, politinės, religinės organizacijos kaltina New Tribes Mission tradicinių tikėjimų ir kultūros naikinimu, ekonomine žvalgyba, JAV interesų atstovavimu. 2005 m. New Tribes Mission veikla uždrausta Venesueloje motyvuojant kolaboravimu su CŽV ir šalies suvereniteto pažeidimu.
Goli otokas
thumb|right|Goli otokas žemėlapyje Goli otokas ( 'Plikoji sala', ) – negyvenama sala Adrijos jūroje, į rytus nuo Istrijos pusiasalio, tarp Rabo, Sveti-Grguro ir Prvičio salų. Salos dydis yra maždaug 4,7 km². 1949–1989 m. čia veikė kalėjimas.
Per Pirmąjį pasaulinį karą Austrija-Vengrija saloje laikė rusų belaisvius iš rytų fronto. 1949 m. komunistinė Jugoslavijos valdžia saloje įkūrė griežtai saugomą kalėjimą bei priverstinio darbo stovyklą. Lagerio kūrime aktyviai dalyvavo generolas Stevo Krajačičius ir dešinioji Tito ranka – Edvardas Kardelis. Nuo 1949 iki 1956 m. į Goli otoką ir šalią esančią Sveti-Grguro salas buvo siunčiami politiniai kaliniai: Tito priešininkai, stalinistai, ustašiai, četnikai, monarchistai, karališkosios Jugoslavijos veikėjai. Goli otoke buvo vyrų, o Sveti-Grgure – moterų darbo stovyklos. Vienintelis Jugoslavijos lageris savo sąlygomis prilygo sovietinio Gulago priverstinio darbo stovykloms: kaliniai dirbo akmens skaldykloje, vasarą čia buvo karšta ir nebuvo pavėsio, žiemą spigino šaltis.
Kalėjimas nustojo veikti 1988 m. gruodžio 30 d., 1989 m. galutinai uždarytas.
Šiame kalėjime kalėjo apie 16,000 žmonių. Iš jų 400–600 mirė saloje. Tarp žymiausių kalinių buvo 1990–1996 m. Bosnijos ir Hercegovinos prezidentas Alija Izetbegovičius.
Šiuo metu saloje lankosi tik turistai ir piemenys iš šalia esančios Rabo salos.
Rudžiai (Kaišiadorys)
Rudžiai – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Žaslių, prie Rudžių ežero ir Gamantos upelio.
Rėja Silvija
thumb|Rėjos Silvijos atvaizdas ant sarkofago Rėja Silvija (dar vadinta Ilija) – romėnų mitologijos veikėja, Romos įkūrėjų Romulo ir Remo motina. Apie Rėją Silviją pasakojama pirmojoje Livijaus veikalo „Nuo Romos įkūrimo“ (Ab urbe condita) knygoje, taip pat Diono Kasijaus „Romos istorijoje“. Ji minima ir Vergilijaus „Eneidoje“ bei Ovidijaus darbuose.
Legenda
Pasak Livijaus, Rėja Silvija buvusi Alba Longos karaliaus Numitoro duktė, kilusi iš Enėjo. Amulijus, jaunesnysis Numitoro brolis, užgrobęs sostą ir nužudęs Numitoro sūnų, o Rėją Silviją privertęs tapti vestale. Kadangi vestalės duodavusios skaistybės įžadą, taip Amulijus norėjęs užsitikrinti, kad Numitoras neturėsiąs palikuonių. Visgi Rėja Silvija tapusi nėščia – ji laukėsi dvynių Romulo ir Remo, kurių tėvas buvęs dievas Marsas.
Rudžiai (Ignalina)
Rudžiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Rimšės, prie kelio. Pietuose siekia Žilmaičio ežerą, toliau rytuose telkšo Apvardai. Yra kapinaitės.
Rėja Silvija
Legenda
Anot Plutarcho, apie tai, kad berniukų tėvas esąs Marsas, Rėja Silvija nusprendė, pamačiusi, kad jos vaikais besirūpiną genys ir vilkas – šventieji dievo Marso gyvūnai. Kaip pasakojama Diono Kasijaus „Romos istorijoje“, Rėja Silvija į šventąją Marso giraitę nuėjusi pasisemti vandens (jo reikėję šventyklai). Čia ji susidūrusi su Marsu, kuris pamėginęs ją išprievartauti; norėdama pasprukti, Rėja Silvija nubėgusi į olą, tačiau veltui. Marsas Rėjai Silvijai pažadėjęs, kad jos vaikai būsią didūs.
Rudžiai (Ignalina)
Istorija
XIX a. pab. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius). 1921 m. surašymo duomenimis čia gyveno 117 lenkų ir 6 kitų tautybių žmonės.
Rėja Silvija
Legenda
Vesta, nepatenkinta Rėjos Silvijos vaikų gimimu, užgesino savo šventykloje šventąją ugnį, sudrebino aukurą, be to, užmerkė savo atvaizdo akis. Enijus mini, kad deivė Venera Rėjos Silvijos atžvilgiu buvo nusiteikusi palankiau.
Rudžiai (Ignalina)
Gyventojai
thumb|left|250px|Rudžių kapinės thumb|left|250px|Autobusų stotelė
Rėja Silvija
Legenda
Amulijus, sužinojęs, kad Rėja Silvija susilaukusi vaikų, įsakęs tarnui dvynius nužudyti. Visgi tarnas buvęs gailestingas ir paleidęs juos plaukti pasroviui Tibro upe. Upė tuo metu buvo išsiliejusi iš krantų ir berniukai atsidūrę baloje prie kranto. Ten juos radusi vilkė (lupa), kuri ką tik buvo netekusi savo vilkiukų, ir ėmusi juos žindyti. Mirties pavyko išvengti ir pačiai Rėjai Silvijai, nes įsikišusi Amulijaus duktė. Ovidijus mini, kad Rėja Silvija galiausiai įšokusi į Tibro upę. Pasakojama, kad ją išgelbėjęs dievas Tiberinas, po to Rėja Silvija tapusi jo žmona.
Pasak vienos versijos, dvyniai išlaisvinę kalėjime uždarytą savo motiną. Amulijų jie nuvertę ir Alba Longos karaliumi vėl padarę Numitorą (tai esą įvykę 752 m. pr. m. e.). Paskui jie įkūrę Romos miestą.
Vicente Fox
Visentė Foksas Kesada (Vicente Fox Quesada; g. 1942 m. liepos 2 d.) – Meksikos verslininkas ir politikas, 55-asis Meksikos prezidentas, ėjęs šias pareigas nuo 2000 m. gruodžio 1 d. iki 2006 m. lapkričio 30 d.
V. Fox laimėjo 2000 m. rinkimus ir tapo pirmuoju Meksikos politiku iš opozicijos, laimėjusiu prezidento rinkimus nuo 1910 m. ir pirmuoju per 71 metus nugalėjusiu Meksikos institucinės revoliucinės partijos atstovą.
Baigęs 6 metų kadenciją politikas su šeima grįžo į savo gimtąją Gvanachuato valstiją bei prižiūri savo vardo mokymų centrą, biblioteką ir muziejų.
Taip pat politikas dažnai viešai reiškia savo nuomonę įvairiais klausimais šalyje ir užsienyje.
2016 m. buvęs Meksikos prezidentas tapo aršiu JAV prezidento rinkimų dalyvio Donald Trump kritiku. V. Fox dažnai reikšdavo nuomonę apie D. Trump pažadus statyti sieną tarp Meksikos ir JAV. Meksikos politiko nuomone, jo šalis niekada nesutiks mokėti už šią sieną ir tai yra „JAV mokesčių mokėtojų lėšų švaistymas“.