cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hauptmanas
Hauptmanas ( 'kapitonas'} – armijos kapitono laipsnis (NATO kategorija OF-2) Vokietijos, Austrijos, Šveicarijos armijose.
Etimologija
Šiuolaikinėje vokiečių kalboje reiškia 'pagrindinis', senesnė prasmė – 'viršininkas; pirmasis, priešakinis', tad žodis hauptmann reiškia ir 'žmogus viršininkas; priešakinis žmogus'. Šiuo požiūriu hauptmann yra artimas iš, iš  'priešakinis, pagrindinis, vyriausias', iš  'galva'.
Žodžiu Hauptmann gali būti vadinamas bet kokios organizuotos grupės vadovas. Pvz., Austrijoje reiškia ugniagesių brigados kapitoną, o  reiškia plėšikų gaujos vadą.
Oficialių Austrijos titulų tarpe buvo ir Landeshauptmann, Bezirkshauptmann, Burghauptmann ir Berghauptmann.
Veimaro respublikos Saksonijoje buvo pareigos Kreishauptmann ir Amtshauptmann, kurias užimdavo vyresnieji valdininkai.
Francesco Toldo
Frančeskas Toldo (Francesco Toldo; g. 1971 m. gruodžio 2 d.) – karjerą baigęs Italijos futbolo vartininkas, žaidęs Internazionale klube.
1997-2004 m. atstovavo nacionalinę Italijos rinktinę. Su ja dalyvavo 2000 m. Europos futbolo čempionate (kaip pagrindinis vartininkas), 1996 ir 2004 m. Europos čempionatuose, 1998 ir 2002 m. pasaulio čempionatuose (kaip atsarginis vartininkas).
Po 2009–2010 sezono paskelbė baigiantis futbolininko karjerą.
Burokiškės
Burokiškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 16 km nuo Lielionių.
Hazarai
Hazarai – persiškai kalbanti tauta vidurio Afganistane. Jie išpažįsta šiizmą ir yra trečia pagal dydį Afganistano tauta,  sudaro 9–19 % šalies gyventojų. 650 000 hazarų gyvena Pakistane ir apie 1 mln. Irane.
Istorija
Hazarus pirmąkart XVI a. pradžioje paminėjo Babūras, o vėliau Abaso I istorikai. Jie perėmė šiizmą XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje valdant Safavidams.
Hazarai su kitom tautom tarnavo Ahmado Šacho Duranio armijoje XVIII a. Yra teigiama, kad hazarai buvo išvyti iš Helmando provincijos ir Arghandabo rajono Kandaharo provincijoje. Antrąkart valdant Dost Mohamadui Chanui hazarai buvo pirmąkart apmokestinti, bet išlaikė autonomiją iki Abduro Ramano Chano valdymo XIX a. pabaigoje.
Kai Gandomako sutartis užbaigė Antrąjį Anglų-afganų karą 1880 m., Abduras Ramanas Chanas nusprendė užimti Hazaradžatą ir Kafiristaną. Hazarai priešinosi, tad jo pajėgos vykdė skerdynes. Pietinės Hazaradžato dalies pagailėta, nes ten gyventojai pripažino Abduro Ramano Chano valdžią, o kitur hazarai rėmė jo dėdę Šer Ali Chaną. Abduras Ramanas Chanas suėmė Syed Jafarą, Šeicho Ali genties vadą, ir įkalino Mazar-e-Šarife.
Pirmasis hazarų sukilimas prieš Abdurą Ramaną Chaną įvyko tarp 1888 ir 1890 m., kai sukilo jo pusbrolis Mohamedas Ešakvas ir hazarų Šeicho Ali genties vadai prisidėjo. Sukilimas buvo trumpalaikis, emiras išplėtė savo valdžią hazarų teritorijoje. Abduras Ramanas Chanas loaimėjo sukiršinęs hazarų sunitus ir šiitus.
Antrasis sukilimas įvyko 1892 m. pavasarį. Syed Askar Mousavi teigia, kad jo priežastis yra hazarų vado žmonos išprievartavimas, kurį įvykdė 33 afganų kariai. Net Abdurą Ramaną Chaną rėmę hazarų vadai perėjo į sukilėlių pusę. Emiras paskelbė džihadą hazarų šiitams, surinko 40 tūkst. karių, 10 tūkst. raitelių ir 100 tūkst. ginkluotų civilių (dauguma jų buvo puštunų klajokliai). Jo armijai padėjo britų patarėjai. Ši armija nugalėjo sukilėlius Urosgano provincijoje 1892 m. Vietiniai buvo ištremti ar nužudyti.
Dėl ankstesnių įvykių kilo stipri neapykanta tarp hazarų ir puštunų, kurie palaikė vyriausybę. Manoma, kad Abduras Ramanas Chanas ištrėmė ar nužudė 60% hazarų. Jų žemdirbiai turėjo savo žemę atiduoti puštunams, tad daugelis jų persikėlė į miestus Afganistane ir Irane, kad rastų darbo. Pakistane hazarai draugavo su juos priglaudusiais puštunais.
Radvilų rūmai
Radvilų rūmai – pastatas Vilniaus senamiestyje, Vilniaus gatvėje 22. Rūmuose veikia Lietuvos dailės muziejaus filialas.
Istorija
XVI a. dabartinių rūmų vietoje, tada vadintoje Didžiosiomis Lukiškėmis, parko tipo sode už miesto gynybinės sienos, šalia Vilijos vartų, stovėjo Mikalojaus Radvilos Juodojo rūmai. XVII a. viduryje Lietuvos didysis etmonas, Vilniaus vaivada Jonušas Radvila (1612–1655) pagal architekto Jono Ulricho (projektavo ir Radvilų Biržų pilies rūmus) projektą pasistatydino rezidencinius rūmus.
Originalūs rūmai pavaizduoti 1653 m. vokiečių medalininko Sebastiano Dadlerio (1586–1657) medalyje, nukaltame Jonušo Radvilos inauguracijos į Vilniaus vaivadas proga.
XIX a. pradžioje tuometinis rūmų savininkas Dominykas Jeronimas Radvila (1786–1813) apleistus, negyvenamus rūmus perleido Vilniaus labdarių draugijai, kuri čia tvarkėsi iki 1940 m. Per XIX a. buvo nugriauti trys rūmų paviljonai ir du sparnai, kurių vietoje išdygo gyvenamieji namai.
1990 m. restauruotoje Radvilų rūmų dalyje įkurtas Lietuvos dailės muziejaus padalinys.
Palenkės Sokoluvo dekanatas
thumb|300px|right|Palenkės Sokoluvo dekanatas Palenkės Sokoluvo dekanatas - tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų.
Parapijos
Dekanate yra 12 parapijų:
Vilniaus Aleksandro Puškino gimnazija
Vilniaus Aleksandro Puškino gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Pašilaičiuose, Gabijos g. 8, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 190003470. Pavadinta rusų poeto Aleksandro Puškino vardu. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Vilniaus 60-oji vidurinė mokykla įkurta 1988 m. rugsėjo 1 d.
2004 m. vasario 11 d. mokyklai suteiktas Aleksandro Puškino vardas. Mokykla tęsia Vilniaus Aleksandro Puškino gimnazijos, veikusios Vilniuje iki 1940 m., tradicijas. Kasmet mokykla dalyvauja tarptautiniuose Aleksandro Puškino vardo mokyklų forumuose, kurie vyksta Maskvoje, palaiko ryšius su Aleksandro Puškino vardo mokyklomis Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje ir Europoje. Mokykloje įkurtas Aleksandro Puškino muziejus, kuris įrašytas į Lietuvos Respublikos muziejų katalogą.
Kiziakas
Kiziakas - džiovintas presuotas žolėdžių gyvulių mėšlas, skirtas naudoti kaip kuras patalpoms apšildyti ar maistui gaminti. Kiziakas kurui naudojamas paprastai kraštuose, kuriuose trūksta medienos (stepėse, pusdykumėse, dykumose, aukštikalnėse).
Etimologija
Žodis kiziakas į lietuvių kalbą atejo iš rus. кизяк (kitaip dar кизёк, тизяк, тизек), o šis kilęs iš: kurie visi reiškia 'džiovintas presuotas mėšlas kurui'.
Nuorodos
Nuotraukos:
Kuras
Kuras – medžiaga, naudojama šildymui ar kūrenimui arba variklio varymui.
Electric (albumas)
Electric – Paul Rodgers albumas. Prie jo japoniškos versijos buvo pridėta keletas bonusinių kūrinių. 2000 metais Billboard Mainstream Rock Tracks lentelėje daina Drifters užėmė 33 vietą.
Kuras
Kietasis kuras
Tai yra viena seniausiai naudojamų kuro rūšių. Šiam kurui priskiriama bet kokia kietos būsenos medžiaga, kuri degdama išskiria šilumą. Dažniausiai kaip kietasis kuras yra naudojamas malkos, anglys, medžio briketai, granulės.
Medienos kuras dažniausiai pasirenkamas namų šildymui. Iš trijų pagrindinių kietojo kuro rūšių – malkų, medienos briketų ir granulių – kaitriausiai dega granulės. Šią savybę lemia tai, kad medžio pjuvenos yra gerai išdžiovinamos ir tik tada suspaudžiamos. Toks kuras tampa sausesnis, jo energetinė vertė yra didesnė, o peleningumas – mažesnis.
Anglių kaip kietojo kuro populiarumas buvo didžiausias pramonės revoliucijos metu. Nors šis kuras vis dar naudojamas pramonėje, dabar Europos Sąjungos šalyse jų vartojimas sumažėjęs.
Dujinis kuras
Ši kuro rūšis yra naudojama tiek šildymui, tiek automobilių varikliams. Dujinis kuras yra gana pigus, be to, jį galima transportuoti laivais, vamzdžiais. Pasaulyje yra daug dujinio kuro šaltinių, tikimasi, kad ateityje jų bus ir daugiau. Dujinis kuras pasižymi ypač geru degumu ir dėl to teršiama gamta: degdamas šis kuras greitina „šiltnamio“ efektą.
Biokuras
Ekologijai įgaunant vis didesnį aktualumą, daugėja ir biokuro pasirinkimų. Biokuras gali būti skystas (etanolis, biodyzelinas) arba kietas (medienos briketai, granulės, žemės ūkio atliekos, specialiai kurui auginami kukurūzai).
Biokuras priskiriamas prie atsinaujinančių šaltinių, yra pigus, gali būti maišomas su kitomis kuro rūšimis. Jo panaudojimas automobiliuose šiuo metu vis dar ribojamas. Didėjantis biokuro naudojimas reikštų didesnius jo gamybos išteklius, o tai tiesiogiai veiktų ir kitų sferų, pavyzdžiui, maisto gamybą ar baldų pramonę: joms reikalinga mediena, kukurūzai ar kitos kultūros būtų panaudotos biokuro gamybai ir natūraliai tos srities gamybinės apimtys mažėtų.
Iškastinis kuras
Tai plačiai naudojama kuro rūšis (automobiliuose, tiekiama energija namams). Iškastiniu kuru laikomos anglys, gamtinės dujos, nafta. Tai – itin efektyvus, lengvai transportuojamas kuras, dėl to jo vartojimas pastaruoju metu nemažėja. Jo degimo metu išskirtos medžiagos teršia gamtą, tad ieškoma būdų, kaip sumažinti populiaraus iškastinio kuro naudojimą. Be to, tai yra baigtinis kuras, taigi, ieškoma alternatyvų jam ateityje pakeisti.
Branduolinis kuras
Branduolinio kuro šiluminė energija išsiskiria skylant atomams į mažesnes daleles. Kontroliuojant šį procesą branduolinė energija verčiama į mechaninę. Nors tokia kuro rūšis turi daug trūkumų (radiacijos, avarijos pavojus, sunku tinkamai atsikratyti atliekomis), ji ir toliau tebenaudojama dėl palyginus mažos aplinkos taršos bei nedidelių sąnaudų.
Kuras šildymui
Tradicinės kuro rūšys, naudojamas patalpų šildymui bei maisto gaminimui yra:
Margasis raštenis
Margasis raštenis arba ąžuolinis kelmagraužis (Plagionotus arcuatus),, ) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas. Paplitęs Europoje, Šiaurės Afrikoje, Užkaukazėje, Turkijoje, šiaurės Irane.
Biologija
Suaugęs vabalas yra 8–20 mm dydžio, jo kūnas juodas, su ryškiomis skersinėmis geltonomis juostomis. Antenos trumpesnės už kūną, kojos raudonai geltonos. Skraido gegužės–liepos mėn. Labiausiai lanko ąžuolus (Quercus) ir kitus lapuočius: klevus (Acer), skroblus (Carpinus), liepas (Tilia).
Lerva yra 8-30 mm dydžio, šviesiai gelsva. Vystosi po žieve, daro iki 50 cm ilgio landas, įsigraužia iki 5 cm į medieną. Vystymosi ciklas – 2 metai.
Papilio apylinkė
Papilio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurėje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Papilio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pandėlio rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Melaišių apylinkės, dalis Mažuikių apylinkės, dalis Pariškių apylinkės, dalis Kraštų apylinkės ir dalis Jakniūnų apylinkės, o dalis Papilio apylinkės prijungta prie Kvetkų apylinkės. 1963 m. prijungtos Kvetkų apylinkė, Mažuikų apylinkė ir Kučgalio apylinkės dalis, 1977 m. – Kupreliškio apylinkė.
Pajiesio tvenkinys
Pajiesio tvenkinys – tvenkinys Kauno rajone, Garliavos apylinkių seniūnijoje, Jiesios slėnyje, 21,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 5,35 km, plotis - iki 0,3 km. Altitudė 55,5 m. Plotas 66,2 ha. Didžiausias gylis – 5 m. Tūris 1,4 mln. m³. Pietinis krantas aukštas. Krantai daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai. Vanduo naudojamas laukams drėkinti. Prie tvenkinio yra Pajiesio, Sprindiškės, Juraitiškės kaimai. Tvenkinys įrengtas 1975 m. Rytine pakrante eina kelias, telkšo žuvininkystės ūkio tvenkiniai.
2008 m. pastatyta 100 kW galios mažoji hidroelektrinė.
Dauba (reikšmės)
Žodis dauba reiškia:
Paliepiai (Panevėžys)
Paliepiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Raguvos, prie kelio. Į vakarus nuo kaimo teka Nevėžis.
FK Kibirkštis Vilnius
Vilniaus „Kibirkštis“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Luna 24
„Luna 24“ pasiekė Mėnulį 1976 m. rugpjūčio 18 d., o rugpjūčio 22 d. nusileido Žemėje paėmęs 170,1 gramų Mėnulio mėginių.
Šis erdvėlaivis tapo paskutiniu Tarybų Sąjungos istorijoje. Iki 2013 m. pabaigos „Luna 24“ buvo paskutinis kosminis aparatas nusileidęs Mėnulyje. Šių metų gruodžio mėnesį Kinija planuoja paleisti savo erdvėlaivį „Chang'e 3“, kuris turėtų nusileisti ant Mėnulio paviršiaus.
Mokslo laipsnis
Mokslo laipsnis – kvalifikacinis laipsnis mokslo srityje.
Honorijus
Biografija
thumb|left|Romos imperija valdant Honorijui Nuo 398 m. gyveno Ravenoje, valstybės valdymą perleidęs kariuomenės vadams ir favoritams Stilichonui, Olimpijui, Konstancijui. 398 m. vedė Mariją, kariuomenės vado Stilichono dukterį, o jai mirus, kitą jo dukterį Termanciją. 408 m. su Termancija išsiskyrė.
Mokslo laipsnis
Lietuva
Lietuvoje yra suteikiami daktaro ir habilituoto daktaro laipsniai. Lietuvos mokslininkų sąjungoje sutarus, nuspręsta palikti buvusią dviejų laipsnių sistemą, tik pakeisti laipsnių pavadinimus: mokslų kandidato – į daktaro, o mokslų daktaro – į habilituoto daktaro
Honorijus
Biografija
Honorijus antikiniuose šaltiniuose charakterizuojamas kaip silpnaprotis ir bergždžias, neveiklus ir abejingas valstybės žlugimui. Mirė nuo vandenligės.
Mokslo laipsnis
Vokietija
Vokietijoje suteikiami daktaro ir habilituoto daktaro laipsniai. Pažymėtina, kad kvalifikaciniai laipsniai Vokietijoje nėra skirstomi į akademinius ir mokslinius laipsnius. Tiek bakalauro, magistro, licenciato ar daktaro laipsniai yra vadinami akademiniais laipsniais.
Repkų Šv. Trejybės parapija
'''Repkų Šv. Trejybės parapija''' - parapija įkurta 1644 metais. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Palenkės Sokoluvo dekanatui.
Mokslo laipsnis
TSRS
Tarybinė sistema pasižymėjo daugiapakope atestacija: aspirantūra (dabartinė doktorantūra), baigus ją ir apgynus disertaciją, yra suteikiamas mokslų kandidato laipsnis; doktorantūra – specialios atostogos, suteikiamos antrojo mokslo laipsnio – mokslų daktaro – disertacijai parengti. Disertacijoje buvo reikalaujama atskleisti naujus dėsningumus savo mokslo šakoje ir juos apginti ne tik taryboje bet ir tos mokslo šakos centre.
Honorijus
Ryšiai su Lietuva
Lietuvos teritorijoje, Kaune rastos dvi Honorijaus laikų romėniškos monetos iš šešiolikos monetų lobio.
Čufut Kalė
thumb|right|300px|Čufut Kalė
Čufut Kalė (, Krymo totorių: Çufut Qale, karaimų: Къале (Qale) ) – viduramžių olų miestas–tvirtovė Kryme, (Ukraina), esantis 2,5 km į rytus nuo Bachčisarajaus ir 37 km į pietvakarius nuo Taurijos Chersoneso.
Pavadinimas
Krymo totorių kalba miesto pavadinimas reiškia „žydų tvirtovė“ (çufut – žydas, qale – tvirtovė). Karaimai miestą vadino irgi "Sela Juhudim"  - «žydų kalnas»   ;paprastai qale – tvirtovė,  ir  paskutinio laiko „dviguba tvirtovė“ (Джуфт – pora, Къале – tvirtovė). Anksčiau miestas buvo dar vadinamas Кырк-Ер (Kirk–Er), Кырк-Ор (Kirk–Or), Гевхер-Кермен (Gevher–Kermen).
Istorija
Čufut Kalė įkurta VI a. Justiniano I laikais ir buvo Bizantijos imperijos pasienio įtvirtinimo gyvenvietė, kurioje gyveno alanai.
Krymą valdant kumanams miestas vadinosi „Kirk–Er“.
Pirmą kartą Čufut–Kalė minima 1299 m., kai Aukso ordos, vadovaujamos Nogajaus, įsiveržė į Krymą. Tarp apiplėštų miestų yra minimas ir „Kirk–Eras“. thumb|300px|Krymo chanatas XIII a. – XIV a. miestas buvo nedidelės kunigaikštystės centru, priklausančių Aukso ordai. Mieste pradėjo apsigyventi ir karaimai.
XV a. miestas tapo nepriklausomo Krymo chanato, girėjų dinastijos, sostine. Čia rezidavo pirmieji Krymo chanai: Chadži-Girėjus ir Menglis Girėjus. Valdant Mengliui Girėjui buvo pradėtas statyti Bachčisarajus ir paskui sostinė persikėlė į jį. Čufut Kalės tvirtovėje liko tik chanato monetų kalykla ir aukštų karo belaisvių kalėjimas.
Archeologija
Šiuo metu Čufut Kalėje mažai kas išliko. Pačioje seniausioje, vakarinėje, miesto dalyje yra daugybė uolose iškaltų gyvenamųjų patalpų, sugriautos mečetės liekanos ir 1437 m. statyto Tochtamyšo chano dukters Džanike–Chanim mauzoliejus.
Taip pat gerai išsilaikė dvi karaimų kenesos ir vienas kiemas su dviem gyvenamaisiais namais, kur dabar yra ekspozicija, pasakojanti apie karaimų kultūrą.
Rytinė miesto dalis neišliko. Čia buvo gyvenamieji namai ir monetų kalykla, kurioje buvo kaldinamos Krymo monetos. Viename iš šių namų gyveno karaimų nepriklausomybės propaguotojas, žymus mokslininkas Abraomas Firkovičius (1787–1874 m.)
Mošis
Mošis  – miestas šiaurės Tanzanijoje, Kilimandžaro papėdėje, netoli Kenijos sienos. Kilimandžaro regiono administracinis centras. Yra vietinis oro uostas. Verčiamasi baldų, maisto (cukraus, alaus), farmacijos pramone, prekyba žemės ūkio produkcija, vystomas turizmas (žygiai į Kilimandžarą). Tačiau Mošis kaip turistinis centras gerokai nusileidžia Arušai. Veikia medicinos, gamtotvarkos institutai, krikščionių medicinos centras su ligonine.
Istorija
1893 m. Mošyje įkurta vokiečių karinė bazė. 1956 m. Mošiui suteiktas miesto statusas.
Rykantų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Trakų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Kauno Vokės apylinkės ir Lazdėnų apylinkės. Atkurta 1958 m. gegužės 15 d. iš Kauno Vokės apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Rykantų apylinkė prijungta prie Kariotiškių apylinkės.
Bagnas (Balstogės apskritis)
Bagnas  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Žiloji antis
Išvaizda
Žiloji antis truputį didesnė už kuoduotąją. Iš toli patino priekinė ir užpakalinė dalis atrodo juoda, o vidurinė – balsva. Patelė nuo kitų paukščių skiriasi šviesiu snapo pamatu. Paukščiui skrendant, ant sparnų matyti juoda juosta. Patino priekinė kūno dalis juoda, galva ir kaklas metalinio blizgesio. Nugara šviesiai pilka su plonomis skersinėmis banguotomis juostelėmis. Sparnų veidrodėlis baltas. Antuodegis juodas. Pilvas ir kūno šonai balti, pauodegys juodas. Snapas tamsiai pilkas, nagas tamsesnis. Kojos tamsiai pilkos, jų plėvės juosvos. Rainelė ryškiai geltona.
Patelė panaši į patiną, tik vietoj juodos spalvos vyrauja rusvi tonai. Banguotos linijos nugaros srityje neryškios. Prie snapo pamatinės dalies yra plati balta juostelė. Patinas poilsio apdaru panašus į patelę, tik prie snapo pamatinės dalies nėra baltos juostelės arba ji neryški. Jaunikliai panašūs į patelę, tik jų kakta nėra balta.
Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Anadyrio, Kamčiatkos. Šiaurėje arealas siekia arktinę Europos pakrantę, Jamalo, Taimyro pusiasalius, Lenos žemupį, Kolymos žiotis. Į pietus paplitusi iki Žemutinės Tunguskos, Obės žemupio, Europinėje dalyje – iki taigos zonos šiaurinės ribos, Botnijos įlankos, pietinės Skandinavijos. Gyvena Šiaurės Amerikoje. Žiemoja Šiaurės Amerikoje, Vakarų Europoje, Viduržemio, Juodojoje jūroje, Tolimuosiuose Rytuose.
Lietuvoje pasitaiko tik pavasarį ir rudenį per migraciją. Į žiemavietes ir atgal skrenda pajūriu bei žemynine dalimi.
Biologija
Tundroje gyvena įvairaus dydžio gausiai apaugusiuose ežeruose, bet labiau mėgsta nedidelius, užpelkėjusius vandenis. Keliaudamos ilsisi dideliuose ežeruose, pajūrio seklumose, upių deltose. Žiemoja jūroje.
Poruojasi žiemavietėse. Lizdus krauna prie ežerų ir upių, paprastai netoli vandens, po pernykštėmis senomis žolėmis bei krūmais. Dėtyje paprastai būna 8–11 kiaušinių, kurių svoris – maždaug po 65 gramus. Patelė peri kiaušinius apie 27 dienas. Iš pradžių patinas laikosi netoli lizdo, bet vėliau prisijungia prie kitų patinų būrio. Išsiritusius ančiukus vedžioja viena patelė, po maždaug 37 dienų jaunikliai jau skraido.
Minta augaliniu ir gyvūniniu maistu. Iš vandens telkinių dugno renka net didelius moliuskus, vabzdžių lervas, vėžiagyvius. Taip pat lesa vandens augalus, itin mėgstą blizgančiąją plūdę.
Brėvikių dvaras
Brėvikių dvaras – dvaras Brėvikiuose (Telšių rajonas), 3 km į rytus nuo Alsėdžių miestelio. Dvaro sodyba turi istorinę, architektūrinę bei kraštovaizdinę vertę. Teritorijos plotas – 5,23 ha.
Istorija
Kaip atskiras ūkinis vienetas atsirado 1592 m., kai Šarnelės dvaro šeimininkas vedė ir savo žmonai padovanojo Brėvikių apylinkes. Vėliau savininkai daug kartų keitėsi, tačiau čia visada buvo privačios valdos. XVI a. dvaro šeimininkais buvo viena seniausių Žemaitijos giminių bajorai Mitkevičiai. XVII–XVIII a. dvarą valdė Šondzės, Nagurskiai, Milaševičiai, Gurskiai, Pilsudskiai.
Narutavičiai Brėvikiuose įsikūrė XIX a. pradžioje – iki tol čia buvo Pilsudskių valda. 1813 m. Gabrieliaus ir Stanislovo Narutavičių senelio žmonai Anai Kasakauskaitei Brėvikių dvaras jos motinos užrašytas kaip kraitis. Nuo tų metų ir įsikėlė šeima į dvarą. Brėvikių ūkis vertėsi pienininkyste ir gaudavo valstybės lengvatų. Iki 1930 m. turėjo apie 500 hektarų žemės. 1931 m. dvaras padalytas, signatarui liko 285 hektarai.
Sovietmečiu ponų name veikė Brėvikių mokykla, parduotuvė.
Dabartis
Dvaro sodybos fragmentų sudėtinės dalys: užstatymo struktūros (ponų namas), vandens telkinių, želdinių, kelių tinklo liekanos. Išlikęs pagrindinis – ponų namas tradicinės (liaudiškos) architektūros, XIX a. I pusėje įgavęs klasicizmo stiliaus bruožų. Kiti sunykę tradicinių medinės architektūros formų dvaro laikotarpio pastatai – svirnas ir kumetyno liekanos. Atkasinėjamas 200 metų senumo svirnas, nes visi pamatai buvo užnešti žemėmis. Likę 1990 m. nugriautos arklidės, pieno šaldymo ir sviesto gaminimo patalpų pamatų likučiai.
Į dvarą veda liepų ir klevų alėja abipus kelio į sodybą; šiaurinėje kelio pusėje yra klevų eilė, o pietinėje – liepų. Į pietus nuo „ponų namo“ auga pavieniai, seni klevai (1,2 m kamieno skersmens). Sodas yra pietinėje teritorijos dalyje.
Sodybą supa dvi kūdros šiaurinėje ir pietinėje teritorijos dalyse. Nuo šiaurinės kūdros į pietus yra griovys, statmenai kertantis pagrindinį dvaro sodybos kelią (alėją). Griovio pagrindinė funkcija – jungti abi kūdras, bei tiekti vandenį iš didžiosios į mažąją. Šiaurinė kūdra kadaise yra turėjusi trapecijos formą.
Išlikęs tik pagrindinis įvažiavimas į dvaro sodybą. Takų tinklas sunykęs. Išlikusi suplanavimo struktūra apibūdinama kaip kompaktiška centrinė su tūriniu centru (ponų namu). Tūrinė-kompaktinė, erdvinė-daugiaerdvė, su keliomis centrinėmis erdvėmis. Pagrindinė kompozicinė ašis – įvažiavimo į sodybą kelias, apaugintas liepų ir klevų alėja. Kelias užsibaigia ponų namu – sodybos kompoziciniu centru, prieš kurį buvo įrengtas gėlynas su tujomis (parteris).
Sodybos pastatai buvo išdėstyti tolygiai į rytus ir į vakarus nuo ponų namo, neformuodami ryškesnių koncentracijų (į rytus – sunykęs svirnas, į vakarus – arklidės (pamatų liekanos)). Labiausiai nutolęs nuo ponų namo į pietryčius buvo kumetynas. Teritoriją darko vėlesni statiniai: stambaus tūrio buvusio kolūkio tvartas, mažesni ūkiniai pastatai sodybos centrinėje dalyje, savaiminiai medžiai ir krūmai pietinėje dalyje.
Dvaro architektūra
XVIII vid. statytas ponų namas yra vieno aukšto su mansarda ir rūsiais, monumentalaus tūrio, „L“ raidės formos plano pastatas. Išlikęs pagrindinis stačiakampis tūris, išilgine ašimi orientuotas š.v. – p.r. kryptimi. Išlikusi vidaus kapitalinių sienų planinė struktūra. Planas skersinėmis sienomis suskirstytas į 3 dalis, kurių centrinė – siauresnė. Patalpų išplanavimas mišrus. Pietvakarinėje dalyje – amfiliadiškas. Pagrindinis įėjimas – šiaurės vakarų pusėje. Pamatai juostiniai, akmens mūro, cokolis apibetonuotas.
Pagrindinis šiaurės vakarų fasadas simetrinės kompozicijos su keturių kolonų portiku. Tarp kolonų yra medinė, ažūrinė, rombais suskirstyta tvorelė. Virš pirmo aukšto profiliuotas karnizas su dantukais, kuris pastogę juosia visu pastato perimetru. Frontonas trapecijos formos, simetrinės kompozicijos, šonuose maži, dekoratyvūs, rombo formos langeliai. Stilius – liaudiškasis klasicizmas.
Dvarą supo klasicizmo stiliaus terasos, skiriančios reprezentacinę teritoriją nuo ūkinės. Sodas terasomis leidosi žemyn link upelio.
Gelasijus
Yra du popiežiai, vardu Gelasijus:
Smilgių apylinkė
Smilgių apylinkė sovietmečiu buvo:
Šmeliovka (Varnai)
Šmeliovka (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lunino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. Iki 1935 m. kaimo bendruomenė, vėliau savivaldybė, 1946–2008 m. Lunino apylinkės kaimas.
Gyventojai
2010 m. kaime buvo 7 gyvenamieji namai.
Osiotras
Osiotras  – upė Rusijoje, Tulos, Riazanės ir Maskvos srityse, dešinysis Okos intakas. Didžiausias miestas – Zaraiskas. Įteka į Oką aukščiau Kolomnos. Nelaivuojama. Užšąla lapkritį, atitirpsta kovo pabaigoje – balandį.
Šklėrių apylinkė (Trakai)
Šklėrių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rūdiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Anglininkų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Šklėrių apylinkė prijungta prie Rūdiškių apylinkės.
Parovėjos apylinkė
Parovėjos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Žednia
Žednia  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės vakarus nuo Michalovo ir apie 22 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime įsikūrusi Žednios girininkijos administracija. Kaime yra Žednios geležinkelio stotis.
Parovėjos apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Mažutiškių apylinkės ir Juodžionių apylinkės. 1963 m. prijungta Ageniškio apylinkė, o dalis Parovėjos apylinkės prijungta prie Medeikių apylinkės. 1975 m. prijungta Pundurių apylinkė, 1978 m. – Medeikių apylinkė.
Darbininkų balsas (Šiauliai)
Darbininkų balsas – dvisavaitinis Šiaulių socialdemokratų laikraštis, 1924–1926 m. ėjęs Šiauliuose.
Žednia
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVIII a. pabaigoje šioje vietovėje ant Žednios upės pastatytas vandens malūnas, kuris priklausė Radviloms. 1886 m. gruodžio 5 d. šalia kaimo nutiesta geležinkelio linija Balstogė-Valkaviskas. 1921 m. kaime gyveno 48 žmonės, iš kurių 26 vyrai ir 22 moterys. 1946 m. kaime gyveno 34 žmonės, 1960 m. - 148 žmonės. 1963 m. kaime įvesta elektra. 1990 m. kaime gyveno 221 žmogus, iš kurių 103 vyrai ir 118 moterų, 2000 m. - 163 žmonės, iš kurių 73 moterys ir 90 vyrų, 2008 m. - 144 žmonės, iš kurių 64 vyrai ir 80 moterų, 2010 m. - 141 žmogus.
Darbininkų balsas (Šiauliai)
Istorija
Leido suvienyta Šiaulių darbininkų profesinė organizacija. Pasirodė 6 numeriai.
Rytų Bažnyčių kanonų kodeksas
Rytų Bažnyčių kanonų kodeksas, (CCEO) - 22 Rytų Bažnyčių (unitų) teisynas, kodifikuotas vidaus gyvenimą reguliuojantis teisės aktas. Legistinis Romos Katalikų Bažnyčios teisynas yra Codex Iuris Canonici (CIC).
RB kanonų kodeksą 1990 m. spalio 18 d. savo apaštališkąja konstitucija Sacri Canones promulgavo (paskelbė ir patvirtino) Popiežius Jonas Paulius II.
Iván Córdoba
Ivanas Kordoba (g. 1976 m. rugpjūčio 11 d.) – buvęs Kolumbijos futbolininkas, gynėjas.
Karjera
Rungtyniavo „Internazionale“ klube ir kituose Kolumbijos ir Argentinos klubuose.
Iván Córdoba su Kolumbijos rinktine dalyvavo 2001 m. Copa América turnyre ir 1998 m. pasaulio čempionate.
Paliepiai (Pasvalys)
Paliepiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje.
Istorija
1805 m. Paliepių dvaras priklausė Ropams.
Juozas Neimontas
Juozas Neimontas (1875 m. liepos 20 d. Plutiškių k., Ūdrijos valsčius, Marijampolės apskritis – 1963 m. rugpjūčio 5 d. Luokė, Telšių rajonas), vargonininkas, chorvedys, pedagogas ir kompozitorius.
Biografija
Pas Plutiškių ir Kalvarijos vargonininkus išmokęs vargonuoti, 1896–1899 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Ūdrijoje. Paskatintas A. Grinkevičiaus, platino lietuvišką spaudą, rinko ir periodikoje skelbė lietuvių liaudies dainas. 1899–1903 m. Varšuvos muzikos institute studijavo vargonavimą, o 1903–1907 m. muzikinį darbą dirbo JAV. Vargonininkavo Brukline, Šv. Angelų parapijoje, vadovavo lietuvių „Birutės“ chorui, suorganizavo darbininkų chorą, bendradarbiavo su M. Petrausku. Grįžęs iš JAV, vėl apsigyveno Ūdrijoje, kur subūrė 40 dalyvių mišrųjį chorą, rengė vakarus – koncertus, populiarino lietuvių dainas. Čia pirmą kartą nuskambėjo jo išplėtota lietuvių liaudies daina „Pasisėjau žalią rūtą“. 1913–1914 m. vadovavo Suvalkų „Vienybės" draugijos chorui, o 1914 m., pasitraukęs į Rusiją, Oriole subūrė lietuvių karo pabėgėlių mišrųjį chorą. Grįžęs į Lietuvą, dirbo vargonininku ir mokytoju Alytuje (1918–1922 m.) ir Veisiejuose (1922–1957 m.), vadovavo vietiniams chorams, kuriuos parengė Lietuvos dainų šventėms. Buvo 1925 m. Pavasarininkų dainų šventės jungtinio choro (450 dalyvių) Alytuje dirigentas. 1958–1961 m. gyveno Palemone, o 1961–1963 m. Luokėje.
Rusijos valstybinis atominių laivų statybos centras
Centrą sudaro:
RVALSC kaip ūkinis ar juridinis darinys nepavyko. Kaip vieningas darinys RVALSC pasireiškė tik politiniame gyvenime, atskleisdamas būdingas XX a. 10-ojo dešimtmečio gynybos pramonės įmonių problemas, bet ne realų savo dalyvių ekonominių uždavinių ir tikslų vieningumą. Dėl gana neapibrėžto statuso RVALSC nepajėgė integruoti Severodvinsko laivų statybos įmonių labiau nei iki susivienijimo įkūrimo egzistavę bendradarbiavimo ryšiai.
RVALSC nukonkuravo 2007 m. įkurtos AAB „Jungtinė laivų statybos korporacija“ ir Severodvinsko gynybinės pramonės įmones jungianti AAB „Šiaurės laivų statybos ir remonto centras“.
Juozas Neimontas
Veikla ir kūryba
Visoje Lietuvoje greitai išpopuliarėjo jo išplėtota liaudies daina „Pasisėjau žalią rūtą“. Parengė ir išleido dainų rinkinius „Auksinės varpos“ (1909 m.), „Pirmutinė kregždutė“ (1910 m.), „Kanklės“ (1913 m.); „Perlų vainikas“, „Neverk, mergele“, „Siuntė močiutė“, „Svetimoj šaly" (visi 1926 m.).
Apdovanojimai
1937 m. paskirta valstybinė pensija, o 1938 m. už nuopelnus lietuvių tautai ir svarbius darbus muzikos baruose apdovanotas Gedimino V laipsnio ordinu.
Hluchivas
Hluchivas ; ) – istorinis miestelis Sumų srityje, Ukrainoje, į pietus nuo pasienio su Rusija. 2005 m. duomenimis, miestelyje gyveno 36 100 gyventojų.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1152 m. kaip Severianas. Tarp 1320 m. ir 1503 m. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Vėliau buvo užkariautas Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės. 1618 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos sudėtyje.
Burviai
Burviai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Notėnų.
Bielani Jaroslavai
Bielani Jaroslavai  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Stara Žekos upė.
Lotosas
Lotosas (Nelumbo) – monotopinės lotosinių augalų šeimos (Nelumbonaceae) gentis. Tai daugiametės vandens žolės, paplitusios tropinio, subtropinio klimato srityse. Lapai dideli, žiedai iki 35 cm skersmens. Panašios į vandens lelijas, nors nėra lūgninių augalų genties. Artimiausi lotoso giminaičiai yra Proteaceae ir Platanaceae šeimos. Pavadinimas Nelumbo kilo iš sinhalų kalbos.
Tarp mokslininkų kilo nesutarimai dėl lotoso šeimos, tačiau 2003 m. buvo nuspręsta, kad monotopinė gentis priklauso lotosinių augalų šeimai.
Rūšys
Dvi pagrindinės genties rūšys yra:
Nuorodos
Nelumbonaceae Nelumbonaceae
Uganda
Ugandos Respublika (Uganda) – valstybė Centrinėje Afrikoje. Ribojasi su Kenija rytuose, Pietų Sudanu šiaurėje, Kongo Demokratine Respublika vakaruose, Ruanda pietvakariuose ir Tanzanija pietuose.
Istorija
Nuo XIX a. vid. Ugandoje pradėjo lankytis arabų vergų pirkliai ir britų keliautojai, ieškoję Nilo ištakų. 1877 m. pradėtos steigti krikščioniškos misijos, o 1888 m. Uganda paskirta Britų Rytų Afrikos kompanijai. Nuo 1894 m. sudarytas Ugandos protektoriatas su sostine Entebėje. XIX a. pab. į kraštą atgabenta daug indų, kurie vykdė geležinkelio statybas. Britai palaipsniui inkorporavo visas vietines karalystes ir 1914 m. Uganda įgavo dabartinius kontūrus.
1962 m. Uganda tapo nepriklausoma valstybe, bet liko Britų Sandraugoje. Bugandos karalius Motesa II paskirtas šalies prezidentu, tačiau iš tikro šalį valdė premjeras Milton Obote. Dėl politinės trinties 1967 m. Obotė pakeitė konstituciją, kuria panaikino monarchiją, ir pasiskelbė prezidentu. 1971 m. generolas Idi Aminas įvykdė karinį perversmą ir įvedė diktatūrą. Jo valdymo metai pasižymėjo nuožmiu susidorojimu su bet kokia opozicija, konfrontacija su Vakarų šalimis, terorizmo parama (Entebės operacija), prievartiniu azijiečių iškeldinimu. 1978–1979 m. Aminas įvėlė šalį į karą su Tanzanija. Dėl karo Uganda patyrė didelių nuostolių, o pats Aminas buvo priverstas pasitraukti iš šalies.
Vėliau iki pat 1985 m. šalyje vyko pilietinis karas, tarp vėl prezidentu tapusio Obotės šalininkų ir Nacionalinės pasipriešinimo armijos. Vėliau pastaroji organizacija įvykdė perversmą ir užėmė valdžią. Nuo 1986 m. Ugandą valdo šios jėgos remiamas prezidentas Yoweri Museveni. Jo valdymo metais šalis įsivėlė į Antrąjį Kongo karą bei iki dabar besitęsiantį konfliktą su Viešpaties pasipriešinimo armija.
Politinė sistema
Ugandos prezidentas yra valstybės ir vyriausybės galva, ginkluotųjų pajėgų vadas. Jis paskiria ministrą pirmininką, kuris padeda jam valdyti. Visuotiniai prezidento rinkimai vyksta kas penkerius metus, to paties asmens kadencijų skaičius pagal Ugandos Konstituciją nėra ribojamas. Nuo 1986 m. prezidento pareigas eina Joveri Museveni.
Ugandos parlamentą sudaro Nacionalinė asamblėja, kurioje yra 332 nariai. 228 iš jų renkami visuotiniuose rinkimuose penkerių metų kadencijai. Likusieji nominuojami įvairių interesų grupių (moterų, jaunimo, armijos ir kt.) Iki 2005 m. vykusio referendumo Ugandoje buvo neleidžiama partijų veikla parlamente, visas vietas turėjo prezidento vadovaujamas Nacionalinio pasipriešinimo judėjimas. Šiuo metu susiformavusi daugiapartinė sistema, tačiau daugumą Nacionalinėje asamblėjoje išlaiko Nacionalinis pasipriešinimas.
Pagal 2011 m. Demokratijos indeksą, Uganda priskiriama hibridinių režimų kategorijai.
Administracinis suskirstymas
Uganda suskirstyta į keturis regionus: Šiaurės, Rytų, Vakarų ir Centrinį. Šie – į daugiau nei 100 smulkesnių rajonų.
center|350px
Geografija
Beveik visą Ugandą sudaro plokščiakalnis pamažu kylantis nuo 900 m šiaurėje iki 1500 m pietuose. Jį supa dideli slėniai arba kalnai. Vakaruose driekiasi kalnų virtinė (Rytų Afrikos lūžių juostos dalis) su aukščiausiomis šalies viršukalnėmis. Čia iškilę Ruvenzorio kalnai (aukštis iki 5109 m, Stenlio k.), užgesęs vulkaninis Virungos masyvas. Kitoje šalies pusėje, Kenijos pasienyje stūkso didelis užgesęs Elgono vulkaninis kūgis (4321 m).
Ugandoje niekada netrūko gėlo vandens. Per šalį teka labai daug upių, beveik penktadalį krašto teritorijos sudaro ežerai, kaip antai Kiogos ežeras šalies centre, Alberto, Edvardo ir Džordžo ežerai Rytų Afrikos lūžių zonoje vakaruose. Ugandai priklauso dalis didžiausio Afrikos ežero – Viktorijos. Šalyje prasideda Nilo upė, į ją suteka daug intakų (didžiausias – Semlikis). Dėl itin didelių aukščio skirtumų gausu krioklių. Iš jų žymiausias – Merčisono krioklys Nilo upėje. Upėse įrengta keletas užtvankų.
Gamta
Ugandos biologinė įvairovė viena iš turtingiausių Afrikos žemyne. Šaliai būdingos aukštažolės, parko pobūdžio (su retmiškiais) savanos. Kalnuose yra išlikę tropinių miškų, aukštikalnių žolynų. Taip pat nemažai šlapynių, gėlo vandens (upių, ežerų) ekosistemų. Iš viso Ugandoje aptinkama 345 žinduolių, 1007 paukščių, 256 roplių, 67 varliagyvių, 350 žuvų, 8999 vabzdžių, daugiau nei 5300 augalų rūšių. Tarp jų beveik visos geriausiai žinomos Afrikos gyvūnų rūšys: drambliai, buivolai, raganosiai, šimpanzės, gorilos, šakalai, gazelės, gepardai, leopardai ir kt.
Miškai Ugandoje užima 15 % sausumos ploto ir sparčiai nyksta dėl žmogaus veiklos. JTO duomenimis, per pastaruosius 20 metų jų sumažėjo daugiau nei trečdaliu, o anot kai kurių kitų šaltinių – ir dar daugiau.
Šalies gamtai apsaugoti įsteigta daug saugomų teritorijų: Ruvenzorio kalnų, Karalienės Elžbietos, Merčisono krioklio, Bvindžio miško ir kt. nacionaliniai parkai, įvairūs draustiniai. Į saugomas teritorijas patenka apie ketvirtadalis Ugandos teritorijos.
Ekonomika
Ugandos ekonomika buvo nustekenta per Idi Amino režimą 1970 m., ir vėliau pilietinio karo, padarė didelį šuolį 8-ajame dešimtmetyje, kai buvo padarytos ekonominės reformos.
Šalies žemės ūkyje dirba 80 % visos darbo jėgos. Dauguma ūkių yra maži. Pagrindiniai maisto produktai yra manijokai, saldžiosios bulvės, bananai, soros, sorgai, kukurūzai, ankštiniai augalai. Pagrindiniai žemės ūkio pelno produktai yra kava, medvilnė, arbata, tabakas, gėlės, cukranendrės. Auginami dideli kiekiai naminių paukščių, galvijų, ožkų, avių. Yra žvejybos pramonė. Kertama daugiausia raudonmedžio mediena.
Vario rūdos atsargos, kurių Ugandoje buvo daug, senka. Tokie mineralai kaip alavo, geležies rūdos, berilas, volframas, auksas yra kasami mažais kiekiais.
Ugandos gamintojai daugiausia gamina žemės ūkio produktus, tekstilę, trąšas, cementą.
Ugandos eksportas viršija importą. Pagrindiniai eksporto produktai yra auksas, kava, arbata, medvilnė. Importo produktai yra transporto įranga, įvairūs mechanizmai, chemikalai, degalai, maisto produktai, plataus vartojimo prekės. Šalies mainų partneriai yra Europos Sąjungos šalys, Kenija, Japonija.
Demografija
thumb|right|140px|Ugandietė Ugandoje yra daug etninių grupių ir nei viena iš jų nesudaro daugumos. Šalyje reguliariai kalbama apie 40 skirtingų kalbų. Oficiali šalies kalba yra anglų, nors daug žmonių angliškai nemoka. Vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo: 52,72 metų (51,66 vyrams, 53,81 moterims). Raštingumas: 66,8 % (76,8 % vyrams, 57,7 % moterims). Pasak 2008 m. apskaičiavimų, amžiaus mediana Ugandoje yra tik 15 m – pati mažiausia pasaulyje. Gyventojų amžiaus struktūra (2009 m. apskaičiavimai) :
Pasiskirstymas pagal religiją (2002 m.):
Uganda buvo viena iš nedaugelio Afrikos valstybių, kurios sėkmingai kovojo su AIDS. Nepaisant to, pasak 2007 m. apskaičiavimų, AIDS serga 5,4 % Ugandos gyventojų ir per metus nuo šios ligos šalyje miršta maždaug 77 000 žmonių. Ugandos šiaurėje gyvena Ačioliai.
Live in Glasgow
Live In Glasgow - Paul Rodgers gyvas albumas, kuriame yra garsios Free, Bad Company ir Queen dainos. Taip pat 2007 m. gegužę buvo išleistas DVD su šio koncerto įrašu. Šis albumas buvo dedikuotas Joe Bradley (Rodgers pirmam vadybininkui), Boz Burrell ir Henk Huffener.
Teodoras Denhofas (Dorpato vaivada)
Teodoras Denhofas (? – 1654) – ATR valstybinis veikėjas, Dorpato vaivada (1651–1654 m.).
Vakajama
Vakajama  – miestas Vakajamos prefektūroje, Japonijoje; prefektūros administracinis centras. Mieste gyvena apie 372 tūkst. gyventojų – apie 40 % visų Vakajamos prefektūros gyventojų.
Teodoras Denhofas (Dorpato vaivada)
Biografija
Lenkų magnatų Denhofų giminės atstovas, „Vepris“ herbo savininkas. Pulkininko Oto Denhofo (apie 1554–1609) ir Uršulės fon Berg sūnus. Karūnos kariuomenės pulkininko ir Durbės seniūno Germano Denhofo (m. po 1567 m.), Livonijos Denhofų giminės, dariusios didelę įtaką ATR, pradininko, anūkas.
Vakajama
Istorija
Miestas įkurtas 1889 m. balandžio 1 d.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – azalija, medis – kamparinis cinamonas.
Inklėriškės
Inklėriškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, į vakarus nuo kelio, ties Madžiūnais pasukus vakarų kryptimi, Inklėriškių girios rytiniame pakraštyje. Yra Inklėriškių kraštovaizdžio draustinis. Yra 1863 m. sukilimo dalyvių kapinės. Draustinyje išlikusi II pasaulinio karo partizanų būstinė.
Istorija
Per 1941–1945 m. nacių okupaciją netoli kaimo 1943–1944 m. buvo Rūdninkų girioje veikusių tarybinių partizanų būrių, kurie 1944 m. pavasarį sujungti į Trakų partizanų brigadą, dislokacijos vieta ir bazė. Daugelis kaimo gyventojų materialiai rėmė partizanus, kai kurie partizanavo. 1944 m. pavasarį nacių karinė vadovybė sustiprino Rūdninkų girios karinę blokadą, planavo sunaikinti diversijas plečiančius partizanus. 1944 m. balandžio 12 d. tarybiniams partizanams sudeginus Bakaloriškes, balandžio 13 d. iš Rūdiškių atvykęs apie 80 žmonių nacių karinis dalinys iš pabūklų apšaudė partizanų bazę, šarvuočių remiamas įsiveržė į kaimą. Buvo padegtos kelios sodybos, suiminėjami ir šaudomi gyventojai. Nacius, jų šaltinių duomenimis, kontratakavo gausesnis partizanų būrys ir iš kaimo išstūmė – tai vienintelis 1941–1944 m. atvejis, kai tarybiniai partizanai sutrukdė nacių baudžiamąją akciją. 1944 m. gegužės viduryje naciai surengė kitų baudžiamąją operaciją. Įvairių šaltinių duomenimis, per abu puolimus beveik visas kaimas sudegintas, sušaudyta 10-15 gyventojų.
Skaliarinė sandauga
thumb|Iliustracija, rodanti, kaip skaliarinė sandauga gali leisti rasti kampą tarp vektorių Skaliarinė sandauga – dvinarė vektorių operacija.
Dviejų vektorių skaliarinė sandauga yra skaičius, lygus tų vektorių ilgių sandaugai, padaugintai iš kampo tarp vektorių kosinuso.
Jei vektoriai yra išreikšti koordinatėmis n-matėje erdvėje (a = [a1, a2, …, an], b = [b1, b2, … , bn]), jų skaliarinė sandauga yra lygi
Pavyzdžiui, dviejų trimačių vektorių [1, 3, −2] ir [4, −2, −1] skaliarinė sandauga lygi
Naudojant matricų daugybą bei laikant vektorius vienmatėmis matricomis, skaliarinė sandauga užrašoma kaip:
kur aT yra transponuotas (paverstas horizontaliai) vektorius a. Anksčiau minėtame pavyzdyje tai reiškia 1×3 matricos (vektoriaus) daugybą iš 3×1 matricos. Pagal matricų daugybos apibrėžimą, rezultatas yra 1×1 matrica – taigi skaliaras.
Geometrinė interpretacija
thumb|200px|right|Vektoriaus a projekcija į vektorių b Įprastinėje (Euklidinėje) erdvėje, kiekvienam vektoriui a, a·a yra jo ilgio kvadratas. Kitam vektoriui b
kur a ir b yra vektorių a ir b ilgiai, o θ yra kampas tarp šių vektorių.
Kadangi a·cos(θ) yra vektoriaus a projekcija į vektorių b, skaliarinė sandauga gali būti suprantama kaip šios projekcijos ilgio ir paties vektoriaus b ilgio sandauga.
Kadangi stataus kampo kosinusas lygus nuliui, tarpusavyje statmenų vektorių skaliarinė sandauga taip pat visada lygi nuliui. Jei a ir b ilgiai lygūs vienetui (vienetiniai vektoriai), skaliarinė sandauga lygi kampo tarp jų kosinusui. Pagal pertvarkytą skaliarinės sandaugos formulę, kampas tarp bet kokio ilgio vektorių a ir b lygus:
Ši formulė naudojama apibrėžti kampo sąvoką keturmatėje ir daugiau matavimų turinčiose erdvėse.
Kitoje ataskaitos sistemoje, kuri yra pasukta esamos sistemos atžvilgiu bet kuriuo kampu, vektorinės sandaugos reikšmė yra ta pati. Ji yra ta pati ir sistemoje, kuri yra esamos sistemos veidrodinis atspindys. Tačiau perkėlus koordinačių pradžią į kitą vietą, vektorinės sandaugos reikšmė pasikeičia.
Fizikoje
Mechaninės jėgos atliktas darbas yra šios jėgos vektoriaus bei kūno poslinkio vektoriaus skaliarinė sandauga. Jei jėga veikė statmenai kūno poslinkiui (tarkim, geležinkelio vagoną veikusi sunkio jėga), ji darbo neatliko.
Savybės
(dvi paskutinės ypatybės išvedamos iš dviejų pirmųjų).
Kai kurios skaliarinės vektorių sandaugos savybės skiriasi nuo paprastos dviejų skaičių sandaugos savybių. Dauginant paprastus (skaliarinius) skaičius, jei ab = ac tai visada b lygus c, nebent a būtų lygus nuliui. Tuo tarpu skaliariškai dauginant vektorius tai ne visada teisinga. Jei a · b = a · c ir a ≠ 0, tuomet a · (b – c) = 0. Jei a yra statmenas (b – c), tuomet (b – c) ≠ 0 ir b ≠ c.
Gyliai (reikšmės)
Gyliai yra:
Gyvenvietės:
Pociūnų tvenkinys
Pociūnų tvenkinys – tvenkinys Kauno rajone, Vandžiogalos seniūnijoje, Gynios slėnyje, 13,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 3,55 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 50 m. Krantai pietrytinėje tvenkinio dalyje aukštoki. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai, tik ties tvenkinio viduriu abiejuose krantuose stūkso miškelis. Plotas 46,4 ha. Didžiausias gylis 7,3 m. Tūris 1,2 mln. m³. Pasroviui iškart telkšo Janušonių tvenkinys. Vanduo naudojamas laukams drėkinti.
Prie tvenkinio yra Pociūnų, Vigių kaimai. Pociūnų tvenkinys įrengtas 1975 m. Pietinį tvenkinio galą kerta kelias, rytine pakrante eina kelias.
Baubonių apylinkė
Baubonių apylinkė (iki 1961 m. Laičių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. Laičių vardu iš Daugirdiškių apylinkės, dalies Mustenių apylinkės ir dalies Semeliškių apylinkės. 1961 m. gegužės 16 d. perkeltas apylinkės centras į Baubonis ir atitinkamai pakeistas jos pavadinimas. 1963 m. sausio 12 d. Baubonių apylinkė apylinkė prijungta prie Semeliškių apylinkės.
Babrauninkai
Babrauninkais vadinami kaimai:
Jemeno Arabų Respublika
Jemeno Arabų Respublika (ar.  الجمهوريّة العربية اليمنية) – istorinė valstybė Arabijos pusiasalyje, taip pat vadinama Šiaurės Jemenu. Ji 1990 m. susijungė su Pietų Jemenu ir sudarė dabartinę Jemeno respubliką.
Istorija
Respublikos sostine buvo Sana, kuri liko ir Jemeno sostine. XIX a. Osmanai atnaujino savo ekspansiją Jemene ir užkariavo šiaurinę Jemeno dalį. Tokiu būdu Jemenas buvo padalintas į dvi dalis – Pietų ir Šiaurės Jemeną.
1918 m. Šiaurės Jemenas tapo nepriklausomas nuo Osmanų imperijos kaip Jemeno Karalystė, o 1962 m. rugsėjo 27 d. tapo Jemeno Arabų Respublika.
Kitaip nei pasauliniuose tokio pasidalinimo pavyzdžiuose (Šiaurės ir Pietų Korėjos, Rytų ir Vakarų Vokietijos dalys) abi kaimyninės Jemeno dalys palaikė draugiškus santykius. Susijungimo idėjos jau buvo aptariamos Kuveite 1979 m. įvykusiame vyriausybių susitikime. Tačiau abiejų šalių susijungimas įvyko tik 1990 m. gegužės 22 d.
Lygainių apylinkė
Lygainių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rūdiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Senųjų Trakų apylinkės.
Esta Tallinn
Esta Tallinn – buvęs Estijos futbolo klubas, gyvavęs Taline tarpukariu.
Šv. Sebastijonas (Mantegna)
Dailininkas Andrea Mantenja (1431–1506) nutapė 3 paveikslus tema '''Šv. Sebastijonas'''. Jie yra italų ankstyvojo renesanso  stiliaus paveikslai.
Apie šios temos aktualumą dailininkui galima spręsti iš to, kad Mantenja Šv. Sebastijoną pavaizdavo 3 skirtingais savo gyvenimo periodais: karjeros pradžioje, brandos viduryje ir prieš pat mirtį.
Paveikslų tema
Šv. Sebastijonas buvo Romos imperijos laikų krikščionių kankinys. Pasak legendos, krikščionių persekiojimų metu Sebastijonas buvo pasmerktas mirčiai sušaudant strėlėmis. Visi trys Mantenjos paveikslai vaizduoja būtent šį epizodą. Tačiau, pasak istorijos, Šv. Sebastijonas buvo pagydytas kitos krikščioniškosios šventosios Irenos Romietės. Romos imperatoriaus nurodymu Sebastijonas buvo sumuštas negyvai ir jo kūnas buvo numestas ant akmenų Cloaca Maxima kanale.
Šv. Sebastijonas yra sportininkų, ypač lankininkų ir kareivių globėjas.