cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grigas Kurecas
Biografija
1912 m. modernizavo Mūrinės Vokės kartono fabriką, tapo Mūrinės Vokės valdytoju, vėliau – nuomininku. 1923 m. Grigiškėse (vietovė pavadinimą gavo nuo inžinieriaus vardo) įkūrė didesnį Grigo Kureco kartono fabriką. Tarpukariu G. Kureco turtas įvertintas 8 mln. litų.
Sūnus Vladimiras – pilotas ir ralio vairuotojas.
Aliou Cissé
Būdamas devynerių Aliju Sisė persikėlė iš Senegalo į Paryžių. Beveik visą savo karjerą rungtyniavo Prancūzijos klubuose, nors 2002–2006 m. praleido Anglijoje.
Aliju Sisė buvo svarbus gynybinio plano Senegalo rinktinės žaidėjas. Jis buvo rinktinės kapitonas 2002 m. pasaulio futbolo čempionate ir 2002 m. Afrikos Tautų taurėje.
2015 m. Aliju Sisė buvo paskirtas Senegalo rinktinės treneriu, ir išvedė komandą į 2018 m. pasaulio futbolo čempionatą, o 2022 m. laimėjo Afrikos Tautų taurę.
Keletas Aliju Sisė giminaičių žuvo per laivo „Joola“ tragediją 2002 m. Sisė prisidėjo aukodamas pinigus žuvusiųjų artimiesiems.
Mezoklimatas
Mezoklimatas ( 'vidutinis, vidurinis, tarpinis' + klimatas) – geografiškai apribotos teritorijos (miškas, kalvynas, vandens telkinys, miestas ir t.t) klimatas. Dar vadinamas regioniniu, vietiniu, atmosferos paribio sluoksnio klimatu.
Ypatybės
Mezoklimatinių ypatybių teritorinis lygmuo yra tarpinis tarp makroklimatinių ir mikroklimatinių ypatybių, Pvz., savitas mezoklimatas susidaro kalvų ir kalnų masyvuose, kurių plotas daugiau kaip 100 km², plačių upių, daugiau kaip 1 km pločio slėniuose, aplink didelius, daugiau kaip 50 km² ploto vandens telkinius, vienalyčiuose augalijos ir dirvožemio masyvuose, kurių plotas daugiau kaip 100 km², miestuose, kuriuose gyvena daugiau kaip 0,5 mln. gyventojų.
Mezoklimato rodiklių gradientai gali būti didesni nei makroklimato: oro temperatūros horizontalūs gradientai gali siekti 4–5 °C/100 km, vertikalūs 1–5 °C/100 m, radiacijos balanso– 500 MJ/m²/100 km. Vertikalia kryptimi mezoklimatiniai ypatumai gali pasireikšti iki 5000 m aukščio, kalnuose – visoje troposferos storymėje.
Užusienis II
Užusienis II – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Krinčino.
Užusienis (Pasvalys)
Užusienis – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Pasvalio.
Isnagai
Isnagai, kitaip – apajai, apajajai (isnag, isneg, apayao, apayo) – Pietryčių Azijos tauta, gyvenanti Filipinuose, Lusono salos šiaurėje, Apajao provincijoje. Populiacija – apie 30–40 tūkst. žmonių. Isnagų kalba priklauso šiaurės Lusono kalbų šakai (austronezinės kalbos). Dar išskiriama Adaseno isnagų kalba (~4000 vartotojų). Taip pat vartoja ilokanų, tagalų kalbas. Tikintieji daugiausia laikosi prigimtinės religijos, ~9 % – krikščionys. thumb|left|140px|Isnagų moteris tradiciniais rūbais Verčiasi daugiausia kapline žemdirbyste (kukurūzai, ryžiai, tabakas ir kt.), žvejyba (plaukioja upėmis plokščiadugnėmis valtimis ir plaustais), laiko šunis. Amatai – pynimas, kalyba. Seniau rūbus ir indus iš aplinkinių tautų gaudavo mainais už medų, vašką, krepšius, demblius. Isnagų gyvenvietę (barangay, babalay) sudaro nuo 3–8 iki 30 namų, ją valdo vadas maingelas ir patarėjai pangmaruanai. Būdingas talkų paprotys. Būstas bambukinis arba iš rotango palmių, statomas ant polių. Maitinasi daugiausia augaliniu maistu ir žuvimi.
Būta galvų medžioklės papročio. Santuoka neolokalinė arba bilokalinė. Už nuotaką mokama išpirka. Tarp vadų būdinga poligamija, leidžiamos skyrybos. Paplitusios tatuiruotės, betelio kramtymas. Tikyba turi šamanizmo bruožų; gerbiami protėviai, derliaus dievybės. Išlaikę tautosaką, mitologiją.
Jerzy Kuryłowicz
Ježis Kurylovičius (, 1895 m. rugpjūčio 26 d. Stanislavive (Ivano Frankivske), Galicijos ir Lodomerijos karalystėje, Austrijoje-Vengrijoje – 1978 m. sausio 28 d. Krokuvoje, Lenkijoje) – Lenkijos kalbininkas, vienas garsiausių XX a. kalbininkų. Dirbo Lenkijoje, TSRS, JAV ir Vokietijoje. Lenkijos žinių akademijos (nuo 1931 m.) ir Lenkijos mokslų akademijos (nuo 1952 m.) narys, ne vienos užsienio akademijos garbės narys, daugybės universitetų garbės daktaras. Yra parašęs darbų apie indoeuropiečių ir semitų kalbų istoriją, gramatikos teoriją, bendrąsias kalbotyros problemas.
Biografija
Mokėsi Lvove, vėliau – Vienoje, kur tėvo noru studijavo ekonomiką ir teisę. I pasaulinio karo metais buvo mobilizuotas į Austrijos kariuomenę, buvo sužeistas, pusantrų metų praleido Rusijos nelaisvėje. Po karo nusprendė atsidėti Rytų kalbų studijoms, tuo buvo susidomėjęs dar mokydamasis Vienoje. Lvove apgynęs romanų filologijos disertaciją (1923), mokslus tęsė Paryžiuje. Drauge su E. Benvenistu, L. Renu buvo A. Mejė , Ž. Vandrieso  ir kitų to meto žinomų indoeuropeistų mokinys. Bestudijuodamas Prancūzijoje J. Kurylovičius susidomėjo lyginamąja kalbotyra ir indoeuropiečių bei semitų kalbų senųjų laikų istorija. Vėliau ėjo profesoriaus pareigas Lvovo (1926–1946, čia dirbo ir po to, kai TSRS okupavo Vakarų Ukrainą bei per II pasaulinį karą), Vroclavo (1946–1948), Krokuvos Jogailos (1948–1965) universitetuose, pastarajame vadovavo bendrosios kalbotyros katedrai. Po 1956 m. dėstė ne viename Europos ir JAV universitete.
Mokslinė veikla
J. Kurylovičiaus darbų apie bendrąsias kalbotyros problemas nėra daug, tačiau kalbotyros istorijoje jie paliko ryškų pėdsaką. J. Kurylovičiaus pažiūros buvo artimos XX a. 4-to ir 5-to dešimtmečių funkcinės pakraipos struktūralizmui, nors šio mokslininko neišeina priskirti nė vienai didesnei to laikotarpio kalbotyros mokyklai. Sutikdamas su struktūralistų kalbos kaip „grynų santykių sistemos“ samprata, kitaip negu dauguma struktūralistų, jis aktyviai tyrė kalbos sistemos raidos klausimus. Vienas iš didžiausių J. Kurylovičiaus teorinių laimėjimų – vidinės rekonstrukcijos metodo pagrindimas, siekiant ištirti senąją kalbos būklę: skirtingai nuo klasikinės lyginamosios kalbotyros išorinės rekonstrukcijos metodo, kai remiamasi tolydžiais giminingų kalbų bazinės leksikos garsų atitikmenimis, vidinės rekonstrukcijos metodas grindžiamas tik vienos kalbos duomenimis, o senosios formos atkuriamos nagrinėjant netolydžius žodžių kaitybos ypatumus. Kaip gramatinių kategorijų raidos, jų kilmės ir kalbos pokyčių tyrėjas, J. Kurylovičius yra vienas iš „gramatizavimo teorijos“ pirmtakų.
Be kitų J. Kurylovičiaus įžymių pasiekimų, minėtina jo pateikta linksnių klasifikacija, skirianti vadinamuosius gramatinius ir konkrečiuosius linksnius. Greta L. Jelmslevo, R. Jakobsono , Č. Filmoro teorijų, šis J. Kurylovičiaus linksnių skirstymas tapo viena iš pagrindinių linksnio semantikos traktuočių bei sintaksinės ir semantinės darybos skirčių.
Lietuvos genealogijos ir heraldikos draugija
Lietuvos genealogijos ir heraldikos draugija (angl. Lithuanian genealogy and heraldry society) (toliau – LGHD) – visuomeninė organizacija. Nuo 2006 m. veikianti organizacija vienija istorikus, genealogus, heraldikos specialistus ir asmeninis mėgėjus, besidominčius šiomis sritimis.
Istorija
Draugijos pirmtakas buvo Genealogų draugija, įsteigta 2006 m. Ji buvo įregistruota 2007 m. sausio 7 d. 2009 m. liepos 27 d. Genealogų draugija perregistruota į LGHD
Simbolika
LGHD logotipas buvo formuojamas 2009 m. Jo simbolikos pagrindas medis kaip ir daugelio genealogijos draugijų. Medžio įvaizdis rodo asmens, šeimos, tautos ir žmonijos tęstinumą, sąsajas su praeitimi. Logotipas sudarytas iš paties sidabrinio medžio su šaknimis, ant kurio uždėta auksinė raidinė LGHD kompozicija. Draugijos mėlyna vėliava ir antspaudas suformuoti to paties logotipo pagrindu. Autorius – Arvydas Stanislavas Každailis. 2009 m. rugsėjo 26 d. buvo pašventinta LGHD vėliava su logotipu. . 2019 m. patvirtintas LGHD herbas. Herbo mėlyname skyde vaizduojamas išrautas sidabrinis medis. Ant jo, skydo širdyje, raudonas mažesnis skydas su stilizuotu sidabriniu raiteliu, laikančiu kairėje rankoje pakeltą kalaviją. Herbo autorius – Arvydas Stanislavas Každailis. LGHD herbas vaizduojamas LGHD reprezentacinėje ir lauko vėliavose. miniatiūra|LGHD logotipas, 2009 m., autorius: Arvydas Stanislavas Každailis miniatiūra|LGHD herbas, 2019 m., autorius: Arvydas Stanislavas Každailis
Veikla
Pagrindinės LGHD veiklos – genealogijos ir heraldikos populiarinimas, genealoginės informacijos skleidimas, domėjimosi šeimos istorija skatinimas. LGHD organizuoja konferencijas ir renginius, vykdo projektus. LGHD pirmą kartą suorganizavo mokslinę konferenciją, skirtą Alberto Kojalavičiaus-Vijūko (1609–1677) gimimo 410-osioms metinėms paminėti. Konferencija vyko Vilniuje 2019 m. lapkričio 28 d. Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekoje. Pirmuoju Alberto Kojalavičiaus-Vijūko medaliu ir įsteigta premija apdovanotas doc. dr. Edmundas Antanas Rimša. LGHD narių iniciatyva vykdo 1918 m. Signatarų genealogijų projektą. LGHD rengia leidinius bei straipsnius, kuriuose pristatomi narių tyrimai, įžvalgos, diskusijos. LGHD leidžia istorijos ir kultūros žurnalą „Genealogija ir heraldika“, kuriame publikuojami įvairių tematikų istorijos straipsniai.
Bulgarijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Komandų rikiuotė
Pastabos.
Pereinamosios rungtynės
--
Atsakomosios rungtynės:
CSKA Sofia nugalėjo bendru rezultatu 4:0 ir pateko į finalą.
Montanos "Montana" nugalėjo bendru rezultatu 2:1 ir pateko į finalą.
Užušiliai (reikšmės)
Užušiliais vadinami kaimai:
Debbie Scerri
miniatiūra|Debbie Scerri 1997 m.
Deborah „Debbie“ Scerri (g. 1969 m.) – Maltos dainininkė.
Ji atstovavo Maltai 1997 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko Dubline. Su daina „Let Me Fly“ užėmė devintą vietą. Daina surinko 12 taškų iš Turkijos, 10 taškų iš Norvegijos, aštuonis taškus iš Graikijos ir Kroatijos.
Atlikėja vis dar aktyvi muzikos festivaliuose. Ji taip pat veda įvairias televizijos laidas Maltoje. Debbie buvo kai kurių vietos televizijos serialų aktorė.
Užušilės
Užušilės – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kurklių.
Viganas (reikšmės)
Viganas gali reikšti:
Juodmėsė ūmėdė
Juodmėsė ūmėdė (Russula adusta) – ūmėdinių šeimai priklausantis, valgomas grybas, vartojamas šviežias ir sūdytas, marinuotas. III kategorijos. Dzūkijoje šios ūmėdės vadinamos „kiaulėmis”. Viena iš pirmųjų ūmėdžių mūsų miškuose, grybautojų mėgstama.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai masyvūs, patamsėja dar lysdami iš samanų labai kirmijantys.
Išvaizda
Vaisiakūniai vidutinio stambumo. Kepurėlė 7-12 cm skersmens, mėsinga, jauna pusiau apvali, pusrutuliška, vėliau paplokščia, įdubusi, iš pradžių balta, lipni, netrukus pasidaro kreminė, pilkšvai, juodai ruda, sausa, matinė, luobelė beveik nesilupa, drėgna, gliti, matinė. Lakšteliai tankūs, ploni, pusiau nuaugintiniai, balti, senesnių grybų pilkšvi, pagaliau rusvai, net juodai pilki, paspaudus juoduoja. Kotas trumpas, storas 3–6(10)x2–5 cm, kepurėlės spalvos, plaušuotas, kietas, trapus, cilindrinės formos. Trama balta, kieta, stangri, perlaužus ar perpjovus parusvėja, po to patamsėja iki juosvos spalvos, sausa, nekarti. Sporos gruoblėtos, 7-10x6-8 μm, ovalinės, turi labai mažas karpas, kurios retai būna didesnės nei 0,2-0,3 μm aukščio. Bazidės yra (30) 50-60 (78) μm ilgio ir 7,5-11 (12) μm pločio. Bazidės viršūnėje yra keturios 5-6 μm ilgio sterigmos. Cistidės paprastai būna 50-100 μm ilgio ir 5-7 (11) μm pločio, jos beveik cilindrinės su buku galiuku.
Augavietė
Auga liepos – spalio mėn. pušynuose (ypač smėlinguose, senuose), aikštėse, pavieniui arba grupėmis.
GJ 3512 b
GJ 3512 b arba Gliese 3512 b  – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę GJ 3512, esančią Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi 31 šviesmetį. Apie planetos atradimą pranešta 2019 m.
GJ 3512 b yra dujinė milžinė. Šios planetos masė siekia 0,463 Jupiterio masės, o spindulys apytikriai 1,27 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 203,6 paros, jos orbitos spindulys – 0,338 av, o ekscentricitetas – 0,44. Egzoplanetą drauge su kolegomis atrado Juan Carlos Morales iš Barselonos autonominio universiteto. Planeta atrasta radialinių greičių metodu.
GJ 3512 žvaigždės, apie kurią skrieja GJ 3512 b planeta, masė siekia apie 0,12 Saulės masės (~126 kartus masyvesnė už Jupiterį). Juan Carlos Morales teigimu, pirmieji stebėjimai rodė, kad viena apie kitą sukasi dvi žvaigždės. Visgi vėlesni stebėjimai parodė, kad apie GJ 3512 skrieja neįprastai didelė planeta.
Makahai
Makahai (iš klalamų k. màq̓áʔa, sav. Qʷidiččaʔa·tx̌, ) – indėnų tauta, priklausanti vakašams, gyvenanti Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose, Vašingtono valstijoje, Olimpiko pusiasalyje. Populiacija – 2200 žmonių. Makahų kalba, priskiriama vakašų šeimai, kaip gimtoji jau išnykusi (nuo 2002 m.), vartoja anglų kalbą.
Makahai turėjo 5 gyvenvietes, susijusias giminystės ryšiais, kalba ir papročiais. 1855 m. sutartimi perleido didžiumą savo žemių amerikiečiams. Buvo ženkliai asimiliuoti. XIX a. makahai dalyvaudavo jūrinių kotikų medžioklėse Ramiojo vandenyno šiaurėje, dalis – kaip laivų savininkai.
Tradicinė kultūra panaši į kitų šiaurės vakarų indėnų. Tradiciškai vertėsi žvejyba, banginių ir kitų jūros gyvūnų medžiokle, rankiojimu. Kultūriškai artimi nutkams. Dabar makahai dirba žvejybos, miškų pramonėje, prekiauja suvenyrais.
Dauguma makahų gyvena Makahų rezervacijoje Olimpiko pusiasalyje (Klalamo apygarda). Pagrindinė gyvenvietė – Nėj Bėjus (netoli Flaterio kyšulio). Kitą, Ozeto rezervaciją (prie Ozeto ežero) apleido apie 1937 m.
Vaclovas Pelikanas
thumb|Vaclovas Pelikanas 1865 m. Vaclovas Pelikanas (, 1790 m. Slanimas, Abiejų Tautų Respublika – 1873 m. Pelikanų (Pelekų) dvaras, Zarasų apskritis, Kauno gubernija, Rusijos imperija ) – gydytojas chirurgas, Vilniaus imperatoriškojo universiteto profesorius, 1824–1832 m. – rektorius.
Užusienis (Vilnius)
Užusienis (arba Užusieniai) – Vilniaus miesto dalis, esanti į pietus nuo miesto centro, ties Užusienio gatve, prie Eišiškių plento. Šiaurėje prieina Panerių miškas. Gyvenvietė gatvinio plano, išsidėsčiusi prie gilios griovos (Panerių erozinio kalvyno kraštovaizdžio draustinis).
Yra rekonstruota Užusienio koplyčia.
Užusienį aptarnauja 41 nr. autobusas (Užusienio, Dieveniškių st.).
Istorija
1905 m. Rudaminos valsčiaus Užusienių kaime gyveno 208 žmonės. , 1931 m. – 294 gyventojai.
Užvertinė
Užvertinė – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Smalvų.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Mezija
Mezija – senovės kraštas ir Romos provincija Pietryčių Europoje, tarp Dunojaus žemupio ir Balkanų (Trakijos). Dabar Mezijos teritorijos dalys priklauso šiaurinei Bulgarijai, pietrytinei Rumunijai, Makedonijai ir pietrytinei Serbijai.
Geografija
thumb|left|Aukštutinė ir Žemutinė Mezija thumb|left|Mezija ir Balkanai po III pabaigos reformų Mezijos ribos vakaruose ėjo Drinos upe, šiaurėje – su Dunojumi, rytuose – su Juodąja jūra, kurios pakrantėse klestėjo graikų įkurtos Odeso, Tomų, Kalačio, Istro ir kiti kolonijos. Etninė regiono sudėtis buvo labai mišri – čia gyveno trakai, dakai, ilyrai. Regiono pavadinimas kilo nuo mezų - trakiškai ar dakiškai kalbančios genties.
Istorija
Iki romėnų įsigalėjimo apie 82-44 m. pr. m. e. vietos gentis valdė Dakijos karalystė, todėl regiono įjungimas į Romos imperiją susijęs su Dakų karais. 29–27 m. pr. m. e. kraštą nukariavo Krasas, ir taip įkurta provincija. 86 m. Mezija buvo suskirstyta į dvi provincijas: Aukštutinę Meziją su sostine Viminaciume ir Žemutinę Meziją, kurias skyrė Ciabraus upė.
Iš Mezijos romėnai vykdė tolimesnius užkariavimus prieš dakus, kol 106 m. nukariavo jų karalystę už Dunojaus ir ten įkūrė Dakijos provinciją. Po to, kai 271 m. šią provinciją romėnai buvo priversti atiduoti gotams, imperatorius Aurelianas perkėlė visus Dakijos kolonistus į pietus nuo Dunojaus, t. y. į Meziją. Jie apgyvendinti centrinėje Mezijos dalyje, todėl tarp Aukštutinės ir Žemutinės Mezijos įkurta Aureliano Dakijos provincija.
Karasu (Uzbekistanas)
Karasu  – miestas rytų Uzbekistane, Andižano vilajete, apie 50 km į pietryčius nuo Andižano, Kirgizijos pasienyje, priešais kirgizų miestą Kara Su. Praeina Ošo–Biškeko plentas, atšakos į Andižaną, Sultanabadą. Yra muitinė. Vystoma lengvoji pramonė.
Istorija
Vietovardis tiurkų kalbomis reiškia „juodasis vanduo“.
Mezija
Istorija
Aukštutinė Mezija, Makedonija, Epyras, Achaja ir Kretos sala sudarė stambesnį administracinį teritorinį vienetą - Dakijos dieceziją. Tuo tarpu Žemutinė Mezija priskirta Trakijos diecezijai.
Karasu (Uzbekistanas)
Istorija
Miesto teisės suteiktos 1980 m. Iki 1992 m. vadintas Iljičiovsku (Ильичёвск).
Mezija
Istorija
IV a. Mezijoje apsigyveno gotai, VI a.– VII a. – slavai. Provincija panaikinta VII a., kuomet ją užkariavo bolgarai.
Žymūs žmonės
Mezijoje gimė:
Užvižiai
Užvižiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kiaunorių.
Vitas (vyskupas)
Vitas (, 1190 m. – 1269 m.) – dominikonas, vienas pirmųjų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vyskupų.
Biografija
Palaimintasis Vitas gimė 1190 m. (mirė apie 1269 m.), buvo Lenkijos dominikonų brolis iš Krokuvos vienuolyno ir vienas pirmųjų vyskupų Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje (1253–1255).
Labai nedaug žinoma apie jo kilmę, ankstyvą karjerą ar vyskupišką darbą. Tikėtina, kad Vitas buvo pirmojo lenkų dominikono šv. Hiacinto mokinys.
Vyskupas Vitas dalyvavo, karūnuojant Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karalių Mindaugą 1253 m.
Dėl politinių intrigų buvo šiek tiek vėluojama paskirti Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vyskupą. Dar tais pačiais 1251 m. popiežius Inocentas IV sutiko, kad būtų įkurta atskira Lietuvos vyskupija, o jos pirmuoju vyskupu būtų paskirtas Mindaugą tikėjimo tiesų mokęs kunigas Kristijonas. Jis buvo Vokiečių ordino narys. Dėl įvairių peripetijų Kristijonas vyskupo šventimus gavo tik 1253 m.
1253 m. spalį arba lapkritį Gniezno vyskupas Pelka pašventino Vitą ir pavedė jam atversti Lietuvos žmones į katalikų tikėjimą. Tačiau šio vyskupo nepripažino karalius Mindaugas ir Lietuvos gyventojai, jo veikla Lietuvoje nežinoma, nors jis kartais siejamas su Vilniaus katedra.
1253 m. arba 1254 m. kunigas krikščionis Kristijonas, Livonijos ordino narys, buvo paskirtas vyskupu ir karalius Mindaugas pripažintas, suteikiant žemes Žemaitijoje.
Išvykus pagonių sumuštam Vitui iš Lietuvos, popiežius paskyrė jį Vroclavo vyskupijos pagalbiniu vyskupu. Vroclave Vitas tarnavo maždaug iki 1260 m. Vėliau jis buvo paskirtas pagalbiniu vyskupu Poznanės vyskupijoje, bent iki 1263 m.
Istorikas Janas Kurževskis mano, kad Vitas Lubšos mieste, dabartinėje Baltarusijoje, įsteigė dominikonų bažnyčią ir vienuolyną.
Vitas yra garbinamas kaip Dominikonų ordino „palaimintasis“, yra buvę pasiūlymų pripažinti jį kankiniu.
Ylakių šv. Roko išpažinėjo koplyčia
'''Ylakių šv. Roko išpažinėjo koplyčia''' – koplyčia, stovinti Ylakių miestelio kapinėse, Skuodo rajone, netoli kelio. Priklauso Ylakių Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai parapijai. Pavadinta šventojo Roko vardu. miniatiūra|240px|left|Koplyčios interjeras: keraminių plytelių grindys, gotikinių formų altorius siauroje presbiterijoje, paprasti suolai
Neogotikinė raudono mūro koplyčia garsėja didžiausiais šiaurės Žemaitijoje Šv. Roko atlaidais, kasmet rengiamais rugpjūčio mėn. antroje pusėje. Koplyčioje mišios aukojamos keletą kartų metuose, per didžiąsias šventes: motinos dieną, tėvo dieną, visų šventųjų dieną, vėlinių dieną.
Projektas
Tačiau statybos metu vietoj numatyto prieangio sumūrytas masyvus keturkampis bokštas su frontonais ir smaile, suteikęs pastatui panašų į bažnyčią vaizdą. Spėjama, kad pakeitimo projektą padarė K. O. Kuntzelis. Šv. Roko išpažinėjo koplyčia buvo baigta statyti 1904 m.
Į vargonų chorą (nenaudojamas, uždarytas) bei varpinę patenkama iš lauko, pro atskiras duris, atsiveriančias į siaurus ir stačius mūrinius laiptus.
Giorgi Diakvnishvili
Giorgis Diakvnišvilis (g. 1987 m. lapkričio 21 d.) – Gruzijos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje. Buvęs FK Palanga narys.
Sam Shaban
Semas Šabanas (g. 1995 m. lapkričio 4 d.) – Jungtinės karalystės pilietybę turintis futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Šiuo metu yra FK Palanga narys.
Giorgi Diakvnishvili
Karjera
Žaidėjas atstovavo įvairiems klubams Latvijoje. Giorgi rungtyniavo Latvijoje, kur vilkėjo tokių komandų kaip „Jelgava“ ir „RFS“ marškinėlius. Taip tap atstovavao jau išnykusius klubus (FC Jūrmala, bei daugava
Sam Shaban
Karjera
Iki 2017 m. atstovavo FC Farnborough.
Giorgi Diakvnishvili
Karjera
2019 metų sezoną pradėjo New Project ekipoje (Latvijos Pirma lyga).
2019 m. vasarą tapo FK Palanga nariu. Debiutavo rungtynėse prieš FK Riteriai.
Sam Shaban
Karjera
Atvyko į Lietuvą 2017 m. ir atstovavo Alytaus DFK Dainava. Buvo vienas iš rezultatyviausių Pirmos lygos žaidėjų. Žaidė tik pirmoje sezono pusėje, bet per 12 Pirmos lygos rungtynių pelnė net trylika įvarčių. Vienerias rungtynes sužaidė ir LFF taurės turnyre.
Žaidė Kipro Asijo „Ethinikos“ klube.
2019 m. vasarą tapo FK Palanga nariu. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 3 d. XVIII (18) turo rungtynėse prieš FK Riteriai, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 0:1.
Užžalpiai
Užžalpiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 12 km nuo Pakražančio. 2005 m. pastatytas paminklas 1951 m. kovo 23 d. Žalpių miške vykusių Lietuvos partizanų kautynių ir žūties vietoje.
Brankačių koplyčia
thumb|260px| Brankačių koplyčia Brankačių koplyčia – koplyčia Florencijos Karmelio Šv. Marijos bažnyčioje, garsi XV a. ankstyvojo renesanso freskomis, kurias sukūrė Mazačas, Mazolinas ir Filipinas Lipis.
Istorija
Savo giminės koplyčios Karmelio Šv. Marijos bažnyčioje dekoravimą finansavo Feličė Brankačis (Felice Brancacci, 1382−1447). Joje 1425−1427 m. dirbo Mazolinas ir Mazačas. Jie abu išvyko, Mazolinas į Vengriją ir Mazačas į Romą, nebaigę darbų. Tarp 1435−1458 m. koplyčia buvo vienuolių pervadinta į Liaudies Madonos koplyčią, Feličei Brankačiui užsitraukus politinę nešlovę Florencijoje. Į ją buvo perkeltas XIII a. sukurtas Madonos paveikslas iš didžiojo bažnyčios altoriaus. Ta proga tikriausiai buvo sunaikintos tos Mazačo freskų vietos, kuriose buvo pavaizduoti Brankačių giminės nariai. 1481−1485 m. koplyčios dekorą baigė Filipinas Lipis. 1746−1748 m. koplyčia buvo intensyviai pertapoma. Vinčencas Meucis pertapė koplyčios lubas rokoko stiliaus freska, vaizduojančia Mergelę Mariją, ir taip sunaikino Mazolino tapytus evangelistų atvaizdus. Tuo pačiu metu liunečių freskos „Apaštalų laivo sudužimas“ ir „Apaštalų pašaukimas“ buvo užtapytos. 1771 m. kilęs gaisras beveik sunaikino bažnyčią, bet laimingų aplinkybių dėka Brankačių koplyčia liko ugnies nepaliesta.
Freskos
Brankačių koplyčios freskų ciklas dedikuotas Šv. Petro gyvenimo istorijai. Iš trijų tapytojų, kurie dirbo koplyčioje, Mazačo freskos išsiskiria aukšta menine ir istorine verte. Jei Mazolinas dar dirbo tarptautinės gotikos stiliumi, tai Mazačo tapyba su aiškiai išreikštu perspektyviuoju vaizdavimu ir figūrų tūriais jau buvo naujos, renesanso dailės pradžia. Ilgą laiką jo freska „Išvarymas iš Rojaus“ buvo su tapytomis medžių šakelėmis su lapais, kad pridengti Adomo ir Ievos nuogumą.
Vabalai (Šilutė)
Vabalai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Kintų, tarp Minijos ir Tenenio upių bei Aukštumalos pelkės.
Vabaliai (Alytus)
Vabaliai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Alovės.
Nyderlandų futbolo varžybos 2005–2006 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 2005–2006 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Rezultatai
Legenda:
Foster Sitis
Foster Sitis  – suplanuotas miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kalifornijos valstijos vidurio vakaruose. Gyventojų 30,5 tūkst. (2010 m.). Kai kada miestas priskiriamas Silicio slėnio teritorijai dėl artimo atstumo ir vietinės pramonės.
Istorija
Foster Sitis įkurtas XX a. 7-ajame dešimtmetyje ant specialiai San Fransisko įlankos pelkėse suversto sąvartyno, prie pat rytinio San Mateo pakraščio. Miestas pavadintas T. Jack Foster, nekilnojamojo turto magnato, valdžiusio didžiąją dalį miestą apimančios žemės ir prisidėjusio prie jo projektavimo, garbei.
Bulgarijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Atsakomosios rungtynės:
Varnos "Černo More" nugalėjo bendru rezultatu 8:3 ir pateko į finalą.
Levski Sofia nugalėjo bendru rezultatu 1:0 ir pateko į finalą.
Kašeu
Kašeu  – miestas Bisau Gvinėjos šiaurės vakaruose, Kašeu estuarijos pietinėje pakrantėje; regiono centras. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba. Yra XVI a. portugalų tvirtovė. Netoliese yra Tarafes de Kašeu gamtos parkas, kuriame saugomi mangrovių pelkynai.
Istorija
Gyvenvietė susikūrė papelių žemėse. Bainukų kalba pavadinimas Caticheu reiškia „vieta, kur ilsimės“. Kašeu buvo viena pirmųjų Europos kolonijų Užsachario Afrikoje. XV a. pab. prie Kašeu estuarijos pradėjo kurtis portugalų pirkliai, keliautojai, ištremtieji. Kašeu tapo vienu svarbiausių Portugalijos Gvinėjos centrų. XVII–XVIII a. tai buvo svarbiausias regione vergų prekybos centras.
Die Tageszeitung
„Die Tageszeitung“ (stilizuotai die tageszeitung, sutrump. taz) – žiniasklaidos kooperatyvui priklausantis vokiškas dienraštis. Įsteigtas 1978 m. Berlyne kaip nepriklausomo, progresinio ir kairiosios politinės pakraipos judėjimo dalis. Laikraštyje rašoma politinėmis, socialinėmis temomis, kaip antai nelygybė, taip pat tiek vietos, tiek tarptautinės ekologinės krizės klausimais bei kitomis temomis, kuriomis nerašoma labiau tradiciniuose ir konservatyvesniuose laikraščiuose. Savo gyvavimo laikotarpiu laikraštis nekartą išreiškė palaikymą Vokietijos žaliųjų partijai.
Istorija
Laikraštis įsteigtas 1978 m. Nuo gyvavimo pradžios taz buvo laikomas alternatyva populiariajai spaudai. Kaip viena iš laikraščio alternatyvaus požiūrio į žurnalistika išraiškų galima laikyta tai, jog iki 1991 m. visiems redakcijos darbuotojams buvo mokami vienodi atlyginimai.
Nuo 1992 m. „Tageszeitung“ priklausė daugiau nei 13 500 žmonių kooperatyvui. 1995 m. tapo pirmuoju Vokietijos nacionaliniu laikraščiu, kurio visų leidimų turinys tapo plačiai prieinamas internete.
Vabaliai (Kelmė)
Vabaliai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šaukėnų.
Kašeu (upė)
Kašeu arba Farimas (Farim) – upė Bisau Gvinėjos šiaurėje. Prasideda aukštumose netoli Senegalo sienos, netoli Kanjaminos vietovės. Vingiuoja į vakarus žemumomis, sudaro meandras. Žemupyje išplatėja, sudaro estuariją, kuri įsilieja į Atlanto vandenyną (tarp Žufonko ir Matos kyšulių).
Didžiausias intakas – Kanžambaris (dešinysis).
Prie upės įsikūrę Farimo ir Kašeu miestai. Žemupio mangrovės paskelbtos gamtos draustiniu.
Imabaris
Imabaris  – miestas pietų Japonijoje, Šikoku salos šiaurėje, Ehimės prefektūroje, prie Vidinės Japonijos jūros (Bingo įlankos). Svarbus jūrinis uostas (prekyba, žvejyba, keltų prieplaukos). 7 tiltai jungia Imabarį su Onomičio miestu Honšiū saloje. Tekstilės (didžiausias Japonijoje rankšluosčių gamybos centras), maisto, medienos apdirbimo pramonė, laivų statyba. Yra XVII a. pilis (rekonstruota 1980 m.), keletas budistinių šventyklų.
thumb|left|250px|Imabario pilis
Istorija
Imabaris oficialiai įkurtas 1920 m.
2005 m. prie miesto prijungti visi aplinkiniai kaimai.
Andrijus Jakovlevas
Andrijus Jakovlevas (g. 1987 m. lapkričio 21 d.) – Ukrainos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje. Buvęs FK Palanga narys.
Karjera
Žaidėjas atstovavo įvairiems klubams. 2014 m. žaidė UEFA Čempionų lygos grupių etape, kuomet gynė Borisovo „BATE“ garbę.
Nuo 2019 m. buvo Jerevano „Aratat“ komandos narys, o 2019 m. vasarą tapo FK Palanga nariu. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 3 d. XVIII (18) turo rungtynėse prieš FK Riteriai, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 0:1. 2019 m. rugpjūčio 28 d. LFF taurės ketvirtfinalio rungtynėse prieš FC Džiugas pasižymėjo įvarčiu ir taip prisidėjo prie komandos patekimo į pusfinalį.
2014–2015 m. FIDE Didžiojo prizo varžybos
'''2014-15 m. FIDE Didžiojo prizo varžybos''' buvo atrankos į 2016 m. pasaulio čempionato kandidatų turnyrą dalis. Susumavus kiekvieno dalyvio geriausių trijų turnyrų balus paaiškėjo, kad nugalėjo Fabianas Karuana, antras – Hikaru Nakamura.
2014-2015 m. Didžiojo prizo varžybų formatas
Didžiojo prizo varžybas sudarė 4 turnyrai, kurie įvyko 2014–2015 metais, Į juos buvo atrinkti 16-ka vedančiųjų pasaulio šachmatininkų. Kiekvienas atrinktasis turėjo pasirinkti, kuriuose trijuose iš keturių turnyrų žais, tačiau FIDE buvo pasilikusi teisę, prie tam tikrų aplinkybių, šį pasirinkimą koreguoti.
Kiekviename turnyre ratų sistema žaidė po 12 žaidėjų. Turnyrui buvo skiriama 14 dienų. Didžiojo prizo varžyboms pasibaigus, nugalėtojas ir antros vietos prizininkas patenka į 2016 m. kandidatų turnyrą.
Žaidėjų atranka
Žaidėjai buvo atrenkami:
iš praėjusio pasaulio čempionato mačo (2 žaidėjai);
trys žaidėjai, kurie pateko į 2013 m. Pasaulio taurės pusfinalį (4 žaidėjai);
pagal vidutinį reitingą klasikinėse šachmatų varžybose, apskaičiuotą nuo 2013 gegužės 1-os iki 2015 balandžio 1-os (5 žaidėjai).
Per tą laikotarpį žaidėjas turėjo būti sužaidęs ne mažiau kaip 30 reitinguojamų partijų. Jei keli pretendentai turėtų vienodą vidutinį reitingą, tai į didžiojo prizo varžybas patektų žaidėjas, per minėtą laikotarpį sužaidęs daugiau reitinguojamų partijų.
FIDE prezidento siūlymu. Jis gali siūlyti vieną žaidėją, kurio koeficientas 2014 m. buvo nemažesnis kaip 2700;
Pagal organizatorių (Agon’o) kvietimą – 4 žaidėjai.
Atsisakius dalyviui žaisti turnyruose, jis keičiamas pagal aukščiausią reitingą iš papildomo vidutinio reitingo sąrašo.
Laikas galvojimui
Pirmiems 40 ėjimų skiriama 120 min., sekantiems 20 ėjimų – 60 min., o likusiems ėjimams skiriama dar 15 min. ir nuo po atlikto ėjimo, 61 ėjimo, pridedama po 30 sek.
Piniginiai prizai
Prizinis fondas per 4 turnyrus – 480 000 eurų buvo paskirstytasː po lygiai kiekvienam turnyrui – po 120 000 eurų. Piniginius prizus gauna 12-ka Didžiojo prizo turnyro dalyvių. Prizo dydis priklauso nuo užimtos vietos.
Atrinkti dalyviai
Į varžybas buvo atrinkti 16 šachmatininkų.
Turnyrai
2014–2015 m. šachmatų Didžiojo prizo varžybos vyko keturiuose turnyruoseː
Galutiniai rezultatai
2014–2015 m. FIDE atvirojo Didžiojo prizo varžybų apibendrinti rezultatai.
Slavoj Žižek
Slavojus Žižekas (, 1949 m. kovo 21 d.) – slovėnų filosofas, Liublianos universiteto menų fakulteto filosofijos katedros tyrėjas; Londono universiteto Birkbeko humanitarinių mokslų instituto tarptautinis direktorius. Jo veikla apima tokias sritis kaip kontinentinė filosofija, politikos teorija, kultūros studijos, psichoanalizė, filmų kritika, marksizmas, hegelianizmas ir teologija.
Žižeko idiosinkratinis stilius, populiarūs akademiniai darbai, dažni diskursyvūs straipsniai žurnaluose ir kritinio lygio aukštosios ir žemosios kultūros asimiliacija lėmė, kad Žižekas įgavo prieštaringo filosofo įvaizdį, be to, jis išplėtė savo auditoriją už akademinio pasaulio ribų. 2012 m. „Foreign Policy“ žurnale Žižekas buvo pažymėtas kaip vienas iš 100 didžiausių pasaulio mąstytojų bei buvo pavadintas „garsenybe filosofu“, o kitur jis taip dar buvo vadinamas „kultūrinės teorijos Elvis Preslis“ ir „pavojingiausias Vakarų pasaulio filosofas“. 2005 m. buvo sukurtas dokumentinis filmas, pavadintas „Zizek!“, kuriame buvo pažymėti Žižeko darbai.
Biografija
Gimė Liublianoje (Slovėnijos SR, Jugoslavija), vidurinės klasės šeimoje. Tėvas Jožė Žižekas buvo ekonomistas ir valstybės tarnautojas, o motina buvo valstybinės įstaigos buhalterė. Tėvai buvo ateistai. Vaikystę praleido pakrantės mieste Portorože.
Javier Pérez de Cuéllar
Chavjeras Peresas de Kueljaras (, 1920 m. sausio 19 d. Limoje, Peru – 2020 m. kovo 4 d. ten pat) – politikas, Peru diplomatas. Buvo penktasis Jungtinių Tautų Generalinis sekretorius (nuo 1982 m. iki 1991 m.).
Slavoj Žižek
Biografija
Studijavo Liublianos universitete filosofiją ir sociologiją. 1981 m. baigė doktorantūrą, apsigynė daktaro laipsnį tema „Prancūzų struktūralizmo teorinis ir praktinis aktualumas“.
Javier Pérez de Cuéllar
Biografija
Baigė privačią Limos Šv. Augustino mokyklą bei Peru katalikiškąjį universitetą Limoje. 1940 m. pradėjo dirbti Peru užsienio reikalų ministerijoje, o nuo 1944 m. – Peru diplomatinėje tarnyboje. Dirbo Peru diplomatinėse atstovybėse Jungtinėje Karalystėje, Bolivijoje ir Brazilijoje. 1964 m. paskirtas Peru ambasadoriumi Šveicarijoje. Nuo 1969 iki 1971 m. dirbo Peru ambasadoriumi SSRS ir Lenkijai. Nuo 1971 iki 1975 m. buvo Peru nuolatiniu atstovu Jungtinėse Tautose. Nuo 1973  iki 1974 m. atstovavo Peru Jungtinių Tautų Saugumo Taryboje, kai šalis buvo išrinkta nenuolatine Saugumo Tarybos nare. Nuo 1977  iki 1979 m. paskirtas Peru ambasadoriumi Venesueloje.
1979 m. vasario 27 d. paskirtas Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus pavaduotoju politiniams klausimams. 1981 m. gruodį išrinktas penktuoju Jungtinių Tautų Generaliniu sekretoriumi, pakeitęs šiose pareigose Austrijos atstovą K. Valdheimą. Ch. P. de Kueljaras – pirmasis JT Generalinis Sekretorius iš Lotynų Amerikos. Aktyviai tarpininkavo taikos derybose tarp Argentinos ir Jungtinės Karalystės po Folklando karo. 1986 m. spalį išrinktas antrajai Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus kadencijai. 1995 m. dalyvavo Peru prezidento rinkimuose, kuriuose pralaimėjo A. Fudžimoriui. Nuo 2000 iki 2001 m. – Peru ministras pirmininkas ir užsienio reikalų ministras. Nuo 2002 iki 2004 m. tarptautinės organizacijos Lotynų sąjunga Kongreso pirmininkas.
Slavoj Žižek
Biografija
Vėliau dirbo ir vertė Žako Lakano, Zigmundo Froido ir Luiso Althuserio darbus. Jis naudojosi Žako Lakano darbais savo hėgelizmo ir marksizmo interpretacijai.
1985 m. apsigynė antrąją daktaro disertaciją psichoanalizės srityje.
Besibaigiant 9-ajam dešimtmečiui, Žižekas išgarsėjo kaip publicistas alternatyviame jaunimo žurnale „Mladina“, kuriame kritikavo Josipo Broz-Tito politiką ir visos Jugoslavijos politiką, ypač visuomenės militarizaciją. Iki 1988 m. spalio buvo Slovėnijos komunistų partijos narys, iš jos išėjo protestuodamas prieš JBTZ teismą kartu su kitais 32 slovėnų intelektualais. Tarp 1988 m. ir 1990 m. jis aktyviai dalyvavo įvairiuose pilietiškuose ir politiniuose judėjimuose (žymiausias iš jų buvo žmogaus teisių gynimo komitetas), kuriame kovojo už Slovėnijos demokratizaciją. Pirmuosiuose laisvose rinkimuose 1990 m. buvo Liberalų demokratų partijos kandidatas į Slovėnijos prezidentūrą, kurioje prezidento valdymas tada susidėjo iš keturių žmonių.
Nepaisant aktyvios veiklos liberalų demokratų partijoje, Žižekas buvo prisiekęs savo komunistiniams idealams ir kritiškai vertino dešiniosios pakraipos ideologijas.
2008 m., interviu laidoje „Democracy Now!“ („Demokratija dabar!“) su Emi Gudman, jis apibūdino save kaip „komunistą kvalifikuota prasme“, o kitame savo pasirodyme 2009 m. spalį pavadino save „radikaliu leftistu“. Kitais metais Žižekas pasirodė Arte dokumentikoje „Marx Reloaded“, kurioje gynė komunizmo idėjas.
Asmeninis gyvenimas
Žižekas vedė keturis kartus. Jo paskutinė žmona yra slovėnų žurnalistė, filosofė ir rašytoja Jela Krečič, turi vieną sūnų. Laisvai kalba slovėnų, serbų-kroatų, prancūzų, vokiečių ir anglų kalbomis.
Farimas
Istorija
Farimas 1641 m. įkurtas portugalų nuteistųjų (lançados), kurie atsikėlė nuo Žebos, kur buvo puldinėjami vietinių tautų. Pavadinimas farim kilo nuo mandinkų genties vado titulo. Vietiniai gyventojai miestą vadino Tubabodaga („baltųjų miestas“). Čia buvo įkurtas uostas prie Farimo upės, kuria plaukiojo laivai iš Kašeu. 1696 m. dėl antpuolių Farimas buvo įtvirtintas. 1918 m. suteiktas miesto statusas, klestėjo prekyba, kurią vykdė sirų ir libaniečių pirkliai, tačiau po šalies nepriklausomybės ji sumenko.
Vabaliai (Vilnius)
Vabaliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Sudervės.
Jurica Kovačić
Jurica Kovačičius (Jurica Kovačić ; g. 1994 m. kovo 30 d.) – Kroatijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje.
Karjera
2009/10 m. futbolo paslapčių mokėsi su NK Radnik jaunimu. O vėliau perėjo į HNK Gorica klubą. 2011/12 m. žaidė šio klubo U–17 komandoje. 2012/13 m. sezone U–19.
Kroatijos žemesnieji divizionai
Atstovavo žemesniųjų divizionų NK Kurilovec, NK Maksimir, NK Kustošija ekipoms.
FK Atlantas
2019 m. vasarą atvyko į Lietuvą ir atstovavo Klaipėdos „Atlantui“.
Debiutavo 2019 m. rugsėjo 4 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris. Šiose rungtynėse 13 min. Darvydas Šernas pelnė įvartį ir klaipėdiečiai pirmavo 1:0, tačiau persvaros išlaikyti nepavyko ir vilniečiai nugalėjo rezultatu 3:1.
2019 m. spalio 30 d. rungtynėse prieš FK Sūduva žaidė visas rungtynes, o klaipdėdiečiai pralaimėjo triuškinamu rezultatu 1:9.
2019 m. A lygoje sužaidė 12 rungtynių. Per tą laiką uždirbo geltoną kortelę.
Dar dvejas rungtynes sužaidė Antroje lygoje žaisdamas Atlantas B sudėtyje.
Kroatijos žemesnieji divizionai
Vėliau grįžo į gimtinę ir žaidė žemesniųjų divizionų ekipose: NK Vinogradar, NK Mladost Petrinja, NK Zagorec, NK Dugo Selo.
Korubalas
Korubalas  – upė Gvinėjoje ir Bisau Gvinėjoje; Žebos kairysis intakas. Prasideda Gvinėjoje, Futa Džalono aukštumose, netoli Labės miesto. Aukštupyje vadinama Tominė (Tominé). Teka daugiausia vakarų kryptimi, smarkiai vingiuoja. Vidurupyje atkarpa teka Gvinėjos–Bisau Gvinėjos valstybine siena, toliau meandruoja į pietvakarius per Bisau Gvinėją. Pačiame žemupyje pasuka į šiaurę, smarkiai išsiplečia (iki 10 km) ir netoli Šimės (50 km į rytus nuo Bisau) įteka į Žebos estuariją.
Upė vandeningiausia būna nuo liepos iki lapkričio (viršūnė rugsėjį – 1161 m³/s), o kitu metu laiku būna sekli (gegužę – 8 m³/s).
Kolonijiniais laikais Korubalu vykdyta prekyba kolamedžio vaisiais, auksu, druska. 1969 m., vykstant Bisau Gvinėjos išsivadavimo karui, keliantis per Korubalą žuvo 47 Portugalijos kariai (Šė Šė incidentas).
Vabališkės
Vabališkės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Ažulaukės.
Viganas (Filipinai)
Viganas  – miestas Filipinuose, Lusono salos šiaurės vakaruose, Pietų Ilokoso provincijos centras. Tai uostamiestis prie Pietų Kinijos jūros, įsikūręs už 82 km nuo Laoago. Yra nedidelis oro uostas, praeina Manilos–Laoago plentas.
Vigane išlikusi tradicinė kolonijinių laikų architektūra – grįstos gatvelės, barokinės bažnyčios, gyvenamieji ir visuomeniniai pastatai, akmenų mūro vilos (bahay na bato). Yra 1641 m. pastatyta Vigano Šv. Apaštalo Pauliaus katedra (kelis kartus perstatyta), provincijos kapitolijus, Arkivyskupų rūmai, kolegija, kelios miesto aikštės ir Salsedo parkas.
Istorija
Ikikolonijiniais laikais Viganas jau buvo svarbus prekybinis uostas (buvo išvežamas auksas, bičių vaškas ir kt.). 1572 m. ispanai įsteigė savo koloniją, kurią pavadino Vilja Fernandina de Viganu (Villa Fernandina de Vigan). Netrukus čia įsikūrė augstinų misionieriai. Vigane buvo ispanų, kinų, vietinų ilokanų ir kitų filipiniečių kvartalai. 1899 m. Viganą užėmė jungtinės Filipinų–JAV pajėgos.
1999 m. Viganas dėl savo architektūrinio paveldo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Krymo Autonominė Tarybų Socialistinė Respublika
Krymo Autonominė Tarybų Socialistinė Respublika  – valstybinis darinys Krymo pusiasalyje, sudarytas iš dalies buvusios Rusijos imperijos Tauridės gubernijos. Egzistavo 1921–1946 m. kaip RTFSR dalis. Atkurtas 1991 m. ir buvo Ukrainos TSR dalis 1991–1992 m., Ukrainos dalis – 1992–1994 m.
1921–1946 m.
Krymo ATSR įkurta 1921 m. spalio 18 d. . Po mėnesio, lapkričio 10 d. buvo priimta pirmoji autonomijos konstitucija.
Vyraujančios tautos respublikoje buvo rusai, Krymo totoriai, ukrainiečiai, graikai ir karaimai. 1932 m. Krymo ATSR plotas buvo 25,9 tūkst. km².
Krymas nuo 1941 m. pabaigos iki 1943 m. spalio buvo užimtas Vokietijos kariuomenės ir de jure įjungtas į Ukrainos reichskomisariatą kaip Teilbezirk Taurien. Krymo generaliniu komisaru buvo paskirtas Alfredas Frauenfeldas (Alfred Frauenfeld). De facto pusiasalis priklausė Vokietijos karinei administracijai.
1946 m. birželio 25 d., po Krymo totorių ir kitų tautybių Krymo gyventojų deportacijos, RTFSR Aukščiausioji Taryba priėmė įstatymą, kuriuo buvo panaikinta Krymo ATSR ir vietoj jos įkurta Krymo sritis. Tam buvo atitinkamai pakeistas 1937 m. RTFSR Konstitucijos 14 straipsnis. .
Totorių deportacija
1944 m. dėl Krymo totorių kolaboravimo su vokiečių okupacine valdžia TSRS vyriausybė deportavo Krymo totorius iš Krymo.
Realus Krymo totorių karinis bendradarbiavimas su vokiečiais buvo gana menkas. Užregistruota, kad 9225 Krymo totoriai tarnavo antitarybiniuose totorių ir pan. daliniuose. Vietinė totorių valdžia labai glaudžiai kolaboravo su okupacine valdžia. Manoma, kad tai buvo dėl to, kad Frauenfeldas nenorėjo Kryme vykdyti kietos okupacinės politikos prieš vietinius gyventojus, kurios diegėjas buvo reichskomisaras Erichas Kochas (Erich Koch). Dėl politikos skirtumų šie du Vokietijos valdininkai konfliktavo.
Prievarta iškeldintų Krymo totorių konstitucinės teisės buvo atstatytos 1967 m. rugsėjo 5 d. nutarimu, tačiau grįžti į Krymą jie negalėjo iki paskutinių TSRS dienų.
1946–1991 m.
1946–1991 m. egzistavo Krymo sritis.
1948 m. Sevastopolis gavo RTFSR respublikinio pavaldumo miesto statusą, tad teisiškai pasidarė lygiateisis Krymo sričiai.
1954 m. balandžio 26 d. Krymo sritis buvo perduota iš RTFSR sudėties Ukrainos TSR. .
1991–1995 m.
1991 m. sausio 20 d. Krymo srityje įvyko referendumas Krymo ATSR atkūrimo klausimu. Tai buvo pirmas TSRS istorijoje plebiscitas. Po to sausio 20 d. buvo švenčiama kaip Krymo autonominės respublikos diena.
Balsavimui iškeltas klausimas : „Ar jūs už Krymo Autonominės Tarybų Socialistinės Respublikos kaip TSRS subjekto ir Sąjungos sutarties dalyvio atkūrimą?“
Pagal pateiktus referendumo protokolus centrinė komisija pranešė, kad balsavime dalyvavo 1 441 019 piliečiai (81,37 % iš įtrauktų į sąrašus). Už Krymo ATSR atkūrimą balsavo 1 343 855 žmonės (t. y., 93,26 % balsavusių). .
1991 m. vasario 12 d. Ukrainos TSR Aukščiausioji Taryba priėmė įsakymą „Apie Krymo Autonominės Tarybų Socialistinės Respublikos atkūrimą“. Pagal šį įstatymą Krymo ATSR teritorijoje laikinai (iki Krymo ATSR Konstitucijos priėmimo ir konstitucinių valdžios organų sudarymo) aukščiausiu valstybinės valdžios organu buvo pripažinta Krymo srities Liaudies deputatų taryba. . 1991 m. kovo 22 d. Krymo srities Liaudies deputatų taryba buvo reorganizuota į Krymo ATSR Aukščiausiąją Tarybą, jai buvo pavesta sukurti Krymo konstituciją. . Po 4 mėn. birželio 19 d. buvo pakeista 1978 m. Ukrainos TSR Konstitucija įtraukiant informaciją apie Krymo autonomijos atkūrimą.
1991 m. rugsėjo 4 d., paskelbus Ukrainos nepriklausomybę, Krymo ATSR Aukščiausiosios Tarybos ypatingojoje sesijoje buvo priimta Deklaracija apie Krymo Respublikos valstybinį suverenitetą, kurioje buvo kalbama apie siekimą atkurti teisinę demokratinę valstybę Ukrainos sudėtyje, Krymą laikant Sąjungos sutarties dalyviu. .
1991 m. gruodžio 1 d. visos Ukrainos referendume 54 % Krymo gyventojų palaikė Ukrainos nepriklausomybę. Tačiau liaudies fronto „Sevastopolis-Krymas-Rusija“ atstovai, taip pat kai kurie Ukrainos ir Rusijos tyrėjai mano, kad buvo pažeistas TSRS įstatymo „Apie sąjunginės respublikos išstojimo iš TSRS klausimų sprendimo tvarką“ 3 straipsnis, pagal kurį Krymo ATSR turėjo vykti atskiras referendumas apie išstojimą iš TSRS ar iš sąjunginės respublikos, kuri išstoja iš TSRS. .
1992 m. birželio 19 d. iš 1978 m. Ukrainos konstitucijos buvo pašalintos visos užuominos apie TSRS.
1992 m. vasario 26 d. Krymo ATSR Aukščiausiosios Tarybos nutarimu pavadinimas Krymo ATSR buvo pakeistas į Krymo Respublika, o gegužės 6 d. buvo priimta Krymo konstitucija, kurioje šis pervadinimas patvirtintas ir kurioje nurodyta, kad Krymas į Ukrainos sudėtį įeina sutarties pagrindu. . Tačiau Ukrainos Aukščiausioji Taryba pavadinimo Krymo Respublika nepatvirtino.
1994 m. rugsėjo 21 d. Ukrainos Aukščiausioji Taryba Krymo ATSR pervadino į Krymo autonominė respublika.
Gyventojai
Bendras gyventojų tankis buvo 30,7 gyv./km², kaimo gyventojus tankis – 16,5 gyv./km².
Pagal 1939 m. gyventojų surašymą Kryme gyveno 1 mln. 126 tūkst. žmonių:
Žydų autonomija Kryme
XX a. 3–4 dešimtmečiais šiaurinėje Krymo ATSR dalyje buvo mėginama sukurti žydų žemės ūkio komunas iš žmonių, atkeldintų iš kitų TSRS vietų. Pirmieji žydų atkeldinimo į Krymą ir žydų autonomijos sukūrimo projektai pasirodė 1923 m. 1924 m. rugpjūtį TSRS CVK nutarė sudaryti Žydų dirbančiųjų įkurdinimo žemės ūkyje komitetą (Комитет по землеустройству еврейских трудящихся; КомЗЕТ). 1926 m. kovą buvo sudarytas 10 metų žydų apgyvendinimo TSRS planas, pagal kurį turėjo perkeldinta 100 tūkst. šeimų (500–600 tūkst. žmonių). Pagrindinė atkeldinimo vieta buvo numatyta Krymo ATSR, kur 1927–1936 m. turėjo apsigyventi 250–300 tūkst. žydų. Krymo ATSR buvo sukurti Fraidorfo ir Larindorfo žydų nacionaliniai rajonai ir 32 žydų nacionalinės kaimų tarybos.
Nežiūrint į 1931–1932 m. numatytą perspektyvumą idėja pasirodė negyvybinga, ir atkeldintieji gana greitai išsikėlė į miestus.
1938 m. žydų keldinimas buvo nutrauktas, o KomZET’as likviduotas VKP(b) CK nutarimu kaip „visokių kontrrevoliucinių elementų prieglauda“. Žydų rajonai ir kaimo tarybos buvo panaikinti.
1939 m. surašymo duomenimis Krymo ATSR gyveno 65 tūkst. žydų, iš jų apie 20 tūkst. gyveno žydų kolūkiuose.