cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jolanta Blažytė
Biografija
Rusijos invazijos į Ukrainą metu svarstė, kad Ukraina turėtų pripažinti Donetsko ir Luhansko liaudies respublikas ir jų autonomiją bei išsižadėti pretenzijų į Krymą tam, kad „skerdynės greičiau baigtųsi“. Komunikacijos specialistai tai vadina Rusijos propagandos platinimu, „tipiniu triuku apkaltinant auką“.
1991–2017 m. buvo susituokusi su V. Uspaskichu. Dukros Laura ir Justė. Gyvena ir dirba Kėdainiuose.
Lietuviškoji tarybinė enciklopedija
Lietuviškoji tarybinė enciklopedija (santr. LTE) – 1976–1985 m. leistas MELI instituto enciklopedinis leidinys.
Tikslai – pateikti informaciją, kad ji „sudarytų žinių apie pasaulį sistemą, padedančią formuoti mokslinę materialistinę pasaulėžiūrą, ugdyti socialistinį internacionalizmą, tarybinį patriotizmą“.
Apimtis
Iš viso buvo išleista LTE 12 tomų ir 1 papildymų tomas po maždaug 640 puslapių.
LTE laikoma Visuotinės lietuvių enciklopedijos pirmtake, kurios 25 tomai ir 1 papildymų tomas (apie 20 000 puslapių) buvo išleisti iki 2015 m.
Alex Rodrigo Dias da Costa
Alex Rodrigo Dias da Costa (plačiau žinomas kaip Alex; g. 1984 m. vasario 22 d.) – Brazilijos futbolininkas (gynėjas), žaidžiantis PSG klube. 17 kartų žaidė Brazilijos rinktinės sudėtyje. Su rinktine laimėjo Amerikos taurę.
2012 m. sausio 27 d. pasirašė 2,5 m. kontraktą su Prancūzijos PSG klubu.
Azijinės elektrinės rajos
Azijinės elektrinės rajos (Narcinidae) – elektrinių rajožuvių (Torpediniformes) šeima.
Kūnas disko formos, iki 76 cm ilgio. Galvoje turi elektros energiją generuojančius organus, kuriais apsigina ir nužudo savo auką. Priklausomai nuo rūšies, gali generuoti nuo 8 iki 220 voltų iškrovas. Gyvena prie dugno Atlanto, Ramiajame ir Indijos vandenynuose.
Sistematika
Šeimoje yra 23 rūšys, suskirstytos į 4 gentis:
Budilių miškas
thumb|right|200px|Budilių miško nuoroda Budilių miškas – miškas Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, apie 5 km į vakarus nuo Semeliškių. Miškas priklauso Jagelonių miškų masyvui. Budilių miškas plyti šalia kelio iš Semeliškių į Beižionis. Miškas priklauso Trakų miškų urėdijos Jagelonių girininkijai.
Arė
Arė  – upė Šveicarijoje; Reino kairysis intakas. Ilgis 295 km (tai ilgiausia tik Šveicarijos teritorija tekanti upė). Prasideda Alpėse (Berno Alpėse), ištakas gauna Arės ledyne. Teka į rytus plokščiakalniais ir slėniais. Prateka Brienco, Tūno ežerus, pro Tūno miestą. Toliau prateka Šveicarijos sostinę Berną ir teka Šveicarijos plynaukšte.
Didžiausi intakai – Roisas, Limatas (dešinieji).
Pavasarį ir vasarą patvinsta. Aukštupyje nereti vasaros ir žiemos poplūdžiai. Laivuojama nuo Tuno ežero. Yra kelios hidroelektrinės. Arė kanalais sujungta su Bylio ežeru.
Vietovardžio kilmė neaiški: bandytas sieti su 'tekėti, judėti', nors galima ir neindoeuropietiška kilmė.
Dietileteris
Istorija
Manoma, kad alchemikas Raymundus Lullus atrado dietileterį 1275 metais. Šis faktas abejotinas, nes išlikę įrodymai menki. 1540 m. Valerius Cordus pirmą kartą susintetino dietileterį virindamas etanolio ir sieros rūgšties mišinį. Netrukus Paracelsas atrado šio junginio narkotines savybes.
Naudojimas medicinoje
Crawford Williamson Long buvo pirmasis chirurgas, kuris 1842 m. pirmąkart eterį panaudojo operacijos metu kaip bendrąjį anestetiką. William T. G. Morton pirmasis 1846 m. spalio 16 d. viešai pademonstravo eterio anestezines savybes.
Kurį laiką eteris šiais tikslais buvo naudojamas gan plačiai, bet jo garai labai lengvai užsidega, ilgai saugomame eteryje susidaro organiniai peroksidai, kurie gali sukelti sprogimą. Dėl tokių nepageidaujamų savybių šiandien eterį medicinoje pakeitė praktiškai nedegūs junginiai, tokie kaip halotanas.
Eteris gali būti naudojamas erkių anestezijai prieš šalinant jas iš odos. Anestezija atpalaiduoja erkę ir ji nebesilaiko savo galvute po oda.
Diane Warren
Diane Eve Warren (g. 1956 m. rugsėjo 7 d. JAV) – JAV dainų autorė. Jos dainos buvo nominuotos septyniems Oskarams, penkiems Auksiniams gaubliams,, iš kurių vieną laimėjo ir septyniems Grammy apdovanojimams, iš kurių vieną laimėjo. 2001 m. ji buvo priimta į Dainų autorių panteoną (Songwriters Hall of Fame).
Dietileteris
Naudojimas kaip narkotinės medžiagos
Kaip ir dauguma tirpiklių eteris turi narkotinių savybių. Laikoma, kad tai saugiausias ir mažiausiai toksiškas narkotikas iš visų tirpiklių. Fizinės priklausomybės nesukelia.
Sauga
Dietilo eteris – nepakeičiamas ir gan populiarus tirpiklis organinės chemijos laboratorijose. Nepaisant to reikia imtis papildomų atsargumo priemonių dirbant su juo.
Diane Warren
Ji buvo pirma dainų autorė „Billboard“ istorijoje tuo pačiu metu singlų tope turėjusi septynis hitus, kuriuos atliko skirtingi atlikėjai. Warren turi savo leidybos kompaniją Realsongs, per kurią kontroliuoja savo kūrinius. Jos parašytos dainos skambėjo daugiau nei 70 filmų ir televizijos laidų pateiktų svetainėje IMDb.
Dietileteris
Sauga
Visų pirma, net statinės elektros iškrova gali uždegti garus ir taip sukelti gaisrą, todėl būtina su eteriu dirbti traukos spintoje.
Diane Warren
Žymiausi kūriniai
Perkamiausios dainos:
Dietileteris
Sauga
Antra, eteris stovėdamas ilgą laiką sudaro itin sprogų dietileterio peroksidą. Šis junginys nepavojingas, kol būna susimaišęs su eteriu, bet tyčinis ar netyčinis mėginimas išskirti jį nugarinant visą eterį gali baigtis sprogimu.
Paprastai į eterį dedama BHT kuris trukdo susidaryti peroksidui, tam kartais naudojama geležinė viela, bet tai nėra taip efektyvu. Sumaišius eterį su šarmu peroksidai susidaro daug greičiau.
Zarasų rajono taryba 1990–1995 m.
Zarasų rajono taryba – Zarasų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Zarasų rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Zarasų rajono taryba, nuo 1994 m. liepos mėn. Zarasų rajono savivaldybės taryba.
Teisinis pagrindas
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Zarasams priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Milda
thumb|Deivė Milda, [[Kazimierz Alchimowicz|Kazimežo Alchimovičiaus paveikslas]] Milda – tariama baltų meilės, laisvės ir piršlybų deivė, sukurta Teodoro Narbuto (1784–1864). Jos nepatvirtina jokie šaltiniai ar tautosaka. Pasak Narbuto, jai paskirtas balandžio mėnuo, Vilniaus Antakalnyje esą stovėjo jos šventykla. Kiti šaltiniai Mildos nepatvirtina, todėl neaišku, ar ši deivė senovės lietuvių tikėjime iš tiesų buvo. Šiuo metu Milda yra populiarus lietuviškas vardas.
Hervé Renard
Renaras rungtyniavo daugiausia „AS Cannes“ klube, vėliau – regioninio lygmens Prancūzijos klubuose. 1998 m. pabaigęs futbolininko karjerą tapo savo buvusio klubo „SC Draguignan“ treneriu. Vėliau dirbo trenerio asistentu Kinijos „Shanghai Cosco“ klube, treniravo žemesnių lygų Anglijos ir Prancūzijos klubus. Po to Hervė Renaras buvo Ganos rinktinės trenerio Klodo Le Rojaus asistentu. 2008 m. jis tapo vyriausiuoju Zambijos treneriu ir 2010 m. Afrikos Tautų taurėje padėjo šiai komandai po 14 metų pasiekti ketvirtfinalį, kuriame tik po baudinių pralaimėjo Nigerijai.
Milda
Mildos vardas, pasak Narbuto, pirmą kartą paminėtas 1315 m. rugpjūčio 3 d. Tryro didžiojo magistro Elbinge surašytame dokumente, kuriame nurodoma upė Milda.
Hervé Renard
Po šio čempionato Renaras tapo Angolos treneriu, bet ten dirbo trumpai. Vėliau dirbo Alžyro klube „USM Alger“, bet 2011 m. vėl tapo Zambijos treneriu ir padėjo komandai pirmą kartą istorijoje tapti Afrikos čempione.
Milda
Narbutas mano, kad deivę Mildą vaizduoja 3 colių aukščio žalvarinė statulėlė, 1840 m. surasta Gedimino kalno požemyje. Panaši statula – moteris su puokšte gėlių rankoje – buvo rasta 1782 m. Kaune, užmūryta namo, statyto prieš 1400 m., sienoje. Kunigas Mingaila, išvydęs nuogos moters statulą, palaikė ją nepadoriu dalyku ir sudaužė į gabalus.
Hervé Renard
Po prasto pasirodymo 2013 m. Afrikos čempionate, Renardas paliko Zambiją ir treniravo prancūzų klubą „Sochaux“. Tačiau 2014 m. vėl grįžo į Afriką kaip Dramblio Kaulo Kranto treneris ir su šia rinktine 2015 m. laimėjo Afrikos Tautų taurę. 2016 m. tapo Maroko rinktinės treneriu, ją po ilgos pertraukos išvedė į pasaulio čempionatą. Po 2019 m. Maroke vykusio nesėkmingo Afrikos tautų taurės čempionato atsistatydino. Vėliau jam pasiūlytas trenerio postas Saudo Arabijos rinktinėje.
Milda
Narbutas Mildą prilygina graikų Afroditei, romėnų Venerai. Pasak jo, Deivės Mildos šventė buvo vadinama meilės diena. Šiuo metu ji švenčiama gegužės 13 dieną.
XIX a. antrosios pusės – XX a. pradžos mitologai-romantikai Juozapas Ignotas Kraševskis, Adomas Honoris Kirkoras, Dionizas Poška, Liudvikas Adomas Jucevičius, Jonas Totoraitis, Petras Tarasenka, Pranė Dundulienė nė kiek neabejojo deivės Mildos autentiškumu, daugiau ar mažiau perpasakodami jau T. Narbuto paskleistą informaciją. XIX a. pab. – XX a. legendas apie deivę Mildą savo kūryboje panaudojo J. Kraševskis, Stanislovas Moniuška, Petras Vaičiūnas, Balys Sruoga, Povilas Abelkis. Pastaraisiais dešimtmečiais kraštotyrinėje literatūroje bei periodinėje spaudoje vėl pagausėjo informacijos apie lietuvių meilės deive vadinamą Mildą, jos skulptūromis puošiasi kaimo turizmo sodybos, senojo tikėjimo bendruomenės įvairiose Lietuvos vietose gegužės mėnesį rengia deivės Mildos šventę.
Košinecu regionas
miniatiūra|Košinecu regionas Košinecu  – Japonijos regionui Čiūbu priklausantis subregionas, į kurį įeina Jamanašio, Nagano ir Nijigatos prefektūros. Regiono pavadinimas kilo iš Kajaus, Šinano ir Ečigo žemių abreviatūros.
Didžiosios voverės
Didžiosios voverės, arba ratufos (Ratufa) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikų gentis.
Paplitusios pietų ir pietryčių Azijoje. Gentyje yra 4 rūšys: ir kt.
Henrikas Geršinskis
Henrikas Geršinskis (, 1848 m. sausio 11 d. Sandomieras – 1930 m. rugsėjo mėn. Kvarvilis prie Šartro) – gydytojas, visuomenės veikėjas, publicistas.
Biografija
1863-1864 m. sukilimo Lietuvoje dalyvis. Emigravo į Prancūziją, baigė Paryžiaus universitetą. 1873 m. daktaras. 1870-1871 m. kaip gydytojas dalyvavo Prancūzijos–Prūsijos kare, 1871 – Paryžiaus komunoje. Lietuvių draugijos „Želmuo“ Paryžiuje vadovas. 1900 m. padėjo rengti Paryžiaus pasaulinės parodos lietuvių skyrių. Nuo 1907 m. Lenkijos socialistų partijos revoliucinės frakcijos lyderis Prancūzijoje. Globojo lietuvių ir lenkų emigrantus. Parašė istorinių ir politinių veikalų. Paliko didelį istorinį archyvą.
Vėliava (LDK kariuomenės dalis)
thumb|250px| [[Zigmantas Vaza|Žigimanto vazos laikų vėliavos (dalinio) simbolis]] Vėliava – nuo viduramžių iki XVIII a. egzistavęs karinis dalinys. Viduramžiais vieną vėliavą sudarė nuo 25 iki 80 iečių. XV ir XVI a. veikė ietininkų ir šaulių vėliavos, kurių dauguma buvo sudaryti iš lengvai šarvuotų karių. Į vėliavas skirstyta ir LDK kariuomenė. Manoma, kad LDK vėliavoje buvo nuo 100 iki kelių šimtų karių. Vėliavoms vadovavo rotmistras ir poručikas.
Petreliai
Petreliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 3 km piečiau Saugų, dešiniajame Tenenio krante. Seniūnaitijos centras.
Istorija
Drėgnoji Tenenio žemupio lyguma buvo atrasta kaip vešlių žolynų plotas, kur buvo galima ganyti daug gyvulių. Seniai buvo suvokta, kad ten neverta brautis su arklu ar žagre – pasėliai gali būti užtvindyti, o arimas nuplautas. Apdairūs senovės laikų žmonės ilgai stebėdami susirasdavo sausesnes ir patogesnes vietas savo sodyboms ir ne per toli nuo viliojančių pievų, ir pakankamai saugiame plote. Taip buvo aptiktas nedidelis kalnelis Tenenio slėnio dešiniajame šlaite, kuriame susispietė senovinis Petrelių kaimas, vokiečių šaltiniuose vadinamas Petrellen. Senų laikų žmonės pelnėsi iš Tenenio upės netolimos kaimynystės – paupio pievose ganė gyvulius, šį tą susižvejodavo. Jau vėliau kertant girias, kaimas plėtėsi šiaurės ir šiaurryčių link – vis tolyn nuo upės, į sausesnius plotus, kur savo vienkiemius statė žemdirbiai, gyvenę jau kitaip nei Petrelių seniausios dalies žmonės. Į šiaurvakarius nuo Petrelių branduolio besikūrusios sodybos galop tapo nedideliu, bet atskiru Miškogalių kaimeliu.
XVIII a. Petreliai jau buvo didelis ūkininkų kaimas, kurio gausios sodybos spietėsi aplink senąjį kaimo branduolį. Šiauriniuose vienkiemiuose gyveno privilegijuotieji naujakuriai – šatulininkai valstiečiai, naudojęsi XVII–XVIII a. reformų nuostatomis, skatinusiomis naujakurystę. Aplinkinės žemės ir Tenenio slėnio pakraščiai jau sausinti grioviais, ten kūrėsi vis nauji vienkiemiai. Tebegyvavo ir senasis Petrelių kaimo branduolys, susiklostęs XVI–XVII a. ar dar anksčiau.
Nuo 1815 m. Petreliai priklausė Šilutės (Šilokarčemos) apskrities Verdainės parapijai. Kaimas dar vadintas Peter Leyden, jis turėjo mišraus kaimo statusą – ten gyvenę ir paprasti valstiečiai, ir privilegijuotieji šatulininkai ir pan. Kaime tuomet buvo 23 sodybos, kuriose gyveno 81 žmogus. Kaimas ilgai gyvavo nuošalėje – piečiau plytėjo drėgnasis Tenenio slėnis, šiauriau miškai, tik nedideli keliukai vedė iš Petrelių į kitas gyvenvietes; arčiau stambesnių centrų taip pat nebūta, iki bažnyčios Verdainėje tekdavo keliauti netrumpą ir sunkų kelią.
XIX a. prasidėjus krašto spartesnei ekonominei raidai, atsirado naujos susisiekimo galimybės. Piečiau Tenenio buvo nutiestas plentas Žemaitkiemis – Sakūčiai, perkirtęs šlapynes ir sujungęs Kuršių marių pakrantes su rytiniais pakraščiais. Iš Petrelių šiaurės link buvo nutiestas naujas vieškelis į Kukorus ir Saugas. Petrelių kaimo valdų rytinį pakraštį perkirto geležinkelis Klaipėda–Priekulė–Šilutė–Tilžė su stotimi netolimuose Kukoruose. Visa tai sumažino senojo kaimo atskirtį, jo gausėjančius gyventojus susiejo su tolimesnėmis vietomis. 1871 m. Petrelių kaime buvo jau 47 sodybos, kuriose gyveno 289 žmonės. Vos per pusę amžiaus kaimo sodybų skaičius padvigubėjo statantis naujiems vienkiemiams šiaurės bei šiaurryčių pusėje, o gyventojų skaičius išaugo net 3,6 karto. Tai rodo, kad Petrelių apylinkės tuomet galėjo išmaitinti daug žmonių. Įdomu, kad 1807 m. Prūsijoje panaikinus baudžiavą nemaža krašto kaimų sumenko – gyventojams keliantis ieškoti pelningesnio darbo. Matyt, tokia pelninga vieta anuomet buvo surasta ir Petreliuose, kur apsimokėjo kurti naujas sodybas. 1905 m. Petreliuose jau buvo priskaičiuotos net 56 sodybos, kuriose gyveno 323 žmonės. Tuomet kaime stovėjo keliolika daugiabučių gyvenamųjų namų (matyt, juose gyveno gausūs samdiniai). Petrelių kaimas tada valdė 672 hektarus žemės; vienai sodybai vidutiniškai tekdavo po 12 hektarų arimų bei pievų. Aplink senąjį kaimo branduolį buvo išsibarstę daug vienkiemių.
Petrelių nepajėgė paveikti nei Pirmasis pasaulinis karas, nei pokarinės negandos. 1925 m. kaime gyveno jau 343 žmonės, Petreliai vis dar augo. Prie Tenenio plačiojo slėnio pašlaitės tebestovėjo senasis kaimo branduolys, susiklostęs pagal senovės baltų „spietinių kaimų“ tradicijas. Ten stovėjo keliolika didelių sodybų, prie jų glaudėsi kelios mažos samdinių bei mažažemių sodybėlės. Tos sodybos buvo netvarkingai išsimėčiusios nedideliame branduolio plote, kurį raižė vingiuotos ar tiesesnės gatvelės bei akligatviai. Kaimo branduolio pastatai buvo dėstyti itin laisvai – matyt, taip buvo patogu jų statytojams bei šeimininkams, nesistengiant tiksliai paisyti pasaulio šalių krypties, kaimo gatvelių bei kitko. Buvo išlikę senosioms epochoms būdingi baltiški kiemai – netaisyklingo plano, su šalia jų netvarkingai dėstytais pastatais.
Aukščiausioje vietoje buvo įrengtos kaimo kapinaitės, suptos Petrelių sodybų. Pietvakariniame branduolio pakraštyje stovėjo kaimo mokyklos sodyba. Didesnė kaimo gatvė jungė šiaurinį vieškelį į Saugas ir pietvakarinį vieškelį link plento Žemaitkiemis – Sakūčiai. Į pietryčius nuo kaimo branduolio, šalia Tenenio upės nedidelio intako pakilumėlėje stovėjo vėjo malūnas. Kitas vėjo malūnas buvo lygumose šiauriau kaimo branduolio, tarp ten stovėjusių vienkiemių. Piečiau kaimo branduolio tekėjo Tenenio upės intakas, į kurį buvo suvesta daug sausinimo griovių. Nedideliais sausinimo grioveliais buvo išraižytos kaimo valdų drėgnesnės vietos.
400px | thumb| left | Sodyba branduolio pakraštyje, prie vieškelio į [[Kukorai|Kukorus. 1969 m. ]] Antrasis pasaulinis karas Petrelių kaimo sodybų žymiau nepalietė – čia nebūta didesnių kautynių, užsistovėjusios fronto linijos. Deja, kaip ir visoje Mažojoje Lietuvoje netekta beveik visų senųjų kaimo gyventojų, jų papročių, tradicinės gyvensenos ir viso kito. Laimei, sovietiniai pertvarkymai daugiau sukosi aplink kaimą: plačiais ir giliais grioviais buvo išvagotas Tenenio slėnis, praplatinti vieškeliai, daug kur netekę savo tradicinio apželdinimo beržų bei kitų medžių juostomis. Į rytus nuo kapinių buvo pastatytas standartinis keliabutis gyvenamasis namas ūkio darbininkams. Dalyje sodybų nugyventus senuosius didžiuosius ūkinius pastatus keitė vargingos pašiūrės. Vis mažėjo ir senųjų pastatų, dalis likusiųjų buvo gerokai apleista ar perdirbinėta.
Vietos ūkio gamybiniai – ūkiniai didieji pastatai, nušluoti po 1991 metų, buvo statomi kiek nuošaliau nuo branduolio ir vaizdingiausių Petrelių vietų nesudarkė. Aplink dar liko ir kiek senųjų vienkiemių – matyt, nuošalaus kaimo taip ir nesuspėta perdirbti pagal sovietinės standartinės gyvenvietės modelį. Nesibrauta ir į patį senąjį kaimo branduolį – ten išliko senosios gatvelės, nemaža senųjų medžių bei vaizdingų tradicinių pastatų. 2007 m. kaimo branduolyje ir greta jo dar buvo užregistruota šešiolika senų sodybų su 30 senų pastatų. Tebebuvo vaizdingos kaimo kapinaitės su tradiciniais antkapiniais paminklais. Pagrindinę kaimo gatvę tebepuošia dar XIX a. pabaigoje ją apjuosę ąžuolai.
Cadillac SRX
Cadillac SRX yra prabangus visureigis, kurį gamina Cadillac. SRX buvo pristatytas kaip 2004 metų modelis. Automobilis siūlomas su 4,6 l 320 AG Northstar V8 ir 260 AG High-Feature V6 variklius, jis gaminamas ant GM Sigma platformios, kurią dalinasi su Cadillac CTS ir Cadillac STS, galimos 5-6 pavarų automatinės transmisijos. Automobilis yra galinių arba visų ratų varomas. Automobilio bazinė kaina yra $36 990, o V8 kaina $44 990.
Plonka Košcelnos Šv. Archangelo Mykolo bažnyčia
'''Plonka Košcelnos Šv. Archangelo Mykolo bažnyčia' – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Lapių valsčiuje, Plonka Košcelnos kaime, ul. Kościelnej 64'' gatvėje. Bažnyčios ilgis 55 m; plotis 25 m ir aukštis 20 metrų.
Istorija
1664 m. šioje vietovėje buvo pastatyta medinė bažnyčia ir 1678 m. pašventinta. 1800 m. šalia bažnyčios pastatyta medinė varpinė. Dabartinė bažnyčia pastatyta 1906-1913 metais. 1913 m. rugpjūčio 15 d. bažnyčią pašventino vyskupas Antanas Karosas. 1952 m. šalia bažnyčios pastatyta klebonija. 2011 m. vasario 24 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Bogota
Bogota (, ofic. Santa Fe de Bogotá) – miestas vidurio Kolumbijoje, šalies sostinė ir didžiausias miestas, sutampa su sostinės apygardos ribomis. 7,10 mln. gyventojų (2005). Miestas išsidėstęs 2640 m aukštyje virš jūros lygio, kalnų apsuptoje lygumoje, Rytinėje Kordiljeroje (Andų kalnų dalis). Klimatas vidutinis, metinė temperatūra apie 14 °C. Bogota yra vienas iš labiausiai besiplečiančių Pietų Amerikos metropolinių arealų (pagrindiniai priemiesčiai – Bosa, Engativá, Fontibón, Suba, Usaquén, Usme).
Pramonės šakos: spauda ir leidyba, automobilių surinkimas, maisto apdirbimas, tekstilė, metalo apdirbimas, mašinos ir įrengimai, elektros prietaisai. Mieste yra daug bankų ir korporacijų. Bogota su kitais miestas susisiekia greta nutiesta Panamerikos magistrale, geležinkeliais, yra tarptautinis El Dorado oro uostas. Veikia valstybinis universitetas, aukso muziejus, stovi paminklas šalies didvyriui Simonui Bolivarui.
Bogotos senamiesčiui būdingos siauros gatvelės, su vienaukščiais ar dviaukščiais kolonijinės architektūros pastatais (yra XVI–XIX a. paminklų), besidriekiančios išilgai kalnų. Naujuose rajonuose – platūs prospektai su šiuolaikine architektūra.
Istorija
Indėnų laikais miestas vadinosi Bakata ir buvo didelis muiskų civilizacijos centras. 1538 m. rugpjūčio 6 d. konkistadoras Gonsalas Chimenesas de Kesada (Jiménez de Quesada) įkūrė naują miestą ir pavadino Santa Fé de Bacatá. Ilgainiui Bakata tapo Bogota.
Každailis
Každailis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Každailienė (ištekėjusi moteris) ir Každailytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dambo
Dambo  – 1941 m. JAV muzikinis animacinis filmas vaikams, prodiusuotas Volto Disnėjaus. Filmas sukurtas pagal rašytojos Helen Aberson ir iliustruotojo Harold Pearl to paties pavadinimo knygą, kino teatruose pasirodė 1941 m. spalio 23 d.
JR Alsa Vilnius
Vilniaus „Alsa“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Įkurta 1993 m., 1995 m. vasarą žaidė II lygoje, tačiau bankrutavus ROMAR Mažeikiai komandai gavo pakvietimą į aukščiausiąją lygą ir gavo jaunių rinktinės statusą. 1996 m. pavasarį tapo „Panerio“ globojama komanda, o 1996 m. vasarą jos pagrindu sudaryta dukterinė „Panerio“ komanda.
Piti rūmai
Piti rūmai  – didžiausi Florencijoje rūmai, renesanso laikotarpio architektūros paminklas, stovintis to paties pavadinimo pasvirusioje aikštėje, šalia renesansinių Bobolio sodų, Oltrarno („už Arno“) kvartale, į pietvakarius nuo Pontė Vekijo tilto. miniatiūra|240px|left|Vaizdas nuo Bobolio sodų
Istorija
XV a. pastatyti rūmai priklausė bankininkui Luca Pitti (1398–1472), kuris negalėdamas išlaikyti rūmų juos pardavė. Rūmai tarnavo kaip rezidencija Toskanos kunigaikščiams iš Medičių ir Habsburgų Lotaringų dinastijų, italų karaliams. 1919 m. karalius Viktoras Emanuelis III rūmų pastatus perdavė Italijos valstybei, kuri juos pertvarkė ir įkūrė muziejų kompleksą.
XVI a. istoriko Džordžo Vazario manymu, rūmų architektais laikytini Filipas Bruneleskis ir jo mokinys Luca Fancelli.
Kampė
Kampė graikų mitologijoje – moteriškos lyties pabaisa. Ji saugojusi Hekatonkheirus ir Kiklopus Tartare po to, kai Kronas juos ten įkalino. Kampė buvo užmušta Dzeuso, kai ši gelbėjo savo dėdes, norėdamas pagalbos kovoje prieš titanus (Titanomachijoje). Kampė vaizduojama panašiai kaip sfinksas ir kartu moteriškos lyties drakonas, taip pat turinti skorpiono uodegą.
Laboratorija
thumb|right|200px|[[Biochemija|Biochemijos laboratorija]] thumb|right|200px|Neorganinės chemijos laboratorija Vilniaus universitete Laboratorija – vieta (kambarys, kambarių grupė, pastatas) su visa reikiama įranga atlikti mokslinius tyrimus, bandymus, matavimus.
Laboratorijos būna:
Sauga
Laboratorijoje dažnai yra daug daugiau įvairių pavojaus šaltinių nei paprastame kambaryje, todėl reikalingos ir padidintos atsargumo priemonės tam, kad išvengti pavojų. Prieš pradėdamas dirbti laboratorijoje žmogus visada turi susipažinti su saugos taisyklėmis ir su tvarka kaip be panikos greitai ir teisingai likviduoti įvykusius nelaimingus atsitikimus.
Therion
Therion – Švedijos metalo grupė 1987 m. įkurta Christofer Johnsson. Grupės pavadinimas Therion kilęs iš grupės Celtic Frost albumo To Mega Therion. Pats žodis yra iš Naujojo Testamento ir reiškia Žvėrį (Šėtoną).
Grupė savo karjerą pradėjo grodama death metalą. Po 1993 m. Therion pradėjo stilių keisti daugiau link doom metalo ir eksperimentuoti metalo muziką maišydama su džiazu, industrine muzika, religinėmis giesmėmis. 1996 m. grupė su albumu Theli perėjo prie simfoninio metalo stiliaus ir yra laikomi vieni šio stiliaus pradininkų ir populiarintojų. Pradėti naudoti gyvi simfoniniai orkestrai, klavišiniai instrumentai, moteriški vokalai.
Kažemėkas
Kažemėkas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Therion
Therion kūriniams būdinga mitologinė, okultinė, maginė tematika. Daugelio grupės kūrinių autorius yra Thomas Karlsson – magų ordino Dragon Rouge vienas kūrėjų.
Prie Therion dainų kūrybos yra prisidėję daug įvairių atlikėjų, kadangi grupės sudėtis dažnai kinta, be to, grupė kviečia daug kviestinių atlikėjų. thumb|300px|left|Paryžius, 2007-12-22.
Kažemėkas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kažemėkienė (ištekėjusi moteris) ir Kažemėkaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Uličiai
thumbUličiai – rytų slavų gentis, VIII–X a. gyvenusi žemėse Dniepro žemupyje, prie Pietinio Bugo ir Juodosios jūros pakrantėje.
Įvairiuose metraščiuose uličius vadino įvairiai – ulučiai (улучи), ugličiai (угличи), ulutičiai (улутичи), liutičiai (лютичи), lučianai (лучане)
Uličių sostinė buvo miestas Peresečenis (Пересечень), buvęs netoli dabartinio Moldovos miesto Orhei.
X a. pirmoje pusėje uličiai kovojo už nepriklausomybę nuo kunigaikščių Olego, Igorio ir Sviatoslavo Igorevičiaus valdomos Kijevo Rusios, tačiau po Sveneldo vadovaujamos Kijevo kariuomenės pergalių buvo priversti pripažinti Kijevo valdžią ir tapti Kijevo Rusios dalimi. Vėliau uličius ir tivercus į šiaurę išstumė atklydusios klajoklių pečenegų gentys. Ten uličiai susiliejo su volynėnais.
Paskutinį kartą uličiai minimi metraštyje apie 970 m.
Hekatoncheirai
Hekatoncheirai (, iš 'šimtas' +  'ranka') – ranka) graikų mitologijoje šimtarankiai, penkiasdešimtgalviai milžinai, kurie, kaip ir kiklopai, buvo Urano ir Gajos vaikai. Jie – siaubingi žemės sutvėrimai, padedantys naujajai dievų generacijai, kuriančiai pasaulio struktūrą tvarkos principais.
Kai Uranas įsiviešpatavo pasaulyje ir vedė Žemę (Gają) jie pagimdė tris didžiulius tarytum kalnai hekatoncheirus: Kotą, Briarėją („stiprųjį“) ir Gigį. Jiems gimus, pasaulį ištiko žemės drebėjimai, baisios audros ir potvyniai. Prieš jų baisią jėgą niekas negalėjo atsilaikyti, jų stichiška galia buvo beribė. Uranas pradėjęs neapkęsti jų ir įmetė į bedugnį Tartarą, bet jie buvo išgelbėti Krono. Kronui jie padėjo nuversti nuo sosto Uraną (kastruoti jį). Vėliau Kronas nusviedė juos atgal į Tartarą. Ten jie ir pasiliko saugomi Kampės, iki tol, kol juos išlaisvino Dzeusas. Krono vaikų (Dzeuso ir kt.) karo metu su titanais, jie vienu metimu mesdavo po šimtą akmenų į titanus. Po karo hekatoncheirai tapo Tartaro vartų sargybiniais.
Taip pat Iliadoje minima, nors tai niekur kitur nepaminėta, jog vienu metu dievai mėgino nuversti Dzeusą, bet Tetija pasikvietė hekatoncheirus Dzeusui pagalbon. Jie taip pat dažnai yra priskiriami jūros ar chtoninėms dievybėms.
Abakanas (upė)
Abakanas  – upė Rusijoje, Sibire, Chakasijoje, Jenisejaus kairysis intakas. Susidaro susiliejus Didžiojo ir Mažojo Abakano upėms Vakarų Sajane. Pradžioje teka Abakano kalnagūbriu, vėliau – į šiaurės rytus Minusinsko duburiu. Ties Abakano miestu įteka į Krasnojarsko tvenkinį.
Upė naudojama irigacijai, medienos plukdymui. Prie Abakano upės įsikūrę Abazos ir Abakano miestai.
Vietovardžio šaknis aba- neaiškios kilmės, o priesaga -kan plačiai paplitusi Sibire, dažnai suteikia mažybinę reikšmę ar žymi vietą. Liaudies etimologijoje teigiama, jog pavadinimas reiškia 'lokio kraujas'.
Titanas (reikšmės)
Titanas gali reikšti:
Kažukauskas
Kažukauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kažukauskienė (ištekėjusi moteris) ir Kažukauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Miranda
Miranda gali reikšti:
Abaševo kultūra
Abaševo kultūra – bronzos amžiaus archeologinė kultūra.
Arealas
Plito II tūkstantmečio pr. m. e. viduryje nuo Dniepro kairiojo kranto iki Tobolo upės Pietų Urale. Pavadinta pagal Abaševo kapinyną (Čiuvašija). Tyrinėta Baškirijoje, Čiuvašijoje ir Marių Respublikoje. Skiriami 3 A periodai: protoabaševo, ankstyvasis ir vėlyvasis.
Kultūra
Žmonės gyveno neįtvirtintose ir įtvirtintose gyvenvietėse. Vertėsi gyvulininkyste, iš dalies žemdirbyste. Mokėjo apdirbti metalą (rasta žalvarinių iečių antgalių, durklų, pentininių kirvių, pjautuvų, peilių), naudojo akmens, kaulo dirbinius. Gausu lipdytos keramikos su geometriniu ornamentu, papuošalų. Mirusiuosius laidojo kapinynuose ir pilkapynuose nedegintus.
Abraomas Juzefovičius
Abraomas Juzefovičius (? – 1519 m. rugsėjo 28 d. Lomazuose) – žydų pirklys 1488 m. perėjęs į stačiatikių tikėjimą ir 1507 m. gavęs Leliva herbą.
Valstybės tarnyba
1509-1519 m. Lietuvos didysis iždininkas, Smolensko seniūnas, Minsko vaitas, LDK tarybos narys, Kauno pilininkas. Kauno, Polocko ir Smolensko muitinių nuomininkas. 1518 m. dovanojo Vilniaus šv. Nikolajaus cerkvei garsųjį Kijevo Psalmyną ir ta proga įrašė jame ilgą prakeikimą tiems, kas išdrįs šį 1397 m. Kijeve vladykos Michailo paliepimu ir nuodėmingo vergo Spiridono, protodiakono ranka užbaigtą psalmyną iš minėtos cerkvės paimti.
Stengėsi palaikyti kuo glaudesnius ryšius su Lenkija, kur 1516 m. įsigijo valdų Karūnoje ir tapo Lenkijos piliečiu. Pasirėmęs herbiniu pagrindu, 1518 m. Krokuvoje sutarė dėl dukros Marinos ir Krokuvos kašteliono Jeronimo Jaroslavskio vedybų, ir tik jo mirtis sutrukdė įvykdyti šį sprendimą. Tačiau paskirtieji testamento vykdytojai kiek vėliau vis tik išleido Mariną už lenkų diduomenės atstovo.
Bordziluvka
Bordziluvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Rosošo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 80 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Keblys
Keblys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Keblienė (ištekėjusi moteris) ir Keblytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Alto del Karmenas
thumb|left|150px|Alto del Karmeno komunos padėtis Atakamos regione Alto del Karmenas – kaimas Atakamos regione (Čilė), Uasko provincijoje, Alto del Karmeno komunos centras.
Kaimas yra Uasko upės slėnyje, Transito ir Karmeno upių santakoje. Iki Valjenaro automobilių keliais yra 39 kn, iki Kopijapo – 189 km.
Alto del Karmeno komuna
Alto del Karmeno komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 5939 km². 2006 m. gyventojų skaičius – 4840 gyv. (gyventojų tankis 0,81 žm./km²), iš jų: Pagal gyvenamą vietą: Komunos gyventojai sudaro 2,03% Atakamos regiono gyventojų.
Komunos administracinis suskirstymas
Komuną sudaro 22 rajonai:
Tarptautinė tikinčiųjų socialistų lyga
Tarptautinė tikinčiųjų socialistų lyga (ILRS, International league of religious socialists) – tarptautinė tikinčiųjų organizacija, Socialistų Internacionalo asocijuota narė.
Įsteigta 1920 m., iki XX a. pabaigos veikė tik Europoje, bet jos įtaka pasaulyje vis didėja. 2004 m. lyga turėjo 200 tūkst. narių visuose žemynuose. Pagrindinė veiklos forma – suvažiavimai ir seminarai. Siekia švelninti globalizacijos ir marginalizacijos pasekmes, kovoja už religinę toleranciją, prieš žmogaus teisių pažeidimus, religijos panaudojimą politikai ir bet kokių formų religinį fundamentalizmą.
Nariai
Pirmininkas (nuo 2003 m.) – Peras Akselis Salbergas, Generalinis sekretorius – Endriu Hameris, valdybos narė nuo Lietuvos – Ona Kuprienė.
Antanas Erazmas Valavičius
Antanas Erazmas Visiginas Valavičius (, 1711 m. prie Gniezno – 1770 m. liepos 6 d. Varšuva) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos katalikų bažnyčios veikėjas.
Kederys
Kederys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pušynas (Klaipėda)
Pušynas – Klaipėdos miesto dalis, esanti tarp H. Manto, Geležinkelio ir Pušyno gatvių. Rajoną sudaro privatūs gyvenamieji pastatai bei dviejų-trijų aukštų daugiabučiai, daugiausiai išsidėstę prie H. Manto bei Geležinkelio gatvių. Vakarinėje rajono dalyje, šalia Geležinkelio gatvės eina geležinkelis Vilnius–Klaipėda. Seniau rajonas jungėsi su Universiteto mikrorajonu Įgulos gatve, tačiau pastačius geležinkelio viaduką, eismas buvo nutrauktas.
Kederys
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Zarasų rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Zarasų rajono savivaldybės taryba – Zarasų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Veikla
Rajono meru išrinktas Benjaminas Sakalauskas, jo pavaduotoju Arnoldas Abramavičius. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Jonas Sukavičius.
Chung-Ang universitetas
Chung-Ang universitetas – privatus universitetas, esantis Seule, Pietų Korėjoje.
Istorija
Chung-Ang universitetas atsirado iš 1918 metų balandžio mėnesį Chung-Ang metodistų bažnyčios įsteigto vaikų darželio. 1922-taisiais jis peraugo į mokyklą, ruošiančią vaikų darželio mokytojus. 1947 metais mokykla tapo koledžu. Korėjos karo metais jis buvo iškeltas į Busano miestą, 1953-taisiais oficialiai pripažintas kaip universitetas ir 1954-taisiais grąžintas į Seulą. Palaipsniui jis vis plėtėsi, 1978 metais buvo įsteigta pirmoji universitetinė ligoninė, o 1979 metais Anseong mieste buvo įsteigtas universiteto padalinys.
Struktūra
Universitete yra 18 fakultetų, 68 bakalauro studijų programos, 13 magistrantūros programų, jam priklauso dvi universitetinės ligoninės.
Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
'''Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia''' yra 8 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios Lietuvos bažnyčios:
Idrisidai
Idrisidai (arab.: الأدارسة) – tai pirmoji Sajidų (Sayyid) šiitų dinastija valdžiusi vakarų Magribą nuo 788 m. iki 985 m. Dinastija pavadinta pirmojo sultono Idris I garbei.
Istorija
Dinastijos įkūrėjas buvo Idris I, kalifo Ali ir jo žmonos Fatimos, pranašo Mahometo dukros, vaikaitis. Būdamas Sajidų šiitu, Idris I buvo persekiojamas Abasidų ir 786 m. pabėgo į Magribą, kur jį priėmė berberai. Maisaro sukilimas prieš arabų valdovus (739–742 m.) sukompromitavo Šiaurės Afrikos kalifato valdžią, tad Idriso I karalystė tapo pirmąja autonomine islamo valstybe Maroke. Jo sūnus Idris II tėvo kolonizuotą Feso vietovę pavertė karalystės sostine. Pabėgėlių iš Kairuano (Tunisas) ir Andalūzijos dėka miestas tapo islamizacijos ir arabizacijos Š. Afrikoje centru. Karalystė buvo išplėsta užimant Aukštąjį Atlasą ir kariaujant prieš Tlemseną. Idrisidų valdoma valstybė Maroke tapo galinga ir įtakinga lyginant su aplinkinėmis: Beregvarų (į pietus nuo Feso), Nekoro (Rifo kalnai), Miknasų ir Magravų (vakarų Alžyras).
Po Muhamedo valdymo (828–836 m.) karalystė buvo padalinta jo aštuoniems broliams. Kova karalystės viduje silpnino šalį ir, kai Jahijos IV valdymo metais karalystė vėl buvo suvienyta, vis tiek liko silpna ir puolama Fatimidų. 917 m. Fatimidų dinastija perėmė valdymą iš Idrisidų. 926 m. Idrisidams su Kordobos kalifato (Ispanija) pagalba pavyko nugalėti Fatimidus, bet neteko Feso. Liko tik Seuta, Tanžeras ir Rifo kalnų šiaurinė dalis. Čia dar kurį laiką valdė nuo Omejadų (Umayyad) priklausoma Idrisidų dinastijos šaka pradedant Idriso II sūnumi Umaru. 1010 m. jie įsikūrė Malagoje ir 1016 m. tapo gerai žinomos Ispanijos istorijoje Hamudidų (Hammudid) dinastijos pradininkais.
985 m. mirė paskutinis Idrisidų dinastijos sultonas, kuris valdė Maroką ir jis atiteko Magravų dinastijai.
Valdovai
500px|
JAV Mergelių salų vyrų futbolo rinktinė
JAV Mergelių salų vyrų futbolo rinktinė – JAV Mergelių saloms atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja JAV Mergelių salų futbolo federacija (U. S. Virgin Islands Soccer Federation). Tai viena silpniausių pasaulio rinktinių. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
CONCACAF narė nuo 1987 m., FIFA narė nuo 1998 m.
Kožanuvka (reikšmės)
Kožanuvka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Asonas
Asonas – ežeras Lietuvoje, Trakų rajono šiaurės vakaruose, 7 km į šiaurę nuo Aukštadvario, ties riba su Elektrėnų savivaldybe. Ilgis rytų-pietvakarių kryptimi 1,42 km, plotis iki 0,48 km. Altitudė 180,4 m. Giliausia vieta siekia 15,4 m. Krantai statūs, aukšti, sausi, nusėti rieduliais, rytinis krantas žemas ir pelkėtas. Iš vakarų prieina Mergiškių Kalvos miškas. Kranto linijos ilgis 3,96 km. Atabradas padengtas smėliu. Įteka Strėvos baseinui priklausantis bevardis upelis. Ežeras nenutekantis.
Prie Asono ežero įsikūrę Guronių, Liaukiškių (Trakų rajone) ir Liaukiškių (Elektrėnų savivaldybėje) kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Giedrius Titenis
Giedrius Titenis (g. 1989 m. liepos 21 d. Anykščiuose) – Lietuvos plaukikas ir olimpinės rinktinės narys.
Kedys
Kedys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kedienė (ištekėjusi moteris) ir Kedytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jean Tinguely
Žanas Tangli (ar Tengli, Tengeli,, 1925−1991 m.) – XX a. Šveicarijos skulptorius, geriausiai žinomas dėl mechaninius mechanizmus primenančių, judančių kinetinio meno kūrinių.
Biografija
Žanas Tangli gimė 1925 m. gegužės 23 d. Freiburge Šveicarijoje. Mokėsi Bazelyje. Dar prieš 1940 m. jis pradėjo kurti skulptūrines konstrukcijas, pakabintas lubose, kurių dalys judėdavo variklių pagalba. Jis vėliau jas pavadino Méta-Malevich. terminu. 1954 m. meno kritikas Pontus Hultén jas pavadino Méta-mécaniques (meta-mechaniniai įrenginiai) terminu, kuris prigijo plačiajame vartojime. Ž. Tangli 1941−1945 m. mokėsi pas Julia Ris Bazelio dailės mokykloje, susipažino su Kurt Schwitters ir kitų dadaistų darbais, kurių buvo ženkliai paveiktas. Po 1945 m. Ž. Tangli trumpai užsiėmė tapyba kurdamas siurrealistinius paveikslus. Vėliau atsidėjo vien judančios skulptūros kūrybai. 1952 m. su žmona Eva Aeppli menininkas persikėlė į Prancūziją. 1954 m. Arno galerijoje Paryžiuje įvyko pirmoji Ž. Tangli paroda.
Ž. Tangli kūrė konstrukcijas, kurios galėjo judėti be žmogaus įsikišimo. 1950-ųjų pabaigoje jis sukūrė grupę automatizuotų mechanizmų pavadinimu Meta-Matics, kurie galėjo braižyti abstrakčius grafikos kūrinius. 1959 m. Paryžiaus bienalės parodoje viena tokia mašina braižė lankytojams piešinius įmetus monetą. Ž. Tangli skulptūros dažnai būdavo sudarytos taip, kad žiūrovui užtektų nuspausti mygtuką ar svirtį, ir jos pradėdavo judėti. 1955 m. Ž. Tangli dalyvavo kinetinio meno kūrėjų parodoje Denise René galerijoje Paryžiuje. 1958 m. dalyvavo pasirodyme kartu su Yves Klein. 1960 m. Ž. Tangli pasirašė ties naujojo realizmo menininkų manifestu. Nuo 1965 m. Ž. Tangli gyveno su drauge Nike de San Fal, kurią 1971 m. vedė. Kartu su žmona dirbo ties viešų fontanų projektais. 1983 m. įgyvendintas Stravinskio fontano projektas su 16 mechaninių paukščių, purškiančių vandenį, netoli Pompidu centro Paryžiuje. Nuo 1968 m. Ž. Tangli gyveno Šveicarijoje netoli Freiburgo.
Kaukazinė voverė
Kaukazinė voverė (Sciurus anomalus) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikas. Randamas Armėnijoje, Azerbaidžane, Gruzijoje, Graikijoje (tik Lesbo saloje), Irane, Irake, Izraelyje, Jordanijoje, Libane, Sirijoje ir Turkijoje.
Keleris
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tongas
Tongas (kinų kalba 堂, pinyin - táng) - bendras pavadinimas kinų kilmės amerikiečių kriminalinėms organizacijoms, veikiančioms kinų kvartaluose (daugiausiai JAV). Pažodžiui verčiant reiškia „halė“.
Pirmieji tongai susikūrė XIX a. antroje pusėje ir buvo skirti bendrai apsaugai, ypač, nuo rasistų, nacių ar kitų priešiškai nusiteikusių kaimynų. Dauguma jų narių buvo iš neprestižinių šeimų ir negalėjo jungtis prie pripažintų verslo gildijų ar asociacijų, todėl pagal triadų modelį sukurdavo savas sąjungas.
Tarp 1850 ir 1920 metų San Franciske, Los Andžele ir Klyvlende buvo ypač dažni tongų tarpusavio karai dėl pelno, teritorijos ir įtakos. Nuo 1930 metų tongų karų pradėjo mažėti, kaip ir apskritai smurtinių veiklos metodų. Organizacijos ir jų padaliniai pradėjo legalizuotis, į savo veiklą įtraukti daugiau teisininkų, verslininkų ir kitų profesionalų.
Limitanėjai
Limitanėjai buvo lengvieji pėstininkai, saugoję tolimas Romos valstybės sienas ir pasienio rajonus. Prireikus jie turėdavo sulaikyti įsiveržusį priešą, kol šį galės kontraatakuoti pagrindinė kariuomenė. Limitanėjų pajėgos atsirado III a. pabaigos karinių reformų metu ir, manoma, kad jos pratęsė imperijos egzistavimą, nes gana ilgai padėdavo atremti barbarų įsiveržimus.
Limitanėjų atsiradimas
Istorikai tiki, kad paskutinės karinės reformos Romos imperijoje prieš šiai suskylant buvo pradėtos III a. pabaigoje Diokleciano. Gali būti, kad limitanėjai buvo sukurti per pirmojo Romos imperatoriaus krikščionio Konstantino Didžiojo reformų, kai šis 300 m. e. m. padalino Romos kariuomenę į dvi dalis:
Limitanėjų ypatumai
Limitanėjai buvo sukurti beveik tuo pačiu metu kaip ir komitatensiai. Limitanėjai buvo lengviau ginkluoti ir mažiau patyrę už komitatensius. Limitanėjų pagrindiniai ginklai buvo ietys, o šarvuoti jie buvo lorikomis hamatomis. Jų paskirtis buvo trukdyti įsiveržusiems priešams, sulėtinti jų judėjimą savoje teritorijoje, kad stambesnės ir galingesnės komitatensių pajėgos spėtų atvykti ir sutriuškinti įsiveržusį priešą.
Komitatensiai sudarė pagrindinę Romos legionų dalį, tai buvo profesionalūs sunkieji pėstininkai (atitikę ankstesniosios Romos kariuomenės principus ir triarijus, kurie buvo sunkiai ginkluoti kalavijininkai).
Pasekmės
Po karinių reformų Romos kariuomenės gynybinė galia padidėjo, tačiau tai sukėlė savų problemų.
Konstantiną I kritikavo už tai, kad jis leido atsirasti „antrarūšiams“ pėstininkams, kuriuos dažnai verbuodavo iš ne romėnų, kuriems buvo pavesta saugoti neramiausius Romos regionus. Elitiniai komitatensiai ir Scholae Palatinae (vėlyvosios Romos imperatorių, pvz., Konstantino I, asmens sargybiniai) buvo nepatenkinti, kad jiems teko paprasčiausia rūmų apsauga ir kad jiems tenka veikti kaip paprasčiausiai miestų policijai, kol netoliese prie sienos nekyla pakankamai rimta grėsmė, kad prireiktų jų kaip karių.
Limitanėjų pajėgų kovinė parengtis palaipsniui smuko, kadangi jiems tekdavo gyventi prastomis sąlygomis nuskurdusiuose užkampių miestuose, ne taip, kaip komitatensiai, kurie būdavo įkurdinami labiau klestinčiuose imperijos regionuose. Tai gadino vėlyvosios Romos imperijos discipliną ir moralę. Einant laikui limitanėjai nusėsdavo savo bazavimosi vietose, jie ėmė darytis ne tik kareiviais, bet ir ūkininkais bei žemių savininkais. Jie įsitaisydavo šeimas ir imdavo pragyventi iš žemės ūkio, o ne vien iš karinės tarnybos.
Įgyvendintos karinės reformos leido Romos imperijai po Konstantino valdymo pratempti dar 140 metų, nors tuo metu palei Romos imperiją vyko gausios migracijos ir įsiveržimai iš šiaurės ir rytų, veikė tokios tautos kaip hunai, gotai, vandalai, ostrogotai, sarmatai, alanai, burgundai, saksai, frankai, kurie palaipsniui silpnino Romos imperiją, kol ši 476 m. žlugo.
Nove Motulė
Nove Motulė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. ši teritorija priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas 1911 m. padalinus Motulės (Motule) kaimą. Šis padalinimas įvyko dėl naujų neturtingų atvykėlių iš Liublino Firlio valsčiaus, Lubartovskio apskrities. Ginčas kilo tarp senųjų gyventojų ir kunigo, kuris norėjo statyti bažnyčią jų žemėse. Atvykus naujiems gyventojams pastatyta ir nauja mokykla. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo kaimo įkūrėjo Motulo Staniučico (Motul Staniuczyc) pavardės, kartais painiojamo su Stančiku (Stańczyk).
Vilja Luganas
Vilja Luganas – kvartalas, esantis pietvakarinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.
Kvartalas apribotas ''Eva Perón, Gral. Paz, José Barros Pazos, Lisandro de la Torre, Cnel Roca, Escalada'' gatvių. Kvartalas įkurtas 1908 m. ir pavadintas jo įkūrėjo José Ferdinando Francisco Soldati gimtojo miesto Lugano (Šveicarija) garbei. 1909 m. įkurta geležinkelio stotis, o 1910 m. pirmasis aerodromas šalyje.
KSVK
KSVK – Rusijos stambaus kalibro (12,7 mm) snaiperinis šautuvas (КСВК; Крупнокалиберная Снайперская Винтовка Ковровская), kartais priskiriamas priešsnaiperiniams šautuvams, kartais – prieštechnikiniams šautuvams.
Šautuvas sukurtas Kovrovo ZID gamykloje (ЗИД, Завод имени Дегтярева), konstruktoriai V. Negrulenko (В.И. Негруленко), J. Žuravliovas (Е.В. Журавлев), M. Kučinas (М.Ю. Кучин) ir J. Ovčinikovas (Ю.Н. Овчинников). Pradinis šautuvo variantas vadintas SVN-98 (СВН-98, снайперская винтовка Негруленко). Senesnis KSVK pavadinimas buvo ASVK.
KSVK naudoja įvairūs specialios paskirties daliniai. Numatytas naudoti kovai su nusikaltėliais, dėvinčiais neperšaunamas liemenes, stabdyti mašinas Manoma, kad buvo naudojamas Čečėnijoje kaip priešsnaiperinis šautuvas, kurio kulka pramuša medines ar plytines sienas.
Naudoja rusiškus 12,7x108 mm šovinius, dar žinomus kaip .50 Russian. Šiuo šovinius naudoja kulkosvaidžiai DŠK (ДШК), DŠKM (ДШКМ), NSV (НСВ). Kulkosvaidžių šoviniai būna su kelių rūšių kulkomis: padegamosiomis MDZ (МДЗ, мгновенного действия зажигательная 'akimirksninio veikimo padegamoji'), šarvamušėmis B-32 ir šarvamušėmis padegamosiomis trasuojančiomis BZТ-44 (БЗТ-44, бронебойно-зажигательно-трассирующие). KSVK iššauta B-32 tipo kulka už 2 km pramuša kareivišką neperšaunamąją liemenę. Mažesniais nuotoliais pramuša daugelio lengvai šarvuotų taikinių šarvus. Pranešama, kad Tulos šovinių gamykla KSVK šautuvui gamina specialius snaiperinius šarvamušius šovinius SPB-12,7 (СПБ-12.7), pasižyminčius geru glaudumu šaudant. Šaudant paprastais kulkosvaidžių 12,7 mm šoviniais šautuvo taiklumas nėra didelis (300 m nuotoliu kulkos pataiko į 16 cm skersmens apskritimą).
KSVK yra bullpup konstrukcijos, pertaisomas, užtaisomas 5 šovinių dėtuve. Vamzdžio gale yra masyvus laibgalio įtaisas, kuris veikia kaip laibgalio stabdis (apie 2,5 karto sumažina atatranką) ir liepsnos slopintuvas. Ant šautuvo uždedami įvairūs dieniniai ir naktiniai taikikliai. Turi ir paprastą taikiklį kaip atsarginį variantą.
Mindelas
Istorija
XIX amžiuje čia buvo angliakasybos taškas; anglis garlaiviais buvo eksportuojama į daugelį žemynų. 1885 m. pro Mindelą nutiestas pirmasis transatlantinis kabelis, dėl to 1912 m. įgijo pasaulinę svarbą.
Raigardo kraštovaizdžio draustinis
Raigardo kraštovaizdžio draustinis – saugoma gamtos teritorija Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Druskininkų, rytinėje Raigardo slėnio pusėje. Įkurtas 1960 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti didžiausią Lietuvos sufozinį cirką – Raigardo slėnį. Gausu šaltinių, spartinančių sufoziją ir padedančių susidaryti cirkams. Pavasario potvynių metu Nemunas ardo slėnio šlaitą. Beveik visą draustinio teritoriją dengia miškai (pušynai), žemapelkėse yra juodalksnynų. Draustinyje sutinkami reti augalai: kalninė arnika, smiltyninis gvazdikas, siauralapė smiltė.
Draustinio teritorijoje įsikūręs gatvinis kaimas – Švendubrė.