cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laivo Kilis
κ Vel ir δ Vel kartu su ι Car ir ε Car sudaro „netikrą kryžių“, panašų į Pietų Kryžiaus žvaigždyną.
Ryškiausios žvaigždės:
Bajorgiris
Bajorgiris – miškas Kupiškio rajone, Skapiškio seniūnijoje, Skapgirio masyvo dalis. Prieina prie Bajorų. Anksčiau miškas buvo Mirabelio dvaro valda, tarpukariu priklausė Skapiškio girininkijai.
Vlodavos Didžioji sinagoga
Vlodavos Didžioji sinagoga  – sinagoga esanti Vlodavos mieste ''ul. Czerwonego Krzyża 7'' gatvėje. Sinagogos plotis 26 m, o ilgis 30,6 m, kubatūra 8500 m³. Tai viena geriausiai savo autentiškumą išlaikiusių sinagogų visoje Lenkijoje. Šalia sinagogos stovi Vlodavos Mažoji sinagoga.
Istorija
Barokinio architektūros stiliaus sinagoga buvo pastatyta 1764–1774 m. pagal italų architekto Paolo Fontana projektą. Pastatyta vietoje Vlodavos Senosios sinagogos. Sinagogos statybas finansavo Čartoriskių šeima. 1901 m. Didžiojoje Britanijoje gyvenę žydų emigrantai iš Vlodavos miesto Londone įkūrė Vlodavos pavadinimo sinagogą, kuri buvo uždaryta 1987 metais. Per I pasaulinį karą smarkiai apdegė sinagogos vidus. 1936 m. pastatytas Aron hakodešas. Per II pasaulinį karą naciai nusiaubė sinagogą ir įkūrė joje karinį sandėlį. Po karo iki 1970 m. sinagogoje veikė parduotuvė. XX a. aštuntame dešimtmetyje prasidėjo sinagogos rekonstrukcija. 1983 m. sinagogoje įkurtas muziejus.
Literatūra
Włodawa Synagogue
Radutiškės
Radutiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės rytuose, 1 km į pietvakarius nuo Liutonių.
Istorija
Po savivaldybių reformos 2000–2002 m. laikinai priklausė Elektrėnų savivaldybei.
The Oracle
„The Oracle“ – penktasis amerikiečių alternatyviojo metalo grupės „Godsmack“ studijinis albumas, išleistas 2010 m. gegužės 4 d. Albumo singlai „Whiskey Hangover“, „Cryin' Like a Bitch“ ir „Love-Hate-Sex-Pain“ pateko į JAV „Billboard“ roko singlų reitino dešimtuką. Nepaisant nevienodų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę JAV buvo parduota per 117 tūkstančių albumo kopijų ir jis debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas trečiuoju grupės įrašu, pasiekusiu reitingo viršūnę. 2011 m. pabaigos duomenimis, JAV parduota per 500 tūkstančius „The Oracle“ kopijų.
Amundseno jūra
Amundseno jūra – jūra, kuri priklauso Pietų vandenynui. Jūra yra prie Antarktidos Elsvorto ir Marie Byrd žemių pakrantės, tarp 100° ir 123° vakarų ilgumos.
Geografija ir klimatas
Ribojasi su Roso ir Belingshauzeno jūromis. Jūros plotas – 98 000 km², didžiausias gylis – 585 m. Vandens temperatūra jūros svyruoja nuo 0,2 °C; iki −1,8 °C. Druskingumas siekia 32–34‰. Jūroje daug fitoplanktono. Jūrą visus metus dengia ledai. Dėl vykstančio klimato atšilimo pastebėta, kad nuo Vakarų Antarktidos ledo skydo ledynų nuolat atskyla ir į Amundseno jūrą slenka dideli ledo gabalai.
Istorija
Jūra pavadinta garsaus norvegų keliautojo, poliarinių sričių tyrinėtojo Roaldo Amundseno vardu.
Šaltenių apylinkė (Kelmė)
Šaltenių apylinkė (arba Šaltinių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Baršiškių apylinkės ir Kušleikių apylinkės. 1969 m. sausio 13 d. Šaltenių apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Kelmės apylinkės ir Šaukėnų apylinkės.
Mykolas Kazimieras Girdvainis
Mykolas Kazimieras Girdvainis (, 1841 m. spalio 20 d. Vilnius – 1925 m. gruodžio 27 d. Išlynos, Kražių valsčius) – Lietuvos ichtiologas, bitininkas. Žuvininkystės pradininkas Lietuvoje.
Laminas
Laminas, V klasės tarpinių gijų baltymai – fibriliniai baltymai, veikiantys kaip ląstelės branduolio apvalkalo atraminiai baltymai ir dalyvaujantys transkripcijos branduolyje reguliacijoje. Laminai, reaguodami su asocijuotais apvalkalo vidinės membranos baltymais, sudaro branduolio pamušalą. Jie dalyvauja branduolio apvalkalo išardyme ir sumontavime kariokinezėje bei branduolio porų išdėstyme.
Mykolas Kazimieras Girdvainis
Biografija
1866–1873 m. Varšuvoje studijavo gamtos mokslus, agronomiją, vėliau Vokietijoje, Prancūzijoje, Didžiojoje Britanijoje ir Liuksemburge specializavosi ichtiologijoje, entomologijoje. 1878 m. Paryžiaus mokslų akademijos narys. miniatiūra|200px|right|Kapas [[Stulgių kapinėse]]
Laminas
A, B ir C tipų laminai
Gyvūninėse ląstelėse yra A ir B tipų laminų, kurie skiriasi ilgiu ir pI. Žmogaus ląstelėse yra trys jų genai, valdomi diferencijuotai.
Mykolas Kazimieras Girdvainis
Biografija
1876 m. pradėjo tirti Lietuvos vandens gyvūnus, Šiauliuose surengė Lietuvos gėlųjų vandenų ir Baltijos, Juodosios jūros faunos parodą. 1881 m. Gerkonyse (prie Dūkšto) įsteigė žuvų veisyklą, joje pirmasis iš dirbtinai apvaisintų ikrų užaugino seliavas. 1880–1885 m. suprojektavo ir įrengė žuvivaisos įmonę Vokėje. 1895 m. savo lėšomis į Nemuną, Dauguvą, Vyslą paleido sterlių, Trakų ežeruose įveisė karpius, sykus. Lietuvoje, Lenkijoje, Ukrainoje įsteigė apie 350 žuvininkystės ūkių. 1883–1893 m. tyrė ungurių biologiją, migraciją iš Atlanto vandenyno į Somos upę Prancūzijoje. Tyrė bitininkystės problemas.
Laminas
Funkcija ir sandara
Laminai būna sutelkti dviejose branduolio vidaus vietose. Jie sudaro branduolio pamušalą, esantį po vidine apvalkalo membrana, ir savotišką šydą, nukleoplazmoje.
Mykolas Kazimieras Girdvainis
Biografija
Palaidotas Stulgių kapinėse (Kelmės rajone).
Laminas
Funkcija ir sandara
Lyginant laminus su citoplazmos tarpinių gijų baltymais aptikta, kad laminai turi papildomas 42 aminorūgščių liekanas (šešias heptadas) spiralėje 1b. Domeno C galas turi lokalizavimo branduolyje žymę, Ig klostės tipo domeną.
Laminas A toliau apdorojant praranda paskutines 15 aminorūgščių ir farnezilintą cisteiną. A ir C laminai, jungdamiesi galva prie uodegos, sudaro homodimerus.
Mitozės metu laminus fosforilina MPF veiksnys ( 'mitozę skatinantis veiksnys'), kas pradeda branduolio pamušalo ir apvalkalo išardymą. Kariokinezės metu atskyrus chromatides (ar chromosomas) branduolio pamušalo dalelių laminai būna defosforilinami, kas pradeda naujų branduolio apvalkalų sumontavimą.
Magravai
Magravai (, ⵉⵎⵖⵔⴰⵡⵏ Imeghrawen) – berberų gentis gyvenusi centriniame ir vakarų Alžyre. Jų vardu vadinama ir dinastija bei valstybė, valdžiusi vakarinę Magribo dalį nuo 987 m. iki 1070 m.
Gentis
Magravai, kaip ir kitos Zenata gentinei sąjungai priklausę gentys, buvo viena pirmųjų islamą prėmusių berberų genčių Atlaso kalnų regione - tai jie padarė VII a.. Jie 683 m. padėjo Omejadų generolui Ukbahui ibn Nafi (Uqbah ibn Nāfi) jo Šiaurės Afrikos užkariavimuose ir žygiuose link Atlanto.
Nusilpus Omejadų kalifatui, Magravai tapo autonomiški. Ilgainiui jie atsimetė nuo sunizmo ir VIII a. persimetė į charidžitų tikėjimą. Todėl jie sudarė sąjungas su Maroko Idrisidais, vėliau - su Kordobos kalifatu Ispanijoje.
Valstybė
Regione kylant Fatimidų kalifatui, magravai laviravo tarp vietinių galybių. Nuo X a. palaikė Omejadus iš Kordobos kovoje prieš Fatimidus. 967 m. jie įsitvirtino Sidžilmasoje, iš kur išstūmė midrarų gentį.
Žlugus Idrisidų dinastijai, Maroke hegemoniją gavo Omejadai, tačiau dėl realios valdžios krašte kovojo Magravai ir Ifranidai (pastarieji įsitvirtinę Salėje). Magravų lyderis Ziri ibn Atija sugebėjo išplėsti savo teritorijas Ifranidų sąskaita ir suvienyti didžiumą dabartinio Maroko ir šiaurės vakarų Alžyro. Jo valstybės sostine trumpam tapo Fesas.
Kuomet Ziri ibn Atija išvyko į Kordobą sudaryti sąjungos su Omejadų kalifu Al-Mansuru ir paparašyti globos, jo priešai Ifranidai pasinaudojo situacija ir paėmė Fesą. Sugrįžęs Magravų valdovas susigrąžino valdžią ir žiauriai nubaudė sukilėlius. Savo naująja sostine jis padarė Udždos miestą, esnatį ant dabartinio Alžyro ir Maroko pasienio.
Netrukus tarp Magravų ir Kordobos kalifo kilo nesutarimai, kurie paskatino Al-Mansurą įvesti į jų valdas savo armiją. 998 m. įvykusiame mūšyje prie Tanžero Ziri ibn Atija buvo sunkiai sužeistas, o Feso gyventojai jo neįleido į miestą. Vietoj to jie įleido kalifo sūnų Abd al-Maliką. Pabėgęs į rytus Ziri ibn Atija subūrė zenatų gentis dab. Alžyro šiaurės vakaruose, t. y. pirminėse Magravų teritorijose, ir tęsė kovą.
Tačiau valdant vėlesniems valdovams valstybė silpo, o pietiniuose valstybės pakraščiuose augo dvasine sekta paremta Almoravidų galia. 1070 m. kovodamas su Almoravidais žuvo paskutinis Magravų dinastijos sultonas Tamimas ibn Muansaras. Magravų teritorijos atiteko Almoravidų dinastijai.
Valdovai
400px|
Plaza de Mayo
thumb|right|280px|Plaza de Mayo Plaza de Mayo (iš isp. k. „Gegužės aikštė“) – svarbiausia Argentinos sostinės Buenos Airių senamiesčio aikštė. Ją apriboja Hipólito Yrigoyen, Balcarce, Rivadavia ir Bolívar gatvės. Aplink aikštę išsidėstę keletas svarbių miesto pastatų: kabildas (kolonijinės miesto valdžios būstinė), Casa Rosada (prezidentūra), Buenos Airių Metropolinė katedra, dabartinė miesto savivaldybė ir Valstybinio Banko dalis. Priešais aikštę yra komercinė miesto dalis, dažnai vadinama la City. Aikštė papuošta fontanais, monumentais, simboliniais ženklais, medžiais.
Gegužės aikštė – labai svarbus istorinis miesto centras. 1810 m. čia prasidėjo Gegužės Revoliucija (jos garbei ir pavadinta aikštė), atvedusi šalį į nepriklausomybę 1816 m. 1945 metų spalio 17 dieną aikštėje vyko masinės demonstracijos organizuotos Evitos Peron, už Chuano Perono išlaisvinimą iš kalėjimo. 1955 m. aikštėje buvo subombarduoti žmonės, siekę Perono nuvertimo. Po trijų mėnesių aikštė buvo Revolución Libertadora centras. 1982 m. balandžio 2 d. čia vyko Gegužės Aikštės Motinų akcija, kuria buvo smerkiamas diktatūrinis karinės chuntos režimas ir nepalankių žmonių šalinimas. Gegužės aikštėje vyko ir 2001 m. gruodžio mėnesio riaušės prieš ekonominę krizę.
Šiuo metu Plaza de Mayo išlieka svarbiu politiniu, kultūriniu ir turistiniu miesto ir šalies centru.
Elbingas
Elbingas – miestas-apskritis šiaurės Lenkijoje, prie Elbingo upės, kuri už 10 km į šiaurę įteka į Vyslą. Uostas, susisiekiantis su Baltijos jūra.
Istorija
Iki X a. Elbingo vietoje buvo garsus baltų uostamiestis Drusuo. 1825 m. aptiktas vokiečių-prūsų kalbų Elbingo žodynėlis.
Zelenos ežeras
left|120px
Zelenos ežeras arba Žaliasis ežeras – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 10 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,4 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 130,9 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę pelkiniu retmiškiu, tik pietiniame krante stūkso Čepkelių Raisto miškas. Šiaurėje įteka upelis iš Užaugos ežero, o pietuose išteka link Katros upės.
Kompasas (žvaigždynas)
thumb|Kompaso žvaigždynas
Kompasas (Pyxis, Pyx) – 65-as pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Žvaigždynas išskirtas 1763 m., kai Nicolas Louis de Lacaille Argonautų Laivo žvaigždyną padalino į Burių, Kompaso, Laivo Kilio ir Laivagalio žvaigždynus (pilnas pirminis pavadinimas Pyxis Nautica). Žvaigždyne nėra ryškių žvaigždžių. Žvaigždyną kerta Paukščių tako plokštumą.
Mlavos apskritis
thumb|right|250px|Apskrities administracinis suskirstymas Mlavos apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Mlavos mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Nidzicos apskritimi, rytuose su Pšasnyšo, pietuose su Cechanuvo ir Plonsko, vakaruose su Žuromino ir šiaurės vakaruose su Dzialdovo apskritimi. Apskrityje yra 10 valsčių.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 10 valsčių:
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XII a. apskrityje gyveno baltų, prūsų gentys galindai ir sėsnos. XI a.-XIII a. vykstant aršioms galindų kovoms su jų pietiniais kaimynais mazoviečiais, dalis galindų pasitraukė į rytus, į jotvingių žemes.
Nuo X a.-XI a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Plocko departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Plocko departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Plocko vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Plocko gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Rytų Prūsijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Cechanuvo vaivadijai.
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Magistralinis kelias A2 (Lietuva)
thumb|Pradžia
A2 – magistralinis kelias Lietuvoje, jungiantis Vilnių ir Panevėžį. Kelio ilgis – 135,92 km.
Istorija
Senasis kelias ėjo dabartinėmis šių kelių trasomis: Vilnius-Širvintos, kelias Širvintos-Vytinė,  Vytinė-Ukmergė,  Ukmergė-Nevėžis ir  Nevėžis-Panevėžys.
Dabartinė automagistralės trasa pradėta tiesti apie 1974-1976 m. Apie 1981 m. buvo atidaryta eismui A2 atkarpa tarp Vilniaus ir Ukmergės. 1998 m. visiškai užbaigta atkarpa tarp Ukmergės ir Panevėžio.
Kelio statusas
Kelias tarp Vilniaus prieigų ir Šilagalio sankryžos turi automagistralės statusą. Nors kelias turi vieną nepertraukiamą automagistralės atkarpą, jame yra 6 sankryžos su kairiaisiais posūkiais skiriamojoje juostoje. Tokie sprendiniai yra unikalūs Europos autostradų statybos kontekste, kuriose eismas užtikrinimas tik daugiausia per skirtingų lygių sankryžas. Ties daugumą šių sankryžomis įrengtos elektroninės švieslentės (kintami kelio ženklai), kurios, jei to reikalauja eismo sąlygos, sumažina leistiną greitį iki 100 arba 110 km/h. Vieno lygio sankryžose, kuriose neįrengti kintami ženklai, įrengti standartiniai kelio ženklai, kurie riboja leistiną greitį iki 110 km/h.
Sovietmečiu šis kelias buvo dalis kelio M12, kuris jungė Minską, Vilnių su Ryga.
Mažoji orka
Mažoji orka (Pseudorca crassidens) – stambiausias delfininių šeimos gyvūnas. Ji šiek tiek panaši į orką. Plėšri, kartais puola kitus banginius
Vakarų Kasajus
Vakarų Kasajaus provincija  – buvusi provincija Kongo Demokratinės Respublikos centrinėje dalyje. Ribojosi su Pusiaujo provincija – šiaurėje, su Rytų Kasajumi – rytuose, su Bandundu – vakaruose, su Katanga ir Angola – pietuose. Administracinis centras – Kananga.
Mažoji orka
Fizinės charakteristikos
Mažosios orkos kūnas grakštus. Nugarinis pelekas gali būti aukštesnis nei 30 cm. Uodegos galiukai smailūs, uodegos viduryje ryški įkarpa. Kūno spalva – nuo tamsiai pilkos iki juodos. Mažosios orkos – stiprios ir greitos plaukikės. Turi 44 dantis. Gyvena bendruomenėmis po 10–50 individų.
Vakarų Kasajus
2015 m. padalinta į Kasajaus ir Vidurinio Kasajaus provincijas.
Mažoji orka
Paplitimas
Mažosios orkos gyvena atogrąžų vandenyse.
Vakarų Kasajus
Geografija
Teritoriją užima daugiausia lyguma, apaugusi tropinėmis džiunglėmis bei miškinga savana. Svarbiausios upės – Kasajus, Lulua, Sankuru, Lukenijė.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta buvo į 2 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
Atskirų miestų statusą turi:
Aluminės ežeras
Aluminės ežeras  – ežeras pietinėje Argentinoje, Neukeno provincijos vakaruose, Patagonijos Anduose (1090 m aukštyje), į šiaurės vakarus nuo Aluminės miesto, Batea Mahuidos ugnikalnio papėdėje. Iš ežero išteka Aluminės upė, įtekanti į Limają. Vakaruose jungiasi su Mokehuės ežeru. Aluminės ežerą supa blizgiųjų notofagų, čilinių araukarijų miškai. Palei šiaurinį ežero krantą eina kelias į Čilę (per Ikalmos perėją).
Žalias Ostempas
Žalias Ostempas – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Gudienos.
Vlodavos Mažoji sinagoga
Vlodavos Mažoji sinagoga - sinagoga esanti Vlodavos mieste ''ul. Czerwonego Krzyża 7'' gatvėje. Sinagogos plotis 14,8 m, o ilgis 22,3 m. Šalia sinagogos stovi Vlodavos Didžioji sinagoga.
Istorija
Sinagoga pastatyta XVIII a. pabaigoje, tarp 1782-1786 metų. Per I pasaulinį karą sinagoga stipriai apdegė. Per II pasaulinį karą sinagogoje įkurtas ginklų sandėlis. Po karo įkurta parduotuvė, garažas, o vėliau kino salė. XX a. aštuntame dešimtmetyje sinagoga buvo rekonstruojama. Nuo 1983 m. sinagoga priklauso miesto muziejui.
Literatūra
Włodawa Synagogue
Kaimiškis
Kaimiškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Panevėžio centro, Juostos pakrantėje, prie kelio.
Čankajaus kultūra
Čankajaus kultūra - ikikolumbinė Senovės Peru kultūra, gyvavusi vidurinėje Kostoje, dabartinio Limos departamento šiaurinėje dalyje, į šiaurę nuo Limos miesto. Jos kultūrinis centras buvo prie Čankajaus upės, kas ir davė pavadinimą visai kultūrai. Kita svarbi upė buvo Čiljonas.
Raida
Čankajaus kultūra apėmė dalį senosios Limos kultūros teritorijų. Ši lokali kultūra susiformavo po to, kai IX a. Vario kultūra atitraukė savo įtaką iš buvusių provincijų. Po to kurį laiką regioną valdė Čimu kultūros valstybė Čimoras, kol apie XIII a. pietinėse Čimoro provincijose atsirado prielaidos išsivystyti autonomiškai kultūrai.
Piečiau nuo Čankajaus buvo Ičmos kultūra, o šiaurėje klestėjo Čimu. Tikriausiai kultūroje egzistavo tam tikro lygio politinė konsolidacija, kur bendruomenių viršūnėje stovėjo kurakai.
Apie 1470 m. kultūros teritorijas nukariavo Inkų imperija, kuri įjungė ją į Činčasuju provinciją.
Bruožai
Čankajaus kultūros indėnai vertėsi žvejyba ir žemdirbyste, statė sudėtingus irigacinius įrenginius. Svarbiausios jų gyvenvietės buvo Lauri, Lumbra, Tambo Blanco, Pasamano, Pisquillo Chico, Tronconal. Architektūrai būdinga statyba iš nedegtų plytų, kurios kai kuriais atvejais derinamos su degtomis arba akmeniu.
Gyvenvietėse jau buvo specializuoti amatinkai, kurie užsiėmė vietos menų: keramikos, tekstilės, aukso dirbinių, medžio drožinių gamyba.
Čankajaus tekstilė buvo labai aukšto lygio: čia naudota medvilnė, linas, plunksnos. Išvystyti labai dailūs ir sudėtingi ornamentai, tarp kurių ypač dažni žuvų, zoomorfiniai, geometriniai motyvai.
Estijos futbolo varžybos 1921 m.
Estijos futbolo varžybos 1921 m.
Arvydas Šliogeris
Marijus Arvydas Šliogeris (1944 m. rugsėjo 12 d. Panevėžyje – 2019 m. gruodžio 18 d. Vilniuje ) – Lietuvos filosofas, vokiečių egzistencializmo tyrinėtojas, filosofinių tekstų vertėjas, eseistas.
Biografija
Gimė ir užaugo mokytojų šeimoje. Tėvas dėstė lotynų, vokiečių kalbas, mama – braižybą, geografiją. Šeima gyveno sodyboje miesto pakrašty, turėjo nedidelį ūkį, augino gyvulius.
Aukso medaliu baigė Panevėžio 2-ąją vidurinę mokyklą. 1962–1967 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultete.
1970 m. pradėjo dirbti Vilniaus universiteto Filosofijos katedroje, 1973–2012 m. dėstė filosofiją, 1979 m. docentas. 1987 m. filosofijos mokslų daktaras. 1990 m. vienas Lietuvos liberalų sąjungos steigėjų. 2003–2012 m. VU Filosofijos katedros vedėjas, nuo 2012 m. profesorius emeritas. Nuo 2007 m. LMA tikrasis narys (filosofija).
Filosofija
Arvydo Šliogerio mąstymui būdinga filosofinės įžvalgos jėga, gelminių filosofijos pamatų apmąstymas, paradoksalumas, virtuoziška kalbinė raiška, originalumas ir pagarba tradicijai, kūrybingas didžiųjų Vakarų mąstytojų idėjų įtraukimas į savąjį filosofavimo lauką ir individualumo išsaugojimas, kasdienės patirties refleksijos jungimas su pamatinių Vakarų filosofijos tekstų apmąstymu. Jo filosofijos pagrindinės temos – esmas ir niekis, jusliškumas ir antjusliškumas, matymas ir mąstymas, nežmogiškasis pasaulis kaip imanentinių transcendencijos fenomenų vietovė, kalbos fenomeno prigimtis, jusliškai patiriamų daiktų ir kalbiškai kuriamos antjuslinės srities santykis, meilė gimtinei (filotopija), Vakarų filosofijos ir kultūros likimas, šiuolaikinės Vakarų visuomenės būklė. Daug prisidėjo kuriant šiuolaikinę filosofinę lietuvių terminiją ir ugdant Lietuvos filosofus, aktyviai reiškėsi kaip lietuvybės ir lietuvių kalbos visuomeninio statuso gynėjas.
Arvydas Šliogeris išvertė Karlo Poperio, Martino Haidegerio, Georgo Hėgelio, Artūro Šopenhauerio, Frydricho Nyčės, Hanos Arent, Albero Kamiu, Karlo Markso veikalų.
Laivagalis (žvaigždynas)
thumb|Laivagalio žvaigždynas
Laivagalis (Puppis, Pup) – 20-as pagal dydį pietinio pusrutulio Paukščių Tako žvaigždynas. Lietuvoje vos matoma šiaurinė jo dalis. Žvaigždynas išskirtas 1763 m., kai Nicolas Louis de Lacaille Argonautų Laivo žvaigždyną padalino į Burių, Kompaso, Laivo Kilio ir Laivagalio žvaigždynus.
Įdomesni objektai:
Stasys Girdvainis (1890)
Stasys Girdvainis (1890 m. rugsėjo 27 d. Užsieniai, Skaudvilės valsčius – 1970 m. birželio 17 d. Roma) – Lietuvos diplomatas, teisininkas.
Biografija
Studijavo Sankt Peterburgo ir Maskvos universitetuose. 1916 m. baigė Maskvos karo mokyklą. 1918–1919 m. Telšių gimnazijos mokytojas. 1919–1920 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1920 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1922 m. Lietuvos pasiuntinybės Berlyne, nuo 1923 m. – Paryžiuje, nuo 1927 m. – prie Šv. Sosto pirmasis sekretorius. 1930 m. grąžintas į Lietuvą. 1931–1933 m. Užsienio reikalų ministerijos protokolo vadovas. 1933–1934 m. Lietuvos pasiuntinybės patarėjas Paryžiuje. 1934 m. Užsienio reikalų ministerijos įgaliotasis ministras ir protokolo direktorius. Nuo 1939 m. iki mirties ėjo įgaliotojo ministro pareigas prie Šv. Sosto. 1940 m. sudarė sutartį su Lietuvos pasiuntiniu Italijoje S. Lozoraičiu ir perėmė visą uždaromos Lietuvos pasiuntinybės Italijoje turtą. Lietuvos atstovybė prie Šv. Sosto TSRS ir nacių okupacijos metais išliko viena iš nedaugelio Lietuvos Respublikos diplomatinių atstovybių.
Floridos departamentas
Floridos departamentas  – departamentas centriniame Urugvajuje. Administracinis centras – Florida.
Geografija
Departamentas išsidėstęs La Platos žemumoje, pereinančioje į aukštumas (Cuchilla Grande Inferior), sudarytas iš kristalinių uolienų. Svarbiausios upės – Yi, Santa Lusija, San Chosė. Vidutinė metinė oro temperatūra siekia 16 – 19 °C, metinis kritulių kiekis – virš 1000 mm.
Ekonomika
Verčiamasi kviečių, kukurūzų, linų, saulėgrąžų, avižų auginimu. Gyvulininkystė (įskaitant pienininkystę). Geležies rūdos, statybinių medžiagų gavyba.
Didžiausi miestai
thumb|360px|left|Estansija Floridos departamente
Bigbank
„Bigbank” – specializuotas estiško kapitalo bankas, veikiantis Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Suomijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Ispanijoje, Olandijoje ir Švedijoje. Lietuvoje bankas teikia vartojimo paskolas, paskolas, užtikrinamas NT įkeitimu, verslo paskolas, automobilių paskolas, paskolų refinansavimo paslaugą ir pirkimo išsimokėtinai paslaugą.
Visoje Bigbank grupėje dirba 402 darbuotojai, iš jų 190 – Estijoje, 75 – Latvijoje ir 64 – Lietuvoje (2016 balandžio duomenys).
Arvydas Janonis
Arvydas Janonis (g. 1960 m. lapkričio 6 d. Kėdainiuose) – Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Tėvas Aleksandras Janonis 1959–1960 m. žaidė Vilniaus „Spartake“ gynėju (11 rungtynių).
Pirmasis treneris Z. Juška.
1978 m. baigė Kėdainių 2 - ąją vidurinę mokyklą ( dabar ,,Atžalyno" gimnazija ).
1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Žaidė gynėju Lietuvos, Rusijos ir Austrijos klubuose. Gyvena ir dirba Vienoje.
Verdinės
Istorija
Po savivaldybių reformos 2000–2002 m. laikinai priklausė Elektrėnų savivaldybei.
Vakarienė (filmas)
Vakarienė – 1998 m. režisieriaus Ettore Scola sukurtas filmas. Visas jo veiksmas vyksta restorane, į kurį vakarieniauti ir pabendrauti susirenka patys įvairiausi žmonės.
James Frazer
Džeimsas Džordžas Freizeris (James George Frazer; 1854 m. sausio 1 d. – 1941 m. gegužės 7 d.) – Britanijos religijotyrininkas, antropologas. Laikomas vienu svarbiausių šiuolaikinės antropologijos ir lyginamosios religijotyros pradininkų.
Biografija
Gavo sero titulą.
Bibliografija
Svarbiausi veikalai:
Iš lotynų kalbos išvertė Ovidijaus Fasti.
Labardžių apylinkė
Labardžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rietavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. 1954 m. prijungta Piaulių apylinkė, 1963 m. – Skaborų apylinkė. 1969 m. birželio 25 d. Labardžių apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Pelaičių apylinkės ir Tverų apylinkės.
Estijos futbolo varžybos 1922 m.
Estijos futbolo varžybos 1922 m.
Algirdas Pilvelis
Algirdas Pilvelis (1944 m. kovo 4 d. Lazdijų rajone, prie Dusios ežero – 2016 m. rugpjūčio 27 d.) – publicistas, politikas, poetas, dienraščio „Lietuvos aidas“ vyriausias redaktorius.
Baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. Pretendentas į Lietuvos prezidentus, 2004 m. ir kampanijos 2009 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimuose dalyvis. 2009 m. kovo 14 d. Vilniuje vykusiame partijos suvažiavime A. Pilvelis išrinktas Reformų partijos garbės pirmininku.
Hainuvkos mūšis
Hainuvkos mūšis, Hainuvkos gynyba  – 1939 m. rugsėjo 17 d. šalia Hainuvkos miesto įvykęs mūšis tarp Lenkijos ir Trečiojo Reicho kariuomenių.
Mūšis
Rugsėjo 16 d. lenkų kareiviai išsidėstė apie 1 km linijoje nuo Lipinų kaimo iki Hainuvkos šiaurės vakarinės dalies. Rugsėjo 17 d. anksti ryte vokiečių kariuomenė puolė šią gynybos liniją ir po neilgos kovos pralaužė šią liniją bei įžengė į Hainuvkos miestą. Lenkų kareiviai atsitraukė toliau į rytus nuo miesto.
Akva tofana
Akva tofana (Aqua Tofana, Acqua Toffana arba Aqua Tufania, liet. Tofanos vanduo) – stiprūs nuodai, XVII a. naudoti Romoje ir Neapolyje. Pavadinimas kilęs nuo jų gamintojos, palermietės Giulia Toffana pavardės.
Nėra žinoma, ar jų receptą sugalvojo pati Giulia Toffana, ar jis yra žymiai senesnis. Akva tofana būdavo pardavinėjama atvirai, prisidengiant kosmetikos pavadinimu, ir nuodų „prekinis pavadinimas“ buvo „Manna di San Nicola“.
Akva tofana būdavo gaminama iš arseno ir švino, galbūt dar ir šunvyšnės. Tikslios proporcijos nėra išlikusios. Tai būdavo bespalvis, beskonis skystis, todėl labai tikdavo įpilti numatytai aukai į gėrimą.
Ilgis (Lazdijų r., Veisiejų sen., Šadžiūnų km.)
Ilgis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone Veisiejų seniūnijoje, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Veisiejų, šalia Šadžiūnų kaimo. Ilgis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi 2,22 km, plotis iki 0,45 km. Altitudė 121,7 m. Ežerą sudaro dvi dalys: šiaurės rytinė pailga ir pietvakarinė netaisyklinga. Jas jungia upelis. Ežeras rininis. Kranto linija vingiuota. Krantai žemi, daug kur pelkėti (šiaurėje Pajaurės pelkė, pietuose – Dėlinės pelkė), aukštesni vakaruose ir rytuose. Aplink ežerą plyti laukai, auga miškeliai. Įteka trys upeliai, vienas iš jų – iš Samanio ežero; pietvakariuose išteka Beržoventės (Beržavietės) upelis į Vernijo ežerą. Į šiaurę įsikūręs Smarliūnų kaimas.
Vlodavos Senoji sinagoga
Vlodavos Senoji sinagoga  – medinė sinagoga, stovėjusi Vlodavos mieste dabartinėje Vlodavos Didžiosios sinagogos vietoje. Sinagoga buvo pastatyta 1684 m., kai miesto valdytojas Rafaeilis Leščinskis savo įsaku leido miesto žydams statyti savo šventovę, mokyklą, steigti parduotuves su sąlyga, kad mokės miestui činšo mokestį. 1774 m. vietoje sinagogos buvo pastatyta nauja sinagoga.
Zodiakas
thumb|280px|right|Zodiako senoviniai ženklai. Jie buvo naudojami [[Graikija|Graikijos – Bizantijos sinagogose ir Izraelyje]] 280px|thumb|Zodiako [[Žvaigždynas|žvaigždynai Žemės orbitos ekliptikoje aplink Saulę]] thumb|280px|Žvaigždynų nuotraukos Zodiakas ( – 'mažų gyvūnų ratas') – astrologijoje įsivaizduojama dangaus sferos juosta, kurios viduriu eina ekliptika padalinta į 12 dalių po 30 laipsnių. Kiekvienai daliai yra priskirta po zodiako ženklą. Zodiako ženklų pavadinimai yra paimti pagal žvaigždynus, kurie patenka į metinį Saulės kelią (ekliptiką). Tačiau zodiako ženklai ir ekliptikos žvaigždynai nėra tas pats. Ekliptikoje yra 13 skirtingo dydžio žvaigždynų, todėl Saulė juose praleidžia skirtingą laiką. Zodiake yra pasirinkta 12 ženklų, ir laikoma, kad kiekvienas jų užima vienodą dydį (1/12 ekliptikos rato). Į Zodiaką patenka ne tik Saulės kelias, bet ir Mėnulio, Merkurijaus, Veneros, Marso, Jupiterio, Saturno, Urano ir Neptūno keliai dangaus skliaute. Saulės judėjimas Zodiaku yra tariamasis reiškinys, atspindintis Žemės skriejimą aplink Saulę.
Zodiakas kilęs iš Šumero civilizacijos.
Ekliptikoje esantys žvaigždynai:
Alkmajonas
Alkmajonas graikų mitologijoje – 2 personažai šiuo vardu.
Epigonas
Garsiausias Alkmajonas – Amfiarajo ir Erifilės sūnus, epigonų žygio ir argivų vadas. Jo vadovaujami epigonai puolė Tėbus, kadangi prieš mirtį Alkmajono tėvas sūnaus paprašė atkeršyti jį išdavusiai Erifilei.
Jam išpranašavo orakulai, kad jis su epigonais nukariaus Tėbus ir Alkmajonas bus pirmas įžengęs pro vartus. Apolodoras mini, kad pagal orakulo instrukcijas žygiui turėjo vadovauti Alkmajonas, nors pradžioje jis to nenorėjo.
Erifilė įtikino savo sūnų prisijungti prie puolančiųjų, kadangi ją papirko Tersanderas už Harmonijos apdarą kaip kad ji buvo ankstesniame Žygyje prieš Tėbus papirkusi Poliniką su Harmonijos vėriniu.
Alkmajonas mūšyje nukovė Laodamą, Eteoklo sūnų.
Nors skirtingi šaltiniai įvairiai aprašo, ar Alkmajonas žinojo apie motinos išdavystę, visi šaltiniai patvirtina, kad ją nužudė keršydamas po arba prieš žygį. Tai jis atliko su jaunesniuoju broliu Amfilochu. Už tai jį persekiojo Erinijos, kurios jam aptemdė protą. Pirmioji jį paliko Arkadija, kur valdė jo senelis Oiklas, ir persikelė į Psifidę, kurią valdė karalius Fegėjas. Fegėjas jį apvalė nuo nuodėmės ir davė į žmonas dukrą Arsinoję (Alfesiboją). Alkmajonas jai atidavė Harmonijos vėrinį ir apdarą. Pagal Apolodorą, Alkmajono lankymasis padarė žemę nederlinga, todėl jis išvyko pagalbos į Delfus. Orakulas jam išpranašavęs, kad jis bus išgelbėtas tame krašte, kurios dar nėra buvę, kai jis susitepė nužudęs motiną.
Jis nukeliavo į Achelojaus upės deltą, kuri buvo naujai susiformavusi. Ten jis vedė upės dievo dukrą Kalirhoję (Kaliroję), su kuria susilaukė dviejų vaikų Akarnano ir Amfotero. Žmona panorėjusi Harmonijos vėrinio ir apdaro, todėl jis nuvyko jų atgauti į Psofidę, teigdamas esą norintis juos paaukoti Delfų šventyklai, kad apsivalytų. Tačiau sužinoję teisybę iš tarno Alfesibojos broliai (arba karalius Fegėjas) nužudė Alkmajoną.
Tolesnius mito įvykius skaitykite straipsnyje Akarnanas.
Apolodoras pasakoja kelis skirtingus mitus apie tą patį Alkmajoną, priskirdamas Euripido tragedijai „Alkmajonas Korinte“, kuri neišliko. Pagal tragediją, kai Alkmajonui buvo aptemęs protas, jis įsimylėjo pranošautoją Manto. Su ja susilaukė dviejų vaikų Amfiloko ir Tisifonės. Alkmajonas juo atidavė auginti Korinto karaliui Kreonui. Tačiau Kreono žmona bijodama, kad jos vyras gali vesti Tisifonę dėl šios grožio, mergaitę pardavė kaip vergę. Per atsitiktinumą savo dukrą nupirko pats Alkmajonas ir laikė ją kaip tarnaitę, nežinodamas jos tapatybės. Aristotelis mini, kad IV pr. m. e. poetas Astidamantas rašė apie Alkmajono ir jo dukros, jiems nežinant, susitepimą kraujomaiša.
Kai jis grįžo į Korintą aplankyti savo vaikų, paaiškėjo jo dukters tapatybė. Amfilokas iškeliavo kolonizuoti Amfilokų Argo. Ši istorija greičiausiai buvo atpasakota remiantis prarastąja Euripido tragedija.
Tėbuose, prie Pindaro namų, stovėjo Alkmajono šventykla, o Psofidėje laikytas šventu Alkmajono antkapis-paminklas.
Nestoro giminaitis
Kitas Alkmajonas – Nestoro proanūkis. Doriečiams įsikūrus Peloponese, Alkmajonas atvyko iš Pilo į Atėnus ir tapo garsios Alkmajonidų giminės pradininku.
Mauricijaus vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111000.svg|20px Nacionalinė vėliava. Proporcija 2:3]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 000100.svg|20px Civilių laivų vėliava. Proporcija 1:2]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 000010.svg|20px Valstybinių laivų vėliava. Proporcija 1:2]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 000001.svg|20px Karinio laivyno vėliava. Proporcija 26:57]]
Mauricijaus vėliava sukurta gavus nepriklausomybę 1968 m. kovo 12 d. Ji susideda iš keturių horizontalių vienodo pločio juostų: raudonos, mėlynos, geltonos ir žalios.
Karo laivyno vėliava yra neįprasto dizaino, susidedanti iš vertikalių nevienodo pločio raudonų, baltų ir mėlynų juostų viduryje pertrauktų inkaro/rakto emblemos.
Tachionas
Tachionas (gr. ταχυς, tachys – greitas) – hipotetinė už šviesą greitesnė dalelė. Dauguma fizikų visgi mano, jog tokios dalelės negalimos, nes jų egzistavimas nesuderinamas su žinomais fizikos dėsniais. Jei tachionai visgi būtų eksperimentiškai aptikti, tai sukeltų nemažą krizę fizikos moksle. 2011 m. CERN buvo stebėta lyg ir greičiau už šviesą skriejusi dalelė, tačiau vėliau buvo paskelbta, jog tai eksperimento klaida.
Orionas (mitologija)
Graikų mitologijoje Orionas – Gajos ir Atlanto arba Poseidono ir gorgonės Eurialės sūnus. Vakarų kultūroje tapo medžiotojo archetipu.
Orionas įsimylėjo Meropę, bet Oinopionas (Oenopionas), Kios karalius, Meropės tėvas, nenorėjo vestuvių. Orionas Meropę išprievartavo. Keršydamas Oinopionas nugirdė Orioną, išdūrė jam akis ir išmetė jas į jūrą. Hefaistas pasigailėjo aklo Oriono ir davė jam vedlį berniuką Kedalioną. Kedalionas nuvedė Orioną į rytus, kur kylanti saulė grąžino Orionui regėjimą. Tada Orionas nusprendė nužudyti Oinopioną, bet Hefaistas pastatė karaliui požemius. Orionas negalėjo rasti karaliaus, todėl nuvyko į Delą.
Oliver Wendell Holmes
Oliver Wendell Holmes Jr. (1841 m. kovo 8 d. Bostone – 1935 m. kovo 6 d. Vašingtonas, JAV) – amerikiečių teisininkas, teisėtyrininkas teoretikas, JAV Aukščiausiojo teismo teisėjas (1902–1932).
Biografija
frame|left|Oliver Wendell Holmes, Jr. jaunystėje Tėvas – rašytojas ir gydytojas Oliver Wendell Holmes. Motina – abolicionistė Amelia Lee Jackson.
Po karo buvo advokatas Bostone.
Sociologinės teisės mokyklos, iš kurios vėliau išsirutuliojo amerikietiškasis teisės realizmas, D. Britanijoje kūrėjas. Pagarsėjo savo argumentavimo stiliumi – trumpumu, lakoniškumu, įtikinamumu. Dažniausiai cituojamas JAV Aukščiausiojo Teismo teisėjas. Kaip teoretikas laikėsi teisės realizmui artimos nuomonės, jog teisės mokslo paskirtis apsiriboja vien tik sėkmingu teismų sprendimų numatymu („išpranašavimu“): „The prophecies of what the courts will do in fact, and nothing more pretentious, are what I mean by the law.“
Nuo 1870 m. American Law Review leidėjas.
Vedė Fanny Dixwell, vaikystės draugę. Santuoka truko iki žmonos mirties 1929 m. Vaikų neturėjo. Pora buvo įsivaikinusi Dorothy Upham.
Gotai
Apie subkultūrą skaitykite Gotai (subkultūra)
thumb|220px|Rožine spalva pažymėta Gotlando sala, žalia tradicinė Götaland žemė, raudonai – Vilenbergo kultūra III a., oranžine – Černiachovo kultūra. Violetine spalva pažymėta Romos imperijos teritorija Gotai (Plinijaus Vyresniojo vadinami Gutones (Guiones), o Tacito Gotones) – viena didžiausių ir stipriausių rytų germanų genčių.
Kilmė
Pagrindinis gotų kilmės šaltinis yra VI a. istoriko Jordano Getika. Jis tvirtino, kad rašydamas knygą rėmėsi Kasiodoru, kuris naudojo Ablabijaus surinktomis legendomis. Mokslininkai diskutuoja dėl Getikos patikimumo. Pasak Jordano, gotų tėvynė yra Skandzos (pietinė Skandinavija) ir Gotlando salos. Iš čia jie išplaukė vadovaujami karaliaus Berigo. II a. gotai per Rytų Europą, palei Vyslą ir Bugą, patraukė į pietus ir pasiekė šiaurinės Juodosios jūros pakrantės stepes.
IV a. gotai pasidalino į dvi grupes – ostrogotus (arba ostgotus), gyvenusius į rytus nuo Dniestro, ir vestgotus (arba visigotus), gyvenusius į vakarus nuo Dniestro.
Gotų imperija
Gotai galybės viršūnę pasiekė, valdant Germanarichui, ostgotų karaliui iš Amalų giminės. Jordanas jį lygino su Aleksandru Makedoniečiu. Gotų imperija užėmė teritoriją nuo Dunojaus iki Aukštutinio Pavolgio, nuo Baltijos jūros iki Juodosios jūros. Jordanas pasakoja, kad už išdavystę vienas didikas buvo nubaustas, suplėšant į gabalus jo žmoną. Nužudytosios broliai vieno priėmimo metu puolė Germanarichą ir perdūrė jį ietimi. Germanarichas liko gyvas, bet niekada nebepasveiko. Jam nuolat sergant, imperija pradėjo silpti.
Migracijos
375 m. hunai nugalėjo alanus, gyvenusius į rytus nuo gotų, ir su jais įsiveržė į gotų valstybę. To laikotarpio istorikas Amianas Marcelinas teigė, kad hunai anksčiau buvo užėmę gotų valstybes Skitijoje. Galėjo būti, kad hunų ataka buvo atsakas į gotų ekspanciją į rytus. Plalaimėjęs Ermanarikas nusižudė, o ostgotai suskilo: vieni patraukė į vakarus pas vestgotus, o kiti pasidavė hunams.
Vestgotai
Vestgotai, kuriuos į savo teritoriją įsileido Bizantija, tapo tikra nelaime jai. Vestgotai buvo pakrikštyti pagal arijonų apeigas. 381 m. tikėjimas Bizantijoje pasikeitė. Vestgotai tokiu būdu pasijuto izoliuoti. Jie patyrė didelius nuotolius per 394 m. Teodosijaus pilietinį karą su Eugenijumi ir Arbogastu. 395 m. mirė Teodosijus. Tuo pasinaudoję Alarikas I ir jo Balkanų gotai sukilo ir labai nuniokojo Pirėjų, sugriovė Korintą, Spartą, Argą ir Megarą. Atėnai liko nesugriauti tik sumokėję didelę išpirką. 396 m. Alarikas niokojo Peloponesą, kai iš Romos atvyko generolas Stilichonas, netikėtai sumušė gotus ir išvijo juos į šiaurę. Imperatoriaus Arkadijaus patarėjas Eutropijus įsiuto dėl nesankcionuotų generolo veiksmų ir įtikino paskirti Alariką Magister militum (karių vadu) Ilyrijoje 397 m. Jis manė, kad ambicingas romėnų generolas yra pavojingesnis už barbarų vadą.
Suskilę į priešus gotai dalyvavo stambiausiame to laikmečio Europos mūšyje Katalaunijos laukuose šiaurinėje Prancūzijoje 451 m., kuriame romėnai bei jų sąjungininkai – frankai, sarmatai, armorikiečiai, liticianai, burgundai, saksai, ripariečiai, olibrionai ir kai kurios kitos germanų bei keltų gentys – vadovaujami Romos karvedžio Aetijaus (Aetius) po atkaklios ir kruvinos kovos sutriuškino Atilos vadovaujamus hunus.
Gotai buvo samdomi ir tarnavo Bizantijos imperijos kariuomenėje, tačiau klajokliai samdiniai buvo sunkiai valdomi, todėl Bizantijos karvedys Zenonas 471 m. net buvo liepęs išžudyti visus gotus, buvusius Konstantinopolyje.
Žaliasis Ragas
Žaliasis Ragas – viensėdis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Paparčių.
Gotai
Vestgotai
Gotai minimi Romos apgultyje, kurią vadovaujami Vitigio pradėjo akvedukų, tiekusių vandenį Romai, sugriovimu ir nukariavime (537‑538 m.).
Verduliai
Verduliai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, į pietus nuo Šiaulių miesto centro. Šiaurės rytinė dalis kaimo įtraukta į miesto administracines ribas 1961 m. Dalyje po 2–3 ha išdalytų sklypų vykdoma mažaaukštė gyvenamoji statyba. Išlikusios senos kaimo kapinaitės, kuriose yra XVIII a. palaidojimų.
thumb|left|Verdulių kaimo kapinaitės
Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo aplink kaimą tvyrojusiose priepelkėse gurgėjusių šaltinių – verdenių. Šiuo metu, po daugkartinių nusausinimų jos beveik išnykusios, likusi tik dalis prie Rėkyvos ežero.
Istorija
Kaimas žinomas nuo 1526 m., kai jis ir jo gyventojai buvo padovanoti Šiaulių bažnyčiai. 1961 m. dalis kaimo perduota Šiaulių miestui.
Gyventojai
1923 m. kaimas, kuriame gyveno 43 vyrai ir 65 moterys, priskirtas Šv. Jurgio parapijai.
Arvydas Ališanka
Arvydas Ališanka (g. 1963 m. kovo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.
Biografija
Brolis Eugenijus Ališanka. 1982–1991 m. (su pertraukomis) studijavo Vilniaus dailės akademijoje, nuo 1993 m. joje dėsto.
Kūryba
Nuo 1988 m. dalyvauja parodose, surengė individualių parodų. Sukūrė smulkiosios, kamerinės skulptūros kūrinių („Ąžuolinė eglė“ 1995 m., „Apsauga kūnui“ 1999 m.), parko skulptūrų („Rankų darbo gyvūnas“, Talinas, 1996 m., „Spąstai akmeniui“ Gotsdorfas, Vokietija, 1997 m., „Suspaustas akmuo“, Kelokoskis, Suomija, 1998 m., „Erdvė kūnui“, Juodkrantė, „Medžio viduje“, Irdningas, Austrija; abi 1999 m.), antkapinių paminklų. Kūrinių kompozicija asociatyvi, metaforiška, paradoksali, forma suabstraktinta, konstruktyvi.
Kaireliai (Rokiškis)
Kaireliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Lukštų.
Žaliašilis
Žaliašiliu vadinamos gyvenvietės:
Kentšynas
Kentšynas – miestas Varmijos Mozūruose (šiaurės Lenkija). 28,4 tūkst. gyventojų (2004). Yra gotikinė bažnyčia, išlikusi kryžiuočių pilis. Šalia miestelio yra vienas garsiausių II Pasaulinio karo Hitlerio bunkerių Vilko irštva.
Istorija
Iki 1945 m. priklausė Rytų Prūsijai, buvo Rastenburgo apskrities centras.
Pronar Parkiet Hajnówka
Pronar Parkiet Hajnówka - tinklinio klubas įkurtas 2002 m. spalio 2 d. Hainuvkos mieste. 2004 m. sezone pateko į antrąją pagal pajėgumą Lenkijos I lygą. 2008/2009 m. nukrito į II lygą. 2008 m. pateko į I lygą ir užėmė 5 vietą. Namų apranga geltonos spalvos marškinėliai ir mėlynos spalvos šortai, išvykų apranga mėlynos spalvos marškinėliai ir mėlynos spalvos šortai.
Bronius Janonis
Bronius Janonis (1905 m. gegužės 19 d. Ryga – 2003 m. kovo 13 d. Kaunas) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1937 m. baigė Vienos veterinarijos akademiją. 1950 m. veterinarijos mokslų kandidatas.
1937–1940 m. dirbo veterinarijos gydytoju Šiauliuose, Kaune ir Vilniuje. 1940–1990 m. dėstė Lietuvos veterinarijos akademijoje; 1941–1979 m. Vidaus ligų katedros vedėjas. Nuo 1966 m. profesorius.
Kaneloneso departamentas
Kaneloneso departamentas  – departamentas pietų Urugvajuje, prie La Platos. Administracinis centras – Kanelonesas.
Geografija
Departamentas išsidėstęs La Platos žemumoje, į šiaurės rytus nuo Montevidėjo.
Ekonomika
Verčiamasi javų, vynuogių, daržovių, vaisių, aromatinių žolių auginimu. Pienininkystė. La Platos pakrantėje driekiasi turistiniai kurortai.
Anatolijus Liadovas
thumb|Anatolijaus Liadovo kapas Anatolijus Liadovas (, 1855 m. balandžio 29 ar gegužės 4 d. Sankt Peterburgas – 1914 m. rugpjūčio 15 d. arba 28 d. Polynovskoje prie Borovičių, dab. Naugardo sritis) – rusų kompozitorius, dirigentas, pedagogas.
Biografija
1878 m. baigė Sankt Peterburgo konservatorijos N. Rimskio–Korsakovo kompozicijos klasę ir pradėjo joje dėstyti; Nuo 1886 m. profesorius. Nuo 1884 m. dar dėstė Rūmų giedotojų kapeloje. XIX a. aštuntame dešimtmetyje suartėjo su „Galingojo sambūrio“ kompozitoriais, devintame dešimtmetyje buvo Beliajevo būrelio narys. Dirigavo įvairių organizacijų renginiuose, rusų simfoniniuose koncertuose.
Mokiniai: Borisas Asafjevas, Konstantinas Galkauskas, Michailas Gnesinas, Nikolajus Miaskovskis, Sergejus Prokofjevas, Juozas Tallat Kelpša, Mykolas Bukša, Stasys Šimkus, Emilis Mlynarskis.
Kūryba
Iki 1900 m. daugiausia kūrė muziką fortepijonui, vertingiausi kūriniai – miniatiūros. 1904–1914 m. sukūrė ryškiausius simfoninės muzikos kūrinius. Jiems būdinga spalvingumas, mikrotematizmas, kameriškumas, programiškumas, pasakos ir epiniai motyvai, glausta forma. Sukūrė kantatų, pjesių fortepijonui, chorų, romansų, dainų vaikams, daugiau kaip 200 rusų liaudies dainų išdailų. Kūryba grindžiama romantinės ir rusų klasikinės muzikos tradicijomis.
Šarūnas Liekis
Šarūnas Liekis (g. 1969 m. gegužės 15 d. Vilnius) – Lietuvos istorikas, politologas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1993 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1991–1992 m. studijavo Oksfordo, 1993–1997 m. – Brandeiso (Masačiusetso valstija) universitetuose ir dėstė, 1997 m. socialinių mokslų daktaras.
1994–1995 m. dirbo A. Sacharovo fonde, 1995–1996 m. – Jeruzalės hebrajų universitete. 1992–1993 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos atašė. 1997–2001 m. Atviros Lietuvos fondo programų direktorius. 1998–2000 m. Vilniaus universiteto Kultūrinių bendrijų centro direktoriaus pavaduotojas. 1999–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 2001–2002 m. JAV holokausto memorialinio muziejaus mokslo darbuotojas. 2001–2011 m. Mykolo Romerio universiteto dėstytojas, nuo 2006 m. profesorius. Nuo 2010 m. dėsto Vytauto Didžiojo universitete, Politikos mokslų ir diplomatijos fakulteto dekanas.
1998–2000 m. PHARE Pilietinės visuomenės plėtros programos valdybos ekspertas, 2000–2005 m. Nevyriausybinių organizacijų informacijos ir paramos centro valdybos pirmininkas, nuo 2002 m. Europos Tarybos kovos prieš rasizmą ir netoleranciją šalies komisijos pamaininis ekspertas, nuo 2003 m. Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės ekspertas, nuo 2004 m. Europos Sąjungos mažumų komisijos šalies pamaininis ekspertas.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: etniniai santykiai ir konfliktai, tarptautiniai santykiai, politikos mokslai, istorija.
Vakarų teritorijų protektoratas
Vakarų teritorijų (regionų) protektoratas ( – „Vakarų teritorijų generalinis protektoratas“) – Han dinastijos Kinijos administracinis vienetas, buvęs dabartiniame Sindziange, Tarimo baseine.
Šarkiškės (Kaišiadorys)
Šarkiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės rytuose, 1 km į vakarus nuo Burbiškių.
Vakarų teritorijų protektoratas
Raida
Manoma, kad protektoratą valdė 18 valdytojų, tituluojamų protektoriais. Žinomi 10 vardų. Pirmaisiais mūsų eros metais dėl vidinės suirutės imperijoje Kinijos kontrolė regione sumenko, bet 74 m. ji atkurta. 107 m. klajoklės gentys ciangai nusiaubė regioną, kuris prarado reikšmę. Nuo tos datos protektoratas neteko statuso, ir čia tebuvo skiriami Vakarų teritorijų valdytojai, pavaldūs Dunhuango gubernatoriui. Galutinai postas panaikintas 175 m., kuomet regioną užplūdo tiurkai. Kinija prarado valdžią regione iki pat VII a., kuomet jos kontrolė atkurta kaip Ansi protektoratas.
Šarkiškės (Kaišiadorys)
Istorija
Po savivaldybių reformos 2000–2002 m. laikinai priklausė Elektrėnų savivaldybei.
Puelo ežeras
Puelo ežeras  – ežeras Argentinoje, Patagonijoje, Čiubuto provincijos šiaurės vakaruose, Čilės pasienyje. Telkšo 150 m aukštyje virš jūros lygio, Lago Puelo nacionaliniame parke. Ežeras fliuvioglacialinės kilmės, 180 m gylio. Ežerą supa Andų kalnai, pakrantės apaugosios drėgnaisiais Valdivijos miškais. Kranto linija smarkiai raižyta. Įteka keletas nedidelių upių, tarp jų Epujeno upė iš Epujeno ežero. Išteka Puelo upė (Ramiojo vandenyno baseinas), tekanti per Čilę. Šiauriniame Puelo ežero krante įsikūręs Lago Puelo miestelis.
Estijos futbolo varžybos 1923 m.
Estijos futbolo varžybos 1923 m.
Sieros trioksidas
Sieros trioksidas – cheminė medžiaga, kurios formulė SO3. Normaliomis sąlygomis tai yra bespalvės, turinčios specifinį kvapą, dujos. Ši medžiaga daro didelę įtaką aplinkos taršai, reaguodama su vandens garais iš jos susidaro H2SO4 (vienas iš rūgščių lietų komponentų).
Cheminės reakcijos
SO3 yra H2SO4 rūgšties anhidridas. Tokiu atveju, vyksta reakcija: Ši reakcija vyksta dideliu greičiu ir yra endoterminė. Nuo 340 °C, sieros rūgštis, sieros trioksidas ir vanduo egzistuoja kartu gana dideliomis koncentracijomis.
Sieros trioksidas taip pat reaguoja su sieros dichloridu, kurio metu išsiskiria naudingas reagentas tionilo chloridas:
Gamyba
Sieros trioksidas laboratorijoje gali būti pagamintas panaudojant dviejų lygių natrio bisulfato pirolizę: Šis metodas veiks ir su kitų metalų bisulfatais, pagrindinis faktorius yra tarpinės pirosulfato druskos stabilumas.
Pramonėje SO3 yra gaminamas kontaktiniu metodu: sieros dioksidas (paprastai išskiriamas deginant sierą arba piritą) iš pradžių yra išgryninamas elektrostatiniu nusodinimu. Išgrynintas SO2 yra oksiduojamas deguonimi tarp 400–600 °C katalizuojant per vanadžio pentoksidą (V2O5), aktyvintą su kalio oksidu (K2O), padedant diatomitui arba kvarcui.