cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ramnefjelsfosenas
Ramnefjelsfosenas (Ramnefjellsfossen) – krioklys pietvakarių Norvegijoje, Sognės ir Fjurdanės apskrityje, Striuno savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Loeno kaimo. Jis krenta nuo Ramnefjeleto kalno į Lovatno ežerą. Maitinamas Jostedalio ledyno atšakos – Ramnefjelio ledyno.
Raugerškiniai
Raugerškiniai (Berberidaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso neaukšti medžiai arba krūmai. Lapai pražanginiai, paprasti arba sudėtiniai. Žiedai sukrauti pažastyse arba galinėse kekėse bei šluotelėse. Vaisius – uoga, retai riešutėlis arba dėžutė.
Šeimoje yra 15 genčių, apie 570 rūšių. Lietuvoje auga šių genčių augalai:
1303 m.
1303 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Raugerškiniai
Kitos gentys:
1303 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Tanel Padar
Tanel Padar (g. 1980 m. spalio 27 d.) – Estijos dainininkas.
Vengrijos futbolo varžybos 1941–1942 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1941–1942 m.
Tanel Padar
2001 metais Padar kartu su grupe 2XL ir Dave Benton laimėjo 2001 m. Eurovizijos dainų konkursą su daina „Everybody“.
Nuo 2003 m. yra grupės „The Sun“ narys.
Odrinkai
Odrinkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Narevo, apie 25 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 35 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Narevo upė.
Istorija
Kaimas įkurtas XVII a. amžiuje. XIX a. pastatyta ''Šv. Apaštalo jono Teologo'' stačiatikių koplyčia, kuri yra įtraukta į palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Drava (Lenkija)
Drava  – upė šiaurės vakarų Lenkijoje; Notecės dešinysis intakas (Odros baseinas). Prasideda Vakarų Pamario vaivadijoje, prie Zdrojės kaimo. Prateka Lubijės, Didžiojo Dembno ežerus, toliau miškingomis ir retai gyvenamomis vietomis teka į pietus. Įteka į Notecę ties Didžiosios Lenkijos Kšyžo miestu.
Svarbiausi intakai:
Plikių apylinkė (Klaipėda)
Plikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Drava (Lenkija)
Ant upės įrengta mažoji hidroelektrinė. Vystomas vandens turizmas.
Plikių apylinkė (Klaipėda)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kretingalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. 1954 m. prijungtos Šimkų apylinkė, dalis Kalotės apylinkės ir dalis Triušelių apylinkės, o dalis Plikių apylinkės prijungta prie Vaitelių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Plikių apylinkė prijungta prie Kretingalės apylinkės ir Sendvario apylinkės.
Sparnuotoji raketa
thumb|right|Tomahawk sparnuotoji raketa Sparnuotoji raketa – valdomas vienkartinio naudojimo bepilotis orlaivis su sparnais bei varikliu, kurie sukuria aerodinaminę keliamąją jėgą skrendant.
Privalumai ir trūkumai
Sparnuotosios raketos gali skristi išlenkta trajektorija, labai žemai, aplenkdamos reljefo nelygumus, yra nedidelių gabaritų, tačiau didelio taiklumo ginklai. Sparnuotojų raketų didžiausiu trūkumu laikoma didelė jų kaina. Sparnuotosios raketos gali nugabenti įprastinės ginkluotės arba 150–200 kilotonų branduolinius užtaisus iki 3000 kilometrų nuotoliu. Specialios nutaikymo sistemos dėka ji dideliu tikslumu gali kliudyti net mažus apsaugotus objektus. Startuodama iš lėktuvų, laivų, povandeninių laivų ir iš antžeminių paleidimo įrenginių, tokia raketa gali skrieti į tikslą nedideliame (iki 60 metrų) aukštyje, apeidama natūralias kliūtis, todėl ją sunku aptikti ir sunaikinti priešraketinės gynybos priemonėmis.
Istorija
Sparnuotųjų raketų panaudojimas pirmą kartą buvo pademonstruotas 1909 m. sukurtame filme The Airship Destroyer. Pirmąja sparnuotąja raketa laikoma Trečiajame Reiche sukurta V-1, kuri 1944 m. pradėta naudoti Luftwaffe pajėgų per Antrajį pasaulinį karą. Iškart po karo, JAV ir Sovietų Sąjunga tęsė eksperimentus su sparnuotosiomis raketomis ir galimu jų panaudojimu. Pirmąja JAV sparnuotąja raketa laikoma iš laivų paleidžiama raketa SSM-N-8 Regulus, naudota Jungtinių Valstijų karinėse jūrų pajėgose nuo 1955 m. iki 1964 m. Ji buvo sukurta, remiantis daugeliu V-1 charakteristikų. Sovietų Sąjunga Šaltojo karo metais siekė sukurti daugiausia priešlaivines sparnuotąsias raketas, tokias kaip P-700 Granit, nukreiptas prieš JAV smogiamąsias lėktuvnešių grupes, tuo tarpu balistinių raketų taikiniais buvo žemėje esantys objektai. JAV karinės jūrų ir oro pajėgos plačiai naudojo Tomahawk ir AGM-86 ALCM tipų sparnuotąsias raketas Persijos įlankos karo metu.
Klasifikacija
Sparnuotosios raketos dažniausiai turi reaktyvinius arba turboreaktyvinius kietojo arba skystojo kuro variklius. Sparnuotosios raketos skirstomos pagal šiuos požymius:
Dislokavimas
Sparnuotosiomis raketomis siekiama atakuoti didelės svarbos taikinius, panaudojant įvairias savaiminio taikymo sistemas. Sparnuotosios raketos daugiausia dislokuojamos karo laivuose, povandeniniuose laivuose, naikintuvuose ir bombonešiuose.
Popiežius Aleksandras II
Aleksandras II (Alessandro II, gimimo vardas Anselmo da Baggio, gimė Milano mieste, – mirė 1073 m. balandžio 21 d., palaidojimo vieta nežinoma, galbūt Laterano arba Šv. Petro bazilikos, kapas neišlikęs) – Popiežius 1061 m. spalio 30 d. iki mirties.
Biografija
Būdamas Lukos vyskupu aktyviai kovojo su simonija, vertė dvasininkus laikytis celibato. Mirus Mikalojui II naujasis popiežius rinktas remiantis naujomis taisyklėmis, įteisintomis ankstesnio popiežiaus valdymo metu. Kardinolai išrinko Aleksandrą II, kurio kandidatūra nebuvo suderinta su Vokietijos imperatoriumi. Jis pasiūlė Parmos vyskupą, kuris Bazelyje vykusiame susirinkime išrinktas ir pasivadino antipopiežius Honorijus II. Alternatyvus popiežius ilgą laiką ginčijo pontifiko sostą, bet nesugebėjo pašalinti Aleksandro II.
1066 metais popiežius suteikė Vilhelmui Užkariautojui palaiminimą invazijai į Angliją.
Narevas (Hainuvka)
Nãrevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 21 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 33 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės, šalia Narevo upės. Valsčiaus centras. Kaime įsikūręs Narevo stačiatikių dekanatas. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. DW685.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1282 metais. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. 1421 m. kaime įkurta prieplauka. XVI a. įkurta Narevo Viešpaties Nukryžiavimo Kryžiaus parapija. 1514 m. birželio 27 d. karalius Žygimantas Senasis kaimui suteikė Kulmo teises ir privilegijas. Tuo metu kaimą valdė Polocko vaivada Albertas Goštautas, kuris 1529 m. miestui suteikė Magdeburgo teises. 1528 m. įkurta Narevo Marijos Dangun Žengimo ir Šv. Stanislavo parapija. 1533 m. miestas atiteko karalienei Bonai Sforzai. 1554 m. mieste lankėsi karalius Žygimantas Augustas. 1555 m. patvirtintos miesto teisės ir privilegijos. 1558 m. mieste lankėsi karalienė Bona Sforza. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. 1576 m. gruodžio 5 d. karalius Steponas Batoras patvirtino miesto teises, tuo metu mieste buvo 178 namai. 1580 m. miestas atiteko karaliui Steponui Batorui, kuris 1582 m. apsilankė šiame mieste. 1616 m. mieste buvo 135 amatininkai. 1650 m. pastatytas tiltas per Narevo upę. XVII a. Švedų tvano metu miestas buvo smarkiai nusiaubtas švedų kariuomenės. 1767 m. karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis patvirtino miesto privilegijas.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1842 m. Rusijos imperijos Balstogės sričiai. Nuo 1842 m. iki 1914 m. Rusijos imperijos Gardino gubernijai. XIX a. buvo miestelis Bielsko apskrityje, Losinkos valsčiuje. Iki I pasaulinio karo mieste stovėjo Narevo Senoji sinagoga. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934 m. miestas prarado miesto teises. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. 1941 m. liepos 31 d. buvo nužudyti 43 kaimo gyventojai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1974 m. sudegė medinė Narevo sinagoga.
Palma Giovane
thumb|right|180px| Palmos Jaunesniojo autoportretas, piešinys (apie 1614, [[Nacionalinė Škotijos galerija, Edinburgas)]]
Palma Jaunesnysis (it. Palma Giovane, tikr. Jacopo Negretti, apie 1550–1628 m. spalio 14 d.) – italų Vėlyvojo renesanso dailininkas-manieristas, priskiriamas Venecijos dailės mokyklai.
2005 m. jo paveikslas „Kristaus apraudojimas nuėmus nuo kryžiaus“ buvo įsigytas Vilniaus Valdovų rūmų ekspozicijai.
Biografija
Jacopo Negreti gimė apie 1550 m. Venecijoje. Jis buvo kilęs iš dailininkų šeimos, jo antros kartos dėde buvo dailininkas Palma Vyresnysis. Vėliau, kad atskirti nuo savo dėdės, dailininkas buvo pramintas Palma Jaunesniuoju. Pirmuosius mokslus Palma Jaunesnysis išėjo pas tėvą Antonio, kuris mokėsi dėdės dirbtuvėse. Anot biografų, Palma Jaunesnysis nepaprastai žavėjosi daile, tapydavo net artimųjų žmonių laidotuvių metu. Jo tėvas nebuvo aukštos klasės dailininkas ir Palma Jaunesnysis prasiskynė kelią į dailės pasaulį beveik kaip savamokslis.
1567 m. jo talentą pastebėjo Urbino kunigaikštis Guidobaldo II della Rovere ir išsiuntė jį į Romą. Romoje Palma persiėmė tuo metu dominavusiu manieristiniu stiliumi. Grįžęs į Veneciją apie 1572 m. jis buvo susijęs su Ticiano dirbtuvėmis, galbūt, jose mokėsi. Po Ticiano mirties Palma užbaigė paskutinį meistro darbą. Tačiau didžiausią įtaką dailininkui padarė Tintoreto dailė. Po 1577 m. gaisro Palma Jaunesnysis dirbo kaip pagalbininkas Tintoretui ir Paolui Veronezei atnaujinant Dožų rūmus. Po to dailininkas pradėjo gauti reikšmingų užsakymų Venecijoje. Svarbiausiais ir, tikriausiai, geriausiais jo darbais buvo tapyba San Giacomo dall’Orio bažnyčioje 1580-82 m. Po to dailininkas 1584 m. gavo oficialų valstybinį užsakymą Dožų rūmuose, kur nutapė 3 scenas.
Romualdas Gižinskas
Romualdas Gižinskas (1949 m. kovo 21 d. Pienionių k., Anykščių r.) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.
Biografija
Anykščių vaikų muzikos mokykloje mokėsi groti akordeonu (mokyt. J. Alekna), 1965–1969 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. S. Miklovienė). 1975–1980 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (e. prof, pareigas K. Griauzdės klasė).
Nuo 1973 m. Anykščių rajoninių kultūros namų meno vadovas, nuo 1974 m. vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1976–1996 m. jaunių choro (60 dalyvių) vadovas. Chorą parengė 1977, 1980, 1985 m. (konkurse pelnė geriausio vaikų choro vardą) ir 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, koncertavo Latvijoje ir Baltarusijoje, dalyvavo Lietuvos tautinio atgimimo renginiuose, giedojo bažnyčiose. Koncertų programose buvo sudėtingesnių užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūrinių.
1974–1985 m. R. Gižinskas vadovavo Anykščių gamybinio susivienijimo „Anykščių vynas" mišriajam chorui, kurį išmokė nemaža įvairių autorių kūrinių, koncertų surengė Rusijoje, Baltarusijoje ir Latvijoje. Chorą parengė Anykščių rajono, taip pat 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo ir konkursuose. Dirigavo Anykščių rajono dainų šventėse. 1987 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Mesjė 74
thumb|Mesjė 74 Mesjė 74 – plokštuma į mus atsisukusi spiralinė galaktika, esanti Žuvų žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 35 milijonai šviesmečių. Objektas dar žymimas Mesjė NGC 628 numeriu. Jo regimasis ryškis – 9,4. Galaktika panašaus dydžio, kaip mūsų Paukščių takas.
2002 m. galaktikoje sprogo itin galinga supernova („hipernova“), kokias sukelia tik labai didelės (ne mažiau kai 40 ) žvaigždės.
Istorija
Galaktiką 1780 m. atrado Pierre Méchain, nors Charles Messier padėjo nustatyti koordinates ir įtraukė į katalogą. Tai viena iš galaktikų, anksti pripažintų spiralinėmis. Lord Rosse ją paminėjo tarp keturiolikos 1850 m. atrastų „spiralinių ūkų“.
Stebėjimai
Tai gana neryškus ir todėl vienas sunkesnių stebėti Mesjė objektų. Mėgėjui reikia labai gerų sąlygų pamatyti ką nors daugiau nei branduolį. Bet esant šioms sąlygoms, plačios spiralinės rankovės matyti jau pro 4 colių teleskopą.
Vladas Požėla
Vladas Požėla (1913 m. balandžio 1 d. Steigviliuose, Pakruojo raj. – 1997 m. balandžio 10 d. Kužiuose, Šiaulių raj.) – kunigas, tremtinys, visuomenės veikėjas.
thumb|left|240px|Kunigas Vladas Požėla su artimaisiais [[Steigviliai|Steigvilių kaime, 1939 m.]]
Biografija
Baigė Kauno kunigų seminariją. Į kunigus įšventintas 1937 m. Dirbo vikaru Vilkijos ir Šiaulių šv. Jurgio parapijose. 1938–1944 m. Šiaulių amatų ir prekybos mokyklos bei Šiaulių berniukų gimnazijos kapelionas. 1942–1944 m. dar ėjo Šiaulių sunkiųjų darbų kalėjimo bei Šiaulių ligoninės chirurginio skyriaus kapeliono pareigas. Vokiečių okupacijos metais prisidėjo prie žydų gelbėjimo. 1980 m. jam už tai suteiktas Pasaulio tautų teisuolio vardas.
Dituvos apylinkė
Dituvos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Priekulės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. 1954 m. prijungta Vaškių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Dituvos apylinkė prijungta prie Priekulės apylinkės.
Arvydas Girdzijauskas
Arvydas Girdzijauskas (g. 1957 m. sausio 1 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1979–1992 m. Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos komiteto vaikų choro meno vadovas ir vyr. dirigentas. Per keletą metų kolektyvą išaugino į choro studiją, kurią lankė iki 200 sostinės mokyklų moksleivių. Pagrindinis choro uždavinys buvo turtinti radijo ir televizijos fonoteką naujais ir vertingais kūriniais, koncertuoti. Kasmet choras surengdavo iki dešimties viešų koncertų, į magnetofono juostą Įrašydavo 50-60 naujų kūrinių. Iš viso Lietuvos radijo fondams įrašė per 400 kūrinių ir surengė per 100 viešų koncertų. 1985 m. Respublikinės dainų šventės konkurse pelnė geriausio vaikų choro vardą, o 1987 m. Respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse – pirmąją vietą. Choras parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje, tais metais gerai pasirodė tarptautiniame chorų festivalyje Belgijoje (Neerpelt) ir 1992 m. Vengrijoje (Debrecen). 1990 m. chorui suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas.
Beržuvis (Švenčionys)
Beržuvis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Šventos, prie kelio, šalia Beržuvio ežero.
Arvydas Girdzijauskas
Biografija
Nuo 1992 m. rudens A. Girdzijauskas – Klaipėdos Humanitarinės bendrojo lavinimo mokyklos (nuo 1997 m. Vydūno vidurinė mokykla, nuo 2013 m. Klaipėdos Vydūno gimnazija) direktorius.
AGM-158 JASSM
thumb|right|AGM-158 JASSM AGM-158 JASSM – JAV sparnuotoji raketa (gamina bendrovė „Lockheed Martin“). Raketoje naudojamas ekonomiškesnis variklis „Williams International F-107-WR-105“. Raketa gali pasiekti už 980 kilometrų nuo paleidimo vietos esančius taikinius. Įprastinių JASSM-ER sparnuotųjų raketų veikimo nuotolis neviršija 370 km. Nuo šio modelio AGM-158 JASSM skiriasi padidinta degalų bakų talpa. 1 toną sverianti AGM-158 JASSM-ER raketa gali gabenti iki 450 kg masės kovinę galvutę.
Arvydas Girdzijauskas
Biografija
Nuo 1994 m. jaunių choro (60-70 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Choras atlieka Renesanso epochos ir šiuolaikinę muziką, nemažai koncertuoja, dalyvauja dainų šventėse, festivaliuose ir kituose kultūros renginiuose. Choras 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, o 1997 m. XI tarptautiniameStasio Šimkaus chorų konkurse laimėjo antrąją vietą. Choras parengtas 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
AGM-158 JASSM
Iki šio laiko JAV karinės oro pajėgos yra užsakiusios 1200 JASSM tipo raketų, kurias gali naudoti naikintuvai F-15, F-16, F/A-18 ir bombonešiai B-1B, B-52 ir B-2.
Arvydas Girdzijauskas
Biografija
A. Girdzijauskas buvo 1987 m. Respublikinės moksleivių dainų šventės, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir Vilniuje dirigentas. 1996 m. Žemaitijos ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo dainų šventės Klaipėdoje meno vadovas ir vyr. dirigentas. 1990 ir 1991 m. vaikų ir jaunimo chorų festivalio „Dainuok, jaunoji Lietuva“ organizatorius, vienas iš Lietuvos chorų sąjungos organizatorių, 1989–1992 m. šios sąjungos prezidentas. Priklauso Lietuvos muzikos mokytojų asociacijai ir Lietuvos chorų sąjungai (prezidiumo narys) bei Klaipėdos chorinei bendrijai „Aukuras“ – tarybos narys. 1994 ir 1996 m. respublikinių „Dainų dainelės" konkursų meno vadovas ir žiuri pirmininkas. 1987 m. jam suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas, 1996 m. muzikos mokytojo eksperto kvalifikacijos kategorija, 1997 m. antroji vadybininko kategorija, 1997 m. jis apdovanotas Gedimino III laipsnio medaliu.
AGM-158 JASSM
Naudotojai
thumb|right|AGM-158 JASSM maketas šalia [[Lockheed Martin F-35 Lightning II|F-35 prototipo]]
Nuo 2017 sausio mėn. Lenkija turi AGM-158A
Arvydas Girdzijauskas
Biografija
2008 m. Klaipėdos universitete apgynė socialinių mokslų (muzikos edukologija) disertaciją „Aukštesniųjų klasių moksleivių dorovinės kultūros ugdymas muzikine veikla“ (vad. Vanda Aramavičiūtė)
Maišiagalos piliakalnis
Maišiagalos piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis Maišiagalos pietvakariniame pakraštyje, Vilniaus rajonas, dar vadinamas Bonos pilimi. Pasiekiamas Maišiagaloje pavažiavus Mokyklos, Vilniaus ir Algirdo gatvėmis iki jos galo ties Maišiagalos tvenkiniu, yra 200 m į pietvakarius nuo bažnyčios.
miniatiūra|250px|left|Piliakalnis 2016 m. balandžio mėn.
Maišiagalos piliakalnyje rasta apie 20 varpinių ir ankštinių kultūrų rūšių ir porūšių grūdų: žieminių ir vasarinių rugių, žieminių ir vasarinių kviečių, kelių porūšių miežių, taip pat avižų, sorų, grikių, lęšių, žirnių, pupų, vikių, šiek tiek kanapių. Iš to galima manyti, kad čia buvo verčiamasi įvairia augalininkyste. Kartu su grūdais rasta medinių indų liekanų.
Tarp XIV a. sunaikintos pilies degėsių rasta 20 avių, kelių ožkų, kitų naminių gyvūnų liekanos. Tikriausiai gresiant antpuoliui, į pilį buvo suginta netoliese besiganiusi banda, o gaisro metu gyvuliai užduso ir sudegė.
Piliakalny taip pat rasti trys geležiniai noragai, kurių vienas priklausė vienadančiam arklui, o du – dvidantei žagrei. Be to, rastas žemdirbystės įrankių komplektas: trys geležiniai dalgiai ir keturi geležiniai pjautuvai (dideli, smarkiai išlenkti, labai siauromis, išdilusiomis geležtėmis).
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Dūkštos dešiniajame krante esančioje iš aukštumos pakraščio suformuotoje kalvoje. Šlaitai statūs, 14–18 m aukščio. Aikštelė ovali, 40 x 65 m dydžio. Papėdėje aplink piliakalnį yra 360 m ilgio, 30 m pločio, 4 m gylio griovys; už jo supiltas 270 m ilgio, 4 m aukščio pylimas. Už šio pylimo į pietus iškastas 5 m pločio, 1 m gylio griovys. Į šiaurės rytus nuo piliakalnio esančioje aukštumoje buvo įrengtas įtvirtintas papilys, jo papėdėje išliko 6 m pločio, 1 m gylio griovys, už kurio supiltas 2 m aukščio pylimas. į šiaurę ir pietvakarius yra papėdės gyvenvietė, kuri užima 1 ha plotą. Piliakalnis įrengtas I tūkstantmečio pradžioje, nuo I tūkstantmečio viduryje negyvenamas, vėl apgyventas II tūkstantmečio pradžioje, aikštelė padidinta.
XIX a. piliakalnį tyrinėjo nežinomas asmuo. Šie neužlyginti kasinėjimai labai pakeitė aikštelėss išvaizdą. Dabar ji perkirsta 12 m pločio, 2­ 3 m gylio grioviu, einančiu šiaurės–pietų kryptimi ir 8 m pločio, 1,5 m gylio grioviu, einančiu nuo didžiojo griovio rytų–vakarų kryptimi, bei tokiu pat trumpesniu grioveliu pietvakariniame aikštelės dalyje. Iš didžiojo griovio žemės mestos į šonus ir rytų pusėje sudaro iki 1,5 m aukščio, 8 m pločio pylimą. Piliakalnis apaugęs retais lapuočiais medžiais, pietvakarinėje papėdėje pastatytas akmeninis paminklas, šiauriniame šlaite įrengti laiptai.
Į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra papilys (N54°52’04.1„; E25°03’50.0“). Jo aikštelė turėjo būti pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, tačiau tikslesnis jos dydis neaiškus, nes papilys labai suardytas miestelio pastatų. Geriau išliko tik jo pietinė pusė. Čia į rytus nuo piliakalnio pietrytinio papilio papėdėje yra iškastas 6 m pločio, 1 m gylio griovys, už kurio supiltas 2 m aukščio, 13 m pločio pylimas 4 m aukščio išoriniu šlaitu. Išlikusio pylimo ilgis – 120 m. Pagal jį galima apytiksliai spėti, kad papilio aikštelė buvo apie 200 m ilgio ir 120 m pločio.
Į šiaurę ir pietvakarius nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
thumb|300px|Piliakalnis su priepiliu|right
Istorija
Manoma, kad medinė Maišiagalos pilis iš šiaurės gynė Vilniaus prieigas, priklausė vidiniam Vilniaus apsaugos pilių žiedui. 1365 m. rugpjūčio mėn. pabaigoje ją puolė ir sudegino nuo Vilniaus atėjusi Vokiečių ordino kariuomenė. Po gaisro pilis sutvirtinta: manoma, pagilintas papėdės griovys, aikštelė užpilta iki 2 m storio molio sluoksniu. 1377 m. pilis vėl minima – netoli jos buvo sudeginti Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo palaikai. 1390 m. ją vėl puolė Vokiečių ordino kariuomenė, užėmė ir sudegino pilį, iš jos išsivesdamas 1340 belaisvių.
Tyrimai
1971–1973 m. tyrė Regina Volkaitė-Kulikauskienė. Ištirtas 382 m² plotas, rastas iki 5,4 m storio kultūrinis sluoksnis, kurį sudaro 3 horizontai:
Zėmano-Doplerio metodas
thumb|220px|SU Aurigae paviršiaus magnetinis laukas, atkurtas naudojant Zėmano-Doplerio metodą
Astrofizikoje, Zėmano-Doplerio metodas yra tomografinis metodas, naudojamas žvaigždžių magnetinių laukų kartografijoje.
Šis metodas naudoja spektrinių linijų, susidarančių žvaigždės atmosferoje veikiant magnetiniam laukui, šviesos poliarizacijos reiškinį (Zėmano efektas). Periodiniai šviesos, paveiktos Zėmano efekto, vaizdo kitimai, vykstantys dėl žvaigždės sukimosi aplink savo ašį, naudojami jos paviršiaus vektorinio magnetinio lauko atkūrimui. Taip pat yra naudojamas maksimalios entropijos metodas - iš visų žvaigždės magnetinio lauko geometrijų, kurios gali egzistuoti pagal gautus duomenis, yra išrenkama paprasčiausia.
Šiam metodui atsiradus tapo galimi sisteminiai žvaigždžių magnetizmo tyrimai. Saulės tipo žvaigždžių magnetinio lauko geometrijų atkūrimui jis buvo panaudotas pirmiausias. Taip pat, naudojant Zėmano-Doplerio metodą, buvo gauta informacija apie magnetinių laukų susidarymo galimybę virš žvaigždžių paviršių.
Tyrimams, susijusiems su Zėmano-Doplerio metodu, atlikti, astronomai naudoja prietaisus, vadinamus spektropoliarimetrais, tokius kaip ESPaDOnS (Havajai) ir NARVAL (Prancūzija).
Šeškai
Šeškai, audinės, žebenkštys (Mustela) – kiauninių šeimos žinduolių gentis.
1709 m.
1709 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Kęstutis Jonas Grigaitis
Kęstutis Jonas Grigaitis (Grigaliūnas, g. 1905 m. balandžio 11 d. Rygoje – 1997 m. liepos 11 d. Sankt Peterburgas ) – Lietuvos teisininkas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Studijavo Lietuvos universitete, 1940 m. baigė Vilniaus universitetą. 1926–1929 m. teismo kandidatas Kauno apygardos teisme. 1930 m. baigė Karo mokyklą. 1931–1933 m. Panevėžio apygardos teismo tardytojas, 1934–1940 m. prokuroro padėjėjas. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. 1941–1944 m. advokatas Kupiškyje ir Panevėžyje, antinacinio pasipriešinimo dalyvis, už nelegalios spaudos platinimą kurį laiką buvo suimtas. 1944 m. Vietinės rinktinės bataliono ūkio viršininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, gyveno Bambergo, vėliau Hanau karo pabėgėlių stovyklose. 1948 m. persikėlė į Kanadą. Lietuvoje ir užsienyje buvo valstiečių liaudininkų, skautų, šaulių organizacijų veikėjas. Vienas Kanados lietuvių bendruomenės kūrėjų, 1949–1952 m. Toronto lietuvių organizacinio komiteto pirmininkas, 1952–1955 m. jos valdybos, 1958–1963 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos sekretorius.
1304 m.
1304 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Eglė Šventoraitė
miniatiūra|2014 m.
Eglė Šikšniūtė–Šventoraitė (g. 1991 m. gegužės 16 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkė, Lietuvos moterų krepšinio rinktinės narė. Baigė Vlado Knašiaus krepšinio mokyklą.
Cüneyt Çakır
Džiuneitas Čakyras (Cüneyt Çakır; 1976 m. lapkričio 23 d.) – tarptautinės FIFA kategorijos futbolo arbitras iš Turkijos. Pagal profesiją – draudimo agentas.
Turkijos „Süper Lig“ karjerą pradėjo 2001 m. UEFA Čempionų Lygoje debiutavo 2003 m. Tarptautinę FIFA kategoriją įgijo 2006 m., nuo tada yra pagrindinis Turkijos arbitras, teisėjaujantis įvairaus rango Europos ir pasaulio futbolo varžybose.
Džiuneitas Čakyras teisėjavo 2011 m. U-20 pasaulio čempionato pusfinalyje, 2012 m. UEFA Čempionų lygos pusfinalyje (FC Barcelona–Chelsea), 2012 m. Europos futbolo čempionate (grupės varžybos: Ukraina–Švedija, Italija–Airija, pusfinalis: Portugalija–Ispanija), 2012 m. FIFA pasaulio klubų taurės finale (Corinthians–Chelsea).
Zabielų rūmai
Zabielų (namas) rūmai – pastatas Kauno senamiestyje, T. Daugirdo gatvės ir Rotušės aikštės kampe (Rotušės a. 10). Šiuo metu čia veikia restoranas „Medžiotojų užeiga“.
Istorija
XVII–XVIII a. rūmai priklausė Kauno pavieto maršalkos Zabielos šeimai. 1796 m. atiteko S. Maištavičiui, pastatas rekonstruotas. XIX a. pabaigoje valdą įsigijo Karlas Fišeris. Jo iniciatyva iš vakarų pusės buvo prijungtas mūrinis korpusas. 1801 m. namą nupirko prelatas Juškevičius. 1933 m. pastatas suremontuotas, nekeičiant klasicistinių formų perstatytos prieangio kolonos.
Venckų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Mieželių apylinkės, Lankupių apylinkės ir dalies Priekulės apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Venckų apylinkė prijungta prie Priekulės apylinkės.
Zabielų rūmai
Istorija
thumb|left|250px|Rūmai Rotušės a. 10, 2012 m. Zabielų rūmuose gyvenant daktaro Jozefo Kovalskio šeimai, pastarojo žmoną Karoliną, vadinama "Kauno Kleopatra," dažnai lankė poetas Adomas Mickevičius. Kartą namuose tarp jo Austrijos diplomato netgi kilo ginčas dėl moters, kuris vos nesibaigė dvikova. Be to Kovalskių arklidėse poetas laikė jo mūzos Marilės Vereščakaitės-Putkamerienės jam dovanotą kumelę.
1884–1897 m. name gyveno lietuvių poetas, vyskupas Antanas Baranauskas. 1930–1932 m. šio namo antro aukšto vakarinėje dalyje gyveno muziejininkas, menotyrininkas Paulius Galaunė ir Valstybės teatro solistė, pedagogė Adelė Galaunienė-Nezabitauskaitė.
Mokšų kalba
Mokšų kalba (мокшень кяль) – viena iš dviejų mordvių kalbų, priklausančių finougrų kalbų grupės Volgos finų kalboms. Vartojama mokšų tautybės žmonių, gyvenančių Rusijoje, Pavolgyje. Kalbančiųjų skaičius ~0,5 milijono. Artimiausia mokšų kalbai yra jau išnykusi meščerų kalba, taip pat erzių kalba ir marių kalba, tačiau dėl didelių skirtumų fonetikos, leksikos ir gramatikos skirtumų šių kalbų naudotojai tarpusavyje nesusikalba. Mordvijoje mokšų kalba yra oficiali kartu su erzių ir rusų kalbomis, tačiau jos vartojimas teisiniais aktais neapibrėžtas.
Zabielų rūmai
Istorija
1961–1964 m. Zabielų namas rekonstruotas (archit. Dalija Zareckienė). Jo fasade išryškinti renesanso bruožai, namas nutinkuotas juosvu smulkintos anglies ir pelenų tinku. Pastato pirmame aukšte architektas Vytautas Parčiauskas suprojektavo „Medžiotojų užeigą“ (atidaryta 1965 m.). 1973–1974 m. antrame aukšte pagal to paties architekto projektą įrengtos Juodoji ir Baltoji menės.
Mokšų kalba
Dialektai
Išskiriamos 3 mokšų kalbos dialektų grupės:
Zabielų rūmai
Architektūra
Zabielų rūmai – trijų epochų kūrinys: gotikinis vakarinio korpuso rūsys ir vakarinė pirmo aukšto siena, renesansinė centrinė dalis, klasicistinis tūris ir rytinis korpusas.
Mokšų kalba
Raštas
Dabar mokšų kalba užrašoma kirilica. Dabartinis jos variantas niekuo nesiskiria nuo rusų abėcėlės, laikomasi rusiškos ortografijos taisyklių, dėl to negalima taisyklingai atvaizduoti rašte fonemų [ə] ir [æ], kurios neturi analogų rusų kalboje. Iki pakrikštijimo mokšai naudojo simbolių raštą. 1932 m. buvo sukurtas lotyniškas raidynas, bet praktikoje buvo beveik nenaudojamas. 1937 m. šis raidynas kaip ir daugelis kitų TSRS tautų raidynų vėl buvo pervestas į kirilicą.
Zabielų rūmai
Architektūra
Pagrindinis fasadas asimetriškas. Pirmo aukšto langai maži, su segmentinėmis sąramomis, su medinėmis langinėmis. Antro aukšto langai gerokai didesni, beveik stačiakampiai. Rupios faktūros tamsaus tinko fone ryškiai išsiskiria lygiai baltai tinkuotas antablementas, antro aukšto langų apvadai, angokraščiai. Rytinis korpusas lygiai tinkuotas, žalsvai nudažytas. Kiti fasadai lygūs, apvainikuoti stambiu daugelio traukų karnizu. Stogas keturšlaitis, medinės konstrukcijos, dengtas čerpėmis.
Pastate yra penkios laiptinės: dvi vakariniame korpuse, dvi šiauriniame korpuse, viena rytiniame korpuse. Gotikinis rūsio cilindrinis skliautas ir sienos netinkuotos, siaura laiptinė su cilindriniu skliautu taip pat netinkuota. Jos sienose asimetriškai išdėstytos įvairaus dydžio nišos.
Pirmame aukšte išraiškingas skliautas virš įvažiavimo, puoštas susikertančiomis tinko briaunomis ir skrituliais. Didžiąją pirmo aukšto salę puošia nišos, gelžbetoninės sijos, imituojančios medines, židinys, medžioklės trofėjai, masyvūs baldai.
Antrame aukšte yra baltoji menė. Joje grindys parketo, sienos dažytos baltai, sienų apačia (panelis) aptaisytas baltai dažytais, mediniais, filinginiais skydais. Kita – juodoji menė. Joje grindys parketo, sienos puoštos lietuvių dailininkų tapybos darbais.
Gotika
Seniausia pastato dalis – vakarinė siena, išlikusi iš XVI a. nugriauto gotikinio namo, stovėjusio gretimame sklype. Prie tos sienos XVI a. pab. – XVII a. pr. pristatytas dviejų aukštų su rūsiu namas, kurio išliko skliautuotas rūsys, sienų pirmame aukšte fragmentai, sienoje įrengtų sraigtinių laiptų iš rūsio į pirmą aukštą fragmentas, taip pat švieslangis, kurio viršus išmūrytas „eglute“.
Renesansas
XVII a. pirmojoje pusėje namas rekonstruotas ir prailgintas į šiaurę iki Rotušės a., pristatytas dviejų aukštų šiaurinis korpusas, jame įrengtas įvažiavimas iš Rotušės a. į kiemą. Vakarinis korpusas prailgintas iki pat aikštės, iš naujo perstatyti aukštai. Rytų pusėje pastatytas visai naujas korpusas. Namas įgavo L formos planą. Jį kirto įvažiavimas į kiemą. Pagrindinis fasadas asimetriškas, renesansinių formų. Jo langai išdėsystyti laisvai, vienodais tarpais, beveik stačiakampiai. Tamsiame namo fone ryškių kontrastu išsiskyrė balto tinko antablementas, langų apvadai, angų vidūs.
OFC moterų tautų taurė
OFC moterų tautų taurė – Okeanijos futbolo konfederacijos organizuojamos nacionalinių moterų komandų varžybos, kurios buvo rengiamos kas ketveri metai. OFC moterų tautų taurė taip pat tarnauja kaip atrankos varžybos į FIFA moterų pasaulio taurę ir Olimpinės žaidynes.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Domenico Beccafumi
right|thumb|180px| Domenico Beccafumi „Autoportretas“ (1525-30, [[Uficių galerija, Florencija)]]
Biografija
Domenikas, Pačės sūnus (Domenico di Pace) gimė 1486 m. Montaperčio miestelyje netoli Sienos. Būdamas vaiku mėgdavo piešti. Jo talentą pastebėjo Lorenzo Beccafumi, vienas iš Sienos miestiečių, kuriam tarnavo Domeniko tėvas. Jis pasiėmė vaiką pas save lavinti. Nuo jo Domenikas buvo pramintas ir prisiėmė Beccafumi pavardę. Pirmąsias sąsajas su italų aukštojo renesanso menu Bekafumis turėjo Sienoje kopijuodamas Perudžino darbus.
1510 m. Bekafumis išvyko į Romą, kur tobulinosi ties Mikelandželo ir Rafaelio freskomis. 1512 m. grįžo į Sieną, kurioje pradėjo gauti pirmuosius užsakymus ir konkuruoti su Sodoma, kuris tuomet buvo pagrindiniu Sienos dailininku. Domenikas Sienoje atlikinėjo darbus vietos bažnyčiose ir kilmingųjų rūmuose. Jo stiliaus susiformavimui įtakos turėjo Fra Bartolomeo ir Leonardas da Vinčis. Apie 1510-ųjų vidurį Bekafumio kūryboje pradėjo pasireikšti manieristiniai bruožai. Bekafumio stilistikai būdingi perspektyvaus vaizdavimo iškraipymai ir šviesos efektų paieškos.
Nuo 1519 m. Bekafumis pradėjo gauti prestižinius užsakymus Sienos katedroje. Joje jis darbavosi iki maždaug 1545 m. kurdamas epizodus garsiosioms katedros marmurinėms grindims. Kūrė freskas, skulptūras (didžiajam altoriui), altorinius paveikslus. 1529-35 m. Sienos vyriausybės užsakymu atliko tikriausiai žinomiausius savo darbus tuometiniuose vyriausybės rūmuose Palazzo Pubblico Senovės Romos politinių įvykių motyvais. 1535 m. pradėjo Sienos katedros apsidės freskas, bet tuo metu jų nebaigė. 1536 m. imperatoriaus Karolio V atvykimo proga jam buvo užsakyta sukurti mechaniškai judančią raito imperatoriaus skulptūrą su triumfo arka.
1537 m. Bekafumis buvo Pizoje, atliko darbus Pizos katedroje. 1543 m. pabuvojo Romoje. Iki 1544 m. baigė freskas Sienos katedroje. Domenikas Bekafumis mirė 1551 m. gegužės 18 d. Palaidotas Sienos katedroje. Jis laikomas paskutiniu reikšmingu Sienos dailės mokyklos atstovu. Be freskų Palazzo Pubblico, tikriausiai žinomiausiu jo paveikslu įvardijamas „Mergelės Marijos gimimas“ (apie 1543).
Sidabrinė gervė
miniatiūra|right|Apdovanojimo „Sidabrinė gervė“ siluetas. Sidabrinė gervė – kasmetinis Lietuvos kino ir televizijos kino apdovanojimas, skiriamas labiausiai nusipelniusiems aktoriams, režisieriams ir kino meno specialistams. Apdovanojimą inicijavo Audiovizualinių kūrinių autorių teisių asociacija (AVAKA). Renginio vykdytojas 2010–2018 m. – Lietuvių kino akademija (LiKA). 2020 metų apdovanojimus inicijavo audiovizualinių kūrinių autorių teisių asociacija AVAKA, kuri 2019 metais paskelbus konkursą, įgijo teises į „Sidabrinių gervių“ apdovanojimą ir statulėlę.
Laimėtojai apdovanojami statulėle (autorius skulptorius Audrius Liaudanskas). Simbolis – gervė (kine ir televizijoje gerve vadinamas įrankis, skirtas filmuoti judančia kamera). Apdovanojimai skiriami vieną kartą per metus. Kiekvienais metais gali būti nustatoma skirtinga apdovanojimų įteikimo data ir vieta.
Apdovanojimų tikslas – atrinkti ir įvertinti geriausius praėjusių metų nacionalinius kino filmus ir pagerbti jų kūrėjus, skatinti lietuviško kino sklaidą bei supažindinti Lietuvos žiūrovą su naujausia lietuviško kino produkcija. Apdovanojimai teikiami už kino filmus, kurių oficiali peržiūra Lietuvoje įvyko per praėjusius metus (pvz., nuo 2014 m. balandžio 1 d. iki 2015 m. balandžio 1 d.). Kūrinio sukūrimo pabaiga laikoma įvykus oficialiai nacionalinei premjerai. Apdovanojimams gali būti teikiami tik nacionaliniai filmai. Sąvoka „nacionalinis filmas“ turi būti suprantama taip, kaip ją apibrėžia LR Kino įstatymas. Laureatus iš nominantų sąrašo kiekvienoje kategorijoje renka Lietuvių kino akademijos tikrieji nariai.
Apdovanojimai
Apdovanojimuose yra skiriama ne daugiau kaip 16 (šešiolika) apdovanojimų „Sidabrinė gervė“, 1 (vienas) „Sidabrinės gervės kiaušinis“ už metų geriausią studento darbą ir apdovanojimas „Auksinė gervė“ (už nuopelnus nacionaliniam kinui). „Sidabrinė gervė“ gali būti skiriama už:
Nominacijų kategorijos
Metų geriausias ilgametražis vaidybinis kino filmas – tai vaidybinis kino filmas, ne trumpesnis nei 70 min., o trumpametražis vaidybinis kino filmas – ne ilgesnis nei 70 min. Metų geriausias dokumentinis ilgametražis kino filmas – tai kūrybinės dokumentikos kino filmas, ne trumpesnis nei 50 min., o dokumentinis trumpametražis kino filmas – ne ilgesnis nei 50 min. Metų geriausias režisieriaus darbas – nominacija skiriama už režisieriaus darbą ilgametražiame arba trupametražiame vaidybiniame filme. Metų geriausias aktoriaus (–ės) vaidmuo – nominacija skiriama už pagrindinį vaidmenį ilgametražiame kino filme. Metų geriausias antraplanis aktoriaus (–ės) vaidmuo – nominacija skiriama už antraplanį vaidmenį ilgametražiame vaidybiniame kino filme arba pagrindinį vaidmenį trumpametražiame vaidybiniame kino filme.
2008 m. apdovanojimai
Gegužės 29 d. Nacionaliniame dramos teatre, Vilniuje buvo įteikti pirmieji kino apdovanojimai.
„Sidabrinės gervės“ buvo įteiktos keturiolikai nominantų:
Renginyje buvo įteiktos ir trys „Auksinės gervės“ už nuopelnus lietuviškam kinui. Apdovanoti operatorius Jonas Gricius, režisierius Marijonas Giedrys ir aktorius Donatas Banionis.
Apdovanojimus įteikė: krepšininkas Linas Kleiza, aktorius Olegas Ditkovskis, dirigentas Modestas Pitrėnas, režisierius ir komisijos narys Arūnas Matelis, galiūnas Žydrūnas Savickas, skulptorius Audrius Liaudanskas, dainininkas Gabrielius Liaudanskas – Svaras („G&G sindikatas”), aktorė Ilona Balsytė, režisierė Inesa Kurklietytė, saksofonistas Petras Vyšniauskas, aktorė Regina Varnaitė, aktorius Adolfas Večerskis, Konstitucinio teismo teisėja Toma Birmontienė, kino kritikė ir komisijos pirmininkė Gražina Arlickaitė.
„Auksinių gervių“ laimėtojus skelbė renginio globėjas premjeras Gediminas Kirkilas.
2009 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko gegužės 29 d., kurią vedė Ramūnas Cicėnas ir Giedrius Savickas. Laimėtojai:
Komisija: Gražina Arlickaitė (pirmininkė), Audrius Stonys, Algirdas Martinaitis, Vidas Petkevičius, Marijonas Giedrys, Ramūnas Greičius, Živilė Pipinytė. .
2010 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko gegužės 28 d., kurią vedė Ramūnas Rudokas ir Gražina Balandytė. Laimėtojai:
2011 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko gegužės 27 d., kurią vedė Marijonas Mikutavičius. Laimėtojai:
2012 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko 2012 m. gegužės 12 d. Vilniuje, Nacionaliniame dramos teatre. Renginį vedė aktorius Andrius Bialobžeskis. Apdovanojimų ceremonijos režisierius – Kęstutis Jakštas. Laimėtojai:
2013 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko 2013 m. gegužės 11 d. Vilniaus Teatro arenoje. Laimėtojai:
2014 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko 2014 m. gegužės 2 d. Vilniuje. Laimėtojai:
2015 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko 2015 m. gegužės 30 d. Vilniuje. Laimėtojai:
2016 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko 2016 m. gegužės 27 d. Vilniuje. Laimėtojai:
2017 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko 2017 m. birželio 13 d. Vilniuje. Laimėtojai:
2018 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko 2018 m. birželio 13 d. Vilniuje. Laimėtojai:
Kiti:
2020 m. apdovanojimai
Kiti:
2021 m. apdovanojimai
Dėl COVID-19 pandemijos, „Sidabrinės gervės“ 2021 m. nebuvo teikiamos.
2022 m. apdovanojimai
Ceremonija vyko 2022 m. birželio 5 d. Vilniuje. Laimėtojai:
Šlapimo rūgštis
thumb|150px|Formulė thumb|150px|Molekulė Šlapimo rūgštis – įvairių azoto turinčių medžiagų, tokių kaip aminorūgštys ir nukleorūgštys, metabolizmo metu susidaranti azotinė atlieka. Ją išskiria vabzdžiai, ropliai ir paukščiai. Kiti gyvūnai šalina šlapalą arba amoniaką.
Šlapimo rūgštis mažiau nuodinga nei amoniakas. Tai ypač naudinga kiaušinius dedantiems gyvūnams, nes embriono išskirtos atliekos kaupiasi kiaušinio viduje. Jei jos būtų nuodingos, galėtų pakenkti embrionui.
Didžiausias šlapimo rūgšties, kaip šalinimo produkto, trūkumas yra tas, kad jos sintezė gana sudėtinga, ir sunaudojama daugiau energijos nei šalinant amoniaką ar šlapalą.
Klodzko Nisa
Klodzko Nisa  – upė pietvakarių Lenkijoje; Odros kairysis intakas. Prasideda Sudetuose, Snežniko masyve Čekijos pasienyje, Trujmorski Vercho kalno pašlaitėje. Aukštupyje tėkmė greita, yra slenksčių, krioklių. Vėliau pasuka į rytus, prateka dirbtinius Otmuchuvo ir Nisos ežerus. Toliau teka į šiaurės rytus lyguma, sudaro meandras. Įteka į Odrą netoli Bžego.
Po liūčių kalnuose upė dažnai smarkiai patvinsta. Prie Klodzko Nisos įsikūrę miestai: Mendzylesis, Klodzko Bystšyca, Klodzkas, Bardas, Pačkuvas, Otmuchuvas, Nysa, Bžesko Levinas.
Zenona Gylienė-Lelėnaitė
Zenona Gylienė-Lelėnaitė (g. 1919 m. rugsėjo 4 d. Tuloje, Rusija) – pianistė, muzikos mokytoja, chorvedė.
Biografija
Tėvas Zenonas Lelėnas – agronomas, mokęsis Tulos aukštojoje žemės ūkio mokykloje. 1920 m. su šeima grįžo į Lietuvą ir buvo Utenos apskrities agronomas. 1930 m. vasarą į Uteną atvykęs dirigentas Antanas Ilčiukas apsigyveno pas Lelėnus. Tuomet Utenoje jis vadovavo muzikos kursams, fortepijonu skambinti mokė ir Zenoną. Antanui Ilčiukui išvykus, Zenoną skambinti fortepijonu mokė pianistė Glezerienė.
1940 m. baigusi Utenos „Saulės“ gimnaziją, 1940–1944 m. studijavo Kauno konservatorijoje (E. Žilinskienės-Matiukienės ir Stasio Vainiūno fortepijono klasė). Chorvedybos mokė kompozitorius Stasys Šimkus.
1944–1974 m. – Utenos 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių ansamblių ir solistų vadovė. Chorai buvo parengiami Utenos rajono ir kai kurioms respublikinėms dainų šventėms, daug koncertavo, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei mokytoja parengė vyresniųjų klasių mišrųjį chorą. 1964–1974 m. – Utenos vaikų muzikos mokyklos fortepijono mokytoja, 1974–1978 m. – Jasonių (Utenos raj.) vaikų namų muzikos vadovė.
Z. Gylienė buvo nepakeičiama chorų, vokalinių ansamblių ir solistų akompaniatorė, daugelio Utenos rajono dainų švenčių dirigentė. Jos duktė Vilija Gylytė-Jonuškienė yra muzikos mokytoja ir chorų vadovė Utenoje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juodoji medšarkinė musinukė
Juodoji medšarkinė musinukė (Sigelus silens) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti juodųjų medšarkinių musinukių (Sigelus) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami Botsvanoje, PAR, Lesote, Mozambike, Svazilande.
Alalachas
Raida
XVII a. pr. m. e. viduryje miestas buvo laikinai sugriautas per hetitų antpuolį. Netrukus jis atsikūrė kaip atskira valstybė, pripažinusi Egipto, vėliau Mitanijos valdžią. Žinomi jos valdovai Idrimi, Niqmepuh, Ilim-ilimma.
XIV a. pr. m. e. miestas-valstybė galutinai buvo užimtas hetitų valdovo Šupiluliumo I. Hetitų šaltiniuose Alalacho regionas buvo vadintas Mukišo žeme. XII a. pr. m. e. Hetitų karalystę sunaikino užplūdusios „jūrų tautos“, kurių metu Alalachas buvo sugriautas ir niekuomet nebeatsigavo. Vėliau netoli jo išdygo kitas miestas – Kinalua (Tel Tayinat).
Nuo 1937 m. Alalchas pradėtas tirti britų archeologų, ypač Leonard Woolley. Pastarųjų metų archeologiniai kasinėjimai vyko 2006 m., remiami Turkijos Kultūros ir turizmo ministerijos. Mieste rasta daugybė dantiraščio lentelių.
Besčiai
Besčiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Upynos.
Antanas Glemža (1893)
Antanas Glemža (1893 m. Viešintose, Anykščių apskritis – 1940 m. spalio 5 d. Indian Harboras, JAV) – JAV lietuvių vargonininkas ir chorvedys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
1305 m.
1305 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
IQ (žurnalas)
Žurnalą leidžia žiniasklaidos bendrovė „Naujienų centras“, pasirašiusi bendradarbiavimo sutartį su Didžiosios Britanijos prestižinio savaitraščio „The Economist“ leidėjais. Žurnalo vyriausiasis redaktorius Ovidijus Lukošius.
Bendradarbiaudama su „The Economist“ IQ redakcija Lietuvoje taip pat leidžia gyvenimo būdo žurnalą „Intelligent Life“ (nuo 2016 m. žurnalo pavadinimas „IQ Life“) ir metinį politikos ir ekonomikos prognozių leidinį „Pasaulis...“ ("The World in...").
Siguldos savivaldybė
Siguldos savivaldybė  – administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Vidžemėje. Ribojasi su Limbažių, Cėsių, Uogrės, Ruopažių, Adažių ir Saulkrastų savivaldybėmis. Plotas 1030,1 km², 30 625 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Sigulda.
Istorija
Dabartinė savivaldybė sudaryta 2021 m. liepos 1 d., sujungus ankstesniąją Siguldos savivaldybę, Krimuldos, Malpilio savivaldybes ir Inčukalno savivaldybės Inčukalno valsčių.
Ankstesnioji Siguldos savivaldybė sudaryta 2003 m. reformos metu iš Rygos rajono dalies, 2009 m. praplėsta. Buvo suskirstyta į 3 valsčius ir 1 miestą, turėjo 361,1 km² plotą ir 18 081 gyventoją (2021 m.). Administracinis centras buvo Siguldoje.
Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 7 valsčius ir 1 miestą:
CKAN
Comprehensive Knowledge Archive Network (CKAN; ) – web-pagrindu veikiantis katalogas duomenų laikymui ir platinimui.
Sistema naudojama ir kaip viešoji thedatahub.org platforma, ir įvairiems vyriausybės duomenų katalogams, pavyzdžiui, Jungtinės Karalystės data.gov.uk, ar Nyderlandų nacionalinis duomenų registras. Vokietijos Nacionalinė medicinos biblioteka (Deutsche Zentralbibliothek für Medizin) yra taip pat įregistravusi CKAN duomenų rinkinius virš 650 000 žurnalų straipsnių iš 800 medicinos ir gamtos mokslų mokslinių žurnalų. JAV vyriausybės data.gov 2.0 veikia CKAN pagrindu.
Pentax
Pentax – korporacija, įsteigta 1919 metais Japonijoje, Tokijuje, pavadinimu „Optical Joint Stock Co“. Specializuojasi lešių gamyboje. Kompanija 2008 m. kovo 31 d. susijungė su „Hoya Corporation“.
Istorija
Pentax korporacija įkurta 1919 metais Japonijoje pavadinimu „Optical Joint Stock Co“, gaminanti vaizdo lęšius. Ji tampa viena iš pagrindinių tiekėjų fotoaparatų ir optinių instrumentų gamintojams Japonijoje.
Sosnuveko šliuzas
thumb|Sosnuveko šliuzas Sosnuveko šliuzas arba Pušynėlio šliuzas  – dvyliktasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės), jungiantis Juodosios Ančios upę su Augustavo kanalu. Pastatytas 1828 metais. Statyboms vadovavo inžinierius Konstantinas Juodka (Konstanty Jodko).
Anga (Tomsko sritis)
Anga  – miško kirtėjų gyvenvietė prie Čiulymo intako Angos upės, Tomsko sritis, Rusija.
Lietuviai
1951 m. spalio į Angą ištremtos kelios šeimos iš TSRS okupuotos Lietuvos. 1952 m. pavasarį dar apie 40 to paties ešelono šeimų atkelta iš Tunguskij Boro miško kirtimo punkto apie 20 km nuo Angos. Tremtiniai kirto mišką, gabeno rąstus prie Čiulymo upės, rišo ir plukdė sielius. Gyveno barakuose miške. 1956–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą.
Aušra Jurgutienė
Aušra Birmantaitė Jurgutienė (g. 1956 m. gegužės 27 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros istorijos ir lyginamosis literatūros tyrinėtoja, literatūrologė, humanitarinių mokslų daktarė, kelių literatūros vadovėlių autorė.