cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Imperijos darymas
Pasak autoriaus, lietuviams maža Lietuvos, todėl lietuvių judrumas, karingumas, kariniai žygiai LDK laikais atskleidžia aktyvųjį lietuvių pradą, kurio nerealizavimas dabartiniais laikais varo lietuvius į depresiją (lietuvis tampa Rūpintojėliu), dejuojama dėl negatyvios dabarties, sąlygoja beprasmes muštynes kaimo diskotekose, neturint kur išlieti energijos; galų gale knygoje tai siejama ir su dideliu Lietuvos savižudybių skaičiumi.
Supai
Supai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pžitulų valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 29 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 59 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra I pasaulinio karo vokiečių kareivių kapinės.
Karšuvos giria
thumb|250px|Karšuvos giria netoli [[Eičiai|Eičių]] Karšuvos giria (Smalininkų−Viešvilės miškai) − tai ketvirtas pagal plotą Lietuvos miškų masyvas esantis Jurbarko ir Tauragės rajonuose prie plento Klaipėda − Jurbarkas. Plotas 42 850 ha, mišku apaugę 35 900 ha. Viešvilės miestelis įsikūręs girios pietvakariuose, kiek toliau nuo girios, jos šiaurės vakarų pusėje įsikūrusi Tauragė, jos pietryčiuose Smalininkai, bei tolėliau nuo girios, pietryčių kampe Jurbarkas.
Girios urėdijos
Karšuvos giria padalinta tarp Jurbarko, Tauragės miškų urėdijų bei Viešvilės valstybinio rezervato.
Geografija
thumb|250px|Karšuvos giria į vakarus nuo Viešvilės
Karšuvos giria prasideda į vakarus nuo Jurbarko ir tęsiasi iki Jūros upės, pietuose vietomis siekia Nemuną, šiaurėje priartėja prie Šešuvies ir Šaltuonos, rytuose – prie Mituvos. Išilgai girios eina plentas Kaunas-Šilutė. Masyvo viduje įsiterpęs Laukesos durpynas, jis užima didžiąją dalį (apie 2000 ha) Laukesos pelkės, susidariusios Jūros ir Mituvos vandenskyroje.
Susideda iš 47 miškų, didesnieji: Balandinės, Globių, Jurbarko, Eičių, Mantvilių, Pašaltuonio, Šakalinės, Šilinės, Tetervinės, Viešvilės. 81% miškų yra valstybės reikšmės.
Per Karšuvos girią teka:
Yra 3 nedideli tvenkinėliai. Rytiniame pakraštyje, netoli Jurbarko buvusiuose karjeruose susidarę dideli tvenkiniai – vandens paukščių buveinė.
Karšuvos girios diduma yra Nemuno žemupio lygumos šiaurės rytų dalyje, Karšuvos žemumos vakarinėje dalyje, vėlyvajame ledynmetyje į prieledyninį baseiną tekėjusio Nemuno supiltoje buvusioje Nemuno deltoje. Vyrauja lygus, vietomis vėjo supustytų žemyninių parabolinių kopų paviršius. Daugiausia kopų yra į šiaurę nuo Viešvilės (Viešvilės-Kaskalnio kopynas). Gausu uždarų daubų ir jose plytinčių pelkių, be Laukesos, jų dar yra – 1900 ha.
Didžiausios pelkės: Artoji, Bajorpievė, Balandinės, Didžioji Bala, Gličio, Užbalių.
Girios teritorijoje yra Kaskalnio geomorfologinis draustinis ir Jūros ichtiologinio draustinio dalis.
Medynai
Miško augavietės nederlingos ir vidutinio derlingumo, normalaus drėgnumo, vietomis laikinai užmirkusios, taip pat įvairių tipų pelkinės. Šlapesnės masyvo vietos buvo nusausintos dar XIX a. derinant griovių tinklą su miško kvartalinėse linijose įrengtais miško keliais.
84% miškų yra ūkiniai IV grupės, 8% rezervatiniai I grupės, 7% apsauginiai III grupės, 1% ekosistemų apsaugos II grupės. Kultūrinės kilmės medynų 33%, pušynų yra 60%, eglynų 18%, beržynų 12%, juodalksnynų 9%, ąžuolynų ir kitų 1%. Jaunuolynai sudaro 22%, pusamžiai medynai 44%, bręstantys 20%, brandūs 14%. Medynų vidutinis amžius 61 m., bonitetas 11,0, skalsumas 0,73, tūris 215 m³/ha. Kasmet priauga 3,7 m³/ha. Girioje yra dviardžių našių kultūrinės kilmės pušynų su eglėmis (tūris 500–550 m³/ha), taip pat nedideli plotai introdukuotų medynų: veimutinių ir juodųjų pušų, kėnių, maumedžių. Pavieniui auga, uosiai, skroblai, liepos, tuopos.
Gyvūnija
Girioje gyvena tauriųjų elnių, stirnų, šernų, lapių, voverių, briedžių, kiaunių, barsukų. Pelkynuose peri kurtiniai, tetervinai, gervės, antys, tilvikai, juodieji gandrai.
Auga į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų augalų (ypač Viešvilės rezervato teritorijoje), uoginių, vaistinių augalų ir grybų.
Istorija
Giria pavadinta pagal istorinę Karšuvos žemę, iš dalies sutapusią su dabartine Žemaitija. Čia nuo seno driekiasi dideli tyrų plotai. Vėliau giria tapo svarbiu medienos ir deguto („smalos“) šaltiniu.
Masyvo pakraščiuose, ypač prie Nemuno ir Mituvos, yra archeologijos paminklų – piliakalnių, pilkapių, kapinynų, taip pat iš XIX a. ir XX a. pradžios išlikusių miškininkų mažų kapinaičių.
1944–1953 m. Karšuvos girioje veikė Kęstučio apygardos Lydžio (nuo 1949 m. Butageidžio) rinktinės Lietuvos partizanai.
Karšuvos girioje įsikūrusios gyvenvietės: Eičiai, Sakalinė, Vidugiris, Pašventys, Vanaginė, Paįkojai, Leipgiriai, Smaladaržis, Žardeliai, Išdagai, Vilktakis, Apšriūtai, Vilkdaubis, Naumalūnis, Jūrava, Žukai, Šilinė, Smukučiai.
Galutinis tikslas
Galutinis tikslas  – 2000 m. JAV siaubo filmas. Tai pirmasis „Galutinio tikslo“ filmų serijos filmas. Paskesnis filmas – „Galutinis tikslas 2“. Filme pasakojame apie grupę jaunuolių išvengusių lėktuvo avarijos, tačiau vėliau mirusių paslaptingomis aplinkybėmis.
Filmas uždirbo daugiau apie 112 mln. JAV dol. pajamų.
Juozapas Čaplikas
Juozapas Čaplikas (1876 m. lapkričio 1 d. Merkinėje – 1961 m. gegužės 28 d. Jakėnuose) – kunigas, tautosakos rinkėjas ir skelbėjas, knygnešys. Palaidotas Akmenyje (Varėnos r.).
Biografija
Tėvas buvo viršaitis. Mokėsi Merkinėje, 4 klases baigė Suvalkuose.
Įstojo į Vilniaus kunigų seminariją ir joje mokėsi 4 metus, įšventintas kunigu 1899 m.
1899–1900 m. – vikaras Žiežmariuose.
1900–1902 m. – vikaras Valkininkuose.
Keletą metų dirbo Gudijos parapijose, 1903–1910 m. klebonavo Perlojoje.
Vėliau klebonavo Kazokiškėse, Švč. Mergelės Marijos Nugalėtojos bažnyčioje.
1948–1955 m. buvo lageryje.
Sugrįžęs, 1956–1959 m., – Vievio altaristas. Suteiktas garbės kanauninko titulas.
1959–1961 m. – Akmens parapijos klebonas.
Švietėjiška veikla
Dar ruošdamasis stoti į Vilniaus kunigų seminariją iš Seinų kunigų seminarijos klierikų gaudavo lietuviškos spaudos.
Besimokydamas Vilniaus kunigų seminarijoje per atostogas rinko tautosaką ir 1899 m. JAV J. Šimtakojo slapyvardžiu išleido Trakiečių dzūkų dainas.
Dirbdamas lietuviškose parapijose žadino ir palaikė lietuvybę, organizuodavo lietuviškos spaudos platinimą ir pats platindavo. Perlojoje rengė daraktorius.
Susirašinėjo su knygnešiu V. Šlekiu, kurio padedamas Merkinės parapijoje, Gudakiemio k., suorganizavo lietuviškos spaudos gabenimo stotį. Lietuviškos spaudos V. Šlekys atsiųsdavo ir paštu, vokuose.
Atmintinos vietos ir paminklai
Kapas ir antkapinis paminklas Akmens Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčios šventoriuje (Varėnos raj.).
Okapija
Okapija (Okapia johnstoni) – žirafinių (Giraffidae) šeimos stambus porakanopis žinduolis. Paplitęs centrinėje Afrikos dalyje, Kongo upės baseino drėgnuosiuose tropiniuose miškuose.
Kūno ilgis apie 2 m, aukštis 1,5-1,7 m, masė apie 250 kg. Snukis ištįsęs. Ausys didelės. Patinai turi trumpus ragus. Liežuvis labai ilgas, judrus. Uodega trumpa, jos galas su plaukų kuokštu. Nugara rusva, kojos baltos, su tamsiomis skersinėmis juostomis.
Amber Air
UAB Amber Air – oro bendrovė, veikusi Lietuvoje. Centrinė būstinė buvo Vilniuje. Pagrindinė bazė buvo Palangos oro uoste. Bendrovė vykdė reguliariuosius ir čarterinius skrydžius. Reguliariuosius reisus nutraukė 2007 m. spalio mėn., kai atsisakė Palangos-Hamburgo maršruto.
Balkos muchafaza
Balkos muchafaza  – muchafaza Jordanijos šiaurės vakarinėje dalyje, Vakarų Kranto pasienyje. Administracinis centras – Saltas.
Geografija
Muchafazos teritorija yra Gileado aukštumose, o vakaruose leidžiasi į Jordano slėnį. Pietuose siekia Negyvosios jūros pakraštį.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|250px|Nahijų žemėlapis Muchafaza padalinta į 5 nahijas (skliaustuose – administracinis centras).
Amber Air
thumb|left|250px|„Amber Air“ Saab 340B lėktuvas Budapešte
Mukačevas
Mukačevas, iki 2017 Mukačeve (ukr. ir rus. Мука́чево, iki 2017, rusin. Мука́човo, ) – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Užkarpatės srityje. Įkurtas 896, miesto statusas – nuo 1445-ųjų. 95 000 gyventojų. Plotas – 27,9 km². Miestas išsidėstęs Karpatų kalnų papėdeje, prie Latorycios upės. Išvystyta elektros prietaisų, baldų gamybos, tekstilės ir maisto pramonė. Mieste veikia 4 aukštosios mokyklos. Yra geležinkelio mazgas (Komunarsko geležinkelio stotis). Miestas išsidėstęs prie tarptautinės automagistralės (Kijevas-sienos kirtimo su Vengrija punktas „Čopas“).
Miestų partnerystė
Mukačevas yra užmezgusi partnerystės ryšius su:
Administracinė teisėtyra
Administracinė teisėtyra − mokslas apie administracinės teisės normas; teisėtyros šaka, tirianti administracinę teisę. Artima viešojo administravimo mokslams. Administracinės teisės mokslas nagrinėja ir analizuoja svarbiausius administracinės teisės institutus (administracinės teisės samprata, administracinės teisės principai, teisės dalykas, metodas, teisės sistema, administracinės teisės normos ir administraciniai teisiniai santykiai). Siekiant išryškinti teorijos ir praktikos glaudžias tarpusavio sąsajas, doktrininės nuostatos iliustruojamos Konstitucinio Teismo ir administracinių teismų jurisprudencija.
Palšasis kūltupis
Išvaizda
Patelė ir patinėlis savo išvaizda panašūs – palšai rudi. Kūno ilgis 16,5 cm, kiek didesnis už Lietuvoje įprastą kūltupį.
Elgsena
Veisimosi periodas gyvenančių Mažojoje Azijoje prasideda kovo mėn. pabaigoje, Vidurinėje Azijoje kiek vėliau – nuo gegužės mėnesio. Lizdas po žeme, dažniausiai apleistame mažų graužikų urvelyje ar išsikasa jį patys. Lizdas gana didelis sukrautas iš sudžiuvusios žolės. Dažniausiai deda 4-6 pilkšvai melsvus, 22,16 x 16,6 mm dydžio kiaušinėlius, kartais jie pasitaiko pamarginti rausvais taškeliais. Išsiritusius jauniklius maitina abu tėvai įv. vikšrais ir vabzdžiais. Jaunikliams palikus lizdavietę, tėvai juos maitina dar dvi savaites ir po to juos nuveja iš savo teritorijos.
Mityba
Minta smulkiais vabzdžiais, jų vikšrais.
Bogora
Bogora (, arba Bogra) – miestas šiaurės Bangladeše, netoli Radžšahio, prie Karatoya upės. 267,6 tūkst. gyventojų (2007). Svarbus susisiekimo centras keliaujant iš šalies šiaurės į centrinę dalį. Yra Nawab Bari muziejus, pramogų parkas. Prie miesto yra Mahasthangar budistų šventvietė. Šiuo metu miestas sparčiai vystosi.
Baltic Logistic City
Baltic Logistic City – didžiausias logistikos centras Baltijos šalyse, esantis Kauno rajone prie magistralės „Via Baltica“. Įrengtas 2006 m. rugpjūčio mėn.
Administruoja UAB „Via Baltica Logistic“. Centro plotas – 56 000 kvm. Investuota per 83 mln. Lt., sukurta per 400 darbo vietų.
„Baltic Logistic City“ statybos pradėtos 2006 m. rugsėjo 7 d. Pirmoji logistikos miesto dalis bus baigta 2007 m. viduryje.
Logistikos miestą administruoja UAB „Via Baltika Logistika“.
Karčmiskas
Karčmiskas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Čarna Bialostockos ir apie 21 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Gyslainė
thumb|right|260px|Gyslainė
Gyslainė – akies kraujagyslinio dangalo  dalis. Plona, minkšta membrana, kurioje gausus kapilarų tinklas, maitinantis išorinius tinklainės sluoksnius ir reguliuojantis jų temperatūrą. Ji yra rudos spalvos, apie 0,1-0,2 mm storio. Priekyje gyslainė pereina į krumplyną ir rainelės, akies dugne tęsiasi iki regos nervo. Ji turi penkis sluoksnius. Išorinis sluoksnis prisiglaudęs prie odenos, bet su ja nesuaugęs, lengvai atsiskiria. Gyslainėje gausu kraujagyslių, ypač gausus kapiliarų tinklas yra ties geltonosios dėmės sritimi.
Šalčininkai
Šalčininkai – miestas Lietuvos pietryčiuose, Vilniaus apskrityje, Lydos aukštumoje, 45 km į pietus nuo Vilniaus. Šalčininkų rajono savivaldybės ir seniūnijos centras, 11 seniūnaitijų (Bažnyčios, Centro, J. Sniadeckio, Naujakurių, Pamūrinės, Parko, Sodo, Šalčios, T. Kostiuškos, Užupio, Vilniaus). Vakarine miesto riba eina Vilniaus–Lydos geležinkelis (stotis Tartoke). Mieste stovi Šalčininkų Šv. apaštalo Petro bažnyčia (pastatyta 1835 m.), Šalčininkų Šv. Tichono maldos namai (nuo 1996 m.), paštas, rajono centrinė ligoninė, savivaldybė, pietryčiuose – Šalčininkų miškas.
Miestas yra lenkų kultūros centras – 71 proc. gyventojų yra lenkai.
thumb|left|Aikštė prie savivaldybės ir paminklas A. Mickevičiui (1998, aut. [[Bronius Vyšniauskas)]]
Etimologija
Miesto vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo pro miestą pratekančio Šalčios upelio. Vietovardžių daryba su priesaga -ininkai ypač būdinga Pietų Lietuvai.
Kryžiuočių minimas Šalčininkų vietovardis Salzininken anksčiau buvo klaidingai palaikytas Druskininkais.
Geografija
Šalčininkuose yra du tvenkiniai – Šalčios upės praplatėjimai: pirmasis yra arčiau centro ir mažesnis, antrasis – šiaurės rytuose ir didesnis. Pietuose yra pasienio kontrolės punktas Šalčininkai-Benekainys. Prie miesto yra įsikūręs gana didelis Šalčininkų kaimas.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Šalčininkai minimi 1311 m. Petro Duisburgiečio kronikoje, kai teutonai su didele kariuomene nusiaubė Šalčininkų apylinkes. Vėliau jų puolimai pasikartojo dar 1378, 1382 ir 1394 metais. 1410 m. pastatyta pirmoji Šalčininkų bažnyčia. XV a. Šalčininkai tikriausiai jau buvo miestelis, kuriame gyveno lietuviai, totoriai. XIX a. Šalčininkai buvo miestelis ir dvaras Vilniaus apskrities Šalčininkų valsčiuje.
Miesto teises gavo 1956 m. gruodžio 28 d. Sovietmečiu veikė SDAALR gamybinis kombinatas, gaminęs katerių korpusus ir kitus gaminius iš stiklo plastiko. Pastatyta rajono ligoninė, kino teatras „Šalčia“, kultūros namai.
2000 m. patvirtintas Šalčininkų herbas.
miniatiūra|Miesto centras miniatiūra|Kultūros centras miniatiūra|J. Sniadeckio gimnazija miniatiūra|Akmuo [[Kostas Kalinauskas|K. Kalinauskui (1999, aut. Walerian Januszkiewicz)]] thumb|[[Šalčininkų Šv. apaštalo Petro bažnyčia]] miniatiūra|Tvenkinys
Gyventojai
Pagal 2021 m. visuotinio gyventojų surašymo rezultatus, 12,2 proc. Šalčininkų rajono gyventojų yra gimę ne Lietuvoje.
Gailaičiai (Vaiguva)
Gailaičiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Vaiguvos.
Protarpinė viksva
Protarpinė viksva (Carex distans) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos viksvų (Carex) genties augalų rūšis, auganti Europoje, Azijoje, Šiaurės Afrikoje, introdukuota Šiaurės Amerikoje, Australijoje.
Biologija
Augalas daugiametis, žolinis, šakniastiebinis, 40–80 cm aukščio stiebu. Dauginasi sėklomis, bet gali plisti ir šakniastiebiais. Kalkiamėgis, auga drėgnose karbonatingose ir šaltiniuotose pievose bei kalkingose žemapelkėse.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje protarpinė viksva nuo 1962 m. įrašyta į Saugomų augalų sąrašus.
Lietuvoje ši viksva dažnesnė Pietų Lietuvoje: Dauguose, prie Obelijos, Žuvinto ežerų (Alytaus raj.), Sekionių apylinkėse (Kaišiadorių raj.), prie Dusios, Metelio, Šlavantėlio ir Liūnelio ežerų, Mankūnėlių apylinkėse (Lazdijų raj.), Stakliškių apylinkėse (Prienų raj.), Lentvario apylinkėse (Trakų raj.), Bartninkų apylinkėse (Vilkaviškio raj.), Neries slėnyje (Vilniuje).
Rugiuose prie bedugnės
„Rugiuose prie bedugnės“  – amerikiečių rašytojo Džeromo D. Selindžerio 1951 m. išleistas romanas. Knyga išversta į daugelį kalbų, kasmet parduodama apie 250 tūkst. egzempliorių, iš viso parduota apie 65 mln.
Kūrinys, iš pradžių skirtas suaugusiems skaitytojams, susilaukė didžiulio pasisekimo jaunimo tarpe. Šiuo metu knyga „Rugiuose prie bedugnės“ labai dažnai įtraukiama į mokyklų mokymo programas, ji – viena iš moksleiviams rekomenduojamų perskaityti knygų. Pirmuoju asmeniu pasakojamoje istorijoje perteikiami pagrindinio veikėjo Houldeno išgyvenimai Niujorke, pasaulis iš paauglio perspektyvos.
Kūrinys dažnai kritikuojamas dėl savo neliteratūrinės kalbos, per daug atviro ir vulgaraus paauglių minčių bei santykių reiškimo. Dėl šių priežasčių knyga kai kuriuose kraštuose buvo uždrausta, tačiau tai lėmė, jog pagrindinis veikėjas Houldenas tapo visų pasaulio jaunuolių herojumi. Kiekvienas berniukas Houldene matė save, Houldenas buvo kiekvienas pasaulio paauglys.
Veikėjai
Houldenas Kolfildas (Holden Caulfield) yra pagrindinis veikėjas ir istorijos pasakotojas. Jis – septyniolikmetis, pasakojantis apie laiką, kai jam buvo šešiolika metų. Pasakojimas prasideda nuo to, kai Houldenas pašalinamas iš Pensio mokyklos. Houldenas – protingas ir jautrus, bet pasakoja cinišku, ironišku balsu. Jis mano, kad visas pasaulis yra veidmainiškas, nedoras ir toks bjaurus, jog sunku jį pakęsti.
Elis Kolfildas (Allie Caulfield) – Houldeno jaunesnysis brolis, miręs nuo leukemijos, kai Holdenui buvo trylika metų. Elis buvo geraširdis, švelnus, atidus, protingas ir labai rūpestingas. Elis ir Houldenas buvo labai artimi. Elio mirties naktį Houldenas išdaužė visus langus šeimos garaže plikais kumščiais, kurie niekada galutinai nesugijo. Dėl šio susižalojimo Houldenas daugiau negali suspausti kumščio savo dešiniąja ranka.
Fibė Kolfild (Phoebe Caulfield) – Houldeno jaunesnė sesuo, kurią jis garbina. Kai ji buvo ketvirtokė, Houldenas paliko Pensio mokyklą. Jis seserį laiko tobulumo ir nekaltumo pavyzdžiu ir įsiunta pamatęs grafitus jos mokykloje, kuriuose rašomi nešvankūs žodžiai. Jis bijo, kad mokyklinukai pamatys ir tai paveiks jų gerumą bei nekaltumą. Kai kuriose romano vietose sesuo yra net brandesnė už brolį – ji kritikuoja jį už vaikiškumą.
Trumpas siužetas
Houldeno pasakojami įvykiai vyksta tuoj po to, kai jis prieš pat Kalėdas išmetamas iš Pensio mokyklos Pensilvanijoje. Tai ketvirta Houldeno mokykla, iš kitų trijų jis irgi buvo išmestas. Kai Houldenui pranešama, kad jis trys dienos prieš Kalėdų atostogas turės grįžti namo į Manhateną, jis nutaria aplankyti savo istorijos mokytoją, poną Spenserį, norėdamas su juo atsisveikinti, bet Spenseris bando papeikti jį už jo blogą mokymąsi ir Houldenas susierzina.
Traukinyje į Niujorką, Houldenas sutinka vieno iš Pensio mokinių motiną. Nors jis mano, kad šis studentas yra „šunsnukis“, jis papasakoja moteriai, koks drovus yra jos sūnus ir kaip jį mokykloje visi gerbia. Atvykęs į Pensilvanijos stotį, jis sėda į taksi ir nuvyksta į Edmonto viešbutį.
Ryte Houldenas nekantrauja su ja susitikti, todėl nueina žemyn į barą vestibiulyje, tačiau padavėjas supranta, kad jis yra nepilnametis, todėl jo neaptarnauja. Jis pradeda flirtuoti su trimis moterimis jau peržengusiomis ketvirtą dešimtį metų, kurios atrodo lyg būtų iš kito miesto, ir kurioms terūpi čia pamatyti kokią nors garsenybę. Vis dėlto Houldenas su viena jų pašoka, ir moteris, dėl to, kad beprotiškai gerai šoka, jam pradeda patikti. Po dar trupučio flirto, moterys išeina, palikdamos jam sumokėti visą jų sąskaitą.
Išėjęs iš vestibiulio jis prisimena apie Džeinę Gelager. Jie susitiko leisdami vasaros atostogas Meine, žaisdami golfą. Žiūrėdami filmus kino teatruose, jie susikabindavo už rankų, ir kaip vieną popietę, žaisdami šaškėmis, pamatė, kad atvyko Džeinės tėvas. Jam išvykus, Džeinė pradėjo verkti. Houldenas bučiavo jos veidą, bet ji nesileido bučiuojama į lūpas.
Houldenas palieka Edmonto viešbutį ir taksi automobiliu važiuoja į Ernio džiazo klubą Grinidžvilidže. Jis vėl klausinėja taksisto, kur dedasi antys Centriniame Parke, kai vanduo užšąla, šis taksistas dar labiau susierzina negu pirmasis. Atvykęs į Ernį, Houldenas sėdi už stalo vienas ir stebi lankytojus. Jis susiduria su Lilijana Simons – viena iš jo vyresniojo brolio ankstesnių draugių, kuri kviečia jį pasėdėti su ja ir jos draugu, tačiau Houldenas atsisako, ir grįžta atgal į Edmonto viešbutį.
Morisas – lifto operatorius Edmonte – pasiūlo Houldenui prostitutę už penkis dolerius ir Houldenas sutinka. Jauna mergina, atvykusi į jo kambarį, pradeda vilktis savo suknelę, bet Houldenas pasijunta suglumęs ir bando užmegzti su ja pokalbį. Jis tvirtina, kad neseniai patyrė stuburo operaciją ir nėra pakankamai atsigavęs, kad galėtų su ja mylėtis, bet žada jai bet kokiu atveju užmokėti. Prostitutė atsisėda jam ant kelių, tada jis paduoda jai penkis dolerius ir išprašo pro duris. Ji sugrįžta su Morisu, kuris reikalauja dešimt dolerių, o ne penkių. Kai Houldenas atsisako užmokėti, Morisas smogia jam į pilvą ir palieka ant grindų, o tuo metu prostitutė paima penkis dolerius iš jo piniginės.
Houldenas pabunda dešimtą valandą, sekmadienį, ir kviečia Selę Hejes – patrauklią mergaitę, su kuria jis jau keleri metai draugavo. Jie susitaria susitikti Brodvėjaus žaidimo aikštėje. Jis pusryčiauja bare ir kalbasi su dviem vienuolėmis apie Romeo ir Džuljetą. Galiausiai bando paskambinti Džeinei Gelager telefonu, tačiau atsiliepia jos motina, ir jis padeda ragelį. Išsikvietęs taksi, Houldenas važiuoja į Centrinį Parką, norėdamas pamatyti savo jaunesnę seserį Fibę, tačiau jos ten nėra. Vienai iš Fibės mokyklos draugių jis padeda apsimauti pačiūžą, ir mergaitė užsimena jam, kad Fibė galėtų būti Gamtotyros muziejuje. Nors jis ir žino, kad Fibės klasė nevyks į muziejų sekmadienį, bet jis ten nueina. Tačiau, pasiekęs muziejų, jis į vidų nusprendžia neiti, ir nuvažiuoja į Biltmorės viešbutį, norėdamas sutikti Selę.
Houldenas ir Selė eina žaisti, nors ir Houldenas yra pasipiktinęs, kad Selė kalba su pažįstamu berniuku. Selė pasiūlo pačiuožinėti, tačiau jie abu neturi pačiūžų ir nusprendžia, užuot čiuožinėję, pasikalbėti. Houldenas bando Selei paaiškinti kodėl jis yra nelaimingas mokykloje, ir primygtinai siūlo jai pabėgti su juo į Masačusetsą, į Vermontą, ir gyventi namelyje ant ratų. Kai ji atsisako, jis juokiasi iš jos, o Selė į tai sureaguoja piktai. Ji atsisako klausyti jo atsiprašymų ir nori, kad Houldenas išvyktų.
Houldenas vėl kviečia Džeinę, bet negauna jokio atsakymo. Jis kviečia Karlą Liusą – jaunuolį, kuris buvo studentų patarėjas Hutono mokykloje, ir kuris dabar yra Kolumbijos Universiteto studentas. Liusas susitaria susitikti su juo po pietų, ir Houldenas, norėdamas prastumti laiką, eina į kino filmą. Houldenas ir Liusu susitinka Vikerio bare Setonhotelyje. Houldenas su Liusu kalba atvirai, bet susimauna, prakalbęs apie homoseksualus. Houldenas nuvyksta į barą išgerti ir klausosi pianisto ir dainininko.
Nemažai išgėręs, Houldenas skambina Selei telefonu ir kalba apie jų Kūčių planus. Tada jis eina į Centrinį Parką, kur jis mėgo stebėti antis kai buvo vaikas. Parke jam pasidaro šalta ir jis nusprendžia eiti į savo namus, kur galės pasikalbėti su sese Fibe. Jis jai fantazuoja apie tai, kad yra „stebėtojas rugiuose“, kuris saugo mažus vaikus, žaidžiančius netoli uolos krašto.
Houldenas kviečia savo ankstesnį anglų kalbos mokytoją, poną Entolinį, kuris pasikviečia Houldeną į savo butą. Ponas Entolinis klausinėja Houldeno apie jo pašalinimą ir bando jam patarti. Houldenas negali paslėpti savo mieguistumo, ir ponas Entolinis paguldo jį į lovą ant kušetės. Houldeną pažadina ponas Entolinis, glostantis jo viršugalvį. Manydamas, kad Entolinis homoseksualas ir priekabiauja, Houldenas pabėga iš jo buto ir kelias valandas miega ant suolo Centrinėje stotyje.
Houldenas eina į Fibės mokyklą ir nusiunčia jai raštelį, sakydamas, kad jis išvyksta namo ir prašo susitikti pietų metu muziejuje. Fibė atvyksta, nešina lagaminu, pilnu drabužių, ir prašo, kad Houldenas paimtų ją su savimi. Jis piktai atsisako, ir ji pradeda verkti, o vėliau net nebekalba su juo. Jis veda ją į parką, nuperka bilietą ir stebi ją, besisukančią karuselėje. Pradeda smarkiai lyti, jis permirksta, bet vis tiek jaučiasi labai laimingas, stebėdamas laimingą seserį, besisukančią karuselėje.
Houldenas savo pasakojimą baigia sakydamas, kad nieko daugiau pasakoti nenori. Jis teigia, kad nenumano, kaip susiklostys jo ateitis, bet tikrai žino, jog pasiilgs savo draugų.
Rašymo stilius
Selindžeris romane panaudojo šnekamąją ir gatvės kalbą pirmuoju asmeniu. Šis stilius puikiai perteikia pagrindinio romano herojaus mintis. Kritikai sutiko, kad romanas tiksliai atspindi aprašomo laikotarpio paauglišką kalbą.
Recenzijos
Per dešimtmetį po jo publikacijos amerikiečių ir britų žurnaluose buvo išspausdinta daugiau kaip 70 romano recenzijų.
Prieštaravimai
1961–1982 m. knyga „Rugiuose prie bedugnės“ buvo labiausiai cenzūruota knyga vidurinėse mokyklose ir bibliotekose Jungtinėse Valstijose. 1981 m. ji buvo labiausiai cenzūruota knyga ir, kartu, antra plačiausiai dėstoma knyga Jungtinių Valstijų visuomeninėse mokyklose. Amerikos Bibliotekų asociacijos duomenimis, „Rugiuose prie bedugnės“ 1990–2000 m. buvo 13-oji dažniausiai ginčytina knyga. Ji buvo viena iš 10 labiausiai ginčytinų knygų 2005 m.
Ozmos projektas
Ozmos projektas – pirmasis eksperimentas, kuris buvo vykdomas 1960 m. bandant aptikti nežemiškų civilizacijų siunčiamas radijo bangas. Buvo tikimasi pagauti radijo bangas iš Saulei artimų žvaigždžių – Banginio Tau ir Eridano E. Tačiau paieškos buvo bevaisės, jokių dirbtinių radijo signalų neaptikta. Projektą organizavo F. Dreikas JAV.
Rovėja
Rovėja − upė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, Apaščios dešinysis intakas.
Rovėja istorijos šaltiniuose minima 1416 m. Rovėjos ilgis 35 km. Ji prasideda Valkiškių apylinkėse, 5 km į pietryčius nuo Papilio. Upė teka į šiaurės vakarus pro Papilį ir įteka į Apaščią 21 km nuo jos žiočių, ties Mikalava, 6 km į šiaurę nuo Biržų. Ties Kubilių kaimu upė patvenkta.
Rovėja turi dešiniuosius intakus Serbentą, Laštalažą, Karvelupį, Garšvą.
Upėvardis kildinamas nuo žodžių rova („potvynio sąnašos, molynas“), („rūdynė, pelkynė, gili dauba, sraunuma“).
Tžaskai (Lomžos apskritis)
Tžaskai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pžitulų valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Grigalius IV
Grigalius IV (, mirė 844 m. sausio 25 d. Romoje, palaidotas Šv. Petro bazilikoje) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 827 m. gruodžio mėn., Šventosios Romos imperijos imperatorius Liudvikas Pamaldusis jo išrinkimą patvirtino 828 m. kovo mėn.
Biografija
Gimė turtingoje didikų Savelių šeimoje. Nuo 817 m. Romos Šv. Morkaus bazilikos kardinolas, presbiteris.
843 m. Frankų valstybei suskilus į tris dalis legatu Rytų Frankų karalystėje paskyrė Hamburgo arkivyskupą Ansgarą, kuris dėl misionieriškos veiklos vadinamą Šiaurės apaštalu.
Jo pastangomis restauruota daug bažnyčių Romoje, Laterano rūmai, atstatytas Trajano vandentiekis. Romos katalikų bažnyčioje populiarino Visų šventųjų šventę.
Gustavija
Gustavija  – miestelis Karibuose, Šv. Bartolomėjaus salos (Prancūzijos užjūrio valda) administracinis centras. Įsikūręs salos pietvakariuose, prie Gustavijos užutėkio, iš šiaurės ir rytų supamas kalvų. Yra jūrų uostas ir kruizinių laivų terminalas. Gustavo III oro uostas yra kiek toliau šiaurėje. Gausu ištaigingų viešbučių, vilų, restoranų. Veikia muziejus, yra Fort Oskaro, Fort Gustavo, Fort Karlo tvirtovės, švyturys.
Istorija
Pradžioje vietovė vadinta Le Carénage, čia buvo pažeistų laivų užuovėja. 1784 m. Šv. Bartolomėjaus sala atiteko Švedijai, kuri čia įkūrė laisvąjį Gustavijos uostą. Buvo pastatytos 3 tvirtovės. 1822 m. pastatyta katalikų bažnyčia, 1855 m. pastatyta anglikonų bažnyčia.
Troškulys
Troškulys, arba polidipsija – organizmo fiziologinė būklė, kai apima nenumaldomas noras gerti.
Būna gausiai prakaituojant, sergant cukriniu ar necukriniu diabetu. Organizmui netekus daug skysčių, padidėja kraujyje medžiagų koncentracija ir dirginami vidaus organų osmoreceptoriai, iš kurių jaudinimas patenka į centrinę nervų sistemą. Tada džiūsta burna, išsiskiria mažiau seilių, atsiranda noras gerti. Gausiai išprakaitavus arba po sunkaus fizinio krūvio reikia gerti nedidelėmis porcijomis, kad neįvyktų staigus kraujo osmosinio slėgio sumažėjimas.
Trabzonspor
Trabzonspor – Turkijos futbolo klubas iš Trabzono.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1967 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir Turkijos futbolo taurės laimėtojai.
Pasiekimai
thumb|right|250px|Klubo iškovotų trofėjų muziejus
Šurabas
Šurabas – miestas šiaurės Tadžikistane, Sugdo provincijoje, Turkestano kalnagūbrio pašlaitėje, 10 km į pietus nuo Isfaros. 5 tūkst. gyventojų (2003 m.). Rusvųjų anglių gavyba.
Šurabas miesto teises gavo 1952 m. Sovietmečiu buvo prestižinė gyvenvietė, turėjo išvystytą ekonomiką ir kultūrą, dauguma gyventojų dirbo rusvųjų anglių gavybos pramonėje, gyventojų skaičius siekė 8400 gyv. (1991 m.). Po SSRS žlugimo užsidarė daug gamyklų, smuko pragyvenimo lygis, daug pastatų apleista, didelė dalis gyventojų emigravo.
Elaisa
Elaisa arba Elaisė – aliejaus deivė graikų mitologijoje. Ji buvo Anijaus dukra, viena iš Oenotropajų. Elaisa turėjo sugebėjimą viską paversti aliejumi.
Elais
Maniuliškės
Maniuliškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Samanių. Yra piliakalnis, kaimo kapinaitės.
Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Vytauto apygardos, Lokio partizanų rinktinės partizanai.
Ziva
Ziva, Zivos griuvėsiai (Ziwa ruins), anksčiau Van Niekerko griuvėsiai (Van Niekerk ruins, pagal majorą Pompey Van Niekerk) – didelės žemės ūkio gyvenvietės griuvėsiai Njangoje (Zimbabvė), datuojami XVII a. 1946 m. Ziva buvo paskelbta nacionaliniu paminklu, o dabar yra kandidatas į UNESCO pasaulio paveldo objektus Afrikoje. Vietovėje išlikę daug akmeninių statinių, jų tarpe – akmeninės terasos, einančios kalvų kontūrais ir stačiuose šlaituose. Archeologai aptiko keramikos ir uolų meno dirbinių.
Prieš paskelbiant nacionaliniu paminklu Ziva buvo privačioje komercinio ūkio žemėje. Tuo metu ši archeologinė vieta nemažai nukentėjo, nes joje buvo ganomi galvijai. Dabar šioje vietoje įrengti muziejus su stovyklaviete, gidų vedamais turais, pėsčiųjų takais, paukščių stebėjimo vietomis. Muziejus reprezentuoja tiek Zivą, tiek kitas archeologines Njangos rajono vietas.
Nors ši vieta gyvenvietė buvo apleista XVIII a., tačiau ji darė įtaką gretimoms bendruomenėms.
Aprašas
Zivoje išlikę pėdsakai žmonių veiklos visais archeologiniais tarpsniais, identifikuotais Zimbabvėje. Jie prasideda medžiotojų rankiotojų laikais akmens amžiuje ir baigiasi istoriniais laikais. 3337 hektarų teritorijoje aptikta akmens amžiaus liekanų klodai, vietos su uolų menu, ankstyvojo žemės ūkio bendruomenių gyvenvietės, vėlesniojo žemės ūkio kraštovaizdžiai su terasomis ir laukų sistemomis, įtvirtintos kalvos, akmeniniai aptvarai, geležies lydymo ir kalvystės žaizdrai, gausūs plūkto molinių statinių likučiai.
Krylatskoje
miniatiūra|Krylatskoje kalvos Krylatskojė – Maskvos rajonas, esantis dešiniajame Maskvos-upės krante tarp Kuncevo, Chorošiovo-Mniovnikų, Strogino ir Filiovskio parko. Rajone vyksta parasparnininkų, motociklininkų, auto sportininkų, slidininkų varžybos. Pagrindinės gatvės: Krylatskaja, Krylatskije cholmy, Osennij bulvar, Osenniaja. Yra metro stotis „Krylatskojė“.
Istorija
Pavadinimas yra kilęs iš buvusios Kryleckojės gyvenvietės vardo, pirmą kartą paminėto Maskvos kunigaikščio Vasilijaus I Dimitraičio 1417 m. antrajame dvasiniame rašte, kuriuo Maskvos kunigaikštis perdavė gyvenvietę savo žmonai Sofijai Vytautaitei.
Dabartinis rajonas atsirado Tatarovo kaimo ir Krylatskojės gyvenvietės vietoje, kurie nuo 1960 m. rajonas įėjo į Maskvos sudėtį.
Dabartis
Krylatskojė yra vienas švariausių Maskvos rajonų. Čia gyvena žinomi valstybės veikėjai, politikai, aktoriai, menininkai, poetai ir rašytojai. Bendras gyventojų skaičius – 62,1 tūkst.
Gamta
5 unikalūs gamtos paminklai, išsidėstę 300 ha plote, tarp kurių gamtinis parkas „Moskvoreckij“: Serebrianovorsko urėdija, Krylatskije kalvos, Tatarovskaja salpa ir kt. Yra šaltinis, tačiau vanduo neatitinka sanitarinių normų.
Sūnus palaidūnas
Sūnus palaidūnas – 1984 m. Lietuvos kino studijoje Raimondo Kašausko apysakos „Žaliuojančios kalvos“ motyvais sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė – 89 min.
Krylatskoje
Lankytinos vietos
Nuo apžvalgos aikštelės prie cerkvės atsiveria panoraminis vaizdas į Maskvos centrą ir šiaurės vakarus.
Sūnus palaidūnas
Siužetas
Dešimt metų pragyvenęs mieste, Vilius sugrįžta į gimtąjį kaimą, kuriame tebegyvena vyresnysis brolis Petras, kolūkio vyr. zotechnikas, labai energingas žmogus. Nors ir konfliktuodamas su broliu, būtent čia Vilius randa save.
Brahmanbarija
Brahmanbarija ( arba Bramhonbaŗia) – miestas Bangladešo vidurio rytuose, Čitagongo apylinkėse. 233 400 gyventojų (2007). Išsidėsčiusi žemumose, kuriose gausu raudonžemio. Yra kelios aukštosios mokyklos, kolegijos (tarp jų ir muzikos). Miestas kartais vadinamas kultūrine Bangladešo sostine.
Žadvainai
Žadvainai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Rietavo, greta magistralės ir rajoninio kelio. Pro kaimą teka Jūros upė, ties kaimu į ją įteka Letausas, kaimą supa Žadvainų miškas. Seniūnaitijos centras. Yra Žadvainių pagrindinė mokykla.
thumb|left|240px|Kelio ir pėsčiųjų tiltai per Jūrą
La forza del destino
Likimo Galia (La Forza del Destino) – opera. Autorius – Giuseppe Verdi (1813–1901). Tai keturių veiksmų opera.
Veikėjai
Operos veikejai yra:
Scenos
Žymiausios operos scenos:
Japonijos Atstovų rūmai
Japonijos Atstovų rūmai – vieni iš dvejų Japonijos parlamento rūmų. Juos sudaro 480 narių, renkamų ketverių metų kadencijai pagal mišrią rinkimų sistemą. Atstovų rūmų istorija siekia 1890 metus.
Istorija
Atstovų rūmai įsteigti 1890 metais pagal 1889 m. priimtą Meidži Konstituciją kaip vieni iš dvejų parlamento rūmų (kiti – Patarėjų rūmai). Iki 1927 metų tai buvo vienintelis valstybės organas, kurio nariai rinkti visuotiniuose rinkimuose.
1946 m. priėmus dabartinę Konstituciją, Atstovų rūmų galios buvo žymiai sustiprintos, jie įvardinti kaip „aukščiausias valstybės organas“. Pavyzdžiui, įstatymai, kuriems pritaria dvi trečiosios jo narių, gali būti priimami neatsižvelgiant į Patarėjų rūmų prieštaravimą.
Rinkimai
Atstovų rūmų nariai renkami visuotiniuose rinkimuose pagal mišrią rinkimų sistemą: 300 vienmandatėse apygardose pagal mažoritarinę ir 180 daugiamandatėse apygardose pagal proporcinę. Vienmandatėse apygardose nevykdomas antras turas, laimi pirmame ture daugiausiai balsų surinkęs kandidatas. Daugiamandatėse balsus gavusioms partijoms vietos paskirstomos D'Hondt metodu, minimalus balsų barjeras netaikomas.
Galios
Atstovų rūmai turi įstatymo leidybos teisę, tvirtina biudžetą, pritaria sutarčių ratifikavimui. Iš jo narių išrinktas atstovas turi pirmenybę tapti šalies ministru pirmininku. Pastarasis turi galią paleisti Atstovų rūmus ir skelbti naujus rinkimus.
Sprendimai Atstovų rūmuose priimami dalyvaujančių parlamentarų balsų dauguma, tačiau balsavimas negali būti vykdomas, jeigu dalyvauja mažiau nei trečdalis narių.
Sudėtis
thumb|right|300px|Atstovų rūmų posėdžių salė. Atstovų rūmų sudėtis po 2021 m. rinkimų:
Atstovų rūmams vadovauja slaptu balsavimu renkamas pirmininkas, jam talkina vicepirmininkas. Rūmai taip pat turi vidinę komitetų, skirtų tam tikrai siauresnei sričiai, struktūrą. Parlamentarai pagal reglamentą privalo priklausyti bent vienam komitetui.
Gailaičiai (Skuodas)
Gailaičiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ylakių.
Oeno
Graikų mitologijoje Oeno – vyno deivė. Ji buvo Anijaus dukra, viena iš Oenotropajų. Oeno turėjo sugebėjimą viską paversti vynu.
Oeno
Pagalbos maisto srityje konvencija
300px|miniatiūra|dešinėje| Pagalbos maisto srityje konvencijos dalyvės: {{legend|#cc88f9|Pasirašė ir ratifikavo}} {{legend|#115511|Pasirašė ir ratifikavo (ES, kuri konvenciją ratifikavo, narės)}} {{legend|#cccc44|Pasirašė}} {{legend|#44aa88|Pasirašė (ES, kuri konvenciją ratifikavo, narės)}} {{legend|#88f9cc|Gali pasirašyti (ES, kuri konvenciją ratifikavo, narės)}} {{legend|#f9cc88|Gali pasirašyti}} Pagalbos maisto srityje konvencija  – tarptautinė sutartis, reguliuojanti pagalbą maistu. Pasirašyta 2012 m. balandžio 25 d. Londone. Sutartis nukreipta į „pažeidžiamiausių gyventojų maisto ir mitybos poreikių tenkinimą“, joje nurodyti mechanizmai, kaip turi būti dalinamasi informacija ir registruojami įsipareigojimai teikti pagalbą maistu. Sutartis įsigaliojo 2013 m. sausio 1 d.
Ryšys su konvencija pirmtake
Konvencija yra perdaryta Pagalbos maistu konvencijos versija. Pastaroji 2012 m. buvo vienintelė teisiškai galiojanti tarptautinė sutartis pagalbos maistu srityje. Tačiau Pagalbos maistu konvencija reguliuoja tik ribotą skaičių maisto produktų (perskaičiuotų į kviečių ekvivalento tonas), o Pagalbos maisto srityje konvencija kalba apie bet kokį „maistingą maistą“ ir palieka šalims dalyvėms galimybę pasirinkti kaip išreikšti įsipareigojimus (kviečių ekvivalentu ar pinigine išraiška).
Derybos
Konvencijos derinimo derybos vyko tarp dabartinių Pagalbos maistu konvencijos dalyvių. Buvo kritikuota, kad derybose nedalyvavo šalys recipientės.
Pasirašymas ir įsigaliojimas
Konvenciją 2012 m., nuo birželio 11 d. iki gruodžio 31 d., galėjo pasirašyti 34 valstybės. Po to konvencija turėjo būti ratifikuota. Nuo 2013 m. prie konvencijos gali prisijungti visos norinčios valstybės ir „muitinės teritorijos“, kurios konvencijos nėra pasirašiusios. Konvencija įsigaliojo 2013 m. sausio 1 d., nes tuo metu ją jau buvo ratifikavusios bent 5 pasirašiusios valstybės.
2012 m. gruodį situacija su konvencija buvo tokia:
Ignalinos rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Ignalinos rajono savivaldybės taryba – Ignalinos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Vagai
Vagai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pžitulų valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 29 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 59 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Krasnodaro kraštas
Krasnodaro kraštas  – fedracinis kraštas Rusijoje, Pietų federacinėje apygardoje. Ribojasi su Rostovo sritimi šiaurės rytuose, su Stavropolio kraštu – rytuose, su Karačajų Čerkesija ir Abchazija – pietuose bei apima Adygėją. Iš vakarų skalauja Juodoji ir Azovo jūros. Administracinis centras – Krasnodaras.
Geografija
Juodosios jūros pakrantė – svarbi turistinė Rusijos sritis (Sočis, Tuapsė, Anapa).
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2002 m.): rusai 80,6 %, armėnai 5,4 %, ukrainiečiai 2,6 %, graikai 0,5 %, baltarusiai, totoriai, gruzinai, vokiečiai, adygai, turkai, azerbaidžaniečiai, čigonai.
Didžiausi miestai
Didžiausi Krasnodaro krašto miestai (tūkst. gyv., 2008 m.):
Žemutiniai laipsniai
Žemutiniai laipsniai  – Rusijoje nuo XVIII a. taip vadinti žemutinio lygio kariniai laipsniai.
Šį lygį sudarė dvi karinių laipsnių grupės: Kariuomenės nerikiuotės žemutiniai laipsniai buvo skirstyti į jaunesniuosius ir vyresniuosius. Feldjėgerių korpuso žemutiniai laipsniai buvo skirstomi į vyresniuosius feldjėgerius ir jaunesniuosius feldjėgerius.
Žemutinių laipsnių kareiviai, tenkinantys pakėlimo į karininkus ar į klasinius laipsnius reikalavimus, gaudavo papraporščikio laipsnį (arba pachorunžio kazokų kariuomenėje, estandartjunkerio sunkiojoje kavalerijoje…) arba kandidato į klasines pareigas laipsnį. .
Europos Sąjungos karinis štabas
thumb|200px Europos Sąjungos karinis štabas – Europos Sąjunga Tarybos Generalinio sekretoriato padalinys, vienintelė nuolatinė ES karinė institucija. Atsakinga už karinių operacijų priežiūrą bendrosios ES užsienio ir saugumo politikos sferoje.
Veikla
ES karinis štabas buvo įkurtas 2001 m. birželio 11 d.
ES karinis štabas užduotis gauna iš ES karinio komiteto, kurį sudaro ES šalių narių kariuomenių vadai. ES karinis štabas teikia karinius patarimus ir ekspertizę ES generaliniam sekretoriui.
ES karinio štabo struktūra
http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cmsUpload/Organigrammepressephotos071029.pdf
Šaltiniai
http://www.consilium.europa.eu/cms3_fo/showPage.asp?id=1039&lang=DE&mode=g
Grigalius V
Grigalius V (, tikrasis vardas, 972 m. Saksonija – 999 m. vasario 18 d. Roma, palaidotas Šv. Petro bazilikoje) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 996 m. gegužės 3 d. iki mirties.
Biografija
Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Otono I provaikaitis. Jauniausias ir pirmasis vokietis popiežius.
Imperatoriaus Otono III kapelionas, pritarė jo siekiui atkurti pasaulietinę Šventosios Romos imperiją. Imperatoriaus remiamas išrinktas popiežiumi. Otonui III išvykus į Vokietiją Romos kilmingieji sukėlė maištą, kurį imperatorius grįžęs numalšino.
998 m. jis tęsė Kliuni reformas, pagal kurias vienuolynai turėjo būti priskirti tiesioginei popiežiaus jurisdikcijai, uždrausta simonija, sugriežtintas celibatas. Jis pirmasis paskelbė interdiktą dėl Prancūzijos karaliaus Roberto II vedybų be popiežiaus leidimo, nes jis vedė tolimą giminaitę. Nuo Grigaliaus V įsitvirtino tradicija popiežiui pasirinkti popiežinį vardą.
Madabos muchafaza
Madabos muchafaza  – muchafaza Jordanijos centrinėje dalyje, Vakarų Kranto pasienyje. Administracinis centras – Madaba.
Geografija
Muchafazos teritorija yra kalnuota, čia iškilęs žymusis Nebo kalnas. Vakaruose paviršius leidžiasi į tektoninį slėnį ir pasiekia Negyvosios jūros pakrantę.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|250px|Nahijų žemėlapis Muchafaza padalinta į 2 nahijas (skliaustuose – administracinis centras).
Urna Chahar Tugchi
Gimė gyvulių augintojų šeimoje Kinijoje, Vidinėje Mongolijoje, Ordoso plynaukštėje. Hohote pas Šanchajaus konservatorijos profesorių mokėsi groti jangčinu. Būdama 18-os išvyko mokytis į Šanchajaus konservatoriją, tik ten išmoko kinų kalbos.
Vėliau pradėjo muzikinę karjerą, išvyko į Vokietiją (ištekėjo už citros muziko Robert Zollitsch), ėmė rengti koncertus visame pasaulyje. 2003 m. apdovanota Vokietijos RUTH prizu kaip geriausia tarptautinė atlikėja. 2009 m. mongolų režisierius Byambasuren Davaa sukūrė filmą Two Horses of Genghis Khan apie Urnos pasiryžimą rasti mongolų epo „Du balti Čingischano arkliai“ ištakas.
2013 m. atlikėja koncertavo Lietuvoje.
Kosmati Borekas
Kosmati Borekas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Čarna Bialostockos ir apie 23 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Algimantas Gabrys
Algimantas Gabrys (1947 m. liepos 16 d.) – Lietuvos futbolininkas, treneris, Marijampolės futbolo veikėjas. Treniravo ir rungtyniavo Lietuvos futbolo A lygos Sūduvos komandoje daugiau kaip 40 metų.
Biografija
1990 metais teisėjavo kaip aikštės teisėjas (2 lygmuo (Aukščiausioji lyga); I ratas, 7 turas).
2005 metais jo treniruojamas klubas sezoną baigė keturiomis pergalėmis iš eilės ir po 30 metų pertraukos pelnė bronzos medalius. "Sūduvos" ekipą 2007 metais atvedė į A lygos vicečempiono titulą. 2008 metų balandžio pabaigoje po ne itin sėkmingo sezono starto A. Gabrys paliko "Sūduvos" vyriausiojo trenerio postą; jį perėmė Igoris Pankratjevas. "Sūduvos" Klubo prašymu dirbo su vaikų komandomis. „Sūduvos“ futbolo klubo akademijoje treniravo dvi berniukų grupes – keturiolikmečių ir šešiolikmečių. Su jomis dalyvavo Lietuvos aukščiausiosios lygos klubinių komandų pirmenybėse.
Lietuvos gatvės vaikų futbolo federacijos Marijampolės skyriaus pirmininkas.
2006 m. už nuopelnus miesto futbolui suteiktas „Nusipelniusio marijampoliečio“ vardas.
SETI@home
150px|right|thumb|Seti@Home logotipas
Radijo bangų analizavimas
thumb|right|250px|Programos SETI@home versija 4,45
Spermo
Graikų mitologijoje Spermo – grūdų deivė. Ji buvo Anijaus dukra, viena iš Oenotropajų. Spermo turėjo sugebėjimą viską paversti į grūdus ar kviečius.
SETI@home
Radijo bangų analizavimas
thumb|right|250px|SETI@home klasikinė versija 3,08
Spermo
Spermo
Vokietijos moterų rankinio rinktinė
Vokietijos moterų rankinio rinktinė – komanda atstovaujanti Vokietijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Vokietijos rankinio asociacija.
SETI@home
Radijo bangų analizavimas
Radijo bangomis duomenys perduodami iš didžiausio pasaulyje Aresibo observatorijos radioteleskopo. Radijo bangų duomenys nufiltruojami ir iš labai plataus radijo dažnių spektro atrenkami tik svarbiausi dažniai. Signalo pluoštas padalinamas į smulkius gabalėlius (~300kb), kuriuos vėliau analizuoja namų vartotojų kompiuteriai. PIII 500MHz tipo kompiuteris vieną gabalėlį analizuoja apie 11 - 12 valandų.
Kompiuteris, išanalizvęs radijo bangų pluoštelius, į Berklio universitetą klasifikuoti siunčia Gauso pulsus, spyglius, pulsus ir triadas.
Nuorodos
SETI
Čoktavai
Čoktavai – vietinių Šiaurės Amerikos gyventojų tauta, kilusi iš pietrytinės jos dalies (Misisipės, Alabamos ir Luizianos) ir priklausanti muskogių kalbų grupei. Žodis Choctaw (taip pat dar Chahta, Chato, Tchakta ir Chocktaw) galėjo atkeliauti iš kastilų „chato“, reiškiančio „lygų, plokščią“; vis dėlto, plačiai manoma, jog ši indėnų gentis vardą gavo nuo istorinio čoktavų veikėjo. Čoktavai priklausė Misisipės kultūrai, išsidėsčiusiai Misisipės upės slėnyje. Ankstyvieji ispanų keliautojai buvo susidūrę su jų protėviais. XIX a. čoktavai tapo žinomi kaip viena iš „Penkių civilizuotų tautų“, mat priėmė daugelį buitinių bei kultūrinių europiečių kolonizatorių įpročių. Nors mažesnės čoktavų grupės gyvena pietinėje šalies dalyje, Oklahomos čoktavų tauta ir Misisipės čoktavų indėnų grupė yra dvi pagrindinės čoktavų asociacijos.