cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Djausas
„Mahabharatoje“ pateikiamas mitas apie Djauso prakeikimą. Vieną kartą jo žmona, pamačiusi karvę Surabhi (duodančią „norų išpildymo pieną“), kuri priklausė riši Vasišthai ir ganėsi netoli Meru kalno, pasiūlė Djausui pavogti ją ir padovanoti žemiškajai draugei, kad ji galėtų gyventi laimingai. Djausas kartu su savo broliais vasu pavogė karvę, bet Vasištha, turėdamas galią matyti, sužinojo apie tai ir prakeikė Djausą ir jo brolius: jie užgims iš mirtingosios įsčių ir taps mirtingaisiais; septyni vasu sugrįš į dangų, o Djausas liks žemėje ir nesulauks vaikų. Ganga, įsikūnijus mirtingąja, buvo jų motina, nuskandinusi 7 savo vaikus vandenyje, kad šie sugrįžtų atgal, o Djausą (vardu Gangadatta) paliko savo vyrui Šantanai. Vėliau jis gauna Gangijos ir Bhišmos vardus; pastarasis yra „Mahabharatos“ herojus, davęs priesaką neturėti vaikų.
Tėvo – dangaus (dyaúsh – pitṛi, द्यौष्पितृ) ir motinos – žemės (dyāvā-pṛithivī, द्यावाप्रिथिवी), gimdančių viską Visatoje, įvaizdžiai turi daugybę tipologinių paralelių visur ir yra atsiradę proto – indoeuropietiškame periode. Djauso – tėvo vardas turi tikslius atitikmenis (senovės graikų Dzeusas pater, lotynų Jupiteris, Diespiteris, umbrų Jupater).
Tikriausiai „giedro dangaus“ dievas ir buvo proto – indoeuropiečių dievų panteono aukščiausiuoju dievu, atlikęs įstatymų leidybos ir karo funkcijas. Pastaroji funkcija ir yra tas skiriamasis bruožas, skiriantis klajoklinių indoeuropiečių genčių dievus nuo ankstesnių vien žemdirbyste užsiimančių genčių dangaus dievų. „Djauso kritimo“ mitas Indijoje turi sąsajų su keltų – germanų mitu apie tai, kad dangaus dievas prarado ranką ir dėl to negalėjęs atlikti „dievų valdovo“ funkcijos. Giedro dangaus dievas buvo išstumtas iš panteono. Tokiu keliu pasuko barbariškų Europos genčių (keltų, germanų, skandinavų, baltų, slavų, trakų) ir indų – iranėnų kultūros, tuo tarpu Viduržemio jūros regione mitologijos vystymasis buvo kitoks: graikai, etruskai ir Italijos gentys apjungė į vieną giedro dangaus ir griaustinio dievus.
Laima Raubiškienė
Laima Raubiškienė (g. 1950 m. rugpjūčio 8 d. Nariūnuose, Zarasų rajonas) – Lietuvos ir Zarasų rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, kraštotyrininkė, istorinio žanro publicistė.
Biografija
1968 m. baigė Zarasų M. Melninkaitės vidurinę mokyklą. Zarasų krašto muziejaus muziejininkė.
Nuo 1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narė. 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narė, opozicijos frakcijos vadovė.
Koklas
Koklas (Pucrasia macrolopha) – fazaninių (Phasianidae) šeimos paukštis, vienintelis gentyje. Rūšies arealas apima Afganistaną, Kiniją, Indiją, Nepalą, Pakistaną. Stebima populiacijos mažėjimo tendencija.
Išskiriami 9 porūšiai.
Uskas
Uskas  – upė Jungtinėje Karalystėje, pietryčių Velse. Prasideda Brekon Bikonso nacionaliniame parke. Teka daugiausia į pietryčius, pietus. Įteka į Bristolio įlanką (Severno estuariją) Niuporte, sudaro nedidelę estuariją. Usko baseine veisiasi daug žuvų rūšių. Prie Usko įsikūrę miestai: Brekonas, Abergavenis, Uskas, Niuportas.
1474 m.
1474 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Agoseris
Agoseris – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas sudarytas sujungus du graikų kalbos žodžius: aego- (ožys), seris (į salotas panašių augalų gentis). Augalai panašūs į kiaulpienes. Auga Šiaurės Amerikos vakaruose, išskyrus Agoseris coronopifolia, kuri auga vėsesniuose Pietų Amerikos regionuose.
Boleslava
Boleslava – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Gelvonų.
Kinija olimpinėse žaidynėse
Kinija olimpinėse žaidynėse dalyvavo aštuoniolika kartų. Šalis savo tautinį olimpinį komitetą įkūrė 1910 m., bet oficialiai pripažinta buvo tik 1979 m. Pirmą kartą Kinijos Liaudies Respublikos rinktinė debiutavo 1952 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Tąkart šaliai atstovavo tik vienas plaukikas. Vėliau Kinija ilgai nedalyvavo dėl Taivano konflikto, kuris teigė, jog Kinijos vardui atstovauti turi būtent jų sala. Kinijos Liaudies Respublika į olimpiadą grįžo tik 1980 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Nuo to laiko Taivanas dalyvauja kaip Kinų Taipėjus, o Kinijos vardo atstovavimas suteiktas Kinijos Liaudies Respublikai.
Kelios Kinijos teritorijos turi savo olimpinius komitetus. Kinų Taipėjus olimpiadoje dalyvauja dar nuo 1932 m. vasaros olimpinių žaidynių, nuo 1952 m. vasaros olimpiados dalyvauja ir Honkongas. Makao olimpiniam komitetui nepavyko sulaukti tarptautinio pripažinimo, šiai teritorijai leista dalyvauti tik Azijos žaidynėse ir Parolimpinėse žaidynėse. Kinijos Makao yra viena iš dviejų teritorijų, kurioms neleidžiama dalyvauti olimpinėse žaidynėse, bet leidžiama varžytis parolimpiadoje (kita teritorija yra Farerų salos).
2008 m. Kinijos miestas Pekinas surengė 2008 m. vasaros olimpines žaidynes.
Dominavimas sporto šakose
Kinija užima labai aukštas vietas tradicinių Azijos šalių sporto šakų medalių lentelėse.
Monakas olimpinėse žaidynėse
Monakas olimpinėse žaidynėse pirmą kartą dalyvavo 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Nuo to laiko šalis dalyvavo visose vasaros olimpinėse žaidynėse išskyrus 1932 m. (bet tais metais atsiuntė meno atstovą į olimpines meno varžybas olimpiadoje) ir 1956 m. bei prisidėjo prie Vakarų pasaulio protesto prieš Sovietų Sąjungą ir boikotavo 1980 m. vasaros olimpinės žaidynes.
Monakas yra viena iš nedaugelio Europos šalių, kuri niekada nelaimėjo olimpinio medalio. Arčiausiai medalio priartėję Monako sportininkai: Olivier Bernasconi (2000 m. tekvondo – 9 vieta), Yann Siccardi (2012 m. dziudo – 9 vieta), Patrice Servelle/Jérémy Bottin (2006 m. bobslėjus – 12 vieta), Michel Porasso (1920 m. gimnastika – 12 vieta), René Battaglia (1964 m. sunkioji atletika – 16 vieta).
Monako menininkas Julien Médécin laimėjo bronzos medalį architektūros srityje 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, bet menų apdovanojimai nelaikomi pilnaverčiais olimpiniais medaliais.
Balandžio 5
Balandžio 5 yra 95-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 96-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 270 dienų.
Vardadieniai
Balandis – Ira – Irena – Krescencija – Rimvydas – Vincentas – Zenius – Zenonas – Žygintė – Samanta
Čelanas (Buriatija)
Čelanas  – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė Cagan Dabano kalnagūbrio priekalniuose, Chorinsko rajonas, Buriatija.
Lietuviai
1948 m. birželio mėn. iš TSRS okupuotos Lietuvos į buriatų kaimelį miške ištremta apie 150, kitais duomenimis – daugiau, šeimų. Tremtiniai apgyvendinti japonų karo belaisvių buvusio lagerio barakuose. Kirto mišką, genėjo ir degino šakas, krovė rąstus, gabeno juos prie Udos upės, plukdė sielius, rinko sakus, statė barakus kitose kirtavietėse (Chalsanas, Chara Kutulas, Šanatskas ir kitur). Iškirtus miškus aplink Čelaną 1950–1952 m. ten perkelti ir tremtiniai. Čelanas sunyko. 1948–1958 m. Čelano kapinėse palaidota daug lietuvių ir iš kitų kirtaviečių. 1989–1990 m. į Čelaną iš Kauno, Šiaulių, Panevėžio buvo nuvykusios kelios buvusių tremtinių, 2000 m. – bendrijos „Lemtis“ ekspedicijos. Daugelio lietuvių palaikai parvežti į Lietuvą.
Gyvoji jėga
Gyvoji jėga  – kariuomenės dalis, kurią sudaro žmonės ir gyvūnai (ne technika). Tai kareiviai ir karininkai bei kavalerijos, artilerijos vilkimo, gurguolių arkliai bei kiti nešuliniai gyvuliai.
Šiais laikais, kai arklių ar kitų nešulinių gyvulių ginkluotosiose pajėgose praktiškai nebeliko, terminas gyvoji jėga tapo termino kariai sinonimu – ėmė reikšti praktiškai tik žmones.
Danijos futbolo taurė
Danijos futbolo taurė – pagrindinis taurės turnyras Danijoje, įsteigtas 1954 m.
Tadeusz Mazowiecki
miniatiūra|Tadeusz Mazowiecki, [[Sarajevas]] Tadeušas Mazoveckis (, 1927 m. balandžio 18 d. Plocke – 2013 m. spalio 28 d. Varšuvoje ) – lenkų politikas, vienas „Solidarumo“ judėjimo lyderių, buvęs Lenkijos Ministras pirmininkas (1989–1991 m.)
Danijos futbolo taurė
thumb|right|250px|Taurės finalo rungtynės 2004 m.
Tadeusz Mazowiecki
Biografija
Baigė Varšuvos universiteto Teisės fakultetą. 1950 m. pradėjo dirbti katalikiškoje spaudoje.
Nuo 1954 m. užsiėmė politine veikla, 1961–1972 m. buvo LLR Seimo narys nuo opozicinės katalikiškos organizacijos ZNAK (1968 m. neramumų metu ši organizacija vadovavo studentų demonstracijoms). 1958 įkūrė Katalikiškos inteligentijos klubo mėnraštį Wiez ir jį iki 1981 m. redagavo.
1980 m. tapo „Solidarumo“ profsąjungos patarėju, jos ekspertinės komisijos pirmininku, 1981 m. paskirtas savaitraščio „Tygodnik Solidarnosc“ vyriausiuoju redaktoriumi. Lenkijoje įvedus karinę padėtį, 1981–1982 m. gruodžio mėnesiais buvo internuotas.
Kvartilis
thumb|right|300px|[[Normalusis skirstinys|Normaliojo skirstinio tikimybių tankio grafikas su pažymėtais kvartiliais]] Kvartilis – vienas iš trijų kvantilių, dalijančių skaitmeninių duomenų pasiskirstymą į 4 ketvirčius. Tai duomenų padėties skaitinė charakteristika dalis.
Tadeusz Mazowiecki
Biografija
Vėliau buvo „Solidarumo“ profsąjungos pirmininko L.Valensos patarėju. Nuo 1988 m. vadovavo profsąjungų pliuralizmo komitetui. Prasidėjus Apskritojo stalo deryboms tarp komunistinės Lenkijos valdžios ir opozicijos, buvo darbo grupių koordinatorius.
1989 m. birželio mėn. vėl išrinktas Seimo nariu ir antikomunistinės opozicijos paskelbtas kandidatu į šalies Ministrus pirmininkus.
Kvartilis
Skirtumas tarp apatinio ir viršutinio kvartilių yra tarpkvartilinis plotis.
Kvantil Quantil Medidas de posición no central Квантиль Квантиль
Tadeusz Mazowiecki
Lenkijos Ministras pirmininkas
Generolui Č.Kiščiakui nepavykus suformuoti vyriausybės, LLR Prezidentas Voicechas Jaruzelskis 1989 m. rugpjūčio 19 d. paskyrė T.Mazoveckį LLR Ministrų tarybos pirmininku ir pavedė jam suformuoti vyriausybę. Rugpjūčio 24 d. Seimas jo kandidatūrai pritarė.
Pirmojoje nekomunistinėje pokario Lenkijos vyriausybėje 11 ministrų buvo nuo „Solidarumo“, 4 – nuo LJDP, 4 – nuo Jungtinės valstiečių partijos, 3 – nuo Demokratų partijos ir vienas ministras nuo Smulkiųjų valstiečių sąjungos. Vidaus reikalų ministru liko Česlavas Kiščiakas, Nacionalinės gynybos ministru – Florianas Sivickis. Užsienio reikalų ministro pareigas užėmė „Solidarumo“ atstovas Kšištofas Skubiševskis, Darbo ir socialinės apsaugos ministru – Jacekas Kuronis. Vicepremjeru ir Finansų ministru paskirtas Lešekas Balcerovičius. Savo pirmojoje kalboje Seime T.Mazoveckis pasakė, kad ilgalaikiu strateginiu vyriausybės uždaviniu bus „grįžimas į rinkos ekonomiką, valstybės vaidmens ūkio valdyme pakeitimas bei komunistinės sistemos demontažas“. Šalyje pradėti svarbūs pertvarkymai: likviduoti savanoriškos milicijos būriai, kariuomenėje panaikinti politiniai organai. 1989 m. gruodžio 30 d. pakeista Konstitucija, šaliai gražintas senasis pavadinimas – Lenkijos Respublika.
Ekonominė reforma gavo „Šoko terapijos“ pavadinimą. Rengiant reformą konsultavo JAV ir Tarptautinis valiutos fondas. Jos metu radikaliai sumažinta infliacija, pradėras balansuoti biudžetas, visose ekonomikos sferoje pradėti taikyti rinkos mechanizmai.
T.Mazoveckis iškėlė savo kandidatūrą 1990 m. lakpričio 22 d. vykusiuose pirmuose visuotiniuose Lenkijos Prezidento rinkimuose, tačiau užėmė trečiąją vietą, surinkęs 18,8 % balsų.
1991 m. sausio 4 d. T.Mazoveckio vyriausybė atsistatydino.
1991–2001 m. tris kadencijas buvo Lenkijos Seimo nariu. 1992–1995 m. T.Mazoveckis buvo JT žmogaus teisių komisijos specialiuoju atstovu buvusioje Jugoslavijoje.
Viesytės ežeras
Viesytės ežeras  – ežeras pietryčių Latvijoje, Sėlijoje, Jekabpilio savivaldybėje, 2 km nuo Viesytės. Telkšo siauroje ledyninės kilmės dauboje, ištįsęs rytų – vakarų kryptimi 7,5 km. Gylis iki 24 m. Krantai aukšti, statūs. Abu ežero galai pelkėti, šiaurinis krantas apaugęs mišku. Ežeras eutrofinis. Išteka Viesytės upė (Nemunėlio intakas).
1962 m. Viesytės ežero vandens lygis pažemintas 0,8 – 1 m, 1975 m. vėl atstatytas.
Kastytis Kerbedis
Kastytis Kerbedis (g. 1963 m. gegužės 23 d., Panevėžyje) – lietuvių populiariosios estrados dainininkas. Išgarsėjo XX a. 9-ojo dešimtmečio pabaigoje.
Biografija
Tėvai dirbo policijoje. Turi sesę dvynę ir du dvynius brolius. Ypač išgarsėjo po to, kai 1988 m. prestižiniame Jūrmalos festivalyje tapo pirmuoju dainininku iš Lietuvos, pelniusiu laureato vardą ir namo parvežusiu trečiąją vietą. Vedęs, žmona – Aida, turi tris vaikus: sūnus Tadą ir Kasparą, dukrą Konstanciją.
Nykštukinė vilsonija
Veisiasi Šiaurės Amerikoje – Kanadoje, vakarinėje JAV dalyje. Žiemoja Centrinė Amerikoje.
Kūnas iki 12 cm ilgio. Nugarinė pusė žaliai ruda, pilvinė – geltona. Patino viršugalvis juodas.
Gyvena atvirose miškingose vietose su krūmu pomiškiu. Lizdas puodelio formos. Deda 4-6 kiaušinius.
Gaudo skraidančius vabzdžius.
Alkupis (Salantas)
Alkupis – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Salanto intakas.
Etimologija
Pavadintas žemupyje ties žiotimis buvusios alkos (pagonių šventyklos) vardu.
Geografija
kairiajame krante – Orvidų sodyba, Imbarės akmuo (Laumės kūlis), Imbarės alka.
Agava (upė)
Agava  – upė Kanadoje, Ontarijuje, Algomos apygardoje. Teka į pietus pro labai vaizdingą Agavos kanjoną. Žemupyje prateka Aukštutinio ežero provincinį parką. Įteka į Aukštutinį ežerą ties Vavos gyvenviete.
Agavos pavadinimas indėnų odžibvų kalba reškia „dengta vieta“. Upės pakrantėse yra 1500 metų senumo piešinių.
Molinis
Molinis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 6 km į pietvakarius nuo Aštriosios Kirsnos, 0,2 km į šiaurės rytus nuo Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,2 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 176,5 m. Krantai žemi, pelkėti. Pakrantės kalvotos, apaugę medžiais – ežeras apsuptas miško.
Tauragės apskrities archyvas
Tauragės apskrities archyvas buvo įsteigtas 1996 m. Jis perėmė likviduoto Raseinių apygardos archyvo dokumentus. Archyvas įsikūrė iš akcinės bendrovės „Tauragės daržovės“ perimtame ir archyvo reikmėms pritaikytame administraciniame pastate Gaurės g.
Molinis
Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno mažųjų intakų baseinui.
Tauragės apskrities archyvas
Archyvas kaupia ir saugo Tauragės apskrities teritorijoje buvusių ir esančių valstybės ir vietos savivaldos institucijų, įmonių, įstaigų ir organizacijų nuolatinio saugojimo veiklos dokumentus, atlieka Tauragės apskrities valstybės ir savivaldybių institucijų, įstaigų ir įmonių veiklos dokumentų valdymo priežiūrą, užtikrina visuomenės priėjimą prie saugomų dokumentų, teikia mokamas dokumentų tvarkymo, mokymo ir konsultavimo paslaugas.
Šiuo metu Tauragės apskrities archyve saugomi dokumentai užima daugiau kaip 1600 tiesinus metrus lentynų. Archyve saugomi dokumentai sudaro kelis kompleksus:
Nuorodos
Tauragės apskrities archyvas
Sigitas Kalinauskas
Sigitas Kalinauskas (1949 m. birželio 27 d. Mielaičių k., Joniškio r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
Baigęs Žagarės vidurinės mokyklos – internato aštuonias klases, 1964–1968 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. N. Jautakienė). 1968 rudenį pradėjo dirbti Žeimelio (Pakruojo r.) kultūros namų meno vadovu, bet netrukus pašauktas į sovietinę armiją – dvejus metus tarnavo tankistu. Grįžęs į Joniškį, pradėjo mokytojauti vaikų muzikos mokykloje, kėlė kvalifikaciją muzikos kursuose, 1976 pradėjo dainuoti Respublikiniame muzikos mokytojų chore.
Nuo 1992 Joniškio vaikų meno mokyklos Žagarės filialo, nuo 1995 šios mokyklos Joniškyje muzikos mokytojas.
1984 S. Kalinauskas pradėjo vadovauti Joniškio centrinės ligoninės darbuotojų mišriajam chorui ir Joniškio buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato moterų chorui. Abu kolektyvus parengė 1985 respublikinei dainų šventei. 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei parengė Joniškio rajkoopsąjungos mišrųjį chorą ir buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato moterų chorą. Taip pat vadovavo Joniškio kultūros – švietimo įstaigų vokaliniams ansambliams, griežė kaimo kapelose ir kituose instrumentiniuose ansambliuose, dirigavo rajono dainų šventėse.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Amata (upė)
Intakai: Ažagėlė, Juodvalkis, Paltis, Valka (dešinieji), Bėravalka, Rupis (kairieji).
Vidutinis nuolydis 82 cm/km. Prie Amatos esantys kaimai: Mikoliškis, Pušalotas.
Upės pavadinimas neaiškios kilmės: vienų autorių siejamas su augalu amalu, kitų – su indoeuropiečių prokalbe (plg. albanų amë – „upės vaga“, hetitų amiḭara- – „griovys“, graikų ἀμάρα – „griovys“, hipotetinė *am- – „upės vaga, griovys“). Tačiau šaknis gali būti ir neskaidyta – plg. trakų *Amala, *Amela, lenkų Jemielnia.
1847 m.
1847 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Cadillac Series 62
Cadillac Series 62 buvo vidutinės klasės automobilis, kurį gamino Cadillac. Automobilis 1941 metais pakeitė Cadillac Series 70 ir buvo gaminamas iki 1964 metų, kol jį pakeitė Cadillac Calais. 250px|thumb|left|1962 m. Cadillac Series 62
San Marinas olimpinėse žaidynėse
San Marinas olimpinėse žaidynėse pirmą kartą dalyvavo 1960 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Nuo to laiko šalis dalyvavo visose vasaros olimpinėse žaidynėse išskyrus 1964 m.
Maribas
Maribas – miestas Jemene, Maribo gubernijos centras. Buvusi Sabeaenų karalystės sostinė. Mieste gyvena 16 794 žmonės. Mieste rastos senovinės šventyklos, runos ir senovinė Maribo užtvanka.
San Marinas olimpinėse žaidynėse
Sėkmingiausiai šalis pasirodo stendinio šaudymo rungtyse.
Maribas
2007 m. liepos 2 d. savižudis teroristas susprogdino mašiną pilną sprogmenų ir taip nužudė 7 ispanų turistus ir du vietinius gidus. Jemeno vyriausybė apkaltino Al-Qaeda šiuo išpuoliu.
Mercxali Ozurgeti
Mercxali Ozurgeti – Gruzijos futbolo klubas iš Ozurgečio.
Anglijos futbolo varžybos 1933–1934 m.
Anglijos futbolo varžybos 1933–1934 m.
1475 m.
1475 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Jeronimas Kačinskas
Jeronimas Kačinskas (1907 m. balandžio 17 d. Viduklėje – 2005 m. rugsėjo 15 d. Bostone, JAV) – kompozitorius, dirigentas, pedagogas, Klaipėdos garbės pilietis.
Lietuvoje
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo vargonininko Jeronimo Kačinsko (1872–1936 m.). Tėvas buvo baigęs Raseinių dviklasę mokyklą ir Juozo Naujalio vargonininkų kursus. Vargonininkavo ir vadovavo chorams Viduklėje, Kuršėnuose, Micaičiuose, Papilėje ir Viekšniuose.
Sūnus Jeronimas lankė Kuršėnų pradžios mokyklą, o 1915 m. šeimai pasitraukus į Rusiją, mokėsi Maskvos priemiestyje Bronicuose, kur baigė rusišką pradžios mokyklą ir pirmąją gimnazijos klasę.
1918 m. šeimai grįžus į Lietuvą, Jeronimas su tėvais gyveno Kuršėnuose, Papilėje ir Viekšniuose. Uoliai mokėsi skambinti pianinu, dainavo ir giedojo choruose. Baigęs Viekšnių progimnaziją, 1923 m. įstojo į Klaipėdos Stasio Šimkaus vadovaujamą muzikos mokyklą – konservatoriją, kur skambinti fortepijonu mokėsi prof. G. Jaschino, prof. A. Schröderio ir C. Nemenoffo klasėse. Dainavo S. Šimkaus vadovaujamame chore, akompanavo būsimiesiems dainininkams.
Londono sutartis (1915)
Sutarties sąlygos
Pagal paktą, Italija turėjo palikti Trilypę sąjungą ir prisijungti prie Antantės; Italija taip pat turėjo paskelbti karą Vokietijai ir Austrijai-Vengrijai per mėnesį nuo sutarties pasirašymo datos (karas Austrijai-Vengrijai buvo paskelbtas per mėnesį, bet Vokietijai Italija karo nepaskelbė iki pat 1916 m.). Darant prielaidą, kad karas prieš Vokietiją ir jos sąjungininkes bus laimėtas, Antantės šalys pažadėjo Italijai šias teritorijas karo pabaigoje:
Jeronimas Kačinskas
Lietuvoje
1924 m. rudenį įstojo į Kauno Juozo Naujalio vadovaujamą muzikos mokyklą ir fortepijono studijas tęsė pas L. Dauguvietytę-Malko, o pas Joną Bendorių mokėsi harmonijos. 1925 m. rudenį vėl grįžo į Klaipėdą, kur konservatorijoje pas V. Kolenaty-Kamilovą ir L. Novaką mokėsi griežti altu, pas I. Prielgauską skambinti fortepijonu, o pas S. Šimkų ir Juozą Žilevičių – muzikos teorijos ir kompozicijos.
Londono sutartis (1915)
Sutarties sąlygos
Serbijos karalystei, kuri nei pasirašė sutarties, nei dalyvavo jos pasirašyme, buvo priskirta:
Jeronimas Kačinskas
Lietuvoje
Netrukus pradėjo griežti S. Šimkaus vadovaujamame konservatorijos simfoniniame orkestre ir įvairiuose kameriniuose ansambliuose, vadovavo konservatorijos vyrų chorui (36 dalyviai), dalyvavo Giedotojų draugijos kultūriniuose renginiuose, dainavo Miko Petrausko operetėje „Consilium facultatis“, kartu su Antanu Vaičiūnu statė S. Šimkaus baladę „Nugrimzdęs dvaras“, koncertavo daugelyje Žemaitijos miestelių. Su Vytautu Marijošium, Juozu Strolia ir Motiejumi Budriūnu 1927 m. konservatorijoje įkūrė „Vaivorykštės“ būrelį.
Londono sutartis (1915)
Sutarties sąlygos
Taip pat, nors ir ne taip akivaizdžiai, Serbijai buvo priskirta:
Jeronimas Kačinskas
Lietuvoje
1929 m. rudenį J. Kačinskas įstojo į Prahos konservatoriją, kur pas prof. J. Křičką studijavo kompoziciją (privačiai kompozicijos dar mokėsi pas prof. O. Šiną), gilino fortepijono, operinio ir simfoninio dirigavimo žinias (prof. P. Dedečeko ir M. Doležilio klasės).
Londono sutartis (1915)
Sutarties sąlygos
Italija reikalavo, o Sąjungininkai sutiko, kad pakrantės tarp Zadaro ir Istrijos klausimas būtų nagrinėjamas po karo. Italija taip pat reikalavo, kad Serbijai nebūtų pranešta apie šiuos susitarimus. Vis dėlto Sąjungininkai nesilaikė šio prašymo ir 1915 m. rugpjūčio 4 d. išsiuntė notą Serbijai, informuodami, kokios teritorijos priklausys Serbijai ir Juodkalnijai po karo.
Jeronimas Kačinskas
Lietuvoje
1930–1931 m. pas prof. A. Habą studijavo ketvirtatonės muzikos sistemą ir atematinę kompoziciją. Baigęs studijas, 1931 m. grįžo į Lietuvą ir pradėjo dirbti Kaune, Valstybės teatre ir muzikos mokykloje. 1931 m. lapkričio 3 d. Valstybės teatre debiutavo kaip simfoninio orkestro dirigentas. Prisidėjo prie „Muzikos barų“ leidybos, 1932 m. kartu su Vincu Bacevičium ir M. Budriūnu įkūrė Muzikos progresistų draugiją, rašė straipsnius, „Muzikos barų“ priede išleido savo dainų ir giesmių, dirigavo Lietuvos jaunimo sąjungos simfoniniam orkestrui.
Londono sutartis (1915)
Sutarties sąlygos
Paktas turėjo būti laikomas paslaptyje, bet po Spalio revoliucijos Rusijoje 1917 m. jis buvo paviešintas rusų žurnale „Izvestia“.
Jeronimas Kačinskas
Lietuvoje
1932 m. rudenį Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje pradėjo dėstyti privalomą fortepijoną ir kamerinį ansamblį, 1933 m. įkūrė ketvirtatonės muzikos teorijos ir choro dirigavimo klases, suorganizavo styginių kvartetą (pats griežė altu), rengė koncertus. Atgaivino simfoninį orkestrą, kurio pagrindą sudarė konservatorijos dėstytojai ir moksleiviai – 45 muzikantai. Per 1933–1934 m. sezoną orkestras surengė šešis simfoninės muzikos koncertus. Buvo kviečiamas diriguoti orkestrui ir Kaune.
Vadovavo ir chorams: Klaipėdos darbininkų chorui, čekoslovakų chorui, talkino Stepo Sodeikos vadovaujamam „Vaidilutės“ chorui ir kt. 1933 m. 2-ajai Klaipėdos krašto dainų šventei parengė Giedotojų draugijos vyrų chorą. 1934 m. rudenį simfoninį orkestrą ėmus globoti „Aukuro“ draugijai, J. Kačinsko iniciatyva 1934 m. gruodžio 8 d. miesto teatre įvyko Džiuzepės Verdžio operos „Traviata“ premjera, o 1935 m. gegužės 24 d. Šarlio Guno operos „Faustas“ premjera. Orkestrui talkino „Vaidilutės“ choras ir solistai. Operų spektakliai parodyti Šiauliuose, Tauragė]]je ir Šilutėje. Iš viso surengta 30 „Traviatos“ ir 15 „Fausto“ spektaklių. 1936 surengti paskutiniai penki simfoninės muzikos koncertai.
1936 m. J. Kačinskas buvo pakviestas dirbti Valstybės teatro dirigentu – akompaniatorium, bet 1937 m. pradžioje šio darbo atsisakė ir vėl sugrįžo į Klaipėdą. Muzikos mokyklos direktorius Juozas Karosas jį paskyrė privalomo fortepijono dėstytoju ir vicedirektorium. J. Kačinskas akompanavo solistams, griežė įvairiuose instrumentiniuose ansambliuose ir koncertavo Klaipėdos krašte. Daug prisidėjo prie šio krašto chorų sąskrydžių ir dainų švenčių organizavimo, 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė 30 dalyvių lietuvių darbininkų vyrų chorą. Šventės išvakarėse koncertavo J. Kačinsko diriguojamas Valstybės radiofono simfoninis orkestras.
Dirigentas rašė spaudoje apie Klaipėdos muzikinį gyvenimą. J. Kačinsko pastangomis 1936 m. Lietuva tapo Tarptautinės šiuolaikinės muzikos draugijos (SIMC) nare. 1937 m. kartu su V. Bacevičium J. Kačinskas pirmą kartą dalyvavo tarptautiniame muzikos festivalyje Paryžiuje, 1938 m. su kitais muzikais Londone (buvo atliktas J. Kačinsko „Nonetas“), o 1939 m. – Varšuvoje ir Krokuvoje.
1938 m. rudenį J. Kačinskas persikėlė į Kauną ir iki 1940 m. buvo Radiofono simfoninio orkestro dirigentas. Daugiausia propagavo užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūrinius, rengė viešus koncertus. 1940 m. dalis Kauno radiofono darbuotojų buvo perkelta į Vilnių, J. Kačinskas tapo vadovu, dirigavo Rygos ir Talino simfoniniams orkestrams. Kartu dėstė ir Vilniaus muzikos mokykloje – privalomą fortepijoną, kamerinį ansamblį, simfoninį dirigavimą, vadovavo orkestrui ir chorui. Jo mokiniai buvo žinomi muzikai J. Navakauskas, Bronius Budriūnas, V. Žilius, A. Učiukas, Alfonsas Mikulskis, Jonas Švedas, Algis Šimkus, A. Kalinauskas, Povilas Bekeris, Eduardas Pilypaitis, Valteris Banaitis ir kt. J. Kačinskas buvo pakviestas pirmininkauti Meno tarybai, buvo atkurtos Lietuvos muzikų draugijos pirmininko pavaduotojas.
1942–1944 m. dirigavo Vilniaus operai: Džiuzepės Verdi „Traviata“, Šarlio Guno „Faustą“, Džakomo Pučinio „Madam Butterflay“, Džoakino Rosinio „Sevilijos kirpėją“. Iš viso dirigavo apie 250 operų spektaklių. Lietuvoje – daugiau kaip 600 simfoninės ir vokalinės muzikos koncertų.
Emigracijoje
1944 m. rudenį J. Kačinskas pasitraukė į Vakarus. Iš pradžių apsistojo Čekoslovakijoje (Lednicoje), o 1945 m. persikėlė į Vokietiją – Landshuto lietuvių pabėgėlių stovyklą, paskui – į Augsburgo priemiestį Hochfeldą. Aktyviai įsijungė į kultūrinį gyvenimą: akompanavo solistams, vargonininkavo bažnyčioje per lietuvių pamaldas, Augsburge vadovavo 60 dalyvių mišriajam chorui ir simfoniniam orkestrui, rengė koncertus. 1946–1947 m. jo suburtas choras organizavo jungtinius Baltijos tautų koncertus. 1947 m. sausio 25 d. Augsburgo Ludwingsbane prestižinėje salėje surengė didelį choro ir simfoninės muzikos koncertą. Chorui iširus, su nedidele moterų vokaline grupe giedojo Hochfeldo Šv. Antano bažnyčioje, kur ir vargonininkavo. Sukūrė poemą „Giesmė į šviesą“, ją 1948 m. atliko su Augsburgo simfoniniu orkestru, parašė dvi giesmes: „Didis, Galingas“ ir „Rex Christe“.
1949 m. pavasarį J. Kačinskas atvyko į JAV ir apsigyveno Bostone. Tuoj įsijungė į aktyvią muzikinę veiklą. Su pertrauka iki 1995 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Petro lietuvių parapijoje. Mišrųjį chorą buvo padidinęs iki 75 dalyvių, bet vėliau jis vėl sumažėjo iki 40 narių. Pirmą kartą atliko J. Žilevičiaus Šv. Juozapo garbei sukurtas mišias, parengė Šarlio Guno Šv. Cecilijos mišias, A. Dvofäko „Stabat Mater“, J. Kačinsko „Missa in Honorem Immaculati Cordis Beatae Mariae Virginis“ ir kt.
Uoliai propagavo lietuvių kompozitorių dainas: Juozo Žilevičiaus „Anoj pusėj ežero“, Česlovo Sasnausko „Užmigo žemė“, Stasio Šimkaus, Juozo Gruodžio, Valterio Banaičio, Broniaus Budriūno, Stasio Gailevičiaus bei kitų autorių kūrinius. Choras giedojo bažnyčiose ir nemažai koncertavo daugelyje JAV miestų: Brocktone, Worcesteryje, Lawrence, Hartforde, New Britain, Bostone ir kitur. Dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose ir televizijos laidose, 1964 m. – Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienoje, 1961 m. – 2-ojoje, 1966 m. – 3-ojoje ir 1971 m. – 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje.
Nuo 1958 m. kurį laiką vargonininkavo Šv. Jono Krikštytojo slovakų parapijoje netoli Čikagos (Whiting). Vadovavo keliems parapijos chorams, Čikagos Lietuvių vyrų chorui, dirbo chormeisteriu Čikagos lietuvių operoje. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Dangaus Vartų airių parapijoje. 1965–1968 m. buvo Bostono priemiesčio Veikfildo (Wakefield) amerikiečių choro (70 dalyvių) „Polyuria“ dirigentas. Dirigavo Niujorko, Vašingtono, Bostono, Brocktono ir Cambridžo simfoniniams orkestrams.
Nuo 1987 m. J. Kačinsko muzika vis dažniau pradėjo skambėti ir Lietuvoje. 1982 m. kompozitorius apdovanotas JAV LB Kultūros tarybos premija, nuo 1989 m. – Lietuvos kompozitorių sąjungos garbės narys. 1991 ir 1992 m. lankėsi Lietuvoje (Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Viduklėje), 1991 m. apdovanotas Lietuvos nacionaline premija (įteikta 1992 m. vasario 17 d. Vilniaus rotušėje). 1991 m. suteiktas Klaipėdos miesto Garbės piliečio vardas ir chorinės bendrijos „Aukuras“ garbės nario vardas, Klaipėdos universiteto Menų fakulteto garbės profesoriaus vardas, 2-oji vaikų muzikos mokykla pavadinta Jeronimo Kačinsko vardu.
Kūryba
Gausi ir įvairi J. Kačinsko kūryba – iš viso daugiau kaip 100 kūrinių. Tai originalios ir harmonizuotos liaudies dainos mišriems, vyrų, moterų chorams ir solistams, giesmės, mišios, kantatos. Paminėtinos didesnio populiarumo įgijusios jo dainos chorams „Pjovėjas“, „Beržas“, „Per girias“, „Rauda“, „Žvangučiai“, „Kelionės daina“, „Vidurnakčio tyla“. Giesmės: „Didis, Galingas“, „Ave Maria“, „Gimimo giesmė“, „Malda“, „Sanctus“, „Rex Christe“, „Neapleisk mūsų“, „Šventa naktis“ ir kt. Stambus kūrinys „Missa in Honorem Immaculati Cordis Beatae Mariae Virginis“, „Missa brevis“, „Te Deum laudamus“, „Mišios Šventosios Dvasios garbei“, „Mišios Švenčiausios Jėzaus Širdies garbei“ ir kt. Minėtinos kantatos „Saulės giesmė“ ir „Ateities giesmė“, vieno veiksmo opera „Juodas laivas“. Kompozitorius sukūrė muzikos dramos spektakliams, nemaža simfoninių ir kamerinių kūrinių.
J. Kačinsko dainos „Pjovėjas“ ir „Rauda“ skambėjo 1961 ir 1966 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje. 1996 m. liepos 27 d. Klaipėdoje kamerinis choras „Aukuras“ ir Lietuvos simfoninis orkestras atliko specialiai Klaipėdai sukurtą siuitą – kantatą „Baltija“ (dirigavo G. Rinkevičius).
1997 m. išleista stambi muzikologės Danutės Petrauskaitės knyga „Jeronimas Kačinskas“.
Turan Daşoguz
„Turan futbol kluby“ – Turkmėnijos sporto klubas iš Dašoguzo. Žaidė elito divizione.
Luís Miguel Brito
Luišas Migelis Britas arba Migelis Monteiras (g. 1980 m. sausio 4 d.) – buvęs Portugalijos futbolininkas, kilęs iš Žaliojo Kyšulio ir Bisau Gvinėjos, gynėjas.
Janina Kaškelienė
Janina Kaškelienė (g. 1932 m. rugpjūčio 19 d. Robliuose, Panemunėlio valsčius) – Lietuvos bibliotekininkė, kultūros veikėja.
Biografija
1950-1955 m. studijavo Vilniaus universitete. Nuo 1955 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) bibliotekininkė, 1955-1962 m. direktoriaus pavaduotoja mokslo reikalams, 1963-1989 m. bibliotekos direktorė. Rūpinosi naujų bibliotekos rūmų projektavimu bei statyba 1975-1977 m. Būdama pensijinio amžiaus, 1989-1997 m. dirbo bibliotekininke Vaikų literatūros ir Periodikos skyriuose.
Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos Žinijos draugijos narė, Knygos bičiulių draugijos prezidiumo narė. Dainavo Šiaulių „Jovaro“ ansamblyje.
Vaistinė notra
Vaistinė notra (Stachys officinalis, sin. Betonica officinalis) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalas, priklausantis notros (Stachys) genčiai.
Tai daugiametis, užaugantis iki 100 cm aukščio žolinis augalas.
Požymiai
Stiebas stačias, keturbriaunis, išlinkusiu pamatu, viršutinė dalis kartais šakota, tamsiai raudonas ar juodai rudas, dažniausiai plaukuotas. Lapai priešiniai, buki, 5-13 cm ilgio, 2-6 cm počio, širdišku pagrindu, karbuoti, plaukuoti, rečiau pliki, pamatiniai ilgakočiai, viršutiniai bekočiai. Žiedai apie 2 cm ilgio, tamsiai rožiniai, susitelkę į varpos formos žiedyną. Žiedynas 3-6 cm ilgio, tankus. Vainikėlis purpurinis, kartais baltas. Vaisius – tamsiai rudas, pailgai kiaušiniškas riešutėlis, apie 3 mm ilgio.
Paplitimas ir naudojimas
Žolėje yra apie 15 % rauginių medžiagų, dervų, gleivių, eterinio aliejaus, karčiųjų medžiagų, cholino, organinių rųgščių, alkaloidų, mineralinių medžiagų. Vartojama virškinamojo trakto ligoms gydyti, kojų prakaitavimui mažinti, sergant radikulitu, kepenų, žarnyno uždegiminėmis ligomis, žadina apetitą, gydo inkstų, šlapimo takų ligas.
Boleslovava
Boleslovava – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Suvieko, prie kelio.
Nigerio vėliava
thumb|180px|right|[[Vaizdas:FIAV 111000.svg|20px Proporcijos: 6:7]] Nigerio vėliava – stačiakampė, suskirstyta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: oranžinę, baltą, žalią. Viduriniojoje baltoje juostoje centre įkomponuotas oranžinis diskas.
Istorija
Vėliava sukurta 1958 m. Kai Nigeris tais pačiais metais gavo autonomijos statusą, šalis vistiek naudojo Prancūzijos trispalvę, taigi naujoji vėliava buvo įteisinta 1959 m. lapkričio 23 d.
Simbolika
Viršutinė oranžinė juosta simbolizuoja Sacharos dykumos smėlynus, esančią šalies šiaurėje, vidurinė – tyrumą ir paprastumą, o apatinė žalia juosta – viltį ir tuo pačiu pietinės Nigerio dalies derlingas žemes. Centre vėliavos esantis oranžinis diskas simbolizuoja saulę.
Konstrukcija
left|300px Tikslus centre esančio disko dydis nėra tiksliai žinomas.
Spalvos
Pantone spalvų sistemoje: Oranžinė – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Oranžinė – 221, 89, 0.
Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
Pantone spalvų sistemoje: Žalia – Pantone 293; RGB spalvų sistemoje: Žalia – 30, 181, 58.
Išnašos
Beveik identiškos spalvos naudojamos Dramblio Kaulo Kranto vėliavoje.
Juozas Jaruševičius
Juozas Jaruševičius:
Žilvinas Žusinas
Žilvinas Žusinas (g. 1983 m. gegužės 10 d.) – Lietuvos muzikos, vaizdo klipų, trumpametražių filmų kūrėjas, prodiuseris, kompozitorius. Ilgametis grupės „SEL“ muzikos prodiuseris. Nuo 2017 metų reklamos vaizdo ir garso kūrybos bei gamybos agentūros „Juodas katinas“ vadovas. Taip pat kūrybinės studijos „7 Lakes“ kūrėjas. Nuo 2015 m. pop muzikos kūrybą pristato pseudonimu Bird Green.
„Bravo“ muzikos apdovanojimuose 2007 m. buvo apdovanotas „Metų prodiuserio“ žvaigžde, aplenkęs kitus garsius nominantus Andrių Mamontovą ir Raigardą Tautkų. Nuo 2004 m. bendradarbiauja su grupe „SEL“.
Biografija
Žilvinas Žusinas gimė 1983 m. gegužės 10 d. Švenčionių mieste. 1997 m. baigė Zarasų meno mokyklą, fortepijono skyrių. 2001 metais baigė Zarasų „Ąžuolo“ gimnaziją. 2005 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete įgijo vadybos ir verslo administravimo bakalauro, 2007 m. magistro mokslinius laipsnius.
2003 m. JAV dirbo muzikos direktoriaus asistentu kabaretinio teatro restorane.
2007 m. „Bravo“ muzikos apdovanojimuose Lietuvoje buvo pripažintas „Metų prodiuseriu“ ir apdovanotas „Bravo“ žvaigžde. Jo prodiusuotas „SEL“ grupės albumas „Muzika“, dainos „Parašyk man laišką iš Paryžiaus“ ir „Muzika“ tų metų apdovanojimuose tapo geriausiais.
2012 m. vykusiuose M.A.M.A. muzikos apdovanojimuose, Žilvino Žusino ir Mario Basanov (Ten Walls) prodiusuotas „SEL“ albumas „Aš kaip žąsis“ pelnė geriausio „Metų albumo“ nominaciją. Grupė „SEL“ išrinkta „Metų grupe“.
Video
Sukūrė trumpametražius filmus „Serioža. Laimė mylėti žmones“ (dokumentinis filmas, buvo pristatytas į Sundance trumpametražių filmų festivalį JAV) bei „Poligonas“ (karinis filmas). Sukūrė muzikinius klipus „Pavėjui“ (2017), „Greitkelyje“ (2014), „Colors of Spring“ (2016) ir kt.
Svahilių krantas
Svahilių krantas, seniau vadinamas Zandžas , Zangibaras ( – „juodųjų šalis“) – istorinis Afrikos regionas, esantis rytinėje Afrikos pakrantėje, dab. Somalio, Kenijos, Tanzanijos, Mozambiko, Komorų teritorijose. Lotyniškas jo pavadinimas buvo Zingium.
Geografija
Šiauriausia jo gyvenvietė – Mogadišas (dab. Somalis). Šiauriau prasideda Somalių krantas (senovės Barbara). Pietuose svahilių krantas driekėsi iki natūralios geografinės ribos – Korenteso kyšulio (dab. pietų Mozambikas), ties kuriuo susidaro sudėtingos srovės, yra daug povandeninių uolų, trukdančių praplaukti. Šis kyšulys buvo retai kada kertamas senovės jūrininkų, ir kraštas piečiau jo buvo menkai žinomas.
Vitalijus Solominas
Labiausiai išgarsėjo po to, kai suvaidino daktarą Vatsoną režisieriaus Igorio Maslenikovo televizinių filmų cikle pagal sero Artūro Konan Doilio kūrinius. Taip pat gerai žinomas iš kino filmo „Žiemos vyšnia“.
Svahilių krantas
Geografija
Teritorija apėmė ne tik pakrantes, bet ir smulkias salas prie pakrančių, tokias, kaip Zanzibaras, Mafija, Pemba, Komorų salos ir kitas.
Telefunken
„Telefunken“ – buvęs Vokietijos radijo ir televizijos aparatūros gamintojas, 1903 m. įkurtas Berlyne, kaip „Siemens & Halske“ ir „Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft“ (AEG) bendra įmonė.
Svahilių krantas
Istorija
Senovėje, graikų ir arabų geografijoje, Zandžas sudarė vieną iš Rytų Afrikos pakrantės atkarpų. Į šiaurę nuo jo buvo somalių gyvenama Barbara. Tikrasis Zandžas buvo apibrėžiamas kaip atkarpa nuo Mogadišo šiaurėje iki Panganio (dab. Tanzanija) pietuose. Piečiau buvo Sofalos krantas, kuris driekėsi iki Sofalos gyvenvietės (dab. Mozambikas). Dar piečiau Sofalos buvo neapibrėžtas regionas Waq-Waq. Indijos vandenyno vakarinė dalis buvo vadinama Zandžo jūra.
Telefunken
Istorija
thumb|left|200px|Telefunken REN 904. [[Elektroninė lempa iš 1930 m., naudota vokiškuose radijo imtuvuose.]] thumb|left|200px|FE I – pirmasis „Telefunken“ televizorius, naudojęs [[Katodinių spindulių vamzdis|CRT (~1932 m.) ]]
Svahilių krantas
Istorija
Nuo senovės laikų Zandžas buvo įtrauktas į Indijos vandenyno prekybą, ir vietos gyventojai intensyviai prekiavo su pirkliais iš Arabijos, Jemeno, Indijos. Pagrindinės prekės buvo egzotiškas dramblio kaulas, stručio kiaušiniai, raganosio ragas ir kitos. Nemažą vietą toje prekyboje užėmė ir vergų prekyba. Jos dėka juodaodžiai (zandžai) tarnavo kalifų rūmuose ir IX a. netgi sukėlė garsų zandžų sukilimą.
Telefunken
Istorija
Maždaug XX a. pradžioje dvi Vokietijos mokslininkų grupelės dirbo prie technologijų bevielėms komunikacijoms kūrimo. Viena jų, vadovaujama Adolf Slaby ir Georg Graf von Arco, įmonėje „AEG“ kūrė aparatūrą Vokietijos imperatoriškajam laivynui, kita, vadovaujant Karl Ferdinand Braun, įmonėje „Siemens“ dirbo prie įrangos, skirtos Vokietijos armijai.
Telšių apskrities archyvas
Telšių apskrities archyvas buvo įsteigtas 1963 m. Savo veiklos pradžioje jis saugojo nemažai Lietuvos Respublikos laikotarpio dokumentų (Telšių, Plungės, Mažeikių miestų savivaldybių, ligoninių, kredito draugijų, mokyklų, notarų, kalėjimo, žemės rūšiavimo komisijų, hipotekos įstaigų, teismų, fabrikų ir kitų įstaigų dokumentus, tačiau 1968–1969 m. visi jie buvo perduoti Lietuvos TSR centriniam valstybiniam archyvui bei Istorijos archyvui. Telšių apskrities archyve liko tik pokarinio sovietinio laikotarpio dokumentai ir keletas Lietuvos Respublikos laikotarpio fondų (Telšių Žemaitės gimnazijos fondas, Žemės mokesčių knygų kolekcija, Telšių kalėjimo fondas).
Telefunken
Istorija
Tarp abiejų kompanijų kilus ginčams dėl patentų, kaizeris Vilhelmas II pareikalavo abi kompanijas suvienyti jėgas, tokiu būdu 1903 m. gegužės 27 d. įsteigiant bendrą įmonę Gesellschaft für drahtlose Telegraphie System Telefunken. 1923 m. balandžio 17 d. kompanija persivadino į „Telefunken“. Telefunken buvo kompanijos telegrafo adresas. Pirmasis direktoriaus pareigas ėjo Georg Graf von Arco.
Svahilių krantas
Istorija
Prekybos dėka susiformavo mišri Svahilių civilizacija, kuri nesudarė vieningo politinio vieneto, tačiau susidėjo iš keliasdešimt miestų-valstybių. Pirmasis jos klestėjimas buvo IX–XV a., kuomet Svahilių krante įsitvirtino islamas, susiformavo brandi ir turtinga juodaodžių musulmonų (svahilių) kultūra, menas.
Telšių apskrities archyvas
Nuo savo įsikūrimo iki 1986 m. archyvas veikė tuomečio Telšių rajono liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto pastato (dabar – Vyskupų rūmai) rūsyje, iš kur persikėlė į naują, specialiai archyvui projektuotą dabartinį pastatą.
Svahilių krantas
Istorija
XVI a. klestinčius prekybinius sultonatus sunaikino Portugalija, kuri įgijo hegemoniją visame krante. XVII a. didžiąją dalį pakrantės į musulmoniškos kultūros įtaką sugrąžino Omano sultonatas, kurio dėka Svahilių krantas suklestėjo ekonomiškai ir kultūriškai. Galios centras susikoncentravo Zanzibaro saloje, iš kurios buvo kontroliuojamas galingas Zanzibaro sultonatas.
Telšių apskrities archyvas
Archyve saugomi:
Svahilių krantas
Istorija
1890 m. Zanzibaro sultonato teritorijas pasidalino Vokietija ir Britų imperija. Kolonijinis pasidalinimas nulėmė dabartinių politinių vienetų susiformavimą po dekolonizacijos.
Telefunken
Istorija
Pradedant 1923 m., „Telefunken“ konstravo transliavimo siųstuvus ir radijo imtuvus. 1928 m. „Telefunken“ įėjo į istoriją, sukūrusi stiprintuvą V-41 Vokietijos radijo tinklui. Laikui bėgant kompanija ištobulino technologiją, 1950 m. sukurdama stiprintuvą V-72. Jį greitai ėmė naudoti daugelis radijo stočių ir įrašų studijų. 1932 m. į gaminių asortimentą buvo įtraukti įrašų grotuvai.
1941 m. „Siemens“ perleido savo akcijų dalį „AEG“, taigi taip „AEG“ tapo vienvalde įmonės savininke ir toliau valdė „Telefunken“ kaip dukterinę įmonę (nuo 1955 m. kaip „Telefunken GmbH“ iki 1963 m. kaip „Telefunken AG“).
Naujieji metai
Naujųjų metų datą sausio 1-ąją nustatė Romos imperatorius Julijus Cezaris 46 m. pr. m. e. 1582 m. po popiežiaus Grigaliaus XIII padarytos kalendoriaus reformos Naujieji metai sausio 1 d. (8 dienos po Kristaus gimimo, kai jis buvo apipjaustytas [Pr 17:12]) pradėti švęsti visuose katalikų kraštuose. Julijaus ir Grigaliaus kalendoriai skiriasi 13 dienų.
Telefunken
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metais „Telefunken“ tiekė elektronines lempas, siųstuvus, radijo transliacijų sistemas, kūrė radarų įrenginius ir krypties matuoklius, tokiu būdu ženkliai prisidėdama prie Vokietijos priešlėktuvinės gynybos nuo britų bombardavimų iš oro. „Telefunken“ taip pat buvo FM radijo transliavimo sistemos pradininkė. Keletą dešimtmečių kompanija buvo viena iš didžiausių įrašų kompanijų Vokietijoje.
Naujieji metai
Šventės samprata
thumb|right|200px|Naujųjų 2008/2009 metų išvakarės Vilniuje thumb|right|200px|Naujametiškai pasipuošęs Kaunas 2006 m. gruodis Naujieji metai skirtingose kultūrose švenčiami skirtingu laikotarpiu: vienur sutapatinami su žiemos saulėgrįža, kitur su pavasario lygiadieniu, derliaus šventėmis. Mitologinė Naujųjų metų prasmė – sugrįžimas į kosmogoniją. Ikiistorinėse kultūrose laikas suvokiamas kaip ciklinis dalykas. Norint apsivalyti nuo nuodėmingos istorijos rengiamas Naujųjų metų šventės ritualas, kurio metu atkuriamas pasaulio sukūrimo archetipas, o praeitis nebeegzistuoja. Šiuolaikinėje civilizacijoje Naujųjų metų samprata gerokai pakito, tačiau atsinaujinimo idėja išlieka.
Telefunken
Istorija
1959 m. „Telefunken“ atidarė puslaidininkių gamyklą Heilbrone, kur jų gamyba pradėta 1960 m. balandį. Gamybos apimtys su laiku išaugo, tad 1970 m. šiaurinėje teritorijos dalyje buvo pastatytas šešiaaukštis pastatas. 8-ojo dešimtmečio pradžioje komplekse dirbo apie 2500 darbuotojų.
Naujieji metai
Šventės samprata
Naujųjų metų išvakarėse žmonės neidavo gulti, kad sulauktų kitų metų atėjimo. Pramiegojus tokį svarbų momentą, visus metus nesiseks: bus apsnūdęs, tinginys. Nuo seno Naujųjų metų šventė lietuviams buvo sveikinimų ir linkėjimų diena. Žmonės tikėjo, kad linkėjimai, ištarti metų pradžioje, turi magija magiškos galios ir išsipildo. Manoma, kad metų pradžioje svarbu elgtis taip, kaip norima elgtis visus metus. Būti vieni kitiems malonūs, nesibarti, netriukšmauti, negerti alkoholio.
Telefunken
Istorija
Septintoje deš. pradžioje inžinierius Walter Bruch sukūrė PAL, televizijos spalvų kodavimo sistemą. 1967 m. „Telefunken“ buvo prijungta prie „AEG“, kuri tada buvo pervadinta į „AEG-Telefunken“. Ilgainiui iš kompanijos liko tik prekinis ženklas.
Naujieji metai
Šventės samprata
Pagal dabartinio žmogaus sampratą, svarbu yra nepramiegoti vidurnaktį, kurį pasveikinę šventine šampano taure, dažnai ramiai einama miegoti.
Pagal mitologinę kalendoriaus sampratą, kaip tik šios dienos veikimu reikia suformuoti savo ateinančių metų programą: atsikelti anksčiau, apgalvoti būsimus metus ir svarbiausius darbus, susitikti su brangiais ir svarbiais žmonėmis.
Beljas
Beljas – miestas Kolumbijoje, Antiokijos departamente, Aburos slėnyje, Medeljino priemiestis. 372 tūkst. gyventojų.
Naujieji metai
Šventės datos
Pasaulyje įvairių tikėjimų ir kultūrų žmonės metų atskaitos tašką yra pasirinkę priklausomai nuo naudojamo kalendoriaus.
Daugelyje pasaulio šalių Naujieji Metai švenčiami sausio 1 d. (pagal Grigaliaus kalendorių) 00:00 val.
Ilgą laiką Romos imperijoje Naujieji buvo švenčiami kovo 1 dieną. Nuo 153 m. pr. m. e. Romos konsulai pradėdavo eiti pareigas sausio 1 dieną, todėl, neilgai trukus, ir oficialus kalendorius priėmė šią dieną kaip metų pradžią.
Beljas
Miestas įkurtas 1679 m., o miesto statusą gavo 1913 m. Svarbus pramoninis centras. Tekstilės, maisto, metalo apdirbimo pramonė. Hidroelektrinė.
Naujieji metai
Šventės datos
Krikščioniškajame pasaulyje tam skirtas Kūčių ir Kalėdų metas, nors stačiatikiai turi savo Senuosius Naujuosius Metus pagal Julijaus kalendorių ir švenčia juos porą savaičių vėliau. Rusijoje pagal bizantiškąją tradiciją iki 1700 metų Naujieji buvo švenčiami rugsėjo 1 dieną.
Saulės ir mėnulio kalendorius sujungė Rytų pasaulio šalys, Naujuosius sutikdamos kartu su mėnulio jaunatimi Vandenio ženkle.
Islamo metai trunka 354 dienas, todėl Naujieji metai gali būti švenčiami bet kuriuo metų laiku. Kinijos Naujieji metai skaičiuojami pagal mėnulio kalendorių (2007 m. buvo vasario 7 d.),
Kai kurių kitų religijų bei kultūrų Naujieji metai švenčiami kovo bei balandžio mėnesiais, tačiau yra švenčiamų ir rudenį.
Jurijus Kalcas
Jurijus Kalcas (g. 1956 m. liepos 27 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1963–1972 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos choro dirigavimo specialybės moksleivis, lankė A. Jozėno vadovaujamą chorą. 1972–1976 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. D. Einikienė). 1976–1981 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Lopo klasė). 1982–1984 m. choro dirigavimo žinias gilino konservatorijos asistentūroje – stažuotėje (vadovas prof. A. Jozėnas).
Dar studijų metais pradėjo dirbti Vilniaus moterų choro „Aidas“ ir mergaičių choro „Liepaitės“ chormeisteriu, vadovauti Šlifavimo staklių gamyklos moterų vokaliniam ansambliui. 1976 m. subūrė vokalinį ansamblį „Vox novus“, kuris propagavo vokalinį džiazą ir šiuolaikinę muziką. 1981–1982 m. choro dirigavimą ir kitas disciplinas dėstė Vilniaus muzikos mokykloje „Ąžuoliukas".
Nuo 1983 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos (muzikos akademijos) Choro dirigavimo katedros dėstytojas, vėliau vyr. dėstytojas, nuo 1992 m. vyr. asistentas. 1994–1995 m. Vilniaus universiteto studentų mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė Baltijos respublikų studentų dainų šventei „Gaudeamus-XII" Tartu (Estija).
Nuo 1998 m. rudens ir Vilniaus M. K. Čiurlionio menų gimnazijos dėstytojas.