cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mauritanijos istorija
Santykiai su europiečiais ir kolonizacija
Konkurencija tarp Europos didžiųjų valstybių leido arabizuotiems berberams, maurams, išlaikyti savo nepriklausomybę, o vėliau ir gauti metinius mokėjimus iš Prancūzijos, kurios suverenitetą Senegalo upės ir Mauritanijos pakrantės regionui pripažino 1815 m. Vienos kongresas. Prancūzų skverbimasis į Senegalo upės regioną ir Mauritanijos pakrantę rimčiau prasidėjo tik XIX a. viduryje, Senegalo gubernatoriumi tapus Louis Faidherbe, o visos šalies užkariavimas tik XX a. pradžioje.
Dėl krašto skurdumo ir nuožmių gyventojų, aktyvesnė europiečių kolonizacija ilgai nebuvo vykdoma. Prancūzai labiau domėjosi Senegalo žemėmis ir ten dar XVII a. įsteigė Sen Lui koloniją. 1815 m. Vienos kongresas patvirtino prancūzų teises į pakrantę piečiau Nuadibu kyšulio. Kadangi Trarzos emyrai kėlė grėsmę prancūzams bei prekiavo su jų konkurentais britais, jie XIX a. vid. pradėjo kovas su maurais kitapus Senegalo upės. Situacija mažai kito iki pat XX a. pr., maurai realiai buvo Mauritanijos valdovais (nors teritorija ir priskirta Prancūzų Vakarų Afrikai). Vėliau prancūzai, pasinaudodami vidiniais Mauritanijos genčių karais, bandė kraštą užimti, 1903 m. sudarė Mauritanijos protektoriatą, bet susilaukė nuožmaus pasipriešinimo (ypač iš Adraro, kuris paskelbė prieš prancūzus džihadą). Apie 1920 m. kolonizatoriai jau sugebėjo įtvirtinti savo valdžią, nors klajoklių antpuoliai tebebuvo dažni iki pat 1935-40 m. Siekdami palaikyti valdžią, prancūzai buvo priversti remtis maurų genčių vadais, bendradarbiavo su Trarzos, Braknos, Adraro emyrais. Socialinė sankloda per kolonijinį laikotarpį mažai tepakito, tebepraktikuota oficialiai Prancūzijoje uždrausta vergovė. Teritorija tebebuvo administruojama iš Port Lui.
1946 m. Mauritanijai suteiktas užjūrio teritorijos statusas, 1957 m. įkurta sostinė Nuakšotas (vieta parinkta tarp maurų ir juodaodžių žemių), 1958 m. suteiktas autonominės respublikos statusas. Dėl etninių skirtumų šalies ateitis buvo miglota – maurai siekė jungtis prie Maroko, juodaodžiai – prie Malio ar Senegalo. Marokas priešinosi Mauritanijos valstybės įkūrimui. Visgi, Prancūzijoje išsilavinusio Moktaro Uldo Dados dėka sudaryta Mauritanijos persigrupavimo partija, kuri siekė nepriklausomos Mauritanijos valstybės.
Nepriklausomybė
1960 m. lapkričio 28 d. Mauritanija paskelbė nepriklausomybę. Dada tapo šalies prezidentu, o netrukus įvedė autokratinį valdymą. 1963 m. pradėta geležies rūdos gavyba tapo pagrindiniu šalies pelno šaltiniu. 1975 m. Mauritanija okupavo pietinę Vakarų Sacharos dalį, tačiau išlaidos karui ir Polisario partizanų vykdyti kasyklų ir geležinkelio antpuoliai visiškai nuskurdino šalį. 1978 m., po perversmo nušalinus Dadą, karas nutrauktas, o Mauritanijos teritorijas Vakarų Sacharoje užėmė Marokas. 1984 m. šalies vadovu tapo Maauja Uldas Sid Afmedas Taja, kuris valdė autokratiškai iki pat 2005 m. Jis buvo arabizacijos šalininkas, todėl pietinėje šalies dalyje kilo etniniai neramumai, 1989 m. peraugę į karą su Senegalu. Dėl to ~250 tūkst. juodaodžių persikėlė į Senegalą. Taja laikėsi gan liberalios politikos, palaikė santykius su Izraeliu, todėl įvairios islamistų grupuotės rengė perversmus. 2005 m., Tajai viešint Saudo Arabijoje, įvykdytas sėkmingas perversmas. Šalyje prasidėjo politinio nestabilumo laikotarpis, įvykdyti keli perversmai, rytinėse šalies pusėse suaktyvėjo Al-Kaeda veikla.
Ažumiškė II
Ažumiškė II – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurės rytus nuo Pabradės, Labanoro–Pabradės miškuose, netoli Gužių. Išlikusi sodyba.
Midlsbro
Midlsbro – miestas šiaurės rytų Anglijoje, prie Šiaurės jūros, ties Tiso upės estuarija. Svarbus pramoninis centras. Yra Tysaido universitetas. Išvystyta juodoji metalurgija, mašinų ir chemijos pramonė.
Sportas
Mieste 1966 m. vyko VIII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausias futbolo klubas – Middlesbrough FC.
Archeologinis datavimas
Archeologinis datavimas – laiko skaičiavimo būdas ar metodas archeologinių radinių ir archeologijos paminklų amžiui nustatyti.
Metodai
1836 m. danas Kristianas Tomsenas pasiūlė priešistorės senienas skirstyti pagal medžiagą, iš kurios jos pagamintos – akmuo, žalvaris, geležis. Šis būdas naudojamas iki šiol archeologinės kultūros priskyrimui pakankamai ilgam laikotarpiui. (Žiūrėkite: akmens amžius, bronzos amžius, geležies amžius)
Pagrindinės datavimo sistemos – santykinė ir absoliutinė. Santykinei sistemai priskiriamas ankstyviausias archeologinio datavimo – lyginamasis datavimo metodas: archeologiniai radiniai lyginami su dar egzistuojančių primityvių tautų buitimi. Jį pagrindė švedas Svenas Nilsonas.
Santykinės archeologinio datavimo sistemos pagrindiniai metodai – stratigrafinis ir tipologinis. Pirmąjį metodą pagrindė anglų geologas Čarlzas Lajelis. Jis gamtiškai susiformavusiuose žemės sluoksniuose randamus žmogaus darbo veiklos pėdsakus skyrė tų sluoksnių susidarymo laikotarpiams.
Tipologinį metodą pagrindė anglas Augustas Pitas Riversas. Šio metodo pagrindinis principas – nustatyti vieno archeologinio objekto radinių tipus, t. y. suskirstyti juos pagal medžiagą, formą bei paskirtį ir palyginti su kitų archeologinių paminklų radinių tipais. Naudojamas iš dalies, nes kultūros atskirose teritorijose plėtojasi nevienodai, turi daug atgyvenų.
Prie santykinių priskiriamas ir hidrologinis metodas: vandens lygio svyravimų laikotarpiai lyginami su buvusių gyvenviečių topografija. Paplito švedų geologo L. Posto pasiūlytas žiedadulkių analizės (palinologinis) metodas. Juo nustatoma ir lyginama skirtingų kultūros sluoksnio lygių įvairių augalų žiedadulkių procentinė išraiška.
Plačiausiai naudojami absoliutinės sistemos – absoliutaus amžiaus nustatymo – metodai, dažniausiai – Čikagos universiteto profesorius V. Libio 1946 m. pasiūlytas radioaktyviosios anglies arba radiokarboninis datavimo metodas. Radinio amžius nustatomas pagal išlikusios radioaktyviosios anglies (I4C) kiekį organinėje medžiagoje ir jos skilimo pusėjimo trukmę (pusperiodį). Kadangi pusėjimo trukmė 5730±40 metų, paleolito ir mezolito laikotarpių radiniams ir antropologinei medžiagai datuoti taikomas kalio–argono metodas.
Radioaktyviosios anglies metodu nustatytas datas JAV astronomas Endriu Elikotas Daglasas pasiūlė patikslinti dendrochronologiniu metodu, paremtu Kalifornijoje ilgai augančių pušų (Pinus aristata) rievių skaičiumi ir dydžiu. Nustatyta 7117 metų dendrochronologinė diagrama. Radioaktyviosios anglies metodu gautos ir dendrochronologiniu patikslintos datos vadinamos kalibruotomis.
Absoliučiam amžiui nustatyti dar naudojami paleomagnetinis (pagal išdegto molio įmagnetėjimą), geochronologinis (pagal juostuotuosius molio sluoksnius) ir kt. metodai.
Burlenčių sportas
thumb|200px|Burlentės [[Elektrėnų mariose savaitgalį spalio viduryje]] thumb|200px|Burlentė Burlenčių sportas (kartais vadinamas tiesiog buriavimu) – ekstremalus vandens sportas ir pramoga, kurios pagrindas yra judėjimas vandens paviršiumi panaudojant specialią įrangą, vadinamą burlente. Burlentė yra 2–4 m ilgio plūdrios medžiagos lenta, sujungta su viena bure per lanksčią jungtį. Burlenčių sportas yra buriavimo ir banglenčių sporto hibridas. Burlentė – supaprastintas burinio laivo modelis, kuris vairuojamas palenkiant burę pirmyn arba atgal.
Buriuoti burlentėmis galima tiek lygiame vandenyje, tiek bangų mūšoje. Buriavimas burlentėmis yra labai universalus sportas – vieniems tai smagus poilsis prie vandens, kitiems įtemptas lenktyniavimas, dar kitiems – gyvenimo stilius, kurio esmė – tobulos bangos paieškos. Buriavimui reikia ne tiek fizinės jėgos, kiek vikrumo ir lygsvaros.
Buriuoti burlentėmis galima esant vėjo greičiui nuo 3 iki 20 m/s, tačiau geriausia, kai vėjo greitis yra tarp 5 ir 15 m/s.
1984 m. - 2016 m. burlenčių sportas buvo įtrauktas į olimpinę buriavimo programą. 2012 m. pradžioje buvo nuspręsta jog nuo 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių burlentes pakeis jėgos aitvarų varžybos, bet metų pabaigoje sprendimas buvo atšauktas.
Lentos
thumb|200px Anksčiau lentos buvo skirstomos pagal ilgį – į ilgąsias ir trumpąsias. Ilgosios lentos yra ilgesnės nei 3 metrai, turi sutraukiamą švertą ir yra skirtos buriavimui silpname vėjyje, pradedantiesiems ir lenktynėms. Trumpos lentos skirtos glisavimui stipresnio vėjo sąlygomis, šverto jos neturi. Dabar ilgų lentų neliko, ir lentos labiau klasifikuojamos pagal plotį.
Glisavimas tai judėjimo vandenyje būdas, kai laivas ne pjauna vandenį jį išstumdamas, o šliuožia jo paviršiumi. Visos šiuolaikinės lentos yra skirtos glisuoti. Glisuojant burlentė juda daug greičiau, nes vandens pasipriešinimas labai mažas, bet jos valdymo technika yra kiek skirtinga nuo lėto plaukiojimo technikos, ir reikalauja daugiau įgudimo. Dauguma buriuotojų burlentėmis net nebando buriuoti, kai nepakanka vėjo glisavimui. Dauguma šiuolaikinių lentų glisuoja, kai vėjo greitis siekia 6 m/s.
Burės
thumb|200px|Lietuvos buriuotojas benešantis burę į vandenį Šiuolaikinė burlentės burė yra pagaminta iš „monofilmo“ (permatomos PVC plėvelės), dakrono (poliesterio audinio), bei mailaro (PET plėvelės). Jautrios vietos yra sustiprintos kevlaro tinkleliu. Savo konstrukcija burlentės burė labiau primena lėktuvo ar skraidyklės sparną, negu burlaivio burę.
Kiekvienai buriavimo disciplinai yra specialios burės – lenktynėms lygiame vandenyje, bangoms, laisvo stiliaus plaukiojimui lygiame vandenyje, bei pramoginiam plaukiojimui. Burių dydis parenkamas priklausomai nuo sąlygų ir buriuotojo svorio. Mažiausios vaikams skirtos mokymosi burės gali teturėti 1,7 m² plotą, o didžiausios lenktyninės siekia 15 m². Lietuvoje buriuotojų naudojamos 5–12,5 m² dydžio burės.
Lenktynės
Burlenčių lenktynės vyksta skirtingose kategorijose. Pirmiausia, yra olimpinė burlenčių klasė. Nuo 1996 metų Olimpinėse žaidynėse buvo naudojamos Mistral One Design lentos, bet 2008-ųjų metų žaidynėms pasirinktos naujos, Neil Pryde RS:X lentos, kiek panašesnės į Formula Windsurfing klasės lentas.
Formula Windsurfing yra gana nauja lentų klasė, skirta lenktyniavimui esant palyginti silpnam vėjui lygiame vandenyje. Ji atsirado siekiant padaryti buriavimą prieinamesnį liaudžiai, kad buriuoti ir varžytis galėtų Europos gyventojai savo vietiniuose vandens telkiniuose, o ne tik tropinių vandenynų pakrančių gyventojai. Formula lentos yra labai plačios, 1 m pločio, turi iki 70 cm ilgio peleką, ir leidžia plaukioti su burėmis iki 12,5 m² ploto. Toks inventorius leidžia glisuoti prie 3-4 m/s vėjelio.
Senesnės, tradiciškesnės burlenčių varžybos yra slalomas. Tai būna lenktynės skersai vėjo aštuntuko formos distancijoje. Slalomui naudojamos siauros, greitos lentos. Kad varžybos įvyktų, reikia bent 8 m/s vėjo.
Laisvo stiliaus ir buriavimo bangose varžybos yra teisėjo vertinamos. Abiem atvejais buriuotojai turi pademonstruoti kuo turtingesnį triukų repertuarą, tik vienu atveju viskas vyksta lygiame vandenyje, o triukus sudaro šuoliai, manipuliacijos bure, o kitu atveju sugebėjimai demonstruojami šokinėjant prieš bangas ir čiuožiant nuo bangų.
Dar viena svarbi burlenčių varžybų rūšis – tai greičio varžybos. Jos vyksta 500 m ilgio distancijoje, su papildomais 300 m pradžioje įsibėgėjimui. Sportininkai plaukia paeiliui, laimi tas, kurio vidutinis greitis distancijoje buvo didžiausias. 500 m – standartinė distancija burinių laivų greičio matavimui. Šiuo metu burinių laivų greičio rekordas priklauso burlentėms. 2004 m. lapkričio 13 dieną Prancūzijos vietovėje St. Maries de la Mer airių tautybės burlentininkas Finian Maynard pademonstravo 46,82 mazgų greitį. Tai beveik trečdaliu mazgo pagerino iki tol galiojusį specializuoto trimarano Yellow Pages Endeavour rekordą, kuris laikėsi virš 11 metų.
Buriavimas Lietuvoje
thumb|200px|Buriuotojas [[Elektrėnų mariose]] Lietuvoje yra gyvybinga burlentininkų bendrija siekianti apie 400 žmonių. Nors buriuojama beveik visuose didesniuose vandens telkiniuose, dauguma buriuotojų renkasi vieną iš keleto pamėgtų buriavimo vietų. Vilniečiai dažniausiai važiuoja į Elektrėnų marias, Kauniečiai – į Kauno marias arba į Dusią, pietų Lietuvos gyventojai renkasi Dusios ežerą, o vakarų Lietuvos gyventojai buriuoja jūroje, Kuršių mariose, Darbėnų tvenkinyje arba Platelių ežere, kai jūroje sąlygos yra per sunkios arba vėjo kryptis yra nuo kranto.
Vasaros sezono metu darbo dienomis po darbo, bei savaitgaliais Kauno mariose vyksta „Bures.lt“ rengiami buriavimo burlente kursai. Vilniečių burlenčių klubas „Vėjas galvoje“ kiekvieną vasaros savaitgalį Galvės ežere rengia buriavimo burlentėmis mokyklėles. „extreme-sports“ vasarą organizuoja buriavimo stovyklas, mokyklėles pajūryje ir Elektrėnų mariose.
Nuorodos
Burlenčių sportas Lietuvoje:
Burlenčių sportas pasaulyje:
Tindufo vilaja
Tindufo vilaja yra Alžyro vakaruose, Sacharos dykumoje. Ribojasi su Maroku, Vakarų Sachara ir Mauritanija. Sostinė – Tindufas.
Vilajoje gyvena daugiausia berberų gentys. Auginamos datulės, yra dideli geležies rūdos telkiniai. Tindufo vilajoje yra pabėgelių iš Vakarų Sacharos stovyklos.
Paryžiaus karalystė
Paryžiaus karalystė − trumpalaikė istorinė karalystė, viena iš keturių Merovingų frankų valstybės dalių. Pagrindinės jos teritorijos buvo frankų valstybės rytuose. Kitos Frankų valstybę sudariusios karalystės buvo Reimso karalystė, Suasono karalystė (šiaurėje) ir Orleano karalystė (rytuose).
Raida
Paryžiaus karalystė suformuota po Chlodvigo I mirties 511 m., kuomet Frankų valstybė paskirstyta keturiems sūnums. Paryžių ir dideles sritis dab. šiaurės vakarų Prancūzijoje paveldėjo Childebertas I. 558 m. jam mirus, karalystę valdė jo brolis Suasono karalius Chlotaras I. 561 m. Paryžiaus karaliumi tapo šio vyriausias sūnus Charibertas I. Po šio mirties 567 m. Paryžiaus karalystė tapo neatskiriama Suasono karalystės (Neustrijos) dalimi. Nepaisant to, Neustrijos karaliai dažnai kartu tituluodavosi ir Paryžiaus karaliais.
Brandusis renesansas
right|thumb|200px| [[Leonardas da Vinčis. „Mona Liza“]] right|thumb|200px| [[Mikelandželas. „Dovydas“]] Brandusis renesansas (arba Aukštasis renesansas, Klasikinis renesansas) – trumpas periodas Europos mene, maždaug nuo 1490-ųjų pradžios iki 1527(30) m. Brandžiojo renesanso laikotarpiu kūrė vieni iškiliausių visų laikų menininkų: Leonardas da Vinčis, Mikelandželas, Rafaelis, Ticianas, Koredžas ir kt.
Stilistika
Brandžiojo renesanso stilistika apibūdinama figūrų, linijų ir spalvų harmonijos laikymusi, griežtomis kompozicinėmis linijomis, švelniu modeliavimu – chiaroscuro technika. Brandžiojo renesanso darbuose saikingai naudojami perspektyviojo vaizdavimo efektai, atsisakyta religinių atributų (pvz., limbų virš galvos). Tačiau už viską labiau į pirmąjį planą brandžiojo renesanso kūriniuose iškyla žmogaus vaizdavimas. Todėl brandžiojo renesanso darbai laikomi humanizmo geriausia išraiška dailėje.
Istorija
Brandžiuoju renesansu apibūdinama Italijos renesanso vystymosi viršūnė, kai per santykinai trumpą laikotarpį buvo sukurta grupė vaizduojamojo meno šedevrų. Tai Leonardo da Vinčio „Mona Liza“, „Paskutinė vakarienė“, Mikelandželo Dovydo, „Pietos“ ir Mozės statulos, Siksto koplyčios lubų freskos, Rafaelio madonos ir freskos Vatikano stancose, architekto Bramantės šventyklėlė (Tempietto) Romoje. Brandžiojo renesanso sąvoka kritikuojama dėl siaurumo − esą ji susieta tik su keletu šių garsiausių kūrinių ir menininkų, bei jų pasiekimais, ir nerodo jokios atskiros epochos.
Brandžiojo renesanso pradžia siejama su Leonardo da Vinčio vardu ir jo technika. Leonardo talentas buvo toks, kad jis savo darbais įrodė, kad tobulumą galima pasiekti ne vien sekant ir imituojant senovės antikinius meno pasiekimus, bet, taip pat, per atidų gamtos ir žmogaus studijavimą. Leonardo chiaroscuro ir sfumato tapybos technika, vadinta „mistiškuoju rūku“, leido jam vienu metu pavaizduoti dvasiškai tobulą, bet kartu ir labai realų žmogų. Garsas apie Leonardą ir jo įtaka plačiai pasklido Italijoje, ypač šiaurinėje dalyje, Lombardijoje. Keletas vyresnių meistrų, Perudžinas ir Pjeras di Kozimas, pradėjo modeliuoti savo darbus pagal Leonardo pavyzdį. Tačiau tuo pat metu Italijoje ir toliau kūrė ankstyvojo renesanso meistrai quattrocento dvasioje, kaip Andrėja Mantenja, Filipinas Lipis, Sandras Botičelis.
Tuo tarpu Venecijoje naujoji dailininkų karta, Džordžonė ir Ticianas, kūrė venecijietišką brandžiojo renesanso versiją. Brandusis renesansas neužtruko ilgai, jau maždaug nuo 1510 m. pradžios Italijoje pradėjo formuotis nauja stilistika – manierizmas, kuri rėmėsi Mikelandželo, Rafaelio ir antikinių modelių imitavimu ir iškraipymu. Brandžiojo renesanso pabaiga apibrėžiama vėliausiai 1530 m., o anksčiausiai 1520 m. su Rafaelio mirtimi. Dažniausiai pasitaikanti brandžiojo renesanso pabaigos data – 1527 m., kai Šventosios Romos imperijos plėšikaujanti kariuomenė užėmė Romą, taip sutrukdydama menininkų darbus ir jų finansavimą. Vėl grįžusio 1536 m. į Siksto koplyčią dirbti Mikelandželo freska „Paskutinis teismas“ jau nebeturi brandžiojo renesanso patoso ir aukštųjų idealų, būdingų šalia esančioms 1511 metų freskoms, ir stilistiškai yra manierizmo kūrinys. Ilgiau brandžiojo renesanso tradicija išsilaikė karų ir suirutės nenuniokotoje Venecijoje, visų pirma, Ticiano kūryboje.
Kiti dailininkai, kurie prisidėjo ar buvo susiję su brandžiuoju renesansu – Lorenzo Costa, Francesco Francia, Giovanni Bellini, Lorenzo di Credi, Luca Signorelli, Mariotto Albertinelli, Franciabigio, Dosso Dossi, Antonio da Correggio, Sodoma, Sebastiano del Piombo, Jacopo Sansovino, Baldassare Peruzzi, Lorenzo Lotto, Palma Vecchio, Jacopo Bassano, Bernardino Luini, Andrea Solario. Nyderlanduose italų brandžiojo renesanso stilistika tapė flamandų dailininkas Kventinas Maseisas ir olandų tapytojas Janas van Skorelis, Prancūzijoje − Žanas Klujė.
Srebrenicos žudynės
Srebrenicos žudynės vyko 1995 liepą Srebrenicos apylinkėse, Bosnijoje ir Hercegovinoje. Jų metu Serbų respublikos armija (įskaitant specialiąsias pajėgas „Skorpionai“), vadovaujama generolo Ratko Mladičiaus, nužudė daugiau nei 8000 bosnių paauglių ir vyrų. Srebrenicos žudynės laikomos didžiausiomis masinėmis žudynėmis Europoje po Antrojo pasaulinio karo.
Dabar Ratko Mladičius ir kiti serbų pareigūnai dalyvavę žudynėse ieškomi už įvairius karo nusikaltimus, įskaitant genocidą.
Ažunerė
Ažunerė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Bezdonių.
Samo sloga Srbina spasava
Samo sloga Srbina spasava – Serbijos stačiatikių bažnyčios šūkis. Legenda teigia, kad Serbijos herbe pavaizduoti keturi pusmėnuliai simbolizuoja keturias (kirilicos) S raides (kirilicos „S“ tokia kaip lotynų rašto „C“). Kai kada šūkis užrašomas kaip „CCCC“ arba „4C“.
Pagal populiarų įsitikinimą, laikoma, kad šūkį sukūrė Šv. Sava, Serbijos stačiatikių bažnyčios įkūrėjas. Tačiau tikrasis autorius yra Jovan Dragašević.
Judoma
Didžiausi intakai: Sarendikatas, Bykas, Jetavna, Akačenas, Kiutepas, Džapkanga (dešinieji), Derbis, Ladis, Niulikas, Gorbis (kairieji).
Judomos tėkmė greita, vaga vingiuota, gausu povandeninių akmenų, rėvų, seklumų. Laikosi užšalusi nuo spalio iki gegužės, potvynio maksimumas būna birželį (debitas – 1081 m³/s).
Upė laivuojama 217 km nuo žiočių ruože. Prie Judomos yra Jugorjonoko gyvenvietė.
Tisemsilto vilaja
Tisemsilto vilaja yra Alžyro šiaurėje, Atlaso kalnuose. Sostinė – Tisemsiltas.
Karima Nayt
Karima Nayt  – iš Alžyro kilusi dainininkė, dainų autorė ir šokėja. Atlieka tradicinę alžyrietišką muziką, perpintą su prancūziškos muzikos elementais.
Baigė Alžyro nacionalinę konservatoriją. Domėjosi šiuolaikiniais šokiais, buvo aktorė. Suvaidino Ali Tenkhy 1997 m. filme Le papillon ne volera plus. 1998 m. išvyko į Kairą. Ten pas Kairo operos choreografą Walid Aouni dirbo šokėja. Egipte ji susipažino su žymiu orientalinio džiazo atlikėju Fathy Salama, tapo jo grupės „Sharkiat“ nare. Vėliau jiedu kaip duetas įrašė kūrinį „Jerusalem“.
Menininkės dainose atsiduria socialiniai Alžyro, Palestinos, Irako aspektai, arabių musulmonių moterų, pabėgėlių, žiniasklaidos problemos bei kitos jos gimtajam regionui svarbios temos.
2013 m. koncertavo Lietuvoje.
Pravda (laikraštis)
250px|thumb|right|„Pravdos“ pirmas puslapis „Pravda“  – dienraštis, TSRS egzistavimo laikotarpiu buvęs TSKP CK oficiozu, faktiškai svarbiausiu šalies laikraščiu.
Laikraštis įkurtas V. Lenino iniciatyva 1912 m. gegužės 5 d. kaip bolševikinės krypties masinis dienraštis darbininkams. Pradžioje tiražas siekė apie 40 000 egz.
Vėliau, komunistams ir organizacijoms privalomai užsisakinėjant šį laikraštį, tiražas labai padidėjo (1975 m. – 10,6 mln. egz.). Straipsniai, apybraižos ir feljetonai buvo traktuojami kaip oficiali valdžios pozicija ir kaip nurodymai vykdymui.
Laikraščio įkūrimo data (gegužės 5-oji) TSRS buvo vadinama Spaudos diena. „Pravdos“ redaktoriais įvairiu laikotarpiu dirbo V. Molotovas, J. Stalinas, N. Bucharinas, M. Suslovas, D. Šepilovas, M. Zimianinas ir kiti.
Šiuo metu „Pravda“ yra Rusijos Komunistų partijos laikraštis, išeina tris kartus per savaitę, tiražas 2008 m. rugpjūčio mėn. buvo 100 300 egz.
Langobardai
Langobardai, lombardai – viena iš germanų genčių, kilusi iš Šiaurės Europos, kuri apsigyveno Dunojaus slėniuose, o iš čia įsiveržė į Bizantijos valdomą Italiją vadovaujant Alboinui. Jie įkūrė Italijos karalystę, gyvavusią iki 774 m., kai ją užėmė frankai. Pagal juos pavadintas Italijos regionas Lombardija.
Išsamiausias istorinis šaltinis apie lombardų kilmę ir istoriją yra Pauliaus Deakono Historia gentis Langobardorum, parašyta VIII a. Paulius daug žinių sėmėsi iš VII a. Origo Gentis Langobardorum. Origo pasakoja apie mažą gentį Winnili, gyvenusią pietų Skandinavijoje. Jie pasidalino į tris grupes ir vena iš jų išvyko ieškoti naujų žemių. Išvykimo priežastis tikriausiai buvo gyventojų perteklius. Išvykstantiems vadovavo broliai Ybor ir Aio bei jų motina Gambara. Jie atvyko į Scoringa sritį, kuri tikriausiai buvo Baltijos krantas arba Elbės žemupys. Šią sritį valdė vandalai, o jų vadai broliai Ambri ir Assi liepė pasirinkti: kariauti arba mokėti duoklę.
Winnili buvo jauni ir narsūs, tad atsisakė mokėti duoklę.
Tacitas ir Stabonas teigia, jog langobardai I a. gyveno Elbės žemupyje, kairiajame jos krante. IV–V a. apsigyveno Dunojaus vidurupio baseine.
Ąžuolai (reikšmės)
Žodis ąžuolai reiškia:
Langobardai
Langobardų karalystė
thumb|right|250px 568 m. langobardų vadovaujama saksų, sarmatų ir kitų genčių sąjunga, spaudžiama avarų puolė Šiaurės Italiją, kurią tuo metu valdė Rytų Romos imperija. Langobardai įsitvirtino Lombardijoje (čia išliko genties pavadinimas) bei Tuscijoje (dabar Toskana) ir sukūrė Langobardų karalystę. Jos sostinė buvo Pavija. Po karaliaus Alboino mirties VI a. II pusėje užkariautos Spoleto ir Benevento teritorijos tapo savarankiškomis hercogystėmis. Karalystė buvo atkurta 584 m.
Ąžuolai (reikšmės)
Susijęs terminas:
Langobardai
Langobardų karalystė
Langobardų karalystę sudarė keli dideli politiniai dariniai, išsimėtę visoje Italijoje. Šios kunigaikštystės, nors formaliai buvo sudėtinės karalystės dalys, iš esmės buvo nepriklausomos. Tačiau jų gyventojai turėjo bendrus papročius ir kalbą, o kunigaikščiai giminiavosi su lombardų karaliais. 773–774 m. langobardų karalystę užkariavo frankų valdovas Karolis Didysis.
Emmanuel Eboué
Emanuelis Ebuė (Emmanuel Eboué; g. 1983 m. birželio 4 d.) – futbolininkas, Dramblio Kaulo Kranto rinktinės ir Galatasaray SK klubo gynėjas.
Ragelių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
'''Ragelių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Ragelių kaime, 10 km į pietus nuo Rokiškio. Liaudies architektūros formų, turi neogotikos bruožų.
Emmanuel Eboué
2011 m. rugpjūčio 16 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Turkijos Galatasaray SK klubu.
Ragelių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
Istorija
Ragelių koplyčioje 1800 m. leistos pamaldos. 1810 m. ji pašventinta. Apie 1837 m. paskirtas nuolatinis kunigas. Po 1850 m. įrengti vargonai. 1874 m. gautas leidimas bažnyčią remontuoti. 1875 m. pailginta ir paaukštinta. Apie 1890 m. suremontuoti vargonai.
thumb|left|230px|Galinis fasadas
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi neogotikos bruožų, stačiakampio plano, vienanavė. Turi 3 altorius. Šventorius aptvertas. Jame stovi medinė varpinė.
Koženiuvka
Koženiuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dziadkovicės valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
HNK Šibenik
Šibeniko HNK – Kroatijos futbolo klubas iš Šibeniko.
Istorija
Klubop ištakos sioekia 1932 m.
2012 m. Korėjos Grand Prix
Šiose lenktynėse buvo naudojama ilgesnė DRS zona, nei 2011 m.
Korėjos GP 10 starto vietų baudą už variklio pakeitimą gavo prancūzas Charles Pic.
Pirmose treniruotėse greičiausias buvo britas Lewis Hamilton, o antrose – vokietis Sebastian Vettel.
Kvalifikacija
Pastabos:
Purviniškiai
Purviniškiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės vakaruose, 12 km į šiaurės vakarus nuo Pabradės, Labanoro girioje ir Asvejos regioniniame parke. Seniūnaitijos centras. Kaime veikia Purviniškių girininkija, įsikūrusi grafų Tiškevičių medžioklės namuose, pastatytuose 1928 m. Kaimą supa Dubingių miškas, sunykęs gamtos paminklas – Purviniškių pušis, Purviniškių pelkė stūkso Majo akmuo. Įsteigtas Purviniškių botaninis draustinis (spanguolynas).
Etimologija
Purviniškiai tikriausiai yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo rytuose telkšančio Purvyno ežero arba pratekančio Purvynės upelio.
Kračkiemis
Kračkiemis – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, dešiniajame Nemuno krante, šiauriniame Dabintos miško pakraštyje. Užlietas Kauno marių.
Etimologija
Kaimo vardas – tikriausiai asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Kračka ir žodžio kiemas.
Istorija
Kaimas iškeldintas apie 1960 m. prieš pastatant Kauno vandens jėgainę, kadangi pakilus vandens lygiui ir susidarant Kauno marioms, visas kaimas buvo užsemtas.
Paprastoji plempė
Paprastoji plempė (, sin. Gymnopus dryophilus) – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, plempių (Collybia) genties grybų rūšis.
Lapuočių, spygliuočių miškai, parkai, giraitės, krūmokšniai. Pavasaris, vasara, ruduo. Vaisiakūniai šviesiai geltonai rudi, išblunkantys.
Auga tarp žolių, dažniausiai grupelėmis, kartais pavieniui. Valgoma, labai dažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 128 psl.
Germanis
Germanis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Ge, eilės numeris 32.
Atradimo istorija
1871 m. Dmitrijus Mendelejevas numatė elemento, kurį pats pavadino ekasiliciu, egzistavimą, remdamasis savo sukurta periodine elementų sistema. 1886 m. šį elementą atrado vokietis Klemensas Vinkleris (Clemens Winkler). Šis atradimas dar sykį patvirtino Mendelevejo periodinės sistemos teisingumą. Elementas pavadintas Vokietijos garbei.
Naudojimas
1950 m. sukūrus germaniu paremtą tranzistorių, maždaug 20 metų germanis buvo plačiausiai naudojamas puslaidininkis. Vėliau jį išstūmė silicis dėl savo pranašesnių elektrinių savybių. Šiuo metu germanis daugiau naudojamas optiniuose-skaitmeniniuose prietaisuose, infraraudonųjų spindulių detektoriuose, bei kaip polimerizacijos katalizatorius. Silicio ir germanio mišinys – silicio germanidas – taip pat naudojamas kaip puslaidininkis; jo pranašumas prieš silicį yra ypatingai didelis srovės perdavimo greitis. Germanio tranzistoriai kartais naudojami muzikos prietaisuose, siekiant išgauti 1950-1970 m. laikotarpio muzikos įrašams būdingą šnypščiantį garsą.
Išgavimas
Germanis randamas įvairiuose mineraluose, taip pat kaip priemaiša anglyje, cinko rūdoje ir kt. Pramoniniu būdu išgaunamas iš cinko rūdos kaip šalutinis deginimo produktas. Ypatingo grynumo germanis gali būti išgaunamas distiliuojant kai kuriuos mineralus, turinčius germanio tetrachlorido.
Aleksandras II (Rusija)
thumb|left|100px|Aleksandro II [[monograma]] Aleksandras II (1818 m. balandžio 29 d. Maskvoje – 1881 m. kovo 13 d. Peterburge) – Rusijos imperatorius, Lenkijos karalius ir Suomijos didysis kunigaikštis 1855–1881 m.
Borneo gintaras
right|300px|thumb|Neskaidrus Borneo gintaras Borneo gintaras – gintaras randamas Saravako valstijoje, Borneo saloje, Malaizijoje. Gintaras susiformavo Mioceno-Terciaro perioduose.
Aleksandras II (Rusija)
Valdymas
1856 m. Paryžiaus taikos sutartimi Krymo karas buvo užbaigtas. Taika susilpnino Rusijos padėtį Rytuose, tačiau šalis po šio pralaimėjimo atsigavo dėl atsargios, bet energingos imperatoriaus vidaus ir užsienio politikos. Ir po Krymo karo buvo tęsiamas Kaukazo tautų užkariavimas, tuo pačiu didelės teritorijos tarp Kaspijos ir Aralo jūrų pateko Rusijos valdžiai ir iš dalies buvo okupuotos.
Borneo gintaras
Borneo gintaras randamas giliai žemėje, anglies kloduose. Vienintelis gintaro šaltinins yra gerai saugomas čiabuvių Dajakų genties. Gintaras yra tvirtas, retai trupa. thumb|200px|left|Borneo gintaras (dešinėje) ir Baltijos gintaras (kairėje) palyginimui Taip pat šis gintaras turti labai didelę spalvų įvairovę: nuo įprastinės geltonos-rudos iki baltos, juodos, tamsiai raudonos ir t. t.
Aleksandras II (Rusija)
Valdymas
1863 m. sukilimas Lenkijoje ir Lietuvoje buvo numalšintas.
Caro valdymo įvykiai Lietuvoje
thumb|left|Aleksandro II 1864 m. įsakas rusų ir lietuvių kalbomis [[kirilica]] thumb|left|1867 m. gegužės 24 d. caras lankėsi [[Vilniaus viešoji biblioteka|Vilniaus viešojoje bibliotekoje jos atidarymo proga (1867, dail. I. Trutnevas)]] Lietuvą po paskutinio padalijimo 1795 m. valdė Rusijos imperija. 1861 m. caras pasirašė įstatymą, kuriuo buvo panaikinta baudžiava: privačių dvarų valstiečiams suteikta asmens laisvė, nurodytos skirtinio žemės sklypo išpirkimo sąlygos. 1863 m. pasirašytas įsakas dėl valstiečių laikinųjų prievolių dvarininkams panaikinimo. Lažas buvo panaikintas ir įvestas privalomas skirtinės žemės išpirkimas. Buvę laikinieji prievolininkai priskirti valstiečių savininkų kategorijai, činšas sumažintas, valstiečiams pripažinta teisė naudotis servitutinėmis naudmenomis dvaro žemėje. Tuo norėta atitraukti valstiečius nuo sukilimo.
1863 m. Aleksandras II paskyrė Michailą Muravjovą vyriausiuoju Šiaurės vakarų krašto viršininku ir suteikė jam ypatingus įgaliojimus slopinant sukilimą. Nuo rugsėjo M. Muravjovo valdžion perduota ir lietuviškoji Augustavo gubernijos dalis. 1864 m. caras davė įsaką dėl Lenkijos Karalystės valstiečių reformos. Pagal jį valstiečiai tapo savo valdomos žemės savininkais. Įsakas galiojo ir Lietuvos Užnemunės dalyje.
1864 m. Aleksandras II patvirtino M. Muravjovo ir jo padėjėjo, Vilniaus švietimo apygardos globėjo Ivano Kornilovo parengtą „Rusų pradų atkūrimo programą”. Programoje buvo numatyta varžyti Katalikų Bažnyčios veiklą, diskriminuoti katalikus ir proteguoti stačiatikybę apribojant katalikų kilmės asmenų teises gauti valstybinę tarnybą krašte, pirmenybę teikiant rusams stačiatikiams, skatinant rusų dvarininkų ir valstiečių kūrimąsi. Katalikų bajorams buvo uždrausta pirkti parduodamus dvarus, o daugelis konfiskuotų po sukilimo dvarų, neatsiradus pirkėjams tarp rusų dvarininkų, buvo išdalijami iš Rusijos perkeliamiems valstiečiams. Programa taip pat buvo siekiama šalinti lenkų kalbą ir kultūrą iš krašto viešojo gyvenimo, surusinti pradines mokyklas. Buvo manoma, kad rusams mokytojams pavyks įtraukti lietuvius (ir baltarusius) į rusų kultūrinį gyvenimą, apsaugoti juos nuo lenkų kultūros įtakos, supriešinti lietuviškai, baltarusiškai kalbančius valstiečius su lenkiškai kalbančiais dvarininkais, bajorais ir įdiegti jiems rusišką politinę savimonę, šio krašto jaunąją kartą išmokyti rusų kalbos, natūraliai tapsiančios viso krašto civilizacijos proceso kalba. Remiantis šia programa rusinimo politika Lietuvoje buvo įgyvendinama visą XIX a. Tačiau dėl Lietuvos priešinimosi rusifikacijai suaktyvėjo visuomenės polonizacija, nes su lenkiška kultūra buvo paprastai tapatinamas kultūrinio, tautinio ir politinio identiteto išlaikymas.
1864–1865 m. uždrausta spausdinti ir įvežti lietuviškas knygas lotyniškuoju raidynu. Lietuviškus raštus įsakyta spausdinti kirilica. Tai buvo lietuviškosios spaudos draudimo pradžia, jis galiojo 40 metų. 1874 m. sausio 13 d. Rusijos caro Aleksandro II įsakymu panaikinta rekrutų prievolė, buvo įvesta visuotinė karo prievolė. Tai dar vienas žingsnis modernizuojant visuomenę.
Aleksandro II veikla
245px|thumb|Aleksandro II laikais prie Rusijos imperijos prijungtos teritorijos (tamsi spalva)
Šeima
Vaikai nuo pirmos santuokos:
Vaikai su kunigaikštyte Dolgorukova:
Algirdas Kopūstas
Algirdas Kopūstas (g. 1949 m. sausio 3 d. Ūlyčninkuose, Ukmergės rajonas) – Lietuvos ir Ukmergės rajono savivaldybės ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1965 m. baigė Pašilės aštuonmetę mokyklą, 1969 m. baigė Buivydiškių žemės ūkio technikumą. 1973 m. įstojo į Lietuvos žemės ūkio akademijos neakivaizdinį skyrių, kurį baigė 1982 m., mokslinis agronomas.
1969–1971 m. tarnavo SSRS kariuomenėje. 1971–1975 m. Ukmergės rajono Kulniškių kolūkio vyriausiasis agronomas. 1975 m. balandžio 1 d. išrinktas Ukmergės rajono Obelių kolūkio pirmininku, kolūkį prijungus prie „Raudonosios vėliavos“ kolūkio, 1975 m. gruodžio 20 d. išrinktas K. Požėlos kolūkio pirmininku. 1989 m. kolūkį reorganizavus į Atkočių akcinį ūkį, išrinktas akcinio ūkio vadovu. 1993 m. įkūrus žemės ūkio bendrovę, išrinktas jos pirmininku. Likvidavus bendrovę 1999–2004 m. UAB „Atkočių agroservisas“ direktorius.
2004–2013 m. Ukmergės rajono savivaldybės meras.
Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
1990–1995 m. Ukmergės rajono tarybos deputatas. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.
Ukmergės rajono žemdirbių asociacijos pirmininkas, Lietuvos mėsinių galvijų augintojų ir gerintojų asociacijos prezidentas, žemės ūkio rūmų prezidiumo narys.
1972 m. sukūrė šeimą, su žmona Zofija užaugino dukteris Ingą ir Jovitą.
Lantanas
Lantanas – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas La, eilės numeris 57. Lantanas yra vienas iš retųjų žemės elementų.
Savybės
Lantanas aktyvus metalas, ore greitai pasidengia hidroksido plėvele, o smulkios dalelės ore pačios užsiliepsnoja. Reaguodamas su deguonimi sudaro lantano oksidą (La2O3), su azotu – lantano nitridą (LaN), be to, reaguoja su daugeliu kitų nemetalų ir sudaro sunkiai lydžius metališkus junginius. Reaguoja su vandeniu ir net kambario temperatūroje jį skaido sudarydamas lantano hidroksidą (La(OH)3). Taip pat labai lengvai reaguoja su rūgštimis. Lydomas su kitais metalais sudaro metališkus junginius bei lydinius. Nedidelės lantano priemaišos labai pagerina lydinių mechanines ir antikorozines savybes.
Panaudojimas
Lantanas naudojamas aukštos įtampos elektroduose, aukštos kokybės metalo europio gamyboje, brangių žiūronų, foto/video kamerų objektyvų gamyboje, nes stiklui suteikia labai geras refrakcines (spindulių lūžimo) savybes.
Radioaktyvus lantano izotopas naudojamas liuminescencinių lempų paleidikliuose kaip pagalbinė priemonė pradinei dujų jonizacijai ir dujų sugėrimui (geteris).
Istorija
Šį cheminį elementą 1839 m. atrado švedų chemikas Carl Mosander.
Pavadinimo kilmė
Lantanas ilgą laiką buvo nežinomas, kadangi tyrinėtas tik ceroksido junginiuose. Panašiai kaip ir kriptonas, jis gavo pavadinimą dėl savo „slaptumo“ ( – būti paslėptam).
Taučiūnai
Taučiūnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Aristavos, prie Juodkiškių tvenkinio (Obelis). Pietuose dunkso Juodkiškių miškas. Per kaimą eina Koliupės–Bublių kelias.
Istorija
Taučiūnai minimi nuo 1375 m. XIX–XX a. pradžioje kaimo apylinkėse buvo dvaras. Taučiūnų palivarkas priklausė Medėkšoms, Vyšniauskams.
Milis
Milis  – upė Rusijoje, Jakutijoje (Aldano ulusas ir Ust Majos ulusas); Aldano kairysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštėje, teka pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Aldaną 967 km nuo jo žiočių, ties Ust Miliu.
Didžiausi intakai – Jučelė, Eldikejenas (kairieji).
Notora
Notora arba Nuotara  – upė Rusijoje, Jakutijoje (Aldano ulusas ir Ust Majos ulusas); Aldano kairysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštėje, netoli Amgos upės. Teka į rytus. Įteka į Aldaną 706 km nuo jo žiočių, ties Tumulu.
Didžiausias intakas – Diucha (kairysis).
Upė užšąla lapkritį, peršąla iki dugno gruodį, o atitirpsta gegužę. Būna patvinusi gegužės ir birželio mėnesiais. Notoros aukštupio slėniu eina Jakutsko–Ust Majos autotrasa.
Dobojus
Dobojus – miestas Bosnijoje ir Hercegovinoje, prie Bosnos upės. Didesnė miesto dalis priklauso Serbų respublikai, tuo tarpu pietiniai ir rytiniai priemiesčiai – Bosnijos ir Hercegovinos federacijai. Iki Jugoslavijos karų miesto apylinkėse gyveno ~100 000 gyventojų.
Istorija
Dobojus pirmą kartą paminėtas 1415, nors yra ženklų, jog žmonių čia gyventa dar akmens amžiuje, o romėnai I a. miesto apylinkėse įkūrė karinę stovyklą ir gyvenvietę.
Danilava
Danilava – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurės rytuose. Seniūnaitijos centras. Veikia Eitminiškių vid. mokyklos skyrius. Kaimo pietuose telkšo ežeras Ilgas.
Dobojus
Istorija
I pasaulinio karo metu Dobojuje buvo didžiausia kalinti serbams skirta Austrijos-Vengrijos koncentracijos stovykla.
Kretingalės evangelikų liuteronų bažnyčia
Istorija
miniatiūra|220px|left|Bažnyčios interjeras miniatiūra|160px|left|Vaizdas į vargonų chorą
1652 m. Kretingalės parapijoje pastatyta medinė koplyčia. Tuo metu parapijai priklausė 72 kaimai. 1699 m. prie koplyčios pristatytas bokštas, įrengti varpai. 1741 m. koplyčia buvo nugriauta ir pradėta statyti akmeninė bažnyčia. Išmūryta 23,5 m ilgio ir 11,5 m pločio bažnyčia. 1875 m. perstatytas vėjo apgadintas bokštas.
Per 1757–1763 m. karą Rusijos kariuomenė nusiaubė bažnyčią, išgrobstė inventorių (tame tarpe išsigabeno ir varpą).
Kunigams reikėjo mokėti lietuvių kalbą, nes parapijoje XIX a. pabaigoje gyveno beveik vien lietuviai (per 94 %). 1848 m. iš 4027 parapijiečių jų buvo 3800, 1878 m. iš 5500 – 5000, 1897 m. iš 5200 – 4800, 1897 m. iš 5200 – 4800 ir 1910 m. iš 3000 – dar 2685. Tarpukariu parapija sumažėjo: 1921 m. joje buvo 2639, 1926 m. – 2680, 1936 m. – 2160 žmonių.
XIX a. bažnyčioje tarp 2 korintinių kolonų buvo įrengtas altorius-sakykla, stovėjo pjaustiniais išpuoštas krikšto staliukas, paauksuota ir sidabrinė liturginės taurės, būta dviejų padėklų ostijoms. Vidaus erdvę puošė du žalvario sietynai, dailininko tapyti apaštalų paveikslai. 1895 m. buvo nupirkti vargonai, išpuošti rokoko ornamentika, figūrėlėmis.
1944 m. pabaigoje bažnyčioje buvo įrengta sovietų kareivių arklidė. Jiems išsikrausčius ir aptvarkius bažnyčią, sakytojas Martynas Lankutis pradėjo laikyti pamaldas. Netrukus bažnyčia iš tikinčiųjų atimta, čia įrengtas sovietinio ūkio sandėlis.
1988 m. atsikūrė apie 40 žmonių bendruomenė. Bažnyčią imtasi tvarkyti. Remonto metu statybininkams nukėlus kulkų pažeistą bokšto kryžių, jo sferiniame rutulyje rastas sušaudytas klaipėdiškio laikraščio „Memeler Dampfboot“ antraštinis lapas. Taip paliudyta, kad Kretingalės bažnyčios bokštas tikrai buvo išmūrytas 1875 m. Maldos namai po restauracijos iš naujo pašventinti 1996 m. Pamaldas laikė Klaipėdos parapijos kunigai Kurtas Moras, Reincholdas Moras.
Dabar bažnyčia taip pat naudojasi katalikų Kretingalės parapija, priklausanti Palangos dekanatui. Bažnyčia įtraukta į architektūros paveldo sąrašą.
2020 m. atliktas bažnyčios remontas. Buvo vykdomi fasadų tinko su akmenų intarpais, bokšto dalies, cokolio, plytų mūro restauravimo darbai, restauruoti durys ir langai. Naujai įrengtas įėjimas į zakristiją, apšiltinti ir apšviesti zakristijos fasadai, suremontuota žaibosauga, visu bažnyčios perimetru įrengta nuogrinda. Bažnyčia pritaikyta ne tik liturgijai, bet ir kitoms visuomenės reikmėms: bus rengiami bendruomenės susibūrimai, įvairios šventė, koncertai.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, turinti istorizmo epochai būdingų bruožų. Ji stačiakampio plano, trinavė, su stačiakampe zakristija, bokštu ir keturiais stilizuotais bokšteliais priekiniame fasade. Viduje prie sienų įrengtos emporos, dvejos laiptinės.
Arsenas
Arsenas (Arsenicum, 'pigmentas') – cheminis periodinės elementų lentelės V grupės cheminis elementas, žymimas As, eilės numeris 33. Turi tik vieną stabilų izotopą – 75As. Junginiuose trivalentis ar penkiavalentis. Reaktingas. Gamtoje randamas daugiausia junginiuose su metalais ar siera. Spalva nuo švininės iki pilkai juodos. Blizgesys matinis, šviežiai nulaužtas – metalinis. Kietumas Moso skalėje – 3,5. Tankis 5730 kg/m³. Arseno randama Kaukaze, Užbaikalėje, Altajuje, Urale, Vokietijoje, Norvegijoje. Naudojamas kaip reduktorius. Arsenas ir visi jo junginiai labai nuodingi, dėl to vertintas senovėje (arseno junginiai minimi Aristotelio). Pirmasis gryną arseną išgavo Albertas Didysis.
Apiterapija
Apiterapija ( 'bitė' + 'gydymas') – gydymo ir profilaktikos metodai, kuriuose naudojami bičių gaminami ir surenkami produktai, taip pat ir bičių nuodai.
Arsenas
Pavadinimo kilmė
Elementui pavadinimą suteikė vienas svarbiausių jo junginių – arsenikas (arba diarseno trioksidas – As2O3), geltonas ir nuodingas junginys.
Panaudojimas
Daugiausiai arseno yra sunaudojama gaminant šratus ir vaistus (energijos stimuliatorius).
Apiterapija
Bičių produktai (pirmiausia medus) žinomi ir svarbūs nuo priešistorinių laikų. Ispanijoje Suevas de La Arana oloje rasti paleolito epochos piešiniai, vaizduojantys žmogų, kopinėjantį iš drevės medų.
Hipokrato (460–377 pr. m. e.) raštuose randami gydymo bičių produktais (medumi, pikiu) ir bičių įgėlimais pavyzdžiai. Ibn Sina (Avicena) (980–1037 m.) savo veikale „Gydymo mokslo kanonas“ tiesiogiai nurodė gydomąjį pikio poveikį ir rekomenduoja kariams juo gydyti sužeidimus.
1858 m. prancūzų gydytojas Demarti pradėjo gydyti bičių nuodais, tai laikoma šiuolaikinės apiterapijos pradžia. Ilgą laiką apiterapija laikė tik gydymą bičių nuodais bei įgėlimais. Dabar apiterapeutų naudojamų bičių ir jų veiklos produktų sąrašas labai išsiplėtė. Naudojami praktiškai visi bičių produktai: medus, bičių surinktos žiedadulkės, pikis, bičių pienelis, bičių duonelė, bičių nuodai, vaškas, tranų hidrolizatas ir kiti produktai. Iš jų gaminamos įvairios farmacinės formos – tepalai, ekstraktai, tinktūros, tabletės, kurios naudojamos terapijai tiek atskirai, tiek ir derinant su bičių įgėlimais.
Moksliniai tyrimai neparodė jokio teigiamo bičių nuodų poveikio sveikatai.
Ąžuolai (Prienai)
Ąžuolai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Balbieriškio.
Lipinai (Semiatičės apskritis)
Lipinai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dziadkovicės valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Dziadkovicės, apie 13 km į šiaurę nuo Semiatičės ir apie 68 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
NaN
Neskaičius ( arba NaN) – informatikoje naudojama speciali konstanta, gaunama kuomet atliekamo veiksmo rezultatas matematiškai neapibrėžtas (pavyzdžiui, 1/0). Ji taip pat gaunama jei rezultatas yra iš esmės apibrėžtas (pavyzdžiui, ), tačiau konkretus procesorius šio veiksmo atlikti nesugeba (minėtame pavyzdyje reikalingas kompleksinių skaičių palaikymas).
Neskaičiai ir veiksmų su jais taisyklės įtrauktos į paplitusį IEEE 754 standartą, su jais gali dirbti Intel *87 koprocesorius (kuris vėliau tapo *86 serijos procesorių dalimi). Dėl šių priežasčių neskaičiai galimi daugelyje programavimo kalbų.
Veiksmai su neskaičiais
Pagrindinės veiksmų su neskaičiais taisyklės yra tokios:
Kai kurios funkcijos kartais gali grąžinti ir kitokią nei neskaičius reikšmę jei ji nuo parametru esančio neskaičiaus nepriklauso. Tokių atvejų pavyzdžiai gali būti kėlimo laipsniu funkcija pow (kuomet 1NaN=1) arba C++ funkcija hypot (kuomet ).
Kitaip tariant, jei vienas šių funcijų parametras yra neskaičius, o antras – įprastinis skaičius, visuomet grąžinamas įprastinis skaičius. Šios taisyklės patogios programuojant įvairius statistikos algoritmus.
IEEE 754 slankaus kablelio neskaičių saugojimo formatas
Slankaus kablelio skaičiai turi normalizuotą trupmeninę ir neneigiamą eksponentinę dalis. Jei eksponentinės dalies visi bitai lygūs vienetui (speciali maksimali galima reikšmė) ir trupmeninė dalis nelygi nuliui, saugoma viso skaičiaus reikšmė laikoma neskaičiumi. Taigi yra ne vienas, bet labai daug (aštuoni milijonai 32 bitų formatui ir 4,5 bilijardo 64 bitų formatui) įvairių galimų neskaičių, kurių kiekvienas atitinka galimą nelygią nuliui trupmeninės dalies reikšmę.
Selenas
Selenas – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Se, eilės numeris 34.
Jį atrado du chemikai, Jöns Jacob Berzélius ir Johan Gottlieb Gahn 1817-aisiais metais, pavasarį.
Naudojamas spausdintuvuose, kopijavimo aparatuose.
Nitrometanas
thumb|200px|Nitrometano formulė. Nitrometanas – vienas paprasčiausių organinių nitrojunginių (CH3NO2), klampokas labai polinis skystis, paprastai naudojamas kaip pramoninis tirpiklis (naudojamas, pvz., ekstrahavimui), reakcijų terpė, plaunamasis skiediklis. Organinėje sintezėje nitrometanas dažnai yra tarpinis produktas sintetinant farmacinius preparatus, pesticidus, sprogstamąsias medžiagas, pluoštą ir dangas. Nitrometanas naudojamas ir kaip degalai lenktyniniuose automobiliuose.
Sintezė
Nitrometanas gaminamas paveikiant propaną azoto rūgštimi 350–450 °C temperatūroje. Egzoterminės reakcijos metu susidaro keturi pramonėje svarbūs nitroalkanai – nitrometanas, nitroetanas, 1-nitropropanas ir 2-nitropropanas.
Reakcijoje dalyvauja laisvieji radikalai, pvz., alkoksilo radikalai, kaip kad CH3CH2CH2O., susidarantis vykstant atitinkamo nitrito esterio homolizei. Šie alkoksi radikalai patiria C-C fragmentacijos reakcijas, dėl ko ir susidaro produktų mišinys.
Panaudojimas
Nitrometanas dažniausiai naudojamas kaip stabilizatorius chlorintų tirpiklių, kurie naudojami sausajame cheminiame valyme, puslaidininkių gamyboje, riebalų šalinime. Nitrometanas naudojamas ir kaip akrilatų monomerų tirpiklis – pvz., gaminant cianoakrilatų klijus (pvz., vadinamuosius superglue).
Nitrometano dariniai
Organinėje sintezėje nitrometanas yra naudojamas kaip anglies grandinių sintezės blokas. Dėl rūgštingumo nitrometanas gali būti deprotonuojamas, todėl gali dalyvauti kondensacijos reakcijose, kokiose dalyvauja karbonilo junginiai.
Nitrometano dariniai yra tokios svarbios medžiagos kaip pesticidai chlorpikrinas (Cl3CNO2), tris(hidroksimetil)nitrometanas (HOCH2)3CNO2. Redukuojant pastarąjį junginį gaunamas tris(hidroksimetil)aminometanas (CH2OH)3CNH2), geriau žinomas kaip plačiai naudojamas buferis tris.