cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrioniškio tiltas
Istorija
Šventosios slėnio dešiniajame krante 1935 m. iškilo akmens mūro Andrioniškio bažnyčia. 1941 m. netoli jos buvo pastatytas medinis tiltas. Pastarasis kentėjo nuo potvynių, buvo apardomas (istorinėse nuotraukose užfiksuotas laikinas lieptas prie sugriauto tilto). 1969 m. vietoj medinio statinio sumontuotas naujas gelžbetoninis tiltas, tarnaujantis iki šiol.
Solomon Kane
thumb|250px|right|[[James Purefoy Solomon Kane vaidmenyje 2009 m. filme „Solomon Kane“]] Solomon Kane – amerikiečių rašytojo Robert E. Howard sukurtas personažas, XVI–XVII a. puritonas, klajonantis po pasaulį ir kovojantis prieš blogį bet kokia jo išraiška. Solomonas rengiasi juodai, ginkluotas rapyra, dirku bei charakteringais dviem titnaginiais pistoletais. Solomon Kane nuotykiai daugiausia aprašyti žurnale „Weird Tales“ publikuotuose apsakymuose, kurių pirmasis išspausdintas 1928 m. ir vadinosi „Raudonieji šešėliai“. Solomon Kane istorijos buvo garsiausias Howardo kūrinys iki 1934 m., kuomet dar didesnio pasisekimo sulaukė naujas jo personažas Konanas. Po Robert E. Howard mirties dar ilgą laiką apsakymus apie Solomon Kane kūrė kiti rašytojai. Kai kur jis būdavo pagrindinis, kitur antraplanis veikėjas.
1968 m. Solomon Kane apsakymų rinkinys pirmą kartą buvo išleistas kaip knyga. Ji vadinosi „Raudonieji šešėliai“, apsakymus knygai atrinko Howardo šeimos literatūros agentas Glenn Lord, išdėstydamas juos istorijų chronologine tvarka. Nuo tada apsakymų rinkiniai buvo leidžiami dar daug kartų. Vienas iš paskutiniųjų yra „Wildside Press“ 2004 m. pradėta leisti dešimties knygų seriją „The Weird Works of Robert E. Howard“, kurioje siekiama patalpinti visus Howardo kūrinius, anksčiau publikuotus žurnale „Weird Tales“.
Tarp 1970–1990 m. „Marvel Comics“ išleido kelis komiksus apie Solomon Kane. Nuo 2006 m. „Solomon Kane“ komiksus pradėjo leisti „Dark Horse Comics“ pagal sutartį su „Paradox Entertainment“, autorinių teisių savininkais.
2009 m. buvo išleistas bendras prancūzų, čekų ir britų filmas „Solomon Kane“, pasakojantis apie personažo priešistorę, kaip ir kodėl jis tapo aršiu kovotoju prieš blogį. Pagal filmo scenarijų vėliau savu ruožtu buvo išleista Ramsey Campbell rašyta knyga.
2007 m. „Pinnacle Entertainment Group“ išleido vaidmenų žaidimą „The Savage World of Solomon Kane“, paremtą Howardo kūryba. Taisyklių knygoje taip pat yra įvairių žymiausių apsakymų santraukos.
Gasda
Gasda (Gazda) – upė Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje; Kirsnos kairysis intakas (Šešupės baseinas). Prasideda Sūduvos aukštumoje, Lenkijos pasienyje, Senosios Radiškės apylinkėse. Teka į šiaurę, įteka į Kirsną 5 km nuo jos žiočių, ties Tabarauskais.
Intakai: Orijos upelis, Vaiponė (kairieji). 8,8 km nuo žiočių, ties Sangrūda sudarytas 6,2 ha tvenkinys.
Upėvardis neaiškios kilmės. Galimai sietinas su („miškas, šilas“).
Tamalioniai
Tamalioniai (Temelionė) – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Rūtakiemio.
Čabachai
Čabachais vadinamos Baltarusijos gyvenvietės:
Starūnai
Starūnai  – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 30 km į pietvakarius nuo Pružanų.
Medenių apylinkė
Medenių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Starūnai
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Pružanų apskrities Starūnų valsčiaus centras.
Darbo dainos
Darbo dainos – įvairių tautų muzikinio vokalinio folkloro dalis, paplitusi visame pasaulyje. Jų paskirtis – palengvinti darbo monotoniją darbą paverčiant maloniu meditavimu arba suteikti darbui reikalingą ritmą.
Lietuvių darbo dainos
Lietuvoje darbo dainos priskiriamos prie archajiškiausių folkloro formų. Šiandien šis žanras gyvojoje tradicijoje smarkiai apnykęs dėl pasikeitusių gyvenimo sąlygų. Daugiausia jose atsispindi kaimo gyvenimo realijos.
Kai kurios darbo dainos turi apeiginių dainų bruožų, susijusios su senaisiais tikėjimais. Šios dainos ypatingos tuo, jog jose tam tikri gyvybiškai svarbūs darbai įgyja subtilias simbolines reikšmes, susijusios su senojo tikėjimo realijomis, jose metaforomis gali būti apdainuojama visa žmogaus egzistencija, pavyzdžiui, žemaitiškoje šienapjūtės dainoje „Pjovė lankoj šieną“, dobilo likimas nusako visus žmogaus gyvenimo virsmus.
Jos klasifikuojamos taip:
Sirvydžių apylinkė
Sirvydžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tauragnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Musteikių apylinkės.
Miegamasis Arlyje
Miegamasis Arlyje – vienas žymiausių olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslų. Nutapytas trimis versijomis.
Apie paveikslą
Paveikslą „Miegamasis Arlyje“ V. van Gogas nutapė 1888 m. spalį Arlyje Provanse. Šis paveikslas (dabar Van Gogo muziejuje Amsterdame) buvo pažeistas potvynio metu, kai dailininkas buvo ligoninėje. Van Gogas buvo pasiuntęs paveikslą broliui Teo, kai pastarasis pasiūlė jį nutapyti iš naujo ir persiuntė kūrinį atgal į Arlį. 1889 m. rugsėjį Van Gogas nutapė identiško dydžio paveikslo kopiją, kuri dabar yra Čikagos meno institute. Kita, šiek tiek mažesnė kopija yra Orsė muziejuje Paryžiuje. Visi trys paveikslai šiek tiek skiriasi tarpusavyje.
Paveiksle vaizduojamas taip vadinamo „geltono namo“ Arlyje, kuriame Vincentas van Gogas nuomojosi kambarius, tapytojo miegamasis. Laiške broliui Vincentas rašė: ''„Tai yra tiesiog mano miegamasis. Gausi spalva ... turi užvesti mintį apie poilsį ir miegą. Aš galvojau, kad žvelgiant į paveikslą mes galėsime nustoti galvoti ir svajoti“''.
Kiveris
thumb|right|150px|Prancūzijos karinio laivyno kiveris (apie 1829 m.) thumb|right|150px|Prancūzijos 24-ojo pulko pėstininkų kiveris (apie 1840 m.) Kiveris  – aukšta cilindriška (dažnai į viršų platėjanti, kartais – siaurėjanti) kariška kepurė. Paprastai su snapeliu. Priekyje būna stambus ženklas (paprastai metalinis), viršus dažnai papuoštas pliumažu ar bumbulu.
Kiverius paprastai darydavo iš audeklo ar fetro, užtempto ant odinio karkaso. Snapelis būdavo odinis.
Kilmė
Plačiausiai naudojamas kiverių pavadinimas šako (chako, czako, schako, tschako) yra kilęs iš 'kepurė su snapeliu'. Taip buvo vadinamos XVIII a. Vengrijos husarų uniforminės kepurės.
Maždaug nuo 1800 m. kiveriai tapo įprastine kariška uniformine kepure įvairių šalių kariuomenėse. Kiveriai buvo labai paplitę iki XIX a. vidurio, kai vokiečių valstybėse ėmė plisti šalmai su smaigaliais, o Prancūzijos armijoje – kepiai (kiveriai liko tik paradinėje uniformoje). 1870 m. pasibaigus Prancūzijos-Prūsijos karui karinių uniformų mados pasikeitė, ir kiverius ėmė išstumti vokiško tipo audekliniai ar odiniai šalmai.
Kiveriai buvo įspūdingi, jie aukštino juos dėvinčius kareivius, tačiau jie buvo sunkūs ir griozdiški. Pvz., Anglijos „Regency“ modelio karininkiški kiveriai (1822 m.) buvo 22 cm aukščio, 28 cm skersmens, su auksinėmis virvelėmis ir nėriniais. Viršus buvo papuoštas 30,5 cm ilgio pliumažu. Vėliau „Regency“ kiverius pakeitė „Belltopped“, „Albert“, „French“ ir „Quilted“ modelių kiveriai. 1877 m. Britanijos kariuomenėje kiverius ėmė keisti šalmai (Home Service helmet).
Lauko sąlygomis jie buvo labai menka apsauga nuo sužeidimų, mažai saugojo nuo blogo oro. Kiveriai Europoje labai išpopuliarėjo po Napoleono karų prasidėjus taikos laikotarpiui. Kiveriai buvo išvaizdžios ir nepraktiškos kepurės, labai tinkamos paradams.
Paskutiniai kiveriai kariuomenėje
1914 m. kiverius vis dar dėvėjo: Šveicarijos ir Nyderlandų kariuomenės dėvėjo kiverius net lauko uniformoje iki 1916 m. Japonijos kariuomenė paradinius kiverius naudojo iki 1905 m., o iš kiverių kilę aukštoki kepiai kasdieninės uniformos dalis.
Baigiantis spalvingų karinių uniformų laikotarpiui kiveriai skirtingose kariuomenėse buvo pakankamai skirtingi, jie skyrėsi aukščiu, spalva, apvadais, forma. Išsiskyrė aukšti napoleoniški Rusijos Imperatoriaus gvardijos kiveriai ir žemi aptakūs Ispanijos kariuomenės kiveriai. Šveicarijos kiveriai turėjo po du juodus odinius snapelius – vieną priekyje ir kitą virš sprando. Panašias kiveriškas kepures 1896–1910 m. dėvėjo D. Britanijos paštininkai ir N. Zelandijos policininkai.
Po Pirmojo pasaulinio karo daugelis Vokietijos policininkų vietoje pikelhaubių ėmė dėvėti kepures, panašias į modifikuotus jėgerių kiverius. Šios kepurės išliko Veimaro respublikoje, Hitlerio Vokietijoje, VDR ir VFR, jas liovėsi naudoti XX a. 8-tame dešimtmetyje.
Kiveriai dabar
Dabar kiveriai tebėra kai kurių šalių karo mokyklų kursantų bei dalies gvardijos dalinių paradinių uniformų dalis:
JAV ir Filipinuose kiverius dažnai dėvi civilinių žygiuojančių orkestrų muzikantai. Taip pat JAV kiveriai yra kai kurių koledžų ir vidurinių mokyklų aprangos dalis.
Čabachai (Pružanai)
Čabachai  – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 28 km į pietvakarius nuo Pružanų.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Pružanų apskrities Starūnų valsčiuje.
Rasa Troup
Rasa Troup (g. Michniovaitė, 1977 m. kovo 1 d.) – lietuvių bėgikė, olimpietė, dietologė.
Biografija
Nuo 2001 m. dirba Minesotos universitete.
2002 m. pirmą kartą pagerino 3000 m kliūtinio bėgimo Lietuvos rekordą - 10:22.07. Vėliau rekordą gerino dar septynis kartus iki 9:30.21.
2005 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionato atkrentamosiose užfiksavo 9:47.47 rezultatą (Lietuvos rekordas) ir į finalą nepateko. Galutinėje įskaitoje sportininkė liko 18-a.
2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionate Troup distanciją įveikė per 9:53.14 ir galutinėje rikiuotėje liko 22-a.
2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Troup atkrentamosiose distanciją įveikė per 9:30.21, pagerino Lietuvos rekordą, bet į finalą nepateko. Galutinėje įskaitoje sportininkė liko 19-a.
Užbaliai (Krekenava)
Užbaliai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Šventybrasčio, tarp Burvelių ir Nevėžio upės, tuoj į šiaurę nuo Koplyčkalnio.
Turkijos istorija
Turkijos istorija apima Anatolijos istoriją iki atvykstant turkams ir jų įkurtų valstybių įstoriją iki šių laikų. Dėl skirstymo į labai skirtingus laikotarpius, kai kurie šaltiniai Turkijos istorijos pradžia laiko turkų migraciją į Anatoliją arba Turkijos respublikos įkūrimą 1923 m.
Antika
thumb|left|200px|Legendinės Trojos siena Anatolija yra vienas iš seniausių nuolat žmonių gyvenamų regionų pasaulyje. Ankstyviausios neolito gyvenvietės, tokios kaip Çatalhöyük (Puodininkystės Neolitas), Çayönü (Nuo Priešpuodininkystės Neolito A iki Puodininkystės Neolito), Nevalı Çori (Priešpuodininkystės Neolitas B), Hacılar (Puodininkystės Neolitas) ir Mersinas yra laikomos vienomis iš seniausių gyvenviečių pasaulyje, Göbekli Tepe (Priešpuodininkystės Neolitas A) − seniausia šventykla pasaulyje.
Troja buvo įkurta Neolito laikais, bet joje buvo gyvenama ir Geležies amžiuje. Rašytinės istorijos laikais Anatolijos gyventojai kalbėjo indoeuropiečių, semitų ir Pietų Kaukazo kalbomis bei daugeliu nežinomos kilmės kalbų. Be to atsižvelgdami į hetitų ir luvių kalbų senumą, kai kurie mokslininkai laikė Anatoliją indoeuropiečių tėvyne. Hatijai apsigyveno pietryčių Anatolijoje apie 2300 m. pr. m. e., kol juos palaipsniui asimiliavo indoeuropiečiai hetitai apie 2000–1700 m. pr. m. e. Hetitai įkūrė pirmą didelę imperiją regione, kuri egzistavo XVIII–XIII a. pr. m. e.
thumb|left|200px|Celso biblioteka Efese Asirai buvo užėmę pietryčių Anatoliją 1950–612 m. pr. m. e., kol Asirijos imperiją užkariavo Chaldėjų dinastija iš Babilono. Po hetitų nuosmūkio įsigalėjo Frygija, kurios gyventojai irgi buvo indoeuropiečiai, buvo galingiausia Anatolijos valstybė, kol ją sugriovė kimerai VII a. pr. m. e. Po Frygijos galingos to krašto karalystės buvo Lydija, Karija ir Lykija. Lydų ir lykų kalbos buvo indoeuropietiškos, bet dar prieš hetitų valdymą jos patyrė stiprią semitų įtaką.
Nuo 1200 m. pr. m. e. Anatolijos pakrantėje apsigyveno Eolijos ir Jonijos graikai. Šie kolonistai įkūrė daug svarbių miestų (Miletas, Efesas, Smirna ir Bizantijas). Anatoliją iš pradžių užkariavo persų Achemenidų imperija VI–V a. pr. m. e., o 334 m. pr. m. e. ją užėmė Aleksandras Makedonietis. Po to Anatoliją pasidalino smulkios helenistinės valstybės (Bitinija, Kapadokija, Pergamas ir Pontas) kurios pasidavė Romai I a. pr. e. vidury. Armėnai, apsigyvenę Anatolijoje prieš VI a. pr. m. e., įkūrė valstybę, kuri pirmoji priėmė krikščionybę IV a.
Turkų migracija
Prieš atvykstant turkams Anatolijoje Antikos pabaigoje gyveno 12-14 mln. gyventojų. Turkai atvyko ten dėl Turkų migracijos į Europą ir Artymuosius Rytus VI–XI a. Turkai iš Seldžiukų imperijos atvyko XI a. Jie apsigyveno Anatolijoje atkovoję žemes iš Bizantijos imperijos. Po kelių šimtmečių vietiniai gyventojai buvo asimiliuoti, kai turkai su jais pradėjo maišytis.
Seldžiukų imperija
Seldžiukai buvo kilę iš Oguzo turkų, kurie gyveno musulmoniško pasaulio pakraštyje, į šiaurę nuo Kaspijos ir Aralo jūrų Jabgu kaganate, kuris priklausė Oguzų konfederacijai X a. Po pergalės Manzikerto mūšyje 1071 m., Seldžiukai pradėjo kraustytis iš savo tėvynės į Rytinę Anatolijos dalį.
Dėl Seldžiukų pergalės iškilo Rumo sultonatas, priklausęs Seldžiukų imperijai, ir kitos turkų kunigaikštystės .
Osmanų imperija
thumb|left|upright=0.8|Mehmedas II įžengia į Konstantinopolį, [[Fausto Zonaro paveikslas]] Osmanų beilikų pirmoji sostinė buvo įkurta Bursoje 1326 m. Po plėtros į Europą ir Anatoliją, 1453 m. valdant Mehmedui II osmanai užėmė Konstantinopolį ir beveik užbaigė Bizantijos užkariavimą. XV–XVII a. Osmanai plėtė savo valdas į Rytų ir Centrinę Europą, Kaukazą, Šiaurės Afriką, Arabijos pusiasalį, Siriją ir Viduržemio jūros salas.
Osmanų imperijos galios ir prestižo viršūnė buvo XVI–XVII a., kai valdė sultonas Suleimanas Nuostabusis. Besiverždami į Centrinę Europą turkai pykosi su Šventąja Romos imperija ir Abiejų Tautų Respublika. Be to Osmanai nuolat kariavo su Persija dėl teritorijų. Jūrojie jie varžėsi su Šventąja lyga (Habsburgų Ispanija, Venecijos respublika ir Švento Jono Riteriai) dėl Viduržemio jūros kontrolės. Indijos vandenyne turkų laivynas susidurdavo su portugalais, kad apgintų prekybos tarp Europos ir Tolimųjų Rytų monopolį, kuriam kėlė grėsmę Gerosios Vilties kyšulio atradimas 1488 m.
Karlovicų sutartis 1699 m. žymi Osmanų imperijos nuosmūkio pradžią. Imperija prarado teritorijų: Austrijai atiteko visa Vengrija ir Transilvanija, išskyrus Banatą, Venecija gavo Dalmatiją ir Morėją (Peloponesas Pietų Graikijoje), Lenkija – Pdoliją. XIX–XX a. Osmanų imperija toliau praradinėjo sritis, įskaitant Graikiją, Alžyrą, Tunisą ir Balkanus per Balkanų karus. Prarasdama teritorijas imperija tapo Vokietijos, kuri ją aprūpindavo kariais ir įranga, sąjungininke. Osmanų imperija įstojo į Pirmąjį Pasaulinį karą Centrinių valstybių pusėje, kai dviem Vokietijos kariniams laivams suteikė prieglobstį.
1918 m. Spalio 30 d. pasirašytos Mudroso paliaubos, o 1920 m. rugpjūčio 10 d. Sevro sutartis, kuri nebuvo ratifikuota. Pagal šią sutartį didžiąją dalį imperijos pasidalino Graikija, Didžioji Britanija, Prancūzija ir Italija.
Respublika
Kadangi po Pirmojo Pasaulinio karo kai kurios Turkijos dalys buvo okupuotos Sąjungininkų, kilo turkų tautinis judėjimas. Vadovaujant Mustafai Kemaliui, karo vadui, pasižymėjusiam Galipolio mūšyje, prasidėjo Turkijos nepriklausomybės karas, siekiant panaikinti Sevro sutartį. 1922 m. rugsėjo 18 d. okupacinės armijos buvo išvytos. Lapkričio 1 d. Nacionalinė Asamblėja oficialiai panaikino Sultonatą, užbaigdama Osmanų valdymo 623 metus. 1923 m. liepos 23 d. Lozanos sutartis oficialiai pripažino Turkijos respubliką kaip nepriklausomą ir Osmanų imperijos įpėdinę. Respublika buvo paskelbta 1923 m. spalio 29 d. naujoje sostinėje Ankaroje. Mustafa Kemalis tapo pirmuoju Turkijos prezidentu ir įvykdė daugybę radikalių reformų, kurios turėjo paversti Turkiją pasaulietine valstybe ir atitolinti ją nuo Osmanų palikimo. Pagal Šeimų Pavardžių įstatymą Turkijos Parlamentas nusprendė pagerbtį Kemalį ir suteikė jam Atatiurko („Turkų tėvo“) pavardę 1934 m.
Per didžiąją dalį Antrojo Pasaulinio karo Turkija buvo neutrali ir tik 1945 m. vasario 25 d. stojo į Sąjungininkų pusę bet tai buvo tik pagarbus gestas. Tais pačiais metais Turkija tapo viena iš JTO steigėjų. Kadangi Graikija aršiai kovojo pilietinį karą su komunistais, o Tarybų Sąjunga reikalavo bazių Turkijos sąsiauriuose, JAV paskelbė Trumano doktriną 1947 m. Pagal ją Turkijai ir Graikijai buvo suteikta karinė ir ekonominė parama.
Po dalyvavimo su JTO pajėgomis Korėjos kare Turkija įstojo į NATO 1952 m. ir tapo užtvara nuo Tąrybų Sąjungos Viduržemio jūros regionui. Po dešimtmečio trukusio pilietinio karo Kipre ir graikų karinio perversmo 1974 m. liepą, kurio metu nuverstas prezidentas Makarios, o Nikos Sampson tapo diktatoriumi, Turkija įsiveržė į Kiprą. Po devynerių metų buvo įkurta Šiaurės Kipro Turkų Respublika, tačiau ją pripažįsta tik Turkija.
1945 m. Turkija iš vienpartinės sistemos perėjo į daugpartinę. Tačiau demokratiją nutraukdavo kariniai perversmai 1960, 1971, 1980 ir 1997 m. Kurdistano Darbininkų Partija pradėjo sukilimą prieš Turkijos valdžią 1984 m., kurio metu žuvo apie 40 tūkst. žmonių. Konfliktas tęsiasi ir dabar. Tuo pat metu įvyko ekonomikos liberalizavimas, sukėlęs ekonominį augimą ir politinį stabilumą.
Lietuvos bočios žaidimo federacija
miniatiūra|250px|right|Federacijos logotipas
Aniela Salawa
Anelė Salava (Aniela Salawa, 1881 m. rugsėjo 9 d. – 1922 m. kovo 12 d.) – Lenkijos slaugytoja, Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavusi ligoninėse. 1991 m. popiežius Jonas Paulius II ją paskelbė palaimintąja.
Biografija
Anelė Salava kilusi iš Sepravo kaimo netoli Krokuvos, Lenkijoje. Ji gimė 1881 m. Bartlomėjaus Salavos ir Evos Bochenek šeimoje. Jos šeimoje buvo dvylika vaikų, Salava buvo vienuolikta. Jos tėvas Bartlomėjus buvo kalvis. Salava buvo pakrikštyta praėjus keturioms dienoms po gimimo. Šeima buvo neturtinga, o dėl to, kad ji buvo silpna ir ligota, Salava negalėjo taip dirbti ūkyje, kaip jos fiziškai tvirtesni broliai ir seserys. Pasižymėjo pamaldumu.
Būdama 16 metų Salava paliko namus ir pradėjo dirbti tarnaite Krokuvoje. Būdama ten, ji įsitraukė į pasaulietinius užsiėmimus, o jos religinis įkarštis išblėso. Ją labai paveikė jos sesers Teresos mirtis. Šokdama per vestuves Salava patyrė Kristaus regėjimą – šis jos paklausęs, kaip ji galinti linksmintis ir šokti, o nesekanti paskui jį. Po šios patirties ji tapo labai pamaldinga.
1900 m. davė privačius tyrumo ir dorybės įžadus. Ji toliau dirbo kambarine, bet nukentėjo dėl melagingų darbdavio kaltinimų.
1912 m. Salava tapo pasauliečių pranciškonų ordino nare.
Kai 1914 m. prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas, Salava liko Krokuvoje slaugyti karių. Jos pačios sveikata prastėjo. 1916 m. darbdavys apkaltino ją vagyste, ir ji prarado darbą. Ji liko bename, sirgo, gyveno vargingai be artimųjų rūsyje, kol galiausiai mirė.
Beatifikacija
kairėje|miniatiūra|160x160px| Anelės Salavos kapas. 1981 m. kovo 30 d. pateiktas beatifikacijos prašymas, kuris jai suteikė Dievo tarnaitės titulą. Positio – dokumentai apie jos pamaldų gyvenimą – buvo perduoti Šventųjų reikalų kongregacijai 1987 m., todėl 1987 m. spalio 23 d . popiežius Jonas Paulius II patvirtino jos didvyrišką dorybę. Tai suteikė jai garbingosios titulą.
1990 m. Naujojo Targo mieste, Lenkijoje, jaunas berniukas patyrė sunkią smegenų traumą. Anelės Salavos užtarimo maldomis prašyta padėti berniukui, ir jis esą visiškai pasveiko. Šis stebuklas 1991 m. balandžio 12 d. ištirtas, o Popiežius Jonas Paulius II 1991 m. liepos 6 d. patvirtino stebuklą ir 1991 m. rugpjūčio 13 d. paskelbė ją palaimintąja.
Franz Marc
Francas Markas (, 1880 m. vasario 8 d., Miunchenas – 1916 m. kovo 4 d., Verdenas) – XX a. pr. vokiečių tapytojas ir grafikas ekspresionistas.
Biografija
Francas Markas gimė 1880 m. vasario 8 d. Miunchene. Jo tėvas buvo peizažų tapytojas. 1900−1902 m. jis mokėsi Miuncheno Dailės akademijoje kartu su Gabriel Hackl ir Wilhelm von Diez. 1903 m. kelionės į Paryžių metu susipažino su japoniškais estampais ir impresionistų kūriniais. F. Markas 1904−1907 m. išgyveno gilios depresijos periodą. 1907 m. jis vėl keliavo į Paryžių ir entuziastingai priėmė P. Gogeno, Van Gogo, kubistų ir ekspresionistų kūrinius. 1910 m. jam didelį įspūdį paliko A. Matiso paroda Miunchene. F. Markas tuo metu užsidirbdavo mokydamas anatominių gyvūnų studijų piešimo kitus menininkus.
1910 m. įvyko pirmoji F. Marko personalinė paroda Kunsthandlung Brackl Miunchene. Jis sutiko August Macke ir kolekcionuotoją Bernhard Koehler. F. Markas viešai gynė Naujųjų Miuncheno dailininkų asociaciją, buvo pakviestas į ją 1911 m. ir susipažino su grupės lyderiu Vasilijumi Kandinskiu. Tais pačiais metais grupė suskilo ir V. Kandinskis įsteigė grupę „Mėlynasis raitelis“, kurios paroda įvyko tų pačių metų gruodį. F. Markas 1912 m. prisijungti prie „Mėlynojo raitelio“ parodų pakvietė Dresdeno „Tilto“ grupės ekspresionistus. „Mėlynojo raitelio“ grupės almanachas buvo išleistas 1912 m. su F. Marko straipsniais.
Francas Markas žuvo Pirmojo pasaulinio karo metu Verdeno (Prancūzija) apylinkėse 1916 m. kovo 4 d. Jo kūnas pergabentas ir palaidotas Kochelyje Bavarijos pietuose. Iš tarnybos Vokietijos armijoje išliko jo eskizų knygutė. F. Markas savo intensyvaus kolorito gyvūnų vaizduose stengėsi išryškinti gamtos misticizmą, dvasingumą, kurio supratimą esą žmonės praranda industrinėje visuomenėje. 1913 m. jo darbai tapo labiau abstrakčiais, jis buvo įtakotas Robero Delonė ir italų futuristų.
Lafajetas (Luiziana)
Lafajetas  – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų pietuose, Luizianos valstijoje, 185 km į šiaurės vakarus nuo Naujojo Orleano, prie Vermiliono upės, kuri jungia Lafajetą su Kranto kanalu. Administracinės parapijos centras. Yra oro uostas. Plentai į Šrivportą, Baton Ružą, Hiustoną, Morgan Sitį. Lafajetas yra svarbus naftos ir dujų gavybos centras (bendrovė „Heymann Oil Center“). Taip pat vystoma tekstilės, maisto (cukraus) pramonė, virvių, taros, juvelyrinių dirbinių gamyba. Veikia Pietvakarių Luizianos universitetas (įkurtas 1898 m.), miesto muziejus, gamtos istorijos muziejus ir planetariumas.
Gyventojai
2010 m. 68,23 % miesto gyventojų buvo baltieji, 28,51 % – afroamerikiečiai, 1,44 % – azijiečiai, 7,88 % – įvairių rasių lotynoamerikiečiai. 84,2 % gyventojų namie vartojo anglų kalbą, 11,5 % – prancūzų.
Lafajetas yra svarbus kadžunų etnokultūrinės bendruomenės centras.
Istorija
XVIII a. 7 dešimtmetyje indėnų atakapų žemėse ėmė kurtis išeiviai iš Akadijos. 1824 m. prie Vermiliono jie įkūrė Vermilionvilį. Plėtotas cukranendrių auginimas. Miesto teisės suteiktos 1836 m., o 1884 m. miestas pervadintas generolo Mari Žozefo de La Fajeto garbei. XX a. vid. suklestėjo dėl naftos gavybos.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
1938–1939 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Kalendorinių apeigų dainos
Kalendorinių apeigų dainos Lietuvoje
Lietuvoje šios dainos yra susiję su senojo tikėjimo apeigomis, jose atsispindi įvairūs senieji animistiniai tikėjimai, mitologija, žemdirbystės ir mirusiųjų kultai.
Kadangi senovės lietuviai buvo žemdirbiai ir išpažino pagoniškąjį tikėjimą, tai ir jų apeigose ryškiausias yra žemės ir gamtos jėgų kultas. Dainomis būdavo garbinamos gamtos jėgos (saulė, mėnulis, vėjas, lietus, ugnis), kurios turėjo padėti užauginti gerą derlių.
Šias dainas galima klasifikuoti į du tipus pagal kalendorinį ciklą:
Daugiausia šio žanro dainų - giesmių išliko Aukštaitijoje, nors paskutiniai apkrikštyti buvo žemaičiai. Taip yra dėl to, jog Žemaitijoje aktyviau veikė krikščioniškosios organizacijos siekusios užtikrinti krikščionybės plėtrą. Taigi, Žemaitiškas kalendorinių apeigų dainas išstūmė naujesnės kunigų sukurtos giesmės, parenkant gražiausias liaudies melodijas ir pritaikant eiliuotus testamentų tekstus. Taip naujojo tikėjimo apeigų giesmės sparčiai paplito liaudyje išstumdamos senąsias. Žemaičių kalendorinių apeigų dainos daugiausia perėjo į kitus žanrus degraduodamos, ir jų liko keli vienetai. Ryškiausias kalendorinių dainų tipas Žemaitijoje - Užgavėnių, tačiau šiose dainose mitologinis turinys ypač subanalintas, arba patyręs ryškų krikščionybės poveikį.
Stučių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tauragnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Musteikių apylinkės ir Šeimaties apylinkės.
Estonian Air
AB Estonian Air – buvęs Estijos nacionalinis oro vežėjas, kurio akcijos priklausė Estijos vyriausybei, SAS Group ir investiciniam bankui AB Cresco. Estonian Air pagrindinė bazė buvo Talino oro uostas, antrinės bazės – Tartu oro uostas, Vilniaus oro uostas.
2015 m. lapkričio 7 d. Europos Komisija paskelbė, kad šalies vyriausybės lėšų skyrimas šiai kompanijai pažeidė ES taisykles, tad lėšos privalo būti grąžintos. Tai atlikus Estonian Air pritrūko lėšų savo veiklai ir ji sustabdė kompanijos gyvavimą lapkričio 8 d.
Estonian Air veikla:
AB Estonian Air kompanija skaidosi į dvi dalis – viena atliko regioninius skrydžius į artimiausius oro uostus su orlaiviais Saab 340, kita tolimesnius reisus su Boeing 737 orlaiviais.
Nors Estonian Air nėra Star Alliance narė, ji priklausė SAS lojalumo programai EuroBonus.
Veikla Lietuvoje
ight|thumb|Estonian Air Boeing 737-500 Talino oro uoste Nuo pat Estonian Air įsikūrimo buvo vykdomi skrydžiai iš Talino į Vilnių. Iki 2015 m. veiklos sustabdymo Estonian Air į Vilnių vykdė 14 skrydžių per savaitę. Nuo 2010 m. Estonian Air vykdė skrydį Vilnius – Talinas – Amsterdamas – Talinas – Vilnius. Nuo 2010 m. spalio mėnesio Estonian Air Vilniaus oro uoste įkūrė antrinę bazę, kurioje bazavosi Boeing 737 tipo orlaivis. Su juo iš Vilniaus oro uosto buvo skraidoma į Amsterdamą (6 kartus per savaitę), Milaną (1 kartą per savaitę) ir Stokholmą (6 kartus per savaitę).
Kryptys
Estonian air skrydžius vykdė Europoje į toliau išvardintų miestų oro uostus:
Iš Talino:
Abergavenny Thursdays FC
Abergavenio „Thursdays“ – Velso futbolo klubas iš Abergavenio.
Estonian Air
Kryptys
Iš Vilniaus:
Abergavenny Thursdays FC
Istorija
Klubas įkurtas 1927 m.
Estonian Air
Kryptys
Estonian Air bendradarbiavo su Scandinavian Airlines System (SAS). Aviakompanija dažnai skraidė į SAS pagrindinius oro uostus – Kopenhagą, Oslą, Stokholmą. Daugelis Estonian Air skrydžių buvo suderinti su SAS skrydžių tvarkaraščiais.
Steel Arena
Steel Arena (slk. Steel Aréna – Košický štadión L. Trojáka) – 8 378 vietų arena Košicė mieste Slovakijoje, skirta ledo ritulio renginiams. Šioje arenoje namų rungtynes žaidžia klubas HC Košice.
Estonian Air
Bendradarbiavimas
Estonian Air bendradarbiavo su:
Steel Arena
Arena pavadinta Ladislav Troják, buvusio ledo ritulininko, pasaulio čempiono, garbei.
Abergavenny Thursdays FC
Istorija
Yra žaidę elito divizione, bet jame neįsitvirtino. Iškrito į žemesnį lygmenį, galiausiai, į regionines pirmenybes.
Keolas
Keolas (, mirė 597 m.) – Vesekso karalius (591–597 m.), Kevlino sūnėnas.
Abergavenny Thursdays FC
Istorija
2013 m. komanda buvo išformuota.
Steel Arena
2019 m. arenoje vyko pasaulio ledo ritulio čempionatas.
Keolas
Biografija
Jo tėvas buvo Kutvulfas, Kinriko sūnus. Keolas užgrobė Vesekso sostą, nuversdamas savo dėdę Kevliną, Kinriko brolį. Anglosaksų kronikos nurodo 591 ar 592 metus kaip Keolo valdymo pradžią, nors tuo metu dar buvo gyvas Kevlinas. Manoma, kad prie senstančio karaliaus vyko kova dėl valdžios.
Keolas valdė šešerius metus, bet jokios jo valdymo detalės nėra žinomos. Po 597 m. valdė jo brolis Keolvulfas.
Abergavenny Thursdays FC
Sezonai
Šaltinis:
Alžyro citadelė
Alžyro citadelė  – citadelė Alžyro sostinėje Alžyre.
Alžyro citadelė pastatyta XVII a. ant senojo Ikoziumo miesto griuvėsių. Tada Alžyras dar buvo suskirstytas į aukštutinįjį ir žemutinįjį miestą.
Sandara
Dabar citadelėje yra keturios mečetės:
Taip pat citadelėje yra rūmai, pastatyti 1791 m., kuriuose gyveno prancūzų gubernatoriai, taip pat lankėsi Napoleonas III, Eženi de Monticho ir kt.
Šiaurės Makedonijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Makedonijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Finalo rungtynės
-
Balčių apylinkė (Utena)
Balčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Tršebonis
Istorija
Gyvenvietė įkurta Xi a. viduryje. 1366 m. tapo Rozenbergų nuosavybe. Viduramžiais didžiausias klestėjimas buvo Perto IV laikais. Šeimininkas rūpinosi savo miestu, buvo įrengti žuvies tvenkiniai. 1611 m. kraštas atiteko Habsburgams, kurie miestą valdė iki 1918 m., kai susikūrė Čekoslovakija. Po Antrojo pasaulinio karo buvo ištremti vokiečių kilmės asmenys ir miesto reikšmė sumenko.
Žymūs žmonės
Karel Poborský, Čekijos nacionalinės futbolo rinktinės žaidėjas.
Daržinių apylinkė
Daržinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Daugailių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Radeikių apylinkės.
Vitredas
Vitredas (m. 725 m. balandžio 23 d.) – Kento karalius (690–725 m.), Egberto I sūnus.
Biografija
thumb|left|200px|Keturių Kento karalių kapai Švento Augustino abarijoje. Vitredo kapas – antras iš dešinės Vitredas buvo tikrosios Kento karalių dinastijos atstovas. Po keliolikos metų netvarkos jam pavyko gražinti valdžią dalinei karalystei. Mažiausiai iki 692 metų jis valdė kartu su Svechardu, o po to vienas. 694 metais Vitredas pasirašė taikos sutartį su Ine, pažadėjo išmokėti vergeldą užmušus jo giminaitį Mulą. Žinomas Vitredo įstatymų kodeksas, labai lojalus bažnyčiai, kuri pagal jį buvo atlaisvinta nuo mokesčių. Po Vitredo mirties Kentas buvo pasidalytas trijų jo sūnų.
Pagėgių miškai
Pagėgių miškai – miškai Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, tuoj į šiaurės vakarus nuo Pagėgių. Priklauso Šilutės miškų urėdijos Pagėgių girininkijai. Apima 23 km² plotą. Masyvą sudaro Pagėgių, Kadagynės, Šilagalių, Anužių, Stumbragirių, Dinkių, Pavilkių miškai.
Paviršius – banguotas Nemuno deltos pakraštys. Būdingi velėniniai jauriniai silpnai ir velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai, priemoliai bei salpiniai smėliai. Miškais teka Gėgės baseino upės – Vilka (su Duburiu) ir Eisra.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 19 % medynų, pusamžiai medžiai 47 %, pribręstantys 21 %, brandūs 13 %.
Pagėgių miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, elniai, lapės, vilkai, kiškiai, usūriniai šunys, opšrūs, voverės, kiaunės, jerubės, slankos. Įveista maumedžių, pocūgių, kedrinių pušų. 75-ajame kvartale auga saugomas Dinkių ąžuolas.
Pietine miškų dalimi eina plentas bei Klaipėdos–Tilžės geležinkelis. Prie miškų ir aplink esančios gyvenvietės: Pagėgiai, Pavilkiai, Anužiai, Šilgaliai, Stumbragiriai, Dinkiai.
Llanidloes Town FC
Sezonai
Šaltinis:
Vienaragis (finansai)
Vienaragis – privati startuolių įmonė, kurios vertė viršija 1 mlrd. JAV dolerių. Šį terminą 2013 m. pasiūlė rizikos kapitalistas Aileen Lee, pasirinkdamas mitinį gyvūną, kuris reprezentuoja statistinę tokių sėkmingų įmonių retenybę.
Pagal „TechCrunch“ 2018 m. gegužės 29 d. duomenis buvo 452 vienaragiai įvertinti 1,6 trln. JAV dolerių, o jų pritraukto rizikos kapitalo suma siekė 345 mlrd. JAV dolerių. Lietuvoje įvardijami du vienaragiai – „Vinted“ ir „Nord Security“ (žymiausia paslauga – „NordVPN“).
Sparčiai populiarėjanti strategija
Investuotojai ir rizikos kapitalo firmos pradedančioms įmonėms kelia „get big fast“ (liet. užauk greitai) strategijos įgyvendinimo tikslus. Pastaroji strategija skatina pradedančiuosius verslininkus sparčiai plėstis vykdant dideles rizikos kapitalo finansavimo kampanijas, kad pritrauktų kuo daugiau naujų klientų, interneto platformos vartotojų ir tuo pačiu net ir dirbdami nuostolingai bando įgyti pranašumą rinkoje, kad kuo greičiau įveiktų konkurentus. 1996 m. „Wall Street Journal“ paskelbė, kad vartotojai nelinkę keisti prekių ir paslaugų tiekėjų, todėl yra ypač svarbu užimti dominuojančią rinkos poziciją, kone monopolizuoti rinką kuo greičiau, nes investicinė grąža taip tik išauga, todėl vis daugiau įmonių vaikosi kuo didesnės rinkos dalies. Greita eksponentinė grąža įgyvendinant šią strategiją atrodo patraukli visoms susijusioms šalims. Tačiau visada į tai žiūrima atsargiai dėl 2000 m. įvykusio interneto bendrovių burbulo ir mažo ilgalaikės vertės išlaikymo potencialo įmonėms susikūrusioms interneto amžiuje.
Įmonių įsigijimai
Dalis vienaragių atsirado po didelių akcinių bendrovių inicijuotų įsigijimų sandorių. Esant žemoms bazinėmis paskolų palūkanų normoms kai kurios kompanijos mažiau kapitalo skiria moksliniams tyrimams ir eksperimentinei plėtrai ir daugiau startuolių įsigijimams. Pavyzdžiui, „Facebook“ įsigijo „Instagram“ socialinį tinklą, „Google“ – „Android“ operacinių sistemų vystytoją, „Apple“ – „Beats electronics“ muzikos transliavimo internetu technologiją, kuri vėliau tapo „Apple Music“ pagrindu.
Turimo privataus kapitalo padidinimas
2015 m. duomenimis informacinių technologijų įmonėms prisireikė apie 11 metų kol jos tapo akcinėmis bendrovėmis, palyginus su vidutiniu ketverių metų laikotarpiu 1999 m. Ši nauja dinamika atsiranda dėl padidėjusio vienaragiams skirto privataus kapitalo ir 2012 m. JAV priimto Greitas startas mūsų verslo pradžiai (JOBS) įstatymo, kuris padidino leistiną įmonės akcininkų skaičių nuo 500 iki 2000, iki kol įmonė neprivalo atskleisti savo finansų. Į IT įmones investuoto privataus kapitalo suma padidėjo tris kartus nuo 2013 iki 2015 m.
Kelio užkirtimas pirminiam viešajam siūlymui
Dėl pakartotinių finansavimo etapų įmonėms nebereikia skelbti pirminio viešojo siūlymo, kad gautų kapitalą; jie gali tiesiog grįžti pas savo investuotojus arba pritraukti naujus. Kartais rinkos vertė neatitinka akcijų biržos lūkesčių. Pavyzdžiui, „Uber“ – vieno didžiausio startuolių žengusių į rinką akcijų vertė smuko praėjus savaitei nuo akcijų kotiravimo biržoje pradžios. Dėl to dalis startuolių atidėlioja žengimą į biržą.
Investuotojai ir pradedantieji verslininkai taip pat nenori susidurti su vargu žengiant į biržą dėl padidėjusių apribojimų. Tokie reglamentai kaip Sarbanes-Oxley Act įgyvendino griežtesnius reglamentus po kelių bankroto bylų JAV rinkoje, kurių nori išvengti daugelis šių įmonių. Ypač garsiai nuskambėjo „Enron“ apskaitos klastojimo skandalas.
Technologinė pažanga
Pradedančios įmonės naudojasi pastarųjų dešimtmečių technologiniu progresu. Milijardai žmonių naudojasi internetu, tad įmonės sugebančios efektyviai naudoti ir taikyti informacines technologijas gali smarkiai praplėsti savo rinką ir padaryti tai greičiau nei bet kada. Inovacijos, įskaitant mobiliuosius išmaniuosius telefonus, P2P platformas ir debesų kompiuteriją kartu su socialinėmis medijomis padeda augti vienaragiams. Verslo modeliai apima su reklama, medijomis susijusius verslus, dalijimosi ekonomikos, elektroninės komercijos, finansinių technologijų industrijose, veikiančius verslus, įmonėms skirtą programinės įrangos platinimo verslą, tame tarpe ir platininimą debesų kompiuterijos dėka ir kt.
Vitalija Mockevičiūtė
Vitalija Mockevičiūtė (g. 1969 m. sausio 11 d. Nedzingėje) – Lietuvos aktorė.
Biografija
1991 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją.
1991–1993 m. „Šiaurės Atėnų“ teatro aktorė. Nuo 1994 m. dirba Lietuvos valstybiniame akademiniame dramos teatre.
Nuo 1997 m. vaidina televizijos laidose („Aš su Jumis“ (Baltijos televizija), „Tegyvuoja karalius“ (TV3), „Dviračio šou“ (LNK, Info TV, BTV, LRT televizija)).
Mondelez Lietuva Production
Mondelez Lietuva Production – Lietuvos įmonė gaminanti konditerijos produktus. 2015 m. dirbo 436 darbuotojai.
Istorija
Įmonė įkurta 1921 m. kaip AB „Tilka“. 1941 m. nacionalizuota ir pervadinta į „Gegužės 1-osios konditerijos fabrikas“. Tais pačiais metais, prasidėjus vokiečių okupacijai, pervadinta į „Ramunė“. 1950 m. tapo „Poželos konditerijos fabrikas“. 1978 m. dirbo 1 120 darbuotojai ir buvo pagaminta 21 150 tonų konditerijos gaminių. 1990 m. pervadinta į „Kauno valstybinis akcinis konditerijos fabrikas“. Nebuvo grąžinta teisėtiems savininkams ar jų palikuonims (kaip įvyko su „Rūta“ Šiauliuose), todėl dabartinė įmonė teisiškai neturi nieko bendra su senąja „Tilka“. 1993 m. įmonę įsigijo „Kraft Foods International“, tais pačiais metais pervadinta į AB „Kraft Jacobs Suchard Lietuva“, 2000 m. į AB „Kraft Foods Lietuva“. 2011 m. įmonės pardavimai siekė 350 mln. Lt, populiariausia prekės „Karūnos“ šokoladas. 2013 m. pervadinta į UAB „Mondelez Lietuva Production“.
Vyžių apylinkė (Utena)
Vyžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tauragnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Sėlės apylinkės ir Šeimaties apylinkės.
Paleobalkanų kalbos
thumb|300px|Paleobalkanų kalbos Rytų Europoje V–I a. pr. m. e. Paleobalkanų kalbos – sąlyginis pavadinimas keleto indoeuropiečių kalbų, kurių vartotojai iki romėnų užkariavimo ir, matyt, tam tikrą laiką po to gyveno Balkanuose. Pagal kilmę šios kalbos nesudaro vieningos grupės, pavyzdžiui, ilyrų ir mesapių kalbos – aiškiai kentuminės, o kitos (trakų, dakų) – sateminės.
Sudėtis
Paleobalkanų kalbos gali būti skirstomos į tokias tarpusavyje giminingas grupes:
Keleto kalbų, pavyzdžiui, liburnų, mizų, senosios venetų vieta šioje kalbų grupėje neaiški. Dar vartota tarp ilyrų ir trakų gyvenusių pajonų kalba. Apėmė teritoriją į šiaurę nuo Senovės Makedonijos ir į pietus nuo Dunojaus upės. Galbūt artima frygų kalbai.
Pasakytina, kad šis grupavimas ne vienintelis. Anot kitų kalbininkų, artimos buvusios frygų ir trakų kalbos, o armėnų kalba esanti frygų–trakų kalbų palikuonė. Savo ruožtu į kitą pogrupį jungiamos dakų–mizų-ilyrų kalbos, prie kurio šliejasi mesapių kalba, o tolima šio pogrupio palikuonė esanti albanų kalba.
Hipotezės
Be kitų hipotezių, dėl tradiciškai į paleobalkanų kalbų grupę įtraukiamų kalbų esama tokių prielaidų:
Hipotezės kritika
Kai kurie mokslininkai teigia, kad graikų ir frygų kalbų artumo su trakų ir armėnų kalbomis lingvistiniai duomenys nepatvirtina.
Meldutiškio apylinkė
Meldutiškio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tauragnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Sėlės apylinkės ir Tauragnų apylinkės.
Egbertas I
Egbertas (m. 673 m. liepos 4 d.) – Kento karalius, valdęs 664–673 metais.
Biografija
Vyresnysis Erkonberto ir Seksburgos sūnus. Vos įsėdęs į sostą, įsakė užmušti du savo dėdės Ermenredo sūnus (šventus kardininkus Etelbertą ir Etelredą), baimindamasis, kad jie netrukdytų jam užvaldyti karūną. 668 metais Romos popiežius Vitalianas pašventino Teodorą arkivyskupu ir nusiuntė į Britaniją. Teodoras, Kenterbero arkivyskupas, visur įvedė tikybą pagal Romos katalikų pavyzdį, ir tapo pirmuoju Anglijos arkivyskupu.
Egbertas valdė 9 metus ir mirė 673 metais liepos 4 d., palikęs du sūnus Edriką ir Vitredą, bet karūną užgrobė jų dėdė Chlotaris.
Bengas (upė)
Bengas (, dar vadinama Zenza) – upė Angoloje; jos ištakos yra Krištolo kalnuose (šiaurinė Angola). Įteka į Atlanto vandenyną 20 km į šiaurę nuo šalies sostinės Luandos (Bengo provincija). Upės ilgis – 300 km, o baseino plotas – 7370 km². Įrengtas didelis Kiminjos tvenkinys.
Žemutiniuose 90 upės salpos kilometrų yra keletas nedidelių ežerų (tarp jų – Panguila, Quilunda bei Lalama). Bengo upės salpa – pagrindinis Luandoje naudojamos žemės ūkio produkcijos šaltinis. Iki 1889 m., kai buvo pastatytas akvedukas, geriamasis vanduo į Luandą būdavo transportuojamas Bengo upe valtimis plukdomomis statinėmis. Šiais laikais didžioji dalis geriamojo vandens į Luandą atgabenama sunkvežimiais; jis pumpuojamas siurbliais iš Bengo upės.
Upės žiotyse esama mangrovių (Angola – pietinė jų augimo riba regione). Ties Kifangondo vietove (Luandos provincija) įrengta tilapijų ferma, niekur kitur Angoloje akvakultūra nėra kultivuojama.
Prie Bengo upės įvyko keletas mūšių. 1641 m. olandams užėmus Luandą, čia atsitraukė portugalai. 1873 m. dembai, gyvenantys tarp Bengo ir Dandės upių, pradėjo sukilimą prieš kolonizatorius portugalus. 1975 m., per Angolos nepriklausomybės karą, čia įvyko Kifangondo mūšis.
Karloniškės tvenkinys
Karloniškės tvenkinys arba Karloniškės ežeras  – vandens telkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, Varėnos miesto vakarinėje dalyje. Tvenkinio ilgis šiaurės į pietus – 0,39 km, plotis – iki 0,025 km. Altitudė 119,4 m. Krantai žemi, sausi. Rytinėje pakrantėje stūkso daugiabučių gyvenamųjų namų kvartalas, vakarinėje – miesto stadionas. 2010 m. atlikti tvenkinio išvalymo ir pagilinimo darbai. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Merkio upės baseinui.
Švento Kryžiaus kalnai
thumb|230px|Švento Kryžiaus kalnų padėtis Lenkijoje
Švento Kryžiaus kalnai  – kalnagūbris Lenkijos pietuose, aukščiausia Kelcų-Sandomiero aukštumos vieta. Nusidriekę iš šiaurės vakarų į pietryčius per 80 km. Aukštis iki 612 m (Lysicos k.). Sudaryti iš kvarcitų, smiltainio, klinties, vietomis perdengti moreninėmis nuogulomis. Būdingas kalvų–kalvagūbrių kraštovaizdis, vietomis susidariusios kuestos.
Kalnų pašlaitėse auga ąžuolų, pušų miškai, šlaituose – bukų ir kėnių miškai. Įsteigtas Švento Kryžiaus kalnų nacionalinis parkas.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Daniel Silvan Evans
Danielis Silvanas Evansas (Daniel Silvan Evans, 1818 m. sausio 11 d. Lanartas, Keredigionas, Velsas – 1903 m. balandžio 13 d. Lanurinas, Povisas, Velsas) – valų leksikografas, mokytojas, poetas, anglikonų kunigas.
Biografija
Gimė Silvano ir Saros Evansų šeimoje. Mokėsi Tomaso Filipso mokykloje ir Nepriklausomajame koledže Brekone, Povise. Po vedybų su Margareta Volters (Margaret Walters) prisijungė prie anglikonų bažnyčios. 1849 m. buvo įšventintas anglikonų kunigu. Sudarė monumentalų valų–anglų žodyną.
D. S. Evansas 1843 m. išleido „Blodeu Ieuainc“ („Jaunoji gėlė“), 1846 m. „Telynegion“ („Eilėraščiai“), 1850 m. redagavo „Elfennau Gallofyddiaeth“ (veikalas apie mechaniką), o 1851 m. pasirodė „Elfennau Seryddiaeth“ („Astronomijos elementai“). 1847 m. pradėjo sudaryti valų–anglų žodyną, pirmasis tomas buvo baigtas 1852 m., antrasis – 1858 m. 1853 m. jis publikavo valų literato Eliso Veno (Ellis Wynne) leidinį „Bardd Cwsc“ („Miegantis poetas“), o 1853 m. – trečiąjį E. Samuelio „De Veritate“ vertimo leidimą „Gwirionedd y Grefydd Gristionogol“ („Krikščioniško tikėjimo tiesa“). Nuo 1856 iki 1860 m. D. S. Evansas dirbo valų laikraščio „Y Brython“ („Britas“) redaktoriumi. Rašė straipsnius valų enciklopedijai „Y Gwyddoniadur“, 1858 m. pasirodė nedidelis jo tomas apie rašybą „Llythyraeth yr Iaith Gymraeg“ („Valų kalbos raštingumas“). Nuo 1866 iki 1869 m. redagavo tris „Gwaith Walter“ („Volterio darbas“) tomus. 1864 m. redagavo „Y Marchog Crwydrad: Hen Ffuglith Gymreig“ („Klajojantis riteris: sena valų kvailystė“), 1865 m. kitą „Y Bardd Cwsc“ leidimą. Nuo 1871 iki 1875 m. buvo žurnalo „Archaeologia Cambrensis“ redaktoriumi. Iki gyvenimo pabaigos darbavosi dar ne prie vieno veikalo.
D. S. Evansas išgyveno skaudžių netekčių, iki 1887 m. mirė trys sūnūs ir trys dukterys, o 1889 m. eismo įvykyje prie Machinleto žuvo jo žmona. Vienintelis likęs sūnus J. H. Silvanas Evansas (J. H. Silvan Evans), Jėzaus koledžo Oksforde absolventas, visą laiką skyrė darbui prie žodyno, tačiau jo vardas, greta tėvo, minimas tik iv žodyno dalyje.
Paežerių–Rozalimo miškai
thumb|260px|Paežerių miškas prie Kolyčių
Paežerių–Rozalimo miškai – miškai šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone, tarp Pakruojo šiaurėje ir Rozalimo pietuose. Priklauso Pakruojo miškų urėdijos Pakruojo ir Rozalimo girininkijoms. Apima 21,3 km² plotą. Masyvą sudaro Rozalimo šilas ir Paežerių miškas.
Paviršius lygus, šiek tiek banguotas. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję ir velėniniai karbonatiniai sujaurėję priesmėliai. Rytinė miškų dalis nusausinta. Miškais teka Daugyvenės intakas Ežerėlė (su Juodupiu, Vidupiu), telkšo šios upės slėnyje sudarytas Laičių I tvenkinys. Šiaurėje teka Kruojos intakai – Savelis ir Šilia.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 23 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 19 %, brandūs 14 %.
Paežerių–Rozalimo miškuose gyvena šernai, stirnos, lapės, kiškiai, usūriniai šunys, opšrūs, voverės, kiaunės, bebrai, ondatros, jerubės, slankos.
Miškus kerta plentas bei geležinkelio atšaka Pakruojis–Klovainiai. Prie miškų ir aplink esančios gyvenvietės: Rozalimas, Moniūnai, Zigmantiškiai, Akmenynė, Vilkinė, Paežeriai, Laičiai, Krivaičiai, Šinkaučiškis, Bešoniai, Kuosiškiai, Karašilis, Kolyčiai.
1833 metų vergijos uždraudimo aktas
1833 metų vergijos uždraudimo aktas buvo 1833 metais Jungtinės Karalystės parlamento priimtas įstatymas, beveik visoje Britų imperijoje uždraudęs vergiją (išskyrus teritorijas, priklausančias Rytų Indijos kompanijai, Ceilono salą, Šv. Elenos salą).
1998 m. lapkričio 19 d. nustojo galios. Plačios anglų statutinės teisės racionalizavimo metu įstatymas buvo anuliuotas, tačiau vėlesni antivergoviniai įstatymai liko galioti.
Linava (reikšmės)
Linava gali reikšti:
Liudas Mažeika
Liudas Mažeika (g. 1953 m. Kaune) – technikos mokslų daktaras, Kauno technologijos universiteto (KTU) profesorius, Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.
Biografija
1976 m. su pagyrimu baigė Kauno politechnikos institutą, kur įgijo inžinieriaus-matematiko specialybę. Pasiliko dirbti institute, Skaičiavimo technikos katedroje. 1980 m. perėjo dirbti į Ultragarso laboratoriją ir įstojo į aspirantūrą. 1986 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją.
Dėstė KTU Teorinės radiotechnikos katedroje – ėjo docento pareigas, vėliau tapo profesoriumi Telekomunikacijų katedroje. KTU senato narys, KTU matavimo inžinerijos krypties doktorantūros komiteto narys, KTU elektros ir elektronikos krypties doktorantūros komiteto pirmininkas, Lietuvos ir užsienio projektų ekspertas. 2016 m. tapo Lietuvos mokslų akademijos tikruoju nariu. 2014–2016 m. buvo Skaitmeninio modeliavimo laboratorijos vedėjas, nuo 2016 m. yra Kazimiero Baršausko ultragarso mokslo instituto direktorius. Mokslinio darbo sritys: matavimai ultragarsu ir neardomieji bandymai, skaitmeninis ultragarsinių signalų, laukų apdorojimas ir kompiuterinis modeliavimas. Stažavosi mokslo centruose Švedijoje, Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje.