cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skydas ir kalavijas
Siužetas
Tarybinis žvalgas Aleksandras Belovas (vaid. Stanislavas Liubšinas) 1940 m. kartu su vokiečiai repatriantais kaip vokietis Johanas Vaisas atvažiavo į Vokietiją. Ten jis iki 1944 m. abvere išsitarnavo iki oberleitenanto, o po to buvo pervestas į Berlyną, į vieną SS tarnybų. Visą tai laiką Tarybų Sąjungai jis tiekė vertingą žvalgybinę informaciją.
Nueva Italija
Nueva Italija  – miestelis ir savivaldybė Paragvajuje, Centriniame departamente, į pietryčius nuo Asunsjono centro. Įsikūręs į rytus nuo Paragvajaus upės, apsuptas Ipoa pelkynų, bei Ita Ibatė kalvų. Į rytus nuo miesto teka Kaanjabė upokšnis (Arroyo Caañabé). Pro Nueva Italiją eina vietinis kelias Guarambarė-Karapegva.
Istorija
Nueva Italija įkurta XX a. pr. emigrantų iš Italijos.
Šaltiniai
Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Bezantas
Bezantas – aukso moneta ankstyvaisiais viduramžiais. Tuo metu Vakarų Europoje aukso monetų nekaldino, tik sidabrines ir bronzines. O Europoje cirkuliuojančios negausios monetos būdavo iš Viduržemio jūros regiono. Labai vertino musulmonų ir Bizantijos auksines monetas, kurias paprastai ir vadino bezantais.
Žodis bezant kilęs iš, šis – iš 'Konstantinopolis'), o daugelis Bizantijos aukso monetų buvo kaldinama Konstantinopolyje.
Pirmieji bezantai buvo Bizantijos solidai. Vėliau šis žodis ėmė reikšti ir musulmonų kalifatuose kaldintus auksinius dinarus, kuriuos arabai ėmė kaldinti pagal solidus.
Venecijiečiai bezantais vadino Egipto auksinius dinarus. Markas Polas savo pasakojimuose apie keliones į Rytų Aziją bezantais vadino Juan dinastijos monetas. Jo ataskaitose 1 bezantas buvo lygus 20 groutų arba 133⅓ torneselių.
Aukso monetų gamyba Vakarų Europoje vėl pradėta XIII a.:
X–XI a. Anglijoje bezantas buvo lygus dviem sterlingo šilingams. Aukso ir sidabro kursų santykis buvo 1:9.
Aukso monetas naudodavo, kai pinigų mokėjimas turėjo ypatingą, ritualinę reikšmę ar kai reikėjo išreikšti pagarbą.
Bezantai heraldikoje
right|thumb|150px|[[Kornvalio hercogystės vėliava, kurioje pavaizduota 15 bezantų]]
Heraldikoje bezantais vadina auksinius skritulius, kurie simbolizuoja aukso monetas. Auksinis heraldinis bezantas yra vienas iš roundelių.
Prūsų kalba
Prūsų kalba (Prūsiskan ) – vakarų baltų kalba, kuriai artimiausia buvo jotvingių kalba. Kilo iš baltų prokalbės.
Prūsiškai buvo šnekama tarp Vyslos žemupio ir Nemuno (dabartinėje Kaliningrado srityje ir Lenkijos šiaurės vakaruose). Spėjama, kad I–III a. dalį prūsų galėjo būti užkariavę gotai. VIII a. buvo šios prūsų gentys: pamedėnai (Pamedė), pagudėnai (Pagudė), varmiai (Varmė), notangai (Notanga – Herkaus Manto, prūsų sukilėlių vado gimtinė), bartai (Barta), sembai (Semba – gintaro kraštas), nadruviai (Nadruva – čia XVIII a. gyveno Kristijonas Donelaitis), skalviai (Skalva). Prūsų gyventa ir Kulmo žemėje.
Prūsų vardas pirmąkart minimas Bavarų Geografo „Šiaurinio Dunojaus krašto miestų bei sričių aprašyme“ (IX a.). Ten užrašytas krašto vardas Bruzi („Bruzi plus est undique…“). Enchiridiono forma „prūsiskan“ frazėje „en prūsiskan tautan“ „prūsiškame krašte“ (III 17) rodo, kad buvo etnonimas „prūsas“. Tad kraštas pačių prūsų galėjo būti vadinamas *Prūsā „Prūsija, Prūsa“. Šis vardas galėjo atsirasti iš upėvardžio *Prūsā. Dabar vartojama lytis Prūsija – aplotynintas Prūsos variantas.
Ryškesnės prūsų kalbos ypatybės
thumb|190px|Prūsų katekizmas, išleistas Karaliaučiuje 1545 m. (antras leidimas)
Kirčiavimas ir fonetika
Prūsų kalboje, kaip ir lietuvių, buvo laisvas kirtis, dažnai kirčio vieta sutapo su lietuvių kalbos žodžių kirčio vieta, nors būta ir skirtumų. Priegaidėmis prūsų kalba daugiau sutapo su latvių kalba ir skyrėsi nuo lietuvių kalbos. Prūsų akūtinė priegaidė kaip ir latvių (taip pat slavų) buvo kylanti, o lietuvių krintanti; cirkumfleksinė priegaidė prūsų kaip ir latvių (taip pat slavų) buvo kylanti, o lietuvių krintanti. Prūsų ir latvių priegaidžių tarimo būdas – senoviškesnis.
Prūsai išlaikė senąjį dvibalsį ei, o lietuvių ir latvių kalbose kirčiuotas jis palaipsniui virto ie: pr. Deiws,, ; pr. deinan,, ir kt. Junginiai dj, tj, kurie lietuvių kalboje virto afrikatomis dž, č, latvių – šnypščiamaisiais priebalsiais ž, š, prūsų kalboje, atrodo, buvo virtę minkštaisiais d, t : pr. median „miškas“, lie. dial. medžias „t. p.“, la. mežs „t. p.“ Minkštieji priebalsiai g', k' prūsų kalboje išlaikyti kaip ir lietuvių, o latviai juos yra pakeitę: pr. gerwe,, ir kt. Tačiau prūsų kalba, kaip ir visos kitos geriau paliudytos mirusios baltų kalbos bei latvių kalba (visų slavų kalbos – tai pat), senesniuosius priebalsius š, ž yra pavertusios s, z. Šiuo atžvilgiu lietuvių kalba iš visų sateminių kalbų (indoiranėnų satem – „šimtas“) išsiskiria minėtuoju fonetiniu archajiškumu. O praslavų, baltų ir kitų tam tikro arealo kalbų pučiamieji priebalsiai š, ž savo ruožtu yra kilę iš indoeuropiečių prokalbės minkštųjų k, g (žr. satemizacija ir kentuminės kalbos – iš sen. lotynų centum [sk. kentum] – „šimtas“). Mišrieji dvigarsiai an, en, in, un prūsų kalboje išlaikyti visose pozicijose, lietuvių kalboje – tik prieš sprogstamuosius priebalsius, o latvių kalboje visur pakitę: pr. rancko,, ; pr. naktin,, ir kt.
Sala (Švedija)
Sala (SV Sala) – miestas pietryčių Švedijoje, Vestmanlando provincijoje.
Prūsų kalba
Morfologijos ypatybės
Prūsų kalboje buvo išlikusių bevardės giminės daiktavardžių: pr. assaran [azaran],, ; pr. meltan,, ir kt. Prūsai išlaikė senąją o kamieno vardažodžių vns. kilm. galūnę -as, o latviai ir lietuviai turi kitą galūnę: pr. Deiw-as,  pr. swynt-as,,. Taip pat o kamieno būdvardžiai prūsų kalboje dgs. vard. turi tą pačią galūnę -ai kaip ir daiktavardžiai: pr. mīl-ai, ; pr. tickr-ai, Pasitaiko ir galūnė -ei: pr. wert-ei, plg. , . Manoma, kad tiek -ei, tiek -ai yra antrinės, įvardinės kilmes galūnės.
Sala (Švedija)
Geografija
Miestas yra įsikūręs Pietų Švedijoje. Jis yra 116 km į šiaurę nuo Stokholmo.
Prūsų kalba
Morfologijos ypatybės
Prūsų kalbos skaitvardžiai, išskyrus vieną kitą, nesiskiria nuo lietuvių ir latvių skaitvardžių, bet gerokai skiriasi įvardžiai bei jų linksniavimas.
Prūsų kalboje būta tarmių. Tai atspindi prūsų kalbos paminklai. Elbingo žodynėlis parašytas pamedėnų tarmės pagrindu, o visi trys katekizmai remiasi Sembos tarme. Iš šių tekstų galima spręsti, kad pamedėnai buvo išlaikę sveikus ilguosius ī, ū, tuo tarpu sembai juos buvo sudvibalsinę į ej/ij, ui. Sembai, atrodo, buvo išlaikę sveiką ā (kaip dauguma latvių), o pamedėnai jį buvo susiaurinę į o (kaip dalis lietuvių), plg. III katekizmo brāti „brolis“ ir Elbingo brote „t. p.“
Sala (Švedija)
Gyventojai
2005 metų duomenimis mieste gyveno 12 059 gyventojų.
Istorija
Miesto teisės Salai buvo suteiktos 1624 m. Miestelis žinomas dėl savo istorinės sidabro kasyklos. Kasykla uždaryta 1908 m.
Prūsų kalba
Morfologijos ypatybės
XIX amžiuje, susikūrus lyginamajai kalbotyrai, prūsų kalbą tyrė daugiausia vokiečiai. Tačiau labiausiai prūsistikai nusipelnė baltų tautų kalbininkai – du didieji baltistai Janis Endzelynas (Endzelīns) ir Kazimieras Būga, įvairius prūsų kalbos dalykus nagrinėję ir aptarę daugybėje studijų ir straipsnių. Tie ir kiti jų darbai yra išleisti rinktiniuose raštuose. Didžiausias šių dienų prūsistas yra akademikas Vytautas Mažiulis, kuris naujai išleido visų žinomų prūsų kalbos paminklų šaltinius, parengė jų akademinį leidimą su vertimu į lietuvių kalbą ir komentarais, taip pat parašė keturių tomų prūsų kalbos etimologijos žodyną, kuriame prūsų kalbos medžiaga susiejama ne tik su baltų, bet ir su kitų indoeuropiečių kalbų faktais, išleido prūsų kalbos istorinę gramatiką, taip pat parašė daug straipsnių įvairiais prūsistikos klausimais.
Kalbos paminklai
Prūsų kalbos paminklai, nors ir negausūs, bet senesni už lietuvių ir latvių. Pagrindiniai išlikę kalbos paminklai:
Prūsų kalbos būdvardžių galūnė -ai, kaip ir lietuvių kalbos I linksniuotės daiktavardžių -ai, yra įvardinės kilmės, tačiau kito vokalizmo laipsnio, nei lietuvių kalbos būdvardžių, plg. , kur ie iš ei. Dėl ei ir ai kaitos: l-ei-sti (leido) ir l-ai-da, ž-ei-sti (žeidė) ir ž-ai-zda. Taigi tiek prūsų būdvardžių, tiek lietuvių I linksniuotės daiktavardžių bei I linksniuotės būdvardžių galūnės ai/ie(ei) yra įvardinės kilmės.
Kalbos atkūrimas
thumb|Prūsų [[Neofolklorinė muzika|neofolklorinė grupė „Kellan“ 2018 m. festivalyje „Mėnuo Juodaragis“]] Nuo devintojo praėjusio amžiaus dešimtmečio, remiantis lyginamąja istorine baltų kalbotyra, paliudyta senosios kalbos leksika, V. Mažiulio nustatytu prūsų kalbos leksikos santykiu su kitomis baltų kalbomis ir su slavų kalbomis, žodžių daryba, taip pat istorine lokaline buv. Rytų ir Vakarų Prūsijos leksika bei moderniais internacionalizmais, pavyko atkurti prūsų kalbos gramatinę sandarą ir patrigubinti žodyną (šiuo metu apie 7000 žodžių, kurie eksperimento dalyvių ir toliau pildomi). 2006-ųjų vasario mėnesį įkurtas virtualus diskusijų forumas prūsiškai. 2007 m. Pasaulio lietuvių centras Kaune išleido pirmąją knygą dabartine prūsų kalba. Dabar prūsų kalba sparčiai plinta. 2009 m. SIL International rekonstruotą prūsų kalbą paskelbė gyva.
Mokslinio kalbos atkūrimo principai išdėstyti straipsnyje Palmaitis L. Linguistic principles of the recovery of Old Prussian / Western Balts: A historical perspective, Humanities and Social Sciences Latvia, 3 (49) / 2006, p. 44 – 67 (žr. ankstesnę elektroninę versiją ).
Kalba atkurta ir standartizuota paliudytos sembų tarmės pagrindu. Atkurtąja kalba laisvai bendrauja keli žmonės Lietuvoje, Lenkijoje, Latvijoje, raštu vartoja arti 10 žmonių, skaito ir domisi – keliasdešimt žmonių. Dalyvių skaičius nuolat auga, daugiausia Varmijoje-Mozūruose Lenkijoje bei Karaliaučiaus srityje. Pastaruoju metu pagyvėjo susidomėjimas Lietuvoje. Vokietijoje įkurta organizacija „Tolkemita“ taip pat bandė atkurti prūsų kalbą, kviesdami V. Mažiulį ir V. Toporovą.
Prūsų kalbos abėcėlė
Dabartinė prūsų kalba turi 29 abėcėlės raides: Prūsų kalboje raidės Qq, Xx, Yy naudojamos tik svetimiems vardams užrašyti.
Malda „Tėve mūsų“ (iš pirmojo katekizmo prūsų kalba):
„Bazelio epigrama“:
Dešimt Dievo įsakymų prūsų kalba (santykinė rekonstrukcija):
Stai desimts palaipsāi.
Nuorodos
Praprusoj
Kaskadų regionas
Administracinis suskirstymas
Regioną sudaro dvi provincijos (skliaustuose – administracinis centras):
Retija
Retija, senuose rankraščiuose minima Rhaetia - buvusi viena iš Romos imperijos provincijų.
thumb|230px|right|Retija ir kitos [[Romos imperija|Romos imperijos provincijos Alpių kalnų regione po Augusto mirties 14 m.]] thumb|230px|right|Retija ir kitos Romos imperijos provincijos Alpių kalnų regione ir romėnų kelių tinklas apie [[150 m.]] thumb|230px|right|Retija ir kitos Romos imperijos provincijos bei [[Vyskupija|vyskupijos Alpių kalnų regione 395 m.]]
Geografija
Retijos provincija vakaruose ribojosi su Helvetija (Aukštutinė Germanija), rytuose su Noriku, šiaurėje su Vindelicija, pietuose su Cizalpine Galija.
Šiaurinė Retija buvo germanų pasienio dalis senovės Germanijoje, nusitęsianti 166 km pagal Dunojaus upę. Retija buvo sujungta su Italija per Alpių Resijos perėją ir Via Claudia Augusta.
Į buvusią Retijos provinciją dabar įeina rytinės Šveicarijos kantonai, Lichtenšteinas, vakarinės Austrijos Forarlbergo žemė ir didesnioji Tirolio žemės dalis, Vokietijos Badenas-Viurtembergo žemės pietrytinė dalis su Bodeno ežeru, Italijos Lombardijos provincijos šiaurinė dalis. Retijos provincijos Vindelicijos regionas, dabar tai rytinis Viurtembergas ir Bavarijos žemės rytinė dalis. Šiaurinė Retijos provincijos riba Romos imperijos imperatorių - Augusto ir Tiberijaus valdymo laikais buvo Dunojaus aukštupio dalis.
Istorija
Istorijos raštuose minimi retai kaip galingiausia ir karingiausia Alpių kalnų regiono gentis, bet apie jų kilmę ir istoriją mažai žinoma. Titas Livijus aiškiai teigia, kad jie buvo etruskų kilmės. Junianas Justinas ir Plinijus Vyresnysis pranešė tradicija, kad jie buvo dalis žmonių, įsikūrusių Po lygumoje ir buvo galų išvyti į kalnus. Tada jie pasivadino „retais“ lyderio Reto garbei. Žymiai priimtinesnė žodžio kilmė yra iš keltų žodžio rait (kalnų šalis). Net jei retai buvo etruskų kilmės, tuo laiku, kai Retija buvo žinoma romėnams, ji priklausė galų gentims ir taip asimiliavo vietinius gyventojus, kad vėlesnių laikų retus galima laikyti galais, nors tarp jų buvo įsikūrusios ne galų gentys (lepontijai, euganėjai).
Tarp dabartinių vakarinės Austrijos (Retijos regionas) gyventojų dažnai paplitus Y chromosomos haplogrupupė G, kurios santykinai daugiau aptinkama senovėje etruskų gyvenamose srityse.
Retus pirmąkart (bet atsitiktinai) pamini Polibijus ir apie juos mažai buvo girdėti iki Romos respublikos pabaigos. Bet neabejojama, kad jie buvo nepriklausomi, kol Tiberijus ir Drusas juos pavergė 15 m. pr. m. e.
Diokletiano laikais Retija buvo vicarius Italiae vyskupijos dalis ir buvo padalinta į Pirmąją Retiją ir Antrąją Retiją, arba Vindeliciją. Riba tarp jų nėra aiški.
Dėl germanų genčių nuolatinių antpuolių III a. vakarinė ir šiaurinė Retijos provincijos siena buvo nustumta atgal piečiau ir 450 m. Romos imperija kontroliavo tik pietinius Alpių kalnų Retijos regionus.
Per paskutinius Vakarų Romos imperijos metus Retija buvo apleista, bet ją užėmus ostgotams ir valdant Teodorikui Didžiajam, ji iš dalies suklestėjo.
Ekonomika
Šalis labai kalnuota ir jos gyventojai, kai neplėšikaudavo, versdavosi gyvulininkyste ir medienos kirtimu, retai užsiimdami žemdirbyste. Tačiau kai kurie slėniai buvo derlingi, ir juose buvo auginami javai ir vynmedžiai, kurių vynas vėliau buvo laikomas lygiaverčiu Italijos vynui. Augustas mėgo Retijos vyną labiau už kitus. Buvo gan svarbi prekyba derva, medum, vašku ir sūriu.
Nusikaltimas „Formulėje 1“
Nusikaltimas „Formulėje 1“ – 1984 m. Italijoje sukurta veiksmo komedija.
Turinys
Ekscentriškas policijos inspektorius Nikas Džeraldis paskiriamas tirti avarijos „Formulės 1“ lenktynių Monzos trasoje metu žuvusio lenktynininko Kortezo mirties, nes kyla įtarimas, kad bolidas buvo specialiai sugadintas. Tuo pat metu Niko žmonos brolis pavagia mašiną, kurios bagažinėje randa lavoną. Domėdamasis abiem nusikaltimais, inspektorius netrunka aptikti tarp jų ryšį. Galiausiai, bedangstydamas žmonos brolį, Nikas pats netenka darbo, tačiau vis vien mėgina išsiaiškinti abu nusikaltimus. Po pasikėsinimo į jo gyvybę, pagrindiniu įtariamuoju tampa lenktynininkų komandos inžinierius, su kurio žmona Kortezas buvo užmezgę romaną. Antroji auka – žmogus, bandęs inžinierių šantažuoti.
Sharp X1
Sharp X1 buvo namų serijos personalinis kompiuteris, gaminamas „Sharp“ kompanijos nuo 1982 iki 1988. Sharp X1 naudojo Z80 procesorių.
Nors „Sharp Corporation“ kompiuterių padalinys jau buvo išleidęs Sharp MZ seriją, kompanijos televizijos padalinys netikėtai išleido naują X1 kompiuterių seriją. Tuo metu, kai buvo išleistas pirmasis X1 serijos kompiuteris, dauguma asmeninių kompiuterių modelių turėjo integruotą BASIC programavimo kalbos interpretatorių pastoviojoje atmintyje (ROM). X1 tuo tarpu neturėjo BASIC pastoviojoje atmintyje ir Hu-BASIC interpretatorių reikėjo pakrauti iš kasetės. Teigiamas tokio sprendimo privalumas buvo didesnis prieinamas operatyviosios atminties kiekis tuo metu, kol interpretatorius nebūdavo užkrautas. Tokią pačią strategiją naudojo ir Sharp MZ serijos kompiuteriai, jie kartu su X1 buvo vadinami „švariais“ kompiuteriais Japonijoje. X1 korpuso forma buvo daug stilingesnė nei kitų to meto kompiuterių ir buvo galima rinktis įvairias korpuso spalvas.
1984 metais „Sharp“ išleido X1 turbo seriją su aukštesnės rezoliucijos grafika (640x400, kai X1 turėjo 640x200). Platforma turėjo daug patobulinimų, bet procesoriaus dažnis liko 4MHz. 1986 metais „Sharp“ išleido X1 turbo Z seriją su 4096 spalvų analoginiu RGB monitoriumi. 1987 metais išleistas X1 twin buvo paskutinis serijos modelis. Vėliau seriją pakeitė X68000 asmeniniai kompiuteriai.
Liaukingasis drebutis
Liaukingasis drebutis (Exidia glandulosa) – drebučių genties grybų rūšis.
Būdingi požymiai: juodas, blizgantis, garbanotai raukšlėtas gniužulas.
Auga dažniausiai lapuočių miškuose, ant nukritusių, nulūžusių šakų, ypač mėgsta drebulės šakas, nors pasitaiko ir ant spygliuočių šakų. Randamas pavasarį, rudenį, net ir žiemą (iki -10 °C). Nevalgomas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 482
RC Celta de Vigo
Vigo „Celta“ – Ispanijos futbolo klubas, įkurtas Vige susijungus Real Vigo Sporting ir Real Club Fortuna de Vigo klubams. Klubo komanda 2009–2010 m. sezone žaidžia Ispanijos antrojoje lygoje (Segunda División).
Prancūzijos futbolo varžybos 1945–1946 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1945–1946 m.
Varnikai
Varnikai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Trakų Trakų istoriniame nacionaliniame parke, Skaisčio ežero pakrantėje, į vakarus nuo Varnikų miško. Seniūnaitijos centras. Stūkso Varnikų piliakalnis, aptikta V–VI a. senovės gyvenvietė. Yra Varnikų botaninis zoologinis draustinis, pelkynas, pažintinis mokomasis pėsčiųjų takas Varnikų miške.
Varnikų miške yra holokausto aukų kapinės, kuriose palaidoti 1941 m. rugsėjo 30 d. sušaudyti 1446 žydų tautybės asmenys. miniatiūra|200px|left|Kelias Į Varnikus
Istorija
Sovietmečiu buvo įrengta vandens sporto bazė.
Brijuni nacionalinis parkas
thumb|right|200px|Brijuni, 2006 thumb|right|200px|Brijuni, 2006 Brijuni nacionalinis parkas − salų grupė šiaurinėje Adrijos jūros dalyje, prie vakarinių Istrijos krantų; priklauso Kroatijai. Nacionalinis parkas Brijuni salose buvo įkurtas 1983 m. spalio 27 d.
Brijuni salos susideda iš 14 salų ir rifų. Plotas − 36,3 km². Bendras krantų ilgis − 37,8 km. Salas nuo žemyno skiria Fazano sąsiauris, kuris yra už 6 km nuo Pulos − vietinio administracinio centro.
Nuorodos
Brijuni nacionalinis parkas (anglų, italų, kroatų k.)
Buriatai
Buriatai (sav. буряад) – šiaurinės Azijos tauta. Gyvena daugiausia Rusijoje, Užbaikalėje (Buriatijoje – 272 tūkst., Irkutsko srityje – 80,5, Užbaikalės krašte – 70,4), taip pat šiaurės Mongolijoje, šiaurės rytų Kinijoje (Vidinėje Mongolijoje). Populiacija – virš 0,5 mln. žmonių. Kalba mongolų kalboms priskiriama buriatų kalba, taip pat vartoja rusų, kinų, mongolų kalbas. Mongolidai.
Buriatai skirstosi į keletą genčių: bulagatai, echiritai, choriniai ir chongodorai.
Kultūra
Buriatai nuo seno vertėsi gyvulininkyste (augino galvijus, arklius, avis, ožkas, kupranugarius), kaip ir mongolai vertėsi klajokline gyvulininkyste, dalis, augino soras, miežius, vertėsi medžiokle. Nuo XIX a. dauguma buriatų tapo sėslūs – verčiasi žemdirbyste, ganykline gyvulininkyste, žvejyba, dalis dirba pramonės įmonėse. Tradicinis buriatų pastatas – jurta, žiemą gyvendavo žeminėse. Tapę sėslūs pradėjo statyti gryčias (Изба). Būta patriarchato, patriarchalinės vergovės. Išlikęs gausus folkloras, mitai, legendos.
Kazimieravas (Šalčininkai)
Kazimieravas – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Milkūnų.
Buriatai
Istorija
Buriatai susidarė XVI-XVII a. iš šiaurinių mongolų genčių. XVII a. bulagatai, echiritai formavosi į buriatų tautą, tuo tarpu Užbaikalės buriatai buvo valdomi mongolų. Rusijai pradėjus Baikalo žemių kolonizaciją dalis buriatų persikėlė į Mongoliją. Kitos gentys pradėjo konsoliduotis, seslėjo. XIX a. galutinai susidarė buriatų tauta.
Kekešas
right|thumb|250px|Kekešo kalnas Kekešas − aukščiausias Vengrijos kalnas (1014 m) esantis Matros kalnyne, Hevešo medėje.
Vengrijoje, Kekešo kalnas yra trečioje vietoje pagal populiariausią turistų lankomą maršrutą, po Balatono ežero ir Dunojaus. Čia yra daug viešbučių ir slidinėjimo trasų. Kalno viršūnėje iškelta televizijos antena.
Olšanka (Losicės)
Olšanka – kaimas Lenkijos rytuose, Olšankos valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Losicės ir apie 114 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime stovi unitų koplyčia.
Pagardė
Pagardė – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Sedos, prie Varduvos upės ir kelio. Seniūnaitijos centras.
Etimologija
Antanas Salys manė, kad kaimo vardas kilęs nuo upelio Gardė (tikriausiai dabartinis Cedronas, Varduvos intakas, dar vadintas Pagardeniu).
Vilius Gabšys
Vilius Gabšys (g. 1979 m. balandžio 26 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis Kazachstane, Astanos „Tigers“ klube.
Karjerą pradėjo 1997 m. Kauno LKKI-Atletas komandoje. 2005 m. Vokietijos žvaigždžių dienoje laimėjo tritaškių konkursą. 2004 m. sausio 10 d. mače su Klaipėdos „Neptūnu“ įmetė 10 tritaškių iš keturiolikos (71,4 % taiklumu) ir užfiksavo naują LKL įmestų tritaškių per vieną mačą rekordą – 10. „TOPO Centras - Atletas“ rungtines laimėjo 108:91. Šis LKL rekordas vis dar nėra pagerintas.
Sioderhamnas
Sioderhamnas (SV Söderhamn) – miestas centrinėje Švedijoje, Helsinglando provincijoje.
Sirakūzai
thumb|250px|right|Senovės graikų teatras Sirakūzuose
Vilius Gabšys
2010 m. lapkričio 5 d. pasirašė sutartį su Mažeikių „Mažeikiais“. 2011 m. sausio 19 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Kazachstano Astanos „Tigers“ klubu.
Sirakūzai
Sirakūzai  – Italijos miestas rytinėje Sicilijos pakrantėje; provincijos centras. 123,4 tūkst. gyventojų (2007). Kartą Cicerono apibūdintas kaip „didžiausias graikų miestas ir pats gražiausias iš jų visų“, dabar Sirakūzų senamiestis yra UNESCO pasaulio paveldo objektas. Yra istorinių-turistinių pramogų („Dionisijaus ausys“). Istorinis centras atstatomas nuo 1990 m.
Sioderhamnas
Gyventojai
2005 metų duomenimis, mieste gyveno 12 056 gyventojų, iš viso Sioderhamno savivaldybėje (švediškai – Söderhamns kommun) gyvena 25 647 gyventojų.
Sirakūzai
Graikų laikotarpis
Sirakūzai ir jo apylinkės buvo apgyvendintos nuo senovės laikų. Tai rodo radiniai Stentinello, Ognina, Plemmirio, Matrensa, Cozzo Pantano ir Thapsos, kuris turėjo ryšių su Mikėnų Graikija, kaimuose.
Vilius Gabšys
Nuo 2011 metų rugsėjo žaidžia Britanijos lietuvių krepšinio lygoje (mėgėjų lyga) atstovaudamas „Klevas“ ekipai.
Sioderhamnas
Istorija
Miesto teisės Sioderhamnui buvo suteiktos 1620 m.
Kaltanėnų valsčius
Kaltanėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kaltanėnai.
Sirakūzai
Graikų laikotarpis
Sirakūzai buvo įkurti 734 ar 733 m. pr. m. e. graikų naujakurių iš Korinto, vadovaujami Archiaso, kuris pavadino miestą Sirako, turėdamas galvoj netoli buvusią pelkę. Senovės miesto branduolys buvo maža Ortygijos sala. Naujakuriai pamatė, kad sala derlinga, o vietinės gentys geranoriškai nusiteikusios. Miestas augo ir klestėjo ir vienu metu buvo galingiausias graikų miestas visoj Viduržemio jūroje. Įkurtos kolonijos: Akrai (664 m. pr. m. e.), Kasmenai (643 m. pr. m. e.) ir Kamarina (598 m. pr. m. e.). Pirmo kolonisto palikuonys, vadinami Gamoroi, valdė, kolKillichiroi, žemesnioji miesto klasė, juos ištrėmė. Tačiau jie sugrįžo į valdžią 485 m. pr. m. e. Gelo, Gelos valdovo, dėka. Pats Gelo tapo miesto despotu ir perkėlė Gelos, Kamarinos and Megeros gyventojus į Sirakūzus pastatyti naujus Tychės ir Neapolio kvartalus už miesto sienų. Jo naujų statybų programai priklausė naujas teatras, suprojektuotas Damokopo, kuris suteikė miestui klestintį kultūrinį gyvenimą: tai pritraukė Eschilą, Ario iš Metimos, Eumelą iš Korinto ir Sapfo, kuri buvo ištremta iš Militenės. Kylanti Sirakūzų galia padarė konfliktą su Kartagina, kuri valdė vakarinę Siciliją, neišvengiamu. Himeros mūšyje Gelo, susijungęs su Teronu iš Agrigento, įtikinamai nugalėjo Afrikos pajėgas, vadovaujamas Hamilkaro. Šventykla Atėnės garbei (šalia dabartinės katedros) buvo pastatyta šiam įvykiui priminti.
Kaltanėnų valsčius
Istorija
XX a. tarpukariu lenkams okupavus rytinę Lietuvą, 1929 m. balandžio 22 d. lenkai įkūrė Kaltanėnų valsčių vietoje Linkmenų valsčiaus. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Švenčionėlių rajonui (7 apylinkės).
Počajivo lavra
thumb|230px|Počajivo lavra Počajivo lavra – pravoslavų vienuolynas, pastatytas ant 60 m aukščio kalvos Počajive, Ternopilio srityje, Ukrainoje, apie 50 km nuo Ternopilio. Tai didžiausia šventykla Voluinėje, laikoma viena švenčiausių vietų stačiatikiams Vakarų Ukrainoje. Pirmąkart Počajivo vienuolynas paminėtas 1527 m., mongolų invazijos metu.
Sirakūzai
Graikų laikotarpis
Po Gelo valdė jo brolis Hiero, kuris kovojo su etruskai prie Kumų 474 m. pr. m. e. Simonidas iš Keoso, Bachilidas ir Pindaras, kurie lankėsi rūmuose, šlovino jo valdymą. Trasibulas (467 m. pr. m. e.) įvedė demokratinį režimą. Miestas plėtėsi į Siciliją, kovodamas su maištingais Sikulais, ir Tirėnų jūroje rengė ekspedicijas į Korsiką ir Elbą. Vėlyvam V a. pr. m. e. Sirakūzai kovojo su Atėnais, kurie norėjo daugiau resursų Peloponeso kare. Sirakūzai gavo Spartos, Atėnų priešo kare, generolo paramą nugalėti atėniečius, sunaikinti jų laivus ir palikti mirti nuo bado saloje (Sicilijos ekspedicija). Sirakūzai suteikė 3000 hoptilų parama Kyro Jaunesniojo Dešimties Tūkstančių Armija.
Po to, IV a. pr. m. e. pradžioje, tironas Dionisijus Vyresnysis kovojo su Kartagina ir nors prarado Gelą ir Kamariną, neleido užimti visos Sicilijos. Po konflikto pabaigos Dionisijus pastatė didžiulę tvirtovę Ortigijos saloje ir 22 km ilgio sienas juosiančias visus Sirakūzus. Po antro ekspansijos laikotarpio, kurio metu buvo sugriauti Naxos, Katanija ir Lentinai, prasidėjo karas su Kartagina (397 m. pr. m. e.). Po įvairių sėkmės posūkių kartaginiečiai sugebėjo apsiausti pačius Sirakūzus, bet maras juos nustūmė atgal. Sutartis 392 m. pr. m. e. leido Sirakūzams praplėsti valdas įsteigus Adrano, Ankonos, Adrijos, Tindario ir Tauromenų miestus ir užkariavus Regio Kalabriją žemyne. Be karo reikalų Dionisijus garsėjo kaip meno rėmėjas ir pats Platonas kelis kartus lankėsi Sirakūzuose. thumb|280px|left|Sirakūzų apgultis. [[XVII a. graviūra.]] Jo įpėdinis buvo Dionisijus Jaunesnysis, kurį Dionas ištrėmė 356 m. pr. m. e. Tačiau dėl vėlyvesnio tironiško valdymo, Dionisijus susigrąžino sostą 347 m. pr. m. e. Timoleonas įvedė demokratišką vyriausybę 345 m. pr. m. e. Užsitęsusios vidinės kovos susilpnino Sirakūzų įtaką saloje ir Timoleonas bandė pataisyti situaciją kartaginiečius prie Krimiso upės 339 m. pr. m. e. Partijų rietenos atsinaujino po jo mirties ir baigėsi kito tirono, Agatoklio, iškilimu, kuris užėmė valdžią 317 m. pr. m. e. Jis atnaujino karą prieš Kartaginą su kintančia sėkme. Jis laimėjo moralinę pergalę perkeldamas karą į Kartaginos žemes Afrikoje, padarydamas daug žalos priešui. Tačiau karas baigėsi taikos sutartimi, kuri nedraudė kartaginiečiams kištis į Sirakūzų politiką po Agatoklio mirties (289 m. pr. m. e.). Piliečiai paprašė Pyro iš Epyro pagalbos. Po trumpo Pyro valdymo Hiero II užėmė valdžią 275 m. pr. m. e.
Hiro įpėdinis Hironimas (valdė nuo 215 m. pr. m. e.) nutraukė taiką su romėnais, kurie vadovaujami Marko Klaudijaus Marcelo apsiautė miestą 214 m. pr. m. e. Manoma, kad miestas krito taikos partijai atidarius mažas duris derėtis dėl taikos, bet romėnai pro jas prasiveržė ir paėmė miestą, nužudydami Archimedą.
Nuo Romos valdymo iki Viduramžių
thumb|300px|Romėnų [[amfiteatras.]]
FK Techninė instaliacija Kaunas
Kauno „Techninė instaliacija“ – Lietuvos futbolo klubas iš Kauno.
Sirakūzai
Nuo Romos valdymo iki Viduramžių
Nors nuolat smukdami Sirakūzai išliko Romos valdžios Sicilijoje sostine ir pretoriaus vieta. Miestas liko svarbiu uostu prekiaujant tarp rytinių ir vakarinių imperijos dalių. Krikščionybė mieste paplito Pauliaus iš Tarso ir švento Marziano, pirmojo miesto vyskupo, padariusio Sirakūzus vienu iš pagrindinių proseolitizmo (Čia: religijos pakeitimo) centrų vakaruose, pastangomis. Persekiojimo laikotarpiu buvo išraustos katakombos dydžiu nusileidusios tik Romos.
Po vandalų valdymo Sirakūzus ir salą Bizantijos sugrąžino Belisarijus (535 m. gruodžio 31 d.). Nuo 663 iki 668 m. Sirakūzuose buvo Konstantino II dvaras kaip ir visos Sicilijos bažnyčios centras.
FK Techninė instaliacija Kaunas
Istorija
Komanda įkurta prie Lietuvos ir Nyderlandaų bendros įmonės UAB „Techninė instaliacija“.
Sirakūzai
Nuo Romos valdymo iki Viduramžių
Kita apsiaustis 878 m., pasibaigusi žiauriu miesto nuniokojimu, pradėjo du šimtmečius musulmonų valdymo. Sirakūzai perleido sostinės statusą Palermui. Katedra buvo paversta mečete ir ketvirtis Oligijos salos perstatyta Islamo stiliumi. Miestas vis tiek palaikė svarbius prekybinius ryšius ir namuose klestėjo kultūrinis gyvenimas: keletas arabų poetų, įskaitant Ibn Hamdį, svarbiausią XII a. Sicilijos poetą, gyveno čia.
FK Techninė instaliacija Kaunas
Istorija
2008 m. debiutavo III lygoje.
Sirakūzai
Nuo Romos valdymo iki Viduramžių
1194 m. Henris VI iš Švabijos užėmė Sirakūzus. Po trumpo Genujos valdymo (1205–1220 m.), pagyvinusio prekybą, Sirakūzus susigrąžino imperatorius Frederikas II. Jis pradėjo Castello Maniace, Vyskupo rūmų ir Belomo rūmų statybas. Frederiko mirtis atnešė neramumus ir feodalinę anarchiją. Kovoje tarp Andžou ir Aragono monarchijų, Sirakūzai palaikė Aragoną ir nugalėjo Andžou 1298 m. gaudami iš Ispanijos valdovų daug privilegijų. Boroniškų šeimų pranašumas matyti Abela, Čiaramonte, Nava, Montalto rūmų statyboje.
Šiuolaikiniai Sirakūzai
300px|thumb|[[Archimedas|Archimedo aikštė.]]
Tiraspolis
Pavadinimas kilo iš graikiško Dniestro upės pavadinimo Tyras + polis (graik. – „miestas“).
Sirakūzai
Šiuolaikiniai Sirakūzai
Po Italijos sujungimo 1865 m. Sirakūzai vėl tapo provincijos sostine. 1870 m. sienos buvo nugriautos ir pastatytas tiltas į Ortigijos salą. Po metų buvo nuvestas geležinkelis.
Miestas buvo smarkiai sugriautas po sąjungininkų ir vokiečių bombardavimo 1943 m. Po Antrojo pasaulinio karo šiauriniai Sirakūzų kvartalai patyrė smarkią, dažnai chaotišką, plėtrą dėl greitos industrializacijos.
Tiraspolis
Istorija
Viduramžiais šios apylinkės buvo tarpinė (buferinė) zona tarp totorių ir moldavų. 1792 m., kai Rusijos imperija išsikovojo priėjimą prie Dniestro upės, Aleksandras Suvorovas totorių gyvenvietės Hagi-bei vietoje pastatė įtvirtinimą, ginantį vakarines imperijos sienas. 1812 m. Rusija užėmė pusę Moldovos teritorijos. 1828 m. mieste pradėjo veikti muitinė. 1929–1940 m. Tiraspolis – Moldavijos autonominės socialistinės respublikos sostinė. 1941 m. miestą užėmė vokiečiai, 1941-1944 m. miestą valdė Rumunija. Po Antrojo pasaulinio karo Tiraspolis buvo vienas labiausiai industrializuotų Moldavijos TRS miestų. Po 1990 m. referendumo Tiraspolis tapo nepripažintos Padniestrės sostine.
Gyventojai
2004 m. lapkritį mieste gyveno 159 163 gyventojai.
Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
Miestai partneriai
Tiraspolis yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:
Įprasto pamišimo istorija
Įprasto pamišimo istorija  – 1981 m. sukurta drama pagal rašytojo Charles Bukowski kūrinius.
Turinys
Čarlis – prasigėręs poetas, grįžtantis gyventi į Los Andželą, kur vėl įsikuria prastame rajone, savo buvusios žmonos kaimynystėje. Visas jo gyvenimas – tai alkoholis ir atsitiktinės moterys, kurių dėka jis semiasi įkvėpimo. Vis dėlto pažintis su save mėgstančia žaloti prostitute Kass gerokai pakeičia Čarlį ir jis ima jausti merginai kur kas gilesnius jausmus.
Po kurio laiko Čarlio kūryba sulaukia dėmesio ir jis gauna kvietimą vykti dirbti į Niujorką. Jis išvažiuoja ir ryšys su Kass nutrūksta. Po kurio laiko, neištvėręs sterilių sąlygų, Čarlis grįžta į Los Andželą, kur sužino, kad Kass nusižudė.
Apdovanojimai
thumb|160px|right|Kass
Molavėnai
Molavėnai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių. Pro kaimą teka Skirtinas, jo ir Kliūkės santakoje stūkso Skirtino akmuo, kaime auga kitas gamtos paminklas – Molavėnų ąžuolas, stūkso Molavėnų piliakalniai.
Pagiai
Pagiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Kražių.
Istorija
Kaimas pirmą kartą minimas 1575 m.
Molavėnai
Istorija
Pokariu kaime buvo Kęstučio apygardos partizanų štabas.
Ryklė
Ryklė – virškinimo sistemos dalis, prasidedanti nuo išorinio kaukolės pamato, esanti už burnos, nosies ertmių. Tai piltuvo pavidalo 12-15 cm ilgio vamzdelis. Skiriamos nosinė, burninė ir gerklinė ryklės dalys. Ryklė tęsiasi iki VI kaklo slankstelio, o po juo pereina į stemplę.
Ryklės sienelę sudaro raumeninis audinys, kuris susitraukinėja valingai ir padeda nuryti maistą. Į ryklę atsiveria nosies ertmė, ausies trimitas. Antgerklis atskiria gerklas nuo ryklės. Ryklėje kryžiuojasi maisto ir oro takai. Dvi apatinės ryklės dalys yra maisto slinkimo kelias iš burnos ertmės į stemplę, o visa ryklė yra (arba gali būti) oro kelias į plaučius.
Ryklės raumenys
Ryklės raumenys pagal funkciją yra dviejų rūšių - išilginiai, kurie pakelia ryklę rijimo metu ir sutraukiamieji, kurie kąsnį „neša“ tolyn į stemplę.
2. Gomurinis ryklės raumuo - aprašytas gomurio straipsnyje.
1. Viršutinis ryklės sutraukiamasis raumuo (m. constrictor pharyngis superior) - prasideda nuo įvairių kaukolės pamato struktūrų, eina horizontaliai atgal į medialinę pusę ir susipina ryklės siūlėje. Raumuo turi šias dalis: sparninę (prasideda nuo pleištakaulio sparninės ataugos), žandinę (prasideda nuo sparninės apatinio žandikaulio siūlės), malamąją (prasideda nuo apatinio žandikaulio malamosios poliežuvio linijos, liežuvinę (prasideda nuo liežuvio skersinio raumens.
2. Vidurinis ryklės sutraukiamasis raumuo (m. constrictor pharyngis medius) - prasideda nuo poliežuvinio kaulo dviejose vietose, todėl yra dvi šio raumens dalys: kremzlinė (raumens skaidulos prasideda nuo mažųjų ragų) ir ragelinė (skaidulos prasideda nuo didžiųjų ragų). Vienos skaidulos kyla, kitos leidžiasi. Raumens skaidulos susipina ryklės siūlėje.
3. Apatinis ryklės sutraukiamasis raumuo (m. constrictor pharyngis inferior) - prasideda nuo gerklų kremzlių ir baigiasi ryklės siūlėje, kur susipina šio raumens skaidulos. Raumuo turi dvi dalis: skydinę (skaidulos prasideda nuo skydinės kremzlės plokštelės) ir žiedinę (raumens skaidulos prasideda nuo žiedinės kremzlės šoninės pusės). Apatinės šio raumens skaidulos pereina į stemplės pradžią.
Rijimo procesas
Susitraukiant burnos dugno raumenims, liežuvis stumia suformuotą maisto kąsnį tarp savęs ir kietojo gomurio žiočių link. Liežuvio šaknis nulenkia antgerklį. Minkštojo gomurio raumenys pakelia laisvąjį gomurio kraštą, kuris užveria nosiaryklę. Išilginiai ryklės raumenys kelia ryklę prieš judantį kąsnį. Sutraukiamieji raumenys paeiliui susitraukia ir nustumia kąsnį į stemplę.
Gerklos – priekinėje kaklo srityje esantis neporinis 3,5-4,5 cm ilgio vamzdelis, jungiantis ryklę su gerkle. Gerklos be kvėpavimofunkcijos, atlieka ir balso produkavimo funkciją – jose yra balso aparatas. Jų griaučiai – kremzlės, kurias jungia raiščiai ir sąnariai. Gerklos panašios į piltuvėlį, kurio sienelės sudarytos iš kelių kremzlių. Šios viena su kita sujungtos raumenimis ir raiščiais. Pro gerklas eina tik oras. Į jas negali patekti maistas, nes ryjant įėjimą į gerklas uždaro antgerklis, ir maistas pakliūva tik į stemplę. Valgant nereikėtų kalbėti, nes antgerklis nevisiškai uždaro įėjimą į gerklas, ir ryjamas maistas gali pakliūti į kvėpavimo takus – žmogus užspringsta. Kosulys (staigus ir smarkus oro iškvėpimas pro burną) padeda pašalinti svetimkūnius iš apatinių kvėpavimo takų. Tarp gerklų kremzlių yra raumenys, kurie judina kremzles viena kitos atžvilgiu. Priekiniame kaklo paviršiuje, ypač vyrų, matyti iškyšulys, vadinamas Adomo obuoliu (prominentia larynqea). Gerklos prasideda IV kaklo slankstelio lygyje ir tęsiasi žemyn, per 3 slankstelius. Taigi ties VI kaklo slanksteliu gerklos betarpiškai pereina į gerklę. Jos yra žemiau poliežuvinio kaulo, simetriškoje sagitalinėje plokštumoje. Užpakalyje gerklų yra ryklė ir pradinė stemplės dalis, o iš šonų – stambios kaklo kraujagyslės ir nervai. Iš priekio gerklas dengia kaklo oda, poodinis kaklo raumuo ir raumenys, esantieji žemiau poliežuvinio kaulo. Gerklos yra įsuptos į priešgerklinę kaklo fasciją. Jos puriuoju jungiamuoju audiniu suaugusios su aplinkiniais organais ir todėl gana paslankios. Juda ryjant, kvėpuojant ir judinant
Gomurys - burnos ertmės viršutinę sieną sudarantis raumeninis kaulinis darinys. Yra dvi jo dalys - arčiau burnos plyšio esantis -kietasis gomurys, turintis kaulinį pamatą ir arčiau žiočių esanti dalis - minkštasis gomurys, kurį sudaro skersaruožiai raumenys. Gomurys skiriaburnos ertmę nuo nosies ertmės, o minkštoji jo dalis ryjant maistą dar ir uždaro nosiaryklę, kad į ją nepatektų maistas. Gomurio vidurio linijoje gali būti sagitaline kryptimi einantis iškilimas - gomurio velenas. Jį sudaro kaulai.
Stemplė – virškinimo sistemos organas, esantis 25 cm ilgio, 2-3 cm skersmens ir jungiantis ryklę su skrandžiu. Tai raumeninis vamzdelis, susidedantis iš trijų dangalų: gleivinės (tunica mucosa), raumeninio (tunica muscularis) ir išorinio dangalo – adventicijos (tunica adventitia). Raumeninis dangalas sudarytas iš dviejų skaidulų sluoksnių: išorinio (išilginių skaidulų) ir vidinio (žiedinių lygiųjų (nevalingų) raumenų skaidulų). Abu sluoksniai susitraukia vienu metu ir peristaltiniais judesiais stumia maistą skrandžio link.
Stemplė (kairėje) pereina į skrandį
Stemplė skirstoma į tris dalis: kaklinę, krūtininę ir pilvinę. Yra 5 stemplės susiaurėjimai: 2 anatominiai – ten kur stemplę spaudžia kairysisbronchas ir diafragma, bei 3 fiziologiniai – kur ryklė pereina į stemplę, ten kur aorta spaudžia stemplę ir stemplės raukas, kur ji pereina į skrandį. Ramybės būvyje ji suplota iš priekio į užpakalį, jos sienos susiglaudusios. Stemplė tęsiasi priešais stuburą, praeina per kaklą ir krūtinę, perveriadiafragmą ir iškart patenka į skrandį. Ji prasideda ties VI–VII kaklo, o baigiasi – ties XI krūtinės slanksteliu.
Lietuvos futbolo sistema
miniatiūra|[[LFF stadionas (2023)]] miniatiūra|[[S. Dariaus ir S. Girėno stadionas (2023)]]
Lietuvos futbolą reguliuoja Lietuvos futbolo federacija.
Ji organizuoja varžybas Lietuvoje, atstovauja Lietuvai UEFA bei FIFA. Atsakinga už nacionalines ir moterų rinktines, vyrų bei moterų lygų bei taurės varžybas, salės futbolo (futsalo) vyrų ir moterų klubų bei rinktinių varžybas, bei paplūdimio futbolo klubų bei nacionalinių futobolo rinktinių varžybas.
Apžvalga
Nors Lietuva ne futbolo šalis, futbolas yra masiškiausia sporto šaka Lietuvoje – 2020 m. registruotų futbolo žaidėjų siekė 31 tūkst. Iki 2024 m. siekiama šį skaičių padidinti iki 45 tūkst.
2020 m. gruodį, LFF duomenimis, Lietuvoje buvo 365 futbolo klubai, 27 futsalo klubai, 9 paplūdimio futbolo klubai, 245 masinio futbolo klubai. Lietuvoje yra 127 pilnų matmenų natūralios vejos futbolo aikštės, 27 dirbtinės dangos, 112 futsalo aikštelės. Lietuvoje yra 36 treneriai, turintys UEFA Pro licenciją, 128 UEFA A licenciją, 242 UEFA B licenciją ir 205 LFF C licenciją.
Lygų sistema bei organizatoriai
LFF organizuoja ketverius vyrų futbolo klubų lygmenis. A lygos, I lygos (profesionalios), II ir III lygos (mėgėjiškos) varžybas. LFF pavedimu Lietuvos futbolo klubų asociacija organizuoja A lygos varžybas. Sutarties su LFF pagrindu, Asociacija Lietuvos futbolo klubų sąjunga (aLFKS) organizuoja Pirmos lygos futbolo pirmenybes. II lygos varžybas iki 2021 m. organizavo Kauno AFF ir Telšių AFF, o nuo 2022 m. perėmė LFF. Už III lygos varžybų organizavimą atsakingos 10 apskričių futbolo federacijų. Penktojo bei žemesnių lygmenų (SFL A, B, C ir D divizionai) vyrų klubų varžybas Vilniaus regione organizuoja Sekmadienio futbolo lyga (SFL). Šiuo metu SFL savo veiklą vykdo nepriklausomai nuo LFF.
Lygos
Antroji pagal stiprumą yra LFF I Lyga (dalyvauja 12–16 komandų). A lygoje ir I lygoje žaidžia profesionalūs klubai.
Trečioji pagal stiprumą yra LFF II Lyga (dalyvauja 16–20 komandų). Iki 2021 m. lyga buvo sudaryta iš dviejų zonų – Pietų ir Vakarų, anksčiau dar buvo Šiaurės bei Rytų zonos (panaikintos dėl dalyvių trūkumo). III lygos zonų varžybas, dėl dalyvių trūkumo, tik 6 federacijos organizuoja penkiose zonose. II ir III lygose dalyvauja mėgėjų klubai, profesionalių klubų dublerinės/dukterinės komandos. Penktajame lygmenyje yra Sekmadienio futbolo lyga (joje žaidėjų registravimas paprastesnis)
A Lygos laimėtojams sezono pabaigoje įteikiama LFF Čempionato taurė bei pereinamoji LFF Čempionų taurė, šis klubas įgyja teisę atstovauti Lietuvai UEFA Čempionų lygos turnyre. Priklausomai nuo UEFA skaičiuojamo Lietuvos futbolo klubų koeficiento, (šiuo metu 2-3 vietas užėmusios) komandos įgyja teisę dalyvauti UEFA Europos lygos turnyre. LFF taurės laimėtojai taip pat įgyja teisę dalyvauti UEFA Europos lygoje. Paskutinę vietą A lygoje užėmusi komanda iškrenta į I lygą.
Dėl įvairių priežasčių klubams pasitraukus iš varžybų, arba nusprendus dalyvauti žemesnėje lygoje, sekančiame sezone jų vietas užpildo žemesnėse lygose žemesnes pozicijas užėmusios komandos. Galutinį komandų skaičių bei dalyvių sąrašą nustato LFF licencijavimo procesas. Komandos norinčios dalyvauti atitinkamoje lygoje, privalo patenkinti lygos sportinius, finansinius bei teisinius kriterijus. Nepatenkinus visų reikalavimų, leistinos apeliacijos, po kurių klubams kartais įmanoma dalyvauti išimties tvarka.
Kitos klubinės varžybos
Be didžiojo (11x11) futbolo Lietuvoje vyksta ir kitos vyrų klubinės varžybos: mažojo (mini) futbolo (8x8; 7x7; 6x6; 5x5), salės futbolo (futsalo) čempionatas bei taurės varžybos, bei paplūdimio futbolo čempionatas bei taurės varžybos.
Taip pat vyksta varžybos tam tikroms amžiaus grupėms: senjorų (virš 35; virš 40; virš 45; virš 50), studentų lyga, įvairių amžių jaunimo (nuo U-6 iki U-19), tarpmokyklinės berniukų futsalo žaidynės.
Moterų futbole vyksta klubinės varžybos, įvairaus amžiaus mergaičių futbolo varžybos, moterų futsalo varžybos, tarpmokyklinės merginų futsalo žaidynės.
Organizuojami masinio futbolo turnyrai, vyksta įmonių lygos čempionatas.
Apskričių futbolo federacijos
Lietuvoje yra 10 apskričių futbolo federacijų (AFF). AFF atsakingos už III lygos varžybų organizavimą, ir už visų kitų futbolo renginių veiklą savo apskrityje.
Vilniaus rajono futbolo sąjunga
<div style="float: right; width: 30%; font-size:85%; line-height: 1.2em; background-color: lightgrey; padding: 0.6em; text-align:justify;"> Vilniaus RFS sudaro 60 narių :
Futbolas Vilniuje yra labai populiarus, yra daug klubų, daug aikščių, atstumai tarp dalyvių nedideli. VRFS sudaro 56 klubai Vilniaus regione ir 4000 dalyvių bei 5000 vaikų, kurie žaidžia futbolą. Per metus VRFS varžybose sužaidžiama apie 3000 rungtynių. A lygoje Vilnių atstovauja vienas iš stipriausių Lietuvos klubų FK Žalgiris, bei šį sezoną iš Trakų persikėlę FK Riteriai. Pirmojoje lygoje žaidžia 4 Vilniaus komandos, o antrojoje - 3.
Nuo 2012 metų VRFS prezidentu buvo Paulius Malžinskas, tačiau po konfliktų su Lietuvos futbolo federacijos vadovybe, 2019 m. buvo suspenduotas iš LFF VK, o buvo pašalintas iš LFF dvejiems metams. atsistatydino iš VRFS prezidento pareigų. Naujuoju prezidentu buvo išrinktas Deividas Šemberas.
Varžybos
VRFS 2019 m. organizavo šias varžybas:
Vilniaus RFS interneto svetainė: vrfs.lt
Kauno apskrities futbolo federacija
<div style="float: right; width: 30%; font-size:85%; line-height: 1.2em; background-color: lightgrey; padding: 0.6em; text-align:justify;"> Kauno AFF sudaro 25 nariai :
Sporto klubas „Savingė“ • Viešoji įstaiga „Sporto perspektyvos“ (FK „Nevėžis“) • Karmėlavos B.Buračo vid. mok. sporto klubas „Neris“ • Futbolo klubas „Prienai-Valdima"      •  VšĮ „LKKA futbolo ir rankinio sporto centras“  •  Futbolo klubas „Kauno Žalgiris“     •  Kauno sporto klubas „Setas“     •  Kėdainių futbolo klubas „Futbolas visiems“    •  VŠĮ Futbolo bendruomenės klubas „Kaunas“    •  VšĮ "Jonavos futbolas" (FK „Jonava“) •  VšĮ „D.Maciulevičiaus futbolo mokykla“     •  FC „Inkaras“ asociacija      •  Futbolo klubas “Lygis“      •  Asociacija Linksmakalnio sporto klubas     •  VšĮ Futbolo mokykla „Olimpas“      •  Futbolo klubas „Danspin“      •  VŠĮ „Hegelmann Litauen“      •  VšĮ Garliavos futbolo klubas     •  VšĮ Kauno vaikų ir jaunimo futbolo mokykla „Fortūna“ •  VšĮ Prienų futbolo mokykla     •  VšĮ Futbolo klubas „Vytis“     •  VšĮ Sporto mėgėjų klubas „Vikingai“   •  VšĮ Futbolo klubas „Aleksotas“  •  VšĮ „Kauno futbolo akademija“ (Be1 NFA) •  VšĮ futbolo klubas „Aidas“ Administracija: Dainius Šumauskas (prezidentas), Anton Hegelmann, Karolis Dieninis, Kazimieras Dranginis, Saulius Skibiniauskas, Šarūnas Tamulynas, Ramunė Pikčilingytė. Atnaujinta
Varžybos
KAFF 2019 m. organizavo šias varžybas:
Salės futbolo:
Eskudas
Etimologija
Žodžiai ir  reiškia 'heraldinis skydas', 'skydas' (iš  'skydas'). Monetos taip buvo pavadintos, nes praktiškai visos jos turėjo herbinio skydo atvaizdą. . Kilmės ir prasmės požiūriu giminingi pinigų pavadinimai yra itališkas skudas ir prancūziškas ekiu ( iš 🇫🇴), nes abu kilę iš.
Lietuvos futbolo sistema
Kauno apskrities futbolo federacija
LMFL (Lietuvos mėgėjų futbolo lyga) organizuoja
Eskudas
XV–XVIII a. monetos
Naujaisiais laikais auksinius eskudus kaldino Ispanija ir Portugalija. :
Lietuvos futbolo sistema
Kauno apskrities futbolo federacija
MFL (Mini futbolo lyga) organizuoja
Kauno AFF interneto svetainė: kaff.lt
LFML interneto svetainė: lfml.lt
MFL interneto svetainė: mfl.lt
Klaipėdos apskrities futbolo federacija
<div style="float: right; width: 30%; font-size:85%; line-height: 1.2em; background-color: lightgrey; padding: 0.6em; text-align:justify;"> Klaipėdos AFF sudaro 23 nariai :
VĮ "Gargždų futbolas" (FK Banga) • VĮ "Kretingos Minija" • VĮ "Neptūno futbolo klubas" • VĮ "Šilutės sportas" (FK Šilutė) • Sporto klubas "Gargždų Taškas" (Gargždų Pramogos–SC) • Klaipėdos rajono sporto klubas "Plikiai" • VĮ "Futbolo klubas "Rosa" • FK "Sendvaris" • VĮ "Klaipėdos futbolo mokykla" (Klaipėdos FM) • VĮ "Klaipėdos Baltai" • VĮ "K. Ivaškevičiaus futbolo akademija" (FA KFA) • VĮ "Minijos futbolo akademija" • Futbolo klubas"Gintaras" • VšĮ "Palangos futbolas" • Klaipėdos m. veteranų FSK "Klaipėdos veteranai" • Futbolo klubas "Šilutės veteranas" • Asociacija "Atlanto Veteranai" • Sporto klubas "Nautica" • Futbolo klubas "Granata" • Futbolo klubas "Klaipėdiečiai“ (FC Klaipėda City) • "FK sokeris" (FK Kretingos Grūdai) • Klaipėdos miesto futbolo klubas "Baltai" • VĮ Futbolo klubas "Meglaras" (FK Danės Perlas) Vykdomasis komitetas: Rimantas Žvingilas (pirmininkas), Kęstutis Ivaškevičius, Vidas Burba, Rimantas Mikalauskas, Saulius Malinauskas. Atnaujinta
Varžybos
Klaipėdos AFF 2019 m. organizavo šias varžybas:
Klaipėdos klubai dalyvavo šiose respublikinėse varžybose: