cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sluckas
Valdant Radviloms
Jeronimas Florijonas Radvila XVIII amžiaus viduryje Slucke įsteigė karo kadetų mokyklą, 1756 m. profesionalią baleto trupę, 1751 m. – teatrą.
Mykolas Kazimieras Radvila (Žuvelė) Slucke 1736 m. – Abiejų Tautų Respublikoje garsėjusią kontušo juostų manufaktūrą, veikusią iki 1844 m. Šioje manufaktūroje 1793 m. prie 28 audimo staklių dirbo 60 meistrų. Juostų audimo amatas suklestėjo manufaktūrai vadovaujant tekstilės meistrams Jonui ir jo sūnui Leonui Madžarskiams. Pastarojo anūkė Elžbieta Madžarska buvo kompozitoriaus Stanislovo Moniuškos (1819–1872) motina.
Carų valdžioje
thumb|Slucko Šv. Trejybės vienuolynas. Nugriautas XX amžiaus 5 dešimtmetyje. N. Ordos piešinys. 1864 m.
Rusijos imperatorės Jekaterinos II pakurstyti ir jos remiami Abiejų Tautų Respublikos stačiatikių ir kalvinistų bajorijos atstovai 1767 m. kovo 20 d. Slucke susibūrė į konfederaciją, reikalaudami „sulyginti katalikų ir kitų tikėjimo išpažinėjų politines bei pilietines teises“. Per Antrąjį Abiejų Tautų padalijimą 1793 m. Sluckas pateko į Rusijos imperijos sudėtį. Iki 1915 m. miestas buvo Minsko gubernijos Slucko apskrities centru.
Paskutiniais Slucko savininkais buvo Dominyko Jeronimo Radvilos (1786–1813) dukra Stefanija Radvilaitė (1809–1832) ir jos vyras Levas Vittgenšteinas (1799–1866), kuris po žmonos mirties miestą už 342 821 sidabrinių rublių 1847 m. pardavė carinės Rusijos vyriausybei.
1795 m. Sluckas gavo miesto teises. Sovietmečiu čia buvo išvystyta lengvoji, baldų, linų, maisto pramonė.
Gyventojai
thumb|Sluckas. Talmudo studijos. Apie 1917 m. thumb|Slucko turgus. Apie 1900 m.
Slucko gyventojai:
Algirdas Butkevičius (1939)
Algirdas Vladislovas Butkevičius (g. 1939 m. vasario 16 d. Dainiūnų kaime, Biržų rajonas) – žurnalistas, tautodailininkas, literatas, kraštotyrininkas.
Biografija
Baigęs Pabiržės vidurinę mokyklą, studijavo Vilniaus universitete. Įgijo žurnalisto specialybę. Mokytojavo Pasvalio rajono Krinčino, Rimkūnų ir Deglėnų aštuonmetėse mokyklose, dirbo Biržų rajono laikraščio „Biržiečių žodis“ redakcijoje laiškų, žemės ūkio skyrių vedėju, redaktoriumi. 1990–1995 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys, tarybos pirmininko pavaduotojas. Parengė ir išleido informacinius leidinius „Biržų kalendorius“ (1991–1993), "Biržų kraštas. Etnomuzika“, parašė eilėraščių ir drožinių knygą „Metų laiptai“, eilėraščių rinkinį "Grįžtu į save", biografinių apybraižų ir pokalbių knygą "Biržų krašto siluetai", redagavo monografiją apie Vabalninką. Vienas iš knygų „Biržų istorijos apybraižos“ autorių. Lietuvos žurnalistų sąjungos Aukštaitijos zonos apybraižos konkurso laureatas ir prizininkas. 2014 metų Antano Macijausko premijos laureatas. Biržų rajono savivaldybės Garbės pilietis.
Sukūrė apie 40 ąžuolo skulptūrų. Svarbiausi darbai: paminklas Sibiro tremtyje nukankintiems mokytojams Užušiliuose, paminklas kanklininkui Petrui Lapienei, paminklas tremtiniams Biržų geležinkelio stotyje, paminklas 1863 metų sukilėliams Biržų girioje, paminklas mokslininkui T. Grotusui Likėnuose ir kt. 2012 m. suteiktas meno kūrėjo statusas. 2019 metais Biržuose, Vytauto g, 20, įsteigė savo drožinių - "Medinukų galeriją." Už Biržų krašto atminties ir garbės žadinimą skirta 2012 m. „Biržų garbės“ nominacija.
Sutuoktinė Ona, vaikai Vaidotas ir Alma.
Viačeslavas Fandulis
Viačeslavas Fandulis (g. 1969 m. kovo 17 d., Sankt Peterburge) – rusų kilmės Latvijos ledo ritulio puolėjas.
2006 m. jis žaidė Latvijos ledo ritulio lygos klube ASK/Ogre. Latvijos rinktinės sudėtyje jis dalyvavo 8 pasaulio čempionatuose ir 1 olimpinėse žaidynėse.
Raudonieji partizanai
Raudonieji partizanai, tarybiniai partizanai - antinacistinio pasipriešinimo judėjimo dalyviai Antrojo pasaulinio karo metu, partizaninio karo metodais TSRS teritorijoje (tarp jų ir LTSR) kovoję su Vokietija ir jos sąjungininkėmis. Partizaninis judėjimas buvo koordinuojamas TSRS valdžios. Esminis partizaninio judėjimo tikslas buvo pakirsti Trečiojo Reicho užnugarį.
Partizaninis judėjimas Lietuvoje
1941 metų liepos 22 d., tik prasidėjus karui tarp TSRS ir Trečiojo Reicho, LKP(b) CK išleido nurodymą iš kompartijos ir tarybinių aktyvistų suformuoti būrius, skirtus kovai su penktąja kolona ir priešininkų diversantais. Buvo suformuoti 37 aktyvistų būriai ir kelios dešimtys rezistencinių grupių (apie 10 tūkst. žmonių; beveik pusė jų žuvo susirėmimuose su priešu).
Situacija keitėsi, kai į Rūdninkų girią 1943 m. spalio 4 d. atvyko G. Zimanas. Jis buvo LKP(b) CK ir raudonojo Lietuvos TSR partizaninio judėjimo štabo (LPJŠ) operatyvinės grupės narys, kuri 1943 m. balandžio pabaigoje desantu per fronto liniją atvyko į Baltarusijos miškus, bei jos vadovo Motiejaus Šumausko (Kazimiero) pavaduotojas.
Persibazuodami į Rūdninkų girią G. Zimanas ir kiti sovietinio ginkluoto pogrindžio organizatoriai su savimi atsivedė „Margirio“, „Perkūno“ būrius, kuriuos po sekos konfliktų papildė daugiau nei šimtas pabėgėlių iš Vilniaus geto.
Pasak G. Zimano pranešimų į Maskvą, 1943 m. lapkričio viduryje Rūdninkų girioje veikė 9 būriai, juose buvo 460 žmonių, ginkluotų – 140; gruodžio pabaigoje – 12 būrių, iš viso 650 žmonių, ginkluotų – ne daugiau kaip 50 %; 1944 m. kovo viduryje – 13 būrių, iš viso apie 1 tūkst. žmonių.
SSRS diversinės grupės turėjo daug sunkumų su ginklų ir maisto iš Maskvos tiekimu, todėl iš kaimiečių atiminėdavo ginklus ir maistą. 253-iojo lietuvių savisaugos bataliono Rakliškių atsparos punkto kariai, 1944 m. sausio pradžioje surengė pasalą prie Pasalio kaimo ir iš sovietinių partizanų atėmė 5 karves, 16 avių, 3 kiaules, o per susišaudymą užmušti 6 arkliai. Atimti gyvuliai grąžinti jų savininkams, nes paaiškėjo, kad jie – mažažemiai valstiečiai, turėję tik po 1 arklį.
1943 m. M. Šumausko vadovaujamas diversinių grupių centras veikė Kazėnų ir Naručio miškuose – prie Lietuvos ir Baltarusijos SSR sienos.
P. Štaro knygoje „Partizaninis judėjimas Lietuvoje“ išleistoje LTSR, nurodyti tokie SSRS diversinių grupių veiklos 1942-1944 m. rodikliai: 9187 žmonės dalyvavę ginkluotoje kovoje, nuversta nuo bėgių ešelonų – 573, garvežių – 361, sunaikinti 47 tankai, sunaikinta gyvosios jėgos 8973 (kartu skaičiuojami ir vokiečiai, ir jų pagalbinės dalys - Lietuvos policininkai ir kaimų savisaugininkai).
Tarybų Sąjungos didvyrių vardu apdovanoti šie diversinių grupių nariai: Marytė Melnikaitė (Marija Melnik), Alfonsas Čeponis, Juozas Aleksonis, Hubertas Borisa, Juozas Vitas.
AgroBalt
thumb|right|300px|Agrobalt2008, [[Kaunas]] AgroBalt – tarptautinė ir bene didžiausia žemės ūkio ir maisto produktų perdirbimo paroda Baltijos šalyse. Paroda trunka kelias dienas. Joje įmonės gali pristatyti savo produkciją skirtą Baltijos šalių rinkai. „AgroBalt" parodos iniciatorius ir organizatorius – Heidelbergo nacionalinis ir tarptautinis mėsos ir maisto pramonės institutas IFW, nuo 1988 m. bendradarbiaujantis su Lietuvos žemės ūkio ir maisto pramonės atstovais.
Istorija
Pirmajai parodai pradėta ruoštis 1991 m., o ji įvyko 1992 m. Vilniuje.
1998 m. „AgroBaltÕ98" parodoje 549 eksponentai, atstovaujantys 28 šalims, pateikė savo ekspozicijas 14 750 m² plote LITEXPO parodų rūmų teritorijoje. Palyginti su 1992 m. surengta pirmąja „AgroBalt" paroda, ji išaugo daugiau negu 3 kartus.
2008 m. 17-ąjį kartą vykusioje parodoje Kaune dalyvavo 400 maisto pramonės ir žemės ūkio įmonių iš 13 šalių.
Melodija
Melodija ( < melos – giesmė + ode – dainavimas) – įvairaus aukščio ir trukmės muzikinių garsų ir jų intervalinių santykių visuma, išreiškianti muzikinę mintį. Svarbiausias homofoninės muzikos komponentas, savaip – ne žodžiais, o muzikiniais garsais išreiškiantis nuotaiką, jausmus, mintis. Melodijos gali būti lyrinės, lėtos, ramios arba gyvos, greitos, nuotaikingos, gali skambėti šviesiai, linksmai, džiugiai, šventiškai, iškilmingai, galingai, gali skambėti ir ilgesingai, liūdnai, sielvartingai, net tragiškai.
Palenkės Bialos Naujosios žydų kapinės
Palenkės Bialos Naujosios žydų kapinės  – žydų kapinės, egzistavusios Palenkės Bialos mieste, ''ul. Nowej'' gatvėje. Kapinės įkurtos XVIII amžiuje. Kapinių plotas 2,7 ha, paminklus naciai sunaikino panaudodami juos tiesiant kelius. Kapinėse pastatytas paminklas per II pasaulinį karą nužudytiems žydams.
Kyzylsu kirgizų autonominė prefektūra
Kyzylsu kirgizų autonominė prefektūra  – autonominė prefektūra Kinijos Liaudies Respublikoje, Sindziango uigūrų autonominės provincijos vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Artušas.
Geografija
Prefektūra turi sienas su Kirgizija ir Tadžikistanu. Paviršius kalnuotas, driekiasi Pamyro, Tianšanio kalnagūbriai.
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Petras Rolofas
Petras Rolofas (1930 m. Kėdainiuose – 1997 m. gegužės 25 d. Kaune) – lietuvybės puoselėtojas, kraštotyrininkas, Naujausiųjų laikų knygnešys.
Biografija
Gimė ir augo Kėdainiuose. 1940 m. jo tėvą už papasakotą antisovietinį anekdotą suėmė NKVD. Petro motinai pavyko įrodyti, kad jos vyras yra vokiškos kilmės, tad jį apgynė Vokiečių repatrijavimo komisija, veikusi Kaune. 1941 m. gelbėdamasi nuo represijų, šeima išvažiavo į Vokietiją, bet ten neaptiko savo šaknų. Tėvas žuvo Antrojo pasaulinio karo metais. Karui baigiantis dirbo amerikiečių karinėje bazėje Elzaso srityje pasiuntinuku, po karo – senovinių vazų prekybos agentu.
Su motina Zofija Hofneriene persikėlė į Lenkiją, tarnavo Lenkijos laivyne mičmanu. Vedė lenkaitę, tačiau po kiek laiko išsiskyrė. 1954 m. iš Gdynės persikėlė į Punską. Rašė tautiškumą keliančius straipsnius į Lenkijos lietuvių žurnalą „Aušra“. 1956 m. jo iniciatyva buvo įsteigti Punsko lietuvių kultūros namai, kuriems trumpai vadovavo. P. Rolofo pastangų dėka Kreivėnų kaime buvo atidengtas paminklinis akmuo knygnešiui Povilui Matulevičiui.
1956 m. grįžo į Lietuvą ir dirbo Kaune bei Kėdainiuose dailininku. Tyrinėjo Lietuvos piliakalnius. Dar ir šiandien Lietuvos istorikai naudojasi jo 1957 m. surinktais duomenimis apie Pilionių piliakalnį (Kėdainių raj.). Sovietmečiu savanoriškai pradėjo platinti nurašytą lietuvišką spaudą Baltarusijos, Rusijos Kaliningrado srities ir Lenkijos lietuvių tarpe. Veikla ypač suaktyvėjo po 1991 metų. Vien į Lenkiją siuntų su laikraščiais ir žurnalais buvo nugabenta keletas tonų.
Volia
Volia arba Volnojė (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Ebenau, 1945–1946 m. Волля, nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Železnodorožno miesto gyvenvietės kaimas.
Uzas
Uzas  – upė Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje, Jorkšire. Susidaro susiliejus Juro ir Sveilo upėms, prasidedančioms Peninuose. Teka į pietryčius Šiaurės Jorkširo grafyste. Žemupio vaga smarkiai vingiuota. Įteka į Šiaurės jūros Hamberio estuariją.
Didžiausi intakai: Derventas, Eras, Donas, Vorfas, Nidas, Fosas. Prie Uzo upės įsikūręs Jorko miestas.
Kopinė trapiabudė
Kopinė trapiabudė (Psathyrella ammophila) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos, trapiabudžių (Psathyrella) genties grybų rūšis.
Kopos, smėlynai, smėlingi miškai. Vasara, ruduo. Auga smėlėtose vietose, dažniausiai tik pajūrio kopose.
Būdingi požymiai: geltonai rudos spalvos grybai, kotas giliai pasinėręs smėlyje.
Auga pavieniui, grupelėmis. Reta, saprotrofas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 235 psl.
Susas (upė)
Susas  – upė Danijoje, didžiausia Zelandijos saloje. Prasideda Tingerup Tykės telkinyje netoli Rionedės. Teka į šiaurės vakarus, pratekėjęs Tystrupo ežerą pasuka į pietryčius. Ties Nestvedu įteka Didžiojo Belto sąsiaurio Smolando įlankos Karebeksmindės užutėkį.
Upėje sugaunamos žuvys: ešeriai, karšiai, upėtakiai, rainės, lydekos, šlakiai, karosai, dyglės, meknės, raudės, kuojos, lynai, unguriai. Prie Suso įsikūrę Veterslevo, Vester Brobio, Skelbio, Gagensbro, Nestvedo miesteliai.
Skomorochas
Skomorochas – viduramžių Rusijos aktorius, dažnai kartu dainininkas, šokėjas, dresiruotojas, muzikantas. Skomorochai dažnai patys kurdavo savo vaidinamus dramatinius ir žodinius – muzikinius kūrinius.
Manoma, kad skomorochai atsirado XI a. pradžioje ar anksčiau. Jie jau pavaizduoti Kijevo Sofijos soboro freskose (1037 m.). Skomorochų veikla klestėjo XV–XVII a., o XVIII a. jie ėmė nykti. Liko tik kai kurios skomorochų meno tradicijos.
Skomorochų repertuarą sudarydavo humoristinės dainos, mažos pjesės, socialinė satyra (vadinami glumai, глум 'tyčiojimasis'). Juos atlikdavo užsidėję kaukes ir apsivilkę specialius skomorochiškus kostiumus, grodavo rageliais, guslėmis, dūdelėmis žaleikomis, domromis, dūdmaišiais, būgnais. Skomorochai vaidindavo gatvėse ir aikštėse, nuolat bendraudavo su žiūrovais, įtraukdavo juos į savo vaidinimus.
Kiekvienas skomorochas paprastai daug metų vaidindavo tuos pačius personažus su nesikeičiančiais charakteriais ir kaukėmis.
XVI–XVII a. skomorochai ėmė jungtis į dideles grupes (vatagas, ватага) po 70–100 žmonių, nes juos ėmė persekioti pravoslavų cerkvė ir caro valdžia. Skomorochų grupės neretai ėmė verstis ne tik vaidinimais, bet ir plėšikavimu. 1648 ir 1657 m. cerkvės prašymais buvo išleisti caro Aleksejaus Michailovičiaus įsakai, uždraudę skomorochystę.
Etimologija
Į rusišką скоморох panašių žodžių yra ir kaimyninėse slavų kalbose: sen. 'begėdis, nekuklus', baltarus. скомороха 'klaidžiojantis muzikantas'.
Viena iš hipotezių teigia, kad žodis скоморох yra giminingas 'juokdarys', iš kurio atsiradęs ir,  'pagyrūnas, nenaudėlis'. Kita hipotezė teigia, kad žodis kilęs iš hipotetinio graikiško žodžio *σκωμμαρχος, kuris, atseit, kilęs iš 'pokštas, išdaiga'. Tačiau tas hipotetinis žodis iki šiol šaltiniuose neaptiktas. Kitos hipotezės dar silpnesnės.
Valstybinė kalba
Valstybinė kalba (arba oficialioji kalba) – konstitucijoje arba specialiame įstatyme nustatyta oficiali valstybės ar jos dalies kalba (kalbos).
Didžioji pasaulio šalių dalis turi valstybines kalbas. Kai kuriose valstybėse yra viena valstybinė kalba, pvz., Albanijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, taip pat ir Lietuvoje. Kitos valstybės turi daugiau nei vieną valstybinę kalbą, pvz., Baltarusija, Belgija, Kanada, Suomija, Afganistanas, Paragvajus, Bolivija, Indija, Šveicarija, Pietų Afrikos Respublika.
Kai kuriose šalyse, pvz., Irake, Italijoje, Ispanijoje, yra viena valstybinė kalba šalies mastu, bet kitos kalbos taip pat yra oficialios atskiruose regionuose. Dar kitose šalyse valstybė neturi nustatytos valstybinės kalbos, bet ją turi atskiros jos dalys (pvz., JAV).
Kai kurios šalys iš vis neturi valstybinės kalbos (tai yra ji nėra įtvirtinta konstitucijoje ar specialiame įstatyme), pvz., Australija, Eritrėja, Liuksemburgas, Švedija, Japonija arba Tuvalu. Šiuo atveju valstybine (oficialiąja) kalba galima laikyti tą kalbą, kuria piliečiai gali kreiptis į valstybines institucijas.
Kalbos politika
''žr. pagrindinį Kalbos politika''
Šiuolaikinėse industrinėse ir poindustrinėse valstybėse kalbai, kuri nevartojama viešajame gyvenime, išlikti yra labai sudėtinga. Dėl standartizuotos švietimo sistemos, aukštų raštingumo reikalavimų darbe ir dažnų kontaktų su valstybinėmis įstaigomis, bet kuri kalba, kuri nėra oficiali tampa marginalizuota ir gali išlikti tik tarp nedidelės elito grupės arba ritualizuota forma, o ne gyva ir besivystančia kalba.
Daugiareikšmę kalbos politikos sąvoką išsamiai yra aptaręs amerikietis mokslininkas H. Schiffmanas (Šifmanas). Pasak jo, kalbos politika – tai valstybės priimami sprendimai dėl kalbos (kalbų) statuso, vartosenos, vartojimo sričių ir tų kalbų vartotojų teisių. Gali būti įvairių kalbos politikos rūšių.
World of Warcraft: Wrath of the Lich King
World of Warcraft: Wrath of the Lich King − antrasis „World of Warcraft“ žaidimo papildymas, 2008 m. lapkričio 13 d. išleistas įmonės „Blizzard Entertainment“.
Apžvalga
Naujajame žaidimo papildyme atsirado keli nauji atnaujinimai, pvz., naujas žaidimo kontinentas pavadintas Northrend. Taip pat žaidime pasirodė keli nauji požemiai specialiai skirti Northrend kontinentui. Be to, žaidime pasirodė nauja Mirties riterio (Death Knight) veikėjo klasė.
Northrend
Naujasis pusmėnulio formos kontinentas atsirado virtualioje Azeroto (WoW pasaulio pavadinimas) žemėlapio šiaurėje, didžioji dalis yra padengta ledynais, skirtas žaidėjams pasiekusiems 68 veikėjo lygį. Suskirstytas į 10 skirtingų teritorijų, skirtų skirtingo lygio žaidėjams:
Požemiai
„Wrath of the Lich King“ papildymas į žaidimą taip įnešė nemažai požemių, skirtų mažoms žaidėjų grupėms.
Reidai
Neskaitant 11 žaidimo požemių, žaidimas taip pat pasipildė didesniais požemiais (vadinamais reidais), kurie skirti didesnėms žaidėjų grupėms.
250px|thumb|Death Knight klasės veikėjas
Death Knight
Šiame papildyme be naujo kontinento bei požemių pasirodė ir Mirties riterio/karžygio (Death Knight) klasė. Ši klasė skirta žaidėjams, kurie mėgsta kovoti artimoje kovoje. Mirties karžygys gali vilkėti plieninius šarvus (plate armor) bei naudoti patobulintus ginklus (enchanced weapons), tačiau šios klasės veikėjai negali naudoti skydų. Klasės talentai padalinti į 3 grupės: Kraujo (Blood), žaidėjams kurie atlieka „tanko“ vaidmenį; šalčio (Frost) − skirtų kovoms prieš kompiuterio oponentus požemiuose bei nešventumo (Unholy) − skirti PvP kovoms.
Aidahas
Geografija
thumb|200px|left
Android
Sistemos aprašymas
Tai „Linux“ operacinės sistemos ir įvairių daugiausia „Google“ sukurtų papildomų plėtinių kombinacija. Pagrindinė šios sistemos programavimo kalba yra „Java“, kurios sintaksė ir daugelis pagrindinių klasių nesiskiria nuo „Oracle“ siūlomos platformos, tačiau grafinės sąsajos API kitokia, nepanaši nei į AWT, nei į „Swing“, nei į „Eclipse“ naudojamą SWT. Kuriamos programos sąsaja dalinai aprašoma XML. „Java“ kodą vykdanti sistema kitokia ir neturi bendrų dalių su nuo seniau žinoma ir dabar „Oracle“ priklausančia „Java“ virtualia mašina. Visgi „Oracle“ mano, jog pasiūlydamas „Android“ „Google“ pažeidė jo įvairius programinės įrangos patentus bei pačios programavimo kalbos sukūrimo autorines teises ir šiuo metu bylinėjasi. „Android“ turi papildomas priemones pasiekti akselerometrą, girometrą, GPS ir kitas sistemas kurios dažnos išmaniuosiuose telefonuose. „Android“ gerai pritaikyta veikti esant ribotam ekrano dydžiui, neturint pelės ir klaviatūros, nors šiuos įtaisus, jei jie yra, sistema palaiko.
Tiit Vähi
Titas Viahis (, g. 1947 m. sausio 10 d. Valgoje) – estų politikas, verslininkas, buvęs Estijos Ministras pirmininkas (1992 m. ir 1995–1997 m.).
Aidahas
Geografija
Aidahas ribojasi su Vašingtono, Oregono, Nevados, Jutos, Montanos, Vajomingo valstijomis ir Kanados Britų Kolumbija. Reljefas nelygus, retai kur apgyvendintas. Uoliniuose kalnuose daugybė resursų. Gyvačių upė teka pro Helso kanijoną. Gamtina Nacionalinė vieta yra paskirta „Menulio Kraterių Nacionalinis Monumentas“ (Craters of the Moon National Monument and Preserve).
Tiit Vähi
Biografija
Įgijęs inžinieriaus specialybę Talino technikos universitete, dirbo keliose autotransporto įmonėse.
1988 m. buvo vienas iš Estijos liaudies fronto kūrėjų. 1989 m. paskirtas Estijos TSR ryšių ir transporto ministru, juo dirbo ir po Estijos nepriklausomybės atkūrimo suformavus naująją E.Savisaro vyriausybę. Šiam atsistatydinus, nuo 1992 m. sausio iki naujų parlamento rinkimų spalio mėn. buvo Estijos ministras pirmininkas. Jam būnant premjeru buvo įvesta Estijos nacionalinė valiuta – krona, pradėta valstybės turto privatizacija.
Aidahas
Geografija
Didžiausios Aidaho upės: Gyvačių upė, Skaidriavandenė upė ir Lašišų upė.
World of Warcraft: Wrath of the Lich King
Inscription
Žaidime buvo įdiegta nauja profesija, pavadinta Inscription, skirta kurti patobulinimus žaidėjams, kaip kad didesnė žala priešui ar didesnis greitis. Dažniausiai žaidėjai šią profesiją naudoja kartu su šarvų bei ginklų patobulinimo profesija Enchanting.
Android
Sistemos aprašymas
Šiuo metu taip pat gaminami su „Android“ telefonu per „Bluetooth“ susijungiantys elektroniniai laikrodžiai. „Android Studio“ leidžia rašyti ir šių laikrodžių programas – ši parašoma telefonui, kuris po to jos reikalingą dalį persiunčia į laikrodį.
Tiit Vähi
Biografija
1993 m. išrinktas Estijos koalicinės partijos pirmininku. 1995 m. jo vadovaujama partija kartu su Estijos liaudies sąjunga laimėjo Riigikogu (Estijos parlamento) rinkimuose, o T.Vähi vėl tapo ministru pirmininku.
Android
Sistemos aprašymas
thumb|200px|left|[[Išmanusis telefonas]] thumb|left|150px|„Android“ logotipas
Aidahas
Geografija
Aidaho aukščiausia vieta Boraho viršūnė (3862 m). Žemiausia vieta Levistonas (217 m).
Android
Rinka
„Google“ yra sukūrusi internetinę „Android“ programų ir modulių rinką, kur galima rasti dešimtis tūkstančių įvairios kainos ir kokybės programėlių (iš viso sukurta beveik pusė milijono ). Daugelis rinkoje pateikiamų programų ir modulių yra arba nemokami, arba kainuoja tik keletą dolerių. Dauguma telefonų gamintojų „Android“ papildo įvairiais savo sukurtais plėtiniais. „Android“ programos vykdomos „smėliadėžėje“, izoliuotos viena nuo kitos ir nuo operacinės sistemos. Rinkoje pasitaikė keletas prastai besielgiančių programų kurias „Google“ pašalino iš Interneto svetainės ir nuotoliniu būdu deaktyvavo tuose įtaisuose, kur jos buvo jau įkeltos. Jau siūlomos ir „Android“ antivirusinės programos. Už „Google Play“ parduotuvėje parduotas programėles „Google“ uždirba sutartą dalį rinkoje parduotos programos kainos.
World of Warcraft: Wrath of the Lich King
Žaidėjo lygis
Taip pat žaidime buvo padidintas ir lygių limitas. Dabar žaidėjai gali pasiekti iki 80 veikėjo lygio. Profesijų lygis taip pat buvo padidintas (iki 450 taškų).
Aidahas
Geografija
Rytų Aidahe yra „Aidaho Nacionalinė Laboratorija“ („Idaho National Laboratory“), kurios istorijoje buvo virš 50 branduolinių reaktorių naudojami branduolinės energijos tyrimams.
World of Warcraft: Wrath of the Lich King
Įvertinimas
Dauguma populiariausių žaidimų tinklalapių puikiai įvertino naująjį žaidimo papildymą. Metacritic tinklalapis skyrė žaidimui vidutinį 91 balą iš 100.
Aidahas
Klimatas
Klimatas žemyninis, nors vis tiek jam daro įtaką Ramusis vandenynas. Skirtingose valstijos vietose klimatas skiriasi. Žiemos sausokos šaltos, vasaros drėgnos, karštos (iki 38 °C).
World of Warcraft: Wrath of the Lich King
Įvertinimas
World of Warcraft World of Warcraft
Aidahas
Didžiausi miestai
2021 m. duomenys
Religija
2004 metų apklausos duomenimis
Balandžiai (Ukmergė)
Balandžiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Žemaitkiemio.
Tiit Vähi
Biografija
Atsistatydino 1997 m. vasario mėn. dėl nesutarimų koalicijos viduje.
Android
Programavimas
„Android“ programas gali kurti kiekvienas programuotojas, pagrindiniai ir gana efektyvūs įrankiai („Android Studio“) yra nemokami. Kūrimui net nebūtina investuoti į „Android“ palaikantį mobilųjį telefoną ar kitą prietaisą – yra emuliatorius. Jei telefonas ar kitas prietaisas yra prijungiamas prie programuotojo kompiuterio per mikro-USB jungtį, pakeitus „Android“ sąsajoje keletą gerai dokumentuotų nuostatų jis pavirsta programavimo įrankiu. Taip nesunku patikrinti programos darbą su GPS ir kitais telefono davikliais bei matyti ar užduočiai pakanka telefono atminties, procesoriaus resursų. Tačiau emuliatorius gali patikrinti kaip programa veikia esant įvairiai ekrano raiškai ir įvairioms „Android“ versijoms.
Naujesnės „Android“ versijos leidžia taip pat programuoti ir C/C++ (natyvus kodas). „Android“ C/C++ sąsaja beveik tokia pati kaip ir pasiūlyta „Sun Microsystems“ (JNI), taigi palyginus sudėtinga ir naudojama tik jei reikia pasiekti iš Java neprieinamus resursus, integruoti didelį turimą C/C++ kodo fragmentą ar labai optimizuoti daug procesoriaus resursų reikalaujantį algoritmą. Tačiau Android taip pat palaiko dabartinės Qt versijos, taip įgalindamos kurti nuo Java mažai priklausomas ir sudėtingą vartotojo sąsają turinčias C++ programas (žaidimus, įrankius animatoriams ir pan).
Nuo „Android 2.1“ versijos, kūrėjai, su „Android“ NDK įrankių, gali naudotis „OpenGL ES 2.0“ grafikos biblioteką. O nuo „Android“ 2.2 (Froyo) versijos, įrenginiai gali būti užprogramuojami naudoti „OpenGL ES 2.0“ ir be „Android“ NDK įrankių pagalbos.
Programos „Android“ ilgą laiką buvo kuriamos su „Eclipse“, kurią ir dabar galima naudoti. Tačiau „oficialia“ programavimo aplinka su visomis naujausiomis galimybėmis šiuo metu laikoma „Android Studio“. „Android“ programą galima parengti vykdymui ir be jokios programavimo aplinkos (vien terminalo komandomis). Komandinės eilutės kompiliavimo sistema ilgą laiką buvo vystoma aplink „Ant“, kurią pastaruoju metu pakeitė „Gradle“.
Visos telefonuose instaliuojamos „Android“ programos turi skaitmeninius parašus, nors juos galima susikurti ir pačiam. Visos vėlesnės (atnaujintos) programos versijos turi būti pasirašytos tuo pačiu parašu, kaip ir pirmoji.
Paplitimas
2011 m. „Android“ buvo populiariausia operacinė sistema mobiliesiems įrenginiams, naudojama apie 190 mln. įvairiausių įrenginių.
Fudžeira
Fudžeira  – miestas Jungtiniuose Arabų Emyratuose; emyrato sostinė.
Vanšuanas
Vanšuanas (,  – „dešimt tūkstančių pavasarių“) – istorinė vietnamiečių karalystė, egzistavusi 544–602 m. dabartiniame šiauriniame Vietname su centru Raudonosios upės deltoje. Valstybę valdžiusi dinastija yra žinoma kaip ankstyvoji Li dinastija.
Raida
Valstybės įkūrėjas buvo vienas iš Hanojaus vietininkų Kinijos imperijos Dziaodžou provincijoje – Li Bon. Pasinaudodamas Liangų dinastijos nusilpimu, Li Bon surinko vietos didžiūnus, valstiečius, mobilizavo imperatoriškąją armiją ir laivyną, ir 543 m. nutraukė Liangų administraciją šiaurės Vietname. Kitais metais jis titulavosi imperatoriumi Lý Nam Đế (t. y. „Pietų imperatorius Li“). Savąją valstybę jis pavadino Vanšuanu, ir jos sostine padarė Hanojaus miestą, kuris tuo metu buvo žinomas kaip Longbienis.
Įkurtoji valstybė susidūrė su augančia grėsme pietuose (iš Čampos) ir šiaurėje (iš Liangų Kinijos). Liangų imperatorius pasiuntė karvedį Čen Bašianą susidoroti su sukilusia provincija, ir Kinijos armijos nusiaubė Vietnamą, o 545 m. užėmė Longbiną. Lý Nam Đế buvo priverstas bėgti į kalnuotas teritorijas vakaruose, kur 548 m. nužudytas, prieš tai savo įpėdiniais paskyręs sūnų Li Tienbao ( ir karvedį Čieu Vietvuongą . Pirmajam mirus 555 m. ir nepalikus įpėdinio, vieninteliu Vanšuano valdovu liko karvedys Čieu, kuris tęsė pasipriešinimo kovą prieš Kiniją.
Netrukus kilus pilietiniam karui pačioje Kinijoje, generolas Čen Bašianas turėjo palikti Vietnamą ir karas su Kinija baigėsi. Tačiau vietnamiečiai šia palankia situacija nepasinaudojo įtvirtinti savo pozicijoms, nes Vanšuane prasidėjo pilietinis karas dėl valdžios. Karvedį Čieu iš sosto siekė išstumti Li giminės atstovas Li Fattu. Nors iš pradžių abu pretendentai nusprendė pasidalinti šalį į dvi dalis, 570 m. Li Fattu pažeidė šią sutartį, nusiaubė sostinę, o Čieu galiausiai nusižudė. Pasinaudodamas šia proga, Li Fattu suvienijo Vanšuaną ir paskelbė save imperatoriumi Lý Nam Đế II. Jis valdė 32 metus.
602 m. į Vanšuaną vėl įsiveržė Kinijos armija. Tuo metu Kiniją jau valdė karinga Sui dinastija, užsibrėžusi suvienyti visas kadaise turėtas teritorijas. Susidūręs su priešo invazija, Lý Nam Đế II pasirinko prieštaringai vertinamą sprendimą nesipriešinti ir pasiduoti. Taip jis norėjo išlaikyti taiką savo šalyje, paaukodamas jos nepriklausomybę. Po 60 metų pertraukos Kinija atkūrė savo administraciją šalyje, ir ilgainiui čia įkurtas Anamo generalinis protektoratas.
Ankstyvosios Li dinastijos viešpatavimas vertinamas kaip vienas pirmųjų Vietnamo bandymų atkurti savo nepriklausomybę. Jo metu labai sustiprėjo vietnamietiškoji tapatybė.
Vytautas Radžvilas
miniatiūra|Su mokytoju R.Ozolu. Vytautas Radžvilas (g. 1958 m. sausio 25 d. Vismantuose, Pakruojo rajonas) – Lietuvos filosofas, politologas, vertėjas, visuomenės veikėjas, humanitarinių mokslų daktaras.
Išsilavinimas
Baigė Radviliškio Valerijos Valsiūnienės vidurinę mokyklą (1975–1980 m.). Vilniaus universiteto (VU) Istorijos fakultete studijavo psichologiją (1980–1981 m.). VU Filosofijos istorijos ir logikos katedros stažuotojas, 1981–1984 m. aspirantas, 1984–1989 m. Filosofijos katedros dėstytojas. Stažavosi Viskonsine.
1987 m. filosofijos mokslų kandidatas (apsigynė disertaciją tema „Prancūzų personalizmo istorijos filosofija“; vadovas Bronislovas Genzelis).
Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis
1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narys. Taip pat priklausė vadinamam Sąjūdžio klubui, kuriame aktyviai veikė filosofai, ekonomistai, teisininkai, sociologai. Šis klubas sukūrė alternatyvią Sąjūdžio programą, kuria buvo bandyta apibrėžti, kokia bus atkurta Lietuva. Programa buvo alternatyva oficialiai Sąjūdžio programai, tačiau ji nebuvo svarstoma ir tvirtinama Sąjūdžio Seime. Iš jos buvo paimta ir prie oficialiosios programos pridėta V. Radžvilo rašyta įžanga.
1988 m. spalio 22–23 d. Vilniuje įvyko Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio steigiamasis suvažiavimas, kuris įformino Sąjūdį kaip visuomeninį judėjimą: buvo priimta jo programa ir įstatai, sukurti valdymo organai. Buvo priimta ir 30 įvairių rezoliucijų politikos, kultūros, ekonomikos ir kitais visuomenės gyvenimo klausimais.
Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis, pasinaudojęs formaliąja SSRS demokratija, pertvarkos skelbiamu viešumu ir demokratizacija, sugebėjo taikiai atkurti Lietuvos nepriklausomybę. Atlikęs šį reikšmingą vaidmenį, 1993 m. Lietuvos Sąjūdis nutarė pasitraukti iš aktyvios politinės veiklos, tačiau aktyviai tebedalyvauja visuomeniniame gyvenime – Sąjūdžio taryba tebedaro pareiškimus aktualiais politikos klausimais, organizuoja mitingus ir piketus.
Lietuvos Liberalų Sąjūdis
Vienas iš Lietuvos liberalų sąjungos steigėjų, 1990–1993 m. jos pirmininkas. 1990 m. birželio pabaigoje Vilniaus universitete veikusio liberalų diskusijų klube susibūrė iniciatyvinė Liberalų sąjungos kūrimo grupė, o lapkričio pabaigoje įvyko steigiamasis jos kongresas, kurio metu V. Radžvilas išrinktas partijos pirmininku.
Partijos kūrėjai buvo ir jos užuomazginį branduolį sudarė daugiausia Sąjūdyje aktyviai dalyvavę inteligentai, pirmiausia – humanitarinių ir socialinių mokslų atstovai. Daugelis jų priklausė prie Sąjūdžio laikraščio „Atgimimas“ veikusiam neformaliam klubui, kurio nariai diskutavo svarbiausiais to meto klausimais ir smarkiai prisidėjo propaguojant judėjimo tikslus bei rengiant pagrindinius jo politinius dokumentus ir tekstus.
Akademinė veikla
1989–1999 m. Vilniaus dailės akademijos Filosofijos ir kultūros istorijos katedros vedėjas. Nuo 2000 iki 2018 m. dėstė VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute, iki 2013 m. šio instituto Europos studijų katedros vedėjas, nuo 2003 m. profesorius. 2003–2006 m. Demokratinės politikos instituto prezidentas.
2016 m. sausį tapo vienu iš sąjūdžio „Vilniaus forumas“ steigėjų.
Išvertė filosofijos knygų iš anglų kalbos.
Nesutarimai su VU TSPMI administracija
Pats V. Radžvilas dar skandalo eigoje komiškai išsakė savo požiūrį į TSPMI: ,,Nenorėčiau savęs sureikšminti, bet be mano paskaitų tas institutas liktų proftechninės mokyklos lygio aukštąja partine mokykla, kuri išleidžia tokius pat šaunuolius, kurie išeidavo iš mokslinio komunizmo ar komunistų partijos istorijos katedrų. "
Kita veikla
2000 m. Lietuvos aukštojo mokslo tarybos narys. Žmogaus teisių stebėjimo instituto valdybos narys. Piliečių judėjimo „Kitas pasirinkimas“ Tarybos narys. 2003–2006 m. Demokratinės politikos instituto prezidentas.
2005 m. V. Radžvilas išleido knygą "Sunki laisvė: eseistika".
2011 m. išleido knygą "Istorijos subjektas kaip istorijos politikos problema".
2016 m. sausį tapo vienu iš sąjūdžio „Vilniaus forumas“ steigėjų. Netrukus tokio pobūdžio forumams susiformavus ir kituose didžiuosiuose Lietuvos miestuose, 2018 m. V. Radžvilas tapo vienu iš juos vienijančio neformalaus visuomeninio judėjimo „Tautos forumas“ iniciatorių.
2018 m. išleido knygą "Kiek kartų gali atgimti tauta".
2019 m. gegužės mėnesį buvo kandidatas į Europos Parlamentą.
Požiūris į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdį ištikusią krizę
Sąjūdžiui laimėjus rinkimus ir prasidėjus valdžios dalyboms, tarp įvairių sąjūdininkų grupuočių, iki tol atrodęs vieningas ir stiprus judėjimas ėmė skaidytis ir byrėti.
Dalyvaudamas Sąjūdžio veikloje V. Radžvilas pirmą kartą praktikoje susidūrė su politinėmis intrigomis, tuo metu itin stipriai veikusiomis Sąjūdį, bei buvo atsakingas už jų sprendimą: „buvau mandatų komisijos pirmininkas ir dar neįvykus Sąjūdžio suvažiavimui teko pradėti važiuoti į rinkimus, kur vyko būsimojo suvažiavimo delegatų rinkimai. Faktiškai reikėdavo spręsti labai nemalonius klausimus, kai Sąjūdžio rėmimo grupės, kurios delegatus kėlė, buvo virtusios daug kur pačių niekingiausių intrigų kamuoliais. Kitaip tariant, jau tada, nors buvau jaunas, tik nuo knygų atėjęs žmogus, pirmą kartą supratau, kas yra tikroji politika ir kad čia yra daug įvairesnių tikslų siekiančių žmonių, negu atrodė iš pirmo žvilgsnio.“
Liberalizmo kritika
Liberalų partiją, kartu su bendraminčiais, steigė atsižvelgdamas į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdyje vykusį protautiškai ir provalstybiškai mąstančių jo narių išstūmimą iš organizacijos.
Veikimo Lietuvos liberalų sąjungoje laikotarpiu V. Radžvilas rėmėsi klasikine, XIX a. liberalizmo samprata. Kaip teigė V. Radžvilas, „apibūdinant šį liberalizmą tikslesniais politologiniais terminais, turbūt būtume galėję vadintis konservatyviais liberalais ar liberaliais konservatoriais. Absoliučiai daugumai Liberalų sąjūdžio steigėjų vadinamasis kultūrinis, juolab sumarksistintas, arba kairuoliškas, t. y. leftistinis, liberalizmas buvo visiškai svetimas. Partijos programiniuose dokumentuose nebuvo vietos moralinio reliatyvizmo nuostatoms: Dievas, tauta, Tėvynė, prigimtinė šeima atrodė šventi ir brangintini dalykai.“
Pasak V. Radžvilo, partijai aiškiai laikantis klasikinio liberalizmo krypties bei suformavus į tai orientuotą politinę programą, prie jos destabilizavimo itin prisidėjo partijoje veikęs liberalus jaunimas, kurio branduolį sudarė buvę aktyvūs Lietuvos komjaunimo nariai, partijoje ėmę intensyviai veikti po 1992 m. Seimo rinkimų. Taip pat partijoje vis labiau didėjant verslininkų bei su jais susijusių nusikalstamų grupuočių įtakai, V. Radžvilas atsisakė dalyvauti 1993 m. vykusiuose partijos pirmininko rinkimuose. Vėliau įvairiomis iniciatyvomis skatino partijos narius atsisakyti sekimo verslo interesais bei remtis politiniais liberalizmo principais. Tačiau, kaip teigė V. Radžvilas, situacijai nesikeičiant, „galutinai įsitikinę, kad pakeisti nieko nebeįmanoma, nedvejodami iš jos išstojome, kad vien pačiu savo buvimu neapgaudinėtume ir neklaidintume šalies piliečių. Negalėjome ir nenorėjome tapti kriminalizuotų verslo grupuočių parankiniais ir įkaitais, kokiais sutiko būti įvykusiam perversmui pritarę partijos nariai.“ miniatiūra|Diskusijų klube Kultūra ir istorija 1988-01-20 Romualdo Ozolo nuotrauka.
Vėliau, susidūręs su XXI a. pradžioje Europos Sąjungoje įsitvirtinusio liberalizmo atmainos keliamais pavojais, tapo neoliberalizmo kritiku, daug dėmesio skirdamas politinei filosofijai, tradicinei krikščioniškajai demokratijai. Vytautas Radžvilas kritiškai vertina Europos Sąjungos raidą. Pasak jo, anksčiau krikščioniškosios demokratijos idėjomis grįsta Europos vienybės idėja buvo palaipsniui išstumta neofunkcionalistiniu Ž. Monė projektu, atsiribojančiu nuo Europos civilizacijos antikinių ir krikščioniškų ištakų. Jis teigia, kad dabartinė santvarka subtiliai bando pašalinti idealios tautos, istorijos, valstybės sampratą iš viešojo diskurso.
Dėl savo euroskeptiškų pažiūrų Vytautas Radžvilas buvo dalies studentų apskųstas TSPMI, kuri ėmėsi mažinti V. Radžvilo dėstomų kursų apimtis. Filosofas institutą apkaltino esant ideologine kalve, kur ruošiami ne intelektualai, analitikai, o neoliberalistinę sistemą aptarnaujantys darbuotojai.
Požiūris į dvigubą pilietybę
Filosofo, politologo bei visuomenės veikėjo – Vytauto Radžvilo teigimu, jog dvigubos pilietybės įvedimas, tai  siekis sukurti piliečių kategoriją, turinčią tik teises, bet ne pareigas. Pabrėžia, kad tautybė ir pilietybė yra visiškai skirtingi dalykai. Svarbiausia – priklausomybė tautai, tam tikrai kultūrinei bendrijai, ir tapatinimasis su ja. Tuo tarpu pilietybė, kitaip nei tautiškumas, yra asmens santykis ne su tauta, o su valstybę. Ir tas santykis su valstybe yra juridinis ir politinis santykis. V. Radžvilas mano, jog pilietybės esmė yra kasdienis pareigų vykdymas valstybei ir naudojimasis teisėmis. Norą gausinti dvigubų piliečių skaičių laiko katastrofą, kuri įvyko migracijos ir Lietuvos demografijos atžvilgiu. Filosofo teigimu, dviguba pilietybė yra „iliuzija“, noras pagražinti statistiką apie Lietuvos valstybės piliečių skaičių ir tokį gražinimą laiko sovietiniu. Tačiau Vytauto Radžvilo principinė nuostata, dėl kurios visgi būtų galima svartyti dvigubos pilietybės įvedimą būtų paso mokestis. Jo teigimu, tuomet pilietis įneštų bent mažą indėlį į Lietuvos valstybę ir prisidėtų prie jos gerovės ir klestėjimo.
Nacionalinis susivienijimas
2020 m. kovą filosofas Vytautas Radžvilas su bendražygiais įsteigė dešinės pakraipos politinę partiją „Nacionalinis susivienijimas“. Partijos kūrėjai pabrėžia tautiškumo svarbą ir krikščioniškosios civilizacijos vertybes, pasisako prieš Europos Sąjungos integracijos gilinimą. Vienbalsiai partijos pirmininku išrinktas 62 metų V. Radžvilas suvažiavime sakė, kad partija priešinsis pastangoms „ištautinti, išvalstybinti ir didžiulių išmėginimų akivaizdoje demoralizuoti“ visuomenę.
Vytautas Radžvilas apie „Nacionalinį susivienijimą“
Filosofas, visuomenės veikėjas Vytautas Radžvilas teigė, jog jo įkurtas „Nacionalinis susivienijimas“ iš esmės skiriasi nuo visų partijų, nes jie kuria intelektualinę ir politinę alternatyvą dabartinei Lietuvos raidos krypčiai. Tą kryptį lemia konkreti koncepcija, kuri vadinasi „Lietuvos pažangos strategija 2030“. Ji grindžiama vadinamąja globalios Lietuvos vizija. Profesorius taip pat pabrėžia, kad būtent ši partija yra turbūt vienintelė politinė jėga Lietuvoje, kuri suprato, kad pamatinė filosofija iš esmės lemia konkrečias valstybės problemas. Globalios Lietuvos vizija, kuri yra idealoginis minėtos strategijos - Seimo patvirtintos 2012m. - pagrindas, yra unikali visame Europos, o gal net ir pasaulio kontekste. V.Radžvilas Lietuvą laiko vienintelę Europos Sąjungos šalimi, kuri oficialiu valstybiniu lygmeniu oficialiu savo tikslu paskelbė tautos ir valstybės išnykimą. Dar profesorius pridėjo tai, jog Lietuvoje mažai kas žino, kad net kaimynai latviai ir estai, kurie yra patvirtinę panašias strategijas, aiškiai teigia, kad pagrindinis jų valstybių tikslas šitų tautų augimas ir išlikimas per amžius. O lietuviškąją globalios Lietuvos vizija pagal esmę prilygina Sovietų Sąjungoje paskelbtam teiginiui, jog komunizmo sąlygomis tautos ir valstybės išnyks. Šitokia filosofija lemia valstybės raidą. Filosofas iškėlė sąjudžio, kuris atkūrė Lietuvos valstybės teiginį, jog ši nacionalinė valstybė turi būti saugiais lietuvių tautos namais, laiduojančiais jos tolesnę ilgaamžę raidą. Tačiau globalios Lietuvos strategija šį tikslą paneigia ir profesoriaus nuomone, jog žmonės patys to nesuprasdami priėjo prie visiškai kitokios Lietuvos valstybės paskirties sampratos. Taip pat kalbėdamas apie Lietuvos valstybę, Vytautas Radžvilas, pastarąjį žodį vartoja perkeltine prasme, nes strategijoje, iš esmės, išnyksta net valstybės sąvoka kartu su lietuvių tautos sąvoka. Visur kalbama apie viešąjį valdymą.
Vytautas Radžvilas apie „Lietuvos pažangos strategiją 2030“
Filosofas, politologas, Vytautas Radžvilas, teigia kruopščiai išstudijavęs „Lietuvos pažangos strategiją 2030“ – parašė du akademinius straipsnius - mato, jog dėl suprantamų priežaščių atvirai neįvardijant iš tikrųjų pakeista valstybės raidos kryptis ir pabrėžia, kad tai vyksta vadinamosios integracijos kontekste. Lietuvą laiko išimtimi, nes narystė Europos Sąjungoje ir NATO buvo gyvybinis Lietuvos interesas, tačiau šią narystę tiesioginę to žodžio prasme „sudarkė“ sovietinis paveldas, tiksliau, ta aplinkybė, kad Lietuva niekada neturėjo politinės klasės. Profesorius prisimena sovietmetį, kai Lietuva buvo milžiniškos imperijos administracinė teritorija, todėl asmenys, kurie vadinosi respublikos vadovais ir daugelis kurių šiandien yra Lietuvos Respublikos vadovai  bei politikai, Vytauto Radžvilo teigimu, mąsto kaip administratoriai ir ūkvedžiai, kuriems svarbiausas tikslas – fondų „išmušinėjimas“. Taip pat teigia, jog administratorius arba net aukščiausias vadybininkas, vadinamas prezidentu, visiškai neturi politinės sąmonės, kuri leistų suvokti atsakomybę už tautos ir valstybės likimą bei ateitį ir principingai, atkakliai ginti savo valstybės interesus. Būtent ši mentalinė nuostata, profesoriaus teigimu, ne tik neišnyko, bet sustiprėjo. Jis būdamas Europos Sąjungos narystės šalininku, supranta, jog ši narystė Lietuvai pridarys didelių bėdų. Kaip pavyzdį Vytautas Radžvilas pateikia, jo nuomone, vieno gėdingiausių naujosios istorijos įvykių – kai Lietuva vienintelė ratifikavo Konstituciją Europai. Milžiniškas dokumentas, turėjęs dešimtmečiams lemti Lietuvos ateitį, buvo ratifikuotas jo net neperskaičius ir neišvertus į lietuvių kalbą, galiausiai jis net nebuvo priimtas. V.Radžvilas sakė, jog nesuvokta, kad būtent tokia narystė, kokia Lietuvai buvo pasiūlyta, savaime nebuvo filantropinis gestas. Profesorius davė pavyzdį, kad tai galima suvokti kaip George, o Hegelio Teisės filosofijos 246 paragrafą, kuriame aiškiai sakoma, jog pilietinė visuomenė turi rasti pragyvenimo išteklių iš esmės kolonijose. Vytautas Radžvilas tuo norėjo pasakyti, kad Europos Sąjunga pasiūlė narystę vadovaudamasi ne vien siekiu plėsti vadinamąją demokratinių vertybių erdvę: jai reikėjo rinkų ir išteklių. Todėl filosofo, politologo teigimu, Lietuva turi būti pasirengus tvirtai ginti savo interesus. Tačiau taip pat pamini, kad šito pasirengimo nebuvo ir dėl to rezultatas – valstybė yra darinys, turintis visus išorinius valstybingumo atributus, bet neturintis kolektyvinės politinės valios gintis, kai to reikia. Antras šios situacijos padarinys- tas, kad Lietuvos visuomenė susiskirstė į dvi grupes. Viena grupė-klestinti Lietuva, tie, kurių pareigos, profesijos, veiklos atitinka tai, kas reikalinga vadinamajai europizacijos krypčiai. Kita dalis – neatitinkantys šios krypties - šiandien niekinamai vadinama „runkelių“ klase. Vytautas Radžvilas taip pat teigia, jog Lietuva tapo pernelyg politiškai nesavarankiška ir pavadino ją Vakarų ekonomine kolonija, kuri tokia tapo savo noru.
Bibliografija
thumb|Baltijos kelias, 2005 m.
Karalgiris (Čekiškė)
Karalgiris – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Čekiškės, prie kelio bei Karalgirio-Padauguvos miškų. Šalia rytuose – Karalgiris Babtų seniūnijoje.
Dabužiai I
Dabužiai I (arba tiesiog Dabužiai) – kaimas Anykščių rajono savivaldybės pietvakariuose. Seniūnaitijos centras. Kaime stovi mūrinė Dabužių Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1935 m.), veikia Anykščių A. Baranausko mokyklos pradinio ugdymo skyrius, paštas (LT-29024).
E263
Europos kelias E263 – 280 km ilgio greitkelis Estijoje. Prasideda Taline, eina per Tartu ir baigiasi Luhamoje.
Dabužiai I
Geografija
Prateka Susiena. Netoliese įsikūrę ir Dabužiai II bei Dabužių viensėdis. Vakaruose plyti Dabužių miškas, kuriame stūkso respublikinis gamtos paminklas – Barboros akmuo.
Rytų Taiarapu
Rytų Taiarapu  – komuna Prancūzų Polinezijoje, Taityje. Užima šiaurinę Tahiti Iti dalį, Taravao sąsmauką ir rytinę Tahiti Nui dalį. Nusidriekusi palei vandenyno krantą 112 km. Be to, į komunos sudėtį įeina negyvenama Mehetijos sala. Pietinę komunos dalį užima kalnai.
Plotas 218,3 km². Gyvena 12,7 tūkst. gyventojų (2017 m.). Administracinis centras – Afaahitis. Kitos gyvenvietės: Faaonė, Pueu, Tautira.
Kolumbijos vyrų futbolo rinktinė
Kolumbijos vyrų futbolo rinktinė  – Kolumbijos Respublikai atstovaujanti futbolo komanda, valdoma Kolumbijos Futbolo Federacijos. 6 kartus dalyvavo pasaulio futbolo čempionatuose, geriausiai pasirodė 2014 m., kur pasiekė ketvirtfinalį (jame pralaimėjo šeimininkams brazilams). 2001 m. laimėjo Copa América čempionų titulą. 4 kartus dalyvavo olimpinėse žaidynėse.
Velankanio Marijos bazilika
thumb|250px|Velankanio Šv. Marijos Gerosios Sveikatos bazilika
'''Velankanio Šv. Marijos Gerosios Sveikatos bazilika''' – Indijos Tamil Nadu valstijos Velankanio miesto bazilika, pastatyta Marijos garbei. Šią Indijos baziliką pastatė atvykę Portugalijos jūreiviai katalikai, taip norėję įsiamžinti Indijoje. Rugsėjo 8 dieną vyksta Marijos atlaidai, į kuriuos susirenka net apie 2 milijonus Indijos katalikų.
Karalinava (reikšmės)
Karalinava vadinami kaimai:
Dobilinė
Dobilinė – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Vidiškių.
Palenkės Bialos Senosios žydų kapinės
Palenkės Bialos Senosios žydų kapinės  – žydų kapinės, egzistavusios Palenkės Bialos mieste, ''ul. Brzeskiej'' gatvėje. Kapinės buvo uždarytos XIX a. pradžioje, kai pradėjo veikti Palenkės Bialos Naujosios žydų kapinės. Didžioji dalis paminklų buvo sunaikinti per I pasaulinį karą. Kapinių vietoje stovi paminklas ištremtiems į Sibirą lenkams.
UEFA taurių taurė 1963–1964 m.
UEFA taurių taurė 1963–1964 m. – ketvirtasis UEFA taurių taurės turnyras, prasidėjęs 1963 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą.
Snow (Hey Oh)
„Snow (Hey Oh)“ (rašoma Snow ((Hey Oh))) – grupės „Red Hot Chili Peppers“ daina iš jų 2006 m. išleisto albumo „Stadium Arcadium“. Vėliau daina buvo išleista kaip trečiasis albumo singlas. Daina pasiekė pirmąją vietą JAV Modern Rock Tracks tope ir toje vietoje išbuvo penkias savaites. Tai buvo grupės vienuoliktasis kūrinys, pasiekęs pirmąją vietą šiame tope, taip tampant topo rekordininkais.
Dainai buvo sukurtas vaizdo klipas, ji dažnai atliekama grupės koncertuose.
Jonas Karčiauskas
Jonas Karčiauskas:
Jalpugas (upė)
Jalpugas  – upė pietų Moldavijoje ir Ukrainos Odesos srityje. Prasideda kalvotoje Besarabijos aukštumoje. Teka į pietus, žemupyje prateka Juodosios jūros žemuma. Įteka į Jalpugo ežerą netoli Bolgrado miesto.
Svarbiausias intakas – Lunga (kairysis). Prie Jalpugo įsikūrusi Gagaūzijos sostinė Komratas.
Intermedija
Intermedija ( – tarpinis) – nedidelė, dažniausiai komiška pjesė ar scena (pantomima, šokis, muzikos kūrinys, maskaradas), atliekama tarp spektaklio veiksmų.
Tai komedinio, buitinio juokdariško pobūdžio intarpai tarp veiksmų rimto pobūdžio dramose, kontrastingi jų prasmei arba kitaip pabrėžiantys jų pagrindinę mintį. Intermedija vaizduoja juokingas ir linksmas istorijas, tarnų, dvariškių, elgetų, pataikūnų išdaigas. Jose veikia ir valstiečiai, virėjai, vežikai, samprotaujantys apie mokslą ar politinę veiklą, sumaniai apgaudinėjantys vieni kitus.