cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Studentiškos dvikovos randas
Randų prigimtis
Kartais dvikovose nedalyvavę studentai imituodavo dvikovos žaizdas skustuvais, o tada jas erzindavo trindami jas vynu ar įsiūdami ašutą. Kiti mokėdavo gydytojams, kad šie perrėžtų skruostą. Vėlesniais laikais randų skaičius ir ryškumas ėmė mažėti. Po Antrojo pasaulinio karo dvikovinių randų įgijimo paprotys ėmė nykti. Vyresnieji žmonės kartais randus laiko patraukliais, ši praktika dar nėra visiškai išnykusi.
Aleksandra Vaisiūnienė
Aleksandra Vaisiūnienė-Kairytė (1913 m. birželio 8 d., senu stiliumi gegužės 26 d. Rozalimas, Panevėžio apskritis – 1982 m. kovo 13 d. Karakasas, Venesuela) – Lietuvos žurnalistė, Venesuelos lietuvių visuomenės veikėja.
Biografija
Mokėsi Biržų gimnazijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1944 m. gyveno Venesueloje, spaudos platintoja, žurnalo „Tėvų kelias“ ir Šiaurės Amerikos lietuvių periodinių leidinių bendradarbė.
Nebylusis Seimas
Nebylusis seimas – 1717 m. Varšuvoje įvykęs Abiejų Tautų Respublikos Seimas.
Grasinant rusų armijai, kuri „saugojo“ posėdžius, buvo užbaigta Tarngorodo konfederaciją bei bajorijos kovos su Augustu II. Seimas „nebyliuoju“ pramintas dėl to, kad šnekėti galėjo tik Seimo maršalka Stanislovas Leduchovskis. Paskelbęs pasiūlymą Stanislovas Leduchovskis paklausė, ar yra prieštaraujančių. Po 6 valandas trukusios tylos, kadangi niekas nedrįso prieštarauti, Stanislovas Leduchovskis pareiškė, kad „tyla reiškia tai, kad prieštaravimų nėra“.
Nebyliojo Seimo sprendimai davė pretekstą Rusijos carams kištis į Respublikos vidaus reikalus. Augustas II turėjo atsisakyti savo planų įvesti absoliutizmą, išvesti Saksonijos kariuomenę, Respublikoje patvirtintos senosios bajorijos laisvės – liberum veto, senoji seimelių tvarka. Nustatyta, kad Lenkijos karalystė tegali turėti 18000 kareivių, Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė – 6200 kareivių kariuomenės.
Boršodas-Abaujus-Zemplėnas
Boršodas-Abaujus-Zemplėnas  – medė Vengrijos šiaurės rytuose, Slovakijos pasienyje. Įeina į Šiaurės Vengrijos regioną. Administracinis centras – Miškolcas.
Mažosios Azijos istorija
Šiame straipsnyje apžvelgiama Mažosios Azijos pusiasalio istorija iki XI a. Apie tolimesnę šio regiono istoriją žiūrėkite straipsnį Turkijos istorija
Boršodas-Abaujus-Zemplėnas
Geografija
Pietinę medės dalį sudaro Didžiosios Vengrijos lygumos pakraštys, o einant į šiaurę paviršius kyla į Karpatų priekalnes (Zemplėno, Biuko kalnus). Aukščiausia vieta – Ištalošo kalnas (959 m). Pagrindinės upės: Tisa, Šajas, Bodrogas, Hernadas. Yra Biuko nacionalinis parkas ir į UNESCO pasaulio paveldą įtrauktas Agteleko urvas.
Mažosios Azijos istorija
Mažosios Azijos istorija – įvairių tautų ir valstybių, egzistavusių Mažosios Azijos pusiasalyje, istorija.
Boršodas-Abaujus-Zemplėnas
Geografija
thumb|left|240px|Lilafiuredo slėnis
Mažosios Azijos istorija
Nors Mažosios Azijos pusiasalis atrodo gana vientisas, ir jau ilgą laiką sudaro vientisą valstybinį vienetą (tokį, kaip Turkija nuo XV a., Bizantijos imperija anksčiau), senovėje šis pasaulio regionas buvo kultūriškai labai nevienalytis, sudarytas iš daugybės skirtingų tautų ir valstybių. Dėl tos priežasties senoji Mažosios Azijos istorija – tai daugiau atskirų istorinių regionų istorija.
Priešistorė
Mažojoje Azijoje, Kapadokijoje, žemė buvo nederlinga, jos paviršius nusėtas kalnagūbriais. Tačiau kalnuose buvo gausu rūdos, vario ir geležies, taip pat statybinio akmens ir medienos. Tai skatino vystyti prekybą ir atsirasti pirmuosius prekybinius miestus. Žymiausias jų buvo Čatal Chiujukas, įkurtas jau VII tūkst. pr. m. e.
III tūkst. pr. m. e. pabaigoje teritorijoje ypač reiškėsi asirai, kurie kolonizavo Mažąją Aziją, kūrė savo prekybinius miestus, vadinamus karum. Jų liekanų yra randama rytinėje pusiasalio dalyje.
Hetitų valstybės
thumb|350px|Mažoji Azija apie XIII a. pr. m. e. Pagrindinis straipsnis: Hetitai
Mažosios Azijos istorija prasideda centrinėje jos dalyje, Kizilirmako vingyje, regione, kuris vėliau buvo vadinama Kapadokija, o seniausiais laikais vietiniai gyventojai hatai jį vadino Hatti. Šį pavadinimą pasisavino ir II tūkst. pr. m. e. pradžioje čia atsikėlę indoeuropiečiai hetitai.
Hetitai atkeliavo čia nuo Juodosios jūros rytų, asimiliavo vietinius hatus ir įsitvirtino jų miestuose. Jų sukurtoji valstybė apėmė visą Hatti regioną ir jos sostine buvo Hatušas. Greta jų valstybės Mažojoje Azijoje egzistavo kitos tautos ir valstybės, kurios konkuravo su hetitais. Didžiąją dalį vakarinio ir pietinio pusiasalio buvo apgyvendinę hetitams giminingi luviai. Jų sukurtos valstybės buvo Kicuvatna ir Tarhuntaša pietuose, Arcava vakaruose, Assuva šiaurės vakaruose, Luqqa pietvakariuose. Kalnuotose teritorijose į rytus nuo hetitų buvo Azzi ir Hayasa (šiaurės rytuose), ir Išuva (rytuose). Į šiaurę nuo hetitų gyveno jiems giminingi palai ir lingvistiškai skirtingos kaškų gentys.
Smulkių valstybių laikotarpis
Pusiasalio pakrantes apgyvendino graikai, kūrę čia savo klestinčias kolonijas. Kolonizatoriai naudojosi tik pakrantėmis ir į krašto gilumą nesiveržė. Jie maišėsi su vietos tautomis. Didžiausios graikų miestų sankaupos buvo Lydijos pakrantėje (Jonija ir Eolidė), Karijos pakrantėje (Doridė, Mezijos pakrantėje (Troada), Bitinijos ir Ponto pakrantėje.
Pietinėje pusiasalio pakrantėje susiformavo Likijos, Kilikijos, Pamfilijos valstybės, atsiradusios po Hetitų imperijos suirimo. Pusiasalio vidinėje dalyje iš pradžių (nuo VIII a. pr. m. e.) viešpatavo Frygija, kuri laikinai buvo užvaldžiusi didelę dalį Anatolijos, o nuo 560 m. pr. m. e. įsitvirtino Lydija, kurios karalius Krezas greitai privertė visas graikų kolonijas (Joniją) paklusti jo įsakymams.
Persų ir graikų hegemonija
Pagrindiniai straipsniai: Achemenidų imperija, Aleksandras Makedonietis
Nuo VI a. pr. m. e. Mažoji Azija buvo užkariauta Persijos imperijos (Achemenidų). Persai užėmė ir graikų Joniją, visame pusiasalyje įsteigė savo satrapijas ir daugiau nei šimtui metų įtvirtino valdžią Mažojoje Azijoje.
IV a. pr. m. e. Aleksandras Didysis pradėjo užkariavimus iš Makedonijos, ir užkariavo Mažąją Aziją, kuri trumpam tapo jo imperijos dalimi.
Po Aleksandro mirties
Pagrindiniai straipsniai: Pergamas, Pontas
Po Aleksandro mirties 316 m. pr. m. e. Makedonijos imperija buvo padalinta tarp atskirų karvedžių dinastijų. Mažoji Azija atiteko vienam iš penkių svarbiausių – Antigonui Vienaakiui, tačiau būtent ši teritorija tapo didžiausių nesutarimų šaltiniu. Tačiau po Ipso mūšio 301 m. pr. m. e. Mažoji Azija buvo padalinta tarp trijų dinastijų: Lagidai užvaldo Kilikiją, Seleukidai – Kapadokiją, o Lisimachui, iki tol valdžiusiam tik Trakiją, atitenka vakarų ir šiaurės Mažoji Azija. Iki 200 m. pr. m. e. Seleukidai sugeba užvaldyti visą pietinę Mažąją Aziją.
Apie 280 m. pr. m. e. didžiuliai kataklizmai sukrečia Lisimacho imperiją. Įsiveržus galatams, Mažosios Azijos centre įkuriama Galatija, atskyla Bitinija, Paflagonija, Pontas, Pergamas, todėl Lisimacho dinastija nėra pratęsiama.
Tarp Lisimacho imperijos įpėdinių Pergamas Jonijoje ir Pontas išvysto labai aukštą helenistinę kultūrą ir tuo metu tampa graikiško meno židiniais.
Romos imperija
Pagrindinis straipsnis: Romos imperija
Nuo II a. pr. m. e. teritorijoje pamažu įsigalėjo Romos imperija. 133 m. pr. m. e. romėnai gavo Pergamo karalystę, kur įkūrė Azijos provinciją. 74 m. pr. m. e. jiems atiteko Bitinija, 65 m. pr. m. e. jie nugalėjo Seleukidus, užimdami teritorijas taip pat ir Sirijoje, o 62 m. pr. m. e. atiteko paskutinioji Mažosios Azijos karalystė – Pontas.
Tokiu būdu visa Mažoji Azija atiteko Romos imperijai ir buvo sudalinta į provincijas.
Bizantijos imperija
Pagrindiniai straipsniai: Bizantijos imperija
Bizantijos imperija yra viena iš ilgiausiai išsilaikiusių imperijų pasaulio istorijoje. Jos pavadinimas kilo nuo Bizantijaus miesto. Imperiją taip pavadino XIX a. istorikai. Bizantiečiai visą laiką save vadino ir laikė romėnais. 330 m. imperatorius Konstantinas įkūrė antrąją – Bizantijos Romą, pavadindamas ją Konstantinopoliu, kas reiškė ”Konstantino miestas”.
Viduriniajame Bizantijos periode (610–1081 m.) prasideda su Heraklijaus triumfu kare su persais ir jo tolesniu pralaimėjimu arabams. Po 634 m. arabai užgrobė Palestiną, Siriją ir Egiptą, taip pat prasiskverbė gilyn į Anatoliją.
XI a. Bizantijos imperijoje prasidėjo dideli nesutarimai tarp generolų, kurie buvo stambūs žemvaldžiai ir biurokratai. Išvarginti nesutarimų imperatoriai nesugebėjo atsilaikyti seldžiukams, pradėjusiems Anatolijos užkariavimą iš rytų. Seldžiukai, priklausantys tiurkų tautoms, buvo dabartinių turkų protėviai, pamažėle apgyvendinę visą Mažają Aziją.
Bonifacijus I
thumb|Bonifacijus I Bonifacijus Savojietis (1244 m. gruodžio 1 d. 1263 m. Šamberis) – Savojos grafas 1253–1263 m.
Biografija
Amadėjaus IV ir jo antros žmonos Sesilijos de Bo, Marselio vikonto Borelio de Bo dukters, vienintelis sūnus.
Niekada nebuvo vedęs ir nepaliko palikuonių. Mirė nelaisvėje nuo žaizdų, gautų kovoje.
Getautė
Getautė – kaimas centrinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 14 km į pietvakarius nuo Ubiškės.
Tó Cruz
1995 metais dalyvavo portugalų „Eurovizijos“ atrankoje Festival da Canção su daina „Baunilha e chocolate“ ir laimėjo. Su nugalėjusiu kūriniu „Baunilha e chocolate“ atlikėjas dalyvavo 40-ajame „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame gegužės 13 dieną Dubline. Tó Cruz daina nesulaukė palaikymo tarp žiuri, užėmė 21 vietą iš 23 dalyvių ir gavo taškų tik iš Prancūzijos ir Graikijos. Tuo metu tai buvo užimta žemiausia Portugalijos vieta šiame konkurse.
Sylvain Wiltord
žaidė nuo 1999 m. iki 2006 m. Su rinktine dalyvavo ir.
Laimėjimai
Viltoras 1999 m. tapo rezultatyviausiu Prancūzijos lygos žaidėju.
Tó Cruz
Debiutinį albumą „Alma nua“ išleido 1998 metais, o po dvejų metų – „Camaleão“, tačiau sėkmės nesulaukė. 2001 metais Tó Cruz persikėlė į JAV, kur sceniniu vardu António TC Cruz įrašė albumą anglų kalba.
Java (programavimo kalba)
miniatiūra|Javos logotipas Java – bendrosios paskirties, objektiškai orientuota programavimo kalba, kurią 1991 m. sukūrė Džeimsas Goslingas ir kiti „Sun Microsystems“ inžinieriai, o 2010 m. ją įsigijo Oracle korporacija.
Javos aplikacijos yra kompiliuojamos į baitkodą, kuris gali būti paleidžiamas bet kokioje Javos virtualiojoje mašinoje (JVM), nepriklausomai nuo kompiuterio architektūros.
2015 m. Java yra viena iš populiariausių naudojamų programavimo kalbų, ypač kliento-serverio „web aplikacijose“. Ja taip pat rašomos programos Android išmaniesiems telefonams.
Paskirtis
Kuriant Java, pagrindiniai tikslai buvo šie:
Struktūra
Java platforma yra sudaryta iš trijų pagrindinių dalių:
Pavyzdys
Java kalba parašytos programos, į ekraną išvedančios tekstą „Sveikas, pasauli!“, pavyzdys:
Kalbos ypatybės
Java programavimo sistemoje programuotojo parašytas kodas kompiliuojamas ne į procesoriui specifinę, o į tarpinę formą. Ši tarpinė forma nepriklauso nuo procesoriaus tipo ar operacinės sistemos, todėl iškart tinka vykdyti įvairiose aplinkose. Pirmosiose Java versijose tarpinis kodas buvo interpretuojamas, todėl Java pelnė lėtai dirbančios platformos reputaciją. Dabartinės sistemos tarpinį kodą paprastai prieš vykdydamos kompiliuoja (just in time compiling), todėl vykdymo greitis panašus ar tik nežymiai mažesnis. Java turi „natyvią sąsąją“, kurios pagalba nesunku ją jungti ir su esančiomis C, C++ ar FORTRAN bibliotekomis. Dažniausiai to prireikia jei būtina naudoti šiomis kalbomis parašytas matematines ar kitokias bibliotekas.
Masyvo rėžių tikrinimas Java programuotojams padeda išvengti sunkiai aptinkamų programavimo klaidų, sukeliančių atidėtą katastrofą.
Įvairios Java programos dalys nesunkiai gali būti vykdomos lygiagrečiai (multithreading).
Java taip pat turi gerai išvystytą refleksijos sistemą.
Pradedant naujesne 1.5 versija, Java kalba taip pat palaiko „bendrybes“, kurios primena aiškesnį, paprastesnį praeityje kai kuriose kalbose buvusių makrokomandų variantą. Nuo 1.6 versijos java palaiko skriptus – galimybę vykdyti simbolių eilutės kintamajame esantį kitos programos tekstą, jam keičiantis duomenimis su gaubiančiąja programa.
Šiuo metu esama tiek komercinių, tiek ir atviro kodo (GNU Classpath, Apache Harmony) Java programų vykdymo sistemų. Java sukūrusi Sun Microsystems 2006 m. lapkričio mėnesį paskelbė, jog per keletą metų palaipsniui pereina prie atviro kodo modelio, pateikiant visas Java programai vykdyti reikalingas dalis su GPL licencija, papildyta sujungimo išimtimi.
Nuorodos
Susiję straipsniai:
Kiti šaltiniai:
Kasacinis teismas
Kasacinis teismas – kasacinės instancijos teismas. Peržiūri apeliacinės instancijos teismų sprendimus ir nutartis kasacine tvarka.
Teisės
Kasacinis teismas gali priimti, pvz., sprendimą perduoti bylą apeliacinės ar pirmosios instancijos teismui nagrinėti iš naujo. Neperduodamas bylos iš naujo nagrinėti, gali pakeisti teismo sprendimą arba priimti naują. Taip pat atitinkamai pakeisti bylinėjimosi išlaidų paskirstymą.
Lietuva
thumb|200px|right|[[Lietuvos Aukščiausiasis Teismas]] Lietuvoje kasacine tvarka bylas nagrinėja Lietuvos Aukščiausiasis Teismas.
Kasacinis teismas, neperžengdamas kasacinio skundo ribų, patikrina apskųstus sprendimus ir (ar) nutartis teisės taikymo aspektu. Kasacinis teismas yra saistomas pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų nustatytų aplinkybių (LR CPK 353 str. 1 d.).
Teismas turi teisę peržengti kasacinio skundo ribas, jeigu to reikalauja viešasis interesas.
Kasacinis teismas dėl kasatoriaus negali priimti blogesnio sprendimo, negu yra skundžiamas sprendimas ar nutartis, jeigu sprendimą skundžia tik viena iš šalių. Nelaikomas blogesnio sprendimo priėmimu skundžiamo sprendimo ar nutarties panaikinimas ir bylos perdavimas nagrinėti iš naujo žemesnės instancijos teismui, taip pat kai sprendimas priimtas Lietuvos civilinio proceso kodekso 353 straipsnio 2 dalyje numatytu atveju (LR CPK 353 straipsnis „Bylos nagrinėjimo ribos“).
Dinglingai
Dinglingai  – senovės kinų šaltiniuose minima neidentifikuotos (greičiausiai tiurkiškos) kilmės senovės tauta, kuri paskutiniaisiais amžiais prieš mūsų erą ir pirmaisiais mūsų eros amžiais gyveno šiaurinėje Mongolų plynaukštėje (dab. šiaurės Mongolija ir Rusijos Užbaikalė). Ši tauta greičiausiai buvo gimininga vėlesniems tiele (dar vadinamiems gaoče).
Etimologija
Dinglingų pavadinimo kilmė nėra identifikuota, nors egzistuoja kelios hipotezės. Kai kurie mokslininkai pavadinimą kildina iš tiurkiškos kilmės žodžių Tölös (tiurkų antkapiniuose įrašuose minimas etnonimas), ar net Türklär („tiurkai“). Kita hipotezė kildina dinglingų pavadinimą iš mongolų kalbos telegem, telege („vežimas“).
Dinglingų etnonimas susijęs kitais etnonimais, kuriais buvo vadinama tauta, gyvenusi po jų, ir greičiausiai artimai susijusi: tiele (鉄勒), čile (勅勒), kurie laikomi fonetiškai tikslesniais, nei dinglingai, taip pat gaoče (高車), kas reiškia „aukštas vežimas“, ir gali būti telege prasminis vertimas.
Istorija
thumb|Dinglingų padėtis II a. į pietus nuo Baikalo Pirmasis dinglingų paminėjimas yra Kalnų ir jūrų knygoje, kur jie minimi tarp daug mitinių šiaurės tautų. Han dinastijos I a. pr. m. e. šaltiniuose jie minimi kartu su dziankunais ir kitomis tautomis, gyvenančiomis į šiaurę nuo siongnu, į pietus nuo Baikalo (kuris kinų supratimu atitiko šiaurinį pasaulio pakraštį ir buvo vadinamas „Šiaurės jūra“).
Dinglingai nuolat kovojo su savo pietiniais kaimynais siongnu ir kartais priklausydavo jų imperijai. 85 m. jie kartu su sianbais rytuose, pietiniais siongnu puolė šiaurinius siongnu ir juos išvijo į vakarus. Vėliau jie išsaugojo nepriklausomybę nuo sianbų, kurie kontroliavo didžiąją dalį Mongolų plynaukštės.
Kaimynystės jutimo modelis
thumb|250px|Kūgio pavidalo struktūros formavimasis (viršuje vaizdas, apačioje pjūvis) Kaimynystės jutimo modelis – viena siūlomų grybų morfogenezės hipotezių. Šį modelį pasiūlė Audrius Meškauskas ir David Moore 2004 metais. Jis buvo patikrintas naudojant Mančesterio universiteto skaičiavimo centro superkompiuterius.
Dinglingai
Istorija
III a. kinų traktate Trumpa Wei istorija dinglingai vėl aprašomi. Tačiau minima, kad jie gyvena ne tik į pietus nuo Baikalo, bet ir toliau į vakarus, į šiaurę nuo kangdziu (t. y. dabartiniame šiaurės rytų Kazachstane).
Kaimynystės jutimo modelis
Hipotezė teigia, jog kiekviena grybo hifo gija generuoja tam tikrus abstrakčius laukus, kurie (panašiai kaip įvairūs fizikoje žinomi laukai) silpsta didėjant atstumui. Siūlomi matematiniai modeliai nagrinėja tiek skaliarinius, tiek ir vektorinius laukus.
Dinglingai
Istorija
IV a. minima, kaip dinglingų dalis, vadovaujami Di Bin, kartu su kitomis klajoklių gentimis migravo į Kiniją. Čia jie tarnavo Vėlyvosios Džao, Ankstyvosios Čin, Vėlyvosios Jan armijose. 388 m. jų vadas Di Liao dabartinėje Henano provincijoje net įkūrė savo valstybę Vei, kuri, tiesa, egzistavo tik 4 metus. Vėliau Kinijoje gyvenusius dinglingus valdė Šiaurės Vei, kurioje jie asimiliavosi ir nunyko.
Tose vietose, kur seniau gyveno dinglingai (t. y. į pietus nuo Baikalo ežero ir į šiaurę nuo kangdziu) nuo IV a. pakeičia tiele arba gaoče. Tačiau nėra iki galo aišku, ar tai yra nauja tauta, užvaldžiusi dinglingų žemes, ar tiesiog naujas tos pačios tautos pavadinimas.
Kaimynystės jutimo modelis
Augantis grybo hifo galiukas jaučia šiuos laukus ir pasirenka augimo kryptį pagal tam tikrą algoritmą. Modelio esmė yra jog tiek laukus generuojanti sistema, tiek juos jaučiantis mechanizmas, tiek ir krypties pasirinkimo algoritmas visuose grybo hifuose yra vienodi. Gerai parinkus modelio parametrus, galima stebėti pradinio chaotiško hifų kamuolio transformaciją į įvairias sudėtingesnes struktūras, neretai gana panašias į grybų formuojamus vaisiakūnius ar kitus sudėtingus organus.
Viename paprasčiausių pavyzdžių, hifo galiukas siekia išlaikyti 45 ° augimo kampą Žemės traukos vektoriaus atžvilgiu. Tuo pat metu hifai generuoja hipotetinį skaliarinį lauką, kurio jų galiukai vengia. Esant šiai parametrų kombinacijai, susiformuoja kūgio pavidalo struktūra, panaši į kai kurių aukšliagrybių vaisiakūnius.
thumb|250px|left|Pakeitus parametrų aibę, pradinis chaotiškas hifų kamuolys (centre) pradeda formuoti kabelio pavidalo struktūras
Sudėtingesiame modelyje tariama, jog hifai generuoja jų ašiai lygiagretų, didėjant atstumui silpstantį vektorinį lauką, o hifo galiukas linkęs pasukti šio vektoriaus kryptimi. Jei ta pačia kryptimi pasisuka keli hifai, jų bendras laukas ten pat kreipia ir likusiuosis hifus. Suteikus galiukams savybė jausti taip pat ir absoliutinę šio vektoriaus reikšmę (siekiant maksimaliai priartinti ją prie nustatytos optimalios reikšmės) galima stebėti į daugiagyslį kabelį panašių struktūrų formavimasi. Tokios kabelio pavidalo struktūros aptinkamos įvairiuose medieną ardančiuose grybuose.
Dar sudėtingesti, į mažus kepurėtus grybus panašūs dariniai gali būti gaunami tarus jog laukų jutimas ir generaciją kinta pagal vidinį biologinį laikrodį.
Kaiminystės jutimo modelis paaiškina daugelio grybų struktūrų formavimasi nereikalaudamas pripažinti augimo hormonų hipotezės. Augimo hormonų, vaidinančių svarbų vaidmenį gyvūnų ir augalų morfogenezėje, grybuose aptikti nepavyko.
Romos Čijampino tarptautinis oro uostas
Čijampino oro uostas (it. Ciampino–Aeroporto Internazionale G. B. Pastine) – vienas iš trijų Italijos sostinės Romos oro uostų. Šis oro uostas yra apie 12 km nuo Romos centro, visai šalia Didžiojo žiedo jungties.
Čijampino oro uostas atidarytas 1916 m. ir šiuo metu yra vienas seniausių veikiančių oro uostų. Iki 1960 m. šis oro uostas buvo pagrindinis Romos oro uostas ir aptarnaudavo apie 2 milijonus žmonių per metus. Po Leonardo da Vinčio-Fiumičino oro uosto atidarymo Čijampinas aptarnauja užsakomuosius skrydžius. Taip pat į šį oro uostą skraidina mažų sąnaudų oro linijos Ryanair ir Wizz Air.
2013 m. oro uostas aptarnavo 4 749 251 keleivį.
Bogušė (reikšmės)
Boguše vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Lisė
Lisė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurės rytus nuo Vyškų, apie 18 km į šiaurę nuo Bielsko ir apie 23 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Pro Europe
thumb|right|"PRO EUROPE" logotipas PRO EUROPE – 1995 m. įkurta tarptautinė organizacija, atstovaujanti 31 nacionalinei už pakuočių atliekų surinkimą, naudojimą ir perdirbimą atsakingoms struktūroms, veikiančioms 27 Europos Sąjungos šalyse narėse, 2 šalyse kandidatėse, Norvegijoje, Islandijoje, Ukrainoje ir Kanadoje. Jos narys yra ir Lietuvoje veikianti VšĮ „Žaliasis taškas“.
PRO EUROPE būstinė įsikūrusi Briuselyje, Belgijoje. Organizacijos prezidentas - Bernard Hérodin.
Veikla
Organizacijos narės prisideda prie Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2004/12/EB dėl pakuočių atliekų surinkimo ir perdirbimo išdėstytų tikslų įgyvendinimo. PRO EUROPE išduoda licenzijas naudoti „Žaliojo taško“ („Green dot“) ženklą. Ji taip pat veikia kaip pagrindinė organizacija, atstovaujanti pakuočių surinkimo ir perdirbimo organizacijų interesus. PRO EUROPE nacionalinėms organizacijoms suteikia teisę naudoti „Žaliojo taško“ ženklą, nustato ir tikrina kriterijus, kuriais remiantis leidžiamas naudoti „Žaliojo taško“ ženklas. Bendradarbiaudama su nacionalinėmis organizacijomis, siekia, kad „Žaliasis taškas“ taptų plačiai verslo naudojamu ženklu visos Europos mastu. Užsiima lobizmu, informacijos sklaida ir kt.
Medvodės
Medvodės – miestas vakarų Slovėnijoje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Liublianos, Savos ir Soros santakoje; savivaldybės centras. Geležinkelio stotis. Vandens jėgainė.
Kalinuvka (reikšmės)
Kalinuvka vadinama:
Metafazė
Metafazė yra ląstelės branduolio dalijamosi fazė. Jos metu chromosomos juda link verpstės pusiaujo. Ten jos centromeromis prisitvirtina prie dalijimosi verpstės gijų. Tai yra palyginti trumpa mitozės fazė.
Mitose
Ksenofontas
thumb|right|200px|Ksenofontas Ksenofontas (Xenophon; g. apie 450 – m. 354 m. pr. m. e.) – senovės graikų rašytojas, istorikas, Atėnų karvedys ir politinis veikėjas. Be istorinių knygų parašė ir filosofinių. Taip pat yra parašęs porą veikalų apie žirgus ir jų paruošimą („Apie jojimo meną“ laikomas pirmuoju jojimo vadovėliu).
Būdamas Sokrato mokiniu, siekė populiaria forma pateikti Sokrato asmenį ir jo mokymą. „Kiropedijoje“ – savotiškame tendencingame istoriniame romane, kuriame aprašoma Persijos valdovo Kiro Senojo gyvenimas ir veikla, Ksenofontas vaizduoja valdovo idealą, susiedamas filosofinius mokymus su realiu politinių santykių Rytuose supratimu. Po Ksenofonto taip pat išliko „Atsiminimai apie Sokratą“, „Sokrato apologija“, „Puota“, kuriuose Sokrato mokymas pateikiamas per jo pritaikymo gyvenime prizmę. Šiuose kūriniuose daugiau vietos skiriama Sokrato asmeniui, o ne jo filosofijai.
Jis taip pat buvo vienas žymiausių antikos laikų, graikų ekonomikos mąstytojų. Jo darbuose pirmą kartą bandoma teoriškai įprasminti ekonominę graikų visuomenės tvarką. Ksenofonto žymiausias ekonomikos traktatas „Economicosas“ (arba „Apie namų ūkį“). Pagrindinės Ksenofonto ekonominės mintys: 1. Pagal Ksenofontą – tai mokslas apie savo ūkio turtėjimą. 2. Ekonominio gyvenimo idealas – autarkinis žemės ūkis. Žemdirbystė pagal svarbą buvo prilyginama menui. 3. Prekyba kaip profesija buvo laikoma graiko nevertu užsiėmimu. Ksenofontas kritikavo stambiąją prekybą. Jis pasisakė už natūralų, uždarą ūkį. 4. Nagrinėjo darbo pasidalijimo problemą. Darbo pasidalijimą Ksenofontas siejo su rinka: darbo pasidalijimas auga, plečiantis rinkai. Į ekonominės minties istoriją Ksenofontas pateko kaip mąstytojas, vienas pirmųjų nagrinėjęs darbo pasidalijimą. 5. Nagrinėjo pinigų problemą. Ksenofontas atkreipė dėmesį į pinigus kaip į koncentruotą turtą, kurį galima panaudoti ūkio reikalams. Ksenofonto darbuose išryškintos 2 pinigų funkcijos: 1) pinigai yra mainų priemonė; 2) pinigai yra turtas. Jis pasisakė prieš prekybinį ir skolinamąjį kapitalą. 6. Atkreipė dėmesį į vertės problemą. Vertę tapatino su vartojamąja verte. Ksenofontas vienas pirmųjų iškėlė dviejų prekės savybių problemą, t. y. naudingumo (vartojamosios vertės) ir mainomosios vertės problemą. Galima teigti, kad Ksenofontas yra pakankamai svarbus antikos laikų ekonomikos mąstytojas, nes minimas šalia tokių garsių antikos filosofų kaip Platonas.
Arbatinukas
Arbatinukas – indas, naudojamas arbatžolių ar kitų žolelių plikymui. Dabartiniai arbatinukai dažnai naudojami su arbatos sieteliu, skirtu košimui išpilant arbatą. Taip pat kartais naudojamas ir specialus medžiaginis uždangalas, skirtas sulaikyti šilumą, pagerinti plikymo procesą, saugoti arbatą nuo per greito atvėsimo.
Istorija
Kinijoje arbatinukai naudojami kelis tūkstančius metų. Seniausias iki šių laikų išlikęs arbatinukas tikriausiai yra Honkongo „Flagstaff House“ arbatos muziejuje saugomas eksponatas, datuojamas 1513 m.
Senieji arbatinukai dabartiniu supratimu yra maži, kadangi būdavo skirti vienam žmogui, o pagal senus papročius arbata būdavo geriama tiesiai iš arbatinuko kakliuko. Taip pat, vienu kartu plikant mažai arbatos, būdavo lengviau sukurti tinkamą skonį.
XVII a. iš Kinijos į Europą pradėjus vežti arbatą, kartu buvo importuoti ir porcelianiniai arbatinukai. Vakaruose tuo metu arbata ir arbatinukai buvo turtingųjų prabangos dalykas. Ypač paklausūs buvo porcelianiniai, kadangi Europoje jų nemokėta gaminti.
Hamiltonianas
Hamiltonianas gali reikšti:
Nors abu hamiltonianai yra glaudžiai susiję, jie taikomi skirtingose srityse ir kitokiais metodais, todėl dažniausiai išskiriami kaip du skiritingi objektai.
Beliščė
Beliščė – miestas rytinėje Kroatijoje, Slavonijos regione, prie Dravos upės, pasienyje su Vengrija. Išvystyta medienos, metalo, chemijos pramonė.
Pranas Mantvydas
Pranas Mantvydas (1894 m. gruodžio 4 d. Gegrėnuose, Platelių valsčius – 1960 m. rugpjūčio 8 d. Kaune) – Lietuvos filosofas, žurnalistas, vertėjas.
Biografija
P. Montvydas kilęs iš tos pačios giminės kaip ir Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius. Gimė mažažemių valstiečių šeimoje, vyriausias iš 5 vaikų, Prano Montvydo ir Valerijos Montvydienės (mergautinė pavardė Vizgirdaitė) sūnus. Gegrėnų bažnyčioje jį pakrikštijo kitą dieną po gimimo. Metrikų knygoje pavardė „Montvydas“ įrašyta buvo su „o“, o ne su „a“ ir šitokia forma išliko daugmaž iki 1934 m., taip savo pavardę rašė tiek pats P. Montvydas, tiek ir kiti žmonės.
1909 m. baigė pradinę mokyklą. 1913 m. įstojo į buhalterio kursus Kaune. Iki Pirmojo pasaulinio karo buhalteriavo Čekiškėje ir Žemaičių Kalvarijoje. 1916–1918 m. buvo „Saulutės“ draugijos įkūrėjas ir narys. Rašė straipsnius į šios draugijos laikraščius, rengiamuose draugijos kursuose dėstė istoriją.
1920–1922 m. mokėsi Telšių gimnazijoje. 1922 m. įstojo į Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą. Studijavo filosofijos istoriją, filosofijos sistemas, lietuvių literatūrą, pedagogiką-psichologiją. 1922–1926 m. Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultete studijavo filosofiją, 1926–1929 m. tobulinosi Paryžiaus, Miuncheno, Kelno ir Leuveno universitetuose. 1938 m. filosofijos daktaras.
1929–1934 m. žurnalo „Židinys“ redaktorius. 1934–1940 m. žurnalo „Kosmos“ administratorius, 1939 m. pabaigoje redaktorius. Taip pat bendradarbiavo su leidiniais „Naujoji Romuva“, „Logos“, „Athenaeum“, „Ateitis“. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
1938–1941 m. dirbo buhalteriu Aukštosios Panemunės vaikų tuberkuliozinėje ligoninėje. Tuo pat metu aktyviai dalyvavo ir kultūriniame gyvenime: vertėjavo, rašė straipsnius į periodinius leidinius.
Priklausė Jaunesniųjų Katalikų sąjūdžiui, kurio tikslas buvo judinti religinį-kultūrinį gyvenimą. Vėliau iš šio sąjūdžio atsiskyrė, nes jam, taip pat ir kitiems asmenims, rūpėjo ne tik katalikiškas kultūros darbas, bet ir politinis gyvenimas. Priklausė Lietuvių katalikų mokslo akademijai, 1933–1938 m. ėjo Lietuvos Katalikų universiteto reikalų vedėjo pareigas.
1941 m. TSRS okupacinės valdžios represuotas, kalėjo Sosvos lageryje, Gario rajonas, Sverdlovsko sritis, 1943 m. ištremtas į Kamenyj prie Obės, Altajaus kraštas. Į Lietuvą grįžo 1956 m., vertė iš vokiečių, prancūzų, anglų kalbų.
Kūryba
Dažnai pasirašinėdavo Pučkoriškio, Žvalgonio, M. Pakelčio slapyvardžiais, įvairiais inicialais, kartais skelbdavosi be parašo, todėl dabar ne taip lengva išsiaiškinti visus jo parašytus ir spaudoje paskelbtus straipsnius.
Daktaro disertacijos publikacija:
Straipsniai:
Vertimai:
Kalašnikovas
Kalašnikovas gali būti:
Christburgo taika
Christburgo taika arba Kristburgo taika – sutartis, sudaryta 1249 m. vasario 7 d. Christburgo pilyje po prūsų pralaimėto 1242–1249 m. sukilimo tarp Vokiečių ordino, kuriam atstovavo didžiojo magistro Heinricho fon Hohenlojės padėjėjas Heinrichas fon Vidė ir prūsų sukilėlių iš Pamedės, dalies Varmės ir Notangos žemių. Tarpininkavo popiežiaus Inocento IV legatas Lježo (Belgija) arkidiakonas Jokūbas.
Sutartis
Prūsai sutiko priimti krikščionybę ir pripažinti Vokiečių ordino valdžią. Sutartis skelbė, kad popiežius priėmusiems krikščionybę prūsams suteikia laisvę, teisę būti dvasininkais. Apsikrikštiję prūsų didikai (vitingai) galėjo tapti riteriais. Naujakrikščiams pažadėta teisė savo kilnojamąjį ir nekilnojamąjį turtą paveldėti, įsigyti ir įkeisti arba palikti testamentu. Parduoti nekilnojamąjį turtą leista sau lygiems - prūsams, vokiečiams ar pamarėnams, tačiau su sąlyga duoti Vokiečių ordinui užstatą, atitinkantį parduodamojo turto vertę, kad pardavusysis nepabėgtų pas pagonis ar kitus Vokiečių ordino priešus. Leista teisėtu būdu įgyti turtą. Jei kuris prūsas neturi įpėdinių, jam mirus nekilnojamasis turtas atitenka Vokiečių ordinui arba feodalui, kurio žemėje tas naujakrikštis gyvena. Kas savo kilnojamąjį arba nekilnojamąjį turtą užrašytų Bažnyčiai ar dvasininkui, tai per metus šis turtas turėjo būti parduotas mirusiojo giminėms, o gauti pinigai atiduoti Bažnyčiai arba dvasininkui, jeigu tas nebūtų padaryta, turtas turėjo atitekti Vokiečių ordinui.
Burnley FC
Bernlio FC – Anglijos futbolo klubas iš Bernlio. Komanda 2009-2010 m. sezone užėmė 18-ą vietą Anglijos Premier lygoje ir iškrito į žemesnįjį divizioną. 2010-11 metų sezone užėmė 8-ą vietą "Championship" varžybose ir nepateko į atkrintamąsias varžybas.
Christburgo taika
Sutartis
Naujakrikščiams pažadėta teisė kelti bet kurias bylas ir būti atsakovais visuose teismuose. Prūsų pageidavimu pasaulietiniame teisme leista naudotis lenkų teise. Teisėta santuoka buvo laikoma sudaryta tik bažnyčioje su liudytojais. Teisėtais įpėdiniais laikomi iš tokios santuokos gimusieji.
Burnley FC
Istorija
Klubas 1882 m. įkurtas kaip Burnley Rovers FC, tačiau tais pat metais pervadintas į Burnley FC.
Christburgo taika
Sutartis
Pamedėnai pasižadėjo 1249 m. pirmoje pusėje pastatyti 13 bažnyčių, varmiai – 6, notangai – 3 bažnyčias. Naujakrikščiai įsipareigojo tas bažnyčias aprūpinti žeme (kiekvienai po 8 ūbus žemės: 4 ūbus lauko ir 4 - miško), mokėti dvasininkams dešimtinę (nuo 20 margų žemės, be to, duoti 2 jaučius, arklį ir karvę), visus tautiečius per mėnesį priversti krikštytis. Christburgo taika reikalavo iš naujakrikščių prūsų atsisakyti pagoniškųjų apeigų ir papročių, kai kurie jų nurodyti. Tų tėvų, kurie per mėnesį nepakrikštijo vaikų, turtą naujakrikščiai pasižadėjo konfiskuoti, o atkakliai per mėnesį nesikrikštijančius suaugusiuosius išvyti vienmarškinius iš krikščionių gyvenamų sričių. Naujakrikščiai pasižadėjo nesudarinėti sutarčių prieš Vokiečių ordiną, didįjį magistrą, riterius bei vienuolius ir ginkluoti eiti su jais į visus karo žygius. Tokiems prūsams patekus į nelaisvę Vokiečių ordinas stengtųsi juos išlaisvinti. Pabrėžta, kad naujakrikščių teisės ir laisvės galioja tol, kol šie nenusidės, t. y. vykdys visus įsipareigojimus ir bus paklusnūs Vokiečių ordino valdžiai.
Burnley FC
Sudėtis
Atnaujinta 2022 m. sausio 20 d.
Christburgo taika
Sutartis
Christburgo taika suteikia unikalių žinių apie to meto baltų visuomenę.
Kutikulė
Augalų kutikulė sudaryta iš vaškų, dažnai dengia išorinę lapų pusę ar vaisius. Gyvūnų plauko stiebo paviršiuje yra kutikulė. Ji sudaryta iš plokščių bebranduolių ląstelių. Kutikulės ląstelės iš dalies užkloja viena kitą kaip stogo čerpės. Laisvi jų galai nukreipti į viršų, todėl jos tvirtai susikimba su plauko makšties ląstelėmis, kurios nukreiptos priešinga kryptimi ir prilaiko plauką odoje.
Horacijus
Horacijus (Quintus Horatius Flaccus, 65 m. pr. m. e. gruodžio 8 d. – 8 m. pr. m. e. lapkričio 27 d.) – vienas žymiausių lotynų kalba rašiusių poetų.
Horacijus turėjo galimybę mokytis Romoje, o vėliau Atėnuose, kur domėjosi filosofija. Po trumpos karinės karjeros, grįžo prie civilinių darbų, dirbo notaru, laisvu laiku eiliavo.
Horacijaus kūryba, daugiausiai parašyta hegzametru, buvo labai vertinama amžininkų ir Renesanso periodu.
Poeto tėvas buvo atleistinis.
Kungiai (Telšiai)
Kungiai – kaimas centrinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 14 km į pietvakarius nuo Ubiškės.
Simona Krupeckaitė
Simona Krupeckaitė (g. 1982 m. gruodžio 13 d. Utenoje) – profesionali Lietuvos treko dviratininkė, 2009 metų Pasaulio dviračių treko čempionė, planetos rekordininkė, 2009, 2010, 2016 metų Lietuvos metų sportininkė.
Biografija
S. Krupeckaitė sportuoti pradėjo 1995 m. su pirmuoju treneriu Alvydu Surgautu. Jos dabartinis treneris yra Antanas Jakimavičius. Už Lietuvos rinktinę debiutavo 2001 m. pasaulio taurės varžybose Lenkijoje. Dabar gyvena ir sportuoja Panevėžyje, Maskvoje. Sportininkė treniruojasi 1 – 2 kartus per dieną. Krupeckaitės hobis yra siuvinėjimas.
2009 m. kovo 25 d. pagerino pasaulio rekordą ir buvo greičiausia 500 metrų atskiro starto lenktynėse. Lenkijos miesto Pruškovo „BGZ Arena“ treke 26 metų pasiekė vidutinį 54,060 km/h greitį, o jos laikas buvo 33,296 sek.
2009 m. spalio mėn. laimėjo moterų treko sprinto daugiakovės varžybas (visose 4 rungtyse – sprinto, 200 metrų iš eigos ir atkrentamąsias lenktynes bei keirino rungtį), surinkusi 60 taškų, artimiausią varžovę rusę Olgą Strelcovą aplenkė 15 taškų.
2010 m. gegužės 29 d. Maskvos Grand prix varžybose pasiekė pasaulio 200 metrų iš eigos pasaulio rekordą.
Nuo 2023 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narė.
Gaidūnai
Gaidūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Mickūnų, tarp Mickūnų miestelio ir Mickūnų GS gyvenvietės prie geležinkelio Vilnius–Turmantas. Svarbiausios gatvės – Gaidūnų, Užupio.
Baltažiedė plukė
Baltažiedė plukė (Anemone nemorosa) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos, plukių (Anemone) genties augalas.
Martnonys
Martnonys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Želvos, 2 km į pietvakarius nuo Balninkų. Seniūnaitijos centras. Šis kaimas yra šalia Alaušos ežero, kurio kitame krante yra miestelis Balninkai. Pro kaimą eina kelias.
Sedlcų departamentas
Sedlcų departamentas - vienas iš Varšuvos kunigaikštystės departamentų egzistavęs 1810–1816 metais. Centras – Sedlcos. Suformuotas iš Habsburgų monarchijai priklausiusių Sedlcų cirkulo ir Vlodavos cirkulo. Šiaurėje ribojosi su Rusijos imperijos Balstogės sritimi, šiaurės vakaruose su Plocko departamentu, vakaruose su Varšuvos departamentu, pietvakariuose su Radomo departamentu, pietuose su Liublino departamentu bei rytuose su Rusijos imperija. Panaikinus Varšuvos kunigaikštystę, Sedlcų departamentas paliktas, tačiau pervardintas į Palenkės vaivadiją.
Martnonys
Gyventojai
thumb|left|250px|Martnonys Alaušų pakrantėje
Baltažiedė plukė
Daugiametis (gyvena 5–8 metus), 6–30 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis ilgas (iki 30 cm), horizontalus rudas arba gelsvas. Stiebas stačias, plikas arba šiek tiek plaukuotas. Antroje vasaros pusėje stiebai ir lapai nuvysta, žiemoja šakniastiebis, kurio senoji dalis apmiršta, o auga naujos ataugos. Pamatinis lapas vienas (arba jo visai nebūna), ilgakotis, triskiautis, giliai suskaldytas. Stiebiniai: lapai trys, sudaro menturį, triskilčiai, vidurinė skiltis triskiautė, kraštinės dviskiautės, abipus negausiai plaukuoti. Iš stiebinių lapų menturio išauga žiedkotis, kurio viršūnėje yra žiedas. Apyžiedis paprastas. Žiedlapiai 6–12 – balti, išorinė pusė kartais švelniai rausva arba rausvai violetinė. Kuokelių daug, geltoni. Piestelių daug. Vaisiai – pailgi riešutėliai lenktais snapeliais, apaugę trumpais plaukeliais, su mėsingomis ataugėlėmis. Vaisius platina skruzdėlės.
Sedlcų departamentas
Iš viso departamente buvo 9 apskritys (pavietai):
Baltažiedė plukė
thumb|left|210px|Žiedas
Žydi balandžio – gegužės mėn., kol medžiai dar be lapų. Kartais žydi antrą kartą rugsėjo – spalio mėn. Auga lapuočių, spygliuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose, parkuose, miškapievėse. Mėgsta vidutinio drėgnumo humusingus dirvožemius. Nuodingas. Visose augalo dalyse yra saponinų, glikozido ranunkulino, askorbino rūgšties, mineralinių medžiagų.
Lietuvoje labai dažna. Rūšis paplitusi Vakarų Europoje. Augalas nuodingas. Darželiuose kaip dekoratyvinis augalas auginamos pilnavidurės formos.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 44 psl.
Stanislovas Algimantas Balčiūnas
Stanislovas Algimantas Balčiūnas (g. 1943 m. liepos 5 d. Trumpaliai, Utenos apskritis) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1962 m. baigė Užpalių vidurinę mokyklą, 1967 m. – Vilniaus pedagoginiame institute biologijos–chemijos specialybę. 1965–1967 m. šio instituto savaitraščio „Tarybinis pedagogas“ atsakingasis sekretorius.
1967–1968 m. Molėtų rajono Suginčių vidurinės mokyklos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas, 1969–1971 m. – Ambraziškių 8–metės mokyklos direktorius, 1971–1973 m. – „Lietuvos buitinės chemijos“ Projektavimo konstravimo biuro vyresnysis inžinierius. 1973–1979 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ literatūrinis darbuotojas, mokyklų skyriaus vedėjas. Nuo 1979 m. – žurnalo „Švyturys“ Politikos ir mokslo skyriaus redaktorius. Parašė per 300 straipsnių mokslo, švietimo, ekologijos, teisės, politikos temomis. Nuo 1996 m. – UAB „Sodra–press“ direktorius, nuo 2000 m. firmos „Baltijos pranešimai“ leidybos direktorius, UAB „Balstas“ direktorius.
Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos kontrolės komiteto pirmininko pavaduotojas. Nepriklausomos periodinės spaudos rėmimo „Žurnalistikos“ fondo valdybos pirmininkas. Keletą kartų – „Komjaunimo tiesos“ ir šešis kartus žurnalo „Švyturio“ publicistinių rašinių konkursų prizininkas ir laureatas.
Baltoji garstyčia
Baltoji garstyčia (Sinapis alba) – garstuko genties augalas.
Pavadinimas garstyčia taip pat taikomas augalams Brassica juncea (sareptinis bastutis „indiška garstyčia“), Brassica nigra (juodoji garstyčia), Brassica rupestris „rudoji garstyčia“ bei iš šių augalų pagamintam prieskonių mišiniui.
Baltoji garstyčia – vienmetis žolinis augalas, užaugantis iki 120 cm aukščio. Stiebas status, šakotas, apaugęs šiurkščiais plaukeliais. Lapai skiautėti. Žiedai geltoni, susitelkę į skėtiškas kekes. Vaisius – ankštara, sėklos šviesiai geltonos spalvos.
Lietuvoje auginamas. Sulaukėjęs auga pakelėse, dykvietėse. Žydi birželio-rugsėjo mėnesiais.
Augalas maistinis ir vaistinis. Vartojamos garstyčių trauklapiams gaminti. Gydomi kvėpavimo takų susirgimai, raumenų skausmas, reumatas. Reikšmingesnis kaip prieskonis.
Užpilas
Užpilas  – skystis, gaminamas iš augalų ar jų dalių ir vandens.
Užpilas – ruošiamas iš tų augalų dalių, kurios palyginti lengvai atiduoda savo veikliąsias medžiagas – tai žolė, lapai, žiedai, švieži vaisiai.
Užpilas vartojamas kaip nealkoholinis gėrimas (pvz., arbata, žolelių ir vaisinės arbatos), bet dažniau suprantamas kaip vaistinis preparatas, gaminamas iš vaistinių augalų, skirtas vidiniam ir išoriniam vartojimui.
UEFA taurių taurė 1970–1971 m.
UEFA taurių taurė 1970-1971 m. – 11-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1970 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą.
Užpilas
Gaminimas
Jis yra greitai gendantis preparatas, todėl ruošiamas mažais kiekiais ir suvartojamas per 1-2 dienas, laikomas tamsioje vėsioje vietoje, apsaugotoje nuo tiesioginių saulės spindulių. Vartojamas pagal nurodymus.
Užpilą galima gaminamas šaltuoju ir karštuoju būdu.
Šaltasis būdas
Susmulkinta vaistinė augalinė žaliava suberiama į indą ir užpilama kambario temperatūros virintu vandeniu. Tada indas uždengiamas ir laikomas per naktį (4-12 valandų), ryte perkošiama.
Kaštasis būdas
Vaistinė žaliava užpilama verdančiu vandeniu ir, indą įstačius į verdančią vandens vonelę, apie 15 min. kaitinama. Vandens vonelę galima pakeisti šildymu ant ugnies, tačiau užpilo negalima užvirinti. Tada apie 45 min. aušinama ir perkošiama, jei reikia, praskiedžiama iki reikiamo tūrio virintu vandeniu.
Vaistinės savybės
Užpilas yra silpnesnės koncentracijos skystis nei nuoviras. Gerti jo rekomenduojama 2-4 stiklinės per dieną.
Vanduo, kurį organizmas gauna su daržovių, uogų vaistažolių užpilu yra labai naudingas, nes jame gausu įvairių ištirpusių biologiškai veiklių medžiagų. Užpilas gerina virškinimą, padeda gydyti persišaldymo ligas, tonizuoja, reguliuoja širdies darbą.
Jis gali būti geriamas, juo skalaujama gerklė, žaizdos, daromos inhaliacijos, gydomosios vonios, pavilgai.
Mart Laar
Martas Laras (g. 1960 m. balandžio 22 d. Viljandyje) – estų mokslininkas, politikas, dukart buvęs Estijos ministras pirmininkas (1992–1994 m. ir 1999–2002 m.), Gynybos ministras (2011–2012 m.).
Biografija
1983 m. su pagyrimu baigęs Tartu universiteto Istorijos fakultetą, dirbo mokytoju Talino 24-oje vidurinėje mokykloje. 1987–1990 m. buvo Estijos TSR Kultūros ministerijos Paminklų apsaugos skyriaus vedėjas, vadovavo Estijos kultūros fondo istorikų tarybai bei Estijos istorijos išsaugojimo draugijai. Vienas Estijos liaudies fronto kūrėjų. Kelių istorijos knygų ir daugelio straipsnių autorius. 1995 m. Tartu universitete gavo magistro, o 2005 m. – daktaro laipsnį.
1990 m. išrinktas Riigikogu (Estijos parlamento) nariu. 1992–1994 m. buvo Estijos Respublikos ministras pirmininkas. Būdamas premjeru radikaliai reformavo ekonominę sistemą, diegė liberalią rinkos ekonomiką. Premjero pareigų M. Laras neteko parlamente pareiškus nepasitikėjimą dėl vadinamosios „Rublių pardavimo istorijos“ (po nacionalinės valiutos kronos įvedimo likę banknotai 2,3 mlrd rublių sumai buvo parduoti Čečėnijai).
Antrą kartą premjeru M.Laras tapo 1999 m. kovo mėn., juo buvo iki 2002 m. sausio mėn.
2006 m. tapo Gruzijos prezidento M. Saakašvilio patarėju, juo buvo iki karo Pietų Osetijoje 2008 m. 2010–2011 m. jis buvo Moldovos Respublikos vyriausybės patarėju.
2011 paskirtas Gynybos ministru A.Ansipo vyriausybėje. Atsistatydino 2012 m. gegužės mėn. po patirto insulto.
Gačioniai
Gačioniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, prie kelio, 7 km į rytus nuo Rozalimo, prie Mažupės. Seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-83007).
miniatiūra|220px|left|Viena iš gatvių miniatiūra|220px|left|Prie parduotuvės miniatiūra|220px|left|Buvusi mokykla miniatiūra|220px|left|Riboženklis kelyje
Istorija
Kaime buvo pilkapių su akmeniniais vainikais. Kaimas pradėjo kurtis XVIII a. pradžioje. 1921 m. išskirstytas į vienkiemius. 1950–1993 m. tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė. 1955 m. įkurtas paštas, biblioteka, 1964 m. įsteigtas felčerių ir akušerių punktas, nuo 1989 m. medicinos punktas. Nuo 1993 m. veikia žemės ūkio bendrovė (vadovas Egidijus Norkus), auginami linai, rapsai, grūdiniai augalai.
1921 m. Tirkšlionių kaime įkurta pradžios mokykla, nuo 1949 m. pagrindinė, 1964 m. perkelta į Gačionius, nuo 2006 m. Klovainių pagrindinės mokyklos skyrius.
Lubicė
Lubicė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 32 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Beržalapių Gajuvka
Beržalapių Gajuvka – eigulio namelis Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Seinų ir apie 107 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Alma Vitkienė
Alma Vitkienė (g. 1949 m. gruodžio 1 d. Telšiuose) – Lietuvos gydytoja ir Telšių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Čongradas-Čanadas
Čongradas-Čanadas  – medė Vengrijos pietuose, Serbijos ir Rumunijos pasienyje. Įeina į Pietų Alfeldo regioną. Administracinis centras – Segedas.
Alma Vitkienė
Biografija
1967 m. baigė vidurinę mokyklą, 1973 m. baigė Vilniaus universitetą, gydytoja.
Čongradas-Čanadas
Iki 2017 m. vadinosi Čongradu.
Alma Vitkienė
Biografija
1973 m. Telšių internatinės mokyklos gydytoja, 1976 m. Telšių centrinės rajono ligoninės poliklinikos gydytoja oftalmologė, 1992–1997 m. Telšių rajono centrinės ligoninės vyriausiojo gydytojo pavaduotoja gydymo reikalams, nuo 1997 m. Telšių apskrities ligoninės direktorė.
Čongradas-Čanadas
Geografija
Medė yra Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Aukštis iki 125 m (Asothalomo k.). Svarbus daržovių auginimo regionas. Pagrindinės upės – Tisa, Marošas.
Alma Vitkienė
Biografija
Tėvynės sąjungos Telšių rajono skyriaus narė.
Čongradas-Čanadas
Geografija
thumb|left|240px|Tisos upė ir Segedo miestas
Alma Vitkienė
Biografija
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007-2010 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narė.
Moterų forumo valdybos narė. Sutuoktinis Stanislavas, vaikai Dovilė, Monika
Rekinas
Laikoma, kad Vrekino pavadinimas kilęs iš keltų kalbos žodžio Uriconion, kuris buvo siejamas su ant viršūnės esančiu beveik 8 hektarų ploto geležies amžiaus fortu. Pagal Vrekiną vėliau pavadintas apylinkėse romėnų įkurtas Viroconium Cornovorium miestas (dabar Roksiteris), taip pat maža anglosaksų karalystė Wreocensæte. Kelis amžius kalva buvo žinoma normanų jai suteiktu pavadinimu – Gilberto kalnas (Mount Gilbert), pagal ten gyvenusio atsiskyrėlio vardą.
Šiuo metu ant Vrekino viršūnės taip pat yra Vrekino radijo ir TV perdavimo stotis, vietinių vadinama Vrekino švyturiu (dėl žemai skrendantiems orlaiviams įspėti skirto signalinio žibinto).
Ostruvekas (reikšmės)
Ostruveku vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Janis Baumanis
Janis Frydrichas Baumanis (, 1834 m. gegužės 23 d. Ryga – 1891 m. kovo 31 d. ten pat) – latvių architektas. Pirmasis Latvijos architektas profesionalas.