cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afganistano geografija
Paviršius
Afganistanas – labai kalnuota šalis. Jos vidutinis aukštis – 1884 m. Apie 75 % Afganistano paviršiaus užima Irano kalnyno šiaurės rytinė dalis. Čia būdingi plokščiakalniai, dideli dykumų plotai, vidutinis aukštis – 900 m. Centrinėje dalyje Paropamizo bei Turkestano kalnagūbriais paviršius kyla link Hindukušo kalnų – vakarinės Himalajų kalnų atšakos. Per centrinį Afganistaną Hindukušas driekiasi Babos, Bande Bajano, Sia Koho, Zango, Hisaro kalnagūbriais, o šiaurės rytuose Chvadž Muchamado, Safed Cherso, Kohe Lalo, Vachano kalnagūbriais pasiekia Pamyro ir Karakorumo prieigas. Šiame, ypač kalnuotame krašte, vadinamame Badachšanu, stūkso aukščiausias kalnas šalyje – Nošakas (7492 m). Kalnagūbrius skiria tarpukalnių slėniai, nenuotakios įdubos.
thumb|left|240px|Kalnai [[Gaznis|Gaznio apylinkėse]] thumb|left|240px|Šiaurės Afganistano kraštovaizdis Badachšane Į pietus nuo Hindukušo yra denudacijos nugludinti Chazaradžato (iki 4000 m) ir Gaznio (apie 3000 m) kalnynai, o Pietinė Afganistano dalis – Gaznio–Kandaharo plokščiakalnis, kurio didžiąją dalį užima Registano dykuma. Pietvakariuose jis nusileidžia į Sistano–Beludžistano dubumą, esančią 450–500 m aukštyje, ir dengiamą dykumų (Dašti Margo, Garmsaro). Pasienyje su Pakistanu yra neaukštų kalnagūbrių (Čagajaus, Sarlatho, Toba Kakaro, Suleimano). Paviršius kiek žemesnis iš šiaurės Afganistane (Amudarjos pakrantėse nusileidžia iki 258 m)  – plyti Baktrijos lyguma. Čia būdingos derlingesnės žemės, stepių plotai, nors dalį teritorijos užima Baktrijos dykuma. Rytuose Chaibero perėja kerta Hindukušo kalnus – per ją galima patekti į Pakistane plytinčią Indo–Gangos lygumą.
Hindukušo regionas yra aktyvioje seisminėje zonoje; dažni žemės drebėjimai. Stipresnių būna kasmet (didžiausi – 1991, 1998, 2002, 2015, 2022 m.).
Klimatas
Afganistano klimatas subtropinis žemyninis, kalnuose – dykumų ir pusdykumių. Didžiojoje šalies dalyje vasaros labai karštos, o žiemos šaltos. Vasaromis karščiausia pietuose, kur temperatūra dažnai viršija 35 °C, o Džalalabado apylinkėse pasiekia net 49 °C. Liepos vidutinė temperatūra 24–32 °C, 2500–4000 m aukštyje apie 10 °C. Žiemomis daug kur pašąla iki -15 °C, o aukštikalnėse – ir iki -30 °C. Šilčiau Sistane – apie +10 °C.
Hidrografija
Ežerų Afganistane maža. Daugiau jų Sistano duburyje (Saberi ežeras – druskingas, vasarą užliejamas gėlu vandeniu, taip pat įvairaus druskingumo Hamuno ežerų sistema, po pavasarinių liūčių virstanti į vieną ežerą). Kalnuose yra nedidelių ežerų (žymiausi – spalvoti Amiro ežerai Babo kalnuose). Hindukušo kalnuose yra apie 5000 km² ledynų.
Dirvožemiai
Kalnuose – kalnų pilkžemiai, pilkai rudi kalnų dykumų ir tamsiai rudi kalnų dirvožemiai. Lygumose – pilkžemiai, daug druskožemių. Pietuose dideli pustomų smėlynų plotai. Šiaurėje yra derlingų liosinių dirvožemių, o centrinės dalies kalnai smarkiai paveikti erozijos (ypač, musonų įtakos zonoje).
Gyvoji gamta
Didžiojoje šalies dalyje vyrauja stepių ir dykumų augalija. Pietuose daugiausia plyti dykumos ir pusdykumės, kitur – skurdūs krūmokšniai, pavasariais sužaliuojančios kalnų pievos. Auga kupranugarinės dygliažolės, viksvos, miglės, pelynai, druskės, saksaūlai bei turkestaniniai kadagiai; pistacijų, dygiųjų friganų retmiškiai. Šiaurės Afganistano kraštovaizdžiai vešlesni, o aukštikalnių šlaituose auga miškai (ypač, musonų veikiamose vietose). Iki 3000 m aukščio auga pušų ir kėnių spygliuočių miškai, žemiau – mišrieji miškai, kuriuose dar auga kedrai, ąžuolai, alksniai, kadagiai, riešutmedžiai, erškėčiai, sausmedžiai ir kt. Miškingumas (2018 m.) – 1,8 %.
Būdingi ekoregionai: Rytų afganų kalnų spygliuočių miškai, Gorato–Chazaradžato alpinės pievos, Hindukušo alpinės pievos, Karakorumo–Vakarų Tibeto kalnyno stepės, šiaurės vakarų Himalajų alpiniai krūmynai ir pievos, Pamyro alpinės dykumos ir tundra, Suleimano kalnų alpinės pievos, Afganų kalnų pusdykumės, Badgyzo–Karabilio pusdykumė, Beludžistano kserofitiniai krūmynai, Vidurio Afganistano kalnų kserofitiniai krūmynai, Vidurio Persijos dykumų baseinai, Paropamizo kserofitiniai krūmynai, Registano–Šiaurės Pakistano smėlio dykuma.
Veisiasi kalnų ir dykumų gyvūnai – sraigtaragiai ožiai, kalnų avinai, džeiranai, kulanai, manulai, hienos, šakalai, vilkai, irbiai, tigrai, rudieji lokiai, lapės, gazelės, laukinės katės, magustos, kurmiai, ežiai, šikšnosparniai ir kt. Daugelio stambiųjų žinduolių smarkiai sumažėję, gausiau likę tik kalnuose ir jų pašlaitėse. Būdingi paukščiai – putpelės, fazanai, gervės, perkūno oželiai, kurapkos, sakalai, ereliai. Pavasarį ir rudenį daug migruojančių paukščių. Gausu voragyvių (falangų, karakurtų, skorpionų, tarantulų) ir roplių (vėžlių, gyvačių, varanų).
thumb|left|240px|Pusdykumių kraštovaizdis [[Gaznio provincija|Gaznio provincijoje]]
Saugomos teritorijos Afganistane užima 673 km² (0,1 % šalies ploto). Yra 6 gamtos draustiniai, 2 nacionaliniai parkai – Adžaro slėnio (2003 m.) ir Bande Amiro (įkurtas 2009 m.).
Kavagučis
Kavagučis  – miestas Japonijoje, Honšiū salos pietryčiuose, Saitamos prefektūroje, vakarinis Tokijo priemiestis. Istorinis metalo liejimo pramonės centras. Mašinų gamybos (staklių, energetikos ir transporto priemonių, buities prietaisų), chemijos, tekstilės, maisto, karinė pramonė. Yra botanikos sodas.
Paneikiškaitis
Paneikiškaitis - ežerėlis Lietuvoje, Utenos rajone, 7 km į rytus nuo Daugailių, 0,16 km į pietus nuo Paneikiškio ežero, Gyvatyno miške. Ežerėlio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,07 km, plotis - iki 0,06 km. Altitudė 163 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję - ežerėlį supa ~ 3 ha dydžio pelkė. Krantai ištisai apaugę krūmynais ir medžiais. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Paneikiškio ežero baseinui (Šavašos upės baseinas). Rytiniu krantu eina riba su Zarasų rajonu.
Bugatti
Bugatti Automobiles S.A.S. – Prancūzijos automobilių gamintojas, specializuojantis itin prašmatnių, labai galingų ir greitų automobilių gamyboje. Įmonę 1909 m. įkūrė automobilių dizaineris Ettore Bugatti. „Volkswagen“ priglaudė „Bugatti“ po savo grupės sparnu 1998 m.
Bugatti Veyron
|thumb|250px|[[Bugatti Veyron]] Bugatti Veyron EB 16.4 – greičiausias automobilis pasaulyje, galintis važinėti paprastomis gatvėmis. Kiekvienas Veyron parduodamas už 1 100 000 eurų (skirtingose šalyse kaina skiriasi), o gaminimo kaštai yra apie 6 milijonus eurų kiekvienam automobiliui. Automobilis varomas 1001 AG (736,2kW) W16 variklio. Jis gali pasiekti maksimalų 408,47 km/h greitį, o Super Sport versija su 1200 AG (883 kW) varikliu – 431.072 km/h. Pradėtas gaminti 2005 m. rugsėjį. Jis surenkamas rankomis Volkswagen gamykloje šalia buvusios Bugatti būstinės Molsheime (Alace, Prancūzija). Automobilis pavadintas prancūzų lenktynininko Pierre Veyron garbei, kuris laimėjo 24 valandų Le Mano lenktynes 1939 m., kuomet lenktyniavo už originalią Bugatti įmonę.
Bugatti Galibier
Bugatti Galibier 16C – Bugatti automobilių gamintojos prabangaus sedano pirmavaizdis, kuris buvo oficialiai pristatytas 2009 m. Šis gali būti pradėtas gaminti 2013 m. Neoficialiomis žiniomis, bendrovės vadovai jau palaimino šį modelį serijinei gamybai. Manoma, kad „Bugatti Galibier 16C“ kaina gali siekti 900 tūkst. svarų sterlingų (apie 3,4 mln. Lt). „Bugatti Galibier 16C“ po poros metų turėtų pakeisti „Bugatti Veyron“ modelį. Nors abu šie modeliai turės tą patį 8,0 l, 16 cilindrų variklį, tačiau naujokas nebus toks galingas, kaip pirmtakas. Vis dar gaminamas „Veyron“ išvysto 1001 AG, o „Galibier 16C“ pasieks 800 AG. Be to, žadama, kad didžiausias „Galibier 16C“ greitis bus 350 km/val., o „Veyron“ gali įsibėgėti iki 400 km/val. ir daugiau.
Dii involuti
Dii involuti („slėpiningieji dievai“, taip pat di involuti arba dii superiores et involuti) – už įprastą dievų panteoną aukštesnių dievybių grupė (galbūt principas) etruskų religijoje. Skirtingai nei įprasti dievai (taip pat ir Dii Consentes), dii involuti tiesiogiai negarbinti, jų nevaizdavo. Nei konkretūs šių dievybių atributai, nei jų skaičius nežinomi; anot Jean-René Jannot, gali būti, kad šie dievai įkūnija archajišką dieviškumo principą ar „pačią lemtį, kuriai pavaldūs individualizuoti dievai“.
Tikėta, kad dangaus dievas Tinia turįs gauti šių dievų sutikimą, kad galėtų trenkti žaibu, pranašaujančiu nelaimes.
Kauno tvirtinimo detalių gamykla
Istorija
Sovietmečiu, 1959 m., įkurta Kauno tvirtinimo detalių gamykla, specializuota gaminti nuo 6 iki 16 mm skersmens varžtus bei veržles, paskui detalių skersmens diapazonas buvo išplėstas. 1968 m. pastatytas jos pastatas pagal K. Jakovlevo-Mateckio projektą.
2001 m. gamyklos pagrindu įkurta UAB „METYZ“ bendrovė, gaminanti varžtus, sraigtus, veržles, ašis, srieginius strypus, baldų varžtus, kitas tvirtinimo detales. Gamykloje yra galvanizacijos, įrankių gamybos terminio detalių apdirbimo cechai. 2005 m. įmonė sertifikuota pagal ISO 9001 ir ISO 14001 standartus.
Fresno apygarda
Fresno apygarda  – apygarda Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kalifornijos centrinėje dalyje. Remiantis 2021 m. duomenimis, apygardoje gyveno 1 013 581 žmogus. Apygardos būstinė yra įsikūrusi Fresne, penktame pagal dydį Kalifornijos mieste. Apygarda išsidėsčiusi Kalifornijos slėnyje ir Siera Nevadoje. Apygarda pavadinta pagal Fresno miestą.
2020 m. 26,9 % apygardos gyventojų buvo baltieji, 4,3 % – afroamerikiečiai, 10,8 % – azijiečiai, 2,9 % – mišrios kilmės, 53,6 % – lotynoamerikiečiai.
Istorija
Fresno apygarda buvo įkurta 1856 m. iš Mariposos, Mersedės ir Tularės apygardų dalių. 1861 m. dalys apygardos buvo atiduotos Mono, o 1893 m. Maderos apygardoms.
Šimenas (Sinbėjus)
Šimenas (pe̍h-oē-jī: Chio̍h-mn̂g) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane.
Strebukas
thumb|left|240px|Strebukas Panevėžiuke Strebukas – upė Lietuvoje, Kauno rajono šiaurės vakaruose; Striūnos kairysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda ties Ramonų kaimu, 3 km į pietus nuo Liučiūnų. Teka į rytus, aukštupyje prateka Zacišiaus miško (Karalgirio) šiaurinę dalį. Ties Cinkiškiais kerta Vilniaus-Klaipėdos automagistralę. Įteka į Striūną km nuo jos žiočių, ties Panevėžiuku.
Šimenas (Sinbėjus)
Nuo 2000 m. kasmet Šimene vyksta tarptautinis aitvarų festivalis.
Strebukas
Intakai: Baublys, Šunupis, Verupis (dešinieji), Meškupis (kairysis).
Šimenas (Sinbėjus)
Geografija
thumb|left|175px Šimenas pietvakariuose ir pietryčiuose ribojasi su kaimyniniais Sandži ir Dzinšano rajonais, šiaurėje rajono krantus skalauja Rytų Kinijos jūra. Fugujaus kyšulyje stovi švyturys.
Strebukas
Aukštupio ir vidurupio vaga sureguliuota. 0,9 km nuo žiočių Strebukas patvenktas, sudarytas 9,1 ha Panevėžiuko tvenkinys. Gyvenvietės prie Strebuko: Ramonai, Karalgiris, Cinkiškiai, Gaižuvėlė, Panevėžiukas.
Upėvardžio šaknis streb-, manoma, yra su įterptine t nuo sreb- (plg.  – „srėbti“).
Šimenas (Sinbėjus)
Geografija
Rajonas kalvotas, išskyrus pakrantės ruožą, retai apgyvendintas, augmenija skurdi. Verčiamasi žemės ūkiu (auginami mandarinai, žemės riešutai, arbata).
Istorija
Kinų metraščiuose paminėtas 1694 m. kaip Šimenšanas (石門山; 'Akmeninių vartų kalnas'). Japonų valdymo laikais buvo žinomas kaip Sekimono kaimas (石門庄) ir priklausė Taihoku prefektūros Danšujaus rajonui (淡水郡).
1978 m. Šimene atidaryta Čin Šano atominė elektrinė, kuri yra seniausia šalyje. 2010 m. tapo naujai sukurto Sinbėjaus miesto rajonu.
Vugu
Vugu (pe̍h-ōe-jī: Ngó͘ -kó͘) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane.
Istorija
XIX a. buvo žinomas kaip Go-Ko-Khi (五穀坑 [POJ: Ngó͘-kok-khiⁿ] arba 五股坑 [Ngó͘-kó͘-khiⁿ]). 2010 m. tapo naujai sukurto Sinbėjaus miesto dalimi.
Antigenas (generolas)
Antigenas (mirė 316 m. pr. m. e.) buvo Aleksandro Didžiojo generolas, tarnavęs ir jo tėvui Pilypui II, kuris per Perinto apgultį (340 m. pr. m. e.) neteko akies. Po Aleksandro mirties 323 m. pr. m. e. jam atiteko Susianos satrapija. Jis buvo argiraspidų vadas ir su kariais palaikė Eumeną, po kurio pralaimėjimo 316 m. pr. m. e. pateko į priešo Antigono rankas ir buvo gyvas palaidotas.
Šokių muzika
Šokių muzika – muzika, kuriama šokiui, jo ritmui palaikyti. Tokia muzika įprastai vyrauja ten, kur žmonių grupės susirenka šokti įvairiomis progomis. Tai gali būti kūrinys, skirtas būtent šokiams arba tam tikra jo dalis, tačiau dažnai skirtingai interpretuojama, nes kai kurių muzikos žanrų pradžioje, kaip soul ir ritmenbliuzas, ne tik buvo klausomasi, bet taip pat ir skatinama šokti, suteikiant klausytojams impulsą atlikti įvairius šokio judesius. Šokių muzikos svarbiausi elementai – ritmas ir metras, šokis atliekamas pagal skambantį kūrinį, atsižvelgiant į jo struktūrą, ritmiką, akcentą, bandoma atitinkamai taikyti judesius. Skirstoma į gyvai atliekamą ir iš anksto įrašytą.
Rudnia (Gerviškės)
Rudnia – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Gerviškių, abipus Šalčios, prie pietrytinių Rūdninkų girios pakraščių. Praeina vieškelis Gerviškės–Kalitonys.
Istorija
Anksčiau būta geležies rūdos gavybos ir apdirbimo vietos. XIX a. pab. Rudnia buvo kaimas Lydos apskrities Aleksandravo valsčiuje, Rakliškių apylinkėje, buvo Rakliškių dvarininkų Patackų valda. Veikė vandens malūnas.
Vokietijos Vakarų Afrika
Vokietijos Vakarų Afrika buvo vakarų Afrikos ir centrinės Afrikos teritorijos, į kurias pretendavo Vokietija.
Veikla iki 1884 m.
Iki 1884 m. Vokietija vakarinėje Afrikoje veikė trimis kryptimis:
Tuo metu Gvinėjos pakrantes aktyviai dalinosi portugalai, kurie įkūrė Portugalijos Gvinėją, prancūzai, kurie įkūrė Prancūzijos Gvinėją, o britai užėmė Siera Leonę. Vokiečiai valdė vos du kaimus, bet vėliau buvo išstumti iš jų.
Juozapas Strumila
Juozapas Strumila (, 1774 m. gruodžio 14 d. Kurkliškės, Ukmergės rajonas – 1847 m. liepos 18 d. Vilnius) – žymus lietuvių sodininkas, gėlininkas, bitininkas, advokatas, visuomenės veikėjas, mokslinės sodininkystės pradininkas Lietuvoje.
Vokietijos Vakarų Afrika
Veikla iki 1884 m.
Togolende sekėsi geriau ir ilgainiui vokiečiai sėkmingai skverbėsi į Afrikos žemyno gilumą, kur buvo įkurtas Vokietijos Togolandas.
Voliso ir Futūnos vėliava
thumb|200px|Oficialus simbolis – Prancūzijos vėliava thumb|200px|Neoficiali Voliso ir Futūnos vėliava. Proporcija 2:3
Vokietijos Vakarų Afrika
Veikla iki 1884 m.
Iki 1884 m. vokiečiai užvaldė Dualos pakrantes ir be didesnio pasipriešinimo užiminėjo vis naujas žemes Kamerūne.
Juozapas Strumila
Biografija
Studijavęs teisę Vilniaus universitete, tapo advokatu ir 1795–1798 m. dirbo Ukmergėje. Po to J. Strumila dirbo teisininku Vyriausybės teismo rūmuose – Lietuvos Aukščiausiame Teisme. 1812 m. jis dalyvavo Laikinosios Vyriausybės darbuose Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.
Voliso ir Futūnos vėliava
Voliso ir Futūnos vėliava – Prancūzijos užjūrio valdos Okeanijoje, Voliso ir Futūnos simbolis. Oficialus salyno simbolis yra Prancūzijos vėliava, tačiau taip pat naudojama ir neoficiali, 1985 m. sukurta vėliava.
Vokietijos Vakarų Afrika
Veikla po 1884 m.
1884 m. oficialiai paskelbta apie protektoratų įkūrimą Togolande ir Kamerūne. Abiejose valdose sparčiai vystėsi ekonomika, buvo tiesiami keliai, geležinkeliai, augo miestai ir steigėsi kavamedžių ir medvilnės plantacijos. Lomė tapo vienu iš gražiausių Afrikos miestų. Tačiau po Pirmojo pasaulinio karo visos šios teritorijos buvo pasidalintos Antantės šalių.
Voliso ir Futūnos vėliava
Neoficiali Voliso ir Futūnos vėliava yra raudona, jos kairiajame viršutiniame kampe (kantone) pavaizduota Prancūzijos vėliava (su baltu apvadu). Dešinėje pusėje yra baltas kvadratas, padalintas raudonų įstrižainių (kartais vietoje kvadrato būna baltas skiautėtas kryžius). Pastarasis ženklas kilo iš XIX a. naudotos pagrindinės Voliso ir Futūnos karalystės, Uvea, vėliavos.
Juozapas Strumila
Biografija
1811 m. Vilniuje įkūrė Strumilos botanikos sodą.
Kazimieras Račinskis
Kazimieras Janas Nepomukas Račinskis (1739 m. kovo 2 d. Voinovicai – 1824 m.  vasario 25 d.) – Lenkijos armijos generolas, Karūnos dvaro maršalka, Nuolatinės Tarybos kancleris 1780 metais, pasiuntinys į 1793 metų Gardino seimą, Targovicos konfederacijos narys, Rusijos Imperijos agentas, Zelgnivsko seniūnas 1771 metais , Čarnensko seniūnas nuo 1764 metų.
Juozapas Strumila
Biografija
1820 m. Vilniuje, lenkų kalba išleido 3 tomų veikalą „Šiaurės sodai“ („Ogrody połnocne“; tiktų vadinti „Šiaurės želdynai“). Su papildymais sulaukė 7 laidų (7-oji laida publikuota 1883 m.). Veikale aprašė augalus ir jų veisles, kai kuriuos agrotechnikos klausimus.
Levaniškių akmuo
Levaniškių akmuo, arba Geležinė boba – mitologinis akmuo, esantis Molėtų rajone, Čiulėnų seniūnijoje, Levaniškių kaime, 0,6 km į rytus nuo kelio. Stambus riedulys slūgso miškelyje, prie vadinamojo Kačergoraisčio vakarinio pakraščio. Prie objekto išlikęs informacinio ženklo betoninis stovas. Akmuo iš dalies suskaldytas, smarkiai apkerpėjęs, apsamanojęs, supamas vešlių brūzgynų, sunkiai pasiekiamas (nėra tako).
Juozapas Strumila
Biografija
1822 m. suimtas už patriotinę veiklą, buvo tardomas.
Levaniškių akmuo
Levaniškių akmuo nuo 1992 m. yra regioninės reikšmės mitologinis paminklas (unik. kodas ).
Duomenys
Natūralus riedulys yra rausvas stambiagrūdis granitas, perskeltas į tris dalis, didžioji dalis 2,6 m ilgio rytų vakarų kryptimi ir 2,6 m pločio rytiniame gale, bei 1,6 m pločio vakariniame gale, iki 1,1 m aukščio, mažesnioji akmens dalis 1,1x1 m dydžio ir iki 0,9 m aukščio, trečioji – išvežta statyboms. Didesniojo akmens vakariniame šone yra du vienas kitam statmeni grioveliai. Tai akmens skaldymo žymės, vienas jų 90 cm ilgio, kitas – 135 cm ilgio, griovelių plotis 4-6 cm.
Juozapas Strumila
Biografija
1826 m. dėl bendradarbiavimo su Tėvynės Sąjunga buvo ištremtas ir įkalintas Sankt Peterburge, Petropavlovsko tvirtovėje.
Levaniškių akmuo
Duomenys
Akmuo iki skaldant buvo apie 5,7 m ilgio šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, iki 2,25 m pločio, 1,1 m aukščio. Maždaug už 40 m į šiaurės vakarus nuo akmens, ant kalvelės, yra 26 stambokų akmenų pusratis.
Juozapas Strumila
Biografija
1829 m. grįžo į Vilnių ir atsidėjo sodininkystei.
Aleksandra Kiseliova
Aleksanfra Kiseliova (, g. 2002 m. rugpjūčio 29 d., Aktau) – Rusijos šokėja, aktorė, modelis.
Biografija
Nuo šešerių metų domėjosi šokiais. Dalyvavo atrankose, konkursuose. 2015 m. tapo „Vogue Runway“ kategorijos čempione tarptautiniame gatvės šokių festivalyje „StreetStar“ Švedijoje. 2016 m. tame pačiame festivalyje gavo dar du čempionės titulus kategorijose „Vogue Old Way“ ir „Vogue New Way“.
Sužavėtas Aleksandros pasirodymo švedų režisierius Henrikas Hemmerlindas 2016 m. sukūrė filmą „Voguerra“, kuriame Kiseliova suvaidino save.
2023 m. NBA naujokų birža
miniatiūra|202x202px|2023 m. NBA naujokų biržos logotipas 2023 m. NBA naujokų birža – Nacionalinės krepšinio asociacijos (NBA) naujokų birža, vykusi 2023 m. birželio 22 d. Dėl to, kad Čikagos „Bulls“ ir Filadelfijos „76ers“ neteko antrojo rato šaukimų, nes pažeidė NBA lygos taisykles, biržą sudarė 58 šaukimai vietoj įprastų 60. Pirmuoju šaukimu San Antonijo „Spurs“ pasirinko Victor Wembanyama.
Aleksandra Kiseliova
Biografija
Nuo 2016 m. kaip modelis pasirodydavo reklamose, žurnaluose, dalyvavo garsių mados prekių ženklų pristatymuose. 2017 m. dalyvavo „Kenzo Parfums“ reklamos projektuose ir „Kenzo World“ šokio spektaklyje 64-ojo tarptautinio kūrybos festivalio „Kanų liūtai“ nugalėtojų vaizdo klipų pristatyme.
2023 m. NBA naujokų birža
Šaukimai
dešinėje|miniatiūra|245x245px|[[Victor Wembanyama pirmuoju numeriu pasirinko San Antonijo „Spurs“.]]dešinėje|miniatiūra|187x187px|[[Brandon Miller (krepšininkas)|Brandon Miller antruoju numeriu pasirinko Šarlotės „Hornets“.]]dešinėje|miniatiūra|232x232px|[[Anthony Black šeštuoju numeriu pasirinko Orlando „Magic“.]]dešinėje|miniatiūra|243x243px|[[Bilal Coulibaly septintuoju numeriu pasirinko Indianos „Pacers“.]]dešinėje|miniatiūra|203x203px|[[Jarace Walker aštuntuoju numeriu pasirinko Vašingtono „Wizards“.]]dešinėje|miniatiūra|246x246px|[[Cason Wallace dešimtuoju numeriu pasirinko Dalaso „Mavericks“.]]
Loterija
NBA naujokų biržos loterija vyko gegužės 16 d.
Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas
thumb|right|250px|Instituto buveinė, dabar – [[Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija]] Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas – Lietuvos mokslo įstaiga, veikusi 1961–1991 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigtas 1961 m. kaip Žemėtvarkos projektavimo institutas, kuris buvo pavaldus Lietuvos SSR žemės ūkio ministerijai. 1991 m. pertvarkytas į valstybės įmonę „Valstybinis žemėtvarkos institutas“.
Institutas vykdė žemėtvarkos projektavimo, žemės ūkio rajonų planavimo, geodezijos, žemės naudmenų inventorizavimo, dirvožemių tyrimo ir žemių vertinimo, kartografinės medžiagos rengimo darbus. Šiems darbams metodikas, techninius nurodymus ir kitus norminius dokumentus rengė Instituto Techninis skyrius.
Direktorius – Vytautas Skuodžiūnas.
Aleksandra Kiseliova
Biografija
2019 m. „Untitled Vogue Ball“ vyko „Overall Russian Ballroom“ apdovanojimų ceremonija, kurios metu Aleksandra Kiseliova buvo apdovanota „Bizarre OTY“ nominacijoje – geriausi sceniniai įvaizdžiai Rusijos mados istorijoje.
Juozapas Strumila
Biografija
1831 m. po sukilimo buvo ištremtas į Petropavlovską, kurioje trejus metus kalėjo už anticarinę veiklą. Sugrįžęs į Lietuvą iš tremties, toliau tęsė mokslinę tiriamąją veiklą.
Aleksandra Kiseliova
Biografija
2019 m. įstojo į Kino ir televizijos institutą (GITR), studijavo Žurnalistikos fakultete.
Juozapas Strumila
Biografija
1834 m. išleido gėlių žodyną,
Levaniškių akmuo
Padavimai
Pirmą kartą akmenį norėta suskaldy­ti statant Molėtų bažnyčią, vėliau - mėginant dirbti girnas.
Juozapas Strumila
Biografija
1846 m. išleido knygą „Mokslinis traktatas apie jurginus“.
1847 m. liepos 18 d. mirė, palaidotas Bernardinų kapinėse, Vilniuje.
Strumilos sodas
Prieš tremtį J. Strumila 1811 m. Vilniuje, už Rūdninkų vartų, įveisė moksliškai tvarkomą didelį gėlių ir vaismedžių sodą.
Literatūroje
Česlovas Milošas savo poemoje „Deivė“ paminėjo Strumilos sodus:"Kiek daug kriaušių ir obelų veislių mūsų soduose!""Puoselėjamų, kaip Strumilos šiaurės sodai patarė""Ir serbentai, ir agrastai, ir sedulos, ir raugerškiai,""Dideliems konservams""Kada namų šeimininkių veidai nurausta nuo stovėjimo prie viryklės."Vladas Drėma savo veikale apie Vilnių rašė, kad J. Strumilos sodai buvo tarp dabar esančių Sodų (Sadowa) ir Gėlių (Kwiatowa) gatvių. Sodai tęsėsi iki traukinių ir autobusų stoties. Visas rajonas kvepėjo medumi.
Anthony Lazarowicz (1817–1905) rašytojas ir Vilniaus istorinės praeities tyrinėtojas pažymėjo, kad prie įėjimo į sodą buvo lentelė, su rimuota instrukcija:"Sodas yra atviras iki 8 val. vakaro, šunys neįleidžiami, taip pat draudžiama skinti gėles.""Bet kuris lankytojas įėjęs į sodą ir padaręs draudžiamą, nesvarbu, kas jis ar ji yra""Ar vienišas, ar vaikas, ar ponia,""Jį ar ją sutiks Adomo iš sodo likimas."
Levaniškių akmuo
Padavimai
Padavimai įvairūs: pasak vienų, tai esanti suakmenėjusi moteris, vadinama Geležine boba, kiti aiškiai nebenurodo, jog akmeniu pavirto boba: ''„senų senovėje buvo tokia boba su geležine kačerga ir ji vaikščiojusi ir žmones mušusi su kačerga. Paskiau, sako, ji palindus žemėsna. Tas akmuo pana­šus į bobą (...)“''. Likusieji variantai kalba, jog po akmeniu „sėdinti boba, kuri geležimi pavirtusi“, be to, ja kaimo žmonės baugindavo vaikus, buvo tiki­ma, jog vėlai vakare ta boba mažus vaikus gaudanti ir nešanti po akmeniu. Raistą, prie kurio guli geležinė boba, žmonės pavadino Kačergoraisčiu.
Leonas Mandelštamas
Leonas Mandelštamas (1819 m. Žagarėje, Rusijos imperija – 1899 m. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – vertėjas, publicistas, rašytojas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1819 m. Žagarėje, buvo vienas iš pirmųjų žydų tautybės studentų Maskvos universitete. Vėliau mokėsi filosofijos Sankt Peterburgo universitete, kurį baigė 1844 metais. Iki 1857 m. dirbo Rusijos imperijos švietimo ministerijos žydų mokyklų reikalų skyriuje. Dalyvavo žydų mokyklų reformos projekto kūrime. Iš hebrajų kalbos į rusų išvertė Pentateuchą ir Tanachą. Parengė mokymo priemones žydų mokyklų moksleiviams. Parašė kelias knygas ir straipsnius. Mirė 1899 m. Sankt Peterburge.
Aleksandra Kiseliova
Aktorės karjera
Aktorės karjera prasidėjo 2015 m., kai Jevgenijaus Kravčenkos režisuotoje dramoje „Tylos šokis“ atliko pagrindinį – kurčios nebylios – vaidmenį.
Netrukus nusifilmavo draminiame seriale „Mokytojai“, kuriame suvaidino aukštą gimnazistę, bandančią išvengti atstumtosios statuso.
Reikšmingiausi karjeros projektai buvo serialas „Varom“ (pagrindinis vaidmuo), serialas „Krištolinis“, internetinis serialas „#Fake_News“, pasakojantis apie pomėgius socialiniuose tinkluose ir šiuolaikinio jaunimo gyvenimo problemas. 2021 metais buvo paskelbta pilnametražio filmo „Oficialus“ premjera, kurioje vieną pagrindinių vaidmenų atliko Kiseliova.
Gyirmót FC Győr
Gyirmót SE – Vengrijos futbolo klubas iš Dėro priemiesčio Gyirmót`o.
Istorija
Klubas įkurtas 1993 m. Debiutavo 2016–2017 m. Pirmoje lygoje, bet tarp dvylikos dalyvių užėmė paskutinę. Iškrito į žemesnį divizioną.
Katrin Assi
Katrin Assi (, g. 1991 m. balandžio 8 d.) – Rusijos aktorė.
Biografija
2021 m. pasirodė miniseriale „Atostogos“, įkūnijo gražuolę Madiną, o vėliau vaidino ir šio projekto antrame sezone.
Citozinas
Citozinas (4‑amino‑2‑hidroksipirimidinas) – viena iš 5 pagrindinių nukleobazių, randamų nukleorūgštyse (DNR ir RNR). Tai pirimidininė heterociklinė bazė, kuri Votsono–Kryko sąveikoje sudaro tris vandenilinius ryšius su guaninu. Citozino nukleozidas vadinamas citidinu.
Citozino trifosfatas (CTP) yra būtinas kai kurių fermentų kofaktorius.
Savaiminės deamininimo reakcijos metus citozinas gali pasikeisti į uracilą. DNR pažaidas taisantys fermentai tokius uracilus pašalina, atstatydami pradinę struktūrą pagal antrą DNR grandinę.
Fermentas DNR metiltransferazė gali metilinti šią bazę į 5-metilcitoziną.
Citozinas yra kai kurių kofermentų, antibiotikų sudedamoji dalis. Citozino nukleotidai – tam tikrų lipidų biosintezės stadijų energijos donorai, pvz., citidintrifosfatas dalyvauja susidarant citidindifosfatcholinui, citidindifosfatetanolaminui ir kitiems junginiams.
Nathan Crumpton
Netanas Kramptonas (Nathan Crumpton, g. 1985 m. spalio 9 d.) – Amerikos Samoa skeletonininkas ir lengvaatletis, olimpinių žaidynių dalyvis.
Biografija
2014 m. N. Kramptonas debiutavo skeletono pasaulio taurės varžybose. 2016–2017 m. pasaulio taurės sezono įskaitoje sportininkas užėmė 11-ą vietą. 2016 m. pasaulio čempionate atstovaudamas JAV rinktinę sportininkas užėmė 8-ą vietą. Tose pačiose varžybose sportininkas patyrė traumą ir turėjo pasitraukti iš atrankos į 2018 m. olimpiadą.
Po reabilitacijos N. Kramptonas grįžo į sportą, bet atstovavo Amerikos Samoa rinktinę.
2021 m. N. Kramptonas atrinktas dalyvauti 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Sportininkui suteiktas specialus pakvietimas į 100 m sprinto bėgimo varžybas. Pirmajame atrankos bėgime sportininkas distanciją įveikė per 11,27 s ir, pasiekęs savo geriausią asmeninį rezultatą, finišo liniją kirto paskutinis. Bendroje įskaitoje N. Kramptonas užėmė 75-ą vietą. Sportininkui suteikta teisė nešti Amerikos Samoa vėliavą olimpinių žaidynių uždarymo ceremonijoje.
2021 m. pasaulio taurės etapuose N. Kramptonas surinko užtektinai taškų patekti į 2022 m. žiemos olimpines žaidynes. Jis taip pat tapo pirmuoju Amerikos Samoa skeletonininku, patekusiu į olimpines žaidynes. Olimpiadoje Crumpton užėmė 19-ą vietą.
Citotrofoblastai
Citotrofoblastai – kelios placentos ląstelių populiacijos, kilusios iš blastulės trofoblasto ląstelių po implantacijos į gimdą. Tai mažos, apvalios, vienbranduolės ląstelės, turinčios aiškų kontūrą.
Zembino valsčius
Zembino valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Zembinas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
1892 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1892 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' tai 1892 m. sausio 1 – vasario 28 d. Havanoje vykęs mačas tarp Vilhelmo Šteinico ir Michailo Čigorino. Sąlygos: mačą laimi tas, kas pirmas laimi 10 partijų, esant rezultatui 9 : 9 – kas pirmas laimi 12 partijų. Vilhelmas Šteinicas laimėjo mačą 12½ : 10 (+10 -8 =5) ir išlaikė pasaulio čempiono titulą.
Finansinis fondas
Finansinis įnašas, toks pats, kaip ir 1886 m. pasaulio čempionate – iš kiekvieno varžovo po 2000 JAV dolerių.
Čempionas
Kaip ir prieš mačą su I. Gunsbergu, per praslinkusius metus V. Šteinicas nesužaidė nei vienos turnyrinės partijos! Jis negailėdamas jėgų kūrė „naujosios mokyklos“ principus, nors jų vertės įrodymus galėjo pateikti tik teoriniais samprotavimais, atspausdintose „Tarptautiniame šachmatų žurnale“ partijų komentaruose.
Šių principų panaudojimas mače „telegrafu su M. Čigorinu baigėsi nesėkme. Dar daugiau, jis ne tik beviltiškai pralaimėjo abi partijas, bet ir turėjo sunkumų su Temidės sargais: Niujorko policijos buvo apkaltintas, teikiantis kažkokius duomenis Rusijai…
Gyvendamas Amerikoje, Vilhelmas buvo nutolęs nuo šachmatų gyvenimo – Anglijoje, Vokietijoje, Austrijoje jis kunkuliavo, ko negalima buvo pasakyti apie JAV.
Niekas negalėjo pasakyti, kiek per šešerius čempionavimo metus krito V. Šteinico praktinio žaidimo lygis. Kas dėl jo, kaip visada, nepalenkiamos kovinės dvasios, jokių abejonių nekilo.
Pretendentas
Kaip ne keista, paskutiniu rimtu jo išbandymu, buvo 1890/91 m. mačas Havanoje su I. Gunsbergu!. Per trejus metus jis nežaidė nei viename turnyre – vietoj to, su visa energija, griebėsi populiarinti šachmatų judėjimą Rusijoje. Leido žurnalą, važinėjo po šalį su lekcijomis ir simultanais.
Vis tik, 1892 m. jis buvo visai kitas, nei prieš trejus metus, žaidėjas. Jo pasitikėjimą sustiprino partijų telegrafu su V. Šteinicu rezultatai. M. Čigorinas buvo emocianalus žmogus: jam buvo maloni pozityvi, į jo pergales telegrafu, visuomenės reakcija. Beliko tik įrodyti savo pranašumą mače dėl „karūnos“. O kad toks mačas įvyks, abejojama nebuvo.
Pasiūlymus surengti mačą vienu metu pateikė Peterburgo šachmatų visuomenė ir Havanos šachmatų klubas. Teisę pasirinkti žaidimo vietą buvo suteikta pasaulio čempionui. Jis pasirinko Kubą.
Varžovų galimybės
Tai, kad mačas bus principinis, rodė ir jo reglamentas. Šį karta buvo žaidžiama iki 10 pergalių, jei rezultatas būtų 9 : 9 – iki 12-os laimėtų! Laiko kontrolė: po 2 val. pirmiesiems 30 ėjimų ir po valandą sekantiems 15-ai ėjimų.
Mačo eiga
Pirmoji mačo partija buvo tarsi „telegrafo mačo“ tęsinys- M. Čigorinas pradėjo Evanso gambitu ir, surengęs V. Šteinicui pirtį, laimėjo! Bet čempionas sugebėjo atsigauti po pralaimėjimo ir, laimėjęs ketvirtąją, išlygino mačo rezultatą. Partija buvo iš tikro įspūdinga, pateikusi vieną geriausių V. Šteinico teorijų tikrumo įrodymą. Apie ją, praėjus šimtmečiui, G. Kasparovas rašė:
„Štai čia ir pasimatė varžovų pozicijos supratimo skirtumas. Be abejo, M. Čigorinas buvo labiau „pažengęs“ už J. Cukertortą, bet ir jis su V. Šteinicu negalėjo rungtis poziciniame žaidime! Nuostabi, XIX amžiuje nesuprantama partija – atrodo, kad V. Šteinicas ramiai manevruoja 1-3 horizontalėse, o juodiesiems visur nekaip…“
Neatsitokėjęs nuo smūgio toje partijoje, M. Čigorinas pralaimi dar ir 6-ąją. Po to, atgijo ir ilgam pradėjo pirmauti: 5 : 3, 7: 6…. Nors 18 partijoje čempionas sugebėjo išlyginti mačo rezultatą, pretendentas, laimėjęs 19-ąją, vėl išėjo į priekį – 8:7. Iki tikslo M. Čigorinui liko laimėti dvi partijas.
Štai čia pretendentas ir palūžo. Ar tai netolimos pergalės blizgesys, ar tropinis karštis, kuriuo vėliau M. Čigorinas skundėsi, pakirto jo jėgas – pralaimėjo 20-ąją ir 22-ąją partijas ir tai leido čempionui išeiti į priekį – 9 : 8. Bet tai dar buvo viskas – iš lyginęs mačą jis galėjo tikėtis pratęsimo.
23-ioje partijoje, kuri tapo paskutine, pretendentas baltaisiais žaidė karaliaus gambitą. Baltieji greitai gavo prastą baigmę, bet čia atėjo eilė klysti čempionui, kuris nepastebėjęs subtilaus varžovo sumanymo, pateko į sunkią padėtį.
M. Čigorinas keletą kartų galėjo laimėti partiją ir, išlyginęs rezultatą 9 : 9, tęsti mačą iki 12-os laimėtų partijų, bet paskubėjo: užrašydamas savo „slaptąjį 31-ąjį ėjimą – „pražiopsojo“ matą dviem ėjimais.
V. Šteinicas priėmė „likimo dovaną“ – pasiekė 10-ąją pergalę.
André Citroën
Andrė Giustavas Sitrojenas (André Gustave Citroën; 1878 m. vasario 5 d. – 1935 m. liepos 3 d.) – prancūzų išradėjas, pramonininkas. Jis laikomas vienu iš šiuolaikinio automobilių prekybos verslo pradininku.
1892 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Po mačo
Apie mačo pabaigą Kubos meistras A. Vaskesas spaudoje rašė:
André Citroën
Biografija
A. Sitrojenas gimė 1878 m. vasario 5 d. Paryžiuje, žydų šeimoje. 1898 m. baigė Paryžiaus politechnikos mokyklą. Vėliau dirbo inžinieriumi, dizaineriu. 1908 m. dirbdamas „Mors“ bendrovėje prisidėjo prie gamybos spartinimo: nuo 125 iki 1200 automobilių per metus. I pasaulinio karo metais perorganizavo gamyklą ginkluotės gamybai, gamino karinius sviedinius. Po karo, „Citroën“ iškilo kaip pirmoji konvejerinio tipo gamykla Europoje. 1919 m. pradėti gaminti pirmieji automobiliai. Gamykla sparčiai plėtėsi, steigė padalinius 1929 m. tapo antruoju pagal dydį automobilių gamintoju pasaulyje.
1892 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Po mačo
„ vargu ar kada nors užmiršime šį lemiamą momentą. 23-iąją partiją stebėjo daugiau kaip tūkstantis žiūrovų, visi jie šnekučiavosi apie puikų M. Čigorino žaidimą. Laukė, kada V. Šteinicas pasiduos. Netikėtai publika atsistoja, nes mato, kaip rusų meistras susinervinęs, pasikeitusiu veidu, iš siaubo griebiasi už galvos – jis patraukė rikį, saugojusį nuo mato jo karalių… Tokia nelogiška puikaus pasaulio čempionato mačo pabaiga!“
André Citroën
Biografija
Andrė Sitrojenas organizavo bei rėmė įvairias mokslines ekspedicijas. 1922 m. gruodžio 19 – 1923 m. sausio 7 dienomis surengė 3200 km. ekspediciją per Sacharos dykumą nuo Tugurto (Touggourt, Alžyras) iki Timbuktu (Tombouctou, Malis). 1931–1932 m. rėmė 13 tūkst. kilomertrų automobilių ralį nuo Beiruto iki Pekino. Jo dėka buvo apšviesta Paryžiaus Triumfo arka ir Santarvės aikštė (Place de la Concorde).
Išradėjas mirė 1935 m. liepos 3 d. nuo skrandžio vėžio. Palaidotas Paryžiaus Monparnaso kapinėse.
1892 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Po mačo
Pats čempionas savo sėkmę pavadino „Piro pergale“ ir pridėjo:
„… faktas, kad aš su rusų meistru negaliu kovoti taip sėkmingai, kaip kovodavau su kitais iškiliaisiais meistrais, tarp jų ir su J. Cukertortu“.
Buvo aišku ir kita: „kaip negaila, bet V. Šteinico epocha artėjo į pabaigą. Vilhelmui kovoti pilna jėga jau nebepakakdavo fizinių jėgų. Į kovą dėl šachmatų „sosto“, pasisėmę naujųjų V. Šteinico idėjų, jau veržėsi ambicingų jaunųjų žaidėjų karta.
Vaidhofenas prie Ibso
Vaidhofenas prie Ibso  – statutinis miestas Žemutinės Austrijos žemėje, Ausrijoje. 11 366 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Pirmą kartą paminėtas 1186 m. Mieste yra daug išlikusių viduramžių pastatų. 1470–1510 m. statyta bažnyčia, turinti gotikinį altorių bei medinius vartus, menančius bažnyčios statybą.
Vaidhofene prie Ibso gyveno Alexander Lernet-Holenia – austrų rašytojas.
Ronaldas Misiūnas
Ronaldas Misiūnas (g. 1999 m. rugpjūčio 16 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje.
Karjera
Nuo 2014 m. futbolo paslapčių sėmėsi Panevėžio futbolo akademijoje. Žaidė jaunių lygose.
FK Panevėžys
Profesionalo karjerą pradėjo FK Panevėžys. Su klubu buvo sudaryta ilgalaikė sutartis.
2016 m. spalio 9 d. debiutavo FK Panevėžys pagrindinėje sudėtyje rungtynėse prieš F.B.K. Kaunas. Šiose rungtynėse žaidėjas į aikštę buvo mestas, kai rezultatas buvo 5:0, o per likusį laiką krito dar du įvarčiai ir panevėžiečiai sutriuškino varžovus rezultatu 7:0.
2017 m. birželio 24 d. LFF taurės turnyro rungtynėse prieš FC Džiugas po keitimo aikštėje pasirodęs R. Misiūnas išplėšė pergalę „Panevėžio“ klubui. 88 minutę Ronaldas Misiūnas galingu smūgiu pasiuntė kamuolį į vartus ir išplėšė pergalę. Panevėžiečiai pateko į kitą turnyro etapą.
FC Pakruojis
2019 m. pirmoje sezono pusėje žaidėjas nuomos pagrindais atstovavo „Pakruojo" klubui. Sužaidė dvylika rungtynių Pirmoje lygoje ir pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.
FC Džiugas
2019 m. antroje pusėje nuomos pagrindais žaidė „Džiugo" klube bei tapo 2019 metų sezono Pirmos lygos nugalėtoju.
2020 m. pasirašė sutartį su FC Džiugas.
2021 m. sezono pasirengimo cikle buvo FC Džiugas nariu, bet vėliau paskolintas FA Šiauliai.
FA Šiauliai
2021 m. žaidė FA Šiauliai, kurie dalyvavo Pirmoje lygoje. Atakuojantis saugas Pirmoje lygoje sužaidė 25 rungtynes, pelnė 10 įvarčių bei atliko dešimt rezultatyvių perdavimų.
2022 m. birželio 14 d. pranešta, kad su žaidėju sutartis nutraukta.
FK Panevėžys
2022 m. liepos pradžioje perėjo į FK Panevėžys. Antroje sezono pusėje A lygoje nežaidė. Atstovaudamas Panevėžys B ekipai sužaidė 17 rungtynių Pirmoje lygoje ir pelnė keturis įvarčius.
2023 m. vasario 14 d. tapo žinoma, kad su žaidėju pratęsta sutartis.
Nacionalinė rinktinė
Atstovavo Lietuvos U-19 rinktinei.
Dovydiškio dvaras
Buvusio Dovydiškio dvaro sodyba įsikūrusi Pakruojo rajone, Linkuvos seniūnijoje, Dovydiškio kaime, prie kelio. Iš dvaro statinių belikę pamatų žymės, ant kalvelės yra kapinaitės, apaugusios medžiais ir krūmais, taip pat stovi dvaro koplyčia. Išlikęs peizažinis parkas. Dalis dvarvietės su parku sutvarkyta, kitur išlikę griuvėsių, pašiūrių. Kultūros paveldo teritorija užima 56 015 m². Čia suformuoti keli privatūs sklypai, iškilę savavališkos statybos statinių. miniatiūra|240px|left|Vaizdas į koplyčią
Istorija
XIX a. pradžioje Do­vy­diš­kio dva­ras priklausė bajorams Radenams (Reinhold von Rahden). Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Dovydiškis buvo vienas iš daugelio Karpio dvarų. Po Antrojo pasaulinio karo dvaro statiniai buvo suniokoti, istorinis parkas apleistas.
Parkas pasikeitė 2013 m., kai čia ėmėsi tvarkos dvarvietės pakraštyje įsikūręs šiaulietis verslininkas ir ūkininkas Romas Bartkevičius. Iš valstybės išsinuomojęs parko teritoriją, ją ėmė tvarkyti.
Parkas
Dvarvietės parkas unikalus, jo landšaftas su terasomis, vandens telkiniai su inžineriniais įrenginiais, palaikančiais vandens lygį. Išlikę parko medžių masyvai, grupės. Vyrauja lapuočiai medžiai: liepos, uosiai, klevai, ąžuolai, beržai; iš spygliuočių medžių rūšių – maumedžiai. Priaugę daug savaiminių medžių ir krūmų.
Dovydiškio vandens telkinių sistema neištyrinėta. Istorinių želdinių tyrinėtojas Audrius Šaulys pagal sodybvietės medžių amžių spėja, kad parkas galėjo būti įkurtas apie 1840–1860 m. Istoriniuose šaltiniuose aptikta informacijos, kad pas tuometinį dvaro savininką J. D. Radeną nuo 1841 m. tarnavo girininkas. Vėliau dvaras priklausė dvarininkams Karpiams, kurie taip pat keitė parką.
Senais medžiais apaugusi alėja kyla į kalvą, dėmesį patraukia pakopomis išsidėsčiusios didžiulės terasos. Šioji dvaro dalis – itališko sodo stiliaus elementas, savo dydžiu ir kokybe galintis konkuruoti su kituose Lietuvos dvaruose išlikusiomis dirbtinėmis terasomis. Aukštutinę terasą nuo viduriniosios skiria kanalas, kuris išteka iš sodo pakraštyje įrengto nedidelio vandens telkinio, susidariusio užtvenkus šaltinį. Kanalas kerta pagrindinį kelią į dvarą, čia buvęs pakeliamas tiltelis, kanalu plaukiodavo ponų valtelės. Dabar čia – tik pralaida po keliuku. Vingiuojančiose pakrantėse kas keli metrai stūkso didžiuliai ąžuolai. Už 120 m nuo dvarvietės kelio, medžiais ir krūmais apaugusioje tankmėje, įrengtas apskritimo formos vandens telkinys su kelių metrų skersmens apvalia salele viduryje. Išlieka neaiški jo vandens lygio palaikymo sistema, nes tvenkinyje ant kalno yra vandens, o už kelių metrų pakalnėje stovinčio pastato rūsyje sausa.
Žuifangas
Žuifangas (pe̍h-ōe-jī: Sūi-hong) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Žuifange yra Dziufenas, turistų tarpe populiari kalnų vietovė.
Istorija
XX a. Žuifange užsiimta kalnakasybos pramone. Auksas buvo kasamas Dziufeno (九份) ir Dzinguaši (金瓜石) apylinkėse, tuo tarpu akmens anglis – Houtonge (猴硐). Amžiaus pabaigoje kasyklos tapo populiariais turistų traukos centrais.
Pitkerno salų vėliava
thumb|220px|Pitkerno salų vėliava
Pitkerno salų vėliava – oficialus Jungtinės Karalystės užjūrio valdos Okeanijoje, Pitkerno salų, simbolis. Vėliava 1980 m. pasiūlyta Pitkerno salos tarybos, o 1984 m. oficialiai patvirtinta Britanijos karalienės.
Kaip ir beveik visos Jungtinės Karalystės valdos, Pitkerno salos kaip šabloną naudoja mėlynąją vėliavą su Jungtinės Karalystės vėliava kantone. Dešinėje pusėje – Pitkerno salų herbas. Jo skydas padalintas į du žydrus stačiuosius trikampius viršutiniuose kampuose ir likusį žalią plotą. Žydrą ir žalią plotus skiria geltonos juostos. Ši kombinacija simbolizuoja Pitkerno salą vandenyno apsuptyje. Žaliame plote vaizduojama Biblija (balta) ir laivo „Bounty“, atgabenusio naujakurius, inkaras (geltonas). Herbą puošia šalmas, stambialapio kamšio (mira) žiedas ir karutis. Nuo šalmo driekiasi žalios ir geltonos juostos. Herbas patvirtintas 1969 m.
thumb|left|240px|Pitkerno salų vėliava ant Užsienio reikalų tarnybos pastato Londone
Rudnia (Merkinė)
Rudnia – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Merkinės, Subartonių miškuose, prie Kempės upelio. Aplink daug ežerų: Netiesų miško ežerėliai, Pakampys. Patenka į Netiesų hidrografinį draustinį.
Istorija
XIX a. pab. Rudnia pateko į Trakų apskrities Merkinės valsčių, Netiesų apylinkę.
Rudnia (Marcinkonys)
Rudnia (arba Rudnelė) – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Marcinkonių. Įsikūręs prie Skroblaus upelio, Dainavos girios apsuptyje. Kaimas pasiekiamas miško keliukais iš Marcinkonių, Darželių. Kaimas labai atokus, įsikūręs per 3 km atstumą nuo artimiausių gyvenviečių. Aplink kaimą įsteigtas Skroblaus rezervatas.
Kaimas įsikūręs giliame Skroblaus upelio slėnyje. Aplink trykšta daug šaltinių (Kubilnyčios, Maždžieriaus, Aukštųjų), gausu ypatingų, saugomų reljefo formų (Rudnios cirkas, Rudnios pietinis kalvaragis, Rudnios šiaurinis kalvaragis). Kaime auga daug senų vešlių liepų.
Rudnioje yra čia gyvenusios grafikės Gražinos Didelytės sodyba su dirbinių galerija „Andeine“.
Istorija
1915 m. kaime buvo 11 sodybų.
Tarpukariu Rudnia buvo valdoma lenkų (priklausė Gardino apskrities Marcinkonių valsčiui). Nuo 1928 m. veikė „Ryto“ draugijos mokykla. Prieš antrąjį pasaulinį karą buvo likusios 5 sodybos. Pokariu kaimo apylinkėse veikė partizanų būrys, vadovaujamas Juozo Vitkaus-Kazimieraičio.
Rūdninkai (Kalvarija)
Rūdninkai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 2 km nuo Sangrūdos.
Japoninis abrikosas
Japoninis abrikosas (Prunus mume) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos, slyvų (Prunus) genties vaismedis. Paplitęs Rytų Azijoje (Kinijoje, Japonijoje, Korėjoje, Vietname). Auginamas dėl vaisių ir žiedų.
Tai nedidelis, šakotas medis. Žydi žiemos pabaigoje (sausį-vasarį) prieš išsiskleidžiant lapams. Žiedai 1-3 cm skersmens, su 5 vainklapiais, kurių spalva vyrauja nuo baltos iki rausvos ar ryškiai raudonos. Lapai paprasti, ovalūs. Vaisiai sunoksta vasaros pradžioje, beprasidedant lietingajam laikotarpiui. Prinokę vaisiai geltoni, kartais – raudoni.
Japoninio abrikoso vaisiai plačiai naudojami Tolimųjų Rytų virtuvėje. Gaminamos sultys (suanmeitang), likeris (umeshu), vaisiai rauginami (umeboshi), naudojami kaip sushi, kitų patiekalų ingredientas, daromas padažas (sù méi jiàng). Liaudies medicinoje rūkyti abrikoso vaisiai naudojami parazitams iš organizmo šalinti.
Japoninis abrikosas turi didelę dekoratyvinę vertę. Vien Kinijoje žinoma ~300 augalo veislių. Medis ilgaamžis, auga virš 1500 metų.
Burundžio tarptautiniai santykiai
Burundžio tarptautiniai santykiai su kaimyninėmis šalimis dažnai įtakojami saugumo padėties. Keli šimtai tūkstančių pabėgėlių iš Burundžio keldavosi į Ruandą, Tanzaniją ir Kongą. Šiuo metu keli šimtai tūkstančių Burundžio gyventojų yra kaimyninėse šalyse dėl pilietinio karo. Didžioji jų dalis, 340 000, yra Tanzanijoje.
Parana (valstija)
Parana  – valstija Brazilijoje, šalies pietinėje dalyje, Pietų regione. Ribojasi su San Paulu šiaurėje ir rytuose, su Santa Katarina pietuose, su Argentina ir Paragvajumi vakaruose. Rytuose siauru ruožu siekia Atlanto vandenyną. Valstijos sostinė – Kuritiba.
Burundžio tarptautiniai santykiai
Burundis priklauso įvairiom tarptautinėm organizacijom, tarp jų JT, Afrikos Sąjunga, Afrikos vystymosi bankas, Frankofonija.
Parana (valstija)
Geografija
Didžiąją valstijos dalį sudaro plokščiakalniai ir bazaltinės plynaukštės, iškylančios virš 600 m aukščio. Rytiniu pakraščiu driekiasi Pakrantės kalnagūbris (serra do Mar), kuriame yra aukščiausia valstijos vieta – Paranos kalnas (1877 m). Centrinėje dalyje ir pakrantėje plyti žemumos. Klimatas subtropinis, su karštomis vasaromis ir vėsesnėmis žiemomis. Vidutinė metinė temperatūra svyruoja nuo 15-18 °C kalnuose iki 22-24 °C šiaurės vakaruose. Temperatūra Paranos slėnyje vasarą kartais siekia 35-40 °C, žiemą temperatūra nukrenta iki 10-15 °C, nors retkarčiais pasitaiko minusinių temperatūrų, netgi sniego. Metinis kritulių kiekis 900–1300 mm.
Parana įeina į tropinių Atlanto miškų sritį. Pakrantėse būdingi mangrovių sąžalynai, centrinėje dalyje – araukarijų giraitės. Didžioji valstijos dalis įeina į Paranos baseiną (svarbiausios upės – Parana, Ivajus, Paranapanema, Tibažis, Igvasu). Yra keletas krioklių, tame tarpe garsusis Igvasu krioklys. Įsteigti 4 nacionaliniai parkai (Igvasu, Ilja Grandės, Seperagui, Sent Hilario).
Burundžio tarptautiniai santykiai
Stiprius ryšius su Burundžiu palaiko JAV. 2011 m. ši šalis išsiuntė karinę pagalbą Burundžiui ir Ugandai, vertą 45 milijonų JAV dolerių.
Parana (valstija)
Gyventojai
Etninė sudėtis:
Trofajachas
Trofajachas  – miestelis ir savivaldybė Leobeno apskrityje, Štirijos žemėje, vidurio Austrijoje. 11 229 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Sembos pusiasalis
thumb|250px|Skardingas pusiasalio krantas ties Svetlogorsku
Sembos pusiasalis, Kaliningrado pusiasalis (Калининградский полуостров) – pusiasalis Rusijoje, Kaliningrado srities vakaruose. Įsiterpia į pietrytinę Baltijos jūros pakrantę, skiria Aistmares bei Gdansko įlanką pietuose ir Kuršių marias šiaurėje. Šiaurinėje pusiasalio dalyje yra Tarano kyšulys, kuriame stovi švyturys ir Gvardeiskio gyvenvietė.