cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lytinė liauka
Tai mišrios liaukos, kadangi jos atlieka tiek išorės sekrecijos funkciją, tiek ir vidaus sekrecijos. Jų veiklą lemia pogumburio-hipofizės sistema, antinksčiai bei skydliaukė.
Smulkios lytinės liaukutės vadinamos pridėtinėmis lytinėmis liaukomis.
Vyro ir moters lytinės liaukos skiriasi – tai pirminis lytinis požymis.
Vyro lytinės liaukos
Vyrai turi sėklides, kurios gamina androgenus (visų pirma testosteroną) ir šiek tiek estrogenų. Jos taip turi įtakos antrinių lytinių požymių atsiradimui.
Jaglovas
Jaglovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietvakarius nuo Štabino, 26 km į pietus nuo Augustavo ir 58 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Berezninkai
Berezninkai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 9 km nuo Sangrūdos.
Ksantoma
Ksantoma ( 'geltonas') – gelsvas, gelsvai rausvas arba rusvas mazgelis odoje ar gleivinėje, sudėtinių baltymų lipoproteidų sankaupa. Lipoproteidus sudaro baltymai ir į riebalus panašios medžiagos. Ksantoma atsiranda dėl lipoproteidų apykaitos sutrikimo ir pagausėjimo kraujyje. Ksantoma būna papulinė, mazginė, sausgyslinė, linijinė ir vokų plokščioji (ksantelazma).
Papulinė ksantoma - nedidelis mazgelis; išplinta ant viso kūno. Jų būna gausu ant sėdmenų, kojų, rankų. Mazginių ksantomų neskauda. Jos simetriškai paplinta ant kelių, alkūnių, plaštakų nugarinių pusių, pėdų. Sausgyslinė ksantoma susidaro ant sausgyslių ir sąnarių. Linijinė ksantoma - gelsva linija ant delnų ir pirštų lenkiamųjų paviršių. Vokų ploščioji ksantoma (ksantelazma) - paplokščias mazgelis, susidarantis viršutinių vokų vidiniuose kampuose. Lipoproteidai gali kauptis akių tinklainėje ir ragenoje.
Gydymas
Atsiradus ksantomai ligonis turi laikytis dietos: perpus ar dar mažiau sumažinama angliavandenių ir riebalų, patartina nevalgyti kiaušinio, sviesto, kiaulienos, cukraus, skiriama daug baltymų. Ksantomos šalinamos cheminėmis medžiagomis, elektra, išoperuojamos.
The Best of Red Hot Chili Peppers
„The Best of Red Hot Chili Peppers“ – grupės „Red Hot Chili Peppers“ geriausių dainų albumas, pirmą kartą išleistas 1994 m. Visos jame esančios dainos buvo ir prieš tai pasirodžiusiame grupės geriausių dainų rinkinyje „What Hits!?“. Šis albumas buvo perleistas bent keturis kartus, kaskart su skirtingu viršeliu.
BK 1901
Niukiobingo B1901 – Danijos futbolo klubas iš Niukiobingo.
Istorija
1994 m. geriausi žaidėjai perėjo į naują Lolland-Falster Alliancen klubą.
Kristologija
Kristologija – teologijos sritis, nagrinėjanti Jėzaus Kristaus asmenį, svarstanti klausimą, kodėl antrasis Švenčiausiosios Trejybės asmuo tapo žmogumi ir kaip jo dieviškoji bei žmogiškoji esybės sugyveno viename asmenyje.
Guts (žaidimas)
Guts – komandinis ekstremalaus sporto žaidimas, žaidžiamas su skaidančiu disku išmuštuko principu. Guts žaidžiamas tarp dviejų komandų su penkiais žaidėjais aikštelėje iš kiekvienos komandos. Žaidimo tikslas – tapti komanda, surinkusia 21 tašką, ir laimėti žaidimą. Pradedant žaidimą komandos išsirikiuoja viena prieš kitą išilgai, tarp komandų yra 14 metrų tarpas. Žaidimo metu vienas iš puolančiosios komandos žaidėjų metą diską į oponentų komandą, o besiginanti komanda turi pagauti diską viena ranka ir nespaudžiant disko prie kūno (vienu metu diską liesti gali tik vienas žaidėjas). Jeigu mesto disko besiginančiai komandai nepavyko pagauti, atakuojanti komanda pelno tašką.
Istorija
Guts žaidimas buvo išrastas Eagle Harbor mieste, Mičigane, JAV, Bobo, Džeiko, Timo ir Pyto Hylų (Bob, Jake, Tim ir Pete Healy).
1970 metais Guts žaidimas išplito po JAV ir po kitas pasaulio šalis. Žinios apie šį sportą pasiekė radijo, televizijos laidas, didžiuosius laikraščius ir žurnalus (tokius kaip „Time“).
Žaidimui dėl populiarumo ištobulėjus, pagreitėjus ir sustiprėjus metimams, žaidėjai turėjo rasti būtų kaip gaudyti vis stipriau skrendančius diskus, taip šiame sporte atsirado diskų pamušimai (pakėlimai) į orą, disko pristabdymas ir netgi įspūdingi šuoliai layout, siekiant pagauti jau besileidžiantį diską. Guts tapo ekstremaliu sportu, reikalaujančiu ypač gerų refleksų, fizinio pasirengimo ir koncentracijos.
Tarp 1970 ir 1990 metų šis žaidimas išplito ir Azijoje, „Wham-O“ žaislų kompanijos dėka. XX a. paskutiniame dešimtmetyje Guts savo populiarumu Japonijoje ir Taivane net pranoko JAV. Žinia, kad Azijos atstovai pradėjo įsitvirtinti Guts turnyrų viršūnėse JAV, Guts žaidėjai pradėjo stipriau ruoštis (į sportą sugrįžo net sportinę karjerą baigę žaidėjai), siekiant Guts čempionų titulą grąžinti JAV.
Organizacija
Aukščiausias sporto valdymo organas, kaip ir didžiajai daliai žaidimų su skraidančiuoju disku, yra World Flying Disc Federation (WFDF) ('Pasaulinė skraidančiojo disko federacija'). Jungtinėse Amerikos Valstijose įkurta už šį žaidimą atsakinga asociacija – United States Guts Players Association (USGPA) ('Jungtinių Valstijų Guts žaidėjų asociacija').
2007 metų birželio 30–liepos 1 dienomis, Hancock mieste, Mičigane, vyko penkiasdešimtas tarptautinis Guts turnyras, pritraukęs žaidėjų iš visos JAV, Kanados ir tuo metu stipriausių žaidėjų iš Japonijos (taip pat ir „Katon“ komandą, kuri tuo metu buvo WFDF pasaulio čempionai).
Jungtinių Valstijų Guts žaidėjų asociacija (USGPA) turnyro metu pagerbė geriausius ir labiausiai nusipelniusius žaidėjus, įtraukdami į Guts žaidimo garbės lentą prie Fredo Morisono (Fred Morrison) („Pluto Platter“ skraidančio disko išradėjo), Bobą, Džeiką, Timą ir Pytą Hylus (Bob, Jake, Tim ir Pete Healy, Guts žaidimo bei tarptautinio Guts turnyro įkūrėjai), ir Edą Hedriką (Ed Headrick, daugkartinis tarptautinio Guts turnyro nugalėtojas ir standartinio diskgolfo krepšio, naudojamo turnyruose, išradėjas).
== Žaidimo eiga ==
Guts žaidimas sukurtas remiantis kvadrato (išmuštuko) pagrindu. Dvi komandos iš penkių asmenų išsirikiuoja viena priešais kitą, diskas yra metamas į oponentų komandą kuo stipriau, siekiant „išmušti“ oponentų komandos žaidėją, o besiginančioji komanda turi pagauti skrendantį diską nepasiekus žemės. Besiginančioji komanda gali išrikiuoti nuo penkių iki vieno savo žaidėjų, kurie bandys gaudyti tą diską. Diską gaudyti galima tik viena ranka. Prieš žaidimą abiejų komandų atstovai „meta burtus“ (aukštyn metami du diskai ir spėjama ar nusileis vienodai ar skirtingai atsivertę diskai, sakoma: „skirtingi“ arba „vienodi“). Burtus laimėjusi komanda pradeda ataką.
Kai abi komandos pasirengusios, besiginančiosios komandos žaidėjas iškelia ranką į viršų duodamas signalą, kad jų komanda pasirengusi pradėti ir gynėjai užima savo pozicijas. Atakuojančios komandos žaidėjas metą diską kaip galima stipriau į vieną iš besiginančios komandos žaidėjų, siekiant jį „išmušti“. Jeigu metikas prameta (t. y. diskas nepasiekia gynėjų arba praskrenda aukščiau gynėjų) besiginančios komandos zonos, taškas yra atiduodamas besiginančiai komandai, o jeigu besiginančios komandos žaidėjas diską pagauna, taško nepelno nė viena komanda. Nepagavus metimo arba pagavus, bet pametus diską, taškas atitenka atakavusiai komandai ir besiginančioji komanda pasiima diską ir tampa atakuojančia komanda.
Diskas yra gaudomas tik viena ranka (plaštaka). Gaudyti diską spaudžiant jį prie kūno negalima, taip pat negalima gaudyti disko dviem rankom. Tokie disko gaudymo apribojimai žaidėjus privertė surasti kitokių gaudymo būdų, kaip pamušant diską iš apačios į viršų, taip sulėtinant jo skridimo į priekį greitį ir paliekant diską pagauti savo komandos draugams. Toks gaudymo būdas yra populiariausias ir įjungia visus komandos žaidėjus. Žaidimas tęsiamas kol viena iš komandų pirma surenka 21 tašką ir tarp komandų yra bent 2 taškų skirtumas.
Oranžinė musmirė
Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5-10 cm skersmens, jauna kiaušiniška, varpelio formos, senesnė paplokščia, su buku gūbreliu, pakraščiai vagoti, blizganti, drėgnu oru gleivėta, kartais su balto šydo lopinėliais, geltonai ruda, oranžiškai ruda, oranžinė. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau gelsvi, platūs, minkšti, laisvi. Kotas 8-12 cm ilgio, 0,8-2 cm storio, balsvas, smulkiai plaušuotas, žvynuotas, su skersiniais koncentriniais dryžiais, be rinkio, į apačią storėjantis, pamatinė dalis apgaubta didele, balta, laisva, iš išorės rusva išnara. Trama balta.
Auga liepos–rugsėjo mėnesiais drėgnuose miškuose. IV kategorijos, valgoma (tinka vartoti šviežia, sūdyta, sulčių ir miltų gamybai).
Ternio provincija
Ternio provincija (it. Provincia di Terni) – Italijos provincija, mažesnioji iš dviejų Umbrijos provincijų. Ji sudaro trečdalį regiono ploto ir gyventojų. Įkurta 1927 m., padalijus Umbriją. Provincijos sostinė – Ternis.
Provincijos plotas 2122 km², gyvena 219 783 žmonės (2001 m.). Ternio provincijoje yra 33 savivaldybės, tik Ternis, Orvietas, Narnis ir Amelija turi daugiau nei 10 tūkst. gyventojų.
LNB 2006–2007 m. sezonas
'''2006–2007 m. LNB sezonas''' – 86-asis Prancūzijos krepšinio čempionato sezonas. Reguliariojo sezono nugalėtojais tapo Nansio SLUC, po atkrintamųjų varžybų čempionu tapo Ruanės „Chorale Basket“ klubo komanda.
Judėjos dykuma
thumb|250px|Judėjos dykuma
LNB 2006–2007 m. sezonas
Tai paskutinis čempionatas, kurio metu lygoje žaidė 18 klubų. Nuo kito sezono klubų skaičius sumažėjo iki 16.
Judėjos dykuma
Judėjos dykuma  – dykuma Judėjos krašte, Izraelio ir Vakarų Kranto (Palestina) teritorijose. Pietuose ribojasi su Negevo dykuma, vakaruose – su Judėjos kalnais, rytuose skardžiais ir tarpekliais leidžiasi į Jordano slėnį. Dykumą raižo vadžiai ir griovos (Vadi Keltas, Kedrono slėnis ir kt.). Vakaruose iškrenta per metus vidutiniškai 400–500 mm kritulių, rytuose – mažiau nei 400 mm. Būdingos smėlio dykumos, uolynai, vadžiuose yra krūmokšnių.
Judėjos dykumoje įsikūrę Jeruzalės pakraščiai, Betliejus, Hebronas, Jerichas, Guš Ecionas, klajoja beduinai. Gausu archeologinių vietovių (Kumrano urvai, Bizantijos vandens saugyklos, Ein Gedi sinagoga, Masada, Zoharo tvirtovė, Erodionas ir kt.), šventyklų (Kristaus Gundymo, Šv. Jurgio vienuolynai).
Patikėtinis
Patikėtinis gali reikšti:
Uodegikaulis
thumb|right|150px|Uodegikaulis sudarytas iš [[slankstelis|slankstelių]] Uodegikaulis – beuodegių primatų stuburo dalis, sudaryta iš suaugusių stuburgalio slankstelių (vertebra coccygea). Paprastai uodegikaulį sudaro 4–5 slanksteliai. Pirmasis uodegikaulio slankstelis iš kitų išsiskiria savo ragais (cornua coccygea).
Uodegikaulis, dar vadinamas stuburgaliu, pirmuoju savo slanksteliu jungiasi su kryžkauliu. Gyvūnams uodegikaulio vietoje auga uodega, o pagrindinė uodegikaulio funkcija žmogaus organizme – sumažinti stuburui tenkantį smūgį žmogui sėdantis.
Baltabarzdis pekaris
Kūnas 90–139 cm ilgio, aukštis 40–60 cm, uodega 3–6 cm ilgio. Suaugęs sveria 25–40 kg. Kūnas pilkas, šeriuotas. Snukis ilgas, su knysle. Pažandės baltos.
Baltabarzdis pekaris yra visaėdis, savo knysle rausia miško paklotę ir ėda vaisius, riešutus, vabzdžius, kirmėles, lapus. Aktyvus dieną, ypač ryte ir vakare. Gyvena mišriomis bandomis, kurias sudaro 20–300 individų. Išgąsdinti ir įspęsti į kampą elgiasi agresyviai – leidžia garsus, šiepia dantis. Pasižymi iš tolo jaučiamu nemaloniu kvapu. Pekariais maitinasi pumos, jaguarai, smaugliai. Jie taip pat nuo seno yra vienas iš įprastų džiunglių tautų medžiojamų gyvūnų.
1233 m.
1233 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Lietuvos centrinė kredito unija
Lietuvos centrinė kredito unija (LCKU) – kooperatiniai pagrindais, juridinių asmenų kredito unijų ir Lietuvos Respublikos Vyriausybės ar jos įgaliotos institucijos įsteigta ir šio įstatymo nustatyta tvarka įregistruota kredito įstaiga, veikianti kaip kooperatinė bendrovė. LCKU yra pirmoji ir didžiausia centrinė kredito unija Lietuvoje, vienijanti 45 kredito unijas, daugiau negu 100 klientų aptarnavimo vietų tinklą visoje šalies teritorijoje. LCKU prižiūri ir palaiko savo narių kredito unijų likvidumą, užtikrina jų mokumą, stebi ir tikrina jų prisiimamą riziką.
Adresas: Savanorių pr. 363B–201, LT-51480, Kaunas.
SWIFT kodas: LCKULT22.
Nariai
Šiuo metu Lietuvos centrinei kredito unijai priklauso 45 narės kredito unijos, kurios kartu sudaro 100-o klientų aptarnavimo vietų tinklą ir vienija daugiau nei 120 tūkstančių narių visoje Lietuvoje. Visos kartu šios kredito unijos sudaro LKU kredito unijų grupę.
Iš viso Lietuvoje veikia 59 kredito unijų.
Veiklos rodikliai
2022 m. rugsėjo mėnesį fiksuoti šie Lietuvos centrinės kredito unijos veiklos rodikliai:
2022 m. rugsėjo mėnesį fiksuoti šie konsoliduotos LKU kredito unijų grupės veiklos rodikliai:
Istorija
Sugriuvus Sovietų Sąjungai, Desjardins kredito unijų judėjimo tarptautinės plėtros skyriaus „Développement International Desjardins“ (Kanada) atstovų žvilgsniai nukrypo postsovietinių valstybių link. Organizaciją ypač sudomino Baltijos šalys. Kanados lietuviai buvo aktyvūs kredito unijų judėjimo puoselėtojai ir įžvelgė, kad paprastam valstybės piliečiui gauti paskolą Lietuvoje buvo itin sunku.
Pirmasis Kredito unijų įstatymas buvo priimtas 1995 m. vasarį, o 1995 m. kovo 24 d. pasirašytas Lietuvos Respublikos Prezidento Algirdo Brazausko. Tais pačiais metais veiklą pradėjo ir pirmoji kredito unija Lietuvoje.
2002 m. lapkričio 28 d. Lietuvos banko valdybos posėdyje Lietuvos centrinei kredito unijai (LCKU) buvo išduota veiklos licencija. Su LCKU įsteigimu prasidėjo naujas kredito unijų veiklos etapas: dabar jos turėjo garantinius fondus, kuriais galėjo pasinaudoti finansinių sunkumų atveju. LKU kredito unijų grupės, kurią sudaro 45 kredito unijos, veiklą prižiūri Lietuvos bankas ir LCKU.
2018 m. sausio 1 d. baigta kredito unijų reforma leido susiformuoti centrinių kredito unijų grupėms, kurios stiprina kooperatinės bankininkystės veiklą, plėtoja finansinių paslaugų teikimą regionų, miestelių ir miestų gyventojams bei verslui. Šia sektoriaus reforma siekiama, kad centrinės kredito unijos ir jų narės kredito unijos būtų finansiškai atsakingos viena už kitą ir būtų suinteresuotos veiksminga savireguliacija, skirta šioms finansų įstaigoms apsisaugoti nuo žlugimo.
Vytauto Didžiojo gimnazija
Vytauto Didžiojo gimnazija:
Kiti:
Jonas Dautartas
Biografija
1944–1947 m. Kauno muzikinės komedijos teatro chormeisteris ir dirigentas, LSSR operos ir baleto teatro choro artistas. Kurį laiką vadovavo Kauno miesto mėgėjų chorams ir dainavo vyrų kvartete. 1947–1968 m. LSSR operos ir baleto teatro vyr. chormeisteris, 1952–1953 m. teatro direktorius, 1962–1963 m. laikinai einantis direktoriaus pareigas. 1953–1954 m. LSSR kultūros ministerijos Meno reikalų valdybos viršininkas.
Muzikinė veikla
1955, 1960, 1965, 1970 m. respublikinių dainų švenčių konsultantas ir vyr. dirigentas, įvairių meno komisijų narys, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas arba narys. Parengė daug užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių operų chorų. Minėtina Modesto Musorgskio „Borisas Godunovas“ (1950 m.), Aleksandro Borodino „Kunigaikštis Igoris“ (1952 m.), Vytauto Klovos „Pilėnai“ (1956 m.) ir „Duktė“ (1960 m.), Balio Dvariono „Dalia“ (1959 m.), Džiuzepės Verdi „Aida“ (1963 m.), Antano Račiūno „Saulės miestas“ (1965 m.), Vytauto Paltanavičiaus „Kryžkelėje“ (1967 m.), Vytauto Laurušo „Paklydę paukščiai“ (1967 m.) ir kt.
Saugai
Saugai – kaimas Raseinių rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 1 km į rytus nuo Žaiginio, juosiamas Žaiginio miško. Pro kaimą teka Dumblė, praeina vieškelis.
Švenčionėlių seniūnija
Švenčionėlių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Švenčionių rajono savivaldybės šiaurėje.
Geografija
Seniūnijos plotas – 239 km², iš kurių miškai sudaro 78 km², o žemės ūkio naudmenos – 106 km².
Istorija
2013 m. gruodžio 1 d. prijungta Švenčionėlių miesto seniūnija.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Pėdūnas
Pėdūnas, ilgapėdis (Pedetes capensis) – graužikų (Rodentia) būrio, monotipinės pėdūnų (Pedetidae) šeimos graužikas.
Gyvūnas 35-43 cm dydžio (neįskaitant ilgos uodegos) ir 3-4 kg svorio. Savo išvaizda panašus į triušinę kengūrą, nors su kengūromis nėra niekaip susijęs. Turi ilgą purią uodegą ir dideles stačias ausis. Daro didžiulius šuolius – nušoka 2 metrus. Minta sėklomis, stiebais, taip pat skėriais, vabalais ir kt.
Paplitęs Centrinės ir Pietų Afrikos (nuo Kenijos ir Angolos iki Gerosios Vilties rago) dykumose ir pusdykumėse. Labai reta rūšis.
thumb|left|210px|Pėdūnas (Pedetes capensis)
Lietuvos kariuomenės Specialiųjų operacijų pajėgos
250px|thumb|right|YPT kariai
Sudaro atrinkti, motyvuoti ir specialiai apmokyti profesinės karo tarnybos nariai. Atrinkti kariai perkeliami į SOP (YPT, VDJB, KNT).
Iki 2008 m. balandžio 3 d. vadinosi „Specialiųjų operacijų junginys“.
Sudėtis
SOP vykdo ir kitokias misijas: žvalgyba, įkaitų gelbėjimas ir VIP apsauga. SOP gali veikti ir Lietuvoje, jei teisėsaugos institucijos negali reaguoti į teroristų išpuolius.
Įkūrimas
Po Lietuvos nepriklausomybės paskelbimo reikėjo sukurti kariuomenę.
Vienas iš pirmųjų kariuomenės skyrių tapo Aukščiausiosios Tarybos apsaugos skyrius. Jis buvo skirtas saugoti Seimą.
Vėliau Lietuvos kariuomenė daug kartų pertvarkyta. 1995 m., po Kauno Vytauto Didžiojo motorizuoto pėstininkų bataliono pertvarkymo, sukurtas atskiras Vytauto Didžiojo jėgerių batalionas, tapęs vienu pagrindinių SOP šaknų.
1995 m. prasidėjo neoficialus SOP formavimas. 1997 m. jos suformuotos.
Veikla
Po 2001 m. rugsėjo 11 d. išpuolių dalinio paskirtimi tapo užkirsti kelią teroristams, naikinti teroristus ir gelbėti įkaitus. Vytauto Didžiojo jėgerių bataliono kariai tapo vadinami „Jėgeriais“. Ypatingosios paskirties tarnybos kariai, išlaikę atitinkamus egzaminus, vadinami žaliukais.
2002-2004 m. SOP būriai dalyvavo operacijoje „Tvirta Taika“ Afganistane.
Arktika klasės ledlaužis
Arktika klasės ledlaužiai – rusų atominių ledlaužių linija. Priklauso federalinei valdžiai, tačiau valdomi kompanijos Murmansk Shipping Company. Tai šeši iš dešimties Rusijoje (ir buvusioje Tarybų Sąjungoje) pastatytų atominių ledlaužių.
Lietuvos kariuomenės Specialiųjų operacijų pajėgos
Veikla
4 eskadronai 2002–2004 m. pakaitomis po 6 mėn. dalyvavo JAV vadovaujamoje operacijoje „Tvirta Taika“ Afganistane. Nuo 2005 m. vasaros dalyvavo NATO greitojo reagavimo pajėgose (NRF, NATO Response Forces).
Arktika klasės ledlaužis
Ledlaužiai naudojami jūrų kelių valymui šiaurės Sibire bei mokslo ekspedicijoms į Arktį.
Lietuvos kariuomenės Specialiųjų operacijų pajėgos
Veikla
Nuo 2007 m. SOP kariai dalyvavo NATO vadovaujamoje Tarptautinių saugumo paramos pajėgų misijoje Afganistano pietuose.
69-oji Oskarų teikimo ceremonija
69-oji Oskarų teikimo ceremonija buvo renginys, skirtas apdovanoti geriausius filmus bei jų kūrėjus už 1996 metus. Ceremonijoje dominavo nepriklausomų kino studijų filmai, finansuojami ne Holivudo, todėl šie apdovanojimai buvo praminti „Nepriklausomų filmų metais“. Keturi iš penkių filmų, nominuotų geriausio metų filmo apdovanojimui, buvo mažo biudžeto filmai.
Lietuvos kariuomenės Specialiųjų operacijų pajėgos
Veikla
Po 2007 m. pertvarkymo, buvo sukurta nauja Kovinių narų tarnyba. Jos užduotys buvo povandeninės ir vandens paviršiaus operacijos.
Slapti SOP daliniai, vykdantys neskelbiamas užduotis, vadinami eskadronais 2000 m. lietuvių jūreivius pagrobus Pusiaujo Gvinėjoje, pripažintas tokių eskadronų buvimas.
69-oji Oskarų teikimo ceremonija
Daugiausiai apdovanojimų laimėjo režisieriaus Antonio Mingelos „Anglas ligonis“. Filmas buvo nominuotas dvylikoje kategorijų, laimėjo devyniose, tarp kurių ir geriausio metų filmo rinkimuose.
Tarp kitų apdovanojimus laimėjusių filmų buvo „Fargo“, nominuotas septyniems ir laimėjęs du Oskarus, „Shine“, nominuotas septyniems ir laimėjęs vieną apdovanojimą bei „Džeris Magvairas“, nominuotas penkioms statulėlėms ir laureatu tapęs tik kartą.
Oskarų nominantai ir laureatai
Oskarų laureatai lentelėje yra paryškinti.
Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų
Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:
Šie filmai laimėjo daugiau negu vieną Oskarą:
Ant mamytės kelių
Ant mamytės kelių – iliustruotas žurnalas vaikams ir motinoms, ėjęs 1992 m. Vilniuje.
Leidinys
Redagavo poetė Ramutė Skučaitė. Tiražas 18 300 egz. Išleisti 3 numeriai.
Kozanės nomas
Kozanės nomas  – vienas iš Graikijos nomų, Vakarų Makedonijos periferijos dalis. Sostinė – Kozanė.
Geografija
Nomo vakaruose yra Askijo kalnai (Άσκιο), šiaurės rytuose – Vermijo kalnas (Βέρμιο), pietvakariuose – Vojo (Βόιο) kalnai. Šiaurinėje dalyje yra kasyklų, vakaruose ir rytuose – miškai. Nomu teka Aliakmonas, telkšo Aliakmoną užtvenkus susidaręs tvenkinys Polyfytos.
Ribos
Su Kozanės nomu ribojasi:
Savivaldybės
thumb|250px|left|Kozanės nomo savivaldybės
Buvusios provincijos
Anksčiau Kozanės nome buvo trys provincijos:
Irena Dylevičienė-Jasenauskaitė
Irena Dylevičienė-Jasenauskaitė (g. 1910 m. rugsėjo 29 d. Kijeve, Ukraina) – muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas – žinomas chorvedys Albinas Jasenauskas. 1933 m. su tėvais grįžusi į Lietuvą, 1934 – 1940 m. Kauno konservatorijoje pas prof. Vladimirą Ružickį studijavo fortepijoną. Kurį laiką mokytojavo Švenčionėlių gimnazijoje, 1942 m. su pagyrimu baigė pedagoginius kursus. 1944 m. apsigyveno Telšiuose, kur daug metų dirbo pedagoginį ir chorvedybos darbą.
Nuo 1945 m. buvo Telšių gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovė. Su moksleiviais pastatė baletą „Pelenė“ ir operetę „Žiogas ir skruzdė". Vyresniųjų klasių mišrųjį chorą parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei, o vaikų chorą – 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei. 1946 – 1961 m. moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams vadovavo Telšių dailiųjų amatų mokykloje. Į mišrųjį chorą buvo sutelkusi 80 dainininkų – moksleivių ir dėstytojų, skambus buvo ir merginų choras.
1947 – 1955 m. – Telšių „Masčio" fabriko mišriojo choro bei dainų ir šokių liaudies ansamblio vadovė. 1955 – 1965 m. – Telšių vaikų muzikos mokyklos fortepijono mokytoja ir pirmoji choro vadovė. 1960 m. respublikinės dainų šventės konkurse vaikų choras pelnė laureato vardą. Chorai dalyvavo Telšių miesto ir rajono įvairiuose kultūros renginiuose, rajoninėse dainų šventėse, kuriose pedagogė ir diriguodavo. 1964 m. suteiktas nusipelniusios mokytojos vardas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gyvenimas po klevu (filmas)
Gyvenimas po klevu – 1988 m. Lietuvos televizijoje pagal to paties pavadinimo R.Granausko apysaką sukurtas 2-jų serijų meninis filmas.
Siužetas
Buvusiame dideliame Budrių kaime liko tik viena sodyba, kurioje paskutines savo dienas gyvena senoji Monika Kairienė. Beprasmiškai žuvo jos vyras ir sūnus, šeima išsisklaidė, ūkis griūva. Paskutinis smūgis – kaimo gyventojų iškėlimas į naują gyvenvietę. Niekas kaimiečių neklausia: nori jie keltis, ar ne – vienu parašu kaimas priskirtas „neperspektyviems“…
Ši Huangdi
thumb|150px|right|Hieroglifai „Shi Huangdi“ tuometiniu antspauduose naudotu raštu
Ši Huangdi (arba Čin Ši Huangdi,, tradic. Cinšichvangdi; 259 m. pr. m. e. – 210 m. pr. m. e. rugsėjo 10 d. ) – vienos iš Kinijos regione buvusių Čin (Qín) karalystės valdovas, vėliau suvienijęs Kiniją ir pirmasis pasivadinęs imperatoriumi (huángdì). Lietuviškai vadinamas įvairiai: Cinšihuangdi, Cinšichvangdi, Činšichuanu.
Tikrasis vardas – Ing Džengas (嬴政 Yíng Zhèng). Čin Ši Huangdi (arba trumpesnis variantas Čin Ši Huangas) – titulas, kuriuo jis dažniausiai žinomas, – reiškia „Pirmąjį Čin imperijos imperatorių“.
Manoma, kad vakarietiškas Kinijos pavadinimas yra kilęs būtent nuo šio imperatoriaus vardo (Qin -> Kin-).
Vardai ir jų variantai
Čin Ši Huangas gimė dženg mėnesį (正 zhēng), todėl gavo panašiai tariamą vardą Džengas (政 zhèng). Šį pirmąjį, asmeninį vardą vartodavo tik artimiausi giminės, visi kiti kreipdavosi tiesiog titulu „Čin valstybės valdovas“. Jeigu po mirties būtų gavęs pomirtinį vardą, šis asmuo dabar būtų buvęs vadinamas „Čin valstybės valdovu NN [pomirtinis vardas]“.
Kai 221 m. pr. m. e. Čin valstybei pavyko užimti visų kitų tuo metu Kinijos teritorijoje gyvavusių valstybėlių žemes, Čin valdovas norėjo pabrėžti, kad pasikeitė jo statusas, ir jis yra nebe paprastas 王 wáng (karalius, kunigaikštis), kuriuo valdovai buvo vadinami Kariaujančių valstybių laikotarpiu (žr. Džou dinastija). Todėl buvo sukurtas naujas titulas huángdì 皇帝: čia sujungti du titulai „huangas“ ir „di“, paimti iš legendinių tobulų Kinijos valdovų. Taigi kai sakoma, kad Čin Ši Huangdi buvo pirmasis Kinijos imperatorius, turima omenyje, kad jis pirmasis panaudojo šį titulą, vėliau vartotą visų kitų imperijos valdovų. Kadangi naujoji imperija buvo pavadinta senosios valstybės Čin vardu, visas buvusio „Čin valstybės valdovo“ naujasis titulas skambėjo kaip „Čin dinastiją pradėjęs imperatorius“, arba tiesiog „Pirmasis Čin dinastijos imperatorius“. Shǐ (Ši) čia reiškia „pradžią, pradininką“.
Čin Ši Huangas panaikino pomirtinius vardus, kurie būdavo vartojami įvardyti ankstesniesiems valdovams, ir nusprendė, kad vėlesnės kartos turėtų jį vadinti būtent „Pirmuoju imperatoriumi“, o jo įpėdinį – „Antruoju imperatoriumi“, ir taip toliau. Jo amžininkams nebuvo būtina prie titulo pridėti dinastijos (imperijos) pavadinimo, nes jis buvo savaime aiškus, todėl buvo sakoma tiesiog Ši Huangdi. Tačiau Čin dinastija greitai žlugo, ir jos pirmasis imperatorius negalėjo būti vadinamas tiesiog „pirmuoju“, nes valdė jau kita dinastija – Han. Todėl vardo pradžioje imta vartoti Čin. Žodis „imperatorius“ taip pat sutrumpėdavo iki „Huang“. Kaip Čin Ši Huang aptariamasis valdovas minimas Sima Čianio „Istoriko užrašuose“, šis triskiemenis variantas dažnas ir šiuolaikinėje Kinijoje. Vakaruose kartais vis dar vartojamas keturskiemenis vardas Čin Ši Huangdi.
Lietuviški įvardijimai skiriasi, nes ilgą laiką nebuvo nusistovėjusios kinų kalbos garsų perrašos į lietuvių kalbą tvarkos.
Čin valdovas
Džengas gimė Kariaujančių valstybių laikotarpiu. Kadaise valdžiusios Džou dinastijos teritorija buvo seniai suirusi į tarpusavyje nuolat kovojančias valstybėles. III a. pr. m. e. viduryje jų buvo likę vos keletas – visos kitos įjungtos į didesnes. Čin valstybė buvo pati stipriausia. Joje valdžia buvo grindžiama legistiniais metodais, buvo stiprios karinės pajėgos.
Džengas gimė Džao (Zhao) valstybės sostinėje, tad buvo pavadintas Džao Džengu. Jo tėvas buvo Dziču (子楚 Zichu) – Čin karališkosios šeimos atstovas, tuo metu Džao ir Čin susitarimu buvęs įkaitu Džao valstybėje. Vėliau Dziču grįžo į Čin ir, padedamas pirklio Liu Buvei (Lü Buwei), tapo Čin valdovu. Pomirtinis vardas – Džuangsiangas (Zhuangxiang). Pasak legendų, tikrasis Džengo tėvas buvo Liu Buvei, mat žinoma, jog Džengo motina, prieš tapdama Dziču žmona, buvo Liu Buvei sugulovė, tačiau gali būti, kad šią istoriją sukūrė konfucianistai, norėdami sumenkinti Džengo autoritetą.
247 m. pr. m. e. Džengas tapo Čin valdovu. Kadangi jam tuo metu buvo tik trylika, iki 238 m. pr. m. e. už jį valdė regentas. Tuomet Džengas jį nuvertė ir perėmė valdžią į savo rankas. Jis tęsė kitų valstybių puldinėjimą, ir galiausiai 221 m. pr. m. e. pajungė paskutinę likusią nepriklausomą Či (Qi) valstybę. Tais pačiais metais pasiskelbė Pirmuoju imperatoriumi – Ši Huangdi.
Čin imperatorius
Naujasis imperatorius, norėdamas išvengti sugrįžimo prie iki tol kelis amžius trukusio susiskaldymo, pertvarkė valstybę. Čin imperija buvo padalinta į trisdešimt šešias sritis, kurias valdė gubernatoriai, skiriami centrinės valdžios. Civilinės ir karinės galios atskirtos viena nuo kitos, kad valdininkai neįgautų per didelės įtakos. Taigi kiekvienam civiliniam gubernatoriui (守 shōu) padėjo karinis (尉 wèi). Civilinis turėjo daugiau valdžios, tačiau jis turėjo kas keleri metai keltis vis į kitą sritį, kad per daug neįsigalėtų vienoje teritorijoje. Kiekvienai sričiai taip pat priskirta po inspektorių (監 jiàn), kuris valstybės centrą turėdavo informuoti apie tai, kaip vykdoma centro nustatyta politika, spręsti konfliktus tarp gubernatorių. Visas reformas Čin Ši Huangui padėjo įgyvendinti jo ministras pirmininkas Li Si. Sistema iš esmės buvo perimta iš buvusios Čin valstybės.
Buvusių valstybių valdančiųjų giminių nariams buvo įsakyta persikelti į Čin sostinę Sianjangą (dab. Šaansi provincijoje), kad jie galėtų būti stebimi. Čin Ši Huangas taip pat pagarsėjo įsakymu sudeginti daugybę knygų. Rūmų archyvuose palikta tik dalis medicininių ir žemdirbystės tekstų.
Imperijoje buvo suvienodinti svorio, ilgio matai, valiuta, teismų sistema, netgi rato ašies ilgis (kad vežimai laisvai riedėtų naujai nutiestais keliais). Buvo išvystytas kelių ir kanalų tarp provincijų tinklas, kad, maišto atvejų, būtų lengviau permesti karines pajėgas.
Li Si ir Čin Ši Huango iniciatyva suvienodintas ir raštas: Čin valstybės rašto sistema buvo kiek modifikuota tapo oficialiu standartu visose užkariautose teritorijose.
Oficialia rūmų spalva Čin Ši Huangas paskelbė juodą, elementu – vandenį (galbūt todėl, kad buvo nemažai nuveikta pažabojant Geltonąją upę).
Savo valdymo metais Čin Ši Huangas ir toliau tęsė karinę ekspansiją. Buvo prijungta regionų pietuose (pirmą kartą kinų armijos įžengė į dabartinės Guangdongo provincijos teritoriją), kovota su klajoklių gentimis („siunais“ – xiongnu) šiaurėje ir šiaurės vakaruose. Kad apsaugotų valstybę nuo karingų siunų, imperatorius įsakė kelias anksčiau stovėjusias sienas sujungti į vieną didžiulę gynybinę sieną. Ji tapo šiandieninės Didžiosios sienos pirmtake. Čin laikų siena buvo daug labiau į šiaurę nei Ming statytoji. Čin Ši Huango sienos likučių yra nedaug.
Valdymo pabaiga
thumb|right|Kareivėlis iš terakotinės armijos Čin Ši Huangas kuo toliau, tuo labiau bijojo mirties, todėl ieškojo nemirtingumo eliksyro. Pasak vieno pasakojimo, jis kartą pasiuntė laivuose šimtus jaunų vyrų ir moterų ieškoti Penglai kalno, ant kurio neva gyvena nemirtingieji. Šie žmonės negrįžo, nes žinojo, kad jei neparneš eliksyro, jų lauks mirties bausmė. Legendose pasakojama, kad jie išsilaipino vienoje iš japonų salų.
Imperatorius keliavo po didžiausius miestus visoje šalyje, tikrindamas, kaip dirba biurokratija, ir norėdamas sutvirtinti dinastijos prestižą. Šiomis kelionėmis naudodavosi žudikai. Ilgainiui Čin Ši Huangą apėmė paranoja, jis bijojo pasilikti vienoje vietoje ilgesniam laikui, net įsakydavo tarnams miegui jį nešioti iš vieno pastato rūmuose į kitą. Buvo ir imperatoriaus antrininkų.
Čin Ši Huangas mirė vienos provincijos rūmuose, pakeliui į Rytų Kiniją 210 m. pr. m. e. Mirties priežastis – prarytos gyvsidabrio kapsulės (gyvsidabris buvo laikomas viena iš medžiagų, įeinančių į nemirtingumo eliksyrą). Imperatorių lydėjęs ministras pirmininkas Li Si išsigando, kad žinia apie imperatoriaus mirtį išjudins imperijos mases, todėl tai nuslėpė ir nusprendė grįžti į Sianjangą. Daugumai Čin Ši Huango palydovų apie jo mirtį nebuvo pranešta. Li Si kasdien eidavo į vežimą, kuriame neva keliavo imperatorius, apsimesdamas, kas aptarinėja valstybės reikalus. Jis taip pat įsakė, kad abipus šio vežimo važiuotų du kiti, pilni žuvies, kad užgožtų iš imperatoriaus vežimo sklindantį kvapą. Maždaug po dviejų mėnesių buvo grįžta į Sianjangą ir galų gale paskelbta apie imperatoriaus mirtį.
Kadangi Čin Ši Huangas nebuvo palikęs jokio testamento, po jo mirties Li Si ir eunuchas Džao Gao (Zhao Gao) įkalbėjo aštuonioliktąjį imperatoriaus sūnų Huhai suklastoti testamentą. Li Si baiminosi, kad, jei sostą perimtų princas Fusu, jo paties įtakai ateitų galas. Todėl Li Si ir Džao Gao privertė Fusu nusižudyti ir pasistengė, kad imperatoriumi taptų Huhai (titulas Er Ši Huangdi – „Antrasis imperatorius“, arba Čin Er Ši).
Čin Er Ši buvo silpnas valdovas, prasidėjo maištai, neramumai. Rūmai ir valstybiniai archyvai sudeginti, galiausiai ir pats naujasis imperatorius buvo nužudytas Džao Gao, maištininkų armijai artėjant sostinės link. Džao Gao naujuoju imperatoriumi paskyrė Fusu sūnų Dzi-ingą (Ziying), tačiau šis nudūrė eunuchą, o Dzi-ingą greitai privertė atsistatydinti į sostinę įžengę maištininko Liu Bango būriai. Buvo įkurta Han dinastija.
Nors valdant Han buvo atsisakyta legistinių principų ir pereita prie konfucianizmo, pagrindinės Čin Ši Huango politinės ir ekonominės reformos nepakeistos, taigi jo darbų įtaka išliko.
Kapavietė
Čin Ši Huangas palaidotas mauzoliejuje netoli šiandieninio Sianio. 1974 m. atrasta tūkstantinė terakotinių kareivėlių armija, saugojanti pirmojo imperatoriaus kapą.
Visą kapavietę statė 700 000 darbininkų. Jos grandioziškumą aprašė dar Sima Čianis: rašyta apie retus brangakmenius, žvaigždėlapį, kur žvaigždes atstojo perlai, Kinijos žemėlapį ant mauzoliejaus grindų, kur upes ir jūras vaizdavo skystas gyvsidabris. Pilkapis neva buvo užpiltas variu ir apsaugotas arbaletų eilėmis. Tačiau Sima Čianis neminėjo terakotinės armijos. Apie 8000 žmogaus ūgio molinių kareivėlių buvo nudailinti skulptorių taip, kad kiekvienas buvo skirtingas.
Pats kapas iki šiol neatvertas. Magnetiniais skanavimais nustatyta, kad ant grindų guli krūvos monetų, taip pat kad kape iš tiesų gali būti nemažas kiekis gyvsidabrio.
Švelniakūniai likodonai
Švelniakūniai likodonai (Bothrocara) - netikrųjų vėgėlių (Zoarcidae) šeimos žuvų gentis.
Bernardinka
Bernardinka – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Dainavos.
Vivarini
Vivariniai (it. Vivarini) − itališka pavardė, meno istorijoje nurodo tris XV a. Venecijos dailininkus, kurie turėjo dirbtuves Murano saloje ir vienu metu konkuravo su Belinių dailininkų šeima.
Vengrijos futbolo varžybos 1906–1907 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1906–1907 m.
1906–1907 m. NB I
Nemzeti Bajnokság I arba NB 1 – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
Triniti kalvos
Triniti kalvos (angl. Trinity Hills) – kalvų grandinė pietrytinėje Trinidado salos dalyje, Trinidade ir Tobage. Pasak legendos būtent nuo šių kalvų Kristupas Kolumbas salai davė Trinidado pavadinimą.
Kurianskių Bagno draustinis
Kurianskių Bagno draustinis  – draustinis, esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Plaskų ir Štabino valsčiuose. Šiaurinėje draustinio dalyje, 10 m aukštyje auga eglės ir viksvos. Pietinėje dalyje auga pelkiniai miškai. Pietvakarinėje Augustavo girios dalyje, aukštapelkėse auga plaukuotasis beržas ir karpotasis beržas. Draustinyje gyvena šios žinduolių rūšys: briedis, elnias, stirna, šernas, pilkasis vilkas, kurtinys, lapė, barsukas, kuna ir usūrinis šuo. Taip pat gyvena šios paukščių rūšys: pilkoji gervė, jerubė ir juodasis gandras.
Sanos universitetas
Sanos universitetas įkurtas 1970 m. kaip pirmas ir pagrindinis Jemeno arabų respublikoje (dabartiniame Jemene). Universitetas įkurtas šalies sostinėje Sanoje. Sanos universitetas yra viešasis, kasmet jame mokosi apie 8000-14000 studentų.
Istorija
Atidarytame Sanos universitete veikė tik du fakultetai: šarioto ir teisės fakultetas, bei edukacijos fakultetas. 1974 m. edukacijos fakultetas išskaidytas į trys skirtingus fakultetus: edukacijos, mokslo ir meno. Dar po metu nuo šarioto ir teisės fakulteto atskirtas verslo fakultetas. 2000 m. universitete jau veikė 17 fakultetų.
Bartolomeo Vivarini
Bartolomėjus Vivarinis (it. Bartolomeo Vivarini arba Bartolommeo Vivarini, apie 1432 – apie 1495 m.) – XV a. italų ankstyvojo renesanso dailininkas iš Venecijos.
Biografija
Bartolomėjus Vivarinis gimė dailininkų šeimoje, kuri gyveno Murano saloje prie Venecijos. Jis mokėsi pas vyresnį brolį Antonijų Vivarinį, su kuriuo dirbo kartu nuo 1450 m. Bartolomėjus tikriausiai mokėsi Padujoje ir buvo paveiktas Frančesko Skvarčionės mokyklos, iš kurios perėmė labai tikslios ir aiškios linijos vaizdavimo bruožus. Bartolomėjų tikriausiai paveikė Džentilė da Fabrianas, kurio įtakos galima atsekti spalvų naudojime Bartolomėjaus kūriniuose.
Bartolomėjus Vivarinis daugiausiai tikriausiai dirbo Vivarinių dirbtuvėse Murano saloje, kurios specializavosi religinių pamaldžių paveikslų užsakymuose ir altoriniuose poliptikuose. Šie žanrai yra pagrindiniai Bartolomėjaus kūryboje. Jo pirmas nepriklausomas darbas datuojamas 1459 m. Po 1470 m. Bartolomėjus buvo įtakingas religinių paveikslų tapytojas, kuris gausiai vaizdavo gotikinės stilistikos šventųjų figūras tuo metu naujoviškoje renesanso peizažo aplinkoje. Po 1480 m. Bartolomėjus pradėjo prarasti rinką Venecijoje, jo stilius tapo daugiau linijiniu ir sausu. Gyvenimo pabaigoje Bartolomėjus dokumentuotas dirbęs prie Bergamo. Jo paskutinis kūrinys datuojamas 1491 m. Alvizė Vivarinis tikriausiai mokėsi pas Bartolomėjų.
Gerviai
Gerviai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 12 km nuo Pašilių, prie Lankesos.
Istorija
Žeimių apylinkės Gervių kaimas 1979 m. lapkričio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Šverinas
Šverinas – Vokietijos miestas, prie Šverino ežero; Meklenburgo-Pomeranijos žemės sostinė. Išvystyta mašinų, chemijos, siuvimo, maisto, baldų, odos pramonė.
Yra dailės muziejus, pirmykštės ir senovės istorijos muziejus, XVI–XIX a. pilis, gotikinė katedra (XIV a.), barokinė Šv. Mykolo bažnyčia (XVIII a. pradžia).
Istorija
Šverinas apsuptas ežerų. Didžiausias iš jų yra Šverino ežeras, kurio plotas 60 km². Tarp ežerų yra slavų obotritų gyvenvietė, datuojama nuo XI a. Sritis buvo vadinama Cviercinu (Zwierzyn) ir nuo to kilo miesto pavadinimas. 1160 m. Henrikas Liūtas nugalėjo obotritus ir užėmė miestą, kuris vėliau tapo galingu regioniniu centru. Apie 1500 m. pastatyta pilis per amžius išsiplėtė. Teigiama, kad joje vaidenasi mažas nepagarbus vaiduoklis, vadinamas Petermännchen.
Nuo 1358 m. Šverinas priklausė Meklenburgo kunigaikštystei. 1621 m. padalinus kunigaikštystę Šverinas tapo Meklenburgo-Šverino kunigaikštystės sostine, bet 1765–1837 m. sostine buvo Ludvigslustas.
Po 1800 m. daug Šverino gyventojų persikėlė į JAV, ypač Milvokį.
Po 1918 m. žlugus vokiečių monarchijoms, didysis kunigaikštis atsistatydino. Šverinas tapo Meklenburgo-Vorpomerno laisvos valstybės sostine.
1945 m. gegužės 2 d. miestą užėmė amerikiečių kariai, birželio 1 d. Šverinas buvo atiduotas britams, o liepos 1 d. sovietams. Miestas atiteko Vokietijos Demokratinei Respublikai. Iš pradžių jis buvo Meklenburgo žemės sostine. Panaikinus žemes 1952 m., Šverinas tapo Šverino rajono centru.
Sujungus Vokietiją 1990 m., Meklenburgo-Pomeranijos žemė buvo atkurta, o Šverinas tapo sostine, nors buvo svarstyta sostine paskelbti Rostoką.
Leonas Gorskis (1760)
Leonas Gorskis (, apie 1760 m. – 1807 m. balandžio 4 d. Vilniuje, Lietuvos Vilniaus gubernija) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas, Lietuvos taurininkas, Šv. Stanislovo ordino kavalierius.
Giminė
Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Mykolas Jonas Gorskis (, apie 1717 m. – 1776 m.), motina – Marijona Regina Vainaitė (, apie 1720 m. – apie 1770 m.). Seserys – Liudvika Teodora Broel-Platerienė, Kotryna Gorskaitė, Ona Goštautienė ir Teodora Boufal-Daraškevičienė. Broliai ir seserys iš tėvo I santuokos: Fortūnatas Gorskis (, apie 1745 m. – apie 1810 m.), Adomas Gorskis (, apie 1745 m. – ?), Stanislovas Augustas Gorskis (, apie 1745 m. – ?), Rožė Monvydienė, Barbora Koscelkovska ir Liudvikas Gorskis (, 1749–1815 m.).
Paula Pareto
Paula Pareto (g. 1986 m. sausio 16 d.) – Argentinos dziudo imtynininkė. 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse iškovojo bronzos medalį kategorijoje iki 48 kg, o 2016 m. Rio de Žaneiro žaidynėse – auksą. 2015 m. tapo pasaulio čempione. Be to, Pareto yra daugkartinė Panamerikos žaidynių prizininkė.
Leonas Gorskis (1760)
Giminė
I. Apie 1780 m. susituokė su Liudmila Boufal (, apie 1760 m. – apie 1790 m.).
Paula Pareto
Pareto baigė medicinos studijas Buenos Airių universitete.
Leonas Gorskis (1760)
Giminė
II. Apie 1790 m. vedė Mariją Šumkovskaitę (, apie 1770 m. –?). Iš I santuokos:
Dvarai
Valdė Salantų (Telšių apskritis), Lelionų, Siponiškių (Trakų apskritis), Lebiodų ir Olževo (Gardino apskritis) dvarus.
Veikla
Paskutinis Lietuvos taurininkas.
Salantų bažnyčios koliatorius, 1769 m. dovanojo jai monstranciją.
Apdovanojimai
1791 m. apdovanotas Šventojo Stanislovo ordinu.
Zigmas Kuzmickis
Zigmas Kuzmickis (1898 m. kovo 10 d. Rembove, Plocko gubernijoje – 1976 m. liepos 30 d. Kaune) – Lietuvos literatūros ir kalbos tyrinėtojas, pedagogas, filologijos mokslų kandidatas (1966 m.).
Biografija
1905 m. tėvams grįžus į Lietuvą, vaikystę praleido Kunigiškių kaime (dab. Anykščių rajone), lankė Kunigiškių pradžios mokyklą.
1912–1915 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje. Prasidėjus karui, kartu su gimnazija evakavosi į Voronežą (Rusija) ir ten 1917 m. ją baigė.
Grįžęs į Lietuvą, 1919 m. lapkritį baigė buhalterijos ir kooperacijos kursus.
1919–1922 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, buvo karo valdininkas. 1922 m. rugsėjo–gruodžio mėn. buvo „Kario“ redaktorius. 1920–1921 m. kartu mokėsi Jono Jablonskio lietuvių kalbos kursuose, ruošdamasis studijoms. 1922 m. pabaigoje paleistas iš kariuomenės.
1926 m. baigė Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. 1926–1928 m. redagavo dienraščio „Lietuva“ priedus „Sekmoji diena“, „Iliustruotoji Lietuva“, 1927 m. išleido literatūrinį almanachą „Gubos“. 1933–1937 m. Švietimo ministerijos inspektorius. 1937–1939 m. dėstė Kauno „Aušros“ mergaičių gimnazijoje, Klaipėdos, Panevėžio, Vilniaus pedagogikos institutuose. 1939–1941 m. Vilniaus V gimnazijos direktorius. 1941–1953 m. mokytojavo Kauno gimnazijose, 1951–1971 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1968 m. docentas.
Royal Engineers AFC
Royal Engineers AFC – Anglijos futbolo klubas, įkurtas 1863 m. Čatame. Atstovauja karališkosios armijos futbolui.
1234 m.
1234 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Tupikai
Tupikai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Žvirgždaičių, šalia kelių ir  sankryžos. Piečiau kaimo teka dešinysis Šešupės intakas Nenupė.
Rausvarudė musmirė
Rausvarudė musmirė (Amanita porphyria) – musmirių (Amanita) genties grybas.
Vaisiakūniai vidutinio didumo arba dideli. Kepurėlė 5-9 cm skersmens, jauna apvaliai iškili, kūgiška, senesnė paplokščia, kartais labai neryškiai įdubusi, pilkai ruda, violetinio atspalvio, kartais rusva, dažniausiai lygiu paviršiumi, be žvynelių ir karpučių. Luobelė lengvai lupasi. Lakšteliai balti, minkšti, tankūs, platūs, laisvi. Kotas 5-9 cm ilgio, 0,5-1 cm storio, su odišku nukarusiu rinkiu, aukščiau jo balsvas, pilkai violetinis, pilkšvas, pagrindas gumbiškai sustorėjęs, apgaubtas standžiai priaugusia balta išnara. Trama balta, elastinga, nemalonaus kvapo.
Auga liepos–spalio mėnesiais pušynuose, eglynuose, mišriuose miškuose. Nuodinga.
Švedijos futbolo varžybos 2003 m.
Švedijos futbolo varžybos 2003 m.
Plazmolizė
Plazmolizė – procesas, kurio metu ląstelė praranda vandenį, o dėl to citoplazma bei joje esančios organelės traukiasi nuo sienelių ir ląstelė subliūkšta. Priešingas procesas, citolizė, gali įvykti ląstelei esant hipotoniniam tirpale, sąlygojančiame didelį osmosinį slėgį ir vandens veržimąsi į ląstelę, kuris galiausiai susprogdina ląstelę. Stebint plazmolizę ir citolizę galima nustatyti terpės, kurioje yra ląstelė, toniškumą bei kokiu tempu tirpinio mokekulės praeina ląstelės membraną.
Alverka do Ribatežas
Alverka do Ribatežas – miestas Portugalijos pietuose, prie Lisabonos. Yra aviacijos muziejus, 2 bažnyčios (XVII ir XXI a.).
Abu Jusufas Jakubas
Abu Jusufas Jakubas (abū yūsuf ya`qūb ben `abd al-ḥaqq, arab.: أَبُو يُوسُف يَعقُوب بن عَبد الحَقّ, g. nežinoma – m. 1286 m. Alchesirase) – Marinidų dinastijos vadas, o nuo 1269 m. Maroko valdovas.
Abu Jusufas Jakubas buvo Abdal Chako I sūnus.
Istorija
Vadovauti Marinidams Abu Jusufas Jakubas pradėjo 1259 m. Po brolio Abu Jahijos Bakro mirties, valdžią Fese bandė užimti jo sūnus, bet nugalėjo jauniausias Abdal Chako I sūnus Abu Jusufas Jakubas. Jam jau buvo 40 metų ir kronikose rašoma, kad jis buvo rūstus karys bei religingas valdovas, – naktinis meldėsi ir skaitė šventus raštus. 1262 m. jis pirmą kartą išsiruošė žygiui į Marakešą, bet įnirtinga kova prie miesto sienų buvo nesėkminga. 1266 m. Abu Jusufas Jakubas vedė derybas su naujuoju Maroko kalifu Abdal Ula Alvasiu, bet šis sudarė sąjungą su Tlemseno valdovu Abu Jahija I (Abu Yahya I bin Zayyan). 1268 m. Abu Jusufas Jakubas nugalėjo Abu Jahijos I armiją prie Mulujos ir vėl patraukė link Marakešo, kurį užėmė 1269 m. spalio mėn. Abu Jusufas Jakubas pasiskelbė musulmonų emyru (amîr al – muslîmîn), kad nereikėtų vadintis kalifu, – religiniu musulmonu (amîr al – muminîn). 1272 m. antrą kartą nugalėjo Tlemseno valdovą prie Islio upės, bet paties Tlemseno užimti nepavyko. 1273 m. užėmė Seutą ir Tanžerį, kur pirma kartą panaudojo artileriją. 1275 m. Granados musulmonu prašymu, Abu Jusufas Jakubas persikėlė į Ispaniją ir Guadalkiviro žemupyje sutriuškino kastiliečių armiją. Abu Jusufui Jakubui padėti Granados musulmonams į Ispaniją teko sugrįžti dar 1277, 1282 ir 1285 m. 1286 m. kovą Abu Jusufas Jakubas mirė Alchesirase.
Bernatkai
Bernatkai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Magučių.
Šilauogė
Šilauogė (Vaccinium) – erikinių (Ericaceae) šeimos augalų gentis. Ją sudaro ~450 augalų rūšių, paplitusių daugiausia Šiaurės pusrutulio vidutinėse ir arktinėse platumose, tačiau dalis auga tropikuose, pavyzdžiui, Havajuose ar Madagaskare.
Vaisius – netikroji uoga. Nemažos dalies šilauogių rūšių uogos valgomos, naudojamos konditerijos pramonėje, arbatų gamyboje, liaudies medicinoje.
Rūšys
Lietuvoje savaiminės 5 šilauogių rūšys, kurios auga kaip krūmokšniai:
Kai kurios kitos šilauogės:
Polocko vaivadija
Polocko vaivadija  – nuo 1504 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, o 1569–1793 m. ir Abiejų Tautų Respublikos administracinis teritorinis vienetas. Sostinė – Polockas, prasidėjus ATR padalijimams – Lepelis, vėliau – Ušačai ir Čašnikai. Plotas 21 800 km². Rytuose ribojosi su Rusija, kuri XVIII a. pabaigoje vaivadiją prisijungė.
Vaivadijos herbas – rudas Vytis baltame lauke, tokia pat buvo ir raudonoje vaivadijos vėliavoje.