cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aliuminis
Paplitimas
Aliuminis – plačiausiai paplitęs Žemės plutos metalas (8,13 proc.), randamas junginiuose – feldšpatuose, žėrutyje ir kituose mineraluose. Daugumos augalų sausojoje masėje yra apie 0,02 % aliuminio, nors būtinas jis tik kai kuriems augalams – hidrofitams, arbatmedžiui (trūkumas sukelia lapų chlorozę).
Poveikis organizmams ir aplinkai
Organizmuose aliuminis kaupiasi smegenyse, kauluose, kasoje, skydliaukėje, kepenyse, blužnyje, inkstuose, kraujyje. Esant pertekliui, sunkėja fosfatų asimiliavimas, mažėja hemoglobino. Aliuminio dulkės žalingos kvėpavimo takams, junginiai skatina kraujo krešėjimą, išstumia kalcį kauluose, sutrikdo prakaito liaukas, gali sukelti egzemą, kontaktinį dermatitą ar aknę, žalingi nervų sistemai, žinomi kaip Alzheimerio ligos bei protinio atsilikimo ir onkologinių susirgimų patologiniai faktoriai. Į organizmus aliuminis gali patekti su maistu, įkvepiant ar per sąlytį su odą: iš kosmetikos priemonių, dirbant su aliuminio junginiais, naudojant aliuminius indus ar pakuotes, iš implantų, vakcinuojant. Sveiko žmogaus inkstai per parą sugeba pašalinti iki 5-10 mg su maistu gaunamo aliuminio. Naikina bakterijas, dideli kiekiai nuodingi ir augalams.
Panaudojimo sritys
Iš aliuminio gaminama iki 0,004 µm folija (valcuojant), kalant gaminami lakštai. Aliuminiu dengiamas plienas apsaugai nuo korozijos, paprasti ir optinių teleskopų veidrodžiai, kaip reduktorius ir deoksidatorius naudojamas lydant plieną ar ketų. Aliuminio pudra naudojama gaminant akytąjį betoną, dažų ir lako pramonėje suteikiant jiems žvilgesį, folija – maisto produktams pakuoti. Skysto pavidalo junginiai naudojami vakcinose, gaminant padidinto atsparumo ugniai medžiagas. Aliuminis naudojamas kaip maisto gaminių paviršiaus metalinis dažiklis (E173), gaminant skardines, antiperspirantų bei daugelio dezodorantų sudėties veiklioji medžiaga - aliuminio junginiai.
Aliuminio lydiniai
Naudojami aliuminio lydiniai su variu, magniu, cinku, siliciu, manganu, ličiu, kadmiu, cirkoniu, chromu. Lydiniai pasižymi lengvumu (iki 3 kartų lengvesni už plieną), elektros ir šilumos laidumu, atsparumu korozijai, taip pat geros mechaninės savybės. Skiriami į liejamuosius (sudaro 15 % visų) ir deformuojamuosius lydinius. Svarbiausi liejamieji lydiniai – siluminai, deformuojamieji – duraliuminiai, avaliai, superduraliuminiai. Pirmieji aliuminio lydiniai pradėti gaminti XIX a., duraliuminiai sukurti XX a. pradžioje.
Pavadinimo kilmė
Alūnas arba alūno akmuo − seniausias žinomas natūraliai gamtoje susidarantis mineralas (druskų junginys, kristalas), kuriame gausu aliuminio. Tai ir lėmė paties cheminio elemento pavadinimą.
Plevkai
Plevkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Šepetovo, apie 5 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 52 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 13 namų ir 74 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 11 namų ir 89 gyventojai, iš kurių 48 vyrai ir 41 moteris.
Lipovas (Račkų valsčius)
Lipovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Račkų, apie 12 km į pietvakarius nuo Suvalkų ir 105 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Juozapava (Viešintos)
Juozapava – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Viešintų.
Nečėnų Švč. Dievo Motinos Gimimo sentikių cerkvė
Nečėnų sentikių cerkvė – rusų sentikių maldos namai Utenos rajone, Daugailių seniūnijoje, Nečėnų kaime, apie 13 km į pietryčius nuo Daugailių. Veikiantys per didžiąsias sentikių šventes. Maldykla medinė, stačiakampė.
Nečėnai – nykstantis sentikių kaimas, kuriame nuolat gyvena vos keli žmonės. 2000 m. duomenimis, čia gyveno Eugenijaus Babachino (1), Varvaros Babachinos (1), Jakovo Kuznecovo (1), Jono Kuznecovo (2), Feonijos Šerstobajevos (1) ir Sergejaus Šeštakovo (1) šeimos.
Yra vietos sentikių bendruomenės (Нечанская староверческая религиозная община ) prižiūrimos kapinės. Jos veikiančios, tvarkingos, užima 0,20 ha plotą. Yra lygioje vietoje, apjuostos mišku. Apaugusios retu mišku. Daug betoninių ir teracinių paminklų. miniatiūra|250px|left|Maldos namai 2015 m.
Latvija Eurovizijoje
Latvija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 17 kartų, debiutavo 2000 m. konkurse, kuriame grupė „Brainstorm“ užėmė 3 vietą su daina „My Star“. Šalis laimėjo vieną kartą – 2002 metais, kai Marie N su daina „I Wanna“ laimėjo pirmąją vietą gaudama 176 taškus. Latvija yra antroji buvusi Sovietų Sąjungos šalis laimėjusi konkursą ir trečioji Rytų Europos šalis, po Jugoslavijos ir Estijos. Dėl šios pergalės 2003 m. konkursas vyko Latvijos sostinėje Rygoje.
Dalyvavimas
Visos Latvijos dainos buvo atliekamos anglų kalba, išskyrus 2004 m., kai Fomins & Kleins atliko „Dziesma par laimi“ latvių kalba; 2007 metais, kai Bonaparti.lv atliko „Questa Notte“ italų kalba bei 2009 m. Intars Busulis, laimėjęs Latvijos nacionalinę atranką Eirodzeisma atlikdamas kūrinį „Sastrēgums“ latvių kalba, bet Eurovizijoje šią dainą atliko rusų kalba.
Prancūzijos Gvianos vyrų futbolo rinktinė
Prancūzų Gvianos vyrų futbolo rinktinė – Prancūzų Gvianą atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Gvianos futbolo lyga (Ligue de Football de Guyane). Rinktinė 2017 m. debiutavo CONCACAF Aukso taurėje.
Prancūzų Gviana priklauso Prancūzijai, todėl nėra FIFA narė ir dėl to nedalyvauja pasaulio futbolo čempionatuose, tačiau dalyvauja CONCACAF organizuojamuose turnyruose. Kadangi tai yra dalis Prancūzijos, todėl geresni futbolininkai gali būti išrinkti į Prancūzijos vyrų futbolo rinktinę. Taip atsitiko saugui Florent Malouda ir buvusiam vartininkui Bernard Lama.
CONCACAF narė nuo 2013 m.
Žymesni žaidėjai
Žymesni žaidėjai
Šaltiniai
<references group="lower-alpha"/>
Raudoklė (Molėtai)
Raudoklė – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Balninkų.
Istorija
1913 m. minimas juodraštinėje Balninkų bažnyčios priešvedybinės apklausos knygoje.
Lipuvka (Palenkės vaivadija)
Lipuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Račkų, apie 20 km į pietvakarius nuo Suvalkų ir 100 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Juozapava (Noriūnai)
Juozapava – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Noriūnų.
Jonas Pyragius
Jonas Pyragius (1901 m. gruodžio 29 d. (dokumentuose nurodoma 1902 m. sausio 1 d. data) Baluškiuose, Daujėnų valsčius – 1975 m. spalio 20 d. Adelaidėje, Australija) – Lietuvos karinis ir sporto veikėjas, aviacijos majoras, sklandytojas, voldemarininkas, nepriklausomos Lietuvos valdžios perversmų dalyvis.
Biografija
Gimė gausioje ūkininkų šeimoje. Iki 1918 m. baigė Panevėžio „Saulės“ gimnazijos penkias klases. Nuo 1919 m. sausio 9 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1920 m. spalio 17 d. baigė Kauno karo mokyklą, suteiktas artilerijos leitenanto laipsnis. 1922 m. spalio 13 d. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1925 m. birželio mėn. karo aviacijos kursus. 1926 m. rugsėjo 16 d. priimtas laisvuoju klausytoju į Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto Filologijos skyrių.
1926 m. rugsėjo 24 d. baigė aukštojo pilotažo kursus. 1926 m. gruodžio 17 d. dalyvavo valstybės perversme. Nuo 1927 m. birželio mėn. priklausė Augustino Voldemaro įkurtai organizacijai Geležinis vilkas. 1927 m. liepos 15 d. suteiktas karo lakūno vardas. 1932 m. aviacijos majoras ir 5-tosios naikintuvų eskadrilės vadas. Už dalyvavimą 1934 m. birželio 6-7 d. puče suimtas, pažemintas į eilinius, paleistas iš kariuomenės ir ištremtas į Nidą. 1938 m. birželio 25 d. majoro laipsnis grąžintas. Dirbo ekspedicijos bendrovei „Skuba“, kurios faktinis vadovas, voldemarininkas Algirdas Sliesoraitis.
Antrasis pasaulinis karas
1940 m. birželio 15 d. Sovietų Sąjunga okupavo Lietuvą. Jonas Pyragius prisiminimuose rašo, „Pirmųjų skaičiuje areštuojami bet kada pasisakę prieš žydus“. Apžvelgdamas priežastis, kodėl bėgimas į Vokietiją nebuvo plačiau svarstomas, užbaigė, „5. Visiškas dvasinis žmogaus sužlugdymas. Užėjo galybė, stovinti aukščiau bet kokių įstatymų, už žmogiškos atsakomybės ir moralės ribų, galybė, kurios nevalia kritikuoti ir kurios nėra kam apskųsti, prieš kurią negelbsti aiškinimasis, prašymai ir pagalbos šauksmas“. Liepos mėnesio pradžioje sovietams tarnaujantis aviacijos kapitonas Jurgis Kovas jį išsikvietė pas Sovietų sąjungos karo atašę majorą Korotkich, kuris siūlė išleisti jį į nacių Vokietiją ir jam iš ten bendradarbiauti su sovietų žvalgyba. Liepos mėnesio gale buvusio lietuviško saugumo valdininkas Vitulskis liepė jį nuvesti į saugumą, kur „žydelis“ Eusiejus Razauskas jam parodė liepos mėn. 14 d. datuotą arešto orderį. Jonui Pyragiui pavyko susitarti su žvalgybos viršininku Lietuvoje Nikolai Romanovič Zagarov, jog būtų naudingiau jį paleisti. Pasirašė pasižadėjimą ir gavo slapyvardę „Patriotas“. Sumokėjo 1000 litų kontrabandininkui. Kartu su Liaudies vyriausybės finansų ministru Ernestu Galvanausku buvo pervestas per sieną, šeštadienį, rugpjūčio pradžioje. Tą naktį pasiryžo, „Kovosiu, kol gyvas. Jei galėsiu – ir numiręs. Prieš bolševikus man bus geras kiekvienas ginklas, kiekvienas kovos būdas ir kiekvienas sąjungininkas“. Kitą dieną prisistatė Pilupėnų pasienio policijos vachmistrui ir buvo motociklu nuvežtas į Eitkūnus. Ten jį klausinėjo Vokietijos žvalgybos pareigūnai ir jis jiems pasakė, kaip jį sovietai užverbavo. Po kelių dienų viešbutyje jis drauge su keliolika vėliau atbėgusių buvo išsiųstas į atbėgėlių stovyklą Gleisgarbene, Goldapo apskrityje.
Dalyvavo Lietuvių aktyvistų fronto veikloje. 1940 m. vėlyvą rudenį Vokietijos karinės vadovybės (OKW) karininkas paklausė jo nuomonės apie generolą Stasį Raštikį. Jisai pasakė, kad žinant jo populiarumą Lietuvoje, jis galėtų ateityje būti naudingas kovoje prieš bolševizmą. 1941 m. birželio mėn. jisai buvo paskirtas dirbti Vokietijos kariuomenės vadovybės (OKW) skyriui, kaip vertėjas ir ekspertas (Dolmetscher u. Auswerter). Jo manymu, jį rekomendavo buvęs vokiečių karo atašė Kaune, generolas Emil Justas. 1941 m. prasidėjus SSRS-Vokietijos karui grįžo į Lietuvą. 1941 m. liepos 23-24 d. vadovavo voldemarininkų pučui prieš Lietuvos laikinąją vyriausybę ir Kauno karo komendantūrą kuriam pritarė SS 3/A operatyvinis būrys ir kuris paspartino  Lietuvos žydų išžudymą. 1941–1942 m. tarnavo Vokietijos kariuomenėje (Abvere). Kaip vertėjas ir ekspertas dirbo įvairių dalinių štabuose Dancige, Smolenske, Pskove.
1942 m. gale, Smolenske, tarnaujant Abwehr Kommando 103 Stab Heeresgruppe Mitte, jam buvo pasiūlyta prašytis atleidžiamam ir perkeliamam į Lietuvą generolo Emil Justo žinion. 1943 m. pradžioje gyveno Kaune. Tą pavasarį jis buvo paskirtas generalinio tarėjo vidaus reikalams Petro Kubiliūno pavaduotoju. Šias pareigas ėjo iki 1944 m. Jo manymu, Vokietijos kariuomenė tikėjo per jį įtakoti okupuotos Lietuvos tvarkymą. Pogrindžio spauda Lietuvos Judas jį lietuvių geštapininkų sąraše įvardino pirmuoju, pavadino generolo  Petro Kubiliūno dešiniaja ranka. 1944–1945 m. dirbo instruktoriumi vokiečių žvalgybos mokykloje Niedersee, Rytprūsiuose.
Išeivijoje
Pasibaigus karui atsidūrė Vokietijoje, Anglijos okupacinėje zonoje. 1947–1948 m. dėstė kūno kultūrą Gross Hessepe DP lietuvių stovyklos gimnazijoje. Nuo 1949 m. birželio mėn. gyveno Australijoje, Rydleitone, iki išėjimo į pensiją dirbo darbininku, vėliau tvarkė Adelaidės lietuvių namų muziejų, bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje, rašė atsiminimus, bendradarbiavo leidžiant Lietuvių enciklopediją. Nuo 1950 m. Adelaidės Waikerie sklandymo klubo narys.
Sporto veikla
1924–1929 m. Lietuvos fizinio lavinimo sąjungos narys, Lietuvos sporto lygos, Kariuomenės sporto draugijos narys. Vienas iš Lietuvos aeroklubo steigėjų. 1928–1939 m. dirbo Lietuvos aeroklubo vadovybėje. 1931 m. kartu su kpt. Klemu Martinkumi pirmieji iš Lietuvos dalyvavo tarptautinėse Monte Karlo automobilių ralio lenktynėse. 1934–1935 m. Nidos sklandymo mokyklos viršininkas. 1935–1940 m. Lietuvos aeroklubo atstovas Tarptautinėje sklandymo komisijoje. 1936–1939 m. Lietuvos aeroklubo generalinis sekretorius ir vyriausias sklandymo instruktorius.
1937 m. birželio mėn. dalyvavo lietuvių sportininkų grupėje, kuri lankė JAV lietuvių kolonijas. Jonas Pyragius ir Bronius Oškinis su sklandytuvais LY-„Biržietis“ ir LY-„Rūta“ pirmą kartą išėjo į tarptautinę areną, dalyvavo pasaulio sąskrydyje Elmyroje (JAV). 1938 m. liepos mėn. Lietuvos tautinėje olimpiadoje laimėjo aukso medalį už sklandymą.
Kelių Lietuvos aviacijos rekordų autorius. 1934 m. rugpjūčio 23 d. sklandytuvu „Sakalas“ išsilaikė ore 7 val. 02 min., o rugpjūčio 30 d. – 12 val. 35 min. 1935 m. birželio 5 d., naudodamasis audros frontu, atliko pirmąjį perskridimą sklandytuvu iš Nidos į Palangą (75 km). 1936 m. birželio 16-17 d. su sklandytuvu „Sakalas“ išsilaikė ore 22 val. 36 min. (ketvirtas rezultatas pasaulyje). 1938 m. liepos 25 d. sklandytuvu „Biržietis“ nuskrido 170 km ir pasiekė 2660 m aukštį (Kaunas-Sakūčiai).
1999 m. architektas, FILOP grupės filatelistas Gediminas Karpavičius išleido pašto voką su jo atvaizdu.
Spaudos bendradarbis
Nuo 1922 m. bendradarbiavo spaudoje, aviacijos ir sporto temomis rašė tuometinės spaudos leidiniuose „Mūsų žinynas“, „Karys“, „Lietuvos sparnai“ ir kt. 1935 m. žurnalo „Lietuvos sparnai“ redaktorius. Išvertė M. von Richthofeno „Raudonasis lakūnas“ (1926 m.). Suredagavo leidinius „Mūsų sparnai“ (1929 m.) ir „Paukščių keliais“ (1933 m.).
Kolekcininkas
Surinko didelę tarpukario lietuviškų apdovanojimų ir ženklų kolekciją, kurią vykdydama tėvo valią ir jau atkūrus Lietuvos nepriklausomybę dukra Ona Dalia Gordon padovanojo Lietuvos aviacijos muziejui.
Periodinė elementų lentelė
thumb|D. Mendelejevas
Periodinė (cheminių) elementų lentelė (kitaip dar gali būti vadinama Mendelejevo lentelė, Periodinė elementų sistema ir pan.) – lentelinis chemijos periodinio dėsnio pavidalas, kuriame žinomi cheminiai elementai išdėstyti pagal atominį skaičių. Dėsnį atrado ir pirmąją lentelę 1869 m. kovo 1 d. (vasario 17 d. – pagal senąjį kalendorių) sudarė Dmitrijus Mendelejevas.
Būtinos pagrindinės žinios apie elementus pateiktos standartinės lentelės pavidalu. Galimi elementų išdėstymai ir kitais požiūriais ir skirtingu detalumu.
Periodinės lentelės stulpeliai vadinami grupėmis, kurių iš viso yra 18. Vienos grupės elementų panašus valentiškumo elektronų išsidėstymas, dėl to šių elementų savybės yra panašios. Grupės žymimos vienu iš trijų būdų – arabiškais skaitmenimis, romėniškais skaitmenimis arba derinant romėniškus skaitmenis ir lotyniškas raides. Romėniška numeracija naudota pirmosiose sistemose, tuo tarpu arabiškas žymėjimas yra naujesnis, pastarasis yra aiškesnis ir rekomenduojamas Tarptautinės taikomosios chemijos sąjungos (IUPAC).
Standartinė periodinė elementų lentelė
* Žvaigždute pažymėtų elementų cheminės savybės nežinomos arba dėl jų nesutariama, tad jie oficialiai nėra priskirti nei vienai iš pagrindinių trijų elementų grupių.
Balistinė raketa
right|thumb|upright=1.3|Balistinės raketos „Minuteman III“ kelias Balistinė raketa  – raketa, kuri didelę dalį skrydžio trajektorijos skrieja neveikiant varikliui balistine trajektorija. Trumpesnių nuotolių balistinės raketos skrieja Žemės atmosferoje, o didesnių nuotolių raketos dalį trajektorijos skrieja virš atmosferos.
Istorija
Pirmoji balistinė raketa buvo A-4, paprastai žinoma kaip V-2, sukurta nacistinėje Vokietijoje Antrojo pasaulinio karo metais vadovaujant T.J. Gertneriui ir Verneriui fon Braunui. Pirmas sėkmingas V-2 paleidimas įvyko 1942 m. spalio 3 d., o kovinis panaudojimas pradėtas 1944 m. rugsėjo 6 d. prieš Paryžių, o dviem dienom vėliau – ir prieš Londoną. Iki Antrojo pasaulinio karo galo buvo paleista virš 3 tūkstančių raketų V-2.
Iš viso 30 valstybių naudojo balistines raketas. Jos kuriamos ir toliau, pvz., 2007 m. pasaulyje buvo virš 100 bandomųjų balistinių raketų paleidimų. 2010 m. JAV ir Rusija pasirašė sutartį per 7 m. sumažinti jų tarpžemyninių balistinių raketų ginkluotę (kad 2017 m. abi valstybės jų turėtų po 1550 vienetų.
right|thumb|400px|Tarpžemyninės balistinės raketos Minuteman-III išilginis pjūvis
Skrydis
Tarpžemyninių balistinių raketų skrydžio trajektoriją sudaro trys tarpsniai: Laisvojo skrydžio ir grįžtamasis tarpsniai sudaro raketos skrydžio balistinę trajektoriją.
Balistinės raketos leidžiamos iš:
Balistinių raketų tipai pagal veikimo spindulius
thumb|250px|right|[[Trident II povandeninio starto balistinės raketos startas iš raketinio povandeninio laivo.]] Balistinės raketos dažnai skirstomos pagal veikimo spindulį. Skirtingose valstybėse ši klasifikacija šiek tiek skiriasi: Povandeninio starto balistinės raketos : Visos šiuolaikinės šio tipo raketos yra tarpžemyninio tipo.
Vidutinio ir didesnių nuotolių balistinės raketos paprastai skirtos branduoliniams užtaisams gabenti, kadangi paprastų sprogstamųjų medžiagų užtaisai tokiose raketose neapsimoka dėl per silpno veikimo. JAV tiria galimybes naudoti įprastinių sprogstamųjų medžiagų kovines galvutes tarpžemyninėse balistinėse raketose dėl galimybės neatidėliojant smogti bet kurioje pasaulio vietoje, nežiūrint į didelę tokių atakų kainą.
Tukumanas
Tukumanas, San Migel de Tukumanas (isp. San Miguel de Tucumán) – didžiausias šiaurės vakarinės Argentinos dalies miestas. Provincijos administracinis centras. Miestas išsidėstęs provincijos centrinėje dalyje, Sali upės pakrantėje, 1311 km nuo Buenos Airių, 450 m aukštyje virš jūros lygio. Tukumane gyvena 527 tūkst. gyventojų (5 pagal dydį šalies miestas); o kartu su aglomeracija – 781,0 tūkst. gyv. (2007).
Istorija
Tukumaną 1565 m. gegužės 31 d. įkūrė iš Peru keliavęs konkistadoras Diego de Viljaroelis. Pirmoji gyvenvietė buvo ne dabartinėje miesto vietoje, tačiau šiek tiek toliau, Quebrada del Portugués išsišakojime. Tačiau dėl indėnų antpuolių ir prastos geriamojo vandens kokybės Fernando Mate de Lunos perkeltas į dabartinę vietą ir atkurtas 1685 m. Miestas augo kaip stotis prekybiniame kelyje tarp Peru Vicekaralystės ir Buenos Airių. XX a. pradžioje prasidėjo aktyvios nepriklausomybės kovos. 1812 m. rugsėjo 24 d. šalia tuomet nedidelio Tukumano miestelio įvyko Tukumano mūšis tarp rojalistų ir patriotų. Kovotojai už nepriklausomybę, vadovaujami Manuelio Belgrano įveikė rojalistus. Po dar kelių sėkmingų mūšių regionas buvo išvaduotas nuo ispanų. Kadangi Tukumane buvo sutelktos karinės pajėgos, be to miestas buvo geroje geografinėje padėtyje, nuspręsta čia paskelbti šalies nepriklausomybę.
thumb|left|230px|Malonės (La Merced) bažnyčia thumb|left|230px|Tukumano katedra 1816 m. liepos 9 d. San Migel de Tukumano kongresas Nepriklausomybės rūmuose paskelbė Argentinos nepriklausomybę nuo Ispanijos.
Ekonomika ir transportas
Tukumanas – svarbiausias regiono pramoninis ir žemės ūkio centras. Apylinkėse auginamos cukranendrės, ryžiai, tabakas, vaisiai. Svarbus cukraus pramonės centras. Taip pat yra chemijos, mašinų, įrengimų, maisto pramonės įmonių.
Tukumanas – svarbus transporto mazgas. Keliai į Santjago del Esterą, Saltą, Katamarką, Kordobą. Geležinkeliai į aplinkinių provincijų miestus. Išvystytas susisiekimas autobusais (didžiausias autobusų terminalas šalyje). 12 km į rytus nuo Tukumano yra Tarptautinis Benjamín Matienzo oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs reisai į Buenos Aires, Kordobą ir Santjago del Esterą.
Kultūra
Ilgą laikotarpį Tukumanas garsėjo kaip kultūrinis centras. Mieste yra 2 valstybiniai universitetai: Tukumano (įkurtas 1914 m.) ir Valstybinio technologijų universiteto filialas; bei privatus Šv. Tomo Akviniečio šiaurės universitetas (1965 m.). Yra du dideli (San Martino ir Alberdžio) bei keletas mažesnių teatrų. Juose ištisus metus vyksta koncertai, operos, baletai, vaidinimai. Kasmet vyksta „Rugsėjo Muzikos festivalis“. Pagrindiniai jo renginiai vyksta Nepriklausomybės aikštėje. Tukumane yra 2 televizijos stotys, 3 kabelinės televizijos kompanijos, leidžiami 4 laikraščiai. Iš Tukumano kilę šie žymūs žmonės: architektas César Pelli (Petronas bokštų Malaizijoje autorius), profesionali tenisininkė Mercedes Paz, dainininkė Mercedes Sosa, Argentinos prezidentai Nicolás Avellaneda ir Julio Argentino Roca ir kt.
Turistiniai objektai
thumb|230px|Liepos Devintosios parkas
2000 m. šalies vyriausybė Tukumaną paskelbė istoriniu miestu, kadangi čia yra daug istorinės ir architektūrinės svarbos pastatų. Gatvės ir aikštės atskitos palisandramedžių, balamedžių, apelsinų ir kitų medžių alėjomis.
Iš kitų paminklų minėtini Nepriklausomybės rūmai, kuriuose paskelbta šalies nepriklausomybė, neoklasicistinis San Martino teatras, gimtasis Nikolo Aveljanedos namas. Las Carreras laukas, kuriame vyko Tukumano mūšis, paverstas istoriniu parku. Yra archeologijos, folkloro muziejai. Miesto „širdis“ – Nepriklausomybės aikštė (Plaza Independencia) – apsodinta medžiais ir papuošta skulptūromis. Yra Art Deco stiliaus pastatų, senovinių namų, kavinių. Mieste yra keletas parkų.
Tikrasis slaptasis 1-os klasės patarėjas
thumb|right|250px|Tikrojo slaptojo 1-os klasės patarėjo munduras Tikrasis slaptasis 1-os klasės patarėjas  – aukščiausias valdininko rangas Rusijos imperijoje. Pagal Rangų lentelę jis buvo priskirtas I klasei, kuriai priklausė ir kancleris, generolas feldmaršalas, generolas admirolas. Šį laipsnį gaudavo tie aukščiausi valdininkai, kurie negalėdavo tapti kancleriais.
Per visą Rusijos imperijos gyvavimo laikotarpį šį laipsnį turėjo šiek tiek daugiau kaip 10 žmonių:
Juozapava (Skapiškis)
Juozapava – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Skapiškio.
Enrico Fermi
Enrikas Fermis (, 1901 m. rugsėjo 29 d. Roma, Italija – 1954 m. lapkričio 28 d. Čikaga, JAV) – vienas žymiausių Italijos fizikų. Pirmojo branduolinio reaktoriaus bei kvantinės teorijos išradėjas, 1938 m. apdovanotas Nobelio premija už dirbtinio radioaktyvumo, sukelto bomborduojant lėtaisiais neutronais, tyrimus.
Biografija
1938 m. atsiėmęs Nobelio premiją Stokholme į Italiją nebegrįžo (buvo fašizmo kritikas, turėjo žmoną žydę ir du vaikus) ir nuvyko į JAV. 1942 m. gruodžio 2 d. jam vadovaujant pradėjo veikti pirmasis branduolinis reaktorius.
Paveisiejų trikamienis ąžuolas
left|150px miniatiūra|250px|Paveisiejų trikamienis ąžuolas, 2014 m.
Paveisiejų trikamienis ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinio amžiaus ir matmenų ąžuolas, augantis Lazdijų rajone, Veisiejų seniūnijoje, Paveisiejų kaime. Paskelbtas valstybės saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495.
Paminklinis medis informaciniu ženklu nepažymėtas, stūkso prie kelio, apie 1,5 km į pietvakarius nuo Petroškų kaimo. Už 1 km 200 m plyti Ringeliškės botaninis-zoologinis draustinis. Šalia yra posūkis į Paveisiejus (į pietus), stovi rodyklė į kaimo turizmo sodybą. Toje pačioje pakelėje auga pavienės senos pušys. Medis atrodo sveikas, geros būklės, 2 m aukštyje nuo žemės išsišakoja į tris kamienus.
Duomenys
Pagrindiniai medžio duomenys nustatyti 2010 m.
Šri Aurobindo
Šri Aurobindas Ghošas (g. 1872 m. rugpjūčio 15 d. – m. 1950 m. gruodžio 5 d.) – Indijos filosofas, egzegetas, poetas, vienas svarbiausių Indijos nepriklausomybės judėjimo lyderių. Žymus savo dvasinės raidos idėjoms ir integraliosios jogos metodu.
Gimė Kalkutoje, bengalo gydytojo šeimoje, kur buvo puoselėjamos britų pranašumo idėjos. Mokėsi britų krikščioniškoje mokykloje Dardžilinge. 1879 m. su šeima persikėlė į Angliją (Mančesterį). Ten Aurobindas mokės lotynų, prancūzų kalbų, o 1889 m. įstojo į Kembridžo Karališkąjį koledžą.
Šri Aurobindas atsidėjo meditacijai ir dvasinių veikalų rašymui. Eiliuotame epe „Savitrė: Sakmė ir simbolis“ (Savitri: A Legend and a Symbol), kurį rašė beveik 40 metų, jis išdėstė integralios advaitos (pūmadvaita) sistemą. Ją įgyvendino drauge su žydų kilmės mistike Mira Ričard, žinoma kaip „Motina“. 1926 m. susikūrė Šri Aurobindo ašramas (1968 m. įkurtas ir Aurovilio kompleksas). Po to Šri Aurobindas pasitraukė į vienatvę, susirašinėjo laiškais. Mirė 1950 m.
Svarbiausi veikalai: „Dieviškasis gyvenimas“ (The Life Divine, 1940 m.), „Jogos sintezė“ (The Synthesis of Yoga, 1948 m.). Jis taip pat parašė komentarus ir vertimus Bhagavadgytos, Upanišadų, Vedų dalims.
Eurovizijos šokių konkursas 2007 m.
Eurovizijos šokių konkursas 2007 – 1-as Eurovizijos šokių konkursas, vykęs 2007 m. rugsėjo 1 d. Londone, Didžiojoje Britanijoje. Konkurse varžėsi 16 šalių. Laimėjo Suomijos šokėjai, surinkę 132 taškus, Lietuvos šokėjai užėmė 11-ą vietą.
Žemėlapis
750px|thumb|center|{{legend|#22b14c|Dalyvaujančios šalys}}
Ludvinovas (Suvalkų apskritis)
Ludvinovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Saulius Šaltenis
Biografija
Gimė mokytojų lituanistų šeimoje. Mokėsi Utenos 2-oje vidurinėje mokykloje. 1963–1964 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete studijavo filologiją, dirbo Vilniaus grąžtų gamykloje darbininku, tačiau po pirmo kurso buvo paimtas tarnauti į sovietinę armiją, iš kurios grįžęs studijų nebetęsė. 1969–1972 m. dirbo Lietuvos kino studijos scenarijų redakcinėje kolegijoje. 1989 m. kartu su Arvydu Juozaičiu ir Sauliumi Stoma įsteigė savaitraštį „Šiaurės Atėnai“ ir 1990–1994 m. jį redagavo. 1994–1996 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ vyr. redaktorius. 1988–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos deputatas, signataras. 1992–1996 m. ir 1996–2000 m. LR Seimo narys. 1996–1999 m. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybėje – Lietuvos kultūros ministras. Iki 2000 m. priklausė Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) partijai, partijos vicepirmininkas.
Nuo 1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys, nuo 1986 m. šios sąjungos prezidiumo narys. Lietuvos kinematografininkų sąjungos valdybos narys, žurnalistų draugijos narys. Lietuvos piliečių chartijos narys.
Kūryba
Pirmieji apsakymai buvo atspausdinti 1963 m. „Literatūroje ir mene“. 1966 m. išleido pirmąją knygą – apsakymų ir apysakos rinkinį „Atostogos“. Kartu su prozininku Leonidu Jacinevičiumi parašė pirmąjį lietuvišką miuziklą „Ugnies medžioklė su varovais“ (1976 m.), su Sigitu Geda – miuziklą „Komunarų gatvė“ (1978 m.). Parašė scenarijų „Riešutų duonos“ ekranizacijai, filmams „Skrydis per Lietuvą“ bei „Herkus Mantas“.
Pulaze Švieržė
Pulaze Švieržė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 36 namai ir 198 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 47 namai ir 297 gyventojai, iš kurių 137 vyrai ir 160 moterys, 283 lenkai, 4 gudai ir 9 žydai.
Juodpurviai
Juodpurviai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Balninkų.
Istorija
1748 m. užrašytas Balninkų bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Kaimas Jodpurve pažymėtas 1812 m. Balninkų parapijos topografiniame žemėlapyje.
Akmeninė kiaunė
Akmeninė kiaunė (Martes foina) – kiauninių šeimos kailinis žvėrelis. Tokio pat dydžio kaip ir miškinė kiaunė. Ant kaklo nuo žandų iki priekinių kojų yra balta dėmė.
Akmeninių kiaunių pasitaiko miškuose, bet labiau mėgsta nemiškingus, uolėtus kalnų šlaitus, senas akmens laužyklas, sodus, net miestus. Aktyvios naktį, bet galima sutikti ir dieną. Maistas – graužikai, paukščiai, vabzdžiai, vaisiai, uogos. Puikiai gaudo žiurkes, bet bado prispirtos gali pulti naminius paukščius.
thumb|left|210px|Akmeninės kiaunės [[kaukolė]]
Dukas
Dukas (, apie 1400–1470 m.) – Bizantijos istorikas. Paskutiniojo Bizantijos imperatoriaus Konstantino XI Paleologo valdymo istoriografas.
Biografija
Kilęs iš didikų Dukų giminės. Jo senelis buvo imperatoriaus Jono VI Kantakuzino kariuomenės vadas.
Nuo 1450 m. Konstantino XI Paleologo istorikas. Kai buvo užimtas Konstantinopolis, perėjo į tarnybą turkų neužimtose salose, iki 1462 m. Genujai priklausančios Lesbo salos valdovų Dorino ir Domeniko Gatelucių diplomatas.
Parašė istorinį veikalą, be pavadinimo, parašytas apie 1462 m. 1421–1462 m. įvykius aprašė remdamasis asmeniniais įspūdžiais, įvykių liudytojų pasakojimais bei graikų, italų ir turkų dokumentais. Manuskriptas saugomas Paryžiuje. Pirmą kartą jį išspausdino 1649 m. būsimasis astronomas Ismaelis Bujo. 1834 m. rinkinyje „Corpus scriptorum Hist. Byz.“ išleistas Bonoje.
Literatūra
D. I. Polemis, The Doukai, London, 1968.
Tiffany Thiessen
Tiffany Thiessen (g. 1974 m. sausio 23 d.) – JAV aktorė, žinoma vaidmenimis TV serialuose jaunimui Pagaliau skambutis! ir Beverly Hils, 90210.
Aktorės karjera
Pasibaigus šio serialo filmavimui, prodiuseris Aaronas Spellingas davė jai vaidmenį kitame populiariame seriale Beverly Hils, 90210, kur Tiffany Thiessen atliko Valerie Malone vaidmenį.
Dažniausiai ji atlieka kviestinių personažų vaidmenis įvairiuose serialuose bei draminius vaidmenis TV filmuose.
Muzikos vaizdo klipai
Tiffany Thiessen vaidino grupės Vertical Horizont vaizdo klipe “You’se a God bei australų atlikėjo Ben Lee''' „American Television“.
Režisierės karjera
2005 metais Tiffany Thiessen debiutavo kaip režisierė trumpametražiu filmu Just Pray. Tai buvo pimasis jos įkurtos prodiuserių kompanijos Tit 4 Tat Productions darbas.
Buvo viena iš 1996 metais sukurto TV filmo „Buried Secrets“ prodiuserių.
Asmeninis gyvenimas
Nuo 2001 iki 2003 metų ji buvo susižadėjusi su aktoriumi Richardu Ruccolo, su kuriuo susipažino filmuojant juostą Two Guys and a Girl.
2005 metais liepos 9 dieną ištekėjo už aktoriaus Brady Smitho.
Nominacijos apdovanojimams
Teen Choise Awards
Young Artist Awards
Polderis
thumb|right|200px|Noordoost polderis Nyderlanduose. Plotas apie 595 km² (vaizdas iš kosmoso).
Polderis – nusausinta pakrantės dalis ir dirbama žemė, nuo vandens telkinio atitverta dambomis teritorija.
Polderių yra Belgijoje, Italijoje, JAV, Jungtinėje Karalystėje, Lenkijoje, Lietuvoje, Nyderlanduose, Prancūzijoje, Vokietijoje.
Vyro lytiniai organai
Vyro lytiniai organai – vyro dauginimosi organai. Skiriami vidiniai ir išoriniai:
Sėklidės
Išsamiau žr. Sėklidė.
Vyro sėklidėse iš vieno I eilės spermatocito su 46 chromosomomis dalijantis susidaro du II eilės spermatocitai, kurių kiekvienas turi po 23 dvigubas chromosomas. Dalijantis II eilės spermatocitams, susidaro keturi spermatidai, turintys taip pat po 23 dukterines chromosomas. Spermatidai bręsta ir iš jų susidaro spermatozoidai. Mejozės metu vyro organizme iš vienos diploidinės ląstelės susidaro keturi haploidiniai spermatozoidai. Šios lytinės ląstelės susidaro spermatogenezės metu ir lytinio akto metu ejakuliuojant pašalinami spermos pavidalu.
Sėklidės prielipas
Išsamiau žr. Sėklidės prielipas.
Sėklinis latakas
Išsamiau žr. Sėklinis latakas
Dar vadinamas sėklatakiu. Jis prasideda nuo tiesiųjų sėklidės kanalėlių, o baigiasi šlaplės priešinėje dalyje. Jo ilgis 40-45 cm, skersmuo 2-3 mm. Susitraukiant jo raumenims, sėkla erotinio sujaudinimo metu juo išmetama į šlaplę.
Sėklinės pūslelės
Išsamiau žr. Sėklinės pūslelės
Sėklinės pūslelės yra 15-20 cm ilgio, susiformuoja trečią embriogenezės mėnesį. Jos sudarytos iš epitelinio audinio, kurio paviršius padengtas labai raukšlėta gleivine. Pačiame epitelyje yra stulpinių ląstelių, kurios atlieka sekrecinę funkciją – išskiria klampų, gelsvą sekretą. Šis sekretas išsiskiria ejakuliacijos metu ir įeina į spermos skysčių sudėtį.
Prostata (priešinė liauka)
Išsamiau žr. Prostata
Prostata, arba priešinė liauka, prie pat šlapimo pūslės apsupa šlapimkanalį ir suauga su jo sienele. Prostata išskiria sekretą, kuris yra pilkas, šarminis, specifinio kvapo skystis, turintis baltymų ir lipidų. Manoma, kad šis skystis aktyvina spermatozoidus ar padidina jų judrumą. Vyresnių vyrų prostata gali padidėti ir užspausti šlaplę, apsunkindama šlapinimąsi. Prostatos vėžys yra dažniausiai vėžinė liga tarp vyrų. Prostatos uždegimas vadinamas prostatitu.
Varpa
Išsamiau žr. Varpa
Malaka
Malaka (MS Melaka) – miestas Malaizijoje bei Malakos valstijos sostinė.
Vyro lytiniai organai
Varpa
Varpos paviršių dengia plona oda, kurioje yra mažos prakaito liaukos. Poodiniame sluoksnyje yra lygiųjų raumenų ir nėra riebalinių ląstelių. Varpos galvutę dengia apyvarpė. Jos vidinėje pusėje atsiveria riebalų liaukos, išskiriančios riebų sekretą (smegmą). Išilgai varpos eina varpos kempinkūnis ir du varpos akytkūniai.
Malaka
Geografija
Miestas yra įkurtas prie Malakos upės žiočių. Miesto istorinis centras yra pastatytas šalia buvusios jūros pakrantės. Dabartinis miestas auga į visas kryptis nuo šios istorinės įkūrimo vietos, net į pietus todėl, kad dabartinė pakrantės linija yra kiek piečiau nei buvo prieš 2 šimtmečius.
Istorija
XV ir XVI amžiuje miestas buvo Melakos sultonato sostinė. 1511 metais Malaka tapo Portugalijos kolonijinės sistemos dalis. Per šį laikotarpį mieste buvo pastatyta tvirtovė, kurios griuvėsiai liko iki šiol. 1641 m. miestas tapo Olandijos užjūrio teritorijų dalimi. Per daugiau nei 200 metų laikotarpį, mieste buvo dar labiau sutvirtinti tvirtovės mūrai, pastatyta bažnyčia, pagrindinė miesto aikštė bei rotušė. Nuo 1824 iki 1946 metų miestas priklausė Didžiajai Britanijai. Per Antrąjį pasaulinį karą miestas priklausė Japonijai. Dabar Malaka yra Malaizijos dalis.
Kultūra
2008 m. miestas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Miestas pasižymi unikalia architektūra, kuri sujungia kelias epochas bei kultūras. Mieste veikia du pagrindiniai muziejai. Malaka taip pat žinoma dėl savo vietinių patiekalų kaip „Belacan“ (krevečių padažas) ar kitų žuvies patiekalų.
Lengvasis kultūrizmas
thumb|180px|Gera fizinė parengtis ir užsigrūdinimas yra svarbūs žmogaus sveikatai thumb|180px|Paplūdimyje bėgiojanti moteris Lengvasis kultūrizmas, kūno rengyba (, taip pat physical fitness – tinkamumas, gera fizinė būklė, pajėgumas, užsigrūdinimas), nevartotinas terminas „fitnesas“  – sporto šaka (viena iš kultūrizmo krypčių), pratybos, palaikančios gerą žmogaus fizinę būklę, taip pat vienas iš laisvalaikio praleidimo būdų.
Esmė ir tikslai
Lengvojo kultūrizmo esmė yra kūno linijų tobulinimas (raumenų masės auginimas, raumenų struktūros ryškinimas, kūno formų išraiškingumas). Lengvojo kultūrizmo metu atliekami fiziniai pratimai su įvairiais įrankiais (štanga, treniruokliais, svarmenimis), stiprinant žmogaus raumenis, ugdant jėgą.
Lengvasis kultūrizmas savo pobūdžiu skiriasi nuo „tradicinio“ kultūrizmo, nes pratimai ir pratimų sistemos (treniruotės) yra kiek kitokios, t. y., fizinis krūvis nėra labai intensyvus, naudojami lengvi svarmenys. Kartais sakoma, kad lengvasis kultūrizmas yra tarpinė sporto šaka tarp kultūrizmo ir gimnastikos.
Pagrindiniai lengvojo kultūrizmo tikslai: thumb|220px|Fiziniai pratimai su svarmenimis
Treniruotės
Reguliarias lengvojo kultūrizmo treniruotes siūlo sveikatingumo klubai, kuriuose būna įrengti specialūs treniruokliai įvairioms raumenų grupėms lavinti, taip pat yra svarmenys ir kita įranga. Lengvuoju kultūrizmu galima užsiimti ir namie, atliekant įvairius fizinius pratimus su svarmenimis. Patalpa, kurioje sportuojama, turi būti gerai vėdinama.
Fizinių pratimų metu yra treniruojamos visos kūno raumenų grupės:
Prieš pagrindinę treniruotę privalomas ne mažiau 10 minučių apšilimas, kad kūnas (ypač, širdis) pasiruoštų fiziniam krūviui. Kiekviena treniruočių programa turi tam tikrą konkrečią paskirtį (pavyzdžiui, sumažinti riebalinio audinio kiekį kūne arba užauginti raumenis). Be fizinių pratimų, taip pat būtina bėgioti, atlikti raumenų tempimo pratimus, plaukioti.
Naujokai treniruotes turi atlikti prižiūrint treneriui, nes yra sąnarių ir raumenų traumų tikimybė.
Maitinimosi ypatumai
Sportuojantys su svarmenimis turi prižiūrėti savo mitybą. Dienos raciono apie 60 procentų turėtų sudaryti baltymai, mažiau – angliavandeniai ir visai mažai – riebalai.
Kartais vartojami įvairūs maisto papildai.
Lengvasis kultūrizmas Lietuvoje
Šią sporto šaką koordinuoja Tarptautinė lengvojo kultūrizmo federacija (Tarptautinė fitneso federacija), turinti ir savo atstovybę Lietuvoje. 2007 metais Tarptautinės lengvojo kultūrizmo federacijos vykdomosios tarybos nariams Lietuvos Respublikos Seime buvo surengtas oficialus priėmimas. Tarptautinė federacija supažindino su savo veikla bei ateities planais, diskusijose buvo aptarti lengvojo kultūrizmo sporto, sveikatingumo ir aukšto sportinio meistriškumo vystymo Lietuvoje ir pasaulyje klausimai.
Tarptautinė lengvojo kultūrizmo federacija 1968 m. yra įsteigusi „Gintarinį prizą“. 2008 m. tarptautinis „Gintarinio prizo“ turnyras švenčia 40-ties metų jubiliejų.
Sparčiai populiarėjant lengvojo kultūrizmo sportui pasaulyje, šiandien svarbų vaidmenį tarptautiniame sporto gyvenime vaidina JAV, Argentina, Lietuva, Rusija, Slovakija, Lenkija ir Latvija.
1998 m. (Palangoje) vyko Tarptautinės lengvojo kultūrizmo federacijos organizuotas pasaulio čempionatas. Būtent Palangoje vykusio tarptautinio kongreso metu buvo nuspręsta Lietuvoje registruoti tarptautinę lengvojo kultūrizmo (fitneso) federaciją (WFF).
2005 m. Vilniaus kongresų rūmuose vykęs pasaulio čempionatas susilaukė labai didelio populiarumo: čempionate dalyvavo 742 dalyviai iš 32 šalių. Prizą iškovojo daugkartinė pasaulio čempionė klaipėdietė Jolanta Mileriūtė. Už pasiekimus sporte Jolanta Mileriūtė taip pat yra apdovanota prezidento Valdo Adamkaus garbės raštu.
Juozapava (Alanta)
Juozapava – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Alantos.
Marianhamina
Marianhamina (arba Mariehamnas) – miestas Suomijoje, Alandų administracinis centras. Miestas įsikūręs pusiasalyje ir turi du tarptautinius uostus, esančius vakarinėje ir pietinėje miesto dalyse. Tai pagrindinis Alandų salų žiniasklaidos centras.
Miškinė kiaunė
Miškinė kiaunė (Martes martes) – kiauninių šeimos plėšrusis žinduolis. Tai nedidelis, švelnaus, kartais rusvo atspalvio žvėrelis. Ant kaklo nuo žandų iki priekinių kojų yra šviesi, geltona dėmė.
Išvaizda
Miškinė kiaunė sveria 0,9-1,2 kg, kūnas laibas, pailgos formos. Kailis rudas. Beveik trečdalį kūno ilgio sudaro puošni uodega. Snukutis trumpas, ausys apvalios, nedidelės. Smakras, pakaklė geltonai oranžinės spalvos, kuri ties priekinėmis kojomis baigiasi pleišto formos dėme. Patinai panašūs į pateles.
Buveinė
Gyvena įvairaus dydžio, amžiaus ir rūšinės sudėties miškuose. Mėgsta brandžius medynus su aikštėmis, atželiančiomis kirtavietėmis. Skurdžiuose pušynuose retesnė.
Veikli ištisus metus. Medžioja prieblandoje ir naktį. Dieną pasirodo tik poruodamasi. Apsigyvena medžių drevėse, voverių lizduose, pelėdoms skirtuose inkiluose, o poilsiauja arba grobį ėda plėšriųjų paukščių lizduose, žabų krūvose, po medžių šaknimis, kelmais, malkomis, rąstais.
Veisimasis
Poruojasi liepos mėnesį. Nėštumas trunka 264-282 paras. Apvaisintos kiaušialąstės latentinės stadijos išbūna iki kovo mėnesio. Per metus užaugina vieną vadą, kurią sudaro 3-5 (iki 8) jaunikliai. Iš pradžių jaunikliai būna akli ir negausiai plaukuoti. 4-5 mėnesių pradeda savarankišką gyvenimą. Subręsta antrais arba trečiais gyvenimo metais.
Mityba
Minta pelėmis, pelėnais, paukščiais, varliagyviais, vabzdžiais, jų lervomis, vikšrais, voverėmis, kurmiais, uogomis (mėlynių, bruknių, ievų, vyšnių, šermukšnių, kadagio). Žiemą, kai būna daug sniego, kiaunės sugauna nemažai naminių pelėdų, kitų paukščių bei voverių.
Amžius
Gyvena iki 8-10 metų, voljeruose - iki 18 metų.
Priešai
Natūralių priešų beveik neturi.
Reikšmė
Esant didelei kiaunių gausai, dažnai nukenčia pelėdiniai ir kai kurie kiti paukščiai, priemiesčių želdiniuose kartais užpuola voveres.
Gausa
Paplitusi visoje Lietuvoje, kai kur gausi. Nesaugoma.
Medžioklė
Lietuvoje – medžiojamasis gyvūnas. Medžiojamas nuo liepos 1 d. iki balandžio 1 d. su šunimis, sėlinant, selektyviniais spąstais.
Malio vėliava
thumb|[[Vaizdas:FIAV 111000.svg|20pxFlag ratio: 2:3]] thumb|Senesnė vėliava naudota 1959-1961 m. Malio vėliava – oficiali Malio valstybės vėliava. Ji yra trispalvė, sudaryta iš vertikalių žalios, geltonos ir raudonos spalvos juostų.
Vėliava sukurta 1959 m. ir kaip oficiali valstybės vėliava pradėta naudoti 1961 m.
Vėliava iš pradžių dar viduryje turėjo juodo žmogaus iškeltomis viršun rankomis (kanagos) piešinį, tačiau vėliau jis buvo panaikintas dėl nesuderinamumo su islamo religija.
Hans-Georg Reimann
Hansas-Georgas Reimanas (g. 1941 m. rugpjūčio 24 d. Stariškėje prie Kairių, Trečiasis Reichas) – Rytų Vokietijos lengvaatletis, ėjikas, treneris.
Kino teatras
thumb|right|Kino teatras [[Melburnas|Melburne, Australijoje.]]
Kino teatras − pastatas ar patalpų kompleksas, kurio pirminė paskirtis yra rodyti kino filmus. Paprastai filmai rodomi specialiose kino salėse, projektuojant juos ant ekrano, tačiau plinta ir skaitmeniniai filmų formatai. Kai kurie kino teatrai integruoti į pramogų centrus su kavinėmis, žaidimų automatais, poilsio zonomis arba patys paversti tokiais centrais. Mažesnės, tik iš vienos patalpos susidedančios kino rodymo vietos kartais vadinamos tiesiog kino salėmis.
Iki 1920-ųjų
miniatiūra|dešinėje|Reklama, pasirodžiusi 1897 m. lapkričio 7 d., kurioje pateikiama „Vitascope Theater“ programa Pirmoji šaltiniuose užfiksuota kino peržiūra JAV įvyko 1894-ųjų birželį Ričmonde, Indianos valstijoje. Čarlzas Dženkinsas (Charles Francis Jenkins), naudodamas savo paties sukurtą projektorių – fantoskopą, pademonstravo vaizdo įrašo rodymą savo šeimos nariams, draugams bei reporteriams. 1895 m. pabaigoje Dženkinsas ir jo partneris Tomas Armatas (Thomas Armat) patobulino fantoskopą ir rodė filmus naujų produktų bei technologijų parodoje – „Cotton States“. Fantoskopas vėliau buvo parduotas Tomui Edisonui (Thomas Edison), kuris pakeitė projektoriaus pavadinimą į „Edisono Vitaskopas“ (Edison‘s Vitascope). 1896 m. balandžio 23 d., Edisonas, naudodamas vitaskopą pradėjo demonstruoti filmus „Koster and Bial‘s“ muzikos rūmuose. Vis dėlto, pirmoji, specialiai kino peržiūroms skirta salė buvo „Vitascope Hall“, įkurta Naujajame Orleane, Luizianos valstijoje, 1896 m. liepos 26 d.
Vėlesnis Tomo Edisono verslo sprendimas buvo parduoti keletą vitaskopinių projektorių. Tai įvyko 1896 m. balandį ir gegužę. Bafalo mieste, Niujorko valstijoje, broliai Mičelas ir Mo Markai (Mitchell Mark, Moe Mark) įkūrė teatrą, pavadinimu „Edison‘s Vitascope Theater“, kurį pristatė publikai 1896 m. spalio 19 d. Prie jų prisidėjo ir Rudolfas Vagneris (Rudolf Wagner), kuris atvyko į Bafalą po kelerių metų darbo Edisono laboratorijose. Šis 72 vietų teatras buvo sukurtas specialiai filmų rodymui. Teris Ramzis (Terry Ramseye) savo knygoje „Milijonas ir viena naktis“ (A Million and One Nights (1926) [p.276]), pamini, kad tai buvo vienas pirmųjų nuolatinių ir išskirtinių kino teatrų. Bafalo laikraštyje, (1932 m. lapkričio 2 d. „Buffalo News“ numeryje) buvo rašoma, jog teatre buvo apie 90 vietų, o įėjimo mokestis buvo 3 centai. Teatras veikė dvejus metus ir buvo pirmasis nuolatinis, tikslingai įkurtas kino teatras pasaulyje. Kalifornijoje pirmas nuolatinis kino teatras buvo „Tally‘s Electric Theater“, atidarytas 1902 metais Los Andžele.
1920–1970 m.
Filmų ir kino teatrų pajamoms sparčiai augant, nepriklausomi steigėjai bei kino kompanijos įsitraukė į kuo įmantresnių ir patrauklesnių kino teatrų steigimo lenktynes. Viskas išaugo į unikalius architektūrinius darinius – kino sales, kurios turėjo prašmatnų dizainą, didžiulį ekraną ir, nuo 1953-ųjų pradžios, stereo garso sistemas. Kino teatrai buvo vienos iš pirmųjų vietų, kuriose buvo integruotos oro kondicionavimo sistemos. Jos leido lankytojams jaustis kur kas maloniau, ypač vasarą. 1931 m. buvo sukurtos kėdės, kurias buvo galima patogiai patraukti atgal, kad būtų patogu žmonėms, norintiems išeiti. Tokio tipo kėdės tapo standartu beveik visuose JAV kino teatruose.
Nuo 1970-ųjų
Aštuntajame dešimtmetyje pradėjo plisti pornografijos kino teatrai, tačiau pigios video kasetės, skirtos žiūrėjimui namuose, privertė nutraukti veiklą daugelį šio tipo teatrų. Vėliau žmonėms paprasčiau ir patogiau tapo filmus žiūrėti namuose – filmai buvo rodomi per kabelinę televiziją, VHS kasetes, išleidžiami DVD. Devintajame dešimtmetyje filmų žiūrėjimo namie populiarumas nusmukdė kino teatrų paklausą, tačiau kino teatrų industrija į tai sureagavo ir ėmėsi veiksmų. Buvo pradėta kurti daugiau didesnių salių, gerinamos garso sistemos, suteikiama daugiau patogumo ir užtikrinama geresnė užkandžių bei gėrimų kokybė. Nepaisant to, didėjančios galimybes žiūrėti aukštos kokybės filmus namie toliau mažino kino teatrų populiarumą. Ši problema yra aktuali ir dabar, nes žmonės turi vis daugiau galimybių filmus kokybiškai žiūrėti namuose (HDTV, HD DVD, Blu Ray, namų kino sistemos ir kt.).