cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mečislovas Pšemeneckas
Biografija
1928 m. paskirtas klebonu į Zabžėzės Švč.Trejybės prapiją prie Valažino, 1929 m. – į Ceikinių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčią. 1932 m. tarnavo Dobžineve prie Balstogės, kiek vėliau nukreiptas Gardino Švč. Mergelės Marijos bažnyčios (ji dar vad. Vytauto prarapijine) klebonu. 1935 m. klebono pareigose dirbo sielovados darbą Linkmenų Švč. Trejybės bažnyčioje, po metų – Varėnos Šv. arkangelo Mykolo bažnyčioje. 1938 m.siunčiamas vikaru į lietuvišką Gervėčių Šv. Trejybės parapiją. Po metų tarnavo vikaru Kužnicoje, kur M.Pšemenecką užklupo prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas. 1940 m. jį areštavo sovietiniai organai ir išvežė į Rusijos gilumą, spėjama į Archangelsko sritį. Tolimesnis likimas nežinomas.
Kun. Mečislovas Pšemeneckas pasižymėjo didele tautine tolerancija, vienodai lygiai bendravo su lietuviais, lenkais ir baltarusiais. Iš vaikų prieglaudos buvo paėmęs auginti našlaitę Zina Baravykaitę, kurios likimas taip pat nežinomas.
Vincentas Bradūnas
Vincentas Bradūnas (1867 m. sausio 15 d. – 1892 m. gruodžio 23 d. Liubave) – Romos katalikų kunigas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas.
Biografija
Kilęs iš valstiečių. Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, kur baigė keturias klases. 1884 m. pradėjo mokytis Seinų kunigų seminarijoje. 1890 m. spalio 5 d. įšventintas kunigu. 1890–1892 m. tarnavo vikaru Liubavo Švč. Trejybės bažnyčioje.
Platino lietuvišką draudžiamą spaudą. Iš jo sandėlio knygas lotyniškomis rašmenimis ėmė knygnešys Karolis Petruškevičius iš netolimo Žagarių kaimo.
Kuosos
Kuosos (Coloeus) – varninių (Corvidae) šeimos paukščių gentis.
Genties pavadinimo žodis „coloeus“ yra naujosios lotynų kalbos skolinys iš antikinės graikų kalbos, reiškiančio kuosos „koloiós“ (κολοιός). Dalis ornitologų iki šiol mano kad tai varnų (Corvus) genties pogentė, o kiti, kaip kad tarptautinė ornitologų sąjunga (International Ornithologists' Union) arba Birds of South Asia, The Ripley Guide knygos autoriai jas laiko visiškai atskira varninių (Corvidae) šeimos gentimi.
Rūšys
Gentyje yra dvi rūšys:
Paplitimas pasaulyje
Eurazinės kuosos aptinkamos beveik visoje Europoje – Britų salose, Iberijos pusiasalyje, Maroko ir Alžyro šiaurinėse dalyse, pietiniame Vakarų Sibire, Vidurinėje Azijoje, Kašmyre, vakarų Kinijos Sindziango provincijoje. Negyvena tik Europos šiaurės pakraščiuose – šiaurinėje Skandinavijoje, šiaurinėje Rusijoje, Islandijoje.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje savaime gyvena ir gana gausiai paplitusi viena rūšis – eurazinė kuosa, arba jos Coloeus monedula soemmerringii porūšis. Lietuvoje iš dalies sėslios, tačiau apie 40 proc. migruoja į artimiausius šiltesnius kraštus – Lenkiją, Vokietiją. Grįžtančios pas mus pasirodo apie kovo vidurį.
Išvaizda
Mažiausios varnų genties rūšys – dydžiu kuosos mažesnės už naminį karvelį, įskaitant uodegą apie 32–39 cm kūno ilgio, 110–265 g svorio, bet eurazinės kuosos už daurines kuosas truputį stambesnės. Abiejų rūšių viršugalvis, sparnai ir uodega juodi, kitas plunksninis apdaras pilkšvas, balsvas arba pas daurines kuosas beveik baltas. Galva gana didelė.
Elgsena
Monogamės. Gyvena nedidelėmis ir didesnėmis kolonijomis. Lizdus susisuka medžiuose, uoksuose, olų ir namų plyšiuose, ertmėse. Kontaktinėje rūšies išplitimo zonoje abi rūšys retkarčiais kryžminasi.
Mityba
Kuosos yra visalesės. Per veisimosi sezoną daugiausia minta iki 18 cm ilgio įvairiais bestuburiais. Kartais susimedžioja nedidelius graužikus ir šikšnosparnius. Pasmaguriauja paukščių kiaušiniais ir paukščių jaunikliais. Neatsisako lesti ir šalia kelio partrenktų negyvų gyvūnų. Po veisimosi sezono daugiausia lesa augalinio maisto – įvairius grūdus, giles, vaisius, uogas.
Lomonosovo pusiasalis
Lomonosovo pusiasalis – pusiasalis Primorės krašte.
Lomonosovo pusiasalis yra vakarinėje Amūro įlankos pakrantėje, skiria Perevoznajos ir Narvos užutėkius. Labiausiai rytinis pusiasalio taškas yra Lomonosovo kyšulys. Pusiasalyje taip pat yra Stenino kyšulys (мыс Стенина, šiauriau Lomonosovo kyšulio) ir Toereko kyšulys (мыс Тоерек, pietinis pusiasalio taškas, 49 m aukščio). Į pietvakarinę pusiasalio dalį įsirėžia Capličjos lagūna (Цапличья лагуна 'Garnių lagūna'). Pusiasalį su žemynu jungia siaura ir žema smėlio ir gargždo nerija, kurioje yra Perevoznajos kaimas.
Pusiasalio reljefas daugiausia kalvotas, vietomis užpelkėjęs. Aukščiausias taškas – 85 m. Pietinis krantas status, su uolingais skardžiais, o šiaurinis – nuolaidus, pelkingas. Flora daugiausia miškų. Šlaitai naudojami žemės ūkyje.
Prie pusiasalio jūros gylis iki 20 m.
Pusiasalis pavadintas rusų mokslininko M. Lomonosovo garbei.
Mošos archeologinis draustinis
left|150px
Mošos archeologinis draustinis priklauso Aukštadvario regioniniam parkui, yra įsikūręs pietryčių Lietuvoje, į vakarus nuo Vilniaus, Trakų rajone. Įsteigtas siekiant išsaugoti vertingą I tūkstantmečio archeologijos paminklų kompleksą, susidedantį iš Mošos piliakalnio su papėdės gyvenviete, Mošos ir Skrebio pilkapynų.
Ustroniai
Ustroniai – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Tirylių.
Maravis
Maravis (Maravi) – istorinis regionas ir to paties pavadinimo valstybė, egzistavusi dabartinio Malavio, rytų Zambijos ir šiaurės vakarų Mozambiko teritorijoje. Iš šio istorinio regiono pavadinimo kilęs dabartinės Malavio valstybės pavadinimas. Galima pavadinimo reikšmė yra „šviesos spinduliai“ čičeva kalba.
Šaukiškė
Šaukiškė – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pakražančio.
Maravis
Geografija
Maravio teritorijos yra sąlyginai aukštumose, todėl čia palankios sąlygos verstis gyvulininkyste, nėra musės cėcė. Dirva tinkama žemdirbystei, čia auginami kukurūzai, jamsas, sorgas, moliūgai, aliejinės palmės, tabakas. Aplinkui regioną yra rečiau gyvenamos ir nesveikos žemumų teritorijos (upių slėniai), kurios skiria nuo kitų aukštikalnių. Didžiausia Maravio upė, tekanti per jo rytinį kampą, yra Širė. Svarbiausios aukštumų zonos yra Širės aukštuma, Njikos aukštuma ir kt.
Maravio imperija
XVII a. I pusėje visi amaraviai konsolidavosi į keletą stiprių gentinių susivienijimų. Svarbiausi jų buvo:
XVII a. Kalonga tapo svarbiausia valstybėle, kuriai pakluso kitos dvi. Jos sostinė buvo įsikūrusi vakariniame Malavio ežero krante ir tapo didelės „Maravio konfederacijos“, ar „Maravio imperijos“ centru. Maravis tuo metu kontroliavo ne tik Maravio trikampį į vakarus nuo Malavio ežero, bet ir turėjo didelę įtaką į rytus nuo jo: makujų žemėse iki pat jūros, kurios buvo vadinamos Utikulo. Tiesa, ši teritorija nebuvo griežtai organizuota, o buvo valdoma per daug amaravių kilmės vadukų, kurie viešpatavo makujų tarpe.
Maravio klestėjimui gyvybiškai svarbi buvo prekyba. Valstybė kontroliavo prekybinį kelią, kuris jungė sostinę su pajūriu (suahilių prekybiniais sultonatais Kilva ir Mozambiku). Prekyba su portugalais pietuose vyko per Zambezės upės uostus Tetę ir Seną. Egzotinės užjūrio prekės, gaunamos iš musulmonų ir krikščionių portugalų, leido Maravio monarchijai išlaikyti savo statusą ir turėti tam tikrą galios svertą. Centralizuota valdžia laikėsi iš duoklių ir mokesčių, kurie susikaupdavo šalies viršūnėse, ir iš ten būdavo paskirstomi sostui lojaliems sluoksniams.
Išorinės invazijos
XVIII a. Maravio imperija ėmė silpti, dėl ko prarado kontrolę makujų tarpe, sunyko prekyba. Nusilpimas lėmė naujų invazijų į regioną galimybę. Vieni pirmųjų buvo migrantai iš šiaurės rytinių Malavio ežero pakrančių, kurie, vedami vado Gonapamuhanya, pasiekė šiaurinį, menkai kontroliuojamą, Maravio kampą ir čia apsistojo. Jie žinomi kaip tumbukai. Juos nuo tada valdė Čikulamajembės dinastija.
Kita svarbi migrantų grupė į Maravį buvo jao, kurie gyveno į rytus nuo Malavio ežero, bet spaudžiami savo kaimynų makujų, apie 1830 m. didele dalimi migravo į pietrytinį Maravio kampą (dab. pietų Malavis), kur ir liko. Jao priėmė islamą iš pakrantės suahilių pirklių ir buvo svarbūs tarpininkai arabams skverbiantis į Maravio teritorijas. Malavio ežere įkurtas Nchotakotos uostas tapo svarbiu vergų prekybos centru, iš kur musulmonų prekeiviai gabendavo vergus.
Kolonizacija ir pokolonijinis laikotarpis
XIX a. viduryje Maravio regione nebeliko stiprios centralizuotos valdžios, kuo ir naudojosi kolonijinės valstybės, siekiančios išplėsti įtaką Afrikoje. Į regioną savo teises reiškė Portugalija, nuo XVI a. kontroliavusi teritorijas į pietus nuo Maravio, o XIX a. jų konkurentais tapo britai. 1859 m. Maravio regioną pasiekė britų tyrinėtojas D. Livingstonas.
Per 1889-1891 m. regionas buvo padalintas tarp trijų valdų. Didžioji jo dalis (dab. Malavis) buvo britų administruojama kaip Centrinės Afrikos protektoratas (1907 m. pavadinimas pakeistas į Njasalandą). Šiaurės vakarinis pakraštys (dab. Zambijos dalis) buvo atiduotas Britų Pietų Afrikos kompanijai. Pietinę regiono dalį užėmė Portugalijos Rytų Afrika. Tai lėmė politinį regiono padalinimą, kuris tęsiasi iki mūsų dienų.
Patagonia
„Patagonia“ – sporto prekių bendrovė, besitelkianti ekstremalaus sporto pramonėje.
2017 m. Pasaulio Ekonomikos Forume „Accenture“ vadybos konsultacijų įmonė įteikė „Patagonia“ bendrovei apdovanojimą už pavyzdinės žiedinės ekonomikos principų taikymą, perdirbtų žaliavų panaudojimą bendrovės produkcijos gamyboje. 2013 m. „Patagonia“ pristatė dėvėtos aprangos programą, kurios dėka daugiau nei 45 000 drabužių sutaisomi kasmet.
„Patagonia“ skiria 1 % pajamų aplinkosaugos organizacijoms, nevengia politikos. Pavyzdžiui, 2017 m. ji padavė JAV prezidentą Donaldą Trampą į teismą, po to kai jis gerokai sumažino kelių monumentų teritoriją Jutos valstijoje.
Turkmėnijos futbolo varžybos 2021 m.
Turkmėnijos futbolo varžybos 2021 m.
Kiaulytė Pepa
Kiaulytė Pepa – britų animacinis serialas.
Šaukščiai
Šaukščiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Sintautų.
Kiaulytė Pepa
Siužetas
Paprastai animacinio filmo siužetas yra tam tikras buitinis veiksmas:
Arkliadančiai
Arkliadančiai – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Liaudėnų.
Šaukšteliškiai
Šaukšteliškiais vadinami kaimai Molėtų rajone:
Karalinava (Inturkė)
Karalinava – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ūtos.
Istorija
1901 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Baltiškė
Baltiškė – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Tilžės bažnytkaimio.
Naujasodžiai (Molėtai)
Naujasodžiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ūtos.
Istorija
1901 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Gothaer Waggonfabrik
miniatiūra| Gothaer Waggonfabrik LD.5, 1915 m.
Gothaer Waggonfabrik (Gotha, GWF) – Vokietijos geležinkelio riedmenų gamintojas, įkurtas 1880 m. Gotos mieste. Pirmasis įmonės pavadinimas – „Fritz Bothmann & Glück Maschinenfabrik & Carussellbau-Anstalt“ – apėmė abejų jos įkūrėjų vardus. 1898 m. įmonė pervadinta „Gothaer Waggonfabrik vormals Fritz Bothmann & Glück AG“, 1910 m., persikėlus į Gotos miestą, – „Gothaer Waggonfabrik AG“ (GWF).
Prevencijos ir kovos su korupcija biuras
(latv. Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs, sutr. KNAB) – latviška kovos su korupcija įstaiga. Lietuviškos STT atitikmuo Latvijoje.
Arvydų tvenkinys
Arvydų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Bezdonių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Trinkulio intakas, Bezdonės baseinas) 1,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,73 km, plotis – iki 0,62 km. Altitudė 137,9 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję. Į tvenkinį iš aplink esančios pelkės suteka 9 kanalai. Tvenkinį supa Bezdonių miškas. Atokiau į šiaurės rytus įsikūrusi Arvydų gyvenvietė. Šiaurine pakrante nutiestas kelias.
Gothaer Waggonfabrik
Pradžioje įmonė specializavosi geležinkelio įrangos gamyboje, tačiau abiejų pasaulinių karų laikotarpiu taip pat gamino ir lėktuvus.
Pirmasis Pasaulinis karas
dešinėje|miniatiūra|250x250px| AEG G.IV avarija 1917 m. gruodžio 23 d Pirmuosius lėktuvus Gothas pagamino dar prieš I Pasaulinį karą – tai buvo Gotha Taube – 1910 m. pagaminta Etrich Taube licencinė kopija.
Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras
Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras (LRK komentaras) - Lietuvos Respublikos Konstitucijos - pagrindinio Lietuvos įstatymo - komentaras.
Gothaer Waggonfabrik
Pirmasis Pasaulinis karas
Pirmojo pasaulinio karo metais Gotha gamino savo konstrukcijos žvalgybinius, mokymosi ir kitus lėktuvus, taip pat komerciškai labai sėkmingą bombonešių seriją, pagrįstą 1914 m. sukurtu Oskaro Ursinuso projektu, kurį patobulino Hansas Burkhardas.
Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras
Parengtas kaip teisės mokslo tyrimas. Tikslas – atskleisti Konstitucijos nuostatų, kuriose įtvirtintos žmogaus teisės ir pagrindinės laisvės turinį ir šių nuostatų sąsajas su tarptautiniais žmogaus teisių dokumentais. Siekta išnagrinėti konstitucinių nuostatų gynimo ir saugos garantijas bei jų įgyvendinimo mechanizmą: teisinę sistemą, taip pat aptarti, kokiomis aplinkybėmis, kieno interesais ir kokių tikslų siekiant šios teisės bei laisvės gali būti apribotos.
Gothaer Waggonfabrik
Pirmasis Pasaulinis karas
1917 m. Burkhardo sukurtas stumiančiais propeleriais varomas dvimotoris biplanas bombonešis Gotha G.I tapo pirmuoju sunkesniu už orą orlaiviu, panaudotu strateginio bombardavimo misijai – antpuoliams prieš Anglijos miestus. Kelios dešimtys šių bombonešių buvo sukonstruotos Ursinus projekto pagridu pagamintu Gotha G.I ir vėlesniais Burkhardo suprojektuotais G.II, G.III, G.IV ir G.V. Šis, paskutinis, variantas buvo produktyviausias – vienu metu bombonešių eskadra naudojo net trisdešimt šešias šio tipo mašinas. miniatiūra|Gothaer Waggonfabrik pastatai prie Gotha-Ost geležinkelio stoties Pirmojo pasaulinio karo metais Gotha gaminti orlaiviai :
Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras
Atliekant darbą buvo atsižvelgta į tai, kad konstitucinės nuostatos yra lakoniškos, išreikštos universalia teisine kalba, bet nesukonkretintos, todėl Konstitucijos, kaip vientiso akto, tiesioginis taikymas, gali turėti neigiamų padarinių dėl skirtingo jų interpretavimo, subjektyvizmo ir kolizijų. Todėl rengiant komentarą buvo aptarti klausimai, susiję su konstitucinės teisės doktrinos plėtojimu. Konstitucinės nuostatos komentare analizuojamos remiantis tarptautinės teisės dokumentais ir Lietuvos nacionaliniais įstatymais, LR Konstitucinio Teismo nutarimais ir sprendimais bei teismų praktika civilinėse, administracinėse ir baudžiamosiose bylose.
Gothaer Waggonfabrik
Tarpukario metai
miniatiūra|Gothaer Waggonbaufabrik, Fiurto mieste 1926 m. Versalio sutartimi Vokietijai uždraudus gaminti karinius orlaivius, Gotha tęsė savo veiklą kaip geležinkelio riedmenų gamintoja. Į valdžią atėjus NSDAP, įmonė greitai greitai atnaujio savo veiklą ir aviacijos srityje.
Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras
2002 metais baigė rengti ir išleido Teisės institutas (TU) ir Karolio Jovaišo Personalinė įmonė. Iš pradžių LRK komentaro ištraukos buvo spausdinamos TI leidžiamame teisės mokslo žurnale „Teisės problemos“.
Gothaer Waggonfabrik
Automobilių gamyba, 1921–1928 m
miniatiūra|Dixi 3/15 DA-1 1921 m. Gotha įsigijo įmonę Automobilwerk Eisenach ir pradėjo automobilių gamybą. Vienas modelių, Dixi 3/15 DA-1 tapo vienu automobilių, atvėrusių Vokietijos automobilių rinką mažesnes pajamas turėjusiems pirkėjams. Pasaulinės krizės pradžioje, 1928 m., Gotha susidūrė su likvidumo krize ir Dixi prekės ženklo automobilių verslą pardavė BMW. Atitinkamai Dixi 3/15 DA-1 1928 m. buvo pervadintas į BMW 3/15 DA-2.
Laima Liuda Gėgžnaitė
Laima Liuda Gėgžnaitė (1930 m. sausio 14 d. Šėtoje, Kėdainių apskrityje – 2020 m. rugpjūčio 27 d. Vilniuje) – Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja, fizikos mokslų daktarė docentė.
Biografija
L. L. Gėgžnaitė gimė 1930 m. sausio 14 d. Šėtoje, Lietuvos kariuomenės kūrėjo savanorio, Vyties Kryžiaus ordininko, pedagogo Jurgio ir Marijos Gėgžnų šeimoje. Jos tėvas Jurgis Gėgžna 1925–1929 (1930?) m. dirbo Šėtos pradinės mokyklos vedėju, o nuo 1931 m. sausio 1 d. eidamas Krekenavos pradinės mokyklos vedėjo pareigas pradėjo naujos mokyklos statybą Šeduvos gatvėje, kuri buvo atidaryta 1933 m. spalio mėn. Šiuo metu pastate įsikūrę slaugos namai ir ligoninė, kur ant pastato yra atminimo lenta mokyklos statytojui J. Gėgžnai.
Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras
Autoriai
Komentarą parengė VU Teisės fakulteto, Teisės instituto mokslininkai, taip pat praktikai. Tai Genovaitė Dambrauskienė, Tomas Davulis, Egidijus Jarašiūnas, Karolis Jovaišas, A. Klimas, Antanas Marcijonas, Bronius Sudavičius, Dalia Mikulėnienė, J. Sinkevičiūtė, Augustinas Normantas, Ipolitas Nekrošius, Vytautas Nekrošius, Gina Marija Pajuodienė, Vladas Pavilonis, P. Pumpa, Jonas Prapiestis, Alfonsas Vaišvila, Juozas Žilys.
Gothaer Waggonfabrik
Automobilių gamyba, 1921–1928 m
1924 m. Gotha prisijungė motociklų ir dviračių automobilių gamintoją Cyklon Maschinenfabrik. Tai suteikė Cyklon prieigą prie perspektyvaus Dixi pardavimo ir platinimo tinklo bei susiprino įmonės ambicijas tapti rimta automobilių gamintoja. 1927–1929 m. įmonė gamino tuo metu pigiausią Vokietijoje parduodamą šešių cilindrų automobilį Cyklon 9/40. Konservatyviai atrodantis automobilis turėjo modernų plieninį kėbulą, kurį gamino Vokietijos plieninių automobilių kėbulų gamybos lyderė Berlyne įsikūrusi įmonė Ambi-Budd. Tai buvo pirmasis visiškai plieninis standartinis automobilio kėbulas, kurį Berlyne pagamino „Ambi-Budd“. Šis kėbulas taip pat buvo naudojamas Adler Standard 6 – galingesniam ir brangesniam šešių cilindrų automobiliui.
Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras
Autoriai
Atsakingasis redaktorius TI vyr. mokslo darbuotojas Karolis Jovaišas.
Laima Liuda Gėgžnaitė
Biografija
Baigusi Krekenavos pradžios mokyklą Laima Gėgžnaitė mokėsi Panevėžio mergaičių gimnazijoje (1949 m. pervadinta 2-ja vidurine mokykla), ją baigusi įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, kur jai dėstė prof. P. Brazdžiūnas, A. Jucys, doc. H. Jonaitis ir kt. 1953 m. ji studijavo Kauno politechnikos instituto aspirantūroje, kurią baigusi 1956 m. pradėjo darbą VU eksperimentinės fizikos katedroje asistentės pareigose, kartu antraeilėse pareigose dėstydama specialiuosius fizikos dalykus VVPI. Čia ji įsijungė į kristalofosforų tyrimų laboratorijos veiklą, ir 1973 m. VU Fizikos fakulteto Mokslo taryboje apgynė kandidatinę disertaciją „Cinko sulfido kristalofosforų elektroliuminescencijos kai kurie efektai“ (Vad. doc. P. Pipinys), kuri 1993 m. buvo nostrifikuota kaip Lietuvos Respublikos fizikos mokslų daktaro disertacija. 1978 m. jai buvo suteiktas docentės pedagoginis vardas.
Gothaer Waggonfabrik
Automobilių gamyba, 1921–1928 m
„Gothaer Waggonfabrik“ sprendimas parduoti „Dixi“ BMW aporibojo „Cyklon“ prieigą prie pardavimo tinklo, kas netruko pasireikšti likvidumo krize. „Cyklon“ nuvotojo veikti jau 1928 m. pabaigoje, nors oficialiai buvo uždaryta tik 1931 m.
Laima Liuda Gėgžnaitė
Biografija
Su bendraautoriais įvairiuose Lietuvos ir užsienio prestižiniuose fizikos žurnaluose ji paskelbė 17 mokslo straipsnių, skaitė pranešimus nacionalinėse ir užsienio valstybių fizikų konferencijose.
Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras
Dalys
LR Konstitucijos komentaro 2 dalyje buvo aptarti tokie Konstitucijos skirsniai: V – „Seimas“, VI – „Respublikos Prezidentas“, VII – „Lietuvos Respublikos Vyriausybė“.
Gothaer Waggonfabrik
Antrasis Pasaulinis karas
Pagrindiniu „Gotha“ indėlis į naujosios „Luftwaffe“ kūrimąsi buvo mokymosi lėktuvas „Gotha Go 145“, kurio buvo pagaminti 1 182 vienetai. Įmonė taip pat gamino sklandytuvą Gotha Go 242 ir, pagal licenciją – Messerschmitt Bf 110. miniatiūra|Horten Go 229 V3 Vienu garsiausių Antrojo pasaulinio karo laikotarpio Gotha gaminių buvo taip ir nespėtas priimta į tarnybą Horten Ho 229. Tai buvo egzotiškas brolių Hortenų sukurtas reaktyviniais varikliais varomas „skraidančio sparno“ tipo naikintuvas. Hortonų įmonei neturint pakankamų pajėgumų gaminti šiuos orlaivius, pirmieji ikiserijiniai pavyzdžiai buvo pagaminti Gotha fabrikuose. Iš keleto pagamintų prototipų skrydžiai buvo atlikti su dvejais; iš jų antrasis egzempliorius, su įmontuotais varikliais sudužo trečiojo skrydžio metu. Trečiasis prototipas, pagamintas su modifikacijomis, atsižvelgiant į bandymų metu sukauptą patirtį, karo pabaigos dieną buvo beveik baigtas, o dar keturi buvo įvairiuose gamybos etapuose. Karo pabaigoje trečiasis modelis „Ho 229 V3“ pateko į amerikiečių rankas ir šiuo metu yra laikomas JAV Nacionaliniame oro ir kosmoso muziejuje (NASM) „Udvar-Hazy“ centre, rengiamas restauravimui.
Laima Liuda Gėgžnaitė
Biografija
Palaidota Krekenavos kapinėse.
Gothaer Waggonfabrik
Antrasis Pasaulinis karas
1944 m. vasario 22 d. JAV bombonešių eskadrilė iš Didžiosios Britanijos skrido bombarduoti Gotha gamyklos, tačiau dėl prastų oro sąlygų misija buvo atšaukta jiems nepasiekus Gotos. Grįžtant atgal kaip alternatyvus taikinys buvo subombarduotas Nyderlandų pasienio miestas Neimegenas, žuvo šimtai civilių. miniatiūra|Gotha Go 242 1944 m. vasario 24 d. 239 bombonešiai B-24 iš JAV 2-osios aviacijos divizijos dalyvavo antskrydyje prieš GW gamyklą Gotoje. Pagrindinio bombonešio šturmanas dėl sugedusios deguonies sistemos patyrė anoksiją ir klaidingai pagrindiniu taikiniu palaikė karinės riekšmės neturėjusį Eizenacho miestą. Juo pasekė kiti 43 kiti B-24. Kontratakavus Liuftvafės naikintuvams buvo numušti 34 B-24 ir 29 apgadinti; 3 amerikiečių pilotai žuvo, 6 buvo sužeisti ir 324 buvo pripažinti dingusiais be žinios.
Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras
Dalys
Bibliografija:
Gothaer Waggonfabrik
Antrasis Pasaulinis karas
Antrojo pasaulinio karo metais Gotha gaminti orlaiviai :
Pokaris
dešinėje|miniatiūra| 1929 m. pagamintas Gotha [[tramvajus, Berlyne naudotas iki 2006 m. sausio.]] Po karo Gota vėl grįžo prie pirminės veiklos – Rytų Vokietijoje atitekusiose nacionalizuotose gamyklose statė tramvajus ir lengvojo geležinkelio transporto priemones. Tramvajų gamyba baigėsi 1967 m., Rytų Vokietijai pradėjus importuoti ČKD-Tatra tramvajus iš Čekoslovakijos. miniatiūra|Wartburg 535 Nuo 1983 m. Gotha gamino dalis Wartburg 535 / 1.3 automobiliams. 1990 m. nutraukus Wartburg gamybą įmonė gamino sunkvežimių priekabas. 1997 m. bendrovė buvo padalinta ir privatizuota, ją įsigijo Treuhandanstalt.
Šiandien vienas įmonės įpėdinių – Schmitz Cargobull Gotha GmbH (Schmitz Cargobull AG gamykla) per metus pagamina apie 4000 sunkvežimių priekabų. Antrasis Gotha pėdinis yra Gothaer Fahrzeugtechnik GmbH, gaminanti stiebo elementus mobiliesiems kranams ir kitus suvirintus metalinius komponentus.
Chambishi FC
„Čambišio“ futbolo klubas – Zambijos futbolo klubas iš Čambišio. Šis straipsnis apie futbolo ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Chambishi Football Club arba Chambishi.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1963 m.
1991 m. rungtyniavo Division One (II pakopa). 1992 m. pateko į Superlygą, o 1993 m. joje liko trylikti ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną..
2007 m. rungtyniavo Division One (II pakopa), po sezono perkelti į Superlygą.
2008 m. aukščiausioje šalies lygoje užėmė dešimtą vietą, o 2009 m. liko trylikti ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2020–2021 m. rungtyniavo Division One, liko ketvirti, bet pateko į Superlygą. Nuo 2021–2022 m. sezono rungtyniavo Superlygoje.
2022–2023 m. sezone tapo 18 Superlygos dalyvių liko priešpaskutiniai (septyniolikti) ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divzioną.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Čambišio stadione, talpinančiame 5 000 tūkst. žiūrovų.
Tarpukario Lietuvos karo topografijos skyriaus žemėlapiai
Tarpukario Lietuvos karo topografijos skyriaus žemėlapiai – Lietuvos topografinių žemėlapių serija, kuri buvo leidžiama 1927–1940 m. trimis masteliais – smulkiu (1 : 25 000), vidutiniu (1 : 100 000) ir stambiu (1 : 400 000). Žemėlapiai apėmė tuometinę Lietuvos teritoriją su Vilniaus kraštu ir Klaipėdos kraštu. Iki II pasaulinio karo pradžios spėta išleisti 92 smulkaus, 44 vidutinio mastelio žemėlapius, taip pat 2 stambaus mastelio žemėlapius. Lietuvos žemėlapiai buvo spausdinami „Spindulio“ ir „Spaudos fondo“ spaustuvėse Kaune. Vidutiniu masteliu buvo padengta apie 2/3 Lietuvos teritorijos, smulkiuoju – apie 1/6 dalį.
Aprašymas
1918 m. Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, iškilo būtinybė turėti savo šalies topografinius žemėlapius. 1919 m. gegužės 12 d. reorganizavus Apsaugos ministeriją, Generalinio štabo operacijų skyriaus operacijų dalyje įsteigtas topografo etatas. Skyrius turėjo aprūpinti topografiniais žemėlapiais Lietuvos kariuomenę, tuo metu kovojančią su besiveržiančiomis bolševikinės Rusijos, Lenkijos karinėmis jėgomis ir bermontininkais. Pirmuoju topografu paskirtas karininkas Juozas Perekšlis. 1920 m. sausio 1 d. reorganizavus Operacijų skyrių, praplėsta topografijos dalis.
Po I pasaulinio karo Lietuvos teritoriją dengė carmečio Rusijos imperijos varstinės matų sistemos ir kaizerinės Vokietijos imperijos topografiniai žemėlapiai. Lietuviški vietovardžiai juose būdavo nurodomi labai mišriai – vyravo lenkiški, rusiški, kartais ir vokiški pavadinimai. Dėl to prie Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo 1924 m. buvo įkurta Topografijos dalis, kuri 1929 m. tapo Karo topografijos skyriumi prie Krašto apsaugos ministerijos.
1 : 25 000
Nuspręsta, kad Lietuvos ekonomikai ir karinėms reikmėms būtinas topografinis žemėlapis masteliu 1 : 25 000. Esamą Lietuvos teritoriją planuota aprėpti 542 žemėlapiais (su Vilniaus kraštu – 823). Iki I pasaulinio karo tokio mastelio žemėlapis jau buvo Klaipėdos kraštui. Pradžioje užsibrėžta daryti originalius žemėlapius, bet dėl lėtų tempų nuspręsta lygiagrečiai atnaujinti rusiškus žemėlapius nauju formatu. Mokantis originalios topografinės nuotraukos sudarymo, 1925 m. išleistas pirmasis, besiremiantis originalia topografine nuotrauka, Varėnos artilerijos poligono žemėlapis. Iki II pasaulinio karo pradžios iš viso spėta išleisti 19 naujų žemėlapių ir 73 atnaujintus žemėlapius – viso 92 žemėlapius, sudariusius tik šeštadalį respublikos ploto. Mėlynai brūkšniuotai pažymėti žemėlapiai, išleisti pagal originalią topografinę nuotrauką. Mėlynai apvesti lapai išleisti pasinaudojus rekognoskavimą aeronuotrauka.
Žemėlapis buvo leidžiamas 1927–1940 m. LMA Vrublevskių biblioteka 2018–2019 m. žemėlapius suskaitmenino ir susiejo su koordinačių sistema, jie pateikiami „Arcgis“ sistemoje.
1 : 100 000
Antruoju smulkesnio mastelio topografiniu žemėlapiu numatytas 1 : 100 000 mastelio žemėlapis. Jam sudaryti naudoti generalizuoti 1 : 25 000 mastelio lapai, o kur nuotrauka dar nebuvo atlikta, panaudoti vokiečių 1 : 100 000 mastelio žemėlapiai, juos taisant pagal naują aeronuotrauką ir pagrindinius kelius. Dėl to šie žemėlapiai buvo skirtingos kokybės, bet tokia darbo technologija leido iki II pasaulinio karo pradžios sudaryti 44 žemėlapius, aprėpiant 2/3 Lietuvos teritorijos nuo Baltijos jūros iki okupuotų Vilniaus krašto teritorijų. Žemėlapius braižė įvairūs autoriai. Žemėlapis buvo sudaromas naudojant įvairią prieinamą medžiagą, stengiantis išsiversti be lauko darbų. Centrinės šalies dalies ir Klaipėdos krašto žemėlapis sudarytas pasinaudojant 1 : 25 000 mastelio žemėlapiu, kitai teritorijai buvo naudojami senieji žemėlapiai, panaudojant pagrindinių kelių rekognoskavimo rezultatus ir lauko sąlygomis nedešifruotas aeronuotraukas. Žemėlapiai buvo spausdinami keturiomis spalvomis.
Žemėlapis leistas 1934–1940 m. LMA Vrublevskių biblioteka 2018–2019 m. žemėlapius suskaitmenino ir susiejo su koordinačių sistema, jie pateikiami „Arcgis“ sistemoje.
1 : 400 000
Šis žemėlapis buvo išleistas 1933 m. dviem lapais. Jis apėmė visą etnografinę Lietuvos teritoriją. Rytinė valstybės siena čia pažymėta pagal 1920 m. sutartį su Rusija, todėl apėmė ir okupuotą Vilniaus kraštą.
Bogiškė
Bogiškė – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kimbartiškės.
Hišep-ratepas
Hišep-ratepas – Elamo karalius, valdęs III tūkst. pr. m. e. antroje pusėje. Tėvas – Luh-išanas; mirus tėvui, Hišep-ratepas iš pradžių tapo Anšano karaliumi. Hišep-ratepo brolis Zinuba jam valdant buvo karaliaus vietininkas, o Sūzų valdytojas Epirmupis veikiausiai buvo Hišep-ratepo sūnus.
Lisa Kudrow
Lisa V. Kudrow (g. 1963 m. liepos 30 d.) – JAV aktorė ir scenaristė. Labiausiai žinoma dėl savo vaidmens seriale „Draugai“. 2008 m. kūrė ir vaidino internetiniame seriale „Web Therapy“. 1999 m. vedė MTV filmų apdovanojimus.
Hišep-ratepas
Drauge su Abalgamašu, Marhašio (Varahšio) karaliumi, sukilo prieš Akado valdovą Rimušą (tai įvyko netrukus po to, kai Rimušas paveldėjo sostą iš tėvo Sargono). Užėmusios Derą (dab. Badra, Irakas), 2312 m. pr. m. e. Rimušo vadovaujamos akadų pajėgos prasiskverbė į Kerchės slėnį, kur sumušė jungtines Elamo ir Marhašio pajėgas. Akadai persekiojo sąjungininkus iki Sūzų lygumos; tarp Sūzų ir Avano, prie Kabnito upės (galbūt Balarudas, Dizo intakas), kilo antrasis mūšis, jį taip pat laimėjo akadai. Hišep-ratepo likimas neaiškus.
Iš Elamo akadai išsigabeno didelį karo grobį. Nipūre ir Ūre aptiktos Rimušo dievams dedikuotos vazos: „iš Elamo grobio, kuomet jis numalšino Elamą ir Varahšį“.
Medinai (Inturkė)
Medinai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ūtos.
Istorija
1901 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
John Constable
Džonas Konsteblis (, 1776 m. birželio 11 d. − 1837 m. kovo 31 d.) – XIX a. pr. anglų tapytojas. Vienas garsiausių Anglijos peizažistų. Žymiausiu jo darbu įvardijamas peizažas „Šieno vežimas“.
Biografija
Džonas Konsteblis gimė 1776 m. birželio 11 d. Rytų Bergholte, kaime Safolko grafystėje. Jo tėvas Golding Constable buvo pasiturinčiu vietos ūkininku, malūnininku ir kukurūzų prekiautoju. Motina Ann Watts. Džonas buvo antruoju iš 6 šeimos vaikų. Būsimasis tapytojas vaikystę praleido ties Stouro upe, kurios slėnį vėliau pavaizdavo daugelyje savo peizažų. Vietovės apylinkės vėliau buvo pramintos „Konsteblio kraštu“. Jis mokėsi privačioje mokykloje Lavenheme, gramatikos − Dedheme. 1792 m. Džonas pradėjo padėti tėvui jo versle. Su daile susipažino bendraudamas su vietos dailininku mėgėju John Dunthorne. 1794 m. keliavo po Norfolką piešdamas gamtos eskizus. 1795 m. susipažino su meno žinovu George Beaumont, kuris tikriausiai galutinai pastūmėjo Konsteblį atsidėti menui. 1797 m. Edmontone jis susitiko menko talento dailininką John Cranch, kurį imitavo savo ankstyvuosiuose darbuose, ir piešėją John Thomas Smith, su kuriuo kartu trumpai piešė.
1797 m. Dž. Konsteblis sukūrė pirmuosius savo grafikos darbus. 1799 m. jis susipažino su akademiniu dailininku Joseph Farington ir tėvui leidus įstojo į Londono Karališkosios akademijos mokyklą. 1801 m. lankėsi Stafordšyre ir Derbišyre. 1802 m. pirmąkart Karališkojoje akademijoje eksponuotas Dž. Konsteblio paveikslas. 1805 m. jis kūrė altoriaus paveikslą Brantemo bažnyčioje, 1810 m. – Neilando bažnyčioje (kaimo parapijos Safolko grafystėje). 1806 m. Dž. Konsteblis keliavo po Ežerų kraštą, kur sukūrė kraštovaizdžio piešinių ir akvarelių. Šių darbų pristatymai 1807 ir 1808 m. Londone nebuvo sėkmingi. Nuo 1809 m. Džonas pradėjo susitikinėti su būsimąja žmona Maria Bicknell. 1811 m. lankėsi Solsberyje, kur susidraugavo su vietos vyskupo pusbroliu, arkdiakonu John Fisher. Dž. Konsteblio korespondencija su juo reikšmingai atskleidžia dailininko požiūrį į tapybą, jo estetines nuostatas. Vėliau Dž. Konsteblis dar kelis kartus viešėjo Solsberyje. thumb|right|260px| „Šieno vežimas“ (1821, [[Nacionalinė Londono galerija)]] Nuo 1808 m. Dž. Konsteblis nuolat eksponavo savo darbus Londono Britų institucijoje (draugija, British Institution), 1813–1814 m. – Liverpulio akademijoje, nuo 1829 m. – Birmingemo meno draugijoje, 1834–1836 – Vorčesterio institucijoje. Po tėvo mirties 1816 m. Dž. Konsteblis vedė Maria Bicknell. Jos giminė tam ilgai priešinosi dėl Džono nepakankamai tvirtos materialinės padėties. Su Maria Bicknell Džonas Konsteblis susilaukė 7 vaikų. Tiek dėl didelės šeimos, tiek dėl nelabai sėkmingų paveikslų pardavimų Konsteblis nuolat turėjo finansinių rūpesčių, jį ištikimai rėmė brolis Abramas, kuris buvo paveldėjęs tėvo verslą. Nuo 1817 m. šeima gyveno Blumsberyje, Londono rajone. 1819 m. šeima išsinuomojo namą Hempstedo kaime prie Londono, kur dailininkas sukūrė apie šimtą debesų etiudų, nutapė daug Hempstedo vaizdų. Nuo 1822 m. vėl gyveno Blumsberyje. 1827 m. Konsteblis įsigijo namą kaimo vietovėje. Žmona Maria Bicknell nebuvo stiprios sveikatos, ji mirė 1828 m. nuo tuberkuliozės.
1819 m. Dž. Konsteblis tapo Britų karališkosios akademijos asocijuotu nariu, 1829 m. – pilnateisiu nariu. 1824 m. Konsteblis eksponavo 3 paveikslus Paryžiaus Salone ir laimėjo aukso medalį už paveikslą „Šieno vežimas“. 1826 m. jį aukso medaliu apdovanojo Lilio menų draugija. 1830-32 m. David Lucas publikavo grafikos seriją „Anglijos peizažai“ pagal Konsteblio paveikslus. 1833–1836 m. Konsteblis dėstė peizažo tapybą. 1834 ir 1835 m. jis aplankė Vakarų Sasekso grafystę. Džonas Konsteblis mirė 1837 m. kovo 31 d. Blumsberyje, buvo palaidotas Šv. Jono bažnyčios kapinėse Hempstede (dabar Londono dalis). Meno istorijoje Dž. Konsteblis greta Viljamo Ternerio įvardijamas vienu garsiausių Anglijos peizažistų. Dž. Konsteblis ir V. Terneris buvo pažįstami, bet neturėjo artimesnių ryšių. Juos skyrė priešingi požiūriai į peizažo tapybą. Dž. Konsteblio kūryba stilistiškai priskiriama romantizmui. Jo įtaką patyrė Eženas Delakrua, „Barbizono mokyklos“ prancūzų peizažistai ir impresionistai. Džonas Konsteblis intensyviai tapė plenere, dirbo akvarele. Jo tapybą paveikė XVII a. olandų peizažistai, ypač Jakobas van Reisdalis, prancūzas Klodas Lorenas ir XVIII a. tėvynainis Tomas Geinsboras.
2012 m. Thyssen-Bornemisza muziejus viešo aukciono metu pardavė Džono Konsteblio paveikslą „Užtvara“ („The Lock“) už 22,4 mln. svarų sterlingų. 2013 m. paveikslą „Solsberio katedra nuo upės pakrantės“ („Salisbury Cathedral from the Water Meadows“) Londono Teito galerija įsigijo už 23,1 mln. svarų sterlingų.
Ustronės riedulynas
Ustronės riedulynas yra Aukštadvario regioniniam parke, pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone. Rieduliai čia buvo ledynų atvilkti iš Alandų salų ir pietvakarių Suomijos. Jie išsibarstę stačiame kalvos šlaite miške, kurio aukštis apie 30 m, plotas 150 m². Padavimuose jis žinomas kaip Akmenų kalnas.
2017 m. vasarą šlaitą sutvarkė skautai, nuvalė nuo riedulių samanas ir kerpes, nurinko sausas šakas. Buvo surastas akmuo su dubenėliu, galbūt senovėje naudotas apeigose.
Riedulynas randamas, keliu vykstant iki Lavariškių kaimo ir ties parko riba pasukus rodyklės „Lavariškių piliakalnis“ kryptimi, toliau pasiekus Rodomislės dvarą, žvyruotu keliu reikia važiuoti iki  Antaveršio kaime esančios rodyklės „Ustronės riedulynas“. Objektas pasiekiamas pėsčiomis.
Perevoznajos užutėkis
Perevoznajos užutėkis – nedidelis užutėkis šiaurvakarinėje Amūro įlankos (Japonijos jūra) pakrantėje (Primorės kraštas, Rusija).
Pajieslio I tvenkinys
Pajieslio I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 14 km į vakarus nuo Dotnuvos miestelio. Sudarytas užtvenkus Jieslos upelį (Šušvės intakas) 0,14 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,29 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 70,9 m. Krantai aukštoki, plačiai apaugę medžiais. Priešsroviui už 0,19 km telkšo Pajieslio II tvenkinys, pasroviui iškart prasideda Vosbučių botaninis-zoologinis draustinis. Šalia tvenkinio įsikūrusi Pajieslio gyvenvietė. Šiaurine pakrante eina kelias.
Perevoznajos užutėkis
Geografija
Užutėkis yra tarp Perevozno kyšulio (мыс Перевозный) šiaurėje ir Stenino kyšulio (мыс Стенина) pietuose. Užutėkio krantai žemi, paplūdimys siauras. Pietvakarinėje pakrantėje nuo užutėkio nerija atskirta Capličja lagūna (лагуна Цапличья), kuri siauru sąsiauriu sujungta su gretimu Narvos užutėkiu. Pietvakarinėje užutėkio pakrantėje yra ir kaimas Perevoznaja (село Перевозная).
Užutėkio plotas yra 6,0 km². Kranto linijos ilgis – 6,4 km. Didžiausias gylis – 14 m.
Užutėkio dugnas akmeningas, padengtas plonu smėlio sluoksniu. Užutėkis nuo sausio pabaigos iki vasario vidurio būna užšalęs.
Tempelio–Tatlio kometa
Tempelio–Tatlio kometa – periodinė kometa su 33 metų orbitos ciklu. Tai atitinka klasikinį Halio tipo kometos apibrėžimą (20 metų < ciklas < 200 metų). Ji buvo nepriklausomai atrasta 1865 m. gruodžio 19 d. Vilhelmo Tempelio ir 1866 m. sausio 6 d. Horaso Parnelo Tatlio.
Tai yra pagrindinis Leonidų meteorų lietaus astronominis kūnas.
Apskaičiuota, kad Tempelio–Tatlio kometos masė yra 1,2 × 1013 kg ir spindulys 1,8 km, o masės srautas 5 × 1012 kg.
Šaupelkis
Šaupelkis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Maironių.
Dmitri Mandrîcenco
Dmitrijus Mandričenka (Dmitri Mandrîcenco; g. 1997 m. gegužės 13 d.) – futbolininkas iš Moldavijos, saugas.
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo Tiraspolio „Sheriff“ jaunimo sistemoje. Rungtyniavo Moldovos, Ukrainos ir Sakatvelo klubuose.
2017 m. perėjo į FC Spicul Chișcăreni.
2021 m. persikėlė į FC Saburtalo T'bilisi (Gruzija).
2022 m. pasirašė sutartį su FK Inhulec. Nuomos pagrindais rungtyniavo Motor Lublin.
2023 m. sezonas
2023 m. liepos 22 d. tapo žinoma, kad žaidėjas atstovaus Alytaus „Dainavai“. Sutartis pasirašyta iki A lyga sezono pabaigos.
2023 m. rugpjūčio 4 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FK Sūduva. Pasirodė mačo pabaigoje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Varžovai nugalėjo alytiškius rezultatu 2-0.
Rinktinė
Atstovavo įvairaus amžiaus Moldovos jaunimo bei nacionalinei rinktinėms.
2022 m. sausio 18 d. debiutavo Moldovos rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Ugandą (2:3), kuriose įmušė įvartį.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Trinkulio tvenkinys
Trinkulio tvenkinys arba Trinkulio ežeras – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Bezdonių. Sudarytas užtvenkus Trinkulio upelį (Bezdonės intakas) 2,7 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,76 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 130 m. Krantai žemi, rytuose pelkėti. Į šiaurę yra nutįsusi 0,25 km ilgio įlanka. Šalia įsikūręs Bezdonamiškių kaimas, į rytus – Arvydų gyvenvietė. Iš šiaurės tvenkinį supa Skersabalių miškas, iš pietų – Bezdonių miškas. Apie 2015 m. tvenkinys išleistas.
Hasmonėjų karalystė
Hasmonėjų karalystė – istorinė valstybė istoriniame Palestinos regione, egzistavusi II a. pr. m. e.–I a. pr. m. e. ir valdyta Hasmonėjų dinastijos. Jos centras buvo Judėjos regionas, tačiau didžiausio išsiplėtimo laikotarpiu jos teritorija apėmė beveik visą Palestinos ir dalį Užjordanės regionų.
Pirmieji karalystės egzistavimo metai aprašyti Senajame Testamente (Makabiejų knygose). Daugiausia žinių apie šios karalystės raidą suteikia žydų istorikas Juozapas (37–100 m. e. m.) savo knygoje „Žydų karai“.
Prielaidos
Skirtingų valstybių valdomi žydai išlaikė religinę autonomiją, ir jų tarpe dvasinę valdžią turėjo aukščiausiasis kunigas. Gyventojai buvo susiskaldę į skirtingas grupuotes, kurių dalis palaikė Ptolemėjus, o kita – Seleukidus. Dar viena grupuotė apskritai priešinosi krašto helenizacijai. Helenizacijos procesas čia buvo labai stiprus, ir Jeruzalė buvo perkurta pagal graikiško miesto pavyzdį.
Nepaisant to, Seleukidai persekiojo žydus. 168 m. pr. m. e. grįždamas iš karo su Ptolemėjais, Antiochas IV nusiaubė Jeruzalės šventyklą išplėšdaas jos altorių ir brangius indus, ir surengdamas žydų skerdynes. Buvo uždrausti žydų papročiai, tokie kaip apipjaustymas ar šabato šventimas, šventųjų raštų saugojimas. Didėjanti įtampa tarp judaizmo ir helenizmo prasiveržė kaip Makabiejų sukilimas. Vadovaujami Matatijaus ir jo sūnų, žydai sukilo prieš Seleukidų valdžią naudodami partizanines technikas. Apgynę Jeruzalę jie atkūrė šventyklos altorių, ir šiuo įvykiu prasidėjo Hanukos šventimo tradicija. Makabiejai taip pat sudarė sąjungą su Romos respublika, ir galiausiai sugebėjo apsiginti nuo Seleukidų armijos. Jie sėkmingai pasinaudojo įpėdinystės krize, kilusia dėl Seleukidų sosto, dėl ko Matatijaus sūnus Jonatanas 153 m. pr. m. e. buvo paskirtas vyriausiuoju kunigu ir galėjo konsoliduoti valdžią. 145 m. pr. m. e. pasinaudodamas vėl kilusiu karu tarp Seleukidų ir Ptolemėjų, Jonatanas toliau sustiprino valdžią ir net praplėtė savo kontroliuojamas teritorijas, gaudamas dalį pietinės Samarijos ir Perėją.
Ekspansija
142 m. pr. m. e. nužudžius Jonataną, kontrolę perėmė jo brolis Simonas Thasi. Jis paskelbtas aukščiausiuoju kunigu, paėmė Seleukidų tvirtovę Akrą prie Jeruzalės, o 139 m. pr. m. e. gavo Romos respublikos pripažinimą kaip naujos valstybės valdovas (etnarchas). Tiesa, jis pripažino Seleukidų siuzerenitetą. Svarbiausias jo valstybės išplėtimas buvo prėjimas prie jūros, nes Hasmonėjai užvaldė Jafos uostą.
135 m. pr. m. e. valstybėje valdžią paėmė Simono sūnus Jonas Hirkanas. Jis toliau valdė kaip aukščiausiasis kunigas ir Seleukidų vasalas (etnarchas). Pasinaudodamas vidiniais neramumais Seleukidų imperijoje ir jų karais su Partų imperija, Jonas įgijo vis daugiau nepriklausomybės ir plėtė savo valdas. Jam valdant prie karalystės prijungta Samarija, Galilėja ir Edomo kontroliuojamos sritys pietuose. Be to, Hasmonėjų pajėgos perėjo Jordano upę ir nukariavo visą Užjordanę.
Po Jono mirties valdžią paėmė jo vyriausias sūnus Aristobulas I, kuris įkalino savo motiną ir brolius, kad galėtų netrukdomas valdyti. Jis pirmasis titulavosi karaliumi ir buvo visiškai nepriklausomas. Tačiau jam po metų mirus, išsilaisvinęs brolis Aleksandras Janai toliau stiprino valdžią. Kitapus Jordano jaunai karalystei grasino Nabatėjų karalystė, kuri nukariavo Užjordanę. 93 m. pr. m. e. Gadaros mūšyje Aleksandras pralaimėjo ir buvo priverstas atsisakyti pretenzijų šiame krašte. Nepaisant to, jam valdant Hasmonėjų karalystė kontroliavo visą Palestiną į vakarus nuo Jordano.
Nuosilpis
Jono ir Aleksandro valdymo laikais formavosi įtakinga žydų religinė partija fariziejai, kuri ragino grįžti į ortodoksinį judaizmą. Jie kritikavo tai, kad pasaulietiniai valdovai kartu išlaiko ir aukščiausiojo kunigo postą, ragino valdžių atskyrimo. Jie kirtosi su oficialiąja judaizmo srove – sadukiejais.
Po Jono mirties į valdžią atėjusi jo žmona Salomėja Aleksandra palaikė fariziejų liniją, dėl ko ši religinė sekta sparčiai stiprėjo. 67 m. pr. m. e. naujas karalius Hirkanijas II tęsė motinos pradėtą politiką, o prieš jį stojo brolis Aristobulas II, kuris susivienijo su sadukiejais. Tai vedė į pilietinį karą tarp dviejų brolių ir dviejų religinių srovių.
Šiuo karu pasinaudojo romėnai, kurie atsiuntė į pagalbą karvedį Pompėjų. Šis išsilapino Judėjoje ir pasiekė Jeruzalę. Jam padedant į valdžią buvo sugrąžintas Hirkanas II, tačiau jis prisiekė ištikimybę Romai. Taip karalystė tapo Romos protektoratu. Jai palikta valdovo institucija, tačiau vidaus politiką reguliavo romėnai. Jos teritorija buvo suskaidyta į 5 vienetus, kurių kiekvieną valdė tarybos. Jų centrai buvo Jeruzalėje, Gadaroje, Amathus, Jerihe ir Sephoryje.
40 m. pr. m. e. Romėnų valdas rytuose užpuolė Partų imperija, kuri laikinai užkariavo visą Viduržemio jūros rytinį pajūrį. Tuo pasinaudojo Aristobulo II sūnus Antigonas. Jis nušalino savo dėdę Hirkaną II nuo aukščiausiojo kunigo pareigų ir juo pasiskelbė pats.
Jo priešas Erodas tuo metu susivienijo su romėnais (Marku Antonijumi), ir kuomet romėnai išvijo partus ir atkūrė savo valdžią regione, Antigonas buvo pašalintas iš valdžios ir nužudytas. Pasodinus Erodą į Judėjos karalystės sostą, Hasmonėjų dinastijos valdžia baigėsi, ir įkurta Erodo Judėjos karalystė.
Pajieslio III tvenkinys
Pajieslio III tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 13,5 km į vakarus nuo Dotnuvos miestelio, Pajieslio gyvenvietės šiaurrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Jieslos upelį (Šušvės intakas) 1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,22 km, plotis – iki 0,07 km. Yra 3 salelės (didžiausia 0,09 ha). Altitudė 76,6 m. Krantai aukštoki, šlaitai plačiai apaugę medžiais ir krūmais. Pasroviui už 0,26 ha tvenkinuko telkšo Pajieslio II tvenkinys. Pietinėje pakrantėje įkurtos kaimo kapinės. Šiaurine pakrante eina kelias.
UEFA Europos lyga 2019–2020 m.
'''2019–2020 m. UEFA Europos lyga''' – 49-asis UEFA Europos lygos sezonas, kuris prasidėjo 2019 m. birželio 27 d. Finalo rungtynės turėjo įvykti 2020 m. gegužės 27 d. Gdansko mieste esančioje PGE arenoje, Lenkijoje.
Dėl koronaviruso pandemijos visos rungtynės buvo atidėtos. Po kurio laiko buvo nuspręsta, kad finalinis turnyras vyks Vokietijoje,Diuseldorfe (Merkur Spiel-Arena),Gelzenkirchene (Veltins-Arena) taip pat Duisburge (Schauinsland-Reisen-Arena). Finalas buvo žaidžiamas Kiolne RheinEnergieStadion'e 2020 metų rugpjūčio 21 d.
Preliminari atranka
Pirminės turnyro atrankos rungtynės buvo sužaistos 2019 m. birželio 27 d.
Pirmasis atrankos ratas
<section begin=Q1 />
Čempionų kelias
<section begin=Q2 />
<section begin=Q3 />
Gediminas Mažeika
thumb|120px|Gediminas Mažeika 2017 m. Gediminas Mažeika (g. 1978 m. kovo 24 d. Kaune) – tarptautinės kategorijos Lietuvos futbolo teisėjas.
UEFA Europos lyga 2019–2020 m.
Pagrindinis kelias
<section begin=Q3 />
Gediminas Mažeika
Tarptautinę FIFA kategoriją įgijo 2008 m. Tais pačiais metais išrinktas geriausiu A Lygos teisėju. Yra teisėjavęs tarptautinėse jaunimo komandų, Europos lygos atrankos, pasaulio ir Europos čempionatų atrankos varžybose.
UEFA Europos lyga 2019–2020 m.
Čempionų kelias
<section begin=PO />
Pagrindinis kelias
<section begin=PO />
Žalgiris prieš Honeved
--
-
FK Riteriai prieš Klasviką
---
--- -
FK Kauno Žalgiris prieš Apóllōn
- --
FK Sūduva prieš Maccabi Tel Aviv FC
-- --
--
FK Sūduva prieš Ferencvárosi TC
--
-- --
Mikatara
Mikatara  – miestelis vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje. Įsikūręs 764 km į šiaurės rytus nuo Perto, 538 km nuo Džeraldtono. Yra nedidelis oro uostas, geležinkelio atšaka iš Malevos (nebenaudojama), praeina Perto–Port Hedlando plentas. Vystoma gyvulininkystė (avių, galvijų auginimas).
2016 m. 34 % Mikataros gyventojų buvo aborigenų kilmės.
Istorija
Aborigenų vadžarių kalba pavadinimas reiškia „menkavandenė vieta“. Gyvenvietė pradėjo kurtis 1896 m., apylinkėse radus aukso. XX a. pr. Mikatarą pasiekė geležinkelis, taip pat ėjo dykumų kelias į Viluną. Aukso gavyba vykdyta iki XX a. pab.
Šaučikiai (Skuodas)
Šaučikiai – kaimas pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietvakarius nuo Mosėdžio, prie kelio ir Erlos upės.
Kazimieravas (Zarasai)
Kazimieravas – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Tilžės bažnytkaimio.
Šaučikiai (Skuodas)
thumb|left|250px|[[Erla (Bartuva)|Erlos upė tarp Šaučikių ir Palšių]]
Etimologija
Vietorvardis kilo iš asmenvardžio Šaučikis daugiskaitos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas, , , , 🇬🇸.