cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gečiai (Molėtai)
Istorija
1918 m. vykstant kovoms su bolševikais, Gečių kaime buvo trumpam įsikūręs bolševikų štabas.
Pokario metais partizanai, įtarę išdavyste, Gečių kaime nušovė buvusį Lietuvos pasienio policininką Gorelovą su žmona, kilusia iš Dzūkijos. 1950 m. Gečių kaimo krūmuose liaudies gynėjai ir milicija apsupo Mykolą Urboną-Liepą, paskutinį Padvarnių būrio partizaną. Partizanas ilgai atsišaudė, paskutinį šovinį pasiliko sau, bet ginklas neiššovė, todėl jis pateko į nelaisvę.
Gyventojai
1923 m. Gečių kaime buvo 10 ūkių 46 gyv., 1939 m. 10 ūkių 48 gyv.
Lužnicė
Lužnicė  – upė daugiausia pietų Čekijoje; Vltavos dešinysis intakas. Prasideda Austrijoje, Novohrado kalnuose, į šiaurės rytus nuo Veitros. Austrijos teritorija teka 4 km, toliau – per Čekiją šiaurės kryptimi. Ties Taboru pasuka į pietvakarius. Įteka į Vltavą netoli Tyno prie Vltavos.
Didžiausi intakai: Dračicė, Koštenikų upelis, Nežarka (dešinieji). Upė populiari tarp vandens sporto entuziastų. Prie Lužnicės įsikūrę miestai: Gmiundas (Austrija), Tršebonis, Veselai prie Lužnicės, Sobeslavas, Taboras, Bechynė (Čekija).
Daulė
Daulė  – miestas vakarų Ekvadore, Guajaso provincijoje, 44 km į šiaurę nuo Gvajakilio, prie Daulės upės. Transporto mazgas (keliai į Gvajakilį, Mantą, Kevedą). Verčiamasi žemės ūkiu (ypač ryžių auginimu). Mieste yra Viešpaties Stebukladario (El Señor de los Milagros) bažnyčia.
Kvadratinis kilometras
Kvadratinis kilometras (km²) – ploto mato vienetas, priimtas naudoti SI sistemos, lygus 1 000 000 kvadratinių metrų.
1 km² taip pat yra lygus:
Quadratmeter
Geležių Antakalniai
Geležių Antakalniai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Sudervės, prie kelio Geležių Antakalniai – Vaigeliškės. Įsikūręs abipus Vaigalės. Šiaurėje ir vakaruose plyti Dūkštų miškas, yra Neries regioninis parkas. Kaimo vakaruose 2011 metais pastatyta šv. Marijos koplyčia. Netoli kaimo tebestovi sovietmečio bunkeris. Pietrytinėje kaimo dalyje išlikusios XIX–XX amžiaus neveikiančios kapinaitės.
Istorija
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Sovietmečiu taipat buvo mokykla ir parduotuvėlė.
Obligacija
thumb|180px|[[Nonvaleur obligacija]] Obligacija – skolos vertybinis popierius, patvirtinantis jo turėtojo teisę gauti iš obligaciją išleidusio asmens joje nustatytais terminais nominalią obligacijos vertę (išmokama išperkant obligaciją), metines palūkanas ar kitokį ekvivalentą arba turtines teises (obligacijos išleidžiamos nematerialia forma, o nuosavybės teisė į jas įrodoma įrašais asmeninėse vertybinių popierių sąskaitose).
Obligacijas gali leisti vyriausybės, bendrovės ar savivaldybės. Obligacijų išleidimas yra būdas pasiskolinti lėšų, todėl obligacijos dar vadinamos skolos vertybiniais popieriais. Lietuvoje obligacijų yra išleidusi Vyriausybė, įvairios bendrovės ir bankai. Savivaldybės obligacijų nėra išleidusios. Obligacijos yra viena saugiausių investavimo formų, tačiau teikiančių nedidelę grąžą.
Visos šios ypatybės svarbios vertinant investicijų į obligacijas riziką ir patrauklumą. Įmonės obligacijų pirkėjas tampa jos kreditoriumi, o ne bendrasavininkiu, kokiu galėtų tapti nusipirkęs bendrovės akcijų. Tačiau tokio kreditoriaus teisės neapsaugotos jokiu kitu būdu (draudimu, turto įkeitimu ar pan.), o tik obligacijas išleidžiančio asmens, vadinamo emitentu, pažadu grąžinti lėšas – išpirkti obligacijas.
Obligacijų bruožai
Pagrindinės obligacijų ypatybės yra:
Vyriausybės obligacija
Vyriausybės obligacija – valstybės skolos vertybiniai popieriai, valstybės prisiimtas įsipareigojimas iš anksto sutartu terminu išpirkti obligaciją bei sumokėti nustatytas palūkanas. Laikoma, kad valstybės išleidžiamos obligacijos yra saugesnės ar net visiškai saugios, nes valstybė visada vykdo savo įsipareigojimus – t. y. laiku išperka obligacijas ir sumoka palūkanas. Tik išimtiniais atvejais dėl perversmų ar kataklizmų valstybės obligacijų išpirkimas gali būti atidėtas. Kaip tik dėl to, kad valstybės obligacijos laikomos saugiomis, už jas paprastai mokamos mažesnės palūkanos nei už įmonių obligacijas. Dėl šios priežasties valstybinės obligacijos dažnai būna ne tokios pelningos. Kita vertus, valstybinių obligacijų pelningumas priklauso nuo obligacijų rizikos (vyriausybės, valiutos, infliacijos). Vyriausybės dažniausiai išleidžia ilgalaikes obligacijų emisijas nuo 1 iki 30 metų, rečiau skolinasi lėšas iki vienerių metų terminui. Beveik visų pasaulio valstybių vyriausybės leidžia obligacijas siekdamos pritraukti kapitalą.
Savivaldybės obligacija
Pagrindiniai skirtumai, skiriantys savivaldybių obligacijas nuo kitų ūkio subjektų obligacijų yra šie:
Bendrovių obligacijos
Bendrovių obligacijos – tai įmonių išleisti skolos vertybiniai popieriai, už kurių išpirkimą įmonės atsako visu savo turtu. Šie vertybiniai popieriai išleidžiami iki 30 metų laikotarpiu. Palūkanos už bendrovių obligacijas paprastai yra didesnės nei už Vyriausybės vertybinius popierius. Privačių kompanijų obligacijos laikomos rizikingesnėmis už valstybines obligacijas, tačiau rizika priklauso nuo konkrečios kompanijos. Privačių kompanijų obligacijų reitingai ir kaina daug labiau svyruoja nei valstybinių obligacijų, kadangi kompanijų finansinė padėtis nėra tokia stabili kaip vyriausybių.
Esminiai bendrovių obligacijų bruožai:
Obligacijų porūšiai
Obligacijos pagal apdraudimą skirstomos:
Obligacijos pagal pajamų būdą skirstomos:
Obligacijos pagal terminą skirstomos:
Obligacijos vertė
Obligacijos vertė rinkoje priklauso nuo tuo metu rinkos pageidaujamos palūkanų normos. Palūkanų normai augant, obligacijos vertė krenta, palūkanų normai mažėjant – obligacijų vertė kyla.
Nominali vertė – kaina, užrašyta ant obligacijos.
Tikroji vertė – kaina, kuri turėtų patikimai atspindėti rinkos kainą.
Rinkos vertė – kaina, kurią moka investuotojas.
Rinkos vertė apskaičiuojama pagal formulę:
, kur:
I – mokėjimas pagal kuponą (kiek pinigų bus išmokėta už periodą (pvz – ketvirtį))
MV – nominali vertė
k_d – diskonto norma
n – mokėjimo periodų skaičius
– Present Value Interest Factor of Annuity – periodinio mokėjimo perskaičiavimas į dabartinę vertę koeficientas
– Present Value Interest Factor – Esamosios vertės perskaičiavimo koeficientas
Skaičiavimo pavyzdys:
Išleista 1000 lt nominalo 3 metų trukmės obligacija. Metinė palūkanų norma – 24 %. Mokėjimai vykdomi kas ketvirtį. Pageidautina palūkanų norma rinkoje – 24 %.
– vienos ketvirtinės išmokos dydis
k_d = 24\% diskonto norma (iš panašių investicijų rinkose tinkimasi pelno norma)
n = 12 mokėjimo periodų skaičius
– Present Value Interest Factor of Annuity – Dabartinė (rinkos) periodinių mokėjimų vertė
Kadangi obligacija duoda tokią pačia pelno normą, kaip ir kitos investicijos šioje rinkoje, kaina nepakitus.
2005 m. spalio 29 d. Delio sprogimai
Indijos sostinės Delio sprogimai, įvykę 2005 m. spalio 29 d., buvo trijų bombų griaudėjimai miesto prekybos rajonuose ir turgavietėse, nusinešę 59 gyvybes ir apie 200 žmonių sužeidę. Tuo metu tuose rajonuose žmonių susirinko daugybė, nes buvo apsipirkinėjama prieš kitą savaitė turėjusią vykti hinduistų (Žibintų (Divalio) šventė) ir musulmonų (Ramadano pabaiga) šventes.
Nukentėjusiųjų ir nuostolių skaičiumi, tai tapo antru pagal dydį teroristiniu išpuoliu Indijos istorijoje. Sprogimus suorganizavo Islamic Inquilab Mahaz – karinė grupuotė, kovojanti su Indijos kariuomene Kašmyre.
Valjegrandė
Valjegrandė, pilnai – Chesus i Montes Klaros de los Kabaljeros del Valjegrandė (Jesús y Montes Claros de los Caballeros del Vallegrande) – miestas Bolivijoje, Santa Kruso departamento vakaruose, Andų pašlaitėje, 2030 m aukštyje. Provincijos centras. 16,8 tūkst. gyventojų (2005 m.). Svarbus žemdirbystės centras. Miestas išsaugojęs tradicinę kolonijinę architektūrą.
Mis Pasaulis 2007
Mis Pasaulis 2007 – 57 konkurso Mis Pasaulis ceremonija vykusi Kinijoje. Konkurso nugalėtoja tapo Zhang Zilin iš Kinijos. Ceremonijoje buvo atsisakytas suskirstymas regionais renkant pusfinalininkes.
Pisuerga
Pisuerga − upė šiaurinėje Ispanijoje, antras pagal dydį Duero intakas.
Prasidėda pietiniuose Kantabrijos kalnų šlaituose (Palensijos provincijoje, Kastilijos ir Leono autonominėje srityje) ir teka į pietus į Duero upę iš karto už Valjadolido miesto. Jos ilgis − apie 270 km.
Nuo 1950 metų upės vandens lygis yra labai pastovus ištisus metus dėl didžiulės Agilar de Kampoo užtvankos, kuri surenka visą vandenį iš lietingų aukštutinių upės slėnių. Vanduo naudojamas dirbamų žemių, esančių prie Pisuergo upės šiaurinėje Kastilios lygumoje, irigacijai.
Katorga
thumb|240px|right|Darbas [[Sachalinas|Sachalino katorgoje, 1903 m.]] Katorga (, 'verčiu, spiriu') – už nusikaltimus skiriami sunkūs priverčiamieji darbai, paprastai išsiunčiant toli nuo tėvynės; sunkiausia laisvės atėmimo forma. Taip pat tai yra tų priverčiamųjų darbų atlikimo vieta.
Istorija
Katorga žinoma nuo Senovės Romos laikų: ši darbo forma plačiai naudota tiesiant garsiuosius vandentiekius. Viduramžiais katorga buvo paplitusi tarp visų romanų tautų, naudojant ją galerose (, 'galera') – irkliniuose laivuose, kur buvo reikalinga ypač daug sunkaus fizinio darbo. XVII a. katorga pradėjo plisti carinėje Rusijoje, pradėjus kolonizuoti Sibirą. Petro I valdymo laikotarpiu mirties bausmę nuteistiesiems myriop pakeisdavo išsiuntimu į katorgą iki gyvos galvos. Žlugus Rusijos imperijai, katorgos bausmė buvo panaikinta 1917 m.
Paplitimas
TSRS katorga kaip bausmės rūšis buvo atnaujinta 1943 m. balandžio 19 d., kai TSRS Aukščiausiosios tarybos prezidiumas išleido įsaką „Dėl bausmių vokiečių fašistų niekšams, kaltiems už tarybinių civilių žmonių ir raudonarmiečių  belaisvių žudynes ir kankinimus, šnipams, tėvynės išdavikams ir jų pakalikams iš  tarybinių piliečių tarpo“ (О мерах наказания для немецко-фашистских злодеев, виновных в убийствах и истязаниях советского гражданского населения и пленных красноармейцев, для шпионов, изменников родины из числа советских граждан и для их пособников).
Katorgos darbai teisiškai tebėra išlikę kai kuriose Pietų Amerikos, Afrikos ir Azijos šalyse: Argentinoje, Egipte, Zambijoje, Indijoje, Irake, Šiaurės Korėjoje, Senegale, Turkijoje. Anglijoje katorga formaliai panaikinta 1948 m., Vakarų Vokietijoje, JAV – 1970 m.
Gradas (Italija)
Gradas (it. Grado) – miestas Italijoje, Goricijos provincijoje.
Harry S. Truman
Haris Trumenas (, 1884 m. gegužės 8 d. – 1972 m. gruodžio 26 d.) – trisdešimt trečiasis JAV prezidentas 1945–1953 m.
Biografija
Trumenas gimė Misūrio valstijoje, kurioje didžiąją vaikystės dalį praleido šeimos fermoje. Paskutiniaisiais Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo mūšyje Prancūzijoje, atlikdamas artilerijos vado pareigas. Po karo trumpą laiką buvo Kansas Sičio galanterijos savininkas, tačiau šiam verslui sužlugus, su Tomo Pendergesto pagalba prisijungė prie demokratų partijos. 1922 m. buvo išrinktas Kansas Sičio apygardos teisėju ir 1926 m. buvo paaukštintas į pirmininkaujančio teisėjo postą. Nuo 1935 iki 1945 m. dirbo JAV senate, šiuo metu lyderiavo jo komitetui, kuris padėjo atskleisti gynybos gamybos apgaulę. 1944 m. išrinkus Teodorą Ruzveltą prezidentu, Trumenas ėjo viceprezidento pareigas, tačiau Ruzveltui mirus vos už kelių mėnesių tapo prezidentu. Per savo kadenciją galutinai įkūrė Jungtines Tautas, padėjo sutvarkyti Nacistinės Vokietijos pasidavimą, įsakė atominės bombos numetimus ant Hirošimos ir Nagasakio, palaikė Maršalo plano įgyvendinimą, įkūrė Centrinę Žvalgybos Agentūrą (ČŽV) bei vadovavo JAV karių išsiuntimui į Pietų Korėją. Vienas žymiausių jo darbų - 1947 m. Trumeno doktrina, žyminti JAV izoliacionizmo pabaigą. 1948 m. įveikė Tomą Diujį prezidento rinkimuose ir ėjo šias pareigas iki 1953 m. kada buvo pakeistas Dvaito Eizenhauerio. Nors po prezidentinio posto palikimo buvo vienas mažiausiai populiarių JAV prezidentų, su laiku buvo rečiau kritikuojamas ir 2009 m. apklausoje buvo išrinktas penktu geriausiu JAV prezidentu.
Graikijos moterų rankinio rinktinė
Graikijos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Graikijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Graikijos rankinio federacija.
Harry S. Truman
Biografija
Palikęs prezidento postą, Trumanas grįžo į Misūrio valstiją, gyventi Wallace namuose, kuriuos jis ir žmona Bess dalijosi su Trumeno motina. 1955 ir 1956 m. išleido dviejų tomų memuarus, kurie sulaukė komercinio ir kritinio pripažinimo. Dirbo siekdamas finansuoti savo prezidencinę biblioteką, kurią pagal prezidentinę tradiciją vėliau paaukojo federalinei vyriausybei. Lankėsi universitetuose ir skaitė paskaitas Jeilio ir Kanisijaus universitetuose.
Kim Yong-Sik
(1910 m. liepos 25 d. – 1985 m. kovo 8 d.) – buvęs futbolininkas, rungtyniavęs Japonijoje ir Pietų Korėjoje.
Harry S. Truman
Biografija
Trumenas kritikavo pilietinių teisių judėjimą, nepaisant jo palaikančios pozicijos pilietinių teisių atžvilgiu, kai buvo prezidentas. Septinto dešimtmečio eigoje kritikavo Martiną Liuterį Kingą bei tarprasines vedybas.
Nuo 1964 m. Hario Trumeno fizinė būklė suprastėjo ir 1972 m. mirė nuo Pneumonijos.
Monako vėliava
thumb|220px|[[Vaizdas:FIAV 110110.svg|23px Proporcijos: 4:5]] Monako vėliava – stačiakampio formos audeklas padalintas į dvi vienodo aukščio horizontalias juostas: viršutinė – raudona, apatinė – balta.
Čalatenango departamentas
Čalatenango departamentas  – departamentas Salvadoro šiaurėje, prie Hondūro sienos. Administracinis centras – Čalatenangas.
Kim Yong-Sik
Karjera
Japonijos rinktinėje žaidė 1936–1940 m., su ja dalyvavo 1936 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Čalatenango departamentas
Savivaldybės
Departamentas padalintas į 33 savivaldybes.
Beržuona
Beržuona – upė Lietuvoje, Anykščių rajone; Šventosios kairysis intakas. Prasideda netoli Knebių, prateka pro Juodbalos karjerą. Teka į rytus pro Ramuldavos miškus. Įteka į Šventąją 102,1 km nuo Šventosios žiočių. miniatiūra|200px|left|Upėvardis prie Ramaškonių
Prie upės išsibarstę kaimai: Pavarės IV, Beržoniškis, Ramaškonys.
Upėvardis kilo nuo augalo pavadinimo beržas.
Monako vėliava
Istorija
Monako kunigaikštystės raudonai baltos vėliavos žinomos nuo 1339 m. Tokį spalvinį derinį naudojo Grimaldžių giminė. XIV-XVIII a. vėliava buvo sudaryta iš raudonų ir baltų rombų arba baltame fone įkomponuotas herbas. XVIII a. pab. Monakas buvo prijungtas prie Prancūzijos. 1814 m. kunigaikštystė atgavo nepriklausomybę. Tuo metu ir atsirado dabartinė vėliava.
Galutinai tokia vėliava įteisinta 1881 m. balandžio 4 d.
Spalvos
Pantone spalvų sistemoje: Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 210, 16, 52.
Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
Angliški pusryčiai
thumb|250px|Angliškų pusryčių variantas: bulvės, šoninė, dešrelės, pupelės, grybai, pomidoras Angliški pusryčiai  – tipinis tradicinis maisto kompleksas, paprastai patiekiamas per pusryčius, paplitęs britų virtuvėje ir kai kuriose kitose Vakarietiškose virtuvėse. Jis sudaro dabartinės tarptautinės virtuvės dalį, neretai patiekiamas viešbučiuose kaip pusryčių meniu.
Skirtingose šalyse jis gali būti vadinamas skirtingai: britiški pusryčiai (Vokietijoje) škotiški pusryčiai, airiški pusryčiai (Ispanijoje), velsietiški pusryčiai, Ulsterio kepsnys, šoninė su kiaušiniais ir pan.
Sudėtis
Tipiški angliški pusryčiai susideda iš šių pagrindinių komponentų:
Regioniniai variantai
Anglijoje dažniausiai patiekiama šoninė, pomidoras, kiaušinis, duona ir dešrelės. Kartais patiekiamos nuo vakarykščio maisto likusios keptos daržovės ar daržovių košė.
Airijoje standartinis meniu dažnai papildomas kraujine dešra ar baltuoju pudingu. Čia pusryčiai dažnai žinomi tiesiog kaip fry, t. y. kepsnys.
Šiaurės Airijoje vietos variantas žinomas kaip Ulsterio kepsnys (Ulster Fry). Prie jo dažniausiai patiekiama plokščios formos sodos duona, apkepta kiaulių taukuose.
Desayuno completo Full breakfast
Mikailaičiai
Mikailaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 0,3 km nuo kelio, 7 km į rytus nuo Šiaulių, 3,5 km į šiaurę nuo Kairių.
Kolatina
Kolatina  – miestas pietryčių Brazilijoje, Espirito Santo valstijoje, 127 km į šiaurės vakarus nuo Vitorijos, abipus Dosės upės. Per miestą eina Vitorijos–Belo Horizontės geležinkelis. Tekstilės ir siuvimo, medienos apdirbimo, avalynės, maisto pramonė. Tradiciniai amatai (dirbiniai iš gipso, molio). Prekybinis žemės ūkio regiono, kuriame auginama kava, centras.
Istorija
Vietovės kolonizacija pradėta nuo XIX a. vid., bet gyvenvietė susikūrė tik XX a. Miesto teisės Kolatinai suteiktos 1921 m.
Enskiškiai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Enskiškių kaimo bendruomenė 1933 m. Įkurti 1516 m. Ankstesnis pavadinimas Eglenick, Egelnicken. Istoriniai pavadinimų rašybos variantai: Hensckischcken, Henschkischcken, Hennkischken. Po 1709–1711 m. maro į Enskiškius atsikėlė vokiečių kolonistų iš Nasau kunigaikštystės. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su vėjo malūnu, aliejaus spaudykla ir 37 ugniakurais, 1821 m. – mišrusis kaimas su vėjo malūnu ir 184 gyventojais. 1854 m. Enskiškiuose buvo vėjo malūnas, 49 gyvenamieji pastatai ir 365 gyventojai, Mažuosiuose Enskiškiuose – 1 gyvenamasis pastatas ir 16 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių, Grumbkaukaičių domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Enskiškių valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai.
Enskiškiuose buvo mokykla, paštas, svečių namai, valsčiaus įstaigos, vėjo malūnas. XIX a. pab. ar XX a. pr. kaime susiformavo du dvarai. Tarpukariu Enskiškių centrinėje dalyje abipus Pilkalnio–Gumbinės vieškelio buvo keliolika gatvinio kaimo sodybų, kaimo rytuose buvo Mažieji Enskiškiai su keliolika nedidelių vienkiemių. Atskiri vienkiemiai stovėjo ir kitose kaimo dalyse. Į šiaurę nuo kaimo centro buvo pelkėta įduba, kurioje kastos durpės, vakaruose ir rytuose – nedideli karjerai. Enskiškiuose atrastas senojo geležies amžiaus kapinynas.
1944 m. rudenį, artėjant frontui, gyventojai evakuoti į Vokietijos gilumą, vietinių gyventojų nebeliko. Po Antrojo pasaulinio karo atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. Pastaruoju metu gyvenvietėje apgyvendinami iš kitų buvusios TSRS respublikų atvykę persikėlėliai.
Kaimo pavadinimas pavardinės kilmės, iš Enskis arba Enskys. Enskio pavardę mini Kristijonas Donelaitis „Metuose”. Enskiškiai minimi Jono Basanavičiaus tautosakos rinkinyje „Iš gyvenimo vėlių bei velnių”.
Prancūzijos kantonai
Prancūzijos kantonai yra Prancūzijos administracinio suskirstymo smulkesnis administracinis vienetas, nei departamentai ir apskritys. Prancūzijoje kantonai dar suskirstomi į komunas.
Prancūzijoje kantonai vaidina svarbu vaidmenį tam tikrais organizacinių vienetų aspektais, teikiant viešąsias paslaugas ir teisingumo administravime. Be to dabar kantonų pagrindinis tikslas yra atstovauti kiekvieno kantono rinkėjams atstovaujamojoje asamblėjoje (Generalinėje taryboje). Dėl šios priežasties tokie rinkimai į Generalinę tarybą Prancūzijoje žinomo kaip „kantonų rinkimų“.
Šiuo metu yra 4032 kantonai Prancūzijoje. Dauguma jų sudaro kelios komunos (mažiausias administracinis padalinys Prancūzijoje), nors didesnę komuną gali sudaryti ir keletą kantonų. Skirstant į kantonus, jie yra sudaromi atsižvelgiant į gyventojų skaičių. Todėl visuose kantonuose gyventojų skaičius yra apytiksliai lygus, skirtingai nuo komunų, kuriose yra gyventojų skaičius yra skirtingo dydžio nuo daugiau kaip du milijonai gyventojų Paryžiuje iki vieno asmens Rochefourchat.
Kantono pagrindinis vaidmuo yra departamentų rinkimuose. Kiekvienas kantonas kelia asmenį, kuris juos atstovautu atstovaujamojoje asamblėjoje ( – Generalinėje taryboje).
Rudolf Otto
Rudolfas Otas (Rudolf Otto; 1869 m. rugsėjo 25 d. – 1937 m. kovo 6 d.) – vokiečių liuteronų teologas, lyginamosios religijotyros specialistas.
Gimė Painės miestelyje netoli Hanoverio. Lankė Hildesheimo gimnaziją, studijavo Erlangeno ir Getingeno universitetuose, parašė disertaciją apie Martino Liuterio Šventosios Dvasios sampratą, habilitaciją apgynė apie Kantą. 1910 m. tapo Geseno universiteto garbės daktaru, 1915 m. – Vroclavo universiteto profesoriumi (iki tol buvo nepaprastuoju profesoriumi), 1917 m. – Marburgo universiteto dieviškosios mokyklos profesoriumi. Ten dirbo iki gyvenimo pabaigos. Nukrito nuo 20 m aukščio bokšto (kiti mano, kad tai buvo bandymas nusižudyti), bet liko gyvas. Nuo 1929 m. nebedirbo. Mirė nuo pneumonijos, palaidotas Marburgo kapinėse.
Rudolfą Otą išgarsino jo 1917 m. parašytas veikalas – „Šventybės idėja“. Otas priešingai nei dauguma kitų to meto religijų žinovų atmetė racionalųjį religijos pažinimo kelią ir ją nagrinėjo iš iracionalaus pažinimo pusės. Oto požiūriu – dievybė tai ne idėja, abstrakcija, moralinė alegorija, o baisi galybė, pasireiškianti per Dievo „rūstį“. Šventybė žmogų užburia, priverčia jausti baimę, siaubą, pagarbą dėl jos gniuždančio pranašumo, galybės visiškos pilnatvės, paslaptingumo (mysterium), žavesio (fascinans) tuo pat metu. Otas šiuos iracionalius pojūčius įvardijo numinoziniais.
Rudolfo Oto idėjos padarė didelę įtaką XX a. pr. filosofams, teologams. Otu rėmėsi Paul Tillich, Mircea Eliade, C. S. Lewis ir kt.
Miškininkystė (žurnalas)
„Miškininkystė“ – Lietuvos miškų instituto ir Aleksandro Stulginskio universiteto mokslinis žurnalas, leidžiamas Kaune nuo 1989 m.
Žurnalas
Leidžiamas du kartus per metus. Įkurtas vietoj tęstinio leidinio „Lietuvos miškų ūkio mokslinio tyrimo instituto darbai“, ėjusio 1956–1988 m. 1989–1993 m. ėjo pavadinimu „Miškų ūkis“.
Žurnale spausdinami straipsniai miškotyros, miško ekologijos, genetikos, miškų atkūrimo, miško tipologijos, dirvotyros, hidrologijos, miškų ūkio ekonomikos, miškų apsaugos, entomologijos ir medžioklėtyros klausimais lietuvių, rusų ir anglų kalbomis. Tiražas 500 egzempliorių.
Vytautas Degutis
thumb|200px| thumb|200px| thumb|200px| thumb|200px| thumb|200px| Vytautas Degutis (g. 1938 m. gruodžio 15 d. Pašlavantyje, Šilavoto valsčius) – Lietuvos pedagogas, kraštotyrininkas.
Biografija
1948–1956 m. mokėsi Maldabūdžio, Šilavoto, Kuišių ir Plutiškių mokyklose. 1958 m. baigė Kapsuko (dabartinę Marijampolės) pedagoginę mokyklą ir pradėjo dirbti Naujosios Ūtos septynmetėje mokykloje kūno kultūros, dailės, muzikos ir techninių darbų mokytoju. Dirbdamas šioje mokykloje 1965–1970 m. neakivaizdiniu būdu mokėsi Lietuvos valstybiniame kūno kultūros institute – įsigijo kūno kultūros trenerio specialybę.
Darbas
Dirbdamas Naujosios Ūtos mokykloje vadovavo mokyklos sporto, turizmo, kraštotyros, internacionalistų, orientacininkų, jaunųjų fotografų būreliams, vaikų chorui.
Jo vadovaujami mokyklos sportininkai buvo nuolatiniais rajoninių rudens ir pavasario krosų, estafetinių bėgimų Prienų gatvėmis, spartakiadų, slidinėjimo, tinklinio, šachmatų varžybų prizininkais. Mokyklos šaškininkai bei lengvaatlečiai keletą kartų buvo pasiekę respublikinių varžybų finalus ir buvo pasipuošę Respublikos čempionų ir vicečempionų medaliais 1972 m. Kaune, 1976 m. Panevėžyje, 1980 m. Alytuje, 1982 m. Vilniuje (apie tai byloja virš 70 diplomų ir garbės raštų).
Nuo 1959 m. vadovavo mokyklos turistams ir kraštotyrininkams – organizuodavo ekspedicijas krašto istorinei medžiagai rinkti Šilavoto ir Naujosios Ūtos apylinkėse. Buvo įkūręs visuomeninį kraštotyros muziejų, kurį papildė Prienų rajono įmonių gaminamos produkcijos pavyzdžiais ir foto nuotraukomis. Jo vadovaujamas muziejus buvo paruoštas įgyti Prienų rajono muziejaus statusą. Buvo aktyvus respublikinių turizmo ir kraštotyros ekspedicijų dalyvis Ignalinoje, Kuktiškėse, Mosėdyje.
Visuomeninė veikla
Greta darbo mokykloje teko dirbti ir antraeilėse ir visuomeninėse pareigose Prienų pionierių namuose, Prienų antroje vidurinėje ir Kunigiškių ir Tartupio aštuonmetėse mokyklose, vadovauti sporto kolektyvams, turistų, fotografų būreliams.
Visus 33 darbo mokykloje metus mokytojas dirbo su Naujosios Ūtos ir aplinkinių kaimų jaunimo sporto entuziastais: tinklininkais, lengvaatlečiais, slidininkais, svarsčių kilnotojais, virvės traukėjais, stalo teniso, šaškių, šachmatų žaidėjais ir turistais. Tarybinio ūkio, o vėliau kolūkio sportininkai sėkmingai dalyvaudavo Prienų rajono sporto kolektyvų varžybose, iškovodami pereinamąsias taures ir medalius.
Nuo pirmųjų darbo mokykloje dienų įsijungė į jaunimo kultūrinį gyvenimą. Tuo metu Naujoje Ūtoje kultūros namų nebuvo, mokyklos patalpose organizuodavo vakaruškas (jose grojo akordeonu arba bajanu). Su pagalbininkais Justinu Urbonu ir Laimute Sakalauskaite subūrė dainininkų ansamblius, kurie dainuodavo išvykose į kitus rajonus.
Naujai įkurtuose kultūros namuose, kuriuose nuo 1967 m. pradėjo dirbti jo žmona Angelė Degutienė, vadovavo vyrų ir moterų vokaliniams ansamliams, dramos rateliui. Pasitelkę į pagalbą Kauno dramos teatrą (skolinosi perukus, grimą, drabužius), padedant tuo metu Lietuvos radijuje ir televizijoje dirbusiai Baliutavičiūtei (davė spektaklio garsinį įrašą), paruošė spektaklį „Tadas Blinda“.
Vytautas Degutis buvo nuolatiniu scenarijų, agitmeninių brigadų tekstų autoriumi ir pagalbininku, muzikantu, stendų, reklamų apipavidalintoju Naujosios Ūtos kolūkio, mokyklos renginiuose.
Aktyviai dalyvavo Prienų rajono švietimo darbuotojų gyvenime – respublikiniuose turistų sąskrydžiuose, rajono mokytojų chore.
Dabartis
Nuo 1994 m. dirba pardavėju, savo dukros Dainos įkurtoje įmonėje. Laisvomis akimirkomis sistemina daiktinę ir dokumentinę kraštotyrinę medžiagą Naujosios Ūtos istorijai rašyti, aplinkos gyvenimą fiksuoja foto nuotraukose. Užsiima kūrybine veikla – kuria dainoms tekstus, muziką, iliustracijas, užsiima medžio drožyba, savais stogastulpiais puošia Naujosios Ūtos gyvenvietę, Skersabalio k. partizanų kapus, savo gimto kaimo Pašlavančio piliakalnį Šilavoto seniūnijoje.
Šeima
Žmona Angelė – kūno kultūros mokytoja Naujosios Ūtos pagrindinėje mokykloje, Naujosios Ūtos kaimo bendruomenės pirmininkė. Duktė Svajonė Degutytė-Pledienė – dailės mokytoja metodininkė Alytaus Volungės vid. mokykloje. Duktė Daina Degutytė-Kandrotienė – mokytoja, socialinė pedagogė Naujosios Ūtos pagrindinėje mokykloje, Naujosios Ūtos seniūnaitė.
Jonaukos piliakalnis
Jonaukos piliakalnis, Lukošiūnai – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Balčių miške, Tauragnų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Spitrėnai – Minčia Lukošiūnų sankryžoje pasukus į kairę pietvakarių kryptimi Tauragnų link, už 300 m – yra keliui pakilus į kalniuką, dešinėje šiaurės vakaruose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 35x8 m dydžio, iki 1 m iškilusiu viduriu. Šlaitai nuolaidūs, 6 m aukščio, vakarinis šlaitas statesnis, 9,5 m aukščio, leidžiasi į nedidelę pelkę.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs mišriu mišku.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Žyneliai
Žyneliai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės dalyje, šiaurės vakarinėje 2 km į šiaurės rytus nuo Laukžemės.
Etimologija
Vardo kilmė aiškinama dvejopai. Pasak vienų, senovėje čia gyvenę pagonių žyniai. Pasak kitų, kaimui vardą davusi pirmoji kaime apsigyvenusi naujakurių Žynelių šeima.
Geografija
Kaimo žemės plyti lygumoje. Rytiniu pakraščiu teka Kulšė, į kurią įteka kairysis intakas Kiaupiškė. Šiaurėje ribojasi ur Benaičiais, vakaruose – Sūdėnais, pietuose – Pelėkiais. Rytuose už Kiaupiškės ir Kulšės upelių prasideda Maloniškių ir Auksūžio žemės. Per kaimą praeina kelias, jungiantis kelius Darbėnai–Skuodas ir Laukžemė–Senoji Įpiltis. Kaime stovi keletas vėjo elektros jėgainių.
Istorija
Žyneliai atsirado XVIII a. Laukžemės dvarui priklausančių Sūdėnų kaimo žemių rytinėje dalyje. Nuo Sūdėnų atsiskyrė ir savarankišku kaimu tapo XIX a., kai jų žemę įsigijo ir prie Senosios Įpilties palivarko valdų prisijungė grafai Pliateriai. Panaikinus baudžiavą, Pliateriai Žyneliuose įkūrė palivarką, kuriam 1870 m. priklausė 42 prievolininkai.
1912 m. kilus gaisrui sudegė 4 ūkininkų sodybos. Darbėnų valsčiaus sueiga nutarė skirti padegėliams pašalpą, įpareigodama kiekvieną valsčiaus ūkininką nuo dešimtinės žemės sumokėti po 10 kapeikų.
1923 m. kaime buvo 14 ūkių. Vykdant Lietuvos žemės reformą, palivarkas buvo išparceliuotas, o žemė 1927 m. prijungta prie Žynelių kaimo ir išdalinta ūkininkams.
Kultūros paveldo objektų kaime nėra. Rytiniame pakraštyje prie Kiaupiškės upelio stūkso pora stambių akmenų, išverstų iš upelio slėnio melioracijos darbų metu.
Šūnjata
Šūnjata, , , , ), Vakarų kalbose paprastai verčiama kaip tuštuma, niekuma, – viena pagrindinių budizmo mokymo sąvokų, reiškianti, kad bet kokia individuali tikrovė neturi jokios absoliučios būties. Tiesioginis šūnjatos išgyvenimas laiduoja individo išsilaisvinimą iš būties rato (samsaros) ir visišką atbudimą.
Nors ne budistų ši doktrina plačiai suvokiama kaip nihilistiška, ji yra epistemologinėmis ir fenomenologinėmis įžvalgomis grįsta svarbi metafizinė teizmo kritika, būdinga išimtinai vien budizmui. Bet čia reikia pabrėžti, kad ji neveda į ateizmą.
Šūnjatos sąvoka žymi, kad asmens gyvenimo kelyje niekas neturi jokio (visa yra tuščia nuo) absoliutaus tapatumo, nekintamumo arba pastovumo, nusistovėjusio „aš“. Taip yra todėl, kad visa yra tarpusavyje susiję ir abipusiai sąlygota ir kad joks reiškinys nėra pakankamas pats savyje arba nuo nieko nepriklausomas. Visa kas yra nuolatinės tėkmės būsenos, kurioje energija ir informacija nepaliaudamos srūva gamtoje, kurdamos ją ir taip besitransformuodamos.
Mokymas apie šūnjatą niekada nereiškė jokio nihilizmo. Iš tiesų Buda mokė, kad toks požiūris ar tikėjimas, kurį dabar vadiname nihilizmu, yra visiškai klaidingas. Nereikia pasiduoti mūsų priimtai žodžio „tuštuma“ reikšmei, tarsi rodančiai, kad „tuštumoje“ nėra jokios dvasinės prasmės, kad joje yra tik kažkokio asmeninio susvetimėjimo galimybė. Budizme tiesioginis visų reiškinių tuštumos išgyvenimas laiduoja galimybę išsilaisvinti iš nevaldomų atgimimų rato kylančių pavidalų ribotumo.
Šūnjatos tuštumą mokiniams mokytojai dažnai aiškina kaip erdvę arba kaip giedrą dangų, kuriame kažkas vis atsiranda mūsų suvokimui ir išnyksta; todėl galima sakyti, kad šūnjata, niekuma, yra savotiška „erdvė“, kurioje kažkas mums atsiranda, atliepiant mūsų prisirišimams ir lūkesčiams, kažkiek pabūna ir išnyksta.
Supaprastintai ir trumpai šūnjatą galima aiškinti taip: nė vienas reiškinys neturi jokios nekintamos statinės esmės ar substancijos (yra tuščias), kadangi visi samsaros reiškiniai pavaldūs sąlygotosios kilmės dėsniui (o tai, kas nekintama, negali būti sąlygota); šūnjata neneigia pačios esmės ar substancijos. Kitaip: joks būties reiškinys neturi jam būdingos nekintamos esmės (jis yra tuščias, jame nėra nieko galutinai esmiško), tačiau visi būties rato reiškiniai yra persmelkti esmės, kurią žmogus gali tiesiogiai išgyventi.
Šūnjatos mokymo atsiradimas ir raida
Pati šūnjatos tema kilo iš budistinių mokymų apie nesavastingumą ir sąlygotąją kilmę. Šūnjatos sūtroje sakoma, kad Budos padėjėjas Ananda paklausė: “Sakoma, kad tuščias yra pasaulis, kad pasaulis yra tuščias, viešpatie. Bet kokiu požiūriu taip sakoma apie pasaulį, kad jis tuščias?” Buda atsakė: “Tiek kiek jis yra tuščias nuo savojo „aš“, nuo savastingumo, tiek kiek tuščias nuo bet ko susijusio su savastingumu, savuoju „aš“ – tai apie tokį pasaulį sakoma, Ananda, kad šis pasaulis yra tuščias”.
Laikui bėgant daugelis budistinės minties mokyklų dėjo pastangas atskleisti tikslią filosofinę šūnjatos, niekumos, prasmę. Po Budos šūnjatos mokymą toliau vystė Nagardžūna ir madhjamakos mokykla, dažnai laikoma mahajanos pirmtake. Reikia pripažinti, kad skirtingos budistinės filosofinės mokyklos nevienodai aiškino šūnjatą ir jos apimtį, dėl ko gali kilti painiavos. Nes kiekviena žinojimo sistema aiškino kiek kitaip, kokie reiškiniai „yra tušti nuo ko nors“, kurie visiškai „yra tušti“ ir ką reiškia „tuštuma“. Pavyzdžiui, Čitamaros mokykloje teigiama, kad protas egzistuoja kaip galutinė tikrovė, bet kitos mokyklos, kaip Madhjamaka, tai neigia.
Nusistatymas, kad niekas neturi jokios prigimtinės esmės, pagrindė platesnės šūnjavados doktrinos atsiradimą. Mahajanoje ši doktrina išauga į plačią srovę, kuri nepaneigdama savo vertės ima neigti bet kokios esmės buvimą net tokiuose dalykuose kaip Budos atsiradimas ir Dharmos paskelbimas.
Mahajana
Vadžračhedikos sūtroje, kitaip vadinamoje Deimantinėje sūtroje, teigiama: “Tie, kas mato mane esant iš kūno ir kas mąsto apie mane garsais, tų mąstymo būdas yra klaidingas, nes jie išvis nemato manęs. … Budos neįmanoma tikrai suprasti jokiu būdu.”
Ne patys tie „būdai“ yra netinkami tikrajam supratimui, o tai, kad net patys tinkamiausi būdai yra kliūtis supratimui, kai jie pasilieka kaip liekana. Visiems „būdams“ budizme galioja metafora apie plaustą: persikėlus per upę plaustas daugiau nebereikalingas.
Šūnjata Širdies sūtroje
Šūnjata yra pagrindinė Širdies sūtros tema. Joje skelbiama, kad penki skandhos, sudarantieji visą mūsų fizinę ir psichinę būtį, iš prigimties arba iš esmės yra tušti. Bet kartu čia skelbiama, kad ši tuštuma yra tas pats, kaip ir pavidalas (kurį suprantame kaip pilnumą), vadinasi, kalbama apie tuštumą, kuri tuo pačiu metu nesiskiria nuo tikrovės, paprastai mūsų laikomos tikrais įvykiais. Taigi kalbama ne apie nihilistinę tuštumą, paskandinusią mūsų pasaulį, o apie „pozityvią“ tuštumą, kuria apibrėžiamas, nustatomas šis pasaulis.
Šūnjata Nagardžunos mokyme
Svarbiausią filosofinę šūnjatos traktuotę pateikė Nagardžuna. Čia tuštuma yra visų reiškinių požymis (žymė, ženklas), natūraliai kylantis iš sąlygotosios kilmės doktrinos. Iš tiesų Nagardžuna patikslina abi sąvokas. Pagal jo išvadas, bet kokia išliekanti esmė (t. y. pilnuma) pažeistų sąlygotosios kilmės procesą, išvis užkirstų kelią bet kokiam radimuisi, nes viskas turėtų tiesiog jau būti, iš anksto ir be galo.
Tuo remdamasis jis pagrindžia teiginį apie nirvanos ir samsaros sąryšį. Jei visi reiškiniai (įvykiai, sudarantys samsarą) yra tušti, tuomet juose nėra jokios tikros galimybės sukelti kentėjimą. Pagal Nagardžuną, nirvana negali būti nei kažkas esantis greta samsaros, nei kažkoks veiksnys, galintis ką nors pašalinti iš jos (pvz., pašalinti atbudusią būtybę iš samsaros). Kitaip tariant, nirvana yra ta pati samsara, tik deramai išgyvenama, iš tikrųjų suprantant, kas yra visa ko tuštuma.
Šūnjata Tathagatagarbhos sūtrose
Tathagatagarbhos sūtromis vadinamuose raštuose randame tarsi kitokią tuštumos sampratą. Čia buda ir nirvana, nors yra sudarytos iš sąlygotų reiškinių, nėra tuščios. Jos turi prigimtinę būtį; bet jos yra tuščios nuo laikinumo, netobulumo, nesavastingumo.
Šrimalos sūtroje buda laikomas esąs tuščias nuo netyrumo ir neišmanymo, bet jis nėra tuščias nuo prigimtinės tikrovės. Mahaparinirvanos sūtroje palaikomas tas pats požiūris ir pirmapradė tuštuma yra laikoma budai būdingu pažinimu, kuomet vienu metu suvokiama ir tuštuma, ir ne tuštuma, kurios apibūdinamos kaip „tuštuma yra visuotinė samsara, o ne tuštuma yra didžioji nirvana“. Toliau šioje sūtroje Buda nurodo, kad viską laikydami tuštuma, remiamės nepusiausvyru požiūriu ir nutolstame nuo budistinio Viduriniojo kelio:
“Išminčius suvokia tuštumą ir ne tuštumą, amžinumą ir laikinumą, kančią ir palaimą, savastingumą ir nesavastingumą. … Vidurinysis kelias nenumato, kad galima suvokti visa ko tuštumą ir nesuvokti ne tuštumo; suvokti visa ko nesavastingumą ir nesuvokti savastingumo nenumato Vidurinysis kelias.”
Įvairiose Tathagatagarbhos sūtrose pabrėžiama pusiausvyra tarp tuščios, laikinos, esminės būties neturinčios samsaros karalijos ir amžinos, laisvos budos ir nirvanos tikrovės. Lotoso sūtroje (4 skyriuje) šiuo atžvilgiu sakoma, kad įžvelgti visa ko tuštumą, dar nėra galutinis budos pasiekimas, tai dar nėra „įgijimas“: budos išmintis čia nusakoma kaip žengimas toliau, už tuštumos išgyvenimo, kaip tuštumos išgyvenimo transcendencija.
Šūnjata ir nihilizmas bei materializmas
Budistinė šūnjata, arba tuštuma, niekuma, nereiškia nieko nebuvimo. Šūnjatos tuštuma reiškia greičiau tai, kad joks reiškinys nėra tikras iš prigimties, nėra objektyvus iš prigimties, neturi prigimtinės tapatybės, neturi prigimtinių savybių. Toks supratimas apie statiškos esmės ar substancijos neturėjimą nepaverčia reiškinio nesančiu, nenutraukia jo būties, tiesiog paverčia jį visuotinai sąlygotu. Vadinasi budizmas neneigia jokios būties, bet parodo reiškinių statinio esmingumo tuštumą ir šitaip iškelia kiekvieno reiškinio, daikto ir dalyko visuotinį sąlygotumą.
Toks visuotinis reiškinių sąlygotumas prieštarauja materializmui, kurio pagrindas yra samprata, jog visi reiškiniai egzistuoja savarankiškai, patys iš savęs ir savyje.
Bosnija ir Hercegovina
Bosnija ir Hercegovina – valstybė Pietryčių Europoje, Balkanų regiono vakaruose, sudaryta iš dviejų istorinių regionų – Bosnijos ir Hercegovinos. Rytuose ir pietryčiuose ribojasi su Serbija ir Juodkalnija, šiaurėje, vakaruose ir pietvakariuose su Kroatija, taip pat turi ~20 kilometrų Adrijos jūros pakrantę prie Neumo. Bosnijos ir Hercegovinos sienos atitinka dar 1878 m. Berlyno kongrese nustatytas šios teritorijos sienas.
Istorija
Bosnija ir Hercegovina susideda iš dviejų istorinių regionų, kurie nėra susiję su dabartiniu administraciniu suskirstymu: Bosnijos ir Hercegovinos.
Viduramžiais šalis buvo valdoma kaip Vengrijos arba Kroatijos karalysčių dalis, kol XIII a. nesusikūrė Bosnijos karalystė, apėmusi ir Hercegoviną. 1463 m. šalis buvo užimta ir prijungta prie Osmanų imperijos, jos provincija išbuvo iki 1878 m.
1875 m. rugpjūčio 29 d. Bosnijoje kilo sukilimas prieš turkus, su reikalavimu prisijungti prie Serbijos. 1878 m. kovo 3 d. San Stefano taikos sutartimi gavo autonomiją. 1878 m. birželio–liepos mėnesį pagal Berlyno kongreso nutarimą šalis buvo okupuota Austrijos–Vengrijos. Po Pirmojo pasaulinio karo tapo Jugoslavijos valstybės dalimi.
Deus Ex
Deus Ex – kiberpanko tematikos kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas su pirmojo asmens šaudyklės ir stealth elementais. Žaidimą sukūrė „Ion Storm“, o 2000 m. birželio 26 d. išleido „Eidos Interactive“. Vėliau buvo išleistos ir Mac OS, bei PlayStation 2 versijos. Veiksmas vyksta antiutopiniame pasaulyje 2052 m. Siužetas rutuliojasi aplink Jungtinių Tautų Antiteroristinės Sąjungos (United Nations Anti-Terrorist Coalition) organizacijos naujoką JC Denton, kuris grumiasi su teroristinėmis grupuotėmis chaoso prisisunkusiame pasaulyje. Siužeto eigoje Dentonas įsivelia į „įsišaknijusią“ konspiraciją susiremdamas su tokiomis organizacijomis, kaip Majestic 12, Illuminati ir Honkongo triados grupuotės.
Bosnija ir Hercegovina
Istorija
1991 m. spalio 15 d. Bosnija ir Hercegovina pasitraukė iš Jugoslavijos sudėties ir paskelbė nepriklausomybę. Tarptautinis pripažinimas gautas 1992 m. balandžio 17 d., po referendumo, kurio metu dauguma gyventojų pasisakė už nepriklausomybę. Po nepriklausomybės paskelbimo Bosnijoje ir Hercegovinoje prasidėjo ketverius metus trukęs pilietinis karas tarp serbų, kroatų ir bosnių-musulmonų. Šiame kare serbų pusę palaikė Jugoslavija.
Politinė sistema
Santvarka – federacija. Konstitucijos galia suteikta Daytono sutarties (1995) 4 priedui. Valstybei vadovauja iš trijų narių sudarytas Prezidiumas, kuriame atstovaujamos visos trys šalies tautinės grupės (bosniai, kroatai, serbai). Prezidiumo nariai renkami 4 metų kadencijai visuotiniuose rinkimuose, nariai vadovauja Prezidiumui rotacijos būdu (po 8 mėnesius)
Įstatymų leidžiamoji valdžia – parlamentas (Skupština), sudarytas iš dvejų rūmų – Nacionalinių Atstovų Rūmų (Predstavnički Dom; 42 nariai) ir Tautos Rūmų (Dom Naroda; 15 narių).
Deus Ex
Apžvalga
Nanotechnologijos yra pagrindinė žaidimo tematika. Žaidėjo valdomas veikėjas JC Denton yra nanotechnologijomis aprūpintas UNATCO agentas.
Bosnija ir Hercegovina
Politinė sistema
Bosnija ir Hercegovina yra padalinta į dvi dalis – Bosnijos ir Hercegovinos federaciją bei Serbų respubliką – kurios taip pat turi savo parlamentus. Bosnijos ir Hercegovinos federacijos parlamentas taip pat sudarytas iš dviejų rūmų – Atstovų ir Tautos. Serbų respublikos parlamentas – Nacionalinis Susirinkimas. Vyriausybės ir teismų sistemos yra atskirtos.
Deus Ex
Apžvalga
Žaidėjui įvykdžius užduotis, jam suteikiami sugebėjimų taškai (skill points), kuriuos jis savo nuožiūra gali panaudoti veikėjo sugebėjimams sustiprinti. Viso yra vienuolika skirtingų sričių, kuriose veikėjas gali specializuotis. Žaidėjas gali vystyti veikėją artimos kovos linkme, suteikdamas jam pistoletų ir sunkiosios ginkluotės valdymo įgūdžių, arba susikurti labiau priešus slapčia linkusį apeiti veikėją, suteikdamas jam spynų ir kompiuterinių sistemų nulaužimo sugebėjimų. Kiekvieną įgūdį galima tobulinti keturissyk, su kiekvienu sykiu patobulinimas atsieina vis daugiau sugebėjimų taškų.
Ginkluotę galima tobulinti pridedant įvairius patobulinimus, kaip, pvz., taikiklį, slopintuvą ar lazerį; padidinti šaudymo nuotolį, taiklumą, dėtuvės dydį ir pan. Žaidėjo veikėjo organizmui suteikus kibernetinių patobulinimų, jis įgyja antžmogiškų sugebėjimų. Iš viso tokių patobulinimų yra 18, bet galima pritaikyti tik pusę iš jų: po vieną rankoms, kojoms, akims ir galvai, du po oda ir tris liemeniui.
Bendraujant su NPC iššaukiami video intarpų tipo pokalbiai, kurių metu žaidėjas gali pasirinkti iš keleto skirtingų dialogo variantų. Pasirinkimas nulemia tolesnį siužeto plėtojimą, pvz., šiurkštumas sukelia kitų veikėjų antipatiją žaidėjo atžvilgiu ir šie nėra linkę jam pagelbėti.
Bosnija ir Hercegovina
Administracinis suskirstymas
Bosnijos ir Hercegovinos federacija smulkiau suskirstyta į 10 kantonų, o Serbijos respublika – į 7 regionus.
Deus Ex
Apžvalga
„Deus Ex“ galima pasirinkti iš 24 skirtingų ginklų nuo laužtuvo ar elektros šoko iki automatų ir prieštankinių raketų.
Išleidus „Deus Ex“, žaidimas turėjo tik vieno žaidėjo režimą. Vėliau išleidus pataisymų paketą į žaidimą buvo įtrauktas kelių žaidėjų režimas.
Bosnija ir Hercegovina
Geografija
dešinėje|miniatiūra|Vlašić kalnas centrinėje Bosnijos ir Hercegovinos dalyje. Apie 90 % teritorijos užima kalnai, vidutinis aukštis 639 m. Aukščiausia vieta – Magličo kalnas pasienyje su Serbija (2396 m). Iš šiaurės rytų į pietryčius tęsiasi Dinarų kalnynas, šiaurėje – Savos žemuma.
Deus Ex
Vyksmo vieta
Žaidimo siužete vyrauja įvairios realaus pasaulio sąmokslo teorijos ar užuominos į jas. Tai apima spekuliacijas apie juoduosius sraigtasparnius, vakcinas, FEMA, 51-ąją zoną, ECHELON tinklą, vyrus juodais drabužiais, čiupakabrų ar kitokių nežemiškų būtybių egzistavimą ir kt.
Bosnija ir Hercegovina
Geografija
Klimatas subtropinis mediteraninis (pajūryje ir Neretvos slėnyje), pereinantis į vidutinių platumų žemyninį (toliau nuo jūros), o kalnuose virš 1500 m virš jūros lygio – vėsus ir drėgnas.
Deus Ex
Vyksmo vieta
Didžioji dalis žaidimo veiksmo vyksta fiktyviose realaus pasaulio vietų versijose, įskaitant Niujorką, Honkongą, Paryžių, Vandenbergo oro pajėgų bazę ir 51-ąją zoną. Visuomenėje vyrauja chaosas, regimas didžiulis gyventojų socialinis pasiskirstymas. Žmonija, ypač Jungtinėse Valstijose, kenčia nuo mirtino pandeminio viruso, žinomo kaip „Pilkoji mirtis“ (Gray Death), nuo kurio nėra sukurta vaistų. Sintetinės vakcinos „Ambrozija“ (Ambrosia), gaminamos kompanijos „VersaLife“ ir gebančios pašalinti viruso sukeliamą poveikį, kiekiai labai riboti. Dėl vakcinos stygiaus ji prieinama tik vyriausybės pareigūnams, kariniam personalui, mokslininkams ir turtingam bei įtakingam elitui. Viltį praradę žmonės kelia riaušes, buriasi į teroristines organizacijas. Norėdamos išlaikyti tvarką Jungtinės Tautos smarkiai išplečia savo įtaką ir įgauna didelio masto kontrolę.
Bosnija ir Hercegovina
Geografija
Šalis turi ~20 km ilgio priėjimą prie Adrijos jūros.
Deus Ex
Siužetas
Dentonas išsiunčiamas aptikti vietą, kurioje laikomos Nacionalinių separatistų pajėgų (National Secessionist Forces, NSF) pavogtos „Ambrozija“ vakcinos. Šių misijų eigoje Dentonas sutinka savo brolį Polą, kuris taip pat yra nanotechnologijomis aprūpintas UNATCO agentas. Dentonas aptinka vakcinų siuntą La Gvardijos oro uosto privačiame terminale. Polas susitinka su Dentonu prie lėktuvo ir paaiškina, kad jis dezertyravo ir dabar dirba su NSF po to, kai sužinojo, jog Pilkoji mirtis yra žmonių sukurtas virusas, o UNATCO naudojasi savo galia užtikrindama, kad vakcina būtų prieinama tik elitui.
Bosnija ir Hercegovina
Geografija
Didžiausios upės – Sava, Una, Vrbasas, Bosna, Drina, Neretva. Didžiausias ežeras – Buško (56 km²)
Deus Ex
Siužetas
Dentonas sugrįžta į UNATCO būstinę ir sužino, kad jis ir Polas turi implantuotą susinaikinimo jungiklį ir tai, kad Polo buvo aktyvuotas dėl to, kad jis dezertyravo. Manderlėjus įsako Dentonui nuvykti į Honkongą ir pašalinti Treiserį Tongą (Tracer Tong), hakerį, galintį pašalinti susinaikinimo jungiklį. Vietoje to Dentonas nuvyksta į Polo butą. Šis jį įtikina palikti UNATCO ir išsiųsti pagalbos signalą NSF sąjungininkams. Tai padaręs, Dentonas atsiduria UNATCO ieškomųjų sąraše ir jo susinaikinimo jungiklis taip pat aktyvuojamas. Dentonui ir Polui nepavyksta pasprukti nuo UNATCO pajėgų ir jie pakliūna į slaptą kalėjimą, esantį po UNATCO būstine. Su Dentonu susisiekia esybė, vardu Daedalus, ir informuoja jį, kad kalėjimas priklauso Majestic 12 organizacijai bei padeda jiems pasprukti. Jiedu nusigauna iki Honkongo ir susitinka su Tongu, kuris pašalina susinaikinimo jungiklius. Tongas paprašo Dentono įsiskverbti į „VersaLife“ pastatą. Tai padarydamas, Dentonas išsiaiškina, kad korporacija atsakinga už Pilkosios mirties gamybą ir sugeba nugvelbti įrenginio, kuris gamina virusą, planus.