cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2005 m. Dakaro ralis
Šio ralio bendras lenktynių ruožų ilgis buvo 8 956 km. Dakaro ralis prasidėjo ties Barselona, tęsėsi Maroko, Mauritanijos bei Malio teritorijomis ir baigėsi Senegale. Maršrutas buvo trumpesnis negu 2004 metais, tačiau sunkesnis. Taip pat ralis pasižymėjo rekordiniu dalyvių skaičiumi – ralyje dalyvavo 696 automobilių, motociklų ir sunkvežimių ekipažai (įskaitant pagalbines transporto priemones).
Ralio etapų apžvalga
Robby Gordon ir Colin McRae pirmavo pirmuosiuose greičio ruožuose , kol C. Mcrae padarė avariją šeštame greičio ruože tarp Smaros ir Zuerato miestų. Stéphane Peterhansel išsiveržė į priekį laimėjęs septintąjį greičio ruožą. Aštuntas ruožas tarp Tišito ir Tidžikdžos miestų Mauritanijos dykumoje buvo atšauktas dėl audringo oro. Luc Alphanad laimėjo devintą ruožą, bet Peterhansel vis tiek užėmė pirmą vietą bendroje įskaitoje, Stephane Peterhansel taip pat laimėjo dešimtą greičio ruožą, kuris driekėsi netoli Mauritanijos miesto Ataro ir išsaugojo persvarą dvyliktame greičio ruože. Motociklų kategorijoje buvo atšauktas 12-asis greičio ruožas dėl lenktynininko Fabrizio Meoni mirties. Jis žuvo per nelaimingą atsitikimą 11-ame greičio ruože. Peterhansel taip pat laimėjo tryliktą greičio ruožą, kurio maršrutas driekėsi ties Bamako ir Kajeso miestais. 14-ajį greičio ruožą laimėjo Ari Vatanen; tai buvo jo 51-oji pergalė karjeroje. Penkioliktą etapą laimėjo lenktynininkas Giniel de Villiers, o paskutinį – Bruno Saby.
Automobilių kategorijoje antrus metus iš eilės nugalėjo Stephane Peterhansel. Tuo tarpu motociklų kategorijoje nugalėjo Cyril Despres.
Motociklai
Pastabos: Šiais metais nebuvo lenktynininko, pažymėto pirmuoju numeriu, siekiant pagerbti 2004 m. Egipte Faraonų ralyje žuvusį Richard Sainct. Daugkartinis čempionas motociklų kategorijoje Nani Roma šių metų ralyje sėdo už automobilio vairo.
Maršrutas
thumb|right|Lenktynininko David Schwarz [[KTM motociklas 2005 m. Dakaro ralyje]]
Pastabos:
Automobilių įskaitoje
Pastabos:
Romualdas Audrūnas Kunca
Romualdas Audrūnas Kunca (1935 m. kovo 10 d. Pakalniškiuose, Kauno apskritis – 2011 m. birželio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, pedagogas.
Biografija
Brolis smuikininkas Petras Kunca.
1959 m. baigė LSSR dailės institutą, mokytojas Antanas Gudaitis. 1965–1999 m. dėstė Čiurlionio meno mokykloje.
Nuo 1962 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, Lietuvos-Prancūzijos asociacijos narys.
Palaidotas Veliuonoje.
Kūryba
Nutapė peizažų, daugiausia pajūrio ir Kuršių nerijos vaizdų („Apleista kuršvaltė“, 1958 m.; „Nidos architektūrinis motyvas“, 2004 m.), „Vilniaus peizažų“ seriją, portretinių („Nidos žvejai“, 1962 m.; „Vilniaus kvartetas“, 1973 m.; „Prof. Donatas Sauka“, 1979 m.; „Aktoriaus Broniaus Gražio portretas“, 2004 m.; „Signataro Gedimino Ilgūno portretas“, 2006 m.); figūrinių („Aktas pakeltomis rankomis“, 1985 m.; „Šokėja Giedrė“, 1986 m.) kompozicijų, natiurmortų („Stalas“, 1968 m.; „Arbūzai“, 1978 m.). Sukūrė koliažų („Lietaus spalva“, 1997 m.; „Pakrantė III“, 1999 m.).
Tapyba koloristinė, artima prancūzų fovizmo, kubizmo stilistikai, ryškūs vaizdo konstravimo racionalūs principai. Ekspresyviomis linijomis, ryškiomis spalvomis kuriamas stilizuotas tikrovės vaizdas.
Nuo 1960 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Aalene 2006 m.). Individualios parodos:
Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio šalių muziejai.
Mirtingumas
thumb|right|300px|Pasaulio politinis žemėlapis pagal mirtingumą. Detalesnę informaciją galite rasti [[sąrašas:šalys pagal mirtingumą|šalių pagal mirtingumą sąraše]] thumb|right|300px|Gimstamumas (raudona linija) ir mirtingumas (juoda linija) Lietuvoje 1950–2008 m.
Mirtingumas – visų per tam tikrą laikotarpį mirusių žmonių ir vidutinio gyventojų skaičiaus santykis arba mirusiųjų ir rizikos populiacijos narių stebėjimo laikotarpių sumos santykis. Šis rodiklis dažniausiai yra apskaičiuojamas 1000, 10 000, 100 000 gyventojų. Mirtingumo rodiklis nusako tam tikros teritorijos mirties atvejų dažnumą, apibūdina gyventojų sveikatos būklę. Skaičiuojamas ne tik bendras mirčių kiekis, bet ir naujagimių mirtingumas (vaikų iki 1 metų), taip pat mirtingumas pagal lytį, amžiaus grupes, socialines, profesines grupes, pagal mirties priežastis. Mirtingumo rodiklio lygį lemia gyvensenos veiksniai (piktnaudžiavimas alkoholiu, rūkymas, narkotikų vartojimas, mitybos įpročiai), socialinė, psichologinė, kultūrinė ir fizinė aplinka, ekonominiai veiksniai, sveikatos tarnybų veikla.
Bendrojo mirtingumo lygis priklauso nuo gyventojų amžiaus struktūros. Šalyje, kurioje daugiau vaikų ar pagyvenusių žmonių, mirtingumo rodiklis gali būti didesnis, net esant geroms socialinėms ekonominėms sąlygoms ir sveikatos priežiūrai. Dėl šios priežasties bendrojo mirtingumo rodikliai dažniausiai naudojami tik natūraliajam gyventojų prieaugiui apskaičiuoti.
2020 m. duomenimis, bendras pasaulio mirtingumas yra maždaug 7,7 tūkstančiui žmonių per metus.
Apskaičiavimo formulė
Paprasčiausia formulė mirtingumui apskaičiuoti yra, kur m reiškia mirčių nuo bet kokios nurodytos priežasties, įvykusios per tam tikrą laikotarpį, kiekį, p – populiacijos, kurioje registruotos mirtys, dydį, o 10^n – trupmenos perskaičiavimo į kitą vienetą koeficientą (pvz., padauginus iš 10^3, gautume mirtingumą tūkstančiui žmonių).
Lietuva
1920–1924 m. Lietuvoje 1000 gyventojų buvo 17,1 mirčių, o 1935–1939 m. sumažėjo iki 13,4. 2008 m. jis siekė 11,2.
Muja
Muja  – upė Rusijoje, šiaurės Buriatijoje; Vitimo kairysis intakas. Prasideda Mujakano ir Šiaurės Mujos kalnagūbrių sandūroje (Stano kalnynas). Teka į šiaurės rytus siauru tarpukalnių slėniu, žemupyje – Mujos–Kuandos dubuma. Įteka į Vitimą 716 km nuo jo žiočių.
Didžiausi intakai: Oronas, Mujakanas (kairieji), Bugorikitas, Ukuolkitas, Olni, Amundi, Mujos Gorbylokas, Šurindi, Mudirikanas (dešinieji).
Upę maitina daugiausia lietaus vandenys. Žemupys yra Vitimo patvankoje. Muja laivuojama 100 km ruože, nuo Taksimo. Upės baseine yra chrizolito–asbesto telkinių.
Rubuliai
Rubuliai – kaimas pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 10 km į rytus nuo Kretingos, 5 km į vakarus nuo Kartenos, Minijos dešiniajame krante, prie valstybinės reikšmės magistralinio kelio. Iš šiaurės prieina Rubulių miškas (350 ha). Veikia UAB „Aldavija“ (medienos apdirbimas), UAB „Transpolitas“ (automobilių transporto paslaugos), A. Rudavičiaus sodininkystės-daržininkystės ūkis ir kt. Kaime yra sodininkų bendrija „Rubuliai”, Antano Pakso konstruojamas vėjo malūnas.
Istorija
Rubulių kaimas pirmąkart paminėtas 1566 m. Kretingos valsčiaus inventoriuje. 1831 m. kaimo apylinkėse veikė sukilėliai. 1885 m. vasario mėnesį susekta slapta lietuviška mokykla. Joje mokytojas Petras Bucys mokino 13 vaikų (10 berniukų ir 3 mergaites). Be lietuvių kalbos buvo mokinama ir rusiškai.
1940–1941 m. kaime raudonarmiečiai pastatė kelis betoninius dotus. Po Antrojo pasaulinio karo apylinkėje vyko rezistencinė kova, žuvo nemažai gyventojų, 12-13 šeimų ištremta į Sibirą.
Sovietmečiu Rubuliai buvo Kretingos sodininkystės tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė. Melioruojant laukus, sunaikinta dalis vienkiemių. Buvo kultūros namai (įkurti 1961 m.), veikė biblioteka (1964–1971 m.).
Šliandra
Šliandra (Mespilus) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos obelinių (Maloideae) pošeimio augalų gentis.
Augalas dekoratyvinis, tinka gyvatvorėms.
Lietuvos šliandros
Lietuvoje retai auginama viena rūšis – baltažiedė šliandra (Mespilus germanica).
Tai nedidelis medis ar krūmas su pražanginiais paprastais lapais ir pavieniais baltais žiedais, kurie išsidėstę šakelių viršūnėse. Žydi gegužės mėn. Vaisiai – rutuliškos ar kiaušiniškos formos obuolėliai – valgomi.
Viktoras Doroševas
Biografija
1980 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1996 m. technologijos mokslų daktaras.
1979–1992 m. Durpių pramonės valdybos inžinierius, vyresnysis inžinierius. Nuo 1992 m. dirba Kauno technologijos universitete, nuo 2001 m. dėstytojas, nuo 2008 m. profesorius. 2001–2002 m. Aplinkos ministerijos, 2002–2004 m. Ūkio ministerijos konsultantas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – mechaninių sistemą dinamika, matematinis modeliavimas, nehomogeninių mechaninių sistemų diagnostika ir prognozės, identifikavimas ir priežiūra. Daugiausia tiria statybines konstrukcijas, galimai pavojingas technologijos sistemas, turinčias struktūros ar kitokių pažaidų. Paskelbė daugiau kaip 40 mokslinių straipsnių. Trijų išradimų autorius.
600 m.
600 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Doiviangfa nacionalinis parkas
Vieta
Parkas užima 583,00 km² plotą ir apima Čaiprakano (Chai Prakan) ir Fango (Fang) apylinkėse Čiangmajaus provincijoje ir Maesuai (Mae Suai) apylinkėse Čiangrajaus provincijoje.
Flora ir fauna
Doiviangfa nacionaliniame parke vyrauja: Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), vietnaminė pušis (Pinus merkusii) ir kt. Parke gyvena: Indijos muntjakas, šernas, ožka (Capricornis milneedwardsii), Birminis kiškis (Lepus peguensis), palminis musangas, dygliakiaulė, (Tupaia belangeri), makakos, dvispalvė ratufa (Ratufa bicolor), sutinkama daugiau paukščių: baltastrėnė šama (Copsychus malabaricus), volungė (Oriolus chinensis), bankivinė višta ir kt.
Ročiškės piliakalnis
Ročiškės piliakalnis, žinomas ir Račkiškių vardu (arba Aukštuonos kalnas) – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Ročiškės, Betygalos seniūnija. Pasiekiamas iš plento Ariogala – Betygala, pravažiavus Kirkšnovę, kylant į kalną pasukus į kairę vakarų kryptimi keliu, pavažiavus 2,7 km Dubysos kairiojo kranto slėniu iki nykstančio kelio galo – yra dešinėje šiaurėje, ant Dubysos aukštutinės terasos, matyti neapaugęs pietinis šlaitas.
Priešpiliai
Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio esančio priešpilio aikštelė keturkampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 65x15 m dydžio, iškilusiu per 1 m viduriu. Jos šiaurės vakarų pusėje supiltas 1 m aukščio, 10 m pločio pylimas (išliko tik šiaurinis kraštas), kurio 2 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Į pietryčius nuo piliakalnio esančio priešpilio aikštelė keturkampė, irgi pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 35x11 m dydžio, iškilusiu per 1 m viduriu. Jos pietryčių pusėje supiltas 1 m aukščio, 14 m pločio pylimas.
Piliakalnio ir priešpilių šlaitai į Dubysos slėnį statūs, 20 m aukščio, į upelį – nuolaidesni, 10-15 m aukščio.
Šlaitai ir aikštelės bei pylimai apardyti arimų. Šiaurės vakarų priešpilio beveik visas šiaurės vakarų pylimas nuardytas kasant karjerą. Aikštelės dirvonuoja, tačiau jau pradeda užaugti krūmais ir eglaitėmis, šiaurinis šlaitas apaugęs eglėmis. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 9,04 ha.
Tyrimai
1961 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Liudvikas Kšivickis spėjo piliakalnyje buvus Mindaugo Vorutą.
Bronius Raguotis
Bronius Raguotis (1929 m. rugsėjo 18 d. Kaune – 2021 m. vasario 13 d. Vilniuje ) – Lietuvos žurnalistikos pedagogas, spaudos, literatūros istorikas.
Biografija
1949 m. baigė Kauno 6-ąją gimnaziją. 1950–1963 m. dirbo laikraščio „Tiesa“ redakcijoje. 1954 m. Vilniaus universiteto (VU) Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistiką.
1954–1994 m. VU dėstytojas, nuo 1974 m. docentas, 1984–1985 m. Žurnalistikos katedros vedėjas, 1985–1991 m. Spaudos žurnalistikos katedros vedėjas. 1970 m. istorijos mokslų kandidatas. 1991–1994 m. Žurnalistikos instituto docentas. Dėstė Lietuvos žurnalistikos istoriją, vėliau – užsienio komunistinės ir darbininkų spaudos istoriją, Amerikos lietuvių periodikos istoriją, partinės ir sovietinės spaudos teoriją ir praktiką, literatūros ir meno kritikos kursą, publicistikos teoriją.
Nuo 1950 m. rašė kritikos ir kultūrinės publicistikos straipsnius, tyrinėjo JAV lietuvių literatūros, kultūros, žurnalistikos istoriją. Apžvelgdamas kultūrines organizacijas bei spaudą, daugiausia dėmesio skyrė socialistinei jų pakraipai. Reiškėsi literatūros kritikoje. Buvo Žurnalistikos enciklopedijos, Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.
Bibliografija
Sudarė:
Parengė:
Andrioniškio valsčius
Andrioniškio valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Andrioniškis.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. 1931 m. panaikintas, jo kaimai priskirti Anykščių valsčiui.
Gyvenvietės
1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:
Jagodnikai
Jagodnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Dubiče Cerkevnės, apie 6 km į pietvakarius nuo Hainuvkos ir apie 52 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įkurtas tarp 1566-1569 metų.
Kalupiai
Kalupiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vadžgirio. 1935 m. liepos 10 d. Kalupiuose gimė Lietuvos literatūros tyrinėtojas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras Juozapas Girdzijauskas.
Versmenė
Versmenė (Philonotis) – bartramijinių (Bartramiaceae) šeimos samanų gentis. Stiebas status, apaugęs rizoidais. Lapai lancetiški, nusmailėję. Auga tankiomis vejomis.
Lietuvoje auga 4 rūšys, iš jų dvi įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
Juodmargis pelkinukas
Juodmargis pelkinukas (Macaria carbonaria) – sprindžių (Geometridae) šeimos drugys. Skraido gegužės – birželio mėn. aukštapelkėse, drėgnose vietose.
Vikšrai tamsiai rudi, nugaroje turi plačią šviesą juosta. Jie gyvena ant meškauogės, balžuvos.
Lietuvoje reta rūšis. Rasta Akmenės, Alytaus, Molėtų, Šalčininkų, Širvintų ir Švenčionių rajonuose.
Acokavai
Acokavai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 7 km į šiaurės vakarus Šiaulėnų. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias.
Žeimių apylinkė
Žeimių apylinkė sovietmečiu buvo:
Brėmenas (žemė)
Laisvasis ir Hanzos miestas Brėmenas – žemė šiaurės vakarinėje Vokietijoje, kurią sudaro du miestai – Brėmenas (žemės sostinė) ir Brėmerhafenas. Plotas – 404 km²; 662 tūkst. gyventojų (2001). Brėmeno rotušė ir Brėmeno Rolandas 2004 m. įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Subačius (miestelis)
Subačius (arba Senasis Subačius) – miestelis Kupiškio rajono savivaldybėje, į pietryčius nuo Subačiaus geležinkelio stoties (Subačiaus miesto), šalia kelio, prie Viešintos upės. Subačiaus miestelio seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Subačiaus Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1884 m.).
Šalia Subačiaus yra Lėvens kraštovaizdžio draustinis. Netoli miestelio yra Subačiaus viensėdis.
thumb|left|Namas Subačiaus pagrindinėje gatvėje
Etimologija
Iš kur kilo Subačiaus pavadinimas nėra iki galo aišku. Tikėtina, kad jis kilęs iš slaviško asmenvardžio Subačius (pavardėje tik skiriasi pavardės kirtis – Sùbačius), kadangi slavams buvo būdinga pavadinti kūdikį pagal jo gimimo dieną, pvz., dabartinės pavardės Понедельник, Середа ir pan.). Tačiau gali būti ir taip, kad pavadinimas kilo nuo čia veikusių turgų šeštadieniais (vadintų subatomis). „Kauno dekanatų parapijų geografiniame aprašyme“ (1784 m.) gyvenvietė pavadinta Subocz alias Kumpiniki, tai leidžia juos sieti su anksčiau (1586 m.) šaltiniuose minėtomis Kumpiniškėmis (žr. Aleksandrowicz St. ''Geneza i rozwój sieci miasteczek Białorusi i Litwy do poł. 17 w.'').
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose (M. Strijkovskio „Lenkijos ir Lietuvos kronika“) minimas nuo 1582 m. 1590 m. pakancleris J. Valavičius karaliaus Žygimanto Vazos pavedimu pastatė pirmą bažnyčią. 1645 m. Subačius gavo prekybos privilegiją. Miestelis nukentėjo per XVII a. vidurio karą. 1737 m. Subačiuje surašyta 19 sodybų, smuklė ir malūnas. 1765 m. inventoriuje vadinamas miestu, jame buvo 27 dūmai. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla.
1806 ir 1881 m. Subačius nuniokotas gaisrų. 1884 m. miestelyje pastatyta dabartinė Subačiaus Švč. Trejybės bažnyčia. XIX a. pabaigoje jis minimas kaip miestelis Vilkmergės apskrities Subačiaus valsčiuje. Netrukus Senąjį Subačių nurungė Naujasis Subačius, iškilęs prie geležinkelio. Prie to prisidėjo ne tik geležinkelio gyvenvietės plėtra, bet ir 1885 m. Senąjį Subačių nusiaubęs gaisras, kai beveik visas miestelis sudegė.
LTSR laikais – kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Iš Subačiaus kilusi tarpukario operos solistė Vincė Jonuškaitė, amžininkų vadinta „dieviškąja Vince“. Jos vardas 1997 m. suteiktas Subačiaus pradžios mokyklai, šiai minint 220 metų jubiliejų. Čia gimė kalbininkas Pranas Skardžius; jo namas pažymėtas memorialine lenta. Subačiuje gimė Povilas Gaidys, Klaipėdos teatro režisierius. Vienkiemyje netoli Subačiaus gimė Australijos lietuvių rašytoja Agnė Lukšytė.
Raguva
Etimologija
Miestelio vardas kilęs nuo bendrinio žodžio raguva – „vandens išraustas griovys“.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Raguvos vardas pirmą kartą paminėtas 1501 m. Vilkmergės vietininko Boriso Semenavičiaus prašyme Ldk Aleksandrui. 1501 m. liepos 22 d. Aleksandro dovanojimo raštu Raguva ir Raguvos dvaras buvo atiduota B. Semenavičiui. 1586 m. dokumentuose jau minimas Raguvos miestelis, 1610 m. balandžio 7 d. dvaro inventoriuje – Šv. Jono bažnyčia ir priešais dvaro vartus buvusi sena cerkvė.
1740 m. gruodžio 12 d. Raguvai suteikta turgaus (penktadieniais ir sekmadieniais) ir prekymečių privilegija. XVI a. Raguvą valdė kunigaikščiai Žilinskiai (kitur – Zilinskiai), XVII a. – Oginskiai, XVIII a. (iki 1831 m. sukilimo) – Straševičiai. Prekymečiai garsėjo plačiai, čia atvykdavo pirkliai net iš Rygos.
XIX a. miestelyje gyveno ne tik lietuviai, bet ir žydai, rusai. Raguvos istorijoje galima rasti 1831 m. ir 1863–1864 m. sukilimų, 1905–1907 m. įvykių, Nepriklausomybės kovų puslapių, daugelį iškilių asmenybių: knygnešių, mokslininkų, dailininkų, poetų, kunigų, visuomenininkų. 1863 m. ties Raguva laimėdamas Genėtinių mūšį, sukilimą pradėjo Zigmantas Sierakauskas. XIX a. pabaigoje Raguva – Vilkmergės apskrities miestelis, valsčiaus centras.
Nuo XVII a. Raguvoje apsigyveno žydų, šiek tiek karaimų, nuo XIX a. – rusų sentikių, kurie 1840 m. įkūrė savo parapiją. 1867 m. Kritižyje pastatyti mediniai sentikių maldos namai, 1875 m. – mūrinė stačiatikių cerkvė. XIX a. mena Šv. Agotos (prie miestelio, kelių sankryžoje) ir Šv. Florijono (miestelio centre) medinės skulptūros, anot senųjų gyventojų, sergstinčios Raguvą nuo ugnies (tankiai apstatytas medinis miestelio centras daug kartų degė).
Pokario metais apylinkėse veikė Vyčio apygardos, Žaliosios partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2001 m. patvirtintas Raguvos herbas.
Pijus Ragažinskas
Pijus Ragažinskas (1907 m. gegužės 4 d. Pajevonys, Vilkaviškio apskritis – 1988 m. San Paulas, Brazilija) – prelatas, Brazilijos lietuvių veikėjas, spaudos darbuotojas.
Biografija
1927 m. baigė Vilkaviškio „Žiburio“ gimnaziją, 1931 m. – kunigų seminariją. Iki 1936 m. dirbo vikaru Suvalkijoje, po to išvyko į Braziliją. Klebonavo Šv. Juozapo parapijoje, San Paulo Vila Zelinos rajone. Brazilijos lietuvių Romos katalikų Šv. Juozapo bendruomenės pirmininkas. Rūpinosi lietuvybės išlaikymu išeivijoje, lietuviškąja spauda. 1936-1941 m. redagavo San Paule leistą savaitraštį „Šviesa“, 1948 m. įsteigė ir redagavo savaitraštį „Mūsų Lietuva“. Nuo 1956 m. vadovavo lietuviškajai kultūrinei valandėlei, transliuojamai per radiją „Nove de Julho“.
Pašlynio apylinkė
Pašlynio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Raseinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paliepių apylinkės.
Pandaniniai
Pandaniniai (Pandanaceae) – pandaniečių eilės (Pandanales) vienaskilčių augalų šeima, paplitusi Senojo Pasaulio tropikuose.
Sudaro 4 gentys:
601 m.
601 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kalninė pušis
Kalninė pušis (Pinus mugo) – pušinių (Pinaceae) šeimos pušų (pinus) genties visžalis krūmas arba medis, priklausomai nuo jų porūšio.
Paplitimas ir augavietės
Natūraliai auga Vidurio ir Rytų Europos kalnuose: Pirėnuose, Apeninuose, Alpėse, Rūdiniuose kalnuose, Tatruose, Balkanuose. Priklausomai nuo geografinės padėties, auga nuo 200 iki 2700 m ar aukštesniame aukštyje. IX a. pradžioje Pinus mugo buvo atvežta į Pietvakarių Lietuvą. Čia buvo apsodinta Kuršių nerija siekiant stabilizuoti smėlį ir stabdyti kopų pablogėjimą. Vėliau šios pušys pradėtos sodinti kaip dekoratyviniai augalai aplink gyvenamąsias vietas.
Morfologija
miniatiūra|kairėje|Moteriškieji kankorėžiai miniatiūra|kairėje|Vyriškieji kankorėžiai Vyriški kankorėžiai – išauga naujų šakų ūglių apatinėje vainiko dalyje grupėmis; subrendę būna gelsvi, 2–3 cm ilgio; žiedadulkes išleidžia balandžio pabaigoje – gegužės pradžioje.
Moteriški kankorėžiai – išauga 2–7 grupėse šalia naujų ūglių galiukų; apdulkinimo metu būna purpurinės, žalsvai rudos spalvos; išauga balandžio – gegužės mėn.; subrendę būna 5–9 cm ilgio, blizgūs, šviesiai rudi, ovalios formos; subręsta ir iš dalies atidaro antrojo sezono rudenį, palaipsniui išleisdami sėklas.
Sėklos – 6 mm ilgio; nuo trikampio iki ovalo formos; pilkai rudos spalvos; sparnas 19–25 mm ilgio.
Spygliai poriniai 3–7 cm ilgio; plati šaknų sistema padeda stabilizuoti kalnų dirvožemį.
Ekologija
Pušis 1–5 m aukščio, su vienu ar keliais išlenktais kamienais; šakos ilgos; virš savo viršutinės ribos Pinus mugo palaipsniui tampa žemesnė ir labiau pasvirusi, augdama ilgainiui užleidžia vietą Alpių augmenijai. Jos pagrindas guli ant žemės, o kylantys ūgliai išnyra net iki 10-ies metrų. Sugeba atlaikyti slenkantį sniegą, akmenis.
Pušies žievė įtrūkimais suskaidoma į netaisyklingas plokšteles ir yra beveik lygi.
Kalnų pušies daigai paprastai įtvirtina savo šaknis į uolos plyšį. Tada antrinės ar šoninės šaknys plinta per dirvą ir šiukšles, pasisavindamos drėgmę ir maistines medžiagas.
Pušis auga drėgname, žemyniniame klimate, bet taip pat yra labai ištverminga, atspari šalčiams (iki -40° C).
Girdeniai
Girdeniai – kaimas Skuodo rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 3 km į šiaurę nuo Ylakių, prie Apšės upelio, netoli sienos su Latvija.
miniatiūra|220px|left|Riboženklis
Iki 1973 m. čia stūksojo Girdenių piliakalnis, tačiau buvusio kolūkio agronomas jį sunaikino: suorganizavo talką ir specialia technika nuo žemės paviršiaus nušlavė piliakalnį, manoma, ieškodamas legendinio vikingų aukso, neva užkasto IX a.
Sinavadas
Sinavadas (Aquilegia) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš lotynų k. žodžių aqua – vanduo, legere – rinkti, semti (augalo lapų kampuose susirenka stambūs vandens lašai). Daugiamečiai žoliniai augalai su vieną arba dukart trilapiais lapais. Žiedai gana dideli, stiebo bei šakų viršūnėse.
Gentyje apie 70 rūšių. Lietuvoje auga viena rūšis – paprastasis sinavadas (Aquilegia vulgaris)
Kebiškiai
Kebiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km nuo Vadžgirio.
Primaras
Primaras (, iš vulg. ) – miesto meras Moldavijoje ir Rumunijoje.
Moldavija
Moldavijoje primaras yra atstovaujančioji administracinio vieneto gyventojų valdžia ir vietinės tarybos vykdomoji valdžia, renkama visuotiniu, lygiu, slaptu laisvu balsavimu. Primarų rinkimai vykdomi remiantis Rinkimų kodeksu. Vietinės tarybos ir primarai veikia kaip valdžios savarankiškos institucijos, remdamiesi įstatymais sprendžia bendruomeninius kaimų (komunų) ir miestų (municipijų) klausimus.
Kaimai (komunos) ir miestai (municipijai) turi po vieną primarą ir po vieną primaro pavaduotoją. Belcio, Benderų, Komrato ir Tiraspolio municipijai turi po vieną primarą ir tris primaro pavaduotojus. Kišiniovo municipijus turi generalinį primarą ir keturis primaro pavaduotojus.
Miestai, turintys virš 15 tūkst. gyventojų, savo tarybos nutarimu gali turėti du primaro pavaduotojus.
Komunų ir municipijų, turinčių mažiau kaip 5 tūkst. gyventojų, primarų pavaduotojai paprastai dirba visuomeniniais pagrindais.
602 m.
602 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kavadarcis
Kavadarcis – miestas pietų Makedonijoje, Tikvešo lygumoje. Savivaldybės centras. Telkšo didžiausias šalyje dirbtinis Tikvešo ežeras, yra miesto muziejus, išvystyta vyndarystė, geležies ir nikelio pramonė.
Pakistano vyrų futbolo rinktinė
Pakistano vyrų futbolo rinktinė – Pakistanui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Pakistano futbolo federacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
Barauka (Ignalina)
Barauka – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Griškiškės.
François Duvalier
Fransua Diuvaljė (François Duvalier, dar žinomas kaip Papa Doc; 1907 m. balandžio 14 d. – 1971 m. balandžio 21 d.) – Haičio valstybės veikėjas, pirmasis juodaodis prezidentas, diktatorius. Šalį valdė nuo 1957 m. iki pat savo mirties.
Biografija
Gimė Port o Prense. 1934 m. baigė mediciną Haičio universitete, dirbo gydytoju vietinėse ligoninėse. 1944 m. pasinaudojęs JAV tropinių ligų prevencijos programa išvyko studijuoti į Mičigano universitetą. 1946 m. dirbo sveikatos apsaugos ministru. Užėjus karinei chuntai pasitraukė į pogrindį, prisijungė prie negrų aktyvistų judėjimo, pradėjo domėtis vudu tikėjimu.
1956 m. dalyvavo prezidento rinkimuose, tačiau nors ir pralaimėjo, su kariuomenės pagalba 1957 m. surengė naujus rinkimus ir tapo Haičio prezidentu.
Diuvaljė valdymo metu apribotos pilietinės laisvės, pradėtas armijos kadrų tikrinimas, 1959 m. sudarytos specialiosios prezidento policijos pajėgos (tonton makutai). Įvairūs politiniai priešininkai, įtariami sąmokslininkai ar kiti prezidentui neparankūs asmenys buvo baudžiami mirties bausme. Manoma, kad per visą Diuvaljė valdymo laikotarpį nužudyta ~30 tūkst. žmonių.
1963 m. Haitis vos neįsivėlė į karą su Dominikos Respublika, tačiau Amerikos Valstybių organizacijai pavyko konfliktą išspręsti.
1971 m. mirus Fransua Diuvaljė, jo vietą užėmė sūnus Žanas Klodas Diuvaljė. Tačiau jis nesugebėjo sukurti tokio asmenybės kulto kaip tėvas ir 1986 m. perversmo metu buvo pašalintas.
Danutė Mertingaitė-Gajauskienė
Danutė Mertingaitė-Gajauskienė (g. 1951 m. rugpjūčio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė odininkė.
Biografija
1974 m. baigė Estijos dailės institutą Taline, įgijo dailiosios odos dailininkės specialybę. 1974-1993 m. dirbo Vilniaus „Dailės“, 1993-1995 m. – Kauno „Dailės“ kombinate, Odos cecho vyr. dailininkė, kūrė etalonus masinei gamybai. Lietuvos dailininkų sąjungos narė, grupės „DermArs“ narė.
Kūryba
Kuria odos dirbinius – albumus, knygų viršelius (svečių knygos „Mozaika“ 2000 m.), dėžučių komplektus. Kūrybai būdingas neįmantrus siluetas, saikingas dekoras, ornamentai, skirtingų spalvų, faktūrinio ir lygaus paviršiaus derinimas. Kaip meninės raiškos priemonę naudoja rišimą, kaišymą, pynimą (dienoraščių rinkinys „Nuotaikos“ 1986 m.). Nuo 1975 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Hanibalas (1959 filmas)
Hanibalas  – 1959 metais Italijoje sukurtas istorinis filmas apie garsaus Kartaginos karvedžio Hanibalo vadovaujamos kariuomenės žygį per Alpes ir kovą su Romos imperija.
Nors filmas buvo sukurtas Italijoje ir italų kalba, jo pagrindinis finansuotojas buvo JAV kino kompanija „Warner Bros.“. Kadangi tik du aktoriai (Victor Mature ir Rita Gam) gerai mokėjo anglų kalbą, filmas vėliau buvo dubliuotas.
JAV ir kitose anglakalbėse šalyse buvo demonstruojama 103 minučių trukmės versija, tuo tarpu kitose šalyse – sutrumpinta iki 95 minučių.
Pinakoteka
Pinakoteka (iš ) yra vadinama tapybos, meno darbų galerija, paveikslų galerija.
Istorija
Pinakotekomis Sen. Graikijoje buvo vadinamos galerijos, sienos, atskiri kambariai skirti paveikslams. Garsiausia pinakoteka yra kairiajame Atėnų akropolio sparne, kurioje buvo surinkti deivei Atėnei paaukoti dailės darbai. Graikų pinakotekos koncepciją perėmė romėnai. Renesanso laikotarpiu, kuomet buvo stengiamasi atgaivinti antikines tradicijas, terminas atgaivintas Italijoje.
Šiuolaikinės pinakotekos
Neoficialiai, romantine prasme, bet kuri paveikslų galerija (tiek privati, tiek vieša) gali būti pavadinta pinakoteka. Keletas muziejų šiuo metu savo pavadinime naudoja žodį Pinakoteka. thumb|right|260px| Naujoji pinakoteka Miunchene
Italijoje:
Vokietijoje:
Brazilijoje:
Repšiai (Radviliškis)
Repšiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 7 km į šiaurės vakarus Šiaulėnų. Sidarių geležinkelio stotelė.
Paveikslas (2002 albumas)
Paveikslas – grupės Foje svarbiausių dainų rinkinys iš visų jos karjeros metų, išleistas 2002 m. gegužės 17 d. Bombos kaip MC ir dvigubas CD. Kasetėje yra maždaug perpus mažiau dainų.
Albumas buvo pripažintas auksiniu albumu 2004 m. gruodžio 6 d.
Paveiksle taip pat pirmąsyk CD ir MC formatu buvo oficialiai išleista klasikinė Foje daina „Laužo šviesa“.
Kai kuriuos fanus nuvylė albumo apipavidalinimas – vietoj Foje istorijos, nuotraukų ar kitos archyvinės medžiagos, tinkamos visą grupės istoriją apibendrinančiam rinkiniui, įpakavime diskografija ir gan nuspėjami fanų atsiliepimai apie grupę.
Albumą parėmė „Radiocentras“, „Tango TV“, „Delfi“, „Ritos slėptuvė“, „Media Benz Telekomunikacijos“, „One“.
Dainos
CD 1
CD 2
Visų dainų autorius Andrius Mamontovas, išskyrus Paveikslas – Andrius Mamontovas/Darius Tarasevičius.
Žmonės
Kiti
Kratovas
Kratovas – miestelis šiaurės rytų Makedonijoje, vakarinėje Osogovo kalnų pašlaitėje. Garsėja tiltais.
Istorija
1282 m. valdant serbams, Kratovas tapo kalnakasybos centru (buvo išgaunamas auksas ir sidabras). 1689 m. miestas nusiaubtas, šachtos uždarytos. 1805 m. kalnakasyba atnaujinta, XIX a. miestas klestėjo (gyveno apie 50 tūkst. gyventojų).
Kardinolas protodiakonas
thumb|right|250px|Dabartinis kardinolas protodiakonas Žanas Lui Toranas (Jean-Louis Tauran) Kardinolas protodiakonas – vyriausiasis kardinolas diakonas, į šias pareigas parenkamas pagal vyriausią amžių arba pagal didžiausią kardinolo diakono stažą.
Kardinolas protodiakonas turi keletą privilegijų. Būtent kardinolas protodiakonas iš Apaštalų rūmų balkono paskelbia apie naujo Romos popiežiaus išrinkimą ištardamas formulę Habemus papam ir naujai išrinkto pontifiko vardą.
Iki 1978 m. kardinolai protodiakonai karūnuodavo naujai išrinktus popiežius. Pvz., taip kardinolas protodiakonas Alfredas Otavianis (Alfredo Ottaviani) karūnavo Paulių VI. Po 1978 m. kardinolas protodiakonas naujajam popiežiui ir naujiems metropolitams įteikia palijų – senovinį vyskupo rango simbolį.
Nuo 2011 m. vasario 21 d. kardinolas protodiakonas yra prancūzų kurijinis kardinolas Žanas Lui Toranas (Jean-Louis Tauran), pakeitęs italą kardinolą Agostiną Kačavilaną (Agostino Cacciavillan), kuris tą dieną buvo pakeltas į kardinolus kunigus.
Jakubovas
Jakubovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Dubiče Cerkevnės, apie 9 km į pietus nuo Hainuvkos ir apie 57 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Marijampolės apskrities istorija
Rytų Prūsijos sudėtyje
1795 m. žlugus Abiejų Tautų Respublikai, Užnemunė atiteko Prūsijai. Šioje pirmą kartą suformuota Marijampolės apskritis, kuri iš pradžių ji vadinosi Starapolės, Senapilės apskritimi. 1795–1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos Balstogės departamentui.
XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje apskrityje buvo:
Rusijos imperijos sudėtyje
left|thumb|250px|Suvalkų gubernija Rusijos imperijoje Per XIX a. apskrities pavaldumas keletą kartų keitėsi. 1807–1815 m. ji priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui, 1816–1837 m. į Rusijos imperiją įeinančiai Lenkijos karalystės Augustavo vaivadijai, 1837–1867 m. Augustavo gubernijai, 1867–1915 m. Suvalkų gubernijai. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Suvalkų gubernijos Kalvarijos, Naumiesčio ir Vilkaviškio apskritimis bei Vilniaus gubernijos Trakų apskritimi ir Kauno gubernijos Kauno apskritimi.
1867 m. dalis apskrities teritorijos atiteko naujai sudarytai Naumiesčio apskričiai.
Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymą apskrityje gyveno 114 262 žmonės. Marijampolės mieste gyveno 6 737 žmonės, o Prienų mieste 2 477 žmonės. Tuometinė tautinė apskrities sudėtis buvo tokia:
1915-1950 m.
thumb|250px|Marijampolės apskritis tarpukario Lietuvoje 1915–1916 m. priklausė Oberosto Suvalkų, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sričiai. 1917 m. buvo prijungta Kalvarijos apskritis.
Po 1918 m. apskritis įėjo į Lietuvos valstybę. 1941–1944 m. okupavus vokiečiams įėjo į Kauno krašto apygardą.
1946 m. Balbieriškio, Prienų ir Šilavoto valsčiai kartu su Prienais priskirti Prienų apskričiai, 1948 m. Kalvarijos, Krosnos, Liubavo valsčiai – Kalvarijos apskričiai, 1949 m. Veiverių valsčius – Kauno apskričiai. 1950 m. apskritis panaikinta, jos teritorija perduota Marijampolės rajonui (41 apylinkė), Kazlų Rūdos rajonui (15 apylinkių), Prienų rajonui (2 apylinkės) ir Simno rajonui (6 apylinkės).
Suskirstymas
(išsamiau) || 2199 || 99 220 || 20 valsčių: Antanavo valsčius, Ašmintos valsčius, Balbieriškio valsčius, Gudelių I valsčius, Gudelių II valsčius, Janavo valsčius, Javaravo valsčius, Kalvarijos valsčius, Klebiškio valsčius, Krosnos valsčius, Kvietiškio valsčius, Liubavo valsčius, Liudvinavo valsčius, Mikališkių valsčius, Padovinio valsčius, Raudenio valsčius, Sasnavos valsčius, Šumskų valsčius, Veiverių valsčius, Višakio Rūdos valsčius ||
Valsčiai
Valsčiai 1919–1950 metais:
Tautinė sudėtis
Pagal 1923 m. gyventojų surašymą apskrityje gyveno 99 220 žmonių, o jų tautinė sudėtis buvo pasiskirsčiusi taip:
Ernstas Bironas
Ernstas Johanas Bironas (kitaip dar žinomas kaip Ernestas Jonas Bironas,, 1690 m. lapkričio 23 d. Kalnciemas, dab. Jelgavos rajonas – 1772 m. gruodžio 29 d. Mintauja) – vokiečių bajoras, Rusijos imperatorės Anos Ivanovnos favoritas.
Biografija
thumb|left|150px|Ernsto Birono žmona Benigna Ernstas Bironas studijavo Karaliaučiaus universitete, bet ten pasižymėjo ne mokslais, o girtuokliavimu ir muštynėmis. Po sargybinio nužudymo pabėgo į Rusiją. Nuo 1718 m. Kuršo hercogienės Anos Ivanovnos dvariškis Kurše. Bet netrukus oberhofmeisteris Petras Bestuževas-Riuminas jį atleido. 1724 m. jo globėjas baronas Hermanas Karlas fon Keizerlingas jį vėl priėmė į dvarą, kur jis tapo Rusijos imperatorės, našlės Anos Ivanovnos guodėju.
Nuo 1730 m. Ernstas Bironas turėjo grafo titulą. Kaip Anos Ivanovnos dvaro rūmininkas (oberkamergeris) 1730 m. atlydėjo ją iš Kuršo į Rusiją. Nors aukštų pareigų neužėmė, Ernstas Bironas faktiškai valdė Rusijos imperijos valstybę. Jo valdymo laikotarpis, Rusijos istoriografijoje vadinamas „bironovščina“, reiškė vokiečių įsigalėjimą Rusijos politiniame gyvenime. 1737 m. mirė Kuršo hercogystės hercogas Ferdinandas Ketleris. Anos Ivanovnos pastangomis Bironas išrinktas Kuršo kunigaikščiu. Valdė iš Sankt Peterburgo. 1740 m. imperatorės testamentu paskirtas Rusijos regentu. Per 1740 m. lapkričio 8 d. rūmų perversmą suimtas, apkaltintas pasikėsinimu į sostą ir ištremtas į Sibirą. 1762 m. imperatorius Petras III jį amnestavo, tačiau tik 1763 m., kai imperatore tapo Jekaterina II, Bironas atgavo Kuršo kunigaikštę, kurią 1769 m. perleido sūnui.
Ylenė
Ylenė (Cirriphyllum) – trumpinių (Brachytheciaceae) šeimos samanų gentis.
Lietuvoje auga viena rūšis – unksminė ylenė (Cirriphyllum piliferum). Stiebas plunksniškai išsišakojęs, šliaužiantis arba kylantis. Lapai pailgai kiaušiniški. Auga ūksminguose miškuose.
Almandinas
right|200px|thumb|Almandinas Almandinas (almanditas) silikatų klasės granatų grupės mineralas. Tai geležies aliuminio granatas (cheminė formulė – Fe3Al2(SiO4)3). Randamas metamorfinėse ir magminėse uolienose. Žiūrint pro spektroskopą stiprioje šviesoje, aiškiai matomos trys absorbcijos juostos.
FC Wiltz 71
Vilco FC – Liuksemburgo futbolo klubas, įkurtas Vilco.
Almandinas
Kietumas pagal Moso skalę – 7,0-7,5, tankis 3900-4300 kg/m³.
Almandinas labiausiai paplitęs granatų grupės mineralas. Jis laikomas gražiausiu raudonuoju akmeniu po rubino. Dažnai būna nukirstas iškiliu paviršiumi arba kaip kabošonas ir tada yra žinomas kaip karbunkulas.
FC Wiltz 71
Istorija
Klubo ištakos siekia 1971 m., kai susijungė US Niederwiltz ir Gold a Ro'd Wiltz klubai.
Almandinas
Būna įvairių spalvų: raudonos, tamsiai raudonos, raudonos pereinančios į violetinę, rudos, juodos. Naudojamas papuošalų gamybai, o šiurkščios jo rūšys – kaip abrazyvios medžiagos.
FC Wiltz 71
Istorija
Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Joje debiutavo 1981–1982 m. sezone ir National Division užėmė septintą vietą.
Almandinas
Vašingtone Smitsono muziejuje saugoma 174 ir 67,3 karatų almandinai (iš Idaho).
Radavietės
thumb|200px|Austrijos almandinas
FC Wiltz 71
Istorija
Pastaruoju metu rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
Almandinas
Radavietės
Almandinas gausiai randamas Pietų Indijos ir Šri Lankos brangakmenių karjeruose, dėl to jis kartais vadinamas „Ceilono rubinu“. Kai atspalvis pereina į violetinį, akmuo dažnai vadinamas „Sirijos granatu“, šis pavadinimas kildinamas iš senovinio Sirijos miesto Pegu.
Neseniai dideli almandino granatų telkiniai rasti Australijos šiaurės rytų teritorijoje ir pavadinti „Australijos rubinu“.
Gražus rombinis dodekaedras akmens skalūne randamas Cilertalyje, Tirolyje, kuris kartais nupjaustomas ir nušlifuojamas. Almandinas, kuriame geležies oksidas iš dalies pakeistas magniu, randamas Luizenfelde, Vokietijoje, Rytų Afrikoje.
Mongolijoje, Brazilijoje bei JAV yra daug vietovių, kur slūgso geros kokybės almandinai. Mineralo kristalai randami šalia Fort Vrangelio, Aliaskoje kartais būna įsiterpę į žėručio skalūną. Garsūs akmenys iš Madagaskaro, Čekijos, Norvegijos bei Rusijos.
Akmens reikšmė
Vardas duotas kaip brangiam granatų grupės mineralui (iškraipius žodį „Alabandicus“), kurį pavadino pagal Plinijaus Vyresniojo rastą akmenį Mažosios Azijos Alabandos mieste. Plinijaus Vyresniojo laikais almandinai buvo vadinami „Carbuncul alabandicus“.
Almandinas – tai veiklumo, kūrybingumo, krizių nugalėjimo simbolis.
FC Dornbirn 1913
FC Dornbirn 1913 – Austrijos futbolo klubas iš Dornbirno.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1913 m.
Nuo 2009–2010 m. žaidė tuometinėje Erste liga (II pakopa). Vėliau iškrito į regioninę lygą.
2018–2019 m. sezone Regionalliga Vakarų regione, tapo nugalėtojais ir buvo perkelti į aukštesnį lygmenį.
2019–2020 m. vėl pakilo į Austrijos 2. Liga (II pakopa).
Kardinolas diakonas
thumb|right|200px|Kardinolas diakonas (nuo 2003 m.) Atilijas Nikora (Attilio Nicora) Kardinolas diakonas – žemiausios pakopos Romos katalikų bažnyčios kardinolas. Tokie kardinolai paprastai būna arba Romos kurijos pareigūnai arba dvasininkai, kardinolais tampantys jau sukakus 80 metų. Vyskupai ganytojai paprastai tampa kardinolais kunigais (antroji kardinolų pakopa).
Kardinolai diakonai atsirado iš septynių popiežiaus dvaro diakonų ir septynių diakonų, kurie ankstyvaisiais viduramžiais, kai Bažnyčios administracija faktiškai buvo ir Romos miesto vyriausybė, prižiūrėjo Bažnyčios veiklą Romos miesto rajonuose
Iki 1918 m. kardinolais diakonais galėjo tapti ir ne kunigai. Tuo metu kardinolais kunigais tapdavo tik kunigai, kardinolais vyskupais – tik vyskupai. Po 1918 m. buvo nustatyta, kad visi kardinolai, net kardinolai diakonai, turi būti kunigai. 1962 m. buvo nutarta, kad visi kardinolai turi būti vyskupai. Išimtys labai retos, pvz., kardinolas diakonas Robertas Tučis (Roberto Tucci). Išimties teisę nebūti vyskupu suteikia popiežius. Dažniausiai tokius leidimus gaudavo teologai, kurie nebuvo dvasininkais. Pvz., taip 2001 m. kardinolu diakonu tapo Everis Dalesas (Avery Dulles), kuris iki mirties 2008 m. popiežiumi taip ir netapo.
Po popiežiaus Siksto V 1587 m. dekreto, kuris užfiksavo didžiausią kardinolų skaičių Kardinolų kolegijoje, kardinolų diakonų buvo 14. Vėliau jų skaičius padidėjo. 1939 m. apie pusė kardinolų buvo kurijos nariai. Pijus XII jų dalį sumažino iki 24%. Jonas XXIII jų padaugino iki 37%, Paulius VI jų pamažino iki 27%, o Jonas Paulius II išlaikė šį procentą. 2012 m. buvo 45 kardinolai diakonai.
2005 m. buvo virš 50 bažnyčių, pripažintų kaip kardinolinės diakonijos, nors tuo metu kardinolų diakonų buvo tik 30. Ilgai egzistuoja tradicija, kad kardinolas diakonas, 10 metų išbuvęs kardinolu diakonu, gali panoręs tapti kardinolu kunigu. Tokiu atveju jis gali pasirinkti laisvą titulinę bažnyčią ar jo turima diakoninė bažnyčia laikinai gali būti „pakelta“ į titulines bažnyčias. Tokiam kardinolui diakonui tapus kardinolu kunigu jo kardinolo kunigo stažas skaičiuojamas nuo dienos, kai jis tapo kardinolu diakonu.
Kardinolų diakonų vadovas yra kardinolas protodiakonas, vyriausias pagal kardinolo diakono stažą. Dabar šias pareigas eina prancūzas kardinolas Žanas Luji Toranas (Jean-Louis Tauran).
Gegužinės lobis
Gegužinės lobis – Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, Gegužinės kaime 1980 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.
Atradimas
Gaižiūnų karinio poligono teritorija važiuojančio šarvuočio vikšrai kliudė ir iš žemės ištraukė varinio puodo dangtį bei monetų. Kareiviai iškasė 15–20 cm gylyje esantį puodą ir surinko pabirusias monetas. Tuo metu jų rasta 895 vienetai. 1,5 m atstumu nuo pirmojo puodo, 30 cm gylyje, buvo rastas antrasis puodas su 1390 monetų. 1990 m. lobio vietoje rastos dar 4 monetos.
Lobis
Lobį sudaro sudaro 2289 monetos, kaltos 1495–1648 m. Jame yra:
Jelonka
Jelonka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Dubiče Cerkevnės, apie 19 km į pietvakarius nuo Hainuvkos ir apie 60 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
603 m.
603 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Žemaitija (pėstininkų brigada)
Lietuvos didžiojo etmono Jono Karolio Chodkevičiaus pėstininkų brigada „Žemaitija“ – pagrindinis Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis vienetas. Šiuo metu Lietuvos didžiojo etmono Jono Karolio Chodkevičiaus pėstininkų brigadą „Žemaitija“ sudaro štabas, keturi batalionai ir penkios atskirosios kuopos. Lietuvos didžiojo etmono Jono Karolio Chodkevičiaus pėstininkų brigados „Žemaitija“ formavimą planuojama baigti iki 2021 metų.
Istorija
Brigados vadai:
Funkcijos
Pagrindinės Brigados ,,Žemaitija" funkcijos:
Natūralios kalbos generavimas
Natūralios kalbos generavimas yra viena iš natūralios kalbos apdorojimo užduočių – natūralios kalbos generavimas naudojantis sistemos duomenų baze.
Natūralios kalbos generavimą galima įsivaizduoti kaip Natūralios kalbos suvokimo atvirkštinį procesą. Skirtumą galima aprašyti taip: natūralios kalbos suvokimui sistema turi nustatyti įvedamų duomenų prasmę, o natūralios kalbos generavimui sistema ieško būdo kaip „mintį“ išreikšti žodžiais.
Etapai
Teksto generavimo procesas gali būti paprasčiausiu teksto dalių kopijavimu iš iš anksto sudaryto sąrašo, galbūt naudojant jungiamuosius žodelius. Rezultatas gali būti patenkinamas horoskopų arba verslo laiškų sudarymui, tačiau sudėtinga natūralios kalbos generavimo sistema reikalauja planavimo ir informacijos suliejimo etapų tam, kad sugeneruotas tekstas atrodytų natūralus ir nebūtų pasikartojimų. Tipiniai etapai yra:
Turinio nustatymas: nustatyti svarbiausius požymius, kuriuos verta paminėti. Metodai naudojami šiame etape yra susiję su duomenų išgavimo (data mining).
Pranešimo planavimas: Bendras pateikiamos informacijos organizavimas.
Sakinio paruošimas: Panašių sakinių suliejimas natūralumui ir skaitomumui pagerinti. Pavyzdžiui, sakiniai „Kitas traukinys važiuos į Klaipėdą“ ir „Kitas traukinys važiuos 10 valandą“ gali būti sulieti į „Kitas traukinys važiuos į Klaipėdą 10 valandą“.
Leksikalizavimas: Sąvokos žodinis realizavimas.
Susietų sakinių generavimas: Žodžių sujungimas naudojant įvardžius bei kitus būdus.
Sintaksinis ir morfologinis realizavimas: Šis etapas yra atvirkštinis įvedimo apdorojimui: naudojantis prieš tai surinkta informacija, konstruojami sakinių blokai pagal sintaksines ir morfologines taisykles.
Orfografinis realizavimas: Skyrybos ženklų dėliojimas, didžiųjų raidžių sudėjimas, kitas teksto formatavimas.
Gėliogalių lobis
Gėliogalių lobis – 1924 m. Gėliogalių kaime (dab. Molėtų rajono savivaldybė) rasti XIII a. – XIV a. sidabriniai dirbiniai.
Lobis
Šalia dviejų akmenimis apdėtų molinių urnų buvo rastos 2 sidabrinės pintinės apyrankės, 2 sidabrinės pasaginės ir 5 apskritos plokštelinės segės, juostinis sidabrinis žiedas ir kaklo papuošalas, įsivežtas iš Rusios. Papuošalas susideda iš tuščiavidurių pailgų filigranu išdailintų sidabrinių karolių ir lelijos pavidalo kabučių.
Lobis saugomas Kauno Vytauto Didžiojo muziejuje.
Live on the Air (1995 albumas)
Live on the Air – per 90 minučių gyvai studijoje įrašytas grupės Foje albumas, skirtas platinti nemokamai naudingiems žmonėms pirmos grupės kelionės į Londoną metu. Išleistas tik kaip kasetė. Šiuo metu jo praktiškai neįmanoma nei įsigyti, nei gauti persirašyti.
Kai kurios dainos buvo įrašytos antrame Foje albume anglų kalba The Flowing River EP.
Gediminas Orelik
Gediminas Orelikas (g. 1990 m. gegužės 14 d. Šiauliuose) – Lietuvos krepšininkas.
Live on the Air (1995 albumas)
Albume nurodoma – „These songs are taken from “Live on the air„ at radiostation Neuro Neuro 20 august 1995“.
Gediminas Orelik
Karjera
miniatiūra|left|G.Orelikas (2015 m.)