cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Didžioji Italija
Istorija
Po paskyrimo Dodekaneso gubernatoriumi 1936 m., fašistų lyderis Cesare Maria De Vecchi Musolinio fašistų partijoje pradėjo populiarinti idėją apie naują „Imperinę Italiją“ (itališkai „Italia Imperiale“), kuri kaip ir Romos imperija apimtų teritorijas ir už Europos ribų ir įtrauktų šiaurės Afriką (Ketvirtoji pakrantė arba „Quarta Sponda“ itališkai).
Kacušika Hokusajis
Asmenybė
Vasaros laukuose.“
Korsika
Korsika yra žymi kaip Napoleono Bonaparto gimimo vieta.
Didžioji Italija
Istorija
De Vecchi svajojo apie imperiją, kuri apimtų ne tik visas Europos teritorijas, kurių reikalavo italų iredentistai (Nica, Savoja, Tičinas, Venezija Džiulija, Dalmatija, Korfu, Malta ir Korsika) ir turinčias italų bendruomenes kelis šimtus metų, bet ir šiaurės Afrikos teritoriją (Libija ir Tunisas), kur italų emigrantai kolonijas įkūrė XIX a. pabaigoje.
Kacušika Hokusajis
„36 Fudži kalno vaizdai“
miniatiūra|267x267px|Raudonasis Fudži kalnas (serija"36 Fudži kalno vaizdai") Hokusajaus „36 Fudždi kalno vaizdai“ pavertė menininką savo laikmečio legenda. Ši peizažų serija, kurią iš tiesų sudaro 46 vaizdai, laikoma Hokusajo kūrybos viršūne.
Galvė
left|120px
Kacušika Hokusajis
„36 Fudži kalno vaizdai“
„36 Fudži kalno vaizdų“ serija yra ilgų Hokusajaus studijų, kurių metu jis gilinosi į žmonių ir gamtos vaizdavimą, rezultatas. Iš pradžių Hokusajis paveikslėlių knygose peizažą naudodavo kaip foną. Vėliau, labiau pasigilinęs į peizažų kūrimo subtilybes, jis perėjo į aukštesnį lygį. Vėl ir vėl vaizduodamas Fudži kalną, Hokusajus jo kūgio formos viršūnę naudojo kaip nors ir tolimą, tačiau centrinį elementą daugelyje savo sukurtų Edo vaizdų.
Didžioji Italija
Istorija
Po 1936 m. ir Antrojo pasaulinio karo metu graikų Dodekaneso salos taip pat buvo įtrauktos į projektą (kartu su Jonijos salomis Zante, Itake ir kt.) ir Italijos vyriausybė ėmėsi vykdyti prievartinę šių graikų salų italizaciją.
Korsika
Geografija
Korsika yra vulkaninės kilmės sala, dažnai vadinama kalnuočiausia Viduržemio jūros sala. Nuo žemyno Korsiką skiria Ligūrijos jūra, o nuo pietuose esančios Sardinijos salos – 11 km pločio Bonifacijaus sąsiauris. Salos ilgis iš šiaurės į pietus 183 km, plotis iki 83 km. Kranto linijos ilgis ~1000 km. Kalnai užima visą centrinę salos dalį – aukščiausia vieta yra 2706 m aukščio Monte Činto kalnas. Taip pat yra dar 20 viršukalnių, aukštesnių nei 2000 m. Salos šiaurėje išsikiša 40 km ilgio Korsikos kyšulys. Salą supa daug smulkių uolingų salelių (Lavecis, Kavajas, Džiralija ir kt.). Korsikos krantai daug kur statūs, užsibaigiantys 20 m aukščio klifais, dažnai išvagoti požeminių ertmių.
thumb|left|250px|Skandolos rezervatas Klimatas subtropinis. Vasarą oras įšyla tarp 20-27 °C, žiemą atvėsta iki 5-10 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 645 mm, drėgnasis laikotarpis trunka nuo spalio iki balandžio. Kalnuose klimatas vėsesnis ir drėgnesnis nei lygumose.
Kacušika Hokusajis
„36 Fudži kalno vaizdai“
Hokusajaus įžvalga, plačiai atsiskleidusi jo estampuose ir knygose, atspindėjo ir tuo pačiu metu ugdė visuomenės suvokimą apie Fudži kalną, kaip apie didingą, bet taip pat ir pavojingą viršukalnę. Nors jis ir buvo už šimto mylių (62 km) nuo Edo ir nebuvo išsiveržęs nuo 1707 m., miesto gyventojai gerbė šį kalną ir gerai žinojo, jog tai – aktyvus ugnikalnis. Pačio Hokusajaus silpnybė Fudži kalnui buvo įsišaknijusi senoviniame, bet vis dar gajame tikėjime, kad tai yra šventas kalnas, saugantis nemirtingumo paslapties šaltinį. Vasaros mėnesiais, kai buvo maža griūties rizika, vyrai piligrimai čia traukdavo iš visos šalies, norėdami pasiekti kalno viršūnę (moterims tai buvo draudžiama). Hokusajis savo kūryba pabrėžė kalno šventumą ir tai, kad jis yra neatskiriama Edo tapatumo dalis.
Didžioji Italija
Istorija
De Vecchi idėjoms iš dalies pritarė Musolinis XX a. penktajame dešimtmetyje Italijai įsitraukus į Antrąjį pasaulinį karą, tačiau Italijos karalius Viktoras Emanuelis III joms nepritarė ir vertino skeptiškai.
Galvė
Ežere sugaunama įvairių žuvų, daugiausia kuojų. Vyksta irklavimo varžybos, regatos.
Kacušika Hokusajis
„36 Fudži kalno vaizdai“
Menininkas, panaudodamas labiausiai žmones jaudinančius peizažo žanro aspektus, šiuo peizažų rinkiniu išoriniam pasauliui suteikė galimybę išvysti Japonijos kasdienio gyvenimo vaizdą, o savo tautiečiams pateikė naują paprasto žmogaus orumo ir jo kasdienių darbų vertinimą. Ne vien puikūs aktoriai bei žymios gražuolės yra verti menininko dėmesio, bet taip pat ir eilinis žmogus. Humaniškumas, nenupudruotas ir nepagražintas – japoniškas comédie humaine – atrado savo interpretatorių. Hokusajus labai praplėtė medinių kaladėlių spaudinių asortimentą, suteikė spausdinimui daugiau lankstumo ir skatino menininkus toliau plėtoti peizažo žanrą.
Didžioji Italija
Istorija
1942 m. Italijai okupavus Korsiką ir Tunisą, De Vecchi svajotosios Didžiosios Italijos teritorijos buvo visiškai valdomos italų, išskyrus Maltą, bet politiškai šis projektas nebuvo įgyvendintas, nes karo sėkmė netrukus nusisuko nuo Ašies valstybių.
Galvė
Pavadinimo kilmė
Liaudis pasakoja, kad ežero vardas gali būti kilęs nuo žodžio „galva“ – esą ežere kasmet nuskęstąs bent vienas žmogus, t. y. ežeras reikalauja galvos.
Kacušika Hokusajis
Eskizų rinkiniai. „Manga“ serija
miniatiūra|313x313px|Hokusajo manga Taito slapyvardį menininkas pradėjo naudoti būdamas 52 metų. Šiuo naujuoju vardu jis pasirašydavo savo karikatūrose ir eskizuose. Tarp daugybės Hokusajo eskizų, pagrindinė serija, susidedanti iš 15 dalių, buvo pavadinta „Hokusajaus Manga“. Pirmasis numeris pasirodė 1814 m., o paskutiniai trys išleisti jau po autoriaus mirties. Pats žodis „manga“ reiškia „karikatūra“ arba „eskizas“; taip pat gali būti verčiamas ir kaip „mišinys“ arba „eskizai iš gyvenimo“. Hokusajis neabejotinai praplėtė šios sąvokos reikšmę, į savo eskizų knygas įtraukdamas beveik viską, kas tik po saule patraukdavo jo dėmesį. Knygose menininkas stengėsi kaip galima geriau išreikšti kiekvieno veiksmo bei judesio unikalumą, nesvarbu, ar to atlikėjas buvo žmogus, ar tekantis vanduo. „Manga“ serija, manoma, buvo darbas teikęs Hokusajui daugiausia malonumo ir labiausiai jį patenkinęs. Menininkas, kalbėdamas apie šį rinkinį, teigė, kad „Manga“ žymėjo naują pradžios tašką jo mene ir visi kūriniai, kuriuos yra sukūręs prieš sulaukdamas penkiasdešimties, iš tiesų yra beverčiai ir turėtų būti sunaikinti.
Korsika
Geografija
Korsikos lygumose būdingi kietalapiai subtropikų miškai ir krūmynai, kur dominuoja akmeniniai ir kamštiniai ąžuolai. Tiesa, dabar dauguma lygumų sukultūrintos, naudojamos žemdirbystei ir gyvulių ganymui. Kalnuose auga mišrieji ir plačialapių medžių miškai, sudaryti iš ąžuolų, pušų, ostrijų, alksnių, kaštainių, kadagių, bukų ir kt. Saloje didelė paukščių įvairovė, čia taip pat sutinkamas endeminis Korsikos taurusis elnias.
Galvė
Pavadinimo kilmė
Ežerėvardis Galvė (dar žinomas kaip Galvis) kildinamas iš žodžio galvis („kūdros stačias šlaitas, kūdra ežero ar upės vietoje“), kuris susijęs su gelmė, taip pat („vandens duobė pelkėje“).
Kacušika Hokusajis
Eskizų rinkiniai. „Manga“ serija
Dar vienas rinkinys, pavadintas „Gyvenimas Rytinėje sostinėje“, tikėtina, buvo parengtas paskutiniaisiais Hokusajo gyvenimo metais ir egzistuoja tik originaliuose eskizuose, kurie niekada taip ir nebuvo publikuoti. Nors jiems ir trūksta laisvės bei spontaniškumo būdingo „Manga“ rinkiniui, „Gyvenimas Rytinėje sostinėje“ eskizai, vaizduojantys eilinius žmones jų įprastinėje aplinkoje – Edo gatvėse ir aikštėse, perteikia gyvą tų laikų vaizdą. Kiekviena vietovė šiame rinkinyje nurodyta ir atvaizduota kruopščiai bei aiškiai.
Hokusajo reikšmė ir atminimo įamžinimas
Hokusajis paskutiniajame ukijo-e stiliaus vystymosi etape įkūnijo šios meno mokyklos esmę. Per 70 metų trukusį meninės kūrybos laikotarpį šis užsispyręs talentas sukūrė menininko, mąstančio viena kryptimi ir visomis jėgomis siekiančio užbaigti jam skirtą užduotį, prototipą. Hokusajis sukūrė figūrą, kuri nuo XIXa. antrosios pusės žavėjo Vakarų menininkus, kritikus ir meno mylėtojus.
Japonijos visuomenei Hokusajus davė peizažus, kurie, nors ir meistriškai interpretuoti, žmonių vis dar atpažįstami ir artimi – tokie, su kuriais jie galėdavo susieti ir save. Šiltas žmogiškumas sklinda iš visko, ką šis menininkas yra padaręs. Jam pasaulis atrodė kaip didžiulis teatro fonas, prieš kurį žmogus ir jo emocijos yra matomos tikrajame jų gležnume. Humoras, kurio iš ties nemažai Hokusajo kūryboje, niekada nebuvo piktas. Iliustracijose vyrauja šiltos ir džiaugsmingos temos, kuriose apstu jo taip vertinamų Japonijos kraštovaizdžių. Hokusajaus kompozicijos, nors ir įspūdingos, retai kada dirbtinės ar suktos vien dėl didesnio efekto sukūrimo. Pavydėtinas jo spalvos ir linijos pojūtis. Labai drąsūs žemės bei jūros peizažai. Visada tikslingi, patrauklūs, racionalūs. miniatiūra|192x192px|„Miss Hokusai“ animė logotipas Kacušika Hokusajis dirbo taikydamas pačius įvairiausius stilius, turėjo daugybę mokinių. Neramiame Hokusajo gyvenime vienintelė jėga, suteikianti jam stabilumo, buvo jo meilė ir atsidavimas menui. Dėl kūrinių skaičiaus, kuris siekė tūkstančius, šis japonų menininkas yra laikomas vienu produktyviausių, įvairiapusiškiausių ir įtakingiausių tarp visų ukijo-e meno atstovų.
Kacušikos Hokusajo meno įtaką galima įžvelgti ir šiuolaikiniame pasaulyje. Itin populiarus „Didžiosios Kanagavos bangos“, kuri įėjo į „36 Fudži kalno vaizdų“ rinkinį, motyvas. Jį galima išvysti Claude Debussy „La mer“ partitūros tituliniame lape, gatvių puošyboje (grafičiai), mados pasaulyje ir pan.
Apie Kacušikos Hokusajo gyvenimą sukurta ir dokumentinių filmų, tarp kurių: „The eye of Hokusai“ (2014 m., Prancūzija), „Hokusai Old Man Crazy to Paint“ (2017 m., Didžioji Britanija). Animacinis filmas „Miss Hokusai“ (2015 m., Japonija), sukurtas pagal to paties pavadinimo mangą, vaizduoja Kacušikos Hokusajo gyvenimą bei darbus jo dukters O-ei akimis.
Galvė
Pavadinimo kilmė
Iki XVII a. dokumentuose Galve vadintas visas Trakus supantis ežerynas. Vietinių gyventojų visas vanduo, supantis Trakus, dažnai vadinamas tiesiog Trakų ežeru (Jezioro trockie, Тракайское озеро).
Didžioji Italija
Pirmasis žingsnis: Dodekanesas
De Vecchi ėmėsi pirmųjų žingsnių siekiant Italia Imperiale įgyvendinimo 1936 m., kai būdamas Dodekaneso salų gubernatoriumi italų kalbą padarė oficialia ir sukūrė 7 000 italų koloniją Rode ir aplinkinėse salose. 1940 m. De Vecchi tapo Didžiosios fašistų tarybos nariu ir, Italijai okupavus Graikiją, siūlė Italijos karalystei aneksuoti Dodekaneso ir Jonijos salas, įskaitant Chijo salą, kuri yra priklausiusi Genujos respublikai.
Galvė
Geografija
thumb|240px|2001 m. Lietuvos pašto ženklas, skirtas Galvės ežerui, per kurį nutiestas [[Trakų pilies tiltas]] thumb|240px|Galvės ežeras žiemą Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,28 km, didžiausias plotis siekia 1,96 km. Altitudė 148,5 m. Ežero gylis rytinėje ežero dalyje siekia net 46,7 m. Galvės dubuo rininės kilmės. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 13,5 km, su salų krantų linijomis 20,1 km. Šiaurėje, pietryčiuose yra ilgos įlankos, gausu pusiasalių. Krantai daugiausia žemi, lėkšti, rytuose apaugę Užutrakio parku, pietuose – Trakų parku, pietryčiuose – Varnikių mišku.
Galvė pietuose protakomis jungiasi su Lukos ir Totoriškių ežerais, o rytuose – su Skaisčio ežeru. Per Galvės ir Totoriškių ežerų sąsiaurį pastatytas Karaimų tiltas. Į ežerą suteka 2 upeliai. Ežeras priklauso Moluvenės upelio baseinui (Neries intakas).
Šiaurinėje ežero pakrantėje įsikūrę Bražuolės ir Totoriškių kaimai, pietrytinėje – Varnikų kaimas. Vakarine pakrante eina kelias, šiaurine – kelias Nr. 4722 (Trakai – Rykantai) ir Nr. 4750 (Privažiuojamasis kelias prie Užtrakio turizmo bazės nuo kelio Trakai–Rykantai). Galvės ežeras – populiarus turistinis objektas. Aplink ežerą įsikūrusios stovyklos, poilsiavietės. Veikia keletas kaimo turizmo sodybų. Šiaurinėje pakrantėje yra Užutrakio dvaras.
Salos
Galvės ežere yra 21 sala, apipinta įvairiomis legendomis. Daugiausia salų yra pietinėje dalyje, bendras salų plotas – 15,15 ha. Svarbiausios salos:
Didžioji Italija
Antrasis žingsnis: Ketvirtoji pakrantė
Kitas fašistų lyderis, Italo Balbo, aktyviai skatino italų bendruomenių kūrimąsi Libijos pakrantėje, kai čia buvo nuslopintas partizaninis judėjimas. Balbo Tripolitaniją ir Kirenaiką vadino Italijos „Ketvirtąja pakrante“ (pirmąsias tris sudarė vakarinė, Adrijos jūros ir pietinė pakrantė).
Vienas iš pirmųjų Italijos tikslų Libijoje buvo gyventojų pertekliaus ir bedarbystės sumažinimas Italijoje, kuriant emigrantų kolonijas neišsivysčiusioje kolonijoje. Užtikrinus saugumą, sisteminga „demografinė kolonizacija“ buvo skatinama ir karaliaus Viktoro Emanuelio III vyriausybės. Libijos gubernatoriaus Italo Balbo inicijuotas projektas 1938 m. spalį vienu konvojumi perkėlė į Libiją 20 000 kolonistų. 1939 m. atvyko dar daugiau kolonistų ir 1940 m. Libijoje buvo apie 110 000 italų, kurie sudarė apie 12 proc. visų gyventojų.
Korsika
Geografija
Korsikos vakaruose yra Skandolos gamtos rezervatas, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Jis pasižymi vaizdingais klifais, urvais, grotomis.
Didžioji Italija
Antrasis žingsnis: Ketvirtoji pakrantė
Planuota iki XX a. septintojo dešimtmečio Italijos kolonijoje įkurdinti 500 000 kolonistų, kurie tuomet būtų sudarę 2/3 Libijos pakrantės gyventojų. Geriausios Libijos žemės buvo perduotos kolonistams, kurie jas naudojo daugiausia alyvuogių auginimui. Kolonizaciją valdė valstybinė korporacija „Libijos kolonizacijos draugovė“, kuri užsiėmė žemės įsigijimu ir modernių gyvenviečių statymu, taip pat teikė kreditus kolonistams.
EBay
„eBay“ – internetinių aukcionų ir elektroninės prekybos svetainė.
Korsika
Gyventojai
thumb|250px|Kortė – miestas centrinėje Korsikoje thumb|140px|Salos žemėlapis
EBay
Istorija
1995 m. rugsėjo mėn. Pierre Omidyar, Silicio slėnio programuotojas, gimęs Paryžiuje sukūrė tinklalapį, kuris vadinosi „Auctionweb“. Idėjos esmė – automatizuoti varžytines, kad jose dalyvauti galėtų kiekvienas, nesvarbu, kur bebūtų. Pavadinimas „eBay“ atsirado vėliau, kai jis bandė užregistruoti sugalvotą pavadinimą EchoBay. Kadangi jis jau buvo užimtas, pavadinimas sutrumpintas iki „eBay“.
Korsika
Gyventojai
Korsika yra mažiausiai gyventojų turintis ir rečiausiai gyvenamas metropolinės Prancūzijos regionas. Beveik 90 % salos gyventojų sudaro prancūzai ir korsikiečiai, likusieji – imigrantai (daugiausia iš Šiaurės Afrikos, taip pat iš Italijos, Portugalijos).
EBay
Istorija
1998 m. P. Omidyar ir jo draugas Jeffrey Skoll pasikvietė Meg Whitman, kad ji padėtų išlaikyti verslą. M. Whitman studijavo Harvardo verslo mokykloje ir buvo išmokusi, kokia yra prekinio ženklo svarba.
Korsika
Gyventojai
Valstybinė Korsikos kalba yra prancūzų, o vietinė korsikiečių kalba (panaši į italų) turi regioninės kalbos statusą.
Kacušika Hokusajis
Hokusajo reikšmė ir atminimo įamžinimas
2016 m. lapkričio 22d. Japonijoje, Tokijuje yra atidarytas „Sumida Hokusai“ muziejus atminti šiam išskirtinio talento menininkui.
EBay
Istorija
Jie greitai atsikratė kolekcionuojamus daiktus pardavinėjančios įmonės įvaizdžio ir persikėlė į rinkas, kuriose vidutinės prekių pardavimo kainos (VPK) buvo didesnės. VPK yra pagrindinis dalykas nustatantis „eBay“ gaunamą procentą už pervedimą, todėl VPK kėlimas buvo vienas iš pagrindinių uždavinių.
Didžioji Italija
Antrasis žingsnis: Ketvirtoji pakrantė
1942 m. lapkričio mėn. prie „Ketvirtosios pakrantės“ buvo prijungtas Tunisas (su maždaug 100 000 Tuniso italų), tačiau po kelių mėnesių jis buvo okupuotas Sąjungininkų.
Kacušika Hokusajis
Nuorodos
] ]
Didžioji Italija
Trečias žingsnis: Vakarų Balkanai
Generolas Vittorio Ambrosio, Italijos armijos vadas Jugoslavijos Dalmatijos užkariavimo metu, sukūrė karinę okupacijos liniją nuo Liublijanos iki šiaurinės Juodkalnijos, kuri turėjo tapti būsimąja „Didžiosios Italijos“ siena šiaurės vakarų Balkanuose.
EBay
Istorija
1997 m. bendrovė pritraukė 6,7 mln. JAV dolerių privataus kapitalo lėšų iš „Benchmark Capital“ įmonės. 1998 m. „eBay“ pajamos siekė 4,7 mln. USD. 1998 m. rugsėjo 21 d. bendrovė pasiūlė akcijas biržoje ir P. Omidyar, J. Skoll tapo milijardieriais.
Didžioji Italija
Trečias žingsnis: Vakarų Balkanai
De Vecchi propagavo idėją prisijungti Korfu salą, Jonijos salas ir pietų Egėjo salas, kad susidarytų lankas link Dodekaneso ir Chijo. De Vecchi projekte Vakarų Balkanai, nuo pietinės Slovėnijos iki Chamerijos turėjo tapti itališkais, panašiai kaip ir didesnio masto nacių projektuose plėsti Didžiąją Vokietiją į Rytų Europą sukuriant „gyvenamąją erdvę“ (Lebensraum) vokiečiams.
Projekto žlugimas
Visus šiuos projektus ir fašistų ambicijas nutraukė Sąjungininkų pergalė Antrajame pasauliniame kare.
EBay
Istorija
2011 m. gegužės 11 d. „Microsoft“ nusipirko „Skype“ bendrovę už 8,5 mlrd. JAV dolerių iš „eBay“ bendrovės ir „Silver Lake“ privataus kapitalo įmonės. 2003 m. įkurtą „Skype“ po keleto metų už 2,6 mlrd. USD įsigijo interneto bendrovė „eBay“, o 2009 m. didžiąją dalį „Skype“ akcijų perpirko investicijų grupės „Silver Lake“ ir kitų partnerių konsorciumas.
Korsika
Gyventojai
Korsika garsėja unikaliomis polifoninio dainavimo tradicijomis. Jas už salos ribų garsina tokios grupės kaip „A Filetta“, „I Muvrini“.
Beveik visi didesni Korsikos miestai išsidėstę pakrantėse, o kalnai gyvenami retai.
Administracinis suskirstymas
Korsikos regioną sudaro 2 departamentai:
Ekonomika
Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu (vaisių auginimu), gyvulininkyste. Saloje nutiesta 232 km ilgio siaurasis geležinkelis tarp Bastijos, Calvi ir Ajačo.
Istorija
Korsika nuolat gyvenama nuo mezolito. Priešistoriniais laikais sala buvo svarbus regiono centras. Vėliau užkariauta kartaginiečių, graikų, etruskų. Romėnų laikais sudarė vieną iš Romos provincijų (drauge su Sardinija). V a. žlugus Romos imperijai, į salą buvo įsiveržę vandalai, vizigotai, saracėnai, lombardai. Frankų karalius Pipinas Trumpasis užkariavo salą ir 756 m. paskyrė popiežiui Steponui II.
1347 m. Korsiką užkariavo genujiečiai ir su trumpomis pertraukomis valdė iki 1729 m. Tik 1553 m. salą buvo užėmusios jungtinės prancūzų-osmanų pajėgos. Korsikoje nuo seno buvo paplitęs kraujo kerštas (vendeta), klestėjo mafija, kildavo giminių tarpusavio karai. 1729 m. kilo Korsikos revoliucija ir po 26 m. kovų sala pasiekė nepriklausomybę – 1755 m. buvo įkurta Korsikos Respublika. Tačiau korsikiečių nerėmė jokios užsienio valstybės ir 1769 m. šalį užkariavo Prancūzija. 1794 m. pasinaudodami Prancūzijos revoliucija korsikiečiai sudarė sąjungą su anglais ir įkūrė Anglijos-Korsikos karalystę. Įsikišus Ispanijai anglai nustojo remti korsikiečius ir sala vėl atiteko prancūzams. 1814 m. Korsiką trumpai buvo užkariavę anglai (Napoleono karų metu).
Dabartinėje Korsikoje gajos separatizmo idėjos. Nacionalistiniai judėjimai siekia salos autonomijos ar visiškos nepriklausomybės. Tiesa, didesnė dalis korsikiečių nepritaria salos nepriklausomybei.
Simbolis
Korsikos simbolis yra juostele apsirišęs galvą mauras. Įtikinamiausia versija kodėl būtent toks simbolis yra ta, jog maurai šia vėliava žymėdavo užkariautas vietas. Raištis yra karališkumo simbolis. Antroji versija sako, jog jis buvo mitinis didvyris, o trečioji, jog jis buvo garsus kovotojas už nepriklausomybę. Šitas mauras taip pat yra ir Sardinijos, Algarvės bei Aragono simbolis.
Ombela–Mpokas
Subprefektūros
Ombela-Mpokas padalintas į 4 subprefektūras:
Jonas Mikėnas
Jonas Mikėnas (1899 m. rugsėjo 17 d. Skardupio vienkiemis, Aknystos valsčius – 1988 m. balandžio 7 d. Kaune) – Lietuvos karo lakūnas, majoras, keramikas, skulptorius.
Biografija
Sesuo Akvilė Mikėnaitė, brolis Juozas Mikėnas. Pradinį mokslą ėjo Aknystoje, Pirmojo pasaulinio karo metais mokėsi Petrogrado Kolcovo realinėje mokykloje. 1919 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, paskirtas raštininku į Aviacijos štabą. 1920 m. balandžio 1 d. perkeltas raštininku į 1-ąją eskadrilę, o liepos 22 d. paskirtas į jaunesnio puskarininkio motoristo pareigas. 1921 m. išlaikė egzaminus ir su instruktoriumi P. Hiksa pradėjo mokomuosius skraidymus. 1922 m. komandiruotas į Italiją prižiūrėti užsakytų lėktuvų SVA-10 gamybos. 1925 m. liepos mėn. pradžioje perkeltas į Mokomosios eskadrilės skraidymų instruktoriaus pareigas. 1926 m. viršila, perkeltas į 1-ąją naikintuvų eskadrilę. 1927 m. suteiktas leitenanto laipsnis. 1928 m. baigė Kauno meno mokyklos bendrąjį skyrių.
1929 m. leitenantas Mikėnas, kapitonas Antanas Mačiuika ir kapitonas Tumavičius lėktuvais Fiat CR 20 skrido apie Lietuvą. 1932–1935 m. bandė karo aviacijos dirbtuvių pastatytus ANBO-IV. 1933 m. paskirtas į komisiją Vytauto Didžiojo karo muziejaus aviacijos skyriui tvarkyti. 1934 m. dalyvavo trijų ANBO-IV skrydyje aplink Europą. 1935 m. eskadrilės vado padėjėjas (pavaduotojas), nuo 1936 m. vasario mėn. 1-osios eskadrilės vadas. 1939 m. suteiktas majoro laipsnis. 1939 m. komandiruotas į Prancūziją, prižiūrėti Lietuvos karo aviacijai skirtų MS-406C gamybą. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą paleistas į atsargą. Iš viso skraidė 1728 valandas.
1944 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės instituto keramikos fakultetą. Nuo 1940 m. dirbo pedagoginį darbą Kauno ir Vilniaus dailės institutuose, nuo 1947 m. docentas, nuo 1977 m. profesorius. Mokiniai Petras Aleksandravičius, Feliksas Daukantas, Elena Tulevičiūtė, Mykolas Vrubliauskas, Birutė Zygmantaitė.
Kūryba
Sukūrė sodrių spalvų, ekspresyvių potėpių dekoratyvinių lėkščių („Karas“ 1945 m., „Rudens lapai“ 1946 m., „Naktinis skridimas“, „Žalias paukštis“, abi 1947 m.). Nuo 1950 m. kūryboje vyrauja raiškaus silueto, klasikinių formų vazos, dekoruotos laisvu abstrahuotu augaliniu piešiniu ir redukcinės technikos glazūrų deriniais („Vaza“ 1956 m., „Vija“ 1958 m., „Irisai“ 1961 m. Vėliau kūrė minimalistinio dekoro, asociatyvios nuotaikos kosminių temų („Kosmosas“ 1962 m., „Greitis“ 1963 m.), novatoriškų plastiškų formų („Žemė“ 1964 m., „Orbita“ 1965 m.) vazas.
Sukūrė keraminių pano kompozicijų visuomenės interjerams (kavinėms „Neringa“ Vilniuje, su Juozu Mikėnu, 1959 m., „Tulpė“ Kaune, 1956 m.), bareljefų („Žemdirbystė“ ir „Gyvulininkystė“ 1953]] m., žemės ūkio parodos Maskvoje Lietuvos paviljone, su J. Kėdainiu, J. Mozūraite–Klemkiene, M. Vrubliausku), buitinės keramikos (servizų, dubenėlių, vazelių, žvakidžių, šviestuvų). Kūriniams būdingas monumentalumas, proporcijų, plastinės formos darna, apibendrintas piešinys, indams – originalumas, savitas siluetas, funkcionalumas.
Nuo 1945 m. dalyvavo Lietuvoje ir užsienyje rengiamose parodose. Dailininko kūrinių yra įsigijęs Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, kiti Lietuvos ir užsienio muziejai, privatūs kolekcionieriai.
Raudsparnė
Raudsparnė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, Kurtuvėnų RP, šalia kelio Šiauliai-Pagėgiai. Apylinkėse – kalvynas, Raudsparnės miškas.
Juodiškės (reikšmės)
Juodiškėmis vadinami kaimai:
Krosnos šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia
'''Krosnos šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Krosnos miestelyje, 8 km į vakarus nuo Simno, prie kelio.
Istorija
Apie 1655 m. pastatyta ąžuolinė koplyčia. Ją aptarnavo Simno kunigas. Metrikų knygos rašytos nuo 1759 m. 1760 m. įkurta parapija.
Architektūra
Dabartinė Šv. Apaštalo Mato bažnyčia statyta 1842 m. Ji klasicistinio stiliaus, turinti ir renesanso stiliaus bruožų. Pagrindinį fasado portiką imituoja keturi piliastrai (kolonos pavidalo sienos kyšuliai) ir žemas trikampis frontonas. Virš jo abiejose pusėse kyšo bokštai (aliuzija į romantizmo stilių). Jie pristatyti 1913 m. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro. Į šventorių veda laiptai.
Zavadna
Zavadna – viensėdis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Vilūnų, prie kelio.
Petrašiūnų apylinkė
Petrašiūnų apylinkė sovietmečiu buvo:
Barskūnų apylinkė
Barskūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. prijungta Kraujelių apylinkė ir dalis Gervėčių apylinkės, o dalis Barskūnų apylinkės prijungta prie Jauniūnų apylinkės. 1955 m. spalio 29 d. Barskūnų apylinkė prijungta prie Paberžės apylinkės ir Šiaulių apylinkės.
Karkažiškiai
Karkažiškiais vadinami kaimai:
Gloria Steinem
Gloria Steinem (g. 1934 m. kovo 25 d.) – amerikiečių žurnalistė, socialinė ir politinė aktyvistė; JAV feminizmo figūra, kuri XX a. 7-ojo deš. pabaigoje ir 8-ojo deš. pradžioje nacionaliniu mastu buvo pripažinta JAV feministinio judėjimo vadove ir atstove spaudai.
1969 m. Gloria išpopuliarėjo kaip feminisčių lyderė. XX a. 7-ajame dešimtmetyje G. Steinem įkūrė žurnalą „Niujorkas“. 1963 m. sukrėtė šalį tiriamuoju pranešimu, kuriame rašoma, kaip elgiamasi su moterimis, dirbančiomis žurnale „Playboy“. 8-ajame dešimtmetyje Gloria tapo žymia politike ir buvo viena iš antrosios bangos feminizmo, moterų teisių judėjimo lyderių.
Šiandien Steinem, kartu su Betty Friedan, yra laikoma viena iš svarbiausių Antrosios bangos moterų judėjimo JAV reformatore.
2003 m. FIFA konfederacijų taurė
'''2003 m. FIFA konfederacijų taurė''' – šeštasis Konfederacijų taurės turnyras, 2003 m. birželio 18–29 d. vykęs Prancūzijoje. Čempionų titulą apgynė šeimininkai prancūzai.
Dalyviai
1 Turkija pateko, nes turnyre dalyvauti atsisakė Europos vicečempionai italai ir pasaulio vicečempionai vokiečiai
Gediminas Akstinas (1961)
Gediminas Akstinas (g. 1961 m. rugpjūčio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas.
Biografija
1986 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. Mokėsi Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje, nuo 1994 m. dėsto.
Kūryba
Kuria objektus, instaliacijas naudodamas savo ir kitų rankų ar fabrikinio darbo daiktus, gamtos objektus. Kūriniai įvairūs: smulkūs („Lentynėlė - daina“ 1990 m.), dideli („Vežimas“ 1998 m.), daugiausia kilnojamieji, kai kurie kompoziciniai susieti su konkrečia vieta („Tampymasis“ 1995 m.) Jų paradoksalumą ir konceptualumą pabrėžia sumaniai, netikėtai suderinti bei interpretuoti iš pažiūros buities sferai tepriklausantys objektai; kūrybai turi įtakos XX a. Vakarų dailės kryptys (dada, siurrealizmas, naujasis realizmas ir kt.).
Moterų tarptautinė korespondencinių šachmatų didmeistrė
Lietuvos LGM didmeistrės
Lietuvos šachmatininkės, kurioms buvo suteiktas moterų tarptautinės korespondencinių šachmatų didmeistrės vardas (chronologine tvarka pagal vardo įgijimo metus):
Izaokas II Angelas
Izaokas II Angelas (, apie 1135 m. – 1204 m. sausio mėn. Konstantinopolis) – 1185–1195 ir 1203–1204 m. Bizantijos imperatorius
Biografija
Kilęs iš Angelų dinastijos. Tėvas Bizantijos karo vadas Andronikas Dukas (1122–1185 m.)
Šeima
Kas buvo Izaoko žmona, nežinoma, bet jos vardas − Irina buvo nurodytas Špaijero soboro nekrologe, kur buvo palaidota ir jų duktė Irina. Vaikai:
Antroji žmona − Margarita Vengrė. Vaikai:
Valdymas
Imperatoriumi paskelbtas sukilusios Konstantinopolio minios, kuri nužudė jo pusbrolį imperatorių Androniką I Komniną. Valdant Izaokui II Angelui jo karvedys Aleksijus Branas išvijo į Graikiją įsiveržusius normanus, išskyrus Kefalonijos ir Zakinto salas. Bet nepavyko iš sukilusio Izaoko Komnino atimti Kiprą ir nugalėti sukilusius bulgarus bei valachus. 1187 m. Bizantija pripažino antrąją Bulgarijos valstybę.
Po derybų 1190 m. Izaokas II Angelas buvo priverstas leisti Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho I Barbarosos vadovaujamiems kryžininkams keliauti per Bizantijos teritoriją.
Netikėtai 1195 m. nuo sosto jį nuvertė, įkalino ir apakino jo brolis, nuo 1195 m. balandžio mėn. imperatorius Aleksijus III Angelas. Padedamas sūnaus Aleksijaus, kuris būdamas Vokietijoje 1203 m. nukreipė IV kryžiaus žygio dalyvius į Konstantinopolį. Izaokas II Angelas tapo 1203 m. liepos mėn. valdžią paėmusio sūnaus imperatoriaus Aleksijaus IV Angelo bendravaldžiu. Kryžininkais nepatenkinti Konstantinopolio miestiečiai 1204 m. sausio mėn. sukilo ir abu imperatorius nuvertė.
Trasa Riverside
Trasa Riverside (pilnas pavadinimas Riverside International Raceway) – Formulės 1 trasa šalia Riverside miestelio Kalifornijos valstijoje, JAV. Joje vienintelį kartą 1960 vyko Formulės 1 JAV Grand Prix lenktynės.
Istorija
Trasa pastatyta sujungus kelias mažesnes, šalia viena kitos esančias, trasas.
Adresas
Riverside
USA
Skaptukai
Skaptukai (Anobiidae) – vabalų (Coleoptera) šeima, kuriai priklauso cilindriškos formos smulkūs vabalai. Kūnas paprastai tamsiai rudas ar rusvas. Galva palenkta į apačią ir iš viršaus ją dažniausiai dengia priešnugarėlė. Antenos prisegtos galvos šonuose prieš akis. Antenos įvairios formos – pjūkliškos, šukiškos ar siūliškos.
Lervos baltos ar gelsvos, su šviesiai ruda galva, pasagos formos. Jos žaloja baldus, medines pastatų konstrukcijas, kolekcijas, knygas, kankorėžius ir kt.
Pasaulyje yra apie 1500 rūšių, Lietuvoje – apie 26 rūšys.
Bulgarijos futbolo varžybos 1949–1950 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1949–1950 m.
1949–1950 m. sezonas
Rikiuotė po 2 turų, 1949 m. rugpjūčio 27 d. nutraukus pirmenybes Bulgarijos KP sprendimu:
Katiniškė
Katiniške vadinama:
Tokajaus regionas
Tokajus  – Japonijos regionams Čiūbu, Kantui ir Kansajui priklausantis subregionas. Regionui priskiriamos Šidzuokos, Aičio, Mijės prefektūros ir pietinė Gifu prefektūros dalis, tačiau kartais – ir Tokijas bei Jokohama. Regiono pavadinimas kilęs iš Tokajaus srities.
Feliksas Jomantas
Feliksas Jomantas (1893-1959) – Lietuvos gamtininkas, taksidermistas, muziejininkas. Profesoriaus Tado Ivanausko kolega, kartu su juo įkūręs ir toliau vystęs Gamtos tyrimų stotį.
Su prof. T.Ivanausku pradėjo dirbti nuo 1910 m. Peterburge mokslo priemonių gamybos laboratorijoje "Zootomas". Įkūrus Gamtos tyrimų stotį Kaune jis dvejus metus buvo vienintelis taksidermistas, laborantas, asistentas, muziejaus ekspozicijos rengėjas ir prižiūrėtojas. Vienintelis gamino anatominius gyvūnų preparatus – nervų, kraujotakos ir kitų sistemų bei skeletus, dalis kurių ir dabar eksponuojami muziejaus roplių salėje. Laikinai vadovavo muziejui 1945 – 1946 m., kai šis buvo perduotas Lietuvos mokslų akademijai. 1946 m. išvyko dirbti į Vilniaus universiteto Zoologijos katedrą. 1948 m. buvo ištremtas į Sibirą.
Mėnuleigis-1
Konstrukcija
Mėnuleigis-1 turėjo savaeigę važiuoklę ir nupjauto kūgio formos kamerą. Viršutinėje kameros dalyje įtaisytas aušinimo sistemos radiatorius, kuris nakčiai uždaromas dangteliu šilumos išsaugojimui. Dieną dangtelis atidaromas iki 180º taip, kad aparato viduje esanti saulės baterija būtų optimaliai orientuota į Saulę. Aparatūros apšildymui buvo naudojamas radioizotopinis šilumos šaltinis sudarytas iš polonio-210 ampulės. Mėnuleigį-1 sudaro: Mėnuleigio-1 važiuoklė pritaikyta judėti Mėnulio paviršiumi. Važiuoklę sudaro tokios sistemos:
Dūkšto apylinkė
Dūkšto apylinkė sovietmečiu buvo:
Lakedros
Lakedros (Oligoplites) – stauridinių (Carangidae) šeimos žuvų gentis.
Zaveckai
Zaveckai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 9 km nuo Jankų.
Idzu (reikšmės)
Žodžio Idzu (Izu) reikšmės:
Lazdiniai
Lazdiniai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės rytuose, 4 km į šiaurės rytus nuo Adutiškio, pietinėje Lazdinių ežero pakrantėje. Seniūnaitijos centras.
Žvaigždė (JAV)
Žvaigždė  – JAV lietuvių katalikų periodinis leidinys, ėjęs 1901–1944 m.
Protektoratas
Protektoratas ( – 'gynėjas, globėjas'; protegere – 'ginti') – valstybė, kurią yra įsipareigojusi ginti stipresnė valstybė, dažniausiai mainais į įtaką ginamos valstybės valdyme. Paprastai protektoratu tampama pralaimėjus karą arba stipriai išaugus grėsmę keliančių kaimyninių valstybių galiai. Pvz., po Pasvalio sutarties Livonijos ordinas tapo LDK protektoratu, o 1717 m. ATR tapo Rusijos protektoratu. Protektoratas nuo karinio sąjungininko skiriasi tuo, kad sąjungininkai nedalyvauja vienas kito valstybių valdyme.
Protektoratu taip pat įvadijama Anglijos (1653–1659 m.) valdymo forma – iki gyvos galvos išrinkto lordo protektoriaus vadovavimas respublikai.
Liudvinavo apylinkė
Liudvinavo apylinkė sovietmečiu buvo:
Čiūkio regionas
Čiūkijas  – Japonijos subregionas, kuriam priklauso Aičio, Gifu ir Mijės prefektūros.
Kukurūzų krakmolas
thumb|right|250px|Kukurūzų krakmolo grūdeliai pro poliarizacinį mikroskopą. Matomo stačiakampio realus dydis – 200µm x 150µm. Kukurūzų krakmolas  – krakmolas, gaunamas iš kukurūzų grūdų endospermo. Kukurūzinis krakmolas naudojamas kaip:
Gamyba
Kukurūzų grūdai 30–48 valandas mirkomi karštame vandenyje. Suminkštėję ir išpampę grūdai apdorojami, kad būtų galima atskirti gemalus nuo endospermo. Šios atskirtos grūdų dalys, dar būdamos įmirkusios, sutrinamos. Gautą sutrintą masę plauna vandeniu, kol išsiplauna krakmolas, kuris vėliau išdžiovinamas. Likę grūdų masės likučiai dažniausiai naudojami pašarų priedams gaminti. Atskirtas krakmolas dar gali būti modifikuojamas.
Valstybės siena
thumb|right|260px|Akmuo pasienyje, skiriantis [[Italija|Italijos ir Šveicarijos valstybes]] thumb|260px|right|[[Latvijos–Lietuvos valstybinė siena|Lietuvos–Latvijos valstybės sieną žymintys stulpai (už upės – Latvijos sienos riboženklis)]] thumb|right|260px|[[Lietuvos–Rusijos valstybinė siena|Lietuvos–Rusijos valstybinės sienos riboženklis Vištyčio ežere ]] thumb|right|200px|Žagarės pasienio perėjimo punktas į Latviją 1924 m. rugpjūčio 20 d. Valstybės siena – linijos, sudarančios valstybės teritorijos ribas sausumoje, vidaus vandenyse, žemės gelmėje ir oro erdvėje.
Valstybės sienos paprastai nustatomos gretimų valstybių sutartimis. Aprašomos, nubrėžiamos žemėlapiuose (delimitacija) ir pažymimos vietoje pasienio stulpais ar kitokiais ženklais (demarkacija). Jūrų valstybės siena eina išorine teritorinių vandenų (paprastai 3-12 jūrmylių pločio) riba. Nustatant sienas, paprastai atsižvelgiama į vietos ypatumus (kalnagūbrius, upes ir panašiai).
Valstybės sienos, išvestos pagal reljefo ypatumus, vadinamos orografinėmis; išvestos pagal dienovidinius arba lygiagretes (pvz., tarp Libijos ir Egipto, Egipto ir Sudano) – astronominėmis; išvestos tiesios linijos tarp dviejų taškų (pvz., tarp Libijos ir Čado, Alžyro ir Malio) – geometrinėmis.
Valstybės vidaus įstatymais ir tarptautiniais susitarimais nustatomas pasienio režimas, incidentų sureguliavimo tvarka, sienos pervažiavimo tvarka, pasienio upių ir vandenų naudojimo tvarka.
Idzu žemė
thumb|300px|Idzu žemė Japonijos žemėlapyje
Valstybės siena
Pasienio dalies skirstymas Lietuvoje
Pagal LR Valstybės sienos ir jos apsaugos įstatymą skiriami:
Auksinis trikampis
thumb|300px|Žemėlapis, rodantis heroino produkcijos regionus Auksinis trikampis – regionas pietryčių Azijoje, Mianmaro, Tailando ir Laoso teritorijose. Šiame kalnuotame regione vietiniai gyventojai augina opijaus aguonas. Antrasis pagal apimtis heroino gamybos regionas pasaulyje, nusileidžiantis tik Auksinio pusmėnulio regionui. 2008 metais pagaminta 5 % viso pasaulinio heroino.
Valstybės siena
Lietuvos valstybės sienos apsaugos istorija
Pirmoji įvardinta rašytiniame šaltinyje Lietuvos siena yra Rusios ir Lietuvos siena, aprašyta Kvedlinburgo metraštyje, mininčiame dvi lygiavertes valstybes ir 1009 m. kovo 9 d. įvykį jų pasienyje, kuomet šv. Brunonas Kverfurtietis Rusios ir Lietuvos pasienyje pagonių trenktas į galvą ir su 18 saviškių iškeliavo į dangų. Vėliau Lietuvos siena nustatinėta ne kartą, pavyzdžiui, XV a. pabaigoje su Vokiečių ordinu.
Idzu žemė
Idzu (伊豆国; Izu no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra dalis Šidzuokos prefektūros ir Tokijui priklausančios Idzu salos. Idzu ribojosi su Sagamio ir Surugos žemėmis.
Valstybės siena
Lietuvos valstybės sienos apsaugos istorija
1918 m. vasario 16 d. atkūrus Lietuvos Respublikos valstybingumą, valstybės siena nuolat keitėsi, todėl keitėsi ir jos apsauga. Valstybės sieną saugojo muitinių sargybos, nepriklausoma milicija, kariuomenės daliniai, buvo ir nesaugomų valstybės sienos ruožų.
Idzu žemė
Istorija
Iki 680 m. Idzu buvo Surugos žemės dalis. Nuo tų metų iki pat Edo laikotarpio, Idzu priklausė trys apskritys: Tagatos, Kamo ir Nakos. Edo laikotarpiu ketvirtąja Idzu apskritimi tapo Kimisava.
Valstybės siena
Lietuvos valstybės sienos apsaugos istorija
1924 m. sausio 1 d. valstybės sienos apsaugą perėmė Pasienio policija, pavaldi Vidaus reikalų ministerijai. Valstybės sienos apsauga buvo padalinta į barus, kurie sutapo su apskričių ribomis.
Sienos su kiekviena kaimynine valstybe apsaugos būdai pastebimai skyrėsi. Lietuvos ir Latvijos ekonominio gyvenimo sąlygos mažai skyrėsi, todėl sienos apsauga buvo minimali: 576 km ilgio sieną saugojo iš viso 200 pasieniečių.
Idzu žemė
Istorija
Sengoku laikotarpiu Idzu žemę valdė tie patys klanai, kaip ir šalia buvusias Sagamio ir Musašio žemes, vėliau valdžią perėmė Tokugavos.
Valstybės siena
Lietuvos valstybės sienos apsaugos istorija
Sausumos siena su Vokietija, ėjusi Šakių ir Vilkaviškio apskritimis ir beveik nesikeitusi daugiau kaip 500 metų, buvo pagrindinis kontrabandos kelias, todėl šią sienos atkarpą – apie 70 km – taip pat saugojo 200 pasieniečių.
Baltijos jūra tapo nuolatine pasieniečių ir kontrabandininkų ginkluotų susirėmimų vieta, nes čia buvo plukdomos įvairios kontrabandinės prekės. Valstybės siena su Lenkija buvo sudėtingiausia, nes iki 1920 m. pabaigos vyko ginkluoti susirėmimai, kol nebuvo nustatyta neutralioji linija, 1923 m. – demarkacijos ir nuo 1929 m. – administracijos linija. Tačiau ir toliau, iki 1939 m., kai Vilniaus kraštas buvo grąžintas Lietuvai, ši valstybės sienos atkarpa buvo nerami.
Tokia Lietuvos valstybės siena išliko iki Lietuvos Respublikos okupacijos 1940 m., kai pasienio policijos pareigūnai buvo išvaikyti arba represuoti. Sieną su Vokietija ėmė kontroliuoti TSRS kariuomenė. Po Antrojo pasaulinio karo Lietuva patyrė antrąją sovietinę okupaciją, o tuometinės Sovietų sąjungos pasienio kariuomenė saugojo tik dabartinę sieną su Lenkija. Lietuvai praradus nepriklausomybę, buvo sugriauta ir egzistavusi valstybės sienos apsaugos sistema.
1990 m. kovo 11 d. atkūrus nepriklausomą Lietuvos valstybę, buvo būtina užtikrinti valstybės sienos saugumą bei neliečiamumą. Tų pačių metų spalį prie tuometinio Krašto apsaugos departamento pradedama formuoti Pasienio apsaugos tarnyba. Nuo lapkričio mėnesio pradėta ekonominė valstybės sienos apsauga: prie visų pagrindinių krašto kelių įrengti 64 pasienio kontrolės punktai.
1991 m. gegužės 19 d. Lietuvos ir Baltarusijos pasienyje tarnybos metu nušautas Krakūnų pasienio posto pamainos viršininkas Gintaras Žagunis. Tai pirmasis Lietuvos pasienietis, žuvęs po Nepriklausomybės atkūrimo. 1991 m. liepos 31 d. įvyko Medininkų žudynės – sovietų ypatingos paskirties milicijos būrys (OMON) sušaudė septynis Lietuvos valstybės sienos gynėjus, muitininkus ir policininkus, vykdžiusius tarnybą šalies pasienyje su Baltarusija.
1993–1997 m. pasirašytos sutartys su kaimyninėmis valstybėmis – Latvija, Baltarusija, Lenkija ir Rusija dėl valstybių sienų nustatymo ir delimitavimo.
Nuo 2001 m. gegužės 1 d. Pasienio policijos departamentas reorganizuotas į Valstybės sienos apsaugos tarnybą prie VRM.
Nuo 2004 m. gegužės 1 d. Valstybės sienos apsaugos tarnyba pradėjo saugoti išorinę Europos Sąjungos sieną su Rusijos Federacijos Kaliningrado sritimi bei Baltarusija.
Nuo 2011 m. vasaros siena demarkuota su Rusijos Federacijos Kaliningrado sritimi Vištyčio ežere ir Matlaukio tvenkinyje pastatant sienos ženklus su prieš tai esančiais sienos apsaugos zonos ženklais.
Tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris
Tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris (sutr. TKŠDM;, ICCGM) – korespondencinių šachmatų srities sporto vardas (titulas), kurį už pasiekimus šachmatininkams suteikia Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija (ICCF). Tarptautinio didmeistrio vardas yra viena pakopa aukštesnis už Vyresniojo tarptautinio meistro. Būtina pasiekti 2600 taškų reitingą. Titulas (TKŠDM) suteikiamas įvykdžius tokius reikalavimus:
Lietuvos didmeistriai (TKŠDM)
Lietuvos šachmatininkai, kuriems buvo suteiktas korespondencinių šachmatų tarptautinio didmeistrio vardas (chronologine tvarka pagal vardo įgijimo metus):
Ispanijos Rytų Indijos
Ispanijos Rytų Indijos  – Ispanijos kolonija Azijoje ir Okeanijoje, egzistavusi XVI–XIX a., apėmusi dabartines šalis: Filipinus, Šiaurės Marianus, Guamą, Mikronezijos Federaciją, Palau, tam tikrais laikotarpais ir dalį Taivano, Indonezijos.
Įkūrimas
Ispanijos Rytų Indijų atsiradimui prielaidas sudarė Ramiojo vandenyno atradimas ir Magelano kelionė aplink pasaulį. Šios teritorijos buvo kolonizuojamos ne iš vakarų, kaip kad tai darė portugalai tuo pačiu metu, bet iš rytų, t. y. iš Amerikos žemyno.
Pirmasis, siųstas kolonizuoti šių teritorijų, buvo Ruy López de Villalobos, kurio ekspedicija vyko 1542–1543 m. Kitas konkistadoras, Miguel López de Legazpi, 1565 m. Filipinų salose įkūrė pirmąją europiečių koloniją, taip pradėdamas Ispanijos Rytų Indijų istoriją. Savo žygių metu jis taip pat paskelbė Ispanijos kolonija Marianų salas, kurios buvo pusiaukelėje tarp Meksikos ir Filipinų.
Klestėjimas
Ispanijos Rytų Indijų svarbiausia teritorija neabejotinai buvo Filipinų salos, kuriose buvo surenkamos egzotinės Azijinės prekės (šilkas, prieskoniai, sidabras, auksas ir kt.). Jos reguliariais galeonų maršrutais būdavo plukdomos į Akapulką Meksikoje, gabenamos per žemyną iki Atlanto, kur iš Verakruzo būdavo plukdomos į Ispaniją.
Prekyboje su Filipinais ispanai taip pat tyrinėjo Okeaniją. Jau XVI a. jie atrado daug Okeanijos salų: Karolinų salas (1543) Naująją Gvinėją (1545), Saliamono salas (1568), Markizų salas (1595), bet jų nekolonizavo.
XVIII–XIX a.
Po to, kai 1762 m. britai laikinai užėmė Manilą, Ispanija pradėjo kolonijose reformas, kurios buvo nesėkmingos. Dar vėliau, XVIII a. pabaigoje, Mikronezijoje atsiradus naujiems konkurentams vokiečiams, Ispanija pradėjo sparčią aplinkinių salų kolonizaciją. 1875 m. prie kolonijos buvo prijungtos Karolinų salos, Palau. Tai 1885 m. sukėlė atvirą konfliktą su Vokietija, kurį sprendė popiežius Leonas XIII. Konfliktas buvo išspręstas Ispanijos naudai.
1898 m. įvyko Ispanijos-JAV karas, kurį sukėlė neramumai Kuboje ir Filipinuose. Šį karą Ispanija pralaimėjo, dėl ko jos Rytų Indijos buvo padalintos. JAV įgijo Filipinus ir Guamo salą, o likusias kolonijas Ispanija 1899 m. pardavė Vokietijai.
Valdymas
XIX a. pabaigoje administraciškai Rytų Indijas sudarė keturios dalys:
Kultūra
Rytų Indijose labai greitai maišėsi vietinės austronezinės (tagalų, čamorų ir kt. tautų) kultūros su Ispanijos kultūra. Tai pasireiškė per tai, jog teritorijoje plito katalikybė, įgavusi labai savitų formų. Vietos gyventojai priėmė ispaniškas pavardes ir labai daug ispaniškos terminologijos. Vietos virtuvėms darė įtaką ispaniška virtuvė ir meksikietiška virtuvė.
Mandingai
Mandingai – tautų grupė Vakarų Afrikoje (istoriniuose Vakarų Sudano ir Senegambijos regionuose), šiuo metu gyvenanti pietvakariniame Malyje, šiaurės rytų Gvinėjoje, pietų Senegale ir Gambijoje, Bisau Gvinėjoje, šiauriniame Dramblio Kaulo Krante, Burkina Faso.
Mandingai kalba giminingomis mandingų kalbomis, kurios sudaro dalį mande kalbų.
Terminologija
Terminas mandingai neretai painiojamas su panašiais terminais mande (didesnė kalbinė grupė, kuriai priklauso mandingai), maninkiai, mandinkai (mandingų atšakos), kas neretai sukelia problemų statistikoje ir nevienodo traktavimo:
Istorija
Visų mandingų atsiradimas siejamas su Malio imperija. Jų etninė grupė konsolidavosi iki XIII a. nedideliame regione dabartiniame pietvakarių Malyje ir šiaurės rytų Gvinėjoje, vadinamame Manden. Ši šio regiono kilusi tauta pasivadino „Manden tauta“, t. y. mandingais.
Per Malio imperijos klestėjimą XIII–XVI a. ši etninė grupė išplito milžiniškoje valdytoje teritorijoje, asimiliuodami senąsias Vakarų Sudano ir Senegambijos tautas. Tai tapo svarbiausia Malio imperijos tauta.
XVI a. žlugus Malio imperijai, ėmė formuotis atskiros mandingų etninės grupės, kurios vėliau sukūrė savo valstybes: Kaabu (mandinkai), Bamana imperiją (bambarai), Chaso (chasonkiai) ir kitas.
Nuo XVIII a. susidurdami su fulbių džihadu, dauguma mandingų tautų perėmė islamą. Didelė dalis jų buvo gaudomi ir parduodami vergų prekyboje, dėl ko mandingų gyventojų Afrikoje sumažėjo trečdaliu. Mandingų palikuonys sudaro nemažą dalį Afrikos diasporos.
Lingvistinė ir kultūrinė įvairovė
thumb|Mandingų paplitimo žemėlapis
Visų mandingų klasifikacija į tautas nėra nusistovėjusi dėl nepakankamų lingvistinių tyrimų ir dėl to, kad nėra aiškių ribų tarp gausių dialektų. Neretai ta pačia kalba kalbančios mandingų grupės, gyvenančios skirtingose valstybėse, yra traktuojamos kaip atskiros tautos: Ethnologue išskiria 21 mandingų kalbą (ar dialektą). Svarbiausiomis mandingų tautomis gali būti laikomos šios:
Kultūra
Nepaisant kultūrinių ir lingvistinių skirtumų, mandingai turi daug bendrų kultūrinių bruožų.
Dauguma jų gyvena Sudano savanoje, kas nulemia jų gyvenimo būdą. Mandingų ekonomika paremta ryžių, žemės riešutų, sorų auginimu. Mandingų mityba sudaro dalį Sahelio virtuvės. Egzistuoja darbo pasidalinimas: moterys dirba ryžių laukus, o vyrai augina žemės riešutus, kukurūzus ir soras. Vyrai taip pat dalyvauja visuomeniniame gyvenime, o moterys paprastai dirba namuose. Paplitusi poligamija.
Visuomenė susiskirsčiusi į kastas, luomus, kurie kildinami iš Malio imperijos. Tarp mandingų daug pirklių ir amatininkų.
Mandingai senovėje išpažino tradicinę religiją, jų bendra švenčiausia vieta yra jų protėvynėje, dab. Gvinėjos teritorijoje. Malio imperijos ir vėlesniais laikais tradicinius tikėjimus pakeitė islamas. Dabar apie 99.9 proc. mandingų yra musulmonai. Islamo mokytojų marabutų įtaka mandingų visuomenėse labai stipri.
Islamo įtakoje jie savo kalboms užrašyti naudojo arabų raštą, tradicinis švietimas vykdytas islamiškose medresėse. XX a. kolonizatoriai įdiegė lotynišką raštą, o 1949 m. taip pat buvo išrastas specialiai mandingų kalboms skirtas nko raštas, sukurta bendra mandingų literatūrinė kalba (paremta daugiausia maninkų kalbomis), turėjęs stiprinti mandingų tapatybę. thumb|250px|Koros muzikantas Visi mandingai išvystė ypač aukštą muzikinę ir žodinių pasakojimų kultūrą, kurios ištakos siejamos su Malio imperija. Mandingų dainiai (dželi) nuo senovės užėmė labai aukštą vietą visuomenėje, atliko svarbią istorijos ir kultūros perdavimo funkciją. Muzikoje naudojami sudėtingi instrumentai: daugybė būgnų rūšių, taip pat vienas sudėtingiausių pasaulyje styginis instrumentas kora (turi 21 stygą).
Mandingų tarpe paplitę iniciacijos apeigos, kurias žymi ritualinis genitalijų apipjaustymas (taikomas ir vyrams, ir moterims). Iniciacijos atliekamos grupiškai, ir iniciacijos grupė išlieka svarbi per visą gyvenimą.
Išnašos
Mandinga
Kazys Šalkauskis
Kazys Šalkauskis (1885 m. kovo 4 d. Ariogaloje – 1960 m. vasario 26 d. Vilniuje) – teisininkas, profesorius, lietuvių visuomenės veikėjas. Julijono Šalkauskio sūnus, Stasio Šalkauskio brolis.
Biografija
Baigė Šiaulių gimnaziją, 1912 m. – Maskvos universiteto Teisės fakultetą.