cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Holokaustas Lietuvoje
Žydų getų naikinimas
1943 m. vasario mėn. pasibaigė „Stabilizacijos laikotarpis“. Nacių administracija nusprendė likviduoti getus. Pirmiausia tai padarė prie Lietuvos generalinės srities prijungtose Svyrių ir Ašmenos apskrityse. 1943 m. kovo mėn. likvidavo Švenčionių, Mikailiškių, Ašmenos ir Salų getus. Apie 3 tūkst. šių getų kalinių perkelti į Vilniaus getą. 1943 m. balandžio 5 d. traukinys su Rytų Lietuvos miestelių žydais sustojo Paneriuose. Daugiau kaip 4 tūkstančiai žydų buvo išlaipinti ir sušaudyti Panerių miškelyje. Šaudant žydus dalyvavo ir lietuvių policininkai. Tik nedaugeliui žydų pavyko pabėgti ir grįžti į Vilniaus getą.
Žydai ir tarybiniai partizanai
thumb|Abba Kovner su Fareynikte Partizaner Organizatsye (Jungtinių partizanų organizacijos) nariais
Nuo balandžio iki liepos Vilniaus apygardoje sustiprėjo sovietinių partizanų judėjimas. Iš Vilniaus geto pabėgo maždaug 600 žydų. Dauguma jų stojo į partizanų būrius. Tai paskatino nacių administraciją panaikinti Vilniaus apygardos getus ir darbo stovyklas.
1943 m. birželio 21 d. Heinrichas Himleris įsakė likviduoti visus Ostlando teritorijoje esančius getus ir perkelti darbingus žydus į SS valdomas koncentracijos stovyklas.
1944 m. sausio 29 d. apie šimtą sovietų partizanų kartu su 30 jiems pavaldžių žydų partizanų sudegino jiems pasipriešinusį Kaniūkų kaimą, Eišiškių apskrityje, ir nužudė 35 lenkus.
1945 m. litvakas partizanas ir poetas Abba Kovner įsteigė Nakam būrį. Jis Vakarų Vokietijoje rengė keršto žygius. Maždaug 60 buvę žydų partizanų nužudė kelis šimtus įtariamų Holokausto vykdytojų, taip pat sumanė nunuodyti milijonus vokiečių. Litvakas Joseph Harmatz tai aprašė savo knygoje From the Wings.
Tarybinė okupacija
1944 m. liepos 13 d. Tarybų sąjungos Raudonoji armija užėmė Vilnių. Karl Plagge’o darbo lageryje pasirodė 250 jame pasislėpusių žydų.
1945 m. gegužės 2 d. amerikiečių kariuomenė išlaisvino Dachau koncentracijos stovykloje likusius gyvus Kauno ir Šiaulių žydus.
Holokausto pasekmės
Manoma, kad tik 9 tūkst. Lietuvos žydų išliko po karo. Karo pabaigos sulaukė 2–3 tūkst. Vilniaus žydų, 2,4 tūkst. Kauno geto žydų ir 350–500 Šiaulių geto žydų. 3 tūkst. Lietuvos žydų buvo išgelbėti civilių. Maždaug 8 tūkst. žydų spėjo pabėgti iš Lietuvos pirmomis Holokausto dienomis. 1941 m. birželio 14-18 d. sovietų NKVD ištrėmė 12 832 Lietuvos gyventojų, tarp jų 2 045 žydų. Sunaikinta savita Lietuvos žydų kultūra.
Sovietų Sąjunga mirties bausme nuteisė apie 250 Lietuvos gyventojų už dalyvavimą Holokauste.
1995 m. tuometinis Lietuvos prezidentas Algirdas Brazauskas savo kalboje Izraelio parlamente atsiprašė lietuvių tautos vardu už tuos lietuvius, kurie dalyvavo nacių persekiojimuose ir žydų žudyme Antrojo pasaulinio karo metais.
|thumb|250px|[[Druskininkai|Druskininkų litvako Žako Lipšico 1937 m. skulptūrą Prométhée étranglant le Vautour  („Prometėjus smaugia maitvanagį“) pastatė Paryžiuje, Eliziejaus Laukuose (Champs Elysées). Ja siekė įspėti žmoniją laisvėje tęsti kūrybinę veiklą ir bendrom jėgom įveikti piktas jėgas, ketinančias užvaldyti pasaulį. Jį 1940 m. iš pietinės Prancūzijos kartu su 1500 kitų menininkų ir mokslininkų išgelbėjo amerikietis Varian Fry.
Tyrimai
1942 m. lapkričio mėn. įsteigta SSRS Ypatingoji valstybinė komisija vokiečių fašistinių grobikų bei jų bendrininkų nusikaltimas nustatyti ir ištirti. Lietuvos Ypatingoji komisija sudaryta 1944 m. rugpjūčio mėn., kuriai pirmininkavo LKP CK pirmininkas Antanas Sniečkus. Iš viso joje dirbo 24 256 žmonės. Ji skaičiavo nuostolius, nuo kurių paskui priklausė Vokietijos reparacijų dydis.
1946 m. pradžioje Rygoje Pabaltijo Karo apygardos tribunolas teisė žymiausius Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje veikusius nacių karinius nusikaltėlius.
1946–1947 m. Niurnbergo teismas iškėlė Holokausto mastą, o 1955 m. Poliakov ir Wulf jį išsakė tiksliais skaičiais.
1953 m. Izraelio knesetas įsteigė valstybinį paminklą Jad Vašem holokausto aukoms atminti. Nuo 1963 m. pagerbiami Pasaulio tautų teisuoliai – kitų tautybių žmonės, gelbėję žydus. Iki 2012 m. pagerbtas 831 Lietuvos gyventojas. Valstybinio Vilniaus Gaono žydų muziejaus Gelbėtojų skyrius yra sudaręs sąrašą daugiau kaip 2300 šeimų, išgelbėjusių daugiau kaip 3 tūkst. Lietuvos žydų.
1998 m. rugsėjo 7 d. Lietuvos prezidento Valdo Adamkaus dekretu sudaryta Tarptautinė komisija nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti. Patvirtintos komisijos tyrimai ir išvados viešai pateiktos komisijos svetainėje.
Jeilio universiteto profesorius istorikas Timothy Snyder savo monografijoje įvertino istoriografijoje vyraujančius teiginius ir interpretacijas Holokausto atžvilgiu bei leidžia pažvelgti į šią tragediją bendrame Europos kontekste.
Dokumentika ir kūryba
Panevėžietis Hiršas Ošerovičius parašė apsakymą „Žmonės ir antžmogiai“, pagal kurį 1967 m. Juozo Miltinio teatre pastatytas spektaklis. Icchokas Meras parašė romaną „Lygiosios trunka akimirką“ apie gyvenimą gete. Grigorijus Kanovičius 2008 m. parašė romaną „Šėtono apžavai“ apie litvakų ir lietuvių santykius 1940–41 m.
1986 m. režisierius Joshua Waletzky sukūrė dokumentinį filmą „Partisans of Vilna“ apie Abba Kovner ir kitų žydų partizanų veiklą Vilniaus gete. Abba Kovner šias kovas vaizdavo poezijos rinkiniais „Ad Lo-Or“ ('Lig nešviesos') 1947 m. ir „Ha-Mafteach Tzalal“ („'Raktas paskendo') 1951 m. Dramaturgas Joshua Sobol sukūrė „Getas“ apie Vilniaus getą ir jos prieštaringai vertinamą vadą Jakovą Gensą. Jevgenijus Cimbalas 2011 m. sukūrė filmą „Dienoraštis iš sudeginto geto“ pagal Kauno geto paauglės Tamaros Lazerson-Rostovskajos užrašus.
Yaffa Eliach, vaikystėje su šeima prasislapsčiusi Eišiškių apylinkėse, 1988 m. parašė „Hasidic Tales of the Holocaust“ ('Hasidų Holokausto pasakos'), 1998 m. – „Once There Was a World: A 900-Year Chronicle of the Shtetl of Eishyshok“ ('Kadaise buvo pasaulis: Eišiškių miestelio 900 metų kronika'). JAV holokausto muziejui, kasmet sulaukiančiam dviejų milijonų lankytojų, ji sukūrė vieną iš instaliacijų, maždaug 10 m aukščio „Veidų bokštą“ iš 1 600 nuotraukų iš Eišiškių žydų gyvenimo. Įsivaizduojamas geto orkestrų grožis ir aistra įkvėpė litvakų kilmės bardą Leonard Cohen sukurti dainą „Dance Me to the End of Love“. Holokaustu piktinosi Bob Dylan – litvakų kilmės bardas. Su jam būdingu juodu humoru holokaustą mini savo 1964 m. dainoje „With God on Our Side“ ('Su Dievu mūsų pusėje').
Rašytojas Balys Sruoga savo išgyvenimus Štuthofo koncentracijos stovykloje aprašė romanu „Dievų miškas“. 1945 m. parašytas romanas išleistas tiktai 1957 m. 2005 m. Algimantas Puipa sukūrė filmą romano pagrindu.
2011 m. Kauno kamerinis teatras pastatė Daivos Čepkauskaitės dramą „Diena ir naktis“, paremtą Holokausto tema.
Ras Dašanas
thumb|250px|Ras Dašano viršukalnė
Ras Dašanas arba Ras Dašenas  – aukščiausia Etiopijos kalnyno viršukalnė ir tuo pačiu aukščiausia Etiopijos valstybės vieta. Iškilęs netoli Gondero miesto, Amherų regione. Aukštis 4550 m, nors skirtinguose šaltiniuose minmas ir 4620, 4623, 4533 m aukštis. Įeina į Simieno nacionalinį parką.
Sudarytas iš vulkaninių uolienų. Žemutiniuose šlaituose auga kalnų miškai, aukščiau – kalnų stepės.
Pirmas užfiksuotas įkopimas į Ras Dašeną atliktas prancūzų Ferret ir Galinier 1841 m.
Kopiniai mėšlavabaliai
Kopiniai mėšlavabaliai (Aegialiidae) – vabalų (Coleoptera) šeima. Vabalai smulkūs, kiek panašūs į mėšlavabalius.
Šeima dar nėra pakankamai ištirta. Ilgai buvo laikoma kaip Scarabaeidae pošeimis (Aegialiinae). Lietuvoje atrastos trys retos rūšys:
Seniavino salos
thumb|right|300px|Seniavino salos (Ponapės sala ir du gretimi atolai) Seniavino salos priklauso Mikronezijos Federacinėms Valstijoms. Jos sudarytos iš didesnės vulkaninės Ponapės salos (apie 334 km²) ir dviejų mažesnių Anto ir Pakino atolų. Seniavino salos buvo atrastos rusų šturmano Fiodoro Litkės 1828 m. ir vadinamos rusų admirolo Dmitrijaus Seniavino vardu.
Strėlenis
Strėlenis (Cyrtosperma) – aroninių (Araceae) šeimos Lasioideae pošeimio augalų gentis.
Paplitę Naujojoje Zelandijoje ir Malaizijoje.
Rūšys
Yra 12 rūšių:
Juozas Gecevičius (1930)
Juozas Gecevičius (g. 1930 m. gegužės 7 d. Vytautiškėse, Marijampolės apskr.) – Lietuvos tapytojas, grafikas, keramikas.
Biografija
Mokėsi Krosnos progimnazijoje. 1962 m. baigė Valstybinį dailės institutą. Dėstė Vilniaus aukštesniojoje pedagogikos mokykloje, ilgametis Vilniaus Justino Vienožinskio dailės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymui.
Kūryba
Nuo 1962 m. dalyvauja parodose su keramikos, akvarelės ir grafikos darbais. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, Vilniaus akvarelininkų grupės narys, Lietuvos dailės ugdytojų draugijos narys.
Lietuvos gamtos metraštininkas, savo kūriniuose vaizduojantis piliakalnius, upes ir upelius, vienkiemių ramybę ir kaimo žmogaus dvasinį grožį. Jaunystėje, dar studijuodamas Dailės institute, pėsčiomis išvaikščiojo Lietuvą, vėliau ne kartą keliavo po Žemaitiją piešdamas ir fotografijose užfiksuodamas gamtos paminklus, mažąją architektūrą – tik žemaičiams būdingas koplytėles.
Kamerūno kalnas
Viršūnėje – 1 km skersmens krateris. Daugiau kaip 70 šoninių kraterių. Yra lavos urvų; didžiausias Gaskino urvas (ilgis 450 m) yra 2855 m aukštyje.
Dalis ugnikalnio patenka į Kamerūno vulkaninę liniją, kurioje telkšo ir Njoso ežeras, 1986 m. pagarsėjęs Njoso ežero tragedija. Paskutiniai Kamerūno ugnikalnio išsiveržimai užfiksuoti 1999 m. kovo 28 dieną ir 2000 m. kovo 28 dieną. Ugnikalnio pagrindą sudaro Prekambro metamorfinės uolienos, kurias iš viršaus dengia Kreidos ir Kvartero nuogulos.
Ugnikalnio šlaitai – drėgniausia vieta Afrikoje. Čia iškrinta ~10 000 kritulių per metus. Šlaituose auga drėgnieji atogrąžų miškai, aukščiau – visžaliai kalnų miškai, kalnų pievos. Gausi gyvūnija (beždžionės, antilopės); faunos rezervatas. Slėniuose ganyklos. Papėdėse auginami bananai, alyvmedžiai, kakavmedžiai, kaučiukmedžiai, arbatmedžiai.
Svilis
Svilis  – upė šiaurės rytų Airijoje, Donegalo grafystėje. Prasideda kalvose prie Glendoro, teka į šiaurės rytus pro Leterkenį. Įteka į Atlanto vandenyną, suformuoją ilgą ir plačią estuariją, kuri kartais laikoma Svilio ežeru. Žvejyba.
Daubakiškiai
Daubakiškiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Kuršėnų prie kelio Gilvyčiai–Sauginiai.
Fristeitas
Fristeitas (Laisvoji valstija; ; ; ) – provincija Pietų Afrikos Respublikos centrinėje dalyje. 1994 m. sudaryta iš Oranžo Laisvosios valstijos. Sudaro penkios savivaldybės.
Cher albumų diskografija
Cher albumų diskografiją sudaro 26 studijiniai albumai, 12 kompiliacinių albumų, 3 garso takeliai ir 1 gyvo garso albumas.
Nuorodos
Cher kislemezeinek listája
Žuvis (rekomendacija)
Žuvis (iš 'žuvis') – iš anksto parašytas, bet nepasirašytas atsiliepimas, rekomendacija ar recenzija, kurį paprastai iš anksto parašo labiausiai suinteresuotas žmogus, pvz., rekomendaciją parašo rekomenduojamasis, recenziją – recenzuojamo darbo autorius, atsiliepimą – vertinamo darbo autorius ir pateikia žmogui, kuris turi teisę ir/ar turi rekomenduoti, recenzuoti ar rašyti atsiliepimą, kad šis pasirašytų ir pateiktų kaip savo parašytą rekomendaciją, recenziją ar atsiliepimą.
„Žuvys“ būdavo/yra naudojamos kaip būdas palengvinti recenzijos, rekomendacijos ar atsiliepimo rašymą, kadangi suinteresuotas asmuo paprastai geriausiai žino recenzijos ir pan. objektą (straipsnį, savo dalykines savybes ir pan.). O pasirašyti turintis žmogus paprastai galėtų/turėtų tai padaryti pats, bet dažnai neturi tam laiko. Neskirdamas tam laiko jis nebūna pakankamai susipažinęs su šio rašto objektu, todėl „žuvies“ autorius, būdamas suinteresuotas, gali „žuvį“ parašyti labiau palankią, negu vertas šio dokumento objektas, ir pasirašantysis „žuvį“ patvirtina savo parašu. Taip sukurtas dokumentas būna neteisingas, neatitinka rekomendacijos, recenzijos ar atsiliepimo prašančios institucijos lūkesčių.
Lietuvoje ši žargoninė savoka kartais naudojama mokslo raštvedyboje.
Imperatorius Henrikas VI
Henrikas VI – 1165 m. Nijmegenas, dab. Nyderlandai – 1197 m. rugsėjo 28 d. Mesina, Italija) – 1191-1197 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius, 1190-1197 m. Vokietijos karalius.
Pirmyn
thumb|right|250px|Pirmas leidinio numeris, 1927 m. „Pirmyn“ – Lietuvos socialdemokratų organizacijos užsienyje (LSDOU) leidinys.
Imperatorius Henrikas VI
Biografija
thumb|left|150px|Henriko VI antkapis Palermo katedroje Kilęs iš Štaufenų dinastijos. Tėvas Frydrichas I Barbarosa, motina Beatričė Burgundė. Broliai Otonas I Burgundas, Pilypas Štaufenas.
Pirmyn
Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1927 m. lapkričio 5 d. Vilniuje. Redagavo Pranas Ancevičius. Atsakingais leidėjais redaktoriais buvo Lenkijos piliečiai 1927 m. – Feliksas Smosarskis, Pranciškus Rinkevičius, 1928 m. – nuo sausio iki kovo mėn. – Antanas Juozaitis, vėliau – Stasys Dainauskas.
Imperatorius Henrikas VI
Valdymas
1169 m. karūnuotas Vokietijos karaliumi. 1186 m. sausio 27 d. apvesdintas su Sicilijos sosto įpėdine Konstancija. Tėvui 1186 m. rudenį išvykus į kryžiaus žygį, per kurį jis 1190 m. žuvo, valdė kaip Vokietijos, nuo 1189 m. ir kaip Šventosios Romos imperijos regentas.
Pirmyn
Istorija
1928 m. sausio mėn. sudaryta redakcinė komisija: Jeronimas Plečkaitis (nuo 1928 m. liepos mėn. – Povilas Kaupas), Pranas Ancevičius ir Juozas Paplauskas. Redakcija iš pradžių buvo įsikūrusi Kijevo g. 2–27, nuo 1928 m. rugpjūčio mėn. – Sokolovskio viešbutyje (Vokiečių g. 1), 1928 m. gruodžio mėn. perkelta į Antakalnio g. 54, 1929 m. sausio – vasario mėn. dirbo Antakalnio g. 44, vėliau – Bonifratrų g. 6–2.
Imperatorius Henrikas VI
Valdymas
1189–1190 m. numalšino buvusio Bavarijos ir Saksonijos kunigaikščio Henriko Liūto sukilimą. 1189 m. mirus Sicilijos karaliui Vilhelmui II Sicilijos didikai, pažeisdami Konstancijos teises, karaliumi išsirinko Konstancijos brolio Rodžerio nesantuokinį sūnų Tankredą. 1194 m. jam mirus, Henrikas VI lengvai nukariavo Siciliją.
1195-1196 m. nesėkmingai siekė, kad Vokietijos kunigaikščiai pripažintų Šventosios Romos imperijos sostą paveldimu. Mirė nuo maliarijos, besirengdamas Kryžiaus žygiui.
Pirmyn
Istorija
Spausdino spaustuvė „Zorza“ Vilniuje. Leistas 3000 egz. tiražu. Paskutinis numeris išėjo 1930 m. lapkričio 1 d., perkėlus LSDOU leidybą į Berlyną. Išėjo 77 periodiniai ir 1 vienkartinis numeriai. Vietoje „Pirmyn“ vėliau leista „Kova“.
Trojanuvas (Liublino vaivadija)
Trojanuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Piščaco, apie 26 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 100 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Belgijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Belgijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
1989–1990 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.
Pavilkijys
Pavilkijys – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Lekėčių, Nemuno kairiajame krante, priešais Vilkiją, šalia kelio. Yra liepų alėja, žvyro telkinys, išlikęs Pavilkijo dvaras. Garsėja savo žvyro karjerais ir automobilių bei motociklų lenktynių trasomis. Kiekvienais metais čia vyksta autokroso varžybos, kurias pasižiūrėti susirenka žmonės iš visos Lietuvos. Tai reikšmingiausias kaimo įvykis ir renginys.
Etimologija
Kaimo pavadinimo kilmė siejama su kitoje Nemuno pusėje į aukštą šlaitą kylančiu Vilkijos miesteliu, o Pavilkijys yra to miestelio papėdėje, tereikia „Vilkynės“ keltu persikelti per Nemuną.
Istorija
Kadaise buvo didelis Pavilkijo dvaras, prie kurio 1837 m. buvo įsteigtas audimo fabrikas, gaminęs aukštos kokybės audinius.
Klužo arena
Cluj Arena yra įvairios paskirties stadionas Kluže-Napokoje, Rumunijoje. Atidarytas 2011 m. spalio 1 d. ir yra vienas iš UEFA elitinių stadionų. Stadionas, kuris miesto savivaldybei kainavo € 45 mln., talpina 30 201 žiūrovą. Namų rungtynes žaidžia FC Universitatea Cluj klubas.
Istorija
Pirmasis futbolo ir atletikos stadionas Kluže buvo pastatytas tarp 1908 ir 1911 m. Jis turėjo vieną medinę tribūną, kuri talpino 1500 žiūrovų. Oficialiai atidarytas 1911 m., buvo suorganizuotos futbolo rungtynės tarp Klužo miesto rinktinės ir Galatasaray SK. Šeimininkai laimėjo rungtynes 8–1. Galatasaray klubui tai buvo pirmosios rungtynės Europoje.
Turkino kalnas
Istorija
Kaip manoma, kalno pavadinimas kilęs iš turkio (isp. turquí) viršūnės. Pavadinta dėl mėlynos spalvos atspalvių, kurie matosi iš tam tikrų vietų. Pirmą kartą jis buvo paminėtas pavadinimu – Tarquino pieštame Gerardo Kramerio žemėlapyje, XVIII a. pab.
Simonas Dominykas Druckis-Liubeckis
Simonas Dominykas Druckis-Liubeckis (apie 1665 m. – 1710 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Voluinės Vladimiro seniūnas 1695 metais, Oručio stalininkas 1707 metais, Lietuvos Tribunolo maršalka 1693 metais. 1710 metais prieš mirtį paskirtas Minsko kaštelionu.
Biografija
Lenkijos bajorų Druckių-Liubeckių giminės atstovas, herbo „Druck“ savininkas. Liubavičiaus (Oršos pavietas), Lunino ir Pagosto (Pinsko pavietas) valdytojo Mikalojaus Druckio-Liubeckio ir Kristinos Stetkevičiūtės, Naugarduko kašteliono Bogdano Stetkevičiaus dukters, sūnus.
Šeima
Buvo vedęs du kartus: Janą Gadzebską ir Prancišką Kopecaitę. Turėjo sūnų Juozapą. Pranciška kitą kartą ištekėjo už Lietuvos didžiojo prievaizo Karolio Zaluskio ir mirė Liubovičiuose 1756 m. lapkričio 20 d.
Monopsonija
Monopsonija – rinkos forma, kuomet egzistuoja daugelis gamintojų, tačiau tik vienas pirkėjas (monopsonistas). Monopsonija yra atvirkštinis monopolijos atvejis. Kaip ir monopolija, monopsonija sukuria iškreiptą konkureciją, kuriai esant laisvosios rinkos dėsniai veikia specifiškai ir bendri dėsningumai netinka.
Šį terminą pirmąkart pavartojo Joan Robinson (1933).
Monopsonija lemia rinkoje veikiančio vienintelio pirkėjo dominuojančią padėtį atitinkamoje rinkoje, kurioje jis veikia. Tai sudaro galimybę monopsonininkui piktnaudžiauti turima padėtimi ir tokiu būdu pažeisti konkurenciją šioje rinkoje.
Monopsoniniai santykiai dažniausiai susidaro kuomet daugelis darbuotojų nereguliuojamos darbo rinkos sąlygomis mėgina parduoti savo darbo jėgą vienam arba nedaugeliui jų kvalifikaciją atitinkantį darbą galinčių pasiūlyti darbdavių. Monopsonistas turi galimybę įtvirtinti mažesnį darbo užmokestį, nei jis galbūt nusistovėtų esant didesniam darbdavių skaičiui.
Vienas iš monopsonijos pavyzdžių Lietuvoje galėtų būti Ignalinos atominė elektrinė. Šiai įmonei reikia daug specialistų su itin specifiniais įgūdžiais ir išsilavinimu ir tai yra vienintelė įmonė kuriai reikalingi šie specialistai labai dideliame regione, apimančiame visas Baltijos šalis bei nemažas aplinkines teritorijas.
Hartley Shawcross
Hartley William Shawcross, Baron Shawcross (GBE, PC, KC; 1902 m. vasario 4 d. Gysene, Vokietija – 2003 m. liepos 10 d. Koubiče, Rytų Sasekse) – britų teisininkas, politikas, parlamentaras, Leiboristų partijos narys, Jungtinės Karalystės teisingumo ministras, vyriausiasis britų kaltintojas Niurnbergo procese.
Biografija
H. W. Shawcross gimė Gysene, Vokietijoje, britų John ir Hilda Constance (Asser) Shawcross šeimoje. Tėvas buvo anglų literatūros profesorius Gysene, J. V. fon Gėtės kūrinių vertėjas į anglų kalbą. Motina – angažuota sufražistė.
H. W. Shawcross augo Londone, Dulviče lankė mokyklą. Studijavo Ženevos universitete Šveicarijoje.
Nuo 1925 m. dirbo baristeriu Grėjaus namuose. 1939 m. tapo Karūnos patarėju (King’s Counsel); jauniausias kada nors ėjęs šias pareigas teisininkas. 1941 m. Sasekso taikos teisėjas (, funkcijos kaip arbitro). 1941–1944 m. miesto teisėjas Salforde, 1946–1961 m. taip pat ir Kingstone prie Temzės. 1946–1951 m. generalinis atornėjus C. Attlee kabinete.
Vedė 3 kartus. Pirmą kartą – 1924 m. gegužės 24 d., žmona Alberta Rosita Shyvers (m. 1944 m.).
Jutkonys (Ukmergė)
Jutkonys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pabaisko.
Algimantas Bublys
Algimantas Bublys (g. 1941 m. birželio 2 d. Tauragėje) – lietuvių kilmės JAV architektas.
Biografija
Pastatai apibendrintos, skulptūriškos išorės; raiška grindžiama griežtų ir laisvų formų, tradicinių ir novatoriškų technologijų, konceptualių derinių. Pelnė daugiau kaip 50 architektūrinių premijų.
Valdemar Borovskij
Valdemaras Borovskis (g. 1984 m. gegužės 2 d.) – Lietuvos futbolininkas, krašto gynėjas. Atstovavo nacionalinei rinktinei.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo Geležiniame vilke. Paskui žaidė Vėtroje, Šiauliuose, Sūduvoje.
Buvo išvykęs žaisti į Latviją ir rungtyniavo Rygos Daugavos ekipoje.
Rungtyniavo Bulgarijos PFK Beroe Stara Zagora klube.
2016 m. grįžo į Lietuvą ir žaidė Jonavos „Lietavoje“.
Nuo 2017 m. atstovavo FK Trakai. 2018 m. išrinktas šios ekipos kapitonu. 2019 m. gruodžio mėn. pranešta, kad sutartis su žaidėju pratęsta ir 2020 m. sezone atstovaus „riterius“. Sutartis pasirašyta su galimybe ją pratęsti dar metams.
2021 m. birželio 16 d. pasižymėjo įvarčiu rungtynėse prieš FK Banga Gargždai. Žaidėjas vienu lietimu pasiuntė kamuolį į vartus ir pirmojo kėlinio pabaigoje riteriai išsiveržė į priekį 1:0. Galutinis rezultatas 3:0. Spalio mėnesį V.Borovskij oficialiai tapo „TFA-Riteriai“ U-12 ekipos vyriausiojo trenerio asistentu, tačiau ir toliau rungtyniavo Riterių sudėtyje.
2022 m. sausio mėn. pratęsta sutartis. A lygoje sužaidė 34 rungtynes ir pasižymėjo įvarčiu. 2022 m. liepos 22 d. pelnė įvartį prieš FC Džiugas.
2023 m. sausio mėn. sutartis buvo pratęsta.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Nacionalinė rinktinė
Lietuvos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2011 m. kovo 25 d. draugiškose varžybose prieš Lenkiją.
Paviešintys
Paviešintys (arba Paviešinčiai) – kaimas Kupiškio rajono savivaldybės pietvakariuose, Subačiaus pietiniame pakraštyje, prie Viešintos upės.
Kaliskai (Palenkės vaivadija)
Kaliskai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įkurtas 1933 metais.
Pavadinimo kilmė
Kaimo pavadinimas kilęs nuo žodžio Kalisko, kas reiškia purvas arba bala.
Dracena
Dracena (Dracaena) – tai smidrinių šeimos (Asparagaceae), sukulentinių krūmokšnių, krūmų ir mažesne dalimi medžių gentis.
Paplitimas
Dauguma genties rūšių išplitę Afrikos žemyne, kiek mažiau Azijos žemyno pietuose bei viena rūšis Centrinėje Amerikoje.
Rūšys
Dracenų genčiai priskiriama apie 114 krūmokšnių, krūmų, medžių rūšių.
Talagtas
Talagtas – miestas rytų Airijoje, Dublino grafystėje, 13 km į pietvakarius nuo Dublino. Pietų Dublino administracinės grafystės centras. 64,3 tūkst. gyventojų (2006 m.).
Pagojys II
Pagojys II – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Nemakščių.
Vulka Košcenevicka
Vulka Košcenevicka  – kaimas Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Piščaco, apie 19 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 93 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Žvirbloniai
Žvirbloniai – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietryčius nuo Rozalimo. Seniūnaitijos centras. Yra pradinė mokykla (Rozalimo mokyklos skyrius), biblioteka, maisto prekių parduotuvė, valgykla, sporto salė, kirpykla, medicinos punktas, Žvirblonių žemės ūkio bendrovės administracija. Išlikęs lopšelis-darželis (vienas iš trijų veikiančių apskrities kaimuose).
Žvirbloniai 1997 ir 2008 m. paskelbti gražiausia gyvenviete Šiaulių apskrityje.
Logoperiodinė antena
right|thumb|300px|Logoperiodinė antena pritaikyta 250–2400 MHz dažniui. thumb|300px|Logoperiodinė antena pritaikyta 400 MHz–4 GHz dažniui
Logoperiodinė antena (Logaritminė periodinė dipolinė antena) – kryptinė antena, pasižyminti dideliu stiprinimu, plačiu priėmimo kampu, patvaria konstrukcija, mažais matmenimis ir ypač plačia praleidžiamųjų dažnių juosta. Paprastai naudojama TV bangų priėmimui. Dėl šioms antenoms būdingos tiesios ir stabilios dažninės stiprinimo charakteristikos ypač gerai tinka skaitmeninės televizijos priėmimui.
Konstrukcija
right|thumb|300px|Logoperiodinės antenos elementų jungimo schema. right|thumb|300px|Nesimetrinė logoperiodinės antenos konstrukcija, pritaikyta naudoti su nesimetrine maitinimo linija.
Antena sudaryta iš daugelio lygiagrečiai išdėstytų skirtingo ilgio pusės bangos ilgio dipolinių antenų. Atstumai tarp elementų, kaip ir jų ilgiai yra parenkami pagal periodinį logaritminį dėsnį, priklausomai nuo dažnių diapazono, kuriam yra skirta antena. Antenai priimant bangas, elektrinis laukas ir kiekvieno elemento banginė varža pasiskirsto atitinkamai pagal periodinį logaritminį dėsnį. Fideris yra jungiamas antenos smaigalyje prie trumpiausiojo elemento. Konstrukcija dažnai parenkama tokia, kad antenos įėjimo varža būtų artima 75 Ω, kad leistų ją suderinti su koaksialiniu kabeliu be papildomų derinimo elementų. Taip pat galimas nesimetrinis antenos konstrukcinis variantas, leidžiantis tiesiogiai jungti anteną prie nesimetrinės maitinimo linijos, nenaudojant simetrinimo įtaisų, todėl gaunamas aukštesnis naudingumo koeficientas ir didesnis atsparumas trukdžiams.
Praleidžiamųjų dažnių juosta iš ilgesnių bangų signalo pusės priklauso nuo ilgiausiojo vibratoriaus dydžio, o iš trumpiausiųjų bangų signalo pusės – nuo trumpiausiojo vibratoriaus dydžio. Vibratorių viršūnės turi sutapti su lygiašonio trikampio, kurio viršūnės kampas yra α, o pagrindas yra ilgiausias vibratorius, briaunomis. Kuo mažesnis α, tuo gaunamas didesnis antenos stiprinimas.
Veikimo principas
Skirtingai negu banginio kanalo antenos atveju, logoperiodinės antenos visi vibratoriai yra aktyvieji. Trumpiausiojo vibratoriaus ilgis yra parinktas pagal aukščiausiąjį dažnį, kuriam priimti yra pritaikyta antena. Tuo tarpu ilgiausiasis elementas apsprendžia žemiausią priimamą dažnį.
Vibratoriuose tekančių srovių fazės priklauso nuo vibratorių ilgio, jų tarpusavio sąveikos ir nuo to, kaip jie prijungti prie maitinančios linijos. Trumpesniuose vibratoriuose srovė pagal fazę atsilieka nuo srovės rezonuojančiame vibratoriuje, o ilgesniuose – aplenkia. Tad trumpesni vibratoriai atlieka direktorių vaidmenį, o ilgesnieji – reflektorių vaidmenį. Spindulia­vimo maksimumas nukreiptas link antenos viršūnės. Sumažėjus šaltinio virpesių daž­niui, rezonuos ilgesnis vibratorius. Aktyvioji antenos sritis pasislinks link ilgesnių vib­ratorių, o didėjant šaltinio virpesių dažniui, aktyvioji antenos sritis slinks link trumpesniųjų vibratorių.
Savybės
Logoperiodinė antena labiausiai išsiskiria savo plokščia ir tolygia dažnine stiprinimo charakteristika. Jos dėka kintant priimamam dažniui, signalo stiprumas beveik nesikeičia. Tai yra ypač svarbu priimant skaitmeninės televizijos signalą, kuomet žymus signalo stiprumo pokytis keičiant kanalus gali išderinti TV imtuvą. Kiti svarbiausi antenos privalumai yra galimybė parinkti nesimetrinę antenos konstrukciją ir ją pritaikyti 75 Ω įėjimo varžai, kas leidžia atsisakyti papildomų signalo transformacijos elementų, todėl padidėja antenos efektyvumas ir atsparumas trukdžiams. Platus priėmimo kampas leidžia priimti signalą ir kelių siųstuvų, pagerina netiesioginio atsispindėjusio signalo priėmimą ir palengviną antenos derinimą prieš naudojimą.
Tačiau kadangi visi antenos vibratoriai yra aktyvieji ir elektrinio lauko pasiskirstymas stipriai kinta keičiantis priimamos bangos dažniui, antenos projektavimas tampa ypač sudėtingas. Taip pat logoperiodinė antena nusileidžia savo stiprinimu ir konstrukcijos paprastumu banginio kanalo antenai. Dėl šių trūkumų logoperiodinė antena retai naudojama kitose srityse nei televizijos signalų priėmimas.
Logoperiodinėms antenoms būdingos savybės:
Sūdymas
thumb|right|200px|Jūros druska dedama į žalią kumpį gaminant to „[[Prosciutto“ patiekalą.]] Sūdymas – objekto paveikimas druska (paprastai – valgomąja) ar sūriais tirpalais (sūrymais), viena iš technologinių maisto gamybos bei amatų ir pramonės procedūrų. Dažniausiai naudojama kaip maisto ar organinių medžiagų konservavimo būdas.
Sūdymo rūšys:
החמצה (מזון) Sottaceto Pekelen Picles
Milengės apskritis
Milengės apskritis – viena iš Zambijos Luapulos provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Milengė. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 28 790 žmonių.
Bubių–Padubysio miškai
thumb|260px|Bubių-Padubysio miškai (Paraudžių miškas)
Bubių-Padubysio miškai – miškai Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Bubių.
Geografija
Plotas 3600 ha; mišku apaugę 2980 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 2140 ha; priklauso Šiaulių miškų urėdijos Bubių ir Pageluvio girininkijoms. Sudaro Bubių, Karauskių, Mirskiškės, Padubysio, Paraudžių, Padeglių, Pabijočių ir Zuikiškės miškai. Visi miškai įeina į Kurtuvėnų regioninio parko teritoriją.
Šiaurinė dalis siekia Pavėžupio žuvininkystės tvenkinius, šiaurės rytinė ir pietryčių dalis – Dubysą, vakarinė – Dambos ežerą, pietvakarinė – Kurtuvos upelį, prie kurio įrengta keletas tvenkinių. Pietvakarinėje masyvo dalyje yra tvenkinių, daug ežerų, ežerėlių. Iš jų didesni: Bijotė (66 ha), Geluva (18 ha). Per šiaurinę dalį teka Raudos upelis. Paviršius kalvotas, vaizdingas.
Medynai
Augavietės nederlingos ir derlingos normalaus drėgnumo bei užmirkusios. 38 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 23 % rekreaciniai, 35 % apsauginiai, 4 % ūkiniai. Kultūrinės kilmės medynų 11 %. Pušynų yra 32 %, eglynų 31 %, beržynų 31 %, juodalksnynų, drebulynų ir baltalksnynų – po 2 %. Jaunuolynai sudaro 18 %, pusamžiai miškai 50 %, pribręstantys 23 %, brandūs 9 %. Medynų vidutinis amžius 54 m., bonitetas II, O, skalsumas 0,7, tūris 200 m³/ha, kasmet priauga 4,7 m³/ha.
Yra daug uoginių ir vaistinių augalų, randama retų ir saugomų augalų bei gyvūnų rūšių. Gamtos paminklai – Šešialiemenė eglė (53 kvartale), Storoji pušis (59 kvartale).
Istorija
1944–1945 m. Bubių-Padubysio miškuose veikė LLA Šiaulių apygardos Stumbro rinktinės partizanų kuopa. Vėliau iš jų susidarė Vytauto Didžiojo rinktinė. 1947–1948 m. veikė „Atžalyno“ rinktinė, 1948–1951 m. Prisikėlimo apygardos Žalioji rinktinė.
Senųjų burlaivių žaidynės
thumb|Žaidynių logotipas thumb|2008 m. žaidynių varžybos. Senųjų burlaivių žaidynės – kas ketverius metus organizuojamos buriavimo žaidynės, skirtos burlaiviams, pašalintiems iš olimpinių žaidynių programos. Žaidynės rengiamos olimpiniais metais
Burlaivių klasės
Dabartinės burlaivių klasės 850px
Tiesa (Niujorkas)
Tiesa – JAV lietuvių darbininkų savišalpos draugijos laikraštis, leistas 1930–2006 m.
Istorija
1930–1982 m. ėjo Niujorke, nuo 1982 m. – Midltaune. 1930–1955 m. – dvisavaitis, vėliau – mėnesinis. Buvo skyrelis anglų kalba.
Gardamas
Gardamas – miestelis Šilutės rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurės rytus nuo Šilutės, 6 km į šiaurės vakarus nuo Žemaičių Naumiesčio. Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Stovi, Gardamo Šv. Roko bažnyčia (yra 3 dailės paminklai), lurdas, Mažvydo kelio – Knygos kelio koplystulpis (skulpt. Vytautas Bliūdžius, pastatytas 2007 m.). Yra paštas (LT-99063). Veikia mėsos perdirbimo įmonė UAB „Linegis“, Gintaro Šarkos veterinarijos klinika, R. Paulauskaitės IĮ (lentpjūvė), mišrių prekių parduotuvė.
Georgijus Plechanovas
Georgijus Valentinovičius Plechanovas (1856 m. gruodžio 11 d. Gudalovkoje, Lipecko sritis – 1918 m. gegužės 30 d. Teriokyje, Suomija, dabar Zelenogorskas, Rusija) – Rusijos politinis veikėjas, marksizmo teoretikas.
Gardamas
Per Gardamą teka Tenenys. Keliai veda į Žemaičių Naumiestį, Švėkšną, Šylius, Ramučius.
Sartininkų herbas
Aprašas
Sidabrinis laukas su raudonu banguotu kairiuoju kaspinėliu, abiejose lauko pusėse dvi raudonos nukirstos žirgų galvos raudonais kamanomis ir pavadžiais.
Gardamas
Etimologija
Vietovardis neaiškios kilmės, galbūt sietinas su žodžiu gar̃das („aptvaras lauke ar ganykloje gyvuliams“).
Georgijus Plechanovas
Biografija
Nuo 1875 m. – narodninkas, organizacijų „Zemlia i volia“, „Čiornyj peredel“ vadovas. 1880 m. emigravo. 1883 m. Ženevoje įkūrė „Darbo išvadavimo grupę“, kuri propagavo marksizmą. Laikraščio „Iskra“ iniciatorius ir leidėjas. Nuo 1889 m. dalyvavo II Internacionalo veikloje.
Sartininkų herbas
Istorija
Herbą 2011 m. spalio 28 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-844. Etalono dailininkas – Rolandas Rimkūnas.
Gardamas
Istorija
1304 m. Gardamą sunaikino Vokiečių ordinas. 1561 m. minimas Gardamo kaimas, išmatuotas valakais, 1651 m. miestelis. 1595 m. Gardamas pažymėtas geografo Merkatoriaus žemėlapyje. 1636 m. minima koplyčia. Gardamas nurodytas 1679 m. K. Langės Prūsijos žemėlapyje. 1706 m. Kvėdarnos seniūno Paco rūpesčiu pastatyta pirmoji Gardamo bažnyčia, jai sunykus, Gardamas tapo Žemaičių Naumiesčio bažnyčios filija.
Georgijus Plechanovas
Biografija
1903 m. įsijungė į Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos veiklą, tačiau nesutiko su Lenino vadovaujamos daugumos nuostatomis dėl politinės veiklos metodų ir liko su menševikais.
Gardamas
Istorija
XIX a. pabaigoje miestelis priklausė Raseinių apskričiai. Jis buvo vienas knygnešystės centrų, draudžiamąją lietuvių spaudą Gardame platino knygnešys Juozas Freitakas, kun. P. Grigaliūnavičius ir kiti.
Matros kalnai
thumb|right|250px|Matros kalnų teritorija Vengrijoje 250px|right|thumb|Matros kalnų masyvas Matros kalnai − vulkaninis kalnų masyvas Vengrijos šiaurėje, vakarų Karpatuose. Didžiausias aukštis 1015 m (Kekešo kalnas).
Kalnų masyvas pasižymi kūgiškomis viršūnėmis, stačiais šlaitais, giliais upių slėniais. Šlaituose vyrauja bukynai ir ąžuolynai. Papėdėse auga sodai, vynuogynai. Yra kurortų (Paradas).
Hetalia: Axis Powers
Hetalia: Axis Powers – japonų manga ir anime serija, sukurta Hidekaz Himaruya. Pirmosios anime serijos buvo transliuojamos internetu. 2010 m. sausio 8 d. anime licenziją perpirko Funimation Entertainment. 2009 m. rugsėjo 23 d. buvo paskelbta apie filmo kūrimą, kuris bus išleistas 2010 m. birželio 5 d.
Siužetas
Veiksmas vyksta tarpukario laikotarpiu. Pagrindiniai veikėjai, įkūnija to meto pasaulio valstybes ir perteikia jų politines pažiūras. Pagrindiniai veikėjai pasiskirstę į du frontus: Italija, Japonija ir Vokietija prieš Prancūziją, JK, JAV, Kiniją ir Rusiją. Be pagrindinių veikėjų, taip pat pasirodo Kanada ir daugelis Europos šalių.
Gardamas
Istorija
1908–1910 m. veikė „Saulės“ draugijos pradinė mokykla, 1911 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla; iki 1948 m. pradinė, 1948–1961 m. septynmetė, 1961–1986 m. aštuonmetė, 1986–1998 m. devynmetė, 1998–2003 m. dešimtmetė, nuo 2003 m. Gardamo pagrindinė mokykla. 1947 m. įsteigta biblioteka, dab. biblioteka-filialas su viešosios interneto prieigos tašku; 1949 m. įsteigta skaitykla, 1958 m. kultūros namai, medicinos punktas, 1996 m. laisvalaikio salė.
Po II pasaulinio karo Gardamo apylinkėse veikė Jungtinės Kęstučio (nuo 1948 m. Kęstučio) apygardos Lietuvos partizanai. Sovietmečiu buvo Gardamo kolūkio centrinė gyvenvietė, vėliau „Ramučių“ tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Įsteigta Gardamo kaimo bendruomenė „Tenenys“.
2010 m. gruodžio 7 d. patvirtintas Gardamo herbas.
Ligūrų tarmė
Abėcėlė
Ligūrų tarmės abėcėlė turi:
Georgijus Plechanovas
Biografija
Po 1917 m. Vasario revoliucijos grįžo į Rusiją, vadovavo socialdemokratų grupei „Jedinstvo“, rėmė Laikinąją vyriausybę. Mirė susirgęs tuberkulioze.
Keliolikos teorinių filosofijos, sociologijos, estetikos, etikos, istorijos darbų autorius.
Saramaka (upė)
Saramaka  – upė šiauriniame Suriname. Prasideda Vilhelminos kalnuose, Sipalivinio apygardoje. Teka į šiaurę. Aukštupys slenkstėtas. Prateka Paros ir Saramakos apygardas. Žemupyje pasuka į vakarus ir įteka į Atlanto vandenyną, sudarydama bendras žiotis su Kopenamės upe. Žemupyje sudaro meandras.
Laivyba. Upės baseino tyrimai pradėti XVIII a. pab.
Senegambija
Senegambija – Afrikos (Sahelio civilizacijos) istorinis-kultūrinis regionas, egzistavęs vakariausioje dalyje, prie Atlanto vandenyno. Pavadinimą jam davė dvi didžiausios upės: Senegalas ir Gambija. Pavadinimas paplito XIX a. ir buvo duotas Europos kolonizatorių.
Šiuo metu regione yra šios valstybės: Senegalas, Gambija, Bisau Gvinėja, Gvinėja (vakarinė dalis), Siera Leonė (šiaurinė dalis), nedidelė dalis Mauritanijos (pietvakariai), Malio (vakarinis pakraštys).
Gamta
thumb|left|250px|Senegambija XIX a. (geltona spalva) Skirtingai nei dauguma kitų Sahelio civilizacijos regionų, Senegambija geografiškai labai įvairi. Šiaurinėje dalyje yra Sahelio juosta, kuri pereina į Sudano savanas. Nuo Gambijos į pietus driekiasi retmiškiai.
Regioną šiaurėje supa Sacharos dykuma, o pietuose – Gvinėjos džiunglės. Vakaruose jo natūrali riba yra Atlanto vandenynas, kurio pakrantės neretai apaugusios mangrovais. Regiono rytuose – aukštumos (Bambuko kalnai, Futa Džalonas), kurios skiria jį nuo Vakarų Sahelio kultūrinio regiono. Aukštumose prasideda daugybė upių, kurios teka į Atlanto vandenyną. Didžiausios jų – Senegalas, Gambija.
Subregionai
Senegambijos istorija nėra vieninga, ir regioną sudaro daugybė smulkesnių subregionų, kurie vystėsi atskirai, juose klestėjo skirtingos valstybės. Galima išskirti šiuos pagrindinius subregionus:
Ankstyvoji istorija (VIII–XVI a.)
Vietos civilizacija formavosi šiaurinėse srityse, pirmiausia Senegalo upės vidurupyje, kur susikūrė seniausia vietos valstybė – Tekrūras, kuris po Vagadu (Ganos imperijos) žlugimo X–XI a. kurį laiką įgijo didelę galią regione, ir tapo svarbiausiu kultūros skleidėju. Aukso kasyklos Bambuke tuo laikotarpiu regioną darė ypač svarbų.
Nuo XIII a. Tekrūras atiteko Malio imperijai, kuri taip pat užkariavo didelę dalį likusios Senegambijos (Džolofą, Bambuką, Futa Džaloną, Kaabu). Malio imperijos kultūrinėje įtakoje konsolidavosi vietinės tautos, tokios kaip volofai, senarai, džolai, susu. Atskiros Malio imperijos provincijos leido susiformuoti naujiems istoriniams regionams.
Fulbių įsigalėjimas (XV–XIX a.)
Nuo XV a., Maliui netekus šiaurinių provincijų, jis ypač didelį dėmesį kreipė į vakarines provincijas, kurios įgalino jūrų prekybą: tuo metu pakrantėse pasirodė portugalai, kurie ėme prekiauti su Afrika. XV–XVI a., silpstant Maliui, Senegambijos tautos įkūrė savo nepriklausomas valstybes ir perėmė pajūrio prekybą. Stipriausios tarp jų buvo Džolofas (vėliau suskilęs į atskiras valstybes: Vaalo, Kajorą, Baolį, Salumą ir kt.), Kaabu, Denankė ir kitos.
Denankės, dar vadinamos Didžiąja fulbių valstybe, sustiprėjimas lėmė masines fulbių migracijas Senegambijoje. Fulbiai ilgainiui įsitvirtino ir tapo viešpataujančia jėga. Jų tarpe paplitus fundamentaliojo islamo idėjoms, XVIII a. jiems pavyko sukurti keletą teokratinių valstybių: Futa Džaloną, Futa Torą. Jos tapo svarbiausia regiono jėga per XIX a.
Per visą laikotarpį prekyba su Europa vis stiprėjo: pajūriu ėmė domėtis ne tik portugalai, kurie čia steigė savo prekybinius taškus, bet ir Britų imperija, Prancūzija, įsijungę į konkurencinę kovą XVII a. Vis svarbesnė tapo vergų prekyba.
Kolonizacija ir dabartis
XIX a. II pusėje regionas buvo pasidalintas tarp Portugalijos, Britanijos ir Prancūzijos. Tokiu būdu čia suformuotos dabartinių valstybių teritorijos. Prancūzų kontroliuotos teritorijos davė pradžią Senegalui ir Gvinėjai, Britanijos – Gambijai ir Siera Leonei, portugalų – Bisau Gvinėjai.
XX a. II pusėje visos valstybės iškovojo nepriklausomybę. Laikinai buvo susidariusi Senegambijos konfederacija (Iš Senegalo ir Gmabijos), kuri greitai suskilo.
Palatino kalva
Palatino kalva, arba Palacijus – viena iš septynių Romos kalvų, ant kurių išsidėstęs senovinis Romos centras.
Tiek karalių, tiek imperatorių laikais Palatino kalva buvo Romos miesto centras. Pasak padavimo, Romulas būtent ant Palatino kalvos pradėjo miesto statybas. Ant šios kalvos savo būstus statėsi karaliai ir imperatoriai. Ant Palatino kalvos buvo aptikti krėstinių trobelių pėdsakai, datuojami VIII a. pr. m. e. 63 m. pr. m. e. būtent ant Palatino kalvos gimė būsimas imperatorius Augustas, kuris visą savo gyvenimą gyveno šioje vietoje.
Šiuo metu dar yra išlikę paprastų namų, stadiono ir įvairių rūmų griuvėsių.
Mitologija
Pasak romėnų mitologijos, ant Palatino kalvos buvo urvas, vadinamas Luperkaliu, kuriame kūdikius Romulą ir Remą žindė juos radusi vilkė.
Kita su Palatino kalva susijusi legenda – Heraklio pergalė prieš milžiną Kaką, kai šis pavogė didvyrio galvijus. Heraklis savo kuoka taip stipriai nutrenkė Kaką, kad Palatino kalvos pietrytiniame kampe susidarė plyšys, kuriame vėliau buvo įrengti Kako laiptai, vedę nuo kalvos link Tibro upės.
Aleksandras Oginskis
Aleksandras Oginskis (1590 m. – 1667 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš bajorų, būsimųjų Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės. Tėvas Marcijonas Bogdanas Oginskis. Broliai Dimitrijus Oginskis, Jonas Oginskis (1592–1640), Samuelis Levas Oginskis (1595–1657 m.).
Nuo 1600 metų kunigaikštis Aleksandras Oginskis mokėsi Karaliaučiaus universitete. 1605 metais dalyvavo sutriuškinant švedų armiją Salaspilio mūšyje. 1606 metais tęsė savo mokslus Altdorfo-Niunbergo ir Ingolštato universitetuose.
1611 metais rotmistro laipsnyje Aleksandras Oginskis dalyvavo Lietuvos-Lenkijos armijos vadovaujamos Zigmanto Vazos Smolensko apgultyje. 1619 metais buvo išrinktas Lietuvos tribunolo deputatu. 1621 metais husarų rotmistras Aleksandras Oginskis dalyvavo Chotyno mūšyje. Buvo renkamas pasiuntiniu į 1623 ir 1626 metų seimus.
1627–1629 metais dalyvavo ATR-Švedijos kare Lifliandijoje. 1633 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Trakų vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė Vladislovo IV Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą.
Vadovaudamas savo husarų vėliavai (120 žm.) kunigaikštis Aleksandras Oginskis dalyvavo ATR-Maskvos kare 1632–1634 metais. Įėjo į Lietuvos-Lenkijos komisiją, sudaryto dėl derybų su Maskvos delegacija, ir dalyvavo 1634 metais Polianovkos taikos pasirašyme.
Buvo renkamas pasiuntiniu į 1633, 1635 ir 1643 metų seimus. Išpažino stačiatikybę ir buvo paskutinis ne katalikų tikėjimo ATR senatorius.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Aleksandra Elžbieta Šemetaitė. Vaikai:
Po 1634 metų vedė antrą kartą kunigaikštytę Kateriną Palubinskaitę (m. po 1646 m.), Konstantino Palubinskio (m. 1640) ir Sofijos Sapiegaitės (apie 1595—1657) dukterį. Vaikai:
Akmenynai
Akmenynai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Kalvarijos, į pietus nuo kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Akmenynų Šv. Roko bažnyčia (pastatyta 1991 m.), veikia Akmenynų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-69047), medicinos punktas. Pagrindinis rajoninis kelias –.
Istorija
Yra žinių, kad kaimas įkurtas prieš didįjį 1710 m. marą. 1738 m. Kalvarijos seniūnijos inventoriuje yra minimas Kalvarijos parapijai priklausantis kaimas Kamień (lenkiškai „akmuo“). Tokiu pat vardu kaimas minimas 1744 m. Vilniaus vyskupijos Alvito dekanato sąrašuose, tuo metu priklausęs Kalvarijos parapijai. Seniau gyventojai gyveno viename sodžiuje, bet XIX a. vidurį išsiskirstė į vienkiemius. XIX a. pabaigoje Akmenynai – kaimas Kalvarijos apskrities Kalvarijos valsčiuje.
1941 m. sovietų pasieniečiai ties Akmenynais pristatė daug įtvirtinimų ir nemažą baraką. Prasidėjus II pasauliniam karui jie statinius paliko ir 1942 m. viename barake įrengta Akmenynų bažnyčia.
1950 m. įsteigta biblioteka, laisvalaikio salė. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Žymūs žmonės
miniatiūra|left|Riboženklis
Kačergiškis (Ukmergė)
Kačergiškis – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pabaisko.
Neisas
Neisas – miestas rytų Airijoje, prie Dublino-Limeriko kelio, 32 km į pietvakarius nuo Dublino. Kildero grafystės administracinis centras. Vienas sparčiausiai augančių šalies miestų, dėl didelės imigracijos iš Rytų Europos.
Laibgalių ikimokyklinio ir pradinio ugdymo skyrius
Laibgalių ikimokyklinio ir pradinio ugdymo skyrius (buvusi Laibgalių pagrindinė mokykla) – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Laibgaliuose (Rokiškio raj.), Ateities g. 5, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190247154. Steigėjas Rokiškio rajono savivaldybės taryba.
Istorija
2008 m. Laibgalių pagrindinė mokykla reorganizuota į Rokiškio darželio-mokyklos „Varpelis“ Laibgalių skyrių. Į mokyklos patalpas įsikėlė du I–IV klasių komplektai ir naujai įsteigtos ikimokyklinio ugdymo ir mišri priešmokyklinio ugdymo grupės. Skyriuje vaikų skaičius išaugo iki 50. Nuo 2012 m. rugsėjo 4 d. Rokiškio Senamiesčio progimnazijos Laibgalių ikimokyklinio ir pradinio ugdymo skyrius.
Robert Huth
Robert Huth (g. 1984 m. rugpjūčio 18 d. Berlynas, Vokietija) – buvęs futbolininkas, Vokietijos rinktinės gynėjas.
Karjera
Atstovavo Stoke City klubui.
Su Chelsea klubu 2005 ir 2006 metais tapo Premier lygos čempionu.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2004 m. rugpjūčio 18 d.
Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionato vieneriose rungtynėse.
Tiesa (Argentina)
Tiesa – Argentinos lietuvių religijos, mokslo, literatūros ir visuomenės mėnesinis katalikų žurnalas, leistas 1934–1936 m. Buenos Airėse.
Istorija
Redaktorius kunigas Juozas Janilionis (1892–1974 m.).
Pagojys I
Pagojys I – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Nemakščių, tarp krašto kelio ir magistralės. Kaimo vakariniu pakraščiu teka Upyna.
Kolokazija
Kolokazija (Colocasia) – aroninių (Araceae) šeimos Aroideae pošeimio augalų gentis.
Rūšys
Yra apie 8 rūšis:
Kultūrinės rūšys
Viena valgomoji rūšis: thumb|250px|left
Kiškiniai
Kiškiniai (Leporidae) – kiškiažvėrių (Lagomorpha) šeima, kuriai priklausantys žinduoliai turi pailgėjusias užpakalines galūnes ir labai ilgas ausis. Aktyvesni yra temstant, bėga šuoliuodami. Minta žole, o žiemą graužia krūmų šakeles ir žievę.
Šeimoje yra 11 genčių, apie 50 rūšių:
Medikoniai
Medikoniai – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Rozalimo. Seniūnaitijos centras. Buvusio „Žalgirio“ kolūkio (dabar „Žalgirio ŽŪB“) centrinė gyvenvietė. Yra laisvalaikio salė, medicinos punktas, Pakruojo J. Paukštelio bibliotekos filialas, Žalgirio bendruomenės namai. Iki 2009 m. veikė pagrindinė mokykla, (nuo 2005 m. Rozalimo vidurinės mokyklos filialas, nuo 2007 m – skyrius).