cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mykolas Sleževičius
Mykolas Sleževičius (1882 m. vasario 21 d. Dremblių vienkiemyje, Viduklės valsčius Raseinių apskritis, Rusijos imperija – 1939 m. lapkričio 11 d. Kaune. Palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.) – Lietuvos teisininkas, advokatas, politinis, valstybės ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1901 m. baigė Mintaujos gimnaziją. 1902–1907 m. studijavo teisę Odesos universitete. Dalyvavo Odesos lietuvių visuomeniniame gyvenime. 1905 m. Odesos lietuvius atstovavo Didžiajame Vilniaus Seime. Odesoje dalyvavo 1905–1907 m. revoliucijoje.
1907 m. grįžęs į Lietuvą, įstojo į Lietuvos demokratų partiją. 1907–1912 m. redagavo „Lietuvos ūkininką“, 1910–1912 m. – ir „Lietuvos žinias“. Vėliau dirbo advokatu Vilniuje. 1909–1910 m. – III Rusijos imperijos Valstybės Dūmos lietuvių frakcijos sekretorius. Pirmojo pasaulinio karo metais, nuo 1915 m. gyveno Rusijoje, ypatingasis Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centro komiteto įgaliotinis.
1917 m. Rusijos lietuvių seimo Petrograde delegatas. Pašalintas iš Lietuvos socialistų liaudininkų partijos už reikalavimą Lietuvą atskirti nuo Rusijos, kartu su F. Bortkevičiene, B. Matulioniu ir kitais įkūrė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partiją, iki 1922 m. – partijos pirmininkas. 1917–1918 m. – Vyriausiosios lietuvių tarybos Rusijoje pirmininko pavaduotojas, vėliau – pirmininkas.
1918 m. gruodžio 19 d. grįžo į Lietuvą. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. kovo 11 d. Lietuvos laikinosios vyriausybės II ministrų kabineto, 1919 m. balandžio 12 d. – 1919 m. spalio 6 d. IV ministrų kabineto ministras pirmininkas ir užsienio reikalų ministras. 1918 m. gruodžio 29 d. pasirašė dokumentą, kviečiantį savanorius ginti Lietuvos nepriklausomybę „Į Lietuvos piliečius“.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) apygardoje. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai, įėjusiai į LSLDP ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1920 m. spalio 22 d. – 1921 m. sausio 15 d. Mažojo Seimo narys. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.
1926 m. birželio 15 – gruodžio 17 d. – XIII kabineto ministras pirmininkas, užsienio reikalų ir teisingumo ministras, pasirašė 1926 m. Lietuvos – TSRS nepuolimo sutartį. Po gruodžio 17 d. perversmo atsistatydino.
Nuo 1927 m. – Kauno miesto savivaldybės, Tarptautinio banko, Kredito banko juriskonsultas, užsienio prekybos firmų atstovas Lietuvoje. Nuo 1925 m. Advokatų tarybos narys, 1938–1939 m. – jos pirmininkas.
Goniondzas
Gòniondzas  – miestas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Miestas įsikūręs šalia Bebro upės, Bebro upės žemumoje. Per miestą eina vaivadijos kelias Nr. DW670.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1513 m. gyvenvietė priklausė LDK Trakų vaivadijai, o nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Palenkės vaivadijai. 1358 m. rugpjūčio 14 d. pirmą kartą paminėtas miesto vardas. 1382 m. gruodžio 2 d. Mazovijos kunigaikščiai broliai Zemovitas IV ir Janušas I Senasis dovanojo šias žemes Kryžiuočių ordinui. 1402 m. šias vietoves jie atsipirko, bet tuo pačiu metu kryžiuočiai šias žemes pardavė ir Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Nuo to laiko šios žemės tapo ginčų židiniu tarp Mazovijos kunigaikštystės ir LDK. Gyvenvietė atsidūrė pasienio žemėse, kurias vienu ar kitu metu valdė tai vieni tai kiti dvarininkai, kur galiojo abiejų valstybių įstatymai. 1430 m. Vytautas Didysis gyvenvietėje įsakė įkurti parapiją ir bažnyčią. 1501–1506 m. gyvenvietę valdė Lietuvos dvaro maršalka Mykolas Glinskis. 1511 m. gegužės 4 d. Mikalojus Radvila II gyvenvietės pilyje įkūrė koplyčią. 1529 m. balandžio 23 d. Žygimantas Senasis padovanojo aplinkines vietoves savo sūnui Žygimantui Augustui. 1547 m. vasario 15 d. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1551 m. mieste panaikinti LDK įstatymai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. 1621 m. gegužės 28 d. mieste kilo gaisras. 1669 m. miesto parapija įtraukiama į Augustavo dekanato sudetį. 1765 m. mieste buvo 243 namai ir 1500 gyventojų. 1775 m. pradėta statyti nauja medinė bažnyčia.
1795–1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1799 m. mieste gyveno 1373 gyventojai iš kurių 498 buvo žydai. 1807–1914 m. priklausė Rusijos imperijos Gardino gubernijai. 1878 m. mieste gyveno 2943 gyventojai iš kurių 1880 buvo žydai. 1897 m. mieste gyveno 3402 gyventojai. XIX a. pabaigoje tai buvo Balstogės apskrities miestelis, priklausęs Pšytuliankos valsčiui.
Jonas Liukaitis
Jonas Liukaitis (g. 1940 m. lapkričio 6 d. Duobiškiuose, Sintautų valsčius) – Lietuvos inžinierius technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1994 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1965 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas. 1970–1976 m. KPI mokslinio tyrimo sektoriaus vyresnysis mokslo darbuotojas, 1991–2000 m. KTU Aprangos ir polimerinių gaminių technologijos katedros vedėjas, nuo 2000 m. Polimerinių gaminių mokslo laboratorijos vedėjas, nuo 2003 m. dar ir Asmeninių apsauginių priemonių (avalynės) atitikties įvertinimo centro direktorius. Nuo 1996 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – polimerinių medžiagų ir jų konstrukcijų deformacijos ir įtempiai. 7 išradimų autorius.
Įvertinimas
1995 m. Lietuvos mokslo premija
Židikų apylinkė
Židikų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurės vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Židikų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. 1954 m. prijungta Osteikių apylinkė, 1959 m. – dalis Pašilės apylinkės ir dalis Skliaustės apylinkės, 1964 m. – Renavo apylinkė, 1986 m. – dalis Ruzgų apylinkės.
Kalmukijos himnas
Хальмг Таңһчин частр – Kalmukijos valstybinis himnas. Oficialiai patvirtintas 1992 m. Žodžius parašė kalmukų poetė V. Šurgajeva. Muziką sukūrė A. Mandžijevas.
Kapotė
Kapotės Rusijos imperijos kariuomenės ginkluotėje pasirodė XVIII a. viduryje ir naudotos iki XIX a. antros pusės. Rusijoje kapotes naudojo pėstininkai, artilerijos ir karo inžinerijos kareiviai. Nuo XIX a. pradžios pionieriai naudojo fašininius peilius  – plačias, kiek išlenktas kapotes su medine rankena ir varine buožele (ar su bronzine rankena), kurių geležtės nugarėlė turėjo pjūkliškus dantis.
1832 m. kareiviai buvo apginkluoti sunkiomis trumpomis kapotėmis su tiesia geležte su pjūkliškais dantimis nugarėlėje ir lieta rankena su skersiniu. Šių kapočių makštys turėjo lizdą durtuvui. Tačiau pėstininkams trumpos kapotės buvo prasta apsauga nuo kavaleristų, o svėrė daug, todėl nuo XIX a. vidurio kapotėmis ginkluoti liko tik kariniai būgnininkai ir muzikantai, taip pat kareiviai gvardiečiai (prie išeiginės uniformos).
Egzistavo ir šautuvų kapotiniai durtuvai, kaip kalavijinių durtuvų rūšis.
Petinas (Bartužiai)
Petinas,, , nuo 1936 m. Bartuschen, nuo 1938 m. liepos 17 d. Bartelshöfen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Saranskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Sosnovkos apylinkės kaimas, sujungtas su Perduliais ir Rudlaukiais.
Rumšiškių dvaras
Rumšiškių dvaras – dvaras, buvęs Rumšiškėse.
Istorija
Minimas nuo 1503 m. kaip karališkasis dvaras. 1549 m. Ldk Žygimantas Augustas Rumšiškes užrašė Barborai Radvilaitei. 1557 m. kaip miestelis.
1846–1849 m. dvaro žemės padalintos į tris dalis ir suformuoti savarankiški ūkiniai vienetai – Rumšiškių dvaras, Marvos dvaras, Vandžiogalos dvaras arba Babtų dvaras. Sumažintam Rumšiškių dvarui priklausė 305 žmonės, be gyvenančių Petrašiūnuose 72 gyventojų, 21 žmogaus Rumšiškių klebonijoje, 28 žmonių Skarulių klebonijoje ir Jonavos vienuolyno gyventojų.
Šalcinai
Šalcinai – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Kuleše Košcelnės Šv. Apaštalo Bartalomiejaus parapija
'''Kuleše Košcelnės Šv. Apaštalo Bartalomiejaus parapija''' - parapija įkurta 1438 metais. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Mazovijos Vysokio dekanatui. 1911-1915 m. pastatyta Kuleše Košcelnės Šv. Apaštalo Bartalomiejaus bažnyčia.
Pagėgių savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Pagėgių savivaldybės taryba – Pagėgių savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Šiaurės Matabelelandas
Šiaurės Matabelelandas  – Zimbabvės provincija šalies vakaruose. Plotas siekia 75 025 km² ir 2002 m. gyveno maždaug 0,7 milijono gyventojų. Sostinė – Lupanė.
Ribojasi: Vieninteliai du provincijos miestai – Hvangė (Hwange) ir Viktorija Folsas (Victoria Falls).
Provincija pavadinta Matabelelandu pagal joje gyvenančius šiaurinius ndebelius, kurie dar vadinami ir matabeliais.
Šiaurinio Matabelelando provincija buvo sukurta 1974 m. ankstesnę provinciją Matabelelandą padalinus į dvi provincijas – Šiaurės Matabelelandą ir Pietų Matabelelandą. 1997 m. provincija vėl patyrė teritorinį keitimą – nuo jos buvo atskirta provincijos sostinė Bulavajas.
Rajonai
right|thumb|150px|Šiaurės Matabelelando rajonai Šiaurės Matabelande yra 7 rajonai:
Geografija
Visas Matabelelando regionas visas pasižymi atšiaurumu, lyginant su kitais Zimbabvės regionais. Jame mažiau kritulių negu tokiuose regionuose kaip Mašonalandas ir stinga vandens. Žemės mažiau derlingos nei kitose provincijose, čia neauga komercinės kultūros, o kaimiečiai ūkininkai paprastai negali užsiauginti tiek maisto, kad išmaitintų šeimas. Tačiau kolonijiniais laikais čia buvo daug galvijų rančų, ir galvijų auginimas pasirodė sėkmingesnis nei augalinių kultūrų auginimas.
Natos aukštupys teka Šiaurės Matabelelandu, kol įteka į Botsvaną kur išsilieja Makgadikgadžio lygumose.
Regione nėra nors kiek žymesnių aukso, kalkakmenio, akmens anglies, metano, medienos išteklių. Hvangės nacionalinis parkas, didžiausias Zimbabvės gyvūnų rezervatas, yra pavyzdys, rodantis gausias žvėrių populiacijas.
Žinomiausia geografinė Šiaurės Matabelelando įžymybė yra Viktorijos krioklys. Šis didžiausiu pasaulyje laikomas krioklys yra Zambezės upėje, kuri teka valstybės siena,
Darius Maciulevičius
Darius Maciulevičius (g. 1973 m. lapkričio 26 d.) – Lietuvos futbolininkas. Buvęs Lietuvos rinktinės narys.
2005 m. vasario pradžioje sugrįžo iš Rusijos ir pasirašė dvejų metų kontraktą su Marijampolės „Sūduvos“ klubu.
Feliksas Barasevičius
Feliksas Barasevičius (1894 m. rugsėjo 12 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 1918 m. balandžio 12 d. Maskvoje, TSRS) – TSRS karininkas, revoliucionierius.
Biografija
Gimė 1894 m. rugsėjo 12 d. Kėdainiuose, staliaus šeimoje. Anksti mirus tėvui metė mokyklą ir pradėjo dirbti. 1915 m. paimtas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1917 m. kovojo raudonųjų pusėje Rusijos pilietiniame kare. Vėliau paskirtas į Varšuvos revoliucinį pulką. Žuvo 1918 m. balandžio 12 d. Maskvoje, kai Varšuvos revoliuciniui pulkui buvo skirta užduotis sunaikinti Maskvos Donsko gatvėje įsikūrusius anarchistus. Palaidotas Nekropolyje prie Kremliaus sienos.
Ruseifa
Ruseifa  – miestas Jordanijoje, Zarkos muchafazoje, įsiterpęs tarp Amano ir Zarkos miestų, prie Zarkos upės. Svarbus pramonės centras. Chemijos pramonė. Greta miesto yra fosfatų kasyklos.
Istorija
Miestas išaugo 1935 m. pradėjus fosfatų gavybą. 1943 m. netoliese rastos vienintelės pasaulyje žinomos priešistorinio pterozauro Arambourgiania fosilijos.
Lena Valaitis
thumb|Lena Valaitis Lena Valaitis (vok. Anelė Jüssen, gim. Valaitytė; g. 1943 m. rugsėjo 7 d. Klaipėdoje) – lietuvių kilmės dainininkė Vokietijoje, šlagerių atlikėja.
Biografija
Tėvas žuvo Antrojo pasaulinio karo metu tarnaudamas Vokietijos kariuomenėje. Artėjant frontui prie Klaipėdos Lena kartu su motina ir broliu pasitraukė į Vokietijos vakarus ir apsistojo Memingene (Bavarija). Mokėsi Memingeno mokykloje, vėliau - Vasario 16-osios gimnazijoje Hiutenfelde.
1979 m. susituokė su Horstu Jüssenu. Turi du sūnus: Marką (Marco) (1973 m., iš pirmos santuokos) ir Doną Davidą (1983 m.).
1981 m. su Ralpho Siegelio daina Johnny Blue Eurovizijos dainų konkurse Dubline (Airija) užėmė antrąją vietą (pirmą – britų Bucks Fizz).
Lena Valaitis daugelį kartų gavo auksinę plokštelę (Goldene Schallplatte bei 1982 m. Goldene Stimmgabel).
Diskografija
Albumai (rinktiniai):
Lazdijų rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Lazdijų rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Lazdijų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Artūras Margelis. Mero pavaduotoju paskirtas Valdas Petras Mikelionis, savivaldybės administracijos direktoriumi trečiai kadencijai paskirtas Gintautas Salatka.
Pelkelė
Pelkelė – kaimas Akmenės rajono savivaldybės pietuose, greta Papilės, prie kelių ir.
Istorija
2008 m. rugsėjo 24 d. LR Vyriausybės nutarimu nežymiai pakeistos kaimo ribos.
Marijoniškės
Marijoniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Dūkštų.
Kocaelispor
Izmito „Kocaelispor“ – Turkijos futbolo klubas iš Izmito.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1966 m.
Ona Aleknavičienė
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus universitetą. 1999 m. apgynė disertaciją „Postilės perikopių šaltiniai“, humanitarinių mokslų daktarė.
1981–1992 m. leidyklos „Mokslas“, 1992–1994 m. Mokslo ir enciklopedijų leidyklos mokslinė redaktorė. Nuo 1994 m. Lietuvių kalbos instituto mokslinė darbuotoja, 2001–2002 m. Kalbos istorijos ir dialektologijos skyriaus vadovė, nuo 2001 m. vadovauja senovinių raštų duomenų bazės parengimo darbams.
Mokslinė veikla
(2000–2001 m. stažavosi Halėje (Vokietija), Frico Tiseno paramos fondo stipendininkė.
Liumbis
Liumbis (arba Liumpis, senuosiuose rusų šaltiniuose Люмби – m. 1266 m. birželio 18 d.) – lietuvių kunigaikštis, vienas iš Nalšios žemės kunigaikščių.
Istorinės žinios
Minimas „Pasakojime apie Daumantą“ (XIV a. antrasis ketvirtis) kaip kunigaikščiui Gerdeniui pavaldus kunigaikštis, su Gotartu ir Liugaila žuvęs Pskovo kunigaikščio Daumanto ir Nalšios kunigaikščio Gerdenio kariaunų kautynėse. Pasak „Pasakojimo“, Daumantui su 270 žmonių kariauna nusiaubus Gerdenio ir jo vasalų valdas, pastarasis su Liumbiu, Gotartu, Liugaila ir kitais pavaldžiais kunigaikščiais vijosi su grobiu besitraukiančią Daumanto kariauną. Pasivijęs persikėlė per Dauguvos brastą. Daumantas nugalėjęs priešininkus, žuvęs Gotartas ir kiti kunigaikščiai, daug lietuvių nuskendę Dauguvoje. Naugardo pirmajame metraštyje rašoma, kad Gerdenio, Liumbio ir kitų sąjungininkų kariauną Daumantas sumušęs dar besikeliančią per brastą, išsigelbėjęs tik pats Gerdenis su nedidele kariauna; Liumbis, kaip ir kiti Gerdeniui talkinę kunigaikščiai, žuvo.
Liumbio valdas istorikas Edvardas Gudavičius sieja su Liumpiškėmis prie Tauragnų, kurios buvo Nalšios žemėje.
Mossad
Mosad (, Specialiųjų užduočių ir žvalgybos institutas žodis Mossad reiškia Institutas) – Izraelio specialiųjų užduočių tarnyba, sukurta 1949 metais. Pagrindinis jos tikslas buvo ginti Izraelio interesus, rinkti slaptąją informaciją ir kovoti su priešiškomis spec. tarnybomis. Iš Patarlių knygos XI ; 14 paimtas Mosad (Mossad) šūkis:
Čilės herbas
Čilės herbas - Čilės valstybės atributas, sukurtas anglų dailininko Čarlzo Teiloro (Charles Wood Taylor) ir priimtas 1834 m.
Taragona
Taragona – uostamiestis Katalonijoje, įsikūręs ant Viduržemio jūros kranto. Taragonos provincijos ir Taragoneso komarkos administracinis centras.
Čilės herbas
Aprašas
Figūrinio skydo su perkirstu lauku viršus mėlynas, apačia raudona, centre - balta penkiakampė žvaigždė.
Taragona
Mieste išliko senovės Romos statinių, įskaitant amfiteatrą, bei jų liekanų. 2000 metais įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Šanchajaus Džo
Šanchajaus Džo – 1973 m. Italijoje sukurtas vesternas.
Čilės herbas
Aprašas
Skydo viršutinį kraštą puošia Čilės vėliavos spalvų (mėlyna, balta, raudona) grįžtė, iš kurios kyla trys Čilės vėliavos spalvų stručio plunksnos (kairė heraldinė raudona, vidurinė balta, dešinė heraldinė - mėlyna). Plunksnos simbolizuoja pliumažą, kokį ankstesnieji respublikos prezidentai nešiodavo su oficialia skrybėle.
Taragona
Taragona turi didelį jūrų uostą. Už 7,5 km į šiaurės rytus yra tarptautinis Reuso oro uostas. Aplink miestą išsidėstę nemažai chemijos pramonės įmonių. Netoliese įsikūręs vienas didžiausių Europoje pramogų parkų PortAventura.
Čilės herbas
Aprašas
Skydininkai: Auksinės laivyno karūnos simbolizuoja Čilės laivyno žygius Ramiajame vandenyne.
Taragona
Istorija
Pagal vieną iš katalonų legendų miestas pavadintas vyriausiojo Tubalo sūnaus Tarraho vardu apie 2407 m. pr. m. e. Pagal kitą legendą (kildinamą iš Strabono ir Megasteno) pavadinimas kilęs iš Tearkono Etiopo, VII a. pr. m. e. faraono, kuris esą kariavo Ispanijoje. Tikroji Taragonos įkūrimo data nežinoma.
Čilės herbas
Aprašas
Herbo skydas stovi ant įmantriai raityto bronzinio pagrindo, virš kurio balta devizo juosta su užrašu „Por la Razón o la Fuerza“ ('Protu ar jėga').
Pirmasis herbas
thumb|200px|left|Pirmasis Čilės herbas Pirmasis Čilės herbas buvo priimtas valdant prezidentui José Miguel Carrera 1812 m.
Taragona
Istorija
Pradžią miestui galėjo duoti iberų miestas Kesse ar Kosse, pavadintas pagal šio regiono iberų gentį, tačiau Taragonos identifikavimas su Kesse nėra visiškai pagrįstas. Pasak leksikografo William Smith miestą taip pat galėjo įkurti finikiečiai, kurie jį vadino Tarchon (pagal Samuel Bochart tai reiškia „tvirtovė“).
Čilės herbas
Pirmasis herbas
Tai buvo beskydis herbas. Centre pilka kolona su mėlynu rutuliu viršuje, simbolizuojanti Laisvės medį. Rutulys simbolizuoja Žemės rutulį. Virš rutulio sukryžiuoti trumpa ietis (sidabrinis antgalis ir rudas kotas) ir žalias neporiškai plunksniškas palmės lapas. Virš jų - balta penkiakampė žvaigždė ją supančiame žydrame fone. Skydininkus atitinka stovintys čiabuviai moteris ir vyras. Moteris dėvi baltą trumpą iki pusės šlaunų sijoną, vyras - baltą šlauniaraištį. Moteris kaire ranka laiko ant žemės pastatytą lanką, o vyras- dešine ranka laiko ietį (ilgesnė už vyrą, antgalis baltas, kotas auksinis), o kaire - natūralios spalvos kuoką, storgaliu besiremiančią į žemę. Skydininkai stovi ant auksinių raitytų puošmenų.
Taragona
Istorija
218 m. pr. m. e. romėnų generolai broliai Gnėjus ir Publijus Scipionai užkariavo iberų miestą. Miestą jie įtvirtino ir išplėtė bei pavertė tvirtove ir arsenalu kovoje su kartaginiečiais. Romėnų miesto pilnas pavadinimas buvo Colonia Iulia Urbs Triumphalis Tarraco. Jis buvo Artimosios Ispanijos provincijos, o vėliau Romos imperijos Tarakono Ispanijos provincijos administraciniu centru.
Po savo Kantabrijos kampanijos Tarakone žiemojo Augustas. Pasak Melos Tarakonas buvo turtingiausias pakrantės miestas, o Strabonas jo gyventojų skaičių lygina su Naująja Kartagina (Carthago Novo). Tarakone buvo kaldinamos monetos.
Taragonoje yra išlikę nemažai romėnų laikų statinių: amfiteatras, cirkas, Forum Romanum, triumfo arka Arc de Berà, akvedukas Aqüeducte de les Ferreres. XIX a. čia rasta neišlikusios Tiberijaus Klaudijaus Kandido statulos pagrindas. Joje yra 24 eilučių tekstas, kuriame aprašoma šio Romos imperatoriaus Septimijaus Severo sąjungininko senatoriaus karjera. 2000 m. Tarakono archeologinis ansamblis paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Archeologinė promenada (Passeig Arqueològic) eina palei miesto sieną, kuri pasak romėnų istorikų Livijaus ir Plinijaus statyta III a. pr. m. e., tačiau kai kuriais vertinimais yra gerokai senesnė. Archeologijos muziejuje (Museu Arqueològic) demonstruojami romėnų epochos eksponatai, tarp jų vertingos mozaikos, iš kurių išsiskiria Medūzos galva.
Čilės herbas
Pirmasis herbas
1817 m. buvo sukurti du nauji šio herbo variantai, bet jie buvo naudojami trumpai.
Taragona
Napoleono karai Iberijoje
Napoleono karų metu, per pirmąją Taragonos apgultį nuo 1811 m. gegužės 5 d. iki birželio 29 d. Louis Gabriel Suchet vadovaujama prancūzų Aragono armija (22 000 karių) apgulė Ispanijos garnizoną, vadovaujamą leitenanto generolo Juan Senen de Contreras. Britų jūrų eskadronas, vadovaujamas admirolo Edward Codrington apšaudė prancūzus iš jūros ir į miestą plukdė ispanų pastiprinimus. Nepaisant to, Suchet Aragono armija pralaužė miesto sienas ir po kovos už kiekvieną gatvę užėmė miestą. Prancūzai nusiaubė Taragoną ir išžudė tūkstančius gyventojų.
Ekonomika
Miesto ekonomikoje dominuoja naftos chemijos pramonės, kurios įmonės yra išsidėsčiusios pietvakarinėje miesto dalyje. Čia naftos perdirbimo gamyklas ir kitas įmones turi BASF, Dow Chemical, Repsol YPF, Bayer ir kiti koncernai. Čia susikūręs naftos chemijos įmonių kompleksas laikomas didžiausiu Pietų Europoje.<re>theguardian.com Tarragona in the spotlight: Catalonia’s Roman-era gem stays calm amid storm
Taragonoje yra uostas, kuris pagal prekių apyvartą yra vienas didžiausių Viduržemio jūroje. Dėl to uosto valdymo kompanija turi didelę politinę įtaką miesto taryboje.
Įžymybės
Viduržemio jūros balkonas – pakrantės kalva, nuo kurios atsiveria vaizdas į jūrą, miestą ir romėniškojo amfiteatro griuvėsius. thumb|240px|Romėnų akvedukas thumb|240px|Romėnų amfiteatro griuvėsiai Romėniškieji Tarakono griuvėsiai yra UNESCO Pasaulio paveldo objektas. Tarp romėniškojo laikotarpio paminklų yra:
Istorijos muziejus (Museu ď Historia). Muziejaus ekspozicijoje daugiau nei 25 000 eksponatų – Taragonos kultūrinio ir ekonominio klestėjimo laikotarpio liudininkų.
Taragonos nacionalinis archeologinis muziejus (Museu Arqueologic). Įsikūręs išlikusių romėnų pastatų likučiuose dabartinėje Karališkoje aikštėje (Plaza del Rey) ir dabar vadinamas „Pilato rūmais“ arba „El Pretorio“. Viduramžiais statinys naudotas kaip Aragono karalių rezidencija. 1813 m. sugriautas prancūzų. Dalis didžiųjų ciklopinio mūro sienų pagrindų šalia Cuartel de Pilatos kaip manoma yra ankstesni už romėnus.
Senovinių ginklų muziejus.
Pirmųjų krikščionių nekropolis (III–V a.)
'''Paminklas 1811 m. didvyriams'''.
Taragonoje auga seniausias žinomas alyvmedis, kurio amžius siekia 1700 metų.
Katedra
Šalia 392 m. pastatytos senosios bažnyčios 1171 m. pradėta statyti Šventosios Marijos katedra. Statybos užsitęsė iki 1331 m. Dėl to katedros stilius yra pereinamasis iš romaninio į gotikinį. Pastato planas yra graikiško kryžiaus formos.
Sportas
Mieste 1886 metais įkurtas C. Gimnàstic de Tarragona futbolo klubas.
Elena Čekienė
Elena Čekienė Drobenkaitė (g. 1957 m. sausio 9 d. Plungėje) – pedagogė, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1974 m. baigė Plungės 3-ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, matematikos mokytoja. 2000 m. baigė Pedagogų profesinės raidos centro kursus, lietuvių kalbos mokytoja. 2006 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą edukologijos magistrė.
1978 m. pagal paskyrimą atvykusi į Gruzdžius, dirbo Tarybinio ūkio technikumo komjaunimo organizacijos sekretore. 1979 m. pagal vyro paskyrimo vietą išvyko į Sniečkų, dirbo Ignalinos vidurinės vakarinės mokyklos konsultacinio punkto matematikos mokytoja. 1982–1987 m. Sniečkaus DŽDT Vykdomojo komiteto atsakingoji sekretorė. 1987–1990 m. Visagino 1-os vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja.
1990–1992 m. Visagino tautinių kultūrų centro direktorė, 1992 m. Visagino kultūros ir kalbų mokymo centro direktorė, nuo 1998 m. Visagino valstybinės kalbos centro direktorė. 2011–2015 m. Visagino savivaldybės mero pavaduotoja.
1995 m. Naujosios demokratijos–Moterų partijos narė, ND-MP Visagino skyriaus pirmininkė. Nuo 1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Visagino skyriaus narė, nuo 2000 m. LSDP Ignalinos skyriaus pirmininkė, LSDP tarybos narė. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos narė, Utenos apskrities koordinatorė.
1982–1989 m. Sniečkaus miesto liaudies deputatų tarybos deputatė, 1995–1997 m., 2000–2004 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir 2011–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narė.
Aktyvi Visagino visuomeninių organizacijų koordinacinės tarybos narė, Tarptautinio muzikos festivalio „Visagino Country“ prezidentė, Lietuvos country muzikantų asociacijos prezidentė. Dukterys Laura, Rūta.
1995 m. ir 1997 m. apdovanota Metų įvykio Šlovės premija.
Rokio tunelis
200px|thumb|Pietų Osetijos žemėlapis, Rokio tunelio vieta
Rokio tunelis  – kalnų tunelis Transkaukazo magistralėje, kertančioje Didžiojo Kaukazo kalnagūbrį. Vieninteliame kelyje jungiančiame Šiaurės ir Pietų Osetijas. Eismas tuneliu pradėtas 1984 m. lapkričio 27 d. Tunelis įrengtas daugiau nei 2 km aukštyje virš jūros lygio. Ilgis – 3 730 m.
Būgnelis
thumb|right|260px|Vidurinė ausis: a. būgnelis, b. plaktukas, c. priekalas, d. kilpa, e. būgninė ertmė
Būgnelis – vidurinės ausies apie 0,1 mm storio piltuvėlio formos skaidulinio audinio plokštelė, sustiprinanti garso bangas ir skirianti išorinę ausį nuo vidurinės ausies.
Sandara
Būgnelis sudarytas iš trijų sluoksnių: išorinio odos, vidurinio skaidulinio ir vidinio gleivinės. Ploną būgnelio odą sudaro keratinizuots plokščiasis daugiasluoksnis epitelis, be dermos spenelių ir plaukų. Skaidulinio sluoksnio išorėje yra nuo plaktuko rankenos spinduliškai išsiskleidusios skaidulos, o giliau esančios žiedinės skaidulos yra gausios periferijoje, bet retos ir išsibarsčiusios membranos centre. Būgnelio gleivinę sudaro vienasluoksnis plokščiasis epitelis.
Būgnelio išorės aprašymas
thumb|right|260px|Ausies būgnelis:A: Įtemptoji būgnelio dalis (pars tensa) B: Kremzlinis jungiamojo audinio žiedas (anulus fibrocartilagineus) C: Būgnelio bamba (umbo membranae tympanicea) D: plaktuko iškyšulys (prominentia mallearis) E: Plaktuko ruoželis (stria mallearis) F: Būgnelio palaidoji dalis  (pars flaccida) G: Priekalas (incus)
Ausies būgnelis skiria būgninę ertmę nuo išorinės klausomosios landos. Jis yra plonas ir pusiau permatomas, beveik ovalus ir pasviręs. Ilgiausias skersmuo yra 9–10mm, o trumpiausias – 8–9mm. Storis yra apie 0,1 mm. Didžiąją dalį jo perimetro sudaro sustorėjąs kremzlinis jungiamojo audinio žiedas (anulus fibrocartilagineus), kuris prisitvirtina prie landos būgninės įlankos (incisura tympanica). Rausvai geltonas dryželis, plaktuko ruoželis (stria mallearis), nusitęsia per būgnelio vidurį nuo centro įstrižai į viršų ir į priekį, žymėdamas plaktuko rankeną, kuri iš vidaus yra priaugusi prie būgnelio. Viršutinėje šio ruoželio dalyje esantis mažas, baltas, apvalus išsikišimas - plaktuko iškyšulys (prominentia mallearis), žymi plaktuko šoninės ataugos vietą. Centre būgnelis yra įlinkęs dėl plaktuko rankenos ir sudaro būgnelio bambą (umbo membranae tympanicea). Į priekį ir atgal nuo plaktuko iškyšulio nusitęsiančios priekinė ir užpakalinė plaktuko raukšlės (plica mellearis anterior et posterior), atskiria tarp jų esančią būgnelio palaidąją dalį (pars flaccida), nuo apačioje esančios įtemptosios dalies (pars tensa).
Stepinė gauruotakojė bitė
Stepinė gauruotakojė bitė (Dasypoda argentata) – bičių (Apidae) šeimos vabzdžių Dasypoda genties rūšis, paplitusi Europoje nuo Ispanijos iki europinės Rusijos ir nuo Italijos, Bulgarijos iki Lietuvos, Vakarų Rusijos. Aptinkama Kaukaze, Turkijoje, Sirijoje, Irane, išskyrus tropikų sritis. Lietuva yra šiauriniame arealo pakraštyje.
Biologija
Bitė palyginti nedidelė, jos kūno ilgis 14–16 mm (13–16 mm patinėlių). Kūnas tamsus, krūtinėlė padengta rusvai geltonais plaukeliais, pilvelio viršutinėje dalyje 3–5 segmentai balsvi. Kojos padengtos labai tankiais ir ilgais plaukais, dėl to bitė ir vadinama gauruotakoje.
Aktyvi vasarą. Lanko pievose, pamiškėse žydinčių astrinių šeimos augalų (kiaulpienių, pūtelių, baltagalvių ir kt.) žiedus. Straubliuku pasiekia jų nektarą, kuriuo minta. Skraidydama tarp gėlių, ji platina žiedadulkes, kurias perneša gausiai prilimpančias prie jos plaukuotų kojų ir kūno, taip prisidėdama prie augalų apdulkinimo.
Populiacija Lietuvoje
Aptikta tik Nemuno slėnyje ir arti jo. 8 radavietės nustatytos 1974–2000 m. nuo Varviškės (Lazdijų raj.) iki Uosos (Prienų raj.). Atskirose vietose prie Gerdašių (Druskininkų sav.) ir Maksimų (Varėnos raj.) pastebėtos gausios populiacijos – per 100 individų. Lietuvoje lanko geltonžiedės žvaigždūnės (Scabiosa ochroleuca) žiedus. Skraido liepos–rugpjūčio mėn. gerai saulės šildomuose žvyringuose smėlio šlaituose su gana skurdžia žoline augalija. Rūšies išlikimui grėsmę kelia buveinių aplinkos pokyčiai: savaiminis apaugimas medžiais ir krūmais, sutankėjusi žolinė danga.
1999 m. Lietuvos paštas išleido pašto ženklą, skirtą stepinei gauruotakojai bitei.
Mazovijos Vysokio Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija
'''Mazovijos Vysokio Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija''' - parapija įkurta 1995 m. gruodžio 24 dieną. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Mazovijos Vysokio dekanatui. 1997 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia.
Skandinieki
Skandiniekai  – 1976 m. sutuoktinių lyvių Helmės ir Dainio Staltų Rygoje įkurtas folkloro ansamblis, Latvijoje pradėjęs folkloro judėjimą. Dabar ansamblio vadovavimą perėmusi jų duktė Julgė Staltė. „Skandiniekai“ buvo tarptautinio folkloro festivalio „Baltica“ iniciatoriai.
„Skandiniekai“ – vienas nedaugelio ansamblių, kurio nariai – visų kartų atstovai, „Skandiniekuose“ dainuoja apie 40 žmonių. Ansamblis atlieka latvių, latgalių ir lyvių (30–40 lyviškų dainų) liaudies muziką, yra įvertintas aukščiausiais Latvijos ir Estijos apdovanojimais, taip pat pelnė Europos liaudies meno apdovanojimą.
Diskografija
Albumai:
Sea Organization
Sea Organization, Sea Org., S.O.  (vert. Jūrų Organizacija) – Scientologijos bažnyčios dalis, veikianti, kaip sukarinta organizacija. Įkurta 1967, Scientologų bažnyčios vadovui L. Ron Hubbard esant Didžiojoje Britanijoje. Organizacijos paskirtis – vykdyti scientologinę veiklą valstybių nekontroliuojamose zonose, suteikti prieglobstį svarbiems scientologinių organizacijų veikėjams persekiojimo atveju, kontroliuoti visų kitų scientologinių organizacijų veiklą, vykdyti itin griežtą ištikimiausių narių atranką, galutinį scientologinį apmokymą. Skirtingai nuo kitų scientologijos organizacijų, išlaiko savo narius (suteikia jiems maistą, būstą). Organizacijos nariai nešioja uniformas, panašias į JAV karinių jūrų pajėgų, turi laipsnių ir apdovanojimų sistemą. Stojantys į organizaciją nariai turi pasirašyti du kontraktus: teisinės galios neturintį kontraktą milijardui metų bei paprastą sutartį, dažniausiai – penkeriems metams. Organizacijos veikla didžiąja dalimi įslaptinta. Geriausiai žinomi organizacijos padaliniai:
Marimantas
Marimantas – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Antazavės.
Šmalenbergas
Šmalenbergas  – Vokietijos miestas, esantis Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje.
Istorija
Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1243 m.
Apostolovė
Apostolovė  – miestas Ukrainoje, Dniepropetrovsko srities pietvakariuose, 130 km nuo Dnipro. Rajono centras. Svarbus geležinkelių (linijos į Zaporožę, Kryvyj Ryhą, Chersoną, Dniprą) ir plentų mazgas. Maisto (aliejaus, pašarų), metalo apdirbimo (gelžbetonio konstrukcijų) pramonė. Yra 3 mokyklos, krašto muziejus, kultūros namai.
Lietuvos ateities forumas
Lietuvos ateities forumas (LAF) – Lietuvos politinė organizacija. Aktyviai veikė 1991 m. vasarą. Organizacija skelbė kovojanti už demokratiją, kurią, jos teigimu, ribojo Sąjūdis. Pavyzdžiui, 1991 m. gegužės 25 d. LAF Anykščių rajono grupės steigiamojo susirinkimo priimta rezoliucija teigė: „Sąjūdžio remti Aukščiausiosios Tarybos deputatai savo veikla nevykdo esminių Sąjūdžio rinkiminės programos reikalavimų, juos iškraipo, nors mes, kaip rinkėjai, nesame davę tokių įgaliojimų.“
Khumbu
Slėnį suformavo trys upės: Bhote Kosis, Dudh Kosis ir Imja Khola, kurios slėnio pietuose susilieja į vieną ir vėliau tampa Kosio upės intaku.
Gyventojai
thumb|200px|left|Tengbočės vienuoliai
Slėnio gyventojai yra šerpai, kurių kalba labai artima tibetiečių kalbai. Jie išpažįsta Tibeto budizmą (Njingmapa sektą), Boną. Kultūriškai artimi tibetiečiams ir kitoms gretimoms Aukštųjų Himalajų tautoms, todėl priskiriami bhotijų grupei. Šerpai atsikėlė iš Tibeto plynaukštės palyginus vėlai – apie XVI a., bėgdami nuo religinių persekiojimų Tibete.
Didžiausia slėnio gyvenvietė – Namče Bazaras (800 pastovių gyventojų). Tengbočės kaime yra didžiausias slėnio vienuolynas, o Kumdžungo vienuolyne laikomas sniego žmogaus skalpas.
Plunksninis raukšliagrybis
Plunksninis raukšliagrybis (Phlebia centrifuga) – Lapielaižinių (Meruliaceae) šeimos grybų rūšis.
Khumbu
Turizmas
Khumbu slėnis yra viena iš labiausiai išvystytų Aukštuosiuose Himalajuose turistinių teritorijų dėl artumo aukščiausių pasaulio kalnų viršūnėms. Čia suformuoti svarbiausi alpinistų keliai, o vietos gyventojai daugiausia užsidirba kaip vedliai kalnuose.
Slėnyje ir aplinkiniuose kalnuose įkurtas Sagarmathos nacionalinis parkas, paskelbtas pasaulio gamtos paveldu. Slėnyje gyvena retos gyvūnų rūšys – muskusinis elnias, laukinis jakas, irbis. thumb|200px|Regiono žemėlapis. Trys keliai atitinka trijų upių slėnius.
Plunksninis raukšliagrybis
Biologija ir ekologija
Saprotrofas, sukeliantis baltąjį medienos puvinį. Vaisiakūniai vienmečiai, išauga vėlyvą rudenį, kartais – pavasarį. Auga ant stambių, vidutinio suirimo stadijos eglių virtuolių senuose eglynuose, kuriuose daug negyvos medienos. Vaisiakūniai dažniausiai išauga virtuolio šoninėje dalyje, ant žievės.
Paplitimas
Šiaurės spygliuočių miškuose iki rytinės Šiaurės Amerikos dalies. Europos žemyninėje dalyje paplitusi borealiniuose eglynuose, centrinėje Europoje – kalnuose.
Lietuvoje aptinkama pietinėje, rytinėje ir pietvakarinėje dalyse. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Šaltiniai
Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 707. ISBN 978-9955-692-71-3
1992–1996 m. Seimas
'''1992-1996 m. Seimas''' – Lietuvos Respublikos Seimas, išrinktas 1992 m. spalio 25 d. (antrasis ratas vienmandatinėse apygardose – 1992 m. lapkričio 15 d.). Pirmasis posėdis įvyko 1992 m. lapkričio 25 d., paskutinis – 1996 m. lapkričio 19 d.
Rinkimai
Seimo rinkimai vyko pagal 1992 m. liepos 9 d. Seimo rinkimų įstatymą (Valstybės žinios: 1992 08 10 Nr. 22-635), kuriuo 70 Seimo narių buvo renkama daugiamandatėje apygardoje pagal politinių partijų ir organizacijų ar jų koalicijų užregistruotus sąrašus ir atstovavo juos kandidatais pasiūliusias partijas, o 71 Seimo narys – atskirose teritorinėse Seimo rinkimų apygardose ir atstovavo savo apygardos rinkėjus. Teritorinėje apygardoje kandidatus galėjo kelti arba bet kuri partija ar organizacija, arba save pasiūlyti galėjo pats kandidatas. Daugiamandatėje apygardoje sąrašas turėjo gauti daugiau kaip 5 proc. rinkėjų balsų, kad turėtų savo atstovą Seime. Vienmandatėse apygardose nugalėtoju buvo skelbiamas daugiau kaip pusę atėjusių balsuoti rinkėjų balsų surinkęs kandidatas. Todėl daugelyje apygardų įvyko pakartotinis balsavimas, kuriame buvo renkamasi iš dviejų daugiausia balsų pirmame rate surinkusių kandidatų. Keliose apygardose teko rengti pakartotinius rinkimus.
Mėnuo iki rinkimų, rugsėjo 14-20 d. Lietuvos radijo ir televizijos atlikto visuomenės nuomonės tyrimo duomenimis, Demokratinę darbo partiją palankiai vertino 19,7 proc., Lietuvos centro judėjimą – 18,4 proc, socialdemokratus – 18,1 proc., Lietuvos sąjūdį – 17 proc. gyventojų. Tačiau rinkimus netikėtai didžiule persvara laimėjo LDDP.
Rinkimų daugiamandatėje apygardoje rezultatai
Haris Poteris ir Azkabano kalinys (muzika)
Originalus kino filmo  Haris Poteris ir Azkabano kalinys garso takelis buvo išleistas 2004 m. gegužės 25 d. Šio garso takelio muzikos kūrinius kūrė kompozitoriaus John Williams. Jis taip pat sukūrė garso takelį pirmajam Hario Poterio filmui Haris Poteris ir Išminties akmuo. Tai paskutinis filmas iš Hario Poterio serijos, kuriam garso takelį kūrė šis kompozitorius.
1992–1996 m. Seimas
Rinkimai
Be to, vienmandatėse apygardose kandidatus atskirai kėlė Lietuvos Respublikos piliečių chartija (LPCH), Lietuvos krikščionių demokratų partija (LKDP), Lietuvių tautininkų sąjunga (LTS), Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga (LPKTS) ir kitos organizacijos.
Haris Poteris ir Azkabano kalinys (muzika)
Šis albumas buvo nominuotas Academy Award for Best Achievement in Music Written for Motion Pictures, Original Score, Grammy Award for Best Score Soundtrack Album for a Motion Picture, Television or Other Visual Media ir World Soundtrack Award for Best Original Soundtrack.
1992–1996 m. Seimas
Frakcijos
Antrajame Seimo posėdyje 1992 m. lapkričio 26 d. įregistruotos Krikščionių demokratų, Sąjūdžio, Piliečių chartijos, Lietuvos demokratinės darbo partijos ir Lietuvos socialdemokratų frakcijos.
Vėliau susiformavo šios frakcijos ir grupės:
Seimo nariai
Iš viso mandatus buvo gavę 147 Seimo nariai.
Žemaičių aukštuma
thumb|350px|Žemaičių aukštuma Žemaičių aukštuma – geomorfologinė sritis Lietuvos vakaruose. Plotas – apie 10 000 km², vidutinis aukštis – 119 m, papėdės vidutinis aukštis – 80 m, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – apie 145 km, didžiausias plotis – apie 90 km. Aukštuma šiaurėje ribojasi su Kuršo aukštuma ir Ventos vidurupio žemuma, rytuose ir pietuose – su Vidurio Lietuvos lyguma, vakaruose – su Vakarų Žemaičių lyguma.
Dabartinis aukštumos reljefas susiformavo po paskutinio ledynmečio. Kristalinis pamatas slūgso 1100–2000 m žemiau jūros lygio, dengiamas storais paleozojaus ir mezozojaus nuosėdiniais uolienų sluoksniais. Pleistoceninės dangos storis – 40-300 m (vidutinis – 100 m).
Aukščiausią dalį sudaro Žemaičių vandenskyrinis kalvynas tarp Luokės ir Kaltinėnų, kalvyno plotis – apie 10 km, ilgis – apie 40 km. Šiame kalvyne yra ir aukščiausia vieta – Medvėgalis (234 m). Kalvyno vakaruose yra Vakarų Žemaičių plynaukštė, užimanti Salanto-Minijos senslėnį. Rytuose – Rytų Žemaičių plynaukštė. Priešvėjiniuose šlaituose iškrenta bene daugiausia kritulių šalyje.
Džiri
Džiri slėnis – kalnų slėnis, gyvenvietė ir administracinis vienetas Himalajuose, Viduriniosiose kalvose, Nepale. Aukštis 1905 m. Administruojamas Nepalo Dolakhos rajono.
Gyventojai
Senieji slėnio gyventojai yra Džireliai, kurių kalba labai artima tibetiečių kalbai. Jie išpažįsta Tibeto budizmą, vietinį šamanizmą (jų šamanai žinomi kaip phombo), kultūriškai artimi tibetiečiams ir kitoms gretimoms Aukštųjų Himalajų tautoms, pvz., šerpams, priskiriami bhotijų grupei.
Nepaisant to, kad regionas geografiškai priklauso Viduriniesiems kalnams, kultūriškai jis labai susijęs su Aukštųjų Himalajų tautomis. Dalis (maždaug 10 proc.) džirelių yra perėmę Hinduizmą.
P!nk
P!nk (Alecia Beth Moore Hart, g. 1979 m. rugsėjo 8 d.) – JAV popmuzikos atlikėja ir dainų autorė. Triskart laimėjusi „Grammy“ apdovanojimus, 4 jos singlai pasiekė JAV topų pirmąją vietą. Iki 2017 m. jos albumai buvo parduoti 42 mln. ir singlai − 75 mln. kopijų tiražais. Ji yra airių, vokiečių ir litvakų kilmės.
Biografija
Alesija Mūr gimė 1979 m. rugsėjo 8 d., Abingtone, Pensilvanijoje. Jos tėvas, Džimas Mūras, katalikas, Vietnamo veteranas, o motina Džudit (mer. Kugel) karo slaugytoja, žydė. P!nk proseneliai emigravo iš Airijos, Vokietijos ir Lietuvos. Ji užaugo Doylestown, kur lankė Kutz pradinę mokyklą, Lenape pagrindinę ir Central Bucks vidurinę mokyklas. Jos tėvas grodavo gitara bei dainuodavo jai dainas, taip nuo mažumės įkvėpdamas P!nk dainuoti. Ji taip pat aštuonerius metus lankė gimnastiką, o jos pirmoji svajonė buvo tapti Olimpine čempione.
Nuo vaikystės P!nk buvo aistringa riedlenčių klubo narė, giedojo psalmes juodaodžių bažnyčioje, lankė gimnastiką, žaidė žolės riedulį, buvo vienintelė mergina pankroko grupėje, paskui pamėgo hiphopą, reivą, o vėliau buvo pagrindinė dainininkė roko grupėje. Tačiau mokykloje jai nesisekė ir galų gale pedagogai išmetė ją iš mokyklos. Ji dažnai keitė darbo vietą: picerija „Pizza Hut“, užkandinės „McDonald’s“, „Wendy’s“, degalinė ir t. t. P!nk tėtis grodavo jai gitara ir mokė įvairių dainų, tai lėmė jos ateitį.
Dainuojančią P!nk viename klube pastebėjo atsitiktinai užklydęs vadybininkas ir pasiūlė ateiti dainuoti į kuriamą grupę. Šešiolikos ji, Sharon Flanagan ir Chrissy Conway sufomavo R&B grupę "Choice". Jų pirmoji įrašyta daina "Key To My Heart" buvo panaudota 1996 m. filmo "Kazaam" garso takeliui Lūžis P!nk karjeroje buvo daina „Just To Be Loving You“. Būdama šešiolikos pasirašė albumo kontraktą ir sužinojo labai daug apie muzikinį verslą. „LaFace Records“ pasikvietė Pink dainuoti kaip solistę, o grupė "Choice" 1998 m. iširo. 2000 m. buvo įrašytas pirmasis P!nk albumas – „Can’t take Me Home“.
Jonas Vidas Aleksandravičius
Jonas Vidas Aleksandravičius (1944 m. liepos 17 d. Vartuose, Krosnos valsčius, Marijampolės apskritis – 2014 m. lapkričio 4 d.) – Lietuvos muzikas, dirigentas, renginių režisierius.
Biografija
1970 m. LSSR konservatorijoje baigė akordeono klasę ir dirigavimą. 1963–1970 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ orkestro artistas, orkestro grupės vadovas, 2002–2003 m. ansamblio vadovas. 1972–2006 m. Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblio meno vadovas. 1972–2006 m. Vilniaus universiteto, 1980–1985 m. LSSR konservatorijos dėstytojas, nuo 1987 m. docentas. Stažavosi 1988 m. Niujorke, 1989 m. Sidnėjuje. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
Su Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansambliu parengė daugiau kaip 15 koncertinių programų („Augo liepelė“, „Tėviškės garsai“, „Užtekėk, saulele“, „Kviečia jaunystė“, „Salve Alma Mater“). Liaudies muzikos festivalio „Skamba, skamba kankliai“ iniciatorius, 1973–1985 m. režisierius. Baltijos šalių studentų dainų švenčių „Gaudeamus“ scenarijaus autorius, 1974–1988 m. režisierius. 1988 m. pirmojo Lietuvos grožio konkurso „Gražioji vilnietė“ iniciatorius, režisierius. 1991 m. IV pasaulio lietuvių sporto žaidynių uždarymo scenarijaus autorius ir vyr. režisierius. 1994 m. ir 2003 m. Pasaulio lietuvių dainų švenčių „Ansamblių vakaro“ meno vadovas, vyr. režisierius.
Sukūrė daugiau kaip 20 kūrinių lietuvių liaudies instrumentų orkestrui, chorui, kaimo kapelai, muzikos liaudies ansamblių dainoms ir šokiams.
Marimpolis
Marimpoliu vadinami kaimai:
Griežionys (Anykščiai)
Griežionys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, prie Griežos upelio.
Georgijus Gauzė
Georgijus Francevičius Gauzė (1910 gruodžio 27 – 1986 gegužės 2) – rusų mikrobiologas ir ekologas, vienas iš teorinės ir eksperimentinės ekologijos pradininkų.
Pagrindinė mokslo darbų kryptis buvo antibiotikų ir jų veikimo mechanizmų tyrimai. Kartu su žmona M. Bražnikova 1942 m. išskyrė gramicidinų grupės antibiotiką, kuris gamintas pramoniniu būdu. Tirdamas pirmuonis ir bakterijas suformulavo vadinamąjį konkurencinio išstūmimo principą, kuris neretai vadinamas Gauzės principu. 1946 m. apdovanotas TSRS Stalinine premija.
Biografija
G. Gauzė gimė Maskvoje 1910 m. gruodžio 27 d. Jo tėvas Francas Gauzė (Франц Густавович Гаузе) buvo gimęs Lietuvoje, išvyko studijuoti į Sankt-Peterburgą, kur tapo architektu, o vėliau – Maskvos Architektūros instituto profesoriumi ir dekanu. Yra paskelbęs keletą knygų architektūros srityje. G. Gauzės motina Nadežda Gauzė (Надежда Михайловна Гаузе) buvo Didžiojo Teatro balerina.
G. Gauzė biologija (bestuburių zoologija) ėmė domėtis dar būdamas moksleivis. Pirmą mokslinė darbą apie azijinių skėrių kintamumą paskelbė 1927 m. Vokietijoje, nors tuo metu dar net nebuvo įstojęs į universitetą.
1927 m. G. Gauzė įstojo į Maskvos universiteto biologijos skyrių. Netrukus po studijų pradžios G. Gauzė ėmė dirbti jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu K. Timiriazevo vardo Biologijos institute Maskvoje. Ten dirbdamas Gauzė užsiiminėjo matematine biologija, jo straipsniai apie tiesiasparnių ekologiją buvo skelbti žurnale „Ecology“.
1930 m. Gauzė ėmė skelbti darbus ekologijos srityje, susijusius su logistinio tipo funkcijomis aprašomu populiacijų gausos kitimu. 1931 m. ėmė dirbti Maskvos universiteto Ekologijos laboratorijoje, kur dirbdamas atliko eksperimentus su pirmuonimis ir bakterijomis, kurių pagrindu buvo suformuluotas Gauzės principas. Tyrinėjo ekologinių nišų savybes, sąveikaujančių ekosistemos populiacijų ryšius (todėl Gauzė laikomas vienu eksperimentinės populiacinės ekologijos pradininkų). Žinomiausias Gauzės veikalas šioje srityje buvo knyga „Kova už būvį“, 1934 m. pirmą kartą išleista Baltimorėje (JAV), po to išleista dar ne vieną kartą. Tuo metu Gauzei buvo 24 metai.
1936 m. G. Gauzei už atliktų darbų visumą buvo suteiktas mokslų daktaro laipsnis.
1938–1941 m. Gauzė eksperimentiškai tyrė mutacijų ir modifikacijų sąveiką populiacinės ekologijos požiūriu. Šių tyrimų rezultatai buvo aprašyti monografijoje „Ekologija ir kai kurios rūšių atsiradimo probelemos“ (“Экология и некоторые проблемы происхождения видов”), kuri turėjo būti išleista 1941 m., bet dėl karo išleista nebuvo. Sutrumpintas leidimas buvo išleistas 1947 m. JAV, o pilnas – 1984 m. Leningrade.
1933–1940 m. G. Gauzė tyrė ląstelių dissimetriją (taip tada vadino nevienodą optinių izomerų paplitimą ląstelėse ir organizmuose). Gauzės knyga apie tai 1940 m. buvo išleista Maskvoje, o 1941 m. – JAV.