cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vincas Mickevičius-Kapsukas
Biografija
1905 metų revoliucijos metu Vincas Mickevičius organizavo anticarines valstiečių demonstracijas ir streikus Suvalkijoje ir šiaurės Lietuvoje. Jis keliavo po Lietuvą, rašė, spausdino ir platino atsišaukimus. Mickevičius buvo trumpam sulaikytas policijos, bet, neradus pas jį jokios inkriminuojancios medžiagos, sugebėjo išsiderėti paleidimą. 1905 metų gruodį jis buvo areštuotas su J. Jaks-Tyrio pasu ir pasodintas už revoliucinę veiklą, tačiau draugų pagalba sugebėjo pabėgti iš Suvalkų kalėjimo ligoninės 1906 metais. Mickevičius buvo vėl areštuotas 1907 gegužės mėn. Vilniuje ir nuteistas trim metams tvirtovės kalėjimo už anticarinę veiklą. Jo gynėjai Suvalkų teisme buvo advokatai Aleksandras Kerenskis, kuris po 1917 m. vasario revoliucijos buvo Rusijos laikinosios vyriausybės pirmininkas, ir M. F. Folkenšteinas, kurio asistentu 1893 metais dirbo Vladimiras Uljanovas (Leninas). Iki 1909 metų Mickevičius kalėjo Vilniaus ir Suvalkų kalėjimuose. 1909 metais policija nustatė, kad Mickevičius buvo tas pats asmuo, kuris pabėgo iš Suvalkų kalėjimo 1906 metais, ir teismas jam prie bausmės pridėjo 8 metus katorgos (griežčiausio režimo kalėjimas). Mickevičius kalėjo Varšuvos Arsenale (1910–1911 m.) ir Vladimiro katorgos centralėje (1911–1913 m.). 1913 metais Romanovų dinastijos trys šimtųjų metų proga caro Nikolajaus II manifestu buvo amnestuoti kai kurie kaliniai. Mickevičiui, kaip ne smurtiniam kaliniui, buvo sumažinta bausmė ir jis per Krasnojarsko kalėjimą buvo ištremtas į Jenisėjaus apskritį Sibire.
1913 m. gruodžio mėn. Mickevičius su padirbtais dokumentais pabėgo iš tremties Sibire. Keletą savaičių slapstėsi Latvijoje ir Lietuvoje (grafas Nikolajus Zubovas slėpė jį savo Medemrodės dvare). Čia jis ruošėsi emigracijai į Vakarus. Mykolas Biržiška suteikė Mickevičiui plačius įgaliojimus veikti užsienyje LSDP vardu. 1914 metų pradžioje vietinių aktyvistų pagalba Mickevičius perėjo Vokietijos sieną ir iš ten su fiktyviais dokumentais išvyko į Austriją-Vengriją. 1914 metais Krokuvoje jis susitikinėjo su Rusijos socialdemokratų bolševikų frakcijos nariais ir jos lyderiu Vladimiru Leninu. Iki Pirmo pasaulinio karo pradžios Mickevičius gyveno Krokuvoje ir buvo žurnalo „Vilnis“ redakcinės kolegijos nariu. Karui prasidėjus emigravo per Šveicariją į Škotiją.
Nuo 1914 iki 1916 metų Mickevičius gyveno Didžiojoje Britanijoje. Jis vadovavo Škotijos LSDP skyriui ir 1915–1916 metais redagavo socialdemokratų laikraščius „Socialdemokratas“ ir „Rankpelnis“, leidžiamus Belshilyje, Škotijoje. 1916 metais jis išvyko iš Škotijos per Kanadą į Jungtines Amerikos Valstijas. 1916 m. Mickevičius, tik atvykęs į JAV, energingai įsijungė į Amerikos lietuvių socialistų sąjungos (ALSS) veiklą, kartu su būsimu Vilnies redaktoriumi L. Prūseika dalyvavo tų metų ALSS suvažiavime Čikagoje ir ėmėsi redaguoti pagrindinę lietuvių socialistų spaudą – savaitraštį „Kova“ ir mokslo ir literatūros žurnalą „Naujoji Gadynė“ (Filadelfija).
Po 1917 m. vasario revoliucijos Rusijoje Mickevičius nebebuvo bėglys ir pasinaudojo proga grįžti iš emigracijos. Jis atvyko iš JAV į Petrogradą, Rusija (dabar Sankt Peterburgas). Petrograde jis įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją (bolševikų) (RSDDP(b)) ir tapo Lietuvos socialistų (veliau komunistų) laikraščio „Tiesa“ redaktoriumi. 1917 m. rugpjūčio mėn. dalyvavo 6-tame RSDDP(b) suvažiavime ir palaikė Komunistų Internacionalo (Kominterno) įkūrimą. Įvykus 1917 m. Spalio revoliucijai, Vincas Mickevičius-Kapsukas buvo paskirtas Lietuvos reikalų komisaru Tarybų (Sovietų) vyriausybėje. Jis taip pat buvo išrinktas į RSDDP(b) Centro Komiteto Lietuvos sekcijų centrinį biurą.
thumb|right|Vincas Mickevičius-Kapsukas apie 1918–1919 m.
1918 m. gruodžio 8 d. Vilniaus Taryba suformavo Lietuvos laikinąją revoliucinę darbininkų ir valstiečių vyriausybę. Vincas Mickevičius-Kapsukas buvo išrinktas jos pirmininku ir užsienio reikalų ministru. Tuo metu Lietuvoje veikė dvi vyriausybės, kurios viena kitos nepripažino. Iš esmės nei Lietuvos Taryba, nei Mickevičiaus vyriausybė nebuvo nepriklausomi politiniai aktoriai. Taryba gavo politinę, materialinę ir karinę pagalbą iš Vokietijos, o Mickevičiaus vyriausybė iš Rusijos. Gruodžio 16 d. Mickevičiaus vyriausybė paskelbė manifestą, kuriuo panaikino Vokietijos okupacinę valdžią, paleido Lietuvos Tarybą ir perdavė valdžią darbininkų deputatų taryboms, bei paskelbė Lietuvos Tarybų Respublikos įkūrimą. Atsakomuoju žingsniu, Lietuvos Taryba gruodžio 26 d. paleido Voldemaro vyriausybę ir paskyrė socialistų liaudininkų demokratų partijos narį Mykolą Sleževičių nauju ministru pirmininku. Vokietijos okupacinės armijos išvedimas iš Vilniaus prasidėjo gruodžio pabaigoje. Tuo pat metu Raudonoji Armija judėjo į vakarus, stengdamasi atsiimti Bresto taikos sutartimi prarastas teritorijas. 1919 m. sausio 2 d. Lenkų Komiteto pajėgos (Samoobrona) jėga paėmė valdžia Vilniuje. Lietuvos Taryba ir Sleževičiaus vyriausybė tą pačią dieną pasitraukė į Kauną. Raudonoji Armija įžengė į Vilnių sausio 5 d. ir Mickevičiaus vyriausybė atstatė savo valdžią.
1919 m. vasario 27 d. Lietuvos TSR ir Baltarusijos TSR susijungė ir suformavo Lietuvos-Baltarusijos Tarybų Socialistinę Respubliką (Litbelą). Vincas Mickevičius-Kapsukas tapo Litbelo ministru pirmininku ir užsienio reikalų ministru. 1919 vasarą Lenkijos kariuomenė, persekiodama Raudonąją Armiją, veržėsi giliai į Litbelo teritoriją. Tuo pat metu naujai sukurta Lietuvos kariuomenė, pavaldi Lietuvos Tarybai ir Sleževičiaus vyriausybei, ėmė kontroliuoti vis didesnę centrinės ir vakarų Lietuvos dalį. Mickevičiaus vyriausybę Lietuvoje labiausiai palaikė miesto darbininkai ir kaimo samdiniai, bei bežemiai valstiečiai. Lietuvos ūkininkai labiau palaikė Sleževičiaus vyriausybę, kuri pažadėjo žemę tiems, kurie ją dirba. Agrarinėje šalyje, kokia tuomet buvo Lietuva, ūkininkų palaikymas buvo lemiamas faktorius. Suvokdamas ribotą paramą savo vyriausybei, Mickevičius priešinosi Lenino raginimams šaukti daugiau lietuvių į Raudonąją Armiją. Jis pasiuntė telegramą Leninui, teigdamas, kad lietuvių šaukimas į Raudonąją Armiją dar sumažintų paramą jo vyriausybei. 1919 rugpjūtį beveik visa Litbelo teritorija buvo Lenkijos ir Lietuvos Tarybos rankose. 1920 m. liepos 20 d. Rusija pasirašė taikos sutartį su Lietuvos Respublikos Vyriausybe ir Lietuvos Tarybų Socialistinė Respublika de jure nustojo egzistuoti.
Nuo 1921 m. pabaigos iki mirties 1935 m. Mickevičius gyveno Maskvoje, Sovietų Sąjungoje. Jis buvo visų Kominterno suvažiavimų (nuo antro iki šešto) delegatu, dirbo Kominterno Vykdomajame komitete nuo 1923 iki 1935 metų – 1924–1928 metais kaip narys-kandidatas, 1928–1935 metais kaip tikrasis narys. Vincas Mickevičius-Kapsukas buvo Rusijos (veliau Tarybų Sąjungos) komunistų partijos (TSKP) VIII, XI, XII, XIV–XVII suvažiavimų delegatas. 1919 metais VIII Rusijos komunistų partijos suvažiavime buvo išrinktas RKP Centro Komiteto nariu-kandidatu.
Nuo 1921 iki savo mirties 1935 m. Mickevičius redagavo arba buvo redakcinės kolegijos narys daugumoje Lietuvos komunistų partijos periodinių leidinių: „Tiesa“, „Kibirkštis“, „Balsas“, „Komunaras“ ir „Komunistas“.
Lolita Zegerienė
Lolita Zegerienė-Kalėda (g. 1965 m. rugsėjo 21 d. Lazdijuose) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.
Vincas Mickevičius-Kapsukas
Biografija
Vincas Mickevičius-Kapsukas mirė 1935 m. vasario 17 d. Maskvos ligoninėje. Oficiali mirties priežastis buvo nurodyta kaip tuberkuliozės komplikacijos. Jo žmona Elena Domicelė Tautkaitė buvo suimta ir sušaudyta 1937 metais už „Trockistinę veiklą.“ Trys mažamečiai vaikai, likę pilnais našlaičiais, pateko į prieglobstį, skirta „liaudies priešų“ vaikams. Vėliau tetai iš motinos pusės pavyko pasiimti vaikus namo.
Lolita Zegerienė
Biografija
1983 m. baigė Lazdijų rajono Krosnos vidurinę mokyklą, 1988 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1987–1988 m. dirbo laikraščio „Tiesa“ redakcijoje. 1989–1991 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ atsakingoji sekretorė, 1991–1992 m. – „Respublikos vakarinio laikraščio“ atsakingoji sekretorė, 1992 m. – leidinio „Mažas laikraštis“ redaktorė, 1992–1995 m. laikraščio „Savanoris“, 1992–1995 m. – „Krašto apsauga“ vyr. redaktorė. 1992–1998 m. – Krašto apsaugos ministerijos atstovė spaudai. Daugiausia rašė karinėmis temomis.
Vincas Mickevičius-Kapsukas
Politinės pažiūros ir asmenybė
1905 m. revoliucijos metu Mickevičius visą savo energją paskyrė kovai už laisvą ir teisingą Lietuvą. Jau tuo metu jis matė laisvę per socialinio teisingumo prizmę. Socialinis teisingumas, ir pagarba žmogui jam buvo svarbiau už valstybės nepriklausomybę. Rašytoja O. Pleirytė-Puidienė, 1905 m. revoliucijos liudininkė, taip prisiminė Mickevičių revoliucijos metu: “''Kapsukas buvo stačiai socialdemokratų partijos ir lietuvių idėjos kankinys. Visuomet uždusęs, alkanas, be tikros pastogės slankiojo jis po Lietuvą nešiodamas tautinį supratimą ir šviesą. Be abejo socialdemokratų balsai jam rūpėjo labiausiai, bet ir savo Lietuvą jis mylėjo karštai.''” Sėdėdamas kalėjimuose (1907–1914 m.) Mickevičius perskaitė beveik visus marksizmo klasikus: Marksą, Kautskį, Bebelį, Plechanovą, Martovą ir kitus. Jo pažiūros ženkliai kairėjo. Vėliau tremtyje ir emigracijoje jis sutiko J. Sverdlovą, V. Leniną, N. Buchariną ir L. Trockį, kurie taip pat padarė įtaką jo pažiūroms. 1918 metais Mickevičius laikė save marksistu. Tačiau iki paskutinių dienų jis dievino Vincą Kudirką ir išsaugojo gilią pagarbą Povilui Višinskiui ir kitiems Varpininkams. Juozas Tumas-Vaižgantas pastebėjo 1919 metais, kad Mickevičiui Lietuva buvo svarbesnė, negu siauros partinės direktyvos: ”''Ta pat galėjai pasergėti per visą jo komunistišką veikimą Vilniuje: jam Lietuva ne komunistiškai rūpėjo. Tai visi jautė, net jo sėbrai bolševikai.''”
Palikimas
Vincas Mickevičius-Kapsukas parašė virš 50 stambesnių darbų ir apie 2000 straipsnių politikos, istorijos, filosofijos ir literatūros ir kitais klausimais. Taip pat rašė memuarus ir trumpus apsakymus.
Lolita Zegerienė
Biografija
1998 m. ištekėjo už Australijoje gyvenančio lietuvių kilmės verslininko ir radijo laidos vedėjo Denio Kalėdos ir išvyko gyventi į Sidnėjų, aktyviai įsijungė į Australijos lietuvių bendruomenės veiklą, keletą metų buvo bendruomenės pirmininke.
Liuda Purėnienė
Biografija
Brolis Justinas Vienožinskis. 1904 m. baigė Mintaujos gimnaziją. 1905–1907 m. – revoliucijos dalyvė, agitatorė. 1914 m. baigė Peterburgo Bestuževo aukštuosius moterų kursus, 1917 m. – Peterburgo universitetą, dalyvavo slaptos lietuvių studentų draugijos ir LSDP veikloje. 1916–1918 m. dirbo Peterburgo lietuvių šalpos organizacijose. 1917 m. Rusijos lietuvių seimo Petrograde delegatė.
Vincas Mickevičius-Kapsukas
Palikimas
Jo vardu buvo pavadinta:
Liuda Purėnienė
Biografija
Bendradarbiavo „Kultūroje“, „Lietuvos žiniose“, 1938 m. – „Minties“ redaktorė. 1948 m. buvo suimta už politinę veiklą ir kelis mėnesius kalinta.
Fiat 527
thumb|Fiat 527
Fiat 527 – lengvasis automobilis, kuris buvo leidžiamas „Fiat“ nuo 1934 iki 1936 metų.
527 modelis buvo 6-ių cilindrų Fiat 518 Ardita automobilio versijos, ir buvo taip pat žinomas Ardita 2500 pavadinimu. Automobilis buvo leidžiamas tik sedano kėbulu su atstumu tarp ratų ašių 3170 mm. ilgio.
Pasaulio muitinių organizacija
Pasaulio muitinių organizacijos pagrindinė veikla ir siekiai yra padėti valstybėms derinti tarpusavyje muitinės veiklą, teisės aktus, taip gerinant tarptautinės prekybos sąlygas verslo partneriams įvairiose šalyse.
Fiat 527
Automobilis buvo gaminamas tik Italijoje, viso pagaminta apie 1000 egzempliorių.
Pasaulio muitinių organizacija
Nors savo veiklą pradėjo dar 1947 m., formaliai ši organizacija buvo įkurta 1952 m. pavadinimu "Muitinių bendradarbiavimo taryba". 1994 m. pervadinta į Pasaulio muitinių organizaciją.
Pasaulio muitinių organizacija parengė rekomendacijų ir konvencijų, susijusių su muitinės veikla, taip pat teikia pagalbą valstybių muitinių tarnyboms. Pasaulio muitinių organizacija sukūrė Harmonizuotą prekių aprašymo ir klasifikavimo sistemą, kurią naudoja dauguma pasaulio valstybių prekių klasifikavimui ir mokesčių (pvz., muito tarifo) nustatymui. Europos Komisija šios sistemos pagrindu parengė Europos Bendrijų kombinuotąją nomenklatūrą.
2005 m. birželio mėn. Pasaulio muitinių organizacija parengė Standartus dėl pasaulinės prekybos saugumo ir skatinimo, tarptautinį dokumentą, kuriame išdėstoma 17 rekomendacijų (standartų) dėl saugumo, prekybos skatinimo, kovos su korupcija, mokesčių rinkimo ir kt.
Pasaulio muitinių organizacija glaudžiai bendradarbiauja su Europos Sąjunga, Jungtinių Tautų Organizacija ir Interpol'u.
Lietuvos muitinė šios organizacijos pilnateise nare tapo 1992 m.
Cryptoheros
Cryptoheros – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis. Paplitusios Centrinėje Amerikoje.
Dabar gentyje 9 rūšys. Anksčiau kai kurios buvo priskirtos Archocentrus genčiai. Kartais šiai genčiai taip pat buvo priskiriamas zebrinis cichlidas, tačiau dabar jis laikomas Amatitlania genties nariu.
Višnevas
Višnevas gali reikšti:
Perki Karpiai
Perki Karpiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1527 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 11 namų ir 80 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 11 namų ir 69 gyventojai, iš kurių 38 vyrai ir 31 moteris.
Arama
Arama (Aramus guarauna) – araminių (Aramidae) šeimos paukštis, vienintelė rūšis šeimoje.
Kūnas vidutinio dydžio, iki 66 cm ilgio. Išskleisti sparnai 102 cm pločio. Svoris iki 1,1 kg. Galva maža, iš šonų suspausta. Sparnai platūs, suapvalinti. Kūno danga rusvos spalvos. Kaklo apatinė dalis, krūtinė ir sparnų viršutinės plunksnos su baltomis dėmėmis. Kojos ir kojų pirštai ilgi. Skrisdama arama panaši į gervę. Skrenda ištiesusi kaklą ir kojas.
Aramos plačiai paplitusios Šiaurės, Pietų ir Centrinė Amerikos tropinio ir subtropinio klimato zonose. Šiaurinė arealo riba eina JAV pietryčiuose, Floridoje. Paplitusi Meksikoje, Vest Indijoje, Centrinės ir Pietų Amerikos šalyse iki Argentinos centrinės dalies.
SC Telstar Velsen
Velseno „Telstar“ – Nyderlandų futbolo klubas, įkurtas Velsene sujungus VSV Velsen ir Stormvogels Ijmuiden klubus. Klubai žaidė po to atskirai mėgėjų lygose, bet 2001 m. vėl susijungė. Klubo namų stadionas – 3 625 žiūrovus talpinatis „Rabobank IJmond Stadion“.
Istorija
IJVV Stormvogels ir kaimyninis klubas VSV Velsen žaidė profesionalų lygose. 1963 m. liepos 17 d. dėl finansinių problemų abiejuose klubuose įvyko šių klubų profesionalių ekipų susijungimas.
Naujasis klubas buvo pavadintas Telstar, tais metais paleidus Telstar ryšio palydovą. O „Stormvogels“ ir VSV perėjo į mėgėjų futbolą.
2001 m. Telstar ir Stormvogels vėl susijungė ir šį kartą sudarė Stormvogels Telstar. Šis susijungimas buvo nutrauktas 2008 m. liepos 1 d., o profesionalų padalinys toliau buvo Telstar.
Mažasis andras
Mažasis andras (Zostera noltii) – andrinių (Zosteraceae) šeimos andrų (Zostera) genties augalų rūšis.
Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Paplitęs smėlėtuose ir dumblinuose jūrų pakraščiuose iki 1 m gylio.
Rišato struktūra
thumb|250px|Rišato struktūra iš kosmoso (nuotrauka fiksuoja šiluminę emisiją)
Rišato struktūra, dar vadinama „Sacharos akimi“ – geologinė struktūra Sacharos dykumos vakaruose, Adraro plynaukštės pietrytiniame pakraštyje, į rytus nuo Uadano gyvenvietės (Mauritanija). Tai smarkiai erodavęs, kiek elipsiškas, 40 km skersmens kupolas. Šį darinį sudaro vėlyvojo proterozojaus nuosėdinės uolienos bei ordoviko smiltainis (pakraščiuose). Dėl struktūroje esančio erozijai atsparesnio kvarcito, susidarė kuestos. Yra dolerito intruzijų.
Seniau Rišato struktūra laikyta meteorito krateriu, tačiau ši hipotezė paneigta. Ji negali būti ir vulkaninės prigimties, nes nerasta vulkaninių uolienų. Struktūra susidarė prieš 500–600 milijonų metų ir laikoma erozijos paveiktu geologiniu kupolu.
Rišato struktūra gerai matoma iš kosmoso.
Lietuva (Bruklinas)
„Lietuva“ – JAV lietuvių iliustruotas mėnesinis žurnalas, ėjęs 1939 m. lapkričio – 1941 m. spalio mėn. Brukline.
Istorija
Spausdino naujienas, straipsnius istorijos tematika, grožinės literatūros kūrinius. Redakcijai talkino Pijus Bukšnaitis, P. Lapienė, T. Mažeika, Vytautas Širvydas ir kt.
Redaktorius ir leidėjas Juozas Tysliava.
Šablakai
Šablakai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Kolno ir apie 98 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Plocko apskritis
Plocko apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Plocko mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Serpco apskritimi, rytuose su Plonsko, pietryčiuose su Sochačevo, pietvakariuose su Gostinino, vakaruose su Vloclaveko ir šiaurės vakaruose su Lipno apskritimi bei apskričiai nepriklausančiu Plocko miestu. Apskrityje yra 15 valsčių.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 15 valsčių:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Pranas Zdankus
Pranas Zdankus (1894 m. gruodžio 7 d. senu stiliumi – lapkričio 24 d. Raseiniuose – 1968 m. vasario 19 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas.
Biografija
Su tėvais gyvendamas JAV, 1926 m. De Paulo universitete įgijo humanitarinių mokslų bakalauro laipsnį, o 1930 m. Notre Damo universitete – magistro laipsnį.
1921–1923 m. dirbo „Draugo“ redakcijoje, 1924–1930 m. redagavo žurnalą „Vytis“. 1931–1935 m. dirbo Lietuvos banke Kaune. 1944–1945 m. Vilniaus universitete dėstė anglų kalbą. 1945–1946 m. kalėjo koncentracijos stovyklose Archangelsko srityje. Grįžęs į Lietuvą, dėstė įvairiose technikos mokyklose.
1503 m.
1503 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Pranciškus Rževuskis
Pranciškus Rževuskis (1730–1800) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos lauko raštininkas (1752–1774), Karūnos dvaro maršalka (1775–1783), Nuolatinės tarybs konsuliaras 1776 metų seime.
Biografija
Lenkijos magnatų Rževuskių giminės atstovas, herbo „Kšivda“ savininkas. Palenkės ir Podolės vaivados Mykolo Juozapo Rževuskio (1699–1769) sūnus nuo antros santuokos su Pranciška Cetneryte.
Viktorija (Seišeliai)
Viktorija (, dar vadinama Port Victoria arba Mahé) – Seišelių Respublikos sostinė, išsidėsčiusi Mahės (Mahé) salos (didžiausia Seišelių salyne) šiaurės rytiniame krante. 25 tūkstančiai gyventojų (2002 m.). Tai vienintelis šalies uostas ir vienintelis miestas. Viktorijoje gyvena apie 75 proc. Mahės gyventojų.
Uostas yra giliavandenis, vienu metu gali priimti keturis laivus. Vidiniame uoste yra tinkamos sąlygos švartuotis mažesniems laivams. Prie Viktorijos 1971 m. pastatytas tarptautinis oro uostas, kurį finansavo Jungtinė Karalystė (jai tuo metu priklausė Seišeliai), šitaip atsilygindama už kai kurių salų atjungimą nuo Seišelių kolonijos. Dabar miestas yra šalies verslo ir kultūros centras, jame yra ligoninė, pedagogikos kolegija. Eksportuojama vanilė, kokosai, kokosų aliejus, muilas, guanas, vėžlių šarvai.
Didžioji Viktorija apima 8 iš 25 Seišelių rajonų.
thumb|left|230px|Miesto simbolis – miniatiūrinis laikrodžio bokštas
Viežbovas (reikšmės)
Viežbovu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Europos centrinių bankų sistema
Europos centrinių bankų sistema (ECBS) – ES bankinė sistema, kurią sudaro ECB ir visų ES valstybių narių (EB Sutarties 107 straipsnio 1 dalis) nacionaliniai centriniai bankai. Pagrindus nustato ECBS Statutas.
Funkcijos
Kadangi ne visos ES šalys įsivedė eurą, ECBS negali veikti kaip euro zonos monetarinė institucija. Dėl to Eurosistema (į kurią neįeina šalių neįsivedusių euro centriniai bankai) tapo institucija atliekanti funkcijas, kurias iš principo turėjo vykdyti ESCB.
ECBS sukūrimo priežastys
Centrinių bankų sistema Europoje sukurta dėl trijų pagrindinių priežasčių:
Rygos Šv. Petro bažnyčia
thumb|250px|Rygos Šv. Petro bažnyčia '''Rygos Šv. Petro bažnyčia' (latv. Pētera baznīca'') – aukščiausia Rygos bažnyčia, gotikos stiliaus architektūros paminklas. Bažnyčia pastatyta 1209 m., bokštas kelis kartus sudegęs ir vėl atstatytas. Šiuo metu Šv. Petro bažnyčia yra Rygos Šv. Petro parapijos liuteronų maldos namai.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Šv. Petro bažnyčia paminėta 1209 m. - ji pastatyta kaip prekeivių maldos namai ir susirinkimų vieta.
XV a. bažnyčia buvo iš esmės papildyta (pristatyta altorių dalis, skliautai, 1491 m. pabaigtas 136 m aukščio bokštas).
1666 m. bokštas trenkus žaibui sugriuvo ir vėliau buvo perstatytas, suformuojant vakarų fasadą su baroko stiliaus portalais.
1721 m. į bokštą vėl trenkė žaibas, kilo didelis gaisras, liepsnos apėmė visą pastatą, ir bokštas vėl sugriuvo. Iš viso į Šv. Petro bažnyčios bokštą žaibas yra trenkęs 6 kartus.
1746 m. pabaigtas bokšto atstatymas (atstatyta Rusijos caro Petro I įsakymu, kuris pats esą dalyvavęs gaisro gesinime). Šv. Petro bažnyčios bokštas iki pat Antrojo pasaulinio karo buvo aukščiausias medinis statinys Europoje.
1941 m. birželio 29 d. bažnyčia smarkiai nukentėjo nuo nacistinės Vokietijos kariuomenės apšaudymo. Bokštas sugriuvo ir buvo atstatytas po karo buvusios išvaizdos, bet iš metalo konstrukcijų.
1975 m. įrengtas iš Armėnijos atvežtas bokšto laikrodis.
Visiškai Šv. Petro bažnyčia atnaujinta 1983 metais.
Dabartinis bokštas yra 123,25 m aukščio, jame įrengtas liftas, kuris lankytojus pakelia į 72 m aukštį. Šiuo metu bažnyčios salė naudojama ne tik kaip maldos namai, bet ir kaip parodų bei koncertų salė.
Figa
thumb|right|200px|Skiautėtalapio fikuso šakelė su žaliomis figomis thumb|right|200px|Šviežios perpjautos figos Figa – fikuso (Ficus) genties augalų valgomas vaisius.
Reikšmė gyvūnams
Figos yra gana svarbus maisto išteklius vaisėdžiams tropikų miškų gyvūnams (vaisėdžiams šikšnosparniams, kapucinams, langūrams, mangabiams ir kt.). Kai kurių rūšių paukščiai (pvz., ragasnapiniai, biulbiuliniai ir kt.) minta beveik vien figomis, kai jų yra daug.
Išvaizda
Figos būna nuo geltonos iki juodai mėlynos spalvos, spalva priklauso nuo veislės ar rūšies. Skiautėtalapio fikuso figos dažniausiai gelsvažalės, forma kiek primena kriaušes, dydis sulig 1-2 graikiškais riešutais. Neprinokę vaisiai turi aitrių pieniškų sulčių, todėl nevalgomi. Figose yra daug smulkių sėklų, vaisių skonis vidutiniškai ar labai saldus, kartais – šleikščiai saldus.
Figos maistui
Fikusų rūšių labai daug, valgomos figos auga, pvz., ant: Daugelio kitų rūšių fikusų vaisiai irgi valgomi, bet turi tik vietinę ekonominę reikšmę, valgomi kaip renkami laukinių augalų vaisiai.
Kaip valgomos
Figos valgomos šviežios, džiovintos, konservuotos. Iš šviežių figų verda uogienę ir džemą. Troškintos figos yra tipiškas prancūziškas delikatesas, vertinamas gurmanų ir valgomas kartu su žąsų kepenėlių paštetu (Foie gras), mėsa arba sūriu.
Maistingumas
Šviežiose figose būna iki 24 % cukrų, džiovintose – iki 37 %. Vaisiai turi organinių rūgščių, rauginių medžiagų, baltymų, riebalų.
100 g Ficus carica džiovintų žalių figų cheminė sudėtis
! medžiaga ! kiekis ! ! vitaminai ! kiekis ! ! mineral.medž. ! kiekis
Nuorodos
Füge
Geltonkraštė dusia
Geltonkraštė dusia (Dytiscus marginalis) – dusių (Dytiscidae) šeimos vabalas. Vabalai stambūs (27 – 35 mm), priešnugarėlės ir antsparnių šonai su plačiu geltonu apvadu. Patelių antsparniai paprastai su išilginėmis vagutėmis.
Gyvena įvairiuose vandens telkiniuose, kurių bent krantai apaugę gausia vandens augalija.
Lervos užauga iki 60 mm ilgio. Tiek vabalai, tiek lervos plėšrūs. Medžioja vandens vabzdžių lervas, buožgalvius, žuvų mailių ir net jaunas žuvytes.
Derbis
Yra XVI–XIX a. architektūros paminklų.
Istorija
Piemieji gyventojai įsikūrę netoli dabartinės miesto vietos buvo romėnai. Jie pastatė fortą, tačiau 80 m. persikėlė į rytinę Dervento upės pusę ir joje įkūrė fortą, kurį pavadino Derventio. Romėnai čia gyveno beveik 3 amžius, kol nepasitraukė atgal į Romą. Beveik po 100 m. saksai įkūrė naują gyvenvietę ir pavadino ją Litl Česteriu. 868 m. danai užėmė miestą, tačiau 917 m. atsikovojo jį.
1866 m. mieste įkurtas turgus. 1977 m. birželio 17 d. Derbiui buvo suteiktos miesto teisės.
Zališčė
Zališčė  – kaimas Lenkijos rytuose, Podedvužės valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Podedvužės, apie 20 km į rytus nuo Parčevo ir apie 61 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Perki Lachai
Perki Lachai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1527 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 21 namas ir 116 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 17 namų ir 143 gyventojai, iš kurių 65 vyrai ir 78 moterys.
Juodkiškių tvenkinys
Juodkiškių tvenkinys – tvenkinys Kėdainių rajone, Kėdainių ir Vilainių seniūnijose, ant Obelies upės. Yra į rytus nuo Kėdainių, tarp Kėdainių-Aristavos plento ir Šiaulių-Vilniaus geležinkelio. Netoli tvenkinio stovi AB „Lifosa“ chemijos gamykla. Tvenkinį suformavo Juodkiškių užtvanka, prie kurios 1998 m. pastatyta 510 kW galios mažoji hidroelektrinė (5,95 km nuo Obelies žiočių). Tvenkinio plotas – 93,8 ha, ilgis iš rytų į vakarus 4,18 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 43 m. Turi keletą atšakų, nes tvenkinys užlieja Obelies intako Malčiaus ir kitų mažesnių intakų žemupius. Krantai neaukšti, vietomis apaugę medžiais, tik rytinės dalies krantai aukštoki. Į šiaurę priešsroviui iškart ant Koliupio upelio yra Koliupės tvenkinys, ant Malčiaus iškart - Malčiaus tvenkinys, rytuose ant Obelies iškart - Bublių tvenkinys. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Prie Juodkiškių tvenkinio įsikūrę kaimai: Aristavėlė, Dvarčininkai, Taučiūnai, Koliupė, Dilgiai, Vilainiai. Šiaurinėje pakrantėje įkurtas Vilainių aerodromas. Rytinę tvenkinio dalį kerta kelias Via Baltica. Žvejyba, rekreacija.
Debitas:
Užtvanka 320 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – slenkstinė. Įrengta 1980 m.
Tokugavos šiogūnatas
Tokugavos šiogūnatas ( (徳川幕府?) ir Edo bakufu (江戸幕府?) – Japonijos šiogūnatas, šiogūnų (liet. – karo vadų) režimas, kuris nuo 1603 m. iki 1868 m. valdė Japoniją. Tokugavų valdymas sutampa su Japonijos istorijos Edo laikotarpiu, nes valstybės sostinė buvo dabartiniame Tokijuje (tada – Edo). Įkūrėjas – Tokugawa Ieyasu (liet. – Iejasu Tokugava), kuris po kruvinų karų suvienijo Japoniją ir savo būstinę įkūrė Edo mieste (dabartinis Tokijas). Galutinę pergalę karvedys pasiekė 1600 m. Sekigaharos mūšyje ir po trejų metų pasiskelbė visos Japonijos šiogūnu. Taip buvo užbaigtas 1467 m. kilęs pilietinis karas tarp Japonijos feodalų. Tuo pat metu imperatoriai, neturintys realios valdžios, buvo Kiote. thumb|Dinastijos pradininkas šogūnas Tokugawa Ieyasu
Valdymo politika
Tokugavos atliko nemažai reformų šalyje, kurios buvo siejamos su valdžios centralizavimu: sutvirtintas šalies administravimas, nutiesti keliai, suklestėjo sostinė Edo, pagyvėjo prekyba, pagausėjo valstybės aukso ir sidabro atsargos, patvirtintos politinės ir socialinės luomų pareigos ir teisės, pagyvėjo pramonės vystymasis (plieno ir ketaus gamyba), nustatytos senosios (šintoizmo) ir naujosios (budizmo) religijų mišinio apeigos. Siekdami sumažinti provincijų kunigaikščių (daimyo) (liet. – daimio) valdžią, Tokugavos įvedė tvarką, pagal kurią šie privalėjo dalį laiko pragyventi sostinėje. Kadangi jie keldavosi su visais tarnais, tokie persikėlimai labai brangiai kainuodavo ir ekonomiškai neleido iškilti nė vienam kunigaikščiui.
Izoliacinė politika
Tokugavos pradėjo ir šalies izoliacinę (sakoku) politiką, kuri draudė užsieniečiams atvykti į šalį. Prekyba buvo galima tik su olandais, kurie turėjo savo atstovybę Dešimoje, prie Nagasakio uosto. Tokugavos siekė izoliacijos, vengė šalies modernizavimo manydami, kad taip Japonija neteks autentiškumo. Taip pat buvo bijoma Kinijos įtakos ir agresijos. Tačiau 1853 m., atvykus amerikiečiui Matthew C. Perry ir apšaudžius Tokijo uostą, šiogūnas buvo priverstas atverti Japoniją pasauliui.
Tokugavų šiogūnato žlugimas
Laikotarpis nuo 1853 iki 1868 m. yra vadinamas Bakumatsu. Būtent tuo laikotarpiu šalyje kilo pilietinis karas. Kovojo Tokugavos šiogūnato pajėgos prieš imperialistus (jap. „Ishin – shishi“), kurie, kaudamiesi po imperatoriaus vėliava, norėjo nuversti šiogūnatą ir perimti valdžią. 1868 m. karas baigėsi imperialistų naudai ir valdžia buvo sugrąžinta imperatoriui Meidži (Meidži restauracija). Tačiau pavieniai sukilimai vyko iki pat 1877 m.
Žebrai (reikšmės)
Žebrais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
KJ
kJ gali reikšti:
kj gali reikšti:
Rudiliai
Rudiliai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Noriūnų. Seniūnaitijos centras. Yra Rudilių Jono Laužiko pagrindinė mokykla (dabar daugiafunkcis centras), biblioteka, koplyčia.
Etimologija
thumb|left|Rudilių daugiabučiai
Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Rudilio upelio (Suosos intakas).
Algimantas Janušauskas
Algimantas Janušauskas (1935 m. sausio 2 d. Gerviniuose, Aukštadvario valsčius – 1998 m. lapkričio 5 d. Irkutske) – Lietuvos ir Rusijos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Ѡ
Ѡ ѡ – senoji kirilicos abėcėlės raidė. Senojoje bažnytinėje slavų kalboje raidės pavadinimas yra ѡмєга.
Algimantas Janušauskas
Biografija
1960 m. baigė Irkutsko universitetą. Nuo 1963 m. dirbo SSRS mokslų akademijos Sibiro skyriaus Novosibirsko matematikos institute, nuo 1965 m. dar dėstė Novosibirsko universitete. 1974 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. Nuo 1976 m. profesorius. 1987–1994 m. dirbo Lietuvoje, Matematikos ir informatikos institute.
Svarbiausios tyrimų sritys – diferencialinės lygtys dalinėmis išvestinėmis, funkcijų teorija. Parašė 13 monografijų, visos rusų kalba.
Ѡ
Reiškia garsą: [o]. Senoji bažnytinė slavų kalboje jis tariamas kaip O.
VSV Velsen
Velseno VSV – Nyderlandų futbolo klubas iš Velseno.
1963 m. profesionalų komanda prisijungė prie Stormvogels Ijmuiden klubo, tačiau išlaikė mėgėjų klubo statusą.
Kena (instrumentas)
Taip pat yra kenos variantas kenačo (Quenacho), tačiau nuo kenos skiriasi tuo, kad yra ilgesnis, o žemiausia nata yra re (D).
Tžcinskiai
Tžcinskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į vakarus nuo Kolno ir apie 99 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1915 m. balandžio 1 d. kaime buvo atidaryta Tžcinskių Kurpiovskių geležinkelio stotelė. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW647.
Neištikimybė
Neištikimybė – artimi santykiai (dažniausiai suprantama kaip seksas), kuriame bent vienas iš partnerių yra stabiliuose poros santykiuose su kitu žmogumi. Gali būti epizodinė arba sisteminga. Neištikimaujama su įvairiais žmonėmis – bendradarbiais (vadinamasis tarnybinis romanas), mažai pažįstamais, senais pažįstamais, buvusiais lytiniais partneriais, draugų sutuoktiniais, atsitiktinai sutiktais žmonėmis ir kt. Krikščionybė pabrėžia ne tik fizinės, bet ir dvasinės ištikimybės svarbą, t. y. būti ištikimam svarbu ne tik veiksmais, bet ir mintimis.
Nors pastaraisiais dešimtmečiais ikisantuokinis seksas tapo mažiau smerkiamu moralės pažeidimu, tačiau neištikimybė nėra taip lengvai toleruojama. Daugelyje šalių ir kultūrų tai vertinama kaip apgautojo asmens išdavystė, daug kur numatyta kaip nusikaltimas.
Priežastys
Neištikimybę lemia įvairios priežastys. Gali būti, kad asmuo nėra patenkintas emocine ir dvasine aplinka, kokia susidaro santykiuose su nuolatiniu partneriu. Be to, esant priverstiniam lytiniam susilaikymui, kai nuolatinis partneris ilgą laiką yra toli, atsiradus progai bent trumpam susirandamas naujas lytinis partneris. Iš dalies neištikimybę skatina ir alkoholis. Naujo partnerio kartais ieškoma po šeimos kivirčo, norint atkeršyti, sukelti pavydą ar patvirtinti savo savigarbą.
Ypač neištikimybę skatina tai, kad kuris nors partneris nėra patenkintas susiklosčiusia padėtimi šeimoje (namuose). Partnerio dėmesio stoka, santykių atvėsimas, grubumas, moters frigidiškumas ar vyro impotencija, nepasitenkinimas poros lytiniais santykiais, lytinės darnos stoka – visa tai netiesiogiai didina neištikimybės poreikį.
Kai kurie neištikimieji teigia, kad toks elgesys jiems suteikia naujos patirties, jie maloniai pabendrauja su kitu žmogumi, atsipalaiduoja, lengviau praeina nuovargis ir pan. Dažniausiai minima tai, ko trūksta šeimoje. Tačiau vertinant apskritai, nuolatiniai neištikimybės atvejai ar jų poreikis, neišspręstos problemos dėl ankstesnės neištikimybės slopina artimus santykius su nuolatiniu partneriu. Išvengti neištikimybės padeda artimų jausmų šeimoje puoselėjimas, tarpusavio supratimo palaikymas, šilti tarpusavio santykiai, meilė, lytinė darna, atsižvelgimas į vienas kito lytinius poreikius, noras vienas kitam padėti, suprasti, būti draugu, bendraminčiu ar gynėju.
Michael Wood
Vudas yra Karališkosios istorikų draugijos narys, Sanderlando universiteto garbės narys.
Gimė Mančesterio dalyje Mostone, vėliau persikėlė į Vaitenšouvą. Jaunystėje domėjosi teatru, vaidino mėgėjiškuose spektakliuose. Orjelio koledže Oksforde baigė anglų kalbos ir istorijos studijas, vėliau studijavo anglosaksų istoriją, įgijo daktaro laipsnį.
2006 m. Maiklas Vudas tapo Irako studijų britų instituto nariu kur apmoko Irako archeologus.
Vudas savo laidose pasisako prieš imperializmą, vesternizaciją ir konsumerizmą. Yra vegetaras.
1505 m.
1505 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Perenė
Perenė  – upė Peru, rytiniuose Andų šlaituose; Apurimako intakas. Prasideda Chunino departamente, į šiaurę nuo San Antonio de Okopos. Aukštupyje vadinama Čančamaju (Chanchamayo), nuo santakos su Paukartambu įgauna Perenės pavadinimą. Ties Puerto Pradu susilieja su Apurimaku (iki šios santakos šis vadinamas Ene, o už jos – Tambo), priklausančiu Amazonės baseinui. Vandeninga.
The Twins
Nariai
Grupę sudaro du nariai – Sven Dohrow ir Ronny Schreinzer, pažįstami nuo mokyklos laikų, kuomet vienas jų gitara, kitas būgnais grojo mėgėjiškose grupėse. Prabėgus keleriems metams po mokyklos baigimo, 1980 m. įsigiję sintezatorius, nusprendė susiburti į bendrą grupę – duetą ir kurti elektroninę muziką, kuri patiko jiems abiem.
Ronny Schreinzer (g. 1958 m. kovo 21 d. Berlyne) – grupės vokalistas, taip pat groja klavišiniais, būgnais ir gitara. Šviesiaplaukio atlikėjo hobi – valgio gaminimas bei kompiuteris, mėgstamiausia spalva – juoda, gyvūnas – šuo.
Sven Dohrow (g. 1957 m. rugsėjo 28 d. Berlyne) groja klavišiniais bei gitara. Tamsiaplaukio atlikėjo hobi – sportas (dviračiai, golfas), mėgstamiausia spalva – mėlyna, gyvūnas – papūga.
Grupės nariai savo įkvėpėjais vadina tokius „New Romantic“ muzikinio stiliaus atlikėjus kaip Gary Numan, Tubeway Army, Ultravox, O.M.D. bei ankstyvieji Depeche Mode.
Biografija
thumb|left|120px|Grupės The Twins logotipas
Jau pirmasis grupės singlas „The Desert Place“ Vokietijoje tapo diskotekų hitu. Šis singlas pateko ir į JAV „Billboard“ šokių muzikos topus, o sekančiais metais šiame hitparade singlas „Face To Face (Heart To Heart)“ pakilo į Top-20.
1995 m. gausių grupės gerbėjų prašymu CD pavidalu buvo perleisti skaitmeniniu būdu atnaujinti visi ankstesni grupės albumai.
Nors kol kas paskutinis studijinis albumas pasirodė dar 1993 m., grupė niekada nebuvo oficialiai išsiskyrusi ir retkarčiais vis dar koncertuoja bei leidžia rinktinius albumus ir remiksuotas dainas. Ir nors grupės nariai daugiausia laiko praleidžia savo įrašų studijose bei leidybinėje kompanijoje, prodiusuodami kitus atlikėjus, jie teigia įrašinėjantys ir naujas dainas, neatmesdami galimybės kada nors išleisti naują grupės The Twins albumą.
Diskografija
Plačiau žiūr. The Twins diskografija
Eurydema
Eurydema – skydblakių (Pentatomidae) šeimos blakių gentis.
Josip Jurčič
Josipas Jurčičius (slovėn. Josip Jurčič, 1844 kovo 8 d. Muljava, Slovėnija – 1881 kovo 3 d. Liubliana) – slovėnų rašytojas ir žurnalistas. Jurčičius buvo svarbus slovėnų Realizmo atstovas, jo kūrybai įtaką darė įvairūs rašytojai bei liaudies kūryba, rašytojas buvo vienas iš Levstiko pasekėjų.
Gyvenimas ir kūryba
Jurčičius gimė 1844 metais Muljavos kaime, neturtingoje vežiko šeimoje. Vaikystėje būsimasis rašytojas mėgo klausyti įvairių kaimo keistuolių bei elgetų pasakojimų, o senelio prisiminimai Jurčičiui padarė tokią įtaką, kad vėliau juos surinko ir 1863 metais išleido rinktinę pavadinimu „Senelio prisiminimas“. Gyvendamas kaimišką gyvenimą, kurį labai mėgo, Jurčičius pamilo valstiečius ir niekuomet nesigėdijo savo kilmės, labai mėgo liaudies kūrybą, kuria ne kartą ir pats rėmėsi, o dauguma jo darbų parašyti kaimo tematika.
Vidurinę mokyklą pradėjęs lankyti Višnja Gora miestelyje, vėliau tęsė mokslus Liublianoje. Būdamas septyniolikos metų, Jurčičius išspausdino savo pirmąjį pasakojimą pavadinimu „Pasakojimas apie baltąją gyvatę“ ("Pripovedka o beli kači", 1861), o neilgai trukus, pasirodė ir leidyklos „Mohorjeva družba“ išleistas jo istorinis pasakojimas „Jurijus Koznjakas“ („Jurij Koznjak“) ir miniatiūra „Rudens naktis slovėnų miegapelių medžiotojų draugijoje“ („Jesenska noč med slovenskimi polharji“), o laikrašytoje „Slovėnijos skelbėjas“ („Slovenski oglasnik“) buvo išspausdinti pasakojimai „Domenas“ („Domen“) ir „Jurijus Kobila“ („Juril Kobila“).
Baigęs gimnaziją, Jurčičius išvyko į Vieną, kur studijavo slavistiką ir klasikinę filologiją. Rinktinėje „Gėlės iš tėvynės ir užsienio giraičių“ („Cvetje iz domačih in tujih logov“) jis publikavo ir „Dešimtąjį brolį“ („Deseti brat“), kuris laikomas pirmuoju romanu, parašytu slovėnų kalba. Dėl pinigų stygiaus, būdamas 23 metų amžiaus, rašytojas buvo priverstas mesti studijas ir, neilgai trukus, kartu su rašytojais Josip Stritar|Josipu Stritaru]] bei Franu Levstiku išleido rinktinę „Mladika“ ir joje publikavo pasakojimą „Kaimyno sūnus“ („Sosedov sin“).
Vėliau Maribore Jurčičius užėmė vyr. redaktoriaus pareigas laikraštyje „Slovėnų tauta“ („Slovenski narod“), o po dvejų metų pats tapo jo redaktoriumi ir persikėlė į Liublianą. 1872 metais rašytojas publikavo žymią apysaką „Veršienos kepsnys“ („Telečja pečenka“), o po kelerių metų ir romanus „Daktaras Zobras“ („Doktor Zober“), „Tarp dviejų kėdžių“ („Med dvema stoloma“), „Gražioji Vida“ („Lepa Vida“) ir „Gėlė ir vaisius“ („Cvet in sad“) bei tragediją „Tugomeras“ („Tugomer“), kurią redagavo Franas Levstikas.
Kūrybos pradžia
Jurčičius rinko ir užrašinėjo girdėtus pasakojimus bei liaudies kūrybą, nes jį, kaip gimnazistą, šia veikla užsiimti paskatino tuometinė politika. Jau 1861 metais, būdamas 17 metų amžiaus, publikavo savo pirmajį prozinį kūrinį. Daugelis tuometinių kūrėjų liaudies pasakojimų perrašymą laikė laiko gaišimu, tačiau netrukus paaiškėjo, jog Jurčičius, besidomėdamas tautosaka, puikiai pasirengė rašytojo karjerai.
Jurčičius ir jaunimo literatūra
Rašytojas savo pasakojimuose itin dažnai naudojo dialogo formą, vaizdavo realų kaimo gyvenimą bei problemas, su kuriomis susiduria tipiškas valstietis, todėl didesnė jo kūrybos dalis laikoma suaugusiųjų literatūra, tačiau humoreskos „Vrbano Smuko vedybos“ (Vrban Smukova ženitev“, 1865) ir ypač populiari „Avinių teismas Višnja Goroje“ („Kozlovska sodba v Višnji Gori“, 1867) dėl linksmo turinio, juokingų scenų bei paprastų veikėjų priskiriamos jaunimo literatūrai.
Darbai
Proza
Dramaturgija
Nuorodos
Rašytojo knygos internete (slovėnų kalba)
Virgilijus Poderys
Virgilijus Poderys (g. 1961 m. kovo 18 d. Kaune) – energetikas, finansininkas, politikas.
Biografija
1979 m. baigė Kauno 21-ąją vidurinę mokyklą, 1984 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, 2000 m. – Kauno Vytauto Didžiojo universitetą, verslo administravimo magistras.
1984–1992 m. Chemijos instituto mokslinis darbuotojas. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos finansų ministerijos specialistas. 1992–1993 m. Vertybinių popierių komisijos Registravimo skyriaus specialistas, 1993–1994 m. skyriaus viršininkas. 1994–1997 m. komisijos pirmininko pavaduotojas, 1997–2006 m. – pirmininkas.
2006–2007 m. Ministro Pirmininko patarėjas finansų klausimais. 2007 m. „Finasta“ investicijų portfelių departamento direktorius. 2007–2009 m. Valstybinės kainų ir energetikos kontrolės komisijos pirmininkas. 2009–2010 m. Visagino atominės elektrinės Ekonomikos direktorius. 2010–2013 m. „Litgrid“ valdybos narys ir generalinis direktorius. 2013–2015 m. „EPSO-G” generalinis direktorius, 2015 m. – Ekonomikos direktorius. 2015–2016 m. nepriklausomas finansų ir energetikos ekspertas. 2016 m. Valstybinės kainų ir energetikos kontrolės komisijos vyriausiasis patarėjas.
2016–2020 m. Seimo narys. Nuo 2021 m. Lietuvos energetikos agentūros direktorius.
Vedęs, turi sūnų ir dukrą.
Moka rusų, anglų kalbas.
Lietuva (Niujorkas)
„Lietuva“ – JAV lietuvių politikos žurnalas, ėjęs 1952–1956 m. Niujorke,
Istorija
Leido Lietuvos laisvės komitetas, bendradarbiaudamas su Europos laisvės komitetu. Iki 1953 m. kas 3 mėn., vėliau nereguliariai. Žurnalas leistas knygos formato, po 80-96 p. Išėjo 6 numeriai.
Rašė politinėmis, ekonominėmis, kultūros, temomis, skelbė Lietuvos nepriklausomybės idėjas, spausdino svarbius Lietuvai archyvinius dokumentus, knygų recenzijas, reziumė anglų kalba.
Bendradarbiavo Kipras Bielinis, Vaclovas Biržiška, Juozas Girnius, Steponas Kolupaila, Vilius Pėteraitis, Jonas Puzinas, Stasys Raštikis, Vaclovas Sidzikauskas, Simas Sužiedėlis.
Redagavo redakcinė kolegija: Juozas Audėnas, Bronius Nemickas, Vincas Rastenis, Vytautas Vaitiekūnas.
La Masana
La Masana  – viena iš septynių Andoros parapijų, esanti šalies šiaurės vakaruose. Taip pat to paties pavadinimo miestas, kuris yra iškilęs 1240 metrų virš jūros lygio. Aplink miestą yra 7 kaimai.
Parapijos reljefas kalnuotas. Aukščiausias taškas – Koma Pedrosa (2942 m). Taip pat stūkso Medacorba (2914 m), Sanfonts (2888 m), Pla de l’Estany (2859 m) ir Racofred (2837 m) kalnai. Parapija turi pasienio ruožus su Ispanija ir Prancūzija, ribojasi su Ordino, Enkampo, Eskaldeso-Engordanio ir Andoros parapijomis.
Liūtis
Liūtis – labai smarkus lietus. Pasižymi dideliu intensyvumu, tačiau nepastovus: staigiai prasideda, staigiai ir baigiasi, būdingi pertrūkiai. Liūtis dažnai lydima perkūnijos, škvalo ar krušos. Liūtys dažniausios vasarą, vykstant konvekcijai, susidaro šaltojo fronto nepastovios stratifikacijos oro masėse. Liūtis paprastai krenta iš kamuolinių liūtinių debesų. Po smarkių liūčių upėse kyla poplūdžiai, užliejamos miestų gatvės, daubos, rūsiai.
Lietuvoje užfiksuotos itin intensyvios liūtys:
Alfonsas Gučas
Alfonsas Gučas (1907 m. gruodžio 4 d. Vidugiriuose, Pasvalio valsčius – 1988 m. sausio 28 d. Vilniuje) – psichologas, pedagogas, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas.
Biografija
1927 m. baigė Biržų gimnaziją, kurioje tapo „Žiežirbos“ nariu. 1928 m. įstojęs į Vytauto Didžiojo universitetą, redagavo moksleivių laikraštį „Žaizdras“, nuo 1926 m. birželio 27 d. leido laikraštį „Darbo balsas“, jį uždarius – „Mūsų balsas“, 1933 m. – „Socialdemokrato“, 1933–1934 m. – „Mūsų kelio“ redaktorius.
1930 m. gegužės 28 d. teistas „8 socialdemokratų“ byloje, kaltintas ryšiais su plečkaitininkais, prokuroras jam reikalavo mirties bausmės, tačiau kartu su kitais buvo išteisintas. 1931 m. spalio 31 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos XIII suvažiavimo prezidiumo narys.
1933–1937 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1937–1939 m. stažavosi Vienoje ir Jenoje. Nuo 1940 m. dėstė Vilniaus universitete ir Vilniaus pedagoginiame institute, 1944 m. – filosofijos daktaras (sovietinė valdžia laipsnio nepripažino), profesorius. 1944–1947 m. – Vilniaus universiteto Psichologijos katedros vedėjas, Istorijos ir filologijos fakulteto prodekanas, dekanas, 1956–1975 m. – psichologijos katedros vedėjas.
1945 m. įsteigė Vilniaus pedagoginio instituto Psichologijos katedrą ir iki 1956 m. buvo jos vedėjas, kartu 1947–1949 m. ir Vilniaus pedagoginio instituto direktoriaus pavaduotojas. 1958–1960 m. – Mokyklų tyrimo instituto direktorius. 1958 m. įkūrė Lietuvos psichologų draugiją ir buvo jos pirmininkas. 1973 m. – profesorius.
1980 m. įsteigė žurnalą „Psichologija“ (atskyrus jį nuo tęstinio leidinio „Pedagogika ir psichologija“) ir iki mirties buvo jo redaktorius. Daugelio studijų ir vadovėlių autorius, kai kuriuos straipsnius pasirašinėjo slapyvardžiu K. Rembus.
TSV NOAD
Tilburgo NOAD – Nyderlandų futbolo klubas iš Tilburgo. 2008 m. žaidžių mėgėjų lygoje.
Na-dene kalbos
Na-dene – indėnų kalbų šeima. Joje daugiausia kalbų, priklausančių atapaskų kalbinei grupei. Tai viena iš gausiausių Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeimų: jos arealas driekiasi nuo pat Aliaskos iki Meksikos pasienio.
Klavesinas
thumb|300px|Klavesino veikimo principas. 1 - galvutė, 2- veltinis, 3- dusiklis, 4- styga, 5- plektras arba plunksna, 6- langetė, 7- ašelė, 8- spyruoklė, 9- kirtiklis, 10- šaudyklė. A: dusiklis laiko stygą, kad nevirpėtų, B: sudavus per klavišą kirtiklis kyla aukštyn ir plektras užgauna stygą, C: plektras paleidžia stygą ir ji sukelia garsą, D: šaudyklė grąžina kirtiklį atgal neužgaunant stygos, o dusiklis stabdo stygos virpesius Klavesinas – muzikos instrumentas, klavišinis gnaibomasis chordofonas.
Konstrukcija
Turi 1-3 manualus, pedalus, registrų perjungiklius. Klavesino stygos metalinės, nevienodo ilgio, nuo 0,18 iki 0,65 mm storio, ištemptos išilgai klavišų. Paspaudus klavišą stygą užgauna prie svirtelės pritaisyta paukščio plunksna, odinis arba metalinis kabliukas, panašus į plektrą. Atleidus klavišą ant stygos nusileidžia svirtelės viršūnėje pritvirtintas veltinio gabalėlis, kuris nutildo stygą. Klavesino garsas skaidrus, aštrokas, skambesio stiprumas beveik nepriklauso nuo klavišo paspaudimo jėgos. Didžiausias diapazonas 4-5 oktavos. Modernizuotas klavesinas turi 88 klavišus.
Istorija
Klavesinas atsirado Vakarų Europoje iš psalteriumo. Seniausias išlikęs klavesino piešinys darytas 1440 m., seniausias aprašymas išlikęs nuo 1511 m. Plačiau vartotas iki XVIII a. pab., vėl išpopuliarėjo XX a. viduryje. Pirmieji klavesinai buvo sparno pavidalo, vėlesni panašūs į stačiakampį laisvąjį klavikordą. Apie XV a. nusistojo sparno forma. Didelius koncertinius klavesinus statydavo ant specialaus stovo arba jiems įtaisydavo medines kojas. Klavesinu buvo skambinama solo, kameriniuose ansambliuose, orkestre. Klavesino atmainos: klaviciteriumas, spinetas, virginalas.
Lietuvoje
Lietuvoje klavesinų atsirado XVII a. pradžioje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščių ir didikų rūmų ansambliuose, orkestruose buvo klavesino muzikantų ir mokytojų užsieniečių. Manoma, vienas pirmųjų klavesinus dirbo Kristijonas Donelaitis.