cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katyčių evangelikų liuteronų bažnyčia
Istorija
Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia nenukentėjo, tačiau daugiausia nuostolių patyrė sovietmečiu. 1955 m. valdžia bažnyčią nacionalizavo. Nutarus čia įrengti kino salę, prireikė pertvarkyti interjerą – išgriauti altorių, sakyklą, panaikinti religinę atributiką. Buvo nugriauta varpinė, dingo varpai, užverstos po grindimis buvusios kriptos. Į įrengtąjį „kultūros židinį“ katytiškiai atsisakė eiti. Nepasiekusi tikslų, valdžia bažnyčią 1958 m. grąžino tikintiesiems. Pamažu evangelikų liuteronų bendruomenė bažnyčią atstatinėjo.
1991 m. Katyčių evangelikų liuteronų bendruomenė atgimė iš naujo. Netrukus prasidėjo ir bažnyčios remontas. Po 1992–1994 m. restauracijos vėl atstatyta varpinė, įkeltas varpas. 2008 m. pakeistos medinės stogo konstrukcijos, vokiškomis čerpėmis iš naujo uždengtas stogas. Iš Vokietijos buvo atvežti vargonai, kuriuos sustatė meistras Jorg Nass.
Architektūra
Bažnyčia sumūryta iš akmens ir plytų, asimetrinė, halinė vienanavė, vienbokštė. Statinys stačiakampio plano. Rytinėje pusėje pristatyta zakristija, o šiaurėje – prieangis. Statinio išorė lakoniškų formų – sienas skaido tik cokolio bei frizų traukos ir stačiakampiai langai. Pagrindinį fasadą užbaigia trapecinis frontonas, kuriame simetriškai išdėstyti nedideli langeliai ir kvadratinio plano bokštelis. Fasado centre yra stačiakampės durys. Šoniniuose fasaduose ypač ryškus, aukštesnis už sienas stogas.
Aukštaičiai (reikšmės)
Aukštaičiais vadinama:
Mečislovas Mariūnas
Mečislovas Mariūnas (g. 1940 m. rugsėjo 8 d. Dienavagiuose, Giedraičių valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, biomechanikos specialistas, habilituotas technikos mokslų daktaras.
Biografija
1959 m. baigė Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikumą, 1967 m. – Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą. 1969 m. technikos mokslų daktaras, 1984 m. habilituotas technikos mokslų daktaras. Lietuvos nusipelnęs mokslo veikėjas.
1959–1964 m. Mašinų gamybos valdybos Projektavimo – konstravimo biuro vyr. technikas, vyresnysis inžinierius, grupės vadovas, 1964–1972 m. Metalo pjovimo staklių instituto Vilniaus filialo projektavimo grupės vadovas, sektoriaus viršininkas, vyresnysis mokslo darbuotojas. Nuo 1972 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dab. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) vyresnysis dėstytojas,1975 m. docentas, 1984–1990 m. Mašinų gamybos katedros vedėjas, 1987–2006 m. Mechanikos fakulteto dekanas, 2001–2007 m. Biomechanikos katedros vedėjas; nuo 1985 m. profesorius ir nuo 2007.09. – profesorius emeritas. . Stažavo 1994 m. Šefildo ir 1996 m. Šiaurės Londono universitetuose Anglijoje, 1996 m. Bolonijos universitete Italijoje. Nuo 1999 m. Tarptautinės informatikos akademijos prie Jungtinių Tautų tikrasis narys. Nuo 2002 m. Lietuvos biomechanikų sąjungos prezidentas. Nuo 2016 m. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – mašinų ir biomechaninių sistemų dinamika, optimizavimo teorija, medicinos inžinerija, diagnostika. Su Varšuvos technologijos universiteto ir jo Aviacijos instituto mokslininkais ištyrė endoprotezų projektavimą panaudojant erdvinio modelio greitojo sudarymo principą. Parašė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių įvairiomis kalbomis. Trijų išradimų autorius . Tarptautinių mokslo žurnalų "Anual Review of Chaos Theory, Bifurcations and Dynamical Sistems, Editorial Bord, University of Tebessa, Algeria (Member of Editorial board)", Acta of Bioengineering and Biomechanics (Lenkija), Dydaktyka Nauk Stasowanych, Methods of Applied Sciences (Lenkija), T H Friction and Wear (Baltarusija) ir anglų kalba Lietuvoje išleidžiamų Mechanika bei JVE Journal of Vibroengineering žurnalų redkolegijų narys. IFTOMM (Tarptautinė federacija mokslui apie mašinas vystyti) Žmogus-mašina sistemų techninio komiteto (Technical Committee for Human-Machine Systems) narys; IFTOMM Nacionalinio komiteto pirmininko pavaduotojas.
Jevgenijus Čanga
Jevgenijus Čanga (, 1920 m. spalio 23 d. Pskovo sritis – 1999 m. rugpjūčio 7 d. Ryga) – latvių baleto artistas, baletmeisteris.
Biografija
1940 m. Rygoje baigė Nacionalinės operos baleto studiją, 1950 m. Maskvoje – A. Lunačiarskio teatro meno institutą, nuo 1971 m. jame dėstė.
1940–1946 m. Latvijos operos ir baleto teatro (1941–1944 m. Rygos operos teatras) baleto trupės solistas, 1951–1961 m. baletmeisteris. 1961–1967 m. Spendiariano operos ir baleto teatro Jerevane vyr. baletmeisteris. 1968–1977 m. Leningrado ansamblio „Baletas ant ledo“ direktorius.
Sukūrė choreografijų baletams:
Lyginamoji mitologija
thumb|240px|Daugeliui tautų būdingi didvyrių mitai
Lyginamoji mitologija yra mokslinis skirtingų mitų studijavimas siekiant atrasti kaip įvairūs mitai ir religijos vystėsi bei atskleisti ryšius tarp nutolusių religijų, nustatyti tokių ryšių prigimtį.
Lyginamoji mitologija formaliai priskiriama antropologijai. Lyginamosios mitologijos pradininku laikomas indologas Max Mueller, o žymiausia figūra – Joseph Campbell, išleidęs knygą „Tūkstančio veidų didvyris“ (The Hero With a Thousand Faces), kurioje aprašomi stulbinantys panašumai tarp didvyrių mitų skirtingose kultūrose. Campbello idėjoms didelę įtaką padarė Karlo Jungo psichologinės archetipų studijos. Archetipus lyginamosios mitologijos tyrinėtojai supranta kaip pasikartojančius vaizdinius, kurie egzistuoja skirtinguose kultūrose nuo seniausių laikų. Vienas lyginamosios mitologijos pradininkų laikomas ir prancūzų antropologas Claude Levi-Strauss, savo keturtomį „Mitologikos“ (Les mythologiques) paskyręs lyginamajai vietinių Amerikos gyventojų mitų analizei.
Dalis lyginamosios mitologijos atradimų yra labai įdomūs, pvz., kad Poseidonas yra ankstyvesnis nei Olimpo dievai ir iš pradžių buvo žemės dievas.
Nepaisant savo svarbos, ši sritis, kaip ir bendrai senovės istorija, susilaukia mažai tyrinėtojų dėmesio. Dėl to šios disciplinos vystymasis yra lėtas, nuolat trukdomas religinių konservatorių.
Mitų interpretavimas
Kritinis mitų interpretavimas prasideda jau priešsokratikų laikais. Vienas reikšmingiausių ikimodernybės mitologų buvo Eufemeras. Jis mitus interpretavo kaip tikrų istorinių įvykių atpasakojimus, iškraipytus per daugelį perpasakojimų. Nors šios ikimoderniosios teorijos buvo kritiškos, tačiau negali būti laikomos mokslinėmis griežtąja šio žodžio prasme, nes nesirėmė socialiniais mokslais.
Pirmosios mokslinės teorijos apie mitus atsirado XIX a. antroje pusėje. Pagal šias teorijas mitais buvo suprantami kaip primityvus šiuolaikinio mokslo atitikmuo.
Jonas Tadas Teseckas
Jonas Tadas Teseckas (1928 m. rugsėjo 5 d. Rokiškyje – 1997 m. balandžio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1954 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. Nuo 1949 m. Radijo informacijos komiteto prie LTSR Ministrų Tarybos neetatinis, etatinis korespondentas. 1953–1958 m. – telegramų agentūros ELTA reporteris, korespondentas, 1958–1972 m. – žurnalo „Švyturys“ skyriaus redaktorius-vedėjas, 1972–1975 m. – žurnalo „Mokslas ir technika“ atsakingasis sekretorius, žurnalo „Buitis“ skyriaus redaktorius. 1975–1983 m. žurnalo „Kultūros barai“ skyriaus vedėjas. 1983–1988 m. dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje, nuo 1989 m. laikraščio „Lietuvos profsąjungos“ redakcijoje; laikraštį reorganizavus į savaitraštį „Pozicija“ – jo korespondentas, redaktoriaus pavaduotojas, redaktorius, žurnalo „Pozicija. Nuomonės“ redaktorius. Daugiausia rašė ekonomikos, meno, liaudies kūrybos temomis.
Greta žurnalistinio darbo, 1968–1970 m. Lietuvoje organizavo etnografinių valgių bei gėrimų konkursus, nuo 1971 m. – amatų dienas. Rašė šių švenčių scenarijus, režisavo šventes. Surengė 17 amatų švenčių.
Birštono meno mokykla
Birštono meno mokykla – meno mokykla, įkurta Birštone 1977 m. Adresas – J. Basanavičiaus a. 6, 59211. Šioje mokykloje mokoma groti įvairiais muzikos instrumentais (kaip pianinas, akordeonas, smuikas, gitara), piešti, dainuoti.
Mulevičiūtė
Mulevičiūtė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Mulevičienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Mulevičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
FSV Mainz 05
Mainco FSV – Vokietijos futbolo klubas iš Mainco.
Vyngapuras
Vyngapuras  – upė Rusijoje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje; dešinysis Piakupuro intakas (Puro baseinas). Prasideda Sibiro skliautagūbrių šiauriniame šlaite, 60 km į rytus nuo Nojabrsko. Teka į šiaurę pelkėta ir miškinga žemuma.
Didžiausi intakai: Apakapuras (dešinysis), Vengajacha (kairysis). Upės baseine yra virš 300 upių, kurių ilgis viršija 10 km.
Vyngapuro poplūdis trunka nuo gegužės iki birželio ar liepos. Metinis nuotėkis – 2,7 km³.
Mulokas
Mulokas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mulokienė (ištekėjusi moteris) ir Mulokaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kaukai II
Kaukai II – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Parėčėnų.
Murauskienė
Murauskienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Karolis VI Mylimasis
Karolis VI Mylimasis (vėliau Karolis VI Pamišėlis,, 1368 m. gruodžio 3 d. Paryžius – 1422 m. spalio 21 d. ten pat) – 1380–1422 m. Prancūzijos karalius.
Murauskienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Murauskaitė (mergautinė pavardė).
Karolis VI Mylimasis
Biografija
thumb|left|150px|Karolis VI Mylimasis jaunystėje thumb|left|150px|Karolio VI Mylimojo žmona Izabelė Bavarė thumb|left|150px|Karolio VI Mylimojo karūnavimas Kilęs iš Valua dinastijos. Tėvas karalius Karolis V Išmintingasis, motina Žana Burbonė.
Murauskienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Murauskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Karolis VI Mylimasis
Šeima
1392 m. susirgo psichikos liga, priepuoliai trukdavo 3-9 mėn. Dėl karalystės valdymo kilo didikų grupuočių armanjakų ir burginjonų pilietinis karas. Tuo pasinaudojusi Anglija 1415 m. Aginkūro mūšyje sumušė Prancūzijos kariuomenę. 1417 m. užimta Normandija, 1419 m. Ruenas, 1420 m. Paryžius. Pagal 1420 m. Truaja taiką Karolio VI duktė Kotryna turėjo ištekėti už Anglijos karaliaus Henriko V, kuris buvo paskelbtas Prancūzijos sosto įpėdiniu.
Akmenė I
Akmenė I – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Akmenės.
Vytautas Valiukas
thumb|300px|V. Krėvės kūrinių ištraukų inscenizacija
Vytautas Valiukas (1916 m. lapkričio 3 d. Kaune – 2007 m. sausio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius, inžinierius-dizaineris.
Biografija
1934 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1934–1938 m. Vytauto Didžiojo universitete išklausė lietuvių kalbos ir literatūros kursą. 1935–1938 m. lankė Vlado Fedoto-Sipavičiaus, vėliau Petro Kubertavičiaus vadovaujamą dramos studiją. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. atvyko į JAV. 1954–1959 m. Ilinojaus universitete studijavo technologiją, įgijo inžinieriaus bakalauro (B.S.E.E.) laipsnį. 1959 m. persikėlė į Niujorką. Dirbo inžinieriumi SIKORSKY HEADQUARTERS Stratford, Connecticut.
Kūryba
Emigraciniame lietuvių teatre vaidinti vaidmenys pasižymėjo išbaigtumu, gera vaidybine forma ir teisingu charakterio supratimu. Jo aktorinė skalė nėra siaura – joje telpa miestietis ir sodietis, primityvus, išlavintas, gudrus, rūstus ir giedrios sielos žmogus. Dirbdamas režisūros darbą, nepabūgo naujos ir neišbandytos vaidybinės medžiagos. Darbe pasižymėjo kruopštumu ir sąžiningumu.
Kauno valstybinis dramos teatras: Pokario Vokietija:
JAV, Čikaga:
Muraška
Muraška − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Muraškienė (ištekėjusi moteris) ir Muraškaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mureika
Mureika − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mureikienė (ištekėjusi moteris) ir Mureikaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
CKIB SOO
CKIB SOO ( 'Centrinis sportinių ir medžioklinių ginklų konstravimo ir tyrimo biuras') – šaunamųjų ginklų konstravimo biuras Tuloje (Rusija).
Sukurti ginklai
Kai kurie biure sukurti ginklai: ir kiti.
FC Energie Cottbus
Kotbuso „Energie“ – Vokietijos futbolo klubas iš Kotbuse.
Istorija
Komanda įkurta 1963 m. Aktivist Senftenberg klubo pagrindu.
Kaukakalniai
Kaukakalniai (arba Naujienaitė) – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Panoviai, prie sienos su Rusija.
Lankupiai (Šilutė)
Lankupiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Vilkyčių, prie Minijos upės. Seniūnaitijos centras. Kitame upės krante yra Klaipėdos rajono Lankupiai – link jų veda Lankupių tiltas.
Trūkiškė
Trūkiškė – kaimas kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Tauragės, rytiniame Tyrelių miško pakraštyje. Per kaimą teka Albento upelis, prie jo yra buvęs Armano malūnas. Malūne buvo pjaunamos skiedros, lentos, malami grūdai. Trūkiškė įsikūrė baudžiavos metais.
Etimologija
Kaimo pavadinimas esą kilęs iš to, kad čia ganyklose gyvulius ganydavo su tošies triūbomis.
Edgaras Taikusis
Edgaras Taikusis (943 m. – 975 m. liepos 8 d.) – Mersijos ir Nortumbrijos (nuo 957 m.) ir V. Saksų bei Vesekso, faktiškai – visos Anglijos karalius nuo 959 m.
Biografija
Edmundo I sūnus. 954 m. visiškai išstūmė danus iš Anglijos. Pasižymėjo vietos papročių tolerancija ir taikiu valdymu. Rėmė Kenterberio arkivyskupo siekius diegti vienuolynuose benediktinų regulą, naujų vienuolynų steigimą Jorko arkivyskupijoje ir Vinčesterio vyskupijoje. Išleido pirmuosius Anglijoje įstatymus, kurie numatė bausmes už mokesčių popiežiui nemokėjimą.
Laipuškiai
Laipuškiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Klovainių, prie Lašmens ir kelio. Seniūnaitijos centras. Prie senųjų kapinaičių stovi apgriuvęs akmeninis kepurinis vėjo malūnas (neregistrinis).
miniatiūra|240px|left|Vėjo malūno liekanos
Vėjo malūnas
Malūną pastatė broliai Jareckai. Pasak senųjų gyventojų, akmeninė malūno siena pirmąjį kartą buvo išgriauta Pirmojo pasaulinio karo metais. Malūne buvo užsimaskavę rusų kareiviai. Juos puldami vokiečiai sieną susprogdino. Po karo buvo atstatytas, siena tais pačiais akmenimis užmūryta ir vėl paleistos girnos. Kolūkiniais metais malūne buvo malami pašariniai miltai, girnas sukdavęs traktoriaus variklis. Apie 2000 m. malūne kilo gaisras: visas vidus išdegė, neliko ir stogo. Po kurio laiko lietaus merkiama išgriuvo ir atstatytoji sienos dalis.
Kankinys
300px|miniatiūra|dešinėje|[[Albrechtas Diureris|A. Diurerio paveikslas „Dešimties tūkstančių krikščionių kankinystė“]]
Kankinys (, iš 'liudininkas') – žmogus, kuris patyrė persekiojimus, kančias ir mirtį už tikėjimo skelbimą ir/ar tikėjimo neatsisakymą. Paprastai kankiniai laikomi šventaisiais, tampa tikėjimo simboliais. Perkeltine prasme kankinys gali reikšti žmogų, nukentėjusį už kitokį, nereliginį reikalą.
Prasmė
Pradžioje žodis reiškė 'liudininkas', tiek pasaulietinėje sferoje, tiek Naujajame Testamente. Tada liudijimo procesas nereiškė kad liudijimas turi baigtis liudytojo mirtimi, nors iš senųjų rašytojų (pvz., Juozapo Flavijaus) veikalų žinoma, kad liudytojai dažnai dėl liudijimo žūdavo.
Dabar anglų kalboje žodis reiškia įvairius žmones, kuriuos sieja tam tikri bendrumai.
Virgilijus Jaugelis
Virgilijus Jaugelis (1948 m. rugsėjo 9 d. Kaune – 1980 m. vasario 17 d. ten pat, palaidotas Kybartuose) – Lietuvos kunigas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui, tikinčiųjų teisių sąjūdžio dalyvis.
Biografija
1971–1978 m. studijavo pogrindinėje kunigų seminarijoje. 1978 m. marijonas, slapta įšventintas kunigu. Dirbo Kauno įmonėse, dalyvavo slaptoje religinėje veikloje. 1971 m. rinko parašus Lietuvos Romos katalikų memorandumui. 1974 m. nuteistas kalėti už Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronikos dauginimą ir platinimą. Dėl silpnos sveikatos 1975 m. iš kalėjimo paleistas. Dirbo zakristijonu Kybartų Eucharistinio Išganytojo bažnyčioje. 1979 m. rugpjūčio 23 d. pasirašė 45 pabaltijiečių memorandumą. 2000 m. kankinys.
Bereza (Liublinas)
Bereza  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 25 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 80 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Murphy
Murphy − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetas
Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetas – Vilniaus universiteto fakultetas, kuriame rengiami komunikacijos ir informacijos specialistai, atliekami šios mokslo krypties tyrimai. Fakultetui nuo 2017 m. vadovauja prof. dr. Rimvydas Laužikas.
Studijos
Bakalauro studijos: thumb|350x350px|
Magistrantūros studijos:
Papildomosios studijos:
Doktorantai rengiami šiuose moksliniuose padaliniuose:
Šių studijų programų tikslas yra parengti specialistus, gebančius organizuoti ir valdyti kultūros, mokslo, verslo, žiniasklaidos ir specialių informacijos struktūrų informaciją. Taip pat ją pateikti visuomenei, kurti ir įgyvendinti informacijos politiką, komunikacijos strategijas ir kampanijas. Be to, studijas baigęs asmuo gali atlikti komunikacijos ir informacijos taikomuosius mokslinius tyrimus.
Anglonas
Anglonas – leksikografo Bronislovo Piesarsko parengtas kompiuterinis anglų – lietuvių kalbų žodynas, leidžiamas Fotonijos. Suderinamas su Windows 10, macOS, Android, iOS, iPadOS.
Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetas
Studijos
2018 m. gegužės mėn. duomenimis Komunikacijos fakultete mokosi 1087 studentai.
Anglonas
Žodyne pateikiama daug įvairių sričių žodžių su vertimais ir vartosenos pavyzdžiai, nurodomas jų tarimas, dažnumas bendrinėje kalboje. Žodyno rodyklėje yra 118 000 angliškų ir 130 000 lietuviškų žodžių bei posakių.
2005 m. išleistas Anglonas yra perdaryta ir papildyta kito Bronislovo Piesarsko žodyno versija. Ankstesnė versija – Alkonas – šiuo metu yra nenaudotina, nes jos licencijos galiojimo laikas baigėsi 2004 metais. 2010 m. pasirodė antroji Anglono versija.
Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetas
Studijos
Sėkmingai baigus studijas, suteikiamas komunikacijos ir informacijos bakalauro ar magistro kvalifikacinis laipsnis.
Fakultetas bendradarbiauja su 107 akademiniais užsienio partneriais iš 31 valstybių. Dėstytojai ir studentai dalyvauja Europos Sąjungos ERASMUS/LLP akademinių mainų programoje, dvišalėse ir daugiašalėse akademinio bendradarbiavimo programose. Fakultetas taip pat palaiko glaudžius ryšius su profesine aplinka – komunikacijos ir informacijos srities profesinėmis asociacijomis, komunikacijos ir žiniasklaidos institucijomis, archyvais, bibliotekomis ir muziejais, spaustuvininkų ir knygų prekybininkų susivienijimais, užsienio šalių ir specialiaisiais informacijos centrais, verslo įmonėmis.
Mokslas
thumb|360x360px| Po nepriklausomybės atkūrimo Lietuvoje komunikacijos ir informacijos mokslai daugiausiai plėtojami būtent VU Komunikacijos fakultete. Tokią fakulteto poziciją lėmė dar 1997 m. gautas Humanitarinių mokslų srities Komunikacijos ir informacijos krypties pripažinimas, 1998 m. iškovota doktorantūros teisė, o 2003 m. habilitacijos procedūros teisė.
Šiandien fakultetas vienija 79 tyrėjus ir turi didžiausią komunikacijos ir informacijos mokslų krypties mokslininkų kolektyvą Lietuvoje.
Septyniuose šakiniuose fakulteto mokslo padaliniuose atliekami fundamentiniai ir taikomieji tyrimai, kurių problematika labai plati – nuo žinių ekonomikos iki lituanistinio paveldo. Fakulteto mokslininkai dirba pagal tris Vilniaus universiteto ilgalaikes mokslinių tyrimų ir eksperimentinės (socialinės, kultūrinės) plėtros programas:
Bibliotekų ir informacijos organizavimo mokslinių tyrimų centras
Tyrimo tema – „Bibliotekų veiklos ir informacijos organizavimas sumanios visuomenės ir sumanaus valdymo sąlygomis“.
Vadovė – doc. dr. Regina Varnienė-Janssen.
Dokumentinių medijų antropologijos katedra
Tyrimo tema – „Dokumentinė komunikacija ir medijos: teorija, istorija, skaitmeninimas“.
Vadovas – prof. dr. Arvydas Pacevičius.
Ekraninės ir performatyvios komunikacijos katedra
Tyrimo tema – „Medijų, kultūros, politikos ir piliečių aktyvumo konvergencijos Lietuvoje ir globaliame pasaulyje“.
Vadovė – doc. dr. Renata Šukaitytė.
Informacijos ir žinių vadybos katedra
Tyrimo tema – „Informacijos ir žinių valdymo veiklos skatinant inovacijų kūrimą informacinės visuomenės plėtros kontekste“.
Vadovė – prof. dr. Zenona Atkočiūnienė.
Knygotyros ir leidybos tyrimų katedra
Vadovė – prof. dr. Aušra Navickienė.
Korporatyvinės komunikacijos tyrimų katedra
Tyrimo tema – „Korporatyvinės komunikacijos kaitos tyrimai Lietuvoje: reputacijos, pasitikėjimo, tvaros diskursų analizė“.
Lyčių studijų centras
Tyrimo tema – „Lyčių problematikos raiška ir sklaida sociokultūriniame kontekste“.
Tyrimo tema – „Paveldo komunikacijos, muziejaus ir muzealumo reikšmė socialinei sanglaudai ir ekonominiam augimui Lietuvoje“.
Vadovas – prof. dr. Rimvydas Laužikas.
Politinės komunikacijos katedra
Tyrimo tema – „Politinės komunikacijos konfliktai žurnalistikoje: žiniasklaidos, auditorijų ir valdžių santykio patirtys, iššūkiai, perspektyvos“.
Vadovas – prof. dr. Andrius Vaišnys.
Retorikos katedra
Tyrimo tema – „Šiuolaikinės sakytinės ir rašytinės viešosios kalbos galia ir strategijos“.
Vadovė – doc. dr. Lina Murinienė.
Tyrimo tema – „Skaitmeninių medijų panaudos būdų, kontekstų bei poveikio skirtingais lygmenimis (visuomenės, organizacijų ir individų) fundamentiniai ir taikomieji tyrimai“.
Vadovas – doc. dr. Andrius Šuminas.
Žurnalistikos ir audiovizualinių medijų katedra
Tyrimo tema – „Žurnalistinio turinio ir sklaidos kanalų kaita intermedialumo aspektu“.
Vadovas – prof. dr. (HP) Žygintas Pečiulis.
Kiekvienais metais Komunikacijos fakulteto tyrėjai paskelbia per 70 mokslinių publikacijų.
Lietuvos humanitarinių mokslų tęstinių mokslinių leidinių sąrašą papildo fakultete rengiami ir leidžiami keturi mokslo žurnalai: komunikacijos ir informacijos mokslininkai pradėjo skelbti straipsnius 1994 m. įkurtame tęstiniame mokslo darbų leidinyje „Informacijos mokslai“, 1961 m. įsteigta „Knygotyra“, 2008 m. fakultete pradėtas leisti mokslo žurnalas „Žurnalistikos tyrimai“, o 2013 m. - „Acta Museologica Lithuanica“.
Padaliniai
Šiuo metu Komunikacijos fakultete yra šie katedros statusą turintys padaliniai:
Istorija
1991 m. birželio 18 d. Vilniaus universiteto (VU) Tarybos nutarimu Bibliotekininkystės, Informacijos sistemų, Knygotyros ir bibliografijos bei dviejų Žurnalistikos katedrų pagrindu buvo įkurtas Komunikacijos fakultetas. Šiam sprendimui pagrįsti buvo bene trys priežastys.
Istorijos fakultete vykdyti bibliotekininkystės ir mokslinės informacijos, žiniasklaidos (ne tik rašto, bet ir vaizdo informacijos) tyrimai rodė, jog jiems plėtoti reikalinga nauja akademinė struktūra. Taip pat bibliotekininkystės ir žurnalistikos studijų programos, anuomet vadintos specialybėmis, turėjo atitikti naują – komunikacijos ir informacijos studijų koncepciją; neišsitekdamos tarp istorijos akademinių disciplinų, nebūtų tenkinusios modernių visuomenės poreikių ugdant profesionalius komunikacijos specialistus. Tuometinėse Bibliotekininkystės ir mokslinės informacijos, Radijo ir televizijos žurnalistikos, Spaudos žurnalistikos katedrose atlikti knygos ir spaudos istorijos, knygų leidybos, poligrafijos ir knygų prekybos, bibliotekininkystės ir bibliografijos, žurnalistikos teorijos ir istorijos, informacijos teorijos ir informacinių sistemų tyrimai, kaip ir dėstomi dalykų kursai buvo priskiriami istorijos, pedagogikos, technikos ar ekonomikos mokslams.
Antroji priežastis: Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo 1990 metų įstatymu patvirtinus Universiteto statutą, buvo grąžinta autonomija, leidusi vykdyti akademines ir mokslo pertvarkos reformas, atsižvelgiant į nepriklausomybę atkūrusios valstybės ir atgimusios, laisvai diskutuojančios visuomenės poreikius. Dar Sąjūdžio laikais pradėta mokymo planų kaita (sugrąžinti lituanistiniai dalykai, panaikinti ideologizuoti kursai) baigėsi sistemine aukštojo mokslo pertvarka, ne tik naujų fakultetų, bet ir universitetų kūrimu. VU atsirado galimybė pažvelgti į komunikaciją naujai ir sutelkti jai būdingus tyrimų objektus bei disciplinas vienoje struktūroje.
Tiek naujo fakulteto, tiek jo padalinių kūrimąsi lėmė komunikacijos ir informacijos mokslų, 1997 m. pripažintų atskira kryptimi, modernių šakų sklaida ir uždaviniai – informaciniu požiūriu tirti socialinės komunikacijos procesus ir plėtoti bendrąją komunikacijos ir informacijos teoriją. VU Tarybos sprendimas buvo naudingas sukuriant Lietuvoje komunikacijos mokslų ir studijų mokyklą, atvėrusią galimybes visapusiškai tyrinėti pamatinį bendravimo objektą – pranešimą pagal įvairias komunikacijos šakas.
Nuo pat įkūrimo pabrėždamas esminį universitetinį mokslo ir studijų vienovės principą, puoselėdamas tradicijas, fakultetas nuosekliai rengė, rengia ir įgyvendina komunikacijos ir informacijos lauko tyrimų bei studijų plėtros planus. 1992 m. pradėta Informologijos bakalauro studijų programa suteikė impulsą vertinti informaciją kaip reikšmingą šiuolaikinės vadybos elementą ir kaip verslo rūšį. Nuo 1997 m. Universitetas priima studijuoti Verslo informacijos vadybos. Į kai kurias kūrybinio pobūdžio pirmosios pakopos studijų programas fakultetas dešimtmečius išlaiko stojamojo egzamino reikalavimą, paisydamas VU principo, kad šiame Universitete turi studijuoti stiprią motyvaciją turintys asmenys.
Fakulteto laimėtas TEMPUS projektas paskatino atnaujinti magistrantūros studijas, vidinės ir išorinės komunikacijos sklaidą. Jai užtikrinti ir informacijos ryšiams su išoriniais partneriais palaikyti 1997 m. buvo įkurtas Integruotas informacijos centras.
VU yra sukurta vienintelė Lietuvoje trijų pakopų komunikacijos ir informacijos mokykla: čia rengiami ir šios krypties socialinių mokslų daktarai.1993 m. Fakultete pradėtos ginti disertacijos subrandino būrį naujosios kartos komunikacijos ir informacijos mokslininkų profesionalų, kurių gretas daugiau kaip po dešimties metų pertraukos 2004 m. papildė trys habilitacijos procedūrą atlikę mokslininkai profesoriai.
2018 m. fakultetas vykdo 8 magistro studijų programų ir 9 bakalauro studijų programas, kurių kievienai vadovauja atitinkamas profesūros ir socialinių partnerių komitetas.
Fakultete veikia formalios ir neformalios studentų organizacijos – atstovybė, draugijos, klubai. Komunikacijos fakultetas koordinuoja Vilniaus universiteto radijo stoties „Start FM“ veiklą. Fakultetas nuo įsteigimo įsikūręs keliuose Vilniaus universiteto pastatuose: Bernardinų g. 11, Maironio g. 7 ir Saulėtekio al.9 (I rūmų 2 ir 5 aukštuose).
Studentų atstovybė
Vilniaus universiteto Studentų atstovybė Komunikacijos fakultete (VU SA KF) – fakulteto studentų interesams atstovaujanti organizacija, konsultuojanti, padedanti jaunajai bendruomenei akademinio, socialinio pobūdžio klausimais. VU SA KF yra tarpininkė tarp studentų ir fakulteto vadovybės siekiant studijų kokybės ir geresnio studentiško gyvenimo. VU SA KF taip pat organizuoja įvairius renginius, vienas svarbiausių, reprezentuojantis fakulteto gyvenimą.
Politikos komunikacijos klubas
Organizacija, kurioje renkasi jaunieji politikos apžvalgininkai. Čia aptariami naujausi valstybės ir pasaulio įvykiai, rengiamos diskusijos su politikais ir politikos ekspertais.
Kūrybinių medijų klubas
Klubas veikia kaip kūrybos agentūra: kuria reklamas bei įgyvendina įvairias menines idėjas. Taip pat svarbi jo veiklos dalis – viešų diskusijų rengimas apie kultūrą, dizainą, reklamą.
Daugiau informacijos galima rasti socialiniame tinkle Facebook
Xəzri Buzovna FK
Buzovnos „Xəzri“ – buvęs Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku priemiesčio Buzovnos.
Istorija
1992 m. klubas įkurtas ir žaidė Aukščiausioje lygoje. Žlugo 1997 m.
Kaukakalnis
Kaukakalnis – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Alvito.
Aika
Ajka  – miestas Vengrijos vakaruose, Vesprėmo medėje, į vakarus nuo Vesprėmo, Bakonio kalnų vakariniame šlaite. 31,3 tūkst. gyventojų (2004 m.). Aliuminio oksido, stiklo, statybinių medžiagų gamyba, aliuminio lydymas. Prie Ajkos kasamos rusvosios anglys, boksitai. Kasybos muziejus. Turizmas.
Istorija
Iki 1865 m. Ajkos regiono pagrindinės ūkio šakos buvo žemdirbystė, amatai ir prekyba. 1865 m. pradėjus veikti pirmajai rusvosios anglies kasyklai ėmė plėtotis pramonė.
2010 m. spalio 4 d. įvyko Aikos aliuminio oksido gamyklos avarija.
Murnikas
Murnikas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Murnikienė (ištekėjusi moteris) ir Murnikaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
FK Imperialas Vilnius
Vilniaus „Imperialas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Klubo spalvos
Raudona, juoda ir balta. Marškinėliai raudoni, šortai juodi. Gali žaisti ir baltais marškinėliais.
Bruno Markaitis
Bruno Markaitis (1922 m. rugpjūčio 7 d. Valkininkų parapija, Vilniaus kraštas – 1998 m. gruodžio 23 d. prie Honolulu, Havajai; palaidotas Šv. Kazimiero kapinėse, Čikaga) – SJ, Lietuvos kompozitorius, dirigentas.
Biografija
Jėzuitas, baigė Kauno jėzuitų gimnaziją. 1948 m. Heitropo koledže (Didžioji Britanija) įšventintas kunigu. Studijavo Grigaliaus universitete Romoje, muzikinį išsilavinimą įgijo Didžiojoje Britanijoje ir JAV, kompozicijos mokėsi San Paulo universitete, fortepijoną pas Aleksandrą Čerepniną, kompoziciją – pas Bernardą Dieterį. Nuo 1950 m. gyveno JAV. Nuo 1952 m. vadovavo lietuvių katalikų radijo valandėlei Čikagoje, bendradarbiavo lietuvių spaudoje. 1961–1967 m. lietuvių jėzuitų provincijolas Amerikos šalims. Nuo 1968 m. gyveno Santa Monikoje (Kalifornijos valstija), susirgęs 1988 m. persikėlė į Havajus.
Amerikos kompozitorių, atlikėjų ir muzikologų, Tarptautinės šiuolaikinės muzikos draugijų narys. Sukūrė daugiau kaip 100 kūrinių, tarp jų – chorui, balsui, fortepijonui, smuikui (sonata smuikui ir fortepijonui, 1961 m.), mišių, baladžių, poemų („Kančios naktis“ 1958 m.; atliko Dainavos ansamblis), kantatų („Vilniaus varpai“ 1965 m., K. Bradūno žodžiais, atliko Čikagos lietuvių opera). Kūriniai daugiausia religinės tematikos, juose derinamos naujoviškos ir tradicinės muzikos raiškos formos. Surengė koncertų JAV, Kanadoje, Lotynų Amerikos, Europos valstybėse, Japonijoje.
Elena Tervidytė
Elena Tervidytė (g. 1950 m. gruodžio 7 d. Skriduliuose, Rokiškio rajonas) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, fotografė.
Arvydas Markauskas
Arvydas Markauskas (g. 1951 m. rugsėjo 25 d. Ilgabraduose, Jonavos raj.) – Lietuvos dainininkas (baritonas).
Elena Tervidytė
Biografija
Baigė Juodupės vidurinę mokyklą, 1974 m. – žurnalistikos specialybę Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, Leningrado partinę mokyklą.
Arvydas Markauskas
Biografija
1980 baigė Lietuvos konservatorijos V. Noreikos klasę. Nuo 1979 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Sukūrė daugiau kaip 30 vaidmenų. Koncertavo su orkestrais, kuriems diriguoja Juozas Domarkas, Gintaras Rinkevičius, Saulius Sondeckis ir kiti. Gastroliavo Vakarų Europos šalyse, JAV.
Vaidmenys
Koncertinis repertuaras:
Elena Tervidytė
Biografija
1974–1987 m. žurnalo „Tarybinė mokykla“ skyriaus redaktorė, 1988–1990 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ publicistikos skyriaus redaktorė. 1991–2013 m. savaitraščio „Dialogas“ ir mėnraščio „Mokykla“ vyr. redaktorė, nuo 1995 m. – UAB „Polilogas“ direktorė. Paskelbė rašinių rezistencijos, švietimo, kultūros temomis.
Lietuvos fotomenininkų sąjungos narė.
Veisenburgas Bavarijoje
Veisenburgas Bavarijoje − miestelis Vokietijoje, Bavarijos žemėje, Vidurinės Frankonijos regione. Artimesni miestai yra Ingolštatas (55.5 km), Niurnbergas (61,7 km), Augsburgas (85 km), Miunchenas (134,6 km) ir Viurcburgas (150,4 km). 2010 m. Veisenburge gyveno 17 513 gyventojų.
Lietuvių karo pabėgėlių stovykla
1944 metais vokiečiai siuntė kai kuriuos lietuvius dirbti į Bender uniformų siuvimo gamyklą Veisenburge. Po Antrojo pasaulinio karo, Veisenburgas buvo amerikiečių valdomoje zonoje. Ten buvo nedidelė lietuvių karo pabėgėlių stovykla, apie 50-100 žmonių.
Fraternitas Lituanica
thumb|180px| Korporacijos Fraternitas Lituanica herbas
Fraternitas Lituanica (lot. Lietuviška brolija) – Lietuvos sveikatos mokslų universiteto studentų ir gydytojų korporacija.
Korporacija „Fraternitas Lituanica“ įkurta 1908 m. lapkričio 28 d. Karo medicinos akademijoje Peterburge, Rusijoje, medikų studentų iniciatyva ir dr. Jono Basanavičiaus įkvėpimu. Studenčių medikių ir odontologių korporacija „Patria“ įkurta 1931 m. birželio 13 d. Vytauto Didžiojo universitete. „Fraternitas Lituanica“ ir „Patria“ susijungė 1975 m. gegužės 25 d. abiejų korporacijų narių suvažiavime Čikagoje, JAV.
Organizacijos misija
Humanitate et scientia t.y žmogiškumu ir mokslu kurti sveikesnę visuomenę.
Hierarchinė struktūra (narių statusai)
Junjorai – jauniausieji korporacijos nariai, kurie gauna perpetinės juostelės dalį, kuri auga priklausomai nuo junjoro nuopelnų korporacijai.
Senjorai – pilnateisiai korporacijos nariai, turintys balsavimo teisę, galintys nešioti korporacijos atributiką: spalvas bei kepurėlę.
Valdymo institucijos
Korporacijos valdyba – pagrindinė valdymo institucija. Ją sudaro: Pirmininkas, Scriba (Sekretorius), Iždininkas, Mamūnė/Tėvūnas, Arbiter elegantiarium (Arbiteris).
Korporacijos spalvos
Korporacijos vėliavos spalvos: auksinė (taurumas) ir juoda (atsparumas). Vyrų juostelių spalvos: auksinė-juoda-auksinė, moterų juostelių spalvos: auksinė-raudona (Tėvynės meilė)-juoda.
Cirkelis
Cirkelis (, liet. apskritimas, ratas, lankas) – kaligrafinis ženklas, monograma, kurį turi visos korporacijos. Korporacijos „Fraternitas Lituanica“ cirkelis koduoja korporacijos pavadinimo pirmąsias raides. Susijungus moterų korporacijai „Patria“ ir vyrų korporacijai „Fraternitas Lituanica“ buvo palikti skirtingi cirkeliai, todėl monograma ant moteriškų kepurėlių yra kitokia nei ant vyriškų. Šauktukas šalia cirkelio pažymi, kad organizacijoje yra studentų korporantų (kandidatų, junjorų, senjorų). Kai korporaciją sudaro tik filisteriai šauktukas neberašomas. Cirkelis rašomas ant korporantų kepurėlių, taip pažymimas jų statusas bei priklausymas tam tikrai korporacijai.
right|Kairėje pusėje korporacijos Fraternitas Lituanica cirkelis, o dešinėje – korporacijos Patria
Įkūrimas
1902 m. į Peterburgo karo medicinos akademiją įstojo Vladas Nagevičius. Jis buvo pirmasis lietuvis, įstojęs į šią akademiją. Po kiek laiko susibūrus sąmoningiems ir tautinę savimonę turintiems lietuviams pasiūlyta idėja kurti lietuvių medikų broliją. Brolija įkurta Vlado Nagevičiaus, Kazio Oželio, Vlado Ingeliavičiaus, Prano Sližio, Zenono Ščepanavičiaus. Brolija tuo metu buvo slapta ir nelegali. Nors korporacijos idėjų nebuvo galima skelbti viešai, joje sparčiai daugėjo narių.
1909–1917 m. į korporaciją priimta daug naujų narių, kurie vėliau pasižymėjo profesinėje, meninėje ar visiuomeninėje veikloje: Jonas Blažys, Juozas Žemgulys, Povilas Stančius, Kostas Fedoravičius, Antanas Matukas, Juozas Stasiūnas, Linas Janulionis, Jonas Čeponis, Albertas Jackūnas, Stasys Mačiulis, Adomas Plepys, Balys Matulionis, Stasys Pilka ir kt. 1917 m. prasidėjus Rusijos revoliucijai, fraterniečiai išėjo į viešumą ir skleidė korporacijos idėjas lietuviams studentams, aktyviai dalyvavo studentų organizacijų veikloje.
Tarpukaris
1918 m. paskelbus Lietuvos nepriklausomybę, fraterniečiai sugrįžo į gimtinę ir aktyviai įsitraukė į Lietuvos valstybės atkūrimo darbus. Būdami gydytojai, organizavo kuriamos Lietuvos kariuomenės sanitarinę apsaugą ir rūpinosi karių sveikatingumu.
Buvo organizuojami narių susitikimai. 1918 m. Vilniuje surengtas pirmas viešas metinis susirinkimas Lietuvoje. 1920 m. į korporaciją įstojo 10 naujų narių, gydytojų. 1922 m. fraterniečiai, tada visi gydytojai, pakeitė brolijos vardą į Lietuvių gydytojų korporaciją Fraternitas Lithuanica (FL). Korporacija plėtėsi, buvo priimama daug naujų narių. Taip pat buvo priimami, jau studijas baigę ir gydytojų diplomus gavę, Lietuvos universiteto Studentų medikų FL korporacijos, įkurtos 1924 m., nariai. Gydytojų FL korporacija rengdavo susitikimus bent kartą į metus ir dažniau. Metiniai susirinkimai buvo sušaukiami rudenį. 1939 m. gydytojų korporacijai priklausė apie 130 gydytojų.
Didžioji Armėnija
Didžioji Armėnija (, Myatsal Hayasdan) – kultūrinis istorinis regionas Azijoje, kuriame I tūkst. pr. m. e.-I mūsų e. tūkst. vyravo armėnų tautinė grupė, ir juo paremta XX a. nacionalistinė idėja.
Šiuo metu jis yra padalintas tarp Turkijos, Armėnijos, Azerbaidžano, Gruzijos, Irako, Irano valstybių. Čia gyvena daug tautinių grupių: kurdai, turkai, gruzinai, azerbaidžaniečiai, ir armėnai tėra mažuma.
Fraternitas Lituanica
Karo metai ir susijungimas
1940 m. Sovietų Rusijai okupavus Lietuvą, abi korporacijos, tiek gydytojų, tiek studentų, nutraukė savo veiklą, o jų turtas nusavintas. Daugelis fraterniečių buvo persekiojami, dalis ištremti, nužudyti. Rusus išstūmę vokiečių okupantai situacijos nepagerino. Korporacijų veikla nebuvo atnaujinta.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, Lietuvą vėl okupavus sovietams, daugelis fraterniečių paliko Lietuvą ir traukėsi į Vakarus. Tik 1948 m. fraterniečiams pavyko sušaukti suvažiavimus. Jie įvyko Bad Rehberge ir Augsburge. Augsburge susirinkę fraterniečiai priėmė naujus įstatus, kurie atitiko ankstesnius korporacijos įstatus. Tačiau dauguma fraterniečių paliko Europą ir korporacijos atgaivinimo darbai vėl nutrūko. 7 fraterniečiai pasiekė Australiją, 7 – Kanadą, 53 įsikūrė JAV.
Čikagoje, JAV, apsigyvenę fraterniečiai 1950 m. sušaukė metinį susirinkimą, vėliau tai padarė Niujorke ir Klivlende gyvenantys korporantai. Taigi fraterniečiai pasidalino į tris padalinius: Čikagos, Niujorko ir Klivlendo, kurie tarpusavyje bendradarbiavo, rengdavo bendrus metinius susirinkimus. Tačiau korporantų skaičius mažėjo ir „Fraternitas Lituanica“ veikla nyko. Su tokia pat situacija susidūrė ir moterų gydytojų korporacija „Patria“, todėl 1975 m. gegužės 25 d. Čikagoje abi korporacijos susijungė. Šiuo susijungimu siekta sustiprinti ir koordinuoti bendrą veiklą.
Didžioji Armėnija
Apibrėžimas ir dalijimas
Dabartinė Armėnijos Respublika pilnai užima tik vieną iš 15 Senovės Armėnijos subregionų, t. y. Siuniką, taip pat dalį Arcacho ir Airarato.
Senovės Armėnija
thumb|left|Didžiosios Armėnijos žemėlapis
Fraternitas Lituanica
Karo metai ir susijungimas
Nuo susijungimo dienos abi korporacijos veikia kaip vienas vienetas, nors viduje gali tvarkytis autonomiškai. Patrijietės, kurios turi savo korporacijos juostas ir ženklus, gali ir toliau jas nešioti, nors sujungta korporacija įstatuose priėmė „Fraternitas Lituanica“ spalvas bei ženklus. „Patrijos“ cirkelis išliko ir yra įrašomas greta „Fraternitas Lituanica“ cirkelio, naujai įstojusių patrijiečių perpetinėse juostelėse atsispindi „Fraternitas Lituanica“ spalvos (juoda ir geltona), o kepurėlėse išsiuvinėjamas „Patria“ cirkelis bei įterpiama raudona spalva juostelėje tarp juodos ir geltonos, reiškianti tėvynės meilę.
Didžioji Armėnija
Senovės Armėnija
Didžiosios Armėnijos istorinis pagrindas yra Senovės Armėnija – civilizacija klestėjusi nuo I tūkst. pr. m. e., kurios teritorijos apėmė visą Armėnijos kalnyną ir kai kurias gretimas sritis. Čia viešpatavo Urartija, Orontidai, Armėnijos karalystė ir kitos istorinės valstybės. Regiono sąvoka ir subregionai galutinai susiformavo II a. pr. m. e., susikūrus Armėnijos karalystei ir užkariavus milžiniškas teritorijas. Tik kai kurios iš tų teritorijų armėnų buvo gyvenamos nuo seno, o dauguma šiauresnių sričių buvo armėnų apgyvendintos tik maždaug VI a. pr. m. e. Kai kurios pasienio sritys, pvz., Utikas, Paitakaranas, nebuvo armėnizuotos iki pat IV a., ir turėjo nearmėnišką populiaciją.
Fraternitas Lituanica
Atsikūrimas
Po Lietuvos nepriklausomybės atsikūrimo atsikūrė ir korporacija „Fraternitas Lituanica“. 1991 m. gegužės 7 d. įvykusį atsikūrimą iniciavo iš JAV grįžę filisteriai Vytautas Sirijos Gira bei prof. Jonas Lelis. Į korporacijos veiklą tuo metu įsijungė ir nauji nariai, kurie toliau dalyvauja korporacijos veikloje ir puoselėja jos tradicijas. Kiekvieną rudenį korporacijos veikla pradedama Initium semestri (lot. semestro pradžia) ir baigiama vasaros pradžioje Finis semestri (lot. semestro pabaiga).
Didžioji Armėnija
Nunykimas
thumb|left|Bagratuni Armėnija 1000 m. thumb|left|Dabartinis Kurdistanas Pirmosios armėnų netektys prasidėjo IV a., kuomet valstybė buvo padalinta, ir nuo jos atplėšti pasienio regionai. Utikas ir Arcachas atiteko Kaukazo Albanijai, pirmasis buvo sparčiai dearmėnizuotas. Paitakaranas atiteko Atropatenai ir buvo greitai persizuotas. Bizantijos imperijai priklausiusiose Didžiosios Armėnijos teritorijose (vadinamoji Vakarų Armėnija) armėnai išlaikė tapatybę. Nuo VII a. arabų užkariavimų Senovės Armėnijos teritorijos buvo sparčiai islamizuojamos.
Bagratuni dinastija, atkūrusi armėnų valstybingumą po Kalifato suirimo IX a., buvo pirmoji, siekusi atkurti ir Didžiosios Armėnijos teritoriją. Tai beveik pavyko, išskyrus jau seniau dearmėnizuotus Utiko, Paitakarano, rytų Vaspurakano bei Aukštutinės Armėnijos regionus.
Po XI a. Didžiosios Armėnijos idėja išliko tik istorijoje, kadangi regioną plėšė Bizantija, Seldžiukai, o vėliau kitos tiurkų kilmės musulmoniškos tautos. Daug istorinių regionų buvo sparčiai tiurkizuota, kurdizuota ir islamizuota. Tuo metu armėnai galutinai neteko savo pietvakarinių regionų. Didžiojoje regiono dalyje įsitvirtino etniniai kurdai, ir teritorija tapo žinoma kaip Kurdistanas.
Fraternitas Lituanica
Korporacija „Patria“
Korp! Patria įkurta 1931 m. birželio 13 d. Vytauto Didžiojo universitete, Kaune, studenčių medikių ir odontologių. Grupė studenčių, studijuojančių mediciną, panoro įkurti korporaciją, panašią į Korp! Fraternitas Lituanica. Gavus fraterniečių leidimą, Marija Stukaitė, Bronė Namikaitė, Juzė Augulytė, Vanda Vilčinskaitė, Kristina Adomavičiūtė, Pabrėžaitė ir Žukauskaitė įkūrė medikių ir odontologių korporaciją „Patria“.
Didžioji Armėnija
Nunykimas
Nuo XVI a. likusios armėnų gyvenamos sritys buvo politiškai padalintos tarp Osmanų vakaruose ir Safavidų rytuose. XIX a. pradžioje Safavidams priklausiusios armėnų teritorijos atiteko Rusijos imperijai.
Fraternitas Lituanica
Korporacija „Patria“
Patrietės perėmė fraterniečių įstatus, į korporacijos juostų spalvas įterpė raudoną, reiškiančią meilę Tėvynei. Įsteigtosios korporacijos narės artimai bendravo ir bendradarbiavo su fraternitiečiais, o šie teikė patrijietėms visokeriopą pagalbą bei globą. Susirinkimai kartais būdavo daromi kartu. Šventės, minėjimai, išvykos ir iškylos niekad neapsiėjo vieni be kitų. Patrijiečių skaičius nebuvo labai didelis, kadangi narėmis galėjo būti tik studentės medikės ir odontologės, tad ir itin reikšmingų darbų jos neatliko, nes dauguma, studijas baigusios, ištekėdavo ir turėjo rūpintis šeima bei profesija.
Didžioji Armėnija
Atgaivinimas
1918 m. Rusijos armėnai sukūrė Armėnijos Demokratinę Respubliką, kuri apėmė tik dalį istorinių Siuniko ir Airarato regionų. Kitus regionus užvaldė Azerbaidžanas, Gruzija, Turkija. Turkijoje XIX a. pab.-XX a. pradž. buvo prasidėjęs Armėnų genocidas, kurio metu armėnai buvo praktiškai išnaikinti iš Turkijos teritorijų.
Fraternitas Lituanica
Korporacija „Patria“
Lietuvos okupacijų metu korporacija buvo uždaryta. Narės su šeimomis pasitraukė į Vokietiją, Austriją ir JAV. Pokario metais neužmezgė tarpusavio ryšių ir korporacijos neatgaivino iki 1950 m. rugsėjo 23 d., Čikagoje, patrijietės A. Taurienės bute, dr. A. Mačiuikienės iniciatyva, sušaukė pirmąjį už Lietuvos ribų patrijiečių susirinkimą. Atgaivino korporaciją ir išrinko valdybą. Nuo šio susirinkimo patrijietės artimiau bendradarbiavo ir veiklą siejo su fraternitiečių veikla. Dažnai buvo šaukiami bendri susirinkimai, šventės bei minėjimai visada vykdavo kartu. Nors ir įstojo kelios naujos narės, tačiau korporacija sparčiai sumažėjo, o jos veikla silpo. Likusios patrijietės, paragintos fraternitiečių, apsisprendė sujungti korporacijas.
Didžioji Armėnija
Atgaivinimas
1920 m. buvo pasiūlyta vad. Vilsono Armėnijos idėja, kuri turėjo prie Armėnijos prijungti didžiules armėnų teritorijas, atimant jas iš Turkijos. Ši idėja nebuvo įgyvendinta. Maža to, Armėniją užėmus TSRS, Turkijai atiduoti Airarato regiono likučiai, Azerbaidžanui atiteko Nachičevanė, taip dar labiau sumažinant šalies teritoriją.
Fraternitas Lituanica
Nuorodos
http://www.fraternitas.lt/
Didžioji Armėnija
Atgaivinimas
Per XX a. Armėnijos nacionalistai remiasi Didžiosios Armėnijos idėja, siekdami atgauti buvusius ar tebesančius armėniškus regionus iš kaimyninių valstybių. Jie reiškia pretenzijas į Rytų Anatoliją (Turkija), Kalnų Karabachą, Nachičevanę (Azerbaidžanas) ir Džavahetija (Gruzija).