cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SOS (albumas)
SOS – antrasis studijinis amerikiečių atlikėjos SZA albumas, išleistas 2022 m. gruodžio 9 d. Albumo singlas „Kill Bill“ tapo didžiausiu SZA hitu bei buvo pirmasis atlikėjos singlas, pasiekęs „Billboard Hot 100“ reitingo viršūnę. Albumas susilaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 318 tūkstančių kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Taip pat albumo dainos muzikos pasiklausymo platformose per pirmąją savaitę buvo perklausytos virš 404 milijonų kartų, taip sulaužant R&B albumo perklausų rekordą. Reitingo viršūnėje albumas išvis išbuvo dešimt savaičių, tampant ilgiausiai pirmoje vietoje išbuvusiu įrašu nuo 1987 m. išleisto Whitney Houston albumo „Whitney“. 2023 m. balandžio mėnesio duomenimis, JAV parduota per du milijonus albumo kopijų ir jis tapęs dukart platininiu.
Ūlos kraštovaizdžio draustinis (Dzūkijos NP)
Ūlos kraštovaizdžio draustinis – saugoma gamtos teritorija pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionalinio parko rytuose, apima beveik visą parko teritorijoje esantį Ūlos baseiną. Ribojasi su už parko ribų esančiu Ūlos kraštovaizdžio draustiniu.
SOS (albumas)
2022 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose daina „Good Days“ nominuota geriausios R&B dainos kategorijoje.
T-800
T-800 (T-75.01) – ypač galingas vikšrinis buldozeris, gaminamas Čeliabinsko traktorių gamykloje. Didžiausias Europoje gaminamas traktorius.
SOS (albumas)
Kūrybinė grupė
Muzikantai
T-800
1983 m. surinktas pirmas egzempliorius, viso pagaminta 10 tokių mašinų. Skirtas sunkiems darbams rūdos kasyklose, dideliems žemės darbų kiekiams kelių tiesime ir melioracijoje.
SOS (albumas)
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Berger
Berger − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Golbolas
thumb|Švedijos golbolo rinktinė Atėnų parolimpinėse žaidynėse thumb|Lietuvos golbolo rinktinė 2012 m. parolimpiadoje. Golbolas arba aklųjų riedulys – neįgaliųjų sporto šaka akliesiems ir silpnaregiams, sukurta austro Hanz Lorenzen ir vokiečio Sepp Reindle po II Pasaulinio karo, 1946 m.
1976 m. Toronte (Kanada) vykusioje parolimpiadoje golbolas buvo įtrauktas kaip demonstracinis sportas. Nuo 1980 m. jis tapo pastoviu parolimpinių žaidynių sportu. 1978 m. Austrijoje surengtas pirmasis pasaulio čempionatas.
Žaidėjai varžosi 18 m x 9 m salėje gulsčiomis, mėtydami 25 cm skersmens kamuolį ir stengdamiesi įmušti daugiau įvarčių nei varžovai. Komandas sudaro šeši žaidėjai - trys aikštelėje ir trys ant atsarginių suoliuko. Visi sportininkai, nepriklausomai nuo jų regėjimo lygio, privalo žaidimo metu dėvėti specialius, nepermatomus akinius. Orientuotis aikštelėje padeda iškilios aikštės linijos, skambantis kamuolys bei komandos trenerio balsinės komandos.
Pichichiapanas
Pichichiapanas  – miestelis pietvakarių Meksikoje, Čiapaso valstijoje, 120 km į pietus nuo Tustla Gutjereso, 15 km nuo Ramiojo vandenyno pakrantės, prie Pichichiapano upės. Savivaldybės centras. Praeina Tonalos–Tapačulos plentas ir geležinkelis.
Golbolas
Lietuvos pasiekimai
2000 m. ir 2008 m. parolimpiadose Lietuvos vyrų golbolo rinktinė iškovojo sidabro medalius ir 2016 m. aukso medalius. 2017 metais Lietuvos rinktinė tapo Europos čempione.
Pichichiapanas
Savivaldybės plotas – 1757 km², 2020 m. gyveno 51 193 žmonės.
Istorija
Vietovardis kilo nuo upės, o jos vardas – nuo vienos ančių rūšies (Dendrocygna autumnalis), nahuatlių kalba vadinamos pijiji. Senovėje čia gyveno indėnai mamiai, vėliau užkariauti actekų. Nuo 1524 m. – Ispanijos valda. 1821–1842 m. pateko į Gvatemalos sudėtį.
2017 m. rugsėjo 7 d. miestą sukrėtė 8,2 balo žemės drebėjimas.
Paskrynupys
Paskrynupys – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šilavoto.
Claudia Cardinale
Klaudija Kardinalė (, g. 1938 m. balandžio 15 d. Tunisas) – Italijos kino aktorė, viena geriausiai žinomų septintojo ir aštuntojo praėjusio amžiaus dešimtmečių Europos aktorių.
Kilmė ir šeima
Kardinalė gimė Chalk el Uede, Prancūzijos valdomo Tuniso protektorate. Čia buvo didelė italų bendruomenė, jos motina Yolande Greco buvo kilusi iš emigrantų iš Sicilijos, o tėvas – sicilietis geležinkelio darbuotojas. Gimtąja Klaudijos kalba buvo prancūzų (iš motinos pusės), taip pat Tuniso arabų bei siciliečių. Itališkai ji išmoko vėliau, tik pradėjusi vaidinti kine. Kartu su jaunesniąja seserimi Blanche ji mokėsi Saint-Joseph-de-l’Apparition mokykloje, vėliau įstojo į Paul Cambon mokyklą, ketindama tapti mokytoja.
Aktorės karjera
left |thumb|140px| 1965 m. Pirmoji patirtis filmuojantis Klaudijai tapo jos ir viso klasės dalyvavimas prancūzų režisieriaus Rene Vaultier trumpametražiniame filme, sulaukusiame sėkmės Berlyno kino festivalyje. Šis nedidelis vaidmuo padarė Klaudiją vietinio populiarumo žvaigžde ir atkreipė režisieriaus Jacques Baratier, ieškojusio tunisietės aktorės filmui „Goha“, dėmesį. Juostoje taip pat vaidino garsus Egipto aktorius Omar Shariff ir ji tapo Klaudijos aktoriniu debiutu. right |thumb|140px Esminiu karjeros lūžiu tapo 1957 m. Italijos kinematografininkų organizuotas „Gražiausios italės Tunise“ konkursas, kurio prizu buvo kelionė į Veneciją kino festivalio metu. Prodiuserių įkalbėta, ji pradėjo lankyti Eksperimentinį kinematografijos centrą Romoje, tačiau jau po 3 mėnesių nusivylė studijomis ir susidūrusi su italų kalbos (kurios beveik nemokėjo) problemomis, metė mokslus. Nusprendusi grįžti į Tunisą, Klaudija suprato esanti nėščia po trumpalaikio romano Romoje su 10 metų vyresniu prancūzu. Priimant sprendimą dėl savo ateities, išeitimi iš susidariusios padėties tapo kino kompanijos „Vides“ pasiūlytas 7 metų kontraktas. Šios vadovas Franco Cristaldi, kaip ir ji gimęs Tunise, nežinojo apie aktorės nėštumą, tačiau ir vėliau išaiškėjusi tiesa neatbaidė jo nuo minties paversti Klaudiją kino žvaigžde. 1966 m. Cristaldi ir Klaudija susituokė.
Pirmuoju filmu po sutarties tapo 1958 m. didelio populiarumo sulaukusi komedija „I solidi ignoti“ kartu su Vittorio Gassman ir Marcello Mastroianni, padėjusi Klaudijai tapti atpažįstama aktore. Kitas filmas „Three Starngers in Rome“ taip pat tapo populiarus. Nepaisant to, aktorės nėštumą pavyko nuslėpti nuo visuomenės ir ji sėkmingai filmavosi iki 7 mėnesio. Po to Cristaldi išsiuntė ją į Londoną prisidengęs istorija, kad aktorė keliauja pagerinti savo anglų kalbos žinių. Be to, nenorėdamas, kad vėliau ji būtų apkalbų objektu kaip vieniša motina, kruopščiai suplanavo kiekvieną jos tolimesnį žingsnį. Visus 7 metus Klaudijai ir kino studijai ilgą pavyko nuslėpti tiesą apie jos nesantuokinį sūnų. Vaiku rūpinosi auklės bei Klaudijos šeima, o berniukui ir visiems aplinkiniams buvo sakoma, kad jis esąs Klaudijos brolis, o ne sūnus. Tiesa jam buvo atskleista tik sulaukus 19 metų. right |thumb|140px Aktorės karjera Klaudijai klostėsi sėkmingai: ji filmavosi ne tik italų, bet ir britų filmuose („Upstairs and Downstairs“ jos balsas buvo dubliuojamas) bei sulaukė teigiamų garsaus režisieriaus Federico Fellini atsiliepimų.
1960 m. Klaudija kartu su Marcello Mastroianni nusifilmavo dramoje „Il bell‘Antonio“, kuri tapo pirmuoju jų bendru darbu. Tais pačiais metais ji suvaidino Pauliną Bonapart filme „Austerlitz“ bei nusifilmavo juostoje su Alain Delon „Rocco and His Brothers“. 1962 m. ji kartu su Jean-Paul Belmondo suvaidino istoriniame nuotykių filme „Cartouche“, o po metų – Luchino Visconti dramoje „Leopardas“ bei Fellini „8½“, kurie sulaukė daugybės teigiamų įvertinimų ir yra laikomi vienais geriausių Italijos kino pavyzdžių. Šie filmai, kaip ir komedija „The Pink Panther“, vis labiau įtvirtino Klaudijos, kaip vienos populiariausių savo kartos aktorių, vardą. Ji buvo pradėta kviesti ir į Holivudą, kur 1964 m. nusifilmavo juostoje „Circus World“ kartu su John Wayne ir Rita Hayworth, tačiau nepanoro čia pasilikti ilgesniam laikui, pirmenybę teikdama Europos kinui. Tuo metu ji intensyviai filmavosi įvairaus žanro juostose: komedijose, dramose, istoriniuose filmuose ir netgi vesternuose su tokiais aktoriais kaip Anthony Quinn, Tony Curtis, Burt Lancaster ir Franco Nero. 1966 m. jos nuotrauka buvo panaudota atlikėjo Bob Dylan albumo „Blonde on Blonde“ viršeliui, tačiau tai buvo padaryta be jos sutikimo ir vėliau, jai reikalaujant, pašalinta.
1968 m. ji atliko vieną geriausiai žinomų vaidmenų Sergio Leone juostoje „Kartą Laukiniuose Vakaruose“.
Ir vėlesniais metais Klaudija filmavosi kine be didesnių pertraukų, iš kurių žymiausi „Fitzcarraldo“ su Klaus Kinski (1982 m.), „Son of the Pink Panther“ (1993 m.), „And now… Ladies and Gentelmen“ (2002 m.) ir „Le fil“ (2010 m.). Be to, vis didesnę vietą jos darbe užėmė teatras.
Konicas
Konicas  – miestas ir savivaldybė Bosnijoje ir Hercegovinoje, šiaurės Hercegovinoje, maždaug 50 km į pietvakarius nuo Sarajevo. Apsuptas kalnų. 268 m aukštyje virš jūros lygio. Savivaldybės teritorijoje teka Neretva. 2013 m. duomenimis, mieste gyveno 11 165 gyventojai, savivaldybės teritorijoje 26 381 žmogus.
Aleksandras Timinskis
Aleksandras Timinskis (1884 m. kovo 22 d. Mastuose, Gardino gubernijoje – 1959 m. vasario 15 d. Kaune) – pedagogas, tarpukario Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, II Seimo narys.
Claudia Cardinale
Asmeninis gyvenimas
Po skyrybų Klaudija apsigyveno su režisieriumi Pasquale Squitieri, jiems gimė duktė Klaudija.
Konicas
Istorija
Manoma, kad dabartinio miesto teritorijoje žmonės apsigyveno prieš maždaug 4000 metų. Pirmieji gyventojai buvo įvairios ilyrų gentys. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1382 m. birželio 16 d. dokumente. Buvo okupuotas osmanų.
Claudia Cardinale
Asmeninis gyvenimas
1995 m. pasirodė autobiografinė knyga „Moi Claudia, Toi Claudia“.
Aleksandras Timinskis
Biografija
A. Timinskis gimė 1884 m. Mastų kaime, Gardino gubernijoje (dab. Baltarusija), mokytojų šeimoje. Šeima kėlėsi gyventi ten, kur buvo siunčiamas tėvas darbui į mokymo įstaigas kituose miestuose. Iki 6 klasės mokėsi Cholmų gimnazijoje, 1902 m. baigė gimnaziją Varšuvoje. Įstojęs į Varšuvos politechnikos institutą, po kelių mėnesių mokslą tęsė Peterburgo Petro Didžiojo politechnikos instituto ekonomikos skyriuje.
Claudia Cardinale
Asmeninis gyvenimas
Nuo 2000 m. ji yra UNESCO Geros valios ambasadorė, ne kartą dalyvavo įvairių kino festivalių žiuri komisijose (1993 m. – Kanų kino festivalyje) ir pelnė ne vieną garbės apdovanojimą už gyvenimo pasiekimus bei visuomeninę veiklą.
Konicas
Istorija
Po Pirmojo pasaulinio karo tapo Jugoslavijos karalystės dalimi. Po Antrojo pasaulinio karo Nepriklausomos Kroatijos valstybės sudėtyje, vėliau tapo Jugoslavijos dalimi.
Aleksandras Timinskis
Biografija
1905 m. ištremtas į Sibirą už veiklą revoliuciniuose rateliuose. 1907 m. grįžo tęsti mokslų į Peterburgo politechnikos institutą, kurį 1908 m. baigė. Po karinės tarnybos, 1910 m. įsidarbino istorijos ir geografijos dėstytoju Tomsko komercijos mokykloje. 1911 m. apsigynė ekonomikos mokslų kandidato laipsnį, pradėjo dirbti Finansų ministerijos muitų rinkliavų statistikos skyriuje Peterburge.
Claudia Cardinale
Filmografija
right |thumb|140px right |thumb|140px right |thumb|140px right |thumb|140px right |thumb|140px
Konicas
Konico tiltas
Konico senasis tiltas buvo pastatytas tarp 1682 ir 1683 m. Pastatytas ant šešių, šiek tiek smailių, akmeninių arkų. Tai geriausiai išlikęs osmanų tiltas Bosnijoje ir Hercegovinoje. 1945 m. kovą, besitraukiant vokiečiams, tilto arkos buvo sunaikintos. 2003–2009 m. pilnai perstatytas. Tiltas yra paskelbtas šalies nacionaliniu paminklu.
Aleksandras Timinskis
Biografija
1917 m. mobilizuotas į frontą praporščiku, dalyvavo mūšiuose, buvo sužeistas, kontūzytas. Po pakartotinio sužeidimo 1915 m. prie Rygos buvo pripažintas netinkamu tolesnei tarnybai. Buvo apdovanotas IV laipsnio Šv. Anos ordinu „Už drąsą“. 1916 m. baigė karininkų elektrotechnikos mokyklą, tarnavo lauko radijo stoties viršininku, turėjo podporučiko laipsnį. Po to buvo Gatčinos (Rusija) aviacijos mokyklos radijo klasės viršininku.
1917 m. buvo Gatčinos miesto dūmos narys, dėstė realinėje mokykloje. Kūrė Gatčinos liaudies universitetą. 1918 m. gruodžio mėn. gavo atostogų išvykti į Kauną ir pasimatyti su ten gyvenusiu, sunkiai sirgusiu tėvu ir motina. Tėvas Kaune dirbo 1911–1914 m., karo metais buvo išsiųstas į Rumunijos frontą, o 1918 m. susirgęs tuberkulioze grįžo į Kauną. A. Timinskis pasiliko Kaune, o jo žmona Vera, kurią Gatčinoje buvo įkalinę bolševikai, pabėgo su mažamečiu vaiku ir per Latvijos sieną atvyko į Kauną.
Claudia Cardinale
Festivaliai
right |thumb|140px| 2010 m.
Adler
Adler − vokiška pavardė.
Aleksandras Timinskis
Veikla Lietuvoje
Emigravęs iš Rusijos į Lietuvą, A. Timinskis pradėjo politiko ir švietėjo veiklą. Bendradarbiavo rusakalbėje spaudoje, rūpinosi rusų mažumos reikalais, jaunimo išsilavinimu, dirbo su pabėgėliais. 1923 m. jis buvo išrinktas į Antrąjį Seimą.
Adler
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bandis
thumb|Suomijos ir Norvegijos moterų komandos thumb|Kazachstanas-Mongolija Bandis, rusiškas ritulys arba ledo ritulys su kamuoliu – komandinė žiemos sporto šaka, panaši į ledo ritulį su futbolo elementais.
Žaidžiama su pačiūžomis ir lenktomis lazdomis su apvaliu raudonu kamuoliuku, kad geriau matytųsi ant ledo. Tokios priemonės naudojamos žolės riedulio ir kitų riedulių sporte. Žaidžiama komandomis po 10 laisvų žaidėjų ir vieną vartininką 2 kėlinius po 45 minutes. Aikštė – standartinės futbolo aikštės dydžio tik padengta ledu. Aikštėje čiuožia ir teisėjas, kuris gali parodyti mėlyną ir raudoną korteles už prasižengimus. Gavęs mėlyną kortelę, žaidėjas palieka aikštę 10 minučių. Po to sugrįžta. Gavęs 3 korteles, žaidėjas išvejamas iš aikštės. Po 10 minučių jo vietą gali užimti žaidėjas nuo atsarginių suolelio. Tai panašu į ledo ritulį. Galioja nuošalės taisyklė, baudinių smūgiai, smūgis link vartų ir kampiniai smūgiai.
Rusiškas ritulys yra senovinis rusiškas žaidimas. Daug dėmesio jam skyrė caras Petras I. 1957 m. surengtas pirmasis pasaulio čempionatas. Sportas labiausiai kultivuojamas Rusijoje ir Švedijoje. Buvo įtrauktas į olimpinių žaidynių programą kaip demonstracinis sportas.
Tarptautinė bandžio federacija turi dvidešimt septynis narius: Afganistanas, Anglija, Armėnija, Baltarusija, Čekija, Estija, Indija, Japonija, JAV, Kanada, Kazachija, Kinija, Kirgizija, Kolumbija, Latvija, Lietuva, Mongolija, Nyderlandai, Norvegija, Rusija, Slovakija, Suomija, Švedija, Šveicarija, Ukraina, Vengrija, Vokietija.
Ahelilis
Ahelilis (Ahellil) – tradicinis šokis ir muzika, kuri yra paplitusi Guraros regione centriniame Alžyre (Timimuno vilaja).
Vienas pirmųjų šį ritualą aprašė berberų tyrinėtojas Mouloud Mammeri savo knygoje L‘Ahellil du Gourara. 2008 m. ši tradicija buvo įtraukta į Nematerialiojo pasaulio paveldo sąrašą.
thumb|left|Guraros regiono gyvenvietės Gurara yra apie 100 mažų oazių regionas, centriniame Alžyre, Sacharos dykumos apsuptyje. Kiekvienoje oazėje yra įsikūrusi gyvenvietė (ksaras), o gyvenimas čia įmanomas tik specialių irigacinių technologijų fogarų dėka. Didžiausias miestelis yra Timimunas.
Aleksandras Timinskis
Veikla Lietuvoje
1919 m. dėstė Kauno komercijos mokykloje. Labiausiai nusipelnė organizuojant rusų švietimą Kaune. Jam vadovaujant Kaune įkurta privati Kauno mokytojų draugijos rusų gimnazija. Joje dirbę mokytojai turėjo gerą išsilavinimą, įgytą carinės Rusijos bei Europos aukštosiose mokyklose. Norint greičiau integruoti mokinius į šalies gyvenimą, gimnazijoje buvo įkurta lietuviška biblioteka bei tris kartus per savaitę kalbėtasi lietuviškai. 1936 m. lietuvių kalba pirmoje klasėje tapo pagrindinė dėstomoji. A. Timinskis buvo direktoriumi iki jos uždarymo 1940 m. rugsėjo 1 d. Neilgai dėstė rusų kalbą vidurinėje technikos mokykloje.
Ahelilis
Guraroje gyvena apie 50 tūkst. gyventojų. Dauguma oazių gyventojų yra berberai (zenatai), kalbantys atskira guraros kalba (ⵜⴰⵣⵏⴰⵜⵉⵜ Taznatit), viena iš daugybės berberų kalbų.
Ahelilio metu solistas ir jam pritariantis choras keliais balsais dainuoja vietines dainas, kurias lydi fleitos bengri melodija. Dalyviai šoka aplink solistą susispaudę ratu ir plodami rankomis. Ahelilio tradicija yra puoselėjama Guraros berberų ir perduodama vietine kalba.
Aleksandras Timinskis
Veikla Lietuvoje
Prasidėjus vokiečių okupacijai, A. Timinskis dirbo rusų pradinėje mokykloje. 1942 m. jis buvo areštuotas ir uždarytas į konclagerį Pravieniškėse. 1943 m. balandžio mėn. tapo nedarbingu, todėl buvo išleistas iš konclagerio. Nuo 1944 m. rugpjūčio mėn. dėstė Technikos mokykloje. Kartu dirbo vertėju karinėje geologų žinyboje, vertė Rytų Prūsijos geologijos leidinių medžiagą iš vokiečių ir lenkų kalbų. 1945–1946 m. dėstė istoriją ir geografiją Kauno 10–ojoje vidurinėje mokykloje (dab. Aleksandro Puškino gimnazija), kartu dėstė ir Žemės ūkio akademijoje.
1946–1947 m. buvo persekiojamas, atleistas iš darbo. 1947 m. pabaigoje įsidarbino rusų kalbos katedroje Kauno universitete, kuris nuo 1951 m. reorganizuotas į Kauno politechnikos institutą (KPI). 1955 m. apsigynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją. 1957 m. tapo KPI docentu.
Mirė 1959 m. vasario 15 d. po sunkios ligos. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Nuorodos
Aleksandr Tymiński
Itusaingo (Buenos Airės)
Itusaingo  – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, į vakarus nuo Buenos Airių centro. Partido centras. Yra geležinkelio stotis (prie D. F. Sarmjento geležinkelio), miestą aptarnauja Buenos Airių maršrutiniai autobusai, praeina vakarinis įvažiavimas į Buenos Aires. Vystoma mašinų pramonė (yra „Yamaha“ padalinys).
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1872 m. ir pavadinta Santa Rosa. Vėliau gyvenvietė pervadinta pagal Itusaingo krioklį pietų Brazilijoje, prie kurio 1827 m. argentiniečiai nugalėjo brazilus (Itusaingo mūšis). 1994 m. atsiskyrė nuo Morono partido ir tapo Itusaingo partido centru.
Sportas
Mieste veikia futbolo klubas „Club Atlético Ituzaingó“.
HISK
AB „HISK“ (iki 2022 m. AB „Panevėžio keliai”) – akcinė bendrovė, įsikūrusi Panevėžyje, įkurta 1965 m., joje dirba virš 500 darbuotojų. AB „HISK“ įgyvendina įvairaus tipo projektus: nuo nacionalinių infrastruktūros objektų iki statybos ir infrastruktūros sprendimų.
Istorija
1965 m. Panevėžyje įkurta Panevėžio kelių statybos valdyba Nr. 5 (KSV–5), kuri užsiėmė kelių, gatvių, tiltų statyba ir remonto darbais šiame regione.
Vėliau įmonės juridinis statusas ir pavadinimas daug kartų keitėsi, kol 1993 m. valstybinė įmonė (buvusi KSV-5) buvo reorganizuota į AB „Panevėžio keliai“. Bendrovė įsikūrė buvusios kelių statybos valdybos bazėje. Tuo metu Panevėžio įmonė buvo pripažinta viena geriausių šalyje kelių statybos įmonių, sėkmingai įvykdžiusi valstybinės reikšmės projektus – atlikusi automagistralės Kaunas-Cinkiškis-Klaipėda ir Vilnius-Ukmergė-Panevėžys statybos darbus.
Per pastarąjį dešimtmetį AB „HISK“ sukūrė specializuotų kelių statybos, statybos, nekilnojamojo turto įmonių grupę, skirtą įgyvendinti įvairios paskirties su statyba plačiąja prasme susijusius projektus Lietuvoje ir užsienio šalyse.
2022 m. įmonė pakeitė pavadinimą į „HISK“ (Holistinės Infrastruktūros Statybų Kompanijos).
Veiklos sritys
Paskutiniai bendrovės vykdomi stambūs projektai susiję su objektų statyba Daugpilis-Rokiškis-Panevėžys, Vilniaus aplinkkelio, Rail Baltica ruožuose.
1998 m. Talino zoninis turnyras
1998 m. Talino zoninis turnyras – tai FIDE atrankos varžybos. Geriausiai varžybose pasirodę trys dalyviai įgijo teisę žaisti - 1999 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionate.
Dalyvių atranka
Turnyre dalyvavo šachmatininkai iš Baltijos šalių: keturi Estijos, penki Latvijos bei penki Lietuvos žaidėjai.
Po 4-ių ratų
Vienintelėje 4-ojo rato rezultatyvioje partijoje A. Veingoldas nugalėjo D. Fridmaną. Likusios partijos: tarp A. Kveinio ir D. Zagorskio, T. Sėjemano ir E. Rozentalio, M. Krakopo ir J. Elhvesto, O. Krivonosovo ir R. Berzinšo, V. Sakalausko ir V. Žuravliovo bei M. Ryčagovo ir Š. Šulskio baigėsi taikiai.
Po ketvirtojo rato Š.Šulskis (Lietuva) toliau išliko turnyro lyderiu – 3 taškai iš 4 galimų. 2-3 vietose: R. Krakopas (Latvija) ir M. Ryčagovas (Estija) – po 2,5 taško.
Toliau sekė grupė dalyvių, surinkusių po 2 taškus, tai: A. Kveinys, D. Zagorskis, E. Rozentalis, D. Fridmanas, R. Berzinšas, O. Krivonosovas, J. Ehlvestas.
Po 6-ių ratų
Po šešių ratų pirmavo penki žaidėjai, surinkę po 3,5 taško, tai: M. Ryčagovas, Š. Šulskis, E. Rozentalis, M. Krakopas ir A. Kveinys.
Pustaškiu buvo atsilikę dar penki: D. Fridmanas, R. Berzinšas, J. Ehlvestas, O. Krivonosovas bei A. Veingoldas.
Po 8-ių ratų
Aštuntajame rate D. Fridmanas, baltosiomis figūromis įveikęs V. Žuravliovą, tapo vienvaldžiu turnyro lyderiu, o T. Sėjemanas, įveikdamas O. Krivonosovą, išsikovoja šiame turnyre pirmą pergalę. Sėkmingai žaidė ir Š. Šulskis, nugalėjęs R. Berzinšą.
Kitos partijos: A.Kveinys – M. Krakopas, A. Veingoldas – D. Zagorskis, V. Sakalauskas – E. Rozentalis, M. Ryčagovas – J. Ehlvestas baigėsi lygiosiomis.
Po 8- rato pirmoje turnyrinės lentelės vietoje buvo - D. Fridmanas – 5 taškai. J.Ehlvestas, M. Ryčagovas, A. Veingoldas, M.Krakopas ir Š. Šulskis turėjo po 4.5, o T. Sėjemanas, E. Rozentalis bei A. Kveinys, buvo surinkę po 4 taškus.
Po 10-ies ratų
Dešimtajame rate šešios iš septynių partijų baigėsi rezultatyviai. Laimėjo estų šachmatininkai J. Ehlvestas ir Tarvas Sėjemanas, žaisdami juodosiomis figūromis, atitinkamai prieš O. Žuravliovą ir V. Sakalauską. Dviejų Lietuvos didmeistrių - E. Rozentalio ir Š. Šulskio dvikovą laimėjo pirmasis.
Kitų susitikimų rezultatai: A. Veingoldas – M. Krakopas 0:1, M. Ryčagovas – D. Zagorskis 0,5:0,5, A. Kveinys - O. Krivonosovas 1:0 bei D. Fridmanas – R. Berzinšas 1:0.
Po 10 rato vienvaldžiu lyderiu ir toliau liko Danielius Fridmanas – 7 taškai. Po jo sekė: Janas Ehlvestas bei Eduardas Rozentalis – po 6,5 taško, Tarvas Sėjemanas ir Maris Krakopas turėjo po 6, Aleksandras Veingoldas bei Michailas Ryčagovas - po 5,5 taško.
12-as ratas
Priešpaskutiniame rate estas Janas Ehlvestas, žaidęs juodosiomis figūromis, tuoj po debiuto, įgijo persvarą ir nugalėjo latvį Rolandą Berzinšą. Tarvas Sėjemanas, sužaidęs gražią partiją prieš Lietuvos didmeistrį Šarūną Šulskį, laimėjo jam svarbų tašką. Vaidas Sakalauskas įveikė Olegą Krivonosovą.
Buvęs turnyro lyderis Danielius Fridmanas su Eduardu Rozentaliu užfiksavo greitas lygiasias. Kiti du taikūs rezultatai: A. Kveinio su A. Veingoldo ir M. Ryčagovo su M. Krakopu buvo užfiksuoti po kur kas ilgesnio žaidimo.
Prieš paskutinį ratą dalyviai turnyrinės lentelės priekyje buvo išsidėstę: 1-2. J. Ehlvestas ir D. Fridmanas (po 7,5 tšk.), 3-4. T. Sėjemanas ir E. Rozentalis (po 7), 5. M. Krakopsas (6,5), 6-8. A. Veingoldas, M. Ryčagovas ir A. Kveinys (po 6).
Paskutinis ratas
Paskutiniame rate Janas Ehlvestas įveikė Lietuvos didmeistrį Aloyzą Kveinį ir surinkęs 8,5 taško, užėmė pirmąją vietą. Po to, Danielius Fridmanas, sužaidęs lygiosiomis su D. Zagorskiu ir Eduardas Rozentalis, laimėjęs prieš Rolandą Berzinšą, surinko po 8 taškus ir pasidalijo 2-3 vietas.
Patekti į baigiamąjį pasaulio čempionato etapą bandė ir Estijos šachmatininkas Tarvas Sėjemanas, žaidęs su Valerijumi Žuravliovu, kadangi, pergalės atveju, būtų kartu su E. Rozentaliu, patekęs tarp trijų geriausių turnyro žaidėjų. Tačiau to jam padaryti nepavyko – partija pasibaigė lygiosiomis.
Kitos 13-to rato partijos: Šarūnas Šulskis juodosiomis figūromis įveikė Marį Krakopą, o  Aleksandro Veingoldo su Vaidu Sakalausku bei Olego Krivonosovo su Mychailu Ryčagovu partijos baigėsi lygiosiomis.
Turnyro lentelė
Pastaba. FIDE titulai, reitingai, federacijos - pagal 1998 m. būklę. PR - Bergerio koeficientas.
Rezultatai
Turnyrui pasibaigus, lentelės priekyje - estų didmeistris Janas Ehlvestas (8,5 taško iš 13-kos galimų), antrąją - trečiąją vietas pasidalijo Lietuvos didmeistris Eduardas Rozentalis ir Latvijos, tuo metu dar tarptautinis meistras, Danielius Fridmanas (po 8 tšk.). Visi trys prizininkai pateko į 1999 m. FIDE pasaulio čempionatą.
Lapių valsčius
Lapių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Lapės (kurį laiką – Lentainiai).
Istorija
Valsčius įkurtas 1919 m. sausio 21 d., jo administracinis pastatas buvo Lentainių kaime, buvusiuose rusų valdiškuose namuose. Vėliau valsčius įsikūrė Lapėse.
Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Vilijampolės rajonui (6 apylinkės).
Vienspalvis šachmatų uždavinys
Vienspalvis šachmatų uždavinys – tai sprendimui pateikta šachmatų poziciją, kurioje visos figūros – vienspalvės. Tai Retro žanro kompozicija. Sprendėjui siūloma nustatyti abiejų pusių figūrų spalvas, o kartais dar ir papildomų užduočių. Baltųjų ir juodųjų figūrų išdėstymas diagramoje būna specifinis. Jis turi atitikti šachmatų kompozicijai keliamus formalius reikalavimus, neturėti nereikalingų figūrų ir pan. Tai padeda, pasitelkus matematinę logiką, šachmatų žaidimo taisykles ir retrogradinę analizę, rasti teisingą sprendimą.
Istorija
1964 m. vokiečių šachmatų kompozitorius Albertas Heinrichas Knystas (Albert Heinrich Kniest (1908–1984)) žurnale „Diagramme und Figuren“ paskelbė sutarto mato uždavinį, kurio visos figūros buvo vienspalvės.
Užduotys
Sprendėjui siūloma nustatyti figūrų spalvas. Kai kada nurodyti ir paskutinį ėjimą, arba skelbti tiesioginį ar sutartinį matą užduotyje nuodytu ėjimų skaičiumi.
Pavyzdžiai
Pavyzdžių nagrinėjimas atskleidžia, kaip galima nustatyti figūrų spalvas. 1-je diagramoje bokštai g1 ir h5, o taip pat, bokštai g7 ir h6 turėtų būti vienos spalvos, nes kitaip abu karaliai būtų šachuojami, o tai pagal žaidimo taisykles negalima. Toliau aiškinamės karalių spalvas. Priėmę, kad h1 laukelyje yra baltųjų karalius, o g6 laukelyje  - juodųjų, turime, kad bokštai g1 ir h4 turėtų būti baltųjų, o g7 ir g6 – juodųjų. Valdovė negali būti juoda, nes tada ji šachuotų baltųjų karalių, tad ji - balta. Kokia pėstininko spalva ir koks buvo paskutinis baltųjų ėjimas. Abu klausimai paaiškinami tik kai priimame, kad pėstininko spalva yra balta, kadangi tuomet jis iš laukelio g5, kirsdamas  juodųjų  prasilenkiantį pėstininką f5, galėjo atsirasti f6 laukelyje. Prieš tai juodieji galėjo eiti pėstininku per du tik, jei rikis laukelyje e8 yra juodos spalvos. Taip, remiantis šachmatų žaidimo taisyklėmis bei loginiu mąstymu, išaiškinamos figūrų spalvos.
Velniakalnio tvenkinys
Velniakalnio tvenkinys arba Velykalnio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, Rokiškio miesto šiaurinėje dalyje, Velniakalnyje. Sudarytas vietoje seno užpelkėjusio tvenkinio jį išvalius ir išdidinus. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,22 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 125,1 m. Krantai žemi. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Nemunėlio intako Laukupės baseinui.
Vienspalvis šachmatų uždavinys
Pavyzdžiai
Izraelio šachmatų kompozitoriaus Gideono Huserlio  (Gideon Husserl (1925- 2013)) uždavinyje laukelyje c8 stovintis karalius yra šachuojamas dviejų figūrų: Bd8+ ir Vc6+. Taip gali atsitikti, jei paskutinis baltųjų ėjimas būtų buvęs c7xd8B+. Todėl priimame, kad baltųjų figūros - Bd8, Vc6 ir Kd6, o juodųjų - Kc8. Pėstininkas laukelyje b7 negali priklausyti baltiesiems, nes tokiu atveju juodųjų karaliui būtų trigubas šachas, todėl šis pėstininkas -juodųjų. Rikis laukelyje a8 galėjo atsirasti tik paaukštinus baltųjų pėstininką, tad jis baltasis. Iš to seka ir išvada, kad pėstininkas laukelyje a7 galėjo atsirasti tik po pėstininko paaukštinimo, ir negali būti juodasis. Bokštas laukelyje f6 ir žirgas laukelyje e8 negali būti juodųjų figūros, nes jos šachuotų baltųjų karalių.
Figūrų spalvų nustatymui padeda ir papildomos užduotys. Rusų šachmatu kompozitoriaus Vladimiro Korolkovo (Владимир Александрович Корольков (1907 - 1987)) šachmatų uždavinyje tokia užduotis, padedanti nustatyti figūrų spalvas, yra tiesioginis matas dviem ėjimais.
Jei pradėsime nuo karalių spalvinimo, pastebimėsime, kad mažiau tikėtina, jog karaliui, esančiam  h5 laukelyje, galėtų būti skelbiamas   matas dviem ėjimais. Tuo remdamiesi priimame, kad šio karaliaus spalva - balta. Iš to seka, kad karalius, laukelyje e8 laukelyje yra juodas. Kadangi karaliai pradinėje uždavinio ozicijoje negali būti šachuojami, bokštas a8 yra juodas, o laukelyje h2 - baltas. Dėl tos pačios priežasties ir pėstininkas laukelyje d7 negali būti baltas, o tik juodas.
Lieka nustatyti likusių dviejų pėstininkų spalvas. Logika sako, kad pėstininkas laukelyje d6 turėtų būti baltas, nes ribotų juodųjų karaliaus, kuriam reikia skelbti matą, judėjimo laisvę.
Kokia gi pėstininko a3 laukelyje spalva? Jei pasirinktume juodą, baltieji negalėtų skelbti mato antruoju ėjimu: pav po '''1. Kg6, sektų juodųjų atsakymas - ilgoji rokiruotė', (kai nėra galimybės įrodyti, kad rokiruotė negalima, ji yra galima''). Dėl to pėstininkas turi būti baltasis. Tokiu atveju situacija keičiasi: juodieji turi tik dvi, galinčias paskutiniame ėjime vaikščioti figūras: karalių ir bokštą, iš kurių viena privalėjo vaikščioti. Kas reiškia, kad juodieji yra praradę teisę į rokiruotę, todėl jų karalius  po '''1. Kg6 ∞ 2.Bh8#''' yra matuojamas.
Chose Klemente Pasas
Chose Klemente Pasas arba Chose K. Pasas  – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, 40 km į vakarus nuo Buenos Airių centro. Partido centras. Yra geležinkelio stotis, miestą aptarnauja Buenos Airių primiestiniai maršrutiniai autobusai, keliai į Tigrę, Pilarą, Fransisko Alvaresą. Veikia universitetas, įkurtas 2009 m. Tekstilės, keramikos, maisto pramonė.
Istorija
Gyvenvietė ėmė kurtis 1869 m., pradėjus plėtoti apylinkėse gyvulininkystę ir žemės ūkį. 1913 m. geležinkelio stotis, o vėliau ir gyvenvietė pavadinta Argentinos žurnalisto, politiko, diplomato Chosė Kamilo (vietomis rašoma – Klementės) Paso garbei.
Nuo 1994 m. – partido centras (lig tol priklausė Cheneral Sarmjento partidui).
Pasličiai
Pasličiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ramučių.
Latvijos Etnografinis buities muziejus po atviru dangumi
Latvijos Etnografinis buities muziejus po atviru dangumi  – muziejus po atviru dangumi netoli Rygos (Latvija), šiaurinėje Juglos ežero pakrantėje. Muziejaus plotas – 87 hektarai. Jame yra 118 pastatų bei sukaupta daugiau nei 3000 eksponatų. Iš viso muziejuje yra maždaug 150 000 rakandų.
Istorija
Pirmasis muziejaus pastatas – svirnas – buvo perkeltas ir perstatytas iš Vestienos valsčiaus (Maduonos savivaldybė) 1928 m. Šešių pastatų muziejus buvo atidarytas 1932 m. 1939 m. buvo pastatyta 40 pastatų. Kiekvienas šalies regionas turėjo savo sodybą, o keli muziejaus pastatai reprezentavo regiono architektūrą ir kultūrą. Buvo populiari vieta lankymui. Prie muziejaus vystymo aktyviai prisidėjo visuomenė, buvo finansuojamas privačių rėmėjų.
Per Antrąjį pasaulinį karą muziejaus pastatai beveik nenukentėjo. Dingo daugybė dokumentų. 7-o dešimtmečio pabaigoje, atėjus naujiems darbuotojams, pradėjo visiškai funkcionuoti. Praplėsta muziejaus teritorija, atsirado daugiau vertingų eksponatų.
Po Latvijos nepriklausomybės, muziejus aktyviai pradėjo rinkti šalies paveldą. 1997 m. pastatyta daugiau prieškario pastatų.
Muziejus organizuoja daugybę renginių: liaudies koncertus, festivalius ir kt. Nuo 1971 m. kasmet organizuojama amatų mugė, į kurią susirenka kelios dešimtys tūkstančių žmonių.
Stelenbosas
Stelenbosas  – miestas netoli nuo Gerosios Vilties kyšulio, Pietų Afrikos Respublikoje. 19 tūks. gyventojų (2011).
Antra seniausia europiečių įkurta gyvenvietė Vakarų Kapo provincijoje po Keiptauno. Miestas įsikūręs šalia Stelenboso kalno. Nuo 1918 m. veikia Stelenboso universitetas.
Lietuvos valstybės naujasis archyvas
miniatiūra|2023 Lietuvos valstybės naujasis archyvas (LVNA) – įstaiga, sauganti 1990 m. ir vėliau parengtus valstybinės valdžios ir valdymo aukščiausiųjų institucijų, kitų įstaigų, organizacijų ir asmenų dokumentus.
Įkurtas 1993 m. Yra Vilniuje, O. Milašiaus g. 19.
Istorija
Archyvas įkurtas pertvarkius Dokumentų komplektavimo ir raštvedybos skyrių prie Lietuvos archyvų generalinės direkcijos.
Fondai
Kaupia ir saugo dokumentus, garantuoja visuomenės susipažinimą su jais, konsultuoja dokumentų valdymo organizavimo, jų saugojimo ir tvarkymo klausimais.
2007 m. archyve buvo 58 fondai, 20 702 bylos. Svarbiausi saugomi valstybinės valdžios ir valdymo institucijų bei įstaigų dokumentai:
Pasmėlė
Pasmėlė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Ceikinių.
Nikolas Pašinianas
Nikolas Pašinianas (, g. 1975 m. birželio 1 d. Idževane, Armenijos TSR, SSRS) – armėnų politinis ir valstybės veikėjas, nuo 2018 m. gegužės 8 d. – Armėnijos ministras pirmininkas. Aksominės revoliucijos Armėnijoje (2018 m. balandžio 13 d. – 2018 m. gegužės 8 d.) lyderis.
Biografija
Nikolas Pašinianas gimė 1975 m. birželio 1 d. Idževane. Tėvas – Vova Pašinianas, kūno kultūros mokytojas, motina – Svetlana Pašinian, mirė, kai Nikolui buvo 12 metų.
2012 metais buvo Armėnijos parlamento nariu. Kritikavo prezidentą Robertą Kočiarianą ir tuometį vidaus reikalų ministrą (vėliau prezidentą) Seržą Sargsianą. 2018 metais tapo šalies ministru pirmininku.
Laimduota Straujuma
1968–1973 m. studijavo matematiką Latvijos universitete Fizikos ir matematikos fakultete. 1987 m. Latvijos mokslų akademijos Ekonomikos institute įgijo žemės ūkio ekonomistės specializaciją. 1992 m. suteiktas ekonomikos mokslų daktaro laipsnis.
2011–2014 m. buvo žemės ūkio ministrė. Po Valdžio Dombrovskio atsistatydinimo 2014 m. sausio 22 d. tapo premjere. 2015 m. gruodžio 7 d. pranešė pasitraukianti iš šio posto.
Bizantijos ikonoklazmas
thumb|200px|VI a. Šv. Petro ikona iš Šv. Kotrynos vienuolyno Sinajuje thumb|245px|XIV a. rankraščio miniatiūra, vaizduojanti cerkvės griovimą imperatoriaus Konstantino V nurodymu
Bizantijos ikonoklazmas dar vadinamas ikonomachija ( – „kova dėl ikonų“) – VIII–IX a. Rytų Romos (Bizantijos) imperijoje kilusios kovos dėl ikonų garbinimo. Išskiriami du ikonomachijos laikotarpiai – pirmasis nuo 726 iki 787 m. ir antrasis nuo 814 iki 842 m. Dvi pagrindinės kovojusios pusės vadintos ikonoklastais (εἰκονοκλάστης – „ikonų laužytojai“) ir ikonodulais (εἰκονόδουλοι – „ikongarbiai“) arba ikonofilais (εἰκονόφιλοι – „ikonmyliai“). Ikonomachija baigėsi ikonodulų pergale, bet pats ikonų menas gerokai reformuotas.
IV a. antroje pusėje krikščionybė pradėjo plisti po Rytų Romą, 382 m. Konstantinopolyje buvo įkurtas pirmasis krikščionių vienuolynas, o netrukus krikščionių vienuolynai išplito po visą imperiją ir įgijo daug galios. Maždaug nuo V a. apeigoms pradėtos naudoti ikonos – jos buvo artimos Fajumo portretams, paprastai atliktos enkaustikos arba temperos ant medžio lentos technika. Šioms ikonoms buvo būdingi antikinio meno bruožai – laisvas potėpis, natūralios, darnios proporcijos, juslinis veidų grožis. Ikonų kultas VI–VII a. Rytų Romoje įgijo didelį mastą – atsirado ikonų bučiavimo, priežiūros, meldimosi prieš jas paprotys. Išgarsėjo ikonos stebukladarės ir acheiropoietinės („ne žmogaus rankų sukurtos“). Pasakojama legenda, kad 544 m. Edesos karalius Abgaras labai norėjęs pamatyti Kristų, bet dėl ligos negalėjęs keliauti, todėl nusiuntęs pasiuntinį, kad šis paprašytų Kristaus jo atvaizdo. Kristus pridėjęs audeklą prie savo veido, ir medžiagoje atsispaudę jo bruožai – taip sukurta pirmoji ikona. Apie daugelį ikonų Bizantijoje klostėsi panašios legendos, tikėta jų gydančia, laiminančia galia, jas laikę vienuolynai tapo svarbiais piligrimystės centrais. Vienuolynų galia ir turtas sparčiai augo, todėl pasaulietinė Konstantinopolio valdžia baiminosi prarasti savo valdžią. Be to, imperija siekė savo valdžioje išlaikyti rytines provincijas (Egiptą ir kt.), kur pradėjo plisti islamas, o jo pasekėjai priešinosi bet kokiam atvaizdų garbinimui.
Ikonų garbinimui imta prieštarauti ir teologiškai. Nors atvaizdas turįs būti tarpininku, spinduliuojančiu dieviškąją galią, tačiau vargingesniuose visuomenės sluoksniuose ikonų garbinimas netruko peraugti į tikėjimą pačios ikonos kaip daikto dieviškumą, o toks santykis buvo peikiamas kaip stabmeldystė. thumb|180px|Šv. Irenos cerkvė Konstantinopolyje, kur ikonų vietoje paliktas tik kryžius
16-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
16-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos vykdomos pagal ICCF taisykles. Čempionato pradžia 1993 m. sausio 15, pabaiga – 1995 sausio 1.
Bizantijos ikonoklazmas
Ikonoklazmą pradėjo imperatorius Leonas III Isauras, apie 726–730 m. įsakęs nuimti Kristaus ikoną nuo Chalkidės vartų prie įėjimo į Didžiuosius Konstantinoplio rūmus. Jis taip pat vienašališkai uždraudė ikonų garbinimą imperijoje, dėl to patriarchas Germanas I atsistatydino. Pradėtas ikonų naikinimas ir uždenginėjimas. Tai susilaukė didelio liaudies pasipriešinimo. Tokius Leono III veiksmus pasmerkė ir Romos popiežius Grigalius III.
16-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
Prizininkai
Pasibaigus turnyrui du žaidėjai buvo surinkę daugiausiai taškų - po 11 iš 14 galimų. Kam atiteks aukso ar sidabro medalis paaiškėjo, sulyginus konkurentų papildomus rodiklius. Jie buvo aukštesni Vytauto Vaitonio iš (Klaipėdos). Tad jam atiteko čempionato aukso, o sidabro medalis - Juozui Jocui iš Mažeikių. Bronzą, surinkęs 10,5 taško, iškovojo Laimutis Kasparavičius (Šakiai).
Bizantijos ikonoklazmas
Leonui III mirus, naujasis imperatorius, Leono sūnus Konstantinas V palaikė ikonoklastinę politiką ir 754 m. sušaukė Hierijos susirinkimą, kuriame nedalyvavo nė vienas iš 5 pagrindinių patriarchų. Sinode pasmerktas ikonų garbinimas ir bet kokių šventųjų atvaizdavimas. Bizantijoje ikonos pradėtos konfiskuoti, uždenginėti, naikinti, relikvijos mėtytos į jūrą, imti uždarinėti vienuolynai, persekioti ikonodulai, daug vienuolių pasitraukė toliau nuo sostinės. Tačiau tuo metu iškilo Sirijoje gyvenančio Jono Damaskiečio teologija, pagrindusi ikonų garbinimą. Vėliau jo poziciją tęsė vienuoliai Teodoras Studitas, patriarchas Nikiforas ir kiti. Pagrindiniai ikonofilų argumentai buvo šie:
Pirmieji 3 argumentai yra ontologiniai, o kiti 3 – gnoseologiniai, padedantys žmogui pažinti Būtį. Nors ikonofilai pripažino, kad Dievas nepažinus ir todėl neatvaizduojamas, tačiau Kristus, kaip Dievo įsikūnijimas, yra atvaizduojamas. Toks kūno atvaizdavimas, pasak ikonofilų, patvirtinąs Dievo įsikūnijimo žmoguje faktą, kuriuo pagrįsta visa krikščionybė.
Jonas Damaskietis išskyrė šias ikonų funkcijas:
thumb|180px|Ortodoksijos triumfas. XIV–XV a. ikona
Valdant Leonui IV ikonoklazmo politika sušvelnėjo, o jam mirus, sostas faktiškai atiteko jo žmonai Irenai, kuri sušaukė Antrąjį Nikėjos susirinkimą (787 m.). Jame, remiantis Jono Damaskiečio teologija, įteisintas ikonų garbinimas. Be to, ikonos prilygintos Biblijai, kaip regimojo ir girdimojo Dievo žodžio atspindžiai. II Nikėjos sinodas išlaikė Trulos sinodo (692 m.) nutarimą, uždraudžiantį alegorinius vaizdavimus (pvz., Kristų vaizduoti kaip avinėlį). Nustatyta, kad ikona turi būti kuo mažiau jausmiška, o atskleisti praamžį Dievo eidos. Ikona turi būti kraštutinai tikroviška, bet neatspindėti laikinų ir pasaulietiškų jausmų. Simbolikos ikonose beveik nėra, greičiau tik sutartiniai ženklai. Po susirinkimo ikonoklazmo banga nuslūgo.
Antroji ikonoklazmo banga siejama su Leono V Armėno valdymu. 815 m., po keleto karinių nesėkmių, kurias jis palaikė Dievo bausme už stabmeldystę, imperatorius paskelbė ikonoklazmą. Jis patvirtino 754 m. sinodo nutarimą ir Chalkidės vartų ikoną pakeitė kryžiumi. Vėliau valdęs Mykolas II taip pat smerkė ikonų garbinimą, tačiau šią praktiką palaimino regente tapusi Teodora. 843 m. ikonų garbinimas vėl tapo teisėtas, o nuo to laiko pasaulio stačiatikių ir Rytų katalikų bažnyčios pirmąjį Didžiojo pasninko sekmadienį švenčia kaip Ortodoksijos triumfo dieną.
Bizantijos ikonoklazmas aiškinamas kaip dviejų pasaulėvokų sankirta – būties gnoseologijai pasišventusi antikinė – helenų kultūra, nebrėžianti griežtų ribų tarp Dievo ir žmogaus, bandanti jusliškai patirti Dievą, ir Rytų kultūra (Mesopotamijos, judaizmo, manicheizmo, islamo, gnosticizmo, monofizitų tradicija), būtį suvokianti ontologiškai, pabrėžianti teologinį ir mistinį požiūrį.
Merlas
Merlas gali reikšti:
Imstas
Istorija
Nuo 1282 m. turėjo teisę rengti turgus. Iki 1918 m. Imstas priklausė Habsburgų monarchijai (Austrijos pusėje po Austrijos-Vengrijos susitarimo 1867 m.), taip pat vadintas JMST. Pilnas miesto teises įgijo 1898 m.
Šemenlaufenas
Imstas garsėja kas ketverius metus rengiamu savo karnavalu. 2012 m. šį karnavalą UNESCO įtraukė į Nematerialaus kultūros paveldo sąrašą. Kaukėti Šemenlaufeno dalyviai nešasi ir skambina varpeliais, atlieka originalius šokius. Juos lydi daugybė įvairių kitų spalvingų personažų. Mieste veikia karnavalui skirtas muziejus.
Rogučių trasa
1958 m. Imse buvo baigtas įrengti pirmasis dirbtinio ledo takas. Trasa buvo 1000,9 m ilgio, su 17 posūkių, o vertikalus aukščių skirtumas sudarė 124,8 m, todėl jos vidutinis nuolydis buvo 12,48 %. Imstas surengė Pasaulio rogučių sporto čempionatą 1963 ir 1978 m., o 1956, 1971 ir 1974 m. - Europos čempionatus.
SOS vaikų kaimas
1949 m. Hermann Gmeiner įkūrė pirmąjį SOS vaikų kaimą Imsto rajone. „SOS-Kinderdörfer organization“ dabar vadovauja apie 450 panašių kaimų visame pasaulyje.
Nuorodos
miniatiūra|center|1000px| Imsto reginys
Lamphun Warrior
Istorija
Klubas įkurtas 2011 m. Rungtyniavo žemesniuose divizionuose.
2021–2022 m. debiutavo antroje pakopoje ir tapo Antrosios lygos nugalėtojais. Pateko į aukščiausią lygą.
Pirmoje lygoje rungtyniavo nuo 2022–2023 m. sezono. Debiutiame sezone užėmė dešimtą vietą.
Sezonai
Šaltinis:
Aulakovščizna
Aulakovščizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Korycino valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į rytus nuo Korycino, apie 24 km į vakarus nuo Sokulkos ir 36 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
AS Ashdod
Agudat Sport Ashdod – Izraelio futbolo klubas iš Ašdodo.
Istorija
1957 m. metais buvo įkurtas Hapoel Ashdod.
San Migelis (Buenos Airės)
San Migelis  – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, 30 km į vakarus nuo Buenos Airių centro. Partido centras. Yra geležinkelio stotis (prie Buenos Airių–Ramiojo vandenyno linijos bei vietinės Urkisos linijos), miestą aptarnauja Buenos Airių miesto ir priemiestiniai maršrutiniai autobusai. Veikia Luchano nacionalinio universiteto padalinys, Šv. Mykolo Arkangelo katedra. Šalimais yra Kampo de Majo karinis dalinys.
AS Ashdod
FC Ashdod
1999 m. Maccabi Ironi Ashdod susijungė su Hapoel Ashdod. Buvo įkurtas naujas klubas FC Ashdod.
San Migelis (Buenos Airės)
Istorija
XIX a. apylinkėse kūrėsi prancūzų, italų, vokiečių, ispanų imigrantai. 1864 m. įkurta San Chose de Pilaro gyvenvietė, tačiau kai atsiskyrė nuo Pilaro partido, pervadinta San Migeliu.
AS Ashdod
Hapoel Ashdod
2015 m. kovo mėn. nostalgiškai nusiteikę Hapoel Ashdod sirgaliai, kuriems nepatiko FC Ashdod vadovybės politika, nutarę įkurti savo klubą, gaivinti senojo Hapoel Ashdod tradicijas.
San Migelis (Buenos Airės)
Sportas
Miestui atstovauja futbolo klubas „Club Atlético San Miguel“ (tačiau jo stadionas yra Los Polvorinese).
AS Ashdod
Hapoel Ashdod
2015–2016 m. sezone naujasis klubas Agudat Sport Ashdod rungtyniavo Liga Gimel, o netrukus pateko ir į Ligat Leumit (II).
Vėlesniais metais buvo pakeistas klubo pavadinimas. Hapoel Ashdod logotipe atsirado 1957 data.
2021–2022 m. sezone liko ketvirtoje vietoje. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo Liga Leumit (II pakopa), tačiau iš šešiolikos dalyvių liko paskutinėje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Pasmilgys
Pasmilgiu vadinami kaimai Kėdainių rajone:
2017 m. Meksikos Grand Prix
2017 m. Meksikos Grand Prix – 18-tasis 2017 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko spalio 27-29 dienomis Hermanos Rodrigues trasoje Meksike, Meksikoje. Tai buvo 17-tasis Meksikos GP istorijoje.
Šiose lenktynėse finišavęs 9 Lewis Hamilton tapo 4-tą kartą Formulės 1 čempionu.
Lenktynininkų pasikeitimas
Pierre Gasly sugrįžo į Toro Rosso komandą praleidęs 2017 m. JAV Grand Prix. P. Gasly pakeitė Daniil Kvyat, o jo komandos draugas buvo Brendon Hartley.
Lietuvos valstybės istorijos archyvas
thumb|2023 m.
Lietuvos valstybės istorijos archyvas, LVIA – Lietuvos įstaiga, sauganti Lietuvos valstybės dokumentinį paveldą nuo XIV a. pabaigos iki 1918 m. (su išimtimis) ir civilinės būklės aktų knygas nuo 1940 m. Yra Vilniuje, Mindaugo g. 8.
Struktūra
Archyvas turi 5 pagrindinius skyrius:
Fondai
250px|miniatiūra
2007 m. sausį saugoti 1162 fondai, 1 338 336 bylos, 10 086 808 mikrofilmų kadrai. Fondai jungiami į 8 kompleksus:
Nuorodos
Lietuvos valstybės istorijos archyvas
Gurara
Gurara  – istorinis ir geografinis regionas, esantis Alžyro centrinėje dalyje, Timimuno vilajoje.
Tai yra izoliuotas regionas, kurį šiaurėje riboja Didysis Vakarų Ergas, o pietuose Tademaito plynaukštė, atskirianti jį nuo kito regiono – Tidikelto. Šiaurės vakaruose Gurara susisiekia su kitu oazių regionu – Sauira, o pietvakariuose – su Tuatu. Į rytus vedantis kelias jį sujungia su Uargla. thumb|left|Guraros regiono gyvenvietės Tai yra izoliuotas apie 100 mažų oazių regionas Sacharos dykumos apsuptyje. Kiekvienoje oazėje yra įsikūrusi gyvenvietė (ksaras), o gyvenimas čia įmanomas tik specialių irigacinių technologijų fogarų dėka. Didžiausias miestelis yra Timimunas. Kitos didesnės gyvenvietės yra Augrutas, Aždiras, Tinerkukas, Uled Saidas, Šaruine, M'guidenas ir kt.
Guraroje gyvena apie 50 tūkst. gyventojų. Dauguma oazių gyventojų yra berberai (zenatai), kalbantys atskira guraros kalba (ⵜⴰⵣⵏⴰⵜⵉⵜ Taznatit), viena iš daugybės berberų kalbų. Kai kuriose gyvenvietėse gyvena arabai.
Regionas senovėje buvo berberiškas ir priklausė didesnei Zenatų gentinei konfederacijai. Nuo VIII a. buvo islamizuotas ir iš dalies arabizuotas. Viduramžiais dalyvavo Transsacharinėje prekyboje.
Vilkynė (Jonava)
Vilkynė (arba Volkovčizna) – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietryčius nuo Kulvos, prie Žemaitupio upelio.
Istorija
Kulvos apylinkės Vilkynės kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Augustinas Gricius
Augustinas Gricius: