cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kino teatras
3D
miniatiūra|dešinėje|3D akiniai, pritaikyti anaglifo metodui 3D technologija leidžia žiūrėti filmus trimatėje erdvėje. Šiems filmams žiūrėti naudojami specialūs akiniai. Yra keletas 3D vaizdavimo metodų, pagrindiniai iš jų yra anaglifas ir poliarizuotas. Anaglifas – tai metodas, kai dėvimi akiniai su raudonu ir mėlynu stiklais. Filmas modeliuojamas raudona ir mėlyna spalvomis, akys mato skirtingus vaizdus, o mūsų smegenys sukuria 3D efektą, tačiau šis metodas toli gražu nėra tobulas. Pagrindiniai šios technikos trūkumai – prastas spalvų išskyrimas, sunkiai įžvelgiamos detalės bei „vaiduokliavimas“, kuomet vaizdas, turintis pasirodyti kairėje akyje, šmėžuoja ir dešinėje. Kur kas tobulesnis yra 3D metodas, naudojant poliarizuotus akinius, kurie leidžia vaizdą perteikti skirtingomis pozicijomis, t. y. vieni vaizdai perduodami horizontaliai, o kiti – vertikaliai. Pirmieji 3D filmai pasirodė dar trečiajame XX a. dešimtmetyje. Žymesnis 3D filmų suaktyvėjimas buvo šeštajame dešimtmetyje ir dabar – dvidešimt pirmajame amžiuje.
IMAX
IMAX yra plačiajuostė kino filmo projekcijos sistema. Juosta yra daugiau nei dešimt kartų didesnė nei tradicinis 35 mm kadro dydis, tuo pačiu ir jos vaizdo kokybė yra žymiai geresnė negu tradicinio filmo. IMAX sistemą naudojantys kino teatrai naudoja didesnius negu įprasta ekranus bei specialius projektorius. Standartinis IMAX ekrano dydis yra 22 m pločio ir 16 m aukščio, tačiau jie gali būti ir dar didesni.
IMAX sistema yra kanadiečių išradimas, todėl ir pirmasis šią sistemą pradėjęs naudoti kino teatras yra „Ontario Place“ Toronte, Kanadoje. 2012 m. rugsėjo mėn. duomenimis, pasaulyje buvo 689 IMAX kino teatrai, išsiskirstę per 52 šalis. Skaičiuojama, kad nuo pirmojo IMAX kino teatro atsidarymo 1970-aisiais metais, tokio tipo filmus yra matę jau daugiau nei milijardas žmonių.
Dizainas
Tradicinis kino teatras paprastai apima auditoriją, kurioje eilėmis išdėstytos patogios kėdės, fojė su bilietų pardavimo mašinomis ar kasomis bei gėrimų ar užkandžių aparatus arba barus, kuriuose galima ko nors nusipirkti. Amfiteatrai kartais taip pat yra paverčiami kino teatras, pastatant ekraną priešais žiūrovų sėdimas vietas bei salėje įrengiant projektorių. Tokia amfiteatro transformacija rengiama rodant specialius pristatymus bei filmus. Tokio kino teatro požymius galima atpažinti ir viename seniausių Samuelio Rothafelo (Samuel Roxy Rothafel) kino teatrų.
Dauguma ankstyvųjų kino teatrų jau turėjo balkonus, kurie buvo kiek aukščiau nei dauguma salėje esančių sėdimų vietų. Salės gale dažniausiai būdavo kėdės, didesnės, platesnės ir minkštesnės už kitas salėje esančias kėdes. Vietos tokiose kėdėse taip pat kainavo brangiau. Dažnas ir įprastas kėdžių sustatymas nedidelio nuolydžio auditorijose – šachmatais išdėstytos kėdės. Tai leidžia žiūrovui jaustis laisviau, komfortabiliau ir nesiremti į priešais esančias kėdės. 1920 m. kino teatruose su plačiaekraniais monitoriais išpopuliarėjo „Stadiono susodinimas” – stačiai išdėstytos aukštyn kylančios kėdžių eilės, nusidriekdavo nuo pat ekrano iki stadiono lubų. Toks sėdėjimo būdas leisdavo žiūrovams matyti viską, kas vyksta priešais juos.
Kino teatruose kėdžių eilės salėse dažnai yra atskiriamos vienu ar dviem platesniais praėjimais kas maždaug 20 kėdžių. Tai leidžia žiūrovams lengviau pasiekti savo sėdimas vietas. Priklausomai nuo eilės pasvirimo kampo, praėjimai tarp kėdžių taip pat turi laiptelius. Senesniuose kino teatruose salės gale esančiose kėdėse buvo įmontuojamos lemputės tam, jog būtų lengviau tamsoje rasti savo sėdimą vietą. Taip pat, lemputėmis ženklinamas gali būti kiekvienas praėjimo takelio laiptelis bei posūkis, tam, kad būtų galima išvengti paklydimų ar užkliuvimų užtamsintose kino teatro salėse.
Multipleksai ir megapleksai
miniatiūra|kairėje|AMC multipleksas Los Andžele, JAV Multipleksai – dideli kino salių pastatai (10–30 ekranų), kuriuose yra ir kitų komercinės paskirties erdvių: barų, restoranų, parduotuvių ir pan. Kai kada skirstomi į multipleksus (2–16 salių) ir megapleksus (16 ir daugiau).
Kanada buvo pirmoji šalis pasaulyje, kuri pristatė kino teatrą su dviem kino salėmis. 1957 m. Kanados kino teatro savininkas Netas Teiloras (Nat Taylor) modernizavo „Elgin“ kino teatrą Otavoje – tai tapo pirmąja vieta, kur buvo siūloma žiūrėti dvi skirtingas filmų programas vienu metu. Po kurio laiko Teiloras, kuris yra laikomas multiplekso išradėju, Toronto „Eaton“ prekybos centre atidarė tuo metu didžiausią pasaulyje kino teatrą su 18 kino salių.
Jungtinių Amerikos Valstijų multipleksų pionieriumi laikomas Stenlis Durvudas (Stanley Durwood), kuris 1963 m. suprato, kad tinkamai suderinęs filmų paleidimo laikus bei naudodamasis ta pačia įranga, gali vienu metu rodyti filmus skirtingose auditorijose. „Ward Parkway“ – prekybos centras Kanzase, Misūryje, kuriame buvo įrengtas pirmasis JAV multipleksas. Nuo 1960-ųjų multipleksai tapo įprastu reiškiniu ir didelė dalis kino teatrų buvo perprojektuoti taip, kad turėtų bent keletą kino salių ir tuo pačiu metu dalintųsi bendru fojė. Didžiosios kino teatrų salės buvo dalinamos į mažesnes dalis, o kartais net ir į mažesnius teatrus. 1970-aisiais didžioji dalis 1920-ųjų kino salių buvo paverstos multipleksais. Šiandien kino teatrai su viena sale beveik išnyko, o tie, kurie išliko, dažniausiai naudojami nepriklausomo ar mažo biudžeto kino peržiūroms, festivaliams ar kitiems renginiams.
Populiarūs filmai dažnai rodomi tame pačiame multiplekse, bet skirtingose salėse. Toks veiklos modelis sumažina siūlomų filmų įvairovę, tačiau pasiūlo daugiau galimybių žiūrovams, renkantis seanso laiką, ir leidžia kino teatrui daugiau vietų skirti rėmėjams. Dvi ar trys kino salės gali būti sukurtos padalinant vieną, jau egzistuojantį kino teatrą. Vis dėlto, naujai statomi multipleksai įprastai turi bent šešias ar aštuonias kino sales, o kartais net dvylika, keturiolika ar daugiau. Dideli multipleksai su 20 ar daugiau kino salių yra vadinami megapleksais. Deja, terminų naudojimas nėra visiškai apibrėžtas, jį apsunkina ir tai, kad Jungtinėje Karalystėje žodis „Megaplex“ tapo „Virgin Cinema“ prekės ženklu. Pirmuoju megapleksu įprastai laikomas „Kinepolis“ Briuselyje, Belgijoje, kuris atsidarė 1988-aisiais su 25 kino salėmis ir net 7500 sėdimų vietų. Pirmuoju nuo pamatų pastatytu megapleksu JAV tapo 1995-aisiais pastatytas „AMC Grand 24“ Dalase, Teksase.
Drive-in kino teatrai
miniatiūra|dešinėje|Drive-in kino teatras Briuselyje, Belgijoje Drive-in – tai vieta, kur filmai žiūrimi lauke, į specialią aikštelę priešais ekraną atvažiavus automobiliu. Filmai dažniausiai žiūrimi per priekinį mašinos stiklą, vis dėlto, kai kurie žmonės mieliau renkasi sėdėti lauke ar ant mašinos stogo. Garsas transliuojamas per mobilias kolonėles, įrengiamas stovėjimo aikštelėje arba FM radijo dažniu, kad žiūrovai galėtų klausytis automobilyje. Tokio tipo kino teatrai dėl gamtos sąlygų dažniausiai veikia tik sezoniškai ir po saulėlydžio. Drive-in formatas buvo atrastas JAV, kur tapo ypač populiarus 6-ajame ir 7-ajame dešimtmečiuose. Šiandien tokių kino teatrų JAV suskaičiuojama tik apie 400.
Kitos erdvės
Kai kurie kino teatrai po atviru dangumi yra tiesiog sutvarkytos erdvės, kur žiūrovai sėdi ant kėdžių ar tiesiog antklodžių ir žiūri filmus, rodomus ant laikinai įrengtų kino ekranų ar net tam tinkamų pastatų sienų.
Kai kurie alternatyvūs filmų peržiūros būdai buvo ypač populiarūs praeityje. Devintajame deš. pasirodžius VHS vaizdajuostėms atsirado video salonai. Tai buvo maži kambariai, kur žmonės tiesiog žiūrėjo filmus per televizorių, dideliu ekranu. Tokie salonai buvo ypač populiarūs Sovietų Sąjungoje, kur platinimo įmonės lėtai taikėsi prie kintančių poreikių ir kino teatrai negalėjo rodyti tuo metu populiarių Holivudo ar Azijos filmų.
Filmai taip pat yra dažnai rodomi skrydžių metu per didelius ekranus visiems arba mažesnius, skirtus mažesnėms keleivių grupėms. Kartais oro linijų kompanijos taiko mokestį už ausines, kurios reikalingos norint girdėti filmų garsą. Filmai taip pat rodomi traukiniuose bei autobusuose.
Mažiausias kino teatras pasaulyje pavadinimu „Cabiria Cine-Cafe“ užima 24 m² plotą, bei talpina 18 žiūrovų. Jį pastatė Renata Karneiro Agostina da Silva (Renata Carneiro Agostinho da Silva) Brazilijoje 2008 m. 2010 m. sausį šis kino teatras buvo įtrauktas į pasaulio Gineso rekordų knygą.
Kino teatrų tipai
Kino teatrai gali būti skirstomi pagal tai, kokius filmus arba kada juos rodo.
Filmų rodymas
Įprastai vienas bilietas yra skirtas vienam kino filmui. Kartais du filmai gali būti žiūrimi už vieno kainą (dvigubas kinas) su pertrauka tarp jų. Atskiri bilietai trumpametražiams filmams būna retai. Dažniausiai trumpametražis filmas būna rodomas prieš vaidybinį filmą arba trumpametražiai filmai rodomi kartu vienas po kito, pvz., filmų festivaliuose.
Tradiciniuose šių laikų kino teatruose prieš rodant filmus, rodomos komercines reklamos, filmų anonsai ir tik po jų rodomas pats filmą. Reklamos rodomos kiek anksčiau tam, kad žmonės, kurie nori išvengti jų peržiūrų, galėtų ateiti vėliau ir taip nevėluoti į filmą. Kai kurie kino teatrai daro pertraukas kino seansų metu. Tokiose šalys kaip Olandija, pertraukėlės filmo metu yra įprastas reiškinys, tuo tarpu Šiaurės Amerikoje to niekada nebūna, netgi ilgų filmų metu.
Pabaigoje ekrane rodant kūrybinės grupės sąrašą, žmonės jau gali išeiti iš kino salės net jam ir nepasibaigus – tai yra priimtina. Tokiu metu dažnai šviesos salėje jau yra įjungiamos. Kai kuriuose filmuose ekrane bėgant kūrybinės grupės žmonių vardams taip pat yra rodomos scenos iš filmo kūrimo, nepavykę kadrai arba kas nors nufilmuota specialiai tokiam rodymui.
Prieš įsivyraujant plačiaekranių erai, ekranai būdavo didelės užuolaidos, kurias apšviesdavo projektoriai ir buvo rodomi filmai. Kai kurie kino teatrai, kuriems pritrūkdavo užuolaidų, ekranus pasigamindavo netgi iš plastikinių plokščių.
Šiuolaikiniai gerai įrengti kino teatrai turi „vidinius” projektorius, kurie leidžia vienam ar daugiau projektorių ir garso įrenginių veikti tuo pačiu metu. Tokie projektoriai yra sujungiami elektroniniu arba mechaniniu būdu. Tokia įranga gali būti naudojama rodyti 3D filmams ar netgi įterpti kelis garso takelius į filmą vienu metu. Toks garsų sukibimas buvo naudojamas stereofoninėms garso sistemoms prieš pradedant naudoti magnetinį filmų įrašymą.
Tiesioginė transliacija į kino teatrus
Kartais kino teatruose galima išvysti tiesioginę skaitmeninę transliaciją operos, koncerto ar kito renginio ar įvykio. Pavyzdžiui, visame pasaulyje jau vyksta reguliarios „Metropolitan” teatro operų transliacijas. Jas galima išvysti ir Lietuvoje, „Forum Cinemas“ kino teatruose.
Kainų nustatymas
Tam, kad gautų vietą kino salėje ir galimybę žiūrėti filmą kino lankytojas turi nusipirkti bilietą. Vietos kine paprastai būna dviejų tipų: laisvo pasirinkimo ir iš anksto numatytų sėdėjimo vietų. Pirmuoju variantu kino žiūrovas nusipirkęs bilietą pats pasirenka savo sėdėjimo vietą jau būdamas kino salėje, o antruoju variantu žiūrovas perka bilietą su konkrečia sėdėjimo vieta kino salėje. Kino teatrai Šiaurės Amerikoje paprastai naudoja laisvo susėdimo sistemą, tuo tarpu Europoje beveik vienodai populiarios yra abi vietų padalijimo sistemos. Susėdus pagal iš anksto numatytų vietų sistemą, žmogus gali persėsti į kitą, laisvą vietą, jeigu jam taip yra patogiau ir niekas kitas nėra nusipirkęs bilieto į tą vietą. Tuo tarpu sėdant pagal laisvą sistemą visi žmonės perka vienodus bilietus ir būdami kino teatre patys išsirenka jiems patogią vietą, tačiau kartais žiūrovai gali būti priversti pakeisti savo vietą tam, kad vienoje vietoje galėtų atsisėsti kartu atėjusi kompanija ar pora.
Kino teatrų bilietų kainos dažniausiai būna skirtingos: bilietai pigiau parduodami mažesnio lankomumo metu ir yra brangesni tuomet, kai yra didesnis lankytojų skaičius. Paprastai kino salės būna pilnesnės savaitgaliais ir penktadieniais, tuo tarpu savaitės pradžioje žiūrovų yra žymiai mažiau. Todėl Australijoje, Kanadoje, Naujojoje Zelandijoje ir kitose valstybėse bilietų kainos savaitės pradžioje yra mažesnės. Dažniausiai ypatingos akcijos daromos antradieniais, kadangi šią dieną paprastai yra sulaukiama mažiausiai kino mėgėjų. Taip pat kainos neretai yra mažesnės pirmadieniais ar sekmadienio rytais. 2010 m. vidutinė kino bilieto kaina JAV buvo 7,89 $.
Išskirtiniai ekranai
miniatiūra|dešinėje|„Vue“ kino teatras Redinge, Anglijoje Kino teatrai vis labiau pradeda siūlyti išskirtines vietas salėse, kuriose sėdintys žiūrovai yra nuolat aptarnaujami: nuolat pripildomos jų gėrimų stiklinės ir kukurūzų spragėsių pakuotės, taip pat siūlomas baro meniu ir netgi odinės kėdės. „Vue” kino teatro salės yra geras tokias paslaugas (dar vadinamas „auksine klase“) teikiančio kino teatro pavyzdys. Tokiomis paslaugomis savo klientus aprūpina ir britiškas kino teatras „Odeon”. Lietuvoje tokių kino salių paslaugų kol kas nėra.
Amžiaus cenzai
Kai kuriais atvejais kino teatre gali būti taikomi amžiaus apribojimai. Tai reiškia, jog į kai kuriuos filmus asmenys yra leidžiami tik nuo tam tikro amžiaus arba su tėvų ar suaugusiųjų palyda. Atsakingos valdžios institucijos visus kino teatruose rodomus filmus prieš premjeras įvertina, nustato įvairius apribojimus ir išduoda leidimus rodyti. Kartais kuriamos net specialios filmo versijos tam, kad jis galėtų būti rodomas ir jaunesnei publikai.
Pajamos ir pelningumas
Kino studijos/filmų platintojai JAV paprastai stengiasi išsiderėti kuo didesnį procentą nuo bilietų pardavimo pajamų pirmosiomis filmo rodymo savaitėmis tuo pačiu suteikdami didesnes pajamas kino teatrams iš vėlesnių filmo rodymų. Tai daroma todėl, kad didžiausias filmo populiarumas yra tik jam pasirodžius. Pagal pirmųjų savaičių ar netgi pirmojo savaitgalio žiūrimumo rodiklius galima daryti išvadas apie būsimą filmo populiarumą visame pasaulyje (nes Holivudo premjeros dažniausiai vyksta JAV) bei būsimas pajamas iš filmo rodymo namuose (DVD) ar televizijose. Jei tik pasirodęs filmas buvo sėkmingas – jis bus sėkmingas ir populiarus ir toliau, tačiau jeigu filmas nesužibėjo tik pasirodęs – tikriausiai jis nebus populiarus ar itin pelningas ir ateityje.
Kino teatrų kultūra
Vaikščiojimas į kino teatrus asocijuojasi su pasimatymais, kukurūzų spragėsių valgymu ir yra laikomas gana brangiu malonumu.
Intymumas
Kartais poros lankosi kino teatruose norėdamos pasimėgauti vienas kito kompanija intymioje aplinkoje. Tamsa kino teatro salėje užtikrina tam tikrą privatumą ir kuria lengvą įtampą, kuri daugelį porų žavi bei jaudina. Deja, buvimas kino salėje su kitais žmonėmis reikalauja tam tikro susilaikymo ir pagarbos jų atžvilgiu, tačiau tai daugelio porų nuo lankymosi kino teatruose nesustabdo. Atrama rankoms, esanti tarp kėdžių gali tapti trukdžiu kai kurioms poroms. Kartais kino teatruose būna „įsimylėjėlių kėdės“ – kėdės, skirtos dviem, neturinčios rankų atramų per vidurį. Daugumoje modernių kino teatrų įmontuotos kėdės, kuriose atrama rankoms gali būti pakeliama, jei kartu sėdinčiai porai ji trukdo, arba nuleidžiama, jei reikia pasidėti gėrimus ar maistą. Kai kuriuose kino teatruose, pavyzdžiui, „Parkway“ kino teatre, esančiame Oklando mieste, Kalifornijoje, norint, jog lankytojams būtų itin patogu, yra pastatytos sofos.
Užkandžiai ir gėrimai
Kino teatruose dažniausiai galima nusipirkti įvairių užkandžių bei gėrimų. Populiariausi yra kukurūzų spragėsiai, gaivieji gėrimai, bulvių traškučiai bei įvairūs saldumynai. Nors užkandžiai sudaro tik 20 % kino teatro įplaukų, tačiau jų pelningumas – 40 %.
Kartais gali būti draudžiama į kino teatrus atsinešti savo užkandžius bei gėrimus tam, jog kino teatrai užsidirbtų iš vietoje su antkainiu parduodamų prekių, daug brangesnių nei netoliese esančiose parduotuvėse. Kai kuriuose kino teatruose yra draudžiama užkandžiauti pačioje kino salėje, o siūloma tai daryti kino teatro fojė, tuo tarpu kituose kino teatruose valgymas pačioje kino salėje yra itin palaikomas bei skatinamas. Tam sukuriami ant rankų atramų esantys gėrimų laikikliai ar vietoje parduodamos didelės porcijos kukurūzų spragėsių bei gaiviųjų gėrimų. Kino teatruose parduodamas maistas yra nesveikas ir tai plačiai aptariama jau daugelį metų. „Sony Pictures“ savininkas Maiklas Lyntonas (Michael Lynton) griežtai pasisako prieš nesveiko maisto pardavinėjimą kino teatruose ir siūlo tam sveikesnes alternatyvas, tokias kaip riešutus, skrudintus dribsnius su medumi ar džiovintas daržoves.
Kivirčai
Dažniausiai didžiausią žiūrovų nepasitenkinimą kelia telefoniniai skambučiai seansų metu, tačiau tai ne vienintelė priežastis, galinti įplieksti konfliktus. Pavyzdžiui, viename Merilendo valstijos kino teatrų filmas „Alisa stebuklų šalyje“ turėjo būti sustabdytas dėl to, jog seanso metu įsivyravo stiprus konfliktas. Jis prasidėjo, kuomet viena paauglė sąmoningai uždėjo koją ant kėdės prieš save, kurioje sėdėjo mažametis vaikas. Vaiko tėvas supykęs taip įsiaudrino, jog vietos policijos buvo išvestas iš kino salės.
2011 metų vasario mėnesį Latvijoje, filmo „Juodoji gulbė“ metu, vienas vyras buvo nušautas, kaip buvo teigiama dėl to, jog per garsiai valgė savo kukurūzų spragėsius.
2008 m. liepos 18 d., filmas „Tamsos riteris“ turėjo būti nukeltas valandai dėl to, jog įsiplieskė aršios kovos dėl vietų kino salėje užsiėmimo. Kadangi situacija darėsi panaši į riaušes, turėjo būti iškviesta policija viskam suvaldyti.
Lietuva
Lietuvoje kinas pirmą kartą parodytas 1897 m. liepos 3 d., Vilniaus Botanikos sodo koncertų salėje. Buvo rodomas Tomo Edisono „gyvosios fotografijos“ seansas. Tuomet bilietai nebuvo labai pigūs, tačiau kinas susilaukdavo nemažo žmonių susidomėjimo. Deja, kino teatrų tuo metu dar nebuvo ir filmai buvo rodomi ant senos baltos drobės, pakabintos ant sienos atsitiktinėse patalpose, sandėliuose ar kluonuose. Tokių keliaujančių kino teatrų buvo palyginus daug, norint tokį surengti, tereikėjo nusipirkti kino projekcijos aparatą ir juostų. Taip 1914 m. po Lietuvą sėkmingai keliavo filmų rodytojas vilnietis knygnešys Kaminskas.
Pirmasis kino teatras Lietuvoje buvo „Iliuzija“, atidarytas 1905 m. Vilniuje, Didžiosios gatvės kiemelyje esančiame name. Susidomėjimas kinu buvo labai didelis, 1907 m. Kaune atsidarė kino teatrai: „L.Boviu“, „Oazė“, o 1907–1911 m. kino teatrai jau veikė ir Šiauliuose, Druskininkuose, Telšiuose, Jurbarke, Marijampolėje ir kituose miestuose. Vilniuje 1908 m. dabartiniame Gedimino prospekte buvo atidarytas kino teatras „Fantazija“ – tai buvo pirmasis specialiai kinui skirtas pastatas. Kaimuose ir nedideliuose miestuose kinas buvo rodomas daržinėse, parapijų salėse. Buvo rodomi ne tik trumpametražiai filmukai, bet ir kino kronika bei mokslinės juostos. Remiantis ano meto statistika, 1912 m. visuose Vilniaus kino teatruose parduota 380 tūkst. bilietų. Daugėjant žiūrovų skaičiui, brango bilietai, 1922 m. už pirmosios vietos bilietą mokėdavo 50–60 centų, po metų kainos padvigubėjo.
I pasaulinis karas paliko ryškų pėdsaką ir kino teatrų tinklo plėtotėje: vokiečių okupacijos metais jie buvo uždaryti, po karo jų būklė buvo prasta: kinas rodomas senuose ir netvarkytuose pastatuose, projektoriai nuolat gesdavo, žiemą teatrų niekas nešildydavo. 1940 m. Lietuvoje jau buvo 40 kino teatrų.
Sovietmečiu pastatyti žymesni kino teatrai:
Garsiausi ir didžiausi kino teatrai Lietuvoje
2012 m. lapkritį Lietuvoje veikė 27 kino teatrai, kurių 11 gebėjo filmus rodyti 3D formatu.
Seniausias veikiantis Lietuvoje yra „Romuvos“ kino teatras Kaune. Daugiausiai (6) kino centrų valdo Suomijoje įkurtas „Forum Cinemas“: du Vilniuje ir po vieną Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose bei Panevėžyje (viso 38 kino salės).
Vitoša
Rytinėje Vitošos pašlaitėje įsikūrusi Sofija. Įrengtas funikulierius. Vitoša – mėgiama Sofijos gyventojų poilsio, žygių į gamtą vieta, žiemą slidinėjama. 1934 m. kalnai paskelbti nacionaliniu parku.
Kino teatras
Garsiausi ir didžiausi kino teatrai Lietuvoje
Vilniuje veikia Lenkijos kino operatorius „Multikino“, Kaune – „Cinamon“. Mažesnių kino centrų yra Visagine, Palangoje, Varėnoje ir kitur.
„Lietuva”
1965–2002 m. veikė kino teatras „Lietuva”.
Iki 2000 m. gausiai lankytas, buvo įdiegta moderni technika. Jame vyko „Kino pavasaris“, „Reklamos naktis“, regioniniai kino festivaliai. Apsilankė keliasdešimt žymių kino industrijos atstovų.
„Forum Cinemas Vingis”
thumb|2012 m. „Forum Cinemas Vingis“
Kino teatras „Multikino”
Pirmasis Lietuvoje 7 salių kino centras „Multikino“, talpinantis 1600 žiūrovų, Vilniuje, prekybos ir pramogų centre „Ozas“, atidarytas 2010 m. spalį. Jis priklauso antram pagal dydį Lenkijos kino centrų operatoriui „Multikino S.A.“, valdančiam 21-ną kino centrą 15-oje Lenkijos miestų, vieną Latvijoje, Rygoje, ir vieną Vilniuje. Šio kino teatro išskirtinumas Lietuvoje – visose salėse įrengta audio sistema „Dolby Digital Martin Audio“. Kokybę ir komfortą taip pat užtikrina kino projekcinė įranga „Barco“. Visose salėse yra instaliuoti 35 mm projektoriai, o keturiose salėse – skaitmeninio kino projektoriai „Dolby 3D Digital Cinema“.
Kino teatras „Skalvija"
miniatiūra|2012 m. „Skalvija“
1963 m. atidarytas kino teatras „Planeta“. 1993 m. reorganizuotas į Vilniaus kino centrą, o 1997 m. pervadintas į „Skalvijos“ kino centrą. Iki 2002 m. kovo veikė 2 salės. 2002 m. balandį pakeista veiklos koncepcija.
Nuo 2003 m. „Skalvijos“ kino centras kasmet rengia Vilniaus dokumentinių filmų festivalį (VDFF).
Broileris
thumbBroileriai – viščiukai išauginti iš sukryžmintų specializuotų mėsinių vištų veislių. Žodis broileris kilęs iš anglų kalbos ( – kepti, kepsnys).
Pramoninio broilerių auginimo pradininkai – JAV paukštininkai. 1934 m. JAV broilerių išauginta 34 mln., o 1974 m. – 3 mlrd.
Mityba
Broilerių skerdiena nuo paprastų viščiukų skiriasi gelsvesne, minkštesne oda, ant kojų ir krūtinės daugiau raumenų. Mėsa švelni, sultinga, kvapni, turi daugiau pilnaverčių baltymų, mažai riebalų, gerai virškinama, turi dietinių savybių.
Tauragės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Tauragės rajono savivaldybės taryba – Tauragės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
RF FSB valdyba Baltijos laivynui ir kariuomenei Kaliningrado srityje
thumb|right|200px|[[FSB valdybos pastatas adresu Kaliningradas, Sovetskij pr.3]]
Tauragės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Teisinis pagrindas
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Tauragės rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
RF FSB valdyba Baltijos laivynui ir kariuomenei Kaliningrado srityje
Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos (FSB) valdyba Baltijos laivynui ir kariuomenei Kaliningrado srityje (Управления Федеральной службы безопастности по Бальтийскому флоту и войскам в Калининградской области) - viena iš trijų FSB valdybų esančių Rusijos Federacijos Kaliningrado srityje. Ši valdyba atlieka kontržvalgybinę priežiūrą Rusijos kariuomenės daliniuose bei kariniame laivyne dislokuotose Kaliningrado srityje.
Valdyba įsikūrusi adresu: Kaliningradas Sovetskij pr. 3.
Tauragės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Veikla
Rajono meru išrinktas Klemensas Paulius, jo pavaduotoju Darius Bredelis. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Antanas Paliutis.
Svarbiausi darbai
Išasfaltuota Laisvės gatvės atkarpa, Aerodromo gatvė, pakloti šaligatviai Bažnyčių, Prezidento ir kitose gatvėse. Atnaujintas autobusų parkas – Norvegijoje nupirkti padėvėti autobusai. Pastatytas gyvenamasis namas iš Sibiro tremties grįžtančioms šeimoms. Įrengta miesto pirtis J. Tumo-Vaižganto gatvėje. UAB „Tauragės vandenys“ užbaigė statyti vandens nugeležinimo stotį, pastatytas švaraus vandens rezervuaras. Naujai uždengti Žygaičių, Dacijonų mokyklų, lopšelio darželio „Šaltinėlis“ stogai. Kaimo mokyklose atlikta katilinių rekonstrukcija.
Grenados vyrų futbolo rinktinė
Grenados vyrų futbolo rinktinė – Grenadai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Grenados futbolo asociacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio čempionate, tačiau 3 kartus dalyvavo CONCACAF Aukso taurėje. Rinktinė 1989 metais Karibų taurėje užėmė antrą vietą.
Male Račkos
Male Račkos – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo teka Rospudos upė, kur anksčiau stovėjo vandens malūnas. Šiuo metu malūne yra restoranas ir svečių namai. Kaimo apylinkėse per Antrąjį pasaulinį karą buvo įkurtas bunkeris.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Obeliskas
thumb|right|[[Senusretas I|Sensureto I obeliskas Kaire]] Obeliskas – aukštas, keturbriaunis, smailėjantis monumentas su piramide viršūnėje. Senovės obeliskai gaminti iš vieno akmens gabalo. Jų tėvyne laikomas Egiptas, nors daug mažesnių obeliskų yra randama Europoje ir Amerikoje.
Egiptiečių obeliskai
Yra žinomi 29 egiptietiški obeliskai iš kurių vos 9 šiuo metu yra Egipte.
Asirija
Asirijos imperijoje buvo rastas X amžiuje prieš mūsų erą pastatytas Juodasis obeliskas, kuris šiuo metu eksponuojamas muziejuje Londone.
Etiopija
thumb|Obeliskas [[Aksumas|Aksume]] Nemažai obeliskų buvo rasta Etiopijoje tačiau šiuo metu išlikęs tik Karaliaus Ezeno obeliskas Aksume atrastas IV amžiuje.
Bizantija
Bizantijoje yra pastatytas vienintelis obeliskas Konstantino VII Purpurinio paliepimu 905 m. – 959 m. ir padengtas bronzinėmis konstrukcijomis.
Kerala
Keralos obeliskai buvo gaminami iš kitokių akmenų ir priminė kryžius, todėl skiriasi labiausiai palyginus su kitais senoviniais obeliskais.
Pietų Amerika
Pietų Amerikos Čavin de Uantaro regione buvo rastas vienintelis obeliskas. Ligi 2008 m. liepos mėn. jis buvo laikytas Limos muziejuje, kol buvo pergabentas į nacionalinį muziejų.
Stadionas
thumb|[[Allianz arena]] Stadionas – sporto tikslams skirtas statinys, paprastai susidedantis iš didelio lauko ir vietų žiūrovams, išdėstytų laiptuotai aplink lauką. Taip pat paprastai yra įrengiamos papildomos aikštelės treniruotėms ir persirengimo kambariai sportininkams. Žiūrovų vietos gali būti ne tik sėdimos, bet ir stovimos. Stadionuose vyksta lauko sporto varžybos, koncertai arba kiti renginiai.
Istorija
thumb|[[Panathinaiko stadionas]] Žodis stadionas kilęs iš graikų kalbos žodžio stadion (στάδιον) (liet. 'vieta kur žmonės stovi'). Seniausias žinomas stadionas yra Olimpijoje, Graikijoje, kur Olimpinės žaidynės rengiamos nuo 776 metų prieš mūsų erą. Tuo metu žaidynėse būdavo tik viena rungtis – sprintas. Senovės stadionų ilgis būdavo daugmaž standartinis t. y. 190 m. Romėnai taip pat perėmė šį standartą ir statė 180–190 m ilgio stadionus. Įdomu tai, kad nustatyta, jog žmogus maksimaliu greičiu gali bėgti apie 200 m nuotolį. Žymiausias senovės stadionas yra Koliziejus.
Tipai
Stadione gali būti sėdimos ir stovimos vietos. Pastaruoju metu saugumo sumetimais dauguma stadionų visas vietas verčia į sėdimas.
Išplanavimas
thumb|330px|Ovalo formos stadionas [[Čilėje]] Skirtingoms sporto šakoms reikia skirtingų dydžių aikštelių. Todėl stadionai būna skirti arba vienai sporto šakai arba būna universalesni ir juose gali vykti keleto šakų varžybos. Vien tiktai futbolui skirti stadionai yra pakankamai dažni. Pats dažniausias derinys yra futbolo aikštelė su aplink ją esančiais bėgimo takeliais. Didžiausias tokių stadionų minusas yra didesnis atstumas nuo aikštelės iki tribūnų su žiūrovais, ypač stadionų galuose. Tokiais atvejais stadionai būna: be tribūnų galuose, be tribūnos vienam gale (pasagos forma) arba su abejom tribūnom (ovalo forma).
JAV, kur beisbolas ir amerikietiškas futbolas yra populiariausi buvo pastatyta daug futbolo/beisbolo stadionų, tačiau dėl labai skirtingų reikalavimų aikštelėm tai nepasiteisino ir šiuo metu tokie stadionai nebestatomi.
Stadiono pavadinimo pardavimas
Šiuo metu ypač išpopuliarėjo parduoti stadiono pavadinimą garsiai firmai, t. y. už tam tikrą sumą sutinkama tam tikram laikotarpiui pakeisti stadiono vardą į firmos pavadinimą. Pavyzdžiui, AOL Arena stadionas Vokietijoje.
Lionginas Šepetys
Lionginas Šepetys (1927 m. lapkričio 23 d. Kazliškiuose, Ukmergės apskritis – 2017 m. gruodžio 8 d. Vilnius) – Lietuvos Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras, LTSR komjaunimo, partinis ir kultūros veikėjas.
Biografija
1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius architektas. 1953–1957 m. dirbo KPI asistentu, vyresniuoju dėstytoju. 1957–1958 m. LLKJS CK darbuotojas, LLKJS CK Biuro narys. 1958–1960 m. LKP CK mokslo, mokyklų ir kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1960–1963 m. studijavo Maskvos Visuomeninių mokslų akademijoje prie SSKP CK. 1963 m. menotyros mokslų kandidatas.
1963–1964 m. LKP CK ideologinio skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1964–1967 m. mokslo ir kultūros skyriaus vedėjas. 1963–1968 m. dirbo LSSR dailės institute, 1964 m. docentas. 1967–1976 m. LSSR kultūros ministras. 1976–1989 m. LKP CK sekretorius. 1987 m. filosofijos mokslų daktaras. Nuo 1987 m. LSSR MA narys korespondentas.
Žmona Nijolė gydytoja, sūnus Linas architektas, sūnus Lionginas ekonomistas.
Algimantas Sėjūnas
Biografija
1960 m. baigė Vidiškių vidurinę mokyklą. 1960–1966 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos fakultete.
1968–1970 m. dirbo „Ventos“ mokslinio tyrimo instituto, LSSR mokslų akademijos Fizikos instituto darbuotoju. 1970–1990 m. Šiaulių „Nuklono“ gamyklos inžinierius, cecho viršininkas, vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas. Dviejų mokslinių išradimų mikroelektronikos srityje autorius.
1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas. 1993–1995 m. Šiaulių m. Sąjūdžio tarybos pirmininkas, laikraščio „Aušros alėja“ redaktorius, Tėvynės Sąjungos (Lietuvos Konservatorių) Šiaulių m. skyriaus pirmininkas. 1995–1996 m. Šiaulių miesto mero pavaduotojas.
Juozapava (Giedraičiai)
Juozapava – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Giedraičių.
Istorija
1838 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Juozapavos dvaras.
Armėnijos futbolo supertaurė
Armėnijos futbolo supertaurė – futbolo trofėjus, dėl kurio kasmet kovoja ir.
Istorija
Turnyras įkurtas 1996 metais, nuo 2002 metų rungtynės vykdavo kitų metų pavasarį (žaisdavo tų pačių metų čempionas ir taurės laimėtojas), o nuo 2010 m. rudenį (2009 m. čempionas ir 2010 m. taurės laimėtojas).
Suviekas
Suviekas – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 18 km į šiaurės vakarus nuo Zarasų. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Suvieko pagrindinė mokykla, vaikų darželis, biblioteka, paštas (LT-32022), Suvieko Šv. Onos koplyčia (nuo 2005 m.), vaistinė, kultūros namai, susibūrusi kaimo kapela. Į pietus nuo kaimo telkšo Čičirys, rytiniame pakraštyje – Suvieko ežeras. Yra dvaro sodyba, netoliese stūkso Suvieko piliakalnis.
Pro kaimą eina vieškelis, atsišakoja.
Antanava (Balninkai)
Antanava – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurę nuo Balninkų. Šalia eina kelias, pietuose telkšo Krūmiškių ežeras.
Suviekas
miniatiūra|220px|left|Gatvė Suvieke miniatiūra|220px|left|Kapinės miniatiūra|220px|left|Atminimo lenta prie buvusios bažnyčios pamatų miniatiūra|220px|left|Riboženklis kelyje
Antanava (Balninkai)
Gyventojai
thumb|left|250px|Vaizdas link [[Smėlinis|Smėlinio ežero ties Antanava]]
Suviekas
Istorija
XV a. rašytiniuose šaltiniuose minimas kaip stambi gyvenvietė (1533 m. – kaip miestelis). 1596 m. minimas Suvieko dvaras, Suvieko bažnyčia, 1617 m. unitų vienuolynas, 700 namų, 1744 m. koplyčia. Šiaurės karo metu Suviekas buvo visai sugriautas. Po Respublikos padalinimo atiteko Rusijos imperijai ir tapo Kauno gubernijos dalimi. 1863 m. bažnyčia nugriauta. XIX a. Suviekas – kaimas ir dvaras Zarasų apskrityje, priklausęs Aleksandravėlės parapijai.
1915 m. miestelyje įsitvirtino vokiečiai, dvare įrengtas vokiečių kariuomenės štabas. Per I pasaulinį karą buvo Suvieko valsčiaus centras. XX a. tarpukariu Nepriklausomybės metais veikė šaulių sąjunga. 1949 m. įkurtas Kalinino kolūkis. 1961 m. sujungus kelis kolūkius įkurtas Suvieko tarybinis ūkis. Dabartinis kaimas sudarytas 1968 m. spalio 23 d., kai buvo sujungti Suviekas I ir Suviekas II.
2016 m. patvirtintas Suvieko herbas.
Vitiazio gelmė
Vitiazio gelmė arba Rytų Melanezijos gelmė – įduba pietvakarinėje Ramiojo vandenyno dalyje, nusidriekusi pagal šiaurinę povandeninių kalnų bei salų virtinės, skiriančios Melanezijos dubumą ir Fidžio jūrą, ribą. Ilgis – 870 km, plotis iki 60 km, gylis – 6150 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Flevolandas
Flevolandas – Nyderlandų provincija, esanti šalies centrinėje dalyje. Ribojasi šiaurėje su Fryzijos, rytuose su Overeiselio ir Gelderlando, pietuose su Utrechto ir Šiaurės Olandijos provincijomis.
Administracinis centras – Lelistadas.
Istorija
Po 1916 m. Nyderlandų vyriausybė nutarė atitverti jūrą Zuiderzee damba, kuri apsaugotų nuo potvynių. Vėliau už dambos buvo nusausinta teritorija (vad. Polderis).
Sporiniai induočiai
Sporiniai induočiai – ne mokslinės klasifikacijos terminas, apibūdinantis tokius augalus kaip pataisai, asiūkliai ir paparčiai.
Vienas jų savitų požymių yra tas, kad ląstelės, praleidžiančios vandenį stiebu, sudaro centrinio cilindro negyvą audinį. Cilindrai gali šakotis į lygiagrečius cilindrus ir stiebus. Vystantis indų sistemai ir gaminamajam audiniui, atsirado aukštesnių ir sudėtingesnės formos augalų.
Sporiniams induočiams priskiriama apie 10 000 rūšių, kurių formos labai įvairios. Skirstoma į šiuos skyrius:
Kontratenoras
Kontratenoras [↗ kontra... + it. tenore 'tenoras'] – XIV–XV a. vokalinės muzikos kūrinių trečiasis balsas (šalia tenoro ir diskanto) ir labai retas balso tipas, pats aukščiausias iš vyrų operinių balsų, kurio diapazonas apima nuo mažosios oktavos „do“ natos iki antrosios oktavos „mi“ natos. Kontratenoru vadinamas ir dainininkas, dainuojantis tokiu balsu. Paprastai po balso mutacijos berniuko balsas pažemėja viena oktava, tačiau kontratenorui, net ir mutavus balsui (paprastai – diskanto), išlieka viršutinis registras.
Kontratenorai skirstomi į sopraninus (kitaip dar vadinamus sopranistais) ir altinus (altistus). Kontratenorinis dainavimas dažnai neteisingai painiojamas su falcetiniu dainavimu (falcetas yra viršutinis, bet neišlavintas vyriško balso registras).
Lietuvoje žinomi kontratenorai – Viktoras Gerasimovas (sopraninas), Algirdas Bagdonavičius (altinas).
Žymiausi pasaulio kontratenorai – Philippe Jaroussky, Michael Maniaci, James Bowman, Alfred Deller, Jorge Cano, Aris Christofellis, David Daniels, Bejun Mehta. Pop muzikoje vienas geriausiai žinomų kontratenorų – grupės „Bee Gees“ vokalistas Barry Gibb.
Stare Gieraltai
Stare Gieraltai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 2 namai ir 32 gyventojai, iš kurių 16 vyrai ir 16 moterys.
Angels with Dirty Faces
„Angels with Dirty Faces“ yra antrasis albumas, išleistas Jungtinės Karalystės merginų pop grupės „Sugababes“. Albumą 2002 m. rugpjūčio mėnesį išleido įrašų kompanija „Island Records“. Iš albumo išleisti keturi singlai pasiekė JK Top 40.
Albumo istorija
Jau sukūrusios antrąjį albumą, grupė pradėjo ieškotis naujos įrašų kompanijos, kol galiausiai pasirašė kontraktą su „Island Records“. Jų pirmasis singlas, išleistas naujoje įrašų kompanijoje, buvo „Freak Like Me“, kurio prodiuseris buvo Richard X, tai buvo viena iš paskutiniųjų įrašytų dainų, ir ši daina buvo įrašyta Richard X nuosavame name. Daina turi „Are 'Friends' Electric?“ dainos ritmą, bei Adina Howard dainos „Freak like Me“ žodžius. Daina debiutavo pirmoje vietoje JK tope.
Antrasis singlas su Range „Round Round“, prodiusuotas prodiuserių grupės Xenomania. Šis singlas buvo antrasis grupės singlas, pasiekęs #1 vietą JK tope. Airijoje, Naujoje Zelandijoje ir Nyderlanduose daina pasiekė #2 vietą šių šalių topuose. Taip pat daina pasiekė Australijoje #13 vietą, ir buvo parduota daugiau nei 35 000 singlo kopijų. Prie to prisidėjo nebloga reklaminė kampanija, puikus klipas, išsiuntinėtas visiems muzikos kanalams, išleista reklaminė dainos versija, skirta radijo stotims.
Antrasis „Sugababes“ albumas buvo sėkmingai išleistas ne tik Anglijoje, bet ir visoje Europoje. Ir buvo parduota daugiau nei vienas milijonas albumo kopijų visoje Europoje. Singlai „Stronger“ ir „Angels with Dirty Faces“ pasiekė aukštas vietas topuose. O daina „Shape“, įrašytas kartu su Sting, pasiekė aukštas vietas tik Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje.
Hondūro vėliava
thumb|[[Vaizdas:FIAV 111110.svg|20px Vėliava ir karinė vėliava. Proporcijos: 1:2]] thumb|Laivyno vėliava (proporcijos tos pačios – 1:2 Hondūro vėliava – sukurta 1886 m. sausio 9 d., pradžioje buvusi Jungtinės Centrinės Amerikos Provincijų vėliava.
Vėliava yra iš 2 spalvų: viršuje ir apačioje žydra, kurios reiškia Ramųjį vandenyną ir Karibų jūrą, o viduryje balta, kurioje yra 5 žvaigždės, kurios reiškė 5 provincijas, kurios sudarė Jungtinės Centrinės Amerikos Provincijas.
Iki 2022 m. naudota vėliava su tamsiai mėlynomis spalvomis, bet pasikeitus valdžiai imtos naudoti žydros spalvos.
Vilties daigas
„Vilties daigas“ – Žemaitijos fantastų klubo „Fajetai“ narių 1991-1998 m. leistas fenzinas.
Istorija
Pirmasis fenzino numeris pasirodė 1991 m. birželio mėnesio pradžioje. Paskutinis numeris išleistas 1998 m. Leidinį dažniausiai parengdavo ir išleisdavo A. Kalnikas. Jam talkininkavo P. Jankauskas, R. Žilinskas ir kiti gyvavusio klubo nariai. Fenzinas ėjo nereguliariai: daug numerių buvo sublokuoti su kitu to paties klubo leistu leidiniu - „Denebolos šviesa“, keli numeriai buvo priglausti Pakruojo fantastų klubo „Selija“ (1990-2005 m.) mėgėjiškame leidinyje „Varūna“. Fenzine publikuoti vietinių autorių literatūriniai kūriniai ir iliustracijos. 1993 m. „Lituanicono“ metu šis fenzinas buvo pripažintas geriausiu fantastikai skirtu mėgėjišku leidiniu Lietuvoje.
Gulbė (jachta)
Gulbė (vėliau Tegu) – tarpukario Lietuvos jachta, atlikusi tolimiausius tuo metu plaukiojimus.
Vaistininkas buriuotojas
thumb|left|150px|K. Mažonas
Pelningai dirbančios vaistinės savininkas Kazys Mažonas buvo vienas iš tų nedaugelio Klaipėdos lietuvių, kurie galėjo leisti sau tokią prabangą – nusipirkti jūrinę jachtą. Panūdęs ne tik mėgautis tyru jūros oru, bet ir, kaip pats rašė, „parodyti mūsų klubo standartą ir mūsų „Samogitijos“ spalvas Baltijos jūroje“, vaistininkas iš vokiečių verslininkų brolių Šarfeterių, kurie buvo kaipėdiečių buriuotojų klubo „Memeler Segel Verein“ nariai, už 6000 litų įsigijo beveik 11 metrų ilgio dviejų stiebų kreiserinę jachtą „Unser Freund“. Prieš pakeliant joje lietuvišką vėliavą, jachta buvo pakrikštyta „Gulbės“ vardu.
Jau 1931 m. vasarą, kai tik „Gulbė“ tapo K. Mažono nuosavybe, buvo surengta bandomoji kelionė – nuo Klaipėdos iki Helsinkio ir atgal. Patekusi į audrą jachta buvo gerokai papurtyta, buvo sudraskytos jos burės, tačiau ir laivas, ir įgula atlaikė išbandymą. Tai paskatino K. Mažoną kitą vasarą patraukti į tolimesnę kelionę kita linkme – perplaukti Baltiją išilgai vakarų kryptimi.
Kelionė į Kopenhagą ir Geteborgą
thumb|left|250px|„Gulbė“ išplaukia, 1932 m.
Keturi vyrai – 45-erių metų K. Mažonas, jauni banko tarnautojai Plonaičiai ir uosto inžinierius Fricas Buntinas 1932 m. birželio 11 d. 18 valandą pakėlė „Gulbės“ bures. Uosto valdybos motorinis laivelis „Banga“ su buriuotojų draugais ir artimaisiais palydėjo jachtą už molų iki jūros.
Iki Kopenhagos vėjas buvo palankus ir tikslą „Gulbė“ pasiekė sėkmingai, nepaisant P. Buntino susižalojimo paryčiais tvarkant jachtos motorą. Išvykusi iš Karališkojo Danijos jachtklubo (Kongelig Dansk Yachtklub) „Gulbė“, dėl nepalankaus vėjo pakoregavo maršrutą ir pasuko link Helsingborgo. Iš pastarojo miesto įgula nutarė išplaukti nepaisant prasto oro. Pučiant stipriam vėjui iki Kullen švyturio „Gulbė“ plaukė greitai, tačiau nuo ten link Geteborgo reikėjo plaukti prieš vėją. Nenorėdama daug laviruoti įgula nusprendė padaryti lanką ir pakeisti kursą į šiaurės vakarus Anholto salos link. Dėl pastovaus lietaus ir per denį virstančių bangų teko pastoviai pumpuoti vandenį. Pakeliui „Gulbę“ užklupo škvalas, kurio metu lūžo bizanstiebis. Galiausiai laivas pasiekė Geteborgą.
Užtrukusi kelionėje 16 dienų „Gulbė“ sėkmingai grįžo į namų uostą.
Rekordinis plaukimas
thumb|right|150px|Plaukiant iš Londono į Oslą
Ankstyvą 1933 m. pavasarį, vykstant eiliniam Klaipėdos jachtklubo posėdžiui, Kristupas Plonaitis, kuriam „Gulbėje“ dažniausiai būdavo patikimos kapitono pareigos, pareiškė, jog K. Mažonas ir jo įgula ruošiasi plaukti į Londoną. Išgirdę šią naujieną, daugelis buriuotojų tik galvomis pakraipė, o kai kas ir atvirai pasišaipė.
Iki Kylio „Gulbę“ lydėjo geras oras ir palankus vėjas. Nenorėdami beveik šimtą kilometrų per visą Kylio kanalą, junginatį Baltijos ir Šiaurės jūrą) pakšnoti su savo motoriuku, lietuvių buriuotojai už butelį konjako prisikabino prie nedidelio vilkiko, plaukiančio ta pačia kryptimi. Šiaurės jūra buriuotojus pasitiko svetingai, tad iki pat Londono buvo nuplaukta be jokių nuotykių. Londone K. Mažonas ir jo bendražygiai viešėjo 8 dienas. Pasak J. Plonaičio, jie buvo gražiai priimti Karališkajame jachtklube Grinviče, apsikeista gairelėmis.
Iš Londono „Gulbė“ leidosi Oslo link. Šį kartą Šiaurės jūra lietuvių buriuotojams surengė rimtą egzaminą. Visą laiką lynojo, o galiausiai pakilo tikra audra. Per ją buvo sulaužyti groto gikas ir rumpelis. „Paragavęs“ sūraus vandens, atsisakė dirbti jachtos variklis. Pasak J. Plonaičio, beveik ištisą parą vyrams teko grumtis su audra ir jos padariniais. Apipešiotai jachtai pasiekus Oslą, prireikė rimto remonto.
„Gulbė“ tampa „Tegu“
thumb|right|150px
1934 m. iš Mažono jachtą įsigijo Salys Šemerys (tikr. Saliamonas Šmerauskas). Jis buvo ne tik mokytojas, poetas, bet ir aistringas buriuotojas – vienas šios sporto šakos pradininkų Lietuvoje. Apie buriavimą jis ėmė svajoti 1927 m., kai prikalbintas rašytojo Prano Mašioto sūnaus atvyko iš Kauno į Klaipėdą. „Apsigyventi Klaipėdoje mane, be visa ko, dar viliojo jūrų romantika. Plaukiojant jūromis, fantazijai erdvė – be ribų!“. Teoriškai pasiruošęs, aktyviai buriuoti jis pradėjo 1934 m., kai iš centrinės vaistinės provizoriaus K. Mažono nusipirko dvistiebę jachtą, pavadintą „Gulbė“. „Puiki buvo jachta, tik „Gulbės“ vardas jai netiko. Tai juk pelkių ir kūdrų paukštis! Vardą reikėjo pakeisti… Ir aš daviau jai vardą „Tegu“ (Salio Šemerio rankraščiai).
1937 m. „Tegu“ turėjo startuoti regatoje aplink Gotlandą, tačiau dėl vairo gedimo prieš startą iš regatos pasitraukė ir išvyko į Stokholmą.
1938 m. „Tegu“ aplankė Gdanską, kai kuriuos kitus Lenkijos, Vokietijos, Danijos, Švedijos, Latvijos uostus. Kelionėje jachta užtruko 22 dienas.
„Tegu“ per Antrąjį pasaulinį karą saugiai išbuvo angare Šventosios uoste. Atėję Raudonosios armijos kariai ją apiplėšė – nulupo dvi tonas svėrusį švininį kylį. Padegus sandėlį, sudegė ir ten saugomi stiebai, takelažas, vidaus įranga.
Matas Tamonis
Matas Tamonis (g. 1938 m. birželio 15 d. Šukionyse, dab. Biržų raj.) – energetikas, Lietuvos energetikos instituto Regionų energetikos plėtros laboratorijos vedėjas, habilituotas technikos mokslų daktaras, profesorius, tarptautinės energetikos inžinierių asociacijos narys.
Biografija
Baigęs Biržų vidurinę mokyklą, Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultete studijavo pramonės šiluminę energetiką ir nuo 1958 m. dirbo Petrašiūnų elektrinės katilų cecho pamainos viršininku. Studijas baigė su pagyrimu. 1959 m. Lietuvos mokslų akademijos Energetikos ir elektrotechnikos instituto (dabar Lietuvos energetikos institutas) Dujofikacijos laboratorijos bendradarbis. Turėdamas energetiko šilumininko praktinio darbo patirtį, žengė pirmuosius mokslinio darbo žingsnius, pradėjo tirti degimo procesus ir įrengimus. Sėkmingai pritaikė naujausius skaitmeninio modeliavimo metodus, kūrė skaičiavimo programas tuometinėms elektroninėms skaičiavimo mašinoms, analizavo sudėtingus šilumos mainų procesus, vykdė ir eksperimentinius šių procesų tyrimus. Dirbdamas fizikinių – cheminių šilumos mainų laboratorijoje kūrė naują eksperimentinę bazę šilumos mainų tyrimams, esant aukštoms temperatūroms. Tyrė kuro gazifikacijos procesus, degimo produktų šilumos mainus.
Žinias gilino neakivaizdinėje aspirantūroje Maskvos chemijos mašinų statybos institute, 1970 m. apgynė technikos mokslų kandidato (dabar daktaro) disertaciją, kurioje analizavo šilumos mainus, vykstant cheminėms reakcijoms. Tapo vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Akademiko A. Žukausko iniciatyva 1971 m. organizavo radiacinių ir sudėtingų šilumos mainų tyrimus. Tyrimų rezultatai apibendrinti monografijoje „Radiaciniai ir sudėtingi šilumos mainai kanaluose", išleistoje 1981 m. (gerai vertinama monografija anglų kalba 1986 m. išleista JAV). Išrinktas įsteigto Radiacinių šilumos mainų sektoriaus vadovu.
1984 m. Maskvoje apgynė technikos mokslų daktaro (dabar habilituoto daktaro) disertaciją „Radiaciniai ir sudėtingi šilumos mainai“. Taip pačiais metais už aukštos temperatūros šiluminės fizikos darbų ciklą jam kartu su kitais Fizikinių – techninių energetikos problemų instituto mokslininkais paskirta Lietuvos TSR mokslo ir technikos valstybinė premija.
1986 m. Radiacinių šilumos mainų sektoriaus bazėje įsteigtos energotechnologinių procesų laboratorijos vedėjas. 1987–1989 m. instituto direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui, koordinavo aukštų temperatūrų šiluminės fizikos ir medžiagotyros tyrimus. 1990 m. profesorius. Tyrė aukštos temperatūros elektrolizę, vandenilio technologiją ir jo naudojimą energetikos srityje, analizavo kuro elementų, aplinkosaugos, atliekų tvarkymo problemas.
Nuo 2005 m. – vyriausiasis mokslo darbuotojas, Lietuvos energetikos instituto Regionų energetikos plėtros laboratorijos vedėjas. Rengė galutinį Lietuvos energetikos strategijos variantą. Jo vadovaujamoje laboratorijoje, remiantis makroekonominiais rodikliais, sprendžiamos šilumos ūkio restruktūrizavimo problemos, analizuojami sudėtingi energijos kainodaros klausimai. Tyrimai atliekami taikant naujausius matematinius analizės ir modeliavimo metodus. Sprendžiamos savivaldybių energetikos ūkio metodologijos sukūrimo, atsinaujinančių energijos išteklių panaudojimo problemos.