cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lorenzo Pellegrini
Sassuolo
2015 m. birželio 30 d. žaidėjas už 1,25 mln. eurų perėjo į Sassuolo ekipą. Iš viso šio klubo sudėtyje L. Pelegrinis sužaidė 47 rungtynes ir pelnė 9 įvarčius. 2016–2017 m. sezone žaidėjas tapo jauniausiu lygos žaidėju per vieną sezoną prisidėjusiu prie 10 įvarčių – iki 2017 m. balandžio 10 d. jis atliko 4 rezultatyvius perdavimus ir įmušė 6 įvarčius.
Roma
2017 m. vasarą italas sugrįžo į Romos klubą ir pasirašė 5 metų sutartį.
2017 m. gruodžio 1 d. L. Pelegrinis įmušė savo pirmąjį įvartį klube rungtynėse su S.P.A.L.
Tarptautinė
2014 m. italas debiutavo šalies jaunimo iki 19 m. rinktinėje.
2017 m. gegužės 31 d. L. Pelegrinis debiutavo suaugusiųjų rinktinėje draugiškose rungtynėse su San Marinu.
Savo pirmą įvartį rinktinėje italas pelnė 2019 m. rugsėjo 5 d. rungtynėse su Armėnija.
Johann Heinrich Abicht
Veikla Vilniuje
Vilniaus laikotarpiu Johanas Abichtas parašė keletą straipsnių, veikalą „''Initia Philosophiae propriae sic dictae. Vilnae, 1814''". („Filosofijos, tikrąja prasme taip vadinamos, pagrindai”), kurį išleido universitetas.
Lorenzo Pellegrini
Tarptautinė
2021 m. birželį L. Pelegrinis buvo įtrauktas į Italijos rinktinę XVI Europos futbolo čempionatui. Vėliau dėl traumos jį rinktinėje pakeitė Gaetano Castrovilli.
Statistika
'''2021 m. gegužės 15 d. duomenys.'''
Johann Heinrich Abicht
Veikla Vilniuje
Johanas Heinrichas Abichtas laikomas pirmuoju Imanuelio Kanto ir klasikinės vokiečių filosofijos skleidėju Lietuvoje.
Johanas Heinrichas Abichtas mirė 1816 m. balandžio 28 d. Vilniuje.
Karbaučizna
Karbaučizna – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, netoli Naujamiesčio miestelio.
KlasJet
KlasJet – Europos verslo aviacijos bendrovė, įsikūrusi Vilniuje, Lietuvoje, siūlanti užsakomųjų skrydžių VIP orlaiviais bei įviairiapuses orlaivių valdymo paslaugas. „KlasJet“ savo veiklą vykdo su specialiais VIP konfigūracijos lėktuvais Europoje ir Vidurio Rytuose, su pagrindiniu biuru Vilniuje, Lietuvoje.
Istorija
2013 m. spalį „Avia Solutions Group“ įkūrė „KlasJet“. Pirmasis įmonės lėktuvo modelis buvo Bombardier „Challenger 850“.
„KlasJet“ 2014 m. gavo AOC sertifikatą ir pradėjo vykdyti komercinius skrydžius su jau dviem „Challenger 850“ orlaiviais. Skrydžiai šiais lėktuvais buvo nutraukti 2019 metais. miniatiūra|LY-KDT, Boeing737-500 (KlasJet) 2015 m. „KlasJet“ savo orlaivių parką papildė „Hawker 800XP“ orlaiviu, su kuriuo sėkmingai vykdė skrydžius iki 2019 metų.
2016 m. „KlasJet“ įsigijo pirmąjį „Boeing 737-500“ orlaivį ir pradėjo jo atnaujinimo darbus. 2017 m. bendrovė gavo A tipo licenciją komercinės veiklos plėtrai, skraidinant daugiau nei 20 keleivių, ir ėmė vykdyti skrydžius atnaujintuoju „VIP Boeing 737-500“.
2017–2018 m., Eurolygos sezono metu, „KlasJet“ rūpinosi Kauno krepšinio klubo „Žalgiris“ žaidėjų kelionėmis. 2018 m. vasarį į Pietų Korėjoje vykstančias olimpines žaidynes, „KlasJet“ padedama, vyko Kanados vyrų ledo ritulio rinktinė. Skrydžiui pasirinktas „Boeing 737-500“ modelis buvo atitinkamai perdarytas į sporto komandos lėktuvą.
Iki 2018–2019 m. „KlasJet“ savo orlaivių parką papildė dar keturiais to paties modelio lėktuvais – VIP „Boeing 737-500“.
2020 m. kovo mėn. „KlasJet“ į Lietuvą nemokamai atskraidino siuntą su dešimtimis tūkstančių medicininių kaukių ir pirštinių. 2021 m. birželį „KlasJet“ į Pietų Korėją parskraidino šalies piliečius, kurie dėl COVID-19 pandemijos buvo įstrigę Ganoje.
2020 m., bendradarbiaujant su krovinių aviakompanija „Bluebird Nordic“, „KlasJet“ įsigijo „Boeing 737-300“ orlaivį ir pradėjo teikti krovinių gabenimo paslaugas. Šiuo krovininiu lėktuvu skrydžiai buvo vykdomi iki 2021 metų.
Nuo 2021 m. „KlasJet“ pilotai dalyvauja „BAA Training“ vykdomoje pilotų tarpusavio pagalbos programoje (angl. PPSP).
2021 m. gruodį „KlasJet“ į šiaurės Tanzaniją nugabeno du išgelbėtus laukinius gyvūnus. Tai precedento neturintis skrydis, mat abu gyvūnai keliavo orlaivio „Boeing 737-500“ salone.
2023 m. vasario mėn. „KlasJet“ pradėjo teikti orlaivių, įgulos, techninės priežiūros ir draudimo paslaugas (angl. ACMI) ir savo parką papildė aštuoniais „Boeing 737-800“ orlaiviais. Be to, tą patį vasario mėnesį į „Dubai World Central“ buvo perkeltas pirmasis iš dviejų „Boeing 737-500“ orlaivių, o po mėnesio ten buvo nuomojamas ir „Boeing 737-300“ modelis, skirtas Jungtinės Karalystės rinkai.
Lėktuvų parkas
2023 m. duomenimis, „KlasJet“ lėktuvų parką sudaro:
Songcenas Gampo
Songcenas Gampo (569–649?/605–649? m.) – pirmasis Tibeto imperatorius, įkūręs Tibeto imperiją ir, pasak tradicijos, įvedęs budizmą į Tibetą.
Biografija
Gimė tarp 557 ir 617 m. Gjamos rūmuose netoli Lasos, buvo Jarlungų dinastijos karaliaus Namri Songceno sūnus. Pagal tradicinį Tibeto karalių sąrašą Songcenas Gampo laikomas 33-uoju Tibeto valdovu. Į sostą įžengė tarp 605 ir 617 m., dar būdamas mažamečiu, nes jo tėvas buvo nunuodytas. Vėliau, vienydamas šalį, Songcenas Gampo vedė princeses iš įvairių kraštų: Žangžungo, Tangutų karalystės, Nepalo (Bhirukti), Kinijos (Venčeng). Teigiama, kad Kinijos ir Nepalo – tuo metu jau budistinių valstybių – princesės buvo pirmosios budistės ir skatino Songceną Gampo atkreipti dėmesį į šią religiją.
Songcenas Gampo pasižymėjo užkariaudamas aplinkinius kraštus ir taip plėsdamas Jarlungų valdžią: jis užkariavo Tibeto kultūros pradininkę – Žangžungo valstybę (~634 m.), puldinėjo tautas rytų Tibete (vakarų sia, bailangus, čiangus), 635–636 m. surengė sėkmingą karinę kampaniją į Tangų valdomą Kiniją. Pietuose (Nepale) vasaliniais ryšiais pajungė Ličhavų dinastiją.
Songcenas Gampo pasižymėjo kultūrine veikla – jis nusiuntė ministrą Thonmį Sambhotą į Indiją, kad šis sukurtų raštą tibetiečių kalbai. Tada pradėti versti budistiniai tekstai iš sanskrito į tibetiečių kalbą ir šalyje pradėtas platinti budizmas. Jis perkėlė sostinę į Lasą, pradėjo prekybinius ryšius su Kinija, Indija, šiaurės tautomis (uigūrais, mongolais); taip Tibete pradėtas naudoti šilkas, rašalas, popierius, vynas, atsirado astrologija, raštas, teisynas.
Songcenas Gampo mirė greičiausiai 649 m., jo įpėdiniu tapo vaikaitis Mangsongas Mangcenas (nors tikroji valdžia teko ministrui Mgarongui Canui). Tibeto budistinėje tradicijoje Songcen Gampo laikomas vienu iš trijų dharmos karalių.
Rourkela
Rourkela  – miestas Indijos rytuose, Orisos valstijoje, 328 km nuo Bhubanešvaro. Veikia technikos institutas, plėtojama plieno pramonė.
Sportas
Populiarus žolės riedulys. 2023 m. atidarytas didžiausias šalyje Birsa Mundos tarptautinis riedulio stadionas. Mieste vyko 2023 m. pasaulio vyrų žolės riedulio taurės varžybos.
Karoblis (Šilalė)
Karoblis – buvęs kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Gaudvaišų.
29-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
29-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas – tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos. Jos vykdomos pagal ICCF taisykles. Čempionato pradžia – 2011.11.05, pabaiga – 2014.06.11. Čempionatas vyko naudojant serverį.
Laikas galvojimui
Naudojant serverį kiekvienam žaidėjui 10-čiai ėjimų buvo skirta 40 dienų, o po 20-os dienos, ėjimui sunaudotas laikas dvigubinamas. Fiksuojama turnyro pradžia, bet pabaigos data nenustatoma. Kai žaidėjas viršija galvojimui skirtą laiką, partija yra stabdoma, jei to reikalauja varžovas. Kiekvienas dalyvis per metus gali pasiimti 30 d. atostogų. Galima gauti specialių atostogų.
Varžybų lentelė
Pastaba. Įrašas lentelėje 0E reiškia kad dalyviui įskaitytas pralaimėjimas pasibaigus jo galvojimo laikui. Įrašas 1E – rezultatas varžovui pratęsus galvojimui skirtą laiką. 2200P – laikina reikšmė.
Prizininkai
Sužaidus visas partijas du dalyviai: vilnietis Aleksandras Korabliovas ir joniškėnas Virginijus Braziulis buvo surinkę po 10,5 taško. Vietų nustatymui buvo paskaičiuotas abiejų varžovų Sonenbergerio koeficientas. Jis buvo aukštesnis Aleksandro Korabliovo (SB – 67,75) – jam ir atiteko aukso, o Virginijui Braziuliui (SB – 64,5) sidabro medalis. Trečias čempionate liko 9,5 taško iškovojęs Mindaugas Rauduvė.
Ghananandas
Ghananandas (1673–1760 m.) – indų poetas, laikomas vienu svarbiausių hindi literatūros „ritikali“ laikotarpio kūrėjų.
Jis buvo Delio valdovo (badšacho) Mahmudo Šacho rūmų poetas, šacho mokytojas. Pasakojama, kad rūmuose jis įsimylėjęs moterį, vardu Sudžan, bet ši jam buvusi abejinga. Ghananandas dėl meilės pametęs savo pareigas, todėl buvęs išvarytas iš rūmų. Tada poetas iškeliavo į šventąjį krišnaitų miestą Vrindavaną, kur įstojo į nimbark religinę šaką ir toliau rašė eiles.
Ghananando eilės daugiausia atskleidžiamas išsiskyrimo su mylimąja skausmas, poetas į savo eiles dažnai įterpia Sudžan vardą. Kalbai būdingas manieringumas (alankaros), simbolizmas, užuominų, metaforų panaudojimas. Ghananandas savo kūrinius kūrė literatūrine bradžo kalba (hindi tarmė).
Svarbiausi kūriniai:
Tarchumas Murnikas
Tarchumas Murnikas – Lietuvos dviratininkas, olimpietis.
Biografija
Murnikas atstovavo Lietuvai 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Individualioje plento rungtyje sportininkas nuo nugalėtojo atsiliko kiek mažiau nei valanda ir galutinėje įskaitoje užėmė 50-ą vietą. Tai geriausias Lietuvos tarpukario dviratininkų rezultatas olimpinėse žaidynėse. Atstovavo „Makabi“ klubą.
Gramema
Gramema – gramatinė reikšmė, suvokiama kaip vienas iš gramatinės kategorijos elementų; įvairios vienos kategorijos gramemos viena kitai prieštarauja ir negali reikštis kartu. Sakykime, lietuvių kalboje vienaskaita ir daugiskaita – gramatinė skaičiaus kategorija; būtinai turi būti pateikta viena arba kita reikšmė, bet ne abi vienu metu. Taip pat gramema galima vadinti gramatinį rodiklį – gramatinės reikšmės išraiškos būdą bei reikšmės ir jos išraiškos būdų vienovę.
Michaelio Rosako namas
Michaelio Rosako namas – pastatas Panevėžyje, Laisvės a. 1, valstybės saugomas kultūros paveldo objektas (nuo 1993 m.).
Gramema
Gramema kalboje išreiškiama daugybe formų, kurias vienija tam tikrõs gramatinės kategorijos reikšmės komponentas, bet skiria kitų kategorijų reikšmės, būdingos kuriai nors kalbos daliai: pavyzdžiui, veiksmažodžio antrojo asmens gramema lietuvių kalboje reiškiama ne viena forma, kurias jungia ši reikšmė, tačiau jas skiria nuosakos, laiko, veikslo, rūšies, skaičiaus reikšmės. Gramemos, reiškiamos keletu morfologinių formų, sudaro morfologinę kategoriją. Pasitaiko ir sintaksės formomis – sintaksės konstrukcijų klasėmis – reiškiamų gramemų (pavyzdžiui, veikiamosios ir neveikiamosios rūšių konstrukcijos); tokiu atveju jos sudaro sintaksės kategorijas.
Michaelio Rosako namas
Istorija
thumb|260px|M. Rosako namas (viešbutis „Centralinis“) XX a. pradžioje Namą savo lėšomis pasistatė vokiečių kilmės panevėžietis verslininkas, ilgametis miesto Tarybos narys, filantropas Michaelis Rosakas (Michael Rossak) sklype, kurį jo tėvas, Juozas Rosakas, gavo iš miesto 1870 m. amžino činšo teisėmis. Namas statytas 1888 m. vietoj seniau čia stovėjusių ir per gaisrą sudegusių pastatų. 1889 m. M. Rosakas sklypą iš Savivaldybės nusipirko, o 1894 m. namą perstatė, padidino. Manoma, kad jį projektavo šveicarų architektas Jokūbas Fridrichas Lemanas. 1894 m. M. Rosakas gavo leidimą naujajame pastate įrengti viešbutį „Centralinis”. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą tai buvo vienas geriausių viešbučių Panevėžyje su 10 kambarių ir restoranu pastato antrame aukšte. Pirmame aukšte veikė parduotuvės, o trečiame buvo M. Rosako butas.
Gramema
Su gramema, suvokiama kaip turinio išraiškos vienetas, susijusi morfema kaip išraiškos būdo vienetas. Išraiškos būdo vienetas, vienu metu susijęs su keletu gramatinių kategorijų, vadinamas fleksine morfema, arba fleksija.
Michaelio Rosako namas
Istorija
Nepriklausomybės kovų metu 1919 m. kovo 27 d. name įsikūrė Panevėžio apskrities apsaugos būrio viršininko Jono Variakojo štabas. Tą pačią dieną virš pastato pirmąkart mieste iškelta Trispalvė. Vėliavą J. Variakojui įteikė Katalikių moterų draugijos narės, vėliau ji buvo saugoma Karo muziejuje Kaune. 1919 m. pastate veikė ir Panevėžio miesto komendantūra. Pirmuoju komendantu paskirtas vokiečių kilmės Pranas Puceris fon Miuleris, vėliau – Tadas Chodakauskas.
1934 m. namo pirmame aukšte buvo 6 krautuvės, antrame – Panevėžio ūkininkų bankas, „Centralinis” viešbutis ir M. Rosako butas, trečiame – trys butai, du iš jų tušti. M. Rosakui mirus (1934 m. balandžio 9 d.), pagal jo testamentą, namas paliktas Panevėžio miestui, o grynas pelnas nuo jo dviejų namų (M. Rosakui priklausė ir medinis namas Moigio g. 5) skirtas neturtingiems šelpti. 1938 m. į pastatą persikėlė Panevėžio apylinkės teismas. 1940 m. Lietuvą okupavus Sovietų Sąjungai, namas įvertintas 237 000 rublių (vienas brangiausiai įvertintų pastatų mieste) ir nacionalizuotas. Po karo jame kurį laiką veikė muzikos mokykla, o vėliau sovietmečiu pirmame aukšte įsikūrė restoranas „Seklyčia”. Šiuo metu pastate įsikūrusios įvairios įstaigos, pirmame aukšte veikia parduotuvės ir baras.
Architektūra
Pastatas stačiakampio plano, dviejų aukštų su mezoninu ir mansarda. Stovi Laisvės aikštės šiaurės vakariniame kampe pagrindiniu pietiniu fasadu į aikštę. Stogas dvišlaitis, dengtas skarda. Sienos degto molio plytų mūro, tinkuotos, pamatas – lauko akmenų. Pietinis fasadas sudalintas piliastrais, papuoštas dantytomis ir profiliuotomis dekoratyvinėmis juostomis, profiliuotais pirmojo ir antrojo aukšto karnizais bei dantytu mansardinio aukšto karnizu. Fasado centre įrengtas aukštėjantis atikas dantytais stulpeliais.
XX a. pirmoje pusėje rekonstruotas pastato pirmas aukštas, po Antrojo pasaulinio karo rytiniame fasade iškirsti du langai, apie 1960 m. šiauriniame fasade pristatyta dviejų aukštų laiptinė ir vieno aukšto priestatas, pakeisti langai.
Trisongas Decenas
Trisongas Decenas (742–797 m.) – Tibeto imperatorius, svarbus budizmo platintojas Tibete, laikomas vienu iš trijų „dharmos karalių“.
Biografija
Gimė Jarlungų dinastijos valdovo Meagcomo šeimoje. Valdovu tapo 755 m. Jo valdymo metais Tibeto imperija, išplėsta Songceno Gampo po mažu iro – prarasta keletas miestų Turkestane, 703 m. atsiskyrė Nepalas, į pietvakarių žemes pradėjo veržtis musulmonai. 763 m. tibetiečių kariauna užėmė Tangų (Kinija) sostinę Čanganą, buvo sudaryta taika, ir Tibetui atiteko Činghajaus žemės. 778 m. buvo sudaryta karinė sąjunga su Siamu, nusiųsta karinė ekspedicija iki Okso upės.
Tačiau Trisongo Deceno valdymo metais Tibete smarkiai sustiprinta budizmo padėtis – pasakojama, kad šio imperatoriaus valdymo metais iš Indijos pakviesta didžių budizmo mokytojų – Šantarakšita, Vimalamitra bei garsusis išminčius Padmasambhava. Valdant Trisongui Decenui, įkurtas pirmasis budistų vienuolynas Tibete – Samjė (775–779 m.), tęstas tekstų vertimas iš sanskrito į tibetiečių kalbą. Tuo laikotarpiu Tibete taip pat pradėjo veikti ir čan budizmo atstovai iš Kinijos. 792–794 m. Samjė vienuolyne vyko debatai, kuriuose dalyvavo čan budizmo atstovas Mohojenas ir indiškojo budizmo atstovas Kamalašila. Debatus laimėjo Kamalašila, todėl imperatorius pasirinko priimti indiško budizmo tradiciją.
797 m. Trisongas Decenas atsisakė sosto ir perleido jį sūnui Munė Cenpo.
Kazimierova
Kazimierova – buvęs viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, netoli Utenos.
Gišeramaireros
Gišeramaireros (🇦🇲 – „tamsos motinos“) – Saulę persekiojančios piktosios raganos armėnų mitologijoje; nakties tamsos personifikacija.
Pasakojama, kad gišeramaireros Saulę be paliovos persekiojančios nuo pat pasaulio sukūrimo dienos. Rankose jos laikančios gyvates. Norėdamos sučiupti Saulę, vakare gišeramaireros išlenda viršun iš po kalnų, tačiau nespėja – Saulė jau būna nusileidusi. Visos gišeramaireros tuomet pradeda pūsti ir pasaulį apgaubia tamsa.
Gišeramaireros nesiliauja ieškojusios Saulės: raganų būriai bando ją surasti miške, medžiuose, kalnuose. Taip ir neradusios Saulės, gišeramaireros per sugriautus malūnus ir išdžiūvusias versmes nusileidžia į požemius. Čia jos toliau ieško Saulės, tačiau ši kaip tik joms nusileidus į požemius pateka rytuose.
Anot mitų, jei tik gišeramaireros pamatytų Saulę, neliktų gyvas nė vienas žmogus, o žemę nuklotų gyvatės (tamsa).
Daigoro Kondo
– karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1927 m.
Džundži Nišikava
Nacionalinėje komandoje žaidė 1927 m.
All Saints United FC
All Saints United FC arba All Saints United Football Club – Antigvos ir Barbudos futbolo klubas, nacionalinės futbolo lygos dalyvis. Namų stadionas vadinasi Mock Pond Playing Field.
Istorija
Įkurtas 1996 m., kai susijungė dvi komandos iš tos pačios parapijos.
Premjer lyga ir taurės turnyras
Šaltiniai:
Karavas
thumb|right|184px|Stipriausia Karavo trijulė
Karavas – kortų žaidimas žaidžiamas Šiaurės Lietuvoje: Biržų ir Pasvalio kraštuose, taip pat kaimyninėje Latvijoje.
Tai komandinis kortų žaidimas, todėl standartiškai jis yra žaidžiamas keturiese – pora prieš porą. Karavas žaidžiamas su 32 kortų kalade (pradedant septynakėmis).
Žaidimo tikslas yra kiekviename kortų dalinime surinkti kuo daugiau akių ir laimėti žaidimą surinkus 10 taškų.
Galimos sekančios žaidimo baigtys:
Koziriai
Kiekviename dalinime yra šaukiami koziriai.
Stipriausia korta yra kozirinė septynakė – špykas. Tačiau visos kitos ne kozirinės septynakės yra pačios silpniausios kortos kaladėje. Visos damos ir visi valetai visada yra koziriai. Damos yra aukštesnės už valetus. Damų ir valetų stiprumas pagal spalvą silpnėjimo tvarka:
Vaizdas:Karavo_koziriai.jpg
Žaidime priveligijuota kortų spalva yra būgnai – taškai už juos yra dvigubinami. Šaukiant būgnus koziriu yra šaukiamas „karavas“ ar „karavėlis“. Išskyrus tą atvejį kai niekas nešaukia kozirio ir jais tampa paprasti būgnai (ne karavas – „valdiškas“).
Likusių kortų (be damų ir valetų, kurios visada yra koziriai) stiprumas silpnėjimo tvarka:
Žaidimo eiga
Žaidėjai prie kortų stalo susėda taip, kad porininkai būtų veidu vienas prieš kitą, o nesėdėtų greta vienas kito – t. y. pirmos komandos žaidėjas Nr.1, antros komandos žaidėjas Nr.1, pirmos komandos žaidėjas Nr.2 ir antros komandos žaidėjas Nr.2.
Dalinimas
Kortų išdalinimas karave gali būti be galo reikšmingas ir suteikia išskirtines savybes šiam žaidimui.
Dalantysis sumaišęs kortas duoda kelti kėlikui – iš dešinės sėdinčiam kitam žaidėjui (priešininkui). Kėlikas gali paprasčiausiai perkelti kortų kaladę iš karto arba pažiūrėti (niekam kitam nerodydamas) viršutinę kortą kaladėje. Jei ta korta yra stipri dama ar būgnų septynakė (taip pat būgnų tūzas, dešimtakė, stiprus valetas ar pan.) kelėjas gali nurodyti dalytojui „versti“.
Verčiant visada koziriais automatiškai iššaukiami būgnai – karavas.
Verčiant visos aštuonios viršutinės kortų kaladės kortos (kartu skaičiuojant ir pažiūrėtąją) yra dalančiojo atverčiamos ant stalo. Visi žaidėjai turi teisę jas pamatyti ir įsiminti. Visos verčiamos kortos atitenka keliančiojo žaidėjo porininkui. Po to dalantysis klausia „kaip toliau“ ir kėlėjas nurodo kokiu eiliškumu išdalinti likusias kortas. Taip pat keliantysis žaidėjas, gali nekelti, o nurodyti vieną iš sekančių kortų išdalinimo būdų: Verčiant kortas ar renkantis vieną iš netradicinių kortų išdalinimo būdų kortos yra dalinamos po aštuonias iš karto. Kėlikui perkėlus kortų kaladę kortos yra išdalinamos ratu pagal laikrodžio rodyklę per du kartus po keturias.
Jei viršutinė korta nebuvo atversta, t. y. automatiškai nebuvo iššauktas karavas, tai žaidėjai varžosi dėl galimybės iššaukti kozirį.
Šaukimas
Pirmumo teisę varžytis dėl kozirių šaukimo turi žaidėjas sėdintis iš kairės dalančiajam. Jis šaukia – pasako turimų pageidaujamų kozirių skaičių (damų, valetų ir spalvos, kurios turi daugiausia ar pageidauja šaukti, suminį kortų kiekį). Dažniausiai pirmasis šaukiamas kozirių kiekis yra sumažinamas siekiant suklaidinti varžovus ar taip pasiliekant galimybę manevruoti toliau varžantis dėl teisės šaukti ateityje.
Jei kuris žaidėjas iššaukia didesnį kozirių skaičių nei turi jų rankoje ir visi kiti žaidėjai nebesivaržo ir palieka jam teisę šaukti, tai jis privalo šaukti karavą ar karavėlį. Žaidimo eigoje paaiškėjus, kad žaidėjas neturi tiek kozirių kiek šaukė ir buvo iššauktas ne „karavas“ ar „karavėlis“, iššaukusiojo komanda baudžiama „blusa“.
Jei iššaukęs daugiausiai ir kozirius skelbiantis žaidėjas turi kozirių septynakę – špyką, tai jis gali, o dažniausiai ir skelbia koziriu ne mažybinę spalvą (karavas, kryžas, varnas, čirvas), o jei septynakės neturi – privalo skelbti koziriu spalvą tik su mažybine galūne (karavėlis, kryželis, varnelis, čirvelis). Žaidėjui paskelbus kozirį mažybine galūne, t. y. kai jis neturi šaukiamo kozirio špyko, žaidėjo porininkas turi teisę pasakyti „paaugo“ ar „nepaaugo“ priklausomai nuo to ar jis turi šaukiamo kozirio špyką ar ne.
Jei nei vienas žaidėjas nešaukia, tai apėjus ratui koziriais tampa paprasti būgnai (ne karavas – „valdiškas“), o būgnų septynakė netenka špyko galios – t. y. ji tampa pačiu silpniausiu koziriu.
Kortų vertimas ant stalo
Jei kozirį paskelbęs žaidėjas yra užtikrintas kad visi aštuoni kirčiai bus jo – jis gali iš karto mesti visas atverstas savo kortas ant stalo sakydamas „visi mano“. Tačiau jei jis suklydo apskaičiuodamas surenkamas kortas ir kuris kitas žaidėjas gali sudėlioti situaciją kurioje jis paimtų nors vieną kirtį ir tokiu būdu ne visi aštuoni kirčiai būtų kozirį skelbiusio žaidėjo, tai kozirį iššaukusi komanda yra baudžiama priešininkams užrašant vieną tašką (suklydusi komanda jokių taškų negauna).
Jei prašoma kozirių, tai visi žaidėjai turintys kozirius privalo juos mesti.
Jei neprašoma kozirio, tai koziruoti (mušti koziriumi) galima tik neturint prašomos spalvos kortų.
Damos ir valetai visada yra koziriai ir jie nepriklauso spalvai.
Kirtį pradedantysis žaidėjas išmesdamas kortą ant stalo gali pranešti „pas draugą“. Tai reiškia kad jo partneris turi pasistengti paimti šį kirtį bet kokia kaina – išmesdamas aukščiausią (jei tam būtina) kozirį.
Komandos paimti kirčiai yra dedami į bendrą krūvą, o ne laikomi prie kiekvieno žaidėjo.
Žaidėjams nebeturint kortų rankose – kai dalinime buvo sužaisti visi aštuoni kirčiai yra skaičiuojami komandų surinkti taškai.
Žaidimo metu šnekėtis apie patį žaidimą ar balsu spėlioti kokias kortas kas turi yra draudžiama. Tačiau komandos žaidėjai dažnai susirodo iš anksto sutartais signalais („imk“, „mano“ ir pan.). Bet galima pakreipti žaidimą sau naudinga linkme perpratus besirodančių priešininkų signalų reikšmes.
Samuel Wanjiru
Samuel Kamau Wanjiru (1986 m. lapkričio 10 d. – 2011 m. gegužės 15 d.) – Kenijos ilgų nuotolių bėgikas, olimpinis maratono čempionas.
Karavas
Taškų skaičiavimas
Kadangi visoje kortų kaladėje yra 120 akių, tai dalijimą laimi komanda surinkusi bent jau 61 akį. Jei abi komandos surenka po 60 akių, tai skelbiamos lygiosios – „bukas“ ir tas pats žaidėjas dalina kortas iš naujo, tačiau sekančiame dalinime nėra vykdomi šaukimai – koziriu automatiškai tampa būgnai ir lošiamas ne karavas, t. y. „valdiškas“ (be špiko), o laimėtojų taškai dvigubinami atsižvelgiant į prieš tai buvusiame dalinime iššauktą kozirį.
Samuel Wanjiru
2008 m. sportininkas tapo pirmuoju Kenijos atstovu laimėjusiu olimpinį aukso medalį maratono rungtyje, bei pasiekė olimpinį rekordą. Po metų sportininkas laimėjo prestižinius Londono ir Čikagos maratonus. Jo pasiekti rezultatai tapo geriausi kada nors užfiksuoti maratono bėgimo rezultatai Jungtinėje Karalystėje ir JAV. 2010 m. apgynė Čikagos maratono nugalėtojo vardą nors ir turėjo sveikatos problemų. Wanjiru asmeninis maratono rekordas pateko tarp dešimties geriausių kada nors užfiksuotų maratonų rezultatų pasaulyje.
Karavas
Taškų skaičiavimas
Detali taškų skaičiavimo lentelė, kur žaidėjai padalinti į komandas: „Pirma komanda“ ir „Antra komanda“
Samuel Wanjiru
2005 m. ir 2007 m. dukart gerino pasaulio lengvosios atletikos rekordą pusės maratono distancijoje.
2011 m, gegužės mėnesį Wanjiru iškrito peo savo namo balkoną ir mirė.
Juozas Vilpišauskas
Juozas Vilpišauskas (1899 m. - mirties data nežinoma) – Lietuvos dviratininkas, olimpietis.
Biografija
Vilpišauskas atstovavo Lietuvai 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Individualioje plento rungtyje sportininkas finišo nepasiekė ir galutinės vietos neužfiksavo. Atstovavo „Lietuvos Dviratininkų Sąjungai“.
Ko Takamoro
(g. 1907 m. lapkričio 9 d. - m. 1995 m. kovo 26 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1927 m.
Nord–Express
thumb|300px|Nord–Express traukinys tarpinėje Nuajono stotyje Prancūzijoje XX a. pr. Nord–Express – prabangus keleivinis greitasis traukinys, kuris daugiau kaip šimtą metų jungė Paryžių su Rusijos imperijos miestais, o vėliau – su Lenkijos sostine. Prie jo prikabinti tiesioginio susisiekimo vagonai važiuodavo į Rygą, Ostendę, Negoreloję, Kopenhagą, Bukareštą ir Kalė uostą.
Priešistorė
XIX a. viduryje europiečių protus buvo užvaldžiusi idėja perkirsti žemyną greitaeigių traukinių maršrutais. Prancūziška tolimojo susisiekimo traukinių eksploatuotoja Compagnie Internationale des Wagons–Lits (CIWL) puoselėjo planą transkontinentiniu reisu sujungti Lisaboną ir Sankt Peterburgą. Galutinai to įgyvendinti nepavyko, bet jau XIX a. pab. traukinių maršrutas Lisabona–Paryžius (Sud–Express) buvo atidarytas, o 1896 m. gegužės 9 d. iš Paryžiaus Šiaurės stoties į Sankt Peterburgo Varšuvos stotį pagaliau pajudėjo Nord–Express.
Istorija iki Pirmojo pasaulinio karo
thumb|left|250px|Nord–Express maršrutas 1896–1914 metais. (Raudona spalva pažymėta europinė, mėlyna – rusiška vėžė. Juoda linija – keltų linija į [[Londonas|Londoną ir Sud–Express trasa.)]] Pradžioje šis traukinys važiuodavo kartą per savaitę, nuo 1897 m. – jau dukart, o nuo 1900 m. į Berlyną atvykdavo kasdien (iš ten vienomis dienomis važiuodavo į Maskvą, kitomis – į Sankt Peterburgą). Kelionė į pastarąjį miestą iš Prancūzijos sostinės užtrukdavo nepilnas 52 valandas.
Pirmojo pasaulinio karo išvakarėse Nord–Express du kart per savaitę išvažiuodavo iš Paryžiaus ir Ostendės (jungdavosi Lježe), vėliau per Briuselį, Kelną, Hanoverį, Berlyną, Elbingą, Karaliaučių, Eitkūnus, Kauną, Vilnių ir Daugpilį pasiekdavo Sankt Peterburgą bei Rygą (į pastarąjį miestą važiuodavo tiesioginio susisiekimo vagonas). Daugpilyje buvo galima įsėsti į  vagoną, kuris Transsibiro magistrale pasiekdavo Vladivostoką.
Bėgių kelias vakarinėje Europoje ir Rusijos imperijoje buvo skirtingas, todėl traukiniai nuo pasienio turėdavo keliauti kitokia vėže. Iš Peterburgo atvykusio traukinio buvo persėdama Eitkūnuose, iš Paryžiaus atvykę išvaizdžiais rudais Nord–Express vagonais keleiviai po muitinės procėdūrų į rusišką traukinį perlipdavo Virbalio geležinkelio stotyje. (Į pastarąją stotį abiejų krypčių traukiniai atvykdavo pirmoje dienos pusėje, kelionė būdavo brangi – pvz.: bilietas Virbalis–Sankt Peterburgas 1905 m. kainavo 10 rub. 05 kap.). Vieną kartą per savaitę Nord–Express traukinys išvykdavo į Maskvą: nuo Berlyno jis važiuodavo per Poznanę, Varšuvą, Brestą, Minską ir Smolenską. Pirmojo pasaulinio karo metu Nord–Express nekursavo.
Istorija tarpukariu
thumb|left|250px|Raudonai pažymėti traukinio ir tiesioginio susisiekimo vagonų maršrutai 1939 metais. Mėlynai – pakeistos judėjimo trasos 1933 m. Pokaryje, sutinkamai su Versalio sutartimi, Vokietija buvo įpareigota tarptautinius traukinius praleisti per šalies teritoriją tokiomis pat sąlygomis kaip vietinius, o Prancūzijos vyriausybė buvo suinteresuota palaikyti santykius su atsikūrusia Lenkijos valstybe, svarbia „Cordon sanitaire“ dalimi. Todėl CIWL nesudarė didelių sunkumų 1921 m. kovo 15 d. pradėti atskirų vagonų susisiekimą iš Ostendės ir Kalės į Paryžių ir Varšuvą (nuo 1923 m. ir į Rygą per Kauną). 1924 m. šis vagonų sąstatas buvo pavadintas „Paris–Berlin–Riga–Varsovie–Express“.
Nuo 1926 m. gegužės 15 d. vėl buvo eksploatuojami tik prabangūs miegamieji vagonai ir atstatytas Nord–Express vardas. Tų metų gegužės 12–14 dienomis Juzefui Pilsudskiui Varšuvoje surengus perversmą, traukinys kursavo tik tarp Paryžiaus ir Berlyno, bet jau 1927 m. maršrutas vėl buvo atstatytas iki Varšuvos. Sovietų Sąjunga neparodė susidomėjimo įsileisti Nord–Express į savo teritoriją, todėl jis važiuodavo iki pirmos pasienio stotelės Negorelojė (dab. Baltarusijoje) – joje keleiviai galėdavo persėsti į iš Maskvos atvykusį šaudyklinį sovietinį traukinį. 250px|thumb|right|Nord–Express vagonas restoranas [[Berlyno Silezijos stotis|Berlyno Silezijos stotyje 1929 m.]] thumb|right|250px|Vagonų išsidėstymas atkarpoje Berlynas–Hanoveris 1938/1939 m. XX a. pirmojoje pusėje Europoje išpopuliarėjo tiesioginio susisiekimo vagonai. Nuo 1929 m. toks miegamasis vagonas iš Paryžiaus važiuodavo į Hamburgą: nuo 1932 m. ekspermento tvarka, o nuo 1935 m. galutinai, šį maršrutą pratęsus iki Kopenhagos. 1934 m. pradėjo kursuoti vagonas iš Berlyno į Bukareštą per Vroclavą, Krokuvą ir Lvovą.
1929–1933 m. tiesioginio susisiekimo vagoną iš Ostendės į Rygą (per Kauną) prikabindavo Briuselyje. Berlyne jį, o taip pat iš Paryžiaus atvykusį vagoną prijungdavo prie traukinio D 1/2. Virbalyje Lietuvos geležinkeliai perimdavo šiuos vagonus, papildomai prikabindavo restoraną ir su greituoju traukiniu 11/12 per Kauną tempdavo į Joniškį. Šiame pasienio mieste Latvijos geležinkeliai juos jungdavo prie traukinio 15/16, vykstančio į Rygą. Atkarpoje tarp Latvijos ir Vokietijos sostinių toks vagonas užtrukdavo 21 valandą ir 8 minutes. 1927 m. kelionėms į Baltijos valstybių sostines buvo nupirkti garsiojo gamintojo CIWL patogūs miegamieji vagonai, važinėję maršrutu Paryžius–Berlynas–Kaunas–Ryga. Po 1920 m. Lietuvos geležinkeliai iš Vokietijos gavo ir eksploatavo šešis lokomotyvus S 10, taip pat kelis P 8. Iš Škodos gamyklos Pilzene 1939 m. buvo nupirkti specialiai Lietuvai suprojektuoti ir pagaminti lokomotyvai Gp. Visi jie darbavosi ir D 1/2 trasoje.
1929 m. buvo nutiesta nauja bėgių linija Stalkovas–Kutnas, leidusi maršrutą sutrumpinti 86 kilometrais. Antrasis pasaulinis karas nutraukė Nord–Express eismą, paskutinį kartą jis važiavo 1939 m. rugpjūčio 27 d.
Po Antrojo pasaulinio karo
Pokaryje nukritusi „geležinė uždanga“ perkirto Nord–Express geležinkelio tradicinę trasą.
Vakarų Europoje eismas vyko atkarpoje Paryžius–Achenas–Bremenas–Hamburgas–Kopenhaga (1952 m. prisidėjo miegamieji tiesioginio susisiekimo vagonai iš Paryžiaus į Oslą ir Stokholmą). Visgi klestėjimo laikas jau buvo pasibaigęs – jis tapo eiliniu keleiviniu D 11/12, o 1967 m. pervardintas į D 373/374. Miegamųjų vagonų buvo atsisakyta, o 1997 m. šio sąstato naktinis eismas buvo galutinai sustabdytas. Rytinėje Europoje traukiniai pokaryje važiuodavo iš VDR sostinės Berlyno į Maskvą ir Leningradą (į patarąjį miestą maršrutas nutrauktas 1998 m.). Visgi planuojama traukinio Sankt Peterburgas–Berlynas eismą atstatyti, trasa turėtų eiti per Baltijos valstybes.
Haruo Arima
– karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1927 m.
Kevališkės
Kevališkės – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 12 km į pietvakarius nuo Salako.
Spartak Myjava (moterys)
Mijavos „Spartak“  – Slovakijos futbolo klubas iš Mijavos. Šis straipsnis apie moterų ekipą, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1920 m., o moterų ekipa nuo 2015–2016 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje (aukščiausiasis divizionas).
2019–2020 m. Pirma lyga buvo sustabdyta dėl pandemijos. Tuo metu pirmavo „Slovan“ ekipa, o Partizan buvo antroje vietoje, O Mijavos ekipa – trečioje.
Sekantį sezoną vėl buvo nutrauktas čempionatas. Tuo metu ir vėl Mijavos komanda buvo trečia.
O 2021–2022 m. sezone tapo čempionėmis.
2022–2023 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Sudėtis
Atnaujinta; 2022 m. lapkričio 4 d.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Myjavos miesto stadione, kuris talpina 2,7 tūkst. žiūrovų.
Norvaišių apylinkė
Norvaišių apylinkė sovietmečiu buvo:
Senoji Zapyškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Bažnyčios interjeras. Paroda
1993 m. išleistas bažnyčiai skirtas pašto ženklas (dail. Eugenijus Algimantas Gūzas). 1992 m. įtraukta į LR Kultūros vertynių registrą (unik. kodo nr.972) Nuo 1996 m. čia vyksta Pažaislio muzikos festivalio, kiti kamerinės muzikos koncertai, įvairūs renginiai. Kultūros paveldo departamento lėšomis 2008 m. restauruotoje bažnyčioje atlikti fasadų (kontraforsų) mūro ir cokolio restauravimo darbai. Taip pat įrengta nauja danga, baigtas tvarkyti stogas, permūrytas karnizas, pakeistos grindys. Muzikos atlikėjai pažymi puikią bažnyčios erdvių akustiką, prie kurios prisidėjo architektas Vytautas Barkauskas.
Istorija
Žinomi rašytiniai šaltiniai liudija, jog pirmą kartą Zapyškio bažnyčia paminėta 1562 m., užsimenant apie joje palaidotą Paštuvos dvaro savininkę. Literatūroje užsimenama, jog bažnyčią galėjo pastatyti Ldk Vytautas, tačiau neturima jokių įrodymų. Bažnyčios stilius nebūdingas Vytauto laikmečiui. Jos statytoju galima laikyti Naugarduko vaivadą Povilą Sapiegą. 1795 m. sudarytame Zapyškio dokumentų sąraše, tuo metu buvusiame Žemaičių kapitulos archyve, pirmasis dokumentas datuojamas 1578 m. sausio 2 d. ir vadinamas Zapyškio ir Gelgaudiškio bažnyčių fundacija. Tikėtina, kad tikrasis Zapyškio šv. Jono bažnyčios fundatorius buvo Povilas Sapiega, kuris Zapyškį valdė nuo 1555 iki 1579 m. ir Zapyškio bažnyčiai padovanojo 6 valakus žemės su 6 baudžiauninkais ir 2 valakus be žmonių. Kartais ši data taip pat siejama su bažnyčios statybomis. Ilgą laiką bažnyčioje, šalia didžiojo altoriaus, kabojo lenta, kurioje lotyniškai buvo įrašyta, kad Povilas Sapiega yra šios bažnyčios fundatorius, o naujasis Zapyškio valdytojas Aleksandras Masalskis 1632 m. bažnyčiai skyrė naują dotaciją. Lentoje buvo pažymėta, kad Žemaičių vyskupas Jonas Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas konsekravo šią bažnyčią. Pirmą kartą bažnyčią konsekravo 1666 m. Žemaičių vyskupas Kazimieras Pacas. Iki 1794 m. Zapyškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia priklausė Žemaičių vyskupijai.
XIX a. antroje pusėje buvo planuojama praplėsti bažnyčią, nes per mišias į ją jau netilpdavo visi parapijiečiai. Į bažnyčią tilpdavo 600–700, o reikėjo, kad tilptų daugiau kaip 1500 žmonių. 1869 m. buvo nutarta surinkti lėšų ir uždengti vieną stogo pusę naujomis čerpėmis, o senosiomis perdengti antrąją pusę, presbiteriją bei medinį priestatą, suremontuoti vargonus ir dumples, pabaltinti vidaus tinką, pastatyti naują varpinę. Neaišku ar šie projektai buvo įgyvendinti, nes 1901 m. bažnyčia buvo oficialiai uždaryta. 1902-1904 m. buvo išardyta akmeninė šventoriaus tvora, o 1905 m. ir varpinė. Tuo metu jau buvo patvirtintas naujos bažnyčios Zapyškyje projektas. Manoma, kad nemažai statybinių medžiagų iš nugriautų šventoriaus ir varpinės buvo panaudota naujos bažnyčios statybai.
thumb|right|250px|Bažnyčia 2008 m.
thumb|120px|left|Pašto ženklas, vaizduojantis Nemuną prie Zapyškio bažnyčios
Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai išardė vargonus, pasiėmė vamzdžius. 1920 m. dailininkas A. Presas surinko ir paskelbė medžiagą apie bažnyčią, atliko kai kuriuos remonto darbus. Bažnyčia 1923 m. restauruota, 1936 m. joje buvo bažnytinių daiktų sandėlis.
Bažnyčią dažnai niokojo Nemuno potvyniai. Aplink bažnyčią seniau buvo gyvenamųjų namų, tačiau dėl dažnų potvynių gyventojai persikėlė gyventi toliau. Netoli bažnyčios per II pasaulinį karą buvo įrengta krovinių prieplauka Nemune. siaurojo geležinkelio bėgiai buvo pakloti nuo Ežerėlio durpyno iki Nemuno, lynų pagalba vagonėliai su durpėmis buvo nuleidžiami nuo Zapyškio šlaito perkrovimui į laivus. Po karo veikla dar buvo vykdoma apie dešimtmetį.
1946 m. didžiulio potvynio ledai apgriovė bažnyčią ir senųjų Zapyškio kapinių koplyčią, išvertė apie bažnyčią augusius senus gluosnius. Bažnyčios galinė dalis sugriuvo visiškai, ją teko restauruoti. Pražuvo paveikslai, taip pat ir mediniai vargonai, kurie buvo pagaminti vietinių meistrų dailiadirbių, buvo labai geros konstrukcijos, turėjo 105 cinko dūdas, kurias per I pasaulinį karą išplėšė vokiečiai. Išliko kai kurie drožiniai iš medžio, tarp jų ir medinė briedžio galva.
Architektūra
Nors amžių tėkmėje bažnyčia daug kartų buvo remontuota, tačiau iki šiol ji laikoma vienu unikaliausių gotikos pavyzdžių Lietuvoje. Bažnyčioje išliko būdingiausi gotikos bruožai: artima kvadratui vienanarė erdvė, masyvumas, dominuojantis aukštas dvišlaitis raudonas stogas su kukliais puošybiniais elementais.
Zapyškio bažnyčia yra vienos navos pastatas, 11,6 m ilgio ir 10,2 m pločio. Presbiteriją nuo navos skiria pusapskritė arka. Visa vidaus erdvė perdengta plokščia medine perdanga su iš apačios atviromis sijomis. Vietos dvaro savininkų ambicijas neblogai atspindi bažnyčios architektūra - XVI a. mūrinė statyba dar retai kada peržengdavo didžiųjų miestų ribas. Manoma, jog bažnyčią statė vietiniai mūrininkai, kuriems vadovavo meistras, gerai žinojęs gotikinės kompozicijos principus. Jie sumūrijo iki 1 m storio sienas. Didžioji dalis bažnyčios sumūryta vėlyvosios gotikos plytų rišimo būdu. Plytos rankų darbo, vietomis perdėtos lauko akmenimis, planas iškraipytas, daug kur pastebimas nesimetriškumas. Gotikinės mūrijimo sistemos vietomis nesilaikyta, plytos sumūrytos netvarkingai. Fasaduose beveik nėra vientisų horizontalių ir vertikalių linijų, stačių kampų. Fasaduose gausu profiliuotų plytų, kuriomis yra sumūrytos įvairios portalų, langų, nišų apvadų, juostų ir karnizų kompozicijos. Pagrindinis fasadas padalintas į tris tarpsnius: cokolį, vidurinę dalį ir frontoną. Prie kairiojo kampo yra prigludęs nedidelis laiptų priestatas. Fasadą skaido aukštos nišos, demonstruojančios gotiškąjį veržimąsi į viršų: cokolyje smailiaarkės, o vidurinėje dalyje bei frontone stačiakampės. Spėjama, kad seniau frontonas buvo laiptuotas.
Iki 1939 m. buvo išlikęs trijų medinių barokinių altorių ansamblis, sukurtas XVII a. pabaigoje. Paminėtina ir medinė 1581 m. sukurta renesansinė sakykla, papuošta ornamentu, keturių evangelistų atvaizdais.
Tyrinėtojai surado argumentų, jog bažnyčios statybos fundatoriai galėjo užsisakyti specialią astronominę simbolinę programą ir ją perteikti bažnyčios fasaduose. Bažnyčios žemutiniame aukšte yra išdėstytos 56 nišos, kurios su 3 durų angomis sudaro 59 elementus. 56 tropikiniai metai lygūs 59 drakoniniams metams. Šie skaičiai – sezoninis užtemimų ciklas. Be to, fasaduose nuolat kartojasi 18-19 nišų skaičius, kuris lygus Mėnulio mazgų regresijos periodui (18,6 m.), susijusiam su užtemimų pasikartojimu. thumb|right|250px|Bažnyčia 2008 m.
Interjero puošmenos
XVI a. pabaigos bažnyčios puošnumu rūpinosi didikai Sapiegos. Buvo įrengti vargonai arba panašūs instrumentai: pozityvai, regalai arba portatyvai. Žinių apie ankstyvuosius vargonus nėra išlikę, o apie paskutiniuosius liudija tik fotografijos ir vietinių žmonių prisiminimai. Šie vargonai buvo įrengti tradicinėje vietoje – virš pagrindinio įėjimo vidinių durų. Kadangi giedotojų aikštelė buvusi nedidelė, pamaldų metu choristai stovėdavo abipus centre įrengtos griežyklos. Jos išorinėje dalyje buvo įrengta ir keliolika nedidelių vargonų vamzdelių. Vargonininkas sėdėdavo veidu į altorių. Už griežyklos prie bažnyčios fasadinės sienos buvęs puošnus, baroko bruožų turintis, greičiausiai vietinių liaudies menininkų darytas vargonų fasadas. Jo centrinėje dalyje įkomponuota stovinčio karaliaus šv. Dovydo skulptūra. Abipus šv. Dovydo išdėstyti sėdintys angeliukai. Šešiuose simetriškuose horizontaliuose fasado tarpsniuose sudėta keliasdešimt įvairaus dydžio metalinių ir medinių vargonų vamzdžių. Vargonams grojant, mechaninių prietaisų buvo judinamos karaliaus Dovydo bei grojančių angelų skulptūros: šv. Dovydas linksėdavo galva, o angeliukai skambindavo varpeliais. Zapyškio vargonai seniau vadinti Lietuvos vargonų karaliais, buvę labai geros konstrukcijos, su 105 cinko dūdomis, o pradėti naikinti dar Pirmojo pasaulinio karo metais, kai vokiečiai išsigabeno apie 480 vargonų detalių.
Tyrinėtojai mini ir bažnyčioje kabojusią elnio galvą su ragais. Pasakojama, jog elnias ant savo ragų atplukdė didžiojo altoriaus Švč. Mergelės Marijos paveikslą. Vėliau karaliaus Augusto kareiviai nugabenę jį į Kauną, bet paveikslas vėl sugrįžęs į Zapyškį. Kitas padavimas sako, kad prie elnio ragų pririštas paveikslas buvo paleistas Nemunu iš Vilniaus, prašant Dievo apsaugoti žmones nuo potvynių. Iki šių dienų ragai taip pat neišliko.
Kidiškis
Kidiškis – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Velykių.
Tamocu Asakura
– karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1927 m.
Antonis Kapnidis
Antonis Kapnidis (Αντώνης Καπνίδης; g. 1992 m. rugpjūčio 15 d.) – Graikijos futbolininkas, puolėjas. Buvęs „Panevėžio“ klubo žaidėjas.
Karjera
Žaidė gimtojoje Graikijoje. Atstovavo klubams, kurie dalyvavo antros pakopos pirmenybėse. Teko išbandyti jėgas ir Superlygoje, kuomet gynė Salonikų „Aris“ klubo garbę.
Žaidė ir Kipro čempionate, kur atstovavo „Digenis Akritas Morfou“ klubui.
FK Panevėžys
2021 m. liepą pranešta, kad žaidėjas tapo FK Panevėžys nariu. Klubas su graiku pasirašė pusantrų metų sutartį, kuri galios iki 2022 metų sezono pabaigos.
A lygoje debiutavo 2021 m. rugpjūčio 7 d. A lygos rungtynėse prieš FK Sūduva. Jose marijampoliečiai efektingai sutriuškino panevėžiečius rezultatu 3:0. Graikas rungtynes pradėjo startinėje sudėtyje, o 70 min. buvo pakeistas.
2021 m. rugpjūčio 13 d. rungtynėse prieš „Bangos“ klubą 88 min. pelnė trečią rungtynių įvartį ir padidino panevėžiečių persvarą iki 3:0. Galutinis rungtynių rezultatas 3:1.
2021 m. rugpjūčio 21 d. rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą pelnė įvartį jau per pridėtą laiką ir išplėšė lygąsias. Galutinis rezultatas 2:2.
Vėlesnė karjera
2022 m. sausį tapo žinoma, kad graikas grįžo į gimtinę ir atstuvaus Veria NFC. Vėliau persikėlė į Chania FC. Nuo 2023 m. sausio priklausė AO Proodeytikī́.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Aladinas (1992 filmas)
Aladinas – 1992 m. JAV muzikinis animacinis filmas. Filmas pastatytas Volto Disnėjaus animacijos studijoje, kino teatruose pasirodė 1992 m. lapkričio 25 d.
Atsiliepimai
Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 94 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 69 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 8,1 iš 10 balų.
Kaityba (kalbotyra)
right|thumb|150px|Žodžio formų sudarymas iš [[Ispanų kalba|ispanų (arba portugalų) leksemos, reiškiančios 'katė'. Mėlynu kaspinėliu pažymėtas katinas (vyriškoji g.), rožiniu – katė (moteriškoji g.)]] Kaityba – skirtingų žodžio formų sudarymas iš tos pačios leksemos, šios žodžio formos turi skirtingą gramatinę reikšmę. Morfemos, dėl kurių kitimo susidaro kita žodžio forma, vadinamos fleksija ( 'lenkimas, lankstymas'). Fleksinėse Europos kalbose (taip pat ir lietuvių kalboje) fleksiją įprasta vadinti žodžiu „galūnė“: šiose kalbose fleksija yra žodžio gale. Agliutinacinėse kalbose žodžio gale leksemos reikšmę keičiančios morfemos vadinamos kaitybos priesagomis. Kai kuriose kalbose, pavyzdžiui, bantų, kaityba vykdoma priešdėliais, taip pat esama kalbų, kuriose žodžiai gali būti kaitomi cirkumfiksais ir kitokiais afiksais.
Kaitybos pavyzdžiais galėtų būti linksniavimas (vanduo – vandens – vandeniui), asmenavimas (einu – eini – eina), kaitymas giminėmis (gražus – graži – gražu), laikais (einu – ėjau – eidavau – eisiu), laipsniais (gražu – gražėliau – gražiau – gražiausia) ir kitomis gramatinėmis kategorijomis. Daugybė vienos leksemos formų sudaro žodžių kaitybos paradigmą.
Kaityba priešinama su žodžių daryba.
Valupis
Valupis (Volupis) – smulkus upokšnis Lietuvoje, Anykščių rajone, Anykščių seniūnijoje; Elmės kairysis intakas (Šventosios baseinas). Prasideda laukuose tarp Janydžių ir Elmininkų II. Teka į šiaurės vakarus pro Naujuosius Elmininkus, tada Šeimyniškėlių piliakalnio pašlaite. Įteka į Elmę ~1,7 km nuo jos žiočių, prie Šeimyniškėlių rytinių pakraščių.
Nuo vidurupio patenka į Anykščių regioninį parką. Prie piliakalnio per upelį pastatytas medinis tiltas.
Upelio pavadinimas kildinamas iš asmenvardžių Valius, Vala.
thumb|left|250px|Medinis tiltas per Valupį
Šigeru Takahaši
– karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1927 m.
Panamos herbas
thumb|200px|Panamos herbas
Panamos herbas – Panamos Respublikos valstybinis simbolis. Sukurtas ir oficialiai patvirtintas 1903 m.
Simbolika
Už skydo pakabintos keturios Panamos vėliavos. Virš skydo pavaizduotas sparnus išskleidęs erelis (nepriklausomybės simbolis), snape laikantis juostą su šalies motto – Pro Mundi Beneficio (iš lotynų k. „už pasaulio gerovę“). Virš erelio arka išdėstytos devynios žvaigždės simbolizuoja šalies provincijas.
Elena Risteska
Elena Risteska (g. 1986 m. balandžio 27 d. Skopjėje) – Makedonijos dainininkė. Ji atstovavo Makedonijai 2006 m. Eurovizijos konkurse Atėnuose, Graikijoje, su daina „Ninanajna“, su kuria finale užėmė 12 vietą – tai iki šiol geriausias Makedonijos rezultatas šiame konkurse.
Airijos Atstovų rūmai
miniatiūra|Airijos Atstovų rūmų posėdžių salė Airijos Atstovų rūmai – Airijos Irachto žemieji rūmai. Irachtą taip pat sudaro Airijos prezidentas ir Senatas (aukštieji rūmai). Pavadinimas Dáil Éireann airių kalboje reiškia Airijos asamblėja. Atstovų rūmus sudaro 160 narių, airiškai žinomų kaip Teachta Dála (sutrumpintai TD). Atstovų rūmų nariai atstovauja 39 rinkimų apygardoms ir yra išrenkami proporcinio atstovavimo vieno perleidžiamo balso sistemos būdu. Laikydamiesi šalies Konstitucijos apribojimų, Atstovų rūmai turi galią priimti bet kokį įstatymą bei paskirti ir atleisti šalies ministrą pirmininką. Nuo 1922 m. Atstovų rūmai yra įsikūrę Leinsterio rūmuose Dubline.
Sudėtis
Nors šiuo metu Atstovų rūmus sudaro 160 narių, šalies Konstitucija numato, kad narių skaičius gali kisti. Pagal Konstituciją vienas narys gali atstovauti mažiausiai 20 000 gyventojų, daugiausiai – 30 000. Pagal galiojančius teisės aktus Atstovų rūmų narius tiesiogiai renka Airijos gyventojai proporcinio atstovavimo vieno perleidžiamo balso sistemos būdu bent kartą per penkerius metus. Atstovų rūmų nariu gali tapti bet kuris Airijos pilietis vyresnis nei 21 metų. Atstovų rūmų narys airiškai yra žinomas kaip Teachta Dála (sutrumpintai TD) arba deputatas.