cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaučiukas
Gumos dirbinių gamyba
Guminių dirbinių gamybos procesą sudaro trys pagrindinės stadijos: žalio gumos mišinio paruošimas, gaminių formavimas ir jų vulkanizavimas. Į gumos mišinį, be kaučiuko – pagrindinės sudėtinės dalies, įeina organinės ir neorganinės medžiagos, vadinamos ingredientais. Ingrediento rūšis ir kiekis priklauso nuo kaučiuko kokybės ir nuo tų savybių, kurių norima, kad turėtų gumos gaminys.
Dažniausiai žalią gumos mišinį sudaro tokios medžiagos: kaučiukas, vulkanizatorius (siera ir kt.), vulkanizacijos greitikliai (difenilguanidinas ir kt.), plastifikatoriai (riebiosios rūgštys, vazelinas, pušų derva, parafinas ir kt.), medžiagos, lėtinančios senėjimą (fenolis, fenil - p-naftilaminas ir kt.), užpildai (suodžiai, silicio dioksidas SiO2, cinko baltalai ZnO, kaolinas ir kt.), dažai. Guminių dirbinių kokybė priklauso nuo to, ar tolygiai žalios gumos mišinyje pasiskirstę visi ingredientai. Kad būtų plastiškesnė guma ir lengviau kaučiukas maišytųsi su ingredientais, mišinys šildomas.
Ruošiant gumos mišinį, reikia laikytis nustatyto technologinio režimo (temperatūros, mechaninio poveikio stiprumo ir trukmės ir t. t.), nes labai svarbu, kad nepasikeistų kaučiuko makromolekulės ir nesuskiltų ingredientai.
Dažniausiai maišoma uždaruose, labai našiuose maišytuvuose. Maišytuvą sudaro kamera, kurioje priešpriešiais skirtingu greičiu sukasi du ovalūs arba tribriauniai su šukomis rotoriai (velenai, būgnai). Kamera ir rotorius vėsinami, nes, plastifikuojant kaučiuką, skiriasi šiluma.
Gumos mišinį galima maišyti ir valcuose, kurių velenai 1 x 3 sukasi skirtingu greičiu. Kad kaučiukas nepradėtų vulkanizuotis prieš laiką, sieros į mišinį pridedama baigiant maišyti. Paruoštas gumos mišinys valcais suformuojamas į vienodo storio begalinio ilgio juostą. Ši juosta vėliau supjaustoma į lakštus ir iš jų karpomi arba štampuojami guminių dirbinių ruošiniai. Tolesnis guminių ruošinių perdirbimas priklauso nuo gaminamų detalių formos, paskirties ir eksploatavimo sąlygų.
Guminės žarnelės, vamzdeliai formuojami švirkštinėmis mašinomis: gumos mišinys praspaudžiamas pro reikiamo dydžio ir formos angas.
Vulkanizacija – paskutinė guminių dirbinių gamybos stadija. Kaučiuką galima vulkanizuoti kambario (šaltasis vulkanizavimas) ir aukštesnėje nei kambario temperatūroje (karštasis vulkanizavimas). Šaltai vulkanizuojama 2–3 % koncentracijos sieros monochlorido tirpalu. Procesas trunka 1–3 minutes. Sis vulkanizacijos būdas taikomas tik plonasieniams guminiams dirbiniams formuoti. Pagrindiniai šio metodo trūkumai – tirpiklio gamybiniai nuostoliai ir kenksmingos darbo sąlygos. Dažniau taikomas karštasis vulkanizavimas siera 125–160 °C temperatūroje. Karštai vulkanizuojama presuose arba autoklavuose karštu oru arba sočiaisiais vandens garais.
Kaučiuko ir gumos pramonės vystymas
Daugiausia kaučiukų ir gumos reikia aviacijai ir autotransportui. Be jos neišsiverčiama ir kitose pramonės šakose, žemės ūkyje, buityje. Didėja ne tik reikalingo kaučiuko bei gumos kiekis, bet ir jų gaminių asortimentas.
Ugniagesys (laikraštis)
Ugniagesys – Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento ir Lietuvos gaisrininkų draugijos laikraštis, leistas nuo 1989 m. spalio mėn. iki 2014 m. Vilniuje, Švitrigailos g. 18.
Istorija
Leistas kaip atkurtas 1923–1940 m. bei 1942–1943 m. Kaune ėjęs žurnalas „Ugniagesis“. Buvo mėnesinis leidinys, nuo 1992 m. eina 1-2 kartus per mėnesį. Tiražas 1989 m. – 11 000 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Redakcijoje dirbo A. Jurkštas, V. Ruzgienė.
OFC Tautų taurė
OFC Tautu taurė – Okeanijos futbolo konfederacijos varžybos, kurios buvo rengiamos kas dveji metai nuo 1996 m. iki 2004 m. 2006 m. nevyko. 2008 m. nuspręsta surengti kvalifikacines varžybas FIFA Konfederacijų taurei, taip pat atkrentamąsias varžybas 2010 m. pasaulio taurei laimėti.
2006 m. sausio 1 d. Australija pasitraukė iš OFC ir tapo Azijos futbolo konfederacijos nare.
Rudiškiai
Rudiškiai – kaimas Joniškio rajone, į vakarus nuo Gataučių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia (pastatyta 1868 m.), Rudiškių pagrindinė mokykla (uždaryta), biblioteka, paštas (LT-84010), kaimo muziejus.
Pietiniu kaimo pakraščiu teka Mūša.
miniatiūra|250px|left|Gėlynas prie seniūnijos miniatiūra|250px|left|Kaimo muziejus
Etimologija
Vietovardis kilęs nuo šalia esančio Rūdos lauko, jame randama geležies gargažių. Spėjama, kad senovėje iš jų buvo imama balų rūda ir gaminama geležis, galbūt nuo to ir vietovė gavo vardą.
Istorija
1671 m. pastatyta pirmoji koplyčia. XIX a. Rudiškiai buvo kaimas Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiuje.
1978 m. įkurta pramoninio tipo žemės ūkio gamybos įmonė, auginusi iki 10 tūkstančių bekonų.
2005 m. patvirtintas Rudiškių herbas.
FK Kom Podgorica
Podgoricos „Kom“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Podgoricos.
Istorija
Klubo įkūrimo metais laikomi 1958-ieji.
Sezonai
Šaltiniai:
Šalčininkų specialioji mokykla
Istorija
Veikė nuo sovietmečio kaip mokykla-internatas. 1970 m. gyventojų surašymo metu čia surašytas 431 gyventojas.
Singonis
Singonis (Syngonium) – aroninių (Araceae) šeimos Aroideae pošeimio augalų gentis.
Paplitusios Pietų ir Centrinės Amerikos, drėgnuose tropiniuose miškuose.
Bešarvis branchipas
Bešarvis branchipas (Branchipus schaefferi) – Bešarvių (Anostraca) būriui priklausantis vėžiagyvis.
Singonis
Rūšys
Yra apie 33 rūšis:
Bešarvis branchipas
Iki 1,5 cm ilgio. Kaip ir visi kiti bešarviai neturi karapakso. Galva iš dviejų dalių, kojos plokštelių formos, atlieka plaukimo, kvėpavimo ir filtravimo funkcijas.
Plaukioja aukštyn kojom, minta planktoniniais dumbliais.
Gali gyventi tiek gėluose, tiek sūriuose vandens telkiniuose. Kiaušiniai išlieka gyvybingi net šiems išdžiūvus.
Antanas Račius
Antanas Račius (1917 m. rugsėjo 22 d. Vilkaviznos kaime, Suvalkų apskritis – 2008 m. lapkričio 18 d. Seinuose, Lenkija) – statybininkas, tautodailininkas, kaimo muzikantas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Duoną pelnydavo dirbdamas statybose, yra pastatęs virš šimto namų. Jaunystėje išmoko austi, nuaudė juostas prie tautinių rūbų ir savo anūkams. Kaimo kapeloje grojo smuiku ir cimbolais. Su žmona, sūnumis ir dukra dainavo Seinų lietuvių chore, vaidino saviveiklininkų spektakliuose. Buvo aktyvus Lenkijos Visuomeninės kultūros draugijos narys, dešimt metų renkamas Seinų skyriaus pirmininku.
Čarlstaunas
Čarlstaunas  – miestelis Sent Kitse ir Nevyje, svarbiausia Nevio salos gyvenvietė, jos administracinis centras. Įsikūręs salos vakaruose, Karibų jūros pakrantėje, prie Pineiso paplūdimio. Yra kelias aplink salą, jūrų uostas (kruizinių laivų terminalas, krovininis uostas, keltų prieplauka). Veikia prekybos centras, vidurinė mokykla, muziejus, paminklas žuvusiems II pasauliniame kare, paštas, ligoninė, viešbučiai, Nevio salos administracija.
Istorija
Čarlstaunas įkurtas XVII a., pastačius Čarlio tvirtovę. Klestėjo kaip labai svarbus cukraus išvežimo uostas. 1755 ar 1757 m. čia gimė vienas JAV įkūrėjų Aleksandras Hamiltonas. Dėl žemės drebėjimų senasis Čarlstaunas sunyko, dabar daug pastatų suręsta ant buvusių akmeninių pamatų.
UAB Bomba
UAB Bomba – buvusi Lietuvos muzikos leidybos ir platinimo įmonė, nuo 1992 m. iki 2012 m. UAB „Bomba“ užsiiminėjo didmenine ir mažmenine muzikos produkcijos prekyba, turėjo muzikos parduotuvių tinklą visoje Lietuvoje. Muzikos leidyboje įmonė naudojo atskirus prekinius ženklus pagal leidžiamos produkcijos pobūdį.
Istorija
Nuo 1996 m. Lietuvoje atstovavo pasaulinėms muzikos korporacijoms „Polygram“ (dabar „Universal“), „Warner Music“, „Sony BMG“. Taip pat atstovavo nepriklausomoms įrašų kompanijoms „ELAP-Bellevue“, „TOCO“, „Going for a Song“, „Prism Leisure“ ir kt.
Turėjo dvi dukterines įmones – UAB „Koja“ (įsteigta 1996 m.) ir UAB „Bombos įrašai“ (įsteigta 1998 m.), kuri kovoja dėl bankroto paskelbimo.
Riazanės kunigaikščiai
Riazanės kunigaikščiai – Riazanės kunigaikštystės valdovai. Jie priklausė Riurikaičių dinastijai.
Siesartis (Šešupė)
Siesartis – upė Šakių rajone; dešinysis Šešupės intakas.
Prasideda miškuose į rytus nuo Šakių, teka į vakarus pro Liepalotus, Lukšius, Šakius, Duobiškius, Gotlybiškius, o prie sienos su Karaliaučiaus sritimi tarp Slavikų ir Šilgalių įteka Šešupėn.
Intakai
Vasarą upė vietomis išdžiūsta. Metinis upės nuotėkis pasiskirsto: pavasarį – 50%, vasarą – 6%, rudenį – 16%, žiemą – 28%.
Etimologija
Upės pavadinimas yra bendraindoeuropietiškos kilmės ir siejamas su reikšme „sroventi“ (plg.  – „teka, srovena“). Sudvigubinimas sie- siejamas su „liejasi, laistosi, neriasi“ (plg. su tuo pačiu atkartojimu Siesikas, Siesrautas).
Rivolis
Rivolis – miestas Italijoje, Pjemonte, Turino provincijoje. Jis yra 14 km į vakarus nuo Turino.
Istorija
Nors neįrodyta, manoma, kad apylinkėse gyveno taurinai, ligūrų gentis, prie kurios IV a. pr. m. e. prisidėjo iš Pietų Prancūzijos atvykę keltai. Romėnai užėmė šią sritį 221 m. pr. m. e.
Turistiniai objektai
Žymiausias objektas yra nebaigta Rivolio pilis, kuri priklauso Savojiečių dinastijos rezidencijoms ir kur dabar yra šiuolaikinio meno muziejus. Kiti objektai:
Kuodžiai (reikšmės)
Kuodžiai yra:
Lifeforce Records
Lifeforce Records – Vokietijos įrašų kompanija, užsiimanti metalo bei roko muzikos leidyba.
Konstantinas V Kopronimas
Konstantinas V Kopronimas (, 718 m. Konstantinopolis – 775 m. rugsėjo 14 d. Strongilonas, dab. Bulgarija) – 741–775 m. Bizantijos imperatorius.
Biografija
thumb|left|Bizantijos imperjia 750 metais Kilęs iš Isaurų dinastijos. Tėvas imperatorius Leonas III Isauras.
Jaunystėje daug ir sėkmingai kariavo su arabais ir bulgarais, tapo populiarus. 741–742 m. numalšino diduomenės, vadovaujamos pretendento į sostą Artvazdo, sukilimą. Tęsė Leono III Isauro kovą su ikonų garbinimu, 754 m. sušauktame Konstantinopolio susirinkime pasmerkė ikonų garbintojus, vėliau persekiojo jam nepritariančius vienuolius, griovė jų vienuolynus. Už tai priešininkų praminta Kopronimu – „tuo, kurio vardas mėšlas“.
Dėl kovų su ikonų garbinimu Konstantino vyršenybės nepripažino Romos popiežiai, kuriuos parėmė langobardai ir frankai. 750 m. langobardai užėmė Ravenos egzarchatą ir Bizantija visiems laikams prarado įtaką Šiaurės Italijoje. 756–775 m. surengė devynis žygius į Bulgariją, per paskutinį jų mirė.
Lituanica (reikšmės)
miniatiūra|250px|right|LItuanikos pilotai prieš skrydį Lituanica gali reikšti:
Susiję:
Sociologija
miniatiūra|Sociologijos termino autorius [[Augustas Kontas]] Sociologija (iš lot. socius – kompanionas ir iš graik. λόγος – mokslas) – socialinis mokslas, tiriantis ir aprašantis visuomenės struktūrines ir funkcines sąsajas. Tai yra socialinis mokslas, tiriantis ne specifines temas (kaip, pvz., politikos mokslas arba ekonomika), bet siekiantis naudojant sociologinius metodus ištirti socialinį bendruomenių ir visuomenės gyvenimą. Sociologai domisi ir atskirais socialiniais junginiais (pvz., socialinės sistemos, institucijos, grupės ir organizacijos). Jie tiria socialinius dėsnius ir procesus, kurie jungia ir skiria žmones ne tik kaip individus, bet ir kaip asociacijų, grupių ir institutų narius. Sociologijos tyrimo objektas – socialiniai ryšiai, socialinė tarpusavio sąveika, socialiniai santykiai ir jų organizavimo būdas.
Sociologijos terminą XIX a. įvedė Augustas Comte. Sociologija atsirado XIX amžiuje kaip akademinio pasaulio atsakas modernumui: sociologai tikėjosi ne tik suprasti, kas palaiko socialines grupes, bet ir sukurti priešnuodžius socialinei dezintegracijai. Sociologija labiausiai plėtojosi XX-ame a., ypač po Emilio Durheimo ir jo pasekėjų postūmio.
1911 m.
1911 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Sociologija
Šiais laikais sociologai tiria makrostruktūras, kurios sudaro visuomenės organizavimosi pagrindus, tokias kaip rasė, etniškumas, klasė arba lytis (giminė) bei tokius institutus kaip šeima; socialinius procesus, kurie parodo nukrypimus nuo tokių struktūrų arba jų irimą, įskaitant nusikalstamumą ir skyrybas; taip pat mikroprocesus, tokius kaip tarpasmeniniai santykiai.
1911 m.
Įvykiai
Rugpjūtis: Nedatuoti
Sociologija
Sociologai dažnai remiasi kiekybiniais tyrimais siekdami apibūdinti socialinių santykių pagrindus ir sukurti modelius, kurie padėtų nuspėti socialinius pokyčius ir kaip žmonės į tokius socialinius pokyčius reaguos, kitos sociologijos šakos teigia, kad kokybiniai tyrimai – tokie kaip struktūruotas interviu, grupės diskusija arba etnografiniai metodai – leidžia geriau suprasti socialinius procesus.
1911 m.
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Pranas Džiaukštas
Pranas Džiaukštas (1925 m. spalio 4 d. Mukiškiuose, Švenčionių valsčius – 2013 m. liepos 29 d. Ringauduose, Kauno rajonas) – Lietuvos miškininkas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1948 m. baigė Švenčionių vidurinę mokyklą. 1948–1953 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultete, miškų ūkio inžinierius. 1953–1957 m. mokėsi SSRS MA Miškų instituto aspirantūroje. 1957–1962 m. dirbo Miškų ūkio instituto Dubravos miškų tyrimo stotyje vyr. moksliniu bendradarbiu. 1959 m. SSRS MA miško institute apgynė disertaciją „Lazdyno formos ir miškininkystės pagrindai jo ūkiui organizuoti Lietuvos plačialapiuose miškuose“, žemės ūkio mokslų kandidatas. 1962–1993 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1968–1990 m. Miškų ūkio fakulteto dekanas; nuo 1964 m. docentas. Palaidotas Tabariškių kapinėse.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – miško sėklininkystė, sodmenų auginimas, miško želdinimas.
Khaled Korbi
Chaledas Korbi (g. 1985 m. gruodžio 16 d.) – buvęs Tuniso futbolininkas, saugas.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo „Stade Tunisien“ klube, kurio jaunimo komandoje treniravosi.
2007 m. debiutavo Tuniso nacionalinėje rinktinėje.
Papa Malick Ba
Papa Malikas Ba (g. 1980 m. lapkričio 11 d.) – futbolininkas, Senegalo rinktinės ir FC Nantes klubo gynėjas.
žaidžia nuo 2006 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Afrikos Tautų taurėje.
Novosiulkai (Zalesių valsčius)
Novosiulkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Zalesių valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Niukaslas (Nevis)
Niukaslas  – gyvenvietė Sent Kitse ir Nevyje, Nevio salos šiaurinėje dalyje, prie The Narrows sąsiaurio kranto. Parapijos centras. Praeina salą juosiantis kelias, yra prieplauka. Tuoj į vakarus nuo Niukaslo yra Vance W. Amory tarptautinis oro uostas (dėl jo statybų dalis gyvenvietės perkelta, vienas iš panaikintų pastatų – XVII a. britų įtvirtinimas).
Molėtų rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Molėtų rajono savivaldybės taryba – Molėtų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Valentinas Stundys, jo pavaduotoju Vaclovas Seniūnas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Saulius Jauneika.
Deivė Motina
thumb|200px|Deivės Motinos raižinys
Deivė Motina, dievų motina – dievybė, siejama su derlingumu, vaisingumu, Žemės sukūrimu. Kartais sutapatinama su Žeme ir vadinama Motina Žeme.
Deivė Motina išskiriama hinduizme (Kali Ma), senovės Graikijoje (Gaja), Airijoje (Danu), Mesopotamijoje (Ištar) ir kitose mitologijose. Lietuvių mitologijoje Deivei Motinai artimiausia savo reikšme yra Žemyna.
Deivės Motinos kultas žinomas nuo pat žmonijos pradžios. Bene žymiausi radiniai, siejami su šiuo kultu yra prieš 22 tūkst. metų, aukštutiniame paleolite pagamintos Vilendorfo Veneros skulptūrėlės. Senovinis Motinos kultas buvo universalus – motina tai maitintoja, gimdytoja, todėl ant skulptūrėlių ypač išryškintos krūtys (maitintoja) ir liemuo (gimdytoja).
Pasak tokių mokslininkų kaip James George Frazer, Robert Graves, Marija Gimbutienė iki atsikraustant indoeuropiečiams, visoje Europoje bei Egėjo civilizacijoje dominavo matriarchalinis Deivės Motinos kultas. Vėliau jį panaikino indoeuropiečiai, įvedę vyriškųjų dievų kultą.
Kai kurių autorių teigimu, katalikybėje ir stačiatikybėje Deivės Motinos kultas prasitęsė į Marijos kultą.
Žalioji jūrų kregždė
Žalioji jūrų kregždė (Chromis viridis) – vienuolžuvinių (Pomacentridae) šeimos žuvis. Kūnas iki 8 cm ilgio.
Paplitę Indijos ir Ramiajame vandenynuose. Gyvena lagūnose, plaukioja virš koralinių rifų. Minta planktonu.
Nuorodos
thumb|left|210px|Žalioji jūrų kregždė
Ruminjavis
Ruminjavis − ugnikalnis Ekvadore, Pičinčos provincijoje, Ruminjavio kantone; 40 km į pietus nuo Kito.
Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Vilkaviškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Cherona
Cherona, Žirona  – miestas Ispanijos šiaurės rytuose, Katalonijoje; provincijos centras. Įsikūręs Onjaro ir Tero upių santakoje.
Vystoma tekstilės, popieriaus, chemijos, maisto pramonė, mašinų gamyba, turizmas. Kamštinių ąžuolų auginimo regiono prekybos centras. Veikia Cheronos universitetas, kino muziejus.
Išlikęs senamiestis su XII–XIII a. arabų pirtimis, XII a. katedra (su romaniniu bokštu), XII a. Šv. Mikalojaus bažnyčia (su IV a. krikščionių kapų liekanomis), XIII–XVII a. Šv. Felikso bažnyčia (su Šv. Narcizo antkapiu), XI–XII a. Šv. Petro Galigantiečio vienuolynas (dabar Archeologijos muziejus), XIII–XVII a. dominikonų vienuolynas, XV–XVII a. Švč. Mergelės Marijos Gailestingosios vienuolynas, XVI a. Šv. Juozapo vienuolynas (dabar Istorijos archyvas), XVIII a. kapucinų vienuolynas (dabar Miesto istorijos muziejus), XII–XVIII a. vyskupų rūmai (dabar Dailės muziejus), XIV–XVII a. Aguljanos rūmai, XIV a. Žironeljos tvirtovė, apjuosta pylimais, XV–XX a. rotušė, XVI a. universiteto rūmai.
Istorija
Senovės iberų gyvenvietė, įtvirtinta jau IV a. pr. m. e. Romėnų laikais miestas vadintas Gerunda. Nuo VI a. pab. – vyskupijos centras. VIII a. pr. miestą buvo užėmę maurai. Svarbus bastionas rekonkistos metu.
Sportas
thumb|800px|centre|
Baturynas
Baturynas  – miestas šiaurės Ukrainoje, Černihivo srityje, kairiajame Seimo upės krante. Šalia miesto eina plentas į Oriolą, atsišakoja kelias į Konotopą. Miestas garsus savo XVII-XIX a. architektūriniu paveldu: Kočubėjaus namas, Razumovskio rūmai, klasicistinė Kristaus Prisikėlimo cerkvė, parkai.
Ergometrinas
Ergometrinas – psichotropinė medžiaga. Jungtinių Tautų Organizacija 1988 m. konvencija priskyrė prie pirmos kategorijos prekursorių (prekursoriai – narkotinių ir psichotropinių medžiagų pirmtakai). Šią konvenciją ratifikavo ir Lietuva, todėl šio preparato gabenimui per sieną reikalingas specialus leidimas.
Baturynas
Istorija
Baturynas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1625 m. Nuo 1669 m. šiame mieste buvo Kairiakrantės Ukrainos etmonų rezidencija. 1708 m. etmonas Ivanas Mazepa perėjo į švedų pusę Šiaurės kare, todėl Petras I atsiuntė Aleksandro Menšikovo armiją užimti Baturyną. Lapkričio 2 d. įvyko nuožmus mūšis, po kurio rusai užėmė miestą ir jį sudegino. 1760 m. etmonas Kirilas Razumovskis čia įkūrė savo rezidenciją, tačiau Baturynas savo reikšmės nebeatgavo.
Tarybiniais metais turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą. 2006 m. teritorija paskelbta kultūriniu draustiniu, 2008 m. suteiktas miesto statusas.
ISO 3166-2:AZ
ISO 3166-2:AZ – Tarptautinės standartizacijos organizacijos nustatyto standarto ISO 3166-2 pokodis, kuris taikomas Azerbaidžanui nusakyti administracinius vienetus.
Šiuo metu Azerbaidžanui ISO 3166-2 kodai yra apibrėžti 66 rajonams ir 12 miestų.
Kiekvienas kodas yra sudarytas iš dviejų dalių, atskirtas brūkšnio. Kodo pradžia yra <tt>AZ</tt> – ISO 3166-1 Alfa-2 kodas. Antra dalis yra dvi raidės.
Juodelis (Kalvarijos sav.)
Juodelis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 6,5 km į vakarus nuo Kalvarijos, Būdviečių pelkės pietinėje dalyje. Ežeras širdies formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 112,7 m. Krantai žemi, pelkėti, daugiausia apaugę mišku. Rytuose išteka upelis link Šakelio ežero (Šešupės baseinas). Į pietus įsikūręs Juodelių kaimas.
Talismanas
Talismanas – daiktas, paprastai nedidelis, manoma, magiškas ir nešantis sėkmę, apsaugantis nuo nelaimių, stiprinantis magines galias. Kaip ir amuletas, talismanas dažnai gali būti brangakmenis, tauraus metalo dirbinys, papuošalas. Senovėje talismanu būdavo sumedžioto gyvūno kūno dalis, medžio, akmens raižinys. Buvo tikima, kad užmušto gyvūno galia pereina į talismaną ir neša laimę bei apsaugą jo nešiotojui.
Dabartinėje kultūroje talismanu dažnai vadinamas emociškai brangus, nuolat su savimi turimas daiktas, kuriam jo savininkas priskiria magiškų savybių (pvz., kuprinė, rašiklis, pakabukas, apyrankė ir kt.).
Mindaugas Subačius
Mindaugas Subačius (1973 m. spalio 5 d. Kaune – 2018 m. sausio 21 d.) – vadybininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1991 m. baigė Kauno 24-ąją vidurinę mokyklą. 1995 m. baigė Vilniaus universiteto Kauno humanitarinį fakultetą ir įgijo ekonomikos ir savivaldybių ūkio valdymo specialybę. 1995–1997 m. studijavo šio fakulteto magistrantūroje ir įgijo verslo administravimo ir vadybos magistro kvalifikaciją.
1991–1993 m. Tarptautinės studentų ekonomistų ir vadybininkų asociacijos (AIESEC) narys, 1991–1995 m. Vilniaus universiteto studentų atstovybės narys.
1997–1998 m. Basano del Grapa (Italija) verslo mokykloje studijavo etiką ir ekonomiką. 2002–2004 m. dalyvavo Italijos prekybos rūmų Lietuvoje veikloje.
1999–2000 m. UAB „Ethical products distribution“ komercijos direktorius. 2000–2003 m. UAB „Delite Baltic“ direktorius. 2002–2003 m. UAB „Corriere Rosa Baltija“ direktorius. 2003 m. UAB „Eurorinka“ direktorius. 2004 m. UAB „Statybos verslo ir paslaugų korporacija“ investicijų departamento projektų vadovas.
2004–2008 m. Seimo narys.
2011 m. baigė Baltic Management Institute (BMI), tarptautines EMBA (Executive Master of Business Adminstration) studijas anglų kalba.
Laisvai kalbėjo italų, anglų ir rusų kalbomis.
Beicavimo mašina
Periodinė beicavimo mašina beicuoja porcijomis. Svarbiausia dalis – sukamas indas. Į indą įberiama sėklų ir beico tam tikrais kiekiais. Indas uždaromas ir sukamas, kol sėkla apsivelia beicu. Paprastai beicuojama miltiškais beicais. (sausasis beicavimas).
Tolydinė beicavimo mašina beicu apvelia srautu tiekiamas sėklas. Bulvių beicavimo mašina bulves dezinfekuoja beicavimo skysčiu sudrėkintais minkštos akytos medžiagos (paprastai porolono) volais (drėgnasis beicavimas). Kai kurios bulvių beicavimo mašinos transporteriu slenkančias bulves trumpam panardina į skystą beicą (šlapiasis beicavimas) arba juo apipurškia. Grūdų tolydinė beicavimo mašina paprastai apipurškia byrančius grūdus beico skysčiu (drėgnasis beicavimas), kartais sraigtiniu maišikliu sumaišo su sausais beico milteliais (sausasis beicavimas). Grūdų beicavimo mašina (dažniausiai savaeigė) grūdus paima ėmikliu ir tiekia į beicavimo kamerą. Beico paruošimo bake vanduo sumaišomas su beicu (kartais dar pridedama klijingų priedų). Beico suspensiją beicavimo kameroje išcentrinis purkštukas purškia ant byrančių grūdų.
Faye
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Prūdelis
Prūdelis tai:
Tikri vyrai
Pirmąjį sezoną laida buvo rodoma ketvirtadieniais 18:50 val. per LRT. Antrąjį sezoną laida rodoma antradieniais 22:30 val.
Baltarudis baltikas
Baltarudis baltikas  – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, baltikų (Tricholoma) genties grybų rūšis.
Pušynai, smėlingos, neapaugusios samanomis vietos. Ruduo. Kepurėlė kaštono spalvos, lakšteliai rudai dėmėti.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 5–8 (10) cm skersmens, rausvai ruda, kaštono spalvos, juosvai dryžuota, nemėsinga. Lakšteliai balti, pakraštėliai rudai dėmėti, priaugtiniai. Kotas 3–6×0,5–1,5 cm, baltas. Trama kartaus skonio, miltų kvapo. Sporos 4,5–6×2,5–3,5 μm.
Būdingi požymiai: auga spygliuočių miškuose, ypač smėlėtuose pušynuose, grupėmis, kepurėlė, kartais ir kotas labai smėlėti.
Dažnas. Silpnai nuodingas, kai kuriuose šaltiniuose minimas kaip nevalgomas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 141 psl.
Eugenijus Gedgaudas
Eugenijus Gedgaudas (g. 1924 m. spalio 7 d. Skuode – m. 2006 m. liepos 25 d. Minesotoje) – vienas žymiausių JAV radiologų, ilgus metus vadovavęs Minesotos universiteto Radiologijos katedrai. Nusipelnęs profesorius, Radiologijos katedros garbės vadovas, Kauno medicinos universiteto garbės daktaras, Lietuvos radiologų asociacijos garbės narys.
Biografija
Eugenijus Gedgaudas gimė Skuode. Mediciną studijuoti pradėjo Vilniaus universitete, 1944 m. artėjant frontui pasitraukė į Vokietiją, kur baigė Miuncheno universitetą, po to 1949 m. emigravo į Kanadą, kur įgijo radiologijos ir branduolinės medicinos specialybę, dirbo Vinipego ligoninėje, vadovavo rentgenologijos skyriui. 1963 m. išvyko į JAV ir ėmė dirbti Minesotos universitete (Mineapolis) radiologijos – rentgenologijos skyriaus asistentu – profesoriumi. Vėliau tapo profesoriumi, 1968 m. išrinktas Diagnostinės radiologijos katedros direktoriumi. Nuo 1972 m. buvo Minesotos universiteto senato narys, 10 metų buvo Klinikinių mokslų tarybos pirmininkas, 1975–1976 m. Minesotos rentgenologų sąjungos prezidentas, 1984 m. Amerikos rentgenologijos sąjungos pirmininkas.
Mirė Minesotoje.
Mokslinė veikla
Pedagogas ir mokslininkas, parašė 50 mokslinių straipsnių ir 3 knygas. Kaip lektorius buvo kviečiamas skaityti paskaitų radiologijos (ypač – širdies ir kraujagyslių sistemos rentgenologijos) tyrimų klausimais į daugelį pasaulio šalių aukštųjų mokyklų, jam suteikti Didžiosios Britanijos, JAV, Kanados, Vengrijos ir kitų šalių radiologų draugijų garbės vardai. 1991 m. gavo Amerikos rentgeno spindulių asociacijos aukso medalį. Minesotos universitete profesoriaus ir jo žmonos vardui įamžinti įsteigta Vilhelminos ir Eugenijaus Gedgaudų radiologijos katedra, jo vardo mokslo centras ir biblioteka.
Ryšiai su Lietuva
Atkūrus nepriklausomybę, E. Gedgaudas jau 1992 m. tuometinio ministro Juozo Oleko iniciatyva apsilankė su savo žmona Vilhelmina Lietuvoje, kur užmezgė dalykinių ir draugiškų santykių su vietos medikais. Vėliau jis ėmė siųsti Lietuvon rentgeno diagnostikos aparatus, prietaisus, medžiagas, žurnalus, knygas, technines mokymo priemones. Be to, V. ir E. Gedgaudai sudarė galimybes jauniems Lietuvos gydytojams stažuotis Minesotos universitete.
Konglomeratas (uoliena)
thumb|right|Konglomeratas Konglomeratas – nuosėdinė uoliena, sudaryta iš apvalainų uolienų gabalų ir sutvirtinta cementu. Panaši į konglomeratą uoliena – brekčija, tik pastaroji sudaryta iš neapzulintų uolienų gabaliukų. Randami jūrų, ežerų, upių pakrantėse, kalnų papėdėse. Spalvotos atmainos naudojamos kaip apdailos akmuo.
Pagal sudėtį konglomeratas gali būti:
Valentinas Mačiulis (1945)
Valentinas Mačiulis (g. 1945 m. vasario 16 d. Zarasuose) – Lietuvos ir Šilalės rajono visuomenės bei politinis veikėjas.
Biografija
1965 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, technikas mechanikas.
1985–1986 m. Bilionių K. Požėlos kolūkio pirmininko pavaduotojas gamybai. 1986–1988 m. Šilalės agrochemijos susivienijimo vadovas. l988 m. išrinktas „Akmenos“ kolūkio pirmininku, nuo 1990 m. žemės ūkio įmonės laikinosios administracijos vadovas. 1992–1996 m. Seimo narys. 1997 m. Seimo kanceliarijos Bendrųjų reikalų departamento Statinių ir inžinerinių įrenginių priežiūros grupės vyr. specialistas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 1990–1995 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos deputatas.
Bronys Raila
miniatiūra|180px|right|Antkapinis paminklas
Bronys Raila (1909 m. kovo 23 d. Plaučiškių kaime, Rozalimo valsčius, Panevėžio apskritis – 1997 m. balandžio 13 d. Los Andžele) – ideologas, žurnalistas, literatūrologas, rašytojas, poetas, vertėjas.
Biografija
1919–1923 m. mokėsi Rozalimo vidurinėje mokykloje, 1927 m. baigė Panevėžio gimnaziją, 1927–1932 m. studijavo Lietuvos universiteto Humanitariniame fakultete teatro meną, lietuvių, rusų, anglų kalbas ir literatūrą, 1932–1934 m. – Kauno konservatorijoje muziką ir dainavimą. 1939 m. baigė Paryžiaus universiteto Aukštąjį tarptautinių santykių institutą.
Buvo moksleivių organizacijos „Žiežirba“ narys, 1928–1930 m. laikraščių „Studentas“, „Žaizdras“ redakcijų narys, 1929 m. vasario 15 d. studentų demonstracijos organizatorius, suimtas.
Kairiųjų ideologas
1930–1931 m. vienas iš kairiųjų rašytojų almanacho „Trečias frontas“ ideologų ir redaktorių. Kiti bendradarbiai: Kazys Boruta, Butkų Juzė, Petras Cvirka, Kazys Jakubėnas, Kostas Korsakas, Bronys Raila, Jonas Šimkus ir vėliau prisidėję Valys Drazdauskas, Salomėja Nėris.
Tautininkų ideologas
Lietuvos tautininkų sąjungos narys. 1932–1937 m. ir 1939–1940 m. Kauno valstybės radiofono spaudos apžvalgos redaktorius ir pranešėjas, 1936–1937 m. savaitraščio „Mūsų kraštas“ bendradarbis, 1937–1939 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ korespondentas Paryžiuje ir Vakarų Europoje. 1939 m. – žurnalo „Vairas“ redakcijos sekretorius. „Vairas“ telkė aršesnius tautininkus, kurių netenkino Lietuvos prezidento Antano Smetonos nuosaikumas. 1939–1940 m. – „Lietuvos aido“ dieninės laidos užsienio politikos redaktorius.
1940 m. birželio 15 d. sovietų kariuomenė okupavo Lietuvą. Valstiečių liaudininkų dienraščio Lietuvos žinių redaktorius Jonas Šimkus buvo paskirtas valstybinio dienraščio Lietuvos aidas vyriausiu redaktoriumi. Bronys Raila aplankė jį, pažįstamą iš Trečio fronto laikų. Tačiau naujasis redaktorius jam patarė kuo greičiau išvykti į užsienį. 1940 m. birželio 21 d. Bronys Raila pabėgo į Vokietiją. Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje rasti jo 1940 metais rašyti prokomunistiniai eilėraščiai: „Išsilaisvinimas“, "Dėkui tau, raudonarmieti! ", „Tautų brolybė“, „Niekuomet nesugrįš“.
Sukilėlių ideologas
Bronys Raila buvo vienas iš Lietuvių aktyvistų fronto (LAF) steigėjų, LAF propagandos komisijos pirmininkas, „beveik dešinioji pulkininko Kazio Škirpos ranka“. 1941 m. sausio 25 d. LAF vadas Kazys Škirpa įteikė nacių Vokietijos karinei žvalgybai planą „Pasiūlymas Lietuvai išlaisvinti“, kuriame antras iš trijų pasirengimo etapų buvo „Paruošimas viešosios opinijos ir lietuvių tautos pasiryžimo lemiančiam veiksmui“. Kazio Škirpos pageidavimu Bronys Raila parašė brošiūrą „Už ką kovoja aktyvistai“. Joje žydams prikišama, kad jie aktyviai dalyvavo naikinant Lietuvos valstybę. Komunizmo ideologija kildinama iš žydų ir jų prigimties, kaip tvirtino Adolfas Hitleris knygoje Mano kova. Žydai smerkiami, kad nesiduoda asimiliuojami. Ateityje regima Lietuva be žydų: „Sutartinai su atgimstančios Europos ariška dvasia turėsią būti atskirti nuo Lietuvos valstybinio ir tautinio kūno“. Atsišaukimu „Amžiams išvaduokime Lietuvą nuo žydijos jungo“. žydai laikomi pražūtingos ideologijos komunizmo skleidėjais, kaltinami, kad įsivyravo Lietuvos ekonomikoje ir užplūdo miestus. Skelbiamas nuosprendis: „Senoji Vytauto didžiojo laikais suteikta Lietuvoje prieglaudos teisė žydams yra visiškai ir galutinai atšaukiama“. Žydams siūloma nedelsiant palikti Lietuvos žemę. Žydų valdomą kilnojamąjį ir nekilnojamąjį turtą planuojama perduoti lietuvių tautos nuosavybėn. Bronys Raila įsivaizdavo „naująją Lietuvą“ kaip vienpartinę tautinę diktatūrą, grynai lietuvišką, be žydų ar kitų mažumų, vedamą savo vado ir Didžiosios Vokietijos. Istorikas Valentinas Brandišauskas tvirtino, jog Lietuvių aktyvistų fronto antisemitinė retorika minimaliai veikė masinę Lietuvos sąmonę, o sukilimo metu rengtus pogromus ir šaudymus lėmė vietinės priežastys. Tačiau Tarptautinė komisija nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti patvirtino išvadas, jog pogromus bandyta pateisinti antisemitine propaganda, prilyginančia žydus bolševizmui, ir Lietuvos laikinosios vyriausybės bei  Lietuvių aktyvistų fronto antisemitinės pažiūros yra gerai dokumentuotos.
1942 m. Bronys Raila grįžo į Lietuvą, 1942–1944 m. – Šiaulių savaitraščio „Tėviškė“ teatro kritikas.
Išeivijos lietuvių ideologas
1944 m. Bronys Raila emigravo į Prancūziją, 1948 m. – į JAV.
Nuo 1949 m. „Vienybės“ redaktorius Brukline, 1950–1951 m. – žurnalo „Nemunas“ redakcinės kolegijos narys, Lietuvos rezistencinės santarvės žurnalo „Santarvė“ vienas iš steigėjų ir redakcinės kolegijos narių, 1951–1958 m. žurnalo „Santarvė“ atstovas Amerikoje. Nuo 1975 m. dirbo radijo stočių „ Laisvė“, vėliau – „Laisvoji Europa“ lietuvių kultūros ir Lietuvos politinių įvykių komentatoriumi.
Daugiausia rašė Lietuvos užsienio ir vidaus politikos, kalbos ir žurnalistikos, dailės, teatro kritikos temomis. Pasirašydavo kriptonimu Bronius R., slapyvardžiais A. Daumantas, A. Valkiniškis, Jurgis Lengvenis, Algis Daujotas, J. Pajauta ir kt. Gyvendamas JAV, parašė ir išleido 14 rinkinių, į kuriuos sudėjo esė, literatūros kronikas, radijo komentarus, politikos ir kultūros straipsnius. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
2015 m. Bronys Raila ir jo žmona Daneta perlaidoti Petrašiūnų kapinėse Kaune.
Koba
Koba  – poklasikinio laikotarpio majų civilizacijos miestas, kurio liekanos dabar yra Meksikoje, Kintana Roo valstijoje, 90 km į rytus nuo Čičen Icos, 40 km į vakarus nuo Karibų jūros.
Miestą supa dvi lagūnos (Kobos ir Makanšoko), apylinkėse išvystyta kelių (sacbe) sistema. Yra išlikę keletas nemažų piramidžių, iš kurių didžiausia – Nohoch Mul (42 m aukščio), aukščiausia Jukatane. Ją sudaro 120 pakopų, viršūnėje yra altorius, kuriame buvo aukojamos aukos dievams. Mieste yra du žaidimo kamuoliu laukai.
Leščevekas
Leščevekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Suvalkų ir 108 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Koba
Ceremoniniai statiniai Koboje pastatyti dar klasikiniu laikotarpiu (250–900 m.), o poklasinikiniu laikotarpiu tapo vienu svarbiausių Jukatano miestų. Klestėjimo laikotarpiu čia gyveno ~50 tūkst. žmonių, miesto plotas siekė 80 km². Išsilaikė beveik iki pat ispanų užkariavimo XIV a.
Leščevekas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Koba
thumb|left|560px|Panorama nuo Nohoč Mulio piramidės thumb|left|230px
Riurikaičių dinastija
thumb|200px|Pirmųjų riurikaičių herbai Riurikaičių dinastija – kunigaikščių dinastija ir giminė, kuri valdė Kijevo Rusią ir nuo jos atskilusias kunigaikštystes nuo IX a. iki 1598 m., kai nepalikęs palikuonių mirė Rusijos caras Fiodoras I.
Kilmė ir atšakos
Šeima kildinama iš legendinio Riuriko – slavų ar skandinavų kilmės valdovo, kuris valdė Naugardą. Vėliau ši dinastija įsitvirtino Kijeve ir tapo Kijevo Rusios valdovais – Kijevo kunigaikščiais.
Nuo X a., prasidėjus Rusios skilimui, atskiros riurikaičių atšakos įsitvirtino atskirose Rusios kunigaikštystėse. Jos vadinamos šių kunigaikštysčių vardais. Svarbiausios atšakos gali būti šios:
Bajorai
Riurikaičių atšakos davė pradžią daugybei bajorų giminių, kurios vėliau įsitvirtino LDK ir Rusijos politikoje. Tarp jų buvo: Oginskiai, Volkonskiai, Dolgorukovai, Ostrogskiai, Belskiai, Šuiskiai ir kt.
Rurikaičių dinastija
Riurikas (zm. 879) ~ NN └─>'''Igoris Senasis (877-945/946) ~ NN └─> Sviatoslavas I (942-972) ~ NN └─> Vladimiras I Didysis (958-1015) ~ NN ├─> Izjaslavas (980/981-1001) → Polocko ir Vitebsko Riurikaičiai └─> Jaroslavas I Išmintingasis (986-1054) ~ NN ├─> Włodzimierz (ok. 1020-1052) → Riurikaičiai przemysko-haliccy ├─> Izjaslavas I (1024-1078) → Riurikaičiai Pinsko-turowscy i stepańscy ├─> Światosław II (1027-1076) │ ~ NN │ ├─> Oleg (mirė. 1115) → Černigovo Riurikaičiai │ └─> Jaroslavas (mirė. 1130) │ ~ NN │ ├─> Sviatoslavas (mirė. 1145) → Riurikaičiai Muromo │ └─> Rostislavas (mirė. apie. 1155) → Riazanės Riurikaičiai └─> Vsevolodas Jaroslavičius (1030-1093) ~ NN └─> Vladimiras II Monomachas (1053-1125) ~ NN ├─> Mścisław I Harald (1076-1132) │ ~ NN │ ├─> Izjasław II Pantelejmon (1096-1154) → Riurikaičiai włodzimiersko-wołyńscy │ └─> Rościsław I (1110-1168) → Smolensko Riurikaičiai └─> Jurijus Dolgorukis (1100-1157) ~ NN └─> Vsevolodas Didysis Lizdas (1154-1212) ~ NN └─> Jaroslavas Vsevolodovičius (1191-1246) ~ NN ├─> Konstanty Dobry (1186-1218) │ ~ NN │ ├─>Borisas (1231-1277) → Riurikaičiai Rostovo │ └─>Glebas (1237-1278) → Riurikaičiai białozierscy ├─> Iwan "Kasza" (1198-1246/1247) → Riurikaičiai Starodubo ├─> Jaroslavas (1230-1272) → Riurikaičiai Tverės ├─> Andrejus (1221?-1264) → Riurikaičiai Suzdalėe └─> Aleksandras Neviškis (1220-1263) ~ NN └─> Danielius ~ NN ├─> Jerzy III └─> Ivanas Kalita ~ NN ├─> Simeonas Išdidusis └─> Ivanas II Gražusis ~ NN └─> Dmitrijus Donietis ~ NN └─> Vasilijus I ~ NN └─> Vasilijus II Tamsusis ~ NN └─> Ivanas III ~ NN └─> Vasilijus III ~ NN └─> Ivanas Rūstusis ~ NN └─> Fiodoras I
Kuliniai (Čiulėnai)
Kuliniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, prie šiaurinio Stirnių ežero kranto. Ribojasi su kaimais: Purvėnai, Damošiškės. Yra veikiančios sentikių kapinės.
Istorija
Seniau čia buvo dvaras, priklausęs Žurauskams. Po 1863 m. sukilimo rusų valdžia dvarą nusavino, išdalijo rėžiais.
Bribriai
Bribriai (Bribri) – indėnų tauta, gyvenanti pietinėje Kosta Rikoje. Dauguma gyvena Limono provincijoje, Talamankos kantone (Bribri, Puerto Vjecho ir kt. gyvenvietės). Kita grupė gyvena Puntarenaso provincijoje, Buenos Airių kantone. Populiacija siekia ~10 tūkst. žmonių. Kalba čibčų kalbų šeimai priklausančia bribrių kalba, dalis kalba tik ispaniškai.
Dusetų skulptūrų parkas
right|thumb|250px|Dusetų skulptūrų parkas Dusetų skulptūrų parkas – skulptūrų parkas, esantis Dusetose, prie Dusetų seniūnijos pastato, ant Sartų ežero kranto. Parkas įrengtas 2008 m. kasmetinės kraštiečių šventės metu. Parke yra apie 20 skulptūrų, kurių autoriai yra Virgilijus Gasparaitis, Violeta Gasparaitienė, Romualdas Pučekas, Genadijus Kovaliovas, Eugenijus Raugas, Rimvydas Daužvardis, Juozas Lebednykas, Jonas Šimonėlis, Algirdas Gaižauskas ir k.t. Parke taip pat yra 2008 m. Lietuvos Respublikos Prezidento Valdo Adamkaus pasodintas ąžuoliukas.
Bribriai
Verčiasi žemdirbyste, ypač bananų, kakavmedžių auginimu, taip pat augina kukurūzus, pupeles, šakniagumbius. Medžioja paukščius, žvejoja, augina kiaules. Labiausiai paplitę amatai yra krepšių pynimas ir muzikos instrumentų gamyba. Gyvena mediniuose namuose ant polių, gan toli vienas nuo kito.
Šalčininkų rajono Čiužiakampio pagrindinė mokykla
Šalčininkų rajono Čiužiakampio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šalčininkų raj., Čiužiakampyje, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 191414994. Steigėjas Šalčininkų rajono savivaldybės taryba.
Bribriai
Bribrių tikėjimas animistinis, turi šamanizmo bruožų. Tikima dievu-kūrėju Sibu.
Šalčininkų rajono Čiužiakampio pagrindinė mokykla
Istorija
miniatiūra|left|Mokykla 2016 m.
Huculai
Huculai (, vns. гуцул;, vns, huţul) - Karpatų kalniečių ukrainiečių etninė grupė. Kartu su lemkais ir boikais laikomi Karpatų tikraisiais vietiniais gyventojais.
Šalčininkų rajono Čiužiakampio pagrindinė mokykla
Istorija
Mokykla minima nuo 1912–1913 m., kur rusų kalba mokėsi 10 geležinkeliečių vaikų. Vėliau kaip pradinė mokykla veikė privačiuose namuose (Poškiškės, Paberžės, Machniūnai). 1937 m. Čiužiakampio kaime pastatyta 6 klasių mokykla lenkų kalba (papildomai lietuvių kalba). II pasaulinio karo metu sudegė. Po karo pradinėje mokykloje buvo dėstoma rusų kalba, 1952 m. įvesta pirmoji lenkiška klasė. 1962 m. atidarytas mūrinis pastatas-priestatas. Iki 1975 m. mokykloje buvo dėstoma lenkų kalba. Vietinė valdžia įsteigė rusišką mokyklą. Atgavus Nepriklausomybę, atkurta lenkiška mokykla, 1992 m. jai paskirtas naujas pastatas.
Huculai
Gyvena:
Pagal 2001 m. Visos Ukrainos gyventojų surašymą 2001 metais 21 400 Ukrainos gyventojų save laikė huculais. .
Iki 1945 m. huculai buvo suskaldyti. Iki Pirmojo pasaulinio karo (nuo 1867 m.) jie priklausė Austrijai-Vengrijai, o po Pirmojo pasaulinio - Lenkijai, Rumunijai ir Čekoslovakijai.
Kilmė
Huculų kilmę aiškina kelios hipotezės:
Ekonomika
Nuo seno pagrindiniai huculų verslai buvo galvijininkystė kalnų ganyklose, miško verslai, medienos plukdymas kalnų upėmis. Sodininkystė ir daržininkystė buvo antraeilis pragyvenimo šaltinis. Išvystyti dailieji amatai - medžio drožyba ir deginimas, odos ir vario dirbinių gamyba, puodininkystė, audimas.
Kultūra
Tautiniai huculų muzikos instrumentai:
Išlikę šamanizmo likučiai. ,.
Tradicinę huculų kultūrą atstovauja spalvingi ir sudėtingi amatų dirbiniai - drabužiai, skulptūra, medžio drožiniai, metalo gaminiai, dembliai, keramika, margučiai. Dailiaisiais amatais, dainomis bei šokiais užsiima ir huculai, gyvenantys kitose šalyse.
Ukrainos huculų kultūra labai artima kaimyninės Vakarų ir Pietvakarių Ukrainos kultūrai. , ypač lemkų ir boikų. Šios grupės taip pat panašios į kitas kalniečių slavų grupes, pvz., goralus Lenkijoje ir Slovakijoje. Huculų kultūra panaši ir į valachų kultūras - Moravijos valachus Čekijoje ir valachus Rumunijoje. . Daugelis huculų yra unitai ar stačiatikiai.
Huculų bendruomenės tradiciškai užsiima miškininkyste ir miškakirtyste, galvijininkyste ir avininkyste. Manoma, kad huculai išvedė arklių veislę, vadinamą huculų poniai.
Vienu svarbiausių vyrų huculų atributų laikomas ilgakotis kirvukas.
Kuodžiai (Mažeikiai)
Kuodžiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Juodeikių.
Felton
Felton − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Rusijos sritys
Rusijos sritys – 46 Rusijos Federacijos subjektai iš 83 turi srities statusą. Šiuo metu Rusijos Federacijos subjektai kraštai ir sritys neturi juridinių skirtumų išskyrus pavadinimą.
600px
Ferdinand
Ferdinand − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Čišimos žemė
Čišima (千島国; Chishima no kuni) – Meidži laikotarpiu įkurta senoji Japonijos žemė, kuriai priklausė Kurilų salos Kunaširio šiaurėje. Vėliau prie žemės buvo prijungta ir Šikotano sala. Šiais laikais, tai Rusijos okupuota teritorija, kurios Japonija turėjo atsisakyti San Francisko sutartimi.
Ūkininkas (Jonava)
Ūkininkas – mėnesinis žurnalas kaimui ir miestui, leistas nuo 1989 m. gruodžio mėn. Jonavoje.
Istorija
Iki 1995 m. – žurnalas Lietuvos žemdirbiams, ūkininkams, leistas kaip 1890–1905 m. Tilžėje ėjusio žurnalo tradicijų tęsėjas. Steigėja ir leidėja UAB „Dobilo“ leidykla. Tiražas 1989 m. – 36 000 egz., 1993 m. – 2000-3800 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Rašė įvairiais žemės ūkio, Lietuvos istorijos, kultūros, švietimo klausimais, spausdina praktinius patarimus.
Redakcijoje dirbo P. Fedaravičienė, B. Juršė, R. Konovalovienė, A. Markevičienė, V. Semionova, R. Šileika, S. Zienius, D. Zigmantavičienė, B. Zubrickaitė, K. Zuikauskas.
Vyriausiasis redaktorius Felicijonas Konstantinas Fedaravičius.
Pavelas Bermontas-Avalovas
Pavelas Rafalovičius Bermontas-Avalovas (1877 m. kovo 4 d. Tiflisas – 1973 m. gruodžio 27 d. Niujorkas ) – rusų generolas majoras (1918 m.), Pirmojo pasaulinio karo, kontrrevoliucinių įvykių Baltijos šalyse 1918–1919 m. dalyvis.
Biografija
Kilęs iš Usūrio kazokų. 1900–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare. 1919 m. vadovavo Ypatingajam rusų korpusui (, nuo 1919 m. rugsėjo – Vakarų savanorių armija, ), suformuotam Vokietijoje iš rusų belaisvių bei vokiečių savanorių. 1919 m. birželio mėn. su korpusu (pirmieji daliniai – gegužės 30 d.) ir štabu atvyko į Kuršą ir veikė kartu su Vokietijos kariuomenės daliniais, vadovaujamais R. fon der Golco. 1919 m. liepos 22 d. oficialiai paskirtas bermontininkų vadu, spalio 7 d. sudarė Vakarų Rusijos apygardos centrinę tarybą kovai prieš Raudonąją armiją. Apsišaukė gruzinų kunigaikščių Avalovų giminės palikuonimi.
Užuot parėmęs, kaip buvo planuojama, N. Judeničiaus žygį prieš Sovietų Rusiją, bandė užimti Baltijos šalis ir sukurti provokišką valstybinį junginį. Jo vokiečių apginkluota 10 000 žmonių armija užėmė dalį Rygos. Joje vežiojamas vežime miesto ponioms aiškino, esą eisiąs didvyriškai gelbėti Petrogrado, tuo metu jo kariuomenė plėšikavo visose užimtose vietovėse.
Tuo metu suformuotos Baltijos respublikų vyriausybės kreipėsi pagalbos į Vakarų valstybes bei pačios ėmėsi kovoti prieš Bermonto pulkus. Didžiosios Britanijos vyriausybė jį paskelbė išdaviku ir baltagvardiečių pralaimėjimo prie Petrogrado kaltininku. Kai Baltijos šalių kariuomenės sumušė bermontininkus, 1919 m. pabaigoje Antantės spaudimo dėka Golcas buvo priverstas atitraukti dalinius iš Kuršžemės ir išvesti bermontininkus į Rytų Prūsiją. Kartu pasitraukė ir Avalovas.
Nuo 1919 m. P. Bermontas gyveno Vokietijoje. XX a. ketvirtame dešimtmetyje siūlė savo paslaugas A. Hitleriui. Vokiečių ir rusų kalbomis išleido atsiminimus „Kovoje su bolševizmu“ (1925 m.). 1939 m. buvo suimtas gestapininkų ir pusantrų metų kalintas. 1941 m. išvyko į JAV, kur gyveno iki mirties.
Nuorodos
Biografija
Kopna Guros medelynas
thumb|right|300px|Įėjimas į medelyną
Kopna Guros medelynas  – 1988 m. Knišino girioje, Supraslio valsčiaus, Kopna Guros kaime įkurtas medelynas, kurio plotas 26 ha. Medelyne auga apie 500 skirtingų medžių rūšių. Nuo 2004 m. organizuojamos ekskursijos turistams. Daugiausiai medelyne auginamos įvairios spygliuočių medžių rūšys.
Vulka Dobrinska
Vulka Dobrinska  – kaimas Lenkijos rytuose, Zalesių valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 26 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 108 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kaminas
Apie kaminą patalpą skaityti čia.
250px|thumbnail|right|Pastato kaminai thumb|right|250px|Pastato stogas su kaminais [[Londonas|Londone (Anglija)]] thumb|right|250px|[[Bugeniai|Bugenių plytinės kaminas 2006 m.]] thumb|right|250px|Kaminas [[Trakai|Trakuose]]
Kaminas  – konstrukcija su vertikaliu kanalu (bet gali turėti ir horizontalių dalių), skirtas pašalinti dūmams ir kitiems degimo produktams iš krosnių, židinių, ugniaviečių, viryklių bei panašių įtaisų ir užtikrinti traukai (nuolatiniam savaiminiam oro patekimui į pakurą).