cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Panevėžio savaitė
Istorija
1992 m. rugsėjo 1 d. susijungė su laikraščiu „Aukštaitijos rytas“ ir pradėtas leisti dienraštis „Panevėžio rytas“.
Žvaginė
Lietuvoje auga:
Scinkai
Scinkai (Scincidae) – driežų pobūrio šeima, kuriai priklauso nedideli driežai, turintys lengvai nulūžtančią uodegą. Jų kūnas ištįsęs, padengtas blizgančiais žvynais. Kojos trumpos arba visai sunykusios. Greitai įsirausia į smėlį. Dauguma rūšių gimdo gyvus jauniklius (gyvagimdės).
Paplitę šiltesniuose kraštuose. Šeimoje priskaičiuojama iki 1200 rūšių: ir kt.
Celostatas
200px|thumb|right|Švediškas Saulės teleskopas
Celostatas – teleskopas, skirtas Saulei stebėti. Vieno judančiojo veidrodžio, kuris seka Saulę, ašis nukreipta į dangaus polių, o kitų nejudančių veidrodžių kryptis yra keičiama. Jo laikrodinis mechanizmas sukasi apie ašį iš rytų į vakarus. Nuo judančiojo veidrodžio atsispindėję Saulės spinduliai krinta į nejudantį veidrodį.
KRC Zuid-West-Vlaanderen
KRC Zuid-West-Vlaanderen – buvęs Belgijos futbolo klubas iš Harelbekės.
Slovėnijos savivaldybės
550px|thumb|Slovėnija, padalinta į savivaldybes (2005 m.))
Lwów i Wilno (laikraštis)
„Lwów i Wilno“ – lenkų emigracijos politikos ir kultūros savaitraštis leistas 1946–1950 metais Londone, skirtas prieškario Lenkijos rytų teritorijų problematiškumui (Rytų kresai).
Slovėnijos savivaldybės
Slovėnija suskirstyta į 210 savivaldybių (občina), iš kurių 11 turi miesto statusą. Apačioje pateikiamas savivaldybių sąrašas. Savivaldybės, turinčios miesto statusą, išryškintos.
Premier Divizija (Barbadosas)
Barbadoso Premier Divizija – aukščiausia Barbadoso salos futbolo lyga, įkurta 1947 m. Lygą kuruoja Barbadoso futbolo asociacija. Lygoje žaidžia 10 klubų.
Lwów i Wilno (laikraštis)
Pirmuoju savaitraščio redaktoriumi buvo S. Mickievičius.
Premier Divizija (Barbadosas)
Nei vienas Barbadoso klubas nežaidė nei CFU klubų čempionate, nei CONCACAF Čempionų lygoje. Paskutines dvi vietas užėmusios komandos perkeliamos į Barbadoso pirmąjį divizioną.
Druskos rūgštis
Druskos rūgštis – stipri rūgštis, gaunama HCl dujas tirpinant vandenyje. Ją atrado Jabir ibn Hayyan maždaug 800 metais. Dabartinė šios rūgšties gamyba siekia apie 20 milijonų tonų skaičiuojant tik HCl dujas. Ji naudojama plastikų tokių kaip PVC gamyboje, vaistų gamyboje, maisto, odos apdirbimo pramonėje. Tai skrandžio sulčių sudedamoji dalis.
Kadangi HCl dujų tirpumas vandenyje ribotas, koncentruota druskos rūgštimi laikomas apie 33 % tirpalas. Didesnei nei 40 % koncentracijai pasiekti ir išlaikyti reikia ypatingų sąlygų.
Gamyba
Pramonėje gaminama deginant chlorą vandenilio atmosferoje: Organinėje sintezėje gaminant halogenintus junginius tokius kaip teflonas HCl yra kaip kitas produktas kurį irgi gera idėja ne išmesti, o naudoti kitur: Toks kelias pasirenkamas todėl, kad R-H + F2 → nevaldomas sprogimas ir labai bloga (jei išvis kokia nors) išeiga!
Laboratorijoje HCl gaunama valgomąją druską veikiant koncentruota sieros rūgštimi ir gautas dujas leidžiant per stiklinę su vandeniu. Taip galima gauti net koncentruotą druskos rūgštį:
Boksitogorskas
Boksitogorskas  – miestas Rusijoje, Leningrado srityje, 271 km į rytus nuo Sankt Peterburgo, prie Piardomlios upelio; rajono centras. Geležinkelio stotis (keleiviniai traukiniai nebevažiuoja), prieina kelio Vologda–Naujoji Ladoga atšaka. Molžemio apdirbimas, maisto (pieno, duonos), biochemijos pramonė. Apylinkėse kasamas boksitas. Veikia kultūros namai.
Istorija
1929 m. pradėjus boksitinių molžemių gavybą įkurta Boksitų gyvenvietė. 1950 m. suteiktas miesto statusas.
Bulgarija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
Bulgarija vaikų Eurovizijos dainų konkurse debiutavo 2007 m. ir pirmu bandymu pateko į dešimtuką. 2014 metų Vaikų Eurovizijoje Bulgariją pasiekė geriausią rezultatą per visą dalyvavimo Eurovizijoje laikotarpį - 2 vietą.
Fortuna Arena
Fortuna Arena (prieš tai buvo žinoma kaip Eden Arena, Synot Tip Arena, Sinobo Stadium) – futbolo stadionas Prahoje, Čekijoje. Stadionas turi 20 800 sėdimų vietų ir yra vienas moderniausių šalyje. Jame namų rungtynes žaidžia SK Slavia Praha bei retkarčiais Čekijos vyrų futbolo rinktinė. Nuo 2010 m. iki 2012 m. stadione namų varžybas žaidė Bohemians 1905. 2011–2012 m. sezono UEFA Čempionų lygos grupių etape namų varžybas žaidė FC Viktoria Plzeň.
2013 m. rugpjūčio 30 d. stadione vyko UEFA Supertaurės finalas tarp FC Bayern München ir Chelsea FC. Po baudnių serijos laimėjo FC Bayern klubas.
Prometėjas (palydovas)
Prometėjas – Saturno palydovas. Jo orbitos spindulys nuo Saturno yra 139 353 km. Palydovo orbitinis periodas – 0,613 paros. Prometėjas yra netaisyklingos formos 148×100×68 km dydžio kosminis kūnas. Jo regimasis ryškis opozicijoje – 15,8. Palydovas atspindi 60 % į jį krentančios šviesos.
thumb|left|225px|Saturno palydovas Prometėjas
Atradimas
Palydovas atrastas kosminių tyrimų zondo Voyager 1 nuotraukose 1980 m. Jis pavadintas senovės graikų titano Prometėjo, atnešusio žmonėms dangiškąją ugnį, vardu.
Ukrainos civilinis kodeksas
Ukrainos civilinis kodeksas - pagrindinis Ukrainos privatinės teisės šaltinis, kodifikuotas Ukrainos įstatymas; civilinis kodeksas. Priimtas 2003 m. sausio 16 d. Įsigaliojo 2004 m. sausio 1 d. Iki tol galiojo 1963 m. liepos 18 d. Ukrainos TSR civilinis kodeksas (su pakeitimais po 1991 m.).
Struktūra
Kodeksą sudaro 6 knygos:
Knygas sudaro skyriai, skirsniai, dalys, paragrafai ir punktai.
Čalatenangas
Čalatenangas  – miestas Salvadoro šiaurėje, į šiaurės rytus nuo San Salvadoro, 400 m aukštyje. Departamento centras. 30,7 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Mikalojus Dorohostaiskis
Biografija
Kilęs iš Dorohostaiskių giminės, pirmasis ėmė vadintis Dorohostaiskiu ir pradėjo naują giminės liniją. Sūnūs Kristupas Dorohostaiskis, Petras Dorohostaiskis.
1566–1576 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės stalininkas, 1576–1597 m. Polocko vaivada. Lietuvos Statuto taisymo komisijos narys. 1569 m. dalyvavo derybose dėl Liublino unijos, buvo vienas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės evangelikų reformatų lyderių. Pasižymėjo karuose su Maskvos didžiąja kunigaikšte, ypač per Abiejų Tautų Respublikos valdovo Stepono Batoro 1579 m. žygį į Polocką.
Jo lėšomis Losko spaustuvėje 1577 m. išspausdinta lenkų publicisto A. Fryč Modrzevskio veikalo „Apie valstybės tobulinimą“ (De republica emandanda) vertimas lenkų kalba (su A. Volano dedikacija leidėjui).
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Aną Vainą, nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus:
Palmių lapų rankraštis
thumb|right|250px|XV ar XVI a. krikščioniškos [[malda|maldos tamilų kalba ant palmių lapų]] thumb|right|250px|Tamilų kalbos gramatikos knygos Tolkāppiyam kopija ant palmių lapų Palmių lapų rankraštis  – rankraščiai, rašyti ant džiovintų palmių lapų. Tokius lapus rašymui naudojo kai kuriose Azijos dalyse dar nuo XV a. pr. m. e., o galbūt ir anksčiau. Pietų ir pietryčių Azijoje juose užrašydavo realių ir mitinių įvykių aprašymus. Atsiradus raštui Pietų Azijoje imta rašyti ant džiovintų ir dūmais apdorotų palmių vėduoklinės palmyros ir skėtinės korifos lapų.
Ant palmių lapų užrašyti dokumentai būdavo saugomi ribotą laiką, o po to turėdavo būti perrašomi ant naujų džiovintų lapų. Indijos kultūrai plintant po Pietryčių Azijos šalis (pvz., Filipinuose), Tailande, Kambodžoje ir Indonezijoje, šių šalių tautos ėmė kaupti dokumentų ant palmių lapų rinkinius. Indonezijoje rankraščiai ant palmių lapų vadinami lontar. XIX a. pradžioje ėmus naudoti spausdinimo presus šis palmių lapų dokumentų cikliškas kopijavimas liovėsi. Daugelio šalių vyriausybės ėmėsi išsaugoti išlikusius palmių lapų dokumentus.
Pavyzdžiu, kaip ilgai išliko palmių lapų dokumentai, gali būti tamilų gramatikos knyga Tolkāppiyam, parašyta IV a. pr. m. e.
Vykdant globalinio skaitmeninimo projektą, atliekamą Tamilų paveldo fondo (Tamil Heritage Foundation), renkami, konservuojami ir skaitmeninami senoviniais rankraštiniai dokumentai ant džiovintų palmių lapų. Taip senoviniai palmių lapų dokumentai daromi prieinami internete visame pasaulyje.
Varnakojė
Varnakojė (Coronopus) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis, kurioje yra apie 12 rūšių.
Lietuvoje auga viena reta rūšis – gulsčioji varnakojė (Coronopus procumbens). Auga pakelėse, drėgnose, smėlėtose vietose. Žydi gegužės – rugpjūčio mėn.
Edgaras Česnauskis
Edgaras Česnauskis (g. 1984 m. vasario 5 d. Kuršėnuose) – Lietuvos futbolininkas, futbolininko Deivido Česnauskio brolis.
Karjerą pradėjo Panevėžio „Ekrane“, kur per 80 rungtynių pelnė 4 įvarčius. Nuo 2004 m. sausio žaidė Kijevo Dinamo komandoje Ukrainos aukščiausioje lygoje, dažniausiai saugo pozicijoje. Čia sužaidė 19 rungtynių, per kurias pelnė 3 įvarčius. 2006 metų sausį perėjo į „Saturn“ klubą ir puikiai debiutavo Rusijos Premjer lygoje. 2009 m. gruodžio pradžioje persikėlė į Maskvos „Dinamo“ klubą ir pasirašė trijų metų kontraktą. 2011 m. kovo 10 d. pasirašė 1,5 m. kontraktą su Rostovo klubu.
San Lorensas (Argentina)
San Lorensas – miestas Argentinoje, Santa Fė provincijoje, Rosarijo aglomeracijoje, 23 km į šiaurę nuo Rosarijo, Paranos pakrantėje. Departamento centras. 43,5 tūkst. gyventojų.
Tiksli miesto įkūrimo data nėra žinoma, tačiau manoma, kad dabartinės miesto apylinkės apgyvendintos 1796 m. gegužės 6 d. čia atvykus pranciškonų vienuoliams. 1813 m. vasario 3 d. mieste įvyko San Lorenso mūšis tarp rojalistų ir San Martino išsivadavimo armijos.
Viatka (reikšmės)
Viatka vadinama:
Danas Arlauskas
Danukas (Danas) Arlauskas (g. 1955 m. sausio 22 d. Kaliningrado sritis, Rusija) – KGB karininkas, vadybininkas, verslo veikėjas.
Biografija
1982 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius. 1984–1986 m. studijavo KGB akademijoje Maskvoje. Kadrinis KGB karininkas, kapitonas. 1989–1990 m. KGB 5 tarnybos vyresnysis operatyvinis įgaliotinis. 1990–1992 m. LR Valstybės saugumo departamento padalinio vadovas, VSD generalinio direktoriaus pavaduotojas.
1993–1995 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos juristas. 1995–1997 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos atstovas LR Seime. 1997–2002 m. leidybos ir spaudos UAB „Lietuvos žinios“ generalinis direktorius. 2002–2013 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos (įkurtos 1999 m.) vykdantysis, vėliau – generalinis direktorius, dabar Lietuvos darbdavių konfederacijos prezidentas, Europos Sąjungos ekonomikos ir socialinio komiteto narys. 2007–2008 m. ministro pirmininko Gedimino Kirkilo visuomeninis konsultantas. 2013–2016 m. UAB "Žinių radijas" generalinis direktorius. Ilgametis Trišalės tarybos narys, taip pat Švietimo tarybos prie LR Seimo narys.
Vedęs; žmona Aurelija (g. 1959 m.), žurnalistė. Vaikai: Danas ir Inga.
Kultura (žurnalas)
Žurnalą leido J. Giedraitis. Jo reikėjo, V. Karpinskio žodžiais tariant, tam, kad „būtų sukurtas laisvos prasmingos minties kanonas, kuris stiprintų lenkų kalbos srovę ir padėtų kurti laisvą Lenkiją su nepriklausomos dvasine, žmogiška, europietiška erdve“.
La Vilja de Los Santosas
La Vilja de Los Santosas arba tiesiog Los Santosas – miestas pietų Panamoje, Los Santoso provincijoje, La Viljos upės dešiniajame krante, priešais Čitrę. Pro miestą eina kelias, jungiantis Čitrę, Las Tablasą ir Panamerikos plentą.
Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu ir gyvulininkyste. Veikia dviejų universitetų filialai. Yra 1569 m. pastatyta Šv. Anastazijaus bažnyčia. Mieste kasmet vyksta daug tikinčiųjų sutraukianti Kristaus kūno ir kraujo šventė.
Istorija
Miestas pradėjo kurtis 1556 m., o oficialiai įkurtas 1569 m. lapkričio 1 d., Visų Šventųjų dieną – nuo to ir miesto pavadinimas (isp. Todos Los Santos – „visi šventieji“). 1821 m. mieste kilo sukilimas prieš kolonijinę valdžią.
Kalavijas ir kryžius
Kalavijas ir kryžius – 1958 m. Italijoje sukurta istorinė drama apie Mariją Magdalietę bei jos įtikėjimą Kristumi.
Rimantas Vanagas
Rimantas Vanagas (g. 1948 m. spalio 10 d. Pesliuose, Anykščių rajonas) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, redaktorius, vertėjas.
Biografija
1955–1966 m. mokėsi Anykščių Jono Biliūno vidurinėje mokykloje, 1971 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, įgijo filologo išsilavinimą, lietuvių kalbos ir literatūros dėstytojo specialybę.
1970–1976 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ propagandos skyriaus vyriausiasis redaktorius. 1976–1981 m. žurnalo „Moksleivis“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1981–1988 m. šio žurnalo vyriausiasis redaktorius. 1989–1997 m. leidinių „Laikas ir įvykiai“, „Vilniaus tribūna“, „Lietuvos Jeruzalė“, „Anykšta“ darbuotojas. 1997–2004 m. laisvas kūrybinis darbuotojas Anykščiuose. 2004–2007 m. A. Baranausko ir A. Vienuolio-Žukausko memorialinio muziejaus darbuotojas, nuo 2007 m. Anykščių kultūros centro projektų vadovas, Pasaulio anykštėnų bendrijos atsakingasis sekretorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos Tautinio olimpinio komiteto „Fair Play“ komiteto narys. Nuo 2004 m. Pasaulio anykštėnų bendrijos valdybos ir nuo 2005 m. Anykščių kolegijos narys, nuo 2005 m. Anykščių Jono Biliūno gimnazijos Garbės galerijos narys.
Nuo 1983 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys, buvo Vilniaus jaunųjų rašytojų sekcijos pirmininkas, Lietuvos Taikos gynimo komiteto Jaunimo komisijos pirmininkas.
Bibliografija
Vertimai iš rusų kalbos:
Įvertinimas
2013 m. - LR Kultūros ministerijos premija už publicistiką.
Sučitotas
Sučitotas – miestas centriniame Salvadore, Kuskatlano departamento šiaurėje, šalia Seron Grandės tvenkinio. 21 tūkst. gyventojų. Miestui būdinga kolonijinė architektūra, akmenimis gristos gatvės. Yra XVIII a. bažnyčia.
Istorija
Sučitotas įkurtas ispanų 1525 m. 1835–1861 m. buvo departamento sostine.
Gluodenai
Gluodenai (Anguidae) – driežų pobūrio šeima, kuriai priklauso gyvatiškai pailgėjusį kūną turintys ropliai. Kūną dengia lygūs čerpiški žvynai. Galūnės įvairiai redukuotos.
Kvebeko civilinis kodeksas
Kvebeko civilinis kodeksas - Kvebeko provincijos (Kanada) privatinės teisės šaltinis; civilinis kodeksas. Įsigaliojo 1994 m. sausio 1 d. (išskyrus šeimos teisės nuostatas, įsigaliojus anksčiau). Prieš tai galiojo 1865 m. Žemutinės Kanados civilinis kodeksas, įsigaliojęs 1866 m. liepos 1 d.
Struktūra
Kodeksą sudaro šios knygos:
Kenijos herbas
thumb|250px|Kenijos herbas Kenijos herbas – Kenijos valstybės simbolis, priimtas 1963 m.
Herbo aprašas
Herbo skydas tradicinės Rytų Afrikai migdolo formos, padalintas raudona juosta su baltomis fimbromis. Viršutinis laukas juodas, apatinis – žalias. Skydo juostos ir laukų spalvos atitinka Kenijos vėliavos spalvas. Juostoje – stovintis sidabrinis gaidys, laikantis sidabrinį kirvį ašmenimis į priekį.
Skydininkai – du piestu stovintys oranžiniai liūtai, artimesnėmis priekinėmis letenomis laikantys skydą, o tolimesnėmis – sukryžiuotas ietis sidabriniais antgaliais.
Skydo pagrindas – tamsiai raudona kalnuota žemė, kurioje auga žali augalai – kavamedis, sizalis, arbatmedis, kukurūzas, ananasas. Apačioje – raudona juosta su devizu 'visi kartu; visi už vieną'.
Herbo elementų aiškinimas
Vėliavos spalvos herbe :
Progress (albumas)
Progress – šeštasis studijinis britų grupės „Take That“ albumas, išleistas 2010 m. lapkričio 15 d. Tai – pirmasis albumas nuo atlikėjo Robbie Williams sugrįžimo į grupę po to, kai jis ją paliko 1995 m., taip pat paskutinis su Jason Orange, kuris 2014 m. paliko grupę. Albumo singlas „The Flood“ sulaukė didelio pasisekimo ir pasiekė antrąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge, tapdamas šeštuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Per pirmąją pardavimų savaitę Jungtinėje Karalystėje buvo parduota per 235 tūkstančius kopijų, taip tapdamas tuo metu greičiausiai parduodamu amžiaus albumu bei antru greičiausiai parduodamu visų laikų albumu. Per 24 dienas buvo parduota per milijoną kopijų ir albumas tapo perkamiausiu 2010 m. albumu. 2011 m. rugpjūčio mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota 2.8 milijonai albumo kopijų ir jis tapęs aštuoniskart platininiu.
2011 m. birželio 10 d. buvo išleistas EP „Progressed“, kuriame įrašytos aštuonios prieš tai neišleistos dainos.
Chobotkai
Chobotkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Knišino valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Knišino, 13 km į rytus nuo Monkų ir 31 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
FK Aušra Vilnius
Vilniaus „Aušra“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Sovietmečiu žaidė LTSR aukščiausiojoje lygoje. 1991 m. iširo.
Europos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 2003–2004 m. sezone:
Guglielmo Marconi
Gulielmas Markonis (, 1874 m. balandžio 25 d. Bolonija, Italija – 1937 m. liepos 20 d. Roma, Italija) – italų fizikas, labiausiai žinomas kaip radijo išradėjas. 1909 m. gavo Nobelio fizikos premiją.
Pirmąjį radijo bangų principu veikiantį aparatą išradėjas sukonstravo iki 1895 metų.
Gimė Bolonijoje, Italijoje. Buvo antras Džiuzepės Markonio (Giuseppe Marconi) ir Anos Džeimson (Annie Jameson) sūnus. Mokykloje Gulielmui sunkiai sekėsi mokytis. Išsilavinimą įgijo Augusto Rigio (Augusto Righi) laboratorijoje Bolonijoje, vėliau mokėsi Florencijos Kavaliero institute, dar vėliau Livorno.
1924 m. gavo markizo titulą.
Lietuvos miškininkų sąjunga
Lietuvos miškininkų sąjunga, Miškininkų sąjunga, Lietuvos miškininkų draugija – Lietuvos miškininkų visuomeninė organizacija. Būstinė Kaune, Akademijoje, Studentų g. 11 – Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademija, Miškų ir ekologijos fakultetas.
Istorija
Įkurta 1929 m. birželio 29-30 d. Kaune įvykusiame suvažiavime. Turėjo 300 narių. Kasmet šaukdavo suvažiavimus. 1929–1940 m. leido žurnalą „Mūsų girios“, nuo 1933 m. ir kalendorių. 1936 m. pavadinta Lietuvos miškininkų draugija.
1940 m. rudenį uždaryta. 1949 m. emigracijoje atsidūrę miškininkai įkūrė organizacinį komitetą, kuris 1950 m. Čikagoje sušaukė suvažiavimą, atkūrė sąjungą išeivijoje, priėmė įstatus ir veikė iki 1990 m. Sąjunga turėjo 100 narių, įgaliotinius Australijoje, Kanadoje, Naujojoje Zelandijoje ir Vokietijoje, tęsė prieškario Lietuvos miškininkų tradicijas, rūpinosi lietuvybės palaikymu, išleido 26 „Girios aido“ numerius, Lietuvos miškininkų išeivių vardyną (1989 m.), šelpė vargo ištiktus miškininkus ir jų šeimas. Lietuvos miškininkų sąjunga atkurta 1990 m. Kaune. Sąjunga išeivijoje nutraukė veiklą 1994 m., kai įsijungė į Lietuvoje atkurtos sąjungos gretas.
Pirmininkai
Prezidentai:
Guangsi
thumb|right|Kraštovaizdis prie Jangšuo
Guangsi džuangų autonominis regionas  – džuangų etninės grupės autonominis regionas pietų Kinijoje. Plotas – 237,8 tūkst. km². Sostinė – Naningas.
Administracinis suskirstymas
Guangsi regionas padalintas į 14 prefektūrų lygmens miestų:
Geografija
Guangsi ribojasi su Junnanu, Guidžou, Hunanu, Guangdongu, Vietnamu, Tonkino įlanka.
Guangsi – kalnuotas regionas: čia kyla Nanlingo, Juečengo (Yuecheng), Haijango (Haiyang), Dajao (Dayao), Damingo, Dujao (Duyao), Fenikso (Fenghuang), Junkai (Yunkai) kalnai. Aukščiausias taškas – Mao-er viršukalnė (2141 m).
Klimatas subtropinis. Vidutinė metinė temperatūra 17-23 °C, krituliai 1250–1750 mm.
Demografija ir turizmas
Guangsi yra džuangų tautos autonominis regionas, taip pat čia gyvena dongų. Šiaurinėje regiono dalyje yra stačiausios pasaulyje Longmeno ryžių terasos.
Vienas garsiausių Kinijos kraštovaizdžio taškų yra aplink Guiliną ir Jangšuo (Yangshuo) miestelį, kur kyla karstinių kalvų viršūnės.
Minatas (Tokijas)
Minatas ( 'Uosto seniūnija') – viena iš 23 Tokijo seniūnijų, dažnai vadinama Minato miestu.
Minate įsikūrę daug garsių kompanijų, tokių kaip „Animax“, „Dentsu“, „Fuji Xerox“, „Mitsubishi Heavy Industries, Ltd.“ bei „Mitsubishi Motors Corporation“, „Morinaga & Co., Ltd.“ bei „Morinaga Milk Industry Co,. Ltd.“, „NEC Corporation“, „Nippon Television“, „Sony“ ir „Toshiba“.
Čia įsikūrusi ir Lietuvos Respublikos ambasada Japonijoje ir Filipinų Respublikai.
Istorija
Seniūnija įkurta 1947 m. kovo 15 d., sujungus senesniąsias Akasakos, Adzabu ir Šibos seniūnijas. Seniūnijos pavadinimas Minato reiškia „uostą“.
Geografija
thumb|200px|left|Minatas Tokijo prefektūroje left|200px|thumb|[[Vaivorykštės tiltas]] right|thumb|[[Akasakos rūmai]]
Minatas yra įsikūręs į pietvakarius nuo Tokijo imperatoriškųjų rūmų bei ribojasi su Čijoda, Čiūo, Kotu, Šinagava, Šibuja ir Šindžiuku seniūnijomis.
Politika ir vyriausybė
Miesto tarybą (asamblėją) sudaro 51 narys. Dabartinis meras – Masaakis Takėjus, remiamas visų didžiųjų Japonijos partijų, išskyrus Japonijos komunistų partiją.
Koledžai ir universitetai
right|thumb|Ropongio komercijos kompleksai
Simboliai
Oficiali gėlė – Hydrangea ir erškėtis, medis – Benthamidia florida.
Paolo Veronese
Paolas Kaljaris, paprastai žinomas pravarde Veronezė (Paolas Veronezė, it. Paolo Veronese, tikr. Paolo Caliari (arba Cagliari), apie 1528 m. – 1588 m. balandžio 19 d.) – italų XVI a. vėlyvojo renesanso dailininkas iš Veronos, priskiriamas Venecijos dailės mokyklai.
Paolas Veronezė savo darbuose derino manieristinio vaizdavimo išraišką su Venecijos spalvos dailės mokykla, tuo pasiekdamas reto savo darbų puošnumo ir spalvinio emocionalumo. Veronezė yra laikomas vienu didžiausių, kada nors kūrusių, Europos dailės koloristų.
Svarbiausiais jo darbais yra tapybos ciklai San Sebastiano bažnyčioje, Dožų rūmuose Venecijoje ir Veneto regiono Barbaro viloje. Tačiau garsiausi – įvairių švenčių ir puotų daugiafigūriniai paveikslai, tarp kurių patys žymiausi: „Vestuvės Kanoje“ (1562-63, Luvras, Paryžius) ir „Puota Levio namuose“ (1573, Akademijos galerija, Venecija).
Biografija
Paolas Kaljaris gimė apie 1528 m. Veronoje akmenskaldžio Gabrielės ir jo žmonos Katerinos šeimoje. Iš pradžių mokėsi pas tėvą, tačiau greitai parodė susidomėjimą daile ir perėjo mokiniu pas vietos dailininką Antonio Badile. Manoma, kad mokėsi pas Giovanni Francesco Caroto. Apie 1543 m. Antonio Badile atliktoje altoriaus tapyboje jaučiami laisvi potėpiai dabar priskiriami tuo metu penkiolikmečiui Veronezei. Apie 1546 m. datuojami pirmieji Veronezės užsakymai. Juose Paolas sekė tipiška Šiaurės Italijos dailininkų maniera, paremta aukštojo renesanso idealais. Manoma, kad Antonio Badile, neatlaikydamas konkurencijos Veronoje, keliavo po kitus artimus Italijos miestus. Kažkuriuo metu Paolas lankėsi Parmoje, kurioje susipažino su manieristiniais darbais, o apie 1548 m. buvo Mantujoje, kur atliko darbus vietos katedroje. Kelionių metu, manoma, Veronezės ryšiai su mokytoju Badile nutrūko, tačiau jis vėliau (1566 m.) vedė jo dukrą Eleną. Po to kelerius metus dirbo Veronos ir Trevizo apylinkėse kartu su Battista Zelotti, kuris tapo ilgamečiu Veronezės pagalbininku. Dirbdamas Šiaurės Italijoje Veronezė susipažino su Koredžo, Džulijo Romano ir Parmidžanino kūryba. thumb|left|340px| „[[Vestuvės Kanoje (Veronese)|Vestuvės Kanoje“ (1562-63, Luvras, Paryžius)]] thumb|left|160px| „[[Vestuvės Kanoje (Veronese)|Vestuvės Kanoje“, detalė]] Tačiau labiausiai to meto Veronezės darbuose pradėjo jaustis Ticiano įtaka. Greičiausiai dėl to dailininkas paskubėjo apsilankyti Venecijoje. Apie 1551-52 m. Veronezė atliko darbus San Francesco della Vigna bažnyčioje Venecijoje, o trumpam grįžęs į Mantują atliko vieną reikšmingiausių ankstyvųjų darbų „Šv. Antano gundymas“ vietos katedrai (dabar muziejuje Kane, Prancūzijoje). Vėl atvykęs į Veneciją Veronezė pradėjo dirbti San Sebastiano (Šv. Sebastijono) bažnyčioje ir Dožų rūmuose bent nuo 1553 m. Pirmieji šie darbai sukėlė didžiulį venecijiečių susidomėjimą ir įvertinimą. Būdamas vos apie 27 m. amžiaus Veronezė buvo pripažintas vienu didžiausių Venecijos dailininkų. San Sebastiano bažnyčioje dailininkas su pertraukomis dirbo iki 1565 m. Apie 1558 m. Veronezė gavo užsakymų atlikti darbų Šv. Jono ir Pauliaus bazilikoje (it. Basilica dei Santi Giovanni e Paolo), kurioje galėjo dirbti lygiaverčiai su Tintoretu. Daugelis šių darbų pražuvo vėliau gaisro metu, tačiau išlikę šie ir San Sebastiano bažnyčios darbai rodo Veronezės drąsiai naudojamus perspektyvos efektus, mikelandželiškas figūras ir visą paveikslų erdvę užvaldžiusias spalvų harmonijas.
Maždaug tuo metu Veronezė pradėjo pirmą daugiafigūrę švenčių kompoziciją „Puota Simono namuose“ (dabar Savojos galerijoje Turine). Tačiau tai buvo gana dar nenusisekusios kompozicijos darbas. Apie 1557-59 m. Veronezė laimėjo konkursą ir dirbo San Marko bibliotekoje, kur atliko apvalios formos tapybos darbų salono lubose. Jie pasižymėjo drastišku perspektyviuoju vaizdavimu, kurio elementus greičiausiai Veronezė bus paėmęs iš Koredžo įtakos Parmoje. Už juos Veronezė buvo apdovanotas aukso grandinėle. Apie 1559–1561 m. Veronezė buvo pakviestas atlikti freskų naujai pastatytoje Venecijos aristokrato Barbaro viloje. Tiesiog sutapimas, kad architekto Andrėja Paladijaus šedevras buvo papildytas Paolo Veronezės tapybos šedevrais. Paolas viloje sukūrė freskas šešiuose kambariuose, pavaizduodamas Barbaro šeimos portretus, antikinius herojus ir iliuzionistines architektūrines detales.
1562 m. Veronezė sulaukė įspūdingo užsakymo iš San Giorgio Maggiore (Šv. Jurgio) benediktinų vienuolių. Būsima drobė turėjo kaboti vienuolyno refektoriume – pietų ir laisvalaikio patalpoje – ir užimti apie 65 m² ploto. Taip nutapytos „Vestuvės Kanoje“. Vienuolių reikalavimas buvo paprastas – pavaizduoti kuo daugiau puotaujančių veikėjų. Paveiksle yra apie 130 veikėjų, tarp kurių žinomos to laikmečio istorinės asmenybės: Pranciškus I, Suleimanas Didysis, Karolis V ir kiti. Paveikslo centre Veronezė muzikantų įvaizdyje pavaizdavo save (su violončele, kairėje), Tintoretą, Jakopą basaną ir Ticianą. thumb|right|420px| „Puota Levio namuose“ (1573, [[Akademijos galerija (Venecija)|Akademijos galerija, Venecija)]] thumb|right|180px| „Lepanto mūšis“ (1571, [[Akademijos galerija (Venecija)|Akademijos galerija, Venecija)]]
Apie 1560 m. Veronezė pabuvojo Romoje, kurioje studijavo antikinius ir žymių Renesanso meistrų, kaip Rafaelis ir Mikelandželas, darbus. Grįžęs į Veneciją, Paolas buvo užverstas užsakymais, kad net turėjo atmesti Ispanijos karaliaus Pilypo II kvietimą atvykti dirbti į Madridą. 1566 m. Veronezė trumpai grįžo į Veroną ir vedė savo buvusio mokytojo Badile dukrą Eleną, su kuria susilaukė 5 vaikų. Jis pradėjo gauti daug užsakymų paveikslams iš užsienio, daugiausia alegorinėms scenoms, tačiau dailininkas geriausiai jautėsi su jam pažįstamų biblijinių istorijų siužetais. Viena po kitos sekė epinės drobės: „Puota Simono namuose“ (1567-70, Breros pinakoteka, Milanas) ir kitas tos pačios temos paveikslas (1570-72, dabar Versalio rūmuose).
Tačiau viską pralenkė „Paskutinė vakarienė“, sukurta dominikonų Šv. Jono ir Pauliaus bazilikoje. Šis, dar vienas daugiau nei 60 m² ploto darbas, turėjo pakeisti 1571 m. gaisro metu pražuvusį Ticiano paveikslą. 1573 m. baigtoje drobėje Veronezė pasirinko ypač žemą žiūrovo perspektyvos tašką. Pati drobė sulaukė katalikų Inkvizicijos dėmesio. Dailininkas buvo iškviestas į apklausą pasiaiškinti (kadangi drobėje buvo pavaizduoti vokiečiai, o Vokietijoje tuomet vyko antikatalikiška reformacija). Galų gale dailininkui buvo liepta pertapyti drobės veikėjus, tačiau Paolas rado paprasta sprendimą – pervadinti paveikslą. Taip šis darbas tapo žinomas „Puotos Levio namuose“ pavadinimu.
Vėlyvajame kūrybos periode Paolo kompoziciniai sprendimai jau nebuvo tokie drastiški, tačiau meistras pasiekė dar didesnės spalvų raiškos ir subalansavimo. Vienas iš pačių įstabiausių jo brandos darbų yra „Lepanto mūšis“ (1571 m.). Be to, Veronezė pasižymėjo kaip neblogas portretistas. 1575 m. Paolas susilaukė ir svarbaus valstybinio užsakymo darbams Dožų rūmuose. Čia atliko trijų kambarių tapybą tiek freskos, tiek aliejinių paveikslų technika, tarp kurių išsiskiria „Venecijos apoteozė“. Apie 1582–1584 m. dailininkas dar dirbo Šv. Jono ir Pauliaus bazilikoje Venecijoje.
Paolas Veronezė mirė 1588 m. balandžio 19 d. po peršalimo. Palaidotas San Sebastiano bažnyčioje Venecijoje, kurią ištapė beveik pats vienas. Didelis dailininko produktyvumas užmaskavo Veronezės asmeninio gyvenimo faktus. Amžininkų jis prisimenamas kaip gero ir malonaus būdo žmogus. Pora jo sūnų, Karlas ir Gabrielė, tapo dailininkais.
Kvapioji vakarutė
Kvapioji vakarutė (Hesperis matronalis) – bastutinių šeimos augalas, augantis ir Lietuvoje. Augalas dvimetis, apie 50-100 cm aukščio. Stiebas stačias. Lapai kiaušiniški, smulkiai dantyti. Žiedai kvapūs. Žydi gegužės – liepos mėn.
Auginama darželiuose, kapinėse. Kartais sulaukėja, todėl pasitaiko netoli sodybų, pakelėse. Augalas medingas. Naudojamas ir liaudies medicinoje.
thumb|left|210px|Kvapioji vakarutė
Hesperis
Religija Brazilijoje
thumb|right|250px|[[Aparesidos mergelės šventovės bazilika – antra pagal dydį Romos katalikų bažnyčia po Šv. Petro bazilikos Vatikane.]] Religija Brazilijoje pasižymi didesniu atsidavimu ir platesne įvairove nei kitose Lotynų Amerikos šalyse. Religijų įvairovė ypač padidėjo XX amžiuje, kuomet pradėjo sparčiai augti protestantų bendruomenė.
Kolonijų laikais nebuvo jokios laisvės pasirenkant religiją. Visi gyventojai buvo priskiriami prie Romos katalikų ir buvo verčiami mokėti mokesčius bažnyčioms. Po Brazilijos nepriklausomybės paskelbimo 1824 m. konstitucija skelbė visišką religijos pasirinkimo laisvę, tačiau iki šiol Romos katalikų Bažnyčia laikoma pagrindine šalyje. Daugiau nei 70 % šalies gyventojų laiko save šios Bažnyčios nariais. Romos katalikų religija yra pagrindinė šalyje nuo pat XVI amžiaus. 2000 m. duomenimis Brazilijoje religijos pasiskirstė taip:
Naurašiliai
Naurašiliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Smilgių, 13 km nuo plento. Stūkso mitologiniai akmenys Mukolas ir Mukoliukas.
Miškavežis
thumb|right|350px|Vieni pirmųjų efektyvių 3-io dešimtmečio miškavežių JAV. Tai Moreland kompanijos gamybos sunkvežimiai su pilnavidurėmis padangomis. thumb|Volvo FH12 miškavežis Naujoje Zelandijoje
Vieni pirmųjų sunkvežimių rąstams pervežti buvo panaudoti 1913 m. Kovingtone (Vašingtono valstija, JAV). Prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas ir kilęs šiaurės vakarų JAV pakrantėje augančios sitkinės eglės medienos poreikis lėktuvų gamybai „paskatino sunkvežimių naudojimą miško kirtime Vašingtono valstijoje“. JAV armija pasiuntė tūkstančius vyrų į Eglių medienos gamybos skyrių (Spruce Production Division), kur jie tiesė kelius vakarinėje Vašingtono valstijos dalyje, vedusius prie išsibarsčiusių tinkamiausių eglių sklypų. Pasibaigus karui atliko daug buvusių karinių sunkvežimių, dalis kurių pasirodė naudingi miškų kirtimo kompanijoms, ypač smulkesnėms, kurios begalėjo išlaikyti brangių iki tol naudotų garinių lokomotyvų.
3 ir 4-tą dešimtmečius primityvūs sunkvežimiai buvo tobulinami, įgijo galingesnius variklius, geresnes stabdžių sistemas. Anksčiau naudoti siauri ratai pilnavidurėmis gumos padangomis, kartais plieniniai ratai be protektoriaus buvo pakeisti plačiomis pneumatinėmis padangomis su protektoriais. Lentinius kelius ėmė keisti greideriuoti gruntiniai keliai. 4-to dešimtmečio viduryje Ramiojo vandenyno šiaurės vakarų pakrantėje automobiliai išveždavo tiek pat medienos kaip ir geležinkeliai.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui sunkvežimių konstrukcija jau buvo tobulesnė. Pasibaigus karui į miškų ūkį vėl paplūdo atlikę kariniai sunkvežimiai.
Konstrukcija
Miškavežių konstrukcija pritaikyta rąstams pervežti. Konstrukcijos ypatumai:
Pagal vietoves, kur gabenama miško medžiaga, šiuolaikiniai miškavežiai skirstomi į dvi grupes :
Iškrovimas
Atvažiavus į miško medžiagos sandėlį, perdirbimo įmonę ar perkrovimo punktą geležinkelio stotyje ar uoste iškraunama išsyk visa rietuvė, sujuosta grandinėmis ar diržais. Tiesa, tam netinka paties miškavežio keltuvas, nes jis per silpnas, tad naudojami vietiniai kranai.
Paprastesnis iškrovimo variantas – atidaryti šoną ir leisti rąstams patiems išriedėti ant žemės.
Kai kurios miškavežių markės
thumb|Miškavežis KamAZ-44108 Irkutsko srityje (Rusija).
Automobiliai
Miškavežiai sunkvežimiai ar vilkikai būna padidinto pravažumo, su visais varomais ratais. Dažnai turi centrinę padangų pripūtimo sistemą (pvz., Ural-375). Kartais turi išsitraukimo gerves.
Kartais miškavežių vilkikai būna paprasto pravažumo, tokie naudojami ne medžiagai iš miško išvežti, o pervežti paprastais keliais.
Puspriekabės ir priekabos paprastai irgi būna padidinto pravažumo
Zamijiniai
Zamijiniai (Zamiaceae) – cikainių (Cycadopsida) augalų šeima, kuriai priklauso visžaliai dvinamiai augalai. Jų stiebas status, bešakis, cilindriškas. Lapai plunksniški.
Paplitę Afrikoje, Australijoje, Šiaurės ir Pietų Amerikoje vidutinio ir tropinio klimato zonose.
Šeima skirstoma į du pošeimius, kuriuose yra 8 gentys ir apie 150 rūšių.
Pasaulio aplinkos fondas
Pasaulio aplinkos fondas ( arba sutrumpintai GEF) – nepriklausoma tarptautinė organizacija, siekianti spręsti pasaulines aplinkos apsaugos problemas. Ji buvo įkurta 1991 metais ir vienija 182 valstybes, bendradarbiaudama su tarptautinėmis institucijomis, nevyriausybinėmis organizacijomis ir privačiu sektoriumi. Pasaulio aplinkos fondas teikia dotacijas besivystančių ir pereinamosios ekonomikos šalių parengtiems projektams, susijusiems su bioįvairovės, tarptautinių vandenų apsauga, kovai su klimato kaita, dykumėjimu, ozono sluoksnio nykimu ir patvariaisiais organiniais teršalais. Fondas siekia pagerinti pasaulio aplinkos būklę ir populiarinti darnų vystymąsi. Tai didžiausias tokio pobūdžio fondas pasaulyje, iki 2011 metų parėmęs 2800 projektų 168 valstybėse už bendrą 10 mlrd. JAV dolerių sumą.
Pasaulio aplinkos fondas artimai bendradarbiauja su Jungtinių Tautų plėtros programa, Jungtinių Tautų Aplinkos apsaugos programa, Pasaulio Banku, Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija, Afrikos vystymosi banku, Azijos vystymosi banku ir kitomis tarptautinėmis organizacijomis. Fondas taip pat veikia kaip finansinė priemonė įgyvendinant Biologinės įvairovės konvenciją, Jungtinių Tautų Bendrąją klimato kaitos konvenciją, Jungtinių Tautų Konvenciją dėl kovos su dykumėjimu ir Jungtinių Tautų Stokholmo konvenciją dėl patvariųjų organinių teršalų.
Istorija
Pasaulio aplinkos fondas buvo įsteigtas 1991 metų spalį kaip Pasaulio Banko programa, skirta remti aplinkos apsaugos projektus ir skatinti darnųjį vystymąsi. 1994-aisiais pagal Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijos sprendimą fondas buvo pertvarkytas kaip nepriklausoma institucija, padarant sprendimų priėmimą atviresnį besivystančių šalių įtakai. Tuo pačiu fondas buvo susietas su biologinės įvairovės ir ozono sluoksnio apsaugos konvencijomis; pradėjo remti ozono sluoksnį ardančių medžiagų atsisakymo projektus Rytų Europoje ir Centrinėje Azijoje. Vėliau su fondu buvo susietos ir Stokholmo (2001-taisiais) bei kovos su dykumėjimu (2003-iaisiais) konvencijos.
Struktūra
Pasaulio aplinkos fondo sprendimai priimami su fondu susijusių konvencijų ir pačios organizacijos valstybių narių konferencijų metu. Pastarosios vyksta kas ketverius metus (paskutinė 2010-taisiais). Konferencijų sprendimai įtakoja pagrindinio valdomojo organo – fondo Tarybos – veiksmus. Taryba susideda iš 32 narių, kurių 16 deleguoja besivystančios, 14 – išsivysčiusios ir 2 – pereinamosios ekonomikos valstybės. Taryba susirenka dukart per metus, sprendimai priimami konsensuso būdu. Posėdžiai yra atviri nevyriausybinėms organizacijoms. Prie Tarybos veikia dvi patariamosios institucijos: Patariamoji mokslinių ir techninių klausimų grupė bei Vertinimo biuras. Tarybos sprendimus vykdo fondo sekretorijatas bei susijusių organizacijų agentūros. Galiausiai patvirtintų projektų vykdymas perduodamas atskirų šalių institucijoms arba NVO.
Fondai
Pasaulio aplinkos fondas administruoja tris patikos fondus : Pasaulio aplinkos fondo (Global Environment Facility Trust Fund), Mažiausiai išsivysčiusių šalių (Least Developed Countries Trust Fund) ir Ypatingąjį klimato kaitos (Special Climate Change Trust Fund).
Pasaulio aplinkos fondo patikos fondas: atnaujinamas ir jo programos patvirtinamos kas ketverius metus. Per visą laikotarpį fondas paskirstė virš 15 mlrd. JAV dolerių. Į fondą lėšas įneša 39 valstybės.
Mažiausiai išsivysčiusių šalių patikos fondas: nukreiptas į paramos teikimą 48 mažiausiai išsivysčiusiom šalim, ypač padedant joms prisitaikyti prie klimato kaitos sukeltų pokyčių. Šį fondą remia 19 valstybių.
Ypatingasis klimato kaitos patikos fondas: finansuoja programas, susijusias su klimato kaita, jį remia 13 valstybių.
Vertinimas
Fondo veikla vertinama įvairiai, tačiau sutinkama, kad jis sugebėjo pritraukti nors ir nepakankamai, tačiau daugiau lėšų, nei išsivysčiusios valstybės skirtų jam nesant.
Jėnos universitetas
thumb|260px|Senasis universitetas thumb|260px|Universiteto kavinė Jėnos Frydricho Šilerio universitetas  – vienas seniausių Vokietijos universitetų. Yra Jėnoje.
Žmonės
Liudvigas Bojanus, Hermanas Budenzygas, Johanas Fichtė, Herbertas Jankūnas, Rudolfas Karnapas, Vladimiras Lazersonas, Gotfrydas Leibnicas, Augustas Leskynas, Karlas Marksas, Erichas Maškė, Kurtas Tucholskis,
Lietuviai
Nuo XVI a. universitete mokėsi studentai iš Lietuvos: Mykolas Merlinas, Yom Tov Lipman Lipkin
Oliveris Paderbornietis
Oliveris Paderbornietis (dar minimas kaip Tomas Oliveris, Oliveris Kelnietis g. apie 1170 m. Vesfalijoje – 1227 m. rugsėjo 11 d. Otrante) – vokiečių kronikininkas, Paderborno vyskupas (1223-1225 m.).
Manoma, kad gimė Vesfalijoje. Nuo 1196 m. buvo Paderborno kapitulos kanauninku. Išmanė teologiją, matematiką, mechaniką, buvo poliglotas. 1213 m. Flandrijoje vykdė verbavimą į kryžiaus žygius. Pats dalyvavo penktajame kryžiaus žygyje. 1219 m. Damijetos apgulties metu sukonstravo mašiną, su kuria sėkmingai palaužė miestą. Vėliau žygiui žlugus Oliveris Paderbornietis grįžo į Vokietiją, kur buvo įšventintas Paderborno vyskupu. Tačiau tai papiktino kai kuriuos jo priešininkus, todėl Oliveris Paderbornietis paliko sostą ir išvyko pas popiežių Honorijų III bei dirbo jo administracijoje. Mirė greičiausiai Otrante.
Apie 1220 m. Oliveris Paderbornietis parašė veikalą „Šventosios žemės karalių istorija“, kuriame aprašė kryžiaus žygius į Artimuosius Rytus, tačiau užsiminė ir apie žygius į Pabaltijį bei trumpai paminėjo pagoniškus baltų ir finougrų papročius.
Ščecino universitetas
Ščecino universitetas – valstybinis universitetas Ščecine, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 51-60 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 8290 vietą (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities reitingą).
Aukštoji mokykla buvo įkurta 1985 m. spalio 1 d., sujungus dvi iki šiol veikusias aukštąsias mokyklas Ščecine: Aukštąją pedagogikos mokyklą bei Ščecino technikos universiteto Inžinerijos ir ekonomiško transporto fakultetą.
Kalniniai Mijaugonys
Kalniniai Mijaugonys – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Elektrėnų, prie magistralės. Seniūnaitijos centras. Stūkso Kalninių Mijaugonių piliakalnis. Už 1 km į pietus, kitapus automagistralės, yra didesnis kaimas – Kloniniai Mijaugonys. Veikia kapinės.
Darius Maskoliūnas
Darius Maskoliūnas (g. 1971 m. sausio 6 d. Jonavoje) – buvęs Lietuvos krepšininkas, treneris, Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1989 m. baigė Jonavos vidurinę mokyklą. 2010 m. Mykolo Romerio universitete baigė viešąjį administravimą.
Nakanas (Tokijas)
Nakanas  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų, dar vadinama Nakano miestu. Čia gyvena apie 312,4 tūkst. gyventojų.
Istorija
Dabartinė specialioji seniūnija buvo įkurta 1947 m. kovo 15 d. ir pakeitė iki tol egzistavusią Nakano seniūniją.
Darius Maskoliūnas
Biografija
2010 m. rugpjūčio 30 d. tapo Kauno „KK Kaunas“ vyr. treneriu. 2010 m. spalio 11 d. perėjo į Vilniaus „Lietuvos rytą“ ir tapo Aleksandr Trifunović asistentu. 2011 m. balandžio 11 d. paskirtas Vilniaus komandos vyr. treneriu. 2011 m. rugpjūčio 16 d. tapo A. Džikičiaus asistentu.
Nakanas (Tokijas)
Geografija
thumb|left|Nakanas Tokijo prefektūroje Nakanas ribojasi su penkiomis seniūnijomis: Šindžiuku, Suginamiu, Nerima, Šibuja ir Tošima.
Darius Maskoliūnas
Biografija
Liberalų ir centro sąjungos narys, nuo 2010 m. visuomeninio judėjimo „TAIP“ (Tėvynės atgimimas ir perspektyva) narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. su Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
2019–2021 m. treniravo Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę, bet nepavykus įveikti olimpinių žaidynių atrankos, pasitraukė iš posto.
Jack Dorsey
Džekas Dorsis (1976 m. lapkričio 19 d. Sent Luisas, Misūris, JAV) – dviejų multimilijardinių įmonių pagal rinkos kapitalizaciją – socialinio tinklo „Twitter“ ir mobiliųjų apmokėjimų bendrovės „Square“ – įkūrėjas bei pastarųjų įmonių vadovas. Džeko Dorsio turimos akcijos jo įkurtose įmonėse leido jam tapti milijardieriumi.
Karjera
Džekas Dorsis įsteigė „Twitter“ įmonę 2006 m. Kadangi Džekas Dorsis buvo „Twitter“ idėjos sumanytojas, jam buvo suteiktos generalinio direktoriaus pareigos. Po direktorių valdybos spaudimo 2008 m. spalio mėnesį jis buvo priverstas pasitraukti iš vadovo pareigų ir užimti valdybos pirmininko pareigas. 2009 m., pasinaudojęs gautomis lėšomis iš „Twitter“ dalies akcijų pardavimo, Džekas Dorsis įkūrė bendrovę „Square“, kuriai jis tebevadovauja.
Andronikas I Gidas
thumb|250px|Trapezundo imperija 1204 metais Andronikas I Gidas (, Andronicus I Gidus, g. (?) – m. 1235 m. Trapezundas) – Komninų dinastijos antrasis Trapezundo imperatorius, valdė 1222–1235 m.
Andronikas I buvo Trapezundo imperatoriaus Aleksijaus I žentas. Manoma, kad jis buvo tas taps, Teodoro I Laskario generolas, Andronikas Gidas.
Karo metu su Rumo sultonatu Andronikui I pavyko sutriuškinti turkų armiją, kuri buvo apsupusi ipmerijos sostinę Trapezundą. Su sultonatu buvo pasirašyta Trapezundui palanki taikos sutartis, pagal kurią Trapezundo imperija tapo nepriklausoma nuo turkų.
Bet ši nepriklausomybė tesėsi tik iki 1230 m. Į Anatoliją įsiveržė chorezmšachai, vadovaujami Džalal ad Dino Mingburnu ir Andronikui I teko su chorezmšachais sudaryti sąjungą prieš seldžiukų sultoną. Ši sąjunga buvo nesėkminga. Chorezmšachų armija, kurios sudėtyje buvo ir trapezundiečių būrys, 1230 m. mūšyje prie Ahlato 38.75944°N, 42.49155°Wbuvo sumušta turkų. Andronikas I buvo priverstas vėl seldžiukams mokėti duoklę, o sultonatą remti 2 000 kavalerijos armija.
1235 m., po trylikos metų valdymo, Andronikas I mirė ir sostą paliko savo žmonos broliui Jonui I.
Vaistutis
Vaistutis (Arabis) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienamečiai arba daugiamečiai plaukuoti augalai. Jų lapai ištisiniai arba suskaldyti. Vainiklapiai balti ar gelsvi. Vaisiai – suplotos ankštaros.
Gentyje yra apie 100 rūšių. Lietuvoje auga šios:
Lobelijiniai
Lobelijiniai (Lobeliaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso žoliniai ir pieniškų sulčių turintys augalai. Lapai pražanginiai arba skroteliniai. Žiedai sutelkti kekėse. Vaisius dėžutė – rečiau uoga.
Šeimoje yra apie 30 genčių ir 1200 rūšių, kurių dauguma auga tropikuose ir subtropikuose. Tačiau kai kurios gentys jungiamos į katilėlinių (Campanulaceae) šeimą.
Lietuvoje auga viena lobelijos (Lobelia) gentis ir dvi rūšys:
Naujieji Vingerupiai
Naujieji Vingerupiai, Vingerupiai (, anksčiau Wingeruppen) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 16 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 18 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Akmenio upelio.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Naujųjų Vingerupių kaimo bendruomenė 1935 m. Įkurti valstybinio miško žemėse XVIII a. antroje pusėje. 1823 m. Vingerupiai buvo 6 sodybų laisvųjų valstiečių kaimas su 16 gyventojų, 1854 m. Vingerupių kaime buvo 7 gyvenamieji pastatai ir 55 gyventojai. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Leskaminio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Baltrušėlių valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1853 m. priklausė Kusų, vėliau – Rautenberkio evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. prie kaimo prijungtas Nyveidės dvaras, Naujųjų Vingerupių kaimo bendruomenė pervadinta Nyveide. Kaime buvo vėjo malūnas.
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Gyventojai
Be to, 1910 m. Nyveidės dvare buvo 88 gyventojai.
Dainius Kepenis
Biografija
thumb|Dainius Kepenis 2006 metų rugpjūtį
Augo dviejų vaikų šeimoje. Tėvai dirbo fabrike. Mokslus pradėjo Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinėje mokykloje. Lankė kino, radiotechnikos, pramoginių šokių būrelius. Mėgo sportuoti, irklavo baidarę, buriavo.
Vėliau įstojo į Kūno kultūros institutą, tapo kūno kultūros mokytoju. Taip pat dirbo sporto treneriu.
Paskirtas Klaipėdos buriavimo mokyklos direktoriumi, 1982–1987 m. – Palangos sporto komiteto pirmininkas. Tuo metu dalyvavo įgyvendinant nemažai projektų: Palangos dviračių takas, „Lino“, ir „Jūratės“ baseinai, teniso kortai, bėgimo klubas ir bėgimo takas „Labrytys“. Talkino kuriant jojimo bazę ir Hipodromą, vadovavo Palangos stadiono statybai.
1987 m. išvyko į Vilnių, kur paskirtas Valstybinio Kūno kultūros ir sporto komiteto kūno kultūros valdybos viršininku. Būnant šiame poste dalyvavo įvairiuose susibūrimuose, kūrė Sąjūdžio rėmimo grupę, 1988 m.vadovavo LTOK atkūrimo suvažiavimo organizacinio darbo grupei ir pirmininkavo suvažiavimui. Kartu su Vilniaus Juvenologinio klubo vadovu Eduardu Girčiu 1988 metų rugsėjo mėnesį surengė pirmąją Sveikatos mokyklą Nemenčinėje prie Balžio ežero. 1989 m. sausio 13 d. vadovavo Lietuvos sveikatos sąjungos (nuo 1993 m. Sveikuolių sąjungos) įkūrimui.
1989 m. vėl grįžo į Palangą. 1990 m. spalio 1 d. Palangoje atidaryta sveikatingumo mokykla. D. Kepenis tapo šios mokyklos direktoriumi. Palangos sveikatos mokyklos ir LSS surengtose stovyklose apsilankė per 31000 žmonių iš 15 pasaulio šalių.
D. Kepenis yra LTOK atkūrimo darbo grupės ir Generalinės asamblėjos narys, apdovanotas LTOK „Garbės ženklu“. Buvo Dariaus Kuolio suburtos pilietinės iniciatyvos Piliečių Santalka komiteto narys.
Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
1973 m. vedė, 1977 m. gimė pirmasis sūnus, 1980 m. – antrasis (Donatas ir Liutauras). Žmona – Regina.
Stasys Asevičius
Stasys Asevičius (1895 m. vasario 26 d. Komisarovkos km., Seinų apskr. – 1972 m. rugsėjo 7 d. JAV) – Lietuvos kariuomenės majoras.
Biografija
Kilus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas į Rusijos armiją. Po metų pasiųstas į Irkutsko karo mokyklą, kurią baigė 1916 m. įgydamas karininko laipsnį. Buvo pasiųstas į frontą prieš austrus Karpatuose.