cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ibrahim Biçakçiu
Ministras pirmininkas
Po savaitę trukusių derybų I. Bičakčiu sutiko vadovauti naujai nedidelei vyriausybei po Fiqri Dine. Nors jis buvo puikus Vokietijos sąjungininkas, vis dėlto jo valdymas buvo gana nekompetentingas. Daugiausia dėl to, kad Vokietija buvo ant pralaimėjimo slenksčio, o albanų partizanai plėtė savo teritorijas ir buvo pasirengę smogti. Tiranos laikraščiai pažymėjo, kad jis vadovavo laikinajam vykdomajam komitetui lygiai prieš metus, iki Mitrovicos vyriausybės sudarymo. Bičakčiu vėl tapo Vokietijos atstovu.
Po karo
Nors komunistams paskelbus pergalę daugelis kolaborantų pabėgo iš Albanijos, Bičakčiu, kaip ir Anton Harapi ir Cafo Beg Ulqini, nusprendė neišvykti ir nusprendė, kad mieliau mirs gimtojoje šalyje nei svetimoje žemėje. 1944 m. gruodžio 6 d. jį suėmė komunistų pajėgos Škoderyje, o 1945 m. balandžio 13 d. Tiranos specialusis teismas jį nuteisė kalėti iki gyvos galvos. Didžiąją dalį metų jis praleido Burelio kalėjime, į laisvę išėjo 1962 m. gegužės 5 d. Elbasanyje. Paskutiniaisiais gyvenimo metais dirbo viešųjų tualetų valytoju Elbasanio mieste.
Ibrahimas Bičakčiu mirė 1977 m. sausio 4 d. gimtajame mieste.
RC Arbaâ
Istorija
Klubo ištakos siekia 1941 m. Nuo 2013–2014 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Pirmoje lygoje ilgam įsitvirtinti nepavyko.
2020–2021 m. tapo Antros lygos nugalėtojais. Nuo 2021–2022 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. gruodis 22 d.
SM Tauras-Žalgiris Vilnius
Vilniaus „Tauras-Žalgiris“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
For Crying Out Loud
For Crying Out Loud – šeštasis studijinis britų roko grupės „Kasabian“ albumas, išleistas 2017 m. gegužės 5 d. Tai – paskutinis albumas su vokalist Tom Meighan, kuris 2020 m. paliko grupę. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje pardavus 52 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje albumų reitingo vietoje, tapdamas penktuoju grupės įrašu iš eilės, pasiekusiu šią viršūnę.
Toliai
Toliai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Kretingos, prie Kapupio upelio ir kelio Kretinga–Triušiai. Yra Tolių kaimo evangelikų liuteronų senosios kapinės, vadinamos Prūsų kapaliais (XIX a.-1944 m.).
For Crying Out Loud
2017 m. rugpjūčio mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota per 100 tūkstančių kopijų ir albumas tapęs auksiniu.
Ukrainos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Ukrainos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Pokyčiai
Pakilo iš Pirmos lygos:
Toliai
Istorija
Kaimas įsikūręs istorinėse Kretingos pilies žemėse, kurias 1253–1263 m. užkariavo kryžiuočiai.
Ukrainos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Pokyčiai
Iškrito iš Premjer lygos:
Toliai
Istorija
Gyvenvietė susiformavo XVI a. 1540 m. ji vadinosi Jhan Dalatt, 1687 m. – Stantz Talluth, vėliau – Talen, Talluten, Thalutten Stanz, Talutten Stanz, o nuo 1907 m. – Tahlen.
Kaimas priklausė Prūsijos kunigaikštystei, o nuo 1701 m. – Prūsijos karalystei, kuri 1871 m. tapo Vokietijos imperijos dalimi. Atskirus Klaipėdos kraštą nuo Vokietijos, jį 1920–1923 m. administravo Prancūzija, o po 1923 m. Klaipėdos sukilimo – Lietuva. 1939–1944 m. kraštą valdė nacistinė Vokietija, o po II-jo pasaulinio karo Toliai su visa Klaipėdos apskritimi buvo grąžinti Lietuvai.
Gyventojų daugumą sudarė lietuvių kilmės žemdirbiai. Tarp stambiausių Klaipėdos krašto ūkininkų 1922 m. minimas Mikelis Pipiras (Michel Pippirs), valdęs 52 ha žemės. Pagal konfesijas daugiausia tikinčiųjų išpažino liuteronizmą ir priklausė Kretingalės evangelikų liuteronų bažnyčiai. Kaime gyvenę katalikai buvo Klaipėdos katalikų parapijos bendruomenės nariai. Baigiantis II-jam pasauliniam karui, dauguma senųjų gyventojų pasitraukė į Vokietiją. Ištuštėjusį kaimą apgyvendino iš kitų Lietuvos regionų atsikėlę gyventojai.
1950 m. birželio 20 d. Bajorų apylinkės kaimai buvo priskirti naujai įkurtam Kretingos rajonui.
Sovietmečiu kaimas priklausė Tarybų šalies kolūkiui, kuris čia įkūrė ūkinį-gamybinį centrą. Apie 1972 m. ūkis buvo prijungtas prie Jokūbavo kolūkio. Dauguma kaimo gyventojų tebesiverčia žemdirbyste. Vienas stambiausių ūkininkų 2007 m. buvo Jonas Stasiulis, laikęs 20 melžiamų karvių, 20 telyčių ir 3 bulius.
Krasnahorka (Pliusos)
Krasnahorka – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 5 km į pietryčius nuo Pliusų, šiaurinėje Snudų ežero pakrantėje. Stūkso riedulys – Didysis akmuo.
Istorija
XIX a. buvo Krasnahorkos valsčius, čia buvo 7 kiemai, stačiatikių cerkvė ir parapija.
Konkūrinis jodinėjimas
thumb|Konkūrinis jojimas Konkūrinis jodinėjimas arba parodomieji šuoliai per kliūtis – žirginio sporto rūšis,  raitelių varžybos griaunamų kliūčių ruože. . Konkūrinis jojimas atsirado XVIII a., kai jį pradėjo praktikuoti raitieji medžiotojai iš Jungtinės Karalystės. Viena iš trijų jodinėjimo olimpinės programos rungčių.
Raitelio tikslas – be klaidų ir greitai įveikti kliūtis. Vidutinis kliūčių aukštis aukščiausio lygio varžybose – 160 cm. Kiekvienoje rungtyje leidžiamas tam tikras skaičius klaidų (pvz.: žirgo atsisakymas įveikti tam tikrą kliūtį), tačiau viršijus šį skaičių, duetas diskvalifikuojamas. Skaičiuojama kiek laiko duetas praleidžia kliūčių ruože ir kiek baudos taškų surenka įveikdamas maršrutą. Baudos taškai skiriami už žirgo nepaklusnumą, nuverstas kliūtis, viršytą kontrolinio laiko normatyvą (jeigu toks yra nustatytas) bei kitokias žirgo ar raitelio klaidas rungties įveikimo metu. Konkūrų taisyklės yra griežtai reglamentuotos ir prižiūrimos Tarptautinės žirgų sporto federacijos arba FEI (Fédération Équestre Internationale).
Iki 2024 m. konkūrinis jojimas buvo įtrauktas į šiuolaikinės penkiakovės varžybas.
Lietuvoje konkūrinio jodinėjimo sportu pradėta užsiimti 1920 m, o 1934 m. Lietuvos čempionate dalyvavo 248 žirgai. Per Antrąjį pasaulinį karą konkūrinis jodinėjimas liovėsi, o pokariu atkurtas tik 1956 m.
Vest Palm Bičas
Vest Palm Bičas ( „vakarinis palmių paplūdimys“) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų pietryčiuose, rytinėje Floridos pakrantėje, ~100 km į šiaurę nuo Majamio, kurortas prie Atlanto vandenyno. Apygardos centras. Vest Palm Bičas patenka į Majamio aglomeraciją, pats sudaro atskirą urbanistinį branduolį su Boka Ratonu. Maisto pramonė, reaktyvinių variklių, statybinių medžiagų, elektros aparatūros gamyba. Svarbus kurortas. Veikia 1926 m. įkurtas universitetas. Yra keletas parkų, promenada, XIX a. architektūros pastatų, teatras, Nortono meno, istorijos muziejai.
Istorija
Vest Palm Bičas įkurtas 1884 m., miestu tapo 1903 m.
Kalvių žvyro karjeras
Tvenkinys patenka į Natura 2000 saugomų teritorijų tinklą, kadangi salose ir augalų sąžalynuose peri reti vandens paukščiai: upinė žuvėdra, raguotasis kragas, juodakaklis kragas (abu įrašyti į Lietuvos raudonąją knygą), juodagalvis kiras.
London Grammar
London Grammar – britų grupė iš Notingamo, susikūrusi 2012 m. 2013 m. vasarį grupė išleido savo debiutinį EP „Metal & Dust“, o tų pačių metų rugsėjį – debiutinį albumą „If You Wait“. 2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi tris studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Californian Soil“, išleistas 2021 m. balandį.
Harry Charles
Haris Čarlzas (Harry Charles, g. 1999 m. liepos 15 d.) – Jungtinės Karalystės sportinio jojimo raitelis, kuris specializuojasi konkūrų rungtyse, olimpietis, pasaulio čempionatų prizininkas.
Biografija
Gimė sportininkų šeimoje. Tėvas – Peter Charles, olimpinis konkūrinio jojimo čempionas (2012 m.).
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Brash su žirgu Romeo 88 varžėsi konkūrų rungtyse. Komandinėje rungtyje Jungtinės Karalystės rinktinė užėmė 10-ą vietą, o individualiose varžybose britas pasirodymo nebaigė.
2022 m. FEI pasaulio žirgų sporto žaidynėse Charles varžėsi konkūrų rungtyse. Individualiose varžybose Jungtinės Karalystės atstovas užėmė 30-ą vietą, o komandinėse varžybose kartu su nacionaline rinktine iškovojo bronzos medalius.
2023 m. FEI pasaulio taurės finale užėmė 9-ą vietą.
Ramios dienos Kliši
Ramios dienos Kliši – režisieriaus Claude Chabrol filmas, sukurtas pagal Henry Miller to paties pavadinimo autobiografinį romaną.
Turinys
Filme atsiminimų forma pasakojama vėliau išgarsėjusio JAV rašytojo Henry Miller, dar vadinamo Džo, nuotykiai 1930-ųjų Paryžiuje. Čia jis atvyko kankinamas nuobodulio ir turėdamas planų parašyti esė apie Marcel Proust. Jis susipažįsta su lenkų kilmės fotografu Karlu ir jie kartu lankosi aukštuomenės pobūviuose, madinguose restoranuose ir bordeliuose. Jiedu susipažįsta su 15-mete Kolete, kurią abu įsimyli ir su kuria abu juokais susituokia. Mergina nuolat pasirodo ir dingsta iš jų gyvenimo, kol galiausiai priversta išvykti su tėvais iš Paryžiaus. Kita Džo meilužė, prostitutė Nis, ilgainiui išteka ir taip pat išsikrausto. Tuo laiku Europoje prasideda politinės permainos ir demonstracijos. Vienos jų metu dingsta Karlas, o Džo nusprendžia grįžti į mėgstamą bordelį...
Malkėstaičio hidrografinis draustinis
Malkėstaičio hidrografinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Molėtų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, prie Aiterados kaimo ir kelio. Įsteigtas 1992 m.
Afganistano Demokratinė Respublika
Afganistano Demokratinė Respublika (pušt. د افغانستان ډموکراتيک جمهوريت, ) – Afganistano valstybė, kurią visą jos gyvavimo laiką valdė Afganistano liaudies demokratinė partija (ALDP).
ALDP atėjo į valdžią per Afganistano revoliuciją, per kurią buvo nuverstas autokrato Muhamedo Daudo Chano režimas. 1978 m. balandžio 30 d. valstybės ir vyriausybės vadovu jį pakeitė Nur Muhamedas Tarakis. Tarakis ir Afganistano revoliucijos organizatorius Hafizula Aminas savo valdymo metu įgyvendino keletą ginčytinų reformų, tokių kaip žemės ir santuokų reformas bei priverstinę deislamizacijos politiką ir socializmo skatinimą. Aminas taip pat prisidėjo prie Chano pradėtų reformų, pavyzdžiui, visuotinį švietimą ir lygias moterų teises. Netrukus po to, kai atėjo į valdžią, prasidėjo kova dėl valdžios tarp „Chalk“ frakcijos, kuriai vadovavo Tarakis ir Aminas, ir Parčam frakcijos, kuriai vadovavo Babrakas Karmalis. Pergalę iškovojo „Chalk“ frakcija, o didžioji dalis Parčam frakcijos narių vėliau buvo išvalyti iš ALDP, o žymiausi Parčam lyderiai buvo ištremti į Rytų bloką ir Sovietų Sąjungą. 1987 m. šalis buvo pervadinta į Afganistano Respubliką.
Švietimas
Komunistų valdymo laikotarpiu ALDP vyriausybė pertvarkė švietimo sistemą: buvo pabrėžiamas abiejų lyčių švietimas, pradėtos vykdyti plačios raštingumo programos. 1988 m. moterys sudarė 40 proc. gydytojų ir 60 proc. dėstytojų Kabulo universitete, 440 000 moterų mokėsi įvairiose švietimo įstaigose ir dar 80 000 moterų dalyvavo raštingumo programose. Be masinių moterų ir vyrų raštingumo didinimo kampanijų, ALDP darbotvarkėje buvo numatyta: plataus masto žemės reformos programa, nuotakos kainos panaikinimas ir santuokinio amžiaus padidinimas iki 16 metų mergaitėms ir iki 18 metų berniukams.
Tačiau genčių vadai vidiniuose regionuose privalomą švietimą, ypač moterims, laikė prieštaraujančiu tradicijoms, antireliginiu ir metančiu iššūkį vyrų autoritetui. Dėl to padažnėjo vakarietiškais drabužiais vilkinčių moterų šaudymų, ALDP reformatorių žudymų kaimo vietovėse ir bendro socialinių darbuotojų moterų persekiojimo atvejų. Nepaisant to, kad padėtis pagerėjo, didelė dalis gyventojų išliko neraštingi. Nuo sovietų intervencijos 1979 m. vienas po kito vykę karai iš esmės sunaikino šalies švietimo sistemą. Dauguma mokytojų per karus pabėgo į kaimynines šalis.
Kamastos kraštovaizdžio draustinis
Kamastos kraštovaizdžio draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Molėtų rajone, 1,5 km į pietus nuo Žalvarių, tarp Kamastos, Ambraziškių ir Padvario kaimų, apima Kamastos ežero. Įsteigtas 1988 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Aukštaičių ežeruoto moreninio kalvyno kraštovaizdį. Draustinio teritorija yra Natura 2000 objektas (Vilkaraisčio miškas). Ten saugomos šios gamtos buveinės: aktyvios aukštapelkės, tarpinės pelkės ir liūnai, pelkiniai miškai, plačialapių ir mišrūs miškai.
Patuka
Patuka  – upė Hondūro šiaurės rytuose. Prasideda Olančo departamente, į pietryčius nuo Chutikalpos miesto, susiliejus Guajapės ir Guajambarės upėms. Aukštupyje daro didelę kilpą, aptekėdama kalnų masyvą, sudaro slenksčius. Toliau teka į šiaurės rytus retai gyvenamomis, pelkėtomis, miškingomis vietovėmis (Moskitų krantu), gausiai sudaro menadras ir senvages. Kerta Olančo ir Padėkos Dievui departamentus. Įteka į Karibų jūrą ties Bara Patukos kaimu. Ilgis – 320 km, su Guajape – 523 km.
Prie upės įkurtas Patukos nacionalinis parkas. Planuota upę patvenkti ir įrengti hidroelektinę, tačiau dėl aplinkosaugos motyvų 1999 m. projektas nutrauktas. Prie upės gyvena daugiausia indėnų bendruomenės.
Le Temple de la Gloire
„Šlovės šventykla“ – Žano Filipo Ramo opera baletas  su Voltero sukurtu libretu. Opera pirmą kartą atlikta 1745 m. lapkričio 27 d. Versalio rūmų Didžiojoje arklidėje, švenčiant Liudviko XV pergalę Fontenua mūšyje Austrijos įpėdinystės karo metu.
Reikšmė
Nors „Šlovės šventykla“ buvo sukurta karaliaus triumfui paminėti, Voltero parašytas libretas taip pat tapo alegorine pamoka: į Šlovės šventyklą patekti siekė trys valdovai, bet primtas tik doringasis (imperatorius Trajanas). Parodydamas nesavanaudiškumą, šis šventyklą paskyrė visos žmonijos gerovei.
Gauruotoji plutpintė
Išvaizda
Vaisiakūnis (3–10 cm skersmens) baltos spalvos, jį sudaro plonos čerpiškai išsidėsčiusios, odiškai tamprios, konsistencijos kepurėlės, šonu priaugę prie substrato. Luobelė su koncentriškomis rievėmis, tankiai apžėlusi šiurkščiais plaukeliais, vidurys pilkas arba rausvas, į kraštus geltonas: apatinė pusė lygi, šviesiai geltona, ochrinės arba gelsvai pilkos spalvos. Kraštai kiekvieną kart esti netaisyklingos formos banguoti, užsilenkę žemyn. Himenio vaisinis sluoksnis, lygus ir pilkas. Trama kieta, plona. Sporas produkuojantis grybo sluoksnis (himenoforas) geltonas arba rusvai gelsvas, lygus, su neryškiais kauburėliais, koncentriškai zonališkas. Bazidiosporos yra baltos, cilindriškos, 5–7,5 x 2–2,7 mikrometrų dydžio.
Spalvos kaita: Vaisiakūnis gali būti balkšvas, gelsvas, pilkas arba rausvas. Himenis iš pradžių oranžiškai geltonas, vėliau įgauna gelsvai rudą atspalvį.
Augavietė
Randama ištisus metus ant džiūstančių lapuočių medžių arba ant nudžiuvusių nukritusių šakų, sužalotose vietose ir ant augančių medžių. Visoje šalyje labai dažna, ypač ant beržų. Sukelia baltąjį medienos puvinį.
Panašios rūšys: šį grybą galima lengvai supainioti su kitomis plutpintinių rūšimis
Povilas Survila
Povilas Survila (g. 2001 m. vasario 27 d.) – Lietuvos vartininkas.
FA Žalgirietis
Nuo 2014 m. iki 2017 m. vasaros žaidė „Žalgiriečio“ futbolo akademijos ekipose. Dalyvavo jaunių ir jaunimo lygų pirmenybėse.
NFA
2018 m. žaidė FK NFA ekipoje, kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse.
FC Džiugas
2019 m. perėjo į Džiugą. Žaisdavo Džiugas B ekipoje, kuri dalyvavo Antros lygos pirmenybėse, o kartais turėdavo progų pažaisti ir pagrindinėje komandoje.
2021 m. žaidė Telšių „Džiuge“, kuris debiutavo A lygoje. Abu ekipos vartininkai buvo rotuojami ir gaudavo žaisti. Marius Paukštė ir Povilas Survila vienas kitą keisdavo kiekvienose rungtynėse. Pretendavo tapti geriausiu 2021 m. balandžio mėnesio jaunuoju žaidėju.
2021 m. gegužės 27 d. gynė vartus rungtynėse prieš čempionato lyderę Marijampolės „Sūduvą“. Vartininkas žaidė užtikrintai, atrėmė 5 pavojingus varžovų smūgius, bei įspūdingai apsigynė nuo Semiro Kerlos išpuolio pirmame kėlinyje. Išrinktas į simbolinę XVI (16) turo rinktinę kaip geriausias vartininkas.
FK Banga
2022 m. sausio mėn. persikėlė į FK Banga. 2022 m. kovo 12 d. debiutavo A lygoje atstovaudamas „Bangos“ klubui.
2022 m. liepos mėn. žaidėjas paliko klubą. A lygoje atstovaudamas pagrindinei ekipai sužaidė vos dvejas rungtynes, o Banga B komandai Pirmoje lygoje – trejas.
Bremnes IL
2022 m. liepos mėn. persikėlė į Norvegiją. Atstovavo Bremnes IL.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Bucharos Liaudies Tarybinė Respublika
Bucharos Liaudies Tarybinė Respublika  – trumpai (1920–1925) gyvavusi tarybinė respublika, pakeitusi Bucharos emyratą po Spalio revoliucijos. 1924 m. pavadinimas pakeistas į Bucharos Tarybų Socialistinę Respubliką. Vidurinėje Azijoje perbraižius sienas didžioji šios respublikos teritorijos dalis įėjo į Uzbekijos TSR sudėtį, o nedidelė dalis atiteko Turkmėnijos TSR.
Istorija
1868 m. Rusijos imperija privertė Bucharos emyratą tapti jos protektoratu. Per vėlesnius 40 metų Rusija pamažu užėmė Bucharos teritoriją, nors niekada neaneksavo paties Bucharos miesto. Bucharos emyras negalėjo visiškai atriboti šalies nuo užsienio įtakų, dėl to dalis Bucharos jaunimo persiėmė pantiurkizmu, skatinamo jaunaturkių Osmanų imperijoje, džadidų reformų judėjimo bei naujosiomis bolševikų komunistinėmis idėjomis. Šias skirtingas ideologijas apjungė Jaunųjų buchariečių judėjimas, vadovaujamas Faizulos Chodžajevo. Jaunieji buchariečiai veikė labai nepalankioje aplinkoje – emyratas buvo dominuojamas konservatyviųjų sunitų dvasininkų. Tarp jaunųjų buchariečių bei juos palaikančių bolševikų ir konservatyviųjų emyrą remiančių sukilėlių basmačių kilo daugiau nei dešimtmetį trukęs konfliktas.
1918 m. kovo mėn. jaunųjų buchariečių aktyvistai pranešė bolševikams, kad Bucharos liaudis pasirengusi sukilimui ir laukia išsilaisvinimo iš emyro valdžios. Raudonoji armija įžengė per Bucharos vartus ir pareikalavo, kad emyras miestą atiduotų jauniesiems buchariečiams. Pasak rusų šaltinių emyras atsakė išžudydamas bolševikų pasiuntinius ir paragindamas liaudį pradėti džihadą prieš „netikėlius“ bolševikus. Kilus religinėms riaušėms Bucharoje ir apylinkėse buvo išžudyti tūkstančiai rusų; daugelis jaunųjų buchariečių buvo suimti ir nužudyti; buvo sugriautas pagrindinis geležinkelis ir susisiekimo linijos iš Bucharos į Turkmenabatą ir Samarkandą. Dauguma Bucharos gyventojų nepalaikė invazijos ir bolševikų pajėgos atsitraukė į sovietų kontroliuojamą Samarkandą, kuris buvo už Bucharos emyrato ribų.
Tuo emyras gavo tik laikiną atokvėpį. 1920 m. rugpjūtį Turkestano komunistų partija ėmė raginti panaikinti Bucharos emyratą kaip kontrrevoliucinių jėgų centrą. 1920 m. rugpjūčio 3 d. bolševikai ir jaunieji buchariečiai sutiko veikti kartu sutariant, kad jaunieji buchariečiai įstos į komunistų partiją. 1920 m. rugpjūčio 16 d. bolševikų kontroliuojamame Turkmenabate vykęs IV Bucharos komunistų partijos kongresas nusprendė nuversti emyrą. 1920 m. rugpjūčio 25 d. TSKP Politbiuras patvirtino Turkestano revoliucinės karinės tarybos nutarimus „Bucharos klausimu“.
1920 m. rugpjūčio 28 d. disciplinuotas ir gerai aprūpintas Raudonosios armijos karinis junginys, vadovaujamas bolševikų generolo Michailo Frunzės puolė Bucharos miestą.
Eleonoravos valsčius
Eleonoravos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje, dešiniajame Nemuno krante. Centras – Eleonorava, į rytus nuo Pilies I.
Istorija
Valsčius minimas XIX a. 8-ajame dešimtmetyje Kauno gubernijoje, kai jame buvo 3 seniūnijos ir 17 gyvenviečių. Be Eleonoravos, valsčiui priklausė Žvyriai ir Raudonė. Valsčiaus centras buvo Eleonoravos dvare, kurį valdė karininkas Stanislovas Puslovskis (1833?–1905), taip pat valdęs Pilies dvarvietę.
2013 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas
'''2013 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas''' – 14-as tarptautinis lengvosios atletikos čempionatas, kuriame rungtyniavo sportininkai iš nacionalinių IAAF federacijų. Čempionatas vyko Rusijos sostinėje Maskvoje, 2013 m. rugpjūčio 10 d. – rugpjūčio 18 d.
Miestai kandidatai
Paskutinę paraiškų pateikimo dieną 2006 m. gruodžio 1 d. kandidatais buvo keturi miestai – Barselona, Brisbenas, Maskva ir Geteborgas. Pastarasis dėl Švedijos vyriausybės lėšų trūkumo pasitraukė iš kandidatų sąrašo. 2007 m. kovo 27 d. IAAF Tarybos susirinkime Kenijos mieste Mombasoje buvo išrinktas nugalėtojas – juo tapo Rusijos sostinė.
Lietuva čempionate
Normatyvus įvykdę sportininkai: Marius Žiūkas (A, 20 km ėjimas), Tadas Šuškevičius (A, 50 km ėjimas; B, 20 km ėjimas), Tomas Gaidamavičius (B, 50 km ėjimas), Ričardas Rekst (B, 50 km ėjimas), Rasa Drazdauskaitė (Maratonas), Diana Lobačevskė (Maratonas), Remalda Kergytė (Maratonas), Živilė Balčiūnaitė (Maratonas), Austra Skujytė (A, Septynkovė), Kristina Saltanovič (A, 20 km ėjimas), Brigita Virbalytė (A, 20 km ėjimas), Neringa Aidietytė (A, 20 km ėjimas), Virgilijus Alekna (B, disko metimas), Zinaida Sendriūtė (A, disko metimas), Agnė Šerkšnienė (B, 400 m; B, 200 m), Lina Grinčikaitė (B, 100 m), Airinė Palšytė (B, šuolis į aukštį), Eglė Balčiūnaitė (A, 800 m).
Medaliai
Šaltinis:
Purpurinė plutpintė
Purpurinė plutpintė (Stereum purpureum) – plutpintinių šeimai priklausantis parazitinis grybas, Lietuvoje dažniausiai pažeidžia slyvas, trešnes, abrikosus, persikus, vyšnias.
Augavietė
Auga ištisus metus ant lapuočių medžių senų stuobrių, kelmų, nukritusių šakų, ypač ant ilgokai lauke laikomų malkų. Dažna. Sukelia baltąjį medienos puvinį.
Panašios rūšys: šį grybą galima lengvai supainioti su kitomis plutpintinių rūšimis
Mėnulis (1979 filmas)
Mėnulis – 1979 m. režisieriaus Bernardo Bertolucci sukurta drama.
Turinys
Naujoje vietoje Džo netrunka įnikti į narkotikus ir motina bet kokiomis priemonėmis stengiasi išgelbėti sūnų, net ir incestu. Jie vyksta į vietą, kur kažkada gyvendavo, kur randa tikrąjį Džo tėvą...
Indubakių geologinis draustinis
Indubakių geologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Utenos rajone, 3 km į šiaurės rytus nuo Saldutiškio, Kemešio ežero dešiniajame krante, šalia Indubakių kaimo. Įsteigtas 1971 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti ledyno paliktą riedulyną. Rieduliai daugiausia kristaliniai, ledyno atnešti iš Suomijos uolienų masyvų.
Sent Džonas
Sent Džonas ( – Šv. Jonas) gali reikšti šias vietoves:
Melakos sultonatas
Melakos (Malakos) sultonatas (MS Kesultanan Melayu Melaka) – istorinė musulmoniška malajų valstybė, egzistavusi dabartinės Vakarų Malaizijos ir Sumatros teritorijoje 1402–1511 m., viena iš didžiausių ir svarbiausių malajų valstybių.
Šio sultonato pavadinimas davė pradžią tokiems vietovardžiams, kaip Malakos pusiasalis, Malakos sąsiauris.
Įkūrimas
Melakos sultonatas buvo įkurtas byrant Madžapahito imperijai, kuomet įvairūs vietiniai princai, provincijų vietininkai, tapo vis labiau nepriklausomi nuo centrinės valdžios. Buvusios kadaise galingos Šrividžajos imperijos dinastinė linija buvo tęsiama Riau salyno saloje Bintane. 1324 m. vienas iš princų persikėlė į Singapūro salą.
1401 m. Singapūrą valdant princui Paramešvarai, javiečių karalystės Singasario pajėgos užpuolė sąlą, ir Paramešvara buvo priverstas migruoti toliau į šiaurę. Po ilgų dvejonių naujai savo sostinei įkurti jis pasirinko Malakos upės žiotis, kur įkūrė Melakos uostą. Tokiu būdu Melakos valdanti dinastija buvo tiesioginė Šrividžajos dinastijos palikuonė.
1409 m. Paramešvara vedė Samuderos karalystės princesę ir priėmė islamą.
Aukso amžius
Valdant Paramešvaros įpėdiniams, Melakos miestas tapo didelės augančios valstybės centru. Ši valstybė kontroliavo visas malajų etnines teritorijas Malakos pusiasalyje ir Sumatroje. Dėl svarbios strateginės padėties, – sultonatas kontroliavo pagrindinį jūros kelią tarp Indijos ir Kinijos, – sultonatas ekonomiškai labai sustiprėjo. Melaka tapo vienu svarbiausių pasaulio prekybinių centrų, kur kirtosi ir liejosi pačios skirtingiausios tradicijos.
Žlugimas
1509 m. Melaką pirmą kartą pasiekė portugalai. Suvokdami Malakos sąsiaurio svarbą, jie siekė čia įsigalėti. 1511 m. Alfonso Albukerkės vadovaujamas laivynas pasiekė Melaką ir pareikalavo keisti įkurti tvirtovę prie miesto. Sultonui atmetus šį reikalavimą, portugalai panaudojo patrankas. Dėl Melakos vidaus konflikto, vakarų technologijos ir portugalų fanatiškumo, Melakos tvirtovė buvo užimta ir joje portugalai įkūrė Melakos koloniją.
Vincentas Parčevskis
Vincentas Parčevskis (, 1871 m. gegužės 17 d. – 1922 m. birželio 3 d. Jokūbave, Kretingos vls., Kretingos apskr.) – Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Nałęcz herbo bajoras, Parčevskių giminės Jokūbavo šakos atstovas.
Biografija
Kilęs iš Lenkijos karalystės bajorų Parčevskių giminės Vilniaus Raudondvario šakos. Tėvas Konstantinas Parčevskis, motina – Kazimiera Dzvonkauskaitė (Kazimiera z Dzwonkowskich). Broliai Karolis Parčevskis ir Kazimieras Parčevskis.
Vincentas Parčevskis paveldėjo Jokūbavo dvarą, kuriame tęsė tėvo įdiegtas ūkininkavimo tradicijas. Kaip ir tėvas, už pažangų ūkininkavimą jis ne kartą buvo giriamas lietuviškoje spaudoje. „Vienybėje“ 1912 m. apie Jokūbavą buvo rašoma (rašyba netaisyta): „Čia gyvena dvarponis Parčewskis, kuris nuomoja aplinkinius dvarus Gargžduose ir Lapuose. Jau jo tėvas buvęs plačiai pagarsėjęs pažangiu ūkininkavimu, o ypač gerų gyvulių auginimu. Sunus seka tėvą. Javai jo visuomet iš dirvų virsta; gyvuliai gražųs. Artimieji čia gauna pirkti gerų veršių veislei“.
I pasaulinio karo pradžioje Parčevskių šeima pasitraukė į Rusijos gilumą.
Prasidėjus Lietuvos žemės reformai, iš V. Parčevskio Jokūbavo dvaro valstybė nusavino visą Jokūbavo mišką (apie 460 ha) ir paliko tik 150 ha dirbamos žemės (iki reformos jam priklausė 1054 ha dirbamos žemės, miškų ir pievų). Nusavinta žemė buvo išdalinta Lietuvos kariuomenės kariams savanoriams, kumečiams ir mažažemiams.
Kabelių geležinkelio stotelė
Istorija
Stotelė įkurta XX a. pabaigoje, sovietmečio žemėlapiuose neaptinkama. Iki 2001 m. gegužės stotelėje veikė pasienio ir muitinės kontrolė. Uždarius Vilniaus–Gardino geležinkelio keleivinę liniją stotelė sunyko. 2010 m. ji buvo prastos būklės, stovėjo užkaltais langais, aplinkui buvo nupjauti medžiai ir krūmai.
Irena Milkevičiūtė
Irena Milkevičiūtė (g. 1947 m. balandžio 14 d. Kaune) – Lietuvos dainininkė (sopranas).
Biografija
Mokėsi Butrimonių vidurinėje mokykloje, Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume. Dirbo muzikos mokykloje Kaišiadoryse. 1972 m. baigė LSSR konservatorijos Jono Švedo kanklių ir dirigavimo, 1976 m. Zenono Paulausko dainavimo klasę.
Nuo 1976 m. LSSR operos ir baleto teatro solistė. 1978–1979 m. stažavo Milano La Scala teatre, dainavo Piccolo Scala teatro surengtuose koncertuose Milane, Romoje, Parmoje ir kitur. Nuo 1988 m. Lietuvos konservatorijos (1992–2004 m. Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 1998 m. profesorė.
Koncertai
Koncertinį repertuarą sudaro solo partijos:
Solo koncertuose atliko kamerinius kūrinius, kuriuos parašė Antanas Belazaras, Juozas Karosas, Balys Dvarionas, Juozas Tallat-Kelpša, kiti kompozitoriai.
Stabulankių geologinis draustinis
Stabulankių geologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Utenos rajone, 9 km į vakarus nuo Utenos, šalia Stabulankio kaimo. Įsteigtas 1988 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti ledyno paliktą riedulyną, smulkiai kalvoto ir dauboto šoninių morenų ruožo keletas akmeningų pakilumų ir slėnumų. Yra Stabulankių akmuo („Girnapusė“).
Henrik von Eckermann
Henrikas fon Ekermanas (Henrik von Eckermann, g. 1981 m. gegužės 25 d. Nišiopinge) – Švedijos sportinio jojimo raitelis, kuris specializuojasi konkūrų rungtyse, olimpinis čempionas.
Biografija
Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su žirgu Allerdings švedas užėmė 23-ią vietą individualioje rungtyje ir 6-ą komandinėje įskaitoje. 2013 m. Europos čempionate pirmą kartą iškovojo bronzos medalį.
2016 m. olimpiadoje švedas kartu su nacionaline rinktine užėmė 7-ą vietą, o individualiose konkūrų varžybose užimta 24-oji vieta. 2018 m. FEI pasaulio žirgų sporto žaidynėse švedas pelnė savo pirmąjį pasaulio čempionatų medalį – sidabras komandinėje rungtyje.
Savo trečiosiose 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Eckermann dalyvavo dvejose rungtyse. Individualių varžybų finale švedas su žirgu King Edward užėmė 4-ą vietą. Konkūrų komandinėje rungtyje su rinktine įveikė JAV rinktinę ir iškovojo olimpinį aukso medalį.
2022 m. FEI pasaulio žirgų sporto žaidynėse Eckermann pelnė du aukso medalius. 2023 m. FEI pasaulio taurės finale sportininkas pirmą kartą iškovojo pasaulio taurės auksą.
Kajovai
Į kajovų sudėtį taip pat įėjo atskira apačių grupė, XIX a. užėmusi Šajeno aukštupio baseiną (šiaurės rytų Vajomingas) – kajovai–apačiai. Nuo tikrųjų kajovų jie skyrėsi tiek kalba, tiek papročiu naujavedžiams keltis į žmonos namus.
Kajovai XVII a. persikėlė iš Jeloustouno ir Misūrio aukštupių baseinų (dab. Montanos vakarai) į pietryčius ir įsikūrė krou indėnų kaimynystėje. XVIII a. pr. persikėlė į Juodųjų Kalnų (Blek Hilso) sritį (dab. Pietų Dakotos vakarai), iš kur 1805 m. buvo išstumti dakotų ir šajenų į pietus, prie Arkanzaso upės. XIX a. pr. kajovai užėmė žemes nuo Simarono aukštupio šiaurėje iki Raudonosios upės aukštupio ir Vičitos kalnų pietuose (vakarų Kanzasas, rytų Koloradas ir vakarų Oklahoma).
Tradicinė kajovų kultūra panaši į kitų Didžiųjų lygumų indėnų – vertėsi daugiausia raitąja bizonų medžiokle. Arklių skaičiumi (17–18 vienai šeimai) lenkė kitas prerijų indėnų tautas.
XIX a. kajovai sudarė 6 klajokliškas bendruomenes (topotoga). Kariniai daliniai paprastai būdavo sudaryti iš nedidelio giminaičių rato; didelius antpuolius rengdavo kartą metuose, juose dalyvaudavo visi genties kariniai daliniai (iki 200 žmonių). Genčiai vadovavo vadas, kurio titulas būdavo paveldimas, taip pat topotoga vadų ir karvedžių taryba. Buvo visuomeninis susiskirstymas į pasižymėjusius karius ir karvedžius (ngop), prasigyvenusius žmones (ondeigupa), arklių neturinčiuosius (ken) ir skurdžius (daplom). Kajovų šeima mažoji, santuoka neolokalinė. Būta vogtinių vestuvių papročio.
Kajovų religijai buvo būdingas „Saulės šokis“, šamanizmas, tikėjimas dvasiomis–globėjomis, lokio kulto liekanos. Svarbūs buvo apeiginiai šokiai, tabako rūkymo ir narkotinių medžiagų vartojimo apeigos, nuskaistinimo ritualai. Buvo sukūrę piktografinį raštą, vedė kronikas. Kajovai buvo gerai įvaldę gestų kalbą, kurią naudojo bendraudami su kitomis tautomis.
Dabar didelė dalis kajovų smarkiai metisizavęsi. Verčiasi žemės ūkiu, smulkiuoju verslu, samdomais darbais. Kajovų rezervacija yra vakarų Oklahomoje (pagr. miestas – Karnegis).
Plikių tvenkinys (Klaipėda)
Plikių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 11 km į šiaurės vakarus nuo Gargždų, Plikių miestelyje. Sudarytas užtvenkus Eketės upę (Akmenos intakas) 15,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,44 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 28,5 m. Krantai neaukšti. Pietinis krantas apaugęs pavieniais medžiais, į šiaurę plyti dirbami laukai. Rytine pakrante eina kelias.
Arturs Krišjānis Kariņš
Arturas Krišjanis Karinis (, g. 1964 m. gruodžio 13 d. Vilmingtone, Delavero valstijoje) – Latvijos ekonomistas ir politikas, dirbęs ekonomikos ministru (2004–2006), Europos Parlamento nariu (2009–2014, 2014–2019), Latvijos ministru pirmininku (nuo 2019). miniatiūra|180px|left|Briuselyje
Biografija
Karinis gimė latvių šeimoje, kuri 1944 m. emigravo iš Latvijos. Jo tėvai susipažino ir apsivedė Švedijoje, o 1950-aisiais išvyko į JAV. Jis visą jaunystę buvo aktyvus Amerikos latvių bendruomenės narys. Mokėsi amerikietiškoje ir sekmadieninėje latvių mokykloje. Po vidurinės mokyklos baigimo 1983 m. išvyko metams mokytis Miunsterio latvių gimnazijoje, kurioje jam dėstė būsimasis prezidentas Egilis Levitas.
1988 m. baigė kalbotyros bakalauro studijas, o 1996 m. apsigynė daktaro laipsnį (Ph. D) Pensilvanijos universitete. 1997 m. Karinis persikėlė į Latviją ir įkūrė šaldytų maisto produktų verslą („Lāču ledus“).
2002 m. jis padėjo įkurti Naujojo Laiko partiją, kuri 2011 m. su kitomis partijomis įsijungė į „Vienybės“ susivienijimą. 2000-aisiais ir 2010-aisiais ėjo Saeimos nario, ekonomikos ministro ir Europos Parlamento nario pareigas. Po to jis buvo pasiūlytas „Naujosios vienybės“ kandidatu į ministrus pirmininkus 2018 m. Latvijos parlamento rinkimuose. 13-ojoje Saeimoje jis atstovavo mažiausią partiją. Po kelis mėnesius trukusių derybų, kurių metu didesniųjų partijų lyderiai negalėjo sudaryti koalicijos, 2019 m. sausio mėn. prezidentas Raimondas Vėjuonis pasirinko Karinį kaip kompromisinį kandidatą sudaryti vyriausybę. Ministro pirmininko pareigas jis pradėjo eiti 2019 m. sausio 23 d.
Asmeninis gyvenimas
Laisvai kalba latvių, anglų, vokiečių kalbomis, moka prancūzų ir rusų kalbas.
Jono Basanavičiaus gatvė (Jonava)
thumb|„Šviesos bokštas“ – Jonavos miesto simbolis (J. Ralio ir J. Basanavičiaus gatvių sankryžoje) Jono Basanavičiaus gatvė Jonavoje (tarybiniais metais – Spalio revoliucijos gatvė) – pagrindinė Jonavos miesto gatvė, pavadinta Jono Basanavičiaus (1851–1927) vardu (siekiant įamžinti visuomenės veikėjo, „Aušra“ redaktoriaus, gydytojo, dirbusio Jonavoje, atminimą).
Geografija
thumb|180px|left|Gatvė nuo [[Ukmergės plento pusės]] Jono Basanavičiaus gatvė|thumb|Gatvės pradžia Gatvė prasideda pačiame miesto centre, ties Šviesos bokštu (ties Žeimių ir J. Ralio gatvėmis). Baigiasi gerokai už Jonavos geležinkelio viaduko, einančio virš J. Basanavičiaus gatvės, ties Laukagaliais. Ribojasi su Vytauto, J. Janonio, Prezidento, Kęstučio, Pylimo, Ateities, Lietavos, Panerių, Fabriko ir Ukmergės gatvėmis.
Pabaigoje gatvė pereina į plentą Ukmergės link. Važiuojant nuo Ukmergės pusės link Jonavos miesto centro, atsiveria graži panorama, gatvės slėnis, ypač patraukliai atrodantis vakarais ir naktimis (esant apšvietimui).
Įstaigos, įmonės, organizacijos
thumb|Prekybos centras „Jonė“: čia veikia „[[IKI“ ir įvairūs prekybos salonai (buvusi universalinė parduotuvė)]] thumb|left|180px|[[Jonavos krašto muziejus – senoji arklių pašto stotis, veikusi atkarpoje Daugpilis-Kaunas]] miniatiūra|180px|left|[[Koplytstulpis Žilvičio būrio partizano Juliaus Vasiliausko–Balandžio žūties vietoje, gatvės gale, tarp nr. 73 ir 75]] thumb|Jonavos verslo centras Gatvės pradžioje, dešinėje (nuo J. Ralio g. pusės) porinių namų seriją pradeda dviaukštis namas. Jame glaudžiasi įvairios parduotuvės, organizacijos – Lietuvos socialdemokratų partijos Jonavos rajono skyrius ir Jonavos rajono 4-asis notaro biuras (J. Basanavičiaus g. 2). Namas apkabintas reklaminiais stendais bei vėliavomis.
Kitoje gatvės pusėje (kairėje) – Jonavos kraštotyros muziejus (senoji Daugpilio-Kauno arklių pašto stotis). Jį sudaro 3 pastatai. Čia veikia istorinės ir etnografinės ekspozicijos, administracija, įskūręs JKM Turizmo informacijos centras (J. Basanavičiaus g. 3). Ant pagrindinio senosios pašto stoties pastato sienos yra paminklinės atminimo lentos Marijai Zabielaitei-Kosakovskienei (1704–1769) ir dr. J. Basanavičiui.
Netoli – Jonavos advokatų kontora (J. Basanavičiaus g. 4), „BTA draudimas" Jonavos klientų aptarnavimo centras (J. Basanavičiaus g. 4), Gintarinė vaistinė (J. Basanavičiaus g. 6), medžių apsuptyje – Jonavos suaugusiųjų švietimo centras (J. Basanavičiaus g. 7). Šioje vietoje po medžių lapija vykdavo respublikinės poezijos pavasario šventės, kitokie renginiai.
Toliau įsikūrę UAB „TIKS langai“ prekybos taškas (J. Basanavičiaus g. 14) ir Optikos salonas (J. Basanavičiaus g. 19).
Prezidento ir J. Basanavičiaus gatvių sankryžoje stovi Jonavos verslo centras (J. Basanavičiaus g. 22/ Prezidento g. 8). Jame veikia „SEB“ banko Kėdainių filialo Jonavos skyrius, Advokatės Albinos Cirulienės kontora, draudimo bendrovės UADB „Industrijos garantas“ ir UAB „Aviva Lietuva" Jonavos biuras.
Toliau įsikūrę čiužinių gamintoja UAB „Lonas" (J. Basanavičiaus g. 24) bei nekilnojamojo turto bendrovė UAB „Jonvalda" (J. Basanavičiaus g. 27), Michailo Rudakovo IĮ odontologijos kabinetas (J. Basanavičiaus g. 34), Gėlių ir floristikos UAB „Gėlių kiemelis" (J. Basanavičiaus g. 35).
Karių kapinės
180px|left|thumb|[[Jonavos karių kapinės (netoli geležinkelio viaduko)]] thumb|Geležinkelio viadukas virš J. Basanavičiaus g. (ties Ateities ir Lietavos gatvėmis), už viaduko – Atminimo parkas
Palauiečiai
Palauiečiai (Palau, Belau) – Mikronezijos tauta, daugiausiai gyvenanti Palau, taip pat Mikronezijoje. Populiacija apie 20000 žmonių. Vartoja palauiečių kalbą, taip pat kalba angliškai ir japoniškai. Tikintieji – krikščionys katalikai (49%) ir protestantai (25%), likusieji išpažįsta pirmykštes religijas. Prieš kolonizaciją tikėjo mirusiųjų sielomis ir piktosiomis dvasiomis. Verčiasi žemdirbyste, žuvininkyste ir amatininkyste, augina riešutines kokospalmes.
Jono Basanavičiaus gatvė (Jonava)
Karių kapinės
Ties J. Basanavičiaus, Ateities ir Lietavos gatvių sankirta (netoli geležinkelio viaduko) yra Karių kapinės. Čia yra Antrojo pasaulinio karo metais žuvusiųjų kapai.
Palauiečiai
Istorija
Pirmieji gyventojai Palau teritorijoje apsigyveno III ar II tūkst. pr. m. e., tai buvo išeiviai iš Indonezijos. Jie buvo žemaūgiai pigmėjai, tačiau apie XI–XII a. juos sunaikino nauja atsikėlėlių banga iš Pietryčių Azijos salų – būtent jie tapo šiuolaikinių palauiečių protėviais.
Jono Basanavičiaus gatvė (Jonava)
Karių kapinės
Kapinės laiptuotos. Ties įėjimu prie vartelių yra įrengti mediniai suoliukai. Pagrindiniai laiptai, esantys kapinių viduryje, veda link centrinio kapinių akcento – gedinčios moters statulos. Už jos, ant kapinių sienelės, kabo atminimo lenta su užrašu.
Atminimo parkas
Ties geležinkelio viaduku, tarp J. Basanavičiaus ir Panerių gatvių bei geležinkelio, plyti Atminimo parkas. Jame ošia įvairių Jonavos organizacijų pasodinti medžiai (ąžuoliukai, berželiai, klevai ir kt.), krūmai. Parko pakraštyje ties Panerių gatve yra įvairaus dydžio akmenų dėlionės – Lietuvos Nepriklausomybės simboliai (Vyčio kryžius, kt.), atsiradę per kelerius metus nežinomos moters dėka. Parko šlaite stovi medinis koplytstulpis, skirtas šauliams atminti. Autorius – tautodailininkas, medžio drožėjas Andrejus Kazlauskas (g. 1944 m.).
Miškų urėdijos gyvenvietė
Jono Basanavičiaus gatvė pabaigoje, t. y. ties Fabriko ir Panerių gatvių sankirta, pereina į plentą Ukmergės link. Šioje vietoje prasideda Jonavos miškų urėdijos gyvenvietė („Miškūkis"), viena iš Jonavos miesto dalių. Jos ribos – Laukagaliai (Jonavos miesto dalis), Laukagalių kaimas (Šilų seniūnija). Netoli yra Laukagalių piliakalnis (Milžinų Kalnas), įrengtas Neries dešiniojo kranto aukštutinės terasos atragyje.
Gyvenvietėje yra numeruoti daugiabučiai namai Nr. 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70 ir 72. Be to, du nauji nenumeruoti namai tarp Nr. 58 ir 60. Dauguma – triaukščiai, kiti – dviaukščiai.
Maždaug nuo 2007 iki 2011 metų gyvenvietė papildomai plėtėsi. Joje buvo pastatyti du nauji privatūs namai.
Truth Is a Beautiful Thing
Truth Is a Beautiful Thing – antrasis studijinis britų grupės „London Grammar“ albumas, išleistas 2017 m. birželio 9 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje pardavus per 43 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
2017 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota virš 100 tūkstančių albumo kopijų ir jis tapęs auksiniu.
Darželių geležinkelio stotelė
Darželių geležinkelio stotelė – buvusi stotis pietų Lietuvoje, Darželių kaime, šiaurės vakariniame Grybaulios tvenkinių pakraštyje. Praeina jau nebenaudojama Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atkarpa.
Istorija
Stotelė įkurta XX a. pabaigoje, sovietmečio žemėlapiuose neaptinkama. XXI a. 1-ajame dešimtmetyje sunyko.
Pargas Idrottsförening
Pargas Idrottsförening, o trumpiau vadinamas Pargas IF, PIF Pargas arba PIF – Suomijos futbolo klubas iš Pargaso.
Istorija
Klubas įkurtas 1914 m., nuo 1938 m. rungtyniavo nacionalinėse pirmenybėse.
1939 m. rungtyniavo tuometinėje Itä-Länsi-sarja (antra pakopa). 1948 m. vėl žaidė antroje pakopoje, Suomensarja.
Buvo iškritę net į ketvirtą bei penktą pakopas. 1994 m. rungtyniavo Ykkönen, bet po sezono iškrito į žemesnį divizioną.
1995 m. rungtyniavo Kakkonen (trečia pakopa), o nuo 1996 m. žaidė Kolmonen (ketvirtoji pakopa).
Nuo 2000 m. rungtyniavo Kakkonen (trečioji pakopa). Nuo 2007 m. rungtyniavo Kolmonen (ketvirtoji pakopa). 2019 m. tapo šio diviziono nugalėtojais ir buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
Nuo 2020 m. rungtyniavo Kakkonen (trečioji pakopa). Užėmė ketvirtą vietą. 2021 m. tapo nugalėtojais Kakkonen (trečioji pakopa) „B“ grupėje ir po sezono buvo perkelti į Ykkönen.
2022 m. debiutavo Ykkönen (antra pakopa). Liko paskutinėje vietoje, dvylikti, po sezono perkelti į žemesnį divizioną.
Struktūra
PIF klubo sistemoje yra vyrų ir moterų ekipos. Dirbama su vaikais bei jaunimu.
Klubo simbolika
Klubo spalvos – balta ir raudona.
Naktis muziejuje
Filmas buvo filmuojamas Amerikos gamtos ir istorijos muziejaus kopijoje. Kai kurie momentai filmuoti ir tikrame muziejuje, esančiame Niujorke.
Filmas per pirmąjį savaitgalį gavo 30,8 milijono JAV dolerių pajamų 3 685 kino teatruose.
Kraujuojanti plutpintė
Kraujuojanti plutpintė  (Stereum sanguinolentum) – plutpintinių šeimai priklausantis parazitinis grybas, ardantis medieną. Plutpinčių genties grybų Lietuvoje rasta 10 rūšių.
Naktis muziejuje
2009 m. gegužės 22 d. filmas sulaukė ir tęsinio – „Naktis muziejuje 2“.
Siužetas
Išsiskyręs tėvas bando įsikurti ir palikti įspūdį savo sūnui ir rasti jo gyvenimo likimą. Jis įsidarbina naktiniu sargu Niujorko miesto „Gamtos istorijos“ muziejuje ir vėliau sužino, kad eksponatai pasitelkę magišku egiptiečių artefaktu nakty atgyja.
Kraujuojanti plutpintė
Augavietė
Auga ištisus metus ant spygliuočių medžių kelmų, nukritusių šakų, išvartų, sužalotose vietose ir ant augančių medžių. Dažna. Sukelia baltąjį medienos puvinį.
Panašios rūšys: šį grybą galima lengvai supainioti su kitomis plutpintinių rūšimis.
Sent Džonas (upė)
'''Sent Džonas, Šv. Jono upė'''  – upė JAV ir Kanados rytuose. Prasideda JAV, Meino valstijoje, Baltuosiuose kalnuose (Apalačų dalis). Teka į šiaurės rytus JAV teritorija, toliau sudaro JAV-Kanados sieną. Vėliau pasuka į pietryčius ir teka Kanados Naujojo Braunsviko provincija. Žemupyje teka kalvota vietove, vietomis sudaro meandras. Ties Sent Džono miestu įteka į Atlanto vandenyno Fandžio įlanką.
Darius Petkevičius
Darius Petkevičius (g. 1973 m. spalio 24 d. Panevėžyje) – lietuvių teatro ir kino aktorius.
Sent Džonas (upė)
Svarbiausi intakai: Alagašas, Arustukas, Tobikas, Džemsegas. Upės žemupyje stebimas retas reiškinys – dėl labai didelės potvynio-atoslūgio amplitudės Fandžio įlankoje, potvynio metu kyla priešinga upės tėkmei srovė, kuri siaurame tarpeklyje suformuoja slenksčius (vadinamus Grįžtamuoju kriokliu). Sent Džonas laivuojamas nuo provincijos sostinės Frederiktono. Ties Hartlando miesteliu upę kerta ilgiausias (390,75 m) dengtas tiltas pasaulyje.
Darius Petkevičius
Biografija
Baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją. Nuo 1998 m. – Panevėžio Juozo Miltinio dramos teatro aktorius.
Andrejus Sorokinas
Andrejus Sorokinas (g. 1970 m. rugpjūčio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Kopernikas (Mėnulio krateris)
thumb|right|240px| Koperniko kraterio padėtis (Nr. 2) Mėnulio matomosios pusės šiaurės pusrutulyje Kopernikas (, 9.7°N, -20.1°W) – smūginis Mėnulio krateris, esantis Mėnulio matomosios pusės centrinėje dalyje, šiek tiek į šiaurę ir į vakarus. Pavadintas lenkų astronomo Mikalojaus Koperniko (1473−1543) garbei. thumb|left|200px| Koperniko krateris, „[[Apollo 12“ misijos nuotrauka, 1969 m.]] Koperniko krateris yra vienas žinomiausių Mėnulio kraterių. Skersmuo 93−107 km. Jis matomas iš Žemės be optinių priemonių pagalbos ir yra tarp Lietų ir Salų jūrų. Koperniko kraterį visomis kryptimis puošia didžiulė spindulių sistema. Spinduliai nusitęsia iki 800 km Mėnulio paviršiumi. Tai meteorito išmuštos iš kraterio medžiagos juostos, kurių storis gali siekti kelias dešimtis metrų. Savo spindulių sistema Kopernikas dominuoja Mėnulio matomosios pusės šiaurės pusrutulyje panašiai kaip Tichas pietiniame.
Manoma, kad Kopernikas yra jaunesnis nei 1 mlrd. metų krateris. Tikima, kad „Apollo 12“ misijos paimti Mėnulio grunto mėginiai yra iš kraterio išmušta medžiaga. Jos nustatytas amžius − apie 800 mln. metų. Koperniko forma apskritiminė, pakraščiai smailiomis viršūnėmis, kas tikriausiai iššaukta daugelio nuogriuvų. Vidinės kraterio sienos stambios su daugeliu besileidžiančių terasų. Koperniko dugnas yra 3760 m gylyje, dugno centre − grupė kalnų, kurie pasiekia 800−1200 m aukštį. 50 km atstumu nuo kraterio ribų koncentriškai išsidėsčiusios kalvos, pasiekiančios 900 m aukštį prie pakraščio, taip pat yra koncentrinių gūbrių ir kt. Pagal kraterio pavadinimą Mėnulio stratigrafijoje pavadintas jauniausias periodas.
Langkasuka
Istorija
Karalystės pradžia sietina su stiprėjančia Transmalakinės prekybos reikšme tarp Indijos ir Kinijos. Ji koncentravosi Patani upės baseine, o jos svarbiausias uostas buvo šios upės žiotyse, prie Tailando įlankos. Tiesioginis kelias karalystę jungė su Kedahu vakaruose. Šiaurėje formavosi Tambralinga, o pietuose buvo Čitu ir Panpan valstybės.
VI a. kinų šaltiniai mini šią valstybę. Jos karalius Bhagadata užmezgė diplomatinius santykius su tuometine Kinija (Liangų dinastija). Tapusi viena stipriausių valstybių, Langkasuka įgijo hegemoniją visoje Transmalakinėje prekyboje ir pavertė kitas valstybes savo vasalėmis.
VIII a. pabaigoje valstybę nukariavo Šrividžaja, ir ši tapo jos vasale. Nepaisant to, vietinė valdžia buvo išlaikyta. XI a. Šrividžają nusiaubus Čola imperijai, Langkasuka vėl bandė atgauti nepriklausomybę. Atrodo, ją laikinai buvo užgožusi Tambralinga šiaurėje. XIII a. Langkasuka tapo šiauriausia Madžapahito vasale. Tuo met metu prėmus Islamą, jos teritorijoje susikūrė musulmoniškas Pattani sultonatas.
Nuorodos
Straipsnis apie Langkasuką
How Did We Get So Dark?
How Did We Get So Dark? – antrasis studijinis britų roko grupės „Royal Blood“ albumas, išleistas 2017 m. birželio 16 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas antruoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Fantominis skausmas (filmas)
Fantominis skausmas – 2009 m. vokiečių režisieriaus Matijo Emke biografinė drama. Filmas pasakoja tikrą dviratininko Štefano Zumnerio istoriją, kuri įvyko 2004 m. [http://www.phantomschmerz-blog.de/?p=78                                      Matijas Emke. Nelaimingų atsitikimų pasekmės ] Jis taip pat yra pagrindinio vaidmens atlikėjo Tilio Švaigerio vienas iš dublerių.