cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slivovica
Gamyba
Iš slyvų ir nedidelio kiekio kauliukų maltų branduolių išspaudžia sultis, į jas prideda krakmolo ir cukraus ir gautą mišinį raugina. Distiliuojant raugintą skystį gaunamas pirminis gėrimas, kuris po to skaidrinamas. Gerosios skoninės savybės gaunamos slivovicą išlaikant. Malonų gardį slivovicai suteikia slyvų kauliukų branduoliai, kuriuose yra gana daug amigdalino, kuris yra būdingas kartiesiems migdolams.
Slivovicą kaip ir kitas rakijas laiko medinėse (ąžuolinėse ar šilkmedinėse) statinėse, todėl slivovica įgauna papildomą aromatą ir spalvą (auksinę rudą). Pramoniniai gamintojai, kurie išlaiko slivovicą stiklinėse ar nerūdyjančio plieno talpyklėse, į ją deda ąžuolo ar šilkmedžio skiedrų, kad pagerintų skonį ir spalvą.
Rūšys
Slivovica skirstoma į tris grupes:
Kartais gaminama ir surogatinė slivovica, kai į spiritą pila slyvų sulčių ir karčiųjų migdolų aliejaus.
Trys filosofai
Trys filosofai – italų renesanso dailininko Džordžonės (apie 1477–1510) paveikslas. Eksponuojamas Meno istorijos muziejuje Vienoje.
Istorija
Paveikslą „Trys filosofai“ Venecijos aristokratas ir kolekcionuotojas Marcantonio Michiel aprašė 1525 m. Paveikslas buvo Taddeo Contarini kolekcijoje ir yra vienas iš labai nedaugelio patikimai žinomų autorinių Džordžonės kūrinių. Pasak Marcantonio Michiel, paveikslas nebuvo baigtas dėl Džordžonės mirties 1510 m. ir jį užbaigė Sebastianas del Pjombas. Kadangi stilistiškai paveikslas yra gana vientisas, tikėtina, kad Sebastiano del Pjombo indėlis jame buvo labai mažas ir apėmė tik užbaigiamuosius štrichus.
Marcantonio Michiel aprašė jį taip: „''Aliejinis paveikslas su trim filosofais peizaže. Dviem stovinčiais ir vienu sėdinčiu, kontempliuojančiu saulės šviesą. Su stebuklingai nutapyta uola. Jis buvo pradėtas Žoržo da Kastelfranko ir baigtas Sebastiano del Pjombo''“. Iš tikro nieko tikro nežinoma, kas vaizduojama paveiksle. Įvairūs interpretatoriai pateikia įvairias paveikslo temos versijas. Pagal vieną paprasčiausių versijų, pateiktą 1783 m., kai paveikslas dokumentuotas Vienoje, paveiksle vaizduojama Naujojo Testamento istorija apie tris karalius (ar tris išminčius) kelionėje paskui žvaigždę, kuri jiems rodė kelią pas užgimusį Jėzų Kristų. Kita versija, trys filosofai vaizduoja visuomenės tobulėjimo fazes, iš dešinės: antiką, viduramžius ir Džoržonės gyvenamąją epochą − renesansą. Tikėtina, kad paveiksle išties vaizduojami trys filosofai ir jų apmąstymo objektas yra tamsi uola dešinėje. Kontrastas tarp uolos šešėlio, nežinomybės, ir šviesos, žinojimo, kurį reprezentuota trys filosofai.
1932 m. tyrimų metu nustatyta, kad Džordžonė iš pradžių senyvo žmogaus dešinėje kepurėje buvo tapęs kažką panašaus į kryžiaus ženklą, kas rodytų, kad pirminė paveikslo prasmė tikriausiai išties buvo religinė, o dailininkas vėliau ją pakeitė. Šis senyvas žmogus laiko popieriaus skiautę rankoje, kurioje tyrinėtojai įžvelgia tris astrologinius ženklus. Vidurinysis vyras yra su turbanu − orientalistikos elementas. Kairėje sėdintis vyras rankose laiko matavimo lazdeles ir tikriausiai kompasą, tačiau iš paveikslo neįmanoma nuspėti, kam jis šiuos prietaisus naudoja. Trys vyrai paveiksle apskritai neužsiima jokia konkrečiai identifikuojama veikla. Pažymėtina, kad jie yra skirtingų amžių, iš kairės nuo jauniausio. Tokiu būdu paveikslas iš dalies galbūt vaizduoja renesanso laikmečiu populiarią trijų žmogaus amžių temą: jaunystės, brandos ir senatvės. Kita versija, galbūt vyrais vaizduojamos trys didžiosios religijos, iš kairės: krikščionybė, islamas ir judaizmas. Kita teorija, vyrų figūros iš kairės: italų renesansas, islamo pasaulis, antikinis graikų ir romėnų palikimas. Už vyrų figūrų pavaizduotas taikus tolimas peizažas su keliais namais. Pateikiamos ir įvairios kitos paveikslo prasmės išaiškinimo versijos.
Driežiniai gružliai
Driežiniai gružliai (Saurogobio) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Didžialapis šakys
Didžialapis šakys (Pteridium aquilinum) – šertvainių (Polypodiopsida) klasės augalas, priskiriamas sporinių induočių grupei. Tai stambiausias papartis, augantis Lietuvoje. Daugiametis žolinis augalas. Sporifikuoja liepos–rugsėjo mėnesiais. Auga šlaituose, miško aikštelėse, kirtimuose, pamiškių dirvonuose. Lietuvoje gana dažna rūšis, sudaro sąžalynus.
Morfologija
Šakniastiebis šakotas ir ilgas, jis apaugęs nariuotais plaukeliais, jame yra net 45 proc. krakmolo. Kasmet išaugina po vieną didelį lapą (iki 125 cm). Lapkotis būna ilgesnis, tokio pat ilgio arba trumpesnis už lakštą, iki 1 cm storio. Lapalakštis ovališkai trikampiškas, nuožulniai, kartais beveik horizontaliai pakrypęs, stangrus ir kietas, pakartotinai plunksniškas; žemutiniai segmentai kotuoti, trikampiški arba trikampiškai ovališki, viduriniai – pailgai lancetiški. Segmentų kraštai užsiraitę žemyn.
Adam
Adam − lenkiška pavardė. Lietuviška šios pavardės forma yra Adamas.
Didžialapis šakys
Anatomija
Stelės tipas – diktiostelė. Sporangės, sutelktos soruose, kilusios iš vienos lapo epidermio ląstelės (tokių sporangių vienasluoksnė ląstelė visada su žiedo pavidalo skiautere, kurią sudaro ląstelės, specializuotos atidaryti sporangę subrendusioms sporoms). Sporangės sienelė vienasluoksnė.
Adam
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Didžialapis šakys
Gyvenimo ciklas
Gyvenimo cikle dominuoja sporofitas, kuris brandina izosporas. Iš sporų be jokio ramybės laikotarpio išauga smulkūs, dvilyčiai, trumpaamžiai, autotrofiniai polaiškiai, jie tvirtinasi prie substrato rizoidais. Polaiškiuose (gametofituose) susidaro anteridžiai ir archegonės ir įvyksta apvaisinimas, susidaro juvenilinis sporofitas.
Adam
Adam – vardas.
Didžialapis šakys
Paplitimas
Kosmopilitinė rūšis. Labai plačiai paplitusi visame pasaulyje (išskyrus poliarines sritis, stepes ir dykumas).
Adam
Šį vardą turi šie garsesni asmenys:
Paul Jozef Crutzen
thumb|200px|Paul Jozef Crutzen
Paulius Krucenas (, 1933 m. gruodžio 3 d. Amsterdame – 2021 m. sausio 28 d. Maince ) – olandų chemikas, Nobelio chemijos premijos laureatas.
Biografija
Baigė Stokholmo universitetą, 1973 m. daktaras.
Mokslinė veikla
1970 m. atrado, kad dirvožemyje susidaręs inertiškas diazoto oksidas patenka į stratosferą ir Saulės spinduliuotės veikiamas virsta reaktyviu azoto monoksidu ir dioksidu; šie reaguoja su ozonu ir paverčia jį deguonimi, o taip ardomas ozono sluoksnis.
Įvertinimas
1986 m. Amerikos geofizikų sąjungos narys, 1991 m. Švedijos Karališkosios mokslų akademijos narys, 1999 m. Rusijos mokslų akademijos garbės narys. 1989 m. Tailerio aplinkos apsaugos premija, 1995 m. kartu su M. Molina ir F. S. Rowlandu Nobelio chemijos premija, 1995 m. Jungtinių Tautų Aplinkosaugos programos prizas.
Akiniuotasis lokys
Akiniuotasis lokys (Tremarctos ornatus) – lokinių (Ursidae) šeimos žinduolis.
Gyvena Pietų Amerikos vakaruose, Andų kalnuose.
Aprašymas
thumb|left|Akiniuotasis lokys zoologijos sode. Akiniuotasis lokys yra vienintelė lokinių šeimos rūšis, paplitusi Pietų Amerikoje. Tai vidutinio dydžio lokinių šeimos atstovas. Kailis – juodos spalvos, nors būna individų su tamsiai rudu ar rausvu atspalviu. Rūšis paprastai turi skiriamąsias smėlio arba imbiero spalvos žymes ant snukio ir ant viršutinės krūtinės dalies. Patinai yra trečdaliu didesni už pateles ir sveria kartais dvigubai daugiau. Patinai sveria nuo 100 iki 200 kg, patelės – nuo 35 iki 82 kg. Kūno ilgis be uodegos – nuo 120 iki 200 cm. Uodega 7 cm ilgio, pečių aukštis nuo 60 iki 90 cm.
Cikadėlės
Cikadėlės (Cicadellidae) – cikadinių (Cicadomorpha) vabzdžių šeima, kuriai priklasuo smulkūs ir vidutinio dydžio vikriai šokinėjantys vabzdžiai. Užpakalinių kojų dubenėliai platūs. Užpakalinės blauzdos plokščios, keturkampės, ant išorinių briaunų su šereliais. Antsparniai dažnai stipriai sukietėję. Sparnus sudeda stogiškai. Suaugėliai judrūs, vikriai šokinėja. Lervų gyvenimo būdas panašus į suaugėlių. Žiemoja kiaušinėliai, rečiau suaugėliai ar nimfos. Per metus išsivysto ne mažiau kaip viena generacija. Minta augalų sultimis. Kai kurios rūšys kenkia žemės ūkio kultūroms. Platina virusines augalų ligas.
Žinoma apie 20000 rūšių. Lietuvoje rūšinė sudėtis neištirta.
Atlantis FC
Helsinkio „Atlantis“ – Suomijos futbolo klubas iš Helsinkio.
Istorija
2002 m. bankrutavo, jo licencija perduota Allianssi Vantaa klubui.
Gojus (Anykščiai)
Gojus – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Anykščių.
Moon Far Away
„Moon Far Away“ – neofolkloro, gotikinės, darkwave muzikos duetas iš Rusijos, Archangelsko.
„Moon Far Away“ narės koncertų metu vilki tradicinius drabužius, o veidus slepia po kaukėmis. Filosofinis kūrėjų tikslas – kurti vientisą garso ir semantikos vaizdinį, kiek įmanoma laisvesnį nuo žmogiškosios kilmės.
„Moon Far Away“ dalyvavo neofolkloro muzikos festivalyje Mėnuo Juodaragis.
Imperatorius Ferdinandas III
Ferdinandas III (, 1608 m. liepos 13 d. Gracas, Austrija – 1657 m. balandžio 2 d. Viena) – nuo 1625 m. Vengrijos karalius, nuo 1627 m. Čekijos karalius, 1637-1657 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius.
Santuokos ir vaikai
1631 m. vedė, žmona Ispanijos infantė Marija Ana (1606–1646 m.), Ispanijos karaliaus Filipo III duktė. Vaikai Ferdinandas IV (1633–1654 m.), Marija Ana Austrė (1634–1696 m.), Filipas Augustas (1637-1639 m.), Maksimilijonas Tomas (1638-1639 m.), Leopoldas I (1640-1705 m.), Marija (1641–1646 m.).
Antrą kartą vedė 1648 m., antroji žmona Marija Leopoldina iš Tirolio (1632-1649 m.), sūnus Karolis Juozapas (1649–1664 m.), Vokiečių ordino didysis magistras.
Valdymas
Savo domene netoleravo protestantizmo, bet su Europos protestantiškais kraštais 1648 m. buvo sudaryta Vestfalijos taika, kuri baigė Trisdešimties metų karą.
Petanžas
Petanžas – Liuksemburgo miestelis, esantis šalies pietuose, prie sienos su Prancūzija ir Belgija.
Istorija
Minimas nuo 938 m.
Nosvaitėliai
Nosvaitėliai – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 8 km į šiaurę nuo Užpalių.
Grakštieji rytiniai gružliai
Grakštieji rytiniai gružliai (Squalidus) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis. Paplitusios Azijoje. Gentyje išskiriama 14 rūšių.
Platanosas
Platanos ( – „bananai“) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Berasategio apygardoje, netoli Berasategio.
Jaunųjų teatras
Jaunųjų teatras – Kaune 1933–1934 m. veikęs teatras.
Trupę sudarė buvę Valstybės teatro Vaidybos mokyklos Andriaus Olekos-Žilinsko kurso studentai, jauni Valstybės teatro aktoriai ir privačios Olekos-Žilinsko studijos studentai. Režisieriai Romualdas Juknevičius, Balys Lukošius.
Stoniūnai
Stoniūnais vadinami kaimai:
Vidutiškė
Ąžuolija – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, kairiajame Jūros upės krante, 1 km į šiaurės rytus nuo Pajūrio. Šiame kaime baigiasi vieškelis vedantis iš Lileikėnų.
SIMBAD
SIMBAD buvo sukurta 1979 m. sujungus žvaigždžių identifikacijos katalogą ir žvaigždžių bibliografinių duomenų indeksą  Meudon kompiuterių centre. Vėliau ši bazė buvo plečiama pridedant kitus duomenis iš mokslinės literatūros bei katalogų. Pirmoji interaktyvi duomenų bazės versija (vadinama Versija 2), prieinama per internetą buvo sukurta 1981 m. 1990 m. C kalbos priemonėmis sukurta Versija 3 veikė UNIX operacinėje sistemoje Strasbūro observatorijoje. 2006 m. pasirodė duomenų bazės Versija 4, saugoma PostgreSQL duomenų bazėje ir parašyta grynai Java kalboje.
2007 m. rugpjūčio 24 d. SIMBAD duomenų bazėje buvo 3 828 123 objektų su 11 438 089 skirtingais pavadinimais, 211 162 bibliografinių šaltinių ir 5 489 515 bibliografinių citavimų.
Neville Chamberlain
Nuo 1918 m. Bendruomenių rūmų narys. 1922-1937 m. (su nedidelėmis pertraukomis) pašto, sveikatos apsaugos, finansų ministras. 1937-1940 m. Jungtinės Karalystės ministras pirmininkas. 1938 m. pasirašė Miuncheno susitarimą ir D. Britanijos-Vokietijos nepuolimo deklaraciją. 1939 m. nacistinei Vokietijai užgrobus visą Čekoslovakiją, pradėjo derybas dėl savitarpio pagalbos sutarties su TSRS, o 1939 m. rugsėjo 3 d. paskelbė Vokietijai karą.
Santarvė (Latvijos partija)
Santarvė, oficialiai Socialdemokratų partija „Santarvė“ (Sociāldemokrātiskā Partija „Saskaņa“) – kairiųjų Latvijos partija.
Susivienijimą sudaro partijos Tautos Santarvės partija, Naujasis centras ir Latvijos socialdemokratų partija. Vienu metu visos šios partijos buvo rinkimų aljanso Santarvės centras narės.
Chuzestanas
Istorinis Chuzestanas apima dabartinės Chuzestano provincijos vakarinę, žemumų dalį.
Pavadinimas kilęs greičiausiai nuo senovės Elamo sostinės Sūzų (dab. Šušas).
Geografija
Chuzestanas – regionas, esantis geografiškai ir kultūriškai tarp dviejų Islamo civilizacijų – Arabų ir Didžiojo Irano. Tai – vienas iš nedaugelio lygumose esančių Didžiojo Irano regionų. Jis yra į vakarus nuo Zagroso kalnų ir užima dalį geografinės Mesopotamijos lygumos. Rytuose regionas atsiremia į Zagroso kalnus (istorinį Lorestaną). Vakaruose jį apriboja Šat el Arabas ir Tigras, kurie skiria nuo tikrosios Mesopotamijos.
Senovės Chuzestanas
Chuzestanas yra ilgiausią istoriją Irane turintis regionas. Tai nulėmė jo artumas senovės Mesopotamijai, iš kurios sklido civilizacija. Jau III tūkst. pr. m. e. čia susikūrė Elamo civilizacija, kurios kultūra ilgainiui paveikė visą vakaruose plytėjusį Irano kalnyną. Vietos gyventojai elamitai kalbėjo izoliuota elamitų kalba. Nuo I tūkst. pr. m. e. į regioną kėlėsi iranėnai, tačiau čia ilgai buvo išlaikyta elamitų populiacija. I tūkst. pr. m. e. šį regioną iš pradžių valdė Asirų imperija, vėliau Achemenidų imperija (nuo maždaug 538 m. pr. m. e.). Pastarojoje Elamas buvo vienas svarbiausių regionų, čia stovėjo vien iš Imperijos sostinių, o elamitų kalba buvo laikoma valstybine. Nepaisant to, ji pamažu nyko iš kasdieninio vartojimo ir buvo asimiliuota persų kalbos. Dar vėliau regioną valdė Seleukidai, Aršakidai, Sasanidai. Valdant pastariesiems Chuzestanas vėl tapo svarbiu imperijos regionu, čia buvo pastatyta daug naujų miestų ir statinių. Tuo metu regionas buvo labai veikiamas Nestoriečių, kurie čia įsitvirtino ir plėtojo savo religiją. Greta to per Persijos įlanką regioną apgyvendino ir įvairios arabų gentys.
Viduramžiai
639 m. arabai įsiveržė į Chuzestaną, o vėliau ir visa Sasanidų imperija prijungta prie Kalifato. Vietos gyventojai buvo islamizuoti, ir labai didele dalimi arabizuoti, kaip ir visa Mesopotamija vakaruose. Tai buvo ryčiausias regionas, kur įsitvirtino arabų kalba. X a. regione įsitvirtino Bujidai, nuo XI a. valdė Seldžiukai, dar vėliau Chulaguidai, Timūridai. Šių dinastijų laikais arabų kultūros įtaka regione mažėjo, regionas pradėtas iš naujo persizuoti.
Arabistanas
XV a. silpstant Timūridų valdžiai, regione įsitvirtino šiitų sekta Mušašaja. 1441 m. jie paėmė Hoveizeho miestą, kurį padarė savo sostine, ir įgijo valdžią visame Chuzestane. Šios sektos laikais regionas buvo vėl iš naujo arabizuojamas, čia kėlėsi įvairios arabų gentys iš kito Tigro kranto ir iš Persijos įlankos. Svarbiausia gentis buvo Bani Kaab. Dėl gausios arabų populiacijos, regionas buvo pavadintas Arabistanu. Mušašaja išlaikė įtaką ir autonomiją Chuzestane iki pat XIX a.
Tuo metu dėl nominalios regiono valdžios kovojo dvi imperijos – Osmanų imperija vakaruose ir Safavidai rytuose. 1510 m. čia pirmą kartą įsitvirtino Safavidai, o vėliau ne kartą ėjo iš rankų į rankas, kol galiausiai regionas ilgam liko Persijai. Čia suformuota autonomiška Arabistano provincija.
Etiopijos nacionalinis muziejus
miniatiūra|Etiopijos nacionalinis muziejus Etiopijos nacionalinis muziejus – svarbiausias Etiopijos muziejus įsikūręs Adis Abeboje, šalia Adis Abebos universiteto.
Muziejuje eksponuojamos tautos meno vertybės ir daugelis archeologinių paminklų, tokie kaip suakmenėje ankstyvieji hominidai ir Australopithecus afarensis griaučių liekanos.
Guolis
Guolis gali būti:
Agorafobija
Agorafobija (: 'turgavietė', 'susirinkimų vieta' + – 'baimė') – fobija, pasireiškianti atvirų visuomeninių, fobiją turinčiam asmeniui nejaukių vietų baime. Turintys agorafobiją asmenys bijo išeiti iš namų į jiems nesaugią, nekontroliuojamą aplinką: pavyzdžiui, nueiti į parduotuvę, apskritai kur nors važiuoti ar eiti, būti ten, kur daug žmonių – parduotuvėse, teatruose, kavinėse, ypač viešajame transporte. Būnant viešose vietose dažnai ištinka panikos priepuolis, kada žmogus jaučia prarandąs savo kūno kontrolę, siekia kaip įmanoma ištrūkti į „saugią vietą“. Priepuolio metu padidėja kraujospūdis, išdžiūsta burna, gali kilti nevalingas noras šlapintis, kyla baimė apalpti. Agorafobija sergantys žmonės vengdami tokių priepuolių ilgą laiką neišeina iš namų, vengia viešų erdvių. Šią ligą turintys žmonės paprastai nevengia bendrauti su žmonėmis, tačiau tai gali daryti tik jiems patogioje aplinkoje. Agorafobija dažniau serga moterys, tačiau ši liga pasitaiko ir vyrų tarpe.
Agorafobija dažnai eina drauge su sociofobija ar kitomis fobijomis bei asmenybės sutrikimais.
Palatavio piliakalnis
Palatavio piliakalnis – piliakalnis Palatavio kaime (Anykščių rajonas), įrengtas aukštumos kyšulyje į Latavos slėnį, 550 m į šiaurės rytus nuo Anykščių–Troškūnų plento, 250 m į šiaurę nuo Latavos upelio, buvusio Latavos ežerėlio šiauriniame krante.
Piliakalnis atrastas 1997 m. pagal kraštotyrininko Raimondo Guobio surinktą informaciją. Archeologas Gintautas Zabiela, tais pačiais metais žvalgydamas piliakalnį, aikštelėje vietomis rado pilką kultūrinį sluoksnį su degintais akmenimis, o su metalo detektoriumi aptiko 3 metalinius dirbinius: 1) 9,7x7,9 cm dydžio 1 mm storio varinės skardos gabalėlis nuo kažkokio indo; 2) trapecijos formos 5,4 cm ilgio 2,7–3,5 cm pločio žalvarinis skardinis apkalas, padarytas iš 0,8 mm storio skardos; jis ornamentuotos palei kraštus dviem eilėmis iš vidinės pusės įmuštų taškučių, viduje grupelėmis po 4 išdėstytų keturkampių taškučių su kniedėmis abiejose apkalo pusėse; 3) 8,2 cm ilgio ir 5 mm storio geležinio peilio viršūnė 1,5 cm pločio ašmenimis. miniatiūra|250px|left|Poilsio aikštelė papėdėje
Pagal išorę bei radinius Palatavio piliakalnis datuojamas XIII–XIV a. Remiantis rašytiniais šaltiniais, jis siejamas su Mindaugo pilimi Latava, kurioje Mindaugas 1253 m. ir 1260 m. išdavė du donacinius aktus. Kadangi 1253 m. aktas išduotas karūnavimo proga, piliakalnis taip pat siejamas su Mindaugo karūnavimo vieta.
center | 800px | ‎ Palatavio piliakalnis iš pietų pusės
Giedrė Filipavičienė
Giedrė Filipavičienė-Aleksandravičiūtė (g. 1951 m. sausio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos architektė restauratorė.
Biografija
Tėvas Petras Aleksandravičius. 1968–1973 m. studijavo Lietuvos dailės institute. Nuo 1973 m. dirba Paminklų restauravimo projektavimo institute (nuo 2002 m. Projektavimo ir restauravimo institutas); nuo 1992 m. Trakų grupės vadovė. Bendrovės „Lietuvos paminklai“ vyriausioji architektė, teritorijų planavimo vadovė, Vilniaus miesto savivaldybės Miesto plėtros departamento Kultūros paveldo skyriaus vadovė, nuo 2007 m. Valstybinės kultūros paveldo komisijos narė. Lietuvos Respublikos restauratorių sąjungos narė.
Šiaurės pusrutulis
thumb|Šiaurės pusrutulis thumb|Šiaurės pusrutulio teritorija, pažymėta geltonai Šiaurės pusrutulis – Žemės rutulio dalis, esanti į šiaurę nuo pusiaujo. Tai taip pat dangaus sferos dalis, į šiaurę nuo dangaus pusiaujo. Žemės šiaurinėje pusrutulio dalyje gyvena didžioji visos planetos gyventojų dalis.
Arktika yra regionas į šiaurę nuo Šiaurės poliaračio. Jam būdingas klimatas su šaltomis žiemomis ir vėsiomis vasaromis. Dažni krituliai yra sniegas. Vasarą būna dienų, kai Saulė visą parą nenusileidžia (poliarinė diena), o žiemą – visą parą nepateka (poliarinė naktis). Šių dienų skaičius priklauso nuo vietos poliaračio atžvilgiu. Ant paties poliaračio tokia para būna viena, o prie Šiaurės ašigalio jų būna keli mėnesiai.
Tarp Šiaurės poliaračio ir Vėžio atogrąžos yra Šiaurės vidutinės platumos.
Šiauriniame pusrutulyje virš paviršiaus judantys daiktai linkę suktis į dešinę dėl Koriolio efekto. Dėl to ciklonai į šiaurę nuo ekvatoriaus sukasi prieš laikrodžio rodyklę, o pietų pusrutulyje – pagal laikrodžio rodyklę. O jūrų srovės Šiaurės pusrutulyje sukasi pagal laikrodžio rodyklę, o Pietų pusrutulyje – atvirkščiai.
Žemynai, esantys šiaurės pusrutulyje
המיספירה
Viverinė katė
Viverinė katė (Prionailurus viverrinus) – katinių (Felidae) šeimos plėšrus žinduolis. Žvėrelio ilgis (galva-uodega) virš 1 m. Paplitęs pietų Azijoje. Gyvena prie vandens. Gerai moka plaukioti. Minta žuvimis, vėžiais.
thumb|left|210px|Viverinė katė (Prionailurus viverrinus)
Janušas I Senasis
Janušas I Senasis, Janušas I Varšuvietis (apie 1346 m. − 1429 m. gruodžio 8 d. Čerske) – Varšuvos kunigaikštystės kunigaikštis nuo 1373/1374 m. iki 1429 metų, 1381-1429 m. Čersko žemės, 1381-1429 m. Cechanuvo žemės, 1381-1429 m. Lomžos žemės ir 1391-1429 m. Palenkės kunigaikštis.
Istorija
thumb|left|180px|Mazovija 1381-1426 m.:{{Legend|yellow|[[Zemovitas IV|Zemovito IV žemės}}{{Legend|orange|Janušo I Senojo žemės}}]] 1373/1374 m. Janušas tapo Varšuvos kunigaikštystės kunigaikščiu. 1381 m. po tėvo Semovito III Mazoviečio mirties tapo Čersko, Cechanuvo ir Lomžos žemių kunigaikščiu. Nuo 1386 m. tapo Lenkijos karalystės vasalu.
Kai 1382 m. birželio 12 d. Jogaila atsiėmė iš Kęstučio Vilnių, o po poros mėnesių užėmė ir Trakų pilį, Kęstučio padėtis tapo kritiška. Janušas, į kurį Kęstutis buvo kreipęsis pagalbos, ne tik nepadėjo, bet, pasinaudodamas Lietuvoje kilusia sumaištimi, užėmė LDK pasienio sritis – Drohičiną ir Mielniką. Tuo pačiu smarkiai apnaikino Suražą, Bielską, Kamenecą, priartėjo prie Bresto, tačiau nedrįso jo pulti ir grįžo į Mazoviją.
Nerasdamas kitos išeities, 1382 m. pabaigoje Vytautas kreipėsi pagalbos į kunigaikštį. Janušas priėmė iš Krėvos pilies pabėgusį svainį, tačiau Palenkės jam grąžinti nesutiko. Pasižadėjo duoti mažą miestuką ir tai su sąlyga, kad jis pasikrikštytų. Vytautas nesutiko su tokiomis sąlygomis ir kreipėsi pagalbos į Kryžiuočių ordiną. 1410 m. nepaisant senyvo amžiaus kunigaikštis dalyvavo Žalgirio mūšyje.
Šeima
Tarp 1371-1379 m. vedė Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Kęstučio dukrą Oną Danutę, su kuria susilaukė trijų sūnų Janušo, Boleslavo ir Konrado. Iki jo mirties, žuvus visiems sūnums, visas žemes paliko savo vaikaičiui, sūnaus Boleslavo sūnui Boleslavui IV Varšuviečiui. Janušas buvo palaidotas Varšuvos Šv. Jono Krikštytojo arkikatedroje bazilikoje.
Viešintos
Viešintos – miestelis Anykščių rajono savivaldybėje, šalia kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Viešintų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1906 m.), veikia Viešintų pagrindinė mokykla-daugiafunkcis centras, biblioteka (nuo 1952 m.), paštas (LT-29039), kraštotyrininko Povilo Jurkšo etnografinis muziejus, veikia Klojimo teatras. Išlikęs vėjo malūnas (1923 m.). Miestelyje 1970 m. pastatyta Anykščių radijo televizijos stotis.
miniatiūra|left|Bendruomenės namai
Etimologija
Viešintos yra vandenvardinis vietovardis – miestelis pavadintas pagal Viešintos upę, kurios ištakos yra šalia.
Geografija
Miestelis įsikūręs Viešintų kalvagūbrio (110–120 m virš jūros lygio) vakarinėje pusėje. Vakariniame pakraštyje tvyro ežeras Viešintas, iš kurio išteka Viešinta. Yra gėlavandenės klinties telkinys.
Istorija
Viešintų dvaras minimas nuo XVI a. 1591 m. suteikta privilegija steigti miestelį ir rengti turgus. Viešintų bažnyčia ir miestelis minimi nuo XVIII a. pabaigos. XIX a. Viešintos – kaimas ir dvaras Vilkmergės apskrities Andrioniškio valsčiuje.
Sovietmečiu buvo „Gimtosios žemės“ kolūkio gyvenvietė. 2006 m. patvirtintas Viešintų herbas.
2017 m. rugpjūčio 29 d. Viešintose pradėjo veikti ilgo nuotolio vidurinių bangų siųstuvas Neutel NX-200, transliuojantis Rusijos, Baltarusijos ir Ukrainos auditorijai Laisvosios Europos bei Laisvės radijo programas rusų ir baltarusių kalbomis.
Vilniaus Dievo Motinos Ėmimo į Dangų soboras
Vilniaus Skaisčiausios Dievo motinos cerkvė  – stačiatikių katedra, esanti Vilniaus senamiestyje ant Vilnios kranto, netoli Vilniaus Šv. Onos, Vilniaus Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčios bei Šv. Mykolo bažnyčios.
Istorija
Viena seniausių krikščioniškųjų šventovių Vilniuje. Kaip skelbia paminklinė lenta prie įėjimo, cerkvė pradėta statyti 1346 m. Algirdo žmonos Marijos iniciatyva, pašventinta 1348 m. 1495 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras čia tuokėsi su Ivano Didžiojo dukra kunigaikštiene Elena (kuri čia ir palaidota 1513 m.). Juos tuokė archimandritas Makarijus, vėliau nukankintas totorių ir paskelbtas šventuoju. Jo vardu pavadinta dešinysis katedros priestatas. 1511–1522 metais perstatyta kunigaikščio Konstantino Ostrogiškio pastangomis.
1609 m., po Brastos unijos paskelbimo, cerkvė atiteko unitams. Po 1748 m. visame Vilniuje siautėjusio gaisro stipriai nukentėjo ir buvo apleista. Tik po ilgesnio laiko - 1785 m. cerkvė buvo atstatyta ir įgavo baroko stiliaus bruožų.1794 m. sukilimo metu, šalia miesto gynybinės sienos stovėjusi cerkvė buvo stipriai apgriauta Vilnių apsiautusios rusų kariuomenės artilerijos. Po šio sugriovimo cerkvė atstatyta jau nebuvo, o 1808 m. buvo perduota Vilniaus Universitetui. Pastate pagal Karolio Podčašinskio projektą 1822 m. buvo įrengtas anatomikumas, auditorijos, biblioteka. Vėliau čia buvo kareivinės, sandėliai, archyvas ir net kalvė. 1865–1868 metais pagal Nikolajaus Čagino projektą cerkvė buvo atstatyta ir grąžinta tikintiesiems.
1946 m. cerkvė turėjo 424 parapijiečių. Tarybiniais laikais, 1948 m. parapija buvo oficialiai įregistruota. 1949 ir 1957 metais buvo atlikinėjamas kapitalinis cerkvės remontas, o 1980 ir 1998 metais ji buvo restauruojama.
Nuo 2010 m. Vilniaus ir Lietuvos arkivyskupijai vadovauja Metropolitas Inocentas.
Universiteto vaidybos studija
Universiteto vaidybos studija – Kaune 1937–1939 m. veikusi teatro studija.
Įsikūrė prie Universiteto teatro draugijos. Įkūrėjas Balys Sruoga, vadovas Algirdas Jakševičius, dekoratorius Antanas Gudaitis.
Tripolina
thumb|left|200px|Drugeliška kėdė (Butterfly chair) thumb|200px|right|Itališka tripolina (apie 1935 m.) Tripolina – ypatingos konstrukcijos sulankstoma kėdė su kailine ar audekline sėdyne bei atlošu. Kėdės karkasas paprastai medinis su metaliniais šarnyrais arba metalinis.
Kėdės pavadintos pagal kėdes, kurias prieš Antrąjį pasaulinį karą Tripolyje (Libija) Italijos rinkai gamino kompanija Viganó. Kėdė buvo skirta stovyklautojams bei piknikams kaip stabili sulankstoma kėdė. Kompanija šias kėdes gamino iš vietinės medienos ir kupranugarių ar galvijų kailio. Viganó kompanija savo kėdes žymėjo ovaliniu antspaudu „Viganó Tripoli“ išvirkščioje sėdynes kailio pusėje.
Pasekėjai
Tripolinos konstrukcija įkvėpė kitų sulankstomų kėdžių kūrėjus. Pvz., garsiosios BKF Chair, dar vadinamos Butterfly chair ('drugeliška kėdė') turi ne medinį sulankstomą rėmą, o metalinį, iš išlenktų metalinių strypų.
Raidė (spaustuvė)
Istorija
1926 m. tapo kooperatyvu „Raidė“. Iki 1940 m. įsigijo 3 renkamąsias mašinas (intertipus), 3 dideles spausdinimo mašinas, 2 mažesnes. 1939 m. Vilniuje nupirko spaustuvę ir įkūrė „Raidės“ skyrių. 1938 m. pasistatė naują pastatą. 1940 m. spaustuvė nacionalizuota, pavadinta Lietuvos TSR valstybinė leidykla.
Po Antrojo pasaulinio karo „Raidė“ išplėsta, prijungtos kai kurios kitos spaustuvės. Nuo 1977 m. prijungtos Jonavos, Jurbarko, Kaišiadorių, Kėdainių, Raseinių, Šakių, Trakų, Vilkaviškio spaustuvės ir du Kauno skyriai – buvusi Varpo spaustuvė ir fabrikas „Giedra“. Spausdino knygas, brošiūras, laikraščius, afišas, blankus. Turėjo leidybines teises.
Palikimas
2010 m. spaustuvės gamybinės patalpos Kaune buvo paverstos į šiuolaikines gyvenamąsias – įrengtas dviejų daugiabučių pastatų kompleksas pavadinimu „Spaustuvė“. Pirmasis - 4 aukštų 1938 m. statybos, klasikinės prieškario Kauno architektūros pastatas, kuriame ir buvo įsikūrusi kooperatinė spaustuvė „Raidė“. Šis pastatas buvo centrinis visos gatvės objektas, kažkada nulėmęs visos gatvės, o dabar ir gyvenamų namų komplekso pavadinimą. Pastatas buvo statytas kaip pramoninės-administracinės paskirties statinys, todėl pasižymi tvirtumu. Po kapitalinės rekonstrukcijos (arch. Linas Tuleikis ir Gintaras Balčytis) statinys išlaiko visus saugotinos architektūros elementus, papildytas modernia inžinerine sistema. Buvo pakeistas patalpų išplanavimas, 2-4 aukštuose įrengiant 15 butų, o 1 aukšte bei pusrūsyje - biurus.
Veikla
„Raidė“ spausdino leidinius:
Gojus (Birštonas)
Gojus – kaimas Birštono savivaldybėje, 2 km nuo Birštono Vienkiemio.
Antoine Henri Becquerel
thumb|Fotografinė plokštelė, kuri buvo apšvitinta urano druskų spinduliuotės
Antuanas Anri Bekerelis (, 1852 m. gruodžio 15 d. – 1908 m. rugpjūčio 25 d.) – prancūzų fizikas, vienas iš radioaktyvumo atradėjų, Nobelio premijos laureatas.
Biografija
Anri Bekerelis gimė Paryžiuje, studijavo mokslą Politechnikos koledže (École polytechnique) ir inžineriją Valstybinėje tiltų ir kelių mokykloje (École Nationale des Ponts et Chaussées). 1890 m. vedė Louise Désirée Lorieux.
1892 m. trečiasis iš savo šeimos užėmė taikomosios fizikos kėdę Muséum national d'histoire naturelle muziejuje. 1884 m. tapo vyriausiuoju inžinieriumi Tiltų ir greitkelių departamente.
1896 m., tyrinėdamas urano fosforescenciją, atsitiktinai atrado radioaktyvumą. Tirdamas Vilhelmo Rentgeno darbą ir besiruošdamas eksperimentui su ryškia saulės šviesa, Bekerelis patalpino fluorescencinį mineralą (urano druską) tarp fotografinių plokštelių ir viską įsuko į juodą medžiagą. Tačiau dar prieš atliekant eksperimentą Henris pastebėjo, jog fotografinės plokštelės buvo visiškai apšvitintos. Šis pastebėjimas nuvedė jį prie savaiminio branduolinio spinduliavimo atradimo.
1903 m. Anri Bekerelis už radioaktyvumo atradimą gavo Nobelio fizikos premiją.
Pasiekimai ir palikimas
Mokslininko vardu yra pavadintas SI sistemos radioaktyvumo vienetas bekerelis (Bq). Taip pat jo garbei yra pavadinti krateriai Mėnulyje ir Marse.
Žemyninis taipanas
Žemyninis taipanas (Oxyuranus microlepidotus) – aspidinių (Elapidae) šeimos gyvačių rūšis, priklausanti taipanų (Oxyuranus) genčiai. Paplitusi centrinėse Australijos srityse, ypač Eiro ežero regione. Laikoma nuodingiausia gyvate pasaulyje.
Žemyninis taipanas yra ~1,8 m ilgio, nors atskiri individai gali užaugti iki 2,5 m. Kūnas žiemą tamsios spalvos, su rudais, žalzganais atspalviais, o vasarą geltonas su juodais žvyneliais. Kūno spalvą keičia, kad palengvintų termoreguliaciją.
Maitinasi graužikais, kitais smulkiais žinduoliais, paukščiais. Auką žudo vienu įkirtimu, vėliau palaukia, kol ši žus, ir grįžta jos praryti. Deda 1-12 kiaušinius į apleistus gyvūnų urvus. Jaunikliai išsirita per 2 mėnesius. Gyvatė baikšti ir suerzinta yra linkusi pasitraukti, o ne pulti.
Andrejus Kozyrevas
Andrejus Kozyrevas (, g. 1951 m. kovo 27 d. Briuselyje) – rusų politikas, diplomatas, verslininkas. Buvęs Rusijos užsienio reikalų ministras, 1-ojo ir 2-ojo šaukimo Rusijos valstybės dūmos deputatas.
Biografija
1974 m. baigęs Maskvos tarptautinių santykių institutą (МГИМО), dirbo TSRS URM tarptautinių organizacijų valdyboje, 1986–1988 m. čia vadovavo skyriui, vėliau – buvo šios valdybos viršininkas. 1977 m. apsigynė istorijos mokslų kandidato disertaciją tema „Jungtinių Tautų vaidmuo vystant nusiginklavimą“.
1990 m. spalio 11 d. paskirtas RTFSR užsienio reikalų ministru, gruodžio mėn. jam suteiktas Nepaprastojo ir įgaliotojo pasiuntinio diplomatinis rangas. 1993 m. spalio mėn. paskirtas Rusijos Federacijos saugumo tarybos nariu.
1993–2000 m. dvi kadencijas Murmansko srityje buvo renkamas Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos deputatu.
1996 m. sausio 5 d. atleistas iš Užsienio reikalų ministro pareigų. Nuo 1998 m. buvo JAV korporacijos „ICN Рharmaceuticals“ direktorių tarybos narys, nuo 2000 m. – farmacijos korporacijos „ICN“ direktorius Rytų Europai. 2007 m. pradėjo vadovauti „Investtorgbanko“ (Инвестторгбанк) direktorių tarybai. 2012 m. Lietuvos bankas neleido šiam bankui steigti savo atstovybės Lietuvoje.
Nuo 2012 m. su šeima gyvena Majamyje (JAV), kritikuoja politinę sistemą Rusijoje ir prezidento V. Putino veiklą. Rusijoje A. Kozyrevas iki šiol kaltinamas už suartėjimą su vakarais, tariamą šalies interesų nepaisymą bei Rusijos įtakos mažėjimą pasaulyje.
Citrinmedis
Citrinmedis  – rūtinių (Rutaceae) šeimos gentis, kuriai priklauso labai daug kultūrinių rūšių. Jų vaisiai, drauge su keletu kitų genčių yra bendrai vadinami citrusiniais, ir žinomi visame pasaulyje.
Citrinmedžiai – medžiai, kurių jaunos šakos turi pavienių spyglių, o senos šakos dažniausiai bespyglės. Lapai kažkada buvę trilapiai, dabar redukuoti iki paprastųjų, su vienu lapalakščiu. Žiedai pavieniai ar trumpuose pažastiniuose žiedynuose, abilyčiai ar funkciškai vyriškieji. Kuokelių skaičius apie 4 kartus (kai kurių rūšių – 6-10 kartų) viršija vainiklapių skaičių.
Arealas ir evoliucija
Citrus genties arealas sudaro apie 9000 km ilgio juostą, kurios plotis plačiausioje vietoje apie 3200 km, galuose – apie 2600 km. Šiaurinis arealo kraštas remiasi į Himalajus ir Šiaurės Kiniją, pietuose – į Australiją. Australijoje citrinmedžų vieta užima citrinaitės (Microcitrus) ir Eremocitrus, o Šiaurės Kinijoje – ponciras (Poncirus). Kultūrinių citrinmedžio rūšių tėvynė – Rytų ir Pietryčių Azija. Įdomu, kad sukultūrintų laukinių rūšių nėra labai daug, o dauguma šiais laikais vartojamų citrinmedžių – ilgametės selekcijos ir kryžminimo rezultatas.
Manoma, kad Citrus genties evoliucija prasidėjo dar prieš Australijai atsiskiriant nuo Azijos bei Naujosios Gvinėjos. Citrinmedžiai atsirado ir daugiausia vystėsi Himalajuose, Indostane, Pietryčių Azijoje, Centrinėje ir Pietų Kinijoje. Atskiros rūšys susidarė salose. Atsiradusių saldžiavaisių rūšių augalus ėmė sodinti soduose ir kultūrinti. Spėjama, kad miškuose saldžiavaisės rūšys pernelyg nukentėdavo nuo beždžionių, todėl gamtoje išnyko. Soduose auginami citrinmedžiai patyrė savaiminę hibridizaciją bei buvo tyčia kryžminami, todėl atsirado daug hibridinių, gamtoje nesutinkamų tarprūšinių poliploidinių hibridų. Hibridai, kurie geba daugintis sėklomis išlaikydami savo savybes (apelsininis citrinmedis, tikrasis citrinmedis), laikomi savarankiškomis rūšimis. Daug kitų naudingų kultūrinių citrinmedžių formų dauginami tik vegetatyviai, nes kitaip praranda savo biologines savybes. Dalis citrinmedžius tyrinėjusių biologų (pvz., Tanaka) šias formas irgi aprašė kaip savarankiškas rūšis, todėl kartais nurodoma itin didelis citrinmedžių rūšių skaičius.
Nė viena kultūrinių šiuolaikinių populiariųjų citrinmedžių rūšis – apelsininis citrinmedis (Citrus sinensis), tikrasis citrinmedis (C. limon), mandarininis citrinmedis (C. reticulata), greipfrutinis citrinmedis (C. paradisi), didysis citrinmedis (C. maxima), rūgščiavaisis citrinmedis (C. aurantifolia), vaistinis citrinmedis (C. medica), – neaptinkama kaip laukinė.
Kai kurie citrinmedžiai, aklimatizuodamiesi Viduržemio regione adaptavosi augti makio (Maquis) biome. Pvz., kai kurie citrinmedžiai įgijo gebėjimą krauti krakmolo atsargas lapų epidermio ląstelėse (kaip kad alyvmedžiai ir kai kurie kiti makio augalai).
Biologiniai ypatumai
Dabar citrinmedžiai yra daugiausia subtropiniai augalai, nors kilę jie iš drėgnųjų tropinių miškų. Dėl tokios kilmės citrinmedžiai daugiausia yra visžaliai augalai.
Citrinmedžių sėklos, išimtos iš vaisių ir išdžiūvusios, greitai nustoja būti daigios, todėl jos turi būti saugomos arba vaisiuose, arba parinktoje drėgnoje atmosferoje.
Visi citrinmedžiai yra mikoriziniai augalai, pvz., apelsininio citrinmedžio šakniaplaukiai nuo pirmųjų dienų būna keičiami mikorizine grybiena. Citrinmedžiai mėgsta kiek pavėsingas augavietes, kur dirvožemis drėgnas ir turi daug organinių medžiagų.
Kultūriniai citrinmedžiai per metus auga tris laikotarpius: anksti pavasarį (apie 1,5 mėn.), vasaros pradžioje (apie 16-18 d.), rugpjūčio mėnesį (apie 2 sav.). Dėl tokio augimo citrinmedžių metinių rievių sandara specifinė.
Manoma, kad citrinmedžiai išgyvena 100–200 metų. Legenda teigia, kad Sevilijoje tebeauga rūgščiavaisio citrinmedžio medžiai, kuriuos arabai pasėjo 1181 metais. Tai gali būti tiesa, kadangi citrinmedžių šaknų sistema gyvybinga, ir žuvus kamienui išleidžia naujas atžalas.
Genetika
Citrus gentyje yra nemažai poliploidinių rūšių ir formų. Tetraploidai neretai būna nykštukiniai – jie būna 2-3 kartus žemesni už diploidinius individus. Pvz., jauni tetraploidiniai tikrieji citrinmedžiai būna mažai gyvybingi, vėlai dera. Triploidiniai tikrieji ir apelsininiai citrinmedžiai, klementinai anksti ima derėti.
Somatinės mutacijos
Citrinmedžių tarpe dažnai pasitaiko somatinių mutacijų. Dėl jų atsirado viena geriausių apelsininių citrinmedžių (apelsinų) veislių Washington Navel (išvertus į lietuvių kalbą – 'Vašingtono bambiniai'), tarp kurių atsirado daugiau vertingų somatinių mutacijų, davusių naujų vertingų apelsinų veislių. Kaip somatiniai mutantai atsirado besėkliai didieji greipfrutai, Marsh tipo Jafos greipfrutai, besėkliai mandarinai ir pan. Jafos apelsinų veislė Shamooti atsirado kaip arabiškos veislės Belladi pumpurinis mutantas. Satsumos veislės mandarininiai citrinmedžiai davė nemažai somatinių mutantų (vadinamųjų šakinių sportų).
Žydėjimas ir derėjimas
Citrinmedžiai paprastai žydi ankstyvą pavasarį. Daugelis (iki 80 %) citrinmedžių žiedų nubyra, todėl paprastai perteklinius žiedus nuskabo ir iš jų išgauna eterinį aliejų. Vaisiai prinoksta vėlai rudenį ir žiemą, brendimo trukmė apie 7 mėnesiai. Vaisiai būna geresnės kokybės, jei aplinkos oras saikingai drėgnas, todėl vaisiai iš vainiko gilumos paprastai būna skanesni.
Kultūrinių citrinmedžių vaisiai dažnai būna mažasėkliai ar visai besėkliai. Besėkliai citrinmedžių vaisiai patogūs ne tik valgyti, bet ir sultims spausti, marmeladams ir kitiems gaminiams gaminti. Besėklystės priežastys gana įvairios, dažnai tai sukelia savisterilumas (žiedadulkės neapvaisina to paties žiedo), žiedadulkių nevaisingumas, mejozės sutrikimai dėl chromosomų aberacijų.
Citrinmedžiai evoliucionavo kaip diploidiniai augalai, tačiau pasitaiko ir poliploidinių formų. Triploidai būna beveik būtinai besėkliai, tačiau jie būna ne tokie derlingi. Besėkliai būna ir kai kurie diploidiniai citrinmedžiai (pvz., Washington Navel, Satsuma veislės), tačiau ir jie retkarčiais duoda vaisingų sėklų, kurias naudoja selekcijoje.
Australiškosios rūšys
Be Azijinių, žinomos ir šešios australiškos rūšys, vartojamos vietinių aborigenų.
Hibridai
thumb|200px|[[Greipfrutinis citrinmedis]] thumb|200px|Mandarinas thumb|200px|Citrina thumb|200px|Apelsinai thumb|200px|Mejerio citrina thumb|200px|Činotas thumb|200px|Citrus × Fortunella
Visos kitos rūšys, spėjama, buvo išvestos iš aukštesniųjų, ir yra hibridinės:
Abotinos
Abotinos (Abbottina) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Ramovė (laikraštis)
Istorija
Iš pradžių savaitraštis, nuo 1993 m. leistas 2 kartus per savaitę. Steigėja UAB „Alytaus Ramovė“. Tiražas 1992 m. – 2700 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Triochdvorka (Parodininkai)
Triochdvorka (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1910 m. buvo 140 gyventojų. 1947–2008 m. Berežkovskojės apylinkės kaimas.
Teisės sociologija
Teisės sociologija – teisėtyros ir sociologijos disciplina, tirianti teisės sąveiką su visuomene. Skirtingai nei teisės teorija teisės sociologija teisę tiria kaip visuomeninį reiškinį, sistemą, formuojamą per visuomenės subjektų tarpusavio sąveiką, elgesį, santykį su socialine aplinka, veikiančia visuomeninius santykius kaip elgesio reguliatorius.
Teisės sociologija tiria teisės visuomenines „funkcijas“ – teisingumo kūrimą, individų gynimą, taip pat pasitikėjimo valstybinėmis institucijomis stiprinimą. Šioje sąveikoje galime išskirti „instrumentines“ ir „simbolines“ funkcijas.
Uždaviniai
Pagrindiniai teisės sociologijos tyrimų tikslai ir uždaviniai yra:
Istorija
Teisės sociologijos pagrindai susiformavo dar XX a. pradžioje, tačiau formaliai savarankiška disciplina teisės sociologija tapo žymiai vėliau. 1962 m. V Tarptautiniame sociologijos kongrese buvo suburta grupė sociologų ir juristų, kuri pasiūlė kongresui aptarti temą „Teisės sociologijos turinys ir metodas“. Šio aptarimo rezultatas buvo ir tam tikra teisės sociologijos institucionalizacija, kadangi teisės sociologija veikia dviejų mokslų – teisės ir sociologijos sandūroje. Tokios socialinės problemos, kurios kyla iš sudėtingų, kompleksinių socialinių santykių, turi būti tiriamos kompleksiniais, specifiniais metodais, kuriuos gali pasiūlyti nauja mokslo kryptis – teisės sociologija.
Pagrindinės priežastys:
Juozas Bagdonas (1911)
Juozas Bagdonas (1911 m. gruodžio 11 d. Antrieji Vydeikiai, Plungės valsčius – 2005 m. balandžio 11 d. Plungėje) – Lietuvos dailininkas, Plungės garbės pilietis, Žemaičių dailės muziejaus kūrėjas.
Teisės sociologija
Istorija
XX a. pr. kilo problema – ką reiškia teisinis pozityvizmas? Teisė atitrūksta nuo savo visuomeninių šaknų (ubi societas, ibi ius), ji nebesuprantama kaip visuomeninis reiškinys, bet suvokiama tik sąryšyje su įstatymų leidėjo valia. Išsivysčiusi sutarčių teisė, kuri rėmėsi dispozityviu požiūriu, nebuvo susieta su įstatymų leidėju, bet su korporacijų įstatais ir t. t. Iškilo kitokio požiūrio būtinumas, ir XX a. pr. plito teorijos, susijusios su Marksu ir Engelsu, Vėberiu, parodžiusios politikos reikšmę teisėje. Klausimas: kas pirma: „teisė ar valstybė?“ teisės filosofijoje neiškilo, bet su klasės valios teorijomis parodyta, kad teisė ir visuomeninio sluoksnio vadovavimas susiję. Vėliau šis vadovavimas interpretuojamas kaip visuotinas interesų patenkinimas. Pozityvizmas nebegalėjo patenkinti politinių ir teisinių poreikių, nes teisė – ne tik įstatymų leidėjo valia, bet visuomeninių poreikių sąlygotas reiškinys. Visos visuomenės poreikiai liko nepastebėti ir vėliau atsirado teorijos, aiškinančios teisę kaip izoliuotą sferą, kur ne teisininkui nėra ką veikti
Iš sociologijos teisės mokslas (teisės sociologija) perėmė tyrimo metodus, analizės lygius ir sociologinį požiūrį.
Juozas Bagdonas (1911)
Lietuvoje
1923–1926 m. mokėsi Plungės „Saulės“ gimnazijoje, įsikūrusioje kunigaikščio Mykolo Oginskio rūmuose. 1928 m. baigė Telšių vyskupo M. Valančiaus gimnaziją. Nuo 1929 m. vasario mėn. lankė Kauno meno mokyklą. Kartu mokėsi Vytautas Jurkūnas, Marcė Katiliūtė, Domicėlė Tarabildaitė-Tarabildienė, Zenonas Kolba, Paulius Augius-Augustinavičius, Alfonsas Dargis, Irena Trečiokaitė. 1930 m. tęsė mokslus privačioje Justino Vienožinskio studijoje.
Pirmąją savo kūrybos autorinę parodą, dailininko Petro Kiaulėno paragintas, surengė Kaune, Lietuvių-prancūzų draugijos patalpose 1933 m., vėliau surengė parodas Šiauliuose, Klaipėdoje, dalyvavo lietuvių liaudies dailės parodose Rygoje, Taline. 1938 m. vos 26-erių metų dailininkas Kaune Lietuvos Nepriklausomybės 20-ies metų sukakčiai paminėti surengtoje parodoje laimėjo pirmąją Valstybinę premiją už figūrinę kompoziciją „Iš jūros sugrįžus“.
1937–1940 m. Lietuvos dailininkų sąjungos sekretorius ir reikalų vedėjas, organizavo parodas ne tik Kaune, bet ir provincijoje. Su žmona Viktorija daug keliavo po Vakarų Europą. 1937 m. plaukdamas laivu „Kaunas“, aplankė Rygą, Dancigą, Antverpeną, Briuselį, Londoną, muziejuose domėjosi Europos menu. Lankėsi Vokietijoje, Italijoje, Prancūzijoje. Kelionėse darė eskizus, liejo akvareles.
Lietuvai atgavus Vilnių, surengė lietuvių dailės parodą. Nuo 1941 m. dirbo Vilniaus dailės muziejuje. 1943–1944 m. vadovavo Vilniaus dailiųjų amatų mokyklai, kurioje buvo mokoma ir keramikos. Antrasis pasaulinis karas nutraukė ir kūrybinę, ir pedagoginę veiklą Lietuvoje.
Emigracijoje
1944 m. liepos mėn. pasitraukė į Vakarus. Lietuvoje paliko apie 60 tapybos darbų, kurių likimas nežinomas. Metus gyveno Austrijoje, gavo darbą vienoje Vienos porceliano ir meninės keramikos dirbtuvėje, susipažino su keramikos technologija. Nuo 1945 m. gyveno Vokietijoje. 1946–1948 m. Ravensburgo lietuvių gimnazijoje dėstė piešimą ir meno istoriją.
1948 m. žiemą laivu išplaukė į Kolumbiją, kartu išsiveždamas apie 40 jau emigracijoje sukurtų paveikslų. Apsigyvenęs Bogotoje, Moterų kolegijos keramikos mokykloje ir Valstybinėje dailės akademijoje dėstė meno disciplinas, įkūrė keramikos studiją, padėdamas pamatus Kolumbijos moderniajai keramikai.
1958 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Vašingtone. 1960 m. surengė pirmąją abstraktaus meno parodą Baltimorės Lietuvių namuose, vėliau jo parodas matė ir kitos lietuviškos kolonijos: Filadelfija, Čikaga, Detroitas, Bostonas, Torontas, Hamiltonas, Klyvlendas, Los Andželas, Hartfordas, Vudhavenas. 1960 m. Vašingtone įsteigė prestižinę meno galeriją, kurioje rengė amerikiečių dailininkų parodas.
1964 m. persikelė į Niujorką, kur įsijungė į lietuvišką veiklą, dirbo organizacinį darbą. Į Lietuvą pirmąkart trumpam atvyko tik 1992 m. ir Vilniuje, Lietuvos dailės muziejuje, surengė savo tapybos parodą, kuri 1993 m. perkelta į Kauno paveikslų galeriją. 1993 m. liepos 10 d. dailininko paroda atidaryta kunigaikščio Mykolo Oginskio rūmuose Plungėje, jo paliktos 18 didelių abstrakčių kompozicijų drobių tapo Plungės dailės muziejaus pradžia. 1995 m. Plungės dailės muziejaus fondus papildė dar 90 darbų. 1997 m. Plungės miestui padovanojo ir abstrakčių geometrinių formų dekoratyvinę skulptūrą.
1999 m. spalio mėn. visam laikui sugrįžo į Plungę. Čia gyvendamas surengė keletą personalinių parodų įvairiuose Lietuvos miestuose. 2002 m. Viešajai bibliotekai padovanojo savo dokumentų archyvą, bibliotekos knygas, parodų katalogus. 2001 m. suteiktas Plungės garbės piliečio vardas. Jo darbų turi Vilniaus, Kauno, Plungės, Klaipėdos, Telšių muziejai. Palaidotas Kaune, Eigulių kapinėse, šalia tėvų, sesers ir iš Niujorko parsivežtų 1988 m. mirusios žmonos Viktorijos palaikų.
Stanaičiai (Gumbinės apskritis)
Stanaičiai arba Furmanovas (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Zweilinden, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gusevo miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1928 m. rugsėjo 29 d. prijungtas Stanaičių dvaras (Gut Stannaitschen, 1905 m. buvo 122, 1910 m. 152 gyventojai). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Furmanovo apylinkės (Фурмановский cовет) centras. 1992 m. prijungtas Darvinas.