cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vincas Lapinskas (1920)
Biografija
Sūnus Vincas Lapinskas. 1947 m. baigė Vilniaus universitetą. 1970 m. medicinos mokslų daktaras.
Eliziejaus laukų alėja
Ši gatvė yra viena iš įžymiausių pasaulyje. Prospektas visame pasaulyje žinomas savo buržuaziniu stiliumi ir daugybe prabangių parduotuvių. Eliziejaus laukų kino teatruose dažnai rodomos kino filmų premjeros, kuriose dalyvauja pasaulinės kino žvaigždės.
Eliziejaus laukų gatvė dar žinoma, kaip pati gražiausia alėja pasaulyje. Jos pavadinimas kilęs iš graikų mitologijos Eliziejaus – vietos, skirtos palaimintoms sieloms.
Kiekvienais metais, Prancūzijos nepriklausomybės dieną (liepos 14 d.), karinis paradas eina Eliziejaus laukais nuo Triumfo arkos iki Santarvės aikštės. Paskutinis garsiųjų dviračių lenktynių Tour de France etapas baigiasi Eliziejaus laukuose.
Vincas Lapinskas (1920)
Mokslinė veikla
Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo naudoti elektrorentgenografiją.
Eliziejaus laukų alėja
Istorija
Valdant Henrikui IV, čia buvo tik laukai ir pelkės. Po to, kai buvo atlikti nusausinimo darbai, architektas Le Notre suprojektavo platų prospektą, pavadintą Grand Cours (Didieji laukai). XIX a. prospekte buvo įrengti fontanai, šaligatviai, dujinis apšvietimas. Antrosios Imperijos laikais Eliziejaus laukai tapo aristokratų gyvenimo simboliu.
thumb|center|700px|Eliziejaus laukai. Šios alėjos ilgis – 1915 m, o plotis – 71 m.
Josvainiai (kaimas)
Josvainiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, šiaurės vakariniame Josvainių miestelio pakraštyje, tarp kelio ir atšakos į Čiukiškius. Yra medelynas, degalinė, keletas įmonių. Šiaurėje siekia Josvainių miškus.
Istorija
thumb|left|240px|Ūkiniai statiniai Josvainių kaime
Tarpukariu dar vadintas Bobiliais. XX a. 6–8 dešimtmečiais buvo dveji Josvainių kaimai (Josvainiai I ir Josvainiai II). Tarybiniais metais plėtotas žemės ūkis. 2020 m. prijungtas Pažiedupio viensėdis.
TT-33
TT (TT-33, nuo ) – populiarus tarybinis pistoletas. Naudotas ir Varšuvos sutarties organizacijos šalyse.
Istorija
XX a. 3-ią dešimtmetį Raudonoji armija ieškojo savitaisio pistoleto modelio, kuris pakeistų pasenusį Nagano revolverį ir užsieninius pistoletus. Vienas žinomiausių ir vertinamų pistoletų buvo ilgavamzdis Mauzeris C96, naudojęs galingą 7,63 mm šovinį. Nutarta, kad naujasis pistoletas turi naudoti Mauzerio šovinius. r Išbandyti keleto konstruktorių pistoletai, pasirinktas konstruktoriaus Fiodoro Tokarevo modelis. 1930–1932 m. pagaminti keli tūkstančiai šių pistoletų, lauko bandymai atskleidė nemažai trūkumų. Konstruktorius juos ištaisė ir 1934 m. pradžioje pistoletas priimtas į ginkluotę kaip TT-33. Iki 1941 m. birželio 22 d. (Vokietijos-TSRS karo pradžia) buvo pagaminta apie 600 tūkst. pistoletų. Karo metais jų gamyba nemažėjo.
1946 m. pistoletas truputį atnaujintas, atpiginta jo gamyba. 1952 m. ji sustabdyta, kai į ginkluotę buvo priimtas 9 mm Makarovo pistoletas PM. Sovietų armijoje naudoti iki 7-ojo dešimtmečio, o milicijoje – iki 8-ojo dešimtmečio.
Pistoletai pagal licencijas gaminti Kinijoje, KLDR, Vengrijoje, Lenkijoje, Rumunijoje, Jugoslavijoje. Daugelis jų naudojo 7,62 mm šovinius, nors gaminti ir komerciniai variantai su 9×19mm šoviniais.
Rusijoje paplitęs iki šiol, tebėra kai kurių šalių ginkluotėje.
Laikomas kilerių ginklu, mat nebrangus (negaila išmesti), o galingas šovinys pramuša žemesnių klasių šarvines liemenes.
Sandara
Naudojama vamzdžio trumpos eigos atatranka. Nuleistuko mechanizmas neturi saugiklio. Taikiklis gamykloje prišaudytas 25 m nuotoliui.
Trūkumai
Dėl išvardytų trūkumų laikoma, kad jis neatitinka šiuolaikinių pistoletų reikalavimų.
Aspariškiai
Aspariškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybės šiaurėje, pasienyje su Latvija, Nemunėlio kairiajame krante, upės kilpoje. Tai labiausiai į šiaurę nutolusi Lietuvos gyvenvietė.
Istorija
Aspariškiai istorijos šaltiniuose paminėti 1604 m. Tuo metu visi gyventojai buvo totoriai. 1949–1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Kajoras
Kajoras (volofų kalba: Kajoor, pr. Cajor) - Afrikos valstybė, XVI-XIX a. egzistavusi dab. vakarų Senegalo teritorijoje, sukurta volofų tautos. Jos valdovai tituluoti damel, o sostinė buvo Mbulis.
Istorija
thumb|200px|left|Kajoro valstybės (rausva) vieta [[Džolofas|Džolofo konfederacijoje]] Kajoras buvo viena didžiausių sudėtinių dalių Džolofo konfederacijoje. Sąlygos visiškai jos nepriklausomybei susiformavo XVI a., silpstant centrinei valdžiai. 1549 m. jos valdytojas Detie Fu Ndiogu tapo pirmuoju nepriklausomu valdovu, tituluojamu damel.
Ši valstybė turėjo daug ryšių su vakarų tautomis, kurios pajūryje įkūrė Dakarą.
Vienas iš Kajoro damelių, Lat Dior Ngoné Latyr Diop (1842 - 1886), XIX a. besipriešindamas didėjančiai prancūzų ekspansijai regione, susivienijo su islamo džihadą propaguojančia Salumo valstybe ir 1861 m. priėmė islamą.
1864 m. Kajoras bandė užkariauti aplinkines valstybes - Sinę, Baolį, Džolofą, laikinai užėmė Vaalo. Tačiau sugrįžę prancūzai keletą kartų sumušė Lat Dioro armijas, kas vedė prie Kajoro valstybės galutinio žlugimo 1886 m.
Žyminis mokestis
Žyminis mokestis - valstybės rinkliava (pagal prigimtį nėra mokestis), teismo išlaidų sudėtinė dalis; įmoka už teismines paslaugas.
Lietuva
Naujasis LR CPK sumažino žyminio mokesčio dydį. Pagal ankstesnį LTSR CPK buvo numatytas turtiniuose ginčuose 5 procentų dydžio žyminis mokestis. Žyminio mokesčio mažinimo idėja pagrįsta tuo, kad žyminio mokesčio mokėjimas neturėtų būti barjeru naudojantis teise į teisminę gynybą, ir, antra, tuo, kad ankstesniame CPK nustatytas žyminio mokesčio dydis yra pernelyg didelis, neretai nepagrįstai ribojantis asmenų teisė į teisminę gynybą. Žyminio mokesčio dydis turtiniuose ginčuose Kodekse yra diferencijuojamas, atsižvelgiant į tai, kokia yra ginčo suma: kuo didesnė ginčo suma, tuo mažesnis yra nustatomas mokėtino žyminio mokesčio dydžio procentas (žr. į Kodekso 80 str. Žyminio mokesčio dydis). Numatoma, kad didžiausias žyminio mokesčio dydis yra 3 procentai nuo ginčo sumos, o maksimali mokėtina pinigų suma turtiniuose ginčuose yra 30 000 litų. Taip pat numatoma daugiau atvejų, kai yra atleidžiama nuo žyminio mokesčio (žr. Kodekso 83 str. „Atleidimas nuo žyminio mokesčio ir kitų bylinėjimosi išlaidų mokėjimo“ ).
Kruopių apylinkė
Kruopių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kruopių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žagarės rajonui. 1954 m. prijungta Spaigių apylinkė ir dalis Saunorių II apylinkės. 1963 m. prijungta Žarėnų apylinkė. 1995 m. balandį Akmenės rajono savivaldybės tarybos sprendimu Kruopių apylinkės teritorijoje įsteigta Kruopių seniūnija.
1956 m. Kandidatų turnyras
thumb|right|520px|1956 m. Kandidatų turnyras [[Amsterdamas|Amsterdame Iš kairės: Miroslavas Filipas, Vasilijus Smyslovas, Paulius Keresas, Hermanas Pilnikas, Deividas Bronšteinas, Jefimas Geleris, Borisas Spaskis, Tigranas Petrosianas, Oskaras Panas, Laslas Sabas]] '''1956 m. Kandidatų turnyras''' – aukščiausio lygio 1956 m. tarptautinis šachmatų turnyras, kuris išaiškino šachmatininką, kuris 1957 m. žaidė mačą dėl šachmatų pasaulio čempiono vardo su Michailu Botviniku. Vyko 1956 m. kovo 27–balandžio 10 d. Amsterdame (10 ir 11 ratai – Leuvardene). Turnyrą laimėjo V. Smyslovas.
Dalyvių atranka
Turnyre dalyvavo 10 žaidėjų, kurie žaidė dviejų ratų turnyrą. Tarp žaidėjų: 9 geriausiai pasirodę žaidėjai 1955 m. tarpzoniniam turnyre, taip pat, 1953 m. kandidatų turnyro nugalėtojas Vasilijus Smyslovas.
Rezultatai
K. turnyrą antrą kartą laimėjo V. Smyslovas, parodęs puikią žaidimo techniką ir šachmatų supratimą. Laimėjęs paskutiniame rate prieš D. Bronšteiną jis su 11½ taškų užsitikrino pirmąją vietą. V. Smyslovas antrą kartą iš eilės išsikovojo teisę žaisti mačą su pasaulio čempionu M. Botviniku. Paulius Keresas paskutiniame rate pralaimėjo M. Filipui ir atsilikęs nuo V. Smyslovo pusantro taško užėmė antrąją vietą.
Antroji vieta suteikė jam teisę žaisti 1959 m. Kandidatų turnyre. Turnyre jis žaidė labai atsargiai. Naujokai – B. Spaskis, O. Panno, M. Filipas su patyrusiais didmeistriais kovojo kaip lygūs su lygiais. Didmeistriai D. Bronšteinas ir J. Geleris pateikė Nimcovičiaus ir Senosios indiškosios gynybose įdomių idėjų, bet klysdavo sudėtingoje kovoje, kur patys ir lįsdavo. Tai neleido jiems užimti aukštesnių vietų. Be to D. Bronšteino Achilo kulnim tapo ceitnotai.
Kėdainių Nevėžis (krepšinio klubas)
Istorija
thumb|150px|Ankstesnis logotipas Komanda įkurta 1992 m.
2005/06 m. klubas finišavo 4-tas tiek LKL, tiek BBL.
2006/07 m. klubas iškovojo LKF Didžiosios Taurės bronzos medalius.
2007/08 m. klubas iš Rygos parsivežė SEB BBL Iššūkio taurę.
2011/12 m. dėl finansinių sunkumų pakeitęs pavadinimą į „Kėdainiai Triobet”, klubas antrą kartą iškovojo LKF Didžiosios taurės bronzą.
2023 m. balandžio 22 d. „Nevėžis“ ir Utenos „Juventus“ pasiekė LKL visų laikų rezultatyvumo rekordą – 277 taškus (143:134 – po dviejų pratęsimų).
Rasa Kubiliūtė-Mauragienė
Rasa Kubiliūtė-Mauragienė (1952 m. spalio 21 d. Adelaidėje – Australija), pianistė, pedagogė, chorvedė, visuomenės veikėja.
Biografija
Baigė seselių Dominikonų pradžios mokyklą, o 1969 labai gerais pažymiais Cabros mergaičių gimnaziją ir lituanistinę mokyklą.
Nuo septynerių metų pradėjo mokytis skambinti fortepijonu (pirmoji mokytoja Vembris Clem Leske), o gavusi stipendiją, 1969–1975 studijavo Adelaidės universiteto Muzikos fakultete – gavo fortepijono mokytojos diplomą. 1976 tame pačiame universitete įgijo muzikos bakalauro laipsnį (etnomuzikologija ir pedagogika), o 1995 Canberros universitete pelnė magistro laipsnį.
Muzikinę veiklą pradėjo Adelaidėje, o vėliau ją tęsė Canberroje. Gyvendama Adelaidėje, 1969–1975 buvo moterų kvarteto „Nemuno dukros“ muzikos vadovė ir koncertmeisterė. Kvartetas įdainavo lietuviškų dainų plokštelę, dalyvavo koncertuose. Kaip pianistė akompanavo chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams. 1972 dalyvavo II Pasaulio lietuvių jaunimo kongrese Čikagoje, skaitė pranešimą, koncertavo kaip pianistė. 1972–1975 Adelaidės lietuvių mišriojo choro „Lithuania“ meno vadovė ir dirigentė. Chorą lankė 40-50 dainos mylėtojų, kurie išmoko nemaža lietuviškų kūrinių, surengė koncertų, dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose. Suorganizavo ir vaikų chorą, kurį parengė 1974 Australijos lietuvių dainų šventei Adelaidėje. Buvo įkūrusi savo fortepijono studiją. 1996–1997 važinėjo iš Canberros ir vadovavo Adelaidės moterų vokaliniam ansambliui „Sutartinė".
Nuo 1976 gyvendama Canberroje, kurį laiką rengė lietuviškas radijo valandėles, 1987–1988 vadovavo nedideliam jaunimo chorui ir vyrų vokaliniam kvartetui, buvo įkūrusi savo fortepijono studiją. Ypač daug Canberroje pasidarbavo australų muzikinės kultūros labui. Daug metų dėstė muziką miesto gimnazijose, 1982–1988 vadovavo gimnazijos chorui ir simfoniniam orkestrui, rengė koncertus Canberroje, Sidnėjuje ir kituose Australijos miestuose bei miesteliuose, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, konkursuose laimėjo įvairių prizų, statė operetes ir kitus muzikinius veikalus. Vadovavo ir instrumentiniams ansambliams, gimnazistus parengdavo jaunųjų kompozitorių konkursams bei festivaliams.
Nuo 1992 dirbo Australijos švietimo ministerijos Canberros teritorijos programų sudarymo ir mokyklų skyriuose. Sudarė muzikos ir kitų menų programų, vadovavo muzikos mokytojų tobulinimosi kursams, 1992–1997 buvo gimnazijos baigiamųjų egzaminų atestacinėse komisijose, Australijos muzikos mokytojų draugijos valdyboje, 1990–1992 Canberros mokyklų muzikos mokytojų sąjungos pirmininkė, 1989–1992 šios sąjungos žurnalo „Take Note" redaktorė.
R. Kubiliūtė nuo mažens buvo ateitininkė, paaugusi – skautė, 1977–1988 skautų vadovė, rengė meno dienoms programas, kūrė montažus ir režisavo. Paruošė paskaitų ciklą apie lietuvių kompozitorius ir jų kūrybą. 1988 Pasaulio jaunimo kongrese skaitė pranešimus. 1970–1994 buvo Australijos lietuvių tarybos narė ir vienerius metus valdybos sekretorė, 1995–1997 Canberros lietuvių tarybos pirmininkė, 1997 Pasaulio lietuvių seimo atstovė Lietuvoje. Dirigavo Australijos lietuvių dainų šventėse Sidnėjuje ir Adelaidėje bei daugelyje koncertų. Ne kartą lankėsi Lietuvoje, 1994 vadovavo muzikos mokytojų kvalifikacijos kėlimo kursams Klaipėdoje ir Vilniuje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Agalega
thumb|260px|right|Agalegos salų žemėlapis.
Agalega (Agalegos salos) – dvi salos vakarinėje Indijos vandenyno dalyje, 1122 km į šiaurę nuo Mauricijaus. Agalegą sudaro dvi mažos salos: didesnioji Šiaurinė sala ir mažesnioji Pietinė sala. Bendras abiejų salų plotas yra 24 km². Agalega priklauso Mauricijaus Respublikai. Administracinis centras – Vin Sinkas. Salas administruoja Mauricijaus valstybinė įmonė Atokiųjų salų plėtros korporacija (, OIDC). 2003 m. duomenimis salose gyveno apie 300 žmonių. Oficiali Agalegos salų kalba – anglų, šnekamoji kalba – kreolų. Vyraujanti religija – katalikybė.
Infrastruktūra
Šiaurinėje saloje yra du kaimai, Vin Sinkas ir La Furšė. Pietinėje saloje yra vienas kaimas – Sent Rita. Vin Sinkas yra salų administracinis centras, jame sukaupta dauguma infrastruktūros: administracija, bažnyčia, pradinė mokykla. Abiejose salose taip pat yra po vieną policijos nuovadą ir vaistinę su slauge ir pribuvėja. Teismo funkcijas atlieka iš Mauricijaus atvykstantis teisėjas. Agalegoje taip pat yra Mauricijaus meteorologijos tarnybos meteorologijos ir bevielio ryšio stotis. „Mauritius Telecom“ Agalegoje teikia palydovinio ryšio paslaugas. Šiuo metu salos gauna elektrą iš dyzelino generatorių, ji yra tiekiama nustatytu paros laikotarpiu. OIDC rengia planus išnaudoti Agalegoje atsinaujinančiuosius energijos išteklius.
Vandentiekio ir kanalizacijos salose nėra. Geriamas vanduo surenkamas iš lietaus. Kitais tikslais naudojamas vanduo išgaunamas iš šulinių.
Salų kelių tinklą sudaro koralų ir smėlio keliai. Šiaurinėje saloje yra oro uostas (Agalega Island Airstrip). Agalegoje nėra giliavandenio jūrų uosto, yra tik nedidelių laivų prieplauka.
2021 m. Indija Agalegoje pradėjo plėtoti 250 mln. JAV dolerių vertės infrastruktūros projektą, kurio metu pastatytas 3000 m ilgio lėktuvų pakilimo ir nusileidimo takas, ryšių centras, uostas. Manoma, kad čia Indija steigia karinę bazę, tačiau Mauricijus ir Indija šią informaciją neigia.
Ekonomika
Saloje gaminama ir eksportuojama kopra ir kokosų aliejus. Taip pat pragyvenimui auginami naminiai paukščiai, galvijai ir daržovės.
Dar visai neseniai Agalegoje nebuvo naudojami pinigai. Salų gyventojai apsipirkinėjo pasirašydami vyriausybės čekius, pagal kuriuos pinigai buvo nuskaičiuojami nuo jų sąskaitų. Šiuo metu saloje naudojamos Mauricijaus rupijos.
Geografija
Aukščiausias Agalegos salų taškas – Kolin Demerezas (Colline D’Emerez, Šiaurinė sala).
Salose klimatas karštas ir drėgnas. Vidutinė metinė temperatūra – 26 ºC. Žemiausia temperatūra – 22,5 ºC, aukščiausia – 30,6 ºC. Karščiausias mėnuo – balandis. Švelnios žiemos laikotarpiu, nuo gegužės iki spalio, regione vyraujantys anticiklonai lemia vidutinio stiprumo rytų, pietryčių krypties vėjus, kurie sušvelnina Agalegos atogrąžų klimatą.
Ančingas
Ančingas  – miestas rytų Kinijos rytuose, Anhujo provincijoje, kairiajame Jangdzės krante, netoli Dabie Šanio kalnų. Yra upių uostas, oro uostas, geležinkelio stotis. Mašinų gamybos, chemijos (mineralinių trąšų), maisto, stiklo pramonė. Apylinkėse auginami arbatmedžiai. Yra 1570 m. pastatyta pagoda.
Istorija
Miestas įkurtas Han dinastijos laikais, II a. pr. m. e. Viduramžiais įgijo dabartinį pavadinimą. 1911–1949 m. miestas vadintas Huainingu.
Genovaitė Dambrauskienė
Genovaitė Dambrauskienė (g. 1940 m. spalio 5 d. Vaitkuškyje, Šešuolių valsčius, Ukmergės apskr.) – Lietuvos teisėtyrininkė, MRU profesorė.
Biografija
1960 m. baigė Vilniaus lengvosios pramonės technikumą, 1968 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1981 m. teisės mokslų kandidatė (socialinių mokslų teisės krypties daktarė).
Nuo 1960 m. dirbo Kauno tekstilės galanterijos fabrike "Pakaita", Radijo komponentų gamykloje. 1968 m. baigusi VU Teisės fakultetą, dirbo Alytaus medvilnės kombinato Juridinio skyriaus viršininke, kojinių trikotažo fabrike "Sparta". 1972–1977 m. Istorijos instituto Filosofijos, sociologijos ir teisės skyriaus jaunesnioji mokslinė bendradarbė, 1977–1990 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi (vadovaujančių darbuotojų ir specialistų tobulinimosi) instituto vyr. dėstytoja, 1991–1994 m. Socialinių problemų instituto, Darbo ir socialinių tyrimų instituto darbuotoja, 1993–1999 m. Teisingumo ministerijos tarnautoja.
1996 m. pretendentė į kandidatus į Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėjus.
Našlė. Vyras Antanas Dambrauskas (1940–1995), teisininkas, VU docentas. Turi dvi dukras.
Senosios Varėnos Andriaus Ryliškio pagrindinė mokykla
Varėnos rajono Senosios Varėnos Andriaus Ryliškio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Senojoje Varėnoje (Varėnos raj.), A. Ryliškio g. 14, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190109096. Steigėjas Varėnos rajono savivaldybė.
Istorija
Kai 1944 m. liepos 13 d. Antrojo pasaulinio karo frontas nusirito į Vakarus, buvusioje mokykloje įsikūrė karo ligoninė. Spalio 15 d. įvyko pirmasis pedagogų tarybos posėdis. Trumpame protokole įrašyta: spalio 17 d. 9 val. atidaryti keturių klasių progimnaziją; organizuoti mokinių talką aplinkai švarinti; rinkti ir tvarkyti mokyklos turtą. Karo sumaištyje nepasimetę susirinko 192 mokiniai. Mokykla augo. 1949 m. auklėtoja Vanda Dilkaitė-Markeliūnienė išleido pirmąją gimnazistų-aštuntokų laidą – 21 mokinį. Tais metais gimnazija sujungta su pradine mokykla tapo vienuolikmete pirmosios Varėnos vidurine mokykla. 1952 m. rugsėjį atidaryta aktų salė. 1953 m. pavasarį stadionas apsodintas tankia alyvų gyvatvore. Žiemomis jame veikdavo čiuožykla. Iki žemės ūkio mokyklos aikštyno įrengimo stadione vykdavo svarbiausios rajono varžybos. Mokykla turėjo didelį sklypą, sodą. 1956 m. pusrūsyje įrengtos dirbtuvės.
Ąžuolas (laikraštis)
Ąžuolas – ketvirtinis laikraštis, ėjęs nuo 1993 m. sausio iki 2012 m. Vilniuje.
Istorija
Steigėja ir leidėja Lietuvos ąžuolų globėjų bendrija „Ąžuolynas“. Tiražas 1993 m. ir 1997 m. – 3000 egz. Leido priedus „Ąžuoliukas“ ir „Perkūnas“.
Autostrada A6 (Lenkija)
A6 – nedidelio ilgio automagistralė Lenkijoje, kuri prasideda nuo Lenkijos ir Vokietijos valstybių sienos ir aplenkdama Ščeciną, baigiasi miesto rytinėse aylinkėse, kur nuo jo prasideda Greitkelis S3. Dabartinis greitkelio ilgis – 25,7 km. Planuojamas – 29,2 km (truputį pratęsiant dab. S3 trasa).
Born This Way Ball
Born This Way Ball – tai trečiasis amerikiečių pop atlikėjos Lady Gaga koncertinis turas, kuriame skambės dainos iš antrojo studijinio popžvaigždės albumo „Born This Way“. Šis Albumas sulaukė didelės sėkmės ne tik Jungtinėse Amerikos Valstijose, bet ir Europoje bei visame pasaulyje. 2011 m. lapkričio mėnėsį prodiuseris DJ White Shadow pasakė, kad Lady Gaga planuoja trečiąjį koncertinį turą ir kad jau pradėjo jam ruoštis. Savo gastroles pradės Pietų Korėjoje, Honkonge, Singapūrė ir Japonijoje. Gaga taip pat atskleidė datas, kada koncertas vyks Naujojoje Zelandijoje ir Australijoje.
Plėtra ir vystimasis
Viename interviu su MTV komanda, Lady Gaga apie savo naujausią turą sakė, kad tai – tarsi pasaka, kurioje bus minima Šlovės karalystės kilmė ir istorija apie tai, kaip mes gimėme ir kaip mes mirsime švęsdami. Šį turą ji įvardijo kaip „electro-metal pop-opera“ žanrą. Tai pirmasis tokio žanro koncertinis turas pasaulyje.
Šokių ir dainavimo repeticijos vyko maždaug vieną mėnesį. 2012 Vasario mėnesį, ji į socialinį tinklalapį „Twitter“ įkėlė „The Born This Way Ball Tour“ turo scenos eskizą. Scenos dizainerė buvo pati Lady GaGa, kuriai padėjo jos kurybinė komanda „Haus of Gaga“. Scena pabaigta maždaug po kelių mėnesių, kurioje vaizduojama Gotikinio stiliaus pilis su apžvalgos bokštais, painiais drožiniais ir milžinišku podiumu, kuris skirtas bendravimui su publika. Teritoriją ribojamą podiumo Lady Gaga įvardijo „Monstų duobė“ (angl. „The Monster Pit“). Į šią teritoriją galės patekti „mažieji monstriukai“, kurie prie arenos vartų lauks visą naktį. Kiekvieną vakarą „Haus of Gaga“ pasirinks fanus iš „monstrų duobės“ susitikimui su pačia atlikėja. Koncertiniam turui yra sukurtos 4 tokios pačios scenos. Kol atlikėja koncertuos viename mieste, kitame mieste jau bus pradedami scenos įrengimo darbai, nes šią sceną pastatyti trunka maždaug 4 – 5 dienas. Atlikėją į gastroles lydės 60 vilkikų ir 30 autobusų, kuriuose bus gabenama sceninė įranga ir atlikėjos sceniniai drabužiai, kuriuos kūrė vieni garsiausių mados namų pasaulyje, tokie kaip Armani ir Versace.
Komercija
The Born This Way Ball Tour bilietai Okeanijoje pradėti pardavinėti Vasario 17d., 2012. Iš karto po bilietų pasirodymo kasose, jie greitai buvo išparduoti į du Oklando šou, Australijoje. Honkonge visi bilietai išpirkti nepraėjus net 3 valandoms nuo paskelbimo. 2012 m. Balandžio 13 d. bilietai išparduoti Londone ir Mančesteryje per rekordinį laiką. Jų nebeliko jau po 50 sekundžių nuo bilietų pasirodymo prekyboje.
Dainų sąrašas
I Veiksmas II Veiksmas III Veiksmas IV Veiksmas V Veiksmas Papildomai
Nusikalstami protai
Nusikalstami protai – amerikietiškas kriminalinis-draminis serialas. Jame pasakojama apie specialų FTB dalinį – „Elgesio analizės skyrių“ (trumpiau EAS). Šio skyriaus darbuotojai sugeba išaiškinti pačius painiausius nusikaltimus, kurie kitiems atrodo neįveikiami. Serialas iš savo žanro išsiskiria tuo, kad FTB agentai tirdami nusikaltimus pirmiausia skiria dėmesį nusikaltėlio psichologinio portreto sudarymui. Agentai analizuoja įvairių psichopatų ir maniakų nusikaltimų motyvus, jų elgseną ir mąstyseną, bando nuspėti tolimesnius veiksmus.
Vainotiškiai (Raseiniai)
Vainotiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žaiginio.
Nusikalstami protai
2008 - 2009 m. Lietuvoje „Nusikalstami protai“ buvo rodomi per LRT televiziją. Buvo parodyti tik 2 sezonai.
Lalučiai
Lalučiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Švenčionių.
Ruskiai
Ruskiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Laukuvos. Stročių seniūnaitijos centras. Prie kaimo eina kelias. Yra dvarvietė, kapinės. Į šiaurę nuo kaimo stūkso Aušrelio kalnas.
Sintautų herbas
Sintautų herbas – vienas iš Šakių raj. Sintautų miestelio heraldikos atributų. miniatiūra|220px|left|Herbo motyvas – trys dobilo lapai miestelio fontane
Istorija
2001 m. liepos 4 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1408. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Budreliškės
Budreliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lavoriškių.
Federalinė specialiosios statybos agentūra
thumb|200px|Rusijos Federalinės specialiosios statybos agentūros vėliava (2000 m.) thumb|200px|Dabartinis FSSA direktorius armijos generolas N. Abroskinas Federalinė specialiosios statybos agentūra, FSSA  – sukarinta Rusijos Federacijos federalinė institucija, vykdanti ypatingos svarbos statybos ir kitokius infrastruktūros kūrimo ir palaikymo darbus.
FSSA direktorius – armijos generolas Nikolajus Abroskinas.
Istorija
1951 m. TSRS Vidaus reikalų ministerijos sudėtyje buvo įkurta Statybos valdyba Nr. 565, kuri 1953 m. liepos 13 d. buvo reorganizuota į Vyriausiąją specialiosios statybos valdybą (Главное управление специального строительства). Ši organizacija turėjo skubiai aplink Maskvą sukurti priešlėktuvinės gynybos sistemos infrastruktūrą.
1953 m. spalį šios organizacijos sudėtyje buvo organizuota Leningrado valdyba, turėjusi ten statyti PLG objektus.
Nuo 1955 m. organizacijos veikla išsiplėtė, nes ji ėmė įvairiuose regionuose statyti kosminių tyrimų objektus (skrydžių valdymo centrą, gamyklas, bandymo stendus ir kt.).
Beveik visą savo istoriją FSSA stato ir rekonstruoja aviacijos pramonės objektus, pvz., Tušino mašinų gamybos, Saratovo ir Voronežo aviacijos, Maskvos sraigtasparnių gamyklos.
Nuo 1970 m. FSSA dalyvavo statant atominių povandeninių laivų statybos ir remonto įmones.
Naujosios Akmenės apylinkė
Naujosios Akmenės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1977 m. balandžio 4 d. iš buvusių Alkiškių apylinkės ir Vegerių apylinkės. 1988 m. prijungta dalis naikinamos Klykolių apylinkės. 1995 m. balandį Akmenės rajono savivaldybės tarybos sprendimu Naujosios Akmenės apylinkės teritorijoje įsteigta Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnija.
Kerkutviečiai
Kerkutviečiai (seniau Kirkutviečiai) – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Lumpėnų.
Legenda
Pasakojama, kad kadaise kaime būta ypatingos krivulės (lazda, su kuria būdavo perduodama svarbi žinia). Ji turėjusi stiebą su trimis šaknimis ir ją buvo galima visur pastatyti kaip trikojį.
Bangoras (Velsas)
Bangoras – nedidelis universitetinis miestas Jungtinėje Karalystėje, šiaurės vakarų Velse, netoli Menajaus tilto į Anglesį. 76 % gyventojų kalba velsietiškai. Bangoro universitetas (įkurtas 1884 m.), Menajaus kolegija. Gvinedo teatras.
Istorija
Miestas pradėjo kurtis VI a. Šv. Deiniolui įkūrus Bangoro katedrą.
Sipahiai
thumb|Sipahiai Vienos mūšyje Sipahiai (persų kalba سپاهی, Sepâhi 'karys, raitelis') buvo elitiniai Osmanų imperijos kariuomenės raitelių daliniai.
Sipahio statusas atitiko viduramžių Europos riterio statusą. Sipahiai valdydavo feodą (tîmâr), kurį suteikdavo Osmanų sultonas, sipahiui priklausė visos to feodo pajamos, už kurias jis turėdavo atlikti karinę tarnybą.
Sipahių daliniai sukurti valdant Muradui I. Nors pradžioje sipahiai buvo renkami iš nemusulmonų, panašiai kaip janyčarai, tačiau nuo sultono Mehmedo I valdymo sipahiais tapdavo tik etniniai turkai, kurie valdė žemes imperijos teritorijoje. Sipahių daliniai ilgainiui tapo didžiausia Osmanų kavalerijos sudėtine dalimi. Jei Osmanų kariuomenė išsidėstydavo pusmėnuliu, sipahiai būdavo išdėstomi pusmėnulio smaigaliuose. Iš čia raiteliai turėjo spausti priešininką iš šonų link kariuomenės pagrindo, kur buvo išdėstomi pėstininkai, janyčarai. Į sipahių pareigas taip pat įėjo dalyvavimas paraduose kartu su sultonu, taip pat sultono asmeninė apsauga. Taikos metu sipahiai buvo atsakingi už mokesčių rinkimą.
Varžymasis su janyčarais
Kadangi sipahiai buvo vien iš turkų žemvaldžių sudaryta kavalerija, o janyčarus sudarė tiek turkai, tiek ne turkai, Osmanų imperijos kariniuose sluoksniuose buvo laikoma, kad sipahiai turi aukštesnį statusą už janyčarus. Apie XVI a. vidurį janyčarai darėsi svarbiausia kariuomenės dalimi, tačiau sipahiai išliko svarbiu faktoriumi imperijos ekonomikoje ir politikoje, taip pat turėjo svarbų disciplinuoto vadovavimo armijai vaidmenį. XVII a. sipahiai, kartu su savo varžovais janyčarais tapo de facto valstybės valdovais, ypač pirmaisiais sultono Murado IV valdymo metais. 1826 m. sipahiai atliko svarbų vaidmenį išformuojant janyčarus. Sukilusius janyčarus pavyko nuslopinti tik padedant lojaliems sipahių kavalerijos daliniams.
Po dvejų metų Mahmudas II atšaukė ir sipahių privilegijas bei išformavo jų dalinius taip bandydamas modernizuoti kariuomenės struktūrą. Skirtingai nuo riaušes ir maištą suorganizavusių janyčarų, sipahiai leidosi išformuojami taikiai ir garbingai, dalis jų įsiliejo į naujai suformuotas armijos struktūras.
Jonas Paulius I
Jonas Paulius I (, tikrasis vardas Albino Luciani; 1912 m. spalio 17 d. – 1978 m. rugsėjo 28 d.) – 263-asis popiežius, katalikų bažnyčios vadovas. Išrinktas popiežiumi 1978 metų rugpjūčio 26 dieną. Mirė po 33 dienų, tokiu būdu papildydamas trumpiausiai valdžiusių popiežių sąrašą. Jonas Paulius I – tai pirmasis popiežius, gimęs XX amžiuje ir paskutinis, miręs XX amžiuje.
Prieš pontifikatą
thumb|left|Jono Pauliaus I vaikystės namas
Vaikystė
Albino Luciani gimė 1912 m. spalio 17 d. Forno di Canale, Beluno provincijoje, šiaurės Italijoje, daugiavaikėje neturtingoje šeimoje. Tėvas Giovanni Luciani (1872?–1952) buvo nepataisomu socialistu ir antiklerikalu, o motina Bortola Tancon (1879?–1948) buvo karštai tikinti katalikė. Būtent jo motina ir kunigas Filippo Carli turėjo daugiausia įtakos jaunojo Albino tikėjimui ir vėlesniam gyvenimui.
Be būsimojo popiežiaus, šeimoje augo sūnūs Federico (1915–1916) ir Edoardo (1917–2008) bei sesuo Antonia (1920–2009). Kartu su jais gyveno dvi seserys iš tėvo pirmosios santuokos.
Kunigas
Būsimasis popiežius ne kartą minėjo, kad, jeigu nebūtų kunigu, tikriausiai taptų žurnalistu.
thumb|Vyskupo Albino Lucianio paskyrimo Venecijos patriarchu įamžinimo lenta
Vyskupas
1958 m. gruodžio 15 d. popiežius Jonas XXIII paskyrė kunigą Albiną Lucianį Vittorio Veneto vyskupu. Jo konsekracija įvyko gruodžio 27 d. Dalyvavo visose II Vatikano susirinkimo sesijose. 1969 m. gruodžio 15 d. popiežius Paulius VI paskyrė vyskupą Albiną Lucianį Venecijos patriarchu. Nuo 1972 iki 1976 m. ėjo Italijos konferencijos episkopato pirmininko pavaduotojo pareigas.
Vyskupas buvo itin kukliu žmogumi, nešiojo paprastą sutaną, dažnai, be ankstesnio sutarimo, lankydavo ligonius ir neįgaliuosius. Jo mėgstamiausiomis transporto priemonėmis buvo jo dviratis ir senoji mašina. Dirbdamas su jam pavaldžiais dvasininkais laikėsi retai sutinkamos Bažnyčioje demokratijos sąlygų. Geriausiai jo kuklumą apibūdina jo paties žodžiai, ištarti pirmosios vidudienio maldos metu : ''Popiežius Paulius VI privertė mane parausti iki plaukų šaknų pieš 20 000 žmonių minią, kai nuėmė savo stulą ir pakabino ją man ant kaklo. Dar niekuomet neraudonavau, kaip tuomet!''
Kardinolas
1973 m. kovo 5 d. popiežius Paulius VI įšventino vyskupą Albiną Lucianį į kardinolus.
1978 m. rugpjūčio 6 d. mirė popiežius Paulius VI. Konklava prasidėjo rugpjūčio 25 d.
Rinkimai
Rugpjūčio 26 d., per ketvirtąjį balsavimą, kardinolai išrinko Albiną Lucianį popiežiumi, apie tai pranešė kardinolas Pericle Felici. Jis buvo pirmuoju popiežiumi, kuris pasirinko dvigubą vardą, išreikšdamas pagarbą dviem pirmtakams – Jonui XXIII, kuris įšventino jį į vyskupus, ir Pauliui VI, kuris suteikė jam Venecijos patriarcho titulą ir įšventino į kardinolus. Jis taip pat tapo pirmuoju popiežiumi, kuris savo varde naudojo žodį „pirmas“.
Stebėtojai teigė, kad popiežiaus išrinkimas buvo tikriausiai susijęs su tarpusavyje besivaržančiomis Kardinolų kolegijos stovyklomis :
Kardinolams ne iš Italijos, kuriems Kardinolų kolegija darė mažesnę įtaką, priklausė ir kardinolas Karolis Voityla. Po konklavos kardinolai su didžiuliu džiaugsmu sakė, kad buvo išrinktas „Dievo kandidatas“. Kardinolas iš Argentinos Eduardo Francisco Pironio teigė: „Tapome moralinės pergalės liudininkais“. Vėliau šiuos rinkimus komentavo Motina Teresė: „Jis buvo didžiausia Dievo dovana mums, Dievo meilės spindulys, kuris suspindėjo pasaulio tamsoje“.
Pontifikatas iškilmingai prasidėjo rugsėjo 3 d.
Pontifikato humanizavimas
Po rinkimų Jonas Paulius greitai priėmė keletą sprendimų, kurie leido humanizuoti popiežiaus instituciją; susirinkusiai miniai jis prisipažino, kad raudonavo, kai Paulius VI paskyrė jį Venecijos patriarchu. Jonas Paulius buvo pirmuoju šiuolaikiniu popiežiumi, kuris, kalbėdamas apie save, vartojo vienaskaitos pirmąjį asmenį „aš“ vietoj karališkojo „mes“, tačiau jo kalbas dažnai perrašinėjo formalesniu stiliumi. Iš pradžių jis atsisakė būti nešiojamas popiežiaus neštuvuose (sedia gestatoria), tačiau Vatikane dirbantys asmenys įtikino jį, kad tokiu būdu jis bus geriau matomas tikinčiųjų.
Enciklika apie devoliuciją
Per trumpą valdymo laikotarpį Jonas Paulius pasakė 11 pamokslų ir kalbų, dalyvavo keturiose oficialiose audiencijose ir vedė 5 vidudienio maldas, nespėjo išleisti enciklikų ir laiškų.
Teigiama, kad popiežius norėjo parašyti encikliką, turėjusią pabrėžti II Vatikano susirinkimo reformas bei Bažnyčios drausmių reikšmę kunigų ir tikinčiųjų gyvenimams. Jis buvo devoliucijos iniciatyvų autoriumi, norėjo skirti vieną procentą surenkamų bažnyčios aukų trečiųjų šalių bažnyčioms. Daug diskusijų sukėlė Argentinos karinės chuntos prezidento Jorge Videlos vizitas, kai popiežius paminėjo žmogaus teisių pažeidimus Argentinos vadinamojo Nešvaraus karo metu.
Asmenybė
Jonas Paulius I darė įspūdį kitiems asmenims savo vidine šiluma. Jo – šilto, rūpestingo, besišypsančio žmogaus – įvaizdis  susikūrė dar prieš jam ištarus pirmuosius žodžius Šv. Petro aikštėje. Ypač šį puikų oratorių pamėgo žiniasklaida, kadangi, palyginus su popiežiaus Pauliaus VI kalbomis (panašiomis į disertacijas), naujojo popiežiaus kalbos buvo įdomios, pilnos šilumos ir sukeliančios šypsenas.
Anot kritikų, Jonas Paulius buvo naivus idealistas, tačiau jo sekretorius kardinolas Giuseppe Caprio tai paneigė teigdamas, kad popiežius greitai suprato savo uždavinius ir vaidmens svarbą bei visas pareigas atlikdavo pasitikėdamas savo jėgomis.
Jis tapo pirmuoju popiežiumi, pripažinusiu, kad išrinkimas jį išgąsdino ir kad be kitų kardinolų paskatinimo jis būtų atsisakęs priimti šį postą. Kaip žinoma, jis atsisakė tūkstantį metų trunkančios tradicijos karūnuoti popiežių ir dėvėti popiežiaus tiarą. Jis pasirinko supaprastintas šventąsias popiežiaus inauguracijos Mišias. Pirmosios vidudienio maldos metu jis pribloškė tikinčiuosius savo draugiškumu.
Herbas ir devizas
Jono Pauliaus I herbas susideda iš dviejų dalių – mažesnės baltos su liūtu ir didesnės mėlynos su šešiomis kalvomis ir trimis auksinėmis žvaigždėmis. Popiežiaus devizas – Humilitas.
Mirtis
Jonas Paulius I buvo rastas miręs sėdintis savo lovoje su dokumentais rankose prieš aušrą, rugsėjo 28 d. . Jo staigi mirtis, praėjus vos mėnesiui nuo tapimo popiežiumi, sukėlė visuomenėje daug sąmokslo teorijų. Pasak jų, popiežius buvo nužudytas. Dar labiau sąmokslo teorijų plitimą paskatino faktas, kad nebuvo atlikta autopsija (pagal tradiciją, popiežiams ji niekada nėra daroma).
Oficialiai paskelbta mirties priežastis – tikėtinas miokardo infarktas.
Palikimas
Jonas Paulius I – pirmasis popiežius, oficialiai atsisakęs popiežiaus karūnavimo, be to, jis buvo pirmasis, pasirinkęs dvigubą vardą. Nors ir trumpai valdė, jo palikimas žymus. Neatsitiktinai jo įpėdinis pasirinko jo vardą.
Kanonizacijos procesas
1990 m. 226 Brazilijos vyskupai, iš jų 4 kardinolai, pateikė prašymą Jono Pauliaus I kanonizacijai pradėti.
2002 rugpjūčio 26 d. vyskupas Vincenzo Savio pranešė apie preliminarios kanonizacijos proceso fazės pradžią – pradėti rinkti dokumentai ir liudijimai. 2003 m. birželio 8 d. savo posėdžius pradėjo Šventųjų skelbimo kongregacija, o lapkričio 23 d. procesas buvo oficialiai pradėtas Beluno bazilikoje.
Vyskupijos tyrimas oficialiai baigėsi 2006 m. m. lapkričio 11 d. Belune. 2009 m. birželio mėn. Vatikanas pradėjo „Romos“ beatifikacijos proceso pradžią. Buvo paskelbtas Giuseppe Denora di Altamura, stebuklingai įveikusio vėžį, liudijimas. Šiuo metu šis stebuklas yra tiriamas. Lucianui beatifikuoti reikėtų bent vieno patvirtinto stebuklo. Kanonizacijai reikėtų antrojo stebuklo, tačiau valdantis popiežius gali atsisakyti šio reikalavimo, kaip jau ne kartą buvo beatifikuojamų popiežių atveju.
Jonas Paulius II apie savo pirmtaką
Kardinolas Karolis Voityla buvo išrinktas popiežiumi 1978 m. spalio 16 d. Kitą dieną kartu su Kardinolų kolegija jis aukojo mišias Siksto koplyčioje. Po mišių jis pirmą kartą ištarė savo Urbi et orbi sveikinimą, kuris buvo transliuojamas per radiją. Jame jis pažadėjo būti ištikimas II Vatikano susirinkimui ir pagerbė savo pirmtaką, prisimindamas jo šiltą būdą bei išmintingus, kupinus meilės ir vilties žodžius.
Syniucha
Syniucha  – upė vidurio Ukrainoje, Kirovohrado ir Mykolajivo srityse; Pietinio Bugo kairysis intakas. Susidaro susiliejus Tikyčiaus ir Velyka Vysės upėms. Teka į pietus Padnieprės aukštuma. Įteka į Pietinį Bugą ties Pervomajsku.
Intakai:
Vaga 40-50 m pločio, vietomis yra slenksčių ir rėvų. Slėnio šlaitai išraižyti raguvų. Upės slėnyje patvenkti 3 tvenkiniai.
Manoma, kad prie Syniuchos 1362 m. įvyko Mėlynųjų Vandenų mūšis.
Samoškaliai
Samoškaliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Laukuvos.
Augustavo geležinkelio stotis
Augustavo geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Augustavo mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Stotis priklauso Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Balinkos geležinkelio stotelės yra 13.3 km ir iki Augustavo Porto geležinkelio stotelės 1.8 km.
Pingsi
Pingsi (pe̍h-oē-jī: Pêng-khe) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Svarbus akmens anglies kasybos centras XX a. Vystomas turizmas, veikia Taivano anglies gavybos muziejus. Kasmet vyksta kinų Kong Ming žibintų festivalis.
Geografija
thumb|left|175px Pingsi kraštovaizdis daugiausia kalvotas. Rajonas vakaruose ribojasi su kaimyniniais rajonais Sidži ir Šidingu, peituose su Pinglinu, rytuose ir šiaurės rytuose su Šuangsi bei Žuifangu. Šiaurėje rajonas ribojasi su Kilungo miestu. Rajono teritorijoje, Huo Šou Liao kalnuose (火燒寮山), išteka Kilungo upė, kai kur sudarydama krioklius.
Istorija
Pingsi buvo apgyvendintas, nors ir netankiai, dalinai dėl Japonijos okupacijos Taivane laikais vystytos kalnakasybos pramonės ir nutiesto geležinkelio. Po Antrojo pasaulinio karo akmens anglies atsargos išseko ir vietovę apėmė ekonominis nuosmukis, daug darbininkų liko be darbo.
2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Pingsi tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Kazanės UNIKS
Kazanės „UNIKS“  – Rusijos krepšinio klubas, iš Tatarstano sostinės Kazanės.
Santrumpa UNIKS reiškia „UNIversitetas – Kultūra – Sportas“ (Университет – Культура – Спорт).
Istorija
Po gan nesėkmingo 2005–2006 metų sezono „Unics“ vyriausiuoju treneriu tapo lietuvis Antanas Sireika, į komandą su buvusiu nacionalinės rinktinės treneriu atėjo ir jo padėjėjas Gintaras Krapikas, bei buvęs Kauno „Žalgirio“ lyderis Darjušas Lavrinovičius. Komandoje iš seniau liko ir dar du lietuviai krepšininkai – Saulius Štombergas bei Kšyštofas Lavrinovičius, o komandos trenerio asistentu ir toliau dirba Valdemaras Chomičius. Tačiau po 2006–2007 m. sezono klubą paliko Kšyštofas Lavrinovičius, persikėlęs į Sienos MdP ekipą, bei profesionalaus krepšininko karjerą baigęs Saulius Štombergas.
2010–2011 m. UNIKS debiutavo „Eurolygoje“ ir laimėjo Europos taurę. Komandą link trofėjaus atvedė Markas Popovičius, Macejus Lampė, Terelas Lidėjus. Vėliau Kazanės komanda dar du kartus pasiekė Europos taurės finalą (2014 ir 2021 m.), bei pateko į „Eurolygą“. 2022 m., prasidėjus karui Ukrainoje, komanda pašalinta iš „Eurolygos“.
Lamanina
Lamanina – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Švenčionėlių.
Budrėnai
Budrėnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Degučių.
Vincas Lapinskas (1949)
thumb|Vincas Lapinskas su diplomu, pirmas iš dešinės Vincas Lapinskas (1949 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas farmakologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1967 m. sidabro medaliu baigė Vilniaus A. Vienuolio vidurinę mokyklą. 1973 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą. 1981 m. apgynė disertaciją „Naujų vietiniai anestezuojančių junginių paieškos benzo-1,4-dioksano darinių ir kai kurių jų naftalino, benzolo ir benzo-1,3-dioksolo analogų tarpe“, medicinos mokslų daktaras.
Nuo 1973 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Stažavo Prahos Karolio, Bratislavos J. A. Komenskio universitetuose. Nuo 1998 m. dirba bendrovėje „Berlin-Chemie Menarini Baltic“. Lietuvos ir Slovakijos draugijos (dab. Slovakijos draugija) vienas įkūrėjų, 2002–2005 m. jos pirmininkas, taip pat Lietuvos ir Čekijos draugijos pirmininkas (2012–2013 m.).
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – naujų biologiškai aktyvių medžiagų paieška, medicinos istorija. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių. 15 išradimų autorius.
Įvertinimas
thumb|Diplomas, patvirtinantis apdovanojimą Bendradarbiavimas su Komenskio universiteto farmacijos fakultetu Bratislavoje buvo įvertintas Komenskio universiteto atminimo medaliu (2004).
Janina Babiliūtė
Janina Babiliūtė (1933 m. gegužės 28 d. Jurbarke – 2016 m. liepos 20 d.) – Lietuvos filologė, radijo žurnalistė.
Biografija
1956 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956–1958 m. dirbo laikraščio „Vakarinės naujienos“ redakcijoje. Nuo 1958 m. – Lietuvos radijo darbuotoja: iki 1963 m. literatūrinių laidų redaktorė, vėliau – radijo teatro redaktorė. Rengė radijo laidas apie rašytojus, aktorius, režisierius „Nepamirštami vardai“, „Meno pasaulyje“, „Teatrinė panorama“, „Prie knygų lentynos“ ir kt., išvertė scenos veikalų ir radijo pjesių, parengė literatūros kūrinių radijo teatrui, paskelbė periodikoje publikacijų radijo teatro teorijos ir praktikos klausimais. Užfiksavo magnetinėje juostoje daugelio Lietuvos scenos meistrų – aktorių ir režisierių darbus.
Sent Deividsas
Sent Deividsas, Tidevis  – mažiausia Jungtinės Karalystės gyvenvietė, turinti miesto (city) statusą. Yra pačiame vakarų Velse, Pembrukšyre, prie Aluno upės. 1,8 tūkst. gyventojų (2001 m.). Faktinė bažnytinė Velso sostinė. Yra katedra (pirmąkart pastatyta VI a., vėliau keliskart sugriauta ir atstatyta, paskutinį kart 1793 m.). XIII a. bokšto vartai, keltų kryžius. Aplinkinės Airijos jūros pakrantės įeina į Pembrukšyro pakrantės nacionalinį parką.
UE Figueres
Figereso UE – Ispanijos futbolo klubas iš Figereso. Unió Esportiva Figueres – įkurtas 1919 m. balandžio 13 d., o nuo 1986 m. žaidžiantis „Vilatenimo“ stadione. Šiuo metu jame yra apie trisdešimt vyrų, moterų ir jaunimo bei vaikų futbolo komandų. Pagrindinė vyrų ekipa žaidžia regioninėje Katalonijos lygoje.
Orginalusis klubas
1919 m. balandžio 13 d. įkurtas futbolo klubas. Žaidė regioninėse ir žemesniųjų divizionų pirmenybėse.
Vienas įspūdingiausių pasiekimų klubo istorijoje buvo Karaliaus taurėje turnyre pasiektas pusfinalis. 2001–2002 m. sezone, žaisdami Antrajame B divizione, pateko į pusfinalį. Šiame turnyre iš tolimesnių kovų pašalino Ispanijos futbolo grandus FC Barcelona.
2007 m. paskelbta apie klubo bankrotą, o ekipa buvo pašalinta iš Segunda B diviziono. Didžiausias klubo akcininkas verslininkas Enrikas Fliksas pakeitė savo būstinę ir perkėlė jį į Kasteldefelsą. Nepaisant šio smūgio, Figueresas atgimė.
Atkurtasis klubas
2007 m. vasaros pabaigoje buvo atkurtas ir pateko į žemiausią – Katalonijos III lygą. Penkis kartus iš eilės paaukštintas – buvo pakeltas į Trečiąjį divizioną.
Nuo 2019 m. klubas pirmą kartą turi ir moterų komandas. Pagrindinė ekipa rungtyniauja Segona Catalana.
Vyrų pagrindinė ekipa 2021–2022 m. sezone rungtyniavo RFEF Trečiojo diviziono 5 grupėje ir užėmė 15 vietą.
Skirsnemunės herbas
Skirsnemunės herbas – vienas iš Jurbarko raj. Skirsnemunės miestelio heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo mėlyname lauke auksinis iš auksinės papėdės augantis atgal pasviręs lauro medelis sukryžiuotas su sidabriniu kalaviju smaigaliu aukštyn. Kalavijo efesas auksinis.
Istorija
Senąjį herbą 1792 m. gegužės 12 d. patvirtino Stanislovas Augustas.
2002 m. birželio 19 d. dabartinį herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1812. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius.
Jadagonių piliakalnis
Jadagonių piliakalnis (A350) – piliakalnis Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, 0,2 km į šiaurės rytus nuo Jadagonių kaimo (Zapyškio seniūnija), prie Nemuno ir Upio, 1,2 km į pietus nuo Liekės ir Nemuno santakos, Nemuno kairiojo kranto kyšulyje, į vakarus nuo kelio.
Piliakalnis
Žemiau aikštelės, jos pietiniame pakraštyje buvo įrengti du priešpiliai. Išliko 3 m aukščio pylimas ir 1,5 gylio gynybinis griovys, už kurio yra 60 m ilgio ir 2–3 m pločio aikštelė. Jos rytinis pakraštys nuvirtęs į Nemuno slėnį, pietiniame pakraštyje – žemas pylimėlis, o už jo antrojo priešpilio 10x10 m dydžio aikštelė, kurios pietiniame gale supiltas pylimas (sulėkštėjęs). Priešpiliai piliakalnį skyrė nuo kitos kyšulio dalies. Visas piliakalnis apaugęs mišku.
Apie 1,5 km į pietryčius nuo Jadagonių piliakalnio yra Jadagonių alkakalnis.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1960 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1972 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Istorija
Jadagonių piliakalnis laikytinas ne kartą kryžiuočių minima lietuvių Junigedos pilies vieta, kuri daugelio istorikų tapatinama su Veliuonos piliakalniu.
Karo aviacijos mokykla
Karo aviacijos mokykla – tarpukario Lietuvos kariuomenės specialioji mokykla aviatoriams rengti. Mokykla veikė 1919 m. ir nuo 1932 iki 1940 m. Kaune. 1919 m., išleidusi pirmąją karo aviacijos lakūnų ir žvalgų laidą, buvo uždaryta. 1919 m. mokyklai vadovavo Konstantas Fugalevičius, Ignas Adamkavičius, Jonas Martynas Laurinaitis. Pirmaisiais mokyklos instruktoriais 1919 m. daugiausia buvo vokiečių lakūnai ir Lietuvos karo lakūnas Pranas Hiksa.
Nikodemas Kulys
Nikodemas Kulys (1897 m. rugsėjo 22 d. Kukiškės, Jiezno valsčius, Alytaus apskr. – 1982 m. gegužės 2 d. Čikagoje, IL, JAV) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.
Karo aviacijos mokykla
1932 m. Karo aviacijos mokykla buvo atkurta. Joje veikė karininkų ir puskarininkių klasės. Mokslas truko dvejus metus. Baigusiems klases buvo suteikiamas antro rango lakūno vardas. 1937 m. puskarininkių klasė praplėsta, įsteigus oro šaulių ir mechanikų klases, o mokslas prailgintas iki trejų metų. Nuo 1932 m. iki 1940 m. mokyklai vadovavo V. Reimontas. Okupavus Lietuvą, Karo aviacijos mokykla 1940 m. spalio 18 d. buvo panaikinta.