cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Severianai
Kilmė ir pavadinimo etimologija
V. V. Sedovas teigia, kad pavadinimas yra skitų – sarmatų kilmės, giminingas persų kalbos žodžiui 'juodas', ką patvirtina ir severianų miesto Černigovo pavadinimas (rus. черный 'juodas'). Pagal kitą versiją pavadinimas siejamas su pamirštu senovės slavų žodžiu, reiškusiu 'giminaitis'. Sąsaja su slav. север 'šiaurė' laikoma labai ginčytina ir atsitiktine, nes severianai nebuvo šiauriausia slavų gentimi.
Kaimynai
Severianų kaimynai rytuose buvo viatičiai, vakaruose drevlianai ir polianai. Pietuose pastovių kaimynų neturėjo. Buvo laikotarpis, kai severianų pietinis kraštas siekė Šiaurinį Donecą.
Iš šios genties pavadinimo kilo regiono pavadinimas Severščina (Северщина), Severų Ukraina (Северская Украина) ir dar XVII–XVIII a. naudotas etnonimas sevriukai (севрюки).
Seniausių severianų žemių miestu buvo Černigovas. Vėliau atsirado Putivlis, Kurskas, Novgorodas Severskis.
Istorija
Severianų sąjunga kaip politinis vienetas pagal išlikusius šaltinius egzistavo nuo VIII iki XI a. VIII–IX a. jie mokėjo duoklę chazarams, o 882 m. juos užvaldė kunigaikštis Olegas, ir jie tapo viena pagrindinių genčių grupių, sudariusių Kijevo Rusią. 907 m. severianai dalyvavo Olego žygyje į Cargradą.
Vėliau jų žemėse susidarė Černigovo kunigaikštystė.
Paskutinį kartą severianai paminėti 1024 m. metraščio pranešime. Severianų palikuonys įsiliejo į būsimas rusų ir ukrainiečių tautas.
Kultūra
Archeologinių kasinėjimų metu aptikta daug VIII–X a. kaimiškų gyvenviečių likučių. Severianai statė linijas iš įtvirtintų (apsuptų stačių rąstų tvoromis, grioviais ir pylimais) piliakalnių (городища), kurios dengė slavų žemes nuo klajoklių antpuolių. Severianai gyveno pusiau žeminėse, įkastose į žemę 0,5-1,6 m. Į tokius būstus vesdavo grunte iškastos pakopos, dažnai sutvirtintos medžiu. Viename kampe būdavo krosnis. Būsto aslą kruopščiai trambuodavo, išlygindavo moliu ar išklodavo lentomis.
Pagrindiniai verslai buvo artojystė, gyvulininkystė ir įvairūs amatai.
Migracija
Dalis severianų migravo į pietvakarius ir apsigyveno pietinėje Panonijos lygumos dalyje (Banato regionas) ir pietų Karpatuose. Viduramžių Vengrijos karalystėje buvo Severino sritis, buvusi pietryčių Banate, kuri buvo pavadinta pagal sevarianus.
Kita severianų šaka apsigyveno dabartinės šiaurės rytų Bulgarijos teritorijoje.
Novy Boras
Novy Boras  – miestas Libereco krašte, Čekijoje. 1938–1945 m. buvo viena iš Sudetų savivaldybių. Įsikūręs tarp Lužicos kalnų ir centrinės Bohemijos aukštumų. 11 962 gyventojai (2014 m. duomenys). Priklauso Česka Lypos rajonui. Mieste išvystyta stiklo ir nedidelių motorų gamyba. Vystomas turizmas. Mieste yra krašto stiklo muziejus, renovuota 1792 m. statybos barokinė bažnyčia bei daug istorinių pastatų.
Prema Powerteam
Prema Powerteam yra automobilių sporto komanda iš Italijos, įkurta 1983 m. Šiuo metu dalyvauja World Series by Renault, Formulės 3 Euro Series, Italijos Formulės 3 ir kt. čempionatuose.
Novy Boras
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1471 m., kaip Arnsdorff. XVII–XVIII a. išaugo į nedidelį miestelį. 1757 m. suteiktas miesto statusas. Tuo metu miestelis jau buvo žinomas kaip Haida. 1783 m. inžinierius Emanuel Kleinwächter sukūrė naujo miesto planą su daugybę parkų. Nuo XVIII a. miestas garsėja savo aukštos kokybės stiklo pramone.
Prema Powerteam
Istorija
1983–1994 m. komanda vadinosi Prema Racing. Su ja 1989–1991 m. Italijos Formulės 3 čempionato sezonuose lenktyniavo būsimas IndyCar ir Formulės 1 čempionas Jacques Villeneuve.
Lietuviai komandoje
2008 m. į šią komandą buvo pakviestas Kazimieras Vasiliauskas. Lenktynininkas dalyvavo Eurocup Formula Renault 2.0 (taškų nepelnė, todėl nebuvo klasifikuotas) ir Formula Renault 2.0 Italia (21 vieta) čempionatuose.
Formulė 3 Euro Series
thumb|220px|right|[[IndyCar lenktynininkas Ryan Briscoe 2003 m., važiuodamas „Prema Powerteam“ komandoje, tapo Formulės 3 Euro Series čempionu.]]
World Series by Renault
200px|thumb|right|[[Kamui Kobayashi tapo 2005 m. Eurocup Formula Renault 2.0 čempionu.]]
L.Į. – lenktynininkų įskaita; K.Į. – komandų įskaita; NC – neklasifikuotas.
Sakūčiai
Sakūčiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, abipus Minijos upės, 7 km į šiaurės rytus nuo Kintų, 12 km į vakarus nuo Saugų. Seniūnaitijos centras. Sakūčių tiltas per Miniją, eina keliai į Priekulę, Ventę, Žemaitkiemį. Naftos telkinys.
Istorija
1912 m. kaime įsteigta Sakūčių pradinė mokykla.
Sovietmečiu Sakūčių kaimas buvo padalintas į dvi dalis: esantis Minijos dešiniajame krante, priklausė Kintų, kairiajame – Saugų apylinkei. Kintų apylinkės Sakūčių kaimas buvo Čiulados žuvininkystės ūkio pagalbinė gyvenvietė; joje veikė felčerių ir akušerių punktas, pagrindinė mokykla (1953–1962 m. buvo septynmetė, 1962–1986 m. – aštuonmetė), biblioteka (nuo 1952 m.).
2006 m. vasario mėnesį Vokiečių kino kompanija Sakūčių kaime prie Minijos upės ir senojo tilto per ją filmavo epizodus vaidybiniui filmui „Pabėgimas ir tremtis“.
Cadillac BLS
Cadillac BLS yra kompaktinės klasės automobilis, kurį gamina Cadillac. Automobilis yra skirtas specialiai Europos rinkai. Jis gaminamas ant GM Epsilon platformos, ir gaminamas toje pačioje gamykloje su Saab 9-3 ir Saab 9-5. Pardavimai prasidėjo 2006 metų kovą, 2007 prekyboje pasirodė ir BLS universalas. Automoblio kaina prasideda nuo 27 000 JAV dolerių. Nors BLS buvo skukurtas Europos rinkai, tačiau 2007 metais jis buvo pristatytas ir Arabijos, Meksikos, Pietų Afrikos bei Pietų Korėjos rinkoms. Jau paskelbta, kad antra BLS karta pasirodys 2010 metais.
Varikliai:
Tristan Murail
Tristanas Murailis (g. 1947 m. kovo 11 d. Havre, Prancūzija) – prancūzų kompozitorius, vienas žymiausių šių laikų spektrinės muzikos atstovų.
Ankstyvoji jaunystė
Jo tėvas Gerardas Murailis  buvo poetas, mama Mari Teresė Barrois  – žurnalistė. Murailio jaunesnioji sesuo Mari Murail prancūzų vaikiškų knygų rašytoja.
Prieš pradėdamas studijuoti kompoziciją, Murailis baigė ekonomikos ir Šiaurės Afrikos kalbų bakalauro studijas. Nuo 1967 iki 1972 m. studijavo kompoziciją Paryžiaus konservatorijoje. , vadovaujant Olivjė Mesianui. Studijuodamas Paryžiaus konservatorijoje, Murailis pasinėrė į kompiuterinės muzikos pasaulį, prisidėdamas prie kompiuterinės muzikinės programos „Patchwork“ kūrimo. Čia jis pradėjo dėstyti kompiuterinės muzikos kursą, o garsiajame Paryžiaus IRCAM institute – kompoziciją, 1973 m. tapo vienu iš šiuolaikinės muzikos ansamblio Ensemble l'Itinéraire įkūrėju. Nuo 1997 iki 2001 m. Kolumbijos universiteto kompozicijos profesorius.
Kūryba
Murailis savo kūryboje vadovaujasi pagrindiniais spektrinės muzikos principais: garso spektras ir tembras analizuojamas bei užrašomas kompiuterio pagalba, panaudojant skirtingo dažnio kartotines garsų sekas.
„Gondwana“ ir „Time and Again“, vieni žinomiausių Murailio kūrinių, parašyti orkestrui. 1980 m. klausytojų ausis pasiekusi „Gondvana “– unikalus spektrinis simfoninis kūrinys, vainikavęs ankstyvąjį Murailio kūrybos laikotarpį. Tais pačiais metais kompozitorius pradėjo ilgalaikį bendradarbiavimą su IRCAM elektroninės muzikos studija, kurioje ir pradėjo kurti elektroninę muziką. „Désintégrations“ yra tipiškas to meto kūrinys, sukurtas kompiuterio pagalba, apdorojant įvairių instrumentų tembrus. Murailis taip pat parašė variacijų ciklą „Random Access Memory“. „Vampyras“, vienas iš nedaugelio šio ciklo kūrinių, parašytas elektrinei gitarai, nesiremiant spektrinės muzikos principais. Murailio kūryboje taip pat galima įžvelgti populiariosios ir roko muzikos tradicijų dėl Eriko Klaptono ir Karloso Santanos grojimo manierai būdingos stilistikos.
Tarp Murailio apdovanojimų yra Prix de Rome (1971 m. įteiktas French Académie des beaux-arts),, Grand Prix du Disque (1990), ir Grand Prix du Président de la République, Académie Charles Cros (1992).
Murailio darbus išleido Éditions Transatlantiques and Éditions Henry Lemoine. Jo muzika buvo įrašyta tokių leidėjų kaip Una Corda, Metier, Adés, and MFA-Radio France.
Akmenynė
Akmenynė – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės rytuose, prie kelio Šalčininkai–Turgeliai, 11 km į šiaurės rytus nuo Šalčininkų. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Akmenynės Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia (pastatyta 1928 m.), veikia Akmenynės mokykla-daugiafunkcis centras, Turgelių vid. mokyklos pagrindinio ugdymo skyrius, biblioteka, kultūros namai, paštas (LT-17047).
miniatiūra|left|Pagrindinė gatvė miniatiūra|left|Kelias
Etimologija
Kaimo vardas siejamas su bendrinės kalbos žodžiu akmuo.
Istorija
XIX a. Akmenynė buvo palivarkas ir kaimas Vilniaus apskrities Šalčininkų valsčiuje, priklausė Turgelių parapijai.
Sovietinės okupacijos metais Akmenynė buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
MTV Europos muzikos apdovanojimai 2012
MTV Europos muzikos apdovanojimai 2012 vyko Frankfurte, Vokietijoje 2012 m. lapkričio 11 d. Juos vedė Heidi Klum. Penktąjį kartą apdovanojimai vyko Vokietijoje ir antrą kartą Frankfurte. Rugsėjo 17 d. buvo paskelbti nominantai. Rihanna buvo nominuota 8 kategorijose, o Katy Perry ir Taylor Swift – penkiose.
Šiuose apdovanojimuose atsirado daugiau regioninių nominacijų bei „geriausios išvaizdos“ nominacija. Taylor Swift, Justin Bieber ir One Direction laimėjo daugiausiai apdovanojimų – po 3.
Nominacijos
Laimėtojai yra paryškinti.
Pasaulinė maisto premija
Pasaulinė maisto premija – tarptautinis apdovanojimas už pasiekimus didinant maisto pasaulyje kokybę, kiekį ar prieinamumą. Jį 1986 m. įsteigė Norman Borlaug, o nuo 1990 m. finansuoja verslininkas filantropas John Ruan.
Premija duodama už pasiekimus visose srityse, susijusiose su maistu: maisto ir agrikultūros technologijos, gamyba, mityba, skurdo mažinimas, socialiniai mokslai ar net politinė veikla ir t. t. Įteikiama De Moine (Ajovos valstija, JAV). Premijos dydis – 250 tūkstančių JAV dolerių.
Prūsijos kunigaikštystė
Prūsijos kunigaikštystė (Prūsijos hercogystė), arba Kunigaikštiškieji Prūsai  – vokiečių valstybė pietryčių Pabaltijyje 1525–1701 m. Plotas apie 31 000 km². Sostinė – Karaliaučius, kiti žymesni miestai – Klaipėda ir Tilžė. Gyveno lietuviai (lietuvininkai), lenkai (mozūrai), prūsai, vokiečiai (dauguma bajorai, miestiečiai, laisvieji valstiečiai, kitos tautybės – daugiausia baudžiauninkai).
Istorija
1525 m. balandžio 10 d. Krokuvos sutartimi su Žygimantu Senuoju paskutinis Vokiečių ordino didysis magistras Albrechtas Brandenburgietis teokratinę Vokiečių ordino valstybę pertvarkė į pasaulietinę Prūsijos kunigaikštystę, pats tapo kunigaikščiu (hercogu). Prūsija tapo pirmąja Europoje protestantiška šalimi. Iki 1657 m. buvo Lenkijos karalystės vasalė, 1618 m. personaline unija sujungta su Brandenburgu ir valdyta iš Berlyno. Nuo XVII a. vidurio faktiškai jungtinės Brandenburgo ir Prūsijos valstybės autonominė dalis. Nuo 1525 m. įvesta valstybinė religija – liuteronybė.
1530 m. kunigaikščio Albrechto pavedimu lietuviškos pamaldos buvo įvestos Tilžėje, 1531 m. Karaliaučiuje, 1536 m. Įsrutyje. 1544 m. rugpjūčio 17 d. įkurtas Karaliaučiaus universitetas – vienas svarbiausių protestantizmo židinių Europos rytuose bei itin žymus lietuvių evangelikų liuteronų dvasininkų bei lietuvių raštijos darbuotojų rengimo centras. 1544–1829 m. Karaliaučiaus universitete mokėsi jaunuoliai iš maždaug 400 Mažosios Lietuvos vietovių, iš viso apie 13 370 studentų. 1547 m. Karaliaučiuje, Hanso Veinreicho spaustuvėje išleista Martyno Mažvydo parengta pirmoji lietuviška knyga „Katekizmo prasti žodžiai“.
1701 m. kunigaikštystė paskelbta Prūsijos karalyste. XVI a. kunigaikštystėje baigė susidaryti Mažosios Lietuvos ir XVII a. – Mozūrijos sritys.
Valdymas
1525 m. Prūsijos kunigaikštystėje buvo sudaryti nauji administraciniai teritoriniai vienetai: didieji valsčiai, į kuriuos įėjo mažesni valsčiai. Visa valstybė buvo suskirstyta į 3 dideles sritis, kurios susidėjo iš didžiųjų valsčių:
Valsčiaus viršininkas vadinosi hauptmanu. Jis buvo teisėjas, policijos viršininkas, tvarkė ir ūkinius reikalus. Tepliuvos, Žiokų, Žuvininkų ir Brandenburgo hauptmanai sudarė Prūsijos kunigaikščio tarybą, arba Keturių kolegiją. Klaipėdos apskritis, sudaryta po Prūsijos kunigaikštystės susikūrimo, 1525 m. vadinta Hauptamt Memel.
Prūsijos valdovai savo raštinėje Berlyne laikė mažiausiai du tarnautojus susirašinėjimui su lietuviškąja provincija lietuvių kalba vesti.
Sidade Velja
Sidade Velja  – miestas Žaliajame Kyšulyje, Santjago saloje, Santjago Ribeira Grandės savivaldybėje, 15 km nuo Prajos. Žvejyba, auginamos cukranendrės, kokosai, mangai.
Istorija
Miestą Ribeira Grandės pavadinimu 1462 m. įkūrė portugalų keliautojas António da Noli. Tai buvo pirmasis europiečių įkurtas miestas tropikuose. 1466 m. Sidade Velja tapo svarbiu vergų prekybos centru tarp Gvinėjos ir Europos, o vėliau – Amerikos. 1533 m. įkurta vyskupija, o 1585 m. suteiktas miesto statusas. Po metų Sidadi Velją užpuolė Frensio Dreiko vadovaujami piratai. 1712 m. miestą sugriovė prancūzai, todėl sostinė perkelta į Prają.
Afanasjevo kultūra
thumb|300px|Afanasjevo kultūra – toliausiai į rytus nutolusi europidų kultūra, Andronovo kultūra|Andronovo kultūros kaimynė Afanasjevo kultūra – eneolito ir ankstyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal pilkapyną, buvusį prie Afanasjevo kalno (Chakasija).
Arealas
Afanasjevo kultūra III tūkstantmečio antroje pusėje – II tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje buvo paplitusi Pietų Sibire. Afanasjevo pilkapyną tyrė ir Afanasjevo kultūrą išskyrė S. Teplouchovas.
Iburis
Žodžio Iburis reikšmės:
Druskinis astruolis
Druskinis astruolis (Tripolium pannonicum), seniau trispalvis astras (Aster tripolium) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų rūšis.
Augalas dvimetis. Stiebas status. Žiedai melsvai violetiniai, kartais balti, viduriniai vamzdiški, geltoni. Žydi birželio-rugsėjo mėnesiais. Auga drėgnuose, druskinguose smėlynuose.
Lietuvoje druskinis astruolis labai retas, aptinkamas Kuršių marių rytiniame krante, Smeltės pusiasalyje. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Pensilvaninis pelėnas
Pensilvaninis pelėnas (Microtus pennsylvanicus) – vidutinio dydžio žiurkėninių (Cricetidae) šeimos graužikas.
Supieniai
Supieniai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Pilypavo, apie 29 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų ir 129 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia Rospudo ežero.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Daugiažiauniai rykliai (šeima)
Daugiažiauniai rykliai (Hexanchidae) – daugiažiaunių ryklių (Hexanchiformes) šeima. Dydis 2-5 m. Gyvavedžiai. Paplitę vandenynų atogrąžų srityse, priekrantėse, aptikti iki 1875 m gylyje.
Sistematika
Šeimoje yra 2 gentys, kuriose – 3 rūšys.
Keliaujančio pirklio uždavinys
thumb|Keliaujančio pirklio uždavinio sprendinys, kai reikia apeiti penkiolika didžiausių Vokietijos miestų ir briaunų svoriai lygūs atstumams tarp miestų Keliaujančio pirklio uždavinys arba komivojažieriaus uždavinys – grafų teorijos uždavinys, kai pilnajame svoriniame grafe ieškoma mažiausio svorio Hamiltono ciklo. Neformaliai jis nusakomas taip:
Tikslūs algoritmai
Akivaizdžiausias uždavinio sprendimas – visų įmanomų maršrutų perrinkimas. Tačiau tokio sprendimo sudėtingumas N! (miestų skaičiaus faktorialas), taigi didėjant miestų skaičiui sprendimas pasidaro nepraktiškas.
Tikslų atsakymą pateikiantys algoritmai sprendžia problemą tik su nedideliu miestų skaičiumi:
2001 metais buvo suskaičiuotas tikslus maršrutas 15 112 Vokietijos miestų naudojant tiesiniu programavimu paremtą metodą. Skaičiavimui buvo naudojamas 110 procesorių tinklas. Galutinis apskaičiuotas maršrutas yra apie 66 000 kilometrų ilgio.
Euristiniai algoritmai
Įvairūs aproksimaciniai algoritmai gana greitai ir su pakankamai dideliu tikslumu sprendžia keliaujančio pirklio uždavinį. Moderniausi algoritmai gali rasti sprendimus su ypač dideliu kiekiu miestų (milijonais) per protingą laiką ir yra įrodyta, kad atsakymas nuo optimalaus sprendimo nėra nutolęs toliau nei 2-3 %.
Artimiausio kaimyno metodas
Pradėdami nuo kažkurios grafo viršūnės, kaskart renkamės iš neaplankytų viršūnių pačią „artimiausią“ (su kuo mažesniu briaunos svoriu). Kai nebelieka neaplankytų viršūnių – grįžtame į pradinę.
Pigiausios jungties algoritmas
Pradėdami nuo bet kurios grafo viršūnės,
2-jų pasirinktųjų sukeitimo algoritmas
Šio algoritmo veikimo principas yra dviejų briaunų panaikinimas, sujungiant viršūnes kitokiu būdu, tikintis gauti trumpesnį maršrutą. Jei pasiūlytas naujasis kelias yra trumpesnis (jei panaikintų briaunų svorių suma didesnė už sujungtų kitokiu būdu), tuomet juo pakeičiame pradinį. Visada yra tik vienas būdas perjungti lankus, kurie įeina į maršrutą, kad išliktų ciklas.
Iburio žemė
Iburis (胆振国; Iburi no kuni) – trumpą laiką egzistavusi senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Iburio subprefektūra, Jamakošio apskritis, priklausanti Ošimos subprefektūrai, Abutos apskritis, priklausanti Širibešio subprefektūrai, Čitosės, Enivos miestai, priklausantys Išikario subprefektūrai ir Šimukapu kaimas Kamikavos subprefektūroje.
John Carpenter
thumb|250px|right|John Carpenter John Carpenter (g. 1948) – amerikiečių režisierius, scenaristas, prodiuseris ir kompozitorius, labiausiai siejamas su siaubo žanru. Jo žymiausi filmai yra Helovinas (1978), Padaras (The Thing, 1982), Beprotybės nasruose (In the Mouth of Madness, 1995). Carpenter taip pat režisavo du filmus iš Masters of Horror serijos – „Cigarečių nudegimai“ ir „Pro-Life“. Režisierius savo filmams garso takelius kuria pats.
Dauguma režisieriaus filmų nebuvo komerciškai sėkmingi, tačiau išpopuliarėjo išleisti kaip vaizdajuostės ir sukūrė mėgėjų kultus. Išimtis – „Helouvynas“, kuris su maždaug 325 tūkst. dolerių biudžetu uždirbo 47 milijonus dolerių vien JAV ir 60 milijonų visame pasaulyje, tapdamas vienu pelningiausiu visų laikų nepriklausomu filmu. Šiuo metu John Carpenter laikomas vienu reikšmingiausių siaubo režisierių Vakaruose.
Kijevo vaivada
thumb|Vaivadijos herbas thumb|Mažosios Lenkijos provincija (1635 m.), į kurios sudėtį įėjo Kijevo vaivadija.
Įgaliojimai
Kijevo vaivadą skirdavo karalius, jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.
Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Liublino unijos – Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Kijevo vaivada turėjo keturioliktą pagal rangą pasauliečių poziciją. Iki 1667 m. vaivada rezidavo Kijeve, po Andrusovo paliaubų, kai Lenkijos karalystė neteko didžiosios vaivadijos dalies – Berdičive.
Duonienė
miniatiūra|Duonienė Duonienė – saldi šalta sriuba, gaminama iš duonos ir vandens, pagardinant ją kitais maisto produktais.
Valgoma šalta. Atgaivina karštomis vasaros dienomis.
= Receptas =
Gaminimas
Į verdantį vandenį smulkiai sutrupinti duoną ir keletą minučių pavirinti, kol duonos gabaliukai išsileis ir sutirštės. Po to dėti cukrų, o jam ištirpus, suberti smulkiais gabaliukais supiaustytą sūrį, vanilinį cukrų. Po 1-2 min. nukelti nuo ugnies, atšaldyti. Norint skystesnės, įpilama daugiau vandens.
Hiūga
Žodžio Hiūga (Hyūga) reikšmės:
Hyūga taip pat yra ir japoniška pavardė. Įžymus žmonės su tokia pavarde:
Hranicės
Hranicės ( arba Mährisch Weißkirchen) – miestas Olomouco krašte, Čekijoje, istoriniame Moravijos regione. Priklauso Pršerovo rajonui. 18 651 gyventojas (2014 m. duomenys). Per miestą teka Bečva bei du jos intakai.
Istorija
Manoma, kad gyvenvietė susikūrė XII a. Pirmą kartą paminėtas XIII a. 1292 m. suteiktas miesto statusas. Istorinis miesto centras yra įtrauktas į kultūros vertybių paveldą.
Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai.
Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
'''Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia''' yra 5 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios Lietuvos bažnyčios:
'''Šv. Pranciškaus Asyžiečio''' vardą turi dar 3 bažnyčios:
Wii serija
thumb|right|220px| Wii serijos žaidimai daugiausiai skirti išnaudoti judesiui jautrių valdiklių galimybes. Pavyzdžiui, ranka mojuojant [[Wii Remote valdiklį, maitinamą baterijomis, galima imituoti tenisininko rankos judesį žaidime „Wii Sports“]]
Wii serija – grupė kompiuterinių žaidimų, išleistų Japonijos „Nintendo“ kompanijos „Nintendo Wii“ ir „Nintendo Wii U“ namų žaidimų konsolėms. Serijos žaidimai išplatinti daugiau nei 200 mln. vienetų tiražu.
Žaidimai
Wii serija apibūdinama grupė „Nintendo“ žaidimų, paprastai turinčių savo pavadinime žodį Wii ir pasižyminčių šiais bendrais bruožais: skirti parodyti žaidimų konsolės galimybes, žaidimų valdymas vykdomas judesiui jautriais prietaisais, žaidimų eigoje žaidėjas valdo savo susikurtą Mii avatarą − animacinio pavidalo veikėją, patys žaidimai neturi konkrečių užduočių, tikslų ir skirti žaisti epizodiškai, viename vaizdo ekrane žaidimą gali žaisti keli žaidėjai.
Wii serijos žaidimai buvo vieni populiariausių žaidimų savo metu. „Wii Sports“ žaidimas tapo populiariausiu visų laikų su daugiau nei 82 mln. išplatintų kopijų. Tačiau šie pardavimai yra sąlyginio pobūdžio, pavyzdžiui „Wii Sports“ ne Japonijos rinkose buvo pakuojamas kartu su „Nintendo Wii“ konsole jos išleidimo metu. „Wii Play“ buvo pakuojamas su Wii Remote, „Wii Fit“ − su Wii Balance Board valdikliais. „Nintendo Land“ buvo pakuojamas su „Nintendo Wii U“ konsole jos išleidimo metu.
Wii serijos žaidimai:
Tarafalis
thumb|left|260px|Baja Verdės paplūdimiai thumb|left|Rotušė. thumb|left|Turgus. thumb|left|Centrinė gatvė.
Imperatorius Kokaku
Kokaku (jap. 光格天皇, g. 1771 m. rugsėjo 23 d. - m. 1840 m. gruodžio 11 d.) - buvęs (119-asis) Japonijos imperatorius, valdęs nuo 1780 iki 1817 m.
Jaunystė
Imperatorius Kokaku nuo gimimo buvo vadinamas Morohito (jap. 師仁). Jis buvo šeštasis karališkojo princo Kan'in Sukehito (jap. 閑院宮典仁, 1733–1794 m.) sūnus. Kadangi jis buvo jaunesnis imperatoriškosios šeimos atšakos vaikas, jisrėjo tapti vienuoliu Šugoin šventykloje. Situacija pasikeitė 1779 m., kai imperatorius Go-Momozono priartėjo prie mirties be įpėdinio. Atsistatydinusi imperatorė Go-Sakuramači įtikino Go-Momozono įvaikinti Morohitą, kuris buvo jo antros kartos pusbrolis. Go-Momozono mirė 1779 m. gruodžio 16 d, ir aštuonerių metų Morohitas tapo imperatoriumi Kokaku. thumb|left|200px||Imperatoriaus Kokaku laiku buvusios monetos
Kokaku valdymas
1788 m. imperatorius buvo priverstas bėgti iš Kioto dėl gaisro, kuris nuniokojo miestą ir sudegino rūmus. Mieste nebuvo leista daryti jokių atstatymo darbų, kol nebuvo atkurti imperatoriaus rūmai.
1789 m. Kokaku norėjo tėvui suteikti atsistatydinusio imperatoriaus ((Daijō Tennō, 太上天皇) titulą, bet šiogūnas pasipriešino. Galiausiai buvo pasiektas kompromisas ir bakufu davė jo tėvui išėjusio į penciją imperatorius (Daijō Tenno., 太 上 天皇) titulą.
Kōkaku tiesioginis įpėdinis pagal vyrišką liniją šiuo metu yra Japonijos soste.
1817 m. imperatorius Kokaku atsistatydino savo sūnaus Ninko naudai.
Kokaku mirė 1840 m.
Altheimo kultūra
Altheimo kultūra – eneolito archeologinė kultūra, pavadinta nuo įtvirtintos Altheimo gyvenvietės, Esenbachas, Žemutinė Bavarija, Vokietija.
Arealas
Altheimo kultūra buvo paplitusi Vokietijoje 3800 – 3400 m. pr. m. e., į šiaurę nuo Bavarijos iki Švabijos.
Kultūra
Rasta medinių pastatų, įtvirtinimų, įvažiavimo vartų liekanų. Žmonės vertėsi žemdirbyste, iš dalies gyvulininkyste. Naudojo nugludintus akmeninius kirvius, kaulinius ir raginius įrankius, gausiai – molinius indus. Rasta trikampių retušuotų strėlių antgalių. Kultūrai būdingi mediniai dirbiniai, ypač kirviai, kurių pagrindinė dalis apkalta metalu – A tipo kirviai.
Viktorika
Viktorika  – miestas Argentinoje, La Pampos provincijos šiaurėje, sausosiose pampose. Loventujės (Loventué) departamento centras.
Miestas įkurtas 1882 m. sausio 12 d. ir yra seniausias visoje provincijoje. Pavadintas tuometinio karo ministro Benjamín Victorica garbei.
Almerijos kultūra
thumb|Almerijos kultūrai priskiriamas stabas Almerijos kultūra, arba El Garselio kultūra – neolito ir eneolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal Almerijos provincijos vardą Ispanijoje.
Arealas
Plito IV – III tūkstantmetyje pr. m. e. Ispanijos pietryčiuose, Viduržemio jūros pakrantėse.
Kultūra
Almerijos kultūrai būdingi megalitiniai Los Milareso tipo koridoriniai kolektyviniai kapai. Juose iš akmens blokų įrengta apskrita kamera su medžiais klotu dugnu. El Jautono kapas yra 6,8 x 5,6 m. Virš kapo supilta ir akmenų vainikais apdėta apvali kalvelė. Kapuose dažnai randama raudonų poliruotų vazų su simboline ornamentika. Žmonės gyveno gyvenvietėse, iš pradžių apvaliuose ar daugiabriauniuose akmeniniuose statiniuose, vėliau ketursieniuose namuose. Vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko augalinį maistą; pradėjo auginti grūdines kultūras bei prisijaukinti gyvulius. Naudojo paaštrintus akmeninius kirvius, įvairių geometrinių formų mikrolitus, molinius indus; rasta strėlių antgalių, amuletų, varinių papuošalų, cilindriniais kaklais ir apvaliadugnių molinių indų.
Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčia
'''Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčia''' yra bažnyčios titulas, kurį Lietuvoje turi vienintelė
CDP (įmonė)
'''Cdp.pl Sp. z o.o. (iki 2017 m. balandžio 12 d. cdp.pl Sp. o.o., iki 2012 m. rugsėjo 21 d. CD Projekt Sp. o.o.''') – Lenkijos leidėjas, platinantis kompiuterinius bei videožaidimus, filmus, el. knygas ir audioknygas.
Istorija
2015 m. sausį įmonė išplėtė savo prekių asortimentą, įtraukdama popierines ir audioknygas, muzikos įrašus, žaidimų konsoles ir kompiuterinę įrangą, taip pat stalo, kortų ir figūrėlių žaidimus. Šiam tikslui buvo paleista el. komercijos platforma cdp.pl.
2017 m. kovą dalis „CDP“ akcijų, tame tarpe el. komercijos platforma cdp.pl, buvo išpirkta įmonių kapitalo grupės „Merlin Group S.A“.
Šafrankai (Suvalkų apskritis)
Šafrankai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Pilypavo, apie 21 km į vakarus nuo Suvalkų ir 120 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Druskininkų miesto taryba 1990–1995 m.
Druskininkų miesto taryba – Druskininkų miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Druskininkų miesto Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Druskininkų miesto taryba.
Teisinis pagrindas
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Druskininkai priskirti aukštesniosios pakopos savivaldybėms.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas.
Veikla
Druskininkų miesto tarybos pirmininku išrinktas Zenonas Streikus.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Žagariškiai
Žagariškiai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į rytus nuo Žagarės. Išlikęs Raudondvario dvaras.
Žymūs žmonės
Kaime pastatyta medinė skulptūra rašytojui Mariui Katiliškiui (1915–1980) atminti (autorius A. Stočkus). Čia buvo jo tėvų sodyba.
Bonaventūras
Bonaventūra (Giovanni (di) Fidanza, ) – italų pranciškonas, teologas ir filosofas, Bažnyčios mokytojas. Gimė 1221 m. Čivita di Bagnoredže, mirė 1274 m. Lione.
Biografija
1482 m. balandžio 14 d. kanonizuotas, o 1588 m. jam suteiktas Bažnyčios mokytojo titulas, paprastai minimas su epitetu Doctor Seraphicus, „angeliškasis daktaras“.
Veikalai
thumb|Legenda maior, 1477 Vienas žymiausių Viduramžių mokslininkų, greta Jono Dunso Škoto laikomas ryškiausiu akademiniu intelektualinės pranciškonų tradicijos teologu. Bonaventūro Sentencijų komentaras – vienas įtakingiausių XIII a. teologinių veikalų. Išleido ir kitų svarbių teologijų darbų, kaip antai: „Menų sugrįžimas į teologiją“ (De Reductione Artium ad Theologiam), „Proto kelionė į Dievą“ (Itinerarium Mentis in Deum), „Ginčytini klausimai apie Trejybės slėpinį“ (De mysterio trinitatis) ir „Ginčytini klausimai apie Kristaus pažinimą“ (De scientia Christi). Jis mokė, kad krikščionybės tiesas galima suvokti ne protu, bet dieviškuoju įkvėpimu.
Bonaventūra paliko daug veikalų, tarp kurių minėtini šie:
Collins Mbesuma
Karjera
2003 m. buvo U-23 komandos nariu, dalyvavo atrankoje į Olimpines žaidynes.
Po sėkmingo pasirodymo, pakviestas į PAR klubą „Kaizer Chiefs FC“.
Finansų matematika
Finansų matematika – taikomosios matematikos šaka, tirianti finansų rinkas, sektorius bei su juo susijusias paslaugas. Artima finansų ekonomikos disciplinai. Siaurąja prasme finansų matematika yra laikoma ekonomikos subdisciplina, turiančia finansų produktų ir paslaugų vertę, padedanti ją nustatyti matematiniais metodais bei modeliais.
Collins Mbesuma
Karjera
Vėliau išvyko į Europą, žaidė Anglijoje, Portugalijoje, Turkijoje.
2008 m. grįžo į PAR.
Amri kultūra
Amri kultūra – eneolito ir ankstyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta nuo Amri gyvenvietės, esančios apie 150 km į šiaurės rytus nuo Karačio (Pakistanas).
Kultūra
Amri kultūra plito IV – III tūkstantmetyje pr. m. e. Sinde ir Pietų Beludžistane. 1934–1935 m. ją tyrė indų archeologas M. Madžumdaras. Būdinga tapyta, gludintu paviršiumi keramika, puošta geometriniai ornamentais. Artima Vidurinės Azijos Anau kultūrai.
FIFA U-17 pasaulio taurė
FIFA U-17 pasaulio taurė – jaunių (iki 17 metų) pasaulio futbolo čempionatas, vykstantis kas dveji metai. Turnyrą organizuoja FIFA. Pradžioje vadinosi FIFA U-16 pasaulio čempionatu, vėliau pavadinimas buvo pakeistas į FIFA U-17 pasaulio čempionatą, o nuo 2007 m. įgavo dabartinį pavadinimą. Pirmasis turnyras buvo surengtas 1985 m., jame žaidė futbolininkai, kurių amžius neviršijo 16 metų. 1991 m. amžiaus riba buvo pakelta iki 17 m. Keturis kartus – daugiausiai – yra laimėjusi Nigerijos rinktinė. Tris sykius laimėjo Brazilijos rinktinė, dukart – Ganos rinktinė.
Kvalifikacija
Turnyrą organizuojanti šalis patenka automatiškai. Likusias komandas kvalifikuoja šešios regioninės konfederacijos. Nuo 1985 m. visos Europos rinktinės bei Bolivijos rinktinė dalyvauja FIFA kvietimu.
Sufrieras
Sufrieras reiškia šiuos objektus Karibuose:
Snake (žaidimas)
Snake ( – gyvatė) arba gyvatėlė – video žaidimas, pasirodęs XX a. 8-ame dešimtmetyje ir išpopuliarėjęs 10-ame dešimtmetyje, kai buvo įdiegtas į kai kuriuos mobiluosius telefonus (daugiausia į Nokia). Žaidėjas valdo ilgą ir liesą būtybę, panašią į gyvatę, kuri raitosi po uždarą lauką ir renka maistą. Žaidėjas gali judinti tik gyvatės „galvos“ pasukimo kryptį (aukštyn, žemyn, kairėn arba apačion), o likusioji kūno dalis juda jai iš paskos. Žaidėjas negali sustabdyti ar pagreitinti gyvatės judėjimo, taigi ji vienodai šliaužia per visą žaidimo trukmę. Žaidimas baigiasi tada, kai gyvatė įsikanda į savo uodegą arba įpuola į žaidimo lauką supančią sieną, taigi žaidimas neturi perėjimo pabaigos. Gyvatė, kaskart „suvalgiusi“ maistą, pailgėja, kol pasidaro labai ilga ir žaidimas tampa labai sunkus.
Nokia N70 mobiliajame telefone yra įdiegta 3D Snake versija.
Drumstis (astronomija)
Drumstis – žvaigždės evoliucijos stadija, kuomet konvekcijos zona nusileidžia iki žvaigždės sluoksnių, kuriuose vyksta branduolių sintezės reakcijos. Tada reakcijų produktai susimaišo su žvaigždės išorinių sluoksnių medžiaga ir tampa stebimi žvaigždės spektre.
Pirmoji drumstis įvyksta, kai pagrindinės sekos žvaigždė atsiduria raudonųjų milžinių sekoje. Tuomet žvaigždės spektre bus stebimas 12C/13C bei C/N santykio sumažėjimas, taip pat sumažės stebimos ličio ir berilio gausos.
Trečioji drumstis prasideda, kai žvaigždei pasiekus asimptotinę seką įvyksta helio žybsnis sluoksnyje, kur dega helis. Šios drumsties metu helis, anglis ir s-proceso elementai iškeliami į žvaigždės paviršių. Žvaigždėje bus stebima anglies gausos atžvilgiu deguonies padidėjimas ir ji taps anglingąja žvaigžde.
Drumsčių numeracija neatspindi nuoseklumo žvaigždžių evoliucijos etapuose. Todėl, pavyzdžiui, mažos masės žvaigždėse evoliucijos metu įvyks tik pirmoji ir trečioji drumstis, bet nebus antrosios.
Jonas Čerskis
thumb|Jonas Čerskis Jonas Stanislovas Pranas Čerskis (,, ; 1845 m. gegužės 15 d. Svalnoje; Drisos apskritis, Vitebsko gubernija – 1892 m. birželio 25 d. Kolymskojė, Rusijos imperija) – lietuvių 1863 m. sukilėlis, vėliau Sibiro tremtinys ir atradėjas, geologas, speleologas, paleontologas ir geografas, tyrinėjęs Sibirą.
Biografija
miniatiūra|left|1995 m. Baltarusijos pašto ženklas Gimė silpnas ir buvo pakrikštytas Valinčiaus šv. Jurgio Zabielų bažnyčios kunigo Erazmo Babrausko savo gimtuose namuose – Svalnos dvare, 1845 m. gegužės 18 dieną. Tų pat metų rugpjūčio 16 d. krikštynos pakartotos, taip pat Svalnos dvare. Mokėsi Vilniaus I-oje gimnazijoje ir Bajorų institute. Už dalyvavimą 1863–1864 m. sukilime buvo atiduotas į rekrutus ir ištremtas į Omską. Omske išaiškėjo jo gabumai geologijai ir zoologijai. Omske jis parašė pirmąjį mokslinį straipsnį apie vietos apylinkių geologinę struktūrą. Gyvendamas Sibiro tremtyje, trejus savo veiklos metus paskyrė Rytų Sajanų urvams, sugebėjo geologiškai ištirti apie tūkstančio kvadratinių kilometrų plotą. 1871 m., paleistas iš kariuomenės, nuvyko į Irkutską jau būdamas savamokslis kraštotyrininkas. Rusijos geografų draugijos Rytų Sibiro skyrius Irkutske jį išugdė mokslininku. Čia jis tapo žymaus geologo ir geografo Aleksandro Čekanovskio padėjėju ir mokiniu. Zoologijos jis mokėsi iš politinio tremtinio, buvusio Varšuvos vyriausiosios mokyklos profesoriaus B. Dibovskio.
1871 m. su bendradarbiu N. Gartungu Irkutske aptiko paleolito epochos meno dirbinių. Tai pirmasis toks radinys Sibire. 1875 m. trečiosios ekspedicijos metu kompleksiškai ištyrinėjo ir aprašė Nižneudinsko urvą, o po metų, ketvirtosios ekspedicijos metu – Balagansko urvą, Chamar Dabano kalnagūbrį. Vienoje Bogatyrskajos urvo oloje aptiko senovės žmonių urvų meno pėdsakų – ant skliauto buvo bėgančio elnio piešinys. 1877–1880 m. ištyrė Baikalo ežero krantus, sudarė jo geologinį žemėlapį. 1891 m. dalyvavo ekspedicijoje Indigirkos ir Kolymos paupiais. Kiekvienais metais Rusijos geografų draugijos Sibiro skyriui pateikdavo preliminarias ataskaitas su daugybe reljefo detalių, piešinių, uolienų, mineralų pavyzdžių. miniatiūra|left|Atminimo lentelė rusų ir lenkų kalbomis Listviankoje ([[Irkutsko sritis)]] Žymiausias Čerskio mokslinis pasiekimas – mumifikuotos faunos atradimas Nižneudinsko urve. Didžiausia šio atradimo sensacija buvo išnykusių žinduolių naujos rūšies – Nižneudinsko šuns atradimas. Rusijos geografų draugija jį apdovanojo mažaisiais sidabro ir aukso medaliais (1876 m. ir 1878 m.), auksiniu Litkės medaliu (1886 m.)
Nutraukęs ryšius su Rusijos geografų draugijos Sibiro skyriumi, 1882 m. dirbo meteorologu steigiamoje Žemutinės Tunguskos stotyje. Po metų grįžo pas gimines netoli Irkutsko. 1885 m. Rusijos Mokslų Akademijos kvietimu pradėjo darbą Peterburgo zoologijos muziejuje. Jame dirbdamas aprašė savo ir kitų ekspedicijos dalyvių surinktą medžiagą. 1891 m. su šeima išvyko į trejų metų ekspediciją tirti Indigirkos, Kolymos ir Janos upių baseinų. Darbas ekspedicijoje palaužė sveikatą ir antraisiais darbo metais jis mirė. Palaidotas Kolymskojės gyvenvietėje, kairiajame Kolymos upės krante, priešais Omolono žiotis.
Sergejaus Obručevo siūlymu, per paskutinę Čerskio ekspediciją atrastas kalnagūbris, didesnis už Kaukazą, aukštesnis už Uralo kalnus, buvo pavadintas Čerskio vardu. Jo garbei Jakutijoje pavadintas kalnynas, ir gyvenvietė. Lietuvoje jo atminimas įamžintas gatvės pavadinime Vilniuje.
Singapūro katė
thumb|250px|right|Singapūro katė Singapūro katė – smulkiausia ir natūrali trumpaplaukių naminių kačių (Felis catus) veislė. Žinoma ir veisiama beveik vien Jungtinėse Valstijose.
Istorija
1975 m. Singapūre apsilankę du JAV piliečiai pastebėjo nedideles liaunas taškuoto kailiuko kates, besibastančias miesto gatvėmis. Šie amerikiečiai keletą jų parsivežė į JAV ir išvedė veislę, išryškinančią šių kačių skiriamuosius požymius. XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje Singapūro kates pripažino dauguma kačių augintojų, jos pradėtos veisti.
Singapūro veislės kačių iki šiol pasitaiko Singapūro gatvėse ir namuose. Šios katės poruojamos tik tarpusavyje, kad veislė išliktų gryna.
Charakteris
Šios katės draugiškos meilios, prisirišusios prie žmonių, su kuriais gyvena. Nepažįstamų bijo. Labai smalsios, ištvermingos, ramaus būdo, žaismingos iki pat senatvės.
Fizinės savybės
Šios katės smulkios, raumeningų kojų su mažomis ovaliomis letenomis. Kūnas kresnas, bet ne masyvus. Plona uodega vidutinio ilgumo arba ilga, jos galiukas šiek tiek bukas.
Kaklas trumpokas, raumeningas, Ausys labai didelės. Didelės migdolo pavidalo akys žalios su tamsiai rudu apvadu. Plaukas trumpas, minkštas, prigludęs prie odos.
Vienintelė pripažinta Singapūro katės spalva – dramblio kaulo su tamsrudžiais taškais. Kojų vidus gali būti ruožuotas.
Geležinis kryžius
thumb|120px|[[Trečiasis Reichas|Hitlerinės Vokietijos geležinis kryžius]] Geležinis kryžius (simbolis „✠“, buvo Prūsijos karalystės, o vėliau Vokietijos, karinis apdovanojimas.
Apdovanojimą įsteigė Frydrichas Vilhelmas III. Pirmąkart įteiktas 1813 m. kovo 10 d., Napoleono karų metu. Ordinas buvo teiktas visoms karinio personalo kategorijoms, nepriklausomai nuo rango ar klasės.
Geležinio kryžiaus ordinas buvo atnaujinamas su kiekvienu nauju Prūsijos ir Vokietijos karu, iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos.
Istorija
Ordino eskizą savo ranka nupaišė karalius Frydrichas Vilhelmas III, o galutinį variantą sukūrė garsus vokiečių architektas ir dailininkas Karlas Frydrichas Šinkelis.
Junkers Ju 87
Ju 87 buvo tvirtas, tikslus ir labai efektyvus, bet kaip ir dauguma pikiruojančių karo lėktuvų, buvo labai pažeidžiamas modernių naikintuvų atakų. Ju 87 trūkumai išryškėjo Britanijos mūšio metu: prastas manevringumas, greičio ir gynybinių šarvų trūkumas lėmė naikintuvų palydos būtinumą.
Geležinis kryžius
Istorija
1813 m. kovo 10 dienos įsakymu ordinas buvo patvirtintas, per Prūsijos karalienės Luizės, mirusios 34 metų amžiaus ir įkvėpusios Nepriklausomybės karą Vokietijoje, gimtadienį.
Junkers Ju 87
Ju 87 buvo sėkmingai naudojamas ir po Britanijos mūšio ir jo kaip tikslaus šturmo lėktuvo potencialas vokiečių pajėgų buvo gerai panaudotas Balkanų kampanijos metu, Afrikos ir Viduržemio frontuose ir ankstyvosiose rytų fronto kampanijose, kuomet sąjungininkų naikintuvų pasipriešinimas buvo blogai organizuotas ir menkai aprūpintas.
Geležinis kryžius
Istorija
Geležinio kryžiaus forma buvo pasirinkta, kad būtų panaši į Kryžiuočių ordino kryžių. Priešingai nei kiti apdovanojimai, Geležinis kryžius buvo sąmoningai pagamintas ne iš brangiųjų metalų. Tai buvo paprasta geležis padengta sidabru.
Junkers Ju 87
Kuomet Liuftvafė prarado dominavimą oro erdvėje visuose frontuose, Ju 87 vėl tapo lengvu taikiniu priešo naikintuvams. Nepaisant to, lėktuvas buvo gamintas iki pat 1944 m., nes tuo metu nebuvo geresnio pakaitalo. Karo pabaigoje beveik visi Ju 87 buvo pakeisti Focke-Wulf Fw 190 šturmo lėktuvų versijomis, tačiau buvo ir toliau naudojami iki pat karo pabaigos. Apskaičiuota, kad tarp 1936 ir 1944 m. rugpjūčio buvo pagaminta maždaug 6500 lėktuvo vienetų.
Oberstas Hans-Ulrich Rudel buvo žymiausias Ju 87 lakūnas ir labiausiai apdovanotas vokiečių karininkas Antro pasaulinio karo metu. Jis buvo vienintelis karininkas, 1944 m. gruodžio 29 d. gavęs aukščiausią Vokietijos karinį apdovanojimą – Riterio kryžių su auksiniais ąžuolo lapais, kardais ir deimantais.
Geležinis kryžius
Istorija
Geležinis kryžius buvo pirmasis Europos apdovanojimas, įteiktas neatsižvelgiant į rangą ar klasę, tačiau tik už karinius pasiekimus. Tai labai padidino jo populiarumą.
Kryžiaus apačioje visada buvo nurodyti ordino versijos sukūrimo metai (1813, 1870, 1914 ar 1939 metai). 1813 m. viršutinį kryžiaus spindulį papuošė karaliaus Frydricho Vilhelmo III (FW) inicialai, ordino centre buvo ąžuolo šaka. 1871 ir 1914 metais ordino centre buvo kaizerių Vilhelmo I ir Vilhelmo II inicialai, o viršutinėje dalyje – stilizuota Prūsijos karališkoji karūna. Atkurdamas ordiną 1939 m., Adolfas Hitleris įsakė vietoj savo inicialų į ordino centrą įtraukti svastiką, kuri parodytų, kad nacionalsocialistinė valstybė yra šio apdovanojimo pagrindas.
Vokietijos feldmaršalams Bliucheriui (1813 m. rugpjūčio 31 d .) ir Hindenburgui (1916 m. gruodžio 9 d .) už išskirtinę tarnybą buvo suteiktas specialus, specialiai įsteigtas ordino laipsnis. Šis apdovanojimas buvo auksinės aštuoniakampė žvaigždės silueto, kurios centre įtaisytas Didžiojo kryžiaus ženklas. Kadangi šių žvaigždžių buvo tik dvi, jos turi savo pavadinimus – Blücherstern ir Hindenburgstern.
Nuo 1819 m. ordinas tapo valstybiniu simboliu, pirmiausia Prūsijoje, o paskui ir Vokietijoje.
1813–1918 m. buvo 4 laipsniai:
Ordinai įteikiami su juoda juostele ir baltais apvadais. Tie apdovanotieji, kurie jį gavo ne už karinius nuopelnus, juostelė buvo balta su juodais apvadais.
Didžiuoju kryžiumi buvo apdovanoti tik aukščiausi Vokietijos kariuomenės karininkai. Išimties tvarka Frydrichas Vilhelmas III apdovanojo Švedijos ir Norvegijos karalių Karolį XIV Joną.
Geležiniu kryžiumi nebuvo apdovanojama per 1866 m. Austrijos ir Prūsijos karą, nes tai buvo laikoma pilietiniu karu.
Apdovanojimai 1870–1871 m.
Prancūzijos-Prūsijos karo metu ordiną 1870 m. liepos 19 d. atkūrė Vilhelmas I.
Apdovanojimai 1914–1918 m.
thumb|Didysis kryžius 1914 m. 1914 m. rugpjūčio 5 d. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje kaizeris Vilhelmas II vėl atkūrė ordiną. Vėliau Geležiniu kryžiumi buvo apdovanojama taip dažnai, kad tai neigiamai paveikė aukštą jo statusą. Per Pirmąjį pasaulinį karą buvo išdalinta apie 5 milijonus II laipsnio geležinių kryžių ir 218 tūkstančių I laipsnio.
Apdovanojimai 1939–1945 m.
Kaspinėlių kaita pagal metus
thumb|Lakūnė-bandytoja [[Hanna Reitsch. 1941 m. balandžio mėn.]] Antrojo pasaulinio karo pradžije Adolfas Hitleris paskutinį kartą atkūrė šį ordiną. Geležinis kryžius tapo storesnis, ant priekinės pusės apatinio spindulio buvo užrašas 1939 (reverse liko užrašas 1813) ir centre svastika. Buvo įsteigtas geležinio kryžiaus riterio laipsnis. Ji buvo dėvimas ne su tradicinės juodai baltos, o su juodai baltos-raudonos juostele.
1940 m. birželio 10 d. įsakymu Nr. 102 (849 dalis), nustatyti 6 ordino laipsniai:
Vėlesniais metais atsirado papildomi laipsniai:
Iš pradžių buvo planuota, kad karo pabaigoje vokiečių vadovybė įteiks tik 12 tokių apdovanojimų, o 12 geriausių karių sės prie riterio stalo. Vienintelis šio apdovanojimo savininkas tapo Hansas-Ulrichas Rudelis (Hans-Ulrich Rudel).
Per Antrąjį pasaulinį karą vien sausumos pajėgose buvo apdovanota apie 2,3 milijono II klasės geležiniais kryžiais ir 300 tūkstančių I klasės. Apskaičiuota, kad bendras Antrojo pasaulinio karo apdovanojimų skaičius yra 3 milijonai II klasės geležinių kryžių (įskaitant 49 moteris, iš kurių 19 yra oficialiai patvirtintos, taip pat britų dvigubas agentas Juanas Puyolas Garcia) ir 300 tūkstančių I klasės.
Didžiuoju Geležinio kryžiaus kryžiumi buvo apdovanojama tik vieną kartą. 1940 m. liepos 19 d. jis buvo suteiktas Liuftvafės Reichsmaršalui Hermann Göring. 1945 m. balandžio 23 d. apdovanojimas buvo atimtas Hitleriui nusprendus, kad Göringas jį išdavė.
Aukščiausio laipsnio ordinu su aukso spalvos ąžuolo lapais, kardais ir deimantais buvo apdovanotas tik vienas asmuo: Liuftvafės pilotas Hansas Ulrichas Rudelis, žinomas dėl to, kad mirtinai sugadino linijinį karo laivą Marat ir sunaikino kelis šimtus sovietų tankų.
Po Antrojo Pasaulinio karo
1956 metais geležinis kryžius tapo Bundesvero, Vokietijos karinių pajėgų, emblema.
Citologija
Citologija ( 'ląstelė' + logos 'mokslas') – biologijos sritis apie ląstelę, jos sandarą, veiklą, vystymąsi, dauginimąsi, ląstelių sąveiką daugialąsčiame organizme.
Tyrimai vykdomi mikroskopiniame ir molekuliniame lygmenyje, tiriami tiek vienaląsčiai organizmai, tiek specializuotos ląstelės daugialąsčiuose oganizmuose (pvz., žmogus).
Pošakiai
Citologijos sritys yra šios:
Artimos sritys
Citologija glaudžiai susijusi su molekuline biologija, biochemija, virusologija, biofizika, genetika, embriologija, histologija.
Istorija
Citologija pradėjo formuotis XVII amžiuje, kai buvo išrastas mikroskopas.
1665 m. R. Hooke pirmasis stebėjo ląstelę ir panaudojo pavadinimą. Galutinai citologija kaip mokslas susiformavo XIX a. pabaigoje.
Lietuvoje rimčiau citologija susidomėjo Biochemijos institute XX a. 7-ojo dešimtmečio antroje pusėje, buvo tiriama imuninės sistemos citologija, ląstelių dauginimasis, diferenciacija, receptoriai, ląstelių programuota mirtis, medžiagų poveikis ląstelei.
Nemuno delta
thumb|250px|Rusnės sala ir Kuršių marios thumb|250px|Rusnės sala ir Nemunas