cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raši
Darbai
Beveik šimtą metų po Raši mirties Talmudo tyrinėtojai Prancūzijoje bei Vokietijoje studijavo ir tobulino Raši komentarus. Jie vadinami tosafistais („darantieji papildymus“), o jų sudėtingi komentarai – Tosafot (priedais). Tosafistai pasirinkdavo problemiškas konkretaus teksto vietas, palygindavo jas su kitomis ir tada įvardydavo prieštaravimus, kuriuos po to mėgindavo spręsti. Jie dažnai remdavosi Raši ir parodydavo, kur jo komentaras ginčytinas. Kai kuriuos Talmudo traktatus Raši komentavo neišsamiai. Šias spragas ir užpildė tosafistai. Raši anūkas Rabeinas Tam buvo žymus tosafistas, savo komentaruose dažnai nesutikęs su seneliu.
Šiais laikais kiekviename Talmudo puslapyje esama Raši komentaro, supančio Talmudo tekstą vidinėje puslapio dalyje, ir tosafistų komentaro išorinėje.
Raši Tanacho ir Talmudo komentarai, pasižymintys glaustumu bei aiškumu, didžiulė jo darbų apimtis padarė jį vienu žinomiausių viduramžių žydų mokslininkų.
KK208
KK208 – krašto kelias – pietrytinis Utenos aplinkkelis. Kelio ilgis – 1,93 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra. Aplinkkelis jungia magistralinį kelią ir. Kelias kerta Viešos upę. Tai trumpiausias krašto kelias Lietuvoje. miniatiūra|240px|left|Aplinkkelis netoli kryžkelės su Joneliškio g.
888 m.
888 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Propagandos ministerija
Reicho visuomenės švietimo ir propagandos ministerija arba tiesiog Propagandos ministerija  – nacistinės Vokietijos šakinė ministerija, kuri buvo atsakinga už spaudos, literatūros, dailės, kino, teatro, muzikos ir radijo turinio kontrolę nacionalsocializmo metais. Ministerijai vadovavo propagandos ministras Jozefas Gėbelsas.
Įsteigta 1933 m. kovo 13 d. imperijos prezidento Hindenburgo įsaku dėl Propagandos ministerijos įsteigimo (Reichsministeriums für Volksaufklärung und Propaganda).
Baltoji sala (Svalbardas)
thumb|200px|Salos padėtis Svalbarde
Žinau ką veikei aną vasarą
Žinau ką padarei aną vasarą  – 1997 m. sukurtas slasher žanro siaubo filmas. Kaip ir prieš metus pasirodžiusi juosta „Klyksmas“, filmas tapo kultiniu jaunimo tarpe ir 3 savaites buvo pelningiausių JAV filmų sąrašo viršūnėje.
Filmas yra paremtas 1973 m. išleistu to paties pavadinimo Lois Duncan romanu.
1998 m. pasirodė juostos tęsinys „Vis dar žinau ką veikei aną vasarą“, o 2006 m. – „Aš visada žinosiu ką veikei aną vasarą“.
Santrauka
Keturi jaunuoliai – Džiulė, Helena, Baris ir Rėjus – pajūryje šventė mokslo metų pabaigą. Grįždami naktį jie automobiliu patrenkė dviratininką ir, norėdami nuslėpti nusikaltimą, kūną įmetė į jūrą, o patys prisiekė niekam nepasakoti kas įvyko.
Praeina metai ir paaiškėja, kad apie jų paslaptį žino dar kažkas – kiekvienas iš jaunuolių gauna raštelius su užrašu „Žinau ką padarei aną vasarą“. Jiems atrodo, kad tai gali būti jų bendramokslio Makso darbas, tačiau šis netrukus randamas negyvas. Merginos nuprendžia imtis tyrimo: išsiaiškina žuvusio dviratininko asmenybę ir aplanko jo artimuosius, tačiau nesužino nieko naujo. Tuo metu Barį užpuola paslaptingas vyras žvejo kostiumu ir jaunuoliai įsitikina, kad tas, kas žino jų paslaptį, ketina nužudyti juos visus...
Vanda Venckutė
Biografija
Baigė Šaukėnų vidurinę mokyklą. Dirbo Kelmės kultūros namuose meno vadove. Pirmuosius vaidmenis sukūrė mėgėjų spektakliuose Kelmės scenoje. Pakviesta į Šiaulius baigė aktoriaus ir režisieriaus Kazio Juršio vadovaujamą teatro studiją. 1948-1991 m. Šiaulių dramos teatro aktorė, sukūrė apie 100 vaidmenų. Aktorės kelią pradėjo Marikės vaidmeniu „Marčioje“.
Nut
Heliopolio Eneadoje Nut buvo oro dievo Šu ir drėgmės deivės Tefnut dukra. Žemės dievo Gebo sesuo ir žmona, Ozyrio ir Izidės, Seto ir Neftidė motina. Ra motina ir duktė.
Vaizdavimas
thumb|250px|Nut vaizdavimas Vaizduojama kaip kosminė karvė, kurios papilvė nusėta žvaigždėmis. Ant savo nugaros nešanti Ra laivą: keturios karvės kojos, tai keturi Dangaus stulpai ir keturi tiesos ramsčiai.
Dar vaizduojama kaip nuogos moters kūno pavidalo skliautas, po kuriuo guli Gebas, o visą žvaigždėtą Nut kūną iškėlęs laiko dievas Šu, atskirdamas Dangų ir Žemę, t. y. Nut ir Gebą. Saulė leidžiasi į Nut burną, teka iš jos įsčių, o jos kūnas yra duatas – dausų ir sielų transformacijų pasaulis. Kadangi deivė Nut simbolizuoja horizontą, Žemę ji liečia tik rankų ir kojų pirštų galiukais, o jos vyras Gebas guli po ja, stovinčiu falu nukreiptu į ją.
Kultas
„Piramidžių tekstai“ rodo Nut ryšį su pomirtiniu pasauliu, nes ji pakelia mirusiuosius į dangų, taip pat saugo laidojimo rūsius. Sarkofagų dangčių vidų dažnai puošia Nut atvaizdas kaip moters, iškeltose rankose laikančios saulės diską.
Pradžioje buvusi dienos deivė, vėliau tapo dangaus personifikacija.
Mitai
Dieną Nut ir jos vyras Gebas, Žemės dievas, būna atskirai, tačiau kiekvieną vakarą Nut nusileidžia į Žemę jo aplankyti ir dėl to sutemsta.
Nut helėnų tapatinama su Rėja.
Nuorodos
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Upynos Stasio Girėno vidurinė mokykla
Šilalės rajono Upynos Stasio Girėno mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Upynoje (Šilalės raj.), S. Dariaus ir S. Girėno g. 12, vykdžiusi ikimokyklinio, priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio, ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190330372.
Istorija
Upynos pradžios mokykla atidaryta 1911 m. pavasarį. 1918 m. Upynoje įkurta lietuviška mokykla. 1926 m. Upynos pradžios mokykloje buvo du komplektai. 1949 m. įsteigta septynmetė mokykla, joje mokėsi 105 mokiniai, dirbo 7 mokytojai. Nuo 1951 m. mokykla tapo aštuonmetė. 1960–1963 m. mokyklai vadovavo A. Mildažis. Tais metais baigtas rengti naujos mokyklos projektas. 1965 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1965 m. pradėta statyti mūrinė mokykla. 1965 m. gruodžio 29 d. – naujos mokyklos įkurtuvės. 2008 m. Upynos vidurinei mokyklai suteiktas Stasio Girėno vardas.
2020 m. mokykla prijungta Šilalės Dariaus ir Girėno progimnazijos.
.22 Long Rifle
thumb|right|.22 Long Rifle šoviniai .22 Long Rifle (iš 'ilgasis šautuvinis'), 5,6×15 mm R – mažakalibris unitarinis 5,6 mm kalibro šoninio dūžio šovinys, naudojamas graižtviniuose šautuvuose ir pistoletuose. Šovinys skirtas medžioklei, sportiniam šaudymui, treniruotėms, kartais – savigynai. Dėl mažos energijos ir iškilos trajektorijos šovinys medžioklėje tinka tik smulkiems žvėreliams (voverėms, sabalams) medžioti iš arti.
.22 LR turi daugiau kaip 100 m. istoriją. Šovinį viešumai 1887 m. pateikė kompanija J. Stevens Arm & Tool Company, kuri sukūrė jį 1857 m. šovinio .22 Smith&Wesson pagrindu. O šis šovinys buvo sukurtas perdirbant 1845 m. šovinį Flobert BB Cap. Kuriant šį šovinį buvo sujungta .22 Long šovinio tūtelė su .22 Extra Long šovinio 2,6 g kulka.
.22 Long Rifle ir giminingi šoviniai .22 Short, .22 Long ir .22 Extra Long turi slenkstinę kulką. Tai reiškia, kad kulkos skersmuo sutampa su tūtelės skersmeniu, todėl kulkos apatinė dalis turi būti mažesnio skersmens nei laisvai kyšanti dalis.
Populiarumas
Šis šovinys yra pasaulio rekordininkas pagal išleistų vienetų skaičių. Praktiškai kiekviena šaunamųjų ginklų kompanija gamina bent vieną modelį, naudojantį būtent šiuos šovinius. Jis yra vienas iš nedaugelio likusių plačiai vartojamų šoninio dūžio šovinių. Jis naudojamas ne tik kaip sportinis ir treniruočių šaudmuo, bet ir kaip medžioklinis. Pvz., Rusijoje juo šaudo smulkius kailinius žvėrelius, o JAV – graužikus (starus ir pan.).
Dėl pigumo, mažos atatrankos ir santykinio tylumo .22 LR tapo idealiu šoviniu poilsiniam šaudymui, pradiniam apmokymui šaudyti, smulkių gyvūnų medžioklei ir kenkėjų naikinimui. .22 LR populiarus tiek pradedančių, tiek patyrusių šaulių tarpe.
.22 LR šoviniai paprastai pardavinėjami dėžutėse po 50 ar 100 šovinių, o dažnai juos parduoda „plytomis“  – kartondėžėmis, kuriose būna 10 dėžučių po 50 šovinių arba 500 palaidų šovinių arba dėžėmis, kuriose būna 10 kartondėžių (viso 5000 šovinių). Komerciškai pardavinėjami .22 LR šoviniai labai įvairūs, skiriasi tiek kaina, tiek kokybe. Kulkų masė įvairuoja nuo 1,3 iki 3,9 g, pradinis greitis nuo 175 iki 530 m/s. Pigiausi JAV pardavinėjami .22 LR šoviniai pyškinimui gali kainuoti 20 JAV dolerių už kartondėžę (4 JAV centai už šovinį), o didelio tikslumo šoviniai – iki 250 JAV dolerių už kartondėžę (50 JAV centų už šovinį).
Dėl pigumo šių šovinių populiarumas tik didėja. Jie gerokai pigesni už kitus populiarius pistoletų, o juo labiau šautuvų šovinius. Pvz., .308 Winchester and .30-06 Springfield šoviniai kainuoja apie JAV dolerį už šovinį. Todėl .22 LR yra labai populiarūs.
Dėl mažos atatrankos šie šoviniai idealūs pradiniam šaudymo apmokymui. Pradedančiuosius šaulius dažnai gąsdina galingesnių šovinių atatranka, jie įpranta įsitempti prieš šūvį, kad atlaikytų atatrankos smūgį. Toks įgytas įprotis trukdo išmokti taisyklingos laikysenos ir tiksliai šaudyti. Naudojantys .22 LR šovinius naujokai susiformuoja tinkamus įgūdžius, o tik tada pereina prie galingesnių šovinių.
Šautuvai AR-15 ir pistoletai M1911 bei CZ 75 turi specialius rinkinius, kurie leidžia šiuose ginkluose naudoti .22 LR šovinius. Taip modifikuoti ginklai skirti naujokus apmokyti naudoti būtent šiuos ginklus nebijant stiprios atatrankos bei žiočių liepsnos pliūpsnio. Be to, jie leidžia treniruotis šaudyklose patalpose, kur naudoti galingus šautuvus draudžiama.
Šautuvų su dujine pertaisymo sistema (pvz., AR-15) savininkai paprastai vengia naudoti .22 LR šovinius su beapvalkalėmis kulkomis, nes tokios kulkos gali užteršti dujų nuvedimo angą vamzdyje, ko taisymas pas ginklų meistrą brangiai kainuoja.
Paskaičiuota, kad per metus .22 LR šovinių pagaminama apie 2,0-2,6 milijardo.
Efektyvumas
thumb|right|Du .22 LR šoviniai greta [[.45 ACP šovinio.]]
Preila
Preila – gyvenvietė Neringos savivaldybėje (Kuršių nerija), piečiau Pervalkos, prie Preilos įlankos. Senieji pastatai išdėstyti išilgai Kuršių marių, pietinėje dalyje išliko nemažai medinių vienaukščių žvejų gyvenamųjų namų su dvišlaičiais čerpių ar nendrių stogais (du iš 1890 m., kiti – XX a. 1 pusės, dalis XX a. antroje pusėje rekonstruoti arba restauruoti). XX a. antroje pusėje poilsio namų suprojektavo L. Gedgaudienė, J. Putna, G. Prikockis, G. Tiškus.
.22 Long Rifle
Efektyvumas
.22 LR šoviniai yra efektyvūs 140 m nuotoliu, nors paprastai jais šaudo mažesniais nuotoliais. Toliau kaip 140 m kulkos trajektorija tiek krenta, kad būna pernelyg sunku nusitaikyti. Trumpas kulkos lėkimo nuotolis, silpnas garsas ir lengva atatranka šiuos šovinius padarė mėgstamais mėgėjų pašaudyti į taikinius.
Preila
miniatiūra|left|[[1907 m. pastatyta mokykla, dabar biblioteka]]
.22 Long Rifle
Efektyvumas
Šovinių taiklumas geras, bet ne išskirtinis. Galingesnių šio šovinio variantų kulkos, iššautos iš šautuvo, maždaug 90 m nuotoliu sulėtėja iki ikigarsinio greičio. Garso greičio barjero perėjimas sutrikdo kulkos trajektoriją ir mažina tikslumą.
Preila
Etimologija
Miesto vardas veikiausiai yra susijęs su Latvijos miestu Preiliais. Galbūt tai asmenvardinis vietovardis – nuo pavardės Preilis, kuri savo ruožtu kilusi nuo latvių preilis – „neprašytas svečias“ arba „du sukryžiuoti virbai audeklui sutvirtinti“. Anksčiau Preila vadinosi Preiliais – ši forma minima iki 1960 m.
.22 Long Rifle
Efektyvumas
Prišaudžius į taikinį 90 m nuotolyje standartinio didelio greičio .22 LR šovinio 2,6 g kulkos trajektorija 45 m nuotoliu būna pakilusi 6,9 cm virš taikymo linijos, o 140 m nuotoliu nusileidžia 27 cm žemiau. .22 LR kalibro šautuvą reikia prišaudyti 69 m nuotoliu, kad būtų galima šaudyti į tokius smulkius žvėrelius kaip voverės vidutiniais nuotoliais (kad kulka nepralėktų virš gyvūno).
Medžioklėje šovinys .22 LR naudojamas daugiausia smulkiam laimikiui – voverėms, ondatroms ir pan. Šie šoviniai efektyvūs medžiojant triušius iki 140 m, miškinius ir kitus švilpikus, lapes iki 73 m. Amerikoje jais medžioja ir kojotus iki 60 m nuotolio, bet reikia naudoti galingiausius šio kalibro šovinius ir taikyti į galvą ar krūtinę.
Preila
Geografija
Preila yra už 6 km į šiaurę nuo Nidos (skiriamoji riba – Bulvikio ragas), prie Kuršių marių. Stūkso daug kalvų: Preilos kalnas (53 m), Vecekrugo kopa (67 m), Karvaičių kalnas (59 m).
.22 Long Rifle
Pavojai
.22 LR šoviniai nėra tokie galingi kaip daugelis kitų stambesnių šovinių, tačiau jie yra pakankamai pavojingi. Dėl savo „mažos galios“ reputacijos šauliai į šių šovinių keliamus pavojus kreipia mažiau dėmesio ir kartais neatsargiai šaudo, nors jie gali sunkiai sužeisti ar net nukauti tiek žmones, tiek stambius gyvūnus. Net už 370 m .22 LR kulka gali lėkti apie 150 m/s greičiu, todėl gali padaryti rimtą žaizdą.
Preila
Geografija
Preiloje yra viena pagrindinė gatvė, einanti palei marias, tai senasis pašto kelias. Daugelis namų vasarą nuomojami poilsiautojams. Iki jūros – maždaug du kilometrai. Išlikę XIX a. pabaigos – XX a. pradžios namelių. Veikia biblioteka (nuo 1954 m.), valčių prieplauka. Pietinėje gyvenvietės dalyje yra etnografinės kapinės. Per Preilą eina Neringos dviračių takas, jungiantis Nidą ir Juodkrantę.
.22 Long Rifle
Pavojai
Šių šovinių kulkos rikošetuoja dažniau nei galingesnių šovinių, nes beapvalkalės gana lėtai skriejančios kulkos, atsitrenkusios į kietą paviršių, dažniau atšoka negu į jį prasiskverbia ar suyra nuo smūgio. .22 LR kulkos, šaudant palei vandenį, gana dažnai rikošetuoja nuo vandens paviršiaus. Ežero krante stovinčio šaulio ir šaudančio į už 50 m plūduriuojantį taikinį visos kulkos, nepataikiusios į taikinį, rikošetuos nuo vandens. Nuo taip rikošetavusių kulkų gali nukentėti už kelių šimtų stovintys žmonės ar daiktai.
.22 LR kulkos prastai būna arba beapvalkalės (standartinio greičio šoviniuose), arba padengtos variu ar žalvariu (didelio greičio kulkos). Plonas vario sluoksnis kulkos paviršiuje padidina kulkos greitį vamzdyje, nes sumažėja trintis, dėl ko mažiau dėvisi vamzdis. Kulkos apvalkalas mažina švino oksidavimąsi. Ilgai laikomų .22 LR šovinių kulkos be apvalkalų per ilgą laiką oksiduojasi. Susikaupęs oksido sluoksnis pagli tiek padidinti kulkos skersmenį, kad kulka gali nebetilpti į šovinio lizdą. Šaudant itin didelio greičio šoviniais dėl oksidų gali tiek padidėti slėgis vamzdyje, kad gali plyšti šovinio tūtelė ir sužeisti šaulį. Standartiniai ir ikigarsiniai šoviniai turi vašku paslidintas kulkas, kad jos nestrigtų vamzdyje šaudant mažo greičio šoviniais.
Preila
Istorija
Kaimą 1843 m. įkūrė užpustytų Naujųjų Naglių gyventojai (1846 m. buvo 12 namų), kurie čia perkėlė netgi mokyklą (1849 m.). 1878 m. pastatyta smuklė, kur pardavinėtos būtiniausios prekės. To meto nelengvą Preilos žvejų gyvenimą aprašė vokiečių rašytojas Ludvigas Pasargė.
.22 Long Rifle
Šovinių variantai
.22 LR šoviniai pagal užtaisų galingumą ir kulkai suteikiamą greitį skirstomi į 4 kategorijas:
Heparinas
thumb|220px|Heparino struktūra
.22 Long Rifle
Ikigarsiniai šoviniai
thumb|right|100px|Ikigarsinis beparakis šovinys .22 CB Aguila Super Colibri Ikigarsinių šovinių žiočių greitis yra mažesnis už garso greitį, kuris lygus maždaug 330 m/s. Šios grupės šoviniai kartais turi labai sunkias kulkas (3-4 g), kad šios, nors ir būdamos lėtos, darytų rimtesnę žalą. Taip pat šios grupės šoviniai gali neturėti parako (kulką išsviedžia kapsulės sprogstamoji medžiaga) ir turėti labai lengvas kulkas.
Preila
Istorija
XX a. pradžioje čia jau buvo virš 200 gyventojų, 1907 m. buvo pastatyta nauja mokykla, atidarytas viešbutis „Preilos briedis“, keli pensionai. 1933 m. Preilai suteikus vasarvietės–kurorto statusą daugumą sodybų imta pertvarkyti – ūkinės patalpos iškeltos iš gyvenamųjų namų, stogai perdengti čerpėmis, pastatyta žuvų rūkyklų. Vis daugiau polsiautojų ilsėdavosi kaimelyje: 1934 m. jų buvo 158, o 1935 – jau 176. Ieškodami įkvėpimo savo kūrybai, kaimelyje lankydavosi menininkai iš Nidos dailininkų kolonijos. Veikė Lietuvių žvejų draugijos skyrius, Lietuvos pasieniečių punktas. 1945 m. dauguma senųjų gyventojų pasitraukė į Vokietiją.
.22 Long Rifle
Ikigarsiniai šoviniai
Kai kurie šauliai vertina ikigarsines kulkas dėl šiek tiek didesnio taiklumo ir mažo garso. Viršgarsinės kulkos, viršydamos garso greitį, sukelia garso bangą, kuri medžioklėje gali pabaidyti grobį. Ikigarsinių kulkų taiklumas kiek geresnis dėl to, kad viršgarsinės kulkos skriedamos lėtėja, ir greičio sumažėjimas iki ikigarsinio paveikia kulkos stabilumą ir tikslumą. Tačiau
Heparinas
Heparinas – sotusis glikozaminoglikanas, plačiai naudojamas kaip įšvirkščiamasis kraujo antikoaguliantas, turintis didžiausią neigiamo krūvio tankumą iš visų biologinių molekulių.
Preila
Istorija
1946 m. rugpjūčio 3 d. Preila tapo miesto tipo gyvenviete, 1947 m. buvo prijungta prie Klaipėdos, o 1961 m. įėjo į naująjį Neringos miestą. Po karo kėlėsi gyventojai iš kitų Lietuvos vietovių, buvo statomi žvejų kaimui nebūdingi pastatai. Sovietmečiu iškilo „Žinijos“ draugijos pensionas (architektė L. Gedgaudienė).
Heparinas
Aptinkamas bazofiluose ir putliosiose ląstelėse. Jo daugiausia randama kepenyse, plaučiuose ir žarnyno sienelėje. Heparinas sulėtina kraujo krešėjimą, tokiu būdu mažindamas trombų susidarymą kraujagyslėse, taip pat silpnina trombocitų sulipimą, mažina uždegimą. Vartojamas gydyti miokardo infarktą, arterijų ir venų trombozę.
Istorija
Junginį 1916 m. atsitiktinai atrado 2-ojo kurso studentas Džono Hopkinso universitete (JAV) Jay McLean.
.22 Long Rifle
Ikigarsiniai šoviniai
Naudojant ikigarsinius .22 LR šovinius savitaisiuose ginkluose kyla problema dėl savitaisos nepatikimumo. Ginklui užtaisyti nepakanka atatrankos energijos. Kai kurie ikigarsiniai šoviniai turi sunkesnes kulkas, kad pakaktų atatrankos spynai grąžinti atgal. Pvz., šovinys Aguila .22 LR SSS „Subsonic Sniper“ turi 3,9 g kulką .22 Short tūtelėje (visas šovinio ilgis išeina toks pat, kaip ir .22 LR. Tačiau čia susiduriama su kita problema – sunkesnei ir ilgesnei Aquila kulkai reikia statesnių graižtvų, kad kulka skrydyje išliktų stabilizuota.
Kovo 10
Kovo 10 yra 69-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 70-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 296 dienos.
Preila
Gyventojai
miniatiūra|250px|right|Nenaudojami boteliai 2013 m.
.22 Long Rifle
Ikigarsiniai šoviniai
Pagal veikimą yra dvi ikigarsinių .22 LR šovinių klasės:
Kovo 10
Vardadieniai
Butgailė – Emilis – Geraldas – Medūnė – Mintautas – Mintautė – Naubartas – Naumantas – Silvija
Preila
Botelių byla
2010–2012 m. Lietuvoje garsėjo rezonansinė Preilos botelių istorija, susijusi su Arvydo Sabonio bendrovės „Sabonio klubas ir partneriai“ statybomis rekreacinėje teritorijoje. Vadinamieji „Sabonio boteliai“ buvo pripažinti neteisėtais, ir Lietuvos Aukščiausiasis Teismas dar 2010 m. įpareigojo įmonę per pusę metų nugriauti visus 14 botelių.
.22 Long Rifle
Standartinio greičio šoviniai
Standartinio greičio šovinių kulkų žiotinis greitis šiek tiek viršija garso greitį (343 m/s +20 °C ore). Šių šovinių kulkos, iššautos iš pistoleto, garso greičio nepasiekia, nes parako dujos nespėja trumpame pistoleto vamzdyje tiek pagreitinti kulką.
Šaudant šautuvais šių šovinių kulkų, iki jos pasiekia taikinį, greitis neretai sumažėja iki mažesnio nei garso greitis. Peržengdama barso barjerą kulka gali prarasti tikslią nutaikytą trajektoriją. Medžiojant smulkius žvėris ir paukščius gana didelė kulkos kinetinė energija ir pramušamoji geba kompensuoja kiek mažesnį taiklumą.
Didelio greičio šoviniai
Pradžioje .22 LR šoviniai būdavo užtaisomi dūminiu paraku. Pradėjus juose naudoti bedūmį paraką šio užtaisai buvo paskaičiuoti tokio paties galingumo, kad kulkų greitis išliktų toks pat. Bedūmis parakas yra efektyvesnis už dūminį, jo daugiau telpą į tą patį tūtelės tūrį. Todėl daugelis šovinių gamintojų ėmė gaminti .22 LR šaudmenis su galingesniais bedūmio parako užtaisais, kurie kulkos greitį padidina 20% (iki 370–400 m/s) su 2,6 g beapvalkale ar 2,3 g dubianose kulka.
Itin didelio greičio šoviniai
Daugelyje .22 LR šovinių naudojamos kulkos, kurių masė mažesnė nei standartiniai 2,6 g. Šūvio metu tokios kulkos įgyja dar didesnį greitį. Tokių šovinių kulkos, kurių masė gali būti 1,9 g, gali skrieti nuo 430 iki 550 m/s greičiu.
CCI Stinger buvo pirmas itin didelio greičio .22 LR šoviny, kurio kulkos greitis ir kinetinė energija buvo žymiai didesni už standartinių .22 LR šovinių. Šio šovinio tūtelė yra ilgesnė (18 mm) už standartinio .22 LR šovinio tūtelę (15,1 mm), tačiau variuotos dubianosės kulkos yra lengvesnės ir trumpesnės už standartinę 2,1 g kulką, todėl visas šovinio ilgis lieka toks pat. Užtaise panaudotas lėtesnio degimo greičio parakas, kad būtų išnaudotas šautuvo vamzdžio ilgis. Daugelio .22 LR šovinių parako dujos stumia kulką apie 48 cm ilgio vamzdžio atkarpoje, o CCI Stinger šovinių parako dujos – iki 66 cm.
Vėliau ir kiti šovinių gamintojai ėmė gaminti panašius .22 LR šovinius. Dalies tokių šovinių bendras ilgis yra mažesnis už standartinių Long Rifle (pvz., Remington Viper).
Šratiniai šoviniai
thumb|right|.22 LR šratinis šovinys su žiurkiniais šratais. Gaminami ir specialūs .22 LR kalibro šoviniai, kurie šaudo ne kulkomis o labai smulkiais šratais. Tokie šratai dažnai vadinami žiurkiniais šratais ar gyvatiniais šratais (snake-shot), nes naudojami šaudyti į šiuos gyvūnus iš mažo nuotolio.
Tokie šoviniai turi arba labai ilgą žalvarinę gale užspaustą tūtelę arba plastikinį futliarą, kuris šaunant suyra, su šratais.
Tokius šovinius naudoja ir specialiuose .22 kalibro šratiniuose šautuvuose artimo nuotolio stendiniam šaudymui į sumažintus molinius taikinius.
Trasuojamosios kulkos
Gaminami ir .22 LR kalibro šoviniai su trasuojamosiomis kulkomis.
Šovinio konstrukcija
Standartiniai .22 šoninio dūžio šoviniai (BB, CB, Short, Long, Long Rifle) skiriasi nuo daugelio kitų šovinių kulkos sandara ir tvirtinimo tūtelėje būdu.
Įprastiniuose šoviniuose kulka būna įstatyta į tūtelės kakliuką, kur ją laiko kakliuko įtempimas ir, kartais, tūtelės kakliuko kraštas, įspaustas į griovelį kulkos paviršiuje. Karinės paskirties šoviniai palei tūtelės kakliuką ir kapsulės ir tūtelės sandūroje būna užsandarinti specialiu sandarikliu. Sandariklis turi sulaikyti drėgmę ir kitas medžiagas, kurios galėtų sugadinti šovinius. Sandariklis veikia ir kaip klijai, laikantys kulką vietoje.
Šiandieninių šoninio dūžio šovinių patikimumas didelis, bet gerokai mažesnis už centrinio dūžio šovinius.
Tūtelės ilgis
thumb|right|Šoviniai: [[.22 Long, .22 Long Rifle (arba .22 LR) ir .22 Winchester Magnum]] .22 LR šovinių tūtelės yra taisyklingo cilindro formos. Priklausomai nuo šovinių tiekimo mechanizmo šaunamieji ginklai, naudojantys .22 LR gali saugiai naudoti ir šiuos trumpesnius šoninio dūžio šovinius: .22 Long Rifle šoviniai tinka naudoti ir šaunamuosiuose ginkluose, skirtuose naudoti pasenusius .22 Extra Long šovinius.
.22 Winchester RimFire (kitaip dar .22 WRF) ir identiškas .22 Remington Special bei vėlesnis .22 Winchester Magnum Rimfire (kitaip dar .22 Magnum ar .22 WMR) turi tūteles, kurios skiriasi nuo .22 LR tūtelių. .22 WRF ir .22 WMR tūtelės cilindrinės, didesnio skersmens negu standartinių .22 šovinių tūtelės. Kulka neturi siauresnės užpakalinės dalies. .22 WRF šovinius galima naudoti .22 WMR ginkluose. O šaudant .22 S, L ar LR šoviniais .22 WMR ginkluose vamzdžio drūtgalyje greičiausiai prasiverš parako dujos ir gali plyšti tūtelė. Kulka šovinio lizde deformuojasi ir šūvio taiklumas žymiai sumažėja.
Ginklai
Rusiški šautuvai, skirti šaudyti .22 LR šoviniais, gali naudoti ir kitus panašius šio kalibro šovinius – .22 Short ir .22 Long. Šovinys .22 Magnum nuo šovinio .22 LR skiriasi storesne tūtele (6,1 mm, kai 5,75 mm šovinyje .22 LR).
Danijos–Didžiosios Britanijos karas
Spalio 31 dieną Danija sudarė sąjungą su prancūzais, sutiko prisidėti prie kontinentinės blokados bei Švedijos puolimo. Danijai kariauti nesisekė, prasidėjo ūkio nuosmukis, o karo atomazga tapo 1814 metų sausio 14 dienos Kylio taika, pagal kurią danai Švedijai atidavė Norvegiją (pasilikdami valdas – Islandiją, Grenlandiją ir Farerų salas), o Jungtinei Karalystei – Helgolando salą, tuo tarpu patys gavo Lauenburgą.
Berkovica
Berkovica  – miestas bei slidinėjimo kurortas šiaurės vakarų Bulgarijoje. Berkovicos savivaldybės administracinis centras esantis Montanos srityje. 13 680 gyventojų (2014 m. duomenys).
Berkovica įsikūrusi šiaurinėje Komo viršūkalnės papėdėje (Stara Planina), išilgai Berkovicos upės. 405 m aukštyje virš jūros lygio. Miestas nutolęs 23 km nuo Montanos ir 80 km nuo Sofijos.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1488 m., Osmanų dokumentuose. Įkurtas netoli senos gynybinės gyvenvietės, tarp Sofijos ir Lomo. Forto ir bažnyčios liekanos buvo aptiktos į vakarus nuo dabartinio miesto.
Hopenas
thumb|140px|Salos žemėlapis
Hopenas (Hopen, ) – sala Barenco jūroje, Norvegijai priklausančiame Svalbardo salyne, į pietryčius nuo Špicbergeno. Plotas – 47 km². Sala labai ištęsta – jos ilgis 33 km, o plotis tik 2 km. Sudaryta iš grupės salelių, sujungtų seklumomis. Aukštis iki 370 m. Hopene žiemą gyvena didelė baltųjų lokių populiacija. Saloje veikia Norvegijos meteorologijos instituto stotis su 4 žmonių komanda. Jų gyvenvietė yra pietinėje salos dalyje.
Salą 1613 m. greičiausiai atrado anglų jūrininkas Thomas Marmaduke, ją pavadinęs pagal savo laivą „Hopewell“. II pasaulinio karo metais vokiečių Liuftvafė saloje įkūrė meteorologijos stotį, kurią vėliau perėmė norvegai.
thumb|left|250px|Hopeno meteorologijos stotis
Tauragės apskritis
Tauragės apskritis – teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje, į pietryčius nuo Klaipėdos. Centras – Tauragė.
Istorija
1918–1950 m. egzistavo dabartinės Tauragės apskrities pirmtakė, tačiau sovietmečiu ji buvo panaikinta. 1995 m. apskritis suformuota naujai. Jai priskirtos Jurbarko rajono savivaldybė, Šilalės rajono savivaldybė ir Tauragės rajono savivaldybė. 1999 m. priskirta dar ir naujai suformuota Pagėgių savivaldybė. 2001 m. apskrityje buvo 134 275 gyventojai. 4 savivaldybėse buvo priskaičiuojami 7 miestai ir 1255 kaimai. 2005 m. patvirtintas Tauragės apskrities herbas.
Apskritis kaip administracinis vienetas funkcionavo 1995–2010 m. Vėliau, 2010 m. liepos 1 d. panaikinta administracija, jos funkcijos perduotos savivaldybėms ir ministerijoms, o pati apskritis liko kaip teritorinis vienetas.
Suskirstymas
Apskrityje yra 4 savivaldybės:
Apskrityje yra 7 miestai (surašyti pagal dydį):
Taip pat yra 20 miestelių ir 1233 kaimai.
Kalgraužiai (Palanga)
Kalgraužiai – gyvenvietė Palangos miesto savivaldybės šiaurėje, prie Šventosios upės, piečiau Būtingės. Buvusi pietinė Kalgraužių kaimo dalis.
889 m.
889 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Estijos bankas
Estijos bankas  – Estijos centrinis bankas, Europos centrinių bankų sistemos (ECBS) narys. Banko prezidentai – Ardo Hansson (2012–2019), Madis Müller (nuo 2019 m. birželio mėn.).
Istorija
Bankas savo istoriją skaičiuoja nuo 1919 m., kada šalies Laikinoji vyriausybė patvirtino banko įstatymą ir pervedė iš iždo į jo sąskaitą 10 mln. markių. Pirmieji banknotai buvo išleisti 1921 m.
Po sovietinės okupacijos 1940 m. Estijos bankas tapo TSRS valstybinio banko padaliniu. Indėliai kronomis buvo konvertuoti į rublius santykiu 1 krona = 1,25 rub., esant realiai perkamajai galiai 1 krona = 8,10 rub. 1941–1944 m. bankas dirbo kontroliuojamas okupacinės vokiečių valdžios, pokaryje tęsė sovietų centrinio banko padalinio veiklą.
1989 m. gruodžio 15 d. Estijos TSR Aukščiausioji taryba oficialiai pranešė apie Estijos banko, teisių perėmėjo iš 1919 m. Estijos banko, veiklos atkūrimą nuo 1990 m. sausio 1 d. Bankui vadovauti paskirtas Rein Otsason (1931–2004). 1990 m. balandžio 12 d. Estijos Respublikos Aukščiausioji taryba priėmė sprendimą nuo 1991 m. gruodžio 24 d. pereiti prie nacionalinės valiutos. 1991 m. gruodžio 23 d. banko valdytoju paskirtas Siim Kallas. 1992 m. balandžio 8 d. atspausdintos pirmosios Estijos kronos, kurios buvo susietos su Vokietijos markėmis. Tais pačiais metais Estija tapo Tarptautinio valiutos fondo nare, Suomijos bankas pradėjo kotiruoti Estijos kroną. 1993 m. Estijos bankas ir penki komerciniai bankai prisijungė prie Tarptautinių tarpbankinių finansinių atsiskaitymų organizacijos SWIFT. 1998 m. gruodžio 31 d. ryšium su pasiruošimu įsivesti eurą buvo nustatytas fiksuotas valiutų kursas santykiu 1 EUR = 15,6466 EEK. 2004 m. gegužės 1 d. Estijos bankas tapo ECBS nariu ir Europos Centrinio Banko akcininku. Estijai patenkinus Mastrichto kriterijus, 2011 m. sausio 1 d. šalyje įvestas euras. 250px|left|thumb|Estijos banko muziejus
Funkcijos
Estijai atsisakius nacionalinės valiutos, centrinio banko funkcijos gerokai pasikeitė. Jei anksčiau jis tebuvo atsakingas už savo piniginio vieneto stabilumą, tai būdamas Europos centrinių bankų sistemos nariu, Estijos bankas vykdo vieningą euro zonos pinigų ir kreditų politiką. Vienu iš svarbiausių banko veiklos tikslų tapo kainų stabilumo užtikrinimas. Bankas ir toliau atsako už:
Édgar Barreto
2011 m. rugpjūčio 31 d. persikėlė į US Città di Palermo ir pasirašė ketverių metų kontraktą.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m. liepos 8 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per 2 rungtynes žaidė 100 minučių, du kartus smūgiavo į vartų plotą. Taip pat žaidė Paragvajaus jaunimo (iki 20 m.) komandoje, su kuria dalyvavo 2003 m. pasaulio jaunimo čempionate. 2004 metais buvo olimpinės futbolo komandos, iškovojusios sidabro medalius, kapitonas.
Julius Abraitis
Julius Abraitis (1890 m. gruodžio 14 d. Barsukinė, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis – 1987 m. JAV) – gydytojas, spaudos darbuotojas.
Biografija
1911 m. baigė Marijampolės gimnaziją, 1911–1917 m. mokėsi Maskvos universiteto Teisės bei Medicinos fakultetuose. 1920 m. studijavo Berlyne ir Leipcige.
1917–1918 m. Lietuvos kariuomenės gydytojas, 1918–1920 m. Alytaus apskrities gydytojas. 1921–1922 m. Sveikatos departamento medicinos skyriaus viršininkas, departamento vicedirektorius, nuo 1922 m. pab. – vyr. pulko gydytojas. 1947 m. atvyko į JAV, dirbo gydytoju.
Nuo 1910 m. bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos žinios“. 1912 m. redagavo savaitraštį „Lietuvos ūkininkas“, 1912–1914 m. dirbo žurnalo „Aušrinė“ redakcijoje; rašė į laikraštį „Santara“.
Summer of Love
thumb|200px|Meilės vasaros logotipas Meilės vasara vadinama 1967 m. vasara, kuomet San Francisko (JAV) Heit-Ašburi  rajoną užplūdo tūkstančiai kūrybingų ir laisvės idėjas išpažįstančių jaunuolių. Pasaulis netruko sužinoti apie naują hipių judėjimą.
Istorija
thumb|200px|left|Meilės vasaros dalyviai Meilės vasara prasidėjo 1967 m. sausio 14 d. Auksinių Vartų Parke vykusiame Human Be-In renginyje. Šis renginys ir hipių judėjimas, kurio centru tapo Heit-Ašburi rajonas, susilaukė nemažo žiniasklaidos dėmesio. Naujas reiškinys plačiai aprašytas ir pačių hipių leidiniuose, ypač išplitusiame kaip „The San Francisco Oracle“ (tais metais jį skaitė per pusę milijono žmonių). Visuomenės dėmesį patraukė ir radikali spontaniškai susiformavusi gatvės teatro trupė „The Diggers“, (t. p. žiūrėti digeriai) kuri veikė Heit-Ašburi rajone.
Amonas
Egiptiečių mitologijoje Amonas arba Amunas – vienas pagrindinių panteono dievų, saulės dievas. Amono šventasis gyvūnas – avinas.
Summer of Love
Muzika
32 metų amerikietis muzikantas Džonas Filipas (John Phillips), garsios JAV folk roko grupės „The Mamas and the Papas“ gitaristas užtruko lygiai 20 minučių parašyti žodžius dainai „San Fransiskas“, kuri netrukus tapo Meilės vasaros hitu:
Amonas
Kultas
Ikonografijoje Amonas vaizduotas vyru (kartais su avino galva) su karūna, dviem plunksnomis ir saulės disku. Iš pradžių Amonas buvo vietinis Tėbų dievas, viršesnis už vietinį karo dievą Montą. Ilgainiui Amono kultas paplito ir kitose vietose, tačiau tik susiliejęs su Heliopolio saulės dievu Ra. Naujosios karalystės laikais Amono Ra kultas išplito po visą Senovės Egiptą. Tai liudija jam, jo žmonai – deivei Mutai ir jų sūnui – dievui Chonsui pastatytos didingos šventyklos Karnake ir Luksore (prie Tėbų).
Summer of Love
Muzika
„If you're going to San Francisco,
Amonas
Kultas
Kaip „artimasis“ ir net „asmeninis“ dievas, Amonas yra faraono tėvas. Luksoro šventyklos freskoje vaizduojama, kaip Amonas, įgijęs faraono Tutmozio IV (XV a. pr. m. e.) pavidalą, patenka į faraono žmonos apartamentus, ji, „išvydusi dievo Amono grožį, labai nudžiugo“, o vėliau pagimdė sūnų, būsimąjį faraoną Amenchotepą III, kurio vardas reiškia „Amonas patenkintasis“. Daugelyje tekstų atsispindi Amono – „tėvo“ ir faraono – „sūnaus“ santykiai. Paskutiniuoju Naujosios Karalystės laikotarpiu (XIII–XI a. pr. m. e.).
Summer of Love
Muzika
be sure to wear some flowers in your hair…
If you're going to San Francisco,
Amonas
Mitai
Amonas buvo Heliopolio eneados vyriausiasis dievas, Memfio ogdoadoje kartu su „sukurtąja“ deive Amauneta įkūnijo neįžvelgiamą kosminę tamsą – vieną iš pirminių Visatos elementų. Įsigalint sinkretizmui, Amonas susiliejo ne tik su Ra, bet ir su Atumu, Minu, Ptachu, Sobeku, Chapu ir kt. Amonas – polifunkcialus dievas, visapusiškos veiklos demiurgas. Iš pradžių jis sukūrė pats save, paskui – pasaulį, dievus ir žmones. Kaip vienkartinio veiksmo demiurgas, Amonas yra „tolimasis dievas“, bet jis ir kaip artimasis dievas be paliovos ir aktyviai dalyvauja gamtos dievų ir žmonių gyvenime.
Summer of Love
Muzika
Summertime will be a love - in there.“
(vertimas pažodžiui: Jei vyksti į San Fransiską, nepamiršk įsidėti gėlių į plaukus, jei vyksti į San Fransiską, Vasarą ten bus meilė).
1967 m. gegužę šiuos žodžius sudainavo muzikantas Skotas Makenzis. Birželį Kalifornijos valstijoje vykusiame Monterėjaus popmuzikos festivalyje jo pasiklausyti susirinko 550 000 žmonių, o ir pats festivalis laikomas esminiu Meilės vasaros renginiu propaguojant hipių kultūrą. thumb|200px|[[Gėlių vaikai]] Žinomos britų grupės „The Beatles“ muzika taip pat nemažai prisidėjo prie pasaulinio Meilės vasaros idėjos plitimo. Jų aštuntasis ir iki šiol kritikų vadinamas paveikiausias muzikinis albumas „Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band“ Didžiojoje Britanijoje pasirodė 1967 m. birželio 1 d., JAV keliomis dienomis vėliau. Šis psichodelinis išsiskiriančiu viršeliu ir indiškais muzikos motyvais bei užuominomis į narkotikus albumas sukoncentravo pagrindinius Meilės vasaros akcentus. Birželio 25 d. pasaulį išvydusi jų daina „All you need is love“ neigė vyravusią kultūrą ir skelbė meilės, laisvės ir vienybės idealus.
1967 m. vasara
Tą vasarą į San Franciską ir jo aplinkinius regionus patirti hipišką gyvenimą susibūrė virš 100 tūkst. jaunuolių. Šie Auksinių Vartų Parke mėgavosi nemokamu maistu, narkotikais ir laisva meile, jiems įkurta nemokamą medicininę pagalbą teikusi klinika, o būtiniausių reikmių nemokamai galėjo įsigyti parduotuvėje.
Meilės vasara traukė įvairiausio amžiaus ir pažiūrų žmones: paauglius ir koledžų studentus, kuriuos žavėjo tokie patys kaip jie, viliojo utopinė judėjimo idėja; vidurinės klasės atostogautojus ir netgi karinių bazių personalą.
Tačiau netrukus be perstojo plūstantys žmonės pradėjo kelti nemažai problemų – pritrūkus nakvynės vietų tūkstančiai nakvodavo gatvėse, plito narkotikai ir nusikaltimai, žmonės negaudavo pavalgyti. Todėl netrukus jie pradėjo skirstytis, atėjus rudeniui dauguma studentų grįžo į koledžus tęsti studijų. Tačiau sugrįžę į namus naujos patirties įgavę Gėlių vaikai į didžiuosius Amerikos, Kanados, Vakarų Europos, Australijos, Naujosios Zelandijos ir Japonijos miestus įpūtė naujų idėjų, idealų, elgesio ir mados vėjų.
Spalio 7 d. tie, kurie liko Heit-Ašburi, siekdami pažymėti veiksmo pabaigą, rajone surengė „hipių mirties“ ceremoniją.
Frazė „Meilės vasara“ (tiksliau „Antroji meilės vasara“) dažnai (ypač D. Britanijoje) yra taikoma 1988 ir 1989 m. vasaroms pavadinti, kuomet suklestėjo elektroninė muzika ir šokių kultūra (, rave culture).
Karvelynas
Karvelynas – rytinė Palangos miesto dalis, esanti miesto prieigose į pietus nuo Kretingos gatvės ir į vakarus nuo kelio.
Vokietijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Lichenologija
Lichenologija ( – kerpė + logos – mokslas) – mikologijos šaka, tirianti kerpių sandarą, cheminę sudėtį, fiziologiją, ekologiją, sistematiką, paplitimą.
Istorija
Lichenologijos pradininkas Erikas Acharius (1757–1819 m., Švedija) paskelbė kerpių sistemą. XIX a. viduryje susiklostė dvi kerpių taksonomijos mokyklos. Vienos mokyklos atstovai (G. de Notaris, A. Masalongas, abu Italija) rėmėsi mikroskopinių struktūrų, ypač aukšliasporių, kitos (V. Nylanderis ir E. A. Vainio, abu Suomija; V. A. Leitonas, Didžioji Britanija) – gniužulo charakteristikomis. Šią mokyklą rėmė ir A. Calbruckneris (Austrija), paskelbęs naują kerpių sistemą ir jų katalogą.
1867 m. Simonas Švendeneris (Vokietija) įrodė, kad kerpę sudaro du organizmai – grybas ir dumblis, todėl kerpės priskiriamos grybams. 1951 m. R. Santesonas (Švedija) pasiūlė atsisakyti kerpių kaip atskirų organizmų sistematikos ir įtraukti jas į grybų sistemą. XX a. pradžioje O. Hesė ir V. Copfas (Vokietija) pradėjo kerpių cheminės sudėties tyrimus. Jų darbus tęsė J. Asahina (Japonija) ir V. L. Kulbersonas (JAV), kurie sukūrė plonasluoksnės chromatografijos standartinius metodus. Nuo XXI a. pradžioje daugiausia tiriami kerpių taksonomijos, filogenijos, sandaros, fiziologijos, paplitimo, fotobiontų sistematikos įvairių aspektai, kerpes parazituojantys grybai.
Lichenologija Lietuvoje
Lietuvoje pirmieji duomenys apie kerpes aptinkami Ž. E. Giliberto ir S. B. Jundzilo darbuose. Iki XX a. vidurio kerpės daugiausia buvo minimos tik bendrose botaninėse apžvalgose (A. Kisinas, E. Purvinas, Veronika Žvironaitė, K. Paul), pavieniuose darbuose (A. Olert, G. Letau, A. Michalskis).
1963 m. Antanas Minkevičius sudarė pirmąjį „Lietuvos kerpių sąvadą“. Nuo septinto iki devinto dešimtmečio floristinius ir cenologinius kerpių tyrimus vykdė T. Rudzinskaitė, kuri sudarė antrąjį „Lietuvos kerpių sąvadą“ (1982 m.), 1983 m. su kitais išleido „Vadovą Lietuvos kerpėms pažinti“. Nuo devinto dešimtmečio vidurio kerpes tiria Jurga Motiejūnaitė. Ji sudarė trečiąjį „Lietuvos kerpių sąvadą“ (1999 m.), išleido „Lietuvos krūmiškųjų ir lapiškųjų kerpių florą“ (2002 m.). Epifitinių kerpių cenologiją tiria Ingrida Prigodina–Lukošienė, kerpių panaudojimą aplinkos kokybei vertinti – Nomeda Jucevičienė.
Merus
Hinduizmas
Ganga iš debesų pirmiausia teka per Merų, o po to leidžiasi žemyn į žemę. Į pietus nuo Meraus kalno (pagal kai kuriuos mitus aplink jį) yra išsidėsčiusi Džambudvipa (žr. Dvipa). Pagal hinduizmo tikėjimą Merus yra į šiaurę nuo Himalajų, Tartarų kalnų lygumoje. Su šiuo kalnu tapatintos įvairios fizinės viršukalnės nuo Gangos ištakų iki pat Irano.
Budizmas
Merus – budizmo mitologijoje kalnas, kurį supa septyni kalnagūbriai, atskirti vienas nuo kito žiediniais ežerais. Už jų yra išsidėstę keturi žemynai: rytuose – Purvavideha, pietuose – Džambudvipa (žr. Dvipa), vakaruose – Aparogodana, šiaurėje – Uttarakuru. Kiekvieną iš jų supa 500 salų, kurias skalauja milžiniškas pasaulinis vandenynas. Pasaulinį vandenyną supa uolėta siena Čakravala. Žmonių, gyvenančių keturiuose žemynuose, gyvenimas yra skirtingas: Džambudvipoje – pats trumpiausias, Uttarakuru, kur nėra privačios nuosavybės, grūdai subręsta savaime, o žmonės nedirba, – pats laimingiausias; laikoma, jog užgimti Džambudvipoje yra palankiausia (pastarasis žemynas sulyginamas su Indija), kur žmonės pasižymi vyriškumu, aštriu protu ir dievobaimingumu. Tiktai Džambudvipoje atsiranda budos ir čakravatinai. Žemynuose gyvena ir gyvūnai, giliai po žeme – pretai, dar giliau – skirtingi pragaro laiptai (žr. Naraka). Asuros daugiausia gyvena Meru kalno olose. Iš dalies ant Meru kalno gyvena dievai, bet dažniausiai virš jo (žr. Devaloka). Žemiausiame lygmenyje yra „keturi didieji valdovai“ (Čaturmaharadža) – Dhritaraštra, Virudhaka, Virupakša ir Vaišravana, kurie valdo atitinkamai gandharvas, kumbhandas, nagus ir jakšas. Virš jų, ant Meru kalno viršūnės išsidėsčiusi trajastrinsa. Dar aukščiau, oro dvaruose (vimana), yra dausos – jama, tušita, nirmanarati ir paranimrita-vasavartin. Dievai, gyvenantys šiose dausose, taip pat ir žmonės, gyvūnai, pretai, asuros ir narakos būtybės, sudaro taip vadinamą geidulių sferą (kamavačarą arba kamadhatą), nes jų veiksmų pagrindinis motyvas yra siekis patenkinti savo geidulius. Kiti dievai ir gyvosios būtybės gyvena kitose sferose (žr. Brahmaloka)
Taip pat skaitykite
Šumeru – pasaulio kalnas mongolų tikėjime
Rožė (vardas)
Rožė (Rozalija, trumpinys Roza) – lietuviškas moteriškas vardas. Vardas kilęs iš rožės (lot., rosa), gėlės, pavadinimo.
Šią reikšmę turintys vardai populiarūs ir kitose kalbose. O iš kitų kalbų paimti vardai ir jų vediniai (Roza, Rozalija) suteikiami ir Lietuvos piliečiams. Šventoji Rozalija gyveno XII a. Sicilijoje. Ši šaknis naudojama ir pavardėse.
Vardadieniai: kovo 6 d., liepos 15 d., rugpjūčio 23 d., rugsėjo 4 d. (Šv. Rozalijos gimimo diena).
Šį vardą turintys žmonės:
Jautmalkė I
Jautmalkė I – kaimas Kelmės rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 24 km į pietvakarius nuo Šiaulių, 20 km į šiaurę nuo Kelmės, 3 km į pietus nuo Kurtuvėnų, 2,2 km į šiaurės vakarus nuo kelio, Vainagių-Raudsparnės kalvagūbrio pakraštyje. Pro kaimą eina sportinio orientavimosi varžybų trasa.
Jautmalkės gamtos centras įkurtas 2006 m. kaip Kurtuvėnų regioninio parko padalinys pagal senąsias žemaičių tradicijas atstatomoje sodyboje. Centras iš Jautmalkės rengia žygius pėsčiomis aplankyti Bijotės, Juodlės bei Geluvos ežerus, Vainagių ir Galvydiškės piliakalnius, Svilės šaltinius, Kurtuvėnų miestelį ir žirgyną. Moksleiviams rengiamos 2-3 val. edukacinės programos, dvimetė Kurtuvos žalioji mokykla, stovyklos, jauniesiems gamtininkams sudaromos sąlygos atlikti tyrimus, o pedagogams – vesti pamokas, rengti žygius. Centre švenčiami pavasario ir rudens lygiadieniai, Rasos, Žolinės ir kitos tradicinės šventės. Prie centro išretintas miškas, kad centro lankytojai nuo vieno aukščiausių apylinkėse kalvų (altitudė 180 m) galėtų stebėti tekančią saulę.
Istorija
Kaime buvusi senovės gyvenvietė, išlikę senkapiai. TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Pavėžupio žuvininkystės tarybiniam ūkiui.
Marius (filmas)
Marius – 1990 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu K. Almeno romano „Šienapjūtė“ motyvais sukurtas dviejų serijų spalvotas meninis filmas. Filmo trukmė – 140 min. 1992 m. sukurtas filmo tęsinys, kurį sudarė 4 serijos (264 min.).
Siužetas
XVIII a. pirmos pusės Lietuva. Pagrindinis herojus motinos netekęs Marius vos pats lieka gyvas, ir vėliau atsiduria pačiam konflikto tarp dviejų šlėktų centre bandydamas rasti kaltus dėl motinos žūties. Bet, yra aplinkybių supainiojamas ir kovoja pagrindinio priešo naudai.
Filmo scenos filmuotos Pakruojo dvaro apylinkėse
Žvaigždžių evoliucija
Žvaigždžių evoliucija tiriama stebint daugybę žvaigždžių skirtingose jų raidos fazėse.
Masyvios žvaigždės evoliucija
Žvaigždžių gyvavimo laikotarpį galima suskirstyti į 4 etapus.
I etapas – žvaigždėdara
thumb|220px|[[Proplanetinis diskas Tauro žvaigždyne, maždaug už 450 šviesmečių. Besiformuojančią žvaigždę supa žalsvai švytintis žiedinis dulkių bei dujų debesis (centrinė dalis matyt pridengta tamsaus dulkių sluoksnio). Matyti rausva, disko plokštumai statmena čiurkšlė.]]
Visos traukimosi stadijoje esančios prožvaigždės sukasi aplink savo ašį ir sukasi tuo greičiau, kuo mažesnis yra jų skersmuo. Dėl sukimosi formuojasi medžiagos žiedas ir susidaro būsimoji planetų sistemos užuomazga. Prožvaigždė – medžiagos gniužulas gali suskilti į gabalus, kurie suksis aplink bendrą centrą ir sudarys dvinarę ar daugianarę žvaigždžių sistemą.
Vienas artimas žvaigždėdaros pavyzdys yra Oriono ūkas, esantis per 5° į pietus nuo Oriono juostos viduriniosios žvaigždės. Tai 29 šviesmečių skersmens šviesiausias difuzinis ūkas, nutolęs nuo mūsų 1500 šviesmečių. Jame pasklidusių dujų užtektų 10 000 tokių žvaigždžių kaip Saulė susidaryti. Ūko centre yra O ir B poklasių naujagimių žvaigždžių grupė – garsioji Trapecija. Šios žvaigždės yra labai karštos ir smarkiai spinduliuoja elektromagnetiniame diapazone, jonizuodamos aplink esančias dujas. Kai elektronai rekombinuoja, išspinduliuojama šviesa, todėl mes ir matome ūką.
Šiuo metu pavyko stebėti jaunas žvaigždes supančius proplanetinius diskus, iš kurių (manoma) vėliau formuojasi planetos.
II etapas – pagrindinė seka
thumb|220px|Pagrindinėje sekoje esančios žvaigždės Šaulio žvaigždyne Kai žvaigždės centre temperatūra pasiekia 10 mln. K, prasideda branduolinės vandenilio virtimo heliu reakcijos (protonų ciklas Saulės tipo ir CNO ciklas masyvesnėse nei Saulė žvaigždėse) – sakoma, kad žvaigždė atsiduria pagrindinėje sekoje. Būtent šioje stadijoje žvaigždė ir praleidžia daugiausiai laiko. Čia būdama žvaigždė yra stabili – išoriniai sluoksniai ją spaudžia, o šerdyje vykstančios branduolinės reakcijos spaudimą atlaiko. 90 % savo gyvavimo laiko žvaigždėse didelio slėgio sąlygomis netoli žvaigždės šerdies termobranduolinių reakcijų metu vandenilis virsta heliu.
HR diagramoje tokios žvaigždės išsidėsto pagrindinėje sekoje.
III etapas – pakeliui į raudonąsias milžines
thumb|220px|Raudonoji milžinė ([[Betelgeizė)]]
Masė mažesnė už 8 Saulių masę
Daugelio žvaigždžių, kai jos išeikvoja vandenilio atsargas, jų išorinis sluoksnis išsiplečia ir atvėsta. Jei žvaigždės masė yra mažesnė nei 8 Saulių masė, išoriniai sluoksniai ima spausti žvaigždę, dėl energijos pagausėjimo ji pučiasi, bet šerdis traukiasi, jos temperatūra kyla, ir, kai pasiekia 350 mln. K, prasideda helio virtimo anglimi reakcijos (žr. trijų alfa dalelių procesas). Tuo būdu susiformuoja raudonosios milžinės. Saulė po 5 mlrd. metų irgi taps raudonąja milžine.
Vikinomika
Vikinomika, vikiekonomika (wiki + ekonomika, ) – spietinė veiklos forma, greitai arba momentiškai apjungiant žmones ir panaudojant bei išnaudojant turimus išteklius saviorganizacijos būdu (dažniausiai – skubioms) problemoms spręsti: veiklos, sistemos (organizavimo, veikimo) principas, būdas.
Sąvoka
Wiki havajiečių kalboje reiškia greitas. Ši sąvoka internete naudojama kaip greito bendradarbiavimo sinonimas.
Žvaigždžių evoliucija
Masė mažesnė už 8 Saulių masę
Mažesnėse nei 2,25 Saulių masė žvaigždėse helis užsidega staiga (įvyksta taip vadinamasis helio žybsnis). Didesnės masės žvaigždėse jo degimas prasideda iš lėto, laipsniškai.
Vikinomika
Sąvoka
Lietuviai rado konceptualų analogą – spiečius: spietinis verslas, spietinis ūkis, spietinė ekonomika ir t. t.
Istorija
Vienas pirmųjų vikinomikos sąvoką pradėjo naudoti bei vikinomikos koncepciją pagrindė Don Tapscott (g. 1947 m.) ir Anthony D. Williams, 2006 m. išleidę knygą „Vikinomika – kaip masinis bendradarbiavimas viską keičia“, kurią savaitraštis „The Economist“ ir dienraštis „The Financial Times“ paskelbė metų knyga. Pasak „Times“, vikinomika – naujoji jėga, kuri suburia žmones kartu ir apjungia juos į milžiniškas kolektyvines „smegenis“. Vikinomikai formuotis padėjo sėkmingas tarptautinis laisvosios interneto enciklopedijos projektas Vikipedija, prie kurios kūrimo gali prisidėti kiekvienas.
Pamatiniai principai
Pasak Tapscott, vikinomika remiasi 4 pagrindinėmis idėjomis:
Žvaigždžių evoliucija
Masė didesnė už 8 Saulių masę
HR diagramoje tokios žvaigždės išsidėsto submilžinių ir milžinių sekose.