cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hamakas
Nors yra šaltinių, kad hamakus buvo sukonstravę senovės graikai, tačiau plačiausiai paplitę jie buvo tarp Amerikos indėnų (Amazonijoje, Karibuose). Pavadinimas kilo iš Haičio tainų žodžio hamac, reiškiančio žuvų tinklą. Gaminti daugiausia iš svietenijos pluošto. Į Europą hamakus atgabeno Kristupas Kolumbas. Palaipsniui jie paplito po Senąjį pasaulį. Jiems gaminti naudotas labiau paplitęs sizalio pluoštas.
Kontrastas
Kontrastas – skirtumas tarp lyginamų objektų:
Galima išskirti tokius kontrastus:
Varėnos rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
thumb|250px|Varėnos rajono savivaldybės administracija Varėnos rajono savivaldybės taryba – Varėnos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Vidas Mikalauskas, jo pavaduotoju Laisvūnas Budėnas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Alfonsas Škudzinskas.
Baltarusijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Finalo rungtynės
--
S/2003 J 2
S/2003 J 2 – natūralus Jupiterio palydovas, atrastas 2003 m. Havajų Universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard ir David Jewitt.
Palydovas paskui buvo pamestas, tačiau 2020 m vėl iš naujo atrastas astronomo – mėgėjo Kai Ly, pasinaudojant Kanados Astronomijos Duomenų centro turimomis nuotraukomis. Tų nuotraukų failų dydis buvo po 300 Mb kiekvienas. To paties projekto metu Kai Ly iš naujo atrado S/2003 J 12
Iš pradžių palydovas buvo laikomas nepriklausančiu jokiai grupei, ir laikomas labiausiai nutolusiu nuo Jupiterio palydovu. Tačiau po pakartotino atradimo paaiškėjo jog tiek išskirtinis jis nėra, ir gali būti priskirtas Anankės grupei.
Kovinas
Kovinas (, iš kelt.kowain) – kovos vežimas, kurio ratų stipinai ginkluoti ilgais pjautuvais, naudotas senovės belgų ir britų.
Karpavičius
Karpavičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Kovinas
Romėnai žodžiu covinus vadino kelioninius vežimus, kurie būdavo dengti iš visų pusių, išskyrus priekį. Jis neturėjo vadeliotojo sėdynės, jį valdydavo viduje sėdintis keliautojas.
Karpavičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Karpavičienė (ištekėjusi moteris) ir Karpavičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kovinas
Manoma, kad belgų pjautuvinis kovos vežimas ir romėnų kelioninis vežimas buvo labai panašūs, kad pavadinimas buvo perkeltas iš vieno kitam. Matyt, kad belgų vežimas irgi buvo iš visų pusių uždaras, juo važiuodavo vienintelis žmogus kovinarijus, kuris būdavo gerai apsaugotas, nes kovinas būdavo dengtas iš visų pusių išskyrus priekį.
Spėjama, kad kovinarijai sudarė atskirą reguliarią britų kariuomenės dalį.
Samro ežeras
Samro ežeras  – ežeras Rusijoje, Leningrado srityje, Slancų rajone. Beveik apskritos formos. Ilgis 8,8 km, plotis iki 7 km. Gylis – iki 6 m. Krantai žemi, pelkėti. Iš ežero išteka Samro upė (Lugos baseinas).
Ežeras dar žinomas Pesjės (Песье) pavadinimu. Samro pavadinimas čiudų kalba reiškia „stambus smėlis“.
Fiat 524
thumb|Fiat 524
Fiat 524 – lengvasis automobilis, leistas „Fiat“ kompanijos nuo 1931 iki 1934 metų.
524 modelis buvo didesnė ir prabangesnė modifikacija negu Fiat 522 modelis. Iš viso pagaminta 10 135 automobiliai.
Lenkijoje taip pat buvo leidžiamas 524 modelio variantas pavadinimu Fiat-Polski 524.
Zarasų kraštas (savaitraštis)
Zarasų kraštas – lietuviškos minties savaitraštis, leistas nuo 1932 m. rugpjūčio 14 d. iki 1940 m. birželio mėn. Zarasuose, Šiaulių g. 28.
Istorija
Iki 1932 m. lapkričio 12 d. leido Juozas Gaigalas, vėliau – Lietuvių tautininkų sąjungos Zarasų apskrities valdyba. Spausdino E. Rozeno spaustuvė Zarasuose. Išėjo 382 numeriai.
Informavo apie Zarasų apskrities įvykius, svarstė žemės ūkio, prekybos, kultūros, švietimo ir kt. klausimus.
Bendradarbiavo V. Butkys, V. Dainoras, B. Girčys, Pranas Kunca, P. Kriukelis, J. Lekas, A. Tolutis, Jonas Triponis, S. Valiukėnas, Juozas Žagrakalys ir kt.
Redagavo Jonas Binkevičius, J. Chmeliauskas, J. Gaigalas, Pranas Gipiškis, Aleksandras Matekūnas, A. Matiukas, Jonas Valiukonis, Antanina Žagrakalienė-Čeilytkaitė.
Nuo 1989 m. „Zarasų kraštu“ pavadintas Zarasuose leidžiamas rajono laikraštis „Tarybinė žemė“.
Don Kichotas
thumb|200px|1605 m. (pirmasis) pirmojo romano tomo leidimas.
Don Kichotas, pilnas pavadinimas Išmoningasis idalgas Don Kichotas iš La Mančos ( pirmojo tomo atveju ir ) – ispanų rašytojo Migelio de Servanteso 1605 ir 1615 m. išleistas dviejų dalių romanas. Į lietuvių kalbą pirmą kartą išverstas dar Tarpukariu (vertė Pulgis Andriušis, redagavo Aleksys Churginas). Antrą kartą vertė Valdas V. Petrauskas (1995 m. išleido leidykla „Vaga“, 2004, 2007, 2015 m. - „Alma littera“).
Kūrinys neretai laikomas pirmuoju moderniuoju romanu ir vienu geriausių šedevrų Vakarų literatūroje. „Don Kichotas“ taip pat yra vienas į daugiausiai kalbų išverstų romanų - skaičiuojama, kad yra vertimų į 140 kalbų (įskaitant dalinius vertimus).
Siužetas
Prisiskaitęs senoviškų riterių romanų, Ispanijos bajoras Don Kichana pasirenka romantiškiau skambantį vardą Don Kichotas (ispaniškai Don Quijote), įlenda į aprūdijusius protėvių šarvus, išsiveda iš arklidės seną kuiną Rosinantą, o ūkininko samdinę pavadina Dulsinėja iš Toboso ir pasiskiria ją savo širdies dama. Kaimo smuklėje, kurią jis palaiko pilimi, šeimininkas įšventina jį į klajojančius riterius ir pataria jam įsitaisyti ginklanešį. Draugai sukūrena Don Kichoto biblioteką, tikėdamasi taip jį išgydyti, tačiau bergždžiai. Don Kichotas pasikviečia į ginklanešius sumanųjį Sančą Pansą, ir juodu patraukia per Ispaniją, pasiryžę padėti skriaudžiamiesiems ir kovoti su prispaudėjais – Liūdnojo vaizdo riteris ant kuino ir rubuilis Sanča Pansa ant asilo, archetipinė pora, įsikūnijęs dviejų personažų kontrastas – iliuzijų pasaulyje gyvenančio idealisto ir gudraus kaimiečio realisto. Pasiryžęs iki galo ginti teisybę, Don Kichotas visur įžvelgia priespaudą: kalinius nusikaltėlius palaiko belaisviais bajorais, avių bandą – priešų kariuomene, o vėjo malūnus – milžinais. Teisybė, Sanča Pansa tuos milžinus vadina vėjo malūnais, bet dėl to, pasak riterio, kaltos ideologinės priešų pinklės.
Įtaka ir išliekamoji vertė
Don Kichoto istorija įkvėpė sukurti ne vieną spektaklį, operą ir baletą. Žymiausiam baletui apie Don Kichotą muziką sukūrė Liudvigas Minkus (pastatyta 1869 m., Lietuvoje pirmąkart pastatyta 1936 m.)
Tokių personažų, kokie sukurti romane, visada ypač pagausėja, kai patrauklios, bet atgyvenusios ideologijos grimzta į praeitį, o pasenusi gyvensena tampa karikatūriška. „Don Kichotas“ – pirmas reikšmingas romanas, parodantis, kaip romanai žadina netikras iliuzijas. Tuo jis refleksyvus ir kartu – realistiškas: jis atsiriboja nuo riterių romanų ir juos išjuokdamas įrodo pats esąs realistinis.
„Don Kichotas“ tapo sektiniu modeliu, ir ne vienas rašytojas yra pasinaudojęs jo schema (vienas pavyzdžių - Henris Fildingas savo romane „Džozefo Endriuso nuotykiai“). Antra vertus, idalgo ir jo ginklanešio porą galima vertinti ir kaip Ispanijos portretą.
Don Kichoto vardas tapo bendriniu (donkichotas), simbolizuojančiu lakios vaizduotės žmogų, idealistą, nesutariantį su pragmatiška aplinka, kovojantį su nenugalimomis kliūtimis. Don Kichotas su Sanča Panso figūruoja Vytauto Mačernio 18-ajame žiemos sonete.
Argentinos Nacionalinis Kongresas
thumb|right|240px|Kongresas Argentinos Nacionalinis Kongresas (isp. Congreso de la Nación Argentina) – Argentinos įstatymų leidžiamoji valdžia.
Argentinos parlamentas yra dviejų rūmų: 72 vietų Argentinos Senatas ir 257 vietų Argentinos Deputatų Rūmai.
Kongreso pastato statyba prasidėjo 1898 m., valdant Bartolomé Mitre. Atidaryti 1906 m., bet galutinai užbaigti po metų. Tačiau pastatas pasirodė esąs permažas ir 1974 m. pastatyti atskiri deputatų rūmai. Priešais pastatą yra Dviejų Kongresų aikštė, kurioje dažnai vyksta demonstracijos prieš valdžią.
Utenos Aukštakalnio progimnazija
Utenos Aukštakalnio progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Utenoje, Taikos g. 44, vykdanti tik pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290182540. Steigėjas Utenos rajono savivaldybės taryba. miniatiūra|Mokyklos emblema
Istorija ir dabartis
Mokykla, tuo metu Utenos 6-oji vidurinė, savo veiklą pradėjo 1982 m. rugsėjo 1 d. Utenos Aukštakalnio mikrorajone pastačius naują mokyklos pastatą.
Optimizuojant rajono mokyklų tinklą ir šalia įsteigus naują A. Šapokos gimnaziją, buvusi vidurinė mokykla 1996 m. kovo 29 d. Utenos rajono tarybos 11 posėdžio sprendimu nuo 1996 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota į Aukštakalnio pagrindinę mokyklą. Tai buvo viena pirmųjų šalyje ir vienintelė rajone mokykla, teikusi pagrindinį išsilavinimą mokiniams tik nuo 5 iki 10 klasės.
Mokyklos pastato renovacija atlikta 2003 m., dalyvaujat Mokyklų tobulinimo programoje (MTP).
Utenos rajono savivaldybės tarybos 2016 m. birželio 30 d. sprendimu Nr. TS-210 „Dėl Utenos „Žiburio“ pradinės mokyklos reorganizavimo ir Utenos Aukštakalnio progimnazijos nuostatų patvirtinimo“ nuo 2016 m. rugpjūčio 31 d. Utenos „Žiburio“ pradinė mokykla tapo progimnazijos „Žiburio“ skyriumi.
Kalcio karbonatas
Kalcio karbonatas – kalcio ir angliarūgštės druska. Tai plačiai paplitusi medžiaga, dažnai aptinkama uolienose ir gyvūnų skeletuose.
Utenos Aukštakalnio progimnazija
Istorija ir dabartis
Mokykloje sudarytos sąlygos mokytis vaikams, turintiems fizinę negalią: įrengtas liftas, keltukas prie sporto salės ir valgyklos, įvažiavimo vežimėliais pakyla prie bibliotekos, neįgaliems pritaikytas san. mazgas.
Kalcio karbonatas
Cheminės savybės
Kalcio karbonatas pasižymi tipiškomis karbonatams savybėmis. Reaguoja su stipriomis rūgštimis, išskirdamas anglies dioksidą:
CaCO3(k) + 2 HCl(aq) → CaCl2(aq) + CO2(d) + H2O(s)
Kaitinamas (aukštesnėje nei 840 °C temperatūroje) išskiria anglies dioksidą ir sudaro kalcio oksidą. Reakcijos entalpija 178 kJ /mol:
Utenos Aukštakalnio progimnazija
Istorija ir dabartis
Veikia Tolerancijos ugdymo centras, Etnografijos muziejus. Progimnazijos mokytojai, organizuoja ugdymo procesą VšĮ Utenos ligoninė reabilitacijos skyriuje besigydantiems šalies mokiniams. Mokyklos biblioteka sujungta su Utenos A. ir M. Miškinių viešosios bibliotekos Aukštakalnio filialu. Mokykloje dirba karjeros koordinatorius, įgyvendinamos Ugdymo karjerai programa ir Gabių vaikų ugdymo programa.
Kalcio karbonatas
Cheminės savybės
CaCO3 → CaO + CO2
Utenos Aukštakalnio progimnazija
Istorija ir dabartis
Pasibaigus mokomajam Olweus patyčių prevencijos programos etapui, mokykla pasirašė sutartį su Specialiosios pedagogikos ir psichologijos centru dėl dalyvavimo Olweus programos kokybės užtikrinimo sistemos (OPKUS) diegime. OPKUS tikslas – išsaugoti Olweus programos vertybines nuostatas ir užtikrinti programoje taikomų priemonių tęstinumą. Atlikus privalomą išorinį vertinimą, jau du kartus (2013-2015 ir 2015-2017 metams) progimnazijai suteiktas sertifikuotas Olweus mokyklos statusas.
Kalcio karbonatas
Cheminės savybės
Reaguoja su vandeniu, kuriame yra ištirpusio anglies dioksido, sudarydamas tirpų kalcio bikarbonatą:
Utenos Aukštakalnio progimnazija
Istorija ir dabartis
Eilė metų progimnazija dalyvauja respublikiniame projekte „Sveikatiada“. Kasmet mokykloje organizuojamos respublikinės jaunųjų matematikų komandinės varžytuvės akademiko V.Statulevičiaus taurei laimėti. Vykdomos mokinių socialinius įgūdžius stiprinančios programos, projektai. Progimnazijos „Žiburio“ skyrius įgyvendina programos „Antras žingsnis“ veiklas. Kartu su Molėtų r. Alantos gimnazija, Alytaus r. Miroslavo gimnazija, Rokiškio r. Obelių gimnazija ir Širvintų r. Musninkų A. Petrulio gimnazija dalyvaujame tęstiniame vaikų ir jaunimo socializacijos projekte „Žingsnis po žingsnio 2“. Projekto metu mokiniai sužinos daugiau mokyklų bendruomenių telkimo būdų, patys klasėse organizuos diskusijas, ką mes visi kartu galime padaryti, kad stiprintume mokyklų bendruomeninius santykius.
Kalcio karbonatas
Cheminės savybės
CaCO3 + CO2 + H2O → Ca(HCO3)2
Utenos Aukštakalnio progimnazija
Istorija ir dabartis
Įgyvendinamas tęstinis tarptautinis projektas su Suomijos ir Latvijos mokyklomis, siekiant sukurti, adaptuoti ir pritaikyti praktikoje mokymo metodiką „Pamokos gamtoje“. Į šį projektą įtraukti ir „Žiburio“ skyriaus pradinukai.
Kalcio karbonatas
Cheminės savybės
Ši reakcija svarbi karbonatinių uolienų erozijoje, formuojantis urvams, ir yra kieto vandens priežastis daugelyje regionų.
Gavimas
Didžioji dalis pramonėje naudojamo kalcio karbonato išgaunama kasybos būdu. Grynas kalcio karbonatas (pvz., maistui ir farmacijai) gali būti gautas iš gryno iškastinio šaltinio (įprastai – marmuro).
Utenos Aukštakalnio progimnazija
Istorija ir dabartis
Vykdomas projektas, skirtas žydų gelbėtojų temai „Kito žmogaus gelbėjimas – neįkainojamas žmogiškumas“. Projekto partneriai – Tarptautinė komisija nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti, Radviliškio r. Baisiogalos gimnazijos ir mūsų progimnazijos Tolerancijos ugdymo centrai, Viešoji žydų biblioteka, Vašingtono Holokausto muziejus ir UNESCO institucija.
Kalcio karbonatas
Gavimas
Kalcio karbonatas gali būti gaminamas kalcinuojant kalcio oksidą.
CaCO3 → CaO + CO2
Utenos Aukštakalnio progimnazija
Istorija ir dabartis
Mokykloje veikia:
Kalcio karbonatas
Gavimas
CaO + H2O → Ca(OH)2
Ca(OH)2 + CO2 → CaCO3 + H2O
Paplitimas gamtoje
Kalcio karbonatas sudaro šiuos natūraliai aptinkamus mineralus:
Kalcio karbonato mineralai aptinkami šiose uolienose:
Panaudojimas
Kalcio karbonatas naudojamas statybose, kartais grynas (pvz., marmuras), dažniau – kaip statybinės medžiagos (pvz., cemento) sudedamoji dalis. Taip pat naudojamas gryninant geležį, plastikų, dažų, popieriaus gamybai, kaip šveitiklis buitinėse valymo priemonėse ir t. t.
Medicinoje naudojamas kaip pigus kalcio papildas mityboje. Kalcio karbonatas gali būti naudojamas kaip fosforo surišiklis gydant hiperfosfatemiją (dažniausiai esant chroniškiems inkstų veiklos sutrikimams). Taip pat naudojamas kaip inertiškas užpildas kitų vaistų tablečių gamyboje. Per didelis kalcio karbonato suvartojimas gali sukelti hiperkalcemiją, kurios simptomai – vėmimas, pilvo skausmai, pakitusi protinė būklė.
Kalcio karbonatas naudojamas sumažinti dirvožemių ir vandens rūgštingumą.
Perichos kalnai
thumb|250px|Pintao kalnas Perichos kalnuose (Kolumbija)
Perichos kalnai  – kalnų grandinė Pietų Amerikos šiaurėje, driekiasi Venesuelos–Kolumbijos siena; Andų atšaka. Tęsiasi iš šiaurės į pietus 310 km, nuo Okanjos pietuose iki La Gvachiros pusiasalio šiaurėje. Aukštis iki 3630 m (Las Tetaso k.). Pericho kalnai skiria Marakaibo baseiną rytuose ir Sesaro upės baseiną vakaruose. Apaugę drėgnaisiais tropikų miškais.
Perichos kalnuose tebegyvena nemažai indėnų: motilonai, jukpai, irokai, sokorpai. Perichos kalnai Kolumbijos pusėje pagardėjo kaip FARC partizanų slaptavietė.
Geležinis Vilkas (pėstininkų brigada)
Mechanizuotoji pėstininkų brigada „Geležinis Vilkas“ – pagrindinis Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų karinis vienetas. Šiuo metu Mechanizuotąją pėstininkų brigadą „Geležinis Vilkas“ sudaro vadovybės štabas, keturios atskiros kuopos ir septyni batalionai – du mechanizuotieji, du motorizuotieji, vienas artilerijos batalionas, vienas logistikos batalionas ir NATO Priešakinių pajėgų bataliono kovinė grupė. Brigados batalionai pavadinti pagal Lietuvos kariuomenės istorijos tradicijas Lietuvos didžiųjų kunigaikščių vardais.
Istorija
Brigados vadai:
Sudėtis
200px|thumb|right|LDK Algirdo MPB kariai pratybų „Geležinis vilkas“ metu Šiuo metu brigadą sudaro:
Funkcijos
Pagrindinės Brigados funkcijos:
MPB "Geležinis Vilkas" uždavinys:
Įgyvendindama pavestą uždavinį, MPB „Geležinis Vilkas" atlieka šias funkcijas:
Sedžiongas
Sedžiongas Didysis (1397 m. gegužės 15 d. – 1450 m. balandžio 8 d.) – ketvirtasis korėjiečių Čiosono karalystės karalius, valdė 1418–1450 m.
Sejong sustiprino konfucianistinę politiką, įvedė daug reikšmingų teisinių pataisų (공법; 貢法). Jis prižiūrėjo hangul rašto kūrimą, skatino įvairių technologijų kūrimą ir diegimą, dėjo daug pastangų užtikrinti šalies klestėjimą. Surengė karines kampanijas, nukreiptas į šiaurę, vykdė naujų gyventojų pritraukimo politiką. Pietuose sutramdė japonų puldinėtojus ir užėmė Cušimos salą.
Gyvenimas
Sedžiongas Didysis gimė Hansunge. Jis buvo trečiasis sūnus. Kai jis gimė, jo pavardė buvo Ji o vardas Do. Jo vaikystės vardas buvo Von Džiongas. Jo tėvas buvo karalius Tedžiongas, kuris įsteigė Čiosono karalystę. Tedžiongo pirmasis sūnus Jangniongas buvo pašalintas iš įpėdinių sąrašo, o antras buvo vienuolis. Taip Sedžiongas tapo karaliaus Tedžiongo įpėdiniu. Sejong Didysis turėjo vienuolika žmonų.
Vėliau Sedžiongas Didysis buvo labai ligotas. Jau nuo ligos aklas jis mirė 1450 m. ir jo sūnus Mundžžiongas tapo Čiosono karalystės karaliumi.
Karaliavimas
Sedžiongas Didysis buvo karūnuotas 1418 m. rugsėjo 18 d.
Per savo karaliavimą Sedžiongas Didysis pagerino savo karalystės apsaugą įstatymais ir skatindamas karinius išradimus.
Sedžiongas Didysis labai skatino mokslą ir meną. Jis sukūrė korėjiečių rašto sistemą „hangul“ ir pats studijavo mokslą ir techniką. Jo tėvas ir jis irgi rėmė išradėją Jong Sil Džiangą, išradusį automatinį vandens laikrodį.
Krimlio krioklys
thumb|right|180px|Krimlio krioklys Krimlio krioklys – krioklys Austrijoje, Zalcburgo žemėje, Cel am Zė apskrityje, netoli Krimlio gyvenvietės, Zalcacho upėje, Aukštajame Tauerne, 1687 m aukštyje. Krioklio aukštis 380 m. Tai aukščiausias krioklys šalyje ir vienas aukščiausių Europoje. Sudarytas iš trijų pusiau horizontalių kaskadų. Įeina į Aukštojo Tauerno nacionalinį parką.
Feliksas Bukauskas
Feliksas Bukauskas (1947 m. rugpjūčio 18 d. Krekenavoje – 2017 m. vasario 9 d.) – Lietuvos biofizikas, habilituotas
Biografija
1971 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1983 m. biologijos mokslų daktaras.
Nuo 1971 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1984–1989 m. Centrinės mokslo tiriamosios laboratorijos vadovas, 1989–1991 m. prorektorius; nuo 1987 m. profesorius. 1991–1996 m. Berno universiteto (Šveicarija) Fiziologijos instituto profesorius. Nuo 1998 m. dirba ir Einšteino medicinos koledže (Niujorkas, JAV).
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – širdies elektrofiziologijos ir ritmo sutrikimų diagnostika ir gydymas, ląstelių, ypač vėžinių, tarpusavio sąveika.
Rasinas
Istorija
1834 m. Ruto žiotyse amerikiečiai įkūrė Port Džilberto gyvenvietę. Nuo 1841 m. oficialiai įsteigta kaip Rasinas.
XIX a. pab. čia apsigyveno lietuvių. 1961 m. jų skaičius viršijo 1000. XX a. pirmoje pusėje veikė lietuvių choras, dramos teatras, draugija.
Miestų partnerystė
Rasinas turi šešis miestus-partnerius:
Tafocenozė
Tafocenozė (, ; iš 'kapas' + ) 'bendras') – organizmų (gyvūnų, augalų ir kt.) kūnų ir liekanų, jų veiklos pėdsakų telkinys, palaidotas dumblo ar kitokio grunto, bet dar mažai pakeistas mineralizacijos ir panašių reiškinių (diagenezė).
Terminą 1927 m. pasiūlė W. Quenstedt. Šis autorius tafocenoze vadino tik alochtoninius palaidojimus (kai kūnai ar liekanos buvo perneštos į kitą vietą). Daugelis autorių šiuo terminu apibūdina visus nuosėdose palaidotus organizmų likučius, nepriklausomai nuo žuvimo ir palaidojimo vietų. T.y., pagal šią sampratą tafocenozę sudaro tiek alochtoniniai, tiek autochtoniniai elementai. Pagal L. Davitašvilį (1945 m.) tafocenoze tampa bet kuri nuosėdose palaidota liptocenozė (tanatocenozė, nekrocenozė, merocenozė ar ichnocenozė). Pagal jį ne visi organizmų liekanų telkiniai (mažuma jų) išlieka ir tampa fosilijų cenozėmis. Diagenezės metu į vėlesnes cenozės stadijas ir galų gale į oriktocenozę pereina tik dalis tafocenozės elementų. Todėl paleontologai neturi galimybių tiesiogiai tyrinėti tafocenozes.
Tafocenozė yra stadija paleontologinėje „sukcesijoje“:
Adrijos jūra
thumb|240px|Adrijos jūra iš kosmoso thumb|240px|Sekli jūros pakrantė netoli Grado (šiaurės Italija) thumb|240px|Adrijos jūra ties Istrija Kroatijoje thumb|240px|Adrijos jūra ties Budva Juodkalnijoje
Hinajana
Hinajana (sanskr. mažoji važiuoklė, siaurasis kelias) – viena pagrindinių budizmo krypčių (greta mahajanos). Labiausiai paplitusi Pietryčių Azijos šalyse – Mianmare, Kambodžoje, Laose, Šri Lankoje, Tailande.
Adrijos jūra
Adrijos jūroje yra daugiau nei 1300 salų, daugiausia palei rytinę pakrantę Kroatijoje. Jūra dalinama į tris baseinus, šiaurinis yra sekliausias, o pietinis giliausias, maksimalus gylis siekia 1233 m. Vyraujančios srovės teka prieš laikrodžio rodyklę nuo Otranto sąsiaurio palei rytinę pakrantę ir grįžta iki sąsiaurio palei vakarinę (Italijos) pakrantę. Potvyniai Adrijos jūroje yra silpni, nors kartais pasitaiko ir didesnių svyravimų. Adrijos druskingumas yra mažesnis nei Viduržemio jūros, nes į Adriją suteka trečdalis viso gėlo vandens, kuris patenka į Viduržemio jūrą. Vandens paviršiaus temperatūra paprastai siekia 30 °C vasarą ir 12 °C žiemą ir ženkliai veikia Adrijos jūros baseino klimatą.
Hinajana
Atsirado I amžiuje.
Adrijos jūra
Adrijos jūroje yra keletas saugomų teritorijų, skirtų apsaugoti jūros karstines buveines ir bioįvairovę. Jūroje yra gausi flora ir fauna – Adrijoje identifikuojama daugiau kaip 7000 rūšių, daugelis iš jų – endeminės, retos ir saugotinos.
Hinajana
Pasaulį traktuoja kaip nenutrūkstantį dharmų srautą. Pasaulyje nėra nieko pastovaus, viskas susideda iš akimirkų. Hinajana, skirtingai nuo mahajanos, pripažįsta, kad dharmų srautas iš tiesų egzistuoja. Žmogus, gyvendamas nuolat kintančiame pasaulyje, kenčia nuo aistrų ir troškimų. Išsigelbėti nuo kančių galima tik įveikus pasaulio srautą, troškimus ir pasiekus nirvaną. Tačiau ją pasiekti gali vien tie, kurie supranta savo kentėjimų priežastis ir turi pakankamai valios išsigelbėti.
Adrijos jūra
Adrijos pakrantėse gyvena daugiau nei 3,5 mln. žmonių; didžiausi miestai yra Baris, Venecija, Triestas ir Splitas. Išvystyta žvejyba, turizmas.
Hinajana
Hinajana pabrėžia kraštutinį individualizmą. Siekdamas nirvanos žmogus turi pasikliauti tik savo jėgomis. Maldos, aukos Budai nepadedančios, nes jis ne dievas, o tik išminčius, kurio gyvenimas esąs geriausias pavyzdys to, kaip įveikti troškimus.
Adrijos jūra
Istorija
Pirmieji Adrijos jūros pakrantę apgyvendino etruskai, ilyrai ir graikai. Jūros pavadinimas kilo nuo etruskų gyvenvietės Adrijos (Rovigo provincija), kuri buvo jūros pakrantėje, Po ir Adidžės upių deltoje, vardo. Šis pavadinimas greičiausiai kilęs iš ilyrų kalbos žodžio adur, reiškiančio „vandenį“ arba „jūrą“. Iš pradžių taip graikai vadino tik šiaurinę jūros dalį (gr. Adrias Kolpos), vėliau šis pavadinimas imtas naudoti visai jūrai. Romėnai jūrą vadino Mare Seperum arba Mare Hadriaticum.
II a. pr. m. e. Adrijos pakrantes užvaldė Roma. Viduramžiais Adrijos jūroje ir jos pakrantėse skirtingais laikotarpiais vyravo keletas valstybių, tarp jų Bizantijos imperija, Kroatijos karalystė, Venecijos respublika, Habsburgų monarchija ir Osmanų imperija. Napoleono karų metu Pirmoji Prancūzijos imperija užvaldė pakrantes, o prieš ją stojo britai ir galiausiai didžioji rytinės Adrijos jūros pakrantės dalis ir Po slėnis atiteko Austrijai. Po Italijos susivienijimo Italijos karalystė pradėjo ekspansiją į rytus, kuri truko iki XX a. Po Pirmojo pasaulinio karo ir Austrijos-Vengrijos bei Osmanų imperijos žlugimo rytinė jūros pakrantė atiteko Jugoslavijai ir Albanijai. XX a. paskutiniajame dešimtmetyje iširus Jugoslavijai prie Adrijos jūros atsirado keturios naujos valstybės. Italija ir Jugoslavija dėl jūrų sienos susitarė 1975 m. ir šią sieną pripažįsta po Jugoslavijos iširimo susidariusios valstybės, tačiau jūrų sienos tarp Slovėnijos, Kroatijos, Bosnijos-Hercegovinos ir Juodkalnijos tebėra ginčų objektas. Italija ir Albanija dėl jūrų sienos susitarė 1992 m.
Hinajana
Individualistinis ir etinis hinajanos tikslas – arhata – šventumo būsena (ketvirta vienuolystės pakopa), kurią pasiekus, pasineriama į nirvaną. Arhatos dogma skatino individualų išsigelbėjimą, prieinamą tik vienuoliams.
Adrijos jūra
Geologija
Adrijos jūra yra ant Apulijos arba Adrijos mikroplokštės, kuri mezozojaus eroje atsiskyrė nuo Afrikos plokštės. Plokštės judėjimas prisidėjo prie aplinkinių kalnų grandinių formavimosi ir Apeninų tektoninio iškilimo po susidūrimo su Eurazijos plokšte. Apeninai susiformavo vėlyvajame oligocene tuo pačiu atskirdami Adrijos jūrą nuo Viduržemio jūros baseino. Adrijos jūroje randamos visų tipų nuosėdos, didžioji nuosėdų dalis sunešta Po ir kitų upių vakarinėje pakrantėje. Vakarinė pakrantė yra aliuvinė arba terasinė, o rytinė pakrantė yra stipriai išraižyta su aiškiai pasireiškiančia karstifikacija.
Geografija
Jūra driekiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius 820 km – nuo Venecijos įlankos šiaurėje iki Otranto sąsiaurio pietuose, kur Adrijos jūra pereina į Jonijos jūrą. Adrijos plotis – nuo 93 iki 222 km, vidutinis 160 km. Jūra užima 132 tūkst. kv.km plotą. Šiaurinės dalies gylis siekia nuo 40 iki 200 m. Pietinė dalis yra žymiai gilesnė – tarp Diuresio ir Bario gylis siekia iki 1230 metrų.
Vakarinėje jūros pakrantėje yra Italija, o palei rytinį krantą – Kroatija, Juodkalnija ir Albanija. Nedidelė dalis pakrantės priklauso Slovėnijai bei Bosnijai ir Hercegovinai (26 km prie Neumo).
Pakrantės
Šiaurės vakarinė dalis yra sekli su daugybe pakrantės lagūnų. Didžiausia iš lagūnų yra Venecijos. Toliau esanti rytinė Italijos pakrantė yra kalnuota, pakrantėje praktiškai nėra salų, kranto linija gana tiesi. Tik Apulijoje esantys Gargano kalnai apie 50 km išsikiša į Adrijos jūrą sudarydami pusiasalį.
Rytinėje pakrantėje į jūrą išsikiša Istrijos pusiasalis, visa pakrantė daugiausia kalnuota ir raižyta. Didžiąją rytinės pakrantės dalį užima Kroatijos regionas Dalmatija, jos krantas yra labai vingiuotas, turi daug salelių, įlankėlių ir labai populiarus tarp turistų. Dalmatijos salos yra Dinarų kalnų pakrantės kalnagūbrių viršūnės, o tarp kalnų buvę slėniai buvo užlieti leidžiantis vakarinei Balkanų pusiasalio daliai. Tarp didžiausių įlankų čia yra Triesto įlanka, o 30 km Kotoro įlanka Juodkalnijoje yra didžiausia Adrijos jūroje. Jūra prie kranto yra gili, dėl to gerai tinka laivybai. Piečiau Škoderio Albanijoje pakrantė smėlėta. Adrijos pakrantė baigiasi ties Vlora piečiau kurios palei Jonijos jūros pakrantę prasideda Albanijos Rivjera.
Klimatas
Klimatui būdinga labai šilta, nelietinga ir sausa vasara bei švelni, iš dalies lietinga ir drėgna žiema. Žiemą Adrijos jūros regionas yra veikiamas aukšto slėgio sričių iš Atlanto. Dėl to pučia šilti pietiniai (sirokas) ir šalti šiaurės (mistralis ir bora) vėjai.
Upės
Didžiausios į Adriją įtekančios upės yra Reno, Po, Adidžė, Brenta, Piavė, Soča, Zrmanja, Krka, Cetina, Neretva, Drinas.
Jūros srovės
Jūros srovės eina palei rytinę pakrantę į šiaurės ir palei vakarinę pakrantę į pietų pusę. Dažnai susidaro trys panašaus dydžio iš jūrų srovių sudaryti sūkuriai apimantys visą Adrijos jūros plotą (aukštutinėje, vidurinėje ir žemutinėje dalyse). Kadangi Adrijos jūra yra ištęsta ir su Viduržemio jūra jungiasi neplačiu (apie 70 km) sąsiauriu tai vandens apykaita su likusia Viduržemio jūros dalimi yra nedidelė.
Druskingumas
Druskingumas jūros paviršiuje prie didelių upių deltų yra 2,5-3 proc. Toliau nuo upių deltų druskingumas šiaurinėje jūros dalyje yra apie 3,4 %, pietinėje dalyje – 3,9 proc. 10 metrų gylyje vandens druskingumas yra daugmaž toks pats kaip ir paviršiuje, išskyrus upių įsiliejimo vietas.
Vandens temperatūra
Vandens temperatūra jūros paviršiuje vasarą (rugpjūtį) siekia 23 – 28 °C, įlankose ir pietuose gali pasiekti ir aukštesnę nei 30 °C temperatūrą. Žiemą (vasarį) temperatūra šiaurinėje dalyje nukrenta iki 7 °C, pietinėje – iki 15 °C.
Uostai
Tarp didžiausių ir svarbiausių Adrijos uostų yra:
Turizmas
Valstybėse, esančiose palei Adrijos jūrą, didelę reikšmę turi turizmas. Čia esantys kurortai žinomi visoje Europoje, kai kurie ir pasaulyje. Tarp jų yra:
EVP80-2 Rūta
EVP80-2 „Rūta“ – pirma lietuviška antros kartos (diskretinių tranzistorių) elektroninė skaičiavimo mašina, 1964–1974 m. gaminta Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykloje. Buvo naudojama apskaitos ir planavimo, inžineriniams, ekonominiams, statistiniams ir matematiniams uždaviniams spręsti.
Istorija
EVP80-2 „Rūta“ idėja kilo Skaičiavimo mašinų specialiam konstravimo biurui mėginant modernizuoti Maskvoje sukurtą ir Vilniaus gamykloje surinkinėtą skaičiavimo mašiną EV80-3M. Tačiau buvo nuspręsta kurti visiškai naują įrenginį: atsisakyti iki tol naudotų lempų, pakeičiant jas tranzistoriais. 1962 m. sukurtas pirmas prototipas.
Aprašymas
ESM buvo sudaryta iš elektrinio skaičiuoklio EVP-V ir perforatoriaus EPR80-2. Duomenys įvedami ir išvedami 80-ies stulpelių perfokortomis, įvedimo ir išvedimo greitis – 120 perfokortų per minutę. Skaičiuoklis (procesorius) galėjo atlikti visas aritmetines ir dalį loginių operacijų (iki 2500 per sekundę). Sudėties ir atimties operacijų greitis buvo 0,4 ms, daugybos – 11 ms, dalybos – 21 ms. RAM dydis – 50 baitų.
Ilgų distancijų lenktynės
thumb|Lenktynininkai važiuoja paskui [[saugos automobilis|saugos automobilį 2007 m. Mil Milhas Brasil lentynėse]] Ilgų distancijų lenktynės – autosporto rūšis, kuri pasižymi ypač ilgomis (trukme ar/ir laiku) lenktynėmis. Jos skirtos išbandyti technikos patikimumą ir lenktynininkų ištvermę. Komandos ir lenktynininkai tokiose lenktynėse stengiasi nuvažiuoti kuo daugiau ratų per tam tikrą laiko tarpą arba konkretų skaičių ratų. Populiariausia ilgų distancijų lenktynių trukmė būna 6 valandos arba 1000 km. Taip pat rengiamos ir ilgesnės lenktynės – 1000 mylių (1600 km), 12 ar net 24 val. Komandas dažniausiai sudaro du arba keturi lenktynininkai, kurie gali keistis sustojimų techninio aptarnavimo zonose metu.
Skerdynės Chije
Skerdynės Chije, Skerdynės Chiose (ntk.)  – prancūzų XIX a. dailininko-romantiko Eženo Delakrua (1798–1863) paveikslas, sukurtas 1824 m. ir esantis Luvro muziejuje Paryžiuje.
Apie paveikslą
Paveikslas nutapytas 1824 m. Paryžiaus Salonui. Jame vaizduojami 1822 m. įvykiai Graikijos nepriklausomybės karo metu Chijo saloje, kai buvo nužudyti ir parduoti į vergiją dešimtys tūkstančių niekuo nekaltų salos gyventojų. Paveikslas turi akivaizdžių įkvėpimo šaltinių, tai T. Žeriko paveikslas „Medūzos“ plaustas“ ir A. Ž. Gro paveikslas „Napoleonas aplanko maro aukas Jafoje“. Paveikslas tapo vienu iš akademinės diskusijos tarp to meto klasicistų ir romantikų mokyklų objektu. A. Ž. Gro, kuris buvo įsitikinęs klasicistas, pavadino paveikslą „skerdynėmis tapyboje“ dėl idealistinio vaizdavimo nebuvimo. Stendalis rašė, kad Delakrua vaizdavo maro aukas, o paveikslą pervadino pamatęs laikraščių naujienas apie skerdynes Graikijos Chijo saloje. Paveikslas atliepė tuo metu Vakarų Europos visuomenę labai sujaudinusiomis, bet pavėlavusiomis žiniomis apie nusikaltimus Graikijos Chijo saloje. Delakrua parodoje buvo apdovanotas medaliu ir paveikslą už 6000 frankų įsigijo valstybė.
Istorija
1821 m. prasidėjo Graikijos nepriklausomybės karas. Chijo sala buvo penkta pagal didumą Egėjo jūroje ir vos kelių kilometrų atstumu nuo žemyninės Turkijos. Salos gyventojai užsiėmė prekyba ir turėjo glaudžius ryšius su Konstantinopolio miestu. Saliečiai sumokėdavo nemenkus mokesčius Osmanų imperijai ir buvo pasiturintys. Taip pat jie turėjo kai kurių nuolaidų mokesčiams, kurių neturėjo žemyninės Graikijos gyventojai. 1821 m. balandį graikų sukilėlių laivai išmetė inkarą prie Chijo salos ir paragino saliečius prisijungti prie sukilimo. Saloje buvo vien prekeiviai, žvejai, mokslininkai. Chijo gyventojai nesiruošė prisijungti prie sukilimo, nes neturėjo nei įgūdžių kovoti, nei ginklų. Graikų laivai atsitraukė palikę šiek tiek ginklų ir amunicijos. Apie jų atvykimą prie salos sužinojo turkai. Nurodymu iš Konstantinopolio 40 vietos aristokratų atstovų buvo paimti ir laikomi įkaitais Kastro miesto pašos rezidencijoje.
1822 m. gruodį anglų konsulas Smirnoje perspėjo turkus, kad graikų sukilėliai planuoja invaziją į Chiją iš Samo salos. Viena iš Chijo salos tragedijos priežasčių nurodoma, kad turkai nesiėmė tinkamų priemonių dėl galimos sukilėlių invazijos. Chijo laivai buvo uždaryti uostuose ir į salą pasiųsta apie 1000 samdinių be vadovybės, kurie turėjo sustiprinti vietos turkų garnizoną, bet užsiėmė vietinių plėšimu su piratų pagalba. Pasiskundus Chijo atstovams Konstantinopolyje į salą buvo pasiųsta 1000 kareivių tvarkos atstatymui ir dar 200 iš Kretos. Saliečiai apdėti papildomais mokesčiais, kurių anksčiau nemokėjo. 1822 m. kovą Samo salos revoliucionierių lyderis Lycurgus Logothetis išsilaipino Chijo saloje su pradine 2000 žmonių armija, kuri vėliau išaugo iki 4000 – 5000 žmonių. Prasidėjo tiek vietos turkų, tiek nepripažįstančių naujos valdžios graikų žudynės. Turkai buvo apsupti pašos tvirtovėje Kastro mieste.
Jurgis Šlapelis
Jurgis Šlapelis (1876 m. balandžio 18 d. Galsiškiuose, Kupiškio raj. – 1941 m. kovo 7 d. Vilniuje) – lietuvių kalbininkas, vertėjas, gydytojas, pedagogas, kultūros ir politinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|160px|[[Pirmasis pasaulinis karas|Pirmojo pasaulinio karo metu]] Vyresniojo brolio parengtas, 1892 m. įstojo į Mintaujos gimnazijos IV klasę, bet 1896 m. spalio 14 d. už atsisakymą melstis rusiškai buvo pašalintas. 1897 m. Petrapilyje, eksternu išlaikęs brandos egzaminus, įstojo į Maskvos universiteto Medicinos fakultetą, kurį baigė 1906 m.
Nuo 1904 m. gyveno Vilniuje, o į Maskvą važinėjo tik egzaminų laikyti. 1906 m. Vilniuje su žmona Marija Piaseckaite įsteigė knygyną (Dominikonų g. 11), kuris tapo lietuvybės, vėliau – demokratijos mokykla. 2004 m. lapkričio 17 d. prie šio namo, kuriame iki 1949 m. veikė knygynas, atidengta lenta lietuviškos spaudos atgavimo 100-osioms metinėms paminėti.
Nuo 1905 m. buvo Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1905 m. – vienas iš Didžiojo Vilniaus Seimo organizatorių, su Peliksu Bugailiškiu, Antanu Purėnu ir kitais organizavo ginkluotą pastato apsaugą, kad jo neužpultų žandarai.
Išvengęs bausmės už politinę veiklą, pasinėrė į kultūrinį Vilniaus gyvenimą. Rinko tautosaką, 1909 m. nustatinėjo lietuvių kalbos normas.
1914–1918 m. mobilizuotas į rusų kariuomenę, kovojo Pirmojo pasaulinio karo frontuose. Grįžęs 1921–1932 m. mokytojavo Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje, dėstė lotynų, lietuvių kalbas ir istoriją. Bendravo su Kazimieru Būga, Jonu Jablonskiu, Juozu Balčikoniu. Parengė Kristijono Donelaičio Raštus (1909 m.). Palaidotas Rasų kapinėse.
Dukterys Gražutė Šlapelytė-Sirutienė ir Laimutė Šlapelytė-Graužinienė, sūnūs Jurgis (mirė vaikystėje) ir Skaistutis Šlapelis. thumb|260px|Pastatas Vilniaus Dominikonų gatvėje, kuriame veikė Šlapelių knygynas
Bibliografija
thumb|260px|Atminimo lenta Vilniuje, Pilies g. 40
Karpis (reikšmės)
Karpis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Karpienė (ištekėjusi moteris) ir Karpytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Nacionalinis Kongresas
Nacionalinis Kongresas - partijų ar kai kurių šalių parlamentų pavadinimas.
Mikojan MiG-27
MiG-27 (rus. МиГ-27) – Tarybų Sąjungos trečios kartos naikintuvas.
Nacionalinis Kongresas
Partijos:
Parlamentai:
Mikojan MiG-27
Istorija
Apie 1960 m. TSRS gynybos ministerija užsakė suprojektuoti ir pagaminti naujos kartos atakos naikintuvą, skirtą naudoti lokaliuose kariniuose konfliktuose. Tai turėjo būti lengvas, manevringas, sugebantis skristi ir lėtai ir greitai, naikintuvas, galintis skraidinti gana didelį ginklų kiekį. Ankstesnis tokio tipo naikintuvas MiG-23 nebeatitiko šių reikalavimų, todėl jo bazėje buvo pradėtas kurti naujasis.
Kodiniu pavadinimu 32-24, vėliau pervadintas MiG-235.20 1970 m. pirmą kartą pakilo į orą. Nuspręsta naikintuvą apginkluoti didesnio kalibro patranka. Jo taikiniai – ant žemės esantys objektai, tačiau naikintuvas, nors ir nebuvo apginkluotas oras-oras tipo raketomis, galėjo stoti į kovą su oro priešais.
Flogger-D
Mig-27 – bazinis modelis. MiG-27D variantas specialiai pritaikytas branduolinių objektų naikinimui branduolinio karo atveju. Gamintas 1973 – 1977 m. (apie 560 vienetų).
Flogger-J
MiG-27M patobulintas MiG-27D variantas su nauja patranka, papildyta elektronine įranga. Gamintas 1978 – 1983 m. (apie 150 naikintuvų). MiG-27L patobulintas MiG-27M variantas skirtas Indijos KOP, papildytas oras-žemė tipo raketomis su infraraudonųjų spindulių taikikliais. Surinkta Indijoje apie 200 vienetų. MiG-27H indiškojo varianto papildymas prancūziškais radarais. Vėliau pervadinatas į MiG-27Ls (apie 165 vnt.).
Flogger J-2
MiG-27K – tarybinis variantas, papildytas raketomis su lazeriniais taikikliais, padidintas naikintuvo dydis. Surinkta apie 200 naikintuvų.
Šalys naudotojos
thumb|300px|Šalys naudotojos
Ginkluotė
thumb|200px|Du Indijos KOP MiG ir du JAV KOP F-15 per pratybas. Naikintuvui gali būti pakabinamas papildomas 450 litrų talpos degalų bakas.
Aukštutinis Nazaretas
Istorija
Įkurtas 1954 m. kaip žydų gyvenvietė greta arabiškojo Nazareto. 1974 m. gavo miesto teises.
Fiat 50 HP
thumb|Fiat 50 HP
Fiat 50 HP – Lengvasis automobilis, leistas „Fiat“ kompanijos nuo 1908 iki 1910 metų.
Automobilyje buvo įrengtas 4-ių cilindrų, 7430 kub.cm apimties, 50 a.j. galingumo prie 1400 aps./min. variklis. Didžiausias greitis buvo 90 km/val.
Pavarų dėžė buvo keturių greičių, stabdžiai buvo montuojami ant pavaros veleno. Ant užpakalinių ratų buvo įrengtas stovėjimo stabdis. Automobilio apšvietimas atliekamas naudojant magnetą.
Tykocino alumnatas
thumb|right|200px|Alumnato viešbutis (2011 m.) thumb|right|200px|Alumnato vaizdas [[XIX a. pab. - XX a. pra. iš Zigmanto Gliogerio enciklopedijos]]
Tykocino alumnatas - tai 1633-1636 metais Tykocino mieste pastatytas pastatas, kuriame veikė prieglauda pasenusiems ir ligotiems kariškiams. Pats žodis Alumnatas, kilęs nuo lotynų kalbos žodžio alumnare, kas reiškia  maitinti, mokyti.
Istorija
Alumnato įkūrėjęs buvo Lietuvos didysis maršalka ir Tykocino seniūnas Kristupas Viesiolovskis. Alumnatas buvo pastatytas ant anksčiau čia XVI a. pastatytos karališkosios pašto stoties. 1633 m. Lenkijos Karalystės Seimas davė leidimą tokio pastato statyboms. Tai buvo pirmoji tokio tipo įstaiga visoje ATR. Vienaaukštis pastatas buvo skirtas 12 asmenų, kurių pragyvenimą apmokėdavo Tykocino seniūnija, po to – Tykocino dvaras. Alumnatas buvo pavaldus karalienei, vėliau jį globojo Didieji karūnos etmonai. Kariškių prieglauda veikė iki Pirmojo pasaulinio karo. 1914-1920 m. pastatas buvo stipriai sugriautas. Tarpukaryje apie 1930 m. atstatytas, jame buvo įrengtas socialinis būstas neturtingiems miestiečiams. Po Antrojo pasaulinio karo buvusio alumnato patalpose įrengtas viešbutis ir restoranas.
Tuva
Tuva, Tuvos Respublika – federacinė respublika pietų Rusijoje, pietiniame Sibire. Šiaurėje ribojasi su Krasnojarsko kraštu, šiaurės vakaruose – su Chakasija, vakaruose – su Altajaus Respublika, pietuose – su Mongolija, šiaurės rytuose – su Irkutsko sritimi ir Buriatija. Sostinė – Kyzylas.
Istorija
1914 m. Tuva laisvu noru įėjo į Rusijos imperijos sudėtį, Rusijoje ji buvo vadinama Urianchajaus kraštu, šis pavadinimas vartotas iki 1921 m. Rusijoje nuvertus carą Nikolajų II, Tuvos dalis buvo okupavę Kinija, Mongolija, Kolčiako kariuomenė.
1921 m. susidarė marionetinė Tanu Tuvos Liaudies Respublika (nuo 1926 m. Tuvos Liaudies Respublika), kurios nepriklausomybę pripažino tik TSRS ir Mongolija. Ši respublika 1944 m. tapo SSRS dalimi (autonominės srities statusu).
1961 m. suteiktas autonominės respublikos statusas.
Nuo 1991 m. Tuva – viena iš Rusijos federacinių respublikų.
Geografija
thumb|left|240px|Tyrai į pietus nuo [[Kyzylas|Kyzylo]]
Tuva – kalnuota šalis. Beveik visą teritoriją užima Vakarų Sajanas ir Tanu Olos kalnagūbris (aukštis iki 3970 m, Mongun Taigos k.). Šias kalnų sistemas skiria Tuvos duburys. Klimatas vidutinių platumų; ryškiai kontinentinis. Sausio vidutinės temperatūros siekia nuo -28 °C iki -35 °C, liepos 15-20 °C. Per metus iškrinta apie 400 mm kritulių, kalnuose – iki 1000 mm. Beveik visos Tuvos upės priklauso Jenisejaus baseinui (Bij Chemas, Ka Chemas, Jenisejus, Chemčikas). Gausu kalnų ežerų (Čagytajus, Tere Cholis, Todža, Chindiktig Cholis) ir tvenkinių (Sajanų-Šušenskojės tvenkinys). Beveik pusę kalnų teritorijų dengia miškai (kedrai, maumedžiai, pušys), aukštikalnėse – kalnų tundros ir pievos. Tuvos dubumoje – stepės.
Gyventojai
Tuvoje gyvena virš 308 tūkst. gyventojų. 51,5 % iš jų gyvena miestuose. Daugumą gyventojų (77 %) sudaro tuviečiai, 20,1 % – rusai, 0,4 % – chakasai, 2,5 % – kiti. Dauguma gyventojų išpažįsta budizmą (lamaizmą) ir šamanizmą. Yra stačiatikių ir musulmonų.
Miestai
Tuvoje yra 5 miestai: thumb|right|240px|Jurta Tos Bulake Kitos didesnės gyvenvietės:
Administracinis skirstymas
Tuvos respublika padalinta į 17 rajonų (kožunų):
Lietuvos kariuomenės Karinės oro pajėgos
1919–1940 m.
Paskelbus Lietuvą nepriklausoma valstybe, 1918 m. vasario 16 d., pirmosios vyriausybės svarbiausias uždavinys buvo suorganizuoti kariuomenę, kuri galėtų atremti iš visų pusių besiveržiančius priešus. 1918 m. lapkričio 23 d. buvo paskelbtas pirmas įsakymas kuriamai Lietuvos kariuomenei.
1919 m. sausio 30 d. pradėta formuoti Inžinerijos kuopa, kurios sudėtyje buvo Aviacijos būrys. Būrio vadu buvo paskirtas karininkas Konstantinas Fugalevičius. Tų metų kovo 12 d. būrys perorganizuotas į kuopą ir tapo savarankiška Aviacijos dalimi. Būrio vadu buvo paskirtas karininkas inžinierius Petras Petronis. Trūkstant lietuvių aviacijos specialistų 1919 m. dauguma karo lakūnų buvo samdyti vokiečių kariškiai. Taip pat buvo samdomi specialistai iš Švedijos, Didžiosios Britanijos, kitų šalių. thumb|left|upright|200px|Lietuvos karo aviacijos lėktuvų eskadrilė ore 1920 m. Aviacijos dalis pavadinta Aviacijos korpusu, 1920–1921 m. vadinta Oro laivynu, 1921–1928 m. – Aviacija, vėliau – Karo aviacija.
Pirmąjį lėktuvą (Sopwith Struter) Lietuvos kariuomenė 1919 m. vasario 5 d. atėmė iš Raudonosios armijos prie Jiezno. 1919 m. vasario 27 d. Vokietijoje nupirkti ir atgabenti aštuoni žvalgybiniai lėktuvai LVG C.VI, o birželio mėnesį buvo nupirkti dar 5 tokie lėktuvai. Nepriklausomybės kovų metu daug lėktuvų buvo paimti kaip trofėjai karo lauke, neoficialiai pirkta iš Vokietijos, dalį orlaivių Antantės nurodymu perdavė Vokietijos pajėgos.
Vėliau kariniai orlaiviai įsigyti Čekoslovakijoje (Letov Š-20L "Šmolik"), Italijoje (Ansaldo A.120, SVA.10, Fiat CR.20), Prancūzijoje (Dewoitine D.501, Morrane Saulnier 406L (nespėti pristatyti)), Didžiojoje Britanijoje (Martinsyde F.4 Buzzard, Gloster Gladiator Mk.I, de Havilland DH.89 Dragon Rapide, AVRO 626 "Prefect"), Vokietijoje (Bucker-133 C "Jungmeister", vyko derybos dėl Messerschmitt Bf-109). Karo aviacijos dirbtuvėse 1919–1930 m. buvo statomos nelicencinės vokiškų I Pasaulinio karo laikotarpio lėktuvų kopijos (Albatros B.II, Albatros C.III, Albatros C.XV, Albatros D.III, DFW C.V, Fokker D.VII, Halberstadt C.V, Friedrichshafen G.III, LVG C.VI), surenkami užsienyje įsigyjami orlaiviai (SVA.10), o nuo 1924 m. pradėti gaminti savų konstrukcijų orlaiviai – Jurgio Dobkevičiaus – Dobi ir Antano Gustaičio – ANBO.
Lietuvos karo aviacija dalyvavo laisvės kovose prieš Raudonosios Armijos ir Lenkijos dalinius. Nepriklausomybės kovų laikotarpiu daugiausia kovinių skridimų atliko vyresnysis leitenantas Jurgis Dobkevičius, vėliau tapęs pirmuoju lietuviu lėktuvų konstruktoriumi. 1920 m. gegužės 12 d. lėktuvo avarijoje žuvo pirmas lietuvis lakūnas leitenantas Vytautas Rauba. Tų pačių metų spalio 4 d., kovoje su lenkais, buvo numuštas pirmas lėktuvas su lietuvių ekipažu. Lėktuvą pilotavęs Pirmosios eskadrilės vadas leitenantas Juozas Kumpis buvo sunkiai sužeistas, mirė lenkų nelaisvėje.
1940 birželio 15 d. Lietuvos karo aviaciją sudarė: vadovybė ir štabas (Kaune), komendantūra (Kaune; trys aerodromo kuopos, rikiuotės dalis ir ūkio dalis), žvalgybos (I) grupė (vadavietė Kaune), naikintuvų (II) grupė (vadavietė Kaune), bombonešių (III) grupė (vadavietė Zokniuose prie Šiaulių), Karo aviacijos mokykla (Kaune), Tiekimo skyrius (aviacijos dirbtuvės, technikos dalis, užpirkimų dalis ir sandėliai; Kaune) ir karo meteorologijos tarnyba (Kaune). Žvalgybos (I) grupę sudarė: antroji eskadrilė (įkurta 1921 m., lėktuvai ANBO‑41), šeštoji eskadrilė (įkurta 1932 m., lėktuvai ANBO‑41 ir ANBO‑IV) ir aštuntoji eskadrilė (įkurta 1938, lėktuvai ANBO‑IV). Naikintuvų (II) grupę sudarė: pirmoji eskadrilė (įkurta 1920 m., lėktuvai Dewoitine D‑501L), penktoji eskadrilė (įkurta 1932 m., lėktuvai Gloster Gladiator Mk.I) ir septintoji eskadrilė (įkurta 1938 m., lėktuvai FIAT CR.20). Bombonešių (III) grupę sudarė: trečioji eskadrilė (įkurta 1923 m., lėktuvai Ansaldo A.120) ir ketvirtoji eskadrilė (įkurta 1925 m., lėktuvai ANBO‑41). Karo aviacijos mokyklą sudarė Mokomoji eskadrilė (įkurta 1920 m., lėktuvai ANBO‑III, ANBO‑IV, ANBO‑V, ANBO‑51, ANBO‑VI ir kiti). thumb|left|upright|320px|Lietuvos karo aviacijos lėktuvai [[Zokniai|Zokniuose 1937 m.]] Lietuvos KOP savo sudėtyje taip pat turėjo zenitinius (Priešlėktuvinės apsaugos rinktinė: 3 baterijos po tris Vickers‑Armstrong 75 mm zenitinius pabūklus, du 40 mm W.Z. 36 Bofors zenitinius pabūklus, automatinių pabūklų kuopa: 3 būriai, ginkluoti 301 automatiniu 20 mm pabūklu Oerlikon 1 II a ir 2 cm Flak 28), sunkiųjų kulkosvaidžių kuopa: 3 būriai, ginkluoti 924 kulkosvaidžiais MG 08) ir techninius dalinius.
1940 m. Lietuvos karo aviacijoje tarnavo: 1940 m. rugpjūčio 1 d. sudaryto turto perėmimo žiniaraščio duomenimis, Karo aviacija turėjo 117 orlaivių, 822,5 tūkst. kg benzino, apie 35 t tepalo, aviacijos dirbtuves Aukštojoje Fredoje, Zokniuose, Pajuostyje, 50 atsarginių radijo stočių lėktuvams, 21 komplektą antžeminės radijo įrangos, pervežamas dirbtuves, devynis angarus techninei lėktuvų priežiūrai, 40 automašinų, 13 203 įvairiausių žemėlapių lapus, 10 600 atsarginių dalių motorams, 56 lėktuvų motorus, 90 lėktuvų fotoaparatų, fotokulkosvaidžių komplektų.