cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karo laivų flotilė
Lietuvos kariuomenės Karinių jūrų pajėgų Karo laivų flotilė – Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis dalinys, esantis Karinių jūrų pajėgų sudėtyje.
Karo laivų flotilė kontroliuoja ir gina Lietuvos Respublikos teritorinę jūrą ir išskirtinę ekonominę zoną, vykdo žmonių paieškos ir gelbėjimo, taip pat taršos likvidavimo darbus Lietuvos Respublikos atsakomybės zonoje, teikia paramą Karinėms oro pajėgoms ir Specialiųjų operacijų pajėgoms, planuoja ir organizuoja kovinį rengimą.
Karo laivų flotilė - didžiausias Karinių jūrų pajėgų dalinys. Ją sudaro štabas ir 3 laivų divizionai (Patrulinių laivų divizionas, Priešmininių laivų divizionas, Pagalbinių laivų ir katerių divizionas), jiems priklauso 8 laivai ir 2 uosto kateriai.
Karių kapinės
thumb|right|World War II Normandy American Cemetery and Memorial, JAV karių kapinės [[Kolvilis prie Jūros (Normandija)]] thumb|Sovietų karių kapinės [[Dresdenas|Dresdene, (Vokietija)]] thumb|right|Britų karių kapinės [[Reinbergas War Cemetery 1939–1945 Atminimo akmuo: „Their Name Liveth For Evermore“]] thumb|right|Vokiečių karių kapinės Sologubovkos kaime, [[Leningrado sritis, Rusija]] Karių kapinės – kapinės, kuriose palaidoti žuvę karo metu kariai.
El Palmaras (Gvatemala)
El Palmaras – miestelis vakarų Gvatemaloje, Kecaltenango departamente, į šiaurės vakarus nuo Masatenango, pietvakarinėje Santa Marijos ugnikalnio papėdėje. Savivaldybės centras. Eina Kecaltenango-Retalhuleu plentas.
Karių kapinės
Lietuvoje daugiausia Antrojo Pasaulinio karo metu žuvusių karių kapinių. Lietuvoje (pvz., Jonavos karių kapinės, Palangos miesto ir kt.), kitose Baltijos šalyse nemažai karių kapinių yra įrengta miestų ir miestelių centrinėse dalyse. Didžiausios Lietuvos karių kapinės – Aukštųjų Šančių karių kapinės Kaune. Intensyvėjant urbanizacijai, svarstomos kapų perkėlimo galimybės, kai kurie sumanymai jau realizuoti.
El Palmaras (Gvatemala)
Verčiamasi žemės ūkiu, daugiausia kavos auginimu.
Istorija
Miestas buvo pastoviai siaubiamas Santa Marijos išsiveržimų. Po išsiveržimo XX a. pab. dalis gyventojų persikėlė toliau į naują gyvenvietę – Nuevo El Palmarą. Senasis El Palmaras galutinai sunaikintas laharo.
FC Santos Tartu
Tartu „Santos“ – Estijos futbolo klubas iš Tartu.
Istorija
Klubas įkurtas 2006 m. dalyvaudavo žemesniųjų divizionų kovose. Šio klubo treneriu yra dirbęs lietuvis Algimantas Liubinskas.
Kelis sezonus žaidė antros pakopos pirmenybėse, tačiau po 2018 m. sezono nusprendė savanoriškai pasitraukti į mėgėjišką lygmenį.
Ubinskojės ežeras
Ubinskojės ežeras  – nenuotakus ežeras Rusijoje, Novosibirsko srityje, Barabos stepės šiaurėje. Tai antras pagal dydį srities ežeras (po Čanų). Ežeras telkšo 134 m aukštyje virš jūros lygio, ilgis 37 km, plotis iki 17 km. Labai seklus, gylis siekia 1 m (seniau buvo 4 m ). Yra keletas salų (didžiausia – Medjakovskio). Krantai žemi, pelkėti, apaugę viksvameldžiais ir viksvomis. Dugnas padengtas storu dumblo sluoksniu.
Drėgnais pavasariais vandens lygis pakyla ir dalis vandens nuteka Ubinkos upe (Omės intakas, Irtyšiaus baseinas). Seniau ežere buvo gausu žuvies, bet XX a. pab. nusekus ežero vandens lygiui (kaip manoma, dėl blogai atliktos melioracijos) liko tik smulkūs karosai.
Prie Ubinskojės ežero įsikūrę kaimai: Čiornyj Mysas, Kreščenskis, Zarečnoubinskaja. Pakrantėje yra VI-XVIII a. kapinynas, sudarytas iš 160 kurganų.
Sabahas
Sabahas (MS Sabah) − valstija Rytų Malaizijoje, Borneo saloje. Sostinė − Kota Kinabalu. Tai antra pagal dydį valstija Malaizijoje. Ji ribojasi su Saravako valstija vakaruose, Indonezija pietuose ir turi 1743 km pakrantę, kurią šiaurės vakaruose skalauja Pietų Kinijos jūra, šiaurės rytuose – Sulu jūra, pietryčiuose – Sulavesio jūra.
NC Magra
NC Magra arba Nedjm Chabab Magra – profesionalus Alžyro futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Įsikūręs Magroje. Namų rungtynes žaidžia brolių Bušeligų stadione, talpinančiame 5 tūkst. žiūrovų.
Dante Gabriel Rossetti
Dantė Gabrielis Rosetis (, 1828 m. gegužės 12 d. − 1882 m. balandžio 9 d.) – XIX a. italų kilmės Anglijos tapytojas ir poetas. Prerafaelitas.
NC Magra
Istorija
Klubo ištakos siekia 1998 m. Nuo 2003–2004 m. sezono rungtyniavo trečioje lygoje.
Dante Gabriel Rossetti
Biografija
Gabrielis Čarlzas Dantė Rosetis gimė 1828 m. gegužės 12 d. Londone. Jo tėvas bendravardis Gabrielė buvo politinis pabėgėlis iš Italijos, poetas, Dantės žinovas ir nuo 1831 m. − italų kalbos profesorius King’s koledže Londone. Motina Frances Mary Lavinia Polidori buvo pusiau italė, pusiau anglė, privati mokytoja. Rosetis vėliau pasirašinėjo Dantės pirmuoju vardu. Jo sesuo Kristina (1830−1894) tapo poete. D. G. Rosetis 1841 m. įstojo į Sass’s piešimo mokyklą, 1844 m. bandomajam laikotarpiui įstojo į Karališkosios akademijos mokyklą, 1845 m. tapo pilnateisiu studentu. Jaunystėje D. G. Rosetis rašė poeziją ir tapė. 1848 m. trumpai mokėsi pas Ford Madox Brown, pas kurį buvo sužavėtas ankstyvojo renesanso meno formų atgaivinimo idėjų, kurios plito iš Vokietijos, taip vadinamosios „nazarėnų“ dailininkų grupės. 1848 m. rugpjūtį jis ir Viljamas Holmanas Hantas įsikūrė bendroje studijoje ir tų pačių metų rugsėjį jie, kartu su Džonu Everetu Milė ir kitais, įkūrė „Prerafaelitų broliją“. Jo brolis Viljamas Maiklas Rosetis (1829−1919) taip pat prisijungė prie brolijos. 1848 m. spalį D. G. Rosetis užbaigė versti į anglų kalbą Dantės „Naująjį gyvenimą“. Jis žavėjosi romantiniais ir gotikinio siaubo kūriniais, mėgo E. A. Pou ir V. Bleiko kūrybą.
Plungės SM
Plungės SM-„Žemaitukai“ – tai klubas iš Plungės rungtyniavęs Regionų krepšinio lygos čempionate ir čia iškovojęs sidabro bei bronzos medalius. Keletą metų Plungės sporto mokyklos ekipa Regionų krepšinio lygoje turėjo derbį su Plungės „Plungė-SM“ ekipa, tačiau 2011 m. atgimus Plungės „Olimpo“ ekipai pasitraukė iš RKL pirmenybių.
Dante Gabriel Rossetti
Biografija
1849 m. D. G. Rosetis eksponavo pirmą savo reikšmingą paveikslą „Mergelės Marijos vaikystė“. Tų metų rudenį kartu su V. H. Hantu keliavo į Paryžių ir Flandriją, buvo giliai paveiktas viduramžių ir renesanso meno. Maždaug tuo metu sutiko paveikslų modelį Elizabeth Siddall, su kuria 1860 m. susituokė. D. G. Rosetis daugiausiai buvo atsakingas už prerafaelitų žurnalo „Embrionas“ (The Germ) 1850 m. publikaciją. 1850 m. eksponavo paveikslą „Ecce Ancilla Domini!“, kuris susilaukė neigiamų vertinimų. 1854 m. D. G. Rosetis susipažino ir susidraugavo su dailės kritiku Dž. Raskinu, kuris stojo ginti prerafaelitų estetikos. Apie 1855-56 m. dailininko draugu tapo poetas Robertas Brauningas. 1855 m. D. G. Rosetis lankėsi Paryžiaus Visuotinėje parodoje, 1856 m. Oksforde sutiko E. Bern-Džounsą ir Viljamą Morisą, prisidėjo prie V. Moriso Oksfordo ir Kembridžo žurnalo publikacijų.
1857 m. D. G. Rosetis tapė Oksfordo sąjungos patalpų sienas karaliaus Artūro legendų tema. Darbų metu susipažino su Jane Burden, kuri tapo V. Moriso žmona, tačiau su D .G. Rosečiu palaikė artimus ryšius, pozavo jo paveikslams (tarp jų „Prozerpina“). 1858 m. D. G. Rosetis buvo vienas socialinio estetų Hogarto klubo steigėjų, sutiko Fanny Cornforth, kuri tapo jo meiluže ir paveikslų modeliu sekantį dešimtmetį. 1861 m. buvo publikuoti D. G. Rosečio italų poetų vertimai į anglų kalbą. 1862 m. mirė jo žmona Elizabeth Siddall nuo laudano perdozavimo. 1863 m. D. G. Rosetis keliavo į Belgiją, 1864 m. − į Paryžių. Vėliau dailininkas pradėjo kentėti nuo akių ligos ir nemigos, pasirodė paranojos požymių. 1869 m. jis atidarė žmonos kapą, kad pasiimtų kartu palaidotus jo eilėraščių rankraščius. 1870 m. ši poezija buvo išleista. 1872 m. dailininkas palūžo psichologiškai ir fiziškai, bandė nusižudyti. Vėliau atsigavo, toliau kūrė, bet jau būdamas pusiau invalidu, daug laiko leido su draugų Džeinės ir Viljamo Morisų šeima. Dantė Gabrielis Rosetis mirė Birkingtono pajūrio miestelyje Kente 1882 m. balandžio 9 d. Ten ir palaidotas Visų Šventųjų kapinėse. Jis yra sukūręs iliustracijų, vitražų.
NC Magra
Istorija
2018–2019 m. debiutavo Antroje ir užėmė antrą vietą, Po sezono buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
Nuo 2019–2020 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Järvenpään Palloseura
Järvenpään Palloseura arba trumpiau vadinamas JäPS – Suomijos futbolo klubas iš Jervenpės.
Istorija
Klubas įkurtas 1947 m., nuo 1997 m. žaidė Kolmonen (ketvirtoji pakopa), o 1978 m. ir 2001 m. rungtyniavo Kakkonen (trečioji pakopa). Joje įsitvirtinti nepavykdavo.
Nuo 2002 m. rungtyniavo Kolmonen (ketvirtoji pakopa). 2010 m. tapo šio diviziono nugalėtojais ir buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
Nuo 2011 m. rungtyniavo Kakkonen (trečioji pakopa). 2012 m. sezone tapo Rytų grupės nugalėtojais ir kovojo atkrintamųjų rungtynių cikle dėl vietos Ykkönen, tačiau pralaimėjo.
2021 m. dar kartą tapo nugalėtojais Kakkonen (trečioji pakopa) A grupėje ir po sezono buvo perkelti į Ykkönen.
2022 m. debiutavo Ykkönen (antra pakopa).
Struktūra
Järvenpään Palloseura sistemoje trys vyrų ekipos, vyrų veteranų komanda, dvi moterų ekipos. Dirbama su vaikais ir jaunimu.
Klubo simbolika
Klubo spalvos – mėlyna ir balta.
Kosovo futbolo varžybos 2019–2020 m.
Kosovo futbolo varžybos 2019–2020 m.
Finalo rungtynės
---
Ikarus C42
Konstrukcija ir gamyba
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e8/Comco_ikarus_c42_g-hbbh_kemble_arp.jpg/220px-Comco_ikarus_c42_g-hbbh_kemble_arp.jpg|miniatiūra| Ikarus C42 „Ikarus C42“ yra vienmotoris aukštasparnis monoplanas su 1,22 m. pločio kabina su greta viena kito išdėstytomis sėdynėmis dviems pilotams. miniatiūra|Ikarus C42 Į C42 montuojami 80 AG (60 kW) galios Rotax 912 arba 100 AG (76 kW) galios Rotax 912s varikliai. Rotax varikliai pasižymi mažomis degalų sąnaudomis ir santykinai žemu triukšmu. Variklis komponuojamas pasirinktinai su vienu iš dvimenčių fiksuoto žingsnio (Warp Drive 2-blade, Neuform CR2-75) arba trimenčių fiksuoto žingsnio (Warp Drive 3-blade, Sport-Prop 3-blade, GSC-3, Neuform CR3-75, Neuform CR3-V-R2H, Kiev Prop BB263/1700, Kiev Prop BB283/1800, Helix H50F-1,75m-R-SI-12-3, Helix H50F-1,75m-R-S-14-3) propelerių per reduktorių, kurio perdavimo skaičius – 2,273:1.
Orlaivio struktūros pagrindas – didelio skersmens aliuminio vamzdis, einantis per visą jo ilgį. Kabina ir fiuzeliažo gaubtai yra gaminami iš kompozito. Išorės elementai nėra struktūriniai, todėl juos galima nuimti apžiūrai ir remontui.
Lėktuvo sparnai yra gaminami aliminio vamzdelių, sudarančių priekinį ir galinį lonžeronus. Sparnai ir valdymo paviršiai (eleronai ir aukščio vairai) padengti kevlaro / mylaro / poliesterio laminatu. Sparnus galima nuimti arba sulankstyti išilgai fiuzeliažo (jei yra papildomas lankstymo komplektas) sandėliavimui ir transportavimui. Sparnų galiukai yra kompozicinės konstrukcijos, kuri sumažina pasipriešinimą ir pagerina valdymą skrendant mažu greičiu. Į kabiną patenkama per dvejas žuvėdros sparno tipo duris.
Valdymas
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7e/Ikarus_C42_instrument_panel.jpg/220px-Ikarus_C42_instrument_panel.jpg|dešinėje|miniatiūra| C42 prietaisų skydelis Orlaivyje įrengta viena centrinė valdymo svirtis (angl. joystick), kuria valdomi eleronai ir aukščio vairai. Aukščio vairo trimeris, priklausomai nuo modelio – elektrinis (valdomas mygtuku ant valdymo svirties) arba mechaninis (svirtelė ant balkio į dešinę nuo piloto galvos). Radijo siųstuvas valdomas valdymo svirties viršuje įmontuotu „push-to- talk“ tipo mygtuku. Svirties priekinėje dalyje įmontuota stabdžių svirtelė.
Vairo pedalai suporuoi, įrengti abejose pilotų vietose. Atstumas nuo sėdynės iki pedalų yra fiksuotas, nes sėdynės padėtis nereguliuojama. link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/52/Ikarus_C42_ultralight_%28G-CCYR%29_arrives_at_RIAT_Fairford_12July2018_arp.jpg/220px-Ikarus_C42_ultralight_%28G-CCYR%29_arrives_at_RIAT_Fairford_12July2018_arp.jpg|miniatiūra| Airbourne Aviation Ikarus C42 atvyksta į 2018 m. [[RIAT, Anglija]] Droselio valdymas – suporuotas, valdymo svirtys įrengtos tarp pilotų kojų ir atlenkiamos iki kelių aukščio. Svirtelės gali būti nulenkiamos iki grindų lygio taip palengvinant įlipimą ir išlipimą iš lėktuvo.
Užsparniai valdomi centrinio priekinio balkio viršuje esančia svirtimi. Dėl santykinai trumpos svirties užsparnių nuleidimo veiksmas reikalauja fizinės jėgos, ypač skrendant didesniu nei 90 km/h greičiu. Šį veiksmą apsunkina tai, kad jis turi būti atliekamas nuo svirties toli esančia piloto ranka (kita ranka tuo metu yra laikoma vairo svirtis).
Vilkimas
miniatiūra|Ikarus C42 Ikarus C42 su Rotax 912 ULS gali būti naudojamas sklandytuvams vilkti. Tokiu atveju didžiausia nominali ribinė apkrova neturi viršyti 660 svarų (300 kg). Reklamjuosčių vilkimas leidžiamas ir C42-ais, kuriuose sumontuotas silpnesnis Rotax 912 UL variklis.
Specifikacijos (Ikarus C42)
Duomenys iš gamintojo svetainės
John Everett Millais
Džonas Everetas Milė (, 1829 − 1896 m.) – XIX a. Anglijos tapytojas ir iliustratorius. Vienas „Prerafaelitų brolijos“ pagrindinių narių.
Biografija
Džonas Everetas Milė gimė 1829 m. birželio 8 d. Sauthemptone. Jo tėvai buvo pasiturintys. Dž. E. Milė nuo vaikystės parodė talentą dailei, 1838 m. atvyko į Londoną, mokėsi Sass’s dailės mokykloje ir laimėjo Menų draugijos sidabro medalį būdamas devynerių metų. 1840 m. jis buvo priimtas į Karališkosios akademijos mokyklą tapdamas jauniausiu studentu mokyklos istorijoje ir 1843 m. laimėjo sidabro medalį už piešinį antikinių istorijų tema, bei 1847 m. laimėjo aukso medalį už paveikslą „Benjamino gentis pagrobia Silomo dukteris“. 1846 m. pirmą kartą eksponavo Karališkojoje akademijoje (paveikslas „Pisaras užgrobia Peru inkų valdovą“). Akademijoje Dž. E. Milė susipažino su Viljamu Holmanu Hantu. Kartu su juo ir Dante Gabrieliu Rosečiu įsteigė Kriptografų draugiją ir 1848 m. su kitais − „Prerafaelitų broliją“.
Pirmuoju prerafaelitišku Dž. E. Milė kūriniu buvo paveikslas „Izabelė“ (Volkerio dailės galerija, Liverpulis), kurį jis 1849 m. eksponavo Karališkojoje akademijoje. Kitų metų paveikslas „Kristus savo tėvų namuose“ buvo sutiktas labai nepalankiai, kaltintas šventvagiškumu. 1851 m. m. kūrinys „Balandžio sugrįžimas į arką“ susilaukė sėkmės, jį pagyrė Džonas Raskinas ir Teofilis Gotjė. 1855 m. Dž. E. Milė vedė Effie Chalmers, buvusią dailės kritiko Dž. Raskino žmoną. Pora apsistojo Perte Škotijoje. 1855 − 1864 m. Dž. E. Milė kūrė iliustracijas daugeliui literatūros kūrinių, žurnalui „Once a Week“ (nuo 1859 m.). 1861 m. dailininkas grįžo į Londoną, kur susilaukė sėkmės, ypač už paveikslus su vaikais (pvz., „Burbulai“, kuris buvo panaudotas muilo reklamoje) ir gražiomis moterimis (pvz., „Stela“). Po 1870 m. Dž. E. Milė pradėjo populiarėti kaip portretistas. 1853 m. dailininkas tapo asocijuotu Karališkosios akademijos nariu, 1863 m. − tikruoju nariu ir 1896 m. trumpai − akademijos prezidentu. 1885 m. jam suteiktas baroneto titulas. Džonas Everetas Milė mirė 1896 m. rugpjūčio 13 d. Londone, palaidotas Šv. Pauliaus katedroje. Maždaug apie 1863 m. dailininkas galutinai apleido jaunystės prerafaelitų estetiką ir tapė akademistine maniera.
Pariravimo durklas
thumb|right|200px|Skleistinis durklas Pariravimo durklams priskiriamos ir dvi specializuotos durklų kategorijos:
Šiuolaikiniame sporte papildomas kairės rankos ginklas retai naudojamas. Daugelyje šiuolaikinių vakarietiškų kovos menų kairės rankos ginklai draudžiami naudoti. Išimtis yra kendo, kur leidžiama naudoti du skirtingo dydžio šinajus (shinai), nors tai neįprasta (šis stilius vadinamas nitō-wada). Keliuose kovos menuose skatinama naudoti kairės rankos ginklus, pvz., Filipinų eskrimoje.
Dviejų ginklų naudojimas dažnai aptinkamas grožinėje literatūroje, kompiuteriniuose ir video žaidimuose ir kitokiuose maginės fantastikos žanruose.
Nuorodos
ソードブレイカー Main gauche
Žaliasis S
Žaliasis S, maisto žaliasis S, C27H25N2O7S2Na – sintetinis žalias akmens anglių deguto triarilmetaninis dažiklis, naudojamas kaip maisto dažiklis (kodas E142).
Panaudojimas
Žaliasis S naudojamas mėtiniame padaže, desertuose, riebiuose padažuose, saldumynuose, leduose, konservuotuose žirneliuose.
Jis naudojamas kaip vitalinis dažiklis – t. y., jis naudojamas gyvoms ląstelėms ir gyviems audiniams dažyti ląstelės biologijoje. Oftalmologijoje žaliasis S kartu su fluoresceinu ir rausvuoju bengaliniu dažikliu naudojamas diagnozuojant akies paviršiaus pažeidimus.
Sauga
Žaliasis S gali sukelti alergines reakcijas. Hiperaktyvių vaikų palaikymo grupė rekomenduoja šio dažiklio nenaudoti vaikų maiste.
Skirmantas Rakauskas
Skirmantas Rakauskas (g. 1996 m. sausio 7 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje.
Karjera
Futbolo karjerą pradėjo Klaipėdoje ir 2013–2018 m. atstovavo Klaipėdos „Atlantui“. A lygoje sužaidė 58 rungtynes ir pelnė 4 įvarčius.
2018 m. vasarą buvo paskolintas Telšių „Džiugui“, kuris žaidė Pirmoje lygoje.
2019 m. sezone atstovavo „Džiugo“ klubui. Pirmoje lygoje sužaidė 25 rungtynes ir įmušė 7 įvarčius.
2020 m. sausio 18 d. Gargždų „Banga“ paskelbė, kad žaidėjas tapo ekipos nariu. 2020 m. birželio 20 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris. Įvartis buvo pelnytas šeštą pridėto laiko minutę ir padėjo ekipai išsigelbėti nuo pralaimėjimo (galutinis rezultatas 1:1).
2021 m. tęsė karjerą Bangoje. 2021 m. balandžio 13 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš dzųkus. Gargždiškiai nugalėjo varžovus rezultatu 2-0.
2022 m. rungtyniavo Neptūno klube. 2022 m. balandžio 15 d. rungtynėse prieš FK Nevėžis pasižymėjo pelnydamas įvartį. Po Rakausko įvarčio klaipėdiečiai pirmavo, bet nesugebėjo išlaikyti persvaros ir rungtynės baigėsi lygiosiomis 1-1.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Atstovavo įvairaus amžiaus Lietuvos jaunimo rinktinėms.
Sinhalų raštas
Sinhalų raštas – brahminių raštų šeimai priklausantis raštas, naudojamas užrašyti sinhalų kalbai.
Brahmi raštai pietų Indiją pasiekė ~III a. pr. m. e. ir išsivystė į granthos raštą. Dabartinio sinahalų rašto užuomazgos atsirado VII a., o IX a. pradėta kurti sinhalų literatūra.
Sinhalų raštas yra ne tik sinhalų kalbos raštas, bet nuo seno naudotas užrašyti tiek sanskrito, tiek pali tekstams. Seniausia išlikusi budizmo mokykla, esanti Šri Lankoje, – theravada – naudoja sinhalų raštą pali rankraščių rašymui.
Kaip ir kitų pietų Indijos raštų atveju, sinhalų rašmenys apvalaini prisitaikant rašyti ant palmių lapų.
Raštas
Sinhalų raštas naudoja tą patį sudarymo principą, kaip ir kiti brahminiai raštai: grafemos pagrindas yra priebalsė, balsės žymimos diakritikais (išskyrus einančias pradžioje bei hiatus), priebalsių samplaikoms sudaromos ligatūros arba panaudojama virama.
Priebalsiai
Nosiniai ženklai (ṅ, ñ), aspiratos (kh, jh, th, ṭh, dh, ḍh) bei ś ir ṣ naudojami tik sanskrito ir pali tekstuose.
Balsiai
Kaip ir kituose brahminiuose raštuose, sinhalų priebalsio ženklas su savimi turi priskirtą a garsą. Norint jį pakeisti kitu balsiu, pridedamas specialus diakritinis ženklas.
Lentelėje pateiktas nepriklausomos balsio grafemos (paprastai sutinkama tik žodžio priekyje), jos diakritiko ženklai bei sąjungos pavyzdys su priebalsiu ka.
Skiemeniniai balsiai bei dvibalsiai ai, au naudojami tik sanskrito ir pali tekstuose.
Kiti ženklai
Skaitmenys ir sakinio pabaigos ženklas (෴) nebenaudojami.
JK Welco Tartu
Tartu „Welco“ – Estijos futbolo klubas iš Tartu.
Istorija
Klubas įkurtas 2008 m. dalyvaudavo žemesniųjų divizionų kovose.
Baltakaklis ragasnapis kranklys
Baltakaklis ragasnapis kranklys (Corvus albicollis) – varninių (Corvidae) šeimos gana didelis paukštis. Pastaruoju metu linkstama išskirti į ragasnapių kranklių (Corvultur) pogentę arba gentį. Klasifikuojant kaip atskiros ragasnapių kranklių genties rūšį, šio paukščio pilnas lotyniškas pavadinimas būtų Corvultur albicollis.
Paplitimas
thumb|260px|left|Baltakaklis ragasnapis kranklys skrydyje Rūšis paplitusi Afrikos žemyno pietryčiuose – Ugandoje, pietvakarių Kenijoje, Kongo D.R. rytuose ir nuo čia rūšies arealas nusidriekęs per Zambiją, Malavį, Zimbabvę, š. ir v. Mozambiką, Svazilendą – iki Lesoto bei PAR pietryčių, kur siekia Indijos ir Atlanto vandenynų pakrantes.
Gyvenamas biotopas
Gyvena kalvotuose ir kalnuotuose regionuose, aptinkamas kaimuose ir mažuose miesteliuose, jeigu aplinkui yra kalvotas ar kalnuotas reljefas, tinkamas tupėjimui ir lizdavietėms.
thumb|260px|left|Baltakaklių ragasnapių kranklių porelė Sinsinačio (JAV) zoosode
Kūno matmenys ir išvaizda
Baltakakliai ragasnapiai krankliai labai dideli, stambūs paukščiai, kurie varninių šeimoje pagal dydį yra treti – po paprastųjų kranklių ir baltapakaušių ragasnapių kranklių.
Patinėliai truputį didesni už pateles. Kūno plunksninis apdaras beveik visas juodas. Ant galvos, gerklės, kaklo ir krūtinės plunksnos blankių violetinių atspalvių. Kaklo užpakalinėje dalyje pereinančioje į nugarą yra ryški balta dėmė. Prie kūno pamato sparnai platūs į galą siaurėjantys. Uodega palyginti neilga. Snapas atrodo galingas, išskirtinai labai didelis, juodas su nedidele balta ar balsva dėmele jo gale. Prie snapo pamato ant nosies iš abiejų pusių išaugę „šereliai“. Kojos juodos. Akies rainelė tamsiai ruda.
Elgsena
Monogamai. Baltakakliai ragasnapiai krankliai dažniausiai gyvena sėsliai, nors neperintys dalinai klajoja dideliais būriais, kuriuose kartais būna iki 800 šių paukščių. Puikiai vaikšto žeme. Kaip ir kitos varninių šeimos rūšys, tarp kitų gyvūnų pasižymi vienu aukščiausiu intelekto koeficientu.
Veisimasis
Lizdus suka klifuose, rečiau medžiuose. Lizdas daugiausia susuktas iš šakų, įv. pagaliukų ir sutvirtintas vilna, plaukais, žole. Gyvenantys Kenijoje kiaušinius deda spalio ir gruodžio mėnesiais, Ugandoje rugpjūčio – spalio mėnesiais, Konge vasario mėn., Tanzanijoje spalio mėn., Malavyje rugsėjo – lapkričio mėnesiais, Zambijoje rugsėjo mėnesį. Dėtyje 1–7, dažniausiai 3–5 kiaušiniai. Jų ilgis 46,0–56,9 mm, plotis 31,6–35,0 mm. Peri tik patelė 19–26 dienas. Išsiritę jaunikliai per 7–10 dienų pasiekia trečdalį suaugusiųjų svorio ir apauga pirmuoju plunksnų apdaru. Per 21–28 jaunikliai pradeda skraidyti.
Maitinimasis
Visalesis, bet daugiausiai minta gyvulinės kilmės maistu – smulkesniais stuburiniais ir bestuburiais, įskaitant skėriais, vabalais ir jų lervomis, kirmėlėmis, žmonių išmetamomis maisto atliekomis, smulkiais ropliais. Neatsisako šalikelėse gulinčios dvėselienos. Lesa ir augalinį maistą – grūdus, riešutus.
Artimiausia rūšis
Genetiškai ir išvaizda baltakakliams ragasnapiams krankliams artimiausi yra baltapakaušiai ragasnapiai krankliai (Corvus crassirostris) gyvenantys nedideliame š.r. Afrikos plote ir išsiskiriantys galvos viršugalvyje ryškia balta dėme. Abi šias rūšis pastaruoju metu linkstama išskirti į atskirą ragasnapių kranklių (Corvultur) pogentę arba gentį.
Viazma
Viazma  – miestas Rusijoje, Smolensko srityje, prie Viazmos upės, maždaug pusiaukelėje tarp Smolensko (175 km) ir Maskvos (210 km). Rajono centras. Geležinkelių mazgas (kertasi linijos Maskva–Brestas ir Toržokas–Brianskas), netoliese praeina Minsko plentas, pro miestą – senasis Smolensko kelias, taip pat keliai į Zubcovą, Kalugą. Mašinų, statybinių medžiagų, tekstilės, maisto pramonė, geležinkelių aptarnavimas. Veikia kraštotyros ir istorijos muziejus.
Istorija
Viazma pradėjo kurtis apie IX–X a., o rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1239 m. Miestas 1403–1494 m. buvo pavaldus LDK. Veržiantis Napoleono kariuomenei į Rusiją, 1812 m. lapkričio 3 d. dėl miesto įvyko Viazmos mūšis. Taip pat 1941–1942 m. vykstant mūšiui dėl Maskvos, prie Viazmos vyko didelės kautynės.
Belgijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Belgijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
2020–2021 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras. Taurės nugalėtojas įgyja teisę žaisti Europos lygos grupių etape.
Finalo rungtynės
--
Puerto Lempira
Puerto Lempira  – miestas Hondūro rytuose, Moskitų krante, prie Karataskos lagūnos kranto. Padėkos Dievui departamento centras. 4 tūkst. gyventojų. Tai atokus miestelis, pasiekiamas tik nedideliais lėktuvais ir valtimis. Kelių tinklas tik vietinis.
Istorija
Miestelis pavadintas lenkų kasiko Lempiros garbei. 1975 m. tapo departamento centru (anksčiau juo buvo Brus Laguna). XX a. 9 dešimtmetyje Puerto Lempira buvo CŽV operacijų prieš Nikaragvos sandinistus centru.
Salkacha
Salkacha  – miestelis Gvatemaloje, Kecaltenango departamente, į šiaurės rytus nuo Kecaltenango miesto. Savivaldybės centras.
Verčiamasi žemės ūkiu, tradicinės majų tekstilės gamyba, vietinio likerio gamyba.
Miestas žymus savo Šv. Jacinto bažnyčia, kuri, kaip teigiama, yra seniausia visoje Centrinėje Amerikoje. Pasakojama, kad ją 1524 m., tuoj po pergalės prieš Kičių valstybę, pastatę pranciškonai. Tačiau iš tiesų, tikslus jos amžius nežinomas. Bažnyčia yra puikus ankstyvosios ispanų kolonijinės architektūros pavyzdys, gerai išsilaikęs nepaisant amžiaus ir žemės drebėjimų.
PEPO Lappeenranta
PEPO Lappeenranta arba trumpiau vadinamas PEPO – Suomijos futbolo klubas iš Lapenrantos.
Brus Laguna
Brus Laguna – miestelis Hondūro rytuose, Moskitų krante, Padėkos Dievui departamente, prie Briuso lagūnos kranto. ~4 tūkst. gyventojų. Tai atokus miestelis, pasiekiamas tik nedideliais lėktuvais ir valtimis. Klimatas karštas ir drėgnas. Auginami bananai, kokospalmės.
Istorija
Miestelis įkurtas 1811 m. Savivaldybės statusą gavo 1957 m. Iki 1975 m. Brus Laguna buvo departamento centru, kol šis perkeltas į Puerto Lempirą.
Vietovardis kilo nuo įlankos, kurią taip pavadino anglų piratai.
PEPO Lappeenranta
Istorija
Nuo 2010 m. rungtyniavo Kakkonen (trečioji pakopa). 2021 m. Kakkonen (trečioji pakopa) savo grupėje buvo antri, ir po sezono buvo perkelti į Ykkönen.
2022 m. debiutavo Ykkönen (antra pakopa).
Klubo simbolika
Klubo spalvos – purpurinė ir geltona.
Stadionas
thumb|250px|„Kimpisen“ stadionas
Kijevo funikulierius
Kijevo funikulierius  – vienintelis funikulierius Kijevo mieste, jungiantis miesto viršutinį senamiestį su komerciniu Podilo rajonu. Funikulierių valdo miesto įmonė „Kyivpastrans“.
2023 m. FEI pasaulio taurės finalas
2023 m. FEI pasaulio taurės finalas – Tarptautinė žirgų sporto federacijos organizuotas geriausių pasaulio išjodinėjimo ir konkūrinio jodinėjimo sportininkų turnyras, kuris vyko balandžio 4 d. – balandžio 8 d. JAV.
Kijevo funikulierius
Istorija
Kijivo funikulierius buvo statytas 1902–1905 m., o atidarytas 1905 m. gegužės 20 d. Pastatymo kaina siekė apie 230 000 rublių. Funikulierių projektavo Artūras Abrahamsonas, baigęs profesionalius mokymus Ciūriche ir Sankt Peterburge.
2023 m. FEI pasaulio taurės finalas
Čempionate pirmą kartą dalyvavo Lietuvos atstovai išjodinėjimo rungtyje, o konkūriniame jodinėjime pirmą kartą dalyvavo daugiau nei vienas Lietuvos atstovas. Iš viso Lietuvai atstovavo rekordinis skaičius raitelių - 3.
Kijevo funikulierius
Istorija
Kadangi funikulierius įrengtas netoli Šv. Mikalojaus Auksinių Kupolų vienuolyno, jis buvo vadinamas Šv. Mikalojaus mechaniniu keltuvu (ukr. Михайлівський механічний підйом). Kai sovietai 1935–1936 m. vienuolyną sugriovė, funikulieriaus pavadinimas taip pat buvo pakeistas.
Kiti faktai
Funikulierių sudaro viena linija su dviem stotelėmis. Du sistemos vagonai pažymėti skirtingomis kirilicos raidėmis – Λ ( – kairys) ir П ( – dešinys). Per savo istoriją sistema buvo renovuota tris kartus – 1928, 1958 ir 1984 m.
Funikulieriaus trasos ilgis sudaro 222 metrus. Kelionė į vieną pusę trunka apie 3 minutes. Viename vagone telpa iki 100 žmonių. Vagonų greitis siekia 2 m/s. : Kasmet sistema pasinaudoja 10 000 – 15 000 gyventojų, per metus pervežama apie 2,8 milijono keleivių.
San Karlos Sicha
San Karlos Sicha  – miestelis Gvatemaloje, Kecaltenango departamente, į šiaurę nuo Kecaltenango. Yra bažnyčia, kolonijinio stiliaus senamiestis. Verčiamasi žemės ūkiu.
Istorija
San Karlos Sicha įkurta 1526 m.
Richard Hammond
Ričardas Markas Hamondas (g. 1969 m. gruodžio 19 d.) – anglų televizijos laidų ir radijo vedėjas, rašytojas ir žurnalistas. Televizijos laidos apie automobilius „Top Gear“ vedėjas. Nuo 2009 iki 2012 m. su Amanda Bairam vedė BBC One kanalo laidą „Wipeout“.
Vampusirpė
Vampusirpė – miestelis Hondūro rytuose, Moskitų krante, Padėkos Dievui departamente, Patukos upės dešinijame krante. ~4 tūkst. gyventojų (visoje savivaldybėje). Tai atokus miestelis, sausumos keliais nepasiekiamas. Gyventojai vietiniai – miskitai, tavakai, pečai, metisai. Verčiamasi žvejyba, tradiciniu žemės ūkiu.
Gang Signs & Prayer
Gang Signs & Prayer – debiutinis studijinis britų reperio Stormzy albumas, išleistas 2017 m. vasario 24 d. Albumo singlas „Big for Your Boots“ pasiekė šeštąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge, o „Cold“ – dvidešimt pirmąją. Albumas sulaukė labai gerų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Taip pat tai buvo pirmasis grime albumas, pasiekęs šio reitingo pirmąją vietą.
Jean-François Millet
Žanas Fransua Milė (, 1814–1875 m.) – XIX a. prancūzų realistinis tapytojas, piešėjas, grafikas. Garsus kaimo žmonių darbo vaizdais ir peizažais. Tarp žinomiausių jo paveikslų: „Varpų rinkėjos“ (1857), „Angelas“ (1859).
Biografija
Fransua Milė gimė 1814 m. spalio 4 d. Gruši kaime Manše Normandijoje. Buvo vyriausiu vaiku didelėje vidutinės padėties ūkininkų šeimoje. Jo tėvai buvo religingi ir patriarchališki, F. Milė buvo apmokytas lotynų kalbos, literatūros. Parodęs talentą piešimui 1833 m. F. Milė buvo nusiųstas į Šerburą mokytis pas tapytoją Bon Dumouchel (1807−1846). Po dvejų metų perėjo mokytis pas Lucien-Théophile Langlois (1803−1845), buvusį Antuano Žano Gro mokinį. 1837 m. su Šerburo miesto skirta stipendija F. Milė persikėlė į Paryžių ir pradėjo mokytis Aukštojoje dailės mokykloje istorinio tapytojo Polio Delarošo (1797−1856) klasėje. Po dvejų metų F. Milė nesėkmingai varžėsi dėl mokyklos Romos prizo, skiriamo jauniesiems talentams, paliko mokyklą jos nebaigęs. Grįžo į Šerburą, tapė portretus. Vienas jo portretų 1840 m. buvo eksponuotas Paryžiaus Salone. Kitą portretą užsakė Šerburo miestas, bet jis buvo grąžintas dailininkui atgal dėl nepanašumo.
F. Milė vedė Pauline-Virginie Ono ir su ja 1841 m. apsigyveno Paryžiuje. Šeima gyveno skurdžiai, jo žmona mirė nuo tuberkuliozės ir 1844 m. F. Milė vėl grįžo į Šerburą, pradėjo tapyti idilines bukolines scenas šviesių spalvų potėpiais, atliepdamas tuo metu padidėjusį susidomėjimą atgyvenusiu rokoko stiliumi. Su savo meiluže ir tarnaite Catherine Lemaire dailininkas persikėlė į Havrą ir 1846 m. vėl buvo Paryžiuje. 1848 m. Paryžiaus Salone F. Milė eksponavo „Grūdų sijotoją“, kuris buvo vienu iš anksčiausių F. Milė paveikslų, vaizduojančių kaimo žmonių darbą ir susilaukė kritikų palankaus vertinimo. Šiuo metu F. Milė susipažino su grupe menininkų, kurie vėliau bendrai buvo įvardinti „Barbizono mokykla“: Théodore Rousseau (1812−1867), Charles-Emile Jacque (1813−1894) ir Antoine-Louis Barye (1795−1875). Jis taip pat susitiko Onorė Domjė (1808-1879). 1849 m. F. Milė persikėlė į Barbizoną. Nuo šio laiko tapė tik kaimo scenas.
1850-51 m. Paryžiaus Salone F. Milė paveikslas „Sėjėjas“ susilaukė sėkmės. Kitais pagrindiniais F. Milė kūriniais buvo: „Pjovėjų poilsis“ (1853), „Varpų rinkėjos“ (1857), „Angelas“ (1859), „Vyras su kauptuku“ (1862), „Piemenaitė, sauganti savo bandą“ (1864, už pastarąjį F. Milė laimėjo pirmos klasės medalį Salone). Visi šie paveikslai buvo socialinio realizmo pakraipos, neslepiantys kaimo žmonių skurdo ir kartu jų stoiškumo. Paveiksle „Vyras su kauptuku“ žurnalistai įžvelgė sunkaus darbo sužalotą žmogaus asmenybę. Paveiksle „Angelas“ vaizduojama pora valstiečių, skiriantys trumpą laiką darbo metu maldai. Paveiksle „Varpų rinkėjos“ vaizduojamos kaimo moterys, surenkančios atskiras javų varpas, likusias lauke po pjūties. F. Milė žmona (susituokė 1853 m.) Catherine Lemaire 1863 m. pagimdė jam devintą vaiką. Maždaug tuo metu dailininko kūryboje vis reikšmingesnę vietą pradėjo užimti peizažo vaizdavimas. F. Milė tapė ne Barbizono apylinkių vaizdus, o labiau peizažus, įkvėptus jaunystės atsiminimų iš Normandijos ir kelių kelionių į Overnė centrinėje Prancūzijoje. Vienu žinomiausių F. Milė vėlyvųjų peizažų minimas paveikslas „Grevilio bažnyčia“.
1865 m. F. Milė buvo apdovanotas Garbės Legiono ordino kryžiumi (už paveikslą „Angelas“). 1867 m. Paryžiaus pasaulinėje parodoje F. Milė buvo reprezentuotas 9 paveikslais. 1870 m. per Prancūzijos-Prūsijos karą ir Paryžiaus Komunos sukilimą F. Milė buvo Normandijoje. 1871 m. grįžo į Barbizoną. Jo paveikslo dilerio P. Diuran-Riuelio pastangomis F. Milė paveikslai buvo eksponuoti užsienyje, susilaukė sėkmės Europoje ir Amerikoje. 1875 m. dailininkas prieš mirtį įtvirtino bažnytinę santuoką su Catherine Lemaire. Žanas Fransua Milė mirė 1875 m. sausio 20 d., palaidotas Barbizone šalia Teodoro Ruso. Jo kūrinių stambios kolekcijos yra Orsė muziejuje (Paryžius) ir Bostono dailės muziejuje (JAV)
Šiaurės Makedonijos futbolo varžybos 2019–2020 m.
Makedonijos futbolo varžybos 2019–2020 m.
Kaun Grandės viršūnė
Kaun Grandės viršūnė ( 'didžiojo šuns viršūnė') – pailgas, kūgiškas ugnikalninio kamščio tipo kalnas, stūksantis San Tomė ir Prinsipėje, San Tomės salos pietuose.
Viršūnė iškilusi apie 370 m virš aplinkinio paviršiaus, arba 663 m virš jūros lygio. Tai 37-as pagal aukštį San Tomės salos kalnas. Šis kalnas patenka į Obo gamtos parko teritoriją.
Geologija
Kaun Grandės viršūnė arba ugnikalninis kamštis, yra gana nesenas, susiformavo kaip viena iš Kamerūno ugnikalnių linijos dalių, plioceno epochoje, maždaug prieš 3,5 mln. metų, aktyvaus ugnikalnio angose kietėjant magmai. Šios ugnikalnių linijos sudėtis daugiausia iš fonolito uolienos.
Kazys Trukanas
Kazys Trukanas (1892 m. sausio 28 d. Undrelėnuose, Vidžių valsčius, Breslaujos apskr. – 1957 m. rugsėjo 19 d. Klaipėda) – pedagogas, Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas. Filosofijos dr. (1924).
Ažusvieris
Ažusvieris – kaimas šiaurės vakarų Baltarusijoje, 4 km į rytus nuo Svierių, šiaurinėje ežero pakrantėje.
Istorija
1697 m. čia įsikūrė vienuoliai karmelitai, pastatę medinį, o vėliau – mūrinį vienuolyną. XIX a. minimas miestelis ir valstybinis dvaras, katalikų ir stačiatikių parapijos, kaimo mokykla, vietovė buvo Svierių valsčiaus Svierių seniūnijoje.
Kazys Trukanas
Biografija
miniatiūra|180px|left|Atminimo lenta K. Trukanui ant [[Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazija|Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijos sienos]] Baigė Vilniaus suaugusiųjų gimnaziją, 1915 m. Vilniaus kunigų seminariją. 1915 m. pasitraukė į Rusiją. Kunigavo Zadorožnėje ir Ikaznėje, (Baltarusija), rūpinosi karo pabėgėliais lietuviais. 1919 m. grįžo į Lietuvą, paskirtas Švenčionėlių par. kunigu. 1920–1924 m. Miunsterio universitete (Vokietija) studijavo filosofiją ir istoriją. 1924–1925 m. Švenčionyse buvo vikaras, dirbo mokytoju, lietuvių gimnazijos direktoriumi. Organizavo lietuviškas organizacijas, dalyvavo jų veikloje.
1939 m. Vokietijai užėmus Klaipėdos kraštą rūpinosi gimnazijos inventoriaus perkėlimu į Palangą ir iki 1940 m. vadovavo ten veikusiai Vytauto Didžiojo gimnazijai. 1940 m. persikėlė i Vilnių. 1940–1944 m. buvo Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijos direktorius.
Baigiantis karui grįžo į Klaipėdą, 1945 m. balandį paskirtas Klaipėdos I (buv. Vytauto Didžiojo gimnazijos) direktoriumi. Mokytojų konferencijoje pasisakė prieš propagandos ir agitacijos sekretoriaus V. Princevo poziciją dėl pedagogų lojalumo valdžiai. 1946 m. gruodį buvo suimtas ir ištremtas, iki 1954 m. kalėjo Mordovijos ir Sverdlovsko srities lageriuose. 1954–1957 m. dirbo Klaipėdos viešojoje bibliotekoje (mokytojauti uždraudė sovietinė valdžia), dalyvavo Klaipėdos muziejaus ekspedicijose po Klaipėdos kraštą.
Meibomo liaukos
thumb|Meibomo liaukos apatiniame voke
Meibomo liaukos – skaidrų riebalinį sekretą gaminančios riebalinės liaukos, išsidėsčiusios gretimai voko kremzlės. Šių pailgų liaukų latakai atsiveria į voko kraštą.
Su Meibomo liaukomis susiję akių išsausėjimas, Sjogreno sindromas, blefaritas.
Tana (raštas)
Tana (Thaana, Taana, Tāna) – rašto sistema, naudojama užrašyti maldyvų kalbai (dhivehi), vartojamai Maldyvų salose. Tai nėra grynas brahminis raštas, kaip kiti Pietų Azijos raštai, o turi abėcėlės bruožų. Be to, ženklai kilę iš arabų rašto.
Tana pradėta naudoti XVIII a., rašyta kaip scripta continua („ištisinis raštas“ be tarpų). Palaipsniui šis raštas vystėsi ir išstūmė lig tol Maldyvuose naudotą brahmišką Dhives Akuru raštą. Seniausi taną primenantys įrašai randami ant mečetės Kanidthymo saloje.
Tana, kaip ir arabiški ženklai, rašoma iš dešinės į kairę. Prie kiekvieno rašmens turi būti arabiškas diakritinis ženklas, nurodantis balsį, arba sukunas, rodantis, kad balsio nėra. Pirmi 9 tanos rašmenys (h–v) kilę iš arabiškų skaitmenų, o kiti 9 (m–d) – iš vietinių indiškų skaitmenų. Likusios raidės (z–ch) skoliniams ir arabiškai perrašai yra sukurtos. Tanos abėcėlė neseka indiška ar arabiška garsų eile. Šis raštas atsirado iš slaptų maginių tekstų fadinta ir pradžioje naudotas kaip slaptaraštis.
XX a. 8-ajame dešimtmetyje tana buvo beveik išstumta iš viešojo naudojimo, kai Maldyvuose kilo lotynizacijos vajus, ir daug užrašų buvo pakeista neprofesionalia, angliška perraša. Vėliau tanos naudojimas grąžintas.
Sunilis
Sunilis  – miestelis Gvatemaloje, Kecaltenango departamente, į pietryčius nuo Kecaltenango, tarpukalnių slėnyje, prie Samalos upės, greta Almolongos ugnikalnio. Eina kelias į Retahuleu. Verčiamasi daugiausia kavos ir bananų auginimu.
Eksomidė
thumb|200px|[[Odisėjas su kepure pilosu, eksomide ir chlamida.]]
Eksomidė (, nuo ekso „išorė“ ir omos „petys“) – viršutinis senovės Graikijos drabužis. Tai buvo vienas iš graikų marškinių, tipų, susegamas per kairiąjį petį paliekant dešinįjį ir dalį krūtinės nuogą. Susegamą per abu pečius dėvėjo aukštesnės klasės atstovai. Eksomidė buvo sudaryta iš dviejų lininių arba kitos medžiagos stačiakampio formos atraižų, kurios būdavo sudygsniuojamos į cilindro formą su skylėmis galvai ir rankoms. Ją vilkėdavo vergai, sunkius darbus dirbantys, jodinėjantys ar sportuojantys laisvieji piliečiai ir kareiviai. Vėlyvajame V a. pr. m. e. eksomidė pakeitė hoplitų chitoną ir tapo jų pagrindine karine apranga. Eksomidę taip pat dėvėjo komedijos aktoriai, vaidinę senus vyrus. Didvyris Odisėjas ir Hefaistas, kaip darbininkų dievas, vaizduojami skulptūrose su eksomidėmis. Pagal rašytinius duomenis, eksomidė atliko abi, chitono ir himatijo, funkcijas. Su eksomide dažnai buvo dėvima chlamida.
Eksomidės spalva per laiką keitėsi, tačiau raudona, ypač tamsi, buvo įprasta hoplitų spalva per Peloponeso karą ir po jo.
Pju kalba
Pju kalba (Pju 20x20px ,MY ပျူ ဘာသာ (Pju basa)), dar žinoma kaip Tirculių kalba – mirusi kalba, kuri buvo naudojama Pju miestuose-valstybėse (dab. Mianmaras) II a. pr. m. e.-XIII a.
Ji buvo pirmiausia naudojama kaip kasdieninė kalba, o sanskritas ir pali atliko rašytinės ir mokslo kalbos vaidmenį. Todėl ja buvo rašoma nedaug. Pagrindiniai šia kalba rasti įrašai yra ant akmeninių VII-VIII a. urnų rastų Pajagji pagodoje, ir daugiakalbė XIII a Mjazedi stela, leidusi šią kalbą iššifruoti apie 1910 m. Ją iššifravo Charles Otto Blagden.
Kalba neabejotinai priklausė tibetiečių-mjanmų kalboms, tačiau nėra sutariama, kuriai jų šakai. Paprastai ji laikoma lolo-bamarų kalbų grupės dalimi, o Bradley laiko ją sak kalbos atmaina. Pastaroji yra naudojama kadu etninės mažumos šiauriniame Mianmare.
Kalba naudojo pju raštą, kuris priklauso brahminių raštų šeimai. Tikėtina, kad jis padarė įtaką bamarų rašto susiformavimui.
Pajūrio Vestonas
Pajūrio Vestonas  – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietvakarių Anglijoje, Bristolio įlankos pakrantėje, 29 km į pietvakarius nuo Bristolio. Vystoma farmacijos, avalynės pramonė. Pajūrio poilsiavietė. Dėl didelės potvynio–atoslūgio amplitudės jūra nuo Vestono atsitraukia iki 1,6 km, palikdama dumblo paplūdimius. Veikia sraigtasparnių muziejus.
Istorija
Pajūrio Vestonas išaugo XIX a. II pusėje kaip pajūrio kurortas.
Colingerio stogas
thumb|right|Colingerio konstrukcijomis perdengta Augustiniečių bažnyčia [[Heilbronas|Heilbrone (1926 m.)]] thumb|right|Pusinis Colingerio stogas įrengtas virš gyvenamo namo [[Klaipėda|Klaipėdoje, Daržų gatvė Nr. 10 (2015 m. vaizdas)]] Colingerio stogas – medinių konstrukcijų nuožulnaus stogo tipas. Pavadintas vokiečių išradėjo Frydricho Colingerio vardu.
Istorija
Sparčiai augančiuose pramoniniuose Vokietijos miestuose XIX a. pab. – XX a. pr. sklypų ir gyvenamųjų namų statybų kaina nuolat augo. Padėtis dar labiau susikomplikavo per Pirmąjį pasaulinį karą, kai dalis pastatų buvo sunaikinta arba apgriauta.
Merzeburgo miesto savivaldybės statybų priežiūros inžinierius Frydrichas Colingeris (1880–1945) užpatentavo naują stogų tipą, kai vietoj įprastinių gegnių ir grebėstų panaudojamos dvigubo pjovimo lentos, sujungtos tarpusavyje varžtais ir suformuojančios išlenktą perdangą. Po tokiu stogu susiformuoja didesnė erdvė, kartu laimint papildomo gyvenamojo ploto. Medienos tokiom konstrukcijom sunaudojama mažiau, be to, supaprastėja ir atpinga statybos technologija (pvz., nedidelį Colingerio stogą gali įrengti eilinis gyventojas).
Spėjama, kad pirmieji tokio tipo Colingerio stogai Merzeburge buvo įrengti dar 1922 m. Taip pradėta dengti ne tik gyvenamuosius namus, bet ir hales, bažnyčias, sandėlius ir garažus, kt. pastatus. Susikūrė visoje Vokietijoje veikianti statybų bendrovė Deutsche Zollbau–Licenz–Gesellschaft m.b.H., 1926 metais išleistame įmonės reklaminiame biuletenyje nurodyta, kad įrengtų Colingerio stogų plotas jau siekė 850 000 m². Minimais metais bendrovė peraugo į bendraeuropinį sindikatą Europäische Zollbau–Syndikat A.G..
1928 m. Junkerio bendrovė Desau mieste sukūrė ir ėmė pardavinėti analogiškų metalinių konstrukcijų stogines–garažus, tokiuose pastatuose buvo laikomi ir remontuojami lėktuvai. Po teisminių ginčų su Europäische Zollbau–Syndikat A.G. galiausiai buvo sutarta tokio tipo stogą vadinti Junkers–Zollbau–Lamellendach. Spėjama, kad tokia stoginė-garažas stovėjo ir senajame Klaipėdos oro uoste (pokaryje nugriauta).
Po Antrojo pasaulinio karo statybose vis dažniau imta naudoti kitas metalines ar betonines stogo konstrukcijas ir inž. Colingerio išradimas buvo primirštas.
Konstrukcija
thumb|right|Lentų jungimo varžtais mazgas Colingerio stogo laikančios konstrukcijos gaminamos iš briaunotų lentų, tarpusavyje sujungtų metaliniais varžtais su veržlėmis ir tarpinėmis. Lentos paprastai būna 2,0–2,5 m ilgio; skerspjūvio matmenys turi būti ne mažesni kaip 3 × 20 cm. Žvelgiant iš vidaus po darbų pabaigos matosi korėta netaisyklingų rombų pavidalo sistema, joje galima įpjauti stoglangius ar apkalti plokštėmis. 1922–1923 m. tokio tipo stogai buvo patikrinti, apkraunant juos papildomu svoriu. Po Dresdeno ir Hanoverio aukštųjų technikos mokyklų specialistų patikrinimo jie pripažinti tinkami eksploatacijai.
Privalumai:
Trūkumai:
Norvegijos futbolo varžybos 2020 m.
Norvegijos futbolo varžybos 2020 m.
Pokyčiai dėl pandemijos
Sezoną buvo numatyta pradėti 2020 m. balandžio 4 d., tačiau dėl COVID-19 pandemijos pradžia buvo nukelta pirmiausia iki gegužės 2 d., vėliau atidėtos iki gegužės 23 d. Buvo numatyta, kad sezonas pasibaigs 2020 m. gruodį.
Jokutai
Jokutai (ar jokutsai, ) – indėnų tauta, gyvenanti Jungtinių Amerikos Valstijų vakaruose, Kalifornijoje, daugiausia San Choakino slėnyje. Populiacija – apie 6000 žmonių. Jokutsų kalbos dabar praktiškai išnykusios, vartoja anglų kalbą. Tikintieji – krikščionys arba prigimtosios tikybos išpažinėjai.
Norvegijos futbolo varžybos 2020 m.
Pokyčiai dėl pandemijos
FK Molde yra čempionai ir gins titulą. Aalesund, Sandefjord ir Start prisijungė prie aukščiausios lygos. Jie pakeitė „Lillestrøm“, „Tromsø“ ir „Ranheim“, kurie buvo perkelti į 2020 m. Pirmą divizioną.
Atkrintamosios rungtynės
-
Jokutai
Iki sąlyčio su europiečiais, jokutų populiacija buvo apie 18 tūkst. žmonių. Jie buvo apgyvendinę San Choakino slėnį (iki Tehačapio kalnagūbrio pietuose) ir Siera Nevados priekalnes. Skirstėsi į gentis, turinčias savo kalbas, bei į 3 stambius skyrius: Su europiečiais jokutai susidūrė XVIII a. pab.–XIX a. pr. Po 1851 m. sutarties su JAV, jokutai prarado daugelį savo žemių lygumose. 1873 m. dalis jokutų persikėlė į Tule Riverio rezervaciją, kur javelmanių kalba tapo tarpgentine kalba. Taip pat pulkas jokutų gyvena Santa Rosos rezervacijoje Lemoro miesto apylinkėse, kiti – padrikai. Jokutai statydavosi lengvus karkasinius būstus, dengtus nendrių žagarais (priekalnių jokutai) arba dembliais (pietų jokutai). Pietų jokutams būdingas linijinis kaimo išplanavimas. Iš nendrių gamindavosi valtis, pynė krepšius, kai kurios priekalnių gentys lipdydavo keramikos dirbinius. Skirstėsi į mažąsias šeimas ir patrilijinius egzogaminius toteminius klanus, besijungusius į brolijas. Genties vadas buvo svarbus prekyboje, galėdavo būti tarpininku. Vadui būdavo paskiriamas pagalbininkas–pasiuntinys. Jokutų religijai būdingas šamanizmas, haliucinogeninio gėrimo iš durnaropės šaknų vartojimas. Dabartiniai jokutai dirba daugiausia samdomus darbus (ypač žemės ūkyje), gyvena iš pašalpų. Smarkiai asimiliuoti.
Va kalba
Va kalba (Va, Vo, Awa) – austroazinių kalbų šeimai priklausanti kalba (ar artimų kalbų grupė), vartojama va etninės grupės, gyvenančios Kinijos ir Mianmaro pasienyje. Jų gyvenama teritorija yra tarp Salvino ir Mekongo upių, ir šiuo metu padalinta per pusę tarp dviejų valstybių.
Dėl didelio va susiskaidymo, praktiškai kiekviena gyvenvietė naudoja skirtingą tarmę, todėl kalbos dialektinė įvairovė yra milžiniška: Kinijoje priskaičiuojama apie 300 variacijų, o Mianmare - apie 70. Tačiau visame va areale paplitusi viena, paraukų, tarmė, suprantama visų va. Du dialektai, wo ir awa, yra labai stipriai nutolę, todėl kartais laikomi atskiromis kalbomis.
Iki XX a. va kalba neturėjo rašybos. Tik po 1930 m. miesionieriai sukūrė šiai kalbai rašto sistemą, paremtą lotyniškais rašmenimis. Tiesa, raštija va tautos tarpe neįsitvirtino. 1957 m. Kinija reformavo raidyną, pridėdami specialius papildomus ženklus, nesančius lotynų abėcėlėje: ŋ, э, ө, ɲ. Tačiau netrukus šių raidžių atsisakyta. Šiuo metu va kalbai rašyti naudojamas 26 raidžių abėcėlė, tačiau gausu priebalsiu ir balsių junginių.
Ibrahim Biçakçiu
Ibrahimas Ačifas Bičakčiu arba Bičaku (, – ) – albanų žemvaldys ir kolaborantas su Ašies jėgomis. Nuo 1943 m. rugsėjo 14 d. iki spalio 24 d. ėjo laikinojo vykdomojo komiteto pirmininko pareigas, o nuo 1944 m. rugsėjo 6 d. iki spalio 26 d. buvo Albanijos ministras pirmininkas nacių okupacijos metais.
Ankstyvasis gyvenimas
Ibrahimas Bičakčiu gimė 1905 m. Elbasanyje (dabartinė Albanija), Osmanų imperijoje. Jo šeima prisidėjo prie Albanijos nepriklausomybės paskelbimo, todėl jis užaugo su ta pačia ideologija ir įsitikinimais.
Krasnahorka
Krasnogorka (arba Krasnahorka) vadinamos gyvenvietės Baltarusijoje: