cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elefo Rignio sala
Elefo Rignio sala – didelė Kanados Arktinio salyno sala, priklausanti Kanadai, Nunavuto teritorijai. Salos plotas – 11 295 km², tai 69 plotas visame pasaulyje. Rytuose yra kitos dvi didelės salyno salos: Akselio Heibergo sala ir Elsmyro sala. Aukščiausias salos taškas – 260 m.
Runicė
Runicė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Drohičino valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Drohičino, apie 17 km į vakarus nuo Semiatičės ir apie 87 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Mažuolė
Mažuolė (Aphanes) – erškėčiažiedžių (Rosidae) poklasio erškėtinių (Rosaceae) šeimos augalų gentis.
Šklovo mūšis
Šklovo mūšis – mūšis, įvykęs 1654 m. rugpjūčio 12 d., tarp Lietuvos didžiosios kunigaikštystės ir Rusijos carystės pajėgų, netoli Šklovo.
Rietavo seniūnija
Rietavo seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Rietavo savivaldybės vakarinėje dalyje. Administracija įsikūrusi Rietavo dvaro sodybos pastate.
Istorija
LDK Rietavo seniūnija minima XVII a.
Dabartinė Rietavo seniūnija 1995–1999 m. priklausė Plungės rajono savivaldybei, nuo 1999 m. priskirta Rietavo savivaldybei.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 13 seniūnaitijų:
Kadariškių valsčius
Kadariškių valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Kadariškės, vėliau – Rudka.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Carmečiu Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus buvo prijungti 8 panaikinto Vižgurių valsčiaus kaimai.
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.
Tautinė ir religinė sudėtis
Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą valsčiuje gyveno 4 488 žmonės, kurių tautinė sudėtis atrodė taip:.
Religinė sudėtis atrodė taip:
Mikronezijos Federacinių Valstijų vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 110110.svg|23px Vėliavos santykis: 10:19]] right|thumb|250px|Ramiojo vandenyno salų globojamos teritorijos vėliava; naudota [[1965–1978 m.]] right|thumb|250px|[[JTO vėliava, naudota Mikronezijoje 1947–1965 m.]] right|thumb|250px|[[JAV vėliava, naudota Mikronezijoje 1944–1986 m.]] Mikronezijos Federacinių Valstijų vėliava buvo patvirtinta 1979 m. lapkričio 10 d. Mėlynas laukas simbolizuoja Ramųjį vandenyną, o keturios baltos žvaigždės - keturias federacijos salų grupes: Čiukas, Kosraė, Ponapė ir Japas.
Istorija
Panašios išvaizdos, tik su šešiomis žvaigždėmis buvo Ramiojo vandenyno salų globojamos teritorijos vėliava. Papildomas žvaigždes atstovavo Palau, Maršalo salos ir Marianos Šiaurinės Salos, nepanorę priklausyti federacijai (Kosraė tuo metu buvo Ponapės dalis).
Kadariškių valsčius
Tautinė ir religinė sudėtis
1888 m.:
Cėsių rajonas
thumb|right|250px|Cėsių rajonas Latvijos žemėlapyje
Cėsių rajonas – Latvijos rajonas, buvęs Vidžemėje. Gyventojų skaičius 57,7 tūkst. (2005 m.). Cėsių rajonas ribojasi su Rygos rajonu, Limbažių rajonu, Valmieros rajonu, Valkos rajonu, Gulbenės rajonu, Maduonos rajonu ir Uogrės rajonu. Trečias pagal dydį rajonas Latvijoje. Miestai – Cėsys ir Lygatnė.
2009 m. panaikintas (žr. Latvijos administracinis suskirstymas (nuo 2009 m.)).
Farerų futbolo varžybos 1974 m.
Farerų futbolo varžybos 1974 m.
Klovainių dvaras
Klovainių dvaras, arba Krivaičių dvaras – buvusio dvaro sodyba Klovainiuose, Pakruojo rajone. Miestelio pietiniame pakraštyje, prie kelio link Rozalimo, išlikęs gyvenamasis namas, ūkiniai pastatai ir jų griuvėsiai, parko fragmentas.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Klovainių vardas randamas nuo XVI a. pradžios, kuomet jau minimas Klovainių dvaras. Prie jo XVII a. pirmoje pusėje įsikūrė miestelis. Klovainių dvarą valdė Žemaitijos seniūnas Jeronimas Valavičius. Jis 1621 m. Klovainiuose pastatė pirmąją medinę Romos katalikų bažnyčią. Vėliau dvaras priklausė Radviloms. XVIII a. tai buvo karališkasis dvaras, jį nuo 1775 m. valdė karališkos giminės atstovas Kazimieras Poniatovskis.
XIX a. pradžioje dvarą nupirko dvarininkai Karpiai. 1808 m. dvaro savininkas Ignotas Karpis testamentu iš baudžiavos paleido Klovainių dvaro baudžiauninkus. 1864 m. Klovainių dvaro laisvieji žmonės atsisakė mokėti žemės nuomą, valstiečių malšinti atsiųstas Rusijos karinis dalinys. XIX a. pabaigoje dvarą nupirko Rusijos generolas L. Sobolevas, kuris valdė Klovainius iki Pirmojo pasaulinio karo.
XX a. tarpukariu per vykdytą žemės reformą dvaras buvo išparceliuotas. Sovietmečiu dvarvietėje buvo įsikūręs „Pavasario“ kolūkis.
Prie dvaro sodybos namo išlikęs senas Klovainių ąžuolas. Pasakojama, kad dvaro šeimininkai jame buvo įkėlę varpą, kurio skambesys kviesdavo baudžiauninkus į darbą.
Priešingoje kelio pusėje, šalikelėje kasant griovį nuleisti vandeniui, apie 1970–uosius rastas senkapis, kuris pažymėtas betoniniu stulpu (metalinis skydas neišlikęs).
Lietuvos krepšinio federacijos taurė
Lietuvos krepšinio federacijos taurė (LKF taurė) – Lietuvos krepšinio federacijos organizuotas krepšinio klubų turnyras. Nugalėtojas laimėdavo pereinamąją LKF taurę.
1998 m. suorganizuotos pirmąkart. Vėliau nebeorganizuotos, turnyras atnaujintas tik 2006/2007 metų sezone.
Varžybų eiga
Trijų geriausių komandų žaidėjai apdovanojami aukso, sidabro ir bronzos medaliais, nugalėtojams įteikiama pereinamoji taurė. Asmeniniu prizu apdovanojamas geriausias finalo ketverto žaidėjas.
VCI
Triraidė santrumpa VCI gali reikšti:
Kiloniai
Istorija
1949 m. minima Kilonių apylinkė Vaiguvos valsčiuje.
Lielupė
Liẽlupė – antra pagal baseino plotą Latvijos upė (po Dauguvõs).
Nuo Jel̃gavos iki Rygõs laivuojama. Prie Jū́rmalos upė naudojama vandens sportui.
Etimologija
Upėvardis kildinamas iš („didelis“); taigi, Lielupė – „didžioji upė“.
Tėkmė
Lielupė prasideda už Baũskės, kur susilieja iš Lietuvos atitekančios Nemunė̃lis ir Mūšà. Teka į šiaurės vakarus Vidurio Latvijos žemuma pro Je­l̃gavą, žemupyje – Pajūrio žemuma. Pačiame žemupyje priartėjusi prie pajūrio kopų gūbrio pasuka į šiaurės rytus ir 30 km vingiuoja palei Rygos įlankos krantą. Į pietus nuo Jūrmalos Lielupė šakojasi į dvi šakas: viena įteka į Rygos įlanką, kita (Bùliupė) – į Daũguvą. Senovėje Lielupė įtekėdavo į Daũguvą, bet 1697 m., susikimšus ledams, ji per kopas prasiveržė į jūrą prie Bolderajos. 1755 m. susiformavo dabartinis įtekėjimas į jūrą.
Hidrologija
thumb|right|Lielupės baseinas (hidrologija) Lielupė yra 119 km ilgio. Vagos plotis iki Jelgavos 75–120 m, nuo Jel̃gavos iki žiočių 120–190 m, gylis atitinkamai 0,7–4 m. ir 2–7 m. Vidutinis nuolydis 0,06 m/km. Srovės greitis 0,1–0,2 m/s. Vidutinis debitas 106 m³/s, didžiausias – 1380 m³/s, minimalus – 10,6 m³/s. Debitas žemiau Bauskės: vidutinis 57,3, didžiausias 2430 m³/s. Vidutinis debitas žiotyse 114 m³/s. Vandens lygio svyravimo per metus amplitudė: žemiau Bauskės vidutinė 3,6, didžiausia 6,1; ties Jel̃gava vidutinė 2,9, didžiausia 4,5 m; ties Jūrmala vidutinė 1,8, didžiausia 2,9 m. Metinis vandens nuotėkis 3,54 km³.
Upės nuolydis labai mažas, vaga plati. Pavasario poplūdžio metu smarkiai ištvinsta, taip pat patvinsta ir po vasaros liūčių.
Intakai ir gyvenvietės
Turi 250 intakų, didžiausi: Garuoza, Iecava, Babytės ežero protaka Spuniupė (dešinieji); Kaucytė, Yslykis, Švitinys, Šešėvė, Virčiuvis, Platonis, Švėtė, Džūkstė (kairieji).
Pagrindinės gyvenvietės prie Lielupės: Bauskė, Mežuotnė, Emburgas, Anė, Jelgava, Valgundė, Kalnciemas, Gatciemas, Jūrmala.
800px|thumb|center|Lielupė nuo Mežuotnės tilto
Raseinių Viktoro Petkaus progimnazija
Raseinių Viktoro Petkaus progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Raseiniuose, Vilniaus g. 11, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190105799.
Istorija
thumb|250px|left|Raseinių gimnazija 1939 m. thumb|250px|left|Mokyklos kiemas 2013 m. Raseinių gimnazija įkurta 1919 m. sausio 10 d. Gimnazija buvo atidaryta pačių raseiniškių organizacinio komiteto, kuriam vadovavo kunigas Petras Dočkus pastangomis, už raseiniškių suaukotas lėšas. Į gimnaziją priimti 68 mokiniai, juos mokė 7 mokytojai. Pirmaisiais mokyklos gyvavimo metais buvo mokoma pagal „Ryto“ draugijos gimnazijų programas. 1921 m. gimnazija suvalstybinta, o 1925 m. išleido pirmąją 18 abiturientų laidą. 1939 m. pastatytas dabartinis mokyklos pastatas Vilniaus gatvėje. Jį suprojektavo garsus tarpukario architektas, Raseinių gimnazijos antrosios laidos abiturientas Adolfas Lukošaitis.
1940 m. prasidėjusi sovietinė okupacija ir vėliau kilęs SSRS-Vokietijos karas nutraukė įprastą gimnazijos gyvenimą. Okupantai mokyklos pastatą naudojo kariuomenės reikmėms ir negailestingai jį niokojo. Karui baigiantis, dalis mokinių ir mokytojų pasitraukė į Vakarus, kiti atsidūrė tremtyje Rytuose, dar kiti įstojo į pasipriešinimo sovietinei okupacijai kovotojų gretas. Antisovietinės rezistencijos kovose žuvo 37 gimnazijos mokiniai ir mokytojai. Jų vardai įamžinti 2002 m. mokykloje atidengtoje Atminimo lentoje.
Nuo 1994 m. Raseinių „Kalno“ vidurinė mokykla. 2000 m. mokykloje įvestas kryptingas meninis ugdymas ir ankstyvasis bei pagilintas anglų kalbos mokymas, 11-12 klasėse pradėtas profilinis mokymas. 2001 m. renovuotas mokyklos priestatas su sporto sale.
Optimizuojant mokyklų tinklą 2012 m. rugsėjo 1 d. tapo Viktoro Petkaus pagrindine mokykla.
2014 m. gruodžio 1 d. buvo užbaigtas renovuoti mokyklos trečiasis aukštas.
Nuo 2021 m. rugsėjo 1 d. Raseinių Viktoro Petkaus progimnazija.
Direktorius
Ramūnas Bružas
Byloto sala
thumb|right|200px|Vaizdas iš kosmoso
Byloto sala  – paskutinė Kanados Arktininio salyno sala, kurios plotas didesnis nei 10 000 km². Sala priklauso Kanadai, Nunavuto teritorijai.
Salos plotas – 11 067 km², tai 71-a pagal dydį sala pasaulyje ir 17-a Kanadoje. Sala nėra apgyvendinta. Salos pietuose didžiausia salyno sala – Bafino Žemė, kita didelė Devono sala yra šiaurės vakaruose. Saloje įsikūręs Sirmiliko nacionalinis parkas.
Marbelja
Marbelja  – miestas Andalūzijoje, pietų Ispanijoje, prie Viduržemio jūros, netoli Malagos. Svarbus pajūrio kurortas, į kurį atvyksta daug pasaulio turtuolių. Išlikusi arabų siena, yra bonsų muziejus, šiuolaikinių graviūrų muziejus. Bajadilla ir Fontanilla paplūdimiai, kelios bažnyčios. 2020 m. Marbeljoje gyveno 147 633 žmonės.
Notreliažiedžiai
Žr. tekstą
Notreliažiedžiams priklauso mėta, bulvė, durnaropė, tabakas. Lietuvoje auga šių šeimų augalai:
Viktorija (Argentina)
Viktorija arba Siudad de Viktorija (Ciudad de Victoria) – miestas Argentinoje, Entre Rioso provincijos pietvakariuose, Paranos žemupio kairiajame krante. Departamento centras.
Iki XVIII a. dabartinėje miesto teritorijoje gyveno vietinės indėnų gentys. Miestas įkurtas 1824 m. (pavadintas La Matanza). 1831 m. pervadintas į Viktoriją („pergalę“). 2003 m. buvo atidarytas 59 km Nuestra Señora del Rosario tiltas virš Paranos žemupio, sujungęs Viktoriją su Rosariju (Santa Fė provincijoje). Žvejyba (27 000 t per metus) ir žuvies apdirbimas.
Aštruliai
Aštruliai – buvęs kaimas Marijampolės savivaldybėje, 6 km nuo Liudvinavo.
Witold Hensel
thumb|Witold Hensel kapas Vitoldas Marias Henselis (, 1917 m. kovo 29 d. Poznanė – 2008 m. lapkričio 22 d. Varšuva, palaidotas Povonzkų kapinėse) – lenkų archeologas, istorijos daktaras.
Biografija
1946-1956 Poznanės, nuo 1954 Varšuvos universiteto profesorius. 1954-1989 m. Lenkijos mokslų akademijos Materialiosios kultūros istorijos instituto direktorius. 1985-1989 m. Lenkijos Seimo deputatas. Leidinių „Slavia Antiqua“ ir „Archaeologia Polana“ redaktorius.
Mokslinė veikla
Vadovavo archeologijos kasinėjimams Lenkijoje (Poznanė, Kleckas, Gnieznas, Krušvica), t. p. Bulgarijoje, Prancūzijoje ir Alžyre.
Tolkiškių apylinkė
Tolkiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Onuškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Nikronių apylinkės ir dalis Čižiūnų apylinkės, o dalis Tolkiškių apylinkės prijungta prie Panošiškių apylinkės. 1963 m. prijungta Panošiškių apylinkė. 1973 m. kovo 28 d. Tolkiškių apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Onuškio apylinkės ir Grendavės apylinkės.
Paprastasis svirbelis
Paprastasis svirbelis arba svirbelis (Bombycilla garrulus) – žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio, svirbelinių (Bombycillidae) šeimos paukščių rūšis.
Paplitimas pasaulyje
Savaime paplitę Eurazijos ir Šiaurės Amerikos žemynuose, išskyrus jų šiaurines ir pietines dalis.
Gyvena tankioje taigoje su augančiomis aukštomis eglėmis, pušimis su beržų priemaiša. Labiausiai mėgsta žemumų ir lygumų miškus. Veisimosi laikotarpiu mėgsta gyventi apkerpėjusių spygliuočių sengirių tankmiškio viduryje ar jų pakraščiuose prie užpelkėjusių vietų.
Rudenį dažniausiai išskrenda iš spygliuočių miškų ir ima klajoti ieškodami maisto po sodybas, parkus kur yra gausiau uogų - tokiu metu žmonių nevengia.
Šiaurinių populiacijų migracijos prasideda rugsėjojo mėnesį. Eurazijos populiacijos žiemoja nuo rytinėje Britų salų dalyje, šiaurinėse Vakarų ir Centrinės Europos dalyse, Ukrainoje, Kazachstane, Kinijoje, Japonijoje.
Elgsena
Rusijos Federacijoje jie peri maždaug tarp 60° ir 67° platumų. Skandinavijoje šiauriausios jų perimvietės iki 70 šiaurinės paralelės, o Suomijoje ir Švedijoje piečiausiai iki 62°-63° platumų.
Lizdą suka eglėje arba pušyje. Jo statybai naudoja samanas, kerpes ir sausas eglių šakeles, o jį iškloja kedenėmis, šiaudais, plaukais ir plunksnomis. Paprastieji svirbeliai peri gegužės - birželio mėnesiais, dedami 4–6 kiaušinius, juos peri tik patelė 14 dienų. Išsiritę jaunikle lizde išbuna 15–19 dienų.
Mityba
Daugiausia lesa uogas, vaisius, sėklas, bet perėjimo sezonu ir vabzdžiais, bestuburius.
Maitindamiesi ant žemės šoliuoja arba krypuodami žingsniuoja.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje dažnas traukimo metu. Kadangi pas mus žiemoti atskrenda iš šiauresnių nei Lietuva regionų - laikomi šiaurinių kraštų paukščiais. Laikosi būreliais. Iš šiaurinių Europos kraštų į Lietuvą rudenį atskridę ir pasilikę žiemoti paprastieji svirbeliai lesa uogas ir vaisius, įskaitant - šermukšnių obuolėlėlius, Zyboldo obelų (Malus sieboldii) vaisius, gudobelių, putinų, paprastųjų amalų ir kitų augalų uogeles ir vaisius.
Lietuvoje perintys neužfiksuoti.
MAVEN
MAVEN – NASA misija į Marsą, kuri tiria šios planetos atmosferą. Taip pat MAVEN misija padės nustatyti, kodėl iš Marso atmosferos dingo vanduo ir planeta tapo netinkama vystytis gyvybei.
Paprastasis svirbelis
Porūšiai
Priklausomai nuo klasifikacijos, išskiriami 2 arba 3 porūšiai.
MAVEN
Iš pradžių ši misija priklausė Mars Scout programai, tačiau pastarąją programą 2010 m. sustabdžius, MAVEN buvo atskirta. Palydovas paleistas 2013 m. lapkričio 18, naudojantis „Atlas V“ raketa.
Paprastasis svirbelis
Porūšiai
IOC World Bird List paukščių rūšių sąrašas, kuris sudaromas tarptautinės ornitologų sąjungos vardu, jos v11.2 variante išskiriami du porūšiai, ir Bombycilla garrulus centralasiae neišskiriamas atskiru porūšiu, bet laikomas Bombycilla garrulus garrulus porūšio arba visos jų šiaurinės Euroazijos populiacijos dalimi:
MAVEN
Misijai sėkmingai startavus, MAVEN palydovas įskriejo į Marso orbitą (apie 150 km nuo paviršiaus) 2014 m. rugsėjo 22 d.
Paprastasis svirbelis
Porūšiai
Birds of the World išskiria tris porūšius:
Sadai
Sadai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Drohičino valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Drohičino, apie 12 km į vakarus nuo Semiatičės ir apie 83 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Egmontas Bžeskas
Egmontas Bžeskas (g. 1974 m. sausio 4 d. Kaune) – Lietuvos muzikos prodiuseris, dailininkas, grupės „Tipo grupė“ narys, TV laidų vedėjas.
Biografija
Tėvai – Marija ir Edvaldas Bžeskai.
1992 m. baigė Kauno dailės mokyklą. 1992–1998 m. studijavo Vilniaus dailės akademijos grafikos katedroje ir įgijo magistro laipsnį. Nuo 1999 m. Tarptautinio grafikos meno centro „Grafiken Hus“ Švedijoje narys. Surengė daugybę personalinių parodų: Lietuvoje, Švedijoje, Belgijoje ir grupinių: Lietuvoje, Čekijoje, Estijoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Vokietijoje, Japonijoje ir kt. .
Išsiskyręs, gyvena Vilniaus rajone.
Muzikinė veikla
2003 m., kartu su dar 14 žmonių, įkūrė grupę „Naujieji lietuviai" (arba NL). Labiausiai išgarsėjo dainomis „Afigenai“ ir „Pasitūsinam“. 2006 m. išleido 2 albumus: „001“ ir „002“. Grupė iširo 2007 m.
Nuo 2007 m. muzikinės grupės „Tipo grupė“, kuri susikūrė iširus „NL“, narys. 2009 m. išleistas albumas „Tipo“.
Kita veikla
Taip pat yra žinomas kaip televizijos laidų prodiuseris, reklamos ir dizaino kūrybos vadovas. Dalyvavo TV laidose: TV6 – „Mergišiai“, LNK – „Pirmas kartas su žvaigžde“ ir kt. Vedė LRT laidą – tarptautinį menų čempionatą „Art-o-thlon“ (programos „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ renginys), buvo TV3 laidos „Rožių kerai“ komisijos narys.
Apdovanojimai
Nepilnas asmeninių ir kartu su grupėmis gautų apdovanojimų sąrašas.
Farerų futbolo varžybos 1975 m.
Farerų futbolo varžybos 1975 m.
Ariogalos gimnazija
miniatiūra|265px|right|Ariogalos gimnazija
Raseinių rajono Ariogalos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Raseinių raj., Ariogaloje, Vytauto g. 94, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290104730.
Istorija
1918 m. įsteigta pradžios mokykla, 1948–1949 m. gimnazija, nuo 1949 m. vidurinė. 2007 m. Ariogalos vidurinė mokykla tapo gimnazija.
Ašvaraistis
Ašvaraistis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Šutų, Družilėnų miške, prie miško keliuko Šutai–Baliuliai.
Jogailos universiteto biblioteka
thumb|Jogailos universiteto biblioteka thumb|Jogailos universiteto bibliotekos durys Jogailos universiteto biblioteka (} – pagrindinė Jogailos universiteto biblioteka, viena seniausių ir didžiausių Lenkijos bibliotekų, esanti Krokuvoje. Nuo XIX a. pabaigos atlieka nacionalinės bibliotekos funkcijas; dabar – kartu su kitomis.
Istorija
Įkurta 1364 m. kaip Krokuvos akademijos biblioteka, nuo XIX a. antrosios pusės iki 1939 m. ir nuo 1944 m. – Jogailos universiteto biblioteka, 1939–1944 m. Krokuvos valstybinė biblioteka. 1931-1939 m. pastatytas naujas bibliotekos pastatas A. Mickevičiaus g.
Fondai
Turi daugiau kaip 4 mln. tomų, iš jų 2,8 tūkst. rankraščiai, 3,6 tūkst. inkunabulai, 35,7 tūkst. muzikos ir 49,9 tūkst. grafikos rinkinių, 45,7 tūkst. žemėlapių. Yra daug senosios lenkų raštijos paminklų, rankraščių. Bibliotekoje saugomi:
Lituanistika
Bibliotekoje yra daug lituanistinių rankraščių, Lietuvos istorijos dokumentų, kelios dešimtys senųjų knygų. Saugomi K. J. Nezabitauskio-Zabičio, M. Akelaičio, A. Vištelio ir kitų laiškai.
Mažosios Azijos angis
Mažosios Azijos angis (Vipera xanthina) – angių (Viperidae) šeimos gyvatė, priklausanti tikrųjų angių (Viperinae) pošeimiui.
Kosta Rikos kolonas
thumb|left|260px|Kosta Rikos 10 kolonų banknotas Kosta Rikos kolonas (ISO 4217 kodas: CRC) – Kosta Rikos valiuta. Simbolis 10px. Padalintas į 100 sentimų, tačiau kolonas – labai smulkus pinigas, todėl sentimai nenaudojami.
Medinai (Širvintos)
Medinai – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Čiobiškio.
Gerdnerio ežeras
Gerdnerio ežeras  – nenuotakus, mažavandenis, druskingas ežeras Australijoje, Pietų Australijos valstijoje, į šiaurę nuo Spenserio įlankos, Gaulerio kalnagūbryje. Tai ketvirtas pagal dydį druskingas ežeras šalyje (kuomet būna maksimaliai užsipildęs). Ilgis 160 km, plotis 48 km. Sausuoju metų laiku ežeras išdžiūsta, atidengdamas plokščiadugnę įdubą, padengtą druskos sluoksniu. Sluoksnio storis siekia iki 1,2 m.
Gerdnerio ežeras įeina į Gerdnerio nacionalinį parką.
Deiviso sąsiauris
right|thumb|250px
Deivio sąsiauris – sąsiauris tarp Bafino Žemės ir Grenlandijos. Šiaurėje yra Bafino įlanka, pietuose – Labradoro jūra. Ilgis siekia 1170 km, plotis 360–1070 km, o mažiausias gylis 104 metrai.
Sąsiauris pavadintas anglų keliautojo, atradusio sąsiaurį – Džono Deiviso garbei.
Kalviukai
Kalviukai (Anthus) – kielinių (Motacillidae) šeimos paukščių gentis.
Tukumo rajonas
thumb|right|250px|Tukumo rajonas Latvijos žemėlapyje Tukumo rajonas – Latvijos rajonas, buvęs Kuržemėje (dalis – Žiemgaloje). Tukumo rajonas ribojasi su Talsų rajonu, Kuldygos rajonu, Saldaus rajonu, Duobelės rajonu, Jelgavos rajonu, Rygos rajonu ir Rygos įlanka.
2009 m. panaikintas (žr. Latvijos administracinis suskirstymas (nuo 2009 m.)).
Aktorius
Aktorius – teatro spektaklių, kino, televizijos filmų vaidmenų atlikėjas, vaidintojas.
Meno sritis, kurioje dirba aktorius, apibrėžia jo veiklą. Tai gali būti fiktyvių arba realių asmenybių vaizdavimas, naudojantis gestais, mimika ir kalba, atvaizduojant situacijas naudojant paminėtas ir kitas išraiškos priemones (pvz., šokis).
Priklausomai nuo atliekamo vaidmens svarbos išskiriami statistai, antraplanių vaidmenų atlikėjai ir pagrindinių vaidmenų atlikėjai. Statistai „užpildo foną“, jų vaidmenys be teksto, antraplanių vaidmenų atlikėjai vaidina atskiras, nedideles scenas, paprastai su nedaug teksto.
Kilmė
Vaidybos ir aktorystės šaknys yra gentinių visuomenių ritualuose. Ilgainiui atskiri asmenys perimdavo ritualinių scenų perteikimą gentainiams. Iš gentinių ritualų susiformavo ir Senovės Graikijos tragedijos, kuriose vaidindavo profesionalūs aktoriai.
Mars Scout programa
thumb|300px|[[Phoenix (marsaeigis)|Phoenix]] Mars Scout programa – buvo NASA Marso tyrimų programa. Ši misija turėjo pasižymėti nebrangių, nedidelių kosminių aparatų siuntimu į planetą. Pirmoji misija, priklausanti šiai programai, buvo Phoenix Marso grunto bei atmosferos tyrimų zondo paleidimas 2007 rugpjūčio 3 d. Kiekviena šios programos misija turėjo kainuoti iki 485 milijonų dolerių.
Kilpiškiai
Kilpiškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Pandėlio, prie kelio.
Mars Scout programa
2008 m. NASA paskelbė, kad antroji šios programos misija taps MAVEN palydovas. 2010 m. Mars Scout programa buvo uždaryta, o MAVEN misija atskirta (ją planuojama įgyvendinti 2013 m. antrąją pusę).
Kvapioji vanilė
Kvapioji vanilė (Vanilla planifolia) – orchidėjinių (Orchidaceae) šeimos vijoklių augalų rūšis. Tai pagrindinė rūšis naudojama aromatinio prieskonio – vanilės gamybai. Natūraliai auga Centrinėje Amerikoje ir Vest Indijoje, tačiau dabar auginama daugelyje pasaulio tropinių kraštų (Madagaskare, Okeanijoje, Indonezijoje ir kt.).
Kvapiosios vanilės žiedai žalsvai gelsvi, 5 cm skersmens, ir žydi tik vieną dieną. Tokiomis sąlygomis labai maža tikimybė, kad žiedai bus apdulkinti, todėl vanilės žiedai apdulkinami rankiniu būdu, norint kad išsivystytų ankštys. Vaisius veda subrendę, 3 m aukščio siekiantys augalai. Ankščių ilgis 15-23 cm. Jos subręsta per 5 mėn. tada yra renkamos ir konservuojamos.
thumb|left|200px|Vanilės ankštys
Žygimantas Senasis
Žygimantas Senasis (1467 m. sausio 1 d. – 1548 m. balandžio 1 d.) – Jogailaičių dinastijos LDK valdovas ir Lenkijos karalius (1506–1548).
Penktas Kazimiero Jogailaičio ir Elžbietos Habsburgaitės sūnus, nuo 1499 m. valdė Gloguvą Silezijoje, o 1504 m. tapo Lužicos markgrafu bei visos Silezijos valdovu. Per trumpą laiką jo teisinės ir administracinės reformos pavertė tas teritorijas pavyzdinėmis valstybėmis. 1506 m. po brolio Aleksandro I mirties tapo Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu ir Lenkijos karaliumi.
Seimo reikalavimu siekiant užtikrinti gynybinę sutartį ir sulaukti įpėdinio 1512 m. vedė Barborą Zapolya, Vengrijos magnato Stepono Zápolya dukterį. Ji mirė po trejų metų ir susilaukė tik dukterų. 1518 m. Žygimantas vedė Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Maksimilijono dukterėčią Boną Sforcą, su kuria susilaukė sūnaus Žygimanto Augusto ir keturių dukterų. Jo duktė Kotryna vėliau ištekėjo už Švedijos karaliaus Jono III, iš kurio kilo Vazų dinastijos karaliai.
1521 m. Žygimanto Senojo kariuomenė, vadovaujama vieno svarbiausių patarėjų Jano Tarnovskio, nugalėjo Teutonų Ordiną, kuris valdė Rytų Prūsiją. 1525 m. Teutonų Ordino didysis magistras Albertas perėjo į liuteronybę ir sutiko tapti Žygimanto Senojo vasalu mainais už pasaulietinio Prūsijos kunigaikščio titulą. Tuomet Albertas paleido ordiną, o Prūsija tapo vasaline Lenkijos valstybe. Po paskutinio Piastų dinastijos Mazovijos valdovo mirties 1529 m. Žygimantas įjungė Mazovijos kunigaikštystę į Lenkijos valstybę. Vadovaujama J.Tarnovskio Žygimanto Senojo kariuomenė 1531 m. nugalėjo įsiveržusią Moldavijos kariuomenę Obertyne bei 1535 m. nugalėjo Maskvos kariuomenę ir apsaugojo Abiejų Tautų Respublikos rytines sienas.
Veikiamas žmonos Žygimantas Senasis kvietės į Krokuvą Italijos menininkus ir skatino Italijos Renesanso lenkiškojo varianto raidą. Nors ir buvo uolus katalikas, tačiau toleravo stačiatikybę ir užtikrino apsaugą žydams. Iš pradžių griežtai priešinosi liuteronizmui, tačiau vėliau susitaikė su jo plitimu Lenkijoje.
Iki karūnacijos
Žygimantas Senasis buvo trečias eilėje prie Lenkijos sosto po savo brolių Jono Albrechto ir Aleksandro. Jų vyresnysis brolis Vladislovas II buvo tapęs Vengrijos ir Bohemijos karaliumi.
Po tėvo mirties Žygimantas liko vienintelis iš sūnų, kuris negavo jokio titulo. 1495–1496 m. Žygimantas prašė savo brolio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro jam išskirti valdą iš LDK, tačiau jam buvo atsakyta. Jo motina Elžbieta Habsburgietė nesėkmingai bandė jam užtikrinti Austrijos sosto paveldėjimą. Po nesėkmingo jo brolio Jono Albrechto įsiveržimo į Bukoviną žlugo planai Žygimantui išrūpinti Moldavijos sostą. Galiausiai Žygimantu ėmė rūpintis Bohemijos ir Vengrijos karalius Vladislovas II, kuris jam skyrė Gloguvo (1499 m.) ir Opavos kunigaikštystes (1501 m.), o 1504 m. jis tapo Silezijos ir Žemutinės Lužicos valdytoju.
Karūnacija
left|thumb|245px|[[LDK ir Lenkija 1526 metais]] thumb|left|Žygimanto Senojo 1536 m. [[LDK grašis su Vyčiu ir Gedimino stulpais]] Mirštančio Aleksandro pakviestas į Vilnių iškart po jo mirties 1506 m. rugsėjo 13 d. buvo išrinktas Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu, nepaisant Melniko unijos susitarimų pagal kuriuos valdovas turėjo būti renkamas bendrai Lietuvos ir Lenkijos bajorų. 1506 m. gruodžio 8 d. Lenkijos Senato posėdyje Petrakave Žygimantas buvo išrinktas Lenkijos karaliumi. 1507 m. sausio 20 d. jis atvyko į Krokuvą ir po keturių dienų Vavelio katedroje primo Andžejaus Boryševskio buvo karūnuotas.
Valdymas
thumb|245 px|Ant denaro pavaizduotas Žygimantas Senasis Kuriam laikui užtikrinęs ramybę pažadu kasmet mokėti duoklę Krymo chanui Mengli I Girėjui ir nusiuntęs pasiuntinius pas Valakijos vaivadą Bogdaną, Žygimantas ėmėsi tvarkyti šalies reikalus. Išlaidaus Aleksandro apgriautas Lietuvos ūkis buvo sutvarkytas, daugelis jo įsiskolintų dvarų buvo išpirkta. Žygimantas išmokėjo algas kariuomenei, sudarė atsarginį kapitalą įvairioms visuomeninėms išlaidoms. Į ūkį jam teko kreipti daug dėmesio, nes ilgų karų metu ypač daug reikėjo pinigų kariuomenei.
1512 m. buvo išleistos naujos valstybės karinės gynybos taisyklės: Lenkija (be Lietuvos) buvo padalinta į penkias apskritis, bajorai iš kiekvienos apskrities kas penkeri metai turėjo vienerius metus tarnauti kariuomenėje, save pilnai išlaikyti ir aprūpinti. Atsisakantys tarnauti turėjo įnešti tam tikrą mokestį, vengiantys šios prievolės galėjo susilaukti turto konfiskacijos. Be to, Žygimanto buvo įvesta samdytinė kariuomenė. Kita svarbi finansinė-karinė reforma buvo Žygimanto patvirtinta 1527 m. Seime: buvo nuspręsta per ypatingąsias komisijas įvertinti pajamas iš žemių; duoklių rinkėjams paskirtas atlyginimas, kad nebebūtų turto prievartavimo ir iždo grobstymo; kiekviename paviete įgaliotas pareigūnas turėjo atrinkti iš bajorijos tinkamus karinei tarnybai, vesti juos į nustatytą vietą, stebėti, kad būtų laikomasi disciplinos bei mokėti algas. Abi šios reformos nebuvo pilnai įgyvendintos dėl didikų ir dvasininkijos pasipriešinimo. Bajorijos vaidmuo buvo didinamas Seimų sprendimais, kurias buvo apribotos miestiečių ir valstiečių teisės. Pagal 1520 ir 1521 m. seimų nutarimus kiekvienas valstietis, nepriklausomai nuo anksčiau turėtų privilegijų turėjo vieną dieną per savaitę dirbti ponų žemėje. 1529 m. LDK priimtas I Lietuvos Statutas.
Protestantizmas
Nusileisdamas dvasininkijai Žygimantas griežtai žiūrėjo į pradėjusį plisti protestantizmą.
1542 m. karalienei Bonai iškeliavus į Italiją, Vilniaus vyskupas Povilas Alšėniškis iš Žygimanto Senojo gavo leidimą protestantų persekiojimui. Povilas Alšėniškis 1542 m. uždarė Abraomo Kulviečio įsteigtą mokyklą, manoma, jog įkalino Martyną Mažvydą. Dėl persekiojimų iš LDK į Prūsiją emigravo Stanislovas Rapolionis, Abraomas Kulvietis, laisvę atgavęs Martynas Mažvydas. Protestantų persekiojimą 1544 metais sustabdė Žygimanto Senojo įpėdinis Žygimantas Augustas, iš savo gyvo tėvo gavęs faktinę valdžią Lietuvoje.
Užsienio politika
Užsienio politikoje dominavo Maskvos problematika. Žygimanto valdymo metais su Maskva buvo kariauta tris kartus. Nuo 1512 m. iki 1522 m. su pertraukomis trukęs karas baigėsi Smolensko praradimu. Po trečiojo karo (1534–1537) Maskvai atiteko Sebežas ir Zavoločjė. Krymo totoriai, nepaisant duoto pažado mokėti duoklę ir toliau tęsė siaubiamuosius pietinių Lenkijos sričių antpuolius. Vienos suvažiavime 1515 m. Žygimantas sudarė sąjungą su Maksimilijonu I, kuris pažadėjo palenkti Vasilijų III sudaryti taiką su Lenkija bei priversti Vokiečių ordino magistrą prisiekti Žygimantui. Imperatoriui savo pažadų netesėjus, Žygimantas 1520 m. pradėjo karą su Vokiečių Ordinu, kuris ėjosi sėkmingai. Iki galo pergale Žygimantas nesugebėjo pasinaudoti ir pasitenkino tuo, kad paskutinis Ordino magistras davė jam vasalinę priesaiką (1525 m.). Savo gyvenimo pabaigoje Žygimantas Senasis jau nebeturėjo jėgų ir jokių planų, net atsisakė nuo pretenzijų į Čekiją ir Vengriją po jų valdovo, brolio Vladislovo mirties ir užleido jas Habsburgams.
Pirmasis karas su Maskva (1507–1508 m.)
Jau Aleksandro laikais Lietuvos ponų tarpe vis labiau ėmė įsigalėti rusų kilmės bajorai. Aukščiausiai iš jų buvo iškilęs totorių kilmės kunigaikštis Michailas Glinskis (: ir (1470–1534 m.)), bet lietuviams apkaltinus jį neva jis nužudęs Aleksandrą, pabėgo į Maskvą. M. Glinskio pasikviestas Maskvos kunigaikštis Vosylius III apgulė daugelį rytinių Lietuvos miestų (skelbėsi einąs vaduoti spaudžiamų pravoslavų) ir artinos prie Smolensko. Bet atvykęs Lietuvos etmonas kunigaikštis Konstantinas Ostrogiškis ties Orša sumušė priešus. 1509 m. pasirašyta su Maskva amžinoji taika. Abi pusės pasižadėjo neliesti viena kitos pripažintų žemių ir laisvai praleisti per savo teritoriją kitos valstybės pasiuntinius ir pirklius.
Antrasis karas su Maskva (1512–1522 m.)
Šis karas Lietuvai buvo daug sunkesnis. M. Glinskio pastangomis, šį kartą Maskvai pavyko gauti daug paramos iš Austrijos imperatoriaus Maksimiliano I. Į Maskvą imperatorius nusiuntė daugybę karo specialistų inžinierių ir artileristų, mat imperatorius norėjo susilpninti Žygimantą, kuris ypatingai rūpinosi, kad Hasburgai negautų jo brolio Vladislovo II valdomos Vengrijos ir Čekijos. Kad Lenkija neitų į pagalbą Lietuvai, prieš ją buvo sukelta Moldavija ir kryžiuočiai. Karas prasidėjo 1512 m., visos Maskvos jėgos buvo nukreiptos į Smolenską. Tris kartus miestas apgultas ir pagaliau, M. Glinskiui sukėlus viduje sąmokslą, 1514 m. paimtas. Bet ir vėl atvykęs K. Ostrogiškis ties Orša sumušė Maskvos kariuomenę. Turėdamas 30000 karių, jis sumušė 80000 Maskvos kariuomenę (iš jų 30000 krito karo lauke, o pats vadas su 1500 bajorų ir karių pateko į nelaisvę). Nors buvo laimėta, bet Smolensko tvirtovės atsiimti nebepasisekė net per sekančius 8 karo metus. 1522 m. pasirašytos 11 metų paliaubos, Smolenskas paliktas Maskvai, jis Lietuvai grįžo tik po beveik 100 metų (1611 m.).
Trečiasis karas su Maskva (1534–1537 m.)
Ankstyvesnieji karai pasibaigdavo Lietuvai nelaimingai ypač dėl to, kad bajorija nenorėjo kariauti ir nenorėjo mokėti karui reikalingų mokesčių. Tad kol būdavo surenkama kariuomenė, Maskva suspėdavo užimti nemaža Lietuvos pilių. Paskui nebegalėdavo nieko padėti nė dideli laimėjimai, nes po jų maskviečiai užsidarydavo pilyse ir vengdavo atvirų mūšių, o paimti pilį, naudojantis to meto karo technika, buvo gana sunku. Pirmuosius du karus Žygimanto laikais pradėjo Maskva, bet šį trečiąjį – Lietuva. Kai 1533 m. mirė Vosylius III, Maskvos kunigaikščiu tapo Ivanas Rūstusis (1533–1584 m.). Kadangi jis tuomet buvo dar mažas, buvo sudaryta regencija. Su ja Maskvos kunigaikštystėje prasidėjo vidaus neramumai, kuriais Lietuva tikėjosi pasinaudoti. Žygimantas buvo patraukęs į savo pusę Krymo totorius, apsiėmęs jiems kasmet mokėti po 15000 dukatų, ir Maskvai nuolat grėsė iš jų pusės pavojus. Nors lėšų buvo pakankamai surinkta, bajorija nėjo į karą, ir visi dideli siekiai nepavyko. 1537 m. su Maskva buvo padarytos 7 metų paliaubos, kurios vėliau buvo pratęstos, ir Žygimanto Augusto laikais. Siena su Maskva mažai tepasikeitė.
Žygimanto Senojo žmonos ir vaikai
Kai kuriuose šaltiniuose nurodoma, kad iki pirmosios santuokos Žygimantas Senasis turėjo tris nesantuokinius vaikus su Kotryna Telniczanka (Katarzyna Telniczanka)):
Pobondziai (ežeras)
Pobondzių ežeras  – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Rūtelės valsčiuje, į pietvakarius nuo Rūtelės ir šalia Pabandžių kaimo. Šalia ežero eina vaivadijos kelias Nr.27px|DW655. Ežeras yra netaisyklingos formos, vietomis suformuoja įlankas, pusiasalius ir liūnus. Ežero krantai apaugę alksniais ir nendrių laukai. Rytinėje pakrantėje auga eglių ir pušų miškai. Ežeras yra eutrofikuotas su turtinga ir įvairia augalija. Ežere gyvena karšiai ir ežeriniai upėtakiai.
Žygimantas Senasis
Žygimanto Senojo žmonos ir vaikai
Žygimantas Senasis buvo vedęs du kartus. 1512 m. vasario 8 d. vedė Barborą Zapoliją (1495–1515 m. spalio 2 d.) (vengrų kunigaikščio Stefano Zapolijo (Szapolyai István) dukrą) ir turėjo du vaikus: 1518 m. balandžio 18 d. Žygimantas Senasis vedė Boną Sforzą (1494 m. vasario 13 d. – 1557 m. lapkričio 7 d.) ir turėjo penkis vaikus (šeštasis mirė tik gimęs):
Valdymo pabaiga
Kai Žygimantas jau buvo senas, valstybėje didžiausią įtaką įgijo jo antroji žmona, Milano ir Bario kunigaikštytė Bona. Lenkijoje ji įgijo didelę valdžią ir šeimininkavo savo vyro vardu. Paskutiniais gyvenimo metais visai nebuvo girdėti Žygimanto Senojo. Užsienyje jau daug kas manė, kad jis miręs. Turkų sultonas net buvo atsiuntęs užuojautą, o Maskvos kunigaikštis savo pasiuntiniams instrukcijose įrašydavo: „Jei karalius miręs, – pareikšti užuojautą“.
Rygos rajonas
thumb|right|250px|Rygos rajonas Latvijos žemėlapyje Rygos rajonas – Latvijos rajonas, apėmęs Rygos apylinkes. Dalis yra Vidžemėje, dalis Žiemgaloje. Rygos rajonas ribojasi su Tukumo rajonu, Jelgavos rajonu, Bauskės rajonu, Uogrės rajonu, Cėsių rajonu, Limbažių rajonu ir Rygos įlanka.
2009 m. panaikintas (žr. Latvijos administracinis suskirstymas (nuo 2009 m.)).
Ataukai
Ataukai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Svirkų.
Arekipos provincija
Arekipos provincija  – provincija Peru, Arekipos departamento rytinėjė dalyje. Provincija padalinta į 29 apygardas. Sostinė – Arekipa.
Apygardos
thumb|left|240px|Arekipos miestas
Arūnas Krotkus
Biografija
Nuo 1970 m. dirba Puslaidininkių fizikos institute, 1988–1992 m. – direktoriaus pavaduotojas, 1992–1994 m. – senato pirmininkas, nuo 1992 m. – Optoelektronikos laboratorijos vedėjas. 1992–2006 m. Vilniaus universiteto, 1992–1994 m. ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1992 m. – profesorius.
Dirbo mokslinį darbą Stokholmo Karališkajame technologijos institute (Švedija), Australijos valstybiniame universitete (Australija), Berlyno Pauliaus Drudės bei Henricho Herco institutuose (Vokietija), Savojos universitete (Prancūzija).
1994–2004 m. buvo Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, 1995–1999 m. – Lietuvos fizikų draugijos tarybos narys.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys: itin spartūs procesai puslaidininkiuose ir sparčiųjų puslaidininkinių prietaisų fizika, optoelektronika ir puslaidininkinių terahercų dažnių ruožo prietaisų, saulės elementų kūrimas, lazerinių diodų fizika, trumpų šviesos impulsų generacija, netiesiniai optiniai reiškiniai puslaidininkiuose. Daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių, daugiau kaip 25 išradimų autorius.
Laumėnų apylinkė (Ukmergė)
Laumėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Komorų vėliava
right|thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|23px Proporcijos: 3:5]] Komorų vėliava – Komorų valstybės simbolis. Stačiakampė, suskirstyta į keturias vienodos aukščio horizontalias juostas: geltoną, baltą, raudoną ir žydrą. Nuo flagštoko – žalios spalvos pleištas, kuriame įkomponuotas baltas pusmėnulis su keturiomis vertikaliai išdėstytomis penkiakampėmis žvaigždėmis.
Istorija
Vėliava įteisinta 2003 m. Ankstesnė vėliava buvo žalios spalvos lauke įkomponuotas baltas pusmėnulis ir kaip Islamo Federacinės Komorų respublikos vėliava buvo naudojama iki 2002 m.
Magistralinis kelias A14 (Lietuva)
miniatiūra|Ties [[Riešė|Rieše]] thumb|Suginčių apylinkėse
A14 – magistralinis kelias, jungiantis Vilnių ir Uteną. Kelio ilgis – 95,6 km. Kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Kelias prasideda Vilniuje, Geležinio Vilko g. Eina Vilniaus miesto, Vilniaus, Molėtų ir Utenos rajono savivaldybių teritorijomis. Svarbesnės gyvenvietės prie kelio – Paberžė, Giedraičiai, Molėtai. Kelias baigiasi Utenoje, Kupiškio gatvėje. Nuo Vilniaus iki Jadvygiškių kelias yra keturių juostų (2+2 kelias), turintis aptvarus ir apšvietimą. Likusi trasa yra paprastas dviejų juostų kelias, sudarytas daugiausiai iš cementbetonio dangos. 2019 m. rekonstruotas 4,2 km ilgio ruožas už Vilniaus nuo 16-to kilometro, iki 21-ame kilometre esančios sankryžos į Nemenčinę, cementbetonio dangą keičiant asfaltu.
Istorija
Senasis kelias tarp Vilniaus ir Molėtų ėjo dabartine trasa. Už Molėtų ėjo dabartine trasa. Nuo sankryžos su iki Utenos kelias eina dabartine trasa.
~1978 m. pradėtas tiesti, 1985 m. baigtas. 1987 m. atidarytas kelias tarp Vilnius–Molėtai ir Molėtų aplinkkelis.
Remontai
2008–2009 m. vyko pirmieji remontai – nuo 2 iki 4 juostų paplatintas kelias prie Riešės, ties Vilniaus miesto riba (10–16 km).
Juozas Budraitis
Juozas Budraitis (g. 1940 m. spalio 6 d. Liepynuose, Kelmės valsčius) – Lietuvos kino, televizijos ir teatro aktorius, fotomenininkas, diplomatas. 1968 m. vedė Justo Paleckio jauniausiąją dukrą Vitą.
Biografija
Po karo su tėvais persikėlė gyventi į Klaipėdą, o 1955 m. į Švėkšną (Švėkšnos valsčius). Čia lankė Švėkšnos vidurinę mokyklą, vaidino dramos būrelyje. 1963 m. įstojo į Vilniaus universitetą Teisės fakultetą, kur mokėsi baudžiamąją teisę ir 1973 m. ją baigė. Studijų metais (1963–1973 m.) lankė Vilniaus Universiteto Kiemo teatro studiją (vadovas V.Limantas), vaidino studentų spektakliuose, dirbo Vilniaus universiteto estradinio orkestro konferansjė. Studijų laikotarpiu susipažino su būsima žmona Vita Paleckyte, kuri mokėsi tame pačiame universitete, Chemijos fakultete. 1968 m. ją vedė, apsigyveno Vilniuje, 1969 m. gimė sūnus Martynas. Po dešimties bendro gyvenimo metų susilaukė dukros Justinos. 1977–1979 m. mokėsi aukštuosiuose kino režisūros kursus Maskvoje (vadovas Vytautas Žalakevičius; diplomas 1981 m.).
Nuo 1965 m. kino aktorius. 1979–1989 m. Kauno dramos teatro aktorius. 1989–1996 m. Lietuvos teatro sąjungos pirmininkas. 1989 m. tapo Lietuvos fotomenininkų sąjungos nariu, vėliau Garbės nariu (1997 m.). 1992 m. tapo Tarptautinio teatro instituto Lietuvos centro prezidentu.
1995–2001 m. Lietuvos Respublikos ambasados Rusijos Federacijoje ambasadoriaus patarėjas kultūros klausimais. 2001–2010 m. Lietuvos Respublikos ambasados Rusijos Federacijoje kultūros atašė. 2005 m. J. Budraičiui buvo suteiktas Meno kūrėjo statusas.
J. Budraitis turi du vaikus: sūnų Martyną Budraitį (teatro ir kino aktorius, nuo 2010 m. – Lietuvos nacionalinio dramos teatro direktorius) ir dukrą Justiną (papuošalų dizainerė ir menininkė).
Kūryba
Vaidmenys teatre:
Vaidmenys kine ir televizijoje:
Režisuoti filmai:
Afšarai
Afšarai – tiurkų ogūzų etninė grupė, gyvenanti daugiausia Irano šiaurėje, Turkijoje, Afganistane. Kartais priskiriami azerbadžaniečiams. Kalba afšarų kalba, dažniausiai laikoma azerbaidžaniečių kalbos tarme. Tačiau pietinių afšarų kalba artimesnė kaškajų kalbai.
XX a. pab. afšarų buvo ~390 000. Dauguma – musulmonai šiitai. Pusiau sėslūs; verčiasi ganykline gyvulininkyste, iš dalies žemdirbyste. Dauguma Irano afšarų tebegyvena klajokliškai.
Šaltiniai
mzn:افشاریون
Morgotas
thumb|right| Morgotas Baugliras Morgotas Baugliras (Morgoth Bauglir), dar žinomas kaip Melkoras (Melkor) – epinio J. R. R. Tolkino (J. R. R. Tolkien) romano „Silmarillion“ (The Silmarillion) personažas bei pagrindinis antagonistas.
Personažo apžvalga
Kadaise, dar prieš atsirandant Pasauliui, Morgotas buvo vienas iš dieviškųjų Ainurų rasės. Vėliau penkiolika pačių stipriausių dievo Iluvataro archangelų tampa valomis (valarai). Jų tarpe – dar Melkoro vardu besivadinantis Morgotas, Valarų karaliaus Manvės Sulimo brolis. Viduržemės istorijoje Morgotas yra Didysis Visa Ko Priešas, didžiausias visų laikų blogio įsikūnijimas. Po to, kai Morgotui į savo pusę pavyksta patraukti Sauroną, vieną stipriausių iš pusdievių majų (majarų) bei bene dar geriau žinomą Tolkino sukurtą piktadarį, Morgotas neretai pavadinamas ir Pirmuoju Didžiuoju Priešu (Sauronas, kuomet jo valdovas Morgotas suimamas ir ištremiamas į Bedugnę, savo ruožtu vadinamas Antruoju Didžiuoju Priešu).
Romanuose „Silmarilionas“ ir „Hūrino Palikuonys“ Morgotas yra ta jėga, kuri atstovauja blogiui niekad nesibaigiančioje Tamsos ir Šviesos, Gėrio ir Blogio kovoje. Morgotas – tarsi gyvas pavyzdys personažo, puolusio ir įtakojusio savidestrukciją besivadovaujant tokiais moralės principais kaip išdidumas, begalinis valdžios troškulys ir godumas. Visa istorija, parodanti vien Morgoto egzistencijos skleidžiamą blogį ir skausmą, kančią, kurią patiria kiti Viduržemės gyventojai, tarsi yra autoriaus paralelė Krikščionybei ir Šėtonui.
Morgoto asmenybė
Morgoto vardas kilęs iš Tolkino sukurtos kalbos Sindarin, jo reikšmė yra “Tamsusis Priešas“. Baugliras taip pat iš Sindarino kalbos išvertus reikštų „Tironas“ arba „Išnaudotojas“. Remiantis šiais vertimais galima daryti išvadą, kad Morgotas Baugliras yra labiau epitetas nei tikras vardas. Pirmąkart Morgotas paminėtas dar Ainulindalėje (istorijoje, kurioje aprašoma Viduržemės sukūrimo istorija), tiesa, tuomet jis dar buvo žinomas kaip Melkoras, tai, išvertus iš Kuenijos (Quenya) kalbos, reikštų daugmaž „Galios Įsikūnijimas“/“Įsikūnijusi Galia“. Tačiau tai taip pat tik epitetas, nes Morgotas, kaip ir Ainurai, turėjo kitą, tikrąjį vardą dieviškąja Valarų kalba, (Ainurų kalba naudota dar prieš atsirandant Viskam), tačiau šis vardas išliko nežinomas. Melkoro atitikmuo Sindarino kalboje yra Belegiuras, tačiau šis vardas niekada nebuvo naudojamas. Tiesa, keletą kartų paminėtas Belegiuro atitikmuo Belegurtas, reiškiantis “Didi Mirtis“.
Kaip ir jo pavaldinys bei karo vadas Sauronas, Morgotas neretai tituluojamas Tamsos Valdovu, Tamsiąja Šiaurės Galia bei Didžuoju Priešu. Edainai jį vadino Tamsos Karaliumi bei Tamsos Galia, nūmenoriečiai, paveikti Saurono, Morgotą garbino ir vadino Visa Ko Valdovu bei Laisvės Teikėju.
Ainulindalė
Dar prieš sukuriant Ardą (Pasaulį), Melkoras buvo galingiausias iš archangelų, vadinamų Ainurais. Jis pradėjo varžytis su Visagaliu savo tėvu Eru, bandydamas savaip interpretuoti Ainuro Muziką. Melkoras, pavydėdamas savo tėvui, stengėsi pats priversti kitus paklusti sau. Jis praleido begalę laiko ieškodamas Paslaptingosios Ugnies (dar vadinamos Niekad negęstančiąja Liepsna). Priešingai nei jo geras bičiulis Ainaras-Aulė, Melkoras buvo per daug išdidus pripažinti, jog jo atradimai iš esmės buvo jau sukurti jo tėvo Eru. Tačiau beeksperimentuodamas Melkoras sugeba pakilti į aukščiausiąjį lygmenį, galiomis susilygindamas su pačiu Eru, Visa Ko Kūrėju.
Pasinaudodamas Didingąja Ainurų Muzika, Melkoras stengėsi į ją įterpti savo sukurtų muzikinių intarpų. Melkoro bandymai pakoreguoti Muziką savo tikslams ne visiškai pasiteisina,- precizika, harmonija ir dievišku skambesiu pasižymintys Eru pasažai, kurie tarsi šablonas Visa Ko Viduržemėje kūrimui iš esmės lieka nepakitę (pirmąkart giesmės pasigirdo dar prieš atsirandant Laikui ir pagal pagrindines kūrinių temas atsirado Visata) neskaitant to, jog Melkoro darytos korekcijos įneša disharmonijos, skausmo ir destrukcijos bendram skambesiui, suteršdamos jį, kas vėliau kone visais aspektais atsiliepia Tolkino sukurto Pasaulio gyventojams. Taip pat pažymima, jog Melkoras tuo metu susiranda šalininkų – keletą silpnesnių Ainurų, pripažįstančių Melkorą savo lyderiu ir neigiančių Eru, kaip Dievo, įnašą į Visa Ko kūrimą.