cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rimantas Šadžius
Biografija
1996–2003 m. vadovavo privačiai konsultacinei įmonei UAB „Apskaitos ir konsultacijų biuras". 1999–2003 m. BĮ UAB „VTEX“, pagal stambiausių pasaulio leidyklų („Elsevier Science“, „Kluwer Academic“ ir kt.) užsakymus rengiančioje spaudai mokslinius žurnalus bei monografijas įvairiomis kalbomis, redaktorius. Dalyvavo rengiant Rusijos ir Ukrainos mokslininkų „Kieto kūno fizikos enciklopedijos“ angliškąjį leidimą (leidykla „Elsevier Science“, 2004 m.). Kartu domėjosi buhalterinės apskaitos ir mokesčių teisės klausimais. 2002 m. VU Teisės fakultete baigė neakivaizdines studijas ir įgijo teisininko specialybę, teisės magistras. 2009 m. grįžo į mokslo leidybos paslaugų įmonę, dėstė Lietuvos edukologijos universiteto Socialinių mokslų fakultete, studijuoja VU Teisės fakulteto doktorantūroje.
Politinė veikla
Algirdo Brazausko ir Gedimino Kirkilo Vyriausybėse – 2003–2004 m. LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras, 2005–2006 m. LR sveikatos apsaugos viceministras, 2006–2007 m. LR finansų viceministras. 2007–2008 m. Gedimino Kirkilo Vyriausybėje – LR finansų ministras. 2012–2016 m. Algirdo Butkevičiaus Vyriausybėje – LR finansų ministras. 2016 m. birželio mėn. R. Šadžius tapo Europos Audito Rūmų nariu ir prisijungė prie IV kolegijos „Rinkų organizavimas ir konkurencinga ekonomika“. Nuo 2017 m. vasario mėn. jis paskirtas už institucinius santykius atsakingu nariu.
Šeima
Ekonomisto Dzido Budrio anūkas. Vedęs. Žmona Dalia. Dukra Kristina, sūnus Almantas.
Maccabi Ahi Nazareth FC
Nazareto „Maccabi Ahi“ – Izraelio futbolo klubas iš Nazareto.
Istorija
Klubas įkurtas 1967 m.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Liga Leumit (II pakopa), tačiau iš šešiolikos dalyvių liko penkiolikti ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Adriaen van de Velde
Adrianas van de Veldė (, 1636 m. lapkričio 30 d., Amsterdamas, Nyderlandai – 1672 m. sausio 21 d., ten pat) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas.
Biografija
Adrianas van de Veldė gimė 1636 m. lapkričio 30 d. Amsterdame. Jo tėvas Vilemas van de Veldė Vyresnysis buvo jūros ir laivų vaizdų piešėjas, brolis Vilemas van de Veldė Jaunesnysis – tapytojas-marinistas. Pirmuosius mokslus Adrianas tikriausiai išėjo pas tėvą, bet jis pasirinko ne tapti jūrinių peizažų tapytoju kaip brolis ir vėliau mokėsi Harleme pas Jan Wijnants, kuris specializavosi kopų tapyboje. 1657 m. Adrianas van de Veldė grįžo į Amsterdamą, kur gyveno iki mirties. Daugiausiai jis vaizdavo Olandijos kraštovaizdį ir nuo 1667 m. – Italijos vaizdus. Nėra jokių žinių, kad Adrianas būtų lankęsis Italijoje. Šie jo peizažai tikriausiai paremti Nicolaes Berchem ir Karel Dujardin paveikslais.
Itališki peizažai daugiausiai vaizdavo piemenis ir gyvulius kalnuotoje vietovėje. Gyvulių vaizdavimas rodo, kad Adrianas van de Veldė buvo įtakotas Paulus Potter kūrybos. Dauguma Adriano paveikslų, sukurtų nuo 1654 iki 1671 m., yra datuoti. Adrianas van de Veldė buvo gana universaliu tapytoju. Jis tapė portretus, buitines scenas, žinomos alegorinės, istorinės ir religinės jo kompozicijos. Taip pat jis paliko piešinių ir grafikos kūrinių. Adrianą van de Veldę kviesdavosi kiti dailininkai, kad jis nutapytų kai kurias detales jų paveiksluose. Tarp tokių tapytojų buvo Jakobas van Reisdalis, Meindertas Hobema, Janas van der Heidenas. Adrianas van de Veldė mirė 1672 m. sausio 21 d. Amsterdame maždaug tuo pat metu, kai jo tėvas ir brolis išvyko iš Olandijos į Angliją.
Davongalis (Panevėžys)
Davongalis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Smilgių.
Iriris
Iriris  – upė Pietų Amerikos centrinėje dalyje, Brazilijoje, Paros valstijoje; kairysis Šingu intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Mato Groso plynaukštėje, Kašimbo kalnagūbryje, Altamiros savivaldybėje. Teka šiaurės, šiaurės rytų kryptimi. Žemupyje išplatėja, skaidosi į daug protakų.
Didžiausi intakai: Iriri Novas, Šišė, Katetė, Kurua, Karažaris.
Poplūdis trunka nuo spalio iki balandžio ar gegužės. Laivyba galima tik nedideliais laivais, nes vaga slenkstėta.
Visas Iririo baseinas retai gyvenamas, jame įsikūrę daugiausia indėnai kajapai (jų kalba upė vadinama Kororoti). Sudaryta daug indėnų teritorijų, gamtos draustinių. Dėl slenksčių ir atokumo Iririo baseinas mažai tyrinėtas.
thumb|left|210px|Iriris žemėlapyje
CSIS Seso Câmpia Turzii
Kimpija Turzio „Mechel“ – Rumunijos futbolo klubas iš Kimpija Turzio.
Christie's
thumb|100|„Christie's“ varžytinių salė Londone. Christie's – vienas žinomiausių aukcionų namų, kurį Londone 1766 m. įkūrė James Christie. Tai didžiausi pasaulyje aukcionų namai. Šiuo metu aukciono pagrindiniai rūmai įsikūrę Londone, jie turi 53 biurus 32 pasaulio šalyse ir 10 varžytinių salių visame pasaulyje, tarp jų Londone, Niujorke, Paryžiuje, Ženevoje, Milane, Amsterdame, Dubajuje ir Honkonge. Vidutiniškai per metus aukcionas surengia per 450 varžytinių. 2007 m. bendra pardavimų apimtis siekė 6,3 milijardus JAV dolerių.
Arježas (departamentas)
Arježas (09) (, langedokiškai Arièja) – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Vidurio Pirėnų regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę, Luarė intaką. Administracinis centras – Fua (Foix).
Departamente 3 apskritys, 22 kantonai, 21 municipalinis susivienijimas ir 332 komunos.
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Fua ir Kuresano kunigaikštysčių dalyje.
Geografija
thumb|Fua pilis Arježo departamentas ribojasi su Aukštutinės Garonos, Odo, Rytų Pirėnų departamentais, Ispanijos Leridos provincija ir Andora.
Klimatas
Klimatą formuoja Centrinis masyvas, jaučiama ir Viduržemio jūros įtaka. Vidutinė temperatūra 14°C, aukščiausia +19 °C, žemiausia 8 °C.
Ekonomika
Pagrindinė ekonomikos šaka – žemės ūkis.
Turizmas
Turistus traukia kalnai ir pilys.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 2 senatoriai, Atstovų rūmuose – 4 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 23 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Massimo d'Alema
Masimas d’Alema (, g. 1949 m. balandžio 20 d. Romoje) – Italijos politikas ir žurnalistas. Jis buvo Kairiųjų demokratų partijos sekretorius, nuo 2006 iki 2008 m. – šalies užsienio reikalų ministras, o nuo 1998 iki 2000 m.tapo Italijos ministru pirmininku. D’Alema yra gavęs nacionalinius Čilės, Pietų Korėjos ir Palestinos apdovanojimus.
Biografija
1967 m. baigė klasikinę vidurinę mokyklą Romoje, Pizos universitetą ir 1982 m. žurnalistikos kursus. Bendradarbiavo laikraščiuose „Cittá futura“ (Ateitis), „Rinascita“ (Atgimimas), 1986–1989 m. laikraščio „l'Unitá“ (Vienybė) redaktorius. Šis dienraštis tuo metu buvo oficialus Italijos komunistų partijos dienraštis, o nuo to laiko tapo Kairiųjų demokratų laikraščiu.
1963 m. Italijos komunistų partijos (PCI) jaunimo federacijos narys, 1975–1980 m. federacijos nacionalinis sekretorius. Nuo 1979 m. PCI CK narys, 1983 m. direkcijos narys, 1986–1991 m. PCI Nacionalinio sekretoriato narys. 1981–1986 m. PCI regioninis sekretorius Apulijoje.
1989 m. Italijos kairiųjų demokratų partijos (DS) steigėjas, nuo 1990 m. partijos politinis koordinatorius, 1994–1999 m. DS nacionalinis sekretorius.
1970–1976 m. Pizos miesto tarybos narys, 1985–1987 Apulijos regiono tarybos narys. 1987 m. Italijos parlamento Deputatų rūmų narys, 1987–2004 m. parlamentinės grupės pirmininkas, 1992–1994 m. DS frakcijos pirmininkas. 1996–1998 m. parlamento institucinės reformos komisijos pirmininkas, 1998–2000 Italijos Ministras pirmininkas. 2000–2004 m. Italoeuropinio kultūros politikos fondo pirmininkas.
Nuo 1996 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
D’Alema vadovavimo metu 1999 m. Italija prisijungė prie NATO karinių veiksmų tuometinėje Jugoslavijoje. Karinius veiksmus smarkiai palaikė Silvio Berlusconi ir centro dešinės opozicija, tačiau tam labai priešinosi kairieji.
Nuo 2004 m. buvo Europos Parlamento narys, Žvejybos komiteto ir Užsienio reikalų komiteto narys. Alyvos šakelės koalicijos lyderis.
Po 2006 m. R. Prodi pergalės rinkimuose, Massimo buvo pasiūlyta dalyvauti šalies prezidento rinkimuose, tačiau politikas atsisakė juose dalyvauti ir parėmė centro kairės kandidatą Giorgio Napolitano, kuris ir tapo šalies prezidentu.
Iš karto po rinkimų R. Prodi vyriausybės D’Alema buvo paskirtas užsienio reikalų ministru. Tačiau Prodi vyriausybei iširus 2008 m., o į politiką sugrįžus S. Berlusconi, D’Alema tapo naujai sukurtos Italijos demokratų partijos nariu šalies parlamente.
D’Alema yra daugelio straipsnių ir politologijos studijų autorius. Prancūzijos garbės legiono ordino kavalierius.
Algirdas Ferensas
Algirdas Ferensas (1928 m. kovo 6 d. Rozalime, Panevėžio apskrityje – 1994 m. gruodžio 6 d. Vilniuje) – sovietinės Lietuvos valstybės, partijos ir profesinių sąjungų veikėjas, inžinierius.
Biografija
1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1952–1956 m. LLKJS Kauno miesto komiteto skyriaus vedėjas, komiteto sekretorius, I sekretorius. 1956–1960 m. LLKJS CK sekretorius. 1960–1961 m. LKP Šiaulių miesto komiteto I sekretorius. 1961–1967 m. SSKP CK darbuotojas. 1967–1977 m. LKP CK sekretorius. 1977–1989 m. Lietuvos respublikinės profesinių sąjungų tarybos pirmininkas. 1981 m. komandiruotas į Kabulą.
1960–1963 m. ir nuo 1967 m. LKP CK narys, nuo 1967 m. CK Biuro narys. 1967–1980 m. LSSR AT, nuo 1979 m. SSRS AT deputatas.
1994 m. gruodžio 6 d. nusišovė savo darbo kabinete, „Gyvenimo šaltinių“ redakcijoje. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kalninių Mijaugonių piliakalnis
Kalninių Mijaugonių piliakalnis su gyvenviete, vadinamas Pilimi – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Elektrėnų savivaldybės teritorijoje, Kalninių Mijaugonių kaime, Gilučių seniūnija. Pasiekiamas plentu pavažiavus 550 m, pasukus į kairę vakaruosna lauko keliuku, už 300 m – yra priekyje, 100 m į pietus nuo dujotiekio, 0,4 km į šiaurę nuo kelio.
Piliakalnis
thumb|left|300px|Kalninių Mijaugonių piliakalnis Piliakalnis įrengtas kranto kyšulyje, kurį iš šiaurės vakarų, vakarų, pietų ir pietryčių supa griovos. Šlaitai nuo griovų 6–10 m aukščio, buvę pastatinti, vakariniame šlaite pastatinimas tebėra gana ryškus. Iš šiaurės rytų prieina gretima aukštuma, nuo kurios piliakalnį skiria tik 2–2,5 m aukščio šlaitas, prieš kurį anksčiau buvo griovys; dabar pastebimas tik nežymus įdubimas. Viršuje yra 55 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 43 m pločio šiaurės rytų gale aikštelė, žemėjanti ir nusmailėjanti pietvakarių kryptimi. Jos šiaurės rytų gale anksčiau buvo pylimas, nuskleistas ariant. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1999-12-23; Nr. 1465. Paminklo teritorijos plotas 32 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1 915 000 m². Išmatavimai: 250 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir iki 220 m pločio.
0,75 km į šiaurės vakarus nuo Kalninių Mijaugonių piliakalnio, 1 km į šiaurę nuo kelio Vilnius – Kaunas, Strošiūnų girininkijos Strošiūnų miško 58 kvartalo rytiniame pakraštyje (Kaišiadorių miškų urėdija) yra Kalninių Mijaugonių pilkapynas (unikalus objekto MC kodas ).
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Tikrasis žvaigždinas
Tikrasis žvaigždinas (Astrophytum asterias) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos bedyglis augalas. Stiebas iki 8 cm aukščio, plokščias. Į Europą rūšį 1925 m. atvežė čekas A. Fričas.
Paplitęs Meksikoje ir JAV (Teksase). Auga tokiuose pat dirvožemiuose kaip ir žemės ūkio kultūros. Labai dažnai ir dideliais kiekiais auginamas kaktusininkų mėgėjų.
Marauė
Marauės regionas  – vienas iš Dramblio Kaulo Kranto regionų. Yra šalies centrinėje dalyje, prie Kosu tvenkinio ir Bandamos upės. Administracinis centras – Buaflė.
Gyventojai
Gyventojų daugumą sudaro bauliai.
Administracinis suskirstymas
Regione yra 3 departamentai:
Teisė
thumb|right|200px|[[Justicija – teisės ir teisingumo deivė]]
Teisė – priemonių visuma, teisingumui visuomenėje nustatyti ir užtikrinti. Savo veikimu, įgyvendina deramą elgesį atitinkančias bausmes bei paskatas. Tai oficialiai pripažintų, įtvirtintų, formaliai apibrėžtų, organizacinėmis-prievartinėmis poveikio priemonėmis užtikrintų, sankcionuotų viešosios organizacijos (valstybės, tarptautinės organizacijos, savivaldybės, religinės bendruomenės (Bažnyčios) ir kt.), privačių struktūrų (pvz., įmonės, asociacijos) taisyklių, principų, reguliuojančių visuomeninius santykius; socialinių normų sistema, norminės-socialinės sistemos posistemė.
Požymiai
245px|thumb|right|[[1140 m. Nesuderinamų kanonų harmonija – religinės (bažnytinės) teisės sąvadas]] Formalusis teisės apibrėžtumas pasireiškia tuo, kad teisės normos dažniausiai yra konkrečiai apibrėžtos, objektyviai užfiksuotos (pvz., užrašytos, išspausdintos). „Objektyvus“ normų fiksavimas arba įtvirtinimas gali pasireikšti teisės normų formalizavimu, priimant, pavyzdžiui, specialius aktus (įstatymus, įsakymus), taip pat juos užrašant (žr. Teisės rinkiniai), jas išleidžiant. Teisės normos privalo būti visuotinai žinomos, prieinamos normų adresatui. Taigi, po priėmimo jos privalo būti paskelbiamos, siekiant su jomis supažindinti normų adresatus. Tam būtina jas publikuoti, viešinti. Senovėje įstatymai buvo skelbiami žodžiu viešose vietose (pvz., miestų turgaus, rotušės aikštėse; tuo metu mažai kas mokėjo skaityti, todėl su užrašytais tekstais, iškabintais, pvz., ant miesto sienų, negalėdavo susipažinti). Šiuolaikinėse valstybėse norminiai teisės aktai yra ne tik spausdinami, bet ir platinami per įvairias medijas (žiniasklaidą – spaudą, skelbiami žiniatinklyje ir kt.).
Sankcija teisėje – kaip ir bet kurios kitos socialinės normos atveju – reikalinga tam, kad už atitinkamą elgesį būtų baudžiama arba kaip nors atlyginama, apdovanojama, skatinamas teisėtas elgesys, siekiant motyvuoti normų adresatus elgtis tam tikru būdu, kaip įtvirtinta teisės normomis. Elgesio sankcionavimas pasireiškia neigiamai ir teigiamai: teigiama sankcija pritariama elgesio tipui, neigiama – baudžiama, traukiant pažeidėją (delinkventą) teisinėn atsakomybėn.
Prievarta už teisės (normų) nesilaikymą, įstatymų laužymą gali būti panaudojama kiekvieno teisės pažeidėjo atžvilgiu. Veiksmingas prievartos taikymas sąlygoja tai, kad turi būti specialus aparatas, kurio pagalba siekiama užtikrinti normų laikymąsi, bausti už pažeidimus (teisėsaugos institucijos). Šiuolaikinėje teisėje be valstybinio aparato vis labiau pasitelkiamas privatus, ypač teismo sprendimų vykdymo srityje (antstoliai: Prancūzija, Lietuva ir kt.).
Teisės apibrėžimas
thumb|300px|Deivė [[Justicija – Teisingumo globėja]] Nuo senų laikų teisė buvo skirtingai aiškinta. Sampratos skirtingumą lėmė teisės sistemos ypatumai (paprotinė, valstybinė, religinė teisė), aiškintojo interesai (pvz., pasaulietinės bei religinės valdžios atstovai skirtingai aiškino teisės kilmę bei galią) ir kiti veiksniai. Šiuolaikiniame pasaulyje išliko nemažai skirtingų subjektų, turinčių teisėkūros kompetenciją. Be to teisė skiriasi ne tik įvairiose organizacijose (Bažnyčia, valstybė, įmonė, tarptautinė organizacija), jos lygmenyse (federacijos ir jos subjektų teisė, įstatymų leidžiamosios, jų vykdomosios valdžios ir teismų aktai), bet ir geografinėje teritorijoje (Lietuvos teisė, Prancūzijos teisė ir t. t.) Todėl ir kyla arba yra nustatomos skirtingo turinio teisinės taisyklės, kurių samprata, jų aiškinimas ir taikymas – egzistuoja teisės sampratų įvairovė. Be to skiriasi normų priėmimo būdas – teisė gali būti priimama parlamentų posėdžių salėse (pvz., įstatymų forma), teismuose (priimant sprendimus, nutarimus), tarptautinių konferencijų bei derybų salėse (JTO Generalinės Asamblėjos metu), nustatoma (pvz., oktrojuojama) vienasmenės institucijos – pavyzdžiui, 1938 m. gegužės 5 d. Konstitucija įteisinusi 1926 m. įvykdytą (A. Smetonos vadovaujamą) perversmą.
Pavyzdžiui, normatyvistinės teisės mokyklos atstovai pabrėžia įstatymų (norminių teisės aktų) svarbą: pozityvioji teisė – politinės valdžios institucijų priimtos, sankcionuotos socialinės normos (taisyklės, reguliuojančios visuomeninius santykius), kurių įgyvendinimui gali būti pasitelkiama atitinkamų valdžios ir jai pavaldžių organizacijų, administracinių institucijų (įstaigų) kitų subjektų prievarta. Pozityvioji teisė apima ne tik oficialiąją teisę (įstatymus), bet ir kitas taisykles, principus; teisinio pozityvizmo teorijoje prigimtinė teisė ar jos egzistavimas yra atmetamas.
Teisė ir kitos socialinės normos
Teisės normos yra glaudžiai susijusios su moralės normomis, vienos kitas veikia bei sąlygoja. Jas sieja socialinio žmonių elgesio reguliavimas, neretai jos yra to paties turinio arba turi tą patį tikslą (išreiškia žmonių interesus, juos artikuliuoja, suderina). Gali būti išskiriami tokie skirtumai (pagal atitinkamus lyginamuosius kriterijus):
Sausvėjis
Sausvėjis  – karštas (iki 35-40 °C) ir sausas (oro drėgnis <30 %) vėjas stepėse, pusdykumėse ir dykumose. Sausvėjai būdingi Pakaspijui ir Kazachstanui. Sausvėjų analogai yra chamsinas ir sirokas.
Teisė
Teisė ir politika
thumb|Lietuvoje [[teisės politika|teisės politiką įgyvendina Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija]]
Sausvėjis
Sausvėjai pasitaiko anticiklonų pakraščiuose. Sausvėjo greitis paprastai nedidelis (5-20 m/s). Kadangi sausvėjo temperatūra aukšta (>20 °C), o drėgnis mažas (<30 %), jis labai didina dirvožemio vandens garavimą. Sausvėjus sukeliantys anticiklonai dažnai nejudrūs, todėl sausvėjis gali pūsti kelias paras, labai džiovindamas dirvožemius. Tai sukelia sausrą, dėl kurios žūsta kultūriniai ir laukiniai augalai. Sausvėjų nešamos oro masės formuojasi virš Afrikos, Mažosios Azijos, Pietų Kazachijos dykumų ir pasiekia NVS miškastepių, pusdykumių ir stepių zonas.
Teisė
Teisė ir politika
Teisė yra glaudžiai susijusi su politika. Teisės politika – socialinės politikos dalis, kurią apima teisėkūra, teisės normų priėmimas, rengimas, svarstymas dalyvaujant įvairiems socialiniams sluoksniams, politikos subjektams. Pagrindinė teisės politikos sritis – įstatymų leidyba.
Sausvėjis
Nuo sausvėjų apsisaugoma apsauginėmis miško juostomis, dirvų drėkinimu.
Teisė
Teisės istorija
Teisė kaip atskiras visuomeninio gyvenimo reguliatorius pradėjo formuotis iš kitų socialinių normų. Seniausia teisė – tai paprotinė teisė. Atitinkami teisės šaltiniai – papročiai. Teisės vystymasis glaudžiai susijęs su civilizacija. Dar 3000 m. pr. m. e. Senovės Egipte egzistavo Maat teisė, kuri rėmėsi tradicija, retorine kalba, socialine lygybe ir nešališkumu.
Teisės sistema
Teisės normos į grupes gali būti skirstomos pagal įvairius kriterijus. Pagal turinį teisė yra skirstoma į teisės (at)šakas, toliau į teisės institutus ir poinstitučius, normų grupes.
Teisės šaltiniai
Pagrindinis teisės šaltinis kontinentinės teisės valstybėse – įstatymas, angloamerikiečių teisėje – teismo precedentas.
Teisės principai
Yra išskiriami bendrieji ir šakiniai bei tarpšakiniai teisės principai. Pagal teisės šakas – civilinės, baudžiamosios, proceso teisės ir kt. principai. Pagrindinis civilinės teisės principas yra sutarčių laisvė. Kiti pamatiniai visos privatinės teisės principai – teisingumas, sąžiningumas ir protingumas.
Pasaulietinė bei religinė teisė
Atribojant religinių bei pasaulietinių organizacijų taisykles, gali būti išskiriama religinė ir pasaulietinė teisė (valstybių, tarptautinių nereliginių subjektų priimtos taisyklės). Pagal teisės sistemos bei subjektiškumo tarpusavio sąryšį skiriamos objektinės ir subjektinės teisės sąvokos.
Nacionalinė ir užsienio teisė
thumb|left|[[1864 m. Ženevos konvencija – humanitarinės teisės aktas, priimtas tarptautinės konferencijos metu (nuotraukoje – delegatų parašai)]]
Pabėžiant teritorinių (valstybių, savivaldybių) arba kitokių (skirtingo lygmens) organizacijų teisę – savivaldybių ir nacionalinė teisė.
Viršvyriausybinė ir tarptautinė teisė
Turint omenyje skirtingos apimties (pvz., nacionalinį, tarptautinį) teisinį subjektiškumą turinčių asmenų, įvairių politinės sistemos atšakų (pvz., savivaldos, valstybės) ir jų darinių taisykles, išskiriama nacionalinė ir tarptautinė teisė. Pastaroji itin sparčiai pradėjo plėtotis ypač po Jungtinių Tautų įsteigimo. Europos regione netgi susiformavo atskirų tarptautinių organizacijų teisinės sistemos (pvz., tam pradžią davė tokios organizacijos kaip Europos Taryba bei Europos Bendrijos).
Vis didesnę reikšmę įgauna viršvyriausybinė teisė, pvz., Europos Sąjungos teisė. Jos dėka vyksta nacionalinės teisės harmonizavimas bei unifikavimas, teisės internacionalizacija bei europeizacija. Didelį autoritetą įgyja įvairūs tarptautiniai teismai (pvz., Europos Bendrijų Teisingumo Teismas). Jų sprendimai, nacionaliniams teismams taikant atitinkamus tarptautinio teismo spręstus klausimus, gali netgi turėti privalomą galią.
Objektinė ir subjektinė teisė
Objektinė teisė – galiojančios teisės normos, jų visuma (sistema); pozityvioji teisė arba prievartinė tvarka (teisinio pozityvizmo samprata, Hans Kelsen ir kiti atstovai).
Subjektinė teisė – asmens socialinio elgesio galimybė (veikti tam tikru būdu). Ji gali atitikti (koresponduoti) kito asmens (socialinę) pareigą. Pagal socialinio reguliavimo sritį subjektinė teisė gali būti moralinė teisė (pavyzdžiui, pagyvenusio amžiaus asmenys viešajame transporte gali reikalauti jaunesnių asmenų užleisti jiems sėdimą vietą), juridinė teisė (pvz., įgyti pagrindinį išsilavinimą), etinė teisė; pvz., kliento teisė reikalauti, kad verslo patarėjas atskleistų visą informaciją dėl galimo kilti interesų konflikto, jei, pvz., konsultantas tuo pat metu patarinėja ir kliento konkurentams arba pats yra priklausomas nuo kliento konkurentų tam tikrais (materialiniais, profesiniais) ryšiais, kurie gali turėti esminės įtakos konsultuojamo kliento interesams, padaryti žalos ar pan.
Viešoji ir privatinė teisė
thumb|170px|[[Kodeksas – materialinės, proceso teisės kodifikavimo aktas. Paveikslėlyje – 1532 m. Karolio V teisynas įtvirtinęs baudžiamąsias normas bei jų įgyvendinimo tvarką]] thumb|170px|Pamatinis privatinės teisės aktas – [[Civilinis kodeksas. Nuotraukoje – 1896 m. Vokietijos CK (Bürgerliches Gesetzbuch)]] Pagal visuomeninių santykių reguliavimo metodus yra skirstoma į 2 stambias atšakas – viešąją ir privatinę teisę. Viešoji teisė – teisės normos, kuriomis nustatoma viešosios valdžios įgyvendinimo tvarka, o visuomeniniai santykiai yra reguliuojami imperatyviai (vyrauja imperatyvinis reguliavimo metodas). Viešosios teisės šakos – konstitucinė, administracinė, tarptautinė teisė ir kitos. Privatinė teisė – teisės normos, kuriomis reguliuojami privatiniai teisiniai santykiai (civilinė apyvarta, darbas ir suo juo susiję santykiai) bei vyrauja dispozityvinis reguliavimo metodas, t. y. teisinių santykių šalims teisės normomis užtikrinama galimybė pačioms pasirinkti elgesio variantus, juos teisiškai įtvirtinti, susitarti dėl jų teisinio privalomumo, sankcijų ir kitų dalykų.
Viešoji teisė
Viešoji teisė yra skirstoma į tokias šakas kaip:
Privatinė teisė
Privatinės teisės šerdis – civilinė teisė. Kitos šakos – komercinė teisė, darbo teisė. Tiesa, pastaroji įvairiose teisinėse sistemose gali būti priskiriama tiek privatinei, tiek ir viešajai (dėl didelės viešojo intereso bei imperatyvinio reguliavimo metodo įtakos darbo santykiuose). Naujai besiformuojančių teisės šakų (agrarinė, sporto, medijų teisė) pošakiai pagal jų reguliavimo dalyką bei metodą gali priklausyti atitinkamai viešajai arba privatinei teisei. Pavyzdžiui, Agrarinės teisės institutas civiliniai žemės sandoriai priklauso privatinei, o administracinė agrarinė teisė (pvz., nuostatos dėl žemės paskirties, jos naudojimo režimo) – viešajai teisei.
Civilinė teisė apima teisės pošakius kaip asmenų teisė, daiktinė teisė, paveldėjimo teisė, prievolių teisė, sutarčių teisė. Kitos privatinės teisės šakos arba sritys šeimos teisė, darbo teisė, komercinė teisė, sąlyginai – tarptautinė privatinė teisė.
Materialinė ir proceso teisė
Pagal tai, ar normos nustato subjektines teises, ar jų (teisminio) įgyvendinimo tvarką, teisė skirstoma į 2 stambias atšakas – materialinę bei proceso teisę. Proceso teisė (pagal teisės šakas) gali būti civilinio proceso teisė, baudžiamojo proceso teisė, administracinio proceso teisė, konstitucinio proceso teisė, socialinio proceso teisė (pvz., Vokietijoje – socialinės teisės normų įgyvendinimo tvarkos reguliavimas).
Materialinė teisė – tai civilinė, baudžiamoji, konstitucinė, administracinė teisė bei kitos šakos. Materialinė teisė nustato arba įtvirtina tam tikras teises, tačiau nenumato jų įgyvendinimo tvarkos. Tą numato proceso teisė. Ji reguliuoja atitinkamas procedūras bei taisykles, kuriomis remiantis, yra ginamos, pripažįstamos arba nuginčijamos kokios nors subjektinės teisės (pvz., nuosavybės teisė, palikimas ir pan.). Proceso teisė taip pat padeda tinkamai vykdyti teisingumą (pvz., baudžiamojo proceso teisė reguliuoja ikiteisminių (prokuratūros, policijos) įstaigų ir pareigūnų ir teismo veiklą iškeliant, tiriant, nagrinėjant baudžiamąsias bylas ir vykdant nuosprendį.
Žmogaus teisės
thumb|right|[[Europos Žmogaus Teisių Teismas taiko Europos žmogaus teisių konvenciją ir taip gina žmogaus teises]]
Žmogaus teisės ir laisvės – subjektinės galimybės, kuriomis žmogus turi teisę naudotis. Tai asmens laisvė, žodžio laisvė, nuosavybės teisė ir kt. Žmogaus teises įtvirtina įvairūs nacionaliniai ir tarptautiniai teisės aktai (pvz., Konstitucija, Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencija ir kt.). Gina – teismai, ombudsmenai, nevyriausybinės žmogaus teisių organizacijos.
Teisės praktika
Tikrovėje teisė turi galią tik tada, kai jos yra laikomasi, kai ji yra taikoma. Teisės realizavimas dažniausiai būna institucionalizuotas. Tai reiškia, kad tam yra sukuriamos specialios institucijos (pvz., teismas), galinčios skirti netgi teisines sankcijas (pvz., baudas). Privatinėje teisė teisės praktika pasireiškia teisės normų taikymu, reguliuojant privatinius santykius, per, pvz., civilinius sandorius (sutartis), ką nors perkant arba parduodant, skolinantis ar nuomojant. Tokiu atveju kvalifikuotą teisinę pagalbą teikia notarai, advokatai, juriskonsultai. Didelių organizacijų teisinį „ūkį“ tvarko specializuoti struktūriniai teisės padaliniai (pvz., Teisės departamentai) arba jas aptarnauja „išoriniai“ teisės patarėjai (paprastai – advokatai) arba netgi ištisos jų organizacijos (advokatų kontoros).
Teisės studijos
thumb|right|200px|[[Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetas]] thumb|right|200px|[[Vilniaus universiteto Teisės fakultetas]] thumb|right|200px|[[Mykolo Romerio universitetas]] thumb|200px|right|[[Tarptautinė teisės ir verslo aukštoji mokykla]] thumb|Populiariausia teisinė profesija – [[advokatas|advokato]]
Teisės mokslas
Teisėtyra – mokslas apie teisę (teisės normas, teisės principus ir t. t.). Šakos – civilistika (civilinės t. m.), procesualistika, lyginamoji teisėtyra, penalistika (baudž. t. m.), administratyvistika ir kitos.
Teisės mokslai
Teisės mokslai tiria teisinę sistemą, jos posistemes, atskiras teisės normas, teisės reiškinius, teisinę tikrovę, jos teorijas. Pavyzdžiui, teisėtyros objektas – teisė (teisės normos), jų sistema, taip pat teisinės sistemos (tiria lyginamoji teisėtyra).
Teoriniai teisės mokslai
Teoriniai teisės mokslai – pagrindžiantys teisę ir visą teisinę sistemą mokslai. Tai teisės teorija, teisės istorija (teisinių ir politinių teorijų istorija, šakinė teisės istorija ir kt.), teisės filosofija, teisės metodologija.
Taikomieji teisės mokslai
Tam tikrų teisės mokslų tyrimo objektas nėra teisės normos, o su jomis susiję socialiniai reiškiniai, socialinė aplinka, sąlygota ar pakeista teisės; taip pat ir nesocialinės prigimties dalykai, materialaus pasaulio reiškiniai: nusikaltimo metu palikti pėdsakai ir jų fiksavimo metodai, kūno sužalojimai, jų teisminė medicininė kvalifikacija (vertinimas) bei tyrimai. Pavyzdžiui, teismo medicina (kaip medicinos šaka), kriminalinė balistika (su šaudymu susijusių dalykų tyrimas) arba kriminalinė dokumentotyra nenagrinėja teisės (normų), socialinių reiškinių.
Kiti teisės mokslai taip pat netiesiogiai yra susiję su pačiomis teisės normomis. Teisės psichologija tiria psichologinius teisinio socialinio elgesio ypatumus, teisinę sąmonę ir jos reiškinius, kriminalistika – nusikaltimų padarymo, jų išaiškinimo, tyrimo bei užkardymo būdus, metodus. Kriminologija gali būti priskiriama tarpdisciplininiams mokslams, kadangi jos tyrimo objektas iš dalies sutampa su kai kurių socialinių mokslų atšakų (kaip socialinė psichologija, socialinė antropologija, pedagogika) objektu.
Teisės mokslai Lietuvoje
Teisės mokslų Lietuvoje kūrimosi pradžia – 1641 m., kai po ilgalaikių pastangų pagaliau buvo įkurtas Vilniaus jėzuitų akademijos Teisės fakultetas (nors pati Akademija buvo įsteigta dar 1579 m.). Vėliau įkurtoji teisės mokykla veikė Schola Sapiehana pavadinimu. Rusijos imperijos okupacijos metais kurį laiką teisės įstaiga neveikė (kaip ir pats VU).
Nepriklausomoje Lietuvoje lenkų okupacijos metais teisės tradicijas tęsė Lietuvos (Vytauto Didžiojo) universiteto Teisių fakultetas Kaune. Sovietiniais metais pagrindinė teisės mokslo įstaiga buvo Vilniaus universiteto Teisės fakultetas. Nuo 1957 m. Vilniuje pradėtas leisti specializuotas teisės mokslo žurnalas „Teisė“ (VU TF). Įsteigtos specializuotos naujų teisės šakų katedros. Nepriklausomybės metais įkurti užsienio teisės centrai bei teisės mokyklos. Taip pat buvo reformuotos teisės studijos. Įvestos naujos specializacijos. Padaugėjo pasirenkamųjų dalykų. Jie pradėti dėstyti ir užsienio kalbomis. Kai kurie užskaitomi, net jeigu ir buvo išklausyti kitose (įskaitant užsienio) įstaigose (pvz., Eurofakultetas).
Šiuo metu didžiausia teisės studijų įstaiga Lietuvoje yra Mykolo Romerio universitetas, Įkurtas 1990 m. kaip Lietuvos policijos akademija. Specializuotas teisės studijų bei mokslo padalinys universitete yra MRU Teisės fakultetas. Teisininkus Lietuvoje taip pat rengia Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetas ir Vilniaus teisės ir verslo kolegijos Teisės fakultetas (abiejose įstaigose teikiamas teisės magistro kvalifikacinis laipsnis). Įvairios Lietuvos kolegijos, pvz. Šiaurės Lietuvos kolegija, ruošia teisininkus ir teisininkų padėjėjus, suteikia aukštąjį neuniversitetinį teisinį išsilavinimą. Mokslo taikomuosius tyrimus vykdo Teisės institutas (valstybės mokslo įstaiga) ir Lietuvos teismo ekspertizės centras (LTEC).
Teisininko profesija
Teisę realizuoja profesionalūs teisės specialistai – teisininkai, kiti teisės žinovai. Teisininkas praktikoje veikia nebūtinai kaip teisės „taikytojas“. Jis taip pat gali būti ir teisės pedagogas, teisės tyrėjas (teisėtyrininkas), teoretikas (pvz., teisės filosofas), specifinės teisinės srities publikacijų autorius moksliniuose ar kitokiuose leidiniuose. Pagal veiklos sritis gali būti viešojo administravimo, verslo teisininkas, korporacijos teisininkas (juristas, juriskonsultas, sindikas).
Suomijos futbolo sistema
Suomijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Suomijos futbolo asociacija (Suomen Palloliitto), kontroliuojanti , taip pat organizuojanti Suomijos vyrų futbolo čempionatą bei, moterų, jaunimo varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1907 m., nuo 1908 m. ji yra FIFA nare, 1954 m. buvo viena UEFA įkūrėjų.
Futbolo lygos organizuojamos piramidės principu:
Klubai
Suomijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja (ar yra dalyvavę) šiuose turnyruose:
341 m. pr. m. e.
Gimtadieniai
Nedatuota
Spalio 2
Spalio 2 yra 275-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 276-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 90 dienų.
Mendoza RM2
Mendoza RM2 – Meksikos 7,62 mm lengvasis kulkosvaidis, panašus į M1918 BAR, gamintas kompanijos Productos Mendoza, S.A.. Naudoja .30-06 Springfield šovinius. Turi du šaudymo režimus – savitaisį ir automatinį. Dėtuvė – iš viršaus įstatomas 20 šov. talpos ragelis. Vamzdžio gale – laibgalio stabdis.
Rafaelis Mendoza gamino kulkosvaidžius Meksikos kariuomenei nuo 1933 m. Jie pasižymi lengvumu ir pigumu, bet yra ir pakankamai patikimi. Automatikos mechanizmas naudoja dujų nuvedimo sistemą, kuri perduoda trumpą impulsą dujų stūmokliui. Spyna panaši Liuiso kulkosvaidžio, sukasi stumiama dviejų ekscentrikų, varomų stūmoklio stiebo.
Liubavo apylinkė
Liubavo apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakariuose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Liubavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. 1954 m. prijungtos Trampinių apylinkė, dalis Vygrelių apylinkės ir dalis Būdviečių apylinkės, 1963 m. – Salaperaugio apylinkė.
Liušnė
Liušnė – miestas vidurio Albanijoje, prie kelio Duresis–Beratis; apygardos centras. Vyrauja žemės ūkio pramonė.
Istorija
Miestą viduramžiais įkūrė turkai. 1920 m. miestas buvo tapęs laikinąją Albanijos sostine.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1991–1992 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1991–1992 m.
Davongalis (Radviliškis)
Davongalis – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Sidabravo.
Albinas Venclovas
Albinas Venclovas (1957 m. rugpjūčio 3 d. Gražiškių miestelyje, Vilkaviškio r.) – pedagogas ir chorvedys.
Biografija
Baigęs Gražiškių vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1972–1976 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. A. Petrošiūtė), o 1976–1980 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. O. Radzevičienė ir R. Songaila). 1983–1984 kėlė dirigavimo kvalifikaciją J. Aleksos ir A. Armino vadovaujamuose seminaruose Vilniuje.2002.m A. Venclovas Šiaulių universiteto Edukologijos fakultete, baigė edukologijos studijų programą ir įgijo edukologijos magistro kvalifikacinį laipsnį(specializacija-švietimo vadyba).
1980–1986 Marijampolės kultūros mokyklos, o vėliau Marijampolės aukštesniosios pedagogikos mokyklos choro dirigavimo ir instrumentinės muzikos dėstytojas, 1996 gavo vyresniojo mokytojo kvalifikacijos kategoriją.
Nuo 1986 vadovavo Marijampolės kultūros mokyklos moksleivių mišriajam chorui, kuris 1987 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse pelnė pirmąją vietą. 1981–1983 Marijampolės profesinės technikos mokyklos chorų ir vokalinių ansamblių vadovas, respublikinėse apžiūrose su jais laimėjęs pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Taip pat vadovavo Marijampolės putliųjų verpalų fabriko dainų ir šokių liaudies ansambliui, pieno konservų kombinato mišriajam chorui, su A. Barausku – profsąjungų kameriniam chorui ir jį parengė 1990 tautinei dainų šventei Vilniuje. Buvo miesto autoremonto gamyklos vyrų choro chormeisteris ir moterų vokalinio ansamblio vadovas.
A. Venclovas 1980–1986 sėkmingai dirbo su Kalvarijos (Marijampolės r.) kultūros namų mišriuoju choru, kuris nemažai koncertavo ir dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose: J. Naujalio chorų konkursuose Raudondvaryje, respublikiniuose konkursuose „Dainuoja darbo Lietuva“, 1983 Lietuvos televizijos konkurse „Subatos vakarėlį", 1985 respublikinės dainų šventės konkurse ir kt. Minėtuose konkursuose choras pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1984 koncertavo Klaipėdoje, 1985 Vilniuje ir Lenkijoje. A. Venclovas dirigavo Marijampolės miesto ir rajono dainų šventėse, buvo 1990 Lietuvos tautinės dainų šventės Vilniuje masinių dainų dirigentas.1999-2011 m. vadovavo Vilkaviškio kultūros centro mišriam kameriniam chorui„UOSIJA“;1997-2006 m. vadovavo LAAS (Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos) Marijampolės skyriaus mišriam vokaliniam ansambliui. Su šiais kolektyvais dalyvavo įvairiuose konkursuose, festivaliuose bei kituose kultūriniuose renginiuose. Nuo 1998 m. A.Venclovas yra Kalvarijos muzikos mokyklos vyr. mokytojas (akordeono ir gitaros mokytojas bei choreografijos skyriaus koncertmeisteris). Nuo 2007 m. yra Č. Sasnausko choro artistas ir chormeisteris. Nuo 2006 m. vadovauja Marijampolės laisvalaikio ir užimtumo centro kantri kapelai "JOVARAI". Paruošia su kolektyvais įvairią koncertinę programą ir dalyvauja įvairiuose konkursuose, festivaliuose ir kituose kultūrinio pobūdžio renginiuose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gagra
Gagra  – garsus kurortas Gruzijoje, Abchazijoje, apie 50 km į pietryčius nuo Rusijos kurorto Sočio. Yra prie Juodosios jūros, nuo šiaurės vėjų apsaugotas aukštais kalnais, iš kitų Juodosios jūros kurortų išsiskiria švelniu klimatu bei reta augmenija. Miestą I amžiuje įkūrė romėnai.
Balstogės miesto gyventojų skaičiaus kaita
Balstogės miesto gyventojų skaičiaus kaita:
Vaizdas:Demography_of_Białystok.png
Raistai
Raistai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Gaižaičių, netoli sienos su Latvija, Švėtės kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą eina vieškelis, toliau vakaruose veši Suokynės miškas. Saugomi gamtos paveldo objektai Raistų liepa ir Raistų ąžuolas.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Autobusų stotelė Raistuose
Iki 1978 m. buvo „Tarybų Lietuvos“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
Feta
Savybės
Feta yra avių pieno sūris, nors vėlesniais laikais jam gaminti naudojama ir nedidelė dalis ožkų pieno (iki 30 %). Jis yra sūryminis sūris, – taigi, brandinamas sūryme keletą mėnesių. Pagamintas sūris neturi žievės, yra minkštos tekstūros, su skylutėmis. Skonis sūrus. Maksimali sūrio drėgmė yra 56 %, o minimalus riebumas – 43 %, rūgštumas varijuoja nuo 4,4 iki 4,6.
Sūrio naudojimas labai įvairus. Jis – viena svarbiausių sudėtinių dalių tokiose salotose kaip graikiškos salotos, šopskos salotos. Graikų virtuvėje jis naudojamas tradiciniuose kepiniuose tyropita ir spanakopita.
Istorija
Šis sūris buvo minimas jau Bizantijos imperijoje ir tada vadintas prosfatos. Manoma, kad jis atsirado Kretoje, bet vėliau paplito visame Bizantijos imperijos areale. XV a. italai aiškiai aprašė jo gamybos technologiją, mirkant sūryme. Fetos pavadinimas Graikijoje paplito XVII a. ir atėjo iš italų kalbos fetta („riekelė“).
Įvairovė ir pavadinimai
2005 metais po 16 metų trukusių debatų Europos Sąjungos Aukščiausiame teisme pagaliau buvo pripažinta, kad „feta“ yra saugotinas tradicinis Graikijos produktas, ir jokiai kitai ES šaliai neleidžiama savo sūrių vadinti šiuo vardu, todėl kitose šalyse (Balkanuose, Vidurinėje Azijoje) tokio tipo sūriai vadinami skirtingai. Kai kuriose šalyse vadinamas tiesiog „sūriu“, kitur – „baltu sūriu“. Taip pat žinomas kaip djath (Albanijoje), brinza, telemea. Izraelyje, Libane tiesiog žinomas kaip bulgariškas sūris.
Jimi Hendrix
James Marshall „Jimi“ Hendrix (1942 m. lapkričio 27 d. – 1970 m. rugsėjo 18 d.) – amerikiečių gitaristas, dainininkas, dainų autorius ir prodiuseris.
Daugelis pripažįsta, jog Jimi Hendrix buvo svarbiausias muzikantas populiariosios muzikos istorijoje, grojęs elektrine gitara. 1992 m. įtrauktas į „Rokenrolo šlovės muziejų“.
Jimi Hendrix stengėsi sujungti tai, ką jis vadino „žeme – bliuzą, džiazą ir funk muzikos stilių, su savo ilgomis gitaros kompozicijomis, kuriuose jaučiasi stiprus psichodelikos prieskonis, jo paties vadintomis „visata“. Gitaristas pradėjo naudoti įrašų studiją kaip pagalbinę priemonę, padedančią savo muzikos idėjoms išreikšti; jis buvo vienas iš pirmųjų bandžiusiųjų ir plėtojusiųjų muzikos efektus, tokius kaip stereofonija, kūrinių įrašymo metu. Džimio muzikai būdingas stiprus garsas, didelė jėga, įvairių gitaros efektų panaudojimas ir preciziškas atlikimas.
Ankstyvieji metai
Džimis Hendriksas gimė 1942 m. lapkričio 27 d. Sietle, JAV. Iš pradžių jis buvo užregistruotas kaip Johnny Allen Hendricks, tačiau vėliau tėvai jį pervadino į James Marshall Hendrix. Džimis vaikystėje buvo apibūdinamas kaip drovus ir jautrus vaikas, daugiausia dėl šeimyninių problemų – jo tėvai išsiskyrė, kai jam buvo devyneri, dar vėliau jį sukrėtė mamos mirtis – ir tada visą JAV apėmusių rasistinių nuotaikų.
Baigęs vidurinę, Džimis Garfildo aukštosios mokyklos taip ir nesugebėjo baigti – buvo išmestas. Pats atlikėjas teigė, jog dėl rasizmo, jis gaudavo blogus pažymius, dėl kasdienės rutinos nelankė pamokų. Dėl to jis ir buvo išmestas.
Vaikystėje Hendrikso dievukas buvo Elvis Presley. Bliuzu jis susidomėjo beklausydamas Muddy Waters ir Lightnin Hopkins plokštelių, pasiskolintų iš tėvo fonotekos. Gitarą pirmąkart į rankas paėmė keturiolikos: tai buvo sulūžęs akustinis instrumentas tik su viena styga. Vėliau pamatęs sūnaus entuziazmą, tėvas nupirko baltą Supro Ozark gitarą. Džimis mokėsi groti žiūrėdamas gyvai transliuojamus Chuck Berry ir Elvis Presley pasirodymus. Greitai tobulėdamas, buvo priimtas į keletą vietinių grupių.
Veikla po kariuomenės
Išmestas iš kariuomenės (manoma, jog jį išmetė dėl to, kad Džimis pamelavo esąs homoseksualus), gitaristas su savo naujuoju partneriu Billy Cox persikėlė į Klarksvilį, Tenesio valstiją. Ten grojo baruose įvairius bliuzo kūrinius, tačiau netrukus dėl pinigų stygiaus gitaristų duetas Klarksvilį „iškeitė“ į Nešvilį, tikėdamiesi, jog ten pagaliau juos aplankys sėkmė. Vėliau Džimis paliko The King Kasuals ir grojo daugybėje kitų grupių kaip pagrindinis vokalistas bei gitaristas. Tai neatnešė jam daug pinigų ir šlovės, tačiau gitaristas pasisėmė neįkainojamos patirties.
Po kiek laiko Džimis Hendriksas išvyko iš Nešvilio į Niujorką. Ten jis pradėjo koncertuoti Harleme, susipažino su savo būsimąja drauge Lithofayne Pridgeon. Netrukus gavo savo pirmąjį apdovanojimą. Nors jis Džimiui suteikė pasitikėjimo savimi, tačiau įsitvirtinti viename didžiausių pasaulio miestų jam sekėsi ypatingai sunkiai.
1966 m. Hendriksas pagaliau suformavo savo grupę, užuot ieškojęs naujos, kurioms visoms vis kažkuo neįtikdavo. Grupė vadinosi Jimmy James and The Blue Flames ir buvo suformuota iš Niujorke Džimio sutiktų žmonių, įskaitant ir penkiolikmetį pabėgėlį iš Kalifornijos. Jie koncertuodavo įvairiuose didmiesčio vietose, nors iš pradžių atlikdavo pasirodymus tik kavinėje „Cafe Wha?“. Džimio grupė greitai tapo žinoma vietiniu mastu. Tam labai pasitarnavo darbas su keliais žinomesniais atlikėjais, pažintis su Frank Zappa.
The Jimi Hendrix Experience
Sužavėtas Džimio versijos, jis jaunąjį talentą išsivežė į Londoną, kur gitaristas pasirašė kontraktą. Tada vadybininkas surado gitaristą-bosistą Noel Redding bei būgnininką Mitch Mitchell ir iš trejeto žmonių suformavo The Jimi Hendrix Experience. Netrukus Chas Chandler naująją grupę pristatė Eric Clapton, kuris tik ką buvo suformavęs grupę Cream. Eric Clapton, pasitaręs su kitais grupės nariais, leido Džimiui Hendriksui dalyvauti keliuose Cream pasirodymuose.
1967 m. The Jimi Hendrix Experience išleido pirmąjį albumą „Are you Experienced?“. Kai albumas oficialiai išėjo, Hendriksas su grupe apkeliavo Jungtinę Karalystę ir kai kurias Europos šalis. Tų pačių metu birželio 4 d. Džimis koncertavo paskutinįjį kartą prieš išvykdamas į JAV. Jo koncerto atėjo pažiūrėti tokios žvaigždės kaip George Harisson, Paul McCartney, Eric Clapton. Albumas Anglijoje pasiekė antrąją vietą.
Tais pačiais metais kaip ir pirmasis, išėjo antrasis grupės albumas „Axis: Bold as Love“, JAV pasiekęs trečiąją, o Anglijoje penktąją vietas.
1968 m. pasirodė trečiasis albumas „Electric Ladyland“. Jis JAV pasiekė pirmąją, o Anglijoje penktąją vietas. Po albumo išleidimo grupę paliko vadybininkai, o Hendriksas pradėjo naudoti neįprastus instrumentus bei muzikinius efektus.
Vudstokas
Jimi Hendriksas tapo plačiai žinomas, todėl buvo pakviestas į Vudstoko festivalį kaip vienas pagrindinių atlikėjų. Nors jis turėjo koncertuoti sekmadienį, dėl didžiulių liūčių ir logistinių problemų, pasirodė tik pirmadienį, 1969 m. rugpjūčio 18 d. Pirmadienis daugeliui buvo darbo diena, todėl iš pusės milijono festivalio dalyvių liko tik apie 180 tūkstančių. Tačiau daugelis jų net neplanavo likti visame koncerte, tiesiog tenorėjo kelias minutes pažiūrėti į gyvą legendą. Hendriksas buvo pristatytas kaip atvykęs su Jimi Hendrix Experience, tačiau pats atlikėjas greitai patikslino pavadinimą į Gypsy Sun and Rainbows ir pradėjo savo karjeroje ilgiausią 2 valandų pasirodymą, kuris buvo palydėtas dideliais techniniais nesklandumais.
Ypač didelį ažiotažą sukėlė nacionalinio JAV himno atlikimas. Himno grojimas buvo garsus ir „aštrus“, palydimas panašių į karo garsų (kulkosvaidžių šaudymo, bombų sproginėjimo, riksmų). Kai kurie žmonės manė, jog Hendriksas taip parodė savo nepasitenkinimą JAV visuomene, atlikimą vadino pasityčiojimu iš visų Valstijų. Pats atlikėjas tvirtino, kad tai niekaip nesusiję su politika, esą tai buvo tik kitokia himno interpretacija.
Nzi-Komoė
Nzi-Komoės regionas  – vienas iš Dramblio Kaulo Kranto regionų. Yra šalies vidurio rytinėje dalyje, prie Komoės upės. Administracinis centras – Dimbokras.
Gyventojai
Gyventojų daugumą sudaro bauliai ir anji.
Administracinis suskirstymas
Regione yra 5 departamentai:
Sutkagen Doras
Sutkagen Doras – archeologinė vietovė, siejama su Indo slėnio civilizacija, esanti pietvakarių Pakistane, Makrano krante, prie Dešto upės, 45 km nuo Arabijos jūros. Miesto klestėjimo laikotarpis buvo maždaug 2000 m. pr. m. e.; tai toliausiai į vakarus nutolęs žinomas Harapos kultūros miestas.
Miestas užėmė 4,5 ha plotą, jį tradiciškai sudarė tvirtovė ant kalno ir žemutinis miestas. Citadelės siena sudaryta iš akmenų, nelygi, siekia iki 7,5 m storio. Sutkagen Dore rasti 127 titnaginiai skustuvai, akmeninių indų, keramikos, varinių ir akmeninių ietigalių, kriauklių vėrinių. Čia taip pat rastas varinis–bronzinis diskas, siejamas su Baktrijos-Margianos kultūra.
Nors dabar Sutkagen Doras yra apsuptas sausumos, spėjama, kad senovėje jis galėjo būti pasiekiamas laivybine upe. Tai buvo prekybinis centras, keliais sujungtas su Lothaliu, Dholavira.
Sutkagen Dorą 1875 m. atrado Major E. Mockler. 1928 m. vietovę kasinėjo Aurel Stein.
Luzitaninė rasotė
Luzitaninė rasotė (Drosophyllum lusitanicum) – vienintelė rasotinių (Drosophyllaceae) šeimos vabzdžiaėdžių augalų rūšis. Augalo lapai lipnūs, iki 20 cm ilgio. Nektaras privilioja skraidančius vabzdžius, kurie prilimpa prie lipnių gleivių ir augalo suvirškinami.
Paplitusi Portugalijoje, Ispanijos pietinėje dalyje ir Maroko šiaurinėje dalyje. Auga sausuose uolėtų kalvų šlaituose.
thumb|left|210px|Luzitaninė rasotė (Drosophyllum lusitanicum)
Boleslovas Kalainis
Boleslovas Kalainis (g. 1959 m. Bauskės rajone, Latvija) – teisininkas, teisėjas, Šiaulių apygardos teismo pirmininkas.
Biografija
1988 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą.
1987 m. iki 1990 m. Šiaulių r. tarpūkinis juristas, 1990 iki 1994 m. Šiaulių rajono taryba, juristas, 1994 m. vasario iki 1994 m. birželio Šiaulių r. valstybinė mokesčių inspekcijos vyr. juristas, 1994 iki 2001 m. Šiaulių miesto apylinkės teismo teisėjas, teismo pirmininkas, nuo 2001 m. kovo Šiaulių apygardos teismo teisėjas-teismo pirmininkas, nuo 2008 m. birželio l. e. teismo pirmininko pareigas, nuo 2009 m. vasario 6 d. teismo pirmininkas.
Air India
Air India (एअर इंडिया) – pagrindinė Indijos oro linijų bendrovė ir trečia pagal aptarnautų keleivių skaičių po IndiGo ir Jet Airways. Kompanijos būstinė yra šalies sostinėje Delyje. 2014 m. liepos 11 d. Air India prisijungė prie Star Alliance aljanso ir tapo 27-ta jo nare.