cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maloti kalnai
Šiuose kalnuose savo tėkmes pradeda dvi svarbios upės – Oranžinė upė ir Tugela. Kaledono upė, kuri sudaro natūralią vakarų sieną su PAR, taip pat teka pro šiuos kalnus.
Ispanijos moterų rankinio rinktinė
Ispanijos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Ispanijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Ispanijos rankinio federacija.
Li Si
Li Si (, g. apie 280 – m. 208 m. pr. m. e.) buvo Čin (Qin) valstybės, vėliau – Čin imperijos pagrindinis ministras, tarnavęs dviem valdovams: Čin Šihuangui (Qin Shihuang) ir jo sūnui Čin Erši (Qin Ershi).
Li Si manė, kad stiprios valstybės pagrindas yra tvirta biurokratinė sistema. Jis daug prisidėjo prie valiutos, įvairių matų bei rašto sistemos standartizavimo suvienytoje Čin imperijoje.
Po Čin Šihuango mirties Li Si drauge su didelę įtaką rūmuose turėjusiu eunuchu Džao Gao (Zhao Gao) pasirūpino, kad sostą perimtų silpnas ir nesavarankiškas Čin Šihuango sūnus. Džao Gao pavyko įkalbėti naująjį imperatorių – marionetę skirti aukščiausius postus Džao Gao šalininkams, o Li Si buvo įsakyta nužudyti.
Sala (Turmantas)
Sala – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Smalvų.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Gagros kalnagūbris
miniatiūra|Gagros kalnai Gagros kalnagūbris  – pietinė Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio atšaka Abchazijoje, tarp Psou ir Bzybės upių. Aukščiausias taškas – Agepsta, 2 256 m.
Sudarytas daugiausia iš klinčių. Paplitę karstiniai reiškiniai, upės išgraužia gilius kanjonus. Gagros kalnagūbryje yra giliausias pasaulyje – Voronios urvas.
Prie Gagros miesto kalnagūbris priartėja prie jūros. Kalnagūbrio pakraščiu, Bzybės, Jupšaros, ir Gegos upių slėniais eina kelias link Ricos ežero.
Orduspor
Ordu SK – Turkijos futbolo klubas iš Ordu.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1967 m. Žaidė Superlygoje.
Kazimieras Budrys
Kazimieras Budrys:
Toločkų Malė
Toločkų Malė – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Tai Šanas
Tai Šanas  – šventasis kinų kalnas. Kalnas iškilęs virš plataus užliejamo Geltonosios upės slėnio, kuriame atsirado kinų civilizacija. Senovėje hanių tautos garbino gamtą, tarp daugybės jų dievų buvo garbinami kalnai ir upės. Nuo tada buvo pradėtas garbinti ir Tai Šanas.
Kuriamos legendos, kad jau prieš du tūkstančius metų prieš Kristų ant šio kalno legendinis imperatorius Šunas gausiai aukojo Dangui ir Žemei. Imperatoriai lankė šį kalną ir vėlesniais šimtmečiais. XI a. Sungų imperatorius Tai Šaną prilygino dangui, o 1736 m. Imperatorius Čien Lungas apdovanojo jį stebuklinga nefrito plokšte. Tačiau Tai Šanas niekados nebuvo siejamas su oficialiąja Kinijos religija – Konfucijaus mokymu.
Nuo senų laikų piligrimai kopia tūkstančius laiptelių į Nefritinio imperatoriaus šventyklą Tai Šane, švenčiausiame Kinijos kalne. Šimtmečius jį garbino ir budistai, ir daosistai, o daugybei dievybių, gyvenančių akmeninguose jo šlaituose buvo priskiriama garbė lemti žmogaus likimą žemėje. Piligrimai iš vakaro pradėdavo kopti į kalną ir po 6-7 valandų, ankstyvą rytą, praėję pietinius dangaus vartus pasiekdavo kelionės tikslą – išvysdavo nuostabų reginį kaip saulė pakyla virš aplinkinių kalnų. Reginys nuo Tai Šano viršūnės išties įspūdingas – į šiaurę Geltonosios upės tėkmė, o į pietus provincija, kur 551 m. pr. m. e. gimė Konfucijus.
Šiais laikais maldininkų likę nedaug.
Stasi
150px|right miniatiūra|Štabas [[Berlynas|Berlyne (2005)]] miniatiūra|Suimtųjų pervežimui naudoti užmaskuoti furgonai [[Barkas B1000]] thumb|Štazi kalėjimo [[Fotografija|fotostudija]]
Štazi – Rytų Vokietijos valstybės ministerija. Šalies slaptoji policija ir žvalgybos tarnyba.
Socialistų vienybės partija, TSKP atitikmuo Vokietijoje, vadino Štazi 'partijos skydu ir kardu'). Sovietai ją vadino ypač ištikimu ir naudingu partneriu.
Istorija
1950 m. vasario 8 d. įkurta MGB pavyzdžiu.
Vadovai
Vadinosi VDR saugumo ministrais:
Įtaka
Sekė visas VDR gyvenimo sritis. Stebėjo politines VDR gyventojų nuotaikas. Malšindama prieštaravimus, žmones kankindavo ir gąsdindavo.
Įsiskverbė ir palaužė Vakarų Vokietijos valdžią ir slaptąsias tarnybas. Jokia Vakarų slaptoji tarnyba nesugebėjo infiltruoti Stasi. Vladimiras Putinas irgi dirbo Štazi.
Devinto dešimtmečio viduryje abiejose Vokietijose išaugo informatorių tinklas (vad. neoficialūs bendradarbiai).
1989 m. žlungant VDR, dirbo 91 tūkst. darbuotojų ir 300 tūkst. informatorių. ~2% šalies gyventojų bendradarbiavo su Stasi – viena plačiausiai įsiskverbusių slaptųjų tarnybų žmonijos istorijoje. 1989 m. prasidėjus Vokietijos susivienijimui, būstines užėmė nepatenkinti piliečiai ir buvo likviduota. Bet Stasi agentai spėjo sunaikinti daug paslapčių. Išlikę dokumentai paviešinti, daugelis žmonių sužinojo, kad jų draugai, giminės, kolegos, sutuoktiniai nuolat juos sekė.
Kiti dokumentai (Rozenholco bylos), kuriuose buvo surašytos rytų Vokietijos šnipų užsienyje pavardės, leido slaptai JAV spec. tarnybai CŽV juos sugaudyti. Po Vokietijos susivienijimo buvo atskleista, kad Stasi slapta rėmė kairiąsias teroristų grupuotes, tokias kaip Raudonosios armijos frakcija. Dauguma šių teroristų grupuočių išnyko praradusios Stasi paramą.
1999 m. apkaltinta tyčia švitinusi politinius kalinius didžiuliais radiacijos kiekiais, siekiant sukelti vėžį.
Mariniškės
Mariniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Rudaminos, tuoj į rytus nuo Skaidiškių.
Antanas Grigelis
Antanas Grigelis:
Rudlaukiai (Petinas)
Didieji Rudlaukiai (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Rotenfeld, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Saranskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Sosnovkos apylinkės kaimas, sujungtas su Bartužiais ir Perdulomis.
Konvojaus palyda
Egzistuoja karinės technikos tipai, skirti palydai. Tokių klasių pavadinimuose paprastai būna žodis eskortinis. Pvz.:
Antrojo pasaulinio karo metais konvojų eskortai buvo labai svarbūs, todėl Sąjungininkai Atlanto vandenyne buvo suformavę specialias Karinio laivyno pajėgas konvojų palydoms:
D. Britanijos karo laivynas turėjo specialius karo laivų junginius palydos grupes, kurios nuolat lydėdavo konvojus.
Kliukovo Šv. Juozapo parapija
'''Kliukovo Šv. Juozapo parapija''' - parapija įkurta 1919 metais. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Šepetovo dekanatui.
Spalvotoji dykuma
thumb|250px|Spalvotoji dykuma
Spalvotoji dykuma – dykuma JAV, Arizonoje. Dykumos dirvožemis yra raudonos, oranžinės, mėlynos, baltos, šviesiai violetinės bei pilkos spalvos mineralų kaleidoskopas. Spalvotoji dykuma yra minkšto smiltainio nuosėdų Chinle darinių, atsiradusio iš egzistavusio prieš 225 milijonus metų vandens telkinio, dalis. Šių nuosėdų formavimosi tempai paveikė geležies bei aliuminio mineralų kiekį atskiruose sluoksniuose. Lėčiau nusėdę sluoksniai tapo raudoni, oranžiniai ir rožiniai. Susiformavusieji sparčiau nusidažė mėlyna, pilka ir šviesiai violetine spalva. Smarkūs Arizonos vasariniai musonai skatina tolesnę eroziją ir naujų spalvų radimasi. Šiose labai sausose dykumose beveik niekas neauga. Joje stūkso tik stalkalniai ir uolos.
Kaaba
Kaaba laikoma dangiškosios šventovės įkūnijimu žemėje. Tikima, kad Kaabos šventyklą pastatė Adomas, vėliau, vykdydami Alacho valią, atstatė Toros pranašas Ibrahimas (Abraomas) ir Izmaelis. Taip pat manoma, kad iki islamo iškilimo VII a. šventykla buvo skirta daugybei pagoniškų dievų.
Gaisriai (Kazlų Rūda)
Gaisriai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Bagotosios, prie kelio. Kaimo pietiniu pakraščiu teka Šešupė.
Kinect
thumb|right|250px|„Kinect“ įrenginys Kinect – Microsoft kompanijos 2010 m. pristatyta judesių aptikimo įranga Xbox 360 konsolėms ir asmeniniams kompiuteriams (nuo 2012 m.). Šis internetinės vaizdo kameros stiliaus įrenginys leidžia naudotojui balso ir kūno judesių komandomis valdyti kompiuterius. Microsoft sukurdama tokį įrenginį siekė patobulinti Xbox 360 konsolių galimybes. Pagrindiniai „Kinect“ konkurentai yra „Wii Remote“ ir „PlayStation Move“.
„Kinect“ buvo išleistas 2010 m. lapkričio 4 d. Šiaurės Amerikoje, lapkričio 10 d. Europoje, o vėliau visame pasaulyje.
Šis priedas pateko į Gineso rekordų knygą kaip greičiausiai išpirktas elektroninis įrenginys – per pirmas 60 pardavimo dienų buvo nupirkta 8 milijonai vienetų. Iki 2012 m. pradžios visame pasaulyje buvo nupirkta 24 milijonai „Kinect“ įrenginių.
2012 m. vasario 1 d. buvo išleista „Kinect“ versija ir asmeninių kompiuterių naudotojams.
ROP 95-oji oro bazė
Rumunijos oro pajėgų 95-oji kapitono Aleksandro Šerbenesku oro bazė  – Rumunijos oro pajėgų bazė netoli Bakeu (Bakeu apskritis).
Bazė įkurta 1995 m. rugpjūčio 25 d., jos tikslas – palaikyti 96-osios naikintuvų grupės treniruotumo lygį. Nuo 2001 m. gegužės 1 d. iki 2004 m. liepos 1 d., vykstant kariuomenės reorganizacijai, Bakeu oro bazėje veikė Viršgarsinio apmokymo centras, kuriame pagal naikintuvų MiG-21 LanceR programą buvo mokomi jauni pilotai.
Po 2004 m. liepos 1 d. 95-oji oro bazė rimtai reorganizuota.
Šiuo metu 95-ojoje oro bazėje įsikūrusios 951-oji naikintuvų eskadrilė (MiG-21 LanceR) ir 952-oji sraigtasparnių eskadrilė (IAR-330L), taip pat – 205-oji mokomoji eskadrilė (MiG-21 LanceR B).
Biržų herbas
Biržų herbas – vienas iš Biržų rajono savivaldybės ir Biržų miesto heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo auksiniame lauke ant rudo koto plevėsuojanti sidabrinė vėliava su juodu ereliu. Paukščio kojos ir snapas auksiniai, nagai - sidabriniai. Skydą juosia žalias laurų vainikas. Herbo simboliai pabrėžia Biržų-Dubingių atšakos Radvilų karinę šlovę, kunigaikščių kilmę, miesto priklausomybė Radviloms.
Istorija
1589 m. Biržams herbą su Magdeburgo teisėmis suteikė karalius Zigmantas Vaza. 1642 m. kovo 27 d. karalius Vladislovas Vaza patvirtino Biržams savivaldos teises. Šios privilegijos originalas nežinomas, tačiau archyve buvo saugojamas Jonušo Radvilos 1642 m. gegužės 7 d. patvirtintas pergamentinis lotyniškas nuorašas su spalvotu miesto herbu. Istorikas E. Rimša teigia, kad tai bene vienintelis toks puošnus nuorašas Lietuvos miestų istorijoje.
1792 m. birželio 12 d. Varšuvoje karalius Stanislovas Augustas suteikė Biržams privilegiją ir davė miestui herbą. Naujasis Biržų herbas buvo tiksli Kėdainių herbo kopija.
Dabartinis herbas patvirtintas 1997 m. lapkričio 6 d. Prezidento dekretu Nr. 1443.
Anastasija Kalmanovič
Anastasija Briliova-Kalmanovič (g. 1972 m. liepos 12 d. Kėdainiuose, Lietuvos TSR) – Rusijos aktorė, muzikos prodiuserė.
Biografija
Gimė 1972 m. liepos 12 d. Kėdainiuose, karininko Nikolajaus Briliovo šeimoje. Studijavo šiuolaikinį meną Latvijos universitete. Buvo rusų dainininkės Zemfiros muzikos prodiuserė. Buvo susituokusi su verslininku Šabtajumi Kalmanovičiumi, 1998 m. susilaukė dukters Danielos, bet su vyru išsiskyrė 2000 metais. Po kiek laiko susituokė su didžėjumi Fiodoru Fominu, su kuriuo susilaukė sūnaus Tichono 2010 metais. Nuo 2003 m. muzikos grupės TOKiO muzikos prodiuserė.
Hiragana
thumb|330px|Hiraganos abėcėlė. Rašmenys ゐ(wi) ir ゑ(we) šiuo metu nebevartojami. Rašybos taisykles rodo mėlyni skaičiai (potepių eiliškumas) bei rodyklės (kryptys). Jomis vadovautis būtina, kitaip rašmenys bus neįskaitomi.
Hiragana (japoniškai: 平仮名, kas reiškia plokščioji kana) – viena iš dviejų skiemeninių rašto sistemų japonų rašte. Kartais, drauge su katakana, vadinama tiesiog kana.
Kiekvienas hiraganos ženklas reiškia garsinį skiemenį, sudarytą iš priebalsio ir balsio (kartais priebalsis yra praleidžiamas). Kadangi balsių yra 5, o priebalsinių variantų (įskaitant priebalsio nebuvimą ir pusbalsį y) – 10, tai sudauginus gaunami 50 skiemenų. Dėl to hiragana, kaip ir katakana, dar vadinama 50-ties garsų sistema (godžiūon), ir paprastai vaizduojama lentelėje.
Iš tiesų skiemenų yra mažiau, nes variantų yi ir ye niekuomet ir nebuvo, o wi ir we šiuolaikinėje kalboje nebevartojami.
If P&C Insurance
If P&C Insurance Company Ltd. – didžiausia ne gyvybės draudimo bendrovė Šiaurės Europos regione, turinti daugiau nei 3,6 milijonus klientų. 2018 metais „If“ pajamos iš draudimo veiklos siekė 4,3 milijardus eurų. „If“ priklauso Suomijos „Sampo“ grupei.
Hiragana
Garsai hiraganoje išdėstomi tokia tvarka: a, i, u, e, o, ka, ki, ku,… Hiragana baigiasi išskirtiniu ženklu n, kuris yra vienintelis savarankiškai vartojamas priebalsis japonų rašte. Jis dažniausiai naudojamas užrašyti skiemenų galūnėms.
If P&C Insurance
Įmonė draudimo paslaugas teikia Švedijos, Norvegijos, Suomijos, Danijos, Baltijos šalių rinkose. Klientams taip pat siūlo tarptautines paslaugas tiek per savo filialus, tiek per partnerių tinklą. Pagrindinė „If“ būstinė yra Solnoje, Stokholmo priemiestyje.
Hiragana
Istorija
left|90px|Pirmieji hiraganos ženklai kildinami iš šių hieroglifų Hiragana Japonijoje sukurta Heian laikotarpiu (apie X a.), kai Japonijoje suklestėjo nacionalinė kultūra ir atsirado būtinybė užrašyti vietinę literatūrą. Pirmasis tokių bandymų buvo Manyoshu poezijos rinkinys, kur kiniški hieroglifai naudoti ne pagal prasmę, o pagal tarimą (vadinamoji manyogana. Ilgainiui pagal tarimą naudojami hieroglifai labai supaprastėjo, kol virto hiragana. Skirtingai nei katakana, hiragana yra kildinama iš labai kaligrafiško žolių stiliaus (草書, japoniškai sōšo), kuris jai ir suteikia grakščias, vingiuotas linijas. Galutinai susisteminta hiragana buvo apie XI a.
If P&C Insurance
Bendrovė Lietuvoje veikia nuo 1999 m.
Hiragana
Vartojimas
Šiuolaikinėje Japonų kalboje hiragana vartojama pirmiausia gramatinėms galūnėms, priesagoms, taip pat japonų kilmės žodžiams, neturintiems savo hieroglifų, užrašyti. Virš sudėtingų hieroglifų dažnai yra pateikiamas hiraganos tarimas (tai vadinama furigana). Hiragana yra taip pat naudojama pradinėse mokyklose, mokantis japonų kalbos.
If P&C Insurance
Istorija
„If“ įkūrusios bendrovės draudimo veiklą pradėjo daugiau nei prieš 100 metų, tačiau draudimo bendrovė „If“ tokia, kokia yra dabar, įkurta 1999 m., sujungus Švedijos įmonės „Skandia“ ir Norvegijos „Storebrand“ ne gyvybės draudimo veiklą. Šio susijungimo tikslas buvo sukurti vieną didžiausių Skandinavijoje ne gyvybės draudimo bendrovių. Pavadinimas kilo iš anglų kalbos žodžio if (jeigu), kuris primena frazę „jei kas nors atsitiktų“. Pirmą kartą viešai „If“ logotipas buvo parodytas per „Stockholm Open“ teniso varžybas. Draudimo bendrovė „If“ iki šiol yra pagrindinė jų rėmėja.
Hiragana
Skiemenų vediniai
50 skiemenų sistema neapima visų įmanomų garsų japonų kalboje, todėl egzistuoja įvairūs diakritiniai ženklai bei susitarimai, kurie papildo aukščiau pateiktąją lentelę:
If P&C Insurance
Istorija
2001 m. bendrovės „Sampo“ ne gyvybės draudimo veikla tapo „If“ dalimi. Taip „If“ tapo didžiausia ne gyvybės draudimo bendrove Skandinavijoje.
Hiragana
Nuorodos
Kana (skriftsystem)
If P&C Insurance
Istorija
2002 m. „If“ pradėjo veiklą Baltijos šalyse.
2004 m. „Skandia“ ir „Storebrand“ visas joms priklausiusias „If“ akcijas pardavė bendrovei „Sampo“. Nuo tada „Sampo“ yra vienintelė „If“ akcininkė.
2006 m. „If“, įsigijusi draudimo bendrovę „SOAO Region“, pradėjo veiklą Rusijoje.
2009 m. „If“ veikla Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje buvo sujungta į Estijoje registruotą bendrovę „If P&C Insurance AS“. Latvijoje ir Lietuvoje veikia „If“ filialai.
Įvertinimai
2011 m. ir 2012 m. savaitraštis „Veidas“ paskelbė „If“ geriausia ne gyvybės draudimo bendrove šalyje.
2012 m. ir 2013 m. „If“ paskelbta geriausiai klientus aptarnaujančia ne gyvybės draudimo bendrove Lietuvoje („Spect Dive“ slapto pirkėjo tyrimas).
2017 m. „If“ paskelbta geriausiai klientus aptarnaujanti draudimo bendrovė Lietuvoje (agentūros „Dive“ slapto pirkėjo tyrimas).
2018 m. ir 2019 m. 9 iš 10 klientų „If“  žalų reguliavimą vertina aukščiausiais balais.
Fernando Birri
Fernandas Biris (g. 1925 m. kovo 13 d. – 2017 m. gruodžio 28 d.) – Argentinos kino režisierius, aktorius, poetas. Naujojo Lotynų Amerikos kino atstovas.
1950–1952 m. studijavo Eksperimentinio kinocentre Romoje, dirbo režisierių Vittorio De Sica, Cesare Zavattini asistentu, vaidino jų filmuose. Grįžęs į Argentiną 1956 m. įkūrė Kino institutą prie Litoralio universiteto Santa Fė, buvo jo direktorius. Tarptautinės kino ir televizijos mokyklos San Antonio de los Banjose (Kuba) vienas įkūrėjų (1986 m.) ir vadovas (1986–1990 m.).
Sukūrė neorealistinių, socialinės tematikos vaidybinių; kai kuriuose vaidino. Sukūrė 2 filmus apie Če Gevarą (Mi hijo el Che ir Che, ¿muerte de una utopía?). Parašė esė, eilėraščių.
Mauricijus Pranciškus Karpis
Mauricijus Pranciškus Karpis (1749 m. – 1817 m. spalio 22 d. Rėkyva, dab. Šiaulių dalis) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės, 1794 m. sukilimo veikėjas, publicistas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos bajorų Karpių giminės.
Nuo 1790 m. Žemaitijos atstovas Abiejų Tautų Respublikos Ketverių metų seime (1788–1792 m.). Rėmė 1791 m. Gegužės trečiosios konstitucijos numatytas reformas, bet nepritarė deklaracijai, draudžiančiai kritikuoti Konstituciją ir monarchiją. Nuo 1794 m. gegužės mėn. Šiaulių pavieto delegatas Lietuvos tautinėje aukščiausioje taryboje, vėliau ją pakeitusios sukilėlių vyriausybės, LDK Centro deputacijos narys. 1797 m. Lietuvos edukacinės komisijos narys.
Politines pažiūras, būdingas Lietuvos fiziokratų kairiajam sparnui, išdėstė anoniminiuose laiškuose iš Rėkyvos (1789–1791 m., lenkų kalba). 1790 m. balandžio 24 d. laiške, išleistame atskira brošiūra „Seimelių vaizdas“ ( 1791 m.), pateikė apskričių bajorų seimelių reformos projektą. Gynė neturtingųjų bajorų, t. p. karių teisę dalyvauti seimų darbe. Reikalavo valstiečiams teisės pirkti žemę, dalyvauti įstatymų leidime, įstatymo globos ir žemės nuosavybės teisių. Išvertė į lenkų k. ir 1789 m. išleido Žano Žako Ruso veikalą „Pastabos apie Lenkijos valdymą“ (, 1772 m.); kuriame siūloma Abiejų Tautų Respublikoje pamažu naikinti baudžiavą. Nemažai jo raštų neišspausdinta.
1802 m. Rėkyvos dvarą pardavė Benediktui Karpiui su teise jame gyventi.
Final Fantasy IX
Final Fantasy IX – 2000 m. kompiuterinis fantastinis vaidmenų žaidimas, 9-toji „Final Fantasy“ serijos pagrindinės žaidimų linijos dalis, kurią sukūrė Japonijos „Square“ žaidimų kompanija, išleido ir platino PlayStation konsolėms „Square Electronic Arts L.L.C“. Žaidimas nuo 2010 m. yra pasiekiamas „PlayStation Network“ tinklu.
Žaidimas sulaukė teigiamo kritikų įvertinimo ir komercinės sėkmės. Metacritic.com tinklalapio kritikų apžvalgų suvestinės vertinimo vidurkis 94 balai iš 100. Gamerankings.com tinklalapyje žaidimas įvertintas 92,72 %. Pasaulyje buvo parduota 5,3 mln. žaidimo kopijų (2013 m. duomenimis).
Apie žaidimą
„Final Fantasy IX“ yra vieno žaidėjo RPG žaidimas. Žaidimo veiksmas vyksta nežemiškoje planetoje Gaia. Skirtingai nuo „Final Fantasy VII“ ir „Final Fantasy VIII“ žaidimų, pasaulis vaizduojamas ne ultramoderniu, o labiau pasakišku. Herojų vaizdavimas nėra realistinis, jie vaizduojami kaip anime herojai. Veiksmo laikmetis primena vėlyvuosius viduramžius ar naujuosius amžius. Žaidimo herojai gali judėti 3D pasaulio lange ir iš anksto generuotų 2D vaizdų vietovės (miesto) lange. Kovos scenos su eiliniais monstrais generuojamos automatiškai, tik retais atvejais priešininkai sutinkami žaidimo erdvėje. Kovos metu daugiausia galima valdyti 4 herojus.
Herojai gali atakuoti šaltaisiais ginklais, elementinėmis jėgomis (žaibas, ugnis ir pan.), užburti, naudoti gydomąsias ir kitokias porcijas, gintis. Kova vykdoma ėjimų principu − herojai ir priešininkai atakuoja paeiliui ir po kiekvienos atakos yra laiko tarpas per kurį turi atsistatyti herojaus energija. Kovą galima vykdyti dviem režimais: statiniu, kai prieš žaidėjui parenkant herojaus veiksmą laiko tėkmė stabdoma, ir ATB (Active Time Batle), kai laikas nestabdomas. Herojų savybės, burtų rūšys ir pan. įgyjamos ir ištobulinamos herojui parenkant ginklus, šarvus, aksesuarus. Už nugalėtus priešininkus suteikiama pinigų gil, kuriais galima apsipirkti žaidime esančiose parduotuvėse. Žaidime galima rasti įvairių paslėptų objektų. Ties rastais ar vertais dėmesio objektais, veikėjais iškyla šauktuko arba klaustuko ženklas. Žaidime yra tik muzikos takelis, dialogai tarp veikėjų vaizduojami ekrane. Siužeto vingiai pasakojami vaizdo intarpuose.
Žaidimo herojai
thumb|right|220px|Žaidimo kovos scena. Žaidėjas gali valdyti 8 pagrindinius herojus. Žaidime jie vadinami tik vardais (be pavardės, išskyrus kapitoną Steiner, kuris vadinamas tik pavarde). Visų jų vardai gali būti keičiami. Žemiau pateikiami žaidimo siūlomi vardai (default). Žaidimo metu galima epizodiškai valdyti daugiau veikėjų, kurių vardai nekeičiami (Beatrix, Marcus ir kt.). „Final Fantasy IX“ turi herojų klases, nors nevisiškai tarpusavyje atskirtas − atskiri herojai turi savo unikalias savybes, kurių negali įgyti kiti herojai. Pvz., Zidane gali vogti iš priešininkų (vagis), Steiner gali įvaldyti kardo kovos menus (riteris), Quina − įvaldyti priešininkų galias (mėlynasis burtininkas).
Siužetas
Aleksandrijos karalystė ir jos sostinė Aleksandrija, valdoma karalienės Brahne pasakiškoje Gajos planetoje. Į Aleksandrijos miestą skraidančiu laivu atvyksta teatro trupė „Tantalus“, kurie karalienei ir vietos aukštuomenei pristatys pjesę „Aš norėčiau tapti tavo kanarėle“ (I Want To Be Your Canary). Iš tikro trupė „Tantalus“ yra ne kas kita, kaip teatru prisidengusių plėšikų ir vagių gauja. Ji suplanavusi pagrobti karalystės princesę, neįtikėtino grožio Garnet. Į teatro pasirodymą nori patekti vaikas su smailia kepure, geltonomis akimis ir juodu veidu Vivi, tačiau pasirodo, kad jo turimas bilietas yra suklastotas. Vivi visgi patenka į teatrą namų stogais.
Kelionės metu princesė prisiima slapyvardį Dagger (durklas). Pakeliui grupė herojų užtinka kaimą, kuriame atranda požeminį slaptą fabriką, kuriame gaminami panašūs į Vivi, tačiau visiškai be savo valios, „juodieji burtininkai“. Herojai užgrobia skraidantį laivą, kuriuo juodieji burtininkai gabenami į Aleksandriją ir, nugalėję karalienės Brahne pasiųstus persekiotojus, prasiveržia pro kalnų vartus iš Aleksandrijos. Pasiekus Lindblamą paaiškėja, kad tai regentas Cid IX organizavo Garnet pagrobimą iš Aleksandrijos, nes įtarė karalienę Brahne slaptais negerais kėslais. Viešnagės Lindblame metu pasirodo žinios, kad užpulta gretima Burmekijos karalystė. Zidane, Vivi ir sutikta Burmekijos magė Freya skuba padėti. Tuo tarpu generolas Steiner ir princesė grįžta į Aleksandriją, nes netiki, kad karalienė motina Brahne galėtų pradėti pražūtingus karus. Zidane, Vivi ir Freya randa Burmekiją visiškai nugalėtą juodųjų burtininkų armijos ir jiems paaiškėja, kad tai suorganizavo karalienė Brahne, kuriai padeda mistiškas magas Kuja ir moteriškosios Aleksandrijos kariuomenės generolė Beatrix. Herojai beviltiškai pralaimi Beatrix. Tuo metu, grįžę į Aleksandriją, generolas Steiner ir princesė Garnet sučiumpami …
SOKO
Soko buvo aviacijos gamykla įsikūrusi Mostaro mieste, Jugoslavijoje. Ji buvo atsakinga už karinių lėktuvų gaminimą Jugoslavijos oro pajėgoms.
Į Bosnijos ir Hersegovinos SR 1950 m. ši gamykla buvo atkelta iš Serbijos SR Zemuno miesto.
Soko G-2 Galeb
Soko G-2 Galeb ( reiškia kiras) – dvivietis, vieno variklio reaktyvinis treniruočių lėktuvas, tačiau galintis atlikti ir lengvojo šturmo lėktuvo funkciją. Gamintas Jugoslavijos „SOKO“ aviacijos gamykloje. Šis orlaivis buvo pirmasis masiškai gamintas reaktyvinis lėktuvas Jugoslavijoje ir visame Balkanų regione. thumb|right|250px|G-2A Jugoslavijos oro pajėgose thumb|right|250px|Serbijos oro akrobatų grupė su „Galeb“ thumb|right|250px|Lėktuvas neparengtame pakilimo take thumb|right|250px|Orlaivio profilis thumb|right|250px|Soko G-2 privačioje kolekcijoje
Projekto atsiradimo priežastys
XX a. šešto dešimtmečio pabaigoje Jugoslavijos oro pajėgos ieškojo kuo pakeisti iki tol naudotus senstančius amerikietiškus „Lockheed T-33 Shooting star“. Jugoslavijos Aeronautikos institutas „VTI Žarkovo“ pasiūlė sukonstruoti lėktuvus patiems.
Jugoslavijos oro pajėgos norėjo turėti lėktuvą pritaikytą kilti nuo neparengtų pakilimo takų. Tai buvo neįprastas variantas reaktyviniams lėktuvams, todėl jugoslavų konstruktoriai turėjo kurti sustiprintą važiuoklę, kuri išlaikytų didesnius krūvius.
Istorija
1957 m. „VTI Žarkovo“ pradėjo darbus ties lėktuvu T-32 (vėjo tunelyje) ir T-33 (vandens tunelyje). Pasirinkta sparnų konfigūracija buvo panaši kaip ir italų treniruočių lėktuvo Aermacchi MB-326, kurto panašiu metu.
Pirmasis prototipas „Galeb-1“ į orą pakilo 1961 m. liepos 3 d., jį pilotavo Ljubomir Zekavica. Orlaivio fiuzeliaže buvo sumontuotos trys guminės kuro talpos. Gana greitai po bandomojo skrydžio buvo parengta ir antroji modifikacija „Galeb-2“. Pastaroji išlaikė tą pačią išvaizdą, tačiau korpuse liko tik dvi kuro talpos, dar dvi buvo sumontuotos lėktuvo sparnuose. Galiausiai pagal antrąjį prototipą buvo pradėta serijinė G-2 gamyba.
Per galutinius lėktuvo bandymus, 6200 m aukštyje Galeb išvystė 780 km/h maksimalų greitį. Taip pat paaiškėjo, jog didžiausias pakilimo aukštis siekė iki 9000 m, nes kabinoje nebuvo oro slėgio reguliavimo įrenginių. Pastarųjų buvo atsisakyta projektavimo metu, nes reikiamą įrangą būtu reikėję importuoti, kas galėjo projektą pabranginti 15 %.
1963 m. „Soko“ gaminys buvo pristatytas Prancūzijoje Paryžiaus aviacijos parodoje.
1964 m. buvo pradėta masinė lėktuvo gamyba.
1965 m. liepos 30 d. Jugoslavijos oro pajėgos priėmė lėktuvus į tarnybą.
1974 m. buvo sukurtas „G-2A-E“ eksportinis variantas. Jame buvo įmontuota oro slėgį kabinoje reguliuojanti įranga.
1981 m. sausio 6 d. Jugoslavijos oro pajėgos priėmė į tarnybą paskutinį pagamintą „Soko G-2 Galeb“ treniruočių lėktuvą.
Per beveik 20 metų „Soko“ pagamino 248 lėktuvus, 132 iš jų eksploatavo Jugoslavija, beveik tiek pat buvo nusipirkusios Libijos oro pajėgos.
Variklis
Šiam orlaiviui buvo pasirinktas 1951 m. britų kompanijos Rolls Royce sukurtas variklis „Viper Mk22-6“. Oru jį turėjo aprūpinti dvi oro paėmimo angos. Variklį jugoslavai gamino pagal nusipirktą licenciją. Iki pirmo remonto variklis tarnaudavo apie 1000 valandų, galėdavo išvystyti 11,12 kN trauką.
Variantai
Dvivietis reaktyvinis lėktuvas Dvivietė eksportinė lėktuvo versija Neginkluota versija Eksportinės versijos prototipas, turėjęs galingesnį variklį, galėjęs pakilti su dvigubai didesniu ginkluotės svoriu.
Operacijų istorija
„G-2A“ buvo naudoti Bosnijoje ir Hercegovinoje, juos turėjo Jugoslavijos 105-asis naikintuvų pulkas.
Šio konflikto metu Jugoslavija palaikė Mobutu Sese Seko valdžią, jai perdavė tris „J-21 Jastreb“ ir vieną „G-2 Galeb“ treniruočių lėktuvą. Taip pat keturis Mig-21 PFM.
Prieš prasidedant Jugoslavijos karams, apie 12 šių orlaivių buvo parduoti amerikiečių karo lėktuvų supirkėjams. Maždaug 5 „Galeb“ lėktuvai šiuo metu yra registruoti civilinės aviacijos registre.
Specifikacijos
right|450px
Ginkluotė
Šiaurės Amerikos indėnai
Šiaurės Amerikos indėnai – seniausieji Šiaurės Amerikos gyventojai (indėnai). Tai yra viena iš penkių pagrindinių Amerikos tautų grupių greta Mezoamerikos indėnų, Andų indėnų, Pietų Amerikos indėnų ir arktinių eskimų ir aleutų tautų, kurios prie Šiaurės Amerikos indėnų nėra priskiriamos.
Kultūrinė klasifikacija
Kalbant apie indėnus, Šiaurės Amerikos apibrėžimas yra kiek kitoks, nei dabartinis kultūrinis ar geografinis apibrėžimas. Šiuo atveju Šiaurės Amerikai priskiriama šiaurinė Meksika, kurios gyvenimo sąlygos artimesnės visai Šiaurės Amerikai, nei į pietus esančiai Mezoamerikai.
Visa ši teritorija skirstoma į 9 kultūrinius regionus, kurie pasižymi skirtingomis geografinėmis bei gamtinėmis sąlygomis.
Lingvistinė klasifikacija
thumb|250px|right|Šiaurės Amerikos indėnų etninis žemėlapis iki kolonizacijos Šiaurės Amerikoje gyveno apie 1500 genčių, kalbančių 1400 kalbų ir tarmių, priklausančių maždaug 30 kalbų šeimų. Tarp svarbiausių grupių yra išskiriamos:
Yra daug izoliuotų kalbų. KItos svarbesnės tautos buvo: otavai, šauniai (šavanezai), potavatomiai, pauhatanai, komančai, juodakojai (siksikai), delavarai (leni-lenapiai), arizonai, ajovai, tontai ir kt.
Tradicinė buitis
Tradiciniai amatai: keramika, odos, kaulo, titnago, akmens, medžio, kailių apdirbimas, karolių gamyba, metalų apdirbimas (bronza, auksas, sidabras), audimas, siuvinėjimas, kasdienių ir apeiginių papuošalų gamyba.
Apranga
Tradicinė apranga: ledžingai (kelnių klešnės be viršutinės dalies), ledžingai (pusiau sijonai, sujuosiami gyvūno sausgyslėmis per juosmenį), sijonai iš odos, odiniai ir kailiniai apsiaustai palaidinės, ir elnių ir briedžių odos mokasinai (batai), kailiniai (bizonų, lokių, briedžių, bebrų ir kt. kailių), švarkai (paprasti ir šventiniai, iš įvairių gyvūnų odų), drabužių ir galvos papuošalai.
Svarbiausi papuošalai buvo: Erelio, vanago, sakalo ir varnų plunksnos bei karūnos, pumų, lokių, vilkų, lūšių, bizonų, elnių ir briedžių kailių apsiaustai bei pseudo galvos. Karoliai ir iš jų padaryti vampunai (įrašai), priešų plaukų skalpų įsiuvai, gyvačių odos juostos ir diržai, įvairiaspalvių karoliukų siuvinėjimai, dygliakiaulių dygliai, įvairių gyvūnų šeriai ir t. t.
Būstai ir pastatai
thumb|200px|24 genčių kongreso metu (1901) Š. Amerikos gentys gyveno palapinėse iš karčių, dengtų bizonų odomis – tipi. Miškingų rajonų (Š. Amerika ir P. Amerika) – vigvamuose, būstuose iš šakų, žievės, ruonių kailių, lapų, velėnos, akmens, lentų, nedegtų plytų (adobų), plūkto molio.
Papročiai, karo menas
Įvairių genčių ginklai buvo kovos kirviai – tomahaukai (iš algonkinų kalbos „Tumahakan“), ietys, strėlės, lanksčios kuokos, peiliai, lankai, svaidyklės, skydai, žaliaminės odos kilpavirvės (laso), mediniai kardai su įstatomais kalnų stiklo (obsidiano) ašmenimis. Pagrindinis karo tikslas – pagrobti priešo turtą (arklius, palapines, moteris, vaikus, ginklus). Užpuolimas vykdomas iš pasalų, stebint priešo judėjimą, įpročius, apsaugą, karių skaičių, išsidėstymą, karingumą. Skalpas – ne pagrindinis karo trofėjas. Indėnų kariui svarbiau paliesti ginkluotą priešą plika ranka arba išgelbėti gentainio gyvybę, paaukojant saviškę ir parodyti karinį šaunumą. Šlovė svarbesnė už negyvą priešą. Labai svarbus sugebėjimas surasti priešą pagal painius ir menkai išlikusius pėdsakus. Medžiotojo-pėdsekio šlovės iškėlimas aukščiau žudymo.
Po medžioklės ir karo žygio atliekamos dvasinio susitaikymo su aukos dvasia apeigos – šokiai ir būrimai. Daugumoje genčių labai svarbi buvo belaisvio paaukojimo dievams prasmė. Jo kraujas – dievų maistas, užtikrinantis genties gerovę ateityje. Moterys užsiima tik moteriška (buitine) veikla. Berniukai nuo 6 metų suburiami į brolijas-draugijas. Vėliau – į jaunuolių karines sąjungas. Suaugę kariai priklauso karių sąjungai. Pažeidę jų taisykles, šalinami iš karių ir tampa pajuokos objektu. Pasižymėjęs karys gali tapti vadu. Burtininku-žyniu tampa tik tam ypatingų savybių turintis žmogus. Jis – šventas ir neliečiamas, todėl turi didžiulę įtaką gentyje, sprendžiant visus klausimus. thumb|center|640px|Indėnai 1916 m. Kalifornijoje
Religija, literatūra
Tarp Šiaurės Amerikos indėnų buvo paplitęs gamtos jėgų garbinimas (animizmas, fetišizmas, totemizmas, šamanizmas). Iš Š. Amerikos indėnų literatūros išliko odžibvėjų himnų, dakotų (sijų) ir kajovų metraščių – piktografijų, delavarų (leni – lenapių) 5 dalių epas „Valam olum“ („Raudonasis užrašas“), algonkinų legendos apie pasaulio sukūrimą (užrašyti medžio žievėje 184-iais piktografiniais ženklais, išspausdintas 1836 m.).
Šiaurės Amerikos kolonizacija
Nuo pat europiečių kolonistų atvykimo indėnų santykiai su jais geriausiu atveju buvo įtemptos paliaubos. Nors kartais šios grupės bendradarbiavo, tačiau vietiniai gyventojai buvo išstumiami iš geriausių žemių ir dažnai tam priešinosi ginklu.
Nors paskutiniu metu tapo populiaru teigti, kad indėnai skalpuoti išmoko iš europiečių, tačiau pagal istorinius duomenis indėnai skalpavimą praktikavo gerokai prieš pirmuosius kontaktus su europiečiais. Pirmasis aprašytas atvejis, kai baltasis skalpavo indėną aprašytas tik 1725 m. vasario 20 d. Naujajame Hampšyre. Europoje skalpavimas buvo įprastas dalykas klajoklių gentims dar bronzos amžiuje.
Irokėzų konfederacijos Keturios Tautos Amerikos revoliucijoje buvo britų sąjungininkai. Kolonistus ypač sukrėtė 1778 m. vykusios Vajomingo slėnio ir Vyšnių (Cherry) slėnio skerdynės.
Krūvio tvermės dėsnis
Krūvio tvermės dėsnis - visų sąveikaujančių uždaros sistemos kūnų elektros krūvių algebrinė suma yra pastovi.
Visais atvejais krūviai persisikirsto, tačiau bendra jų suma nekinta. Gamtoje niekada neatsiranda ir neišnyksta be pėdsako vieno ženklo krūvis. Kartu su neigiamuoju krūviu -q visada sukuriamas to paties modulio teigiamasis krūvis +q. Nei neigiamas, nei teigiamas krūvis negali išnykti atskirai vienas nuo kito. Jeigu jų moduliai lygūs, jie gali tik kompensuoti vienas kitą.
Edas
thumb|right|250px|[[Edo pilis|Edo pilies siena]]
Edas ( - įlankos durys) – senasis Tokijo pavadinimas, vartotas iki 1868 m., kuomet į šį miestą perkeltas imperatorius ir jis tapo oficialia (de jure) Japonijos sostine.
Nors pilis šioje vietoje pastatyta ir miesto istorija prasidėjo 1457 m., tikrasis Edo klestėjimas prasidėjo 1603 m, kuomet šiogūnas Iejasu Tokugava paskelbė jį savo sostine. Nors tuo metu imperatorius gyveno Kiote, ir oficialiai būtent Kiotas buvo laikomas Japonijos sostine, tačiau Edas de facto buvo šiogūno ir karinės valdžios centras. Pagal Edo pavadinimą pavadintas ir Edo laikotarpis.
Šis miestas buvo rafinuotos čionindo (miestiečių kelio) kultūros centras, klestėjimo laikais jame gyveno apie 1 mln. gyventojų.
Mongolų invazija į Chorezmą
Mongolų invazija į Chorezmą – 1219–1221 m. vykęs mongolų karas prieš Chorezmidų imperiją, pirmasis jų karas prieš islamo šalis.
Konflikto pradžia ir priežastys
Mongolijos imperijos sienos su Chorezmidų imperija pradėjo ribotis mongolams užkariavus Kara Chitano chanatą. Chorezmidų imperiją valdęs Ala ad-Dinas Muhamadas II buvo neseniai užvaldęs dalį savo valstybės ir konfliktavo su Bagdado kalifu. Šachas atsisakė pripažinti kalifą viršesniu ir reikalavo jį pripažinti jo valstybės sultonu.
Mongolai tuo metu neturėjo ketinimų pulti Chorezmą. Priešingai, Čingischanas nusiuntė iš įvairių tautų sudarytą penkių šimtų žmonių diplomatų ir prekeivių delegaciją, sveikindamas Šachą kaip sau lygų valdovą ir tikėdamasis užmegzti diplomatinius ir prekybinius santykius, o galbūt net sudaryti sąjungą. Apkaltinę šnipinėjimu, chorezmiai suėmė visą delegaciją. Tuomet Čingischanas nusiuntė trijų ambasadorių grupę (vieną musulmoną ir du mongolus) įtikinti Šachą taikiais ketinimais ir derėtis dėl prekeivių delegacijos paleidimo. Šachas abu mongolus liepė nuskusti plikai, musulmonui nukirto galvą ir pasiuntė juos atgal. Anksčiau suimtam penkių šimtų žmonių karavanui buvo įvykdyta mirties bausmė. Mongolai pradėjo ruoštis karui.
Kariniai pasiruošimai
Kaip ir prieš daugumą kitų mūšių, mongolai visų pirmą nusiuntė šnipus ir pradėjo rinkti informaciją apie svarbius kelius, chorezmių armijos kiekybę ir sudėtį, karinį pajėgumą.
Tuo metu surinktą Šacho armiją sudarė maždaug 400 tūkstančių žmonių, tačiau jie visi buvo išskaidyti po įvairias vietoves. Šachas bijojo, kad visa armija, sutelkta vienoje vietoje, gali pasijausti pakankamai stipri ir imti maištauti. Chorezmiai per daug nebijojo mongolų, atsilikusių kiekybe ir, pasak žinių iš ankstesnių karų Kinijoje, neįgudusių kariauti prieš fortifikuotas tvirtoves.
Čingischano armiją sudarė maždaug 200 tūkstančių karių (įvairūs šaltiniai nurodo skirtingus skaičius nuo 90 000 iki 250 000). Tačiau šiam žygiui buvo ruoštasi dar rūpestingiau, nei ankstesniesiems. Pasimokę iš karų Kinijoje, mongolai su savimi turėjo ir apsiausties ginklus (taranus, paraką, trebušetus, apsiausties lankus) bei įgudusius kinų karo inžinierius. Invazijai vadovavo pats Čingischanas, keturi jo sūnūs, taip pat karvedžiai Subudajus, Jebe ir kiti.
Koviniai veiksmai
thumb|250px|right|Muhammado pilies Urgenče griuvėsiai Tik persikėlusi per Tianšanio kalnus, nors ir pavargusi, mongolų armija išsyk pradėjo puolimą. Maždaug 30 000 žmonių būrys, vadovaujamas Džuči, puldinėjo Chorezmidų armiją pietų Chorezme. Tuo buvo siekiama neleisti daug gausesnei priešo kariuomenei susivienyti ir išnaudoti kiekybinį pranašumą. Tuo tarpu pagrindinės mongolų pajėgos, vadovaujamos Čingischano, 1219 m. rudenį pasiekė Otraro miestą ir jį apsiautė. Miestas krito po penkių mėnesių, dar po mėnesio ir pagrindinė miesto tvirtovė. Miesto valdytojas, Šacho dėdė Inalčiukas buvo paimtas į nelaisvę ir nubaustas mirtimi, pasak kai kurių šaltinių – pilant gerklėn išlydytą auksą. Didelė dalis miesto gyventojų išžudyti, likę paimti vergijon.
Karvedžio Jebes vadovaujama nedidelė mongolų armijos dalis patraukė į imperijos pietus, siekdama atkirsti Šachui visus atsitraukimo kelius. Jų pirminė ir svarbiausia užduotis buvo pagauti patį imperijos valdovą. Čingischanas su maždaug 50 000 karių armija padedamas vietinių klajoklių kirto Kyzylkumo dykumą (tais laikais laikytą nepereinama) ir netikėtai užpuolė Bucharos miestą. Bucharos gyventojai suprato, kad bus puolami tik tuomet, kai mongolų armija jau buvo prie miesto vartų. Daug istorikų tai laiko vienu iš sėkmingiausių netikėtų puolimų visoje istorijoje.
Apie 20 tūkstančių žmonių Bucharos garizonas mėgino prasiveržti ir pabėgti, todėl stojo į atvirą mūšį už miesto sienų ir buvo išžudyti. Miestiečiai atvėrė vartus ir pasidavė mongolams, tačiau tvirtovė viduje dar priešinosi dvylika dienų. Galutinai užėmus miestą, besipriešinę buvo išžudyti, nesipriešinę tinkamo amžiaus jaunuoliai paimti į mongolų kariuomenę, amatininkai išsiųsti į Mongoliją, likę žmonės paimti į vergiją. Miestas išplėštas ir sudegintas, tačiau šiuo konkrečiu atveju neaišku, ar padegtas tikslingai ar ugnis kilo atsitiktinai plėšimo metu.
Po Bucharos Čingischanas su savo armija patraukė į Chorezmidų imperijos sostinę Samarkandą, kur atvyko 1220 m. kovo mėnesį. Čia prie jo prisijungė ir likusi mongolų kariuomenė. Samarkandas buvo vienas geriausiai fortifikuotų chorezmių miestų ir turėjo apie šimto tūkstančių karių garizoną. Naudodami belaisvius kaip gyvą skydą, mongolai puolė miestą. Po trijų dienų kautynių, jie imitavo pralaimėjimą ir atsitraukimą. Apie 50 000 Samarkando karių perėjo į kontrataką ir išėjo už miesto sienų, kur atviram lauke buvo mongolų apsupti ir išžudyti. Pats Šachas du sykius nesėkmingai mėgino pabėgti iš miesto. Penktąją dieną visa likusi Samarkando kariuomenė, išskyrus maždaug 2 tūkstančius karių, pasidavė mongolams. Likę užsidarė miesto tvirtovėje. Kritus ir tvirtovei, visi iki šiol nepasidavę kariai buvo nužudyti vietoje. Likę Samarkando gyventojai suvaryti į lygumą už miesto, išžudyti, o iš jų nukirstų galvų supiltos kelios piramidės. Pats Šachas sugebėjo pabėgti, jo persekiojimu užsiėmė karvedžiai Subudajus ir Jebe. Buvęs imperijos valdovas su sūnumi ir keliais ištikimiausiais kariais paspruko į mažą salą Kaspijos jūroje, kur 1220 m. gruodį mirė, tikriausiai nuo plaučių uždegimo.
Chorezmių rankose dar buvo likęs Urgenčo miestas. Jo valdovu ir Sultonu pasiskelbė Chumaras Teginas, anksčiau buvęs Šacho karvedys.
Urgenčo apsiaustis buvo bene sunkiausia mongolams visame kare. Apylinkės buvo pelkėtos, trūko akmenų katapultoms. Miestas priešinosi iki paskutinės minutės, vyko daug kautynių gatvėse. Nepratę kariauti tokiomis sąlygomis, mongolai patyrė didesnius nei įprastai nuostolius, tačiau mūšį laimėjo. Kaip ir anksčiau, amatininkai buvo išsiųsti į Mongoliją, jaunos moterys ir vaikai paimti į vergiją, likusi populiacija išžudyta, didelė dalis nuskendo mongolams sugriovus Amudarjos užtvankas ir miestą apsėmus potvyniui.
Urgenčo apsiaustyje nedalyvavo Čingischano sūnus Tolujus, kuris su maždaug 50 tūkstančių žmonių kariuomene buvo pasiųstas į Chorezmių provinciją Chorasaną. Tolujus nukariavo Termezo, Balcho ir pagrindinį – Mervo miestus. Mervas priešinosi ilgiausiai, tačiau užėmus miestą visa populiacija buvo išžudyta. Po Mervo, Tolujus užkariavo Nišapurą ir Heratą. Nišapuro mūšio metu žuvo Čingischano žentas Tokučaras, ir keršydamas už jo mirtį, Tolujus įsakė išžudyti visa kas gyva, įskaitant šunis ir kates. Herato miestas pasidavė išsyk be kovos ir jo buvo pagailėta. Paskutiniai užimti miestai buvo Tosas ir Mašhadas. Palikęs Chorasano provincijoje garizonus, Tolujus su likusia armija grįžo prisijungti prie tėvo.
Po karo
Nukariavus paskutinę besipriešinusią Chorasano provinciją, visa buvusi Chorezmidų imperija atiteko mongolams. Šacho sūnus Jalal al-Din, surinkęs paskutinius karius, dar bandė kovoti, ir 1221 m. pavasarį prie Parvano miesto įveikė Šichichutago vadovaujamus mongolus. Tačiau tuomet prieš jį patraukė pats Čingischanas, ir mūšyje prie Indo upės Jalal al-Dinas buvo sutriuškintas. Po pralaimėjimo jis pabėgo į Indiją.
Po Urgenčo mūšio Čingischanas oficialiai paskelbė savo įpėdinį, trečiąjį sūnų Ugedejų.
Chorezmidų imperijos užkariavimas yra laikomas vienu kruviniausių karų istorijoje.
Pūkuotoji apuokė
Pūkuotoji apuokė  (Trichocolea tomentella) – apuokinių (Trichocoleaceae) šeimos samanų rūšis.
Aprašymas
thumb|left|200px|Pūkuotosios apuokės lapeliai Stiebas iki 15 cm ilgio, 2–3 kartus plunksniškai šakotas. Lapai suskaidyti į 4–5 blakstienotas skiautes. Labai aiškiai skiriasi kiekvienais metais užaugusios ūglio dalys. Sporogonai ir lytinio dauginimosi organai aptinkami retai. Dauginasi gniužulo dalimis. Auga dažniausiai plačiais grynais patiesalais, kai kada pavieniais stiebeliais įsiterpusi tarp kitų samanų gūdžiuose tamsiuose šlapiuose miškuose, ypač pelkiniuose ir šaltiniuotuose eglynuose, juodalksnynuose ir mišriuose miškuose, mišku apaugusių mažų upelių pakrantėse, rūgščiuose arba beveik neutraliuose dirvožemiuose.
Paplitimas
Paplitusi Šiaurės pusrutulyje (Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje, Šiaurės Afrikoje). Aptinkama vakarinėje, centrinėje ir pietinėje Europoje, Balkanuose, Kaukaze, Rusijoje, Didžiojoje Britanijoje, Airijoje. Šiaurės šalyse paplitusi tik pietinėse Skandinavijos pusiasalio ir Suomijos dalyse. Azijoje rasta Himalajuose.
Aptinkama švairiuose Lietuvos regionuose, kiek retesnė Vidurio Lietuvoje. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Šaltiniai
Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 291. ISBN 978-9955-692-71-3
Kelmės Aukuro pagrindinė mokykla
Kelmės „Aukuro“ pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kelmėje, J. Janonio g. 9, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190092348. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Kelmės 3-oji vidurinė mokykla pradėta statyti 1984 m., baigta 1986 m. Pirmaisiais mokslo metais mokykloje buvo 34 klasės, mokėsi 1026 mokiniai, dirbo 56 mokytojai, veikė 50 būrelių, iš jų 12 sporto.
1992 m. atidaryta pirmoji humanitarinė klasė, mokykloje sustiprintai nuo antros klasės pradėta dėstyti anglų kalba. Moksleivius moko viena anglų kalbos mokytoja metodininkė ir 7 vyr. mokytojai. Be to, mokiniai mokosi vokiečių ir rusų kalbų. Mokytoja ekspertė Eglė Tutinienė už savo parašytus rusų kalbos vadovėlius apdovanota respublikine premija.
1993 m. įkurtos dar dvi dešimtos humanitarinės klasės, nuo 1995 m. mokyklos profilis – humanitarinis. Mokykla dalyvavo eksperimente su Danijos mokytojais „Psichologinio klimato gerinimas mokykloje“. Nuo 1996 m. leidžiami mokyklos laikraščiai. Pradinių klasių mokiniai redaguoja „Aukuriuką“, o vyresniųjų klasių mokiniai – „Krivūlę“. 1997 m. mokyklos 10-čiui paminėti įkurtas muziejus. 1997 m. mokykloje įkurta gamtamokslinė klasė, gruodžio mėn. mokykla priimta į UNESCO asocijuotų mokyklų tinklą, mokykloje pradėtas įgyvendinti Pasaulinės sveikatos organizacijos Europos regiono biuro, Europos Bendrijos, Europos Tarybos remiamas projektas „Sveika mokykla“.
Nuo 2001 m. kovo 1 d. mokykloje veikia interneto svetainė, 2004 m. įkurtas intranetas – www.kelmesaukuras.lt Nuo 2005 m. mokykla dalyvauja Tarptautinio aplinkosauginio fondo (FEE) – aplikosauginį sąmoningumą ir demokratiją skatinančioje gamtosauginių mokyklų programoje. 2006 m. mokykla apdovanota Žaliąja vėliava ir Aplinkosauginio švietimo fondo sertifikatu. 2007 m. rugsėjo 1 d. prie mokyklos prijungtas Paprūdžių pradinio ugdymo skyrius (2009 m. panaikintas). 2010 m. spalio mėn. pradėti mokyklos stadiono rekonstravimo darbai. 2013 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į Kelmės „Aukuro“ pagrindinę mokyklą.
Erich Hippke
Erichas Hipkė (1888 m. kovo 7 d. Priekulėje, Vokietijos imperija – 1969 m. birželio 10 d. Bonoje, Vakarų Vokietija) – vokiečių medikas II pasaulinio karo metu vykdęs eksperimentus su koncentracijų stovyklų kaliniais.
Biografija
Gimė 1888 m. kovo 7 d. Priekulėje. 1907-1913 m. studijavo karo mediciną Kaizerio Vilhelmo akademijoje Berlyne. I pasaulinio karo metu dirbo karo lauko gydytoju. 1919-1922 m. dirbo higienos institute Berlyne. 1922-1935 m. dirbo įvairių karinių apygardų higienos skyriuose. 1935-1937 m. buvo karinių oro pajėgų medicinos departamento direktorius. Nuo 1937 m. iki 1943 m. gruodžio buvo Liuftvafės karinių oro pajėgų medicinos skyriaus vadovas. 1941 m. dalyvavo Dachau koncentracijos stovykloje vykdytuose mediciniuose eksperimentuose su gyvais žmonėmis. Pasibaigus karui slapstėsi, dirbo Hamburgo metro, taip išvengdamas Niurnbergo procesą gydytojams eksperimentavusiems su žmonėmis. 1946 m. gruodžio mėnesį buvo suimtas Hamburge. 1947 m. pradžioje dalyvavo kaip liudininkas savo viršiniko Erhard Milch teismo procese. E. Hipkė po visų teismo procesų buvo paleistas ir iki 1962 m. dirbo konsultantu Berlyne karinių oro pajėgų medicinos skyriuje. Niurnbergo tribunole dirbę JAV tyrėjai nustatė, kad E. Hipkė buvo pagrindinis SS mediko Sigmund Rascher eksperimentavusio su žmonėmis idėjų šaltinis.
Kėliniai
Kombinatorikoje kėliniai – gretiniai, sudaryti iš visų tam tikros baigtinės objektų aibės elementų.
P_{n} = n!, kur n! – skaičiaus n faktorialas.
Pavyzdžiui, 10 knygų lentynoje galima išrikiuoti būdų.