cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Santa Baby
Istorija
„Santa Baby“ pirmoji įrašė ir išleido Eartha Kitt. Atlikėjai šis singlas buvo vienas iš sėkmingiausių pasirodžiusių jos dainų. Ji 1954 m. išleido šios dainos tęsinį – dainą „This Year’s Santa Baby“, tačiau ji nebuvo tokia sėkminga. Daina buvo panaudota 1989 m. filme „Driving Miss Daisy“. Taip pat šią dainą Calista Flockhart sudainavo seriale „Ally McBeal“. Miss Piggy šią dainą atliko filme „It’s a Very Merry Muppet Christmas Movie“ ir įrašė albume „A Green and Red Christmas“. Vanessa L. Williams, Patti LaBelle ir Eartha Kitt atliko šią dainą 2001 m. per specialią laidą pavadinimu, kaip daina – „Santa Baby!“.
Rugpjūčio 3
Rugpjūčio 3 yra 215-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 216-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 150 dienų.
Santa Baby
Koveriai
Rev Run perrašė šią dainą savo albumui „A Very Special Christmas, Vol. 3.“
Rugpjūčio 3
Šventės
(kol kas neįvestos)
Santa Baby
Koveriai
2007 m. Kylie Minogue versija pasiekė #76 vietą Jungtinėje Karalystėje.
Rugpjūčio 3
Vardadieniai
Augustė – Galimantas – Lengvinė – Lidija – Mangirdas – Steponas
Santa Baby
Koveriai
2007 m. filme „This Christmas“ „Santa Baby“ buvo atlikta aktorės Lauren London.
2009 m. gruodžio 21 m. „Sugababes“ išleido šią dainą kaip atsisiuntimo singlą, ir „Santa Baby“ pasirodė albume „Sweet 7“.
10 m. pr. m. e.
'''10 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Daineliai
Daineliai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Raseinių.
Jonas Lechavičius
Jonas Lechavičius (1908 m. spalio 8 d. Liepojoje – 1978 m. rugsėjo 12 d. Kaune, palaidotas Panemunės kapinėse) – Lietuvos kompozitorius.
The New Saints FC
The New Saints FC – Velso futbolo klubas, atstovaujantis dviem kaimyninėms gyvenvietėms – Velso Llansantffraid-ym-Mechain ir Anglijos Osvestrio miestui.
Jonas Lechavičius
Biografija
Kauno muzikos mokykloje mokėsi groti fleita.
1930–1931 m. Valstybės teatro orkestrantas.
1942–1943 m. nacių kalintas Pravieniškių koncentracijos stovykloje.
The New Saints FC
Istorija
1959 m. įkurtas „Llansantffraid FC“ klubas, atstovaujantis Llansantffraid-ym-Mechain gyvenvietę. Klubo komanda iki 1990 m. žaidė ketvirtame Velso futbolo sistemos lygyje – Montgomeršyro mėgėjų lygoje, kurios čempionais tapo 7 kartus. 1990 m. komanda pateko į Vidurio Velso lygą, kitais metais pakilo į Cymru Alliance lygą, o 1993 m. – į Velso lygą.
Jonas Lechavičius
Biografija
Pokario metais Kauno muzikinio teatro koncertmeisteris, pučiamųjų instrumentų orkestrų (Vytauto kultūros ir poilsio parko, Radijo gamyklos, Profsąjungų kultūros rūmų, "Inkaro" kultūros namų) vadovas.
The New Saints FC
Istorija
1996 m. komanda laimėjo Velso taurę ir pirmą kartą pateko į UEFA Taurių laimėtojų taurės varžybas. Tais pačiais metais komandos rėmėjais tapo Total Network Solutions ir klubo pavadinimas pakeistas į „Total Network Solutions Llansantffraid FC“ (kitais metais paliktas tik „Total Network Solutions FC“).
2003 m. klubas susijungė su gretimos gyvenvietės Oswestry Town FC klubu.
Jonas Lechavičius
Šaltiniai
2. Teresė Chmieliauskaitė. Ypatingos biografijos žmogus. - Kauno tiesa, Nr. 283 (11267). 1983 m. gruodžio 10 d., p. 5.
3. Birutė Landsbergytė. J. Lechavičiaus gyvenimo ir kūrybos bruožai. Diplominis darbas. 1985. 113 p. Rankraštis saugomas Lietuvos muzikos ir teatro akademijos bibliotekoje, asmeniniame Birutės Cechanavičienės archyve, Vytauto Levandausko asmeniniame archyve.
The New Saints FC
Istorija
2005 m. komanda laimėjo Velso lygos čempionatą bei Velso taurę.
Jonas Lechavičius
Šaltiniai
4. Vytautas Levandauskas, Nijolė Taluntytė. Klausiančios partitūrų akys arba Primirštas Kauno kompozitorius.- Kultūros barai, 2009, Nr. 10, p. 84-88.
The New Saints FC
Istorija
2006 m. Total Network Solutions kompaniją nusipirko British Telecom, o pagrindinio rėmėjo netekęs klubas pervadintas į „The New Saints“.
2021–2022 m. Europos konferencijų lygoje šio klubo varžovais antrame atrankos etape buvo FK Kauno Žalgiris. Pirmosios rungtynės vyko 2021 m. liepos 20 d. Marijampolėje, „HikVision“ arenoje. Velso klubas sutriuškino kauniečius net 5:0. Atsakomosios rungtynės buvo žaidžiamos Velse liepos 29 d. Jose dar kartą nugalėjo „šventieji“, kurie sutriuškino kauniečius 5:1. Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo 10:1, velsiečių naudai. Patyrę žeminantį pralaimėjimą lietuvaičiai baigė pasirodymą Europos turnyruose, o „šventieji“ pateko į trečią turnyro etapą.
Sezonai
Šaltinis:
Tapa
miniatiūra
Tapa – miestas šiaurinėje Estijoje, Tapos valsčiaus administracinis centras, 80 km į pietryčius nuo Talino, pačiuose Vakarų Viru vakaruose, prie Pernu-Rakverės kelio ir Talino-Tartu geležinkelio. Geležinkelio stotis. Išlikęs dvaras.
Pakalniškiai (Pagojukai)
Pakalniškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Žaiginio. Kaime stūkso valstybės saugomas Pakalniškių akmuo.
Alenia C-27J Spartan
Alenia C-27J Spartan – vidutinis karinis transporto lėktuvas, modernesnė lėktuvo G.222 (dar vadinamo C-27A Spartan) versija. Į C-27J Spartan montuojami Lockheed Martin sukurto lėktuvo C-130J Super Hercules varikliai ir valdymo sistemos.
Lėktuvo kūrimas
1997 m. kompanijos Alenia ir Lockheed Martin sudarė padalinį Lockheed Martin Alenia Tactical Transport Systems (LMATTS), kuris turėjo kurti patobulintą G.222 variantą su pažangesne avionika, stikliniu kokpitu, naujais varikliais (Rolls-Royce AE 2100, kurie naudojami lėktuvuose C-130J Super Hercules). Vėliau LMATTS suiro, nes Lockheed Martin nutarė pateikti JAV armijos ir KOP transporto lėktuvų konkursui (Joint Cargo Aircraft (JCA) competition) C-130J lėktuvą, kuris konkuravo su C-27J Spartan.
Tuomet Alenia Aeronautica kartu su L-3 Communications sudarė įmonę Global Military Aircraft Systems (GMAS), kuri turėjo pateikti rinkai C-27J. . Vėliau GMAS dalyviu tapo ir Boeing Integrated Defense Systems.
Lėktuvo C-27J veikimo nuotolis 35 %, o skrydžio aukštis – 30 % didesni, lyginant su pradiniu modeliu G.222.
Lėktuvo pardavimai
thumb|C-27J Spartan [[Paryžiaus aviacijos paroda|Paryžiaus aviacijos parodoje]]
Italijos KOP, Graikijos KOP, Bulgarijos KOP, Rumunijos KOP, JAV armija ir KOP užsakė lėktuvų C-27J Spartan.
Alenia siūlo šį lėktuvą ir Kanadai kaip CC-115 Buffalo pakaitalą. Lietuva trimis C-27J pakeitė senuosius Antonov An-26.
GMAS komanda sėkmingai pateikė C-27J JAV Armijos ir KOP Joint Cargo Aircraft konkurse. Tikimasi, kad JAV Armija ir KOP nupirks iki 100 C-27J, kurie pakeis dabar naudojamus C-23 Sherpa, C-12 Huron and C-26 Metroliners.
C-27J 2006 m. lapkričio mėnesį skraidė bandomuosius skrydžius (26 valandos), JCA programos reikalavimai buvo viršyti. GMAS paskelbė, kad C-27J bus surenkami Cecil Field gamykloje (Florida, JAV). 2007 m. birželio 13 d. Pentagonas pranešė, kad pasirinktas C-27J. 2,04 milijardų JAV dolerių vertės kontraktas 78-iems C-27J lėktuvams pasirašytas 2007 m. birželio 13 d. thumb|C-27J aptarnavimas aerodrome.
Pirmasis C-27J lėktuvas JAV Armijos ir KOP bandymų ir treniruočių programai pateiktas 2008 m. birželį. Pirmas JAV C-27J skrydis įvyko 2008 m. birželio 17 d.
Kanados vyriausybė numatė pirkti C-27J kaip naujus lėktuvus transporto ir gelbėjimo aviacijai. 2007 m. sausio mėnesį numatomo kontrakto vertė buvo apie 3 milijardus Kanados dolerių.
Rumunija užsakė 7 C-27J, kurie turi būti pateikiami pradedant 2008 m. ir kurie turi pakeisti Antonov An-24 ir An-26 lėktuvus. Kontraktas pasirašytas 2007 m. gruodžio 7 d.
Dimitras Tiškevičius
Dimitras Tiškevičius (, apie 1546 m. – 1609 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Alenia C-27J Spartan
Lėktuvo pardavimai
Australijos KOP numato C-27J kaip galimus kandidatus keičiant pasenusius DHC-4 Caribou.
Lažas
Lažas  – feodališkai priklausomo valstiečio darbas senjorui, viena atsiskaitymo už skirtinį sklypą formų, baudžiavos apraiška.
Alenia C-27J Spartan
Lėktuvo pardavimai
Dabar vykdomi kontraktai – 13 lėktuvų Italijai, 12 (plius galimi 3 papildomi) Graikijai, 5 Bulgarijai, 3 Lietuvai, 4 Marokui, 7 Rumunijai, 38 JAV.
Dimitras Tiškevičius
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės, Skumino šakos pradininkas. Tėvas Skuminas Tiškevičius, motina Marina Meleško.
Alenia C-27J Spartan
Lėktuvo pardavimai
JAV KOP pirks C-27J variantą AC-27J (artilerijos lėktuvas, gunship).
Lažas
Istorija
Vakarų Europoje laisvųjų žmonių neatlyginamo darbo tradicija žinoma nuo antikos laikų. Kelių, tiltų priežiūra, pašto sistemos veiklos užtikrinimas – tokio darbo buvo imamasi, kai mokamos darbo jėgos nepakakdavo. Nemokamas darbas skyrėsi nuo priverstinio vergų darbo pirmiausia tuo, kad buvo neilgalaikis, periodinis. Lažo darbai, pvz., šieno pjovimas, medžių kirtimas ir vežimas buvo dirbami žemės ūkyje, senjoro namo taisymas, žvejyba, spąstų spendimas žvėrims. Lažo reikalauta dar ankstyvaisiais viduramžiais, pvz., Merovingų valdomojoje Galijoje. Teisiškai tai buvo paprotys arba valstybės sankcionuota teisinė norma. Kartais lažą eidavo ir į laikiną priklausomybę patekę valstiečiai. Labiausiai nelaisvų valstiečių – servų – lažas nebuvo normuotas, laisvesniųjų galėjo būti ribojamas pagal paprotį ar susitarimą, pvz., 12 ar net viena diena per metus. Kartais lažas matuotas darbo apimtimi. Labiau pasiturintys valstiečiai dažniausiai dirbo su savų gyvulių varomąja jėga, neturtingesni – pėsti.
Alenia C-27J Spartan
Naudotojai
thumb|right|[[Lietuvos KOP Alenia C-27J Spartan skrydyje.]]
Dimitras Tiškevičius
Šeima
Pirmoji žmona Sofija Volska, bet su ja vaikų neturėjo. 1598 m. vėl vedė, žmona Hana Masalska (Hanna Massalska), vaikai Jurgis Tiškevičius I (Jerzy Tyszkiewicz), Magdalena Tiškevičiūtė (Magdalena Tyszkiewicz, vyras Stanislovas Nininskis), Hana Tiškevičiūtė (Olena Tyszkiewicz, vyras Kristupas Sirutis)
Lažas
Istorija
Plečiantis prekybai didėjo pinigų poreikis. Nuo XI a. Italijoje ir Prancūzijoje, nuo XII a. Anglijoje, nuo XIII a. Vokietijoje privalomo darbo pamažu buvo atsisakoma, jį keitė činšas. Be to, valstiečiai galėjo prievoles išsipirkti. Procesas nebuvo tolygus, kartais prie lažo buvo grįžtama. Dėl išvežamų žemės ūkio produktų paklausos kraštuose į rytus nuo Elbės upės nuo XV a. sparčiai plėtojosi valdovų, bajorų ir Bažnyčios palivarkinis ūkis. Dėl to valstiečių įbaudžiavinimas čia stiprėjo (vadinamoji antroji baudžiavos laida), kartu pradėta reikalauti daugiau lažo. Ir Vakarų ir Rytų Europoje lažas nyko naikinant feodalinius santykius. Didesniu mastu tai vyko po XVIII a. pab. Prancūzijos revoliucijos kartu su baudžiavos naikinimu.
Dimitras Tiškevičius
Valstybės tarnyba
1576 m. Minsko seniūnas, Kijevo pakamaris, Lietuvos dvaro maršalka, Ukrainos karališkųjų dvarų raštininkas.
Lažas
Lažas Lietuvoje
Lietuvoje dar buvo vadinamas baudžiava, kunigysta, kunigystė, ponysta. Lažas ėmė plisti nuo XV a. pab. įsigalint palivarkinei ūkio sistemai. XVI a. viduryje lažą atliko jau dauguma Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstiečių. Pajėgiantieji nuo lažo atsipirkti XV a. – XVI a. feodalui mokėjo lažpinigius.
XVI a. antroje pusėje tradicinė, labiausiai paplitusi lažo norma, pvz., didžiojo kunigaikščio valdose, buvo 2 dienos per savaitę nuo valako. XVII a. – XVIII a. lažas didėjo, tradicine norma bajorų dvaruose tapo 3 dienos per savaitę nuo kiemo (0,25-0,5 valako). Nuo balandžio 23 d. iki rugsėjo 29 d., spalio 28 d. ar lapkričio 1 d. privalomomis dienomis iš kiemo į lažą turėjo eiti 2 žmonės: pagrindinis darbininkas (pirmininkas) su jaučiais ar arkliais ir antrininkas – moteris ar pusbernis; žiemą - vienas žmogus. Dirbti reikėjo nuo saulėtekio iki saulėlydžio, maitintis savo maistu. XVII a. pirmoje pusėje Žemaičių vyskupo valdose, XVIII a. antroje pusėje Paulavos respublikoje atsisakyta lažo ir pereita prie činšo. XVIII a. pab. Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje lažo dienos darbą pradėta normuoti ir vertinti pinigais. 1790 m. LDK lietuvių apskričių dvaruose lažą ėjo 62 % valstiečių, bažnytinėse žemėse – 56 %, valstybinėse (be ekonomijų) – 43 %. 1795 m. Lietuvą prijungus prie Rusijos imperijos lažo prievolė pasunkėjo.
XIX a. dvarininkai daliai valstiečių lažą keitė činšu, daliai didino, kartu nuvarydami nuo žemės, versdami kumečiais ordinarininkais. Rusijos vyriausybė 1844–1858 m. mėgino privalomaisiais inventoriais nustatyti pastovų lažo dienų skaičių, bet dvarininkai to ne visada paisė. Dėl 1863 m. sukilimo lažas Lietuvoje ir Baltarusijoje buvo nutrauktas pagal 1861 m. valstiečių reformos 1863 m. kovo 13 d. nuostatus.
Mažojoje Lietuvoje
Mažojoje Lietuvoje jau nuo Vokiečių ordino valdymo pradžios XIII a. lažą atliko daugiausia prūsai, lietuviai ir kiti baltai, iki XVI a. pr. susiformavę į lietuvininkų etninę grupę. Dauguma atsikėlusių vokiečių valstiečių buvo činšininkai. Po Vokiečių ordino karų su LDK ir Lenkija ištuštėjo valstybės kasa, daug ūkių liko be gyventojų, todėl daugėjo laždienių. Po XVII a. Prūsijos kunigaikštystės karų su Švedija, 1701 m. lietuviškiausiose Klaipėdos, Tilžės, Ragainės ir Įsruties apskrityse (Lietuvos provincija) lažą ėjo apie 94 % lietuvininkų valstiečių. Mažosios Lietuvos, kartu su Lietuvos provincija vokiečių valsčiuose lažą ėjo apie 60 % valstiečių, visos Prūsijos lietuvių valsčiuose, vokiečių ir lenkų mozūrų valsčiuose, buvusiuose už Lietuvos provincijos ribų – 87 % valstiečių.
Po 1709–1711 m. maro bei bado ir didžiosios vokiečių kolonizacijos lietuvininkai lažą turėjo atlikti 6, vokiečiai – apie 3 laždienius per savaitę. XVIII a. pab. yrant baudžiavai lažo mažėjo, daugėjo činšininkų ir tarp lietuvininkų. Lietuvos departamente iš domenuose turinčių ūkius 29 000 kaimiečių šeimų lažą ėjo 40 % valstiečių. Nuo 1799 m. nuo lažo galima buvo išsipirkti tarnybos mokesčiu. Prūsijoje bei Mažojoje Lietuvoje ir 1795–1806 m. Prūsijos karalystei priklausančioje Užnemunėje lažo neliko per prancūzmetį 1807 m. panaikinus baudžiavą.
Šaltiniai
"Pasaulio ir Lietuvos istorija. VI-XVIII amžiai. 8 kl." 2006 m. R. Jokimaitis, A. Kasperavičius, E. Manelis, B. Stukienė
Spaudos konferencija
Dažniausiai organizatoriai žurnalistams paruošia specialią medžiagą (pavyzdžiui, pranešimą žiniasklaidai), susijusių dokumentų kopijas ir kt. Už spaudos konferencijoje pateiktą informaciją ir nuomones atsako rengėjai.
Itin svarbiais atvejais radijo ir televizijos stotys spaudos konferencijas transliuoja tiesiogiai.
1712 m.
1712 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Per Sacharą
Per Sacharą – 1977 m. sukurtas nuotykių filmas.
Turinys
Ketvertas specialistų atvyksta į Tunisą dirbti naujo naftotiekio statyboje, tačiau veiklą trikdo apylinkėse nuolat pasirodantys teroristai. Išpuolio metu vienas iš jų žūva, tačiau trejetas, anksčiau tarnavę karinėse pajėgose, leidžiasi persekioti. Galiausiai pavyksta sučiupti du teroristus, tačiau tuo pačiu jie pasiklysta dykumoje. Kol jie bando rasti kelią, vyrams kyla idėja, pasinaudojant situacija ir teroristais, gauti ir pasisavinti išpirką iš naftotiekio kompanijos…
Rokiškio šv. Mikalojaus sentikių cerkvė
Rokiškio sentikių cerkvė – Rokiškio sentikių religinės bendruomenės maldos namai, stovintys Rokiškyje, Pievų g. 5.
Rokiškyje sentikių maldykla veikia nuo 1947 m. Mieste išlikusios neveikiančios sentikių kapinės, kurios nuo 1995 m. yra įrašytos į LR Kultūros paveldo registro (unik. kodas ) laikinąją apskaitą.
Muğan FK
Saljano „Muğan“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Saljano.
Istorija
Klubas įkurtas 2007 m. Žaidė Aukščiausioje lygoje. Žlugo 2012 m.
Rublis
Rublis − kai kurių šalių piniginis vienetas.
11 m. pr. m. e.
'''11 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Augustavo Naujosios žydų kapinės
Augustavo Naujosios žydų kapinės – žydų kapinės Augustavo mieste, ul. Zarzecze gatvėje. Kapinės įkurtos 1820 metais. Pirmieji antkapiai atsirado 1826 metais, pirmoji koplyčia 1830 metais. Kapinės užima 3 ha plotą. Po II pasaulinio karo liko tik 8 antkapiai. 1981 metais žydai kilę iš Augustavo pastatė paminklą savo tautiečiams gyvenusiems tarpukario Augustave.
Miškinė varnalėša
Miškinė varnalėša (Arctium nemorosum) – astrinių (Asteraceae) šeimos daugiametis žolinis augalas.
Slovėnijos vyrų krepšinio rinktinė
Slovėnijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Slovėnijos valstybei.
Dalyvavo 7 Europos čempionatuose, 2017 m. tapo žemyno čempione. 2021 m. debiutavo vasaros olimpinėse žaidynėse (atrankos etape nugalėjusi Lietuvą) ir pasiekė 4 vietą.
2017 m. Igorio Kokoškovo treniruojama Slovėnijos rinktinė, vedama Gorano Dragičiaus pirmą kartą tapo Europos čempione. Vėliau komandos lyderiu tapo vienas geriausių pasaulio krepšininkų Luka Dončičius. Jo vedama komanda pateko į olimpines žaidynes, kur pasiekė 4 vietą.
Miškinė varnalėša
Auga paupių šlaituose, mišriuose ar lapuočių miškuose. Lietuvoje miškinė varnalėša reta, įrašyta į Raudonąją knygą.
Naminė ožka
Naminė ožka (Capra aegagrus hircus) – dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis, domestikuotas bezoarinio ožio (Capra aegagrus) porūšis. Dabar išvesta virš 300 ožkų veislių.
Tai vienas pirmųjų domestikuotų gyvūnų (prieš 9000-10 000 metų Artimuosiuose Rytuose). Auginamas dėl pieno, mėsos, vilnos, odos.
Naminės ožkos tinkamos auginti skurdžiose vietose, nes minta beveik viskuo: skurdžia žole, krūmais, lapais, medžių šakomis, žieve. Paprastai ganomos laisvai.
Lietuvoje naminės ožkos auginamos nuo XI a. Gerai prisitaikiusios prie vietos klimato sąlygų, nereiklios pašarams. Per laktacijų duoda 200–500 l pieno.
Siri
„Siri“ (, 'Kalbos vertimo ir atpažinimo sąsaja') – kalbos atpažinimo programa, sujungta su balso agento technologija, pritaikyta „iOS“ operacinei sistemai, įdiegta naujesniuose „iPhone“ telefonuose. Ji naudoja natūralios kalbos apdorojimo funkciją atsakymams į klausimus ir duodamoms rekomendacijoms. „Siri“ prisitaiko prie kiekvieno vartotojo individualiai, per ilgą laiką įvertindama jo įpročius.
„Siri“, kaip „iPhone“ programinės įrangos dalies, sąveikos su įvairiomis programomis galimybės: asmeniniai priminimai, orų prognozė, akcijų ir valiutų kursai, pranešimų siuntimas e-paštu, kalendorius, muzika, laikrodis, žadintuvas, naršyklės, žemėlapiai. Paleidus naują iOS 6 versiją, atsirado platesnės „Siri“ išnaudojimo sritys: restoranų ir filmų rekomendacijos, bilietų rezervacija, informacija apie sportą (rezultatai, sudėtys, biografijos), pranešimų rašymas į „Twitter“, „Facebook“, žemėlapių maršrutų sudarymas, „Apple Store“ priedų naudojimas ir t. t. Kalbos atpažinimas paremtas kompanijos „Nuance Communications“ technologija.
„Siri“ programoje veiksmai ir atsakymai remiasi atitinkamų partnerių sukurtais produktais:
Istorija
„Siri, Inc.“ įkūrėjais 2007 m. buvo Dag Kittlaus (gen. direktorius), Adam Cheyer ir Tom Gruber, kartu su Norman Winarsky iš „SRI International“. 2008 m. lapkričio mėn. „Siri“ gavo 8,5 mln. JAV dol. vertės finansavimą iš kompanijų „Menlo Ventures“ ir „Morgenthaler Ventures“. 2009 m. lapkričio mėn. inžinierių grupė gavo dar 15,5 mln. JAV dol. iš tų pačių investuotojų, bet šį kartą vadovaujamų Honkongo milijonieriaus Li Ka-shing. Dag Kittlaus paliko savo postą po to, kai „Apple“ paleido „iPhone 4S“.
Pradžioje „Siri“ tapo prieinama mobiliųjų programėlių parduotuvėje „App Store“ kaip kompanijos „Siri Inc.“ produktas operacinei sistemai „iOS“. Dar iki tol, kol „Apple“ nenupirko „Siri“, buvo pranešta, kad jų programinė įranga bus prieinama BlackBerry ir Android sistemos telefonams. Po to šių planų buvo atsisakyta įvykus pirkimo sandoriui. „Siri“ tapo neatskiriama sistemų „iOS 5“ ir „iOS 6“ dalimi, prieinama telefonuose „iPhone 4S“ ir „iPhone 5“, trečiosios ir ketvirtosios kartos planšetėse „iPad“, „iPad mini“, taip pat penktosios kartos „iPod touch“. Nežiūrint į tai, hakeriai sugebėjo „Siri“ pritaikyti senesniems iPhone modeliams.
„Siri“ buvo suderinama su tokiomis priemonėmis kaip „OpenTable“, „Google Maps“, „MovieTickets“ ir „TaxiMagic“. Vartotojai, naudodamiesi „Nuance Communications“ ir jų partnerių balso atpažinimo technologija, natūraliu balsu per „Siri“ galėjo rezervuoti staliuką restorane, išsikviesti taksi, nusipirkti bilietus į kiną. Kai 2010 m. balandžio 28 d. „Apple“ įsigijo „Siri“, šis priedas iš „App Store“ buvo išimtas ir 2011 m. spalio 15 d. nustojo gyvavęs.
2011 m. lapkričio 8 d. „Apple“ oficialiai pranešė, kad neturi planų integruoti „Siri“ į senus „iPhone“ modelius dėl tos priežasties, kad juose nėra lusto, filtruojančio foninį triukšmą.
Palaikomos kalbos
„Siri“ palaikomos kalbos (įskaitant jų versijas atskirose šalyse):
Gūriškė
Gūriškė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Kaulakių.
Dainiai (Ignalina)
Dainiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kazokinės.
Vičiai
Vičiai – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietus nuo Tytuvėnų. Šalia kelio apleistoje sodyboje stūkso tautodailininko Petro Stundžios (1921–1990) kurto Velnių muziejaus skulptūros.
Šaltiniai
miniatiūra|250px|left|Apleistos skulptūros
Fabijonas Sereika
Fabijonas Sereika (1938 m. birželio 7 d. Dotiškių k., Radviliškio r. – 2005 m. birželio 25 d.) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1957 baigęs Sidabravo vidurinę mokyklą, kurį laiką čia dirbo klubo vedėju, suorganizavo mišrųjį chorą. 1958–1962 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė V. Ūselis). 1968–1974 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. L. Abariaus ir doc. A. Jozėno klasės). Vėliau po keletą mėnesių tobulinosi Estijos, Latvijos ir Baltarusijos muzikos akademijose.
1962–1974 Klaipėdos pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1969–1986 Klaipėdos mokytojų namų kamerinio mišriojo choro (35 dalyviai) „Gilija“ (1981) meno vadovas ir dirigentas. Stambiais kūriniais praturtino choro repertuarą, koncertų surengė ne tik Klaipėdoje, bet ir Vilniuje, Kaune, Šiauliuose, Plungėje ir kitur, 1977 koncertavo Vokietijoje, 1979 Čekoslovakijoje, Estijoje ir Latvijoje. 1986 m. balandžio 25 d. koncertu pažymėtas choro kūrybinės veiklos 20-metis. Iš viso „Gilija“ surengė apie 200 koncertų, dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose, suorganizavo M. K. Čiurlionio, Č. Sasnausko. B. Dvariono, A. Vivaldi, J. S. Bacho jubiliejinius koncertus. Parengė ir atliko M. K. Čiurlionio kantatą „De profundis“, V. Budrevičiaus vokalinį ciklą „Metų spalvos“, J. Ch. Bacho „Magnificat“, L. Cherubini „Requiem“, A. Vivaldi kantatą „Gloria„, F. Schuberto Mišias G-dur. Pastaruosius du kūrinius ne kartą atliko su Lietuvos kameriniu orkestru (dirigentas prof. S. Sondeckis).
Nuo 1974 F. Sereika – Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Chorvedybos katedros vyr. dėstytojas, nuo 1976 neakivaizdinio skyriaus vedėjas, 1979–1992 Muzikos mokytojų fakulteto dekanas, nuo 1989 docentas, nuo 1998 profesorius. 1995 buvo Lietuvos muzikos akademijos Klaipėdos muzikos ir teatro pedagogikos instituto rektorius, 1995–1998 Klaipėdos universiteto Menų fakulteto tarybos pirmininkas ir universiteto senato narys.
1997 išrinktas Menų fakulteto Chorvedybos katedros vedėju.
1975–1989 Muzikos mokytojų fakulteto merginų choro studijos (70 dalyvių) vadovas. Choras ruošė mokomąsias programas, surengė apie 100 viešų koncertų Klaipėdoje, Kaune, Vilniuje, Rygoje, Taline, padarė įrašų Lietuvos radijui, dalyvavo 1980 ir 1985 respublikinėse dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Parengė sudėtingų kūrinių: Z. Virkšo koncertą chorui, orkestrui ir varpams „Vakarinių spingsula“, B. Kutavičiaus oratoriją „Paskutinės pagonių apeigos“, O. Narbutaitės kantatą „Kai ateina paskutinė taikos diena“, P. Dikčiaus oratoriją „Moters paveikslai“, O. Balakausko „Koncertino“ ir kt.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Dauglaukio kapinynas
Dauglaukio kapinynas, gyvenvietė ir šventvietė – archeologinių paminklų kompleksas Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje, Dauglaukio kaimo šiauriniame pakraštyje, Jūros kairiajame krante, apie 12 km į pietus nuo Tauragės.
Kapinynas
Kapinyną 1983 m. tyrė Jonas Balčiūnas, 1984–1995 m. (su pertrauka 1987 m.) Eugenijus Jovaiša, 2000 m. Arvydas Malonaitis. Rasti 128 vyrų, moterų ir vaikų kapai. I–III a. datuojami 127 nedegintų mirusiųjų kapai ir vienas X–XI a. Čia rastas sudeginto mirusiojo kapas su vikinginiu kalaviju, balnakilpėmis ir ietigaliu.
Mirusieji orientuoti Šiaurinės žvaigždės kryptimi. Rasta Romos imperatorių – Antoninas Pijus (86-161 m.), Faustina I Vyresnioji (105–141 m.), Markas Aurelijus (121–180 m.), Komodas (161–192 m.), Gordianas III (238–241 m.) – monetų. Kapuose gausu įkapių – papuošalų, ūkio, įvairių buities ir karybos reikmenų.
Falotoksinas
Falotoksinas (phallotoxin) – vienas iš chemiškai artimų septynių toksinų, aptinkamų žalsvosiose musmirėse (Amanita phalloides). Žalsvosiose musmirėse taip pat aptinkami amatoksinai (amatoxins), falolizinas (phallolysin).
Dauglaukio kapinynas
Gyvenvietė
50–70 m į rytus nuo kapinyno yra senovės gyvenvietė. Nuo 1990 m. ją tyrinėjo A. Malonaitis. Apie 2 m gylyje aptiktas 0,60-1,0 m storio kultūrinis sluoksnis su I–IV a. lipdyta keramika ir degėsiais, kaulų fragmentais, žalvario ir geležies šlako gabalais.
Šventvietė
1991 m. archeologinio komplekso rytinėje dalyje aptikta šventvietė – stambių akmenų grupė, laužavietės, kelios stulpavietės, vadinamojo erdvinio orientavimosi vieta. 1991–1995 m. ir 1997 m. ją tyrė A. Malonaitis. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Vytauto Didžiojo karo muziejus.
Falotoksinas
Falotoksinai sudaryti iš septynių peptidinių žiedų. Faloidiną 1937 m. išskyrė Feodoras Lynenas (Feodor Lynen) ir Ulrichas Vielandas (Ulrich Wieland)  iš Miuncheno universiteto.
Falotoksinai yra labai toksiški kepenų ląstelėms, tačiau jų įnašas į mirtingumą nuo žalsvųjų musmirių nedidelis, nes jie žarnyne neįsiurbiami. Falotoksinai aptikti ir valgomose musmirių rūšyse (pvz., rausvojoje musmirėje (Amanita rubescens).
Dobilo žiedas
Dobilo žiedas – Panevėžio Juozo Balčikonio gimnazijos leidinys, einantis nuo 1992 m.
Istorija
Tiražas 1992 m. – 2000 egz., 1996 m. – 1000 egz.
Rašo apie gimnazijos gyvenimą, mokinių visuomeninę ir kultūrinę veiklą.
Dobilas (Vilkaviškis)
Dobilas – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Vilkaviškio koordinacinės tarybos laikraštis, leistas 1988–1992 m.
Istorija
Iki 1989 m. gegužės vadinosi „Sąjūdžio balsas“. Tiražas 1988 m. – 5000 egz., 1992 m. – 3200 egz.
Ruptela
miniatiūra|Buveinė
Ruptela – transporto telematikos gamintojas.
Kuria kompiuterines programas ir prietaisus, padedančius prižiūrėti transportą. Produktai pritaikomi sunkiasvorėms transporto priemonės, mikroautobusams ar lengviesiems automobiliams.
Istorija ir statistika
2007 m. įsteigta, koncentravosi ties realaus laiko transporto stebėjimo ir valdymo programinės įrangos kūrimu. Po metų veiklos kompanija pradėjo gaminti ir GPS sekimo įrenginius, kurie, kartu su programine įranga, sukūrė pilną transporto valdymo sprendimą. 2013 metais kompanijos apyvarta siekė 6,04 milijonus eurų, o, „Deloitte“ duomenimis, „Ruptela“ buvo įvardinta kaip 5-ta greičiausiai auganti technologijų kompanija Centrinėje Europoje („Technology Fast 50 Central Europe 2013“). 2014 metais „Ruptela“ buvo pripažinta 7-ta greičiausiai augančia technologijų kompanija Vidurio Europoje, o jos apyvarta pasiekė 10,3 milijonų eurų. Tarp 50 geriausių „Ruptela“ pateko ir 2015 metais, kuriais „Ruptelos“ apyvarta viršijo 13 milijonų eurų. 2016-tais metais „Ruptela“ yra kviečiama reprezentuoti Lietuvą ir tarptautinėje IT parodoje „CeBIT 2016“.
„Ruptelos“ centrinis biuras yra įsteigtas Vilniuje, o gamybos skyrius Kaune. Savo padalinius „Ruptela“ taip pat turi ir Baltarusijoje, Ukrainoje, Lenkijoje bei Airijoje. Šiuo metu kompanijoje dirba 170 darbuotojų.
Produktai
„Ruptela“ kuria bei gamina įvairias kompiuterines programas bei produktus, skirtus transporto stebėjimui ir valdymui. Pagrindinės kompanijos sukurta programinė įranga yra TrustTrack – realaus laiko transporto stebėjimo ir valdymo sistema,
Kartu su programine įranga „Ruptela“ kuria įvairius įrenginius transporto priemonių kuro sunaudojimo bei temperatūros stebėjimui bei ekonomiškam vairavimui skirtus sprendimus.
Frankas
Franku gali vadintis:
Buvę
Šiuos buvusius piniginius vienetus pakeitė euras.
Stypuolė
Stypuolė (Pitcairnia) – bromelijinių (Bromeliaceae) šeimos augalų gentis, kuri pavadinta anglų botaniko William Pitcairn (1711-1791) garbei. Tai dirvožemyje ir ant medžių augantys visžaliai augalai. Stypuolių pažiedės gana ryškiaspalvės, žiedai skaisčiai oranžiniai, geltoni, šviesiai raudoni ir kt. spalvų.
De Sevras
De Sevras (79) (, puatvinų – sentonžų tarme – Deùs Sévres) – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Naujosios Akvitanijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Nioras.
Stypuolė
Paplitusi Centrinėje ir Pietų Amerikoje atogrąžų miškuose, o viena rūšis – Afrikinė stypuolė (Pitcairnia feliciana) auga Afrikoje.
De Sevras
Departamente 3 apskritys, 33 kantonai, 26 municipaliniai susivienijimai ir 305 komunos.
12 m. pr. m. e.
'''12 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
De Sevras
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, apimant Puatu provincijos dalį.
Stypuolė
Gentyje yra apie 300 rūšių, iš jų 22 įraštytos į Raudonąją knygą.
12 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
De Sevras
Klimatas
Klimatas kontinentinis – okeaninis, švelnus, įtakos turi Atlanto vandenynas.
Ekonomika
Departamente išplėtotas žemės ūkis.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Mišelis Beko ir Andrė Diulė (abu UMP), Atstovų rūmuose – Ženevjeva Perin Gajar, Segolena Ruajal (abi PS), Žanas Mari Morisė ir Dominikas Pajė. Generalinę tarybą sudaro 38 nariai, kurie renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Prefektai
2004 m. – Claude-François-Étienne Dupin
Abordažas
Abordažas ( < aborder 'priplaukti, prisišlieti') – taktinis jūros kautynių būdas irklinių ir burinių laivų epochoje: laivai susikabindavo bortais, o įgulų kariai kaudavosi stengdamiesi užimti priešininko laivą. Laivų susikabinimui puolantieji naudojo abordažinius kablius. Mėgstamas piratų kovos būdas. Ištobulėjus šaunamajam ginklui ir atsiradus motoriniam laivynui, kaip jūrų kautynių būdas išnyko. Naudoja šiuolaikiniai piratai, apiplėšdami ir užgrobdami prekybinius bei kruizinius laivus Somalio pakrantėse, Indokinijos jūrose.
Pesas
Pesas − kai kurių šalių piniginis vienetas:
Augustavo Senosios žydų kapinės
Augustavo Senosios žydų kapinės – žydų kapinės Augustavo mieste, ul. Waryńskiego gatvėje. Kapinės įkurtos XVII a. ir buvo naudojamos iki XIX a. Per II pasaulinį karą beveik visos kapinės buvo sunaikintos, liko tik 0,1 ha ploto kapinių fragmentas. XX a. 8 dešimtmetyje užsienio žydų bendruomenių pastangomis kapinės buvo sutvarkytos.
Feliksas Vizbaras
Feliksas Vizbaras (1880 m. kovo 27 d. Zubiškiuose, dab. Ragaudžiai, Panevėžio apskritis – 1966 m. Miunchene, Vokietija) – Lietuvos inžinierius architektas.
1713 m.
1713 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota
Juozas Lebednykas
miniatiūra|200px Juozas Lebednykas (g. 1947 m. rugpjūčio 20 d. Dusmenyse) – Lietuvos skulptorius.
Algimantas Petras Gureckas
Algimantas Petras Gureckas (1923 m. birželio 2 d. Tauragėje – 2020 m. balandžio 20 d. ) – teisininkas, ekonomistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Juozas Lebednykas
Biografija
Gimė 1947 m. Dusmenų kaime (Trakų raj.). 1954–1965 m. mokėsi Onuškio vidurinėje mokykloje (dabar – Onuškio Donato Malinausko gimnazija). 1966–1972 m. studijavo skulptūrą Valstybiniame dailės institute (nuo 1989 m. – Vilniaus dailės akademija). Mokėsi pas Bronių Vyšniauską, Gediminą Jokūbonį, Konstantiną Bogdaną. Diplominis darbas – skulptūra „Mūza“, 1972 m., marmuras, 70 cm aukščio (Vilniaus Balio Dvariono muzikos mokyklos interjeras), diplominio darbo vadovas Konstantinas Bogdanas. 1972–1973 m. dirbo Dailės muziejaus restauracinėse dirbtuvėse, tarnavo armijoje. Nuo 1973 m. gyvena ir kuria Panevėžyje. 1974–1987 m. – Panevėžio vaikų dailės mokyklos mokytojas. Nuo 1975 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, 1989–1993 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos Panevėžio skyriaus pirmininkas. Nuo 1973 m. dalyvauja parodose, simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Austrijoje, Belgijoje, Danijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Olandijoje, Rusijoje, Turkijoje, Vokietijoje), surengė personalinių parodų. Pelnė apdovanojimus: I laipsnio diplomai Antrojoje ir Trečiojoje respublikinėse jaunųjų dailininkų parodose (1973, 1974), skirta LR individuali valstybės stipendija (2002), pelnė „Panevėžio dailės dienų 2007“ nominaciją „Už kūrybinę brandą“ (2007). Sukūrė daug vario reljefų, skulptūrų visuomeninių pastatų interjerams, eksterjerams, mažosios plastikos bei skulptūrinės keramikos kompozicijų, objektų, pastelių. Kūrinių yra įsigijęs Lietuvos dailės muziejus, JAV Baltieji rūmai, Panevėžio kraštotyros muziejus, Panevėžio miesto dailės galerija, privačios kolekcijos Lietuvoje ir užsienyje.
Kūryba
Sukūrė vario reljefų (ciklas „Metų laikai“, 1974 m.), apvaliųjų skulptūrų („Paukščiai“ 1985 m., bendrovės „Aukštaitijos vandenys“ pastato kieme, „Burės“ 1988 m., Panevėžio miesto savivaldybės pastato interjere), smulkiosios plastikos kūrinių iš bronzos ir kitų medžiagų („Rimtis“ 1990 m., „Piranijos“ 1992 m., „Paukštis“ 1993 m., „Šuo“ 1998 m., „Žiedas“ 2001 m.), skulptūrinės keramikos kompozicijų („Susilietimas“ 1995 m., „Forma I, II“ 2001 m., „Veneros veidai“ 2006 m.), paminklų (aktorius Bronius Babkauskas, 1976 m., „1863 sukilimo dalyviams atminti“, 1998 m., abu Panevėžyje). Kūriniai dažniausiai stilizuotų realistinių arba abstrakčių formų, kai kada dekoratyvūs, ornamentiški, su neįprastų medžiagų akcentais. Nuo 1973 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija, Danija, Austrija, Latvija, Turkija).
Algimantas Petras Gureckas
Biografija
1941–1943 m. studijavo teisę Vilniaus universitete. 1941–1944 m. Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos narys. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946-1949 m. studijavo Tiubingeno universitete. Vėliau persikėlė į JAV, 1954 m. baigė Konektikuto (Stors), 1961 m. Niujorko universitetą. Nuo 1968 m. dirbo JAV vyriausiojoje pašto valdyboje Vašingtone. 1991–1994 m. Lietuvos misijos prie Jungtinių Tautų Niujorke patarėjas. 1991 m. Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos patarėjas politikos ir teisės klausimais. 1994–1997 m. Lietuvos ambasados JAV Patariamosios tarybos narys.
Aktyviai dalyvavo Pasaulio lietuvių bendruomenės veikloje – 1977–1980 m. valdybos atstovas Vašingtone, 1979 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės atstovas prie Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto valdybos, 1988–1991 m. jos vicepirmininkas tarptautiniams reikalams. 1969–1981 m. JAV lietuvių bendruomenės Krašto valdybos atstovas Vašingtone, 1981–1987 m. Krašto valdybos atstovas tarptautiniams reikalams ir Visuomeninių reikalų tarybos pirmininko pavaduotojas, 1987–1988 m. Krašto valdybos vicepirmininkas tarptautiniams reikalams. 1973–1989 m. įvairių valstybių vyriausybėms bei Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos Vienos konferencijos delegacijoms pateikinėjo Pasaulio lietuvių bendruomenės ir JAV lietuvių bendruomenės memorandumus dėl Lietuvos laisvės ir nepriklausomybės atkūrimo.
Mergaklonis
Mergaklonis – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Tytuvėnų.
Donelaičio žemė
Donelaičio žemė – Karaliaučiaus krašto mylėtojų laikraštis, einantis nuo 1992 m. gruodžio mėn. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė ir leidžia Kristijono Donelaičio draugija kartą per mėnesį. Leidinys skirtas Karaliaučiaus krašto lietuviams. Tiražas 1992 m. – 3000 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Redaktorius Steponas Lukoševičius.
Jurgis Tiškevičius I
Jurgis Tiškevičius (, 1600 m. – 1686 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės, Skumino šakos. Tėvas Dimitras Tiškevičius, motina Hanna Michailovnos Masalska.
Šeima
Žmona Marijona Uniechovska (Marianna Uniechowska), sūnus Kazimieras Tiškevičius
Dainiai (Raseiniai)
Dainiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Raseinių, prie kelio ir Šlynos upelio. Kolektyviniai sodai.
Laukžemiai
Laukžemiai – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Radailių, prie Eketės upės.
Istorija
1540 m. Niclas Dautz, 1687 m. Nicolau Dautsien, 1785 m. Dautsien Niclau, Dautsien Nicklau, Niclaudaussen, Nikladausen, Laukßemen, 1802 m. Klein Dautsien, Tom Dautszen.
Kaimas panaikintas 1983 m.
Gyventojai
1910 m. buvo 136 gyventojai. Gyventojų dauguma priklausė Kretingalės evangelikų liuteronų bažnyčiai, katalikai – Klaipėdos Šv. Jono bažnyčiai.
Paustininkai
Istorija
Sembos žemės kaimo senasis pavadinimas Paustenīkai prūsiškos kilmės. 1405 m. minimas Posteniken. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1929 m. prijungtas Griunvaldės dvaras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Zalivino apylinkės (Заливнинский сельский Совет) centras, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maršalskojės apylinkės kaimas. 1947 m. atskirtas Miukenhofas (Mückenhof), pavadintas Ručji, prijungti Ekergartenas (Eckergarten), Edelsvaldė (Edelswalde), Griunvaldė (Grünwalde), Mevenhofas (Möwenhof), Palvė (Palve), Paustai (Post) pavadinti Zalivino arba Zalivnojės vardu.
Vygrių traktas
Vygrių traktas – istorinis kelias, jungęs Lietuvos Didžiosios Kungaikštystės miestelį Merkinę ir medžioklės pilį Vygriuose.
Istorija
Šiuo keliu Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas jodavo į Jotvos miškus medžioti. Vygrių traktas Merkinėje prasidėjo nuo sankirtos su Vilniaus-Krokuvos keliu Lietuvių traktas, ėjo tiltu per Nemuną, kirto Leipalingį, Veisiejus, Žagarius ir baigėsi prie Vygrių ežero. Surengęs Švedijos Jotvingių ekspediciją, Lundo universiteto profesorius Knutas Olafas Falkas nustatė, kad vygrių vardu buvo vadinama viena iš jotvingių giminių, kurią Lietuvos valdovas Vytautas iškeldino iš Vygrių ežero pakrančių į įvairius Jotvos kampelius, o ežero saloje pastatė medžioklės pilį. Pilyje lankėsi ir kiti valdovai Jogaila, Žygimantas Augustas ir jo motina karalienė Bona. Apie perkeltus jotvingius byloja išlikę kaimų vietovardžiai: Vingrėnai (dab. Būdviečio seniūnija Lietuvoje), Vygrėnai (dab. Seinų valsčius, Lenkija) ir kt.
13 m. pr. m. e.
'''13 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rialas
Rialas − kai kurių šalių piniginis vienetas:
Vygrių traktas
Istorija
Vytautui mirus, susidomėjimas medžiokle Vygrių apylinkėse nuslūgo. Sengirės kolonizatoriai kūrė kaimus, tarp jų nutiesė naujus vieškelius. 1667 m. karalius Jonas Kazimieras Vygrius padovanojo kamaldulių vienuoliams, kurie pilies vietoje įkūrė vienuolyną. Medžioklės traktas liko visiškai užmirštas.
Rialas
Buvusių valstybių:
Bogušiukai
Bogušiukai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kaulakių.
13 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
Julius Sinius
Biografija
Vaiškūnuose baigęs pradžios mokyklą, mokėsi Švenčionių lietuvių gimnazijoje, 1932 baigė J. Montvilos vargonininkų mokyklą Vilniuje, o 1937 Vilniaus M. Karlovicziaus lenkų konservatoriją, kur studijavo vargonų, kompozicijos ir chorvedybos specialybes. Dar studijuodamas įsitraukė į Vilniaus miesto kultūrinį ir muzikinį gyvenimą: vargonininkavo Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčioje, vadovavo mėgėjų chorams ir pučiamųjų orkestrams. 1929 subūrė Lietuvių amatininkų draugijos chorą, o 1930 Lietuvių studentų draugijos chorą. 1935 įsteigė Vilniaus lietuvių inteligentų klubą „Romuva“. 1937 vilniečių amatininkų choras susijungė su Lietuvos studentų sąjungos choru ir pasivadino „Varpo" vardu. Šiam chorui su pertraukomis J. Sinius vadovavo iki 1944. Kolektyvas turėjo parengęs sudėtingesnių kūrinių programas, koncertavo ne tik Vilniaus krašte, bet ir Kaune, Klaipėdoje, Telšiuose, Panevėžyje, Radviliškyje, Utenoje, Ukmergėje.
1938–1939 J. Sinius studijavo Varšuvos muzikos institute – studijas nutraukė Antrasis pasaulinis karas. Grįžęs į Vilnių, mokytojavo Vytauto Didžiojo gimnazijoje, 1939–1940 buvo Švietimo valdybos muzikos referentas, vadovavo pučiamųjų orkestrui. 1940 m. kovo 1 d. – 1940 m. kovo 2 d. Vilniuje vykusiame Lietuvos muzikų draugijos suvažiavime buvo išrinktas į valdybą, koncertavo su gimnazijos choru. 1941 sovietinės okupacinės valdžios suimtas, kalintas ir vežamas į Sibirą, pabėgo iš Panerių geležinkelio stoties. 1941–1944 dirbo „Vaidilos“ teatro muzikos dalies vedėju, atgaivino „Varpo“ chorą, surengė pasaulietinės ir religinės muzikos koncertų, talkino radiofonui, su choru giedojo bažnyčiose. Vėl dėstė Vytauto Didžiojo gimnazijoje, dirbo Švietimo valdyboje, vadovavo Priešgaisrinės apsaugos pirmojo pulko ir studentų pučiamųjų orkestrams. 1944–1948 vargonininkavo ir vadovavo chorams Švenčionyse. Miesto gimanazijos choras 1946 respublikinės dainų šventės chorų varžybose laimėjo pirmąją vietą. 1948 su šeima (keturiais vaikais ir žmona – „Vaidilos" teatro aktore Konstancija Marcinkonyte) ištremtas į Sibirą – Krasnojarsko kraštą. Tremtyje dirbo įvairius darbus ir dalyvavo muzikinėje veikloje. Grįžęs į Vilnių, 1957–1959 mokytojavo I. Černiachovskio ir N. Vilnios rusų mokyklose, vadovavo moksleivių ir Vilniaus valstybinio universiteto studentų pučiamųjų orkestrams, vargonininkavo Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčioje.
J. Sinius sukūrė daug vokalinių ir instrumentinių kūrinių. Tai kantatos „Vasario 16-oji“, „Tautos didvyriai“, „Dariaus ir Girėno maršas“, scenos vaizdelis „Vykinto žygis“, operetė „Onutės vestuvės“, simfoninė poema „Sigutė", keturių dalių Liaudiška simfonija, giesmės ir dainos chorams bei solistams.
1950 išleistas prof. K. Kavecko parengtas J. Siniaus dainų rinkinys chorams „Mano krašte".
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Puja
Puja (Puya) – bromelijinių (Bromeliaceae) šeimos augalų gentis.
Augalai paplitę Andų kalnuose. Auga iki 4000 m aukštyje virš jūros lygio; atsparūs šalčiui.
Gentyje yra apie 160–180 rūšių.
Aida Ona Lėckienė
Biografija
Vyras Algimantas Lėckas.
Kišlakai (Monkų apskritis)
Kišlakai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Monkų ir 45 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kalnėnų piliavietė
Kalnėnų piliavietė, Kalnėnų piliakalnis, Bišpiliukai – prie Kalnėnų kaimo, Nemuno dešiniojo kranto slėnyje, 1,3 km į pietvakarius nuo Mituvos ir Nemuno santakos, 0,85 km į pietus nuo Kalnėnų kaimo kapinių ir 0,1 km į šiaurės vakarus nuo Nemuno dešiniojo kranto. Kultūros paminklo kodas A 681P.
Piliavietė
Piliavietę sudaro dvi kalvos, piliakalnis ir įtvirtintas papilys, atskirtos 4 m gylio ir 6 m pločio (dugne) grioviu. Piliakalnio šlaitai statūs, 4,5 m aukščio. Viršūnės aikštelė stačiakampė, 26 x 14 m dydžio. Šiaurinėje ir pietinėje pusėje, už griovio, buvo supilti pylimai. Šiaurinis pylimas 34 m ilgio, 18 m pločio ir 3 m aukščio. Pietuose buvusį pylimą nuplovė Nemunas, išliko l m aukščio ir 10, 5 m pločio pylimo liekanų. Į pietvakarius nuo piliakalnio yra papilys, jo aikštelė pailga, 55 x 48 m dydžio, apjuosta 20 m pločio ir 2 m gylio grioviu. Piliavietė apardyta Nemuno potvynių, jos teritorijoje randama didelių (15,5 x 8,5 x 30,5 cm) plytų, iš akmens mūrytų pastatų liekanų, arbaleto strėlių antgalių. Piliavietės kalvelės vadintos ir Pipirkalniais
Istorija
thumb|200px|left|Kalnėnų piliavietės archeologijos paminklo ženklas.
Piliakalnyje stovėjo 1259 ar 1343 m. kryžiuočių pastatyta Georgenburgo pilis, kurią 1382 m. nesėkmingai puolė Lietuvos didysis kunigaikštis Kęstutis. 1384 m. pilį sudegino Vytautas. 1387 m. kryžiuočiai pilį atstatė, 1392 m. ji vadinama Bajenburgu, 1396 m. vėl Georgenburgu. 1403 m. Vytautas ją sudegino.
Tyrimai
1949 m. Jurbarko vidurinės mokyklos kraštotyrininkai surengė žvalgomąją ekspediciją, kurios metu rasta akmeninių sviedinių, verpstukas, geležinių strėlių antgalių (keturbriaunių ir žeberklo formos), puodų šukių gnaibytu ornamentu, žalvario gabalėlių. Aptikta viena ugniavietė su geležies gargažėmis joje. Radiniai buvo Jurbarko V. Grybo memorialiniame muziejuje (Jurbarko V. Grybo memorialinio muziejaus direktoriaus Juozo Kriaučiūno 1958 m. užpildytas archeologinio paminklo pasas).
Piliavietę žvalgė 1960 m. Ramutė Rimantienė, Lietuvos istorijos institutas, 1972 m. Romas Olišauskas ir 1990 m. Saulius Berulis, Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba. 1972 m. piliavietė kartografuota, 1990 m. nustatyta teritorija.
Sajanų-Šušenskojės hidroelektrinė
Sajanų-Šušenskojės HE – galingiausia Rusijos hidroelektrinė, šeštoji – pasaulyje tarp veikiančių elektrinių. Pastatyta ant Jenisiejaus upės ties Krasnojarsko krašto ir Chakasijos riba netoli Sajanogorsko. Jenisiejaus hidroelektrinių kaskados viršutinė pakopa. Unikali arkinė–gravitacinė 242 m aukščio užtvanka – aukščiausia Rusijoje. Elektrinės pavadinimo kilmė siejama su Sajanų kalnais ir Šušenskojės kaimu, plačiai buvus žinomu visoje TSRS kaip Vladimiro Lenino tremties vieta. thumb|left|240px|Hidroelektrinės užtvankos forma plane
Istorija
Sajanų-Šušenskojės HE pradėta statyti 1963 m., galutinai užbaigta – 2000 m. Statybos eigoje Jenisiejus buvo užtvertas 1975 m., pirmasis hidroagregatas buvo įjungtas ir pradėjo tiekti elektros energiją 1978 m. Dėl daugelio įvairių techninių, organizacinių, projektavimo klaidų statybos smarkiai vėlavo, augo jų kaina. Paminėtinas upės pavasarinio potvynio vandens prasiveržimas pro apsauginę sieną 1979 m. – taip buvo užtvindytos HE statybų pamatų ruošimo ir jau veikusio agregato patalpų zonos.
1990 m. buvo užpildytas 621 km² plotą užimantis Sajanų-Šušenskojės tvenkinys.
HE duomenys
thumb|left|240px|HE prieigose thumb|left|240px|Vaizdas į užtvanką
Hidroelektrinės užtvankos nuosavas svoris 60% užtikrina statinio pastovumą ir tvirtumą. Viršutinės arkinės konstrukcijos perduodama jėga į krantus aprūpina 40% tvirtumo.
Avarija
Statant ir pradėjus eksploatuoti HE, neapseita be įvairių techninių problemų, susijusių su įtrūkimais užtvankos vandens nuleidimo įrenginiuose, per didele vandens filtracija pro užtvankos monolitinio betono konstrukcijas. Šių problemų sprendimui buvo pasitelkti užsienio specialistai ir medžiagos, ir vėliau šie trūkumai buvo sėkmingai pašalinti. Nežiūrint to, 2009 m. rugpjūčio 17 d. elektrinėje įvyko didžiausia Rusijos hidroenergetikos istorijoje avarija, kurios metu žuvo 75 žmonės. Pilnai atstatyti HE planuojama 2014 m.
Algimantas Lėckas
Algimantas Lėckas (1934 m. gegužės 7 d. Kaune – 2009 m. kovo 20 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas, skulptorius, dailininkas.