cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Belgijos Galija
Istorija
Kadangi Belgikos provincija tapo pačia didžiausia Romos provincija, I a. pabaigoje jos teritorija keletą kartų buvo mažinama, atskiriant kitas provincijas. Apie 83 m. Domicianas šiaurinėse jos dalyse suformavo Žemutinę Germaniją (maždaug dabartinė Belgija), o rytinėse – Aukštutinę Germaniją.
Po Diokletiano reformų III a. pabaigoje Belgijos Galija buvo suskaidyta į dvi dalis: Pirmąją Belgiką ir Antrąją Belgiką, kurių skiriamoji riba buvo Masas. Jos priklausė didesnei Galijos diecezijai. Jau IV a. į Belgikas migravo frankai, kurie jas kontroliavo maždaug nuo 350 m. 406 m. regioną nusiaubė vandalai ir burgundai. Abi Belgikos provincijos nustojo egzistuoti V a., kuomet čia įkurta Frankų karalystė.
Palikimas
Nors provincija buvo panaikinta, Belgikos pavadinimas ir viduramžiais neretai buvo naudojamas įvardinti šiaurinę Galijos dalį, o vėliau – Žemutines Provincijas, nepaisant to, kad Belgikos provincija didelės dalies šių teritorijų nevaldė. Pvz., po Žemutinių provincijų padalinimo į dvi dalis 1582 m., Šiauriniai Nyderlandai dar buvo žinomi kaip „Federalinė Belgika“ (Belgica Foederata), o Pietiniai Nyderlandai – kaip „Karališkoji Belgika“ (Belgica Regia). 1830 m. Pietiniams Nyderlandams paskelbus nepriklausomybę, jie pasirinko savo pavadinimą kaip Belgija.
NGC 4236
thumb| galaktika
Pirmasis NGC 4236 galaktiką aptiko britų astronomas William Herschel; tai jis padarė 1793 m. balandžio 6 d.
Nepaisant galaktikos blyškumo, jei dangus pakankamai tamsus, ją galima pamatyti nedideliu teleskopu. Visgi, norint pamatyti detalesnį galaktikos vaizdą, reikalingi dideli teleskopai. Žiūrint iš Šiaurės pusrutulio, aukščiausiai danguje NGC 4236 būna pavasarį. Rudenį galaktika matoma ir iš šiaurinių Pietų pusrutulio platumų (galaktika matoma žemai danguje, tad sąlygos ją stebėti ne tokios palankios).
MFK Banga
Istorija
Klubo užuomazgos yra 1966 metai, kai susibūrė vyrų komanda.
Moterų komandos subūrimas
Nuo 2012 m. klubas turi ir moterų komandą. 2012–2015 m. ekipa žaidė LMFA I lygoje.
Nuo 2016 m. dalyvavo Moterų A lygos čempionate bei kituose LMFA organizuojamuose futbolo turnyruose. 2016 m. užėmė trečią vietą A lygoje.
2017 m. „Bangos“ klubo merginos dalyvavo Lietuvos moterų A lygos čempionate, o dublerės žaidė LMFA I lygoje. A lygoje komanda buvo ketvirtoje vietoje.
2018 m. A lygoje gargždiškės užėmė trečią vietą.
2019 m. buvo atsisakyta dublerių komandos Banga B. Trenerio poste irgi įvyko pasikeitimai. Vietoje portugalo David Marques Afonso į trenerio postą paskirtas Simonas Alsys. Šiame sezone vėl užėmė trečią vietą.
2020 m. liko ketvirtoje vietoje. 2021 m. ir vėl liko ketvirtoje vietoje, iki paskutiniojo turo kovojo dėl trečios vietos.
2022 m. gargždiškės licencijavosi ir žaidė A lygoje. Treneriu ir toliau dirbo Simas Alsys. Prieš sezoną buvo tikimasi iškovoti medalius.
Logotipas
Logotipas toks pat, kaip ir vyrų komandos.
Apranga
Klubas žaidžia oranžinės spalvos aprangomis. Pastaruoju metu komandos spalvinė gama buvo oranžiniai marškinėliai, šortai bei kojinės.
Pasiekimai
Aukščiausias pasiekimas yra trečioji vieta 2016 m. Lietuvos moterų A lygos čempionate.
Žaidėjų sudėtis
Atnaujinta 2022 m. kovo 24 d.
Dubleriai
2017 m. suburta dublerių ekipa. Ji pavadinta MFK Banga B ir žaidė LMFA I lygoje 2017 ir 2018 m. 2019 m. dublerių ekipos buvo atsisakyta.
Liachavičų rajonas
Liachavičų rajonas – rajonas pietvakarių Baltarusijoje, Bresto srityje. Centras – Liachavičai.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Liachavičai.
Mariko Ebralidzė
Mariko Ebralidzė (g. 1984 m. Tbilisyje) – gruzinų džiazo dainininkė. Su grupe The Shin atstovaus Gruzijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Kopenhagoje su daina „Three Minutes to Earth“.
Gimė Tbilisyje, Mariko nuo pat vaikystės mokėsi groti pianinu, dainavo, o 2008 m. Pedagoginiame muzikos menų institute įgijo solistės bei mokytojos bakalauro laipsnį. Savo šalyje žinoma kaip džiazo dainininkė. Nuo 2008 m. ji yra Tbilisio orkestro „Big Band“ solistė.
UAB Vilniaus autobusai
miniatiūra|2020 m.
UAB „Vilniaus autobusai“ – įmonė, teikusi keleivių vežimo ir aptarnavimo paslaugas autobusais Vilniuje nuo 2003 m. pradžios iki 2011 m. lapkričio 4 d., kai įmonė buvo reorganizuota į UAB „Vilniaus viešasis transportas“.
Istorija
2003 m. pradžioje, Vilniaus savivaldybė, atsisakant specialiosios paskirties įmonės statuso, pakeitė SP UAB „Vilniaus autobusų parkas“ pavadinimą į UAB „Vilniaus autobusai“.
2003 m. viduryje nupirkta 14 naujų žemagrindžių Mercedes Benz autobusų: 4 mažesnius 9,5 metrų ilgio ir 45 vietų CITO bei 10 standartinio ilgio 85 vietų CITARO. Pirmieji nauji autobusai po 4 metų pertraukos.
2004 m. bendrovė su konkurso nugalėtoju „VOLVO Bus Corporation” sudarė sutartį dėl 90 vnt. naujų Volvo autobusų pirkimo. VOLVO Bus Corporation pagamino ir per 3 metus kasmet patiekė po 30 (20 vnt. – 12 m. ir 10 vnt. – sudvejintų 18 m.) autobusų. Atnaujintas trečdalis autobusų parko.
2007–2011 m. pirkti nenauji suslėgtomis gamtinėmis dujomis varomi autobusai.
2011 m. lapkričio 4 d. įmonė reorganizuota į UAB „Vilniaus viešasis transportas“.
2006 m. moterų A lyga
2006 m. Moterų futbolo A lyga buvo 14–tasis moterų futbolo čempionatas nepriklausomoje Lietuvoje.
Jasnogurka
Jasnogurka – upelis Jonavos rajone; Neries kairysis intakas. Jasnogurkos versmės prasideda apie 2,0 km į pietvakarius nuo Skarbinų kaimo, Karmėlavos miške. Nuo versmių iki 4,1 km sureguliuota. Teka į šiaurės vakarus miškingomis vietovėmis, įteka į Nerį 29,4 km nuo jos žiočių, ties Bagdonava.
Bagdonavoje įrengtas nedidelis tvenkinys.
Viduržemio kalbos
thumb|220px|Įrašas iberų kalba thumb|180px|Stela su įrašu etruskų kalba
Viduržemio kalbos – Pietų Europos ir Viduržemio jūros salų kalbos, nepriskiriamos indoeuropiečių ar semitų-chamitų kalbų šeimoms. Vienintelė tebevartojama iš šių kalbų yra baskų, kitos išnyko dar antikiniais laikais:
Viduržemio kalbos žinomos iš neiššifruotų įrašų (stelų, akmens raižinių), tikrinių vardų, užuominų antikiniuose šaltiniuose, taip pat gausaus kalbinio posluoksnio senovės graikų, lotynų ir kt. indoeuropietiškose šio regiono kalbose.
Kartais prie Viduržemio kalbų dar priskiriamos Kaukazo ir azianinės kalbos. Viduržemio kalbos menkai ištirtos, dalis – neiššifruotos, jų tarpusavio santykiai bei giminystė su kitomis kalbomis nežinomi.
Šveicarijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Dalyviai
Pasikeitimai:
Pehr Evind Svinhufvud
Peras Svinhufvudas (, 1861 m. gruodžio 15 d. – 1944 m. vasario 29 d.) – suomių teisininkas, politinis ir valstybės veikėjas, teisinėje kovoje 1917 m. padėjęs Suomijai atsiskirti nuo Rusijos imperijos, vėliau tarpukaryje užėmęs šalies ministro pirmininko, prezidento pareigas.
Biografija
Gimė jūrų laivyno karininko Gustavo Svinhufvudo ir Olgos fon Beker šeimoje. Tėvas žuvo prie Graikijos krantų, kai sūnui tebuvo dveji metai. Vaikystę leido senelio šeimoje, o 1866 m. su motina ir seserimi persikėlė į Helsinkį. 1882 m. vietos universitete gavo menų magistro laipsnį, 1886 m. – teisės magistro laipsnį. 1889 m. vedė Ellen Timgren, su kuria susilaukė 6 vaikų.
Užsiėmė advokato praktika teismuose, vėliau tapo Turku apeliacinio teismo teisėjo padėjėju. Nuo 1892 m. senato komitete užsiėmė mokesčių klausimais. 1902 m. grįžo į apeliacinį teismą teisėjo padėjėju. Čia sprendė bylas, susijusias su vietos gyventojų protestais prieš suomių rusifikaciją. Dėl savo nesutaikomos pozicijos generalgubernatoriaus Nikolajaus Bobrikovo buvo atleistas iš pareigų ir išvyko dirbti advokatu į Helsinkį.
Politinė karjera
1907–1914 m. išrinktas Suomijos parlamento deputatu ir jo pirmuoju pirmininku iki 1912 m. Būdamas valsčiaus teismo pirmininku, 1914 m. nesutiko pripažinti iš Rusijos atsiųsto prokuratūros valdininko įgaliojimų, už ką buvo ištremtas į Sibirą, Tomsko ir Novosibirsko gubernijas. 1917 m. paleistas iš tremties, tėvynėje buvo sutiktas kaip didvyris.
Rusijos imperijos sudėtyje buvusioje Suomijos Didžiojoje Kunigaikštystėje, P. Svinhufvudas suvaidino svarbų vaidmenį Suomijos nepriklausomybės judėjime. 1917 m. lapkričio 27 d. buvo paskirtas pirmuoju Suomijos Senato pirmininku (vėliau ši pozicija pavadinta ministro pirmininko pareigomis). Jis tapo pagrindiniu asmeniu paskelbiant Suomijos nepriklausomybės deklaraciją, vyko į Petrogradą asmeniškai derėtis su Vladimiru Leninu, iš kurio 1917 m. gruodžio 31 d. gavo Suomijos nepriklausomybės pripažinimo aktą. 1917-1918 m. buvo pirmasis nepriklausomos Suomijos vadovas, valstybės regentas, monarchijos įvedimo šalininkas.
Suomijos pilietinio karo metais kreipėsi karinės pagalbos į Vokietijos ir Švedijos vyriausybes. Pasibaigus karui, amnestavo 36 tūkst. jo dalyvių, kariavusių „raudonųjų“ pusėje.
P. Svinhufvudas buvo Suomijos ministras pirmininkas nuo 1930 iki 1931 m., trečiasis prezidentas nuo 1931 iki 1937 m. Šalies vadovo poste vykdė kaip antikomunistinę, taip ir antifašistinę politiką. Iš vienos pusės inicijavo visų komunistų, parlamento narių, areštą, iš kitos – užgniaužė suomių ultradešiniųjų jėgų 1932 m. sukeltą karinį maištą Mantsaloje.
Žiemos karo metu nesėkmingai bandė susitikti su Hitleriu ir Musoliniu, tačiau buvo priimtas tik pas popiežių Pijų XII.
Įdomus faktas
P. Svinhufvudas turėjo didelį šalies gyventojų pasitikėjimą, buvo jų pramintas „Seniu Peka“ (Ukko-Pekka). Vienas didžiausių keleivinių garvežių, 1937–1957 m. gamintų Suomijoje (P1/Hr1, tipas 2-3-1 / Pasific, svoris 155 t.), buvo pavadintas tuo pačiu Ukko-Pekka vardu. Buvo pagaminti 22 šios serijos lokomotyvai. Du iš jų pastatyti kaip paminklai Karjos ir Otamiakės gyvenvietėse.
Alfonsas Randakevičius
Alfonsas Randakevičius (1919 m. gegužės 1 d. Dovainonyse, Rumšiškių valsčius – 1978 m. gruodžio 7 d. Druskininkuose) – sovietinis teisininkas, politinis veikėjas, LSSR KGB pirmininkas, generolas majoras.
Biografija
1937–1940 m. darbininkas-dailidė Kauno ir Trakų apskrityse. 1940 m. birželio 1 d. – 1940 m. rugsėjo 1 d. – Kruonio valsčiaus LLKJS komiteto sekretorius. 1940 m. rugsėjo 1 d. – 1941 m. birželio 1 d. – Kauno apskrities LLKJS komiteto instruktorius. 1941–1942 m. Marių ASSR Volžsko rajono rąstų plukdymo kontoros brigadininkas. 1942–1943 m. 16-osios lietuviškosios divizijos 167-ojo šaulių pulko eilinis, 1943 m. balandžio 26 d. vyresnysis leitenantas. 1943 m. gegužės 1 d. – 1946 m. gegužės 28 d. – 16-osios lietuviškosios divizijos politinio skyriaus viršininko padėjėjas. 1944 m. kapitonas, 1945 m. majoras.
1946 m. gegužės 28 d. – 1949 m. rugsėjo 1 d. – LLKJS CK sekretorius propagandai ir agitacijai Vilniuje. 1949–1952 m. Aukštosios partinės mokyklos prie VKP(b) CK klausytojas. 1952 m. gegužės 12 d. pulkininkas. 1952 m. birželio 14 d. – 1956 m. liepos 20 d. – 16-osios lietuviškosios divizijos vado pavaduotojas politiniams reikalams Vilniuje. 1956 m. liepos 13 d. – 1959 m. rugsėjo 5 d. – LSSR KGB pirmininko pavaduotojas kadrams. 1959 m. rugsėjo 5 d. – 1959 m. spalio 30 d. – priklausė SSRS KGB kadrų valdybai. 1959 m. spalio 30 d. – 1967 m. sausio 26 d. – LSSR KGB pirmininkas, į KGB pirmininkus atėjo rekomendavus LLKJS CK. 1964 m. gruodžio 10 d. generolas majoras. 1967 m. sausio 26 d. – 1970 m. – SSRS KGB PGU viršininko pirmasis pavaduotojas.
1952–1960 m. kandidatas į LKP CK narius, 1960–1967 m. ir 1971–1978 m. LKP CK narys, 1961–1962 m. kandidatas į LKP CK biuro narius. 1970–1977 m. LSSR teisingumo ministras (1977 m. ministru paskirtas Pranas Kūris). 1955–1959 m. ir 1971–1978 m. LSSR AT deputatas, 1955–1959 m. LSSR AT prezidiumo narys. 1962–1970 m. SSRS AT deputatas.
Dažalas
Dažalas – pigmentas, gaunamas kaip organinių dažiklio ir nusodinančio rišiklio (daugiavalenčių metalų junginių arba tanino) sąveikos produktas.
Dažų dailininkams ir pramonei gamintojai ir tiekėjai angliškame dažų pavadinime dažnai praleidžia komponentą lake, tad dažai pavadinami tiesiog dažiklio pavadinimu. Daugelis dažalų yra nepatvarūs, nes juos sudarantys organiniai dažikliai šviesoje būna chemiškai nepatvarūs.
Metalų druskos ar rišikliai turi būti inertiški ir netirpūs dažų tirpiklyje, balti ar šviesūs neutralios spalvos. Jų dažančioji geba turi būti maža, kad dažalo spalvą lemtų dažiklis. Senovėje kaip rišiklius naudodavo kreidą, baltą molį ir maltus kaulus (pagrindas - kalcio karbonatas ir kalcio fosfatas). Šiandien rišikliais būna bario sulfatas, kalcio sulfatas, aliuminio hidroksidas, aliuminio oksidas, visi jie pigiai gaminami iš pigios žaliavos.
Žara (upė)
Žara – upelis Jonavos rajone; Neries kairysis intakas. Žara dar vadinama Ežerotakiu. Versmės yra Karmėlavos miške, prie kelio Kaunas-Daugpilis. Nuo versmių iki 4,0 km sureguliuota. Teka į pietvakarius miškingomis vietovėmis, ties Išorais sukasi į šiaurės vakarus, Guldynuose įteka į Nerį 23,8 km nuo jos žiočių.
Perakas
Perakas (MS Perak) – viena Malaizijos valstijų vakarinėje Malakos pusiasalio pakrantėje. Ribojasi su Kedahu ir Penangu šiaurėje, Kelantanu ir Pahangu rytuose, Selangoru pietuose.
Žara (upė)
Ties Svilonėliais ir Krėslynais įrengti nedideli tvenkiniai.
Dažalas
Pigmentai dažalai puošimui ir mene naudojami labai senai. Kai kuriuos gamina jau ne vieną tūkstantį metų, juos vežiodavo parduoti į tolimus kraštus.
Tradiciniai dažalai:
Perakas
Tautinė sudėtis: malajai (53,68 %), kinai (31,35 %), indai (12,78 %).
Pahangas
Pahangas (MS Pahang) – viena Malaizijos valstijų rytinėje Malakos pusiasalio pakrantėje, pati didžiausia Vakarų Malaizijoje. Ribojasi su Kelantanu ir Terenganu šiaurėje, Peraku, Selangoru, Negeri Srmbilanu vakaruose, Džohoru pietuose.
Perakas
Iki sultonato
Šiose srityse prie Perako upės nuo seno buvo Transmalakinės prekybos centras, tapatinamas su induizuota karalyste Ganga Negara. Nuo VIII a. ši teritorija buvo valdoma malajų valstybės Šrividžaja, vėliau – javiečių valstybės Madžapahito. Nuo XIV a. dabartinio Perako teritorijos atsidūrė Melakos sultonato hegemonijoje, čia įdiegtas islamas.
Pahangas
Tautinė sudėtis: malajai (1 mln.), kinai (233 tūkst.), indai (68,5 tūkst.).
Perakas
Perako sultonatas (nuo 1528 m.)
1511 m. portugalams užėmus Melaką, vienas iš dviejų sultono įpėdinių Muzafar Šahas 1528 m. įkūrė Perako sultonatą. Dėl svarbios strategiškai padėties, taip pat dėl gausių išteklių, sultonatas per XVI-XVIII a. buvo stipresnių kaimynų Džohoro, Ačeho ir kitų taikinys. Per XVII-XVIII a. sultonato pakrantėse siekė įsitvirtinti Nyderlandų kolonijinė imperija, čia siautė bugiai, grėsmę kėlė Siamas.
Pahangas
Administracija
Pahangas padalintas į šias apygardas:
Lunineco rajonas
Lunineco rajonas – rajonas pietvakarių Baltarusijoje, Bresto srityje. Centras – Luninecas.
Pahangas
Iki sultonato
Šiose srityse prie Pahango upės tikriausiai nuo seno buvo Transmalakinės prekybos centras, prekiaujantis su Kinija: tuometiniuose kinų šaltiniuose ji vadinta Phang ar Phanghang (朋豐) ir garsėjo savo alavo ir aukso ištekliais. Nuo VIII a. ši teritorija buvo valdoma malajų valstybės Šrividžaja, vėliau – javiečių valstybės Madžapahito. Nuo XIV a. Pahango teritorijos atsidūrė Melakos sultonato hegemonijoje.
Perakas
Perako sultonatas (nuo 1528 m.)
1948 m. Perakas įsijungė į Malajos Federaciją, tapdamas viena iš Malaizijos valstijų. Jame išlikusi sultono institucija ir nuo XVI a. besitęsianti dinastija.
Lunineco rajonas
Gyvenvietės
Yra 2 miestai – Luninecas ir Mikaševičai.
Pahangas
Pahango sultonatas (nuo 1470 m.)
1470 m., nusilpus Malakai, jos rytinės teritorijos atskilo, taip susiformuojant Pahango sultonatui. Taip prasededa sultonato istorija ir sultonų linija. Tačiau dėl šių teritorijų per XV–XVIII a. nuolat kovojo kaimynai Džohoras, Ačehas ir kiti.
Vidžajanagaras
Vidžajanagaras arba Vidžajanagaro imperija  – valstybė, gyvavusi pietų Indijoje, prie Krišnos upės, tarp 1336 m. ir XVII a. pirmosios pusės. Susidarė pietų Indijos hinduistų feodalinėms valstybėms kovojant prieš Delio sultonatą. 1422–1426 m. karalius Devaraja II pajungė visą Pietų Indiją, laimėjo prieš Bahmanidų sultonatą, surengė žygių į Mianmarą, Šri Lanką. Taip pat pergalėmis išsiskyrė valdovo Krišnadevarajos valdymo metai.
Pahangas
Pahango sultonatas (nuo 1470 m.)
1887 m. sultonato valdžioje įsigalėjo britai. 1896 m. jis kartu su kitais pro-britiškais sultonatais sudarė Britų Malają ir buvo laikomas Federacine malajų valstija.
Vidžajanagaras
1565 m. Vidžajanagaras buvo nugalėtas Bahmanidų sultonato vietoje susikūrusių sultonatų. Tada patyrė nuosmukį ir subyrėjo į atskiras valstybėles.
Vidžajanagaro imperatoriai
Sangamų dinastija Saluvų dinastija Tuluvų dinastija
Pahangas
Pahango sultonatas (nuo 1470 m.)
1948 m. Pahangas įsijungė į Malajos Federaciją, tapdamas viena iš Malaizijos valstijų. Jame išlikusi sultono institucija ir nuo XV a. besitęsianti dinastija.
Bliūdžius
Bliūdžius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bliūdžiuvienė (ištekėjusi moteris) ir Bliūdžiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Malarytos rajonas
Malarytos rajonas – rajonas pietvakarių Baltarusijoje, Bresto srityje. Centras – Malaryta.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Malaryta.
FC Koeppchen Wormeldange (moterys)
FC Koeppchen Wormeldange arba FC Koeppchen bei  Wormeldange – Liuksemburgo futbolo klubas iš Vormeldanžo.. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę moterų ekipą. Klubas turi ir vyrų komandą, kuri rungtyniavo žemesnėse pakopose. Dirbama su vaikais, jaunimu, o moterų ekipa rungtyniavo aukščiausioje futbolo lygoje, kuri vadinama Dames Ligue 1.
Istorija
Ankstesniais metais rungtyniavo savarankiška ekipa, o vėliau būta trijų klubų jungtinės ekipos Wormeldange/Munsbach/CSG.
Nuo 2017–2018 m. sezono rungtyniavo Dames Ligue 1.
2018–2019 m. Wormeldange/Munsbach/CSG pasiekė Liuksemburgo moterų futbolo taurės finalą. Jame varžovai parodė savo galią: Racing FC Union Lëtzebuerg nugalėjo rezultatu 4:0 ir iškovojo taurę.
Hamerfestas
Hamerfestas (Hammerfest, ) – miestas šiaurės Norvegijoje, Finmarke, Kvaliojos salos šiaurės vakaruose, Barenco jūros pakrantėje. Savivaldybės centras. Yra jūrų uostas, kelias į Kvalsundą, oro uostas. Verčiamasi žvejyba, turizmu, jūroje pradėta gamtinių dujų gavyba. Mieste yra 1961 m. pastatyta bažnyčia, baltųjų lokių muziejus, samių kultūros centras. Apylinkėse yra Struvės geodezinio lanko (pasaulio paveldas) taškas. Hamerfesto mieste ir apylinkėse ganosi laukinių šiaurės elnių bandos.
Istorija
Hamerfestas buvo samių žvejų kaimas, vietovę lankydavo pomorų pirkliai. 1684 m. čia pastatyta pirmoji bažnyčia. 1789 m. Hamerfestui suteiktas miesto statusas. XIX a. pr. miestą nusiaubė britų laivynas. 1890 m. miestą suniokojo gaisras. 1944–1945 m. Hamerfestą sunaikino naciai. Vėliau miestas atkurtas.
Kasey Smith
Kasey Smith (g. 1990 m. kovo 29 d. Dubline) – Airijos dainininkė.
2008–2011 m. laikotarpiu buvo populiarios airių grupės „Wonderland“ narė. 2013 m. dalyvavo nacionalinėje Airijos atrankoje į Euroviziją. Su daina „Kiss Me“ užėmė 3 vietą. Po metų atlikėja su grupe Can-Linn laimėjo tą pačią šalies atranką. Su kūriniu „Heartbeat“ atstovavo Airijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko Kopenhagoje. Pusfinalyje atstovai užėmė 12 vietą ir į finalą nepateko.
Andrius Konickis
Andrius Konickis (1956 m. kovo 14 d. Vilniuje – 2021 m. birželio 3 d. ten pat ) – Lietuvos filosofas, redaktorius, rašytojas.
Biografija
1984–1989 m. studijavo filosofiją Maskvos valstybiniame universitete. Baigęs studijas pradėjo dirbti Filosofijos, sociologijos ir teisės institute (nuo 2010 m. – Lietuvos kultūros tyrimų institutas) Šiuolaikinės filosofijos skyriaus vyresniuoju mokslo darbuotoju. 1996 m. apgynė filosofijos daktaro disertaciją tema „Oskaro Milašiaus filosofinės idėjos“. Nuo 2000 m. iki mirties buvo kultūros žurnalo „Naujoji Romuva“ vyr. redaktorius.
Svarbiausios A. Konickio mokslinių interesų kryptys buvo šiuolaikinė filosofija, filosofija ir poezija, kūrybos problema. Buvo paskelbęs kultūrologinių, filosofinių, literatūrinių darbų žurnaluose „Metai“, „Naujoji Romuva“, „Kultūros barai“, „Vilnius“, laikraštyje „Literatūra ir menas“, Rokiškio krašto kultūros žurnale „Prie Nemunėlio“.
Baltijos-Amerikos biotaksonomijos institutas
VšĮ Baltijos-Amerikos biotaksonomijos institutas (, B.A.B.I.) – pelno nesiekiantis ribotos civilinės atsakomybės viešasis juridinis asmuo.
thumb|B.A.B.I. logotipas thumb|B.A.B.I. vėliava
Misija
Instituto misija yra ryšių tarp Baltijos šalių ir Jungtinių Amerikos Valstijų, taip pat kitų Amerikos šalių stiprinimas per mokslinius tyrimus ir edukacines programas, daugiausiai susietas su neotropinės, nearktinės ir globalios biologinės įvairovės inventorizacija ir taksonomija. Vienas esminių tikslų yra Baltijos ir JAV ryšių stiprinimas.
Įstaigos organai
Kolegialus Įstaigos valdymo organas yra Direktorių valdybą, kurią sudaro 8–9 direktoriai. Ne mažiau kaip pusė Direktorių valdybos narių turi būti iš Amerikos šalių, tarp jų – iš JAV. Direktorių valdybos nariais gali būti tarptautiniu mastu pripažinti, iškilūs mokslininkai; taip pat į Valdybos sudėtį gali įeiti iškilūs visuomenės, verslo, politikos veikėjai, tačiau jie neturi sudaryti daugumos. Vienasmenis valdymo organas yra vykdantysis direktorius.
Narystė
Įvairios asocijuotos narystės ar kitos bendradarbiavimo formos institute yra apibrėžiamos Direktorių valdybos patvirtintu reglamentu.
Atributika ir kita
Įstaiga turi savo atributiką (logotipą, vėliavą), elektroninio pašto adresą (info@balticamerican.org), interneto svetainę (www.balticamerican.org).
Žemutinė Germanija
Žemutinė Germanija  – Senovės Romos provincija dabartinės Belgijos, Liuksemburgo, pietų Nyderlandų teritorijose.
Nepaisant to, kad provincija buvo įvardinama kaip Germanija, čia gyveno daug keltų kilmės genčių, tarp jų – eburonai, menapiai ir kiti. Vėliau regione vis stiprėjo germanų įtaka. Svarbiausios germanų gentys čia buvo tungriai, kananefatai, bataviai, ubijai ir kiti.
Istorija
thumb|left|Šiaurinės Galijos gentys Romėnai, vadovaujami Cezario, sritį nukariavo iki 51 m. pr. m. e., ir iš pradžių ji priklausė Plaukuotosios Galijos, vėliau Belgijos Galijos provincijai. Ši tolimiausia Belgikos teritorija buvo ypač sunkiai kontroliuojama. Dėl to 69-70 čia kilo žiaurus Batavų sukilimas. Numalšinus sukilimą, apie 83 m. Domicianas šiaurinėse Belgikos dalyse suformavo naują provinciją – Žemutinę Germaniją.
Provincijos politinis centras buvo Colonia Claudia Ara Agrippinensium, dabartinis Kelno miestas. Kiti svarbūs provincijos miestai buvo Ulpia Noviomagus Batavorum, Bona, Atuatuca Tungrorum, Traiectum ir kiti. Tai buvo viena labiausiai įtvirtintų Imperijos provincijų: beveik visi miestai buvo prie Reino upės, kuri tarnavo kaip natūrali išorinė Romos imperijos siena. Jie buvo skirti apsaugoti imperiją nuo laukinių germanų genčių.
Po Diokletiano reformų III a. pabaigoje Žemutinė germanija tapo žinoma kaip Antroji Germanija (. Ji priklausė didesnei Galijos diecezijai. Jau IV a. čia migravo frankai, ir provincija tapo jų pagrindine konsolidacijos vieta. Provincija nustojo egzistuoti V a., kuomet čia įkurta Frankų karalystė.
Ukmergės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė
'''Ukmergės Švč. Panelės Užtarėjos cerkvė''' – medinė sentikių cerkvė, esanti Ukmergėje, Paupio gatvėje, šalia Ukmergės piliakalnio ir Ukmergės tilto per Šventosios upę. Pastatyta 1873 metais tikinčiųjų bendruomenės, susibūrusios 1863 m., lėšomis.
Pastatas yra architektūros paminklas. Yra kilnojamojo turto vertybių.
Pinsko rajonas
Pinsko rajonas – rajonas pietvakarių Baltarusijoje, Bresto srityje. Centras – Pinskas.
Gyvenvietės
Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Lahišynas.
Darželinė naktižiedė
Darželinė naktižiedė (Silene armeria) – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos naktižiedžių genties augalų rūšis, kilusi iš Europos, tačiau šiuo metu išplitusi ir Amerikoje.
Lietuvoje taip pat auga lietuvinė naktižiedė (Silene lithuanica), kuri buvo daug kartų aprašyta mokslinėje spaudoje, tačiau šiuo metu botanikų atskira rūšimi nelaikoma. Manoma, jog tai ta pati rūšis kaip ir Silene armeria. Tačiau duomenų bazės sistematinis įrašas apie tai pažymėtas kaip mažai patikimas bei laukiantis peržiūros.
Lietuvoje augantys augalai vadinami lietuvine naktižiede. Pagal kai kuriuos senus pavadinimus, kurie visi dabar oficialiai yra Silene armeria sinonimai, lietuviškas variantas laikomas smulkesniu nei rūšis taksonominiu vienetu (Atocion armeria (L.) Raf. ir Atocion armeria var. lituanicum (Zapał.)).
Silene armeria pirmąkart aprašė Carl von Linné 1753 m.
Banmian
miniatiūra|250px|right|Banmian makaronų patiekalas (Malaizija)
Banmian (板麵) – populiarus kiniškų makaronų patiekalas, kurį sudaro rankų darbo makaronai, patiekiami sriubos pavidalu. Kiti rankomis gaminami makaronai yra youmian (panašios tešlos tekstūros ir skonio, bet plonesni apvalūs makaronai), arba mee hoon kueh (plokšti ir ploni stačiakampiai gabalėliai).
Pavadinimas „banmian“ (pažodžiui – lentos makaronai) kilo iš hakų makaronų pjaustymo būdo, naudojamo suraižyti minkytos tešlos žaliavą su medine pjaustykle į tiesias juosteles. Hakų kalboje juos vadina Man-Foon-Char-Guo (麵粉茶粿) ar Dao-Ma-Chet (刀嬤切), hokkien kalboje – Mee-Hoon-Kueh (麵粉粿, 'kviečių užkandis'), bet tai, ką galima rasti ant prekystalių, dažniausiai vadinama „banmian“. Šiuolaikiniai banmian - tai abiejų tradicinių metodų derinys. Iš pradžių hakai makaronus darė atriekdami juosteles nuo gabalo tešlos, paprastai pagamintos iš miltų (kartais dėl skonio su pridėtu kiaušiniu), o hokkien iškočiotos tešlos blyną plėšė į plokščius vieno kąsnio gabalėlius. Tradiciškai tešla išminkoma rankomis ir suplėšoma į mažesnius tešlos gabalėlius. Tešla taip pat gali būti mašininiu būdu paruošiama ir supjaustoma įvairių formų, dažniausiai plokščių makaronų juostelėmis.
Banmian yra populiarus patiekalas Kinijoje, Malaizijoje, Singapūre ir Taivane. Jį sudaro kiaušinių makaronai, patiekiami prieskonių turtingoje sriuboje, dažnai su mėsa ar žuvimi, daržovėmis. Galimos sudedamosios dalys taip pat yra džiovinti ančiuviai, smulkinta kiauliena, grybai ir lapinės daržovės, pavyzdžiui, saldžiosios bulvės, žvaigždiniai ropleniai (Sauropus androgynus).
Marilyn: A Biography
Merlina: Biografija  – 1973 m. Normano Meilerio išleista Merlinos Monro biografija. Knyga didelio formato, joje įtraukta daug puikių Monro nuotrauktų, Meileris pateikė tekstą. Pradžioje Lorensas Šileris, sukomplektavęs knygą, pasamdė Meilerį įžangai parašyti, tačiau šis ją išplėtė į ilgą esė.
Makaronų pyragas
miniatiūra|Makaronų pyragas
Marilyn: A Biography
Paskutiniame knygos skyriuje Meileris teigia esąs įsitikinęs, jog Merliną Monro nužudė FTB ir CŽA agentai, pasipiktinę jos tikėtinu romanu su Robertu F. Kenedžiu. Savo 1987 m. autobiografijoje „Laiko vingiai“ („Timebends“) dramaturgas Arturas Mileris, paskutinis Monro vyras, apie Meilerį rašė aštriai: „[Meileris] pats galavosi vaidindamas savo holivudines fantazijas apie beribę šlovę, seksą ir galią.“
Šaltiniai
Meileris kaip šaltiniais naudojosi biografijomis „Merlina Monro“ („Marilyn Monroe“, aut. Maurice Zolotow, 1960), „Merlina: Nepapasakota istorija“ („Marilyn: an untold story“, aut. Norman Rosten, 1967) ir „Norma Džyna: Merlinos Monro gyvenimas“ („Norma Jean: the life of Marilyn Monroe“, aut. Fred Lawrence Guiles, 1969).
Makaronų pyragas
Makaronų pyragas – patiekalas, pagamintas iš virtų makaronų „ragelių“ ir sūrio. Sudedamosios dalys yra makaronai, sūris ir pienas. Jis ruošiamas įvairiuose pasaulio regionuose, o patiekalo gamybos variantai yra skirtingi. Paprastai pateikiamas kaip pagrindinis patiekalas.
Dažniausi makaronų pyragų ingredientai yra makaronai, sūris, pienas, sviestas, miltai, druska, pipirai ir įvairūs prieskoniai, kartais naudojami svogūnai ir duonos trupiniai.
Marilyn: A Biography
Atsiliepimai
Kritikų atsiliepimai buvo prieštaringi. Nors nuotraukos buvo giriamos, kritikai labai sumenkino Meilerio tekstą, ypač jo tvirtinimą, kad vyriausybės agentai nužudė Monro.
Interviu pramoginėje laidoje „60 Minutes“, transliuotoje 1973 m. liepos 13 d., Meileris paklausė savo pašnekovo Maiko Voleso, ar šis įsitikinęs savo teiginiu dėl Monro „žmogžudystės“. Volesas atsakė, kad ne. Meileris prisipažino Volesui, kad knygą parašė už pinigus ir kad Kenedžio nužudymo scenarijus padarė knygą perkamesnę.
Iš visų jo darbų šios knygos egzempliorių parduota daugiausia, išskyrus romaną „Nuogieji ir mirusieji“. Biografija buvo spausdinama dešimtmečiais, bet JAV po 2011 m. nebeišleista.
Dviejuose vėlesniuose darbuose, kurių bendraautoris yra Meileris, pateikiami įsivaizduojami Merlinos Monro žodžiai, tai: 1980 m. knyga „Apie moteris ir jų elegantiškumą“ („Of Women and Their Elegance“) ir 1986 m. pjesė „Tuščiagalvė“ („Strawhead“), pastatyta Brodvėjuje, pagrindinį vaidmenį atliko jo duktė Keitė Meiler.
Cibulskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Cibulskienė (ištekėjusi moteris) ir Cibulskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dvaranauskas
Dvaranauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dvaranauskienė (ištekėjusi moteris) ir Dvaranauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pružanų rajonas
Pružanų rajonas – rajonas pietvakarių Baltarusijoje, Bresto srityje. Centras – Pružanai.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Pružanai, miesto tipo gyvenvietės – Ružanai ir Šarašova.
Serie A (moterų lyga)
Serie A – aukščiausias moterų Italijos futbolo lygos divizionas. Lyga buvo įkurta 1968 m., tačiau tuo metu komandos buvo skirstomos į dvi dalis pagal federacijas ir lygas. Nuo 1974 m. moterų futbolo lyga buvo suvienyta ir vadinama Serie A pavadinimu.
Nuo 2018–2019 m. sezono šį čempionatą organizuoja Italijos futbolo federacija.
Kadangi Serie A patenka tarp 8 stipriausių Europos moterų lygų, dvi vietas užėmusios komandos patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą.
Visos 12 komandų tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes. Daugiausiai taškų turinti komanda tampa Italijos čempione. Dvi blogiausios komandos perkeliamos į Serie B lygą.
Henrikas Vancevičius
Henrikas Vancevičius (1924 m. sausio 2 d. Kaune – 2014 m. rugpjūčio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro režisierius, aktorius.
Biografija
1943 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1943–1947 m. Kauno jaunojo žiūrovo, 1947–1948 m. Kauno dramos teatro aktorius. 1948 m. baigė šio teatro vaidybos studiją. 1948–1953 m. studijavo Lunačiarskio teatro meno institute (Maskva), režisūros specialybę. 1953–1959 m. Kauno muzikinio dramos, 1959–1966 m. Kauno dramos teatro vyriausiasis režisierius. Nuo 1966 m. gyveno Vilniuje. 1966–1989 m. LSSR valstybinio akademinio dramos teatro vyriausiasis režisierius.
Kūrė spektaklius kituose Lietuvos teatruose, nuo 1969 m. dėstė LSSR konservatorijoje; 1985 m. docentas. Daug dėmesio skyrė lietuviškai dramaturgijai. Vaidino kino filme „Žingsniai naktį“ (1962 m., rež. Raimondas Vabalas).
Žmona – aktorė Aldona Kupstaitė-Vancevičienė (1925–1995). Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Gečys
Gečys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gečienė (ištekėjusi moteris) ir Gečytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vakarų Flandrijos provincija
Vakarų Flandrijos provincija  – provincija Belgijos vakaruose, Flandrijos regione, Nyderlandų pasienyje. Tai vienintelė šalies provincija, besiribojanti su Šiaurės jūra. Administracinis centras – Briugė.
Geografija
Paviršių sudaro plokščia, sukultūrinta lyguma, daug kur sudaryti polderiai. Aukščiausias taškas – 159 m (Kemelbergas). Svarbiausios upės: Lisas, Izeras.
Stolino rajonas
Stolino rajonas – rajonas pietvakarių Baltarusijoje, Bresto srityje. Centras – Stolinas.
Antanas Šeškevičius
Antanas Šeškevičius (1914 m. balandžio 4 d. – 2002 m. sausio 25 d.) – SJ, kunigas.
Biografija
Gimė 1914 m. balandžio 4 d. Sindriūnų k. Pasvalio r. Mokėsi Pasvalio gimnazijoje, 1934 m. baigė Biržų gimnaziją ir rugpjūčio 20 d. įstojo į Jėzaus draugiją (Pagrįžuvio vienuolyno noviciatas).
Studijos
Studijavo filosofiją Insbruko universitete (Austrija), Galaratėje prie Milano (Italija). 1939 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. 1941 m. sovietams okupavus Lietuvą, slapta perėjo sieną, tęsė teologijos studijas Vienoje. Čia 1943 m. įšventintas į kunigus.
Pastoracija ir disidentinė veikla
1944 m. grįžo į Lietuvą, dirbo sielovados darbą. Šiauliuose įsteigė Jėzaus širdies Sargybos sąjūdį, į kurį sutelkė virš 1000 jaunuolių. Už tai 1946 m. nuteistas 25 metams nelaisvės ir išvežtas į Vorkutą. 1956 m. paleistas į laisvę, tačiau savo noru liko Altajaus krašte. Stargorode įkūrė bažnyčią ir dvejus metus dirbo pastoracinį darbą. Valdžiai uždraudus dirbti Stargorode kunigu, jis persikėlė į Kirgiziją, prie Frunzės, čia įkūrė bažnyčią ir viešai dirbo trejus metus, kol sovietų valdžia vėl nuteisė penkeriems metams pataisos darbų Ošo mieste. Dirbo gamykloje, o laisvu laiku aptarnavo tikinčiuosius. 1963 m. tarybinis saugumas vėl jį suėmė ir nuteisė septyneriems metams laisvės atėmimo. Kalėjo Pravieniškėse, kol už kalinių sielovadą buvo išvežtas į lagerį Permės srityje. 1969 m. grįžo iš lagerio ir dirbo vikaru Molėtuose. Čia 1971 m. buvo vėl suimtas ir nuteistas vieneriems metams kalėti Alytaus griežtojo režimo kalėjime. Apie jo gynimosi kalbą šiame teisme rašė Amerikos lietuvių laikraštis „Draugas“: ''Kunigas A. Šeškevičius, būdamas neeilinio išsilavinimo, labai nuosekliai atrėmė visus kaltinimus, kad, rengdamas vaikus sakramentams, nenusikalto nei konstitucijai, nei įstatymams, nei Lenino mokymui, bei bažnyčios taisyklėms. Šis teismas buvo kankinio ir budelio susitikimas''. 1972 m. išėjęs į laisvę, dirbo vikaru Šilalėje, Gargžduose, Naujojoje Akmenėje, dėstė Telšių kunigų seminarijoje, dirbo sielovadinį darbą Klaipėdos šv. Juozapo darbininko parapijoje.
Mirė 2002 m. sausio 25 d. Palaidotas Kaune.
Kūryba
Kunigas A. Šeškevičius visą gyvenimą rašė savo apmąstymus, kurie sugulė į kelias knygas (neišleistas): „Apmąstymai“, „Tikrai yra Dievas“, „Šv. mišios“, „Penktasis Dievo įsakymas“.
Lageryje pradėjo rašyti dienoraštį. 2009 m. jo dienoraštį parengė ir savo lėšomis išleido rašytoja Rožė Poškienė.
Riteriai B
Riteriai B– Lietuvos futbolo komanda iš Vilniaus, "Riterių" dublerių ekipa.
Istorija
Dubleriai nuo 2015 m. žaidė Pirmoje lygoje. 2015 m. ekipa vadinosi "Trakai-2", o nuo 2016 m. sezono – Trakai B arba tiesiog "bekais". 2016 m. užėmė 11 pozicija tarp 16 dalyviųų.
2018 m. Pirmoje lygoje liko vienuoliktoje vietoje iš keturiolikos dalyvių.
2019 m. prieš sezoną klubas pasikeitė pavadinimą tapo FK Riteriai, o jaunimo komanda pavadinta į Riteriai B. Pirmoje lygoje ekipa sunkiai rinko taškus, bet permetus į ją dalį pagrindinės sudėties žaidų, pavyko iškovoti pergales prieš pagrindinius konkurentus kovoje dėl išlikimo ir pirmenybes baigė dvyliktoje vietoje.
2020 m. žaidė Pirmoje lygoje. Po pirmojo etapo liko silpnųjų grupėje, o po antrojo etapo galutinėje komandų rikiuotėje užėmė paskutinę (keturioliktą) vietą. Ekipa iškovojo vos tris taškus. (LFF Drausmės komitetas skyrė eilę techninių pralaimėjimų ir dalis pasiekimų, bei iškovotų taškų buvo anuliuoti.) Grėsė pažeminimas į Antrą lygą.
2021 m. žaidė Pirmoje lygoje ir liko devintoje vietoje iš keturiolikos dalyvių.
2022 m. sezonas
2022 m. licencijavosi Pirmai lygai; tapo vienu iš dalyvių, kurie rungtyniavo 2022 m. Pirmoje lygoje. 2022 m. kovo 1 d. pranešta apie tai, kad ekipoje nebebus Antano Buteliausko ir Sauliaus Vikerto, kad pavyko pritraukti naujų žaidėjų. Prie „Riterių B“ prisijungė būrys jaunų futbolininkų: Miroslav Aleksiuk, Armandas Šveistrys, Gustas Gumbaravičius, Daniel Misiūnas, Egidijus Mickus, Deimantas Rimpa, Esmilis Kaušinis, Joris Dėlkus, Edvard Jadevič, Kasparas Dulkinas, Povilas Katinas ir Eimantas Lotužys. Ekipos vyr. treneris Stefano Graco duotame inteviu tikino, kad „bekai“ bus pajėgūs kovoti dėl pergalių iš aukštų pozicijų Primoje lygoje. Sezonas nesiklostė kaip norėta: Pirmoje lygoje buvo tarp silpniausių ekipų, ir užėmė 14 vietą. Pereinamosiose rungtynėse dėl teisės žaisti 2023 m. sezono LFF I lygoje rungtyniavo su FK Šilutė, nugalėjo 1:0 ir 4:0, ir išsaugojo vietą Pirmoje lygoje.
Logotipas
Jame vaizduojamas riteris skyde.
Pasiekimai
Aukščiausias pasiekimas yra septintojitoji vieta 2015 m. I-os lygos pirmenybėse.
Riteriai B sudėtis
Atnaujinta:
FC Wohlen
FC Wohlen – Šveicarijos futbolo klubas iš Voleno.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1904 m.
Stadionas
„Stadion Niedermatten“ yra klubo namų aikštė. Talpina 5 000 žiūrovų, o sėdimų vietų skaičius 634.
Užusalių tvenkinys
Užusalių tvenkinys – tvenkinys Jonavos rajone, Užusalių gyvenvietėje. Susidaręs patvenkus Šešuvos upę (Neries baseinas) 11,3 km nuo jos žiočių. Ilgis iš rytų į vakarus 3,5 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 62 m. Krantai daugiausia neaukšti, sausi. Rytinis ir vakarinis krantai apaugę medžiais. Į pietus yra nutįsusi 0,9 km ilgio įlanka į kurią įteka Pravarta; ją skersai kerta kelias. Pietiniame krante šalia užtvankos yra paplūdimys, yra įrengtas vandenlenčių ir vandens sporto pramogų parkas. Vakarinėje pakrantėje įsikūrę Kalnėnų geležinkelio stotis ir Veseluvkos kaimas. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai, vietomis - pievos ir krūmynai.
Debitas:
Užtvanka 305 m ilgio, 8 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1979 m. 2013 m. atlikti tvenkinio išvalymo ir tvarkymo darbai.
thumb|left|240px|Tvenkinys žiemą
Transrevis
UAB „Transrevis“ – įmonė, užsiimanti keleivių pervežimu vietinio (miesto ir priemiesčio) ir tarpmiestinio reguliaraus susisiekimo maršrutais. Taip pat užsiema autobusų ir mikroautobusų nuoma, reklaminių plotų nuoma mikroautobusų viduje.
Istorija
2017 m. kovo 7 d. Vilniaus savivaldybės paskelbtą naujo vežėjo parinkimo konkursą laimėjo dviejų bendrovių – UAB „Transrevis“ ir Latvijos „Rīgas mikroautobusu satiksme“ – konsorciumas. Pagal pasirašytas sutartis naujasis Vilniaus miesto vežėjas į sostinę turės pristatyti devyniasdešimt penkis naujus autobusus, iš kurių 43 – ilgieji, arba triašiai autobusai, ir 52 – vidutinės talpos, arba dviašiai autobusai, talpinantys daugiau nei 60 keleivių. Iš viso naujasis vežėjas dirbs šeštadalyje visų autobusų maršrutų. Sutartis ilgalaikė – septyneriems metams, su galimybe ją pratęsti dar trejiems metams.
2017 m. rugsėjo 1 d. Latvijos bendrovės „Rigas mikroautobusu satiksme“ ir UAB „Transrevis“ konsorciumas, laimėjęs Vilniaus savivaldybės konkursą, pradėjo teikti keleivių vežimo paslaugas Vilniaus miesto maršrutais.
Erika Marozsan
Erika Marožan (g. 1972 m. rugpjūčio 3 d. Ujfeherte) – vengrų aktorė.
Biografija
Erika yra baigusi Budapešto teatro ir kino akademiją 1995 m. Prieš tai ji mokėsi groti fortepionu ir lankė šokių mokyklą.
Būdama 17, ji debiutavo TV filme „Béketárgyalás, avagy az évszázad csütörtökig tart“. 2006 m. ji atliko pagrindinį moters – žydaitės Chajos – vaidmenį Audriaus Juzėno filme Vilniaus getas (Erikos močiutė iš motinos pusės buvo žydė) .
Kiti žymesni Erikos vaidmenys: JAV TV trileris „Sniper 2“ (su Tom Berenger) (2002), drama „Feast of Love“ (su Morgan Freeman) (2007), veiksmo filmas „Hercules“ (su Dwayne Johnson) (2014).
2001 m. sukurtas JAV ir Vengrijos trumpo metražo filmas „One Day Crossing“, kuriame Erika atliko pagrindinį vaidmenį, buvo nominuotas Oskarui.
Srovė
Srovė – skysčio, dalelių ar panašių objektų, judančių viena kryptimi nejudančioje arba kita kryptimi judančioje aplinkoje, visuma. Žinomiausias srovių variantas – vandens srovės upėse ar jūrose.
Srovės būna:
Perkeltine prasme srove vadinama ir bendraminčių visuma visuomenėje.
Lietuvoje yra geografinių pavadinimų Srovė.
Claudia Koll
Biografija
Klaudija debiutavo epizodiniu vaidmeniu TV seriale „Una donna tutta sbagliata“ 1988 m. Po dar kelių nedidelių vaidmenų 1992 m. ji atliko pagrindinį vaidmenį Tinto Brass erotiniame filme „Visos moterys taip daro“, vėliau sėkmingai vaidino teatre ir televizijoje.
1995 m. Klaudija buvo viena iš Sanremo muzikos festivalio vedėjų.
Nors vaikystėje buvo auklėjama katalikiškai, aktorė ilgą laiką buvo palikusi Bažnyčią. Apie 2000 m. ji vėl atsivertė į katalikų tikėjimą ir ėmė aktyviai dalyvauti įvairiuose renginiuose, keliauti po šalį, kviesdama jaunus žmones grįžti prie tikėjimo.
Dalinė filmografija
right|thumb|170px
Kūjo metimas
thumb|Kūjo metimas Kūjo metimas – lengvosios atletikos šaka, kurioje varžomasi kas toliau numes metalinį rutulį pritvirtintą prie strypo arba grandine prie rankenos. Nuo 1990 m. tapo olimpine sporto šaka. Profesionaliuose kūjo metimo čempionatuose vyrai naudoja 7.257 kg kūjį, o moterys 4 kg kūjį. miniatiūra Dabartinis vyrų kūjo metimo rekordas priklauso Jurijui Sedychui – 86,74 m pasiektas 1986 m. Vakarų Vokietijoje. Moterų kūjo metimo rekordas priklauso Anitai Vlodarčik – 82,29 m (2016 m.).
Heno provincija
Heno provincija  – provincija Belgijos pietuose, Valonijos regione, Prancūzijos pasienyje. Administracinis centras – Monsas.
Geografija
Paviršių sudaro daugiausia sukultūrintos lygumos ir aukštumos. Aukščiausias taškas – 385 m (Leskaleras). Svarbiausios upės: Šeldė, Hainė, Dandras, Sambras.
Komino-Varnetono savivaldybė yra atskirta nuo pagrindinės Heno dalies.
2007 m. moterų A lyga
2007 m. Moterų futbolo A lyga buvo 15–tasis moterų futbolo čempionatas nepriklausomoje Lietuvoje.
Dalyviai
FC Gintra - MFK Vėtra Vilnius – FK Akmenė – TexTilite Ukmergė – FM Vilnius – Rūta Nemenčinė – SM Kaunas – SRC Alytus.
Žabinkos rajonas
Žabinkos rajonas – rajonas pietvakarių Baltarusijoje, Bresto srityje. Centras – Žabinka.
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Žabinka.
Anulyno tvenkinys
Anulyno tvenkinys – tvenkinys Raseinių rajone, į pietryčius nuo Raseinių, netoli Anulyno kaimo. Susidaręs patvenkus Šaltuonos upę (Šešuvies baseinas) 73,6 km nuo jos žiočių. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 3 km, plotis iki 0,36 km. Altitudė 93,5 m. Krantai aukštoki. Kranto linija labai vingiuota, į pietus yra 1,1 km ilgio įlanka, į kurią įteka Kerupė. Vakarinėje pakrantėje stūkso miškelis. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs, apaugęs krūmynais. Aplinkui tvenkinį plyti dirbami laukai. Į pietus įsikūręs Kiečių kaimas. Pietvakarine pakrante eina kelias.
Debitas:
Užtvanka 150 m ilgio, 4 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1978 m.
Vaikinas iš kaimo
Vaikinas iš kaimo – 1984 m. sukurtas filmas, rodytas Venecijos kino festivalio itališkų komedijų retrospektyvoje 2010 m.
Turinys
40-ies sulaukęs Artemijus nusprendžia pakeisti gyvenimą ir išvažiuoti iš kaimo, kur dideliame name gyveno kartu su mama. Atvykęs į Milaną, jis apsistoja pas pusbrolį, kuris prisistato esąs verslininkas, nors iš tiesų verčiasi atiminėdamas iš moterų rankines. Artemijui toks „verslas“ nepatinka ir jis nusprendžia rasti moterį, kurios rankinę pats padėjo pagrobti. Taip jis susipažįsta su Andžela: nuolat neturinčia laiko ir visur skubančia moterimi, kurią iš karto įsimyli. Jiedu susidraugauja, tačiau Artemijui niekaip nesiseka rasti darbo, o Andžela neturi laiko asmeniniams santykiams. Jis visais būdais stengiasi įsitvirtinti mieste, tačiau motinos atsiųsti pinigai baigiasi, o Andžela negali apsispręsti dėl bendros ateities. Galiausiai Ambrozijus nusprendžia grįžti namo, kur jo laukia motina ir jį įsimylėjusi mergina Marija Roza.
Holiakas
Holiakas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Holiakienė (ištekėjusi moteris) ir Holiakaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Monelmetalas
Monelmetalas – nikelio lydinys, turintis iki 67 % nikelio ir iki 38 % vario.
Istorija
Pavadinimas } yra prekinis ženklas, priklausantis kompanijai „Special Metals Corporation“. Lydinį išrado Deividas Braunas (David H. Browne), vyriausiasis kompanijos „International Nickel Co.“ metalurgas. Pavadintas kompanijos prezidento Embrouzo Monelo (Ambrose Monell) garbei. Užpatentuotas 1906 m., JAV patentas Nr. 811 239.
Savybės
Monelmetalas, lyginant su plienu, sunkiau apdirbamas, nes apdirbant dideliu greičiu įkaista ir savaime užsigrūdina. Todėl mechaniškai apdirbamas mažais apdirbimo ir padavimo greičiais. Monelmetalas pasižymi atsparumu korozijai, plastiškumu, dideliu tvirtumu. Kai kurie variantai atlaiko liepsną gryno deguonies aplinkoje. Dalis monetmetalo variantų yra nemagnetiniai.
Pridėjus šiek tiek aliuminio ir titano gaunamas monelmetalas K-500, kuris toks pat atsparus korozijai, bet žymiai tvirtesnis. Monelmetalas paprastai žymiai brangesnis už nerūdijantį plieną.
Monelmetalas 400 yra dvimetalis lydinys, kuriame nikelio ir vario santykis yra toks pat, kaip natūralioje nikelio rūdoje iš Sudbury kasyklų (Ontarijas) mines Monelmetalo 400 tankis – 8,82 g/cm³.
Naudojimas
thumb |200px| right|Identifikaciniai žetonai iš monelmetalo Monelmetalas naudojamas aviacijos, chemijos, naftos, laivų statybos , medicinos ir prietaisų gamybos pramonėje.
Monelmetalas naudojamas kaip konstrukcinė medžiaga, įeina į bimetalinius elementus, iš jo karštojo užpurškimo būdu gaunamos dangos, Iš jo gamina muzikos instrumentus, akinių rėmelius, gręžtuvus ir pan.
Aviacijos pramonė
7-tą dešimtmetį monelmetalas imtas plačiai naudoti aviacijos pramonėje, ypač eksperimentinių raketinių lėktuvų (pvz., North American X-15) karkasams ir apvalkalams gaminti. Tam jis tinka, nes išlieka stiprus net įkaitęs dėl didelės trinties skrendant dideliu greičiu. Ši savybė kompensuoja ir didesnį monelmetalo tankį.
Jūrų technologijos
Dėl didelio korozinio atsparumo monelmetalas puikiai tinka jūriniams vamzdynams, siurblinėms, jūros vandens sklendėms, koštuvų įtaisams. Kai kurie visiškai nemagnetiniai variantai naudojami minų traleriuose, magnetinio lauko matavimo įrangos korpusams. Iš monelmetalo gamina vandens ir degalų cisternas, sraigtų tunelius, kilių varžtus ir pan.
Dėl elektrolitinio jūros vandens veikimo (elektrocheminė korozija) laivų statyboje monelmetalas turi būti kruopščiai izoliuotas nuo kitų metalų (pvz., plieno). 1915 m. rugpjūčio 12 d. „The New York Times“ paskelbė straipsnį apie 66 m ilgio jachtą „pirmasis laivas, kurio visas korpusas pagamintas iš monelmetalo“ ir kuris „subiro į gabalus“ po 6 savaičių ir papuolė į metalo laužą. Laivo žuvimo priežastis buvo dugno suirimas dėl elektrolizės. Jachtos plieninis karkasas suiro dėl elektrocheminės sąveikos su monelmetalu.
Jūrinių paukščių tyrimuose žiedai buvo daromi iš monelmetalo, nes šis atsparus korozijai.