cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grigorijus Rasputinas
Biografija
Ši žmogžudystė tik pastiprino carienės Aleksandros principą išlaikyti autokratinį valdymą, tačiau po kelių savaičių revoliucija caro režimą nuvertė.
Blizgė (reikšmės)
Žodio blizgė reikšmės:
CS Independiente Rivadavia
Mendosos „Independiente Rivadavia“ – Argentinos futbolo klubas, 1913 metais įkurtas Mendosoje.
Istorija
Tarp 1962 ir 1982 m. sužaidė 6 sezonus aukščiausioje lygoje. Daugiausia varžosi antrajame divizione.
Judas Makabiejus
thumb|Judas MakabiejusJudas Makabiejus – vienas iš Makabiejų sukilimo vadų II a. pr. m. e., kuriam pavyko atkovoti iš sirų Jeruzalės šventyklą.
Pagarsėjo kaip geras oratorius ir kovotojas. Daugelis jo bendražygių vadinosi tiesiog jo vardu – makabiejais.
Žirnikai
Žirnikai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Luknių. Buvusi Paluknės geležinkelio stotelė prie Kretingos–Skuodo linijos.
2A46
2A46 – 125 mm lygiavamzdžių tankinių patrankų šeima. Patrankos skirtos naikinti visiems tankams būdingiems taikiniams – tankams ir šarvuočiams, gyvajai jėgai ir įtvirtinimams. Serijiniu būdu gaminamos 2A46, 2A46M, 2A46M-1, 2A46M-2, 2A46M-4 ir 2A46M-5 modifikacijos.
Gali šaudyti valdomomis raketomis. Turi dūmsiurbį.
Visų patrankos 2A46 modifikacijų techninės charakteristikos, masė ir matmenys panašios, nes tai leidžia naudoti unifikuotus šaudmenis. Vėlesnės modifikacijos pasižymi iki 20% didesniu taiklumu ir pagerintomis eksploatacinėmis charakteristikomis.
Šias patrankas gamina ir valstybėse, kurios pagal licencijas gamina rusiškus tankus T-72. Patrankos 2A46 naudojamos ir Irano tankuose Zulfiqar.
The Marshall Mathers LP 2
The Marshall Mathers LP 2 – aštuntasis studijinis amerikiečių reperio Eminem albumas, išleistas 2013 m. lapkričio 5 d. Albumas yra 2000 m. pasirodžiusio „The Marshall Mathers LP“ tęsinys. Kartu albume dainas atlieka tokie atlikėjai, kaip Skylar Grey, Rihanna, Nate Ruess, Kendrick Lamar. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmose „Billboard 200“ ir Jungtinės Karalystės reitingų vietose. Vėliau albumas tapo antru geriausiai parduodamu albumu JAV 2013 m.
2015 m. albumas bei laimėjo „Grammy“ apdovanojimą geriausio repo albumo nominacijoje.
Šilėnai
Šilėnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Šiaulių. Seniūnaitijos centras. Yra Šilėnų geležinkelio stotis, paštas (LT-80004), Šilėnų pagrindinė mokykla, kelios parduotuvės. 2003 m. susikūrė Šilėnų kaimo bendruomenė „Šilas“. 2004 m. Šilėnų kaime atidengtas ir pašventintas paminklinis akmuo su iškaltu užrašu „Šilėnai 1649“.
Geografija
Kaimas įsikūręs 2 km nuo Šiaulių oro uosto ir 6 km į pietus nuo Kairių. Artimiausi kaimai: šiaurėje Akliniai (2 km) ir Kirbaičiai (2 km), pietuose – Žarniai (4 km) ir Vališkiai (4 km). Geriausias susisiekimas – geležinkeliu, greta praeina kelias Kairiai–Tytuvėnai.
Istorija
Šilėnai žinomi nuo 1649 m., tačiau kaimas Zoknių dvaro laukuose pradėjo kurtis 1865 m. tiesiant Liepojos–Romnų geležinkelį. XIX a. tai buvo kaimas Šiaulių valsčiuje.
Po II pasaulinio karo, kai Šilėnuose buvo įkurdinta geležinkelių statybos ir remonto Mašinų remonto stotis, išaugo unikali gyvenvietė. Įmonės darbuotojams gyvenamųjų namų niekas nestatė. Stovėjo 50–60 vagonų, kuriuose gyveno ne tik darbininkai, bet ir kai kurie vadovai. Neretai vagonuose kildavo gaisrai. Tik 1991–1992 m. buvo užbaigti 6 įmonės lėšomis ūkiniu būdu statyti namai, kuriuose apsigyveno 74 šeimos.
2005 m. AB „Lietuvos geležinkeliai“ geležinkelio remonto dukterinė įmonė UAB „Gelmagis“ (buvusi Mašinų remonto stotis Nr. 94) pastatė šiuolaikišką ilgų geležinkelio bėgių atkarpų suvirinimo ir surinkimo liniją. 2010 m. lapkričio 8 d. AB „Lietuvos geležinkeliai“ generalinio direktoriaus įsakymu Nr. AS-25 UAB „Gelmagis“ linija buvo reorganizuota prijungiant ją prie UAB „Geležinkelio tiesimo centras“.
Gyventojai
1673 m. gyveno 52 šeimos.
Buivėnai
Buivėnais vadinami kaimai:
Buožė (reikšmės)
Žodis buožė reiškia:
Stasė Krinickaitė
Stasė Krinickaitė (g. 1951 m. birželio 3 d. Neversčiai, Švenčionių raj.) – lietuvių kalbininkė.
Biografija
1969 m. baigė Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1974 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo filologės ir lietuvių kalbos ir literatūros dėstytojos kvalifikaciją. 1977 m. baigė Maskvos mokslų akademijos Kalbotyros instituto aspirantūrą. 1982 m. filologijos mokslų kandidatė, humanitarinių mokslų daktarė.
Nuo 1974 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto (nuo 1990 m. Lietuvių kalbos institutas) mokslinė bendradarbė, Kalbos istorijos ir dialektologijos skyriaus mokslo darbuotoja. Paskelbė straipsnių apie lietuvių kalbos veiksmažodžių tranzityvumą, kalbos kultūrą.
Iļģi
Iļģi – Latvijos postfolklorinės ir folkroko muzikos grupė, įkurta 1981 m. Rygoje. Savo muzikoje jungia latvių liaudies muziką, bei šiuolaikinės muzikos (ypač – roko) ritmus.
Istorija
Grupę 1981 m. balandžio 21 d. įkūrė Jazepo Vytuolio Latvijos muzikos mokyklos auklėtinė Ilga Reizniecė, prie kurios netrukus prisijungė kitas žymus muzikantas Maris Muktupavelas. Pirmuosius koncertus atlikinėjo kaip Rygos miesto Leningrado rajono Kultūros namų jaunimo folkloro grupė, vėliau persivadino dabartiniu pavadinimu, kuris Kuržemėje reiškia „vėlės“ (plg. Ilgės).
Pradžioje „Iļģi“ muzikantai atlikinėdavo tradicinę latvių muziką, bet vėliau ėmė eksperimentuoti, panaudodami tiek senuosius, tiek šiuolaikinius muzikos instrumentus. „Iļģi“ buvo pirmoji postfolkloro muzikos grupė ne tik Latvijoje, bet ir visose Baltijos šalyse. „Iļģi“ iš tradicinio folkloro ansamblio ilgainiui tapo profesionalia šiuolaikinio meno grupe, kuriai tradicija yra pradmuo naujai, savitai, autorinei kūrybai. Koncertavo įvairiose užsienio šalyse. 2002 m. sukūrė folkroko operą Spēlēju, dancoju. 2011 m. surengė trisdešimtmečio jubiliejaus koncertą Rygoje.
„Iļģi“ yra daugkartiniai apdovanojimo už geriausią Latvijos metų liaudies ar pasaulio muzikos albumą laimėtojai.
Anželikos Cholinos šokio teatras
Anželikos Cholinos šokio teatras (sutr. A|CH šokio teatras) – vienas didžiausių šokio teatrų Lietuvoje. Įsteigtas 2000 metais. Teatro įkūrėjos – choreografė Anželika Cholina (g. 1970 m.) ir vadybininkė Greta Cholina, „A|CH teatro" direktorė (A. Cholinos sesuo). Teatras organizuoja turus Lietuvoje ir užsienyje (Vengrijoje, Anglijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Danijoje, Kinijoje). Teatro šokio spektakliais pasižymi baleto, modernaus šokio ir (teatro) vaidybos sinteze. „A|CH teatras" su kitais choreografais realizavo įvairiais kūrybines idėjas. 2008 metais teatro pakviestas choreografas iš Maskvos Oleg Gluškov specialiai „A|CH trupei" pastatė šokio spektaklį „Donkey hot”.
Trupė
Teatras neturi pastovios trupės, tačiau per ilgus kūrybinio darbo metus susiformavo didelis ir tvirtas A|CH šokėjų branduolys. Tačiau juo neapsiribojama. Siekiant, kad kiekvienas spektaklis būtų išskirtinis, bendradarbiauti kviečiami Lietuvos ir užsienio artistai – šokėjai, dramos aktoriai ir muzikantai.
Spektakliai
Nuo teatro įkūrimo 2000 metais A|CH teatras pristatė šokio spektaklius:
Šokėjai, aktoriai
Spektakliuose šoko (vaidino):
Inga Augutytė, Indrė Bacevičiūtė, Živilė Baikštytė, Donatas Bakėjus, Saulius Balandis, Ramunė Balsevičiūtė, Anna Baranova, Urtė Bareišytė, Žilvinas Benuševičius, Goda Bernotaitė, Eglė Brundzaitė, Audrius Bružas, Eligijus Butkus (Toreodoras), Romas Ceizaris, Tomas Ceizaris, Kipras Chlebinskas, Žavinta Čičelytė, Aurelijus Daraškevičius, Maja Dolidzė, Kristina Galalytė, Aušra Gineitytė, Greta Gylytė, Kirilas Glušajevas, Tadas Gryn, Kristina Gudžiūnaitė, Evaldas Jaras, Vita Jaristo, Rūta Juodzevičiūtė, Andrius Katinas, Daniil Kolmin, Kiril Kornilov, Jolanta Kriščiūnaitė, Rūta Kudžmaitė, Deimantė Kupstaitė, Olga Lopatčenkova, Margarita Makejeva, Antanina Maksimovič, Sigita Mikalauskaitė, Marius Miliauskas, Beata Molytė, Modestas Pachalka, Indrė Pačėsaitė, Anton Piastechin, Leonardas Pobedonoscevas, Indrė Radzevičiūtė, Agnė Ramoškaitė, Agnė Ramanauskaitė, Loreta Raškevičiūtė, Mar­ty­nas Ri­mei­kis (Don Chose), Laimis Roslekas, Giedrius Savickas, Edita Stundytė, Giedrė Subotinaitė, Julija Turkina, Vaida Šniurevičiūtė, Nerijus Tauskus (Toreodoras), Domicelė Tautkaitė, Brigita Urbietytė, Igoris Zaripovas, Giedrė Zaščižinskaitė (Carmen), Andrius Žužžalkinas ir kt.
Damiano gynyba
Damiano gynyba – žemo lygio šachmatų debiutas, kurio ėjimai:
Juodųjų 2…f6 – prastas ėjimas, kuris atidengia juodųjų karalių, susilpnina karaliaus pusę ir užima jo žirgo geriausią laukelį. 3.d4 ir 3.Rc4 yra striprūs atsakymai, bet galingiausias – žirgo aukojimas 3.Žxe5! Nukirtus žirgą su 3…fe juodieji atidengiami mirtinai atakai 4.Vh5+ Ke7 (4…g6 prarandamas, nes 5.Vxe5+, grasina šakute karaliui ir bokštui) 5.Vxe5+ Kf7 6.Rc4+. Kadangi imti žirgą būtų nedovanotina, po 3.Žxe5 juodieji turetų eiti '''3…Ve7! 4.Žf3 (4.Vh5+? g6 5.Žxg6 Vxe4+ 6.Re2 Vxg6) Vxe4+ 5.Re2'''. Juodieji apgynė pėstininką, bet prarado laiko ir susilpnino karaliaus lentos pusę ir praras daugiau laiko, kai baltieji persekios valdovę eidami Žb1-c3 arba 0-0 ir Be1.
Debiutas pavadintas portugalų meistro Pedro Damiano (1480–1544 m.) vardu, kuris pagrįstai ją vadino silpna.
Hausmanitas
Hausmanitas (pavadintas pagal profesorių mineralogą Johann Friedrich Ludwig Hausmann (1782–1859)) – sudėtinis mangano oksidas, turintis tiek dvivalenčio, tiek trivalenčio mangano. Formulė Mn2+Mn3+2O4. Yra mangano rūda, turi 72,03 % mangano ir 27,97 % deguonies.
Damiano gynyba
Damiano gynybos ECO kodas – C40 (Karaliaus žirgo debiutas).
Hausmanitas
Priklauso špinelio grupei, sudaro tetragoninius kristalus. Hausmanitas būna nuo rudos iki juodos spalvos, metališko blizgesio. Kietis 5,5 (Moso skalė), tankis 4,8.
Civilių nereguliarioji gynybos grupė
thumb|right|250px|CIDG grupės apmokymas thumb|right|250px|Du CIDG kovotojai Civilių nereguliarioji gynybos grupė  – nereguliariosios kariuomenės dalinys Pietų Vietname, suformuotas iš Vietnamo etninių mažumų atstovų pagal JAV vyriausybės vykdytą Civilių nereguliariųjų gynybos grupių programą.
Civilių nereguliariųjų gynybos grupių programos tikslai
Civilių nereguliariųjų gynybos grupių programa turėjo atlikti dvi funkcijas: thumb|left|300px|CIDG grupės stovykla ir aerodromas. Apačioje kairėje – artilerijos baterijos pozicijos.
Hausmanitas
Radavietės
Tipiška radavietė yra Öhrenstock, Ilmenau, Tiuringijos Miškas (Tiuringija, Vokietija). Kitos radavietės: Geriausi pavyzdžiai rasti Pietų Afrikoje ir Namibijoje, kur hausmanitas asocijuoja su su kitais mangano oksidų mineralais (piroliuzitas ir psilomelanas bei geležis ir mangano mineralais (biksbijitas).
Civilių nereguliarioji gynybos grupė
Istorija
CIDG programą 1961 m. pradžioje suplanavo CŽV kaip priemonę prieš Vietkongo įtakos plitimą Pietų Vietnamo Centriniuose kalnuose. Programos veikla pradėta Buon Enao kaime, mažos JAV Armijos specialiųjų pajėgų (žaliųjų berečių) grupės atvykdavo į kaimus ir juose kūrė Apylinkių vystymo centrus. Specialiųjų pajėgų komandos apmokydavo vietinius gyventojus, orientuodamiesi į vietinę gynybą ir pilietinę veiklą. Kaimiečius dvi savaites treniruodavo ginti kaimus ir apginkluodavo. Formuojamos vietinės smogiamosios grupės būdavo geriau apmokomos ir apginkluojamos, jos buvo skirtos veikti kaip greitojo reagavimo į Vietkongo atakas pajėgos.
Dauguma CIDG stovyklų buvo apgyvendintos šalies etninių mažumų (ypač degarų), kurios nemėgo vietnamiečių tiek iš Šiaurės, tiek Pietų Vietnamo, todėl greitai ėmė sutarti su amerikiečiais patarėjais.
CIDG programa buvo sėkminga, nes pacifikavus vieną kaimą, jis tapdavo treniravimo stovykla gretimų kaimų gyventojams.
1963 m. kariškiai suprato, kad programa vystosi labai sėkmingai. Bet buvo nutarta, kad CIDG daliniai ir specialiosios pajėgos nėra tinkamai išnaudojamos, tad buvo įsakyta pradėti operaciją „Switchback“, kuri vadovavimą CIDG programai perdavė iš CŽV rankų JAV Karinės pagalbos Vietnamui vadovybei. CIDG programa buvo sparčiai plečiama, tam panaudota visa JAV 5-oji specialiųjų pajėgų grupė, perkelta į Vietnamą. CIDG daliniai nebeužsiėmė vien kaimų gynyba, bet ėmė dalyvauti ir labiau įprastinėse kariuomenės operacijose, ypač valstybės sienos priežiūroje.
1970 m. daugelis CIDG grupių buvo performuotos į Vietnamo reindžerių dalinius.
Oskaras Biuchleris
Oskaras Biuchleris (1881 m. Pušagrodo dvaras, Panemunės-Pažaislio valsčius – 1937 m. vasario 16 d. Heydekrugas, Klaipėdos kraštas) – vokietis, Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1895 m. baigė Frydricho kolegiją (Karaliaučiaus gimnazija), tais pačiais metais įstojo į Karaliaučiaus universiteto Teisės fakultetą.
Nuo 1903 m. taikos teisėjas, valstybės gynėjo padėjėjas, apygardos teismo narys. Nuo 1919 m. Kauno apygardos teismo valstybės gynėjo padėjėjas.
Į Steigiamąjį Seimą kandidatavo pagal Lietuvos vokiečių rinkimų sąrašą, tačiau išrinktas nebuvo. Nuo 1920 m. rugsėjo 15 d., mandato atsisakius Rudolfui Kinderiui, iki 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, vienintelis vokiečių mažumos atstovas Seime. Pasibaigus kadencijai persikėlė į Klaipėdos kraštą.
Reichsburgo pilis
thumb|250px|Reichsburgo pilis Reichsburgo pilis − pilis Vokietijoje, Pfalco žemėje, prie Kochemo miestelio, Mozelio žemupyje; 50 km nuo Koblenco.
Antanas Suslavičius
Antanas Suslavičius (g. 1948 m. sausio 12 d. Jočiūnuose) – Lietuvos pedagogas.
Biografija
1955–1957 m. mokėsi Krivliako septynmetėje mokykloje, 1957–1960 m. – Jočiūnų pradinėje mokykloje, 1960–1964 m. – Šilonių aštuonmetėje mokykloje, 1964–1968 m. – Vilniaus pedagoginėje mokykloje, 1969–1975 m. studijavo Vilniaus universiteto Matematikos ir mechanikos fakultete. 1968–1971 m. Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinės mokyklos pradinių klasių mokytojas, nuo 1971 m. – matematikos mokytojas. Nuo 1989 m. – šios mokyklos direktorius.
Gikonys
Gikonimis vadinamos gyvenvietės:
Dumbliauskas
Dumbliauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Povilas Karpavičius
Povilas Karpavičius (1909 m. liepos 1 d. Tbilisyje – 1986 m. gruodžio 25 d. Kaune) – Lietuvos fotografas.
Biografija
Sunkiai susirgus tėvui, šeima 1921 m. grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Zarasuose. Studijavo Zarasų Aukštesniojoje komercijos mokykloje, dalyvavo visuomeninėje veikloje, vaidino dramos būrelyje. Vėliau persikėlė į Kauną, kur 1931 m. baigė Kauno žemėtvarkos mokyklą ir įgijo žemėtvarkininko specialybę.
Priimtas Žemės ūkio ministerijos tarnybon įstojo į profesinę Matininkų ir kultūrtechnikų sąjungą. 1959–1966 m. dėstė Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume, nuo 1966 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio akademijoje.
1995 m. birželio 20 d. Jad Vašem, Holokausto kankinių ir didvyrių atminties organizacija Izraelio parlamento įsaku – Alevtinai ir Povilui Karpavičiams, karo metu padėjusiems žydams, suteikė Pasaulio tautų teisuolių vardus.
Chartumas (vilajetas)
Chartumo vilajetas  – Sudano vilajetas. Yra centrinėje šalies dalyje. Administracinis centras – šalies sostinė Chartumas.
Povilas Karpavičius
Kūryba
Fotografija pradėjo domėtis nuo 1930 m. ir jau nuo 1931 m. pradėjo dalyvauti fotografijos parodose. 1935 m. Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjungos nariai – fotografijos entuziastai susibūrė į fotosekciją. Šis entuziastų būrelis daug nuveikė populiarindamas fotografiją Lietuvoje – plėtojo matininkų fotomėgėjų veiklą, surengė keletą fotografijos parodų ir konkursų. P. Karpavičius nuo pat pradžios buvo aktyvus fotosekcijos narys.
Turkmenabatas
Turkmenabatas – miestas rytų Turkmėnijoje, prie Amudarjos upės; Lebapo srities centras. 234,8 tūkst. gyventojų (2007). Geležinkelio mazgas. Išvystyta lengvoji (medvilnės, tekstilės, siuvimo, avalynės), maisto, chemijos (visų pirma trąšų), naftos, metalo, medienos pramonė. Yra pedagogikos institutas, teatras, istorijos ir kraštotyros muziejus.
Chartumas (vilajetas)
Geografija
Teritorija išsidriekusi abipus Nilo upės ir aplink jį plytinčių derlingų lygumų.
Povilas Karpavičius
Kūryba
Kaip fotografas daugiausia kūrė portretus, peizažus, naudojo įvairią fotografijos techniką. Prieškarinio laikotarpio fotografo darbuose vyrauja lietuviško sodžiaus ir gamtos peizažai, žmonių buities ir darbo scenos. Vienas pirmųjų Lietuvoje susidomėjo ir bandė specialias fotografijos technikas – fotografiką. 1939 m. Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjungos vasaros fotokonkurse pristatė izoheliją „Pelkėje pūkas“, kuri nugalėjo „Įvairenybių“ temoje, ir heteroreljefą „Vėjas“.
Turkmenabatas
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1886 m. kaip Čardžujus. 1924–1927 m. vadinosi Leninskas, po to vėl Čardžujus, nuo 1940 m. Čardžou. 1991 m. pavadintas Turkmenabatu.
Pavadinimo kilmė
Persų kalba چهارجوی (Čardžuj) reiškia „Keturios srovės, upės“.
Chartumas (vilajetas)
Gyventojai
Teritorija tankiai gyvenama. Vyrauja arabai, nubiai. Svarbiausi miestai: Chartumas, Omdurmanas, Šiaurės Chartumas.
Povilas Karpavičius
Kūryba
Per Antrąjį pasaulinį karą beveik nefotografavo, po jo valdžios užsakymu fotografavo nacių nusikaltimus, įamžino karo nuniokotus Europos miestus, sugriautus pastatus, įtvirtinimus, kelius ir tiltus.
Chartumas (vilajetas)
Administracinis suskirstymas
Vilajetas padalintas į 7 rajonus:
Povilas Karpavičius
Kūryba
1949 m. susidomėjo spalvotąja fotografija. 1953 m. Vilniuje surengė pirmą personalinę ir pirmą Lietuvoje spalvotosios meninės fotografijos parodą. Pirmas įvaldė izohelijos techniką: 1957 m. sukūrė izopolichromijos techniką (spalvų skyrimo būdas). Tarptautinėje parodoje 1957 m. Vroclave vienintelis atstovavo Tarybų Sąjungai ir vienintelis iš visų dalyvių eksponavo spalvotas izohelines nuotraukas.
P. Karpavičius – taikomosios fotografijos pradininkas Lietuvoje, fotomeno ir fototechnikos propaguotojas, vienas ryškiausių pokario spalvotosios fotografijos atstovų. Bendradarbiavo su leidyklomis ruošiant pirmuosius lietuviškus vokus, daugelio leidinių bendraautoris. Fotografijos technikos ir kūrybos klausimais rašė žurnaluose „Mokslas ir gyvenimas“, „Sovetskoje foto“ ir kt. Jo originalių atspaudų paveldas labai nedidelis, 1940 fotografijų ir 270 negatyvų kolekcija saugoma Šiaulių fotografijos muziejuje.
Budapesti VSC
Budapešto BVSC arba BVSC-Zugló – Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1911 m. Kitados rungtyniavo Vengrijos aukščiausioje futbolo lygoje. 1998–1999 m. sezone liko septyniolikti, buvo perkelti į žemesnį divizioną. 2001 m. futbolo ekipos buvo išformuotos.
Atgimimas
2012 m. liepos 18 d. BVSC po 10 metų pertraukos subūrė suaugusiųjų komandą, dalyvavusią Budapešto Labdarugó Szövetség IV varžybose.
2018–2019 m. sezone tapo Budapešto bajnokság II pirmenybių nugalėtojais. 2019–2020 m. rungtyniavo Budapešto bajnokság I pirmenybėse ir tapo nugalėtojais. Nuo 2020–2021 m. seono rungtyniavo Trečioje nacionalinėje lygoje (III pakopa). Dėl pandemijos grėsmių pirmenybės buvo sustabdytos, vėliau nutrauktos. 2020–2021 m. Nemzeti Bajnokság III sezone klubas užėmė antrąją vietą. 2022 m. birželio 22 d. naujuoju klubo vyr. treneriu buvo paskirtas Flóriánas Urbánas.
2022–2023 m. „BVSC-Zugló“ užėmė 1 vietą NB III Rytų grupėje. Dėl patekimo į Antrą lygą žaidė atkrintamąsias rungtynes. Jose bebdru dviejų rungtynių rezultatu 2-1 nugalėjo varžovus.
Žaidžia Antroje lygoje nuo 2023–2024 m.
Gilūšis (Elektrėnų sav., Semeliškių sen.)
Gilūšis – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 8,5 km į rytus nuo Semeliškių miestelio, ties riba su Trakų rajonu. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,58 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 150,3 m. Vakarinis krantas aukštas, kiti – žemesni, šiaurrytinis – pelkėtas. Šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse stūkso Gilūšio miškas, į vakarus – Ožkapjovių miškas. Į pietvakarius telkšo Monaičio ežeras. Šiaurės rytuose įteka upeliukas iš Klevžerio. Ežeras nenutekantis, priklauso Strėvos upės baseinui. Prie ežero įsikūrę Klevinės ir Pamonaičių kaimai. Vakarinėje pakrantėje veikia kaimo turizmo sodyba.
Leninskas
Leninsku vadinama:
Naujas žodis (žurnalas)
Naujas žodis – kultūros-visuomenės paveiksluotas laikraštis (žurnalas), leistas 1925–1933 m. Kaune, Rygoje (1925–1926 m. Nr. 16).
Istorija
Leido lietuvių jaunimo organizacija „Rūta“, Justas Paleckis (1926 m. Nr. 17/18 – 1927 m. Nr. 10/11; 1930 m. Nr. 18 – 1931 m. Nr. 10), bendrovė „Naujas žodis“ (1927 m. Nr. 12/13 – 1930 m. Nr. 17; 1931 m. Nr. 11 – 1932 m. Nr. 21), bendrovė „Žodis“ (1932 m. Nr. 22 – 1933 m. Nr. 33). Ėjo kartą per mėnesį, nuo 1926 m. – dukart per mėnesį, o 1933 m. Nr. 4-23 – kaip „Dienos“ priedas. Spausdino K. Narkevičiaus spaustuvė Rygoje, spaustuvės „Menas“, „Spindulys“, „Varpas“ Kaune.
Nagrinėjo Lietuvos, Latvijos kultūros, meno, istorijos klausimus, spausdino žymiausių lietuvių ir užsienio šalių menininkų kūrybą.
Bendradarbiavo Vytautas Pranas Bičiūnas, Mykolas Biržiška, Juozapas Albinas Herbačiauskas, Tadas Ivanauskas, Liūnė Janušytė, Steponas Kolupaila, Pranas Mataitis, Antanas Miškinis, Bronys Raila, Stasys Santvaras, Teofilis Tilvytis, Petras Vaičiūnas, Jonas Vileišis, Antanas Vienuolis, Juozas Žlabys-Žengė ir kt.
„Naujas žodis“ buvo liberalios krypties, nepartinis, bulvarinis geraja šio žodžio prasme žurnalas. Iki 1927 m. redaktoriumi ir leidėju buvo Justas Paleckis, faktiškai pats vienas organizavęs žurnalo leidybą. Persikėlus į Kauną žurnalas buvo leidžiamas operatyviau, nuo 1929 m. iš mėnesinio tapo dvisavaitiniu, darėsi įvairesnis turiniu ir forma. Tačiau, tobulinant žurnalą, išaugo ir jo leidybos kaštai bei poreikiai, reikėjo daugiau bendradarbių, geresnės technikos, savos spaustuvės ir cinkografijos. 1927 m. birželio 17 d. įsteigta „Naujo žodžio“ bendrovė nuo 1927 m. liepos 27 d. (Nr. 12/13) ėmėsi „Naujo žodžio“ žurnalo leidybos, po to ir kitų bendrovei priklausiusių leidinių. „Naujo žodžio“ bendrovę įsteigė Justas Paleckis, Vytautas Bičiūnas bei „Taikomojo Meno“ bendrovės atstovai: dailininkas Vilius Jomantas ir inžinierius, pašto valdybos viršininkas Adolfas Sruoga.
Žurnalo „Naujas žodis“ redakcija ir administracija Kaune iš pradžių buvo Laisvės al. 60, 1927 m. Nr. 10-11 nurodoma Nepriklausomybės a. 7 (ten pat buvo „Mokslo“ bendrovė bei knygynas), o nuo Nr. 12-13 redakcijos adresas Daukanto g. 12-10 (šiuo adresu gyveno žurnalo redaktorius J. Paleckis), administracijos ir bendrovės adresas Nepriklausomybės a. 7. Nuo 1928 m. Nr. 2 „Naujo žodžio“ administracijos adresas Laisvės al. 9 (kampas Laisvės al. ir Nepriklausomybės a. prie Įgulos bažnyčios, ten buvo ir „Tulpės“ bendrovės, kuri priklausė A. Sruogai, knygynas), redakcijos adresas Daukanto g. 12-10. Nuo 1928 m. Nr. 22 (gruodžio mėn.) redakcija ir administracija Maironio g. 6, o 1929 m. susiformavus spaudos koncernui, jo rūmai buvo Laisvės al. 70, priešais Valstybės teatrą (pastatas iki šių dienų neišliko).
Spiralinė galaktika
Spiralinių vijų kilmė
Pirmasis galaktikos sukimąsi ir spiralinių vijų formavimąsi 1925 metais pradėjo nagrinėti Bertilas Lindbladas. Jis pastebėjo, kad spiralinės vijos negali būti pastovūs, stabilūs dariniai, besisukantys apie galaktikos centrą kaip kietas kūnas. Kadangi galaktikos disko sukimosi greitis keičiasi, tolstant nuo centro (galaktika nesisuka kaip kietas kūnas), tai spiralinės vijos po kelių galaktikos apsisukimų turėtų smarkiau apsivynioti ir prisispausti prie galaktikos centro, o to nėra stebima. 1964 metais C. C. Lin ir Frank Shu pasiūlė, kad spiralinės vijos tai yra mažos amplitudės disko medžiagos sutankėjimų bangos, besisukančios apie galaktikos centrą mažesniu greičiu, nei žvaigždės ir tarpžvaigždinė medžiaga. Kai sutankėjimo banga keliauja per diską, dėl gravitacinio nestabilumo, ji sukelia žvaigždžių formavimąsi priekiniame vijos pakraštyje. Todėl vijos stebimos ryškesnės dėl daugybės jose esančių jaunų, karštų ir masyvių žvaigždžių.
Vachmistras
thumb|Vengrijos husarų pulko Vachmistras, nuo 1776 iki 1783 metų.
Vachmistras ( 'sargybos viršininkas') – Vokietijos, Austrijos, Šveicarijos, Rusijos, Lenkijos puskarininkių karinis laipsnis. Laipsnis naudojamas ir Vokietijos policijoje.
Vokietija ir Austrija
Vachmistro laipsnis buvo naudojamas Vokietijoje iki Antrojo pasaulinio karo bei jo metu. Tai buvo kavalerijos ir artilerijos laipsnis, atitinkąs pėstininkų feldfebelį.
Austrijoje ir Šveicarijoje vachmistro laipsnis egzistuoja iki šiol.
Vokietijos kariniame jūrų laivyne vachmistras yra vyriausias laivo puskarininkis, kuris paprastai užsiima administraciniu darbu (atitinka Kompaniefeldwebel ar hauptfeldfebelį (Hauptfeldwebel)).
Rusija
Rusijoje laipsnis egzistavo 1632–1917 m. Tai aukščiausias kavalerijos ir raitosios artilerijos bei žandarų puskarininkio laipsnis. Vėliau jis tapo ir kazokų laipsniu.
Už jį vyresnis buvo praporščiko laipsnis.
Pirmą kartą įvestas 1632 m. kuriant naujuosius rikiuotės pulkus, o 1699 m. paplito visuose reguliariuosiuose daliniuose. Kiekvienas eskadronas ir kiekviena baterija turėjo po vieną vachmistrą, kuris būdavo vado padėjėjas rikiuotės, vidaus tvarkos ir ūkiniais klausimais. Vachmistrai ypatingai atsakydavo už sargybos tarnybą. Vachmistro padėjėjai būdavo 3-4 kapralai. Kvartirmeisteris, kaptenarmusas ir papraporščikis, kurie būdavo žemesnio rango, bet vachmistrui tiesiogiai nepavaldūs, jam padėdavo savo srityse.
1763 m. sausio 14 d. vachmistrus ir seržantus padalino į vyresniuosius ir jaunesniuosius. Eskadronuose atsirado du vachmistrai. 1796 m. šie laipsniai buvo pervadinti: vyresnysis vachmistras į vachmistrą, o jaunesnysis vachmistrasa – į vyresnįjį puskarininkį. XIX a. pradžioje vėl grįžta prie dviejų vachmistro laipsnių. 1877 m. vyresnieji vachmistrai vėl tapo vachmistrais, o jaunesnieji – vyresniaisiais puskarininkiais.
Laipsnis buvo panaikintas 1917 m.
Gvardijos vachmistrai
Iki 1826 m. senosios gvardijos dalinių vachmistrai buvo priskirti XIV (dar anksčiau – XIII) klasei Rangų lentelėje, nors nebuvo karininkai. Tai paaiškinama tuo, kad tuo metu gvardijos laipsniai buvo laikomi dviem pakopomis aukštesni už armijos laipsnius. Dėl to gvardijos vachmistrai galėdavo būti pervesti į armiją su korneto laipsniu.
Šaltiniai
Wachtmeister
Andų tinamas
Andų tinamas (Nothoprocta pentlandii) – tinaminių (Tinamidae) šeimos paukštis. Kūnas 25,5-30 cm ilgio. Paplitęs Pietų Amerikos vakarinėje dalyje. Apsigyvena žolėtuose šlaituose, krūmuose.
Rūšiai gresia išnykimas, todėl įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.
Gelderso kunigaikštystė
Gelderso kunigaikštystė arba Gelderso hercogystė  – istorinė valstybė dabartiniuose pietryčių Nyderlanduose, viena iš Septyniolikos Provincijų. Ji apėmė visą dabartinę Gelderlando provinciją, taip pat dalį Limburgo provincijos, vakarų Vokietijos.
Istorija
Valstybė įkurta 1046 m., kuomet nedidelę teritoriją dab. Vokietijoje kaip atskirą sritį ėmė valdyti Vasenbergo dinastija. Pirminė kunigaikštystės teritorija apėmė dalį dab. Limburgo provincijos ir su Gelderlandu nieko bendro neturėjo. Jos atstovai titulavosi grafais. XIII a. grafystė plėtė savo teritorijas ir įsigijo daug žemių dabartiniame Gelderlande.
Prasidėjusi pietuose, grafystė įgijo valdžią šiaurėje, prisijungdama Vėluvės, Betuvės ir Zutfeno grafystes. 1339 m. susijungusi su Zutfeno grafyste, Gelderso grafystė tapo kunigaikštyste. Dėl hegemonijos ji daug kovojo su Olandija ir Utrechto vyskupija, tapdama viena svarbiausių valstybėlių dabartinių Nyderlandų teritorijoje. 1473 m. Gelderso soste įsigalėjo Burgundų dinastija, ir kunigaikštystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Po to tapo dalimi Habsburgų Nyderlandų.
Po mirties 1538 m. Karolis II paliko kunigaikštystę Viljamui III iš Julicho kunigaikštystės. Tačiau šis nesugebėjo išsaugoti nepriklausomybės. Jau 1543 m. kunigaikštystę prisijungė Habsburgų Karolis. Atitekusi Habsburgų Nyderlandams, kunigaikštystė suskaidyta. 1548 m. iš jos suformuotos 4 provincijos: Geldersas, Zutfenas, Groningenas ir Fryzija.
Po Nyderlandų revoliucijos 1581 m. (oficialiai – 1648 m.) Gelderso kunigaikštystė vėl buvo padalinta. Vėluvė, Betuvė ir Zutfenas prijungti prie Jungtinių Nyderlandų provincijų ir tapo integralia Nyderlandų dalimi (Gelderlando provinciją). Pietinė kunigaikštystės dalis (Oberkvartieris) tuo tarpu sudarė dalį Pietinių Nyderlandų ir tapo vadinama Ispanijos Geldersu. Po Ispanijos įpėdinystės karo, 1713 m. Ispanijos Geldersas buvo padalintas tarp keturių valstybių. Jo atskiras dalis atsirėžė Nyderlandai, Austrijos ir Julicho kunigaikštystė. Svarbiausia kunigaikštystės dalis su sostine Gelderyje atiteko Prūsijai ir toliau buvo vadinama Prūsijos Geldersu. Galiausiai 1794 m. Prūsijos Peldersas buvo okupuotas Prancūzijos, ir kunigaikštystės egzistencija baigėsi.
Administravimas
thumb|left|Gelderso kunigaikštystės (raudona) kontroliuotos teritorijos XVI a. pradžioje Didžiausio suklestėjimo metu XVI a. Gelderso kunigaikštystė valdė didžiules žemes Žemutinėse Provincijose. Kunigaikštystę sudarė kelios geografiškai atskirtos teritorijos, kurios buvo padalintos į feodalines valdas:
Paluknė
Palukne vadinama:
Saugos automobilis
thumb|Saugos automobilis [[F1|Formulės 1 2021 m. Austrijos GP.]] thumb|Aston Martin Vantage saugos automobilis 2021 m. thumb|[[Formulė E|Formulės E BMW i8 saugos automobilis.]] Saugos automobilis – specialus automobilis, naudojamas autosporte kai lenktynių trasoje (dažn. žiedinio tipo) įvyksta incidentas ar dėl kitų priežasčių nesaugu lenktyniauti.
Formulė 1
Nuo 1973 m. Formulės 1 lenktynėse saugos automobilis išleidžiamas į trasą esant labai stipriam lietui, po avarijos ar kitu atveju, kai dalyviams iškyla pavojus. Ant automobilio stogo yra dviejų spalvų žibintai – žalia ir geltona. Kai ratu atsilikusiam lenktynininkui leidžiama pralenkti SA, ant jo stogo užsidega žalios spalvos žibintai. Geltonos spalvos žibintai šviečia tuo atveju, kai dalyviai privalo išsirikiuoti už SA. SA turi palaikyti atitinkamą tempą, kad lenktynininkų automobilių padangos neatšaltų – šiuo metu SA vairuoja profesionalus lenktynininkas iš Vokietijos Bernd Mayländeris. Pirmuoju saugos automobiliu 1973 m. Kanados GP tapo Porsche 914 modelis.
Nuo 1993 m. SA naudojamas pagal oficialias Formulės 1 taisykles. Pirmuoju oficialiu Formulės 1 saugos automobiliu šį sezoną tapo FIAT Tempra modelis.
Nuo 2021 m. sezono čempionate skirtinguose etapuose naudojami du saugos automobiliai – Mercedes-AMG GT ir Aston Martin Vantage.
2023 m. sezono Kanados GP buvo paminėtas pirmojo saugos automobilio čempionate 50-metis.
Indianapolis 500
JAV Indianapolis 500 lenktynėse naudojamas saugos automobilis vadinamas pace car (tempo palaikymo automobilis). Šis automobilis naudojamas nuo pat pirmojo šių lenktynių sezono 1911 m. Pastaruoju metu lenktynėse naudojami Chevrolet kompanijos modeliai.
Per paskutinius 50 m. lenktynėse buvo naudojami šie modeliai, kaip oficialūs tempo palaikymo automobiliai - Pontiac Firebird, Chevrolet, Oldsmobile Cutlass ir Ford Mustang.
NASCAR
JAV vykstančiose NASCAR lenktynėse naudojamas esant blogoms oro sąlygoms ar iškilus kitam pavojui lenktynininkams. Likus vienam ratui iki tempo palaikymo automobilio pasitraukimo ant jo stogo užsidega žalios šviesos žibintai.
Pamarys
Svarbiausias regiono miestas – Ščecinas.
Saugos automobilis
NASCAR
Kitaip nei kituose lenktynių čempionatuose, NASCAR lenktynėse tempo palaikymo automobilį pasiūlo kiekviena trasa, tad sezono metu jų būna kelių modelių - Toyota Camry, Ford Mustang, Chevrolet Camaro ir kiti.
Pamarys
Geografija
Pamarys šiuo metu padalintas tarp dviejų valstybių – Lenkijos ir Vokietijos. Šiaurėje šį istorinį regioną riboja Baltijos jūra, rytuose – Pomerelija (kartais laikoma Pamario dalimi), vakaruose – Meklenburgas, pietvakariuose – Brandenburgas, pietryčiuose – Didžioji Lenkija. Oderio (Odros) upė regioną dalina skersai į dvi dalis. Šis geografinis padalijimas neretai lėmė ir jo politinį padalijimą nuo XVIII a., egzistuojantį ir dabar.
Saugos automobilis
NASCAR
Kadangi NASCAR automobiliuose nėra naudojamas spidometras ir nėra jokių tokio tipo elentronikos įtaisų, kiekviename apšilimo rate važiuoja ir tempą palaiko tempo palaikymo automobilis. Tokiu būdu lenktynininkai mato, kiek sūkių per minutę variklio sūkiais reikia važiuoti, norint palaikyti techninio aptarnavimo zonos tempui. Viršiję greitį lenktynininkai baudžiami.
Pamarys
Pomeranijos hercogystė
1170 m. įsteigta nepriklausoma Pomeranijos hercogystė, kuri nuo 1181 m. buvo Šventosios Romos imperijos dalis. XIII a. prasidėjus vokiečių kolonistų antplūdžiui, iki XVI a. dauguma vietos gyventojų (ypač feodalai ir miestiečiai) buvo iš esmės vokietinti (kita vertus, didžioji Pomeranijos gyventojų dalis kašubų kalbą, kaip antrąją šnekamąją kalbą, išsaugojo iki pat XIX a. I pusės).
Saugos automobilis
Avarijos su saugos automobiliais
2002 m. Formulės 1 Brazilijos GP treniruočių metu įvykus avarijai prie jos sustojus medikų komandai, Nickas Heidfeldas nepasirinko saugaus greičio ir paslydęs tame posūkyje trenkėsi į atidaromas medicinos automobilio dureles.
Pamarys
Brandenburgo-Prūsijos sudėtyje
thumb|left|[[Pomeranijos hercogystė|Pomeranijos hercogystės žemėlapis, 1635 m. (Eilhardas Lubinas)|230x230px]] XVII a. išmirus Pomeraniją ilgai valdžiusiai vietinės kilmės hercogų dinastijai, 1648–1815 m. kraštą dalimis užvaldė Brandenburgo-Prūsijos unijos (nuo 1701 m. – Prūsijos karalystės) valdovai. Vakarinę krašto dalį 1648–1815 m. valdė Švedija;
Saugos automobilis
Avarijos su saugos automobiliais
2009 m. WTCC čempionato Po miesto lenktynėse antrame rate dėl avarijos saugos automobiliui buvo liepta pasiruošti išvažiuoti į trasą, tačiau jis išvažiavo iš karto (be oficialaus leidimo) - dėl to lenktynininkai nebuvo perspėti ir lenktynių lyderis Franz Engstler atsitrenkė į saugos automobilio šoną. Po šio įvykio lenktynės buvo nutrauktos, o vėliau pratęstos.
Pamarys
Brandenburgo-Prūsijos sudėtyje
1815–1945 m. visa Pomeranija kaip autonominė, o nuo 1933 m. – eilinė provincija priklausė Prūsijos karalystei (1871–1945 m. – kartu ir Vokietijai).
Saugos automobilis
Avarijos su saugos automobiliais
2011 m. 6 valandų Castellet lenktynėse, kurios buvo įvadinės tų metų 24 valandų Le Mano lenktynių varžybos, saugos automobilis nepasitraukė į techninio aptarnavimo zoną, kuomet užsidegė žalias šviesoforas. Todėl kai kurie lenktynininkai nesugebėjo į tai sureaguoti ir buvo apgadinti keli automobiliai.
2011 m. 24 valandų Le Mano lenktynių metu praėjus 8 valandoms po starto Audi R18 susidūrė su Ferrari. Po avarijos į trasą išvažiavo saugos automobilis. Jis priekyje visų važiavo daugiau nei dvi valandas ir pirmą kartą Le Mano lenktynių istorijoje pritrūkus degalų buvo pakeistas kitu saugos automobiliu.
Daisuke Macui
Nacionalinėje komandoje žaidė 2003–2011 m., su ja dalyvavo 2010 m. pasaulio futbolo čempionate.
Pamarys
Padalinimas
Nuo 1945 m. Pamario regionas buvo padalintas. Rytinė Pamario dalis atiteko Lenkijai. Iš 2,4 mln prieškarinio Pamario gyventojų Lenkijai tekusioje krašto dalyje 1945 m. pradžioje buvo likę ~1 mln, – pusė jų 1945–1946 m. žuvo arba buvo išvyti iš savo gimtųjų vietų lenkų naujakurių, o visi likusieji maždaug iki 1980 m. patys emigravo į tuometinę Vakarų Vokietiją. Šiuo metu šioje dalyje sukurta Vakarų Pamario vaivadija.
1945 m. Vokietijai likusi Pamario dalis dabar priklauso Vokietijos federalinei Meklenburgo-Pomeranijos žemei.
BMX
miniatiūra|250px|Europos čempionato BMX varžybos.
BMX (X raidė žymi, kadangi X primena kryžių, sankryžą) – dviračių kroso ir trialo sportas atsiradęs JAV septintojo dešimtmečio pabaigoje. BMX dviračiai skirti įveikti rampoms, tilteliams ir kitom kliūtims.
Istorija
Nuo 1979 m. Amerikoje BMX sporto varžybų organizavimu rūpinasi dvi federacijos (NBA, NBL), kurios vienija profesionalius dviratininkus.
Ši sporto šaka plinta ir Europoje: Prancūzijoje, Belgijoje, Nyderlanduose. Tarptautinė BMX federacija (IBMXF) susikūrė 1981 m. ir surengė pirmąjį pasaulio kroso čempionatą Pontieke, (JAV).
1993 m. BMX kaip sporto šaką pripažino Tarptautinė dviratininkų sąjunga. Dviračių akrobatikos rungtis pirmą kartą debiutavo Europos čempionate 1983 m. Nuo 1995 m. pastebimas didėjantis populiarumas, daugėja žiūrovų. Rengiama daug parodomųjų rungtynių, tokių kaip X-games Jungtinėse Valstijose.
Lietuvoje
Lietuvoje BMX varžybos vyksta neseniai. Prieš dešimtmetį pirmas BMX lenktynių klubas įsikūrė Šiauliuose, vėliau – Pakruojyje, po to – Panevėžyje.
Respublikinėse varžybose šiuo metu dalyvauja trys klubai ir viena sporto mokykla (SM):
Yra rengiamos 4 etapų Lietuvos BMX lenktynių pirmenybės. Jas organizuoja Lietuvos dviračių sporto federacija ir miestas – konkretaus etapo rengėjas. Taip pat yra rengiamos sezono atidarymo (pavasarį) ir uždarymo (rudenį) varžybos.
Dviratis
thumb|right|BMX dviratis
BMX dviračiai yra su papildomomis kojų atramomis, jų vairas išriestas į viršų, ratai labai platūs. Visiems BMX dviračiams yra būdingas mažas, labai tvirtas rėmas, nedidelis svoris. Dažniausiai vairo konstrukcija leidžia priekiniam ratui apsisukti aplink 360° kampu, ir ne vieną sykį. Ratų dydis gali varijuoti nuo 12 iki 24 colių skersmens, tarp jų 20 colių yra pats populiariausias.
Spaudos lankas
Spaudos lankas, autorinis spaudos lankas – tekstų apimties apskaitos vienetas, naudojamas leidyboje.
Istoriškai spaudos lanką sudaro 24 A4 formato mašinraščio lapai, jeigu tekstas rašomas su pastraipomis, arba 22 visiškai užpildyti mašinraščio puslapiai. Kadangi įprastiniame mašinraščio puslapyje tilpdavo 30 eilučių po 60 ženklų, tai vieną spaudos puslapį sudarydavo 1800 spaudos ženklų, įskaitant tarpus (vėliau vertimo biurai, siekdami padidinti įkainius, mašinraščio puslapį „devalvavo“ iki 1700, 1600 ar mažiau spaudos ženklų). Šių dviejų skaičių – 1800 ir 22 – sandauga sudaro fizinį lanką, lygų 39 600 spaudos ženklų, įskaitant tarpus (šis skaičius paprastai apvalinamas iki 40 000 spaudos ženklų).
Naujasis gyvenimas
Naujasis gyvenimas – Lietuvių karo pabėgėlių periodinis leidinys, leistas 1945–1948 m. Miunchene (Vokietija).
Istorija
1945–1946 m. ėjo kaip dvisavaitis religinės kultūros laikraštis (po 12-16 p.), o 1947–1948 m. – kaip mėnesinis religinio turinio žurnalas (po 16 p.). Leido Lietuvių katalikų kunigų sąjunga, redagavo kun. Vytautas Jonas Bagdanavičius. Išėjo 44 numeriai. Iš pradžių tiražas buvo 12 000 egz., vėliau – 3000 egz. Leido priedą „Ateitis“.
Menkiažuvės
Menkiažuvės (Gadiformes) – stipinpelekių žuvų būrys. Menkiažuvių pelekai minkšti, kūną dengia smulkūs cikloidiniai žvynai. Plaukimo pūslė uždara. Pilviniai pelekai prie galvos, prieš krūtininius pelekus. Apie žiotis yra bent vienas ūselis.
Verslinės žuvys. Daugiausiai paplitusios šiauriniame pusrutulyje.
Baltakarčių piliakalnis
Baltakarčių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 7078; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1681; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A906) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Baltakarčių kaime, Sudeikių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Utena – Sudeikiai pasukus link Baltakarčių, kaimo gale pasukus į kairę pietvakarių kryptimi pro senąsias kapines dešinėje ir pavažiavus 400 m, už upelio pievomis pasukus į kairę pietryčių kryptimi, už 200 m.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 20x14 m dydžio, 1,5 m iškiliu viduriu. Šiaurės vakarų šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra trikampė 12x19 m dydžio terasa. Šlaitai nuolaidūs, 3-5 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų. Jis dirvonuoja, šiaurės vakarų šlaite ir šiaurės rytų aikštelės dalyse auga beržai, alksniai.
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vilius Puronas
Vilius Puronas (g. 1947 m. vasario 11 d. Panevėžyje) – profesionalus industrinis dizaineris, dailininkas, kraštotyrininkas, Šiaulių miesto garbės pilietis, visuomenės veikėjas. Taip pat žinomas kaip Šiaulių istorijos žinovas, televizijos laidų lektorius, dėstytojas, rašytojas ir leidėjas, „Lietuvos rekordų knygos“ 17-os rekordų autorius. Vienas iš produktyviausiųjų Šiaulių dailininkų, gavęs nemažai apdovanojimų už kūrybinę ir leidybinę veiklas.
Išsilavinimas
1953–1964 m. mokėsi Panevėžio mokykloje-internate, kur įgijo fotografo ir šaltkalvio-įrankininko specialybes. 1967–1971 m. studijavo pramoninę dailę Vilniaus Valstybiniame dailės institute, įgijo dizainerio bei dailininko-konstruktoriaus specialybę.
Darbinė veikla
1964–1967 m. – dirbo Panevėžio gamyklos „Ekranas“ fotografu. 1971–1973 m. – tarnavo sovietinėje armijoje. 1973–1992 m. – dirbo Šiaulių miesto LDT VK miesto vyriausiuoju dailininku, 1994–2004 m. – ėjo reklamos įmonės UAB „Neuwerbung“ direktoriaus pareigas, 2000–2008 m. – dirbo Šiaulių universiteto Menų fakulteto Dizaino katedros dėstytoju, 2004–2012 m. – ėjo Šiaulių m. savivaldybės administracijos vyriausiojo specialisto pareigas, 2008–2011 m. – Šiaulių valst. kolegijos Turizmo administravimo katedroje dirbo dėstytoju. 2012–2015 m. – VšĮ Šiaulių turizmo informacijos centre dirbo kaip projektų vadovas. 2012–2015 m. – Šiaulių Profesinio ruošimo centre dirbo dėstytoju, lektoriumi. Nuo 2013 m. yra pensijoje.
Visuomeninė veikla
thumb|200px| LOGOTIPAS „ViP“ Nuo 1984 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Nuo 1987 m. Lietuvos dizainerių sąjungos (LDiS) narys. 1986–1995 m. ir 2007–2016 m. – buvo LDiS Šiaulių skyriaus pirmininku. 2007–2022 m. – Lietuvos dizaino sąjungos valdybos narys. Nuo 2005 m. yra Lietuvos Meno kūrėjų asociacijos narys. 1990–1994 m. – Nepriklausomos Lietuvos I-osios Šiaulių Miesto Tarybos deputatas. Nepartinis. Nuo 2008 m. – istorinio LDK Jotvingių Kryžiaus Riterių Ordino donatorius ir riteris.
Profesinė veikla
thumb|200px|Pėsčiųjų bulvaro įranga thumb|200px|„GELEŽINĖ LAPĖ“ thumb|200px|„KARDAS-MILŽINAS“ thumb|200px|„BAZILISKAS-AITVARAS“ thumb|200px|„KARALIŠKIEJI ŽALČIAI“ thumb|200px|„PANE-VĖŽYS!“
Autorinė veikla, išsami kūrinių statistika, metodika ir aprašai, kuriant Šiaulių meninį veidą 1973–1993 ir 2004–2012 metais, yra saugoma Vilniuje, Lietuvos Mokslų Akademijos Vrublevskių bibliotekoje (asmens fonde Nr. 440), taip pat yra išdėstyti autoriaus leidiniuose (žr. Vilius Puronas, „SAULĖS MIESTO VEIDAS“, I ir II t., Šiaulių universiteto leidykla, 2009 ir 2012 m.). Absoliuti dauguma Viliaus Purono autorinių kūrinių sukurta remiantis Šiaulių miesto pramonės specifika (dažniausiai – UAB „ELGA“ bazėje), technologijomis, lėšomis, panaudojus inžinierių bei studentijos intelektą ir kūrybines galimybes. Autoriniams sumanymams papildyti pasitelktos ir kinetika, garsas, ugnis.
„Puronizmas“
„Puronizmas“ – cinkuoto metalo lankstinių žanras, menotyrininkų bei specialistų įvardintas autoriaus vardu. Tokios industrinės technologijos panaudojimas meninėje kūryboje – savaip originali ir savita naujovė dizaino kūriniams, susišaukiantiems su monumentaliąja daile bei skulptūriniu dekoru.
Publikacijos ir straipsnynai
Išleido 27 dalių straipsnyną „Apie Lietuvos heraldiką“ (1989–1990 m.). Išspausdino apie 675 autorinių straipsnių mokslinėje, respublikinėje ir regioninėje spaudoje. Periodikoje cituotas ar paminėtas ~1550 įvairaus pobūdžio publikacijose, straipsniuose. Visuomenei gerai žinomas ir kaip menotyros bei kraštotyros televizijos laidų lektorius („Lietuvos bažnyčios“, „Įdomioji Šiaulių istorija“ ir kt.).
Apdovanojimai
1956–2022 m. laikotarpiu Vilius Puronas buvo apdovanotas 202 garbės bei padėkos raštais, tame skaičiuje – net keliolika medalio formos nominacijų.
Nevaldoma aistra (filmas)
Nevaldoma aistra  – 2004 m. JAV režisieriaus Polo MakGigano romantinė drama, 1996 m. režisieriaus Žili Mimuni filmo „L’Appartement“ pakartotinas pastatymas.
Siužetas
Prieš atsakingą verslo išvyką, jaunas verslininkas Metju restorane netikėtai pamato savo buvusią merginą Lizą, prieš dvejus metus dingusią paslaptingomis aplinkybėmis.
Vis dar jausdamas nenugalimą potraukį šiai merginai, Metju bet kokia kaina siekia sužinoti tiesą apie savo mylimosios dingimo aplinkybes. Jis susipažįsta su kita mergina Aleks, kuri prisistato Lizos vardu ir tvirtina žinanti pirmosios Lizos paslaptį. Metju nejučiom įtraukiamas į painių intrigų voratinklį…
Aktoriai
ir kt.
Ona Danutė Dambrauskaitė
Ona Danutė Dambrauskaitė (1928 m. gruodžio 25 d. Vilkaviškyje – 2020 m. vasario 26 d. Vilniuje ) – Lietuvos teisininkė, teismo ekspertė, socialinių mokslų daktarė.
Biografija
1956 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. teisės mokslų kandidatė.
1956–1958 m. dirbo Rygos mokslinio tyrimo kriminalistikos laboratorijoje dokumentų tyrimo eksperte, tyrimus atlikdavo Baltijos šalims ir Kaliningrado sričiai. 1958 m. tokią laboratoriją įkūrė Vilniuje, pirmoji teismo ekspertė Lietuvoje. Laboratorijos pagrindu 1961 m. įkurtas Teismo ekspertizės mokslinio tyrimo institutas, 1961–1975 m. instituto vyr. ekspertė, 1975–1980 m. Rašysenos ekspertizių laboratorijos vedėja. 1980–1993 m. dėstė teisę Vilniaus inžineriniame statybos institute, nuo 1984 m. docentė.
Nustatė žymių mokslininkų, literatų, rašytojų (pvz., 1975 m. – K. Donelaičio „Metų“) veikalų autorystę. Parengė metodinių priemonių.
Bazelio universitetas
Bazelio universitetas – seniausias Šveicarijos universitetas, įkurtas popiežiaus Pijaus II iniciatyva 1460 m. balandžio 4 d. Bazelyje.
Lietuviai
Jau XVI a. universitete mokėsi studentų, didikų ir bajorų vaikų iš Lietuvos. 1563 m. įstojo būsimasis Žemaičių seniūnas ir Vilniaus kaštelionas Jonas Kiška su 6 bajoraičiais (palydovais). Nuo 1590 m. čia studijavo Jonas Skuminas Tiškevičius, Lukas Masalskis ir Jurgis Masalskis. 1596 m. studijuoti atvyko Naugarduko ir Vilniaus vaivadų sūnūs Jurgis Radvila ir Jonušas Radvila su 10 palydovų. 1563 m. įstojo būsimasis Bresto vaivada Kristupas Zenavičius, 1599 m. jo sūnus Mikalojus Zenavičius.
Pievotyra
Uždavinys – nustatyti pievų tipus, jų biogeocenozių sandarą ir kaitą, pievų augalų biologines, ekologines ir ūkines savybes. Svarbiausias metodas – maršrutiniai tyrimai (nustatomi pievų tipai, jos kartografuojamos).
Daugėjant sėklinių pievų, didėja stacionarinių ir eksperimentinių tyrimų reikšmė - tiriami tipiški pievų kitimai dėl įvairių veiksnių skirtingais metų laikais.
Karl von Plehwe
Karl von Plehwe (1877 m. birželio 30 d. Klaipėdoje – 1958 m. kovo 27 d. Espelkampe) – karininkas, politikas, dvarininkas.
Biografija
Gimė 1877 m. birželio 30 d. Klaipėdoje, dvarininkų Karl Ludwig von Plehwe ir Sophie von Goßler šeimoje, senelis Karl Gustav von Goßler buvo Prūsijos kancleris. 1894 m. pradėjo tarnauti Vokietijos imperijos kariuomenėje, 1895 m. suteiktas leitenanto laipsnis, 1899 m. išleistas į rezervą. Vėliau šeimos dvare Dvariškiuose (Dwarischken) netoli Širvintos. 1905 m. vedė Berta von Alt-Stutterheim (1879–1919). 1913-1918 m. buvo Prūsijos atstovų rūmų narys, 1921-1932 m. buvo Prūsijos landtago narys, priklausė Vokietijos nacionalinei tautos partijai. Kaip komendantas dalyvavo I pasauliniame kare. 1914 m. apdovanotas geležiniu kryžiumi. Po karo dalyvavo mūšiuose kartu su bermontininkais prieš Lietuvos ir Latvijos kariuomenes. 1922 m. vedė Erika von Alt-Stutterheim (1881–1956). 1936 m. suteiktas Antro rango kapitono laipsnis. 1944 m. liepą artėjant raudonajai armijai pasitraukė į vakarus, mirė 1958 m. kovo 27 d. Espelkampe.