cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marvelės piliakalnis
Tyrimai
1972 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba.
Už 1,3 km išaiškintas dar vienas piliakalnis su didele, 400 m² aikštele. Planuojama objektą 2014 m. rudenį įteisinti, įtraukiant į Kultūros vertybių registrą.
Legnyčiai
Legnyčiai arba Proletarskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Veliuona
Veliuona – miestelis Jurbarko rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 36 km į rytus nuo Jurbarko, prie kelio, dešiniajame Nemuno krante. Seniūnijos centras, priklauso Antkalnės ir Veliuonos seniūnaitijoms. Urbanistikos paminklas, istorinis kraštovaizdžio draustinis. Viršutinė terasa vadinama Antkalne, apatinė – Pakalne. Stovi mūrinė Veliuonos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1644 m.), yra Antano ir Jono Juškų vidurinė mokykla (su tautosakininkų brolių A. ir J. Juškų ekspozicija), biblioteka, Veliuonos kultūros centras, paštas (LT-74054), stovi Veliuonos dvaro sodyba (XIX a. pradžia, dabar kraštotyros muziejus), Vytauto Didžiojo paminklas (miestelyje priešais bažnyčią pastatytas 1930 m., autorius Apolinaras Šimkūnas), Gedimino paminklas (ant I piliakalnio pastatytas 1922 ar 1925 m.), aukuras deivei Velionai (ant I piliakalnio), Kristaus skulptūra (autorius Sigitas Straigys), Veliuonos jubiliejinis paminklas (atidengtas 1991 m., skulptorius Š. Šimulynas). Pakalnėje išlikęs grūdų sandėlis-magazinas (XIX a.).
thumb|left|Veliuona iš paukščio skrydžio
Etimologija
Nuo 1291 m. kryžiuočių minimos Junigedos pilies vietoje minima Veliuonos pilis. Ji yra vandenvardinis vietovardis, pavadintas pagal čia pat tekantį Veliuonos upelį (dešinysis Nemuno intakas). Tačiau legendose taip pat yra pasakojama, kad šiose vietose stovėjusi mirusiųjų deivės Velionos šventykla, kurios vardą galima sieti su šaknimi „vel-“, turinčią ryšį su pomirtinio gyvenimo būtybėmis (pvz., velniu). Tai buvo mirusiųjų, vėlių deivė. Junigedos pervadinimas Veliuona galėjo turėti religinę prasmę (pvz., kovose dalyvaujant žuvusių gynėjų vėlėms). Veliuonos vardas nurodomas jau 1315 m. kaip Wilhun – ji minima Sembos kanauninko kronikoje.
Geografija
Miestelis įsikūręs dviem aukštais Nemuno terasoje – Pakalnėje ir Antkalnėje. Nuo Pakalnės atsiveria paukščių regykla, miestelyje vyksta novelės vakarai, baroko muzikos dienos. Stačiuose Nemuno slėnio krantuose stūkso du Veliuonos piliakalniai maždaug 30 m aukščio, papiliai, piliavietės. Čia ant piliakalnio stovėjo Junigedos pilis, kuri nuo 1315 m. vadinama Veliuonos vardu. Manoma, kad čia, kryžiuočiams pirmąsyk panaudojus šaunamąjį ginklą, žuvo ir buvo palaidotas kunigaikštis Gediminas.
Netoli Vytauto paminklo yra mitologinis akmuo su įspausta pėda. Pasakojama, kad statant bažnyčią, velnias pagrobė akmenį, tačiau Mergelė Marija atėmė iš jo akmenį ir grąžino bažnyčios statybai. Nuo to laiko akmenyje liko įsispaudusi Marijos pėda. Tačiau istorikai spėja, kad akmenys su pėda dažniausiai žymėdavo senovės genčių gyvenamąsias vietas. Netoli šio akmens yra Sigito Straigio sukurta meninė kompozicija – ant akmens padėtas kalavijas ir karūna. Tai simbolizuoja tuos laikus, kai Veliuona XIII a. pabaigoje – XV a. pradžioje, 250 metų trukusiame gynybiniame kare prie kryžiuočius buvo svarbiausias Lietuvos gynybos centras.
Istorija
left|thumb|left|Veliuona XIX amžiuje thumb|Paminklas Gediminui right|thumb|Paminklas Vytautui Didžiajam
Veliuona – viena seniausių Lietuvos gyvenviečių. Archeologiniai radiniai rodo, kad žmonės čia gyveno jau akmens amžiuje. 1291 m. Veliuonos pilis (tuomet žinoma kaip Junigeda) pirmą kartą paminėta Petro Dusburgiečio kronikoje. Veliuonos tvirtovė XIII a.–XIV a. buvo viena svarbiausių tvirtovių dešiniajame Nemuno krante, kovojant su kryžiuočiais. Už keleto kilometrų nuo dabartinio miestelio 1337 m. buvo minima kryžiuočių pilis Bajerburgas.
1348 m. Aukštutinio Reino kronika mini Veliuonos pilies sunaikinimą, tačiau 1349 m. pilis vėl atstatyta, kurią 1364 m. puolė Ordino magistras: priešpiliai buvo paimti kryžiuočių, bet pilies gynėjai nepasidavė, todėl puolėjai padegė pilį ir šioji pasidavė. 1367 m. atstatyta pilis vėl buvo užpulta ir ją padegė patys gynėjai atsitraukdami.
Veliuonoje lankėsi, kovojo ir, anot metraščių, mirė sužeistas Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas, todėl vienas iš trijų Veliuonos piliakalnių pavadintas Gedimino Kapo kalnu. 1412 m., pasibaigus kryžiuočių puldinėjimams, Ldk Vytautas Veliuonoje pastatė pilį ant II piliakalnio.
1421 m. minimas miestas (pastatyta Veliuonos bažnyčia). 1443 m. suteikta Magdeburgo teisė. XVI a. šalia pastatyta mokykla, viena pirmųjų Lietuvoje. 1501 m. Ldk Aleksandras Veliuonai patvirtino Magdeburgo (savivaldos) teises. 1549 m. Ldk Žygimantas Augustas Veliuoną užrašė Barborai Radvilaitei.
XIX a. Veliuona – miestelis Kauno apskrityje, valsčiaus centras.
Sovietmečiu buvo Petro Cvirkos kolūkio gyvenvietė. 1992 m. patvirtintas dabartinis Veliuonos herbas.
Žymūs žmonės
alt=Nemunu plaukia ledai|miniatiūra|Nemuno vaizdas iš Veliuonos bažnyčios varpinės 2013 02 03
Andrés Nocioni
Andresas Marselas Nočionis (g. 1979 m. lapkričio 30 d., Santa Fė) – buvęs Argentinos krepšininkas.
Ūgis 2,03 m. Užima lengvojo arba sunkiojo krašto puolėjo poziciją. Žaidžia Vitorijos „Caja Laboral“ klube. Argentinos nacionalinės krepšinio rinktinės narys. Turi dvigubą Argentinos ir Italijos pilietybę.
A. Nocioni profesionalo karjerą pradėjo Argentinos krepšinio lygoje (LNB) 1996 m. 1999 m. persikėlė į Europą ir žaidė „TAU Ceramica“ klube, Ispanijos ACB lygoje. 2004 m. tapo geriausiai apmokamu lygos žaidėju. 2004 m. Atėnų olimpinėse žaidynėse su Argentinos rinktine iškovojo aukso medalį. A. Nocioni buvo vieno NBA sezono taikliausias tritaškininkas, tačiau tritaškių konkurse (NBA Visų Žvaigždžių dienoje) dalyvauti atsisakė.
2017 m. liepos viduryje paskelbė baigiantis profesionalo karjerą.
Su Argentinos rinktine dalyvavo 2004, 2008 ir 2012 m. olimpinėse žaidynėse, 2002 ir 2006 m. pasaulio čempionatuose.
Šeimaties Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė
Šeimaties sentikių cerkvė – rusų sentikių maldos namai Utenos rajone, Tauragnų seniūnijoje, Šeimaties kaime, prie kelio.
Yra vietos sentikių bendruomenės (Шаймотская староверческая религиозная община) prižiūrimos kapinės. Maldykla medinė, stačiakampė. miniatiūra|250px|left|2014 m.
Raimundas Jakutis
Raimundas Jakutis (g. 1958 m. balandžio 16 d. Grūžiuose, Pasvalio rajonas) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1981 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, inžinierius-mechanikas.
TŪB „Gruzdžių agroservisas“, 1996–2000 m. TŪB „Grąžulas“ vadovas, savininkas. 2000–2005 m. ir 2006–2008 m. Šiaulių rajono savivaldybės meras. 2010–2014 m. Šiaulių regiono atliekų tvarkymo centro direktorius.
2000–2015 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.
1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, 2000 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, Šiaulių rajono skyriaus pirmininkas, nuo 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narys.
Žmona Genovaitė, sūnus Aurimas. .
Dangus
thumb|270px|Vakaro dangus thumb|250px|Dangus Lietuvoje
Dangus – virš Žemės matoma skliauto pavidalo erdvė, atmosferos ar išorinės erdvės dalis, apačioje apribota horizonto. Ji padalintas į sritis, vadinamas žvaigždynais.
Astronomijoje dangus yra vadinamas dangaus sfera.
Žemėje dieną dangus be debesų atrodo žydras dėl saulės šviesos sklaidymosi atmosferoje. Visiškai apsiniaukusią dieną dangus tampa įvairaus pilkumo – nuo balkšvo iki tamsaus mėlynai pilko. Naktinis dangus giedru oru atrodo kaip juodas žvaigždėtas skliautas, o stipriai apsiniaukus, gali būti visiškai nematomas.
Dangus skliaute giedrą dieną matoma kaip lanku juda Saulė, skraido įvairūs objektai (paukščiai, vabzdžiai, lėktuvai, aitvarai ir pan.). Giedrą naktį galima stebėti kaip juda Mėnulis, regimos planetos ir sukasi pats žvaigždėtas dangus.
Danguje dažnai matomi meteorologiniai reiškiniai: debesys, vaivorykštė, šiaurės pašvaistės, žaibai, krituliai.
Virš miestų ir apgyvendintų teritorijų dangus yra apšviečiamas iš apačios. Tai vadinamoji šviesinė tarša, kuri yra itin gerai matoma esant žemam debesuotumui. Šis šviesos reiškinys trukdo teleskopais stebėti žvaigždes ir kitus dangaus kūnus.
Žodis dangus kilęs nuo dengti – tradicinėje indoeuropiečių pasaulėžiūroje dangus įsivaizduotas kaip akmeninis skliautas, kuriuo rieda Saulės vežimas. Giedro dangaus švytėjimas indoeuropiečių vadintas šaknies *dei- vediniais, iš kurių kilę lietuvių žodžiai dievas, diena. Plg. senovės indų dievybę Djausą (Dyaus), kuris reiškė tiek dangų, tiek dienos šviesą, tiek dievą.
Valius Ąžuolas
Valius Ąžuolas (g. 1979 m. balandžio 28 d. Kruopiai, Akmenės rajonas) – Lietuvos ir Akmenės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1998 m. baigė Kruopių vidurinę mokyklą. Studijavo Aleksandro Stulginskio universitete, kur 2018 m. įgijo Agroekologijos magistro laipsnį.
2011–2016 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2016 m. Seimo narys.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Akmenės rajono skyriaus narys.
Lietuvos jaunųjų ūkininkų sąjungos tarybos narys, Žemės ūkio rūmų prezidiumo narys, Ūkininkų sąjungos narys, Kruopių bendruomenės narys
Žmona Sandra, vaikai Ignas, Marta.
802 m.
802 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Termoelektra
Termoelektra - elektra atsiradusi dėl temperatūrų skirtumo. Termoelektros srovės stipris priklauso nuo temperatūrų skirtumo laidų galuose. Termoelementas, sujungtas su elektriniu matavimo prietaisu, sudaro termoelektrinį termometrą.
Thermoelectric materials
Karl Jaspers
Karlas Teodoras Jaspersas (Karl Theodor Jaspers, 1883 m. vasario 23 d. – 1969 m. vasario 26 d.) – vokiečių psichiatras ir filosofas, religinio egzistencializmo atstovas, turėjęs didelę įtaką šiuolaikinei filosofijai, teologijai ir psichiatrijai.
Biografija
Gimė 1883 m. vasario 23 d. Oldenburge, banko direktoriaus šeimoje. Filosofija pradėjo užsiiminėti sulaukęs 40 m. 1919 m. pasirodė jo veikalas „Pasaulėžiūrų psichologija“ („Psichologie der Weltanschauungen“), 1931 m. – tritomis „Filosofija“. Svarbus filosofinis veikalas – „Filosofija ir egzistencija“ (1938). Mirė 1969 m. vasario 26 d. Bazelyje.
Filosofija
Žmogaus gyvenimas – dviplanis. Žmogus kasdieniniame gyvenime yra paniręs į visuomenę. Visuomenėje žmogus vykdo jam skirtus vaidmenis (politikas, mokytojas, verslininkas). Visuomenei rūpi, kad žmogus kuo efektyviau atliktų jam pavestą funkciją. Visuomenė žmogų paverčia priemone. Individo unikalumas ištirpsta toje visuomenėje, žmogus nuasmeninamas, standartizuojamas. Klausimas: ar žmogui derėtų pabėgti iš visuomenės? Ne, atsako Jaspersas. Visuomenė padeda žmogui fiziškai išsilaikyti, pratęsti savo giminę. Tikrojo autentiškumo reikia ieškoti pačiam savyje. Kiekvienam iš mūsų reiktų peržengti kasdienybės pasaulį ir susimąstyti apie egzistencijos prasmę. ką reiškia egzistuoti? – tai išgyventi savo buvimą pasaulyje nuo pradžios iki pabaigos. Žmogaus gyvenimas balansuoja tarp buvimo ir nebūties. Šis supratimas gimdo kančią, baimę, virpulį. Šios būsenos yra egzistencinės būsenos. Tik pakliuvęs į kritines situacijas žmogus yra tarsi supurtomas. Žmogui atsiveria jo gyvenimo trapumas, pažeidžiamumas. Egzistencinis gyvenimas leidžia suvokti žmogui, kad jis nėra užprogramuotas, kad yra savistovus. O savistovumas pasireiškia tame, kad žmogus gali rinktis. Egzistencija – tai laisvė kurti save patį. Laisvė yra žmogaus egzistenciškai išgyvenama. Deja, didžiajai daugumai žmonių yra svetimi tokie laisvės išgyvenimai. Jie seka kolektyvo pavyzdžiu. Tai masės žmogus. Toks žmogus nepatirs savęs pasirinkimo džiaugsmo. Toks žmogus net nenori laisvės, ji jam yra našta. Masinis žmogus – priešybė asmenybei. Minios žmogus yra užbaigtas. Už minios žmogų pasirinkimą daro kiti.
Šaltinutė
Šaltinutė (Cratoneuron) – bukasnapinių (Amblystegiaceae) šeimos samanų gentis.
Lietuvoje auga vienintelė šios genties rūšis – papartinė šaltinutė (Cratoneuron filicinum). Stiebas status arba kylantis, plunksniškai šakotas, tankiau apaugęs rizoidais. Stiebo ir šakučių galai lenkti. Lapai su platesniu pagrindu, pamažu nusmailėja į lenktą viršūnę. Auga žaliomis vejomis šaltiniuotose vietose.
Baltausių tvenkinys
Baltausių tvenkinys yra šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone, Beržtalio upės slėnyje, į šiaurę nuo Žeimelio. Įrengtas 1975 m. patvenkus Beržtalio upę (Yslykio intakas) 12,1 km nuo jos įtekėjimo į Rundalės tvenkinį. Tvenkinio ilgis pietų į šiaurę- 3,06 km, plotis - iki 0,48 km. Yra 0,25 ha sala. Altitudė 39 m. Krantai žemi, vietomis užpelkėję, apaugę siauru ruožu medžių ir krūmynų. Aplinkui plyti dirbami laukai. Tvenkinio didžiausias gylis 3,7 m. Vanduo naudojamas laukų drėkinimui, buitinėms reikmėms. Tvenkinys laikomas žuvingiausiu Pakruojo rajone.
thumb|left|250px|Ištekantis [[Beržtalis]] thumb|left|250px|Vandens lygį reguliuojanti pralaida
Prie Baltausių tvenkinio yra Baltausių, Vilieišių ir Žeimelio gyvenvietės. Rytine pakrante eina kelias.
Žalvarinis puošniažygis
Žalvarinis puošniažygis (Carabus nitens) – žygių (Carabidae) šeimos vabalas. Tai vienas iš gražiausių Lietuvoje paplitusių puošniažygių. Kūnas 12-16 mm ilgio. Antsparniai varinės žalios spalvos su rusvai auksiniu krašteliu.
Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Ožiaragiai
Ožiaragiai (Monochamus) – ūsuočių (Cerambycidae) vabalų gentis. Stambūs, tamsūs, ūsuočiai. Antsparniai ištysę, apaugę smulkiais gelsvais ar balsvais plaukeliais. Patinų antenos daug ilgesnės už visą kūną. Lervos gyvena po spygliuočių medžių (pušų, eglių) žieve ir medienoje. Vabalai apgraužia ūglius.
Lietuvoje žinomos 5 rūšys:
Ragas (reikšmės)
Kitokie ragai
Korn (disheñvelout)
Rugsėjo 1
Rugsėjo 1 yra 244-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais 245-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 121 diena.
Vardadieniai
Egidija – Egidijus – Burvilė – Gytautas – Gytis – Verena
Baltelis (Molėtų r.)
left|120px
Baltelis – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Toliejų, į rytus nuo Balčio ežero, Poviliškių miške. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,79 km, plotis iki 0,27 km. Altitudė 154,6 m. Giliausia ežero vieta – 7 m. Krantai aukšti, šiaurėje, vakaruose ir šiaurės rytuose apaugę mišku. Pietvakariuose išteka upelis link Balčio ežero (Stirnių ežero baseinas).
Semeliškių seniūnija
Semeliškių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Elektrėnų savivaldybės pietuose.
Istorija
XVI a. viduryje senosios Semeliškių seniūnijos laikytoju paskirtas M. Radvila. 2000 m. iš dalies Semeliškių seniūnijos sudaryta naujos Beižionių seniūnija ir Pastrėvio seniūnija.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
803 m.
803 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vilniaus miesto ketvirtasis apylinkės teismas
Vilniaus miesto ketvirtasis apylinkės teismas (sutr. Vilniaus m. 4-asis apylinkės teismas) – buvęs bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjęs civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas, apylinkės teismas Lietuvos sostinėje.
Veiklos teritorija buvo Vilniaus m. Naujosios Vilnios seniūnija.
Adresas: S. Batoro g. 41, LT-2048, Vilnius (Naujoji Vilnia).
Šaltiniai
🇻🇦
Keturakinės
Keturakinės (Anablepidae) – dančiakarpių (Cyprinodontiformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Centrinės Amerikos upių žiotyse gėlame ir sūrokame vandenyje. Turi savotiškas akis, sudarytas iš dviejų dalių. Viena dalis mato vaizdą vandenyje, o kita tuo pačiu metu virš vandens.
Šeimoje 3 gentys, 15 rūšių
Gentys
thumb|left|210px|[[Brazilinė keturakė (Anableps anableps)]]
Nuorodos
Keturakinių (Anablepidae) šeimos žuvų iliustracijos ir rūšių sąrašas
Chevrolet El Camino
Chevrolet El Camino buvo mažas pikapas, kurį gamino Chevrolet. Automobilis buvo gaminamas kaip konkurentas Ford Ranchero pikapui.
Dainavos apylinkė (Jašiūnai)
Dainavos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jašiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šalčininkų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Jašiūnų apylinkės ir dalis Skubėtų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Dainavos apylinkė prijungta prie Jašiūnų apylinkės.
Kolektyviniai sodai
thumb|240px|[[Pašiliai (Kėdainiai)|Pašilių kolektyviniai sodai, Kėdainių raj.]]
Kolektyviniai sodai – nedidelių žemės plotų, priklausančių fiziniams asmenims ir paprastai naudojamų žemės ūkiui, grupės.
Lietuvoje pirmieji kolektyviniai sodai atsirado sovietmečiu. Panašios bendrijos egzistuoja ir kitose valstybėse, pvz., JK, Vokietijoje, Japonijoje.
Kolektyviniai sodai būna užmiestyje arba mieste, tačiau atokesnėse vietovėse, dažniausiai prie miškų, upių ar kitų vandens telkinių. Sodų sklypai naudojami daržams, sodams įrengti, rekreacijai. Dalis į miestų teritoriją įeinančių sodų tapo tiesiog gyvanamaisiais rajonais.
Sodai paprastai vadinami regiono, upės, augalo, gyvenvietės ar darbovietės vardu. Bendrą sodininkų veiklą organizuoja sodininkų bendrijos.
Tulis (Prancūzija)
Tulis – miestas Lotaringijoje (šiaurės rytų Prancūzija), Mozelio kairiajame krante, prie Reino Marnos kanalo, 19 km į vakarus nuo Nansi. 15,7 tūkst. gyventojų (2018). Gaminamas porcelianas. Stovi atnaujinta Šv. Stepono katedra (XIII a.), taip pat Saint-Genoult katedra (XIII–XIV a.). Miestą supa pylimas, kariniai įtvirtinimai.
Istorija
Senovėje miestas vadinosi Tullum, priklausė Belgijos konfederacijai, svarbą įgijo valdą romėnams. IV a. įvesta krikščionybė, iki X a. Tulio vyskupai buvo savarankiški grafai. 1545 m. perėjo Prancūzijos globon. XVIII a. pabaigoje neteko vyskupijos teisių, tačiau įgijo karinę svarbą kaip garnizono miestas. Miesto įtvirtinimus 1700 m. suprojektavo karo inžinierius Sébastien Le Prestre de Vauban, jie buvo sustiprinti po prancūzų-prūsų karo 1870 m.
Augustinas Armonas
Biografija
Brolis Petras Armonas. Vaikai Ingrida Armonaitė-Galinienė ir Rimantas Armonas. 1950 m. baigė Lietuvos konservatoriją (mokytojai Juozas Pakalnis, Liudas Survila).
1948–1958 m. Lietuvos radijo komiteto simfoninio orkestro koncertmeisteris, 1958–1972 m. Lietuvos filharmonijos simfoninio orkestro ir pučiamųjų kvinteto – fleitininkas, 1956–1961 m. pučiamųjų grupės koncertmeisteris. 1961–1968 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje, 1972–1982 m. – Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, buvo moksleivių pučiamųjų bei simfoninio orkestrų dirigentas. Koncertavo kaip solistas ir su instrumentiniais ansambliais.
Jupikai
Jupikai – Arkties tautų grupė, priklausanti eskimams. Gyvena vakarų, pietvakarių ir vidurio Aliaskoje bei Rusijos Tolimuosiuose Rytuose.
Išskiriamos 3 jupikų grupės:
thumb|left|200px|Alutikų šokėjas
Jupikai yra gausiausia Aliaskos vietinė tauta. Iš viso JAV jų priskaičiuojama 24 tūkst., iš kurių virš 22 tūkst. gyvena Aliaskoje, tradicinėse bendruomenėse. Rusijoje gyvena 1700 jupikų ir 2355 jiems giminingi sukpiakai (ten jie paprastai laikomi tiesiog eskimais).
Jupikai kalba jupikų kalbomis, priskiriamomis eskimų-aleutų kalbų šeimai. Dabar išlikusios 4 jupikų kalbos, dauguma jų sparčiai nyksta. Didelė dalis jupikų kalba tik rusiškai arba angliškai. Tikėjimas šamanistinis, bet dabar dauguma yra krikščionys.
Tradiciškai svarbiausias jupikų verslas yra žvejyba – pavasarį ir vasarą jupikai traukia prie upių ir jūrų, kur žvejoja lašišas ir medžioja ruonius. Žiemą grįžta į bendras gyvenvietes. Dirba kajakus, kaukes ir kitus maginius reikmenis, krepšius, įvairius įrankius. Įvaldę kaulų raižybą.
Italijos provincijos
Italijoje provincija yra administracinio suskirstymo lygmuo, esantis tarp savivaldybės (miesto) ir regiono.
Provinciją sudaro keletas savivaldybių, o jų grupė sudaro regioną. Aostos slėnis vienintelis neturi provincijų: jų vaidmenį atlieka regiono struktūros. Provincijos trys pagrindinės funkcijos:
Pastaruoju metu provincijų skaičius palaipsniui auga, padalinant senąsias. Tad dabar kai kuriose yra mažiau nei 100 tūkst. gyventojų. Dabar Italijoje yra 109 provincijos. Lombardija turi daugiausiai provincijų (12). Kiekvienai provincijai vadovauja prezidentas.
Provincijos pateiktos abėcėlės tvarka pagal regionus. Paryškinta ta provincija, kurios centras yra ir regiono centras.
Abrucis
thumb|right|300px|Abrucio provincija
Basilikata
thumb|right|300px|Bazilikatos provincijos
Kalabrija
thumb|right|300px|Kalabrijos provincijos.
Kampanija
thumb|right|300px|Kampanijos provincijos
Emilija-Romanija
thumb|right|300px|Emilijos-Romanijos provincijos
Friulis-Venecija Džulija
thumb|right|300px|Friulio-Venecija Džulijos provincijos
Lacijus
thumb|right|300px|Lacijaus provincijos
Ligūrija
thumb|right|300px|Ligūrijos provincijos
Lombardija (Lombardia)
thumb|right|300px|Lombardijos provincijos
Markė
thumb|right|300px|Markės provincijos
Molisė
thumb|right|300px|Molisės provincijos
Pjemontas (Piemonte)
thumb|right|300px|Pjemonto provincijos
Sardinija (Sardegna)
thumb|right|300px|Sardinijos provincijos
Sicilija (Sicilia)
thumb|right|300px|Sicilijos provincijos
Trentinas-Alto Adidžė
thumb|right|300px|Trentino-Alto Adidžės provincijos
Toskana (Toscana)
thumb|right|300px|Toskanos provincijos
Umbrija
thumb|right|300px|Umbrijos provincijos
Venetas
thumb|right|300px|Veneto provincijos
Arkties Vartų nacionalinis parkas
Arkties Vartų nacionalinis parkas ir draustinis  – nacionalinis parkas JAV, šiaurės Aliaskoje. Įkurtas 1980 m. Visas parkas yra šiauriau poliarinio rato. Tai antrasis pagal dydį nacionalinis parkas šalyje, užimantis 34 287 km² plotą. Parke nėra kelių.
Parkas apima Brukso kalnagūbrio dalį. Klimatas rūstus, būdingi tundros kraštovaizdžiai, tankiai išraižyti upių ir ežerėlių. Atsiveria puikūs kalnų ir skaidrių upių (Kojukuko, Alatnos, Kobuko, Noatako, Džono upės) kraštovaizdžiai. Parke gyvena briedžiai, grizliai, Dalio avinai, juodieji lokiai, pilkieji vilkai, šiauriniai elniai.
Bukasnapė
Bukasnapė (Amblystegium) – bukasnapinių (Amblystegiaceae) šeimos samanų gentis. Stiebas šliaužiantis, su gulsčiomis ar kylančiomis šakutėmis. Stiebo lapai gana plačiu širdišku pagrindu, jų kraštai lygūs ar dantyti.
Lietuvoje žinomos 7 rūšys, iš jų trys įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
Šlamas (ežeras)
Šlamas – ežeras Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Plaskų valsčiuje. Šalia ežero yra Mulų kaimas. Ežeras yra ant Lenkijos ir Gudijos valstybinės sienos. Gudijos teritorijoje Šlamicos upė jungia ežerą su Seinos upe. Ežere yra krūmais apaugusi sala. 99 % procentai ežero pakrantės apaugę įvairiais augalais. 78% ežero kranto ribojasi su Augustavo giria. Nuo 1996 m. ežere reguliariai veisiamos žuvys.
Joginiškių piliakalnis
Joginiškių piliakalnis, dar vadinamas Kalnu – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, 0,2 km į pietryčius nuo Joginiškių, 3 km nuo Kriūkų miestelio, Kriūkų seniūnija, 2 km į pietvakarius nuo Nemuno. Pasiekiamas iš kelio Lukšiai – Kriūkai ties Joginiškių fermomis pasukus į dešinę rytų kryptimi, pavažiavus keliuku 300 m dešiniau nuo už sodybos prasidedančios griovos iki miško pakraščio ir paėjus 200 m į šiaurę ožnugario vakariniu šlaitu einančiu miško keliuku, yra šio ožnugario gale.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Jotulės kairiajame krante, santakoje su Strazdupiu. Pietinis šlaitas status, 17 m aukščio, leidžiasi į Jotulę, rytinis ir šiaurinis šlaitai žemesni ir nuolaidesni, iki 10 m aukščio, jie leidžiasi į Strazdupį. Vakaruose yra aukštuma.
Piliakalnio aikštelė trikampė, 40x13 m dydžio. Aikštelę nuo aukštumos skiria jos vakariniame pakraštyje supiltas apie 20 m ilgio pylimas, nuo aikštelės krašto 1,5 m, iš išorės – 3,3 m aukščio,, jo išorinis šlaitas leidžiasi į 7 m pločio, 0,3 m gylio griovį. Už griovio yra antras 0,2 m aukščio, 6 m pločio pylimas, kuris šiaurinėje dalyje, šlaite virsta terasa. Visas piliakalnis apaugęs medžiais.
Tyrimai
Piliakalnį 1955–1959 m. aprašė Petras Tarasenka, 1965 m. piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Lietuvos istorijos institutas, 1981 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 10 000 m².
804 m.
804 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Charles Aznavour
Biografija
Dainininkas, kurio tikrasis vardas yra Shahnour Vaghinag (Vaghenagh) Aznavourian, gimė Paryžiuje 1924 metų gegužės 22 dieną, armėnų imigrantų šeimoje.
Ch. Aznavouro tėvai iš turkų Osmanų imperijos pabėgo dėl tuomet vykdytų armėnų žudynių ir atvyko į Paryžių, kur laukė vizos vykti į Jungtines Valstijas. Vizos šeima negavo, tad įsikūrė Prancūzijoje.
Būdamas penkerių, busimasis dainininkas grojo žiūrovams smuiku, o devynerių debiutavo scenoje – šoko rusų liaudies šokius. Dainuoti taip pat pradėjo vaikystėje – Sen Severeno bažnyčios kapeloje. Kai berniukui sukako trylika, Odeono teatre pjesėje „Margo“ jis vaidino mažą Henriką IV.
Ch. Aznavouras anksti paliko mokyklą.
Po Antrojo pasaulinio karo jis ėmė bendradarbiauti su kita prancūzų legenda Edith Piaf, kaip jos vadybininkas ir dainų kūrėjas. Ch. Aznavouras su E. Piaf gyveno aštuonerius metus.
1960 m. jis gavo Kanų festivalio prizą už vaidmenį Andrė Kajato filme „Rytoj mano eilė", Taip pat jis filmavosi juostose „Šaukite į pianistą", „Velnias ir dešimt įsakymų", „Skardinis būgnas“, „Skrybėlininko vaiduokliai“, „Edita ir Marselis“. Apskritai Ch. Aznavouras yra vaidinęs 60-yje filmų, O vienoje juostoje – „Yiddish Connection" – Aznavuras buvo ne tik aktorius, bet ir scenaristas.
1965 m. Paryžiaus scenoje jis pastatė miuziklą „Monsieur Carnaval" („Mesjė Karnavalas“). Būtent tada publika pirmą kartą išgirdo pačią žinomiausią muzikanto dainą – „La bohеme" („Bohema"). 1969 m. Amerikos autorių ir kompozitorių asociacija Aznavurą apdovanojo specialiu prizu už dainą „Hier encore", o Prancūzijoje už šią kompoziciją jam buvo įteiktas La Mеdaille Vermeil.
1997 m. 73-ejų metų Aznavuras buvo pripažintas geriausiu metų dainininku Prancūzijoje ir gavo Victoires de la Musique apdovanojimą.
Šešuolėlių Švč. Mergelės Marijos Visų Malonių Tarpininkės bažnyčia
'''Šešuolėlių Švč. Mergelės Marijos, Visų malonių Tarpininkės, bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Antrųjų Šešuolėlių gyvenvietėje, Širvintos dešiniajame krante, prie kelio.
Istorija
Šešuolėlių bažnyčioje švenčiami šv. Kazimiero (kovo 4 d.), šv. Lauryno (rugpjūčio 10 d.) ir tituliniai Švč. M. Marijos Visų Malonių Tarpininkės (paskutinį gegužės mėn. sekmadienį) atlaidai.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su daugeliu bokštelių, vienanavė. Į bažnyčią veda aukšti laiptai.
Sung Jae-Ki
Sung Jae-Ki (alt. Sung Jae-Gi,, 成在基, 1967 m. rugsėjo 11 d. – 2013 m. liepos 26 d.) – Pietų Korėjos pilietinis aktyvistas, kovojęs už lygias vyrų teises, liberalizmo filosofas, organizacijos „Korėjos vyrai“ lyderis.
2013 m. liepos 26 d. jis savanoriškai nušoko nuo tilto į Han upę, siekdamas atkreipti visuomenės dėmesį į vyrų teisių problemas Korėjoje. Pavojingas šuolis buvo suplanuotas kaip viešųjų ryšių akcija, tačiau nušokęs Sung į vandens paviršių nebeiškilo. Gelbėjimo operacijos prasidėjo išsyk, tačiau jo kūnas buvo rastas tik po kelių dienų, liepos 29 d.
Inter Club d'Escaldes
Les Eskaldeso „Inter“ – Andoros futbolo klubas iš Les Eskaldeso. Ankstesniais metais buvo vadinamas „Construccions Modernes Inter d'Escaldes“.
Istorija
Klubas įkurtas 1993 m. Pirmą kartą šalies čempionais tapo 2019–2020 m. sezone. 2020–2021 m. apgynė titulą, o 2021–2022 m. sezone trečią kartą tapo čempionais.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Primera Divisió, užėmė antrą vietą.
Sienos Mens Sana
Sienos „Mens Sana 1871 Basket“ – buvęs Italijos krepšinio klubas iš Sienos miesto. Sienos klubas (geriausiai žinomas kaip „Montepaschi“) savo laiku buvo vienas pajėgiausių „Eurolygos“ klubų ir 2003–2014 m. dominavo Italijos lygoje. Vėliau klubas išgyveno finansinius sunkumus, buvo apkaltintas aferomis ir 2018–2019 m. sezone žlugo.
Buick Roadmaster
Buick Roadmaster buvo automobilis, kurį gamino Buick. Roadmaster vardas buvo pirmą kartą panaudotas tarp 1936 ir 1958 metų. 1991 metais Buick vėl sugrąžino Roadmaster vardą didelės klasės galinių ratų varomam sedanui ir universalui. Automobilis pakeitė Buick Estate modelį. 250px|thumb|left|1950 m. Buick Roadmaster
Sienos Mens Sana
Pavadinimai
Dėl remėjų kaitos, komanda dažnai keitė pavadinimus:
Istorija
Iš mėgėjiško klubo 1967 m. Sienos „Mens Sana“ tapo profesionalia komanda ir debiutavo „Serijoje B“. 1973 m. komanda pakilo į „Seriją A“, o 1979 m. debiutavo Koračo taurėje. Vėliau Sienos klubas iškrito į II-ą divizioną, o 1986 m. – į III-ą. 1991 m. komanda atsiskyrė nuo Sienos sporto klubo ir grįžo į „Seriją A“.
2000 m. klubą pradėjo remti Sienos bankas „Montepaschi“ – į komandą surinkti pajėgūs žaidėjai (Robertas Kjačigas, Vrbica Stefanovas, Mindaugas Žukauskas, Borisas Gorencas). Sienos klubas išgarsėjo 2002 m., kuomet laimėjo R. Saportos taurę. Kitą sezoną komanda debiutavo „Eurolygoje“ ir joje užėmė trečiąją vietą. 2004–2005 m. sezone komanda vėl pateko į finalo ketvertą (užėmė 4-ąją vietą) bei laimėjo Italijos pirmenybes.
2005–2006 m. sezonas komandai buvo labai prastas. Iš „Eurolygos“ klubas iškrito jau pirmajame etape, o Italijoje prarado čempionų titulą. 2006–2007 m. sezoną komanda pradėjo labai galingai. Italijoje pralaimėta vos keletą kartų, o ULEB taurėje laimėję reguliarųjį sezoną, be didesnio vargo pateko į atkrintamąsias varžybas. Tačiau čia, aštuntfinalyje įveikę Salonikų PAOK klubą, ketvirtfinalyje turėjo pripažinti Kazanės „UNIKS“ ekipos pranašumą.
2011 m. „Montepaschi“, vedina Rimanto Kaukėno, Bo Makalebo, Šono Stounruko, Kšyštofo Lavrinovičiaus vėl pasiekė „Eurolygos“ finalo ketvertą ir, pusfinalyje pralaimėję „Panathinaikos“, kovoje dėl 3-os vietos nugalėjo Madrido „Real“. 2007–2013 m. „Montepaschi“ laimėjo Italijos lygą 7 kartus iš eilės.
Klubas kuriam laikui atsikūrė, pakeitęs pavadinimą į „Mens Sana 1871“. Iš pradžių komanda rungtyniavo ketvirtajame divizione ir pelniusi 22 pergales bei patyrusi 6 pralaimėjimus pateko į aukštesnį divizioną. Komanda rungtyniavo trečioje, o vėliau antroje Italijos lygoje, bet 2019 m. vėl bankrutavo.
Treneriai
Žymiausi treneriai:
Vokietijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Alfredas Jonuška
Alfredas Jonuška (g. 1965 m. sausio 12 d. Kuršėnuose) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1989 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius keramikas technologas, 1991 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete baigė tarptautinių ekonominių santykių specializaciją.
1995–1996 m. Šiaulių rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 1996–1997 ir 1997–2000 m. Šiaulių rajono savivaldybės meras. 2001–2004 m. UAB „Ūrus ir Ko“ gamybos vadovas. 2004–2007 m. Lietuvos verslo paramos agentūros Šiaulių–Telšių skyriaus vedėjas, nuo 2007 m. Šiaulių Prekybos pramonės ir amatų rūmų generalinis direktorius.
1990–1995 m. Šiaulių rajono tarybos deputatas, 1995–2020 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 2003–2006 m. Biudžeto, finansų ir valdymo komiteto pirmininkas.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys.
Nuo 2005 m. sporto klubo „Kristalas“ prezidentas. Nuo 2008 m. Šiaulių universiteto tarybos narys.
Čija
Čija (Chiya) – poklasikinio laikotarpio aukštikalinių majų (cutuchilių) miestas, jų valstybės sostinė, buvusi dab Gvatemalos pietuose, netoli nuo dabartinio miesto Santjago Atitlano. Dabar čia yra Čuitinamito (Chuitinamit) kaimelis.
Alfredas Jonuška
Biografija
Žmona Daiva, vaikai – Benediktas, Karolis, Gabrielė, Dorotėja.
Čija
Istorija
Mezoamerikos civilizacija silpnai veikė šį regioną iki X a., kuomet čia iš šiaurės atsikėlė pipiliai, kalbėję nauatlių kalba. Nuo XI a. Majų aukštumas veikiant šiaurėje klestėjusiai toltekų kultūrai, čia buvo pastatytas miestas Čija.
Iš karto prasidėjo kova tarp dviejų stiprių cutuchilių miestų, – Čijos ir Čukumuko, kuriuos valdė skirtingi klanai – A’Tziquinaha („paukščių“) ir Tzutjila'. Karą laimėjo Čija, kuri galutinai tapo valstybės sostine, joje buvo statomi nauji pastatai, piramidės, altoriai.
1485 m. atsinaujino cutuchilių karai su kičiais. Kičiams iš pradžių gerai sekėsi, bet vėliau jie patys buvo nugalėti gretimų kakčikelių. Tai atnešė taikos laikotarpį, trukusį 1501–1521 m., kol naujas vidaus sukilimas vėl neįžiebė karo. Sukilimo metu Čukumuko klanas siekė paimti valdžią, bet Čijės valdovas su kakčikelių valdovo Ajpop Achi' Tzían pagalba jį labai žiauriai numalšino, išžudydamas sukilėlius.
1424 m. Pedro de Alvarado atvyko į Išimče, iš kur vykdė aplinkinių tautų užkariavimus. Jis sunaikino Čiją ir pabaigė cutuchilių valstybės egzistavimą.
Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
'''Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Šeduvoje. Renesansinė, turi baroko bruožų. miniatiūra|220px|left|Interjeras
Istorija
Manoma, kad Šeduvoje pirmoji medinė bažnyčia pastatyta ir parapija įkurta 1512 m. Bažnyčiai 1529 m. dovanoti 3 nenaudojami žemės sklypai. 1542 m. fundacija padidinta. Manoma, jog tais metais pastatyta antroji bažnyčia. 1542 m. įsteigta parapinė mokykla.
Upytės vaivada Jeronimas Valavičius 1640–1649 m. pastatė mūrinę bažnyčią. Ją 1649 m. konsekravo vyskupas Jurgis Tiškevičius. 1647 m. įsteigtas Šeduvos dekanatas. Mykolas Mačinskis 1658 m. įsteigė altariją ir ją išlaikė. Šeduvoje 1705–1769 m. veikė jėzuitų misija. XVIII a. greta bažnyčios buvo varpinė (vėliau nugriauta). Bažnyčia 2 kartus degė. Po 1799 m. gaisro dvarininko S. Poniatovskio 1804 m. atstatyta. 1820 m. bažnyčia turėjo 56 valakus žemės su Kleboniškių, Veliakiemių ir Vaižgų kaimais. 1829 m. per žaibo sukeltą gaisrą apgadintas bokštas.
Po 1863 m. Rusijos administracija nusavino pusę parapijos žemių, 1864 m. įsakė nugriauti miestelio aikštėje stovėjusį kryžių. Jo vietoje 1877 m. pastatyta stačiatikių cerkvė (1935 m. nugriauta). XIX a. pabaigoje draudžiamą spaudą platino ir kunigai Stasys Janeliūnas, Pranas Janulaitis, Kazys Marcinkevičius. Klebono Povilo Šalučkos rūpesčiu 1905 m. bažnyčia padidinta: iš šonų pristatytos 2 navos.
1906 m. įsteigtas Šv. Kazimiero draugijos skyrius. Klebono Mamerto Lumbės vadovaujamas „Saulės“ draugijos skyrius steigė lietuviškas mokyklas. Jo įsteigta progimnazija veikė iki 1940 m. Nuo 1926 m. Šeduvoje klebonavusio dekano Mykolo Karoso iniciatyva 1937 m. bažnyčia atnaujinta.
Architektūra
Bažnyčia renesansinė, turi baroko bruožų, kryžminio plano, su pusapskrite apside, žemomis zakristijomis, dvibokštė. Vidus 3 navų, yra 5 altoriai. Skliautai cilindriniai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas klebonas prelatas Mykolas Karosas (1878–1955), kunigas Augustinas Pranskėtis (1886–1986).
Aleksandras Korvinas Gosievskis
Aleksandras Korvinas Gosievskis (, balt. Аляксандр Корвін-Гасеўскі. ? – m. 1639 m. balandžio mėn.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės diplomatas, karinis veikėjas.
Bronius Pranskus
Bronius Pranskus-Žalionis (iki 1923 m. Vaclovas Anskaitis, 1902 m. spalio 11 d. Juodupėnuose, Vilkaviškio apskritis – 1964 m. gegužės 7 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, literatūrologas, redaktorius, komunistinis veikėjas.
Vėžionių apylinkė
Vėžionių apylinkė sovietmečiu buvo:
Aleksandras Korvinas Gosievskis
Giminė
Kilęs iš Lietuvos bajorų Gosievskių giminės. Tėvas Jonas Gosievskis. Vedęs Ievą Pacaite suartėjo su kylančia didikų Pacų gimine. Vaikai Kristupas Korvinas Gosievskis, Mikalojus Korvinas Gosievskis, Motiejus Korvinas Gosievskis, Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis, Zuzana Korvin Gosievska.
Bronius Pranskus
Biografija
1915–1921 m. mokėsi Vilkaviškio, Vilniaus, Voronežo (Rusija), Marijampolės gimnazijose. Įsijungė į komunistinį judėjimą. 1920–1922 m. LKJS Suvalkijos komiteto sekretorius. 1922 m. pasiųstas į Karaliaučių organizuoti LKP literatūros spausdinimą. 1921 m. ir 1922 m. kalintas, nuo 1923 m. gyveno SSRS. 1926 m. baigė Maskvos universiteto Literatūros fakultetą. 1923–1936 m. dėstė Vakarų tautinių mažumų komunistiniame universitete, nuo 1934 m. profesorius. 1931–1937 m. redagavo žurnalą „Priekalas“. 1939 m. Rusijoje suimtas, nuteistas 8 metams.
Aleksandras Korvinas Gosievskis
Giminė
Valdė Veližo (į šiaurės vakarus nuo Smolensko), vėliau Punsko, Kupiškio ir Bielsko seniūnijas.
Biografija
thumb|150px|left|Aleksandro Korvino Gosievskio antkapis Nuo 1596 m. dirbo LDK kanclerio Leono Sapiegos kanceliarijoje. 1600 m. L. Sapiegos vadovaujamos delegacijos, vykstančios į Maskvą derybų dėl taikos sudarymo, narys. Nuo to laiko formavo ir vykdė LDK, Abiejų Tautų Respublikos politiką su Rusija, vadovavo diplomatinėms misijoms.
1605 m. su 200 pėstininkų dalyvavo Salaspilio mūšyje.
1606–1611 m. dalyvavo pirmojo ir antrojo Dmitrijų Apsišaukėlių žygiuose į Rusiją, vadovavo ten nusiųstai Abiejų Tautų Respublikos kariuomenei.
Nuo 1610 m. Lietuvos referentas, 1615–1625 m. Lietuvos didysis raštininkas. 1613 m. gruodžio 3 d. – gruodžio 24 d. Abiejų Tautų Respublikos Seimo maršalka. 1617–1618 m. dalyvavo Lenkijos karalaičio Vladislovo Vazos žygyje į Maskvą.
1621–1622 m. dalyvavo mūšiuose su Švedijos kariuomene Livonijoje ir Kurše, sudarant su švedais Mintaujos paliaubas.
Nuo 1625 m. vidurio Smolensko vaivada.
Su LDK didžiuoju etmonu Leonu Sapiega Livonijoje atrėmė švedų puolimus, kurį laiką Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės vadas. Nuo 1630 m. LDK kariuomenės lauko raštininkas.
Po karo su Švedija ėmė statydinti bastioninę Smolensko citadelę. 1633 m. dalyvavo Smolensko kare ir derybose dėl jį 1634 m. užbaigusios Polianovkos taikos sutarties.
Įsteigė jėzuitų kolegijas 1619 m. Smolenske, 1637 m. Vitebske, 1629 m. rezidenciją Daugpilyje. Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčioje, pastatydino sau mauzoliejinę koplyčią.
805 m.
805 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kraujagyslė
Kraujagyslės – uždara vamzdelių sistema, kuria teka kraujas. Kraujagyslės, kuriomis kraujas teka iš širdies, vadinamos arterijomis (arteriae), o kuriomis grįžta atgal į širdį – venomis (venae). Smulkiausios audinių kraujagyslės vadinamos kapiliarais (vas capillare). Kapiliarai sudaro kapiliarų tinklą, per juos atiduodamas kraujo deguonis ir naudingos medžiagos audinių ląstelėms ir iš jų surenkami medžiagų apykaitos produktai, kurie pašalinami. Smulkiausios arterijos vadinamos arteriolėmis, kurios pereina į kapiliarus, o šie – į venules. Venulės suteka į venas. Tam tikrų kraujagyslių išsišakojimo sritis kartais jungia šakos, vadinamos anastomozėmis (vasa anastomotica).
Poros (Šventapilės apskritis)
Poros arba Razdolnojė (, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Armonos geologinis draustinis
Armonos geologinis draustinis – draustinis 8 km į pietvakarius nuo Ukmergės.
Plotas 152 ha. Apima Armonos žemupio ir Šventosios slėnių dalis. Saugomos Armonos krantų devono periodo atodangos. Rasta šarvuotųjų ir riešapelekių žuvų fosilijų (kaulų, žvynų). Draustinis įsteigtas 1960 m.
Briliantas
thumb|300px|Briliantai Briliantas – apdirbtas deimantas, turintis ne mažiau kaip 57 briaunas.
Briliantų istorija
Apie briliantus yra sukurta begalė legendų ir mitų – nuo deimantų slėnių saugomų gyvačių iki paslaptingų briliantų suteikiamų galių.
Briliantai rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėti maždaug prieš 3000 metų Indijoje, kur jie buvo vertinami dėl savo savybės išskaidyti šviesą.
Viduramžiais briliantai kurį laiką buvo naudojami medicininiams tikslams. Taip ankstyvaisiais viduramžiais naudodamasis briliantais nesėkmingai bandė gydytis popiežius Klementas. Briliantų populiarumas viduramžiais augo ir dėl atrastų didelių deimantų, pvz., „Mėlynosios vilties“.
Vėliau didesnis dėmesys būdavo skiriamas brilianto vertei, negu jo mistinėms galiomis. Siekdami apsaugoti kasyklas nuo vagysčių jų savininkai skleidė gandus, kad neapdirbti deimantai yra nuodingi.
Šiomis dienomis, briliantai naudojami kaip brangakmeniai papuošalams arba kaip talismanai, turintys mistinių galių.
Didybės manija
Didybės manija – psichikos būsena, kuriai būdingas klaidingas, liguistas įsitikinimą nepaprastai didelėmis savo galimybėmis, galiomis, įgūdžiais, turtingumu ir panašiai. Didybės manija gali būti kai kurių psichikos sutrikimų simptomas, tačiau pati savaime nėra laikoma psichiniu sutrikimu.
Briliantas
Briliantų istorija
Iki šiol Indija išlieka tarp pirmaujančių šalių pagal deimantų apdirbimą.
Charakteristika
Yra keturi brilianto vertinimo kriterijai – 4C („keturių C“) klasifikacija: Cut (išpjovimas, šlifavimas), Clarity (skaidrumas, forma), Color (spalva), Carat (svoris, karatai).
Kiekvienas akmuo lyginamas su etalonais ir gaunamas atitinkamas indeksas. Pagal Amerikoje priimtą skalę brilianto spalva reiškiama raidėmis, pagal rusišką – skaičiais nuo 1 iki 9. Kuo didesnis skaičius, tuo tamsesnis akmuo.
Išpjovimas
300px|thumb|
Briliantai gali būti išpjauti įvairių formų, tai priklauso tik nuo meistriškumo. Kiekviena forma yra sukurta, kad išryškintų tam tikras brilianto charakteristikas. Optimalus briaunų skaičius – 57, bet prieš pradėdamas šlifuoti juvelyras turi suteikti briliantui geometriškai taisyklingą formą – apskritimo, ovalo, kriaušės. Nuo šlifavimo kokybės priklauso, kaip akmuo žaižaruos. Apvalus akmuo labiausiai išryškina deimanto pranašumus, o stačiakampis ar ovalus sumažina atspindimos šviesos kiekį. Atitinkamai apvalus briliantas 30-50 % brangesnis.
Tradicinės briliantų formos:
Sutinkami įmantrių formų briliantai:
Skaidrumas
Beveik visi briliantai turi natūralių įskilimų, priemaišų, kurios blogina jo skaidrumą, o tuo pačiu blizgesį. Pagrindinis brilianto kokybės kriterijus – jo švarumo laipsnis (dėmelių dydis), kuris nustatomas pagal specialią skalę. Jei adata pradurtume popieriaus lapą, o paskui skylę padalytume į 4 dalis, gautume antruoju numeriu pažymėtą intarpo dydį. Kuo didesnis skaičius, tuo pastebimesnis defektas. Briliantų skaidrumas turi būti nustatytas naudojantis 10 kartų didinančia lupa.
Pagal Aukščiausią briliantų tarybą (HRD) briliantai pagal skaidrumą klasifikuojami:
Spalva
Brilianto spalva gali kisti nuo visiškai baltos iki geltonos arba rudos. Randami rausvi, melsvi akmenys. Tačiau labiausiai vertinami absoliučiai vaiskūs ir be jokių defektų brangakmeniai. Taip pat yra spalvotų briliantų (Fancy colour). M/Z nėra fancy colour deimantai, nors atsiranda taip manančių.
Spalva graduojama naudojant abėcėlės raides nuo D iki Z:
Svoris
Brilianto svoris matuojamas karatais (, santrumpa ct.) (nemaišyti su aukso grynumu). Vienas karatas lygus 0,2 gramo. Pavadinimas kilęs iš saldžiosios ceratonijos (Ceratonia siliqua, ) sėklų pavadinimo, nes senovėje šias sėklas naudojo kaip svarelius, o jų svoris būna labai artimas, vidutiniškai 0,2 gr. .
Gamtinių deimantų dydis labai įvairus. Tarp tūkstančių mažyčių grūdelių pasitaiko gana stambių kristalų, sveriančių šimtus ar net tūkstančius karatų. Dideli deimantai randami itin retai.
Kartais didelius deimantus tenka pjaustyti į daugiau dalių, taip gaunant mažesnius, bet geresnės kokybės briliantus (išgaunamas didesnis blizgesys ir skaidrumas).
Andoros futbolo varžybos 2002–2003 m.
Andoros futbolo varžybos 2002–2003 m.
Veršvų piliakalnis
Veršvų piliakalnis – piliakalnis ir buvusi gyvenvietė Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, Veršvuose. Pasiekiamas iš Islandijos plento žiedo ties IX fortu važiuojant Žemaičių plentu Vilijampolės link, Baltų prospektu, Šilainių plentu ir Gabijos gatve iki jos posūkio į dešinę vakarų kryptimi, toliau paėjus pro gyvenamuosius namus įgilintos magistralės­-vakarinio lanksto šiauriniu šonu 300 m į pietvakarius, yra kiek dešiniau, šlaitui leidžiantis į Nemuno slėnį.
miniatiūra|left|Piliakalnio ženklas papėdėje miniatiūra|left|Laiptai į piliakalnį
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto aukštumos kyšulyje. Aikštelė beveik keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 12x9 m dydžio. Jos rytiniame krašte supiltas 3,5 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 17 m pločio, 2 m gylio griovį. PV šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 37 m aukščio. Piliakalnis apaugęs paskirais krūmais, šlaitų apatinėje dalyje­ – lapuočiais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – ­XIV a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 15 200 m². Išmatavimai: 220 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir iki 130 m pločio.
Tyrimai
1943 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka. 1986 m. Vytautas Daugudis piliakalnio aikštelėje ištyrė 57 m² dydžio plotą, rado 1 m storio I tūkstantmečio pr. m. e. ­- XIV a. kultūrinį sluoksnį su stulpavietėmis, lygia keramika, XVIII a. – XIX a. kalvės liekanomis.
Julė Pranaitytė
Julė Pranaitytė (1881 m. gruodžio 15 d. Panenupiuose, Griškabūdžio valsčius – 1944 m. sausio 29 d. Filadelfijoje) – JAV lietuvių spaudos leidėja, publicistė.
Biografija
Mokėsi Peterburgo (Rusija) Šv. Kotrynos gimnazijoje, Prancūzijoje, Šveicarijoje. 1909 m. studijavo mediciną Pensilvanijos universitete.
Šlamica (upė)
Šlamica - upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų ir Augustavo apskrityse, Augustavo girioje ir Gudijoje. Upė teka per Šlamų ežerą ir įteka į Seinos upę Gudijoje. Upėje veisiasi šios žuvų rūšys: paprastoji kuoja, lydekos ir paprastoji meknė. Vasaromis beveik neįmanoma žvejoti dėl povandeninių augalų gausos.
1939 m.
1939 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.