cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jėzus Kristus superžvaigždė
Svarbią vietą užima Judas, pavaizduotas kaip konfliktinė, tragiška figūra, negalinti susitaikyti su Jėzaus organizaciniais trūkumais bei pretenzijomis į dieviškumą.
1971 m. Kęstučio Antanėlio pastatymas
1971 m. gruodžio 25 d. šią roko operą Vilniaus dailės institute pastatė Kęstutis Antanėlis. Tai buvo pirmasis šios roko operos pastatymas Europoje ir antrasis pasaulyje. Dvigubą plokštelę su roko operos dainomis K. Antanėlis gavo iš vaikystės draugo Aido Kupčinsko, kuris šią atsisiuntė iš Čikagos iškart jai pasirodžius. Plokštelė K. Antanėliui paliko didelį įspūdį, kompozitorius nutarė kelias dainas įtraukti į savo grupės „Antanėliai“ repertuarą, Kultūros ministerijai pristatydami jas kaip juodaodžių liaudies muziką ar savo kūrybą. Pastatyti visą operą K. Antanėliui pasiūlė tuo metu aktorinį studijavęs Vytautas Kernagis.
Partitūrai iš klausos nurašyti ir surepetuoti K. Antanėliui užtruko apie pusę metų. Roko operai jis subūrė apie 35 žmones, daugumą sudarė studentai iš Vilniaus konservatorijos ir Čiurlionio menų gimnazijos. Repeticijos vyko Ryšių klube vakarais ir naktimis, jų trukmė, pasak K. Antanėlio, dažnai buvo ribojama elektros srovės pastate išjungimu.
Pastatyta roko opera pirmą sykį parodyta per 1971 m. Kalėdas Lietuvos dailės instituto aktų salėje. Vaidmenis atliko: Klavišiniais grojo Balys Žiūraitis ir Tomas Leiburas, gitara – K. Antanėlis, garsą režisavo Vidas Jankevičius. Scenografiją roko operai sukūrė tapytojai Galius Kličius, Raimundas Sližys ir skulptorius Mindaugas Navakas.
K. Antanėlis tikėjosi roko operos pastatymui gauti oficialų Kultūros ministerijos leidimą, pristatydamas kūrinį kaip nagrinėjantį pasipriešinimą fašistinei okupacijai: kūrinyje Judas su apaštalu Simonu Kananiečiu agituoja Jėzų prieš skelbiant dangaus karalystę išvaryti romėnus iš Jeruzalės. Tačiau, K. Antanėlio teigimu, oficialią valdžią trikdė pats kūrinio pavadinimas. Siekiant apgauti KGB, roko opera pradėta rodyti dviem valandom anksčiau nei skelbta renginio plakate (autorius G. Kličius). Į renginio vidurį atvykę KGB agentai koncerto nesutrukdė, o jam pasibaigus aktoriai ir kitas personalas pabėgo per Vitražo katedrą ir Bernardinų bažnyčią. Visgi kitą dieną KGB K. Antanėlį iš paskaitų išsivežė tardymui į Lenino g. 40 (dabar Genocido aukų muziejus). Kompozitorius buvo pašalintas iš Vilniaus inžinerinio statybos instituto be teisės tęsti mokslus aukštojoje mokykloje, tačiau po metų buvo priimtas atgal. Roko operos arijas Olego Zacharenkovo išverstas į lietuvių kalbą K. Antanėlio grupė ir po pristatymo grojo savo koncertuose.
Brioni susitarimas
Brioni susitarimas – dokumentas, pasirašytas Brioni (Brijuni) salose netoli Pulos (Kroatija) 1991 m. liepos 7 d. tarp Slovėnijos Respublikos ir Jugoslavijos Socialistinės Federacinės Respublikos, tarpininkaujant Europos Bendrijai. Šiuo dokumentu Jugoslavija baigė karo veiksmus Slovėnijos teritorijoje; taip baigėsi Dešimties dienų karas, o Slovėnija bei Kroatija užšaldė separatistinius veiksmus trims mėnesiams.
Palenkės Mendzyžeco žydų kapinės
thumb|250px|Kapinės
Palenkės Mendzyžeco žydų kapinės  – senosios ir naujosios žydų kapinės, egzistavusios Palenkės Mendzyžeco mieste, ''ul. Brzeskiej'' gatvėje. Senosios žydų kapinės buvo įkurtos XVIII a. ir sunaikintos per II pasaulinį karą. Naujosios žydų kapinės įkurtos 1810 metais, plotas 2,8 ha. Kapinės aptvertos, išlikę apie 100 antkapių.
Dešimties dienų karas
340px|thumb|right|Jugoslavijos liaudies armijos veiksmai Dešimties dienų karas, dar žinomas kaip Slovėnijos nepriklausomybės karas – trumpas karinis konfliktas, vykęs 1991 m. tarp Slovėnijos ir Jugoslavijos, po to, kai Slovėnija paskelbė nepriklausomybę.
Karo prielaidos
1980 m. mirus Jugoslavijos diktatoriui Josipui Broz Titui, Jugoslavijoje pradėjo reikštis etninė, religinė ir ekonominė įtampa, pradėjusi skaldyti šalį.
1987 m. serbų nacionalistas Slobodanas Miloševičius tapo Serbijos, didžiausios ir gyventojų skaičiumi skaitlingiausios Jugoslavijos respublikos, prezidentu. Labiau ekonomiškai išsivysčiusios Slovėnija ir Kroatija nenorėjo šelpti likusių skurdesnių respublikų. Be to, daugiausiai katalikiškos Slovėnija ir Kroatija priešinosi politiniam Serbijos ortodoksų dominavimui. Slovėnijoje 1990 gruodžio 23 įvyko referendumas, kuriame 88 % balsavusių pasisakė už respublikos nepriklausomybę. Slovėnija ir Kroatija abi paskelbė savo šalis nepriklausomas 1991 birželio 25 dieną.
Konfliktas
Užtikrinusios savo sienų apsaugą, birželio 27 d. Slovėnijos pajėgos užėmė savo teritorijoje esančias Jugoslavijos karines bazes pagrobdami apie 2300 jugoslavų kareivių. Jugoslavijos liaudies armija nusiuntė į Slovėniją tankus ir subombardavo Liublianos oro uostą. Kovos baigėsi liepos 6 d., iš viso žuvus mažiau nei 100 karių, kai Jugoslavija nusiuntė savo pajėgas į Kroatiją kovoti prieš šios šalies nepriklausomybės judėjimą ir apsaugoti didelę ten gyvenusių etninių serbų populiaciją. Kroatijai tapus buferiui tarp Slovėnijos ir Jugoslavijos, Slovėnija išsaugojo savo nepriklausomybę ir tapo stabiliausia bei labiausiai klestinčia buvusios Jugoslavijos respublika.
Mike Hanke
Mikas Hankė (g. 1983 m. lapkričio 5 d.) – vokiečių futbolininkas, Vokietijos rinktinės puolėjas.
Karjera
Įtrauktas į 2006 m. pasaulio čempionato rinktinės sudėtį, tačiau dėl Konfederacijos taurės rungtynėse gautos raudonos kortelės negalėjo žaisti pirmose dvejose rungtynėse, išleistas į aikštę tik paskutinėse rungtynėse, likus 20 minučių iki rungtynių pabaigos.
Juodoji antis
Juodoji antis (Melanitta nigra) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis.
Išvaizda
Juodoji antis truputį didesnė už didžiąją. Patinas juodos spalvos, melsvo blizgesio. Snapas pilkai juodas su oranžine dėme tarp šnervių, jo pamatinėje dalyje yra gumbas. Kojos rudos, rainelė ruda. Patelė tamsiai ruda, galvos šonai žemiau akių, kaklas ir gerklė šviesesni. Pilvas šviesiai rudas. Snapas žalsvai juodas, kartais vienspalvis, o kartais – su geltona ar oranžine juostele tarp šnervių. Kojos bronzinės spalvos su juosvomis plėvėmis. Jaunikliai panašūs į patelę, pilvo srityje didelis šviesus plotas.
Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Lenos deltos. Šiaurėje arealas siekia arktines Europos pakrantes, Jamalo, Taimyro pusiasalius. Į pietus paplitusi iki Lenos, Obės žemupio, Uralo šiaurinės Dvinos aukštupio. Taip pat gyvena Islandijos, Britų, Špicbergeno, Hijumos, Saremos salose. Žiemoja Ramiojo ir Atlanto vandenyno pakrantėse.
Baltijos jūroje žiemojimo metu negausi. Migruodamos skrenda pro Lietuvą.
Biologija
Peri atviruose tundros arba miškatundrės ežeruose. Taigoje – pelkėtose vietose. Žiemoja jūros neužšąlančiuose pakraščiuose, sekliose įlankose. Gerai nardo ir plaukioja.
Monogamas. Vienoje dėtyje paprastai būna 6–8 kiaušiniai, sveriantys apie 65 gramus. Perėjimo laikas – apie 30 dienų.
Minta moliuskais, vabzdžiais ir jų lervomis, vabalais, kirminais, vėžiagyviais, augalų šakniastiebiais.
Zavadai (Bielsko apskritis)
Zavadai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 43 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gynyba
thumb|Britų pėstininkai gynybinėje pozicijoje prie [[El Alameinas|El Alameino, 1942 m. liepos 17 d.]] Gynyba – karyboje karinių veiksmų rūšis, skirta priešo puolimui atremti ar apsunkinti, bei puolimo žalai sumažinti (dažniausiai – neleisti priešui užimti tam tikros teritorijos).
Paprastai laikoma, kad gynyba yra stipresnė karinių veiksmų rūšis už puolimą, bet pati viena neleidžia pasiekti lemiamos pergalės.
Dzeusija
Dzeusija (Zeuxine) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso epifitinės orchidėjos, paplitusios Afrikoje, Madagaskare, Pietryčių Azijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Malaizijoje ir Australijoje.
Turovo Evangelija
Turovo Evangelija  – rankraštinė evangelija, parašyta XI a. kirilicos raštu. Laikoma vienu seniausių slavų raštijos paminklų.
Iš rankraščio išlikę tik 10 lapų. Jie 1865 m. rasti Turove, Vilniaus gimnazijos piešimo mokytojo. Rankraštis nugabentas į Vilniaus viešąją biblioteką. 1868 m. atliktas chromatografinis leidimas, o 1869 m. – Piotro Gildebranto parengta teksto analizė.
Evangelija parašyta ant pergamento. Lapai 22,2 cm ilgio, 17,8 cm pločio, suliniuoti į 17-18 eilučių. Išlikusiuose lapuose yra 11 inicialų, su raidėmis O, R ir V, nuspalvintų mėlynai, žaliai ir raudonai. Dviejuose lapuose yra 1508 ir 1513 m. įrašai, priskiriami kunigaikščiui Konstantinui Ostrogiškiui.
Evangelija saugoma Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje.
Kazembė
Kazembė – istorinis regionas ir to paties pavadinimo valstybė, egzistavusi dabartinės Kongo Demokratinės Respublikos pietinėje dalyje (Katangos provincijos pietuose, naujosiose Aukštutinės Katangos ir Lualabos provincijose) ir Zambijoje (Luapulos, Šiaurės vakarų, Vario Juostos provincijose).
Geografija
thumb|left|Istorinė Kazembė yra į rytus nuo Lualabos aukštupio Kazembės teritorija apima aukštumų sritis tarp Lualabos upės aukštupio vakaruose ir Bangveulu ežero rytuose. Svarbiausios regiono užės yra Luapula (įteka į Mveru ežerą) ir Lufira (Lualabos intakas), kurios abi teka į šiaurę. Visam regionui būdingos savanos. Upių drėkinama dirva tinkama žemdirbystei, čia auginami jamsas, sorgas, aliejinės palmės, vėliau – kukurūzai, manijokas, tabakas, moliūgai. Gausu gamtinių resursų, ypač vario ir geležies (regionas patenka į Pietinės Afrikos vario ruožą).
Šiaurės rytuose regioną uždaro Mveru ežeras, prie kurio iš pietų prisiglaudusi derlinga Mofvės lagūna. Čia didžiausia gyventojų koncentracija ir regiono branduolys. Svarbiausios regiono etninės grupės yra bembai, sangai, lomotvai, kaonde ir lambai. Kazembę supa Luba žemės (šiaurėje, už Upembos įdubos), Lunda (vakaruose, už Lualabos), Bemba (rytuose), Alujana (pietvakariuose).
Istorija
Kazembė buvo įkurta XVIII a. viduryje. Legenda pasakoja, kad jos pirmasis valdovas Ng’anga Bilonda buvo išsiųstas į rytus iš Lundos karalystės, šios valstybės valdovo Mvata Jamvės įsakymu. Kartu su savo kariuomene jis pasiekė Luapulos upę, kur nukariavo vietos gyventojus šilus ir įkūrė savo karalystę. Lubos ir Lundos pavyzdžiu, jis įtvirtino teokratinę dieviškųjų valdovų valdžią, ir tapo pirmuoju valdovu mvata Kazembe. Taip sukurta Pietinės Afrikos savanų karalystė. Jos tarpgentinio bendravimo kalba pasirinkta čibemba.
Karalystė nuolat susidūrė su išorinėmis įtakomis. Regione savo įtaką plėtė portugalai, kurie nuo XVIII a. pabaigos Zambezės upe rengė ekspedicijas iš Rytų Afrikos. Jie siekė sujungti savo teritorijas rytuose ir vakaruose, ir prekybiniai keliai, ėję per Kazembę, buvo svarbūs jiems. Tačiau visos misijos baigėsi nesėkmingai. 1867 m. karalystėje apsilankė Livingstonas, kuris ieškojo Nilo ištakų. Jis pasiekė Mveru ežerą, o vėliau – ir tuometinę Kazembės sostinę Kanjembo. Jis aprašė tuometinio valdovo (VII) tironiją, žiaurias bausmes.
Nuo XIX a. vidurio regione vis labiau reiškėsi suahilių vergų pirkliai, aptarnavę Zanzibaro sultonatą. Jie sukūrė prekybinių kelių sistemą, ir per Mveru ežerą pasiekdavo Kazembę. Kilvos sala Mveru ežere tapo svarbiausiu vergų prekybos centru regione, ir iš Kazembės pradėti masiškai gabenti vergai. Karalystei silpstant, vergų pirklys Msiris 1874 m. nužudė VIII Chinkonkole Kafuti. Jis įsitvirtino Sangų provincijos mieste Bunkejoje, ir iš čia ėmė valdyti visą regioną. Jo karalystė žinoma kaip Garaganzė. Nors Kazembės valdovų dinastija nenutrūko, Msiris pats keitė valdovus ir rinko duoklę, kaip viso regiono valdovas.
1884 m. Kazembės teritoriją oficialiai pasidalino Belgija (Laisvoji Kongo valstybė) ir Didžioji Britanija (skiriamąja riba tapo Luapula). Belgai 1881 m. nužudė Msirį, baigdami Garaganzės egzistenciją, nors tradicinė valdovų dinastija išlaikyta. Kazembės rezidencija, tuo tarpu, atsidūrė britų kontroliuojamoje teritorijoje (dabartinė Botsvana), ir britai šią dinastiją irgi išsaugojo iki mūsų dienų. Šiuo metu (nuo 1996 m.) valdo Mvata Kazembė XIX.
Policės
Policės (kašub. ir pomer. Pòlice) – miestas Vakarų Pamario vaivadijoje, šiaurės vakarų Lenkijoje. Policių apskrities administracinis centras.
Per miestą teka Odra, kuri estuarijoje įteka į Ščecino įlanką. Nutolęs 15 km į šiaurę nuo Ščecino centro. 33 625 gyventojų (2014 m. duomenys). Miesto autobusų tinklas su Ščecino miestu. Jūrų uostas ir upių uostas.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1243 m. 1260 m., Pomeranijos kunigaikštis Barnimas I-sis suteikė miestui Magdeburgo teises. XIII a. pab. tapo Dreikų (Drake) šeimos feodu. 1321 m., mirus Otto Drake, miestas tapo priklausomas nuo šalia esančio Ščecino.
Antrojo pasaulinio karo metais mieste veikė stambi aviacinio kuro gamybos įmonė (Hydrierwerke Pölitz – Aktiengesellschaft), užėmusi 200 ha plotą. Čia buvo įdarbinti civiliai žmonės, karo belaisviai, konclagerių kaliniai iš nacių Vokietijos užkariautų šalių. Šiems darbuotojams apgyvendinti aplinkui buvo įsteigtos kelios stovyklos, tarp jų ir moterims (Nordlager, Pommernlager, Wohnschiff Bremerhaven, Tobruklager, Wullenweverlager, AEL Hägerwelle ir Štuthofo koncentracijos stovyklos filialas). Skaičiuojama, kad per Antrąjį pasaulinį karą nuo bado, ligų, išsekimo ir kankintojų žiaurumo mirė apie 13 000 žmonių, daugiausia lenkų. Šiuo metu yra muziejus.
El Sueño de Morfeo
El Sueño de Morfeo – Ispanijos grupė iš Astūrijos. Jie atstovavo Ispanijai 2013 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Contigo hasta el final (With you until the end)“.
Stare Mežvicė
Stare Mežvicė – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kipro futbolo varžybos 1934–1935 m.
Kipro futbolo varžybos 1934–1935 m.
Kamanos
Kamanomis vadinama:
Antabūdis
Antabūdis – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Griškabūdžio.
Istorija
Anksčiau kaimas vadintas Berūgščiais.
Thomas Edward Lawrence
Tomas Edvardas Lorensas (, dar žinomas kaip T. E. Lorensas, pulkininkas Lorensas, 1888 m. rugpjūčio 16 d. Tremadogas, dab. Gvineto grafystė, Velsas – 1935 m. gegužės 19 d. Dorseto grafystė) – Didžiosios Britanijos keliautojas, archeologas, lakūnas, karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.
Biografija
Baigė Oksfordo universitetą. 1910 m. su Britų muziejaus archeologijos ekspedicija lankėsi senovės hetitų mieste Karkemiše (dab. Karkamis, Turkija), vėliau keliavo po Sinajų, kur išmoko arabų kalbą.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pašauktas tarnauti į britų karinę žvalgybą Kaire. Su pagalbos vilkstine pasiųstas pas arabų princą Feisalį (nuo 1921 m. Irako karalius Feisalis I) į Chidžazą (dab. Saudo Arabija) rengė, vėliau faktiškai vadovavo arabų sukilimui prieš Vokietijos sąjungininkę Turkiją, kurio metu gavo „Arabijos Lorenso“ pravardę. 1919 m. su Feisalio delegacija dalyvavo Paryžiaus taikos konferencijoje, bet neįstengė pasiekti, kad arabams būtų suteikta nepriklausomybė. 1919-1922 m. Kolonijų reikalų ministerijos patarėjas Artimųjų Rytų klausimais. Atsistatydinęs J. H. Rosso vardu (siekdamas išvengti viešumo, 1923 m. pasivadino T. E. Šo) stojo tarnauti į karo aviaciją. Žuvo per Dorsete vykusias motociklų lenktynes.
Apie jį 1962 m. sukurtas filmas „Arabijos Lorensas“, rež. Deividas Linas, gavęs 7 Oskarus. Pagrindinį vaidmenį atliko Piteris O Tulas.
Bibliografija
thumb|150px|left|Arabijos Lorensas 1917 m. netoli Akabos
Georgijus Špaginas
Georgijus Semionovičius Špaginas (1897 m. balandžio 29 d. Kliušnikovo kaime – 1952 m. vasario 6 d.) – tarybinis rusų šaunamųjų ginklų konstruktorius.
Biografija
G. Špaginas gimė Kliušnikovo kaime (Vladimiro gubernija, Rusijos imperija) valstiečių šeimoje. Baigė tris klases. Pirmojo Pasaulinio karo metais 1916 m. buvo paimtas į Rusijos armiją, kur pateko į pulko ginklų dirbtuvę. Čia dirbdamas susipažino su daug rusiškų ir kitų šalių ginklų konstrukcija. Po Spalio revoliucijos dirbo Raudonosios Armijos šaulių pulke ginklų dirbtuvėse.
1920 m. demobilizuotas ir ėmė dirbti Kovrovo ginklų gamyklos bandomosiose dirbtuvėse šaltkalviu. Tuo metu šioje gamykloje dirbo konstruktoriai V. G. Fiodorovas ir V. A. Degtiariovas. Nuo 1922 m. ima dalyvauti naujų ginklų (6,5 mm suporinti rankinis ir tankinis Fiodorovo kulkosvaidžiai; 7,62 mm tankinis Degtiariovo kulkosvaidis DT) kūrime.
Dalyvavo modernizuojant 12,7 mm kalibro Degtiariovo kulkosvaidžio DK, kurį nustojo gaminti dėl trūkumų, modernizavime. Špaginas kulkosvaidžiui sukūrė naują juostinio maitinimo modulį, ir 1939 m. patobulintas kulkosvaidis priimtas į Raudonosios Armijos ginkluotę kaip 12,7 mm kulkosvaidis DŠK (ДШК; крупнокалиберный пулемет Дегтярёва – Шпагина). Šį kulkosvaidį masiškai ėmė gaminti 1940–1941 m., per Antrąjį pasaulinį karą jų pagamino apie 8000.
1944 m. įstojo į Komunistų partiją. Buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatu 1946–1950 m.
Vitas Areška
Vitas Areška (g. 1927 m. sausio 6 d. Zyboliuose, Rokiškio valsčius – 2019 m. lapkričio 5 d.) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, partinis veikėjas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1952 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą. 1954–1957 m. mokėsi Pasaulinės literatūros instituto aspirantūroje Maskvoje. 1964 m. filologijos mokslų kandidatas.
1952–1954 m. ir 1957–1971 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1959–1963 m. Lietuvių ir užsienio literatūrų katedros vedėjas, 1968–1971 m. Filologijos fakulteto dekanas. 1971–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1971–1991 m. (su pertraukomis) Lietuvių literatūros katedros vedėjas, nuo 1987 m. profesorius.
Straipsniuose, recenzijose, knygose modernizmo apraiškas lietuvių prozoje ir poezijoje vertino kaip socialistinio realizmo metodo atsinaujinimą; žanriniu požiūriu suklasifikavo sovietinio laikotarpio lietuvių poeziją. Parašė mokiniams skirtas rašytojų gyvenimo ir kūrybos apybraižas.
1963–1965 m. LKP CK narys. Nuo 1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Kuprioniškių apylinkė
Kuprioniškių apylinkė (arba Kuprijoniškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje, pietinėje Vilniaus miesto dalyje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Vilniaus mieste. 1949 m. priklausė Tarybiniam rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Nemėžio apylinkės.
Rūtakiemis
Rūtakiemis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Pociūnėlių, prie Liaudės ir Kiemsrauto santakos. Telkšo Rūtakiemio tvenkinys. Praeina kelias.
Binə FK
Baku „Binə“ (Bine) – Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku.
Istorija
Įkurtas 1997 m. Žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa).
Po 2017/2018 m. sezono buvo paskelbta apie tai, kad komanda išformuojama.
Spalvinė gama
Juoda ir raudona.
Palenkės Mendzyžeco Potockių rūmai
Palenkės Mendzyžeco Potockių rūmai  – Potockių rūmai, esantys Palenkės Mendzyžeco mieste. Rūmus 1852 m. pasistatė Palenkės Mendzyžeco ordinacijos valdytoja Aleksandra Potocka. Rūmai buvo pastatyti pagal italų architekto Pranciškaus Marijos Lancio projektą. 1918 m. rūmai sudegė, bet 1922–1928 m. buvo atstatyti. Rūmuose įsikūręs Liublino katalikiškojo universiteto filialas bei vaikų darželis.
Zubovas (kaimas)
Zubovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės rytus nuo Bielsko ir apie 31 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Turovas
Tùrovas  – miestas pietų Baltarusijoje, Gomelio srityje, 258 km nuo Gomelio, Žytkavičų rajone, Pripetės dešiniajame krante. Keliai į Žytkavičus, Davyd Haradoką, Lelčycus. Veikia daržovių ir vaisių konservų fabrikas. Yra viešbutis, Pripetės nacionalinio parko administracija, paminklas Kirilui Turoviečiui, Visų Šventųjų cerkvė (1810 m.), protestantų bažnyčia, 1170 m. pastatytos cerkvės pamatai.
Istorija
Turovas buvo slavų genties dregovičių politinis ir kultūrinis centras. Metraščiuose jis minimas nuo 980 m., kur rašoma, kad miestą įkūręs kunigaikštis Turas. 1005 m. čia įkurta Turovo vyskupija ir išleista Turovo Evangelija – vienas seniausių slavų raštijos paminklų. Turovas buvo Turovo-Pinsko kunigaikštystės, pavaldžios Kijevo Rusiai, sostine. Miestas palaipsniui tapo svarbiu ekonominiu ir kultūriniu regiono centru. XII a. čia gyveno vyskupas Kirilas Turovietis, pagarsėjęs savo literatūrine veikla. XII a. Turovo kunigaikštystėje veikė 2 vienuolynai ir 85 cerkvės.
1230 m. Turovą nuniokojo žemės drebėjimas, o 1246 m. – mongolų-totorių antpuolis. XIV a. Turovas tapo LDK dalimi. Nuo 1430 m. buvo asmeninė Švitrigailos valda, o XV a. pab. – Mykolo Glinskio. 1520 m. miestą užpuolė totoriai, o vėliau Turovas tapo Konstantino Ostrogiškio valda. Ostrogiškiai miestą valdė visą amžių, tačiau vėliau jį nupirko Sapiegos. 1648 m. Turovą užkariavo Bogdano Chmelnickio armija. Dėl nuolatinių karų miestas labai sunyko, 1648 m. jame tebuvo 401 namų valda.
Po ATR padalinimo Turovas tapo Minsko gubernijos dalimi ir beveik visą XIX a. buvo provincijos miesteliu, jis buvo Mozyriaus apskrities Turovo valsčiaus centras. 1940 m. buvo rajono centru Polesės srityje. 1962 m. neteko miesto statuso ir prijungtas prie Žytkavičų rajono. 2004 m. Turovui grąžintas miesto statusas.
Airija Eurovizijos šokių konkurse
Airija Eurovizijos šokių konkurse dalyvavo 2 kartus. Debiutavo - 2007-aisiais Londone. Ten šokėjai Nicola Byrne ir Mick Donegan užėmė 3 vietą sušokę Džaivą ir Fandagą.
Atromitos
Atromitos vadinami futbolo klubai:
Terlikuvas
Terlikuvas – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Sarnakų, apie 18 km į šiaurės rytus nuo Losicės ir apie 134 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Kaimas įkurtas apie 1430 metus. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kuldūnai
Kuldūnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 19 km į šiaurę nuo Biržų, Nemunėlio kairiajame krante.
Istorija
1956–1992 m. kolūkio „Švyturys“ gyvenvietė. 1992–2000 m. veikė Kuldūnų žemės ūkio bendrovė.
Malady kamunist
Malady kamunist  – Vakarų Baltarusijos komunistinės jaunimo sąjungos CK laikraštis, nelegaliai ėjęs 1924–1937 m. Vilniuje, Gardine ir Bialystoke baltarusių ir rusų kalbomis.
Istorija
Išleido pavienius numerius jidiš ir lenkų kalbomis.
Interlingua
Interlingva (interlingua 'tarptautinė kalba') – kalba, IALA (International Auxiliary Language Association) sudaryta ir visuomenei pristatyta 1951 metais. Kalba paremta iš prancūzų, italų, ispanų, portugalų ir anglų kalbų perimtais žodžiais ir supaprastinta lotynų gramatika bei tarimu.
Daukšių piliakalnis
Šakalių piliakalnis arba Daukšių piliakalnis, vadinamas Pile, Papilale (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 16376; senas registro kodas - A477P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1720) – piliakalnis pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Šakalių kaimo žemių pietrytiniame pakraštyje, šalia Daukšių (Skuodo seniūnija).
Interlingua
Moksle, technologijose, prekyboje ir kt. dominuojant istorinėms graikų ir lotynų kalboms, kurios yra skirtingos ir sunkios išmokti ir kurių tik dalį žodyno perima gyvosios kalbos, atsiranda daug nesusipratimų. Interlingua sukurta tarnauti kaip šių senovinių ir dabartinių kalbų kombinacija, su supaprastinta gramatika, kuri leistų žmonėms suprasti interlingvą net jos nesimokius. Kalba sukurta pasyviam supratimui, be didelio mokymosi, ir siekia užimti tarptautinės kalbos nišą moksle ir kitose srityse.
Daukšių piliakalnis
Pasiekiamas Daukšiuose, nuo kelio Mosėdis - Lenkimai pavažiavus 0,55 km Skuodo kryptimi Skuodo gatve, po to pasukus į dešinę Giraitės gatve 0,56 km iki miškelio, miškelio pietiniu pakraščiu ir laukais 0,3 km rytų-pietvakarių kryptimi iki Erlos ir paėjus 70 m į pietus pėsčiomis palei upelį (sunkiai randamas, nes aplinkoje neišsiskiria). thumb|left|300px|Šakalių piliakalnis iš šiaurės pusės
Piliakalnis
Įrengtas Erlos kairiajame krante esančios aukštumos krašte. Aikštelė pusiau ovali, ištęsta šiaurės – pietų kryptimi, 60×55 m dydžio. Ją iš pietų, vakarų ir šiaurės juosia 170 m ilgio, 16 m pločio pasagos pavidalo pylimas, kurio aukštis 0,2–0,5 m (1948 m. jis buvo 1 m aukščio). Už pylimo buvo griovys, kurio išlikusi pietinė dalis yra apie 3 m pločio ir 0,2 m gylio. Šlaitas į upę status, 6 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas ariant: pylimas paskleistas, beveik sulygintas su aplinkiniais laukais, griovys užpiltas ir užlygintas.
Datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Tyrimai
1948 ir 1964 m. žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas, 1987 m. – Bronius Dakanis, Algimantas Merkevičius ir Gintautas Zabiela (Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba).
1978 m. Ignas Jablonskis vakarinėje dalyje padarė pylimo pjūvį - 25,5 m². Nustatyta, kad pylimas krautas iš akmenų, jame rasta lipdytos keramikos.
Istorija
Piliakalnyje lokalizuojama 1253 m. minimos kuršių Šakalžemės vietovės pilis.
Vietos gyventojai piliakalnį vadina Pile, Papilale. Pasakojama, kad senovėje čia stovėjo dvaras. Jo ponas žiauriai elgėsi su pavaldiniais, nuvykęs į Mosėdį, jodinėjo po bažnyčią. Vieną Kalėdų dieną perkūnas poną nutrenkė, o jo dvaras pranyko. Ilgai jo vietoje žiojėjo gyli duobė, kurią aplinkiniai gyventojai užpylė ir užlygino ardami laukus.
Kitas padavimas mena, kad piliakalnį supylė švedai, o jų pilies griuvėsiai stūksojo iki pat XX a.
1988 m. piliakalnis įrašytas į respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą (AR1720), 1993 m. registruotas kultūros vertybių registre, 1997 m. – kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A477), 1998 m. paskelbtas Lietuvos Respublikos kultūros paminklu (A477P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paminklu.
B68 Toftir
Toftiro B68 – Farerų futbolo klubas iš Toftiro.
Istorija
1980 m. pateko į elito divizioną, o 1984, 1985 ir 1992 m. tapo šalies čempionais.
2004 m. iškrito iš eilito diviziono. 2005 m. tapo antros pakopos nugalėtojais ir vėl grįžo į elitą. Tačiau tik vienam sezonui.
2008 m. sezone aukščiausioje lygoje buvo šešti iš dešimties dalyvių; 2009 m. buvo ketvirti; 2010 m. septinti, o 2011 m. šešti.
2012 m. liko devintoje vietoje ir buvo perkelti į antrą pakopą. B68 Toftir 2013 m. žaidė 1. deild pirmenybėse ir tapo jų nugalėtojais. 2014 m. vėl buvo elito divizione, kuriame liko paskutinėje (dešimtoje) vietoje. 2015 m. antroje pakopoje buvo antri, tačiau pateko į elito divzioną. 2016 m. aukščiausioje lygoje vėl liko paskutiniai ir buvo perkelti į žemesnį lygmenį.
Nuo 2017 m. žaidžia antros pakopos pirmenybėse.
Sezonai
Šaltiniai:
Kazlų Rūdos seniūnija
Kazlų Rūdos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kazlų Rūdos savivaldybės didžiojoje dalyje.
Istorija
1995–2000 m. seniūnija buvo Marijampolės rajono savivaldybėje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. liepos 2 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. TS 21-696 įsteigtos 6 seniūnaitijos:
2009 m. lapkričio 25 d. nutarimu Nr. TS 25-773 iš Jūrės miestelio seniūnaitijos išskirta Gudelių seniūnaitija, taip seniūnijoje tapo 7 seniūnaitijos:
Žaislinių meškiukų desantas
Žaislinių meškiukų desantas – akcija, kurios metu 2012 m. liepos 4 d. iš Lietuvos Pociūnų aerodromo slapta pakilęs lėktuvas su pliušiniais meškiukais įskridęs į Baltarusiją išmėtė šiuos meškiukus su atsišaukimais prieš žodžio laisvės suvaržymus. Šios akcijos vykdytojai švedų reklamos agentūra „Studio Total“. Apie 800 meškiukų buvo mėtomi iš lėktuvo šalia Ivenčiaus miestelio ir viename iš Minsko priemiesčių.
Istorija
Akcijos simbolika susijusi su anksčiau Baltarusijoje vykusiomis protesto akcijomis. 2012 m. vasarį vykdant pilietinę akciją „Sakyk tiesą!“ Minske buvo organizuotas „žaislų protestas“: Nepriklausomybės aikštėje buvo išrikiuoti pliušiniai žaislai su protesto plakatais, tada žaislus konfiskavo milicija.
Praėjus savaitei po meškiukų desanto Baltarusijos specialiosios tarnybos pranešė apie agentūrinio tinklo, „šnipinėjusio Lietuvai“, suardymą. Lietuva neigė, kad toks tinklas apskritai egzistavo, ir vadino Baltarusijos specialiųjų tarnybų pareiškimą absurdišku. Nors Baltarusija neigė šnipų išaiškinimo sąsają su „žaislinių meškiukų desantu“, manoma, kad tai buvo kerštas Lietuvai už tokią akciją.
Minardi M01
Minardi M01 - buvęs lenktyninis bolidas, kurį Minardi Formulės 1 komanda naudojo 1999 m. Formulės 1 sezone. Jis buvo pavadintas 01, nes komanda jautė, kad automobilis buvo tarsi nauja pradžia komandai. Jis buvo vairuotas Luca Badoer, kuris vairavo Minardi 1995 metais ir buvo tuometinis Ferrari pilotas-bandytojas, taip pat Marc Gene, naujoko iš Ispanijos. Prost pilotas-bandytojas Stephane Sarrazin taip pat vairavo šį bolidą vieneriose lenktynėse po to, kai Luca Badoer susilaužė ranką betestuodamas bolidą.
Ileksa
Ileksa  – upė Rusijoje, Archangelsko srityje ir Karelijos Respublikoje. Išteka iš Kalgačinskojės ežero (Onegos rajonas). Teka į pietus, prateka virtinę ežerų (Ikas, Lambužno ež., Luzo ež., Monastyrio ež., Tunas). Įteka į Vodlo ežero šiaurinę dalį.
Didesni intakai: Čusreka, Olova, Novguda, Melničnaja, Uchta.
Puošnioji antis
Puošnioji antis (kitaip Islandinė antis) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis. Lietuvoje pastebėta vienintelį kartą Kuršių mariose.
Kipro futbolo varžybos 1935–1936 m.
Kipro futbolo varžybos 1935–1936 m.
Zabužė
Zabužė – kaimas Lenkijos rytuose, Sarnakų valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į rytus nuo Sarnakų, apie 26 km į šiaurės rytus nuo Losicės ir apie 141 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Zamin Udas
Zamin Udas (, kelio vartai) – miestas ir sumas (rajonas) Dornogobio provincijoje pietryčių Mongolijoje.
Zamin Udo laisvoji ekonominė zona buvo sukurta 2004 m. Ji užima 900 ha plotą ir yra tarp Zamin Udo gyvenvietės ir sienos su Kinija.
SSG
Triraidė santrumpa SSG gali reikšti:
Torneo di Viareggio
Torneo di Viareggio (lt. Viaredžo čempionatas) vienas iš svarbiausių pasaulio jaunimo futbolo čempionatų. Kasmet jis vyksta Italijos Viaredžo mieste. Jis taip pat vadinamas Coppa Carnevale (Karnavalo taurės) vardu.
Strengnesas
Strengnesas – miestas pietryčių Švedijoje, Siodermanlandaoo provincijoje. Strengneso katedra buvo pastatytas 1291 m.
Geografija
Miestas yra įsikūręs ant Melareno kranto ir 93 km į vakarus nuo  Stokholmo.
Istorija
Miesto teisės Strengnesaui buvo suteiktos 1336 m.
Örjans Vall
Örjans Vall yra futbolo stadionas Halmstade, Švedijoje. Halmstads Idrottsplats (ankstesnis stadiono pavadinimas) 1922 m. liepos 30 d. atidarė Švedijos karalius Gustavas VI Adolfas. Tų pačių metų rugpjūtį pavadinimas pakeistas į Örjans Vall. 1922 m. rugsėjo 3 d. surengtos pirmosios futbolo rungtynės. Iki aštuntojo XX a. dešimtmečio stadione buvo bėgimo takeliai. 1972 m. pagrindinėje tribūnoje buvo pakeista medinė konstrukcija, vietoje jos įmontuota švieslentė. Didžiausias žiūrovų skaičius (20 381) pasiektas 1962 m., per rungtynes tarp IS Halmia ir Landskrona BoIS.
Ledinė antis
Ledinė antis (Clangula hyemalis) – žąsinių (Anseriformes) būrio vienintelis Clangula genties paukštis.
Örjans Vall
1958 m. stadione vyko kelios VI pasaulio futbolo čempionato rungtynės, tarp Šiaurės Airijos ir Čekoslovakijos (1–0) bei tarp Argentinos ir Šiaurės Airijos (3–1).
Ledinė antis
Išvaizda
Nedidelė, maža, apvalia galva ir trumpu snapu antis. Patino nugarinė pusė, sparnai ir krūtinė juodai rudi. Galvos šonai pilki, kaklo šonai viršuje juodi, apačioje rudi. Kitos galvos ir kaklo dalys baltos. Uodega smaili, labai ilga. Pilvas, antuodegis ir pauodegys balti. Snapas juodas su geltona juostele. Kojos pilkos. Rainelė raudona. Patelė pilkesnė už patiną. Jos galva ir kaklas balti su pilkomis plunksnomis. Nugara rusva, pilvinė pusė balta. Snapas juodas. Kojos žalsvai juodos. Žiemą patino galva ir kaklas gelsvai balti, pilko atspalvio. Kaklo šonai rudi, pečiai balti. Patino plunksnų apdaras gana įvairus, nes jis šeriasi net 3 kartus per metus. Jaunikliai panašūs į patelę, bet ne tokių ryškių spalvų.
Paplitimas
Aptinkama visoje Lietuvos teritorijoje. Dažna Baltijos jūros pakrantėse.
Biologija
Tipiškas tundros paukštis. Gyvena ir peri prie ežerų. Per migraciją ilsisi jūros pakrantėse. Lizdą įsiruošia sausoje vietoje netoli vandens. Jį suka dažniausiai tundros žemaūgių medžių, retų krūmų priedangoje arba viksvų kupstuose. Vienoje dėtyje paprastai būna 6–7 kiaušiniai, sveriantys po maždaug 40 gramų. Patelė uoliai peri apie 23 dienas. Ypač nesitraukia nuo lizdo paskutinėmis dienomis.
Ką tik išsiritę jaunikliai kelias dienas būna lizde, paskui patelė juos vedasi į tundrą prie viksvynais apaugusių ežerų. Jaunikliai paprastai jungiasi į bendrus būrius. Kartais dvi patelės vedžioja net 20 ančiukų. 35 dienų amžiaus jaunikliai jau skraido ir būna savarankiški.
Perimvietėse minta vėžiagyviais, moliuskais, lervomis, smulkiomis žuvytėmis. Augalinį maistą lesa retai.
Karo žaidimas
thumb|right|250px|Stalo karo žaidimas Karo žaidimas  – bendras terminas, skirtas apibūdinti bet kokius žaidimus, kurių pagrindinis objektas susijęs su karo tematika. Kartais taip pat pavartojamas terminas konfliktų simuliacija, kuris daugiau apibūdina sudėtingus strateginius žaidimus, kuriuose be karo veiksmų imitacijos, daug dėmesio skiriama socialiniams ir kultūriniams aspektams, tokiems kaip politika ar diplomatija.
Šiuolaikinio hobio – žaisti karo žaidimus – kilmės šaknys siekia XIX a. pradžią. Nuo to laiko karo žaidimai labai pasikeitė, iš miniatiūrų ir stalo karo žaidimų radosi šiuolaikiniai kompiuteriniai arba kompiuterio pagalba žaidžiami karo žaidimai. Tačiau miniatiūrų ir stalo žaidimai tebėra populiarūs ir šiandieninės visuomenės tarpe.
Pagal tematiką karo žaidimai paprastai būna istoriniai, hipotetiniai, fantastiniai (maginė arba mokslinė fantastika). Istoriniai karo žaidimai sudaro bene didžiausią grupę. Jie yra paremti tikrais įvykiais ir juose bandoma kiek įmanoma apytikriai atkurti tikras karines pajėgas, karo lauko reljefą ir kitus reikšmingus veiksnius, su kuriais susiduria žaidimo dalyviai. Hipotetiniai žaidimai yra grindžiami istoriniais faktais, bet yra siejami su mūšiais ar konfliktais, kurie iš tiesų nevyko (arba dar įvyks). Fantastiniuose žaidimuose vyksmo vieta būna išgalvota arba paremta grožinės literatūros motyvais.
Variantai
Pagal skirtingas versijas karo žaidimai skirstomi į:
Tipai
Karo žaidimai taip pat pagal karinius vienetus ir žemėlapio mastelį skirstomi į:
Titnagas
thumb|200px|Titnagas thumb|200px|Titnaginis kirvis Titnagas – kieta, nuosėdinė, kriptokristalinė silikatinė uoliena. Titnago spalva yra tamsiai pilka, juoda, melsva, tamsiai ruda, taip pat pasitaiko ir baltos spalvos atmainų. Dažnai titnagas yra stiklinio blizgesio. Kietumas pagal Moso skalę yra 7. Pagrindinis uolieną sudarantis mineralas yra chalcedonas. Kartais titnage pasitaiko kalcito, gipso ir kitų priemaišų. Uoliena randama gniutulais ar masyvais kreidoje arba klintyje.
Panaudojimas
Titnagas – nuo seno naudojama uoliena. Dar paleolito laikais pirmykščiai žmonės iš jo darydavo įvairius įrankius (gremžtukus, strėlių antgalius, ietigalius, kirvukus, kirstukus, skeltukus ugniai įskelti ir kt.). Ypač titnago įrankių gamyba suklestėjo neolito laikotarpyje. Kai kuriuose pasaulio vietose iš titnago statydavo mūrines sienas.
Titnagas Lietuvoje
Titnagas šiuo metu labiausiai paplitęs pietinėje Lietuvos dalyje, kurioje yra kreidos periodo atodangų, taip pat ledyninėje medžiagoje, kurioje daug ledynų nuardytų kreidos periodo uolienų. Didžiausia titnago dalis aptinkama kreidos periodo kreidoje ir mergelyje, kurie ledynų buvo intensyviai ardomi, smulkinami ir atsidūrę morenoje kartu su titnagais išnešioti po didelę teritoriją. Natūraliai slūgsančios kreidos sistemos sluoksniuotojo titnago (silicifikuotos opokos) yra ir Vakarų Lietuvoje, kur ledynai šias nuogulas per kelis kartus iškėlė į Žemės paviršių ir jos tapo prieinamos naudojimui. Visų akmens amžiaus laikotarpių – paleolito, mezolito (epipaleolito), neolito laikotarpio titnaginių įnagių randama Lietuvos pirmųjų gyventojų stovyklavietėse. Jų itin gausu Ūlos aukštupyje.
Nuo 2015 m. titnagas yra laikomas Lietuvos nacionaliniu akmeniu, jo rinkimuose minimalia balsų persvara nurungęs gintarą. Nacionalinį Lietuvos akmenį rinko: Lietuvos geologų sąjungos XXV suvažiavimo, vykusio 2014 m. lapkričio 28 d. dalyviai, 2015 m. Geologų dienos šventės dalyviai ir Lietuvos geologų sąjungos svetainės www.lgeos.lt lankytojai.
Polecat
thumb|300px|right|„Lockheed Martin Polecat“. Polecat – eksperimentinis bepilotis orlaivis, sukurtas „Lockheed Martin“ korporacijos „Advanced Development Programs“ padalinio. Lėktuvas galėjo būti pritaikytas tiek kariniams, tiek moksliniams tikslams.
„Polecat“ programą finansavo tik pati „Lockheed Martin“ (karinių lėktuvų programas dažnai finansuoja šalies vyriausybė). Lėktuvas buvo pagamintas per 18 mėnesių nuo programos pradžios ir pirmą kartą pakilo 2005 m., o visuomenei buvo pristatytas 2006 m. Tų pačių metų gruodžio 18 d. „Polecat“ sudužo. Avariją sukėlė vidinis gedimas.
Iki šiol ir buvo sukurtas tik vienas lėktuvas. Jo pagaminimas kainavo 27 milijonus JAV dolerių.
Kamanų rezervatas
left|130px miniatiūra|250px|left|Rezervato rezervato lankytojų centras
Willem II Tilburg
Tilburgo „Willem II“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Tilburgo.
Kamanų rezervatas
Kamanų valstybinis gamtinis rezervatas – šiaurės vakarų Lietuvoje, Akmenės rajone. Plotas 3935 ha, pelkės užima 67 proc. teritorijos. Rezervatas įsteigtas 1979 m. birželio 29 d., siekiant išsaugoti didžiausių ir vertingiausių šiaurės Lietuvos molingų lygumų kompleksą su jam būdingomis morfologinėmis formomis, augalija ir gyvūnija.
Willem II Tilburg
Istorija
Įkurtas 1896 m. rugpjūčio 12 d. Tilburge kaip Tilburgia. Iš pradžių žaidė Gemeentelijk Sportpark Tilburg, o 1995 m. persikėlė į Koning Willem II stadioną.
Willem II tapo Eredivisie čempionais 1916, 1952 ir 1955 m. Iškovojo dvi KNVB taures 1944 ir 1963 m., bei tapo Eerste divisie nugalėtojais 1958, 1965 ir 2014 m.
Kamanų rezervatas
Lankytojų centro adresas, Pušų 2 g. Akmenės II km, Akmenės raj.
Gamtos vertybės
Kamanų pelkė išsiskiria savo unikaliu reljefu, klampynių ir ežerokšnių gausa. Pelkių augalijai apaugus mineralinius gūbrius, tik aukščiausios jų dalys liko kyšoti kaip nedidelės Avino, Liepių, Trainauskienės salelės, o kitų vietoje susidarė net 12 klampynių su daugiau kaip 120 ežerokšnių. Pelkės puošmena yra Nimfėjų ir Salų ežerėliai su labai vaizdingomis pakrantėmis ir 6 ha ploto Kamanų ežeras. Pelkę iš visų pusių supa miškai. Pietvakariniame pakraštyje – pušynai, pietuose – daugiau beržynų, tačiau didesniąją miškų dalį sudaro tamsūs eglynai. Rezervate aptiktos į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos augalų – 32 rūšys, grybų ir kerpių – 5 rūšys, žinduolių – 6 rūšys, paukščių – 46 rūšys, varliagyvių – 1 rūšis, žuvų - 1 rūšis, bestuburių – 16 rūšių. Rezervate veši plačialapės klumpaitės, auga virgininis varpenis, mažalapė saulašarė ir kiti Lietuvoje labai reti augalai. Turtingas vabzdžių pasaulis. Nuolat gyvena vilkai, lankosi lūšys, aptinkama lazdyninė miegapelė. Kamanos garsėja dirviniais sėjikais, tikučiais, čia gausu ir tetervinų, peri juodieji gandrai, žvirblinės pelėdos, mažieji ereliai rėksniai. Auga baltoji vandens lelija, spanguolės.
Willem II Tilburg
Istorija
Klubas pateko į aukščiausią šalies lygą 1956 m. Joje rungtyniavo eilę metų, tačiau kartais būdavo perkeliami į žemesnį divizioną.
2021–2022 m. rungtyniavo Eredivisie, tačiau liko priešpaskutinėje vietoje (17) ir po sezono perkelti į žemesnį divizioną.
2022–2023 m. žaidė Eerste divisie (antroje pakopoje).
Louis Leakey
Luisas Seimuras Bazetas Likis (, 1903 m. rugpjūčio 7 d. Kabete prie Nairobio – 1972 m. spalio 1 d. Londonas) – Kenijos archeologas ir antropologas.
Biografija
Anglas, žmona Meri Daglas Liki, sūnus Ričardas Erskinas Likis. Baigęs Kembridžo universitetą nuo 1927 m. dirbo Kenijoje.
Atrado zindžantropą – 1959 m. atkasė jo griaučių liekanas ir aprašė, 1960 m. prezindžantropą (šie radiniai dabar priskiriami australopitekams), 1964 m. – sumanųjį žmogų (Homo habilis), 1962 m. – keniapiteką, 1968 m. – kai kurias kitas australopitekų formas. Šie radiniai parodė, kad kelios hominidų formos egzistavo tuo pat metu ir tose pačiose srityse, kad Homo erectus Rytų Afrikoje gyveno prieš 1,6 mln. metų. Jo atradimai padėjo patikslinti žmogaus kilmę ir dabartinio tipo žmonių atsiradimo laiką.
Amandine Bourgeois
Amandina Buržua (g. 1979 m. birželio 12 d., Anguleme) – prancūzų dainininkė.
2013 m. Eurovizija
2013 m. sausio 22 d. „Le Parisien“ paskelbė, kad Buržua atstovaus Prancūzijai 2013 m. Eurovizijos dainų konkurse Malmėje, Švedijoje, su daina „L’enfer et moi“, kuri konkurse užėmė 23 vietą.
Prancūzijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Buckūnai
Buckūnai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, šiauriniame Metelio ežero krante, 3 km į šiaurę nuo Metelių. Gretimais (į šiaurės rytų pusę) išsidėstęs bendravardis kaimas Alytaus rajone. Pro kaimą eina kelias. Rytuose iš Metelio išteka Peršėkės intakas Metelytė. Kaimas patenka į Metelių regioninį parką. Būdingas gatvinis išplanavimas.
thumb|left|240px|Buckūnų riboženklis
Gyventojai
Bendra Alytaus ir Lazdijų rajonų gyvenviečių raida:
Angloamerikiečių teisė
Bendroji teisė, anglosaksų teisė, (angloamerikiečių) bendrosios teisės tradicija (, iš, ) – Jungtinės Karalystės ir jos buvusių kolonijų naudojama teisinė sistema (teisės šeima). Pagrindiniai teisės šaltiniai – statutai ir teismo precedentai. Bendrosios teisės sistema plėtojosi paprotinės teisės pagrindu. XX–XXI a. maža dalis teisės normų buvo kodifikuota (statutų teisė, ). Bendroji teisė apima visas teisės šakas, tiek privatinę, tiek ir viešąją teisę. Išplito D. Britanijos metropolijos kraštuose, taip pat JAV, Australijoje.
Buckūnai
Gyventojai
Lazdijų rajone:
Angloamerikiečių teisė
Istorija
Bendrąja teise (comune ley prasme) buvo vadinama bendroji anglų teisė, besiremiant teismų sprendimais bei jų pagrindu plėtota, atribojant ją nuo atskirų germanų genčių (anglai, saksai, jutai) teisės, egzistavusios iki pat vėlyvųjų viduramžių.
Bendroji teisė kaip angliškosios precedentų teisės (Case Law) pagrindas pradėjo formuotis po Anglijos užkariavimo 1066 m., kai karaliaus įsakymu ir su jo įgaliojimais po šalį žirgais keliaudavo teisėjai bei sprendė bylas (itinerant justices). Tuo metu Anglijoje galiojo anglosaksų (germanų genčių) teisė, kuri plėtojosi VI a. Angliją užėmus įvairioms germanų gentims (danai, jutai, saksai, anglai). Bendroji teisė veikė tik atitinkamose valdose (karaliui pavaldžiose srityse), lokaliai. Net ir X a. politiškai suvienijus Angliją, vis dar nebuvo vieningos visai Anglijai teisės. Buvo taikoma vietinė paprotinė teisė, kurią taikė grafysčių teismai (county courts) ir hundred courts, kurių teismingumo ribas atitiko teritorinis Anglijos padalijimas į grafystes ir kitus vienetus).
Priesagų medis
Priesagų medis – paieškos algoritmuose naudojama duomenų struktūra. Priesagų medis gali būti sukurtas kiekvienai netuščiai simbolių eilutei (T). Jis turi vieną šaknį ir tiek lapų, kiek eilutėje yra simbolių. Lapai sunumeruoti nuo 0 iki n-1, lapo numeriui atitinkant vienos iš galimų priesagų pradžią eilutėje. Iš viso gali būti tiek priesagų, kiek eilutėje yra simbolių (visa eilutė irgi laikoma priesagos variantu).
Kiekvienai šakai ar lapui i priskirta tokia simbolių seka, jog einant taku nuo lapo i iki šaknies, perskaitoma (atvirkščia tvarka) priesaga nuo eilutės simbolio Ti iki eilutės pabaigos. Nė viena šaka neturi dviejų kitų šakų ar lapų, kurių žymė prasidėtų tuo pačiu simboliu.
Trivialūs algoritmai priesagų medžiui sukurti reikalauja O(n²) operacijų ir bent kiek ilgesnėms eilutėms netinka. Bent du žinomi algoritmai (Ukkonen'o ir Weiner'io) sukuria priesagų medį naudodami tik O(n) operacijų. Priesagų medžiai naudojami vienoje populiariausių bioinformatikos programų BLAST.
Vaizdas:Priesagu_medis.png
Pavydys: sekos NA NE LABAI NE GERAI priesagų medis, kuriame atlikta fragmento NE paieška (sklaustuose nurodyti anksčiau minėti lapų numeriai). Matyti, jog abiem šios eilutės pasirodymams surasti pakako vos trijų algoritmo žingsnių, per kuriuos paaiškėjo, jog fragmentas pasirodo dukart (padėtys 3 ir 11). '$' žymi eilutės pabaigą ir šiame pavyzdyje laikomas specialiu simboliu.
Iš pavyzdžio galėtų atrodyti jog medžiui saugoti reikia daug daugiau atminties nei užėmė pradinis eilutės tekstas. Iš tiesų taip nėra, nes teskto fragmentai medyje kartojasi ir naudojant nuorodas juos galima įsiminti tik vienąkart.
Jonavos šv. apaštalo Jono bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Kryžius būsimos bažnyčios vietoje, 2018 m.
Parapijos tikintieji melstis renkasi į Šv. apaštalo Jono parapijos koplyčią, įsikūrusią Rimkų mikrorajone.
Istorija
2007-2008 m. Kauno arkivyskupijoje buvo nuspręsta Jonavoje pastatyti naują bažnyčią. Sprendimą Kauno metropolitas arkivyskupas Sigitas Tamkevičius priėmė vienašališkai, išleisdamas dekretą, įsteigė Jonavos Šv. Jono parapiją. Naujos bažnyčios Jonavoje statymo būtinybė aiškinama tuo, jog esą dabartinė Jonavos Šv. Jokūbo bažnyčia netenkina visų parapijos poreikių: švenčių (atlaidų, Sutvirtinimo Sakramento teikimo) metu Jonavos Šv. Jokūbo bažnyčioje visi tikintieji, norintys dalyvauti pamaldose, netelpa. Tokia situacija susidaro, pvz., per didžiąsias šventes - Kūčias, Velykas, kai iškilmingų Šv. Mišių metu žmonės priversti būti bažnyčios šventoriuje (per Votyvą ir Sumą vietų bažnyčioje paprastai pakanka, netgi būna ir sėdimų). Eiliniais šventadieniais bažnyčioje spūsčių nepasitaiko; sekmadieniais vakarais bažnyčioje visos sėdimos vietos nebūna užimtos.
2007 m. liepos mėn. Jonavoje vykusio Jonavos dekanato Eucharistinio kongreso metu bažnyčios statybai skirtame sklype buvo pastatytas kryžius (simbolizuojant naujosios parapijos bendruomenės ir gyvosios Bažnyčios vienybę).
2008 m. kovo 2 d. paskelbtas bažnyčios pastatymo komitetas (per Šv. Mišias Šv. Jokūbo bažnyčioje). Jonavos Šv. Apaštalo Jono parapijos banko sąskaitoje pradėtos kaupti lėšos. Jonavos prekybos centruose (IKI, Maxima LT ir kt.) pastatytos aukų dėžutės (bažnyčios formos, stiklinės).
2009-2010 m. renkamos lėšos Šv. apaštalo Jono bažnyčios projektui parengti.
~2020-2030 m. tikimasi pastatyti ir visiškai įrengti bažnyčią.
Bažnyčios pastatymo komitetas
Bažnyčios statymo darbams suburtas specialus komitetas. Tarp 37 narių - žinomi Jonavos politikai, verslininkai, vadybininkai, miesto bei rajono gyventojai. Komiteto garbės svečiai - arkiv. Sigitas Tamkevičius, koncerno „Achemos grupė“ valdybos pirmininkas Bronislovas Lubys ir Jonavos savivaldybės meras Bronislovas Liutkus.