cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Europos regionų komitetas
Regionų komitetas įsteigtas 1994 m. dėl dviejų pagrindinių priežasčių. Visų pirma, maždaug trys ketvirtadaliai ES teisės aktų įgyvendinami vietos ar regionų lygmeniu, todėl logiška, kad rengiant ES teisės aktus būtina įsiklausyti į vietos ir regionų atstovų nuomonę. Antra, susirūpinta, kad Europos integracijos procesas labai nutolęs nuo eilinių piliečių, todėl nuspręsta, kad jį sumažinti būtų galima į šį procesą įtraukus arčiausiai piliečių esančio valdymo lygmens išrinktuosius atstovus.
Principai
Komiteto darbas remiasi trimis pagrindiniais principais:
Subsidiarumas
Šis principas į Sutartis įtrauktas tuo pat metu, kai buvo įsteigtas Regionų komitetas. Jis reiškia, kad sprendimus Europos Sąjungoje turėtų priimti arčiausiai piliečių esantis valdžios lygmuo. Todėl Europos Sąjunga neturėtų kištis į tas sritis, kuriose geriau tvarkosi nacionalinės, regionų ar vietos valdžios institucijos.
Raudinė
Raudinė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Suvieko, Latvijos pasienyje. Veda kelias. Kaime telkšo Bevardis ežerėlis, kiek tolėliau pietuose – Vaitonka.
Europos regionų komitetas
Principai
Ryšys su piliečiais
Raudinė
Etimologija
Liaudies etimologija byloja, kad senovėje dvaro ponas už mažiausią nusikaltimą bausdavęs baudžiauninkus ir sakydavęs „Raudok“ – tada pasigailėdavęs. Nuo šio žodžio kilęs ir vietovės pavadinimas.
Istorija
XX a. tarpukariu kaime veikė Raudinės pradinė mokykla.
Europos regionų komitetas
Principai
Visi valdžios lygmenys turėtų siekti būti „arčiau piliečių“. Visų pirma jie turi stengtis, kad jų darbas būtų suprantamas ir kad piliečiai žinotų, kas už ką atsakingas ir ką daryti, kad jų nuomonė būtų išgirsta.
Partnerystė
Patikimas Europos valdymas galimas tik tarpusavyje bendradarbiaujant Europos, nacionalinėms, regionų ir vietos valdžios institucijoms: visi keturi lygmenys yra būtini ir turi dalyvauti priimant sprendimus pagal „daugiapakopio valdymo“ principą.
Kompetencijos sritys
Sutartys įpareigoja Europos Komisiją ir Europos Sąjungos Tarybą konsultuotis su Regionų komitetu, kai nauji pasiūlymai rengiami tose srityse, kurios yra aktualios regionų ar vietos lygmeniui. Komisija, Taryba ir Europos Parlamentas gali konsultuotis su Regionų komitetu ir kitais klausimais, jei pasiūlymai jiems atrodo aktualūs regionų ar vietos lygmeniui. Regionų komitetas gali rengti nuomones savo iniciatyva, o tai reiškia, kad jis gali jam rūpimus klausimus įtraukti į ES darbotvarkę.
Įsigaliojus visų ES valstybių narių ratifikuotai Lisabonos sutarčiai Protokolo Nr. 2 dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo 8 straipsnis) Regionų komitetui suteikta teisė (privilegijuotasis statusas) teikti ieškinius Europos Sąjungos Teisingumo Teismui.
Sudėtis
Regionų komitetą sudaro 350 tikrųjų nari ir tiek pat pakaitinių narių. ES valstybei narei atstovaujančių narių skaičius apytikriai proporcingas tos šalies gyventojų skaičiui. Šalims atstovaujančių narių skaičius:
Struktūra
Pirmininkas
Plenarinės sesijos metu dvejų su puse metų trukmės kadencijai renkamas pirmininkas vadovauja Komiteto veiklai, pirmininkauja plenarinėms sesijoms ir yra oficialus Regionų komiteto atstovas. Karl-Heinz Lambertz (Belgija / Europos socialistų partija, PES), Belgijos vokiškai kalbančios bendruomenės Senato narys, dabartinis pirmininkas, išrinktas 2017 m. liepos 12 d.
Regionų komiteto pirmininkų sąrašas
Pirmasis pirmininko pavaduotojas
Pirmąjį pirmininko pavaduotoją dvejų su puse metų kadencijai taip pat renka plenarinė asamblėja. Jis pakeičia pirmininką, kai šis negali dalyvauti posėdžiuose. 2015 m. vasario 12 d. Markku Markkula (Suomija / Europos liaudies partija, EPP), Espo miesto tarybos narys, 2017 m. liepos 12 d. buvo išrinktas Europos regionų komiteto pirmininko pirmuoju pavaduotoju.
Biuras
Biuras yra Regionų komiteto valdantysis organas. Jį sudaro 63 nariai: pirmininkas, pirmasis pirmininko pavaduotojas, 28 pirmininko pavaduotojai (po vieną iš kiekvienos valstybės narės), politinių frakcijų pirmininkai ir 28 kiti nacionalinių delegacijų nariai, kurių skaičius Biure atspindi nacionalinę ir politinę pusiausvyrą. Biuras paprastai renkasi septynis aštuonis kartus per metus, rengia Komiteto politikos programą ir duoda nurodymus administracijai dėl savo sprendimų taikymo.
Regionų komiteto nariai į plenarines sesijas Briuselyje renkasi šešis kartus per metus, kad apsvarstytų ir priimtų Regionų komiteto nuomones, pranešimus ir rezoliucijas.
Regionų komiteto komisijos
Regionų komitete veikia šešios komisijos, kurios specializuojasi teminėse srityse:
Komisijos jų kompetencijai pavestais klausimais rengia nuomonių projektus ir organizuoja konferencijas bei seminarus. Kiekvieną komisiją sudaro apie 100 narių (kiekvienas narys gali priklausyti dviem komisijoms), joms talkina administracijos sekretoriatas. RK biurui taip pat padeda įsteigta speciali Finansų ir administracinių reikalų komisija (FARK).
Frakcijos
Pirmininkų sueiga
Nacionalinės delegacijos
Regionų komitete taip pat yra 28 nacionalinės delegacijos. Nariai susitinka savo nacionalinėse delegacijose prieš plenarines sesijas ir kitus renginius, kad apsvarstytų bendrą poziciją.
Generalinis sekretorius
Generalinį sekretorių penkeriems metams skiria biuras. Generalinis sekretorius yra Regionų komiteto administracijos vadovas ir negali turėti jokių politinių įsipareigojimų. Jo vaidmuo – užtikrinti pirmininko ir biuro sprendimų įgyvendinimą ir sklandų administravimą. Nuo 2014 m. rugsėjo 1 d. Regionų komiteto generalinio sekretoriaus pareigas eina Jiří Buriánek.
Darbas
Nuomonės
Europos Komisija, Ministrų Taryba ir Europos Parlamentas konsultuojasi su Regionų komitetu rengdami teisės aktus (direktyvas, reglamentus ir kt.) tose srityse, kurios yra svarbios vietos ir regionų valdžios institucijoms. Dokumentų projektai perduodami atitinkamai Regionų komiteto komisijai. Tada paskiriamas pranešėjas, kuris parengia Komiteto nuomonės projektą, kurį pirmiausia turi priimti atitinkama Regionų komiteto komisija, o tada jis svarstomas ir priimamas plenarinėje sesijoje. Priėmus nuomonės projektą plenarinėje sesijoje, jis tampa oficialia nuomone, kuri išsiunčiama visoms Europos Sąjungos institucijoms ir paskelbiama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Rezoliucijos
Rezoliucijos suteikia Komitetui galimybę pareikšti savo požiūrį svarbiais ir aktualiais klausimais. Jas gali rengti Regionų komiteto frakcijos arba 32 Regionų komiteto nariai.
Tyrimai ir kiti leidiniai
Renginiai
Regionų komitetas – Europos regionų ir miestų atstovų susitikimo vieta. Rengdamas konferencijas, seminarus ir parodas Komitetas bendradarbiauja su vietos ir regionų partneriais bei kitomis ES institucijomis. Kasmet į Europos regionų ir miestų savaitės OPEN DAYS renginius Regionų komitetas į savo rūmus sukviečia tūkstančius žmonių, kurie dalyvauja aktyviose diskusijose arba ieško partnerių bendriems projektams įgyvendinti.
Pagrindinės datos
1992 m. Mastrichto sutartis. ES vadovai priima sprendimą įsteigti Regionų komitetą – konsultacinę asamblėją, turinčią suteikti regionams ir miestams galimybę išsakyti savo nuomonę ES sprendimų priėmimo procese ir užmegzti tiesioginį ryšį tarp Briuselio ir piliečių. Pagal šią Sutartį Europos Komisija ir Ministrų Taryba privalo konsultuotis su Regionų komitetu regionų valdžios institucijoms svarbiais klausimais. Regionų komiteto narius ketveriems metams skiria valstybių narių vyriausybės. 1994 m. kovo mėn. Briuselyje įvyko pirmoji Regionų komiteto plenarinė sesija.
1995 m. ES plėtra. Į ES įstojus Austrijai, Suomijai ir Švedijai, Regionų komiteto narių skaičius nuo 189 padidėjo iki 222.
1997 m. Amsterdamo sutartis Regionų komiteto kompetencija išplečiama iki dviejų trečdalių visų ES teisės aktų projektų. Be to, šia Sutartimi nustatoma, kad su Komitetu gali konsultuotis ir Europos Parlamentas.
2001 m. Nicos sutartis. Pabrėžiamas demokratinis Regionų komiteto legitimumas, nes jo nariai renkami arba yra politiškai atskaitingi išrinktai regiono arba vietos asamblėjai. Sutartyje nustatyta, kad Komiteto narių negali būti daugiau kaip 350.
2002–2003 m. Konventas dėl Europos ateities. Regionų komiteto nariai dalyvauja Konvente svarstant Konstitucijos Europai projektą. Konstitucijos tekste aiškiai pripažįstamas vietos ir regionų valdžios vaidmuo ir galia; be to, Regionų komitetui suteikiama teisė kreiptis į Europos Teisingumo Teismą, kai abejojama, ar ES teisės aktai parengti laikantis subsidiarumo principo.
'''2004 m. gegužės mėn. ES plėtra.''' Įstojus dešimčiai naujų valstybių narių, Regionų komiteto narių skaičius nuo 222 padidėjo iki 317.
'''2006 m. vasario mėn. Naujos kadencijos pradžia.''' Regionų komitete prasidėjo nauja ketverių metų kadencija. Jos politiniai prioritetai – stiprinti vietos ir regionų valdžios institucijų vaidmenį vadovaujantis Lisabonos darbo vietų kūrimo ir ekonomikos augimo strategija, didinti sanglaudą bei solidarumą ir vykdyti kampaniją „Žinių apie Europą skleidimas – užduotis vietos institucijoms“, skirtą priartinti ES prie jos piliečių.
'''2007 m. sausio mėn. ES plėtra.''' Įstojus Bulgarijai ir Rumunijai, Regionų komiteto narių skaičius nuo 317 padidėjo iki 344.
2007 m. gruodžio mėn. Lisabonos sutartis. Šia sutartimi įtvirtinama Regionų komiteto teisė pateikti ieškinį Europos Sąjungos Teisingumo Teismui dėl Regionų komiteto prerogatyvų ir subsidiarumo principo gynimo – šią teisę jau buvo pripažinęs Konventas dėl Europos ateities. Ši nauja teisė sustiprins Regionų komiteto politinį vaidmenį suteikdama jam galimybę ES lygmeniu veiksmingiau dirbti regionų ir vietos valdžios institucijų labui. Lisabonos sutartimi Regionų komiteto narių kadencija pratęsiama nuo ketverių iki penkerių metų.
'''2013 m. liepos mėn. ES plėtra.''' Kroatijai įstojus į ES, RK narių skaičius nuo 344 padidėjo iki 353 (vėliau RK narių skaičius sumažėjo iki 350).
Gualaceo SC
Gualaceo Sporting Club , o trumpiau vadinamas Gualaceo – profesionalus Ekvadoro futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Įsikūręs Gulaseo mieste (Asuajaus provincija). Namų rungtynes žaidžia stadione, talpinančiame daugiau nei tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 2000 m. balandžio 2 d., rungtyniavo A serijoje
Trakininkai (Pilkalnio apskritis)
Trakininkai, Švedarai (, nuo 1930 m. Ritterswalde) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 16 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 20 km į pietvakarius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Trakininkų kaimo bendruomenė 1936 m. 1823 m. Trakininkai buvo 6 sodybų laisvųjų valstiečių kaimas su 60 gyventojų, 1854 m. Trakininkuose buvo 5 gyvenamieji pastatai ir 70 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Brakupėnų domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Baltrušėlių valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1853 m. priklausė Kusų, vėliau – Rautenberkio evangelikų liuteronų parapijai. 1863 m. iš Čiulkinių girininkijos prie kaimo prijungtas Ritersvaldės ūkis (18 gyventojų 1905 m.). 1905 m. Trakininkuose buvo 10 sodybų ir 55 gyventojai, 3 iš jų – lietuviai. Tarpukariu kaime buvo 6 sodybos, beveik pusę kaimo teritorijos užėmė Draugupėnų miškas.
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Rypinas
Rýpinas – miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje. Apskrities centras.
Istorija
XIX a. buvo Plocko gubernijos Rypino apskrities centras.
Hold the Line
„Hold the Line“ – roko grupės Toto daina, išleista 1978 m. jų debiutiniame albume „Toto“. Daina buvo parašyta grupės klavišininko David Paich'o, o atlikta Bobby Kimball'o. Taipogi, išleista kaip debiutinis grupės singlas, kuris susilaukė didelės sėkmės JAV – Billboard Hot 100 sąraše užkopė į 5-ją vietą (tarp 1978–1979-ųjų žiemos). O Jungtinėje Karalystėje 14-tą vietą. Toto grupės koncertuose ši daina buvo grojama kone visados, įskaitant ir vokalisto Bobby Kimball'o solinės karjeros pasirodymuose.
Davidas Paichas pakomentavo, kad dainos kūrimas prasidėjo nuo pianino rifo, girdimo dainos pradžioje. Jis teigia, kad kai užsikabino už tos melodijos, jis diena po dienos negalėjo nustoti jos groti, iki kol pradėjo dainuoti priedainio žodžius „Hold the line, love isn't always on time“. Pasak jo, daina buvo sukurta gan greitai.
Linda Scott
Linda Scott (tikroji pavardė Linda Joy Sampson; g. 1945 m. birželio 1 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių dainininkė. 1961 m. tapo viena populiariausių Amerikos dainininkių. Per kelerius metus perdainavo žinomiausias 3–4 deš. dainas. Karjerą baigė anksti – apie 1964 metus.
Gimė Kvinse, Niujorke. 1963 m. baigė Teneko vidurinę mokyklą Naujajame Džersyje. Nuo 1959 m. dalyvavo CBS radijo vedėjo Artūro Godfrėjaus laidose. Dalyvaudama laidoje kartu su kitais jaunais dainininkais „Epic Records“ studijoje atliko pirmąją dainą „In–Between Teen“. 1961 m. pasirašė sutartį su „Canadian–American Records“ įrašų kompanija. Tais pačiais metais pasirinko Lindos Skot slapyvardį ir perdainavo 1932 m. kūrinį „I've Told Every Little Star“.
1970–ųjų pradžioje galutinai pasitraukė iš pramogų verslo. Kelerius metus dirbo karinėje medicinos laboratorijoje Fort Sem Hiustone, Teksase. Kingsvėjaus kolegijoje apgynė teologijos daktaro disertaciją. 1973 m. išsiskyrė, turi vieną vaiką.
Raudiškė
Raudiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pakražančio.
Michael Obiku
(g. 1968 m. rugsėjo 24 d.) – buvęs Nigerijos futbolininkas, rungtyniavęs Nigerijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1988–1993 m.
Nepriklausomybės aikštė
Nepriklausomybės aikštė:
Serpcas
Istorija
XIX a. buvo Plocko gubernijos Serpco apskrities centras.
Natanas Naftalis
Natanas Naftalis (1887 m. vasario 7 d. Kaune, Rusijos imperija – 1945 m. Dachau koncentracijos stovykla, Vokietijos Reichas) – Vokietijos ir Lietuvos verslininkas, Portugalijos garbės konsulas Klaipėdoje.
Biografija
Dar būdamas jaunas apsigyveno Klaipėdoje, kuri tuo metu priklausė Prūsijos karalystei. 1906 m. jam suteikta šios valstybės pilietybė. 1920–1923 m. buvo renkamas Klaipėdos prekybos rūmų antruoju viceprezidentu. Kai Kraštas įėjo į Lietuvos Respublikos sudėtį, verslininko N.Naftalio įtaka Klaipėdoje dar labiau sustiprėjo: jis tapo Degtinės ir likerių fabriko bei Viešbučių užsiėmimų AD priežiūros tarybų nariu, keliems dešimtmečiams buvo Akcinio alaus bravoro priežiūros tarybos pirmininku. Nuo 1933 m. perėmė tėvo Volfo Naftalio verslą – užsiėmė prekyba mediena. Paskirtas Portugalijos Respublikos garbės konsulu Klaipėdai. Už veiklą buvo apdovanotas Lietuvos Respublikos ordinu.
Krašte stiprėjant nacistinėms nuotaikoms, priverstas išvykti gyventi į Kauną. Kai Lietuvą užėmė hitlerinė Vokietijos kariuomenė, N. Naftalis buvo suimtas ir įkalintas Kauno gete. 1944 m. pervežtas į Dachau koncentracijos stovyklą, kur žuvo.
Klaipėdoje išliko Volfo (tėvo) ir Natano Naftalių gyvenamieji namai (Liepų g. 2 ir 4).
Almir
Nacionalinėje komandoje žaidė 1990–1993 m.
Ostruvekas (Šudzialovo valsčius)
Ostruvekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Lietuvos ir Sirijos santykiai
Lietuvos ir Sirijos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Sirijos.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 1993 m. gegužės 25 d., tačiau pirmieji ryšiai siekia XVI a., kai Sirijoje lankėsi Lietuvos didikas Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 416 Sirijos piliečių. Didelė dalis Lietuvoje gyvenančių sirų turi pabėgėlio statusą. Didžiausia dalis pabėgėlių iš Sirijos dalis į Lietuvą atvyko 2017 m. – tais metais 225 sirai pateikė prieglobsčio prašymus. Kita vertus, prisidėdama prie 2015 m. kilusios Europos migrantų krizės sprendimo, Lietuva įsipareigojo nuo 2015 m. iki 2022 m. gruodžio 31 d. priimti 1077 prieglobsčio prašytojų iš Sirijos, tačiau pažado galutinai neįvykdė. Spaudoje skelbta, kad iki 2019 m. spalio priimta 490 prieglobsčio prašytojų, daugiausia iš Sirijos, tačiau daugiau nei pusė jų iš Lietuvos išvyko į kitas Europos šalis.
Lietuvai Sirijoje 2006–2010 m. laikotarpiu atstovavo ambasadorius, reziduojantis Kaire (po 2011 m. naujas ambasadorius neakredituotas). Damaske veikia Lietuvos garbės generalinis konsulatas. Sirijai Lietuvoje atstovauja ambasadorius, reziduojantis Minske.
Pirmieji kontaktai
thumb|[[Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, pirmasis Siriją aplankęs lietuvis.]] Lietuvos didikas Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis dar 1582–1584 m. laikotarpiu lankėsi Sirijoje. Vėliau, 1820–1822 m., joje lankėsi Juozapas Senkovskis.
1946 m. Sirija tapo nepriklausoma respublika. Sirija buvo pripažinusi SSRS įvykdytą Lietuvos aneksiją.
Santykiai po 1993–2010 m.
Santykiai su Sirija suintensyvėjo maždaug 2002 m. Tais metais Sirijoje lankėsi Lietuvos užsienio reikalų ministras Antanas Valionis, vizito metu susitikdamas su Sirijos Liaudies Asamblėjos pirmininku Abdulu Kaderu Kadura, vicepremjeru ir užsienio reikalų ministru Faruku al Šara, ekonomikos ir užsienio prekybos ministru Ghasanu Rafae. Vizito metu ministrą taip pat priėmė tada neseniai Sirijos prezidentu tapęs Bašaras al-Asadas.
2010 m. balandžio 26 d. Damaske vyko Lietuvos ir Sirijos užsienio reikalų ministerijų konsultacijos, kuriose Lietuvai atstovavo Užsienio reikalų viceministras Šarūnas Adomavičius. Susitikime su Sirijos užsienio reikalų viceministru Abdu al Fatahu Amora buvo aptarti dvišaliai santykiai, kalbėta apie galimybes intensyvinti ekonominius ryšius, stiprinti dvišalių santykių teisinę bazę, plėsti bendradarbiavimą kultūros, švietimo ir mokslo srityse, surengtas susitikimas su Damasko universiteto prezidentu prof. dr. Vaeliu Muala.
Taip pat 2010 m. į tarptautinę žemės ūkio parodą „Agrobalt 2010“ Vilniuje ketino atvykti Sirijos verslo delegacija, vadovaujama Lietuvos garbės generalinio konsulo Sirijoje Navaro Sukro.
Santykiai po 2011 m.
2012 m. birželio 1 d. sušauktoje neeilinėje JT Žmogaus teisių tarybos 19-oje sesijoje Lietuvos nuolatinis atstovas prie JT biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje ambasadorius Rytis Paulauskas Lietuvos vardu griežtai pasmerkė gegužės 25-26 dienomis Sirijos režimo pajėgų al Hulos mieste įvykdytas žudynes, pareikšdamas, jog „Lietuva remia nepriklausomą ir netrukdomą įvykių Huloje tyrimą ir ragina Siriją nedelsiant įsileisti JT tarptautinę tyrimo komisiją“. 2013 m. rugsėjo 16 d. Lietuvos užsienio reikalų ministerija išplatino pranešimą, kuriame remdamasi paskelbta Jungtinių Tautų ekspertų misijos ataskaita pasmerkė Sirijos pajėgų panaudotą cheminį ginklą, „nuo kurio nukentėjo civiliai gyventojai“, kaip karo nusikaltimą ir nusikaltimą žmogiškumui, „už kurį atsakingi asmenys turi būti patraukti atsakomybėn“.
2017 m. gruodžio 19 d. Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja priėmė rezoliuciją A/72/251, kuria sudaroma komisija karo nusikaltimų Sirijoje įrodymams rinkti. Lietuva buvo tarp rezoliuciją palaikiusių valstybių.
2018 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerija pasmerkė Sirijos sprendimą pripažinti Rusijos okupuotas Abchaziją or Pietų Osetiją nepriklausomomis valstybėmis.
2021 m. balandžio 20-21 dienomis Hagoje (Nyderlandai) vykstačioje Cheminio ginklo konvencijos Valstybių narių konferencijos 25-oji sesijoje Lietuvos nuolatinis atstovas Cheminio ginklo uždraudimo organizacijoje ambasadorius Vidmantas Purlys oficialiai pažymėjo, kad Lietuva griežtai smerkia tai, jog Sirija naudojo cheminį ginklą. 2012–2021 metų Lietuva Sirijai skyrė humanitarinės paramos už 388 442 eurų.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
2003 m. sausio 30 d. Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje buvo eksponuojama trijų lietuvių ir lenko Didžiojo tūkstantmečio taikos žygio (“The Great Millennium Peace Ride”) dviračiais aplink pasaulį fotografijų paroda „Taikos spalvos: Amerika, Afrika, Europa, Azija“ su nuotraukomis iš Sirijos.
2010 m. vasario 16 dieną Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo dienos minėjimas buvo surengtas Damaske esančiame Lietuvos garbės konsulate.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Sirijos siekė 1,12 mln. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Siriją.
Sirijos ordinų kavalieriai lietuviai ir Lietuvos ordinų kavalieriai sirai
Vienas Sirijos pilietis yra apdovanotas Lietuvos valstybiniu apdovanojimu – garbės konsului Navarui Sakarui 2004 m. vasario 6 d. įteiktas LDK Gedimino ordino Karininko kryžius.
Raudiškė (Telšiai)
Raudiškė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Luokės.
Dubajaus marina
Dubajaus marina (arab. مرسى دبي) – rajonas prie dirbtinio kanalo Dubajaus vakarinėje dalyje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose. Užima 3 km ruožą Persijos įlankos pakrantėje, tarp Jebel Ali oro uosto ir teritorijos su informacinių technologijų parku Dubai Internet City, laisvąja ekonomine zona Dubai Media City ir Dubajaus Amerikos universitetu. Užbaigus projektą, dangoraižiuose ir vilose gyvens 120 tūkst. žmonių.
Dubajaus marina – viena prabangiausių jachtų prieplaukų pasaulyje. XXI a. pradžioje čia pradėtos dangoraižių statybos. Įrengta tramvajaus linija, pastatyti prekybos centrai, 2 metro stotys skirtingose rajono pusėse. Prieplauka visiškai dirbtinė, vystoma kompanijos „Emaar Properties“. Planuojama, kad ji tarp sukurtų žmogaus bus didžiausia pasaulyje (dabar tokia – Marina del Rey Kalifornijoje). Planuojama iš viso pastatyti daugiau kaip 200 dangoraižių, tarp jų ir keletą aukštesnių kaip 300 m: Marina Torch, Princess Tower, Pentominium ir kt.
Gadūnavo valsčius
Gadūnavo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Gadūnavas, XX a. pradžioje – Nevarėnai.
Istorija
Įkurtas 1863 m., panaikintas po I pasaulinio karo. Nors 1919 m. jis dar minimas Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, tačiau jau 1923 m. Gadūnavas buvo Telšių valsčiuje.
Vilniaus Nepriklausomybės aikštė
miniatiūra|Aikštės fontanas Vilniaus Nepriklausomybės aikštė – Lietuvos aikštė, esanti Vilniuje, Naujamiestyje. Čia įsikūręs Lietuvos Respublikos Seimas, Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarija, Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka. Aikštė pastatyta 1981–1985 metais. Architektas Algimantas Nasvytis. Aikštė pavadinta Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimui 1990 metų kovo 11 d. atminti.
Björn Borg
Bjornas Runė Borgas (SV Björn Rune Borg, g. 1956 m. birželio 6 d. Sioderteljėje) – Švedijos tenisininkas, buvusi pirma pasaulio raketė. Penkiskart (iš eilės) Vimbldono turnyro ir šešis kartus Prancūzijos atvirojo čempionato nugalėtojas.
Andy Gill
Andy Gill (g. 1956 m. sausio 1 d. – m. 2020 m. vasario 1 d.) buvo britų muzikantas ir įrašų prodiuseris, geriausiai žinomas kaip post-punk grupės „Gang of Four“ gitaristas ir vienas iš įkūrėjų. Taip pat prodiusavo visus grupės albumus, taip pat ir kitų grupių įrašus, tarp jų – ir tokių grupių, kaip „Red Hot Chili Peppers,“ „The Jesus Lizard“ bei „The Stranglers“.
Rigas Rudens
„Riga Rudens“ turnyras tradiciškai organizuojamas pirmąjį lapkričio savaitgalį ir trunka dvi dienas (šeštadienį ir sekmadienį).
Turnyre dėl čempionų vardo varžosi 20 atvirojo (vaikinų) diviziono ir 14 stipriausių merginų komandų iš Latvijos, Lietuvos, Estijos, Rusijos, Baltarusijos, Suomijos bei Švedijos.
== Rezultatai ==
Raudonakis
Raudonakis – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ubiškių.
Inesa Tuškanova
Inesa Vladimirovna Tuškanova (, 1987 m. birželio 17 d. Verchniodniprovskas, Ukraina) – ukrainiečių ir rusų automobilių lenktynininkė ir modelis.
Ankstyvieji metai
Gimė Verchniodniprovske. Į Dnepropetrovską persikėlė 1997 m., o 1999 m. persikėlė į Kijevą. Licėjuje mokėsi gidės-vertėjos specialybės, užsiėmė orientavimosi sportu. Kijeve mokyklą baigė eksternu. 2010 m. Kijeve baigė Tarpregioninę personalo vadybos akademiją, kurioje įgijo praktinės psichologijos išsilavinimą. Vaikystėje, Verchniodniprovske organizavo gyvūnų mylėtojų klubą, Kijeve valdė nedidelį grynaveislių kačių veislyną. Vėliau užsiiminėjo žirgų sportu, tapo kandidate į sporto meistres. 2007 m. atsisakė jojimo karjeros, kai mirė jos žirgas.
Karjera automobilių ir motociklų sporte
thumb|240px|left|Inesa Tuškanova 2012 m. „[[Vilniaus ralis|Vilniaus ralyje“]] Nuo 2004 m. I. Tuškanova užsiima modelio veikla, automobilių ir motociklų lenktynėmis. Europoje užsiiminėjo mėgėjiškomis ir žiedinėmis motociklų lenktynėmis, atstovaudama „Motorace“ komandą, bet laikui bėgant motociklų lenktynėms skyrė vis mažiau laiko. Automobilių lenktynininkės karjerą pradėjo 2006 m., mėgėjiškose lenktynėse su šturmane Tatjana Čaban lenktyniavo automobiliu „Daewoo Sens“. Andrejaus Aleksandrovo kvietimu tapo šturmane Ukrainos ralio čempionate, „N“ grupėje ir debiutavo Podolės Kameneco ralyje (debiutą pripažino nesėkmingu). 2007 m. persikėlė į Maskvą, kur tęsė šturmano karjerą, dirbdama kartu su Stepanu Mazuru. Šturmanavo 10 ralio varžybų (9 iš jų – Ukrainos ralio čempionate ir taurėje) iš kurių nei vienų nebaigė.
2011 m. I. Tuškanova iškovojo pirmąją pergalę Rusijos taurėje, „MitJet“ klasėje. Tais pačiais metais registruota Italijos „Top Run Motorsport“ komandoje 24 valandų lenktynėms Vila Fronteiroje, automobiliu Toyota Land Cruiser 200 T2. 2011 m. spalį, atstovaudama Rusijai, savo klasėje laimėjo ralį „Kotlina Mocy“. 2012 m. užėmė 13 vietą geriausių moterų ralio vairuotojų reitinge, atstovaudama Rusijai.
Nuo 2013 m. dalyvavo skirtinguose Europos ralio čempionatų etapuose Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Lenkijoje, Airijoje. 2013 m. I. Tuškanova debiutavo „Arctic Lapland Rally“, vairuodama „Mitsubishi Lancer Evo IX“, atstovaudama savo pačios komandą „Tushkanova Motorsport“, tačiau patyrė avariją, sudėtingoje atkarpoje nuvažiavus nuo kelio. Daugkartinė „Rally Masters Show“ dalyvė.
Modelio karjera
I. Tuškanova ne kartą pozavo žurnalui „Playboy“: 2008 m. rugsėjį jos nuotrauka buvo ant ukrainietiškos žurnalo versijos viršelio, 2011 m. lapkritį – ant čekiškos ir lietuviškos žurnalo versijos viršelių. Keturis kartus ji gavo „Mėnesio merginos“ titulą šiame žurnale. 2012 m. gavo titulą „Metų mergina“ ukrainietiškoje žurnalo versijoje. Be automobilių ir motociklų lenktynių, I. Tuškanova mėgsta jogą, banglenčių ir dviračių sportą, bėgimą.
Moacir Rodrigues Santos
(g. 1970 m. kovo 21 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1990–1991 m.
FC Bayern München II
FC Bayern München II – Vokietijos futbolo klubas iš Miuncheno, „FC Bayern München“ dublerių komanda. Klubas žaidžia 4 lygio Bavarijos Regionalinės lygoje.
Pirmos komandos rungtynės įvyko 1901 m., kai „Bayern München“ sutriuškino dublerius 12-2. Ilgą laiką FC Bayern München II žaidė žemesniuose divizionuose, bet 2018/2019 metų Bavarijos Regionalinės lygos sezone užėmė 1 vietą ir tai garantavo jiems vietą 3 lygoje. 2019/2020 sezone užėmė pirmą vietą (geriausias pasiekimas FC Bayern dublerių istorijoje), bet dėl lygos taisyklių negalėjo pakilti į 2 Bundeslygą. Po šio sezono jie vėl grįžo į 4 lygą, kai 3 lygoje užėmė 18 vietą.
Lucretia Love
Lukrecija Lav (1941 m. kovo 25 d. – 2019 m. sausio 9 d.) buvo amerikiečių kino aktorė, kurios karjera sėkmingai susiklostė Italijoje nuo praėjusio amžiaus 7 dešimtmečio vidurio. Pradėjusi antrojo plano vaidmenimis, vėliau atliko ir pagrindinius moterų vaidmenis vesternuose, giallo bei kito žanro filmuose.
Baigus karjerą 9 dešimtmečio pradžioje, persikėlė į Seišelius, kur gyveno iki mirties 2019 m.
Jarusevičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jarusevičienė (ištekėjusi moteris) ir Jarusevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Perekalis
Perekalis – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Penktoji simfonija
Penktoji simfonija (Simfonija Nr. 5, c−moll, op. Nr. 67), dar vadinama „Likimo simfonija“ – vokiečių klasikinės muzikos kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno simfonija, pirmąkart atlikta 1808 metais. Tai vienas žinomiausių L. van Bethoveno kūrinių, labiausiai dėl įsimintino keturių natų įžangos motyvo, populiariai apibūdinamo žodžiais „tai likimas beldžiasi į duris“.
L. van Bethovenas „Penktąją simfoniją“ pradėjo rašyti 1805 m. po to, kai baigė „Trečiąją“. Tuo pat metu jis dirbo ties keliais kūriniais vienu metu ir pradėjo „Šeštąją simfoniją“ („Pastoralinę“). Darbą ties „Penktąja“ L. van Bethovenas suintensyvino 1807−1808 m. ir abi simfonijas pabaigė bemaž tuo pačiu metu. Abiejų simfonijų premjera įvyko 1808 m. gruodžio 22 d. Vienos teatre diriguojant L. van Bethovenui. Pradinė publikos ir kritikų reakcija nebuvo ypatinga. Dėl prastai grojusio orkestro L. van Bethovenas vienu metu turėjo sustabdyti atlikimą ir buvo nusiskundimų dėl ilgiau nei 4 valandas užsitęsusio koncerto trukmės. Koncerte „Likimo simfonija“ buvo pristatyta šeštąja, o „Pastoralinė“ − penktąja. Iki pirmojo leidimo L. van Bethovenas sukeitė jų numeraciją. „Penktoji simfonija“ buvo publikuota 1809 m. Breitkopfo ir Hartelio Leipcige, dedikuota princui Lobkovicui ir grafui Razumovskiui.
Sekantis simfonijos atlikimas po pusantrų metų sulaukė entuziastingo atsiliepimo iš E. T. A. Hofmano „Bendrajame muzikos žurnale“ (Allgemeine musikalische Zeitung). Dar po apie 10 metų „Penktoji simfonija“ buvo pripažinta šedevru ir grojama pagrindinėse koncertų salėse. Jos įžanginiam keturių natų motyvui apibūdinti vienas kritikas paskelbė, esą L. van Bethovenas apie jas pasakė „tai likimas beldžiasi į duris“. Tuo metu plačiajai publikai buvo žinoma apie L. van Bethoveno kurtumą ir šis pasakymas netrukus buvo susietas su kompozitoriaus gyvenimu, o pati simfonija praminta „Likimo simfonija“. Jos kompozicijoje L. van Bethovenas atitrūko nuo klasicistinės muzikos statiškumo ir eiliškumo principų atsisakydamas simfonijos dalių nepriklausomumo ir taip atverdamas kelius romantizmo muzikai. Viena iš simfonijos ypatybių yra tai, kad trečioji jos dalis nėra atskirta pauze nuo ketvirtosios, o abi dalys susietos aukštomis styginių natomis.
Simfonijos dalys
„Penktoji simfonija“ skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš keturių dalių:
Anton Praetorius
thumb|Lipštatas thumb|Didžioji Heidelbergo rūmų statinė Anton Praetorius (Antonas Pretorijus, 1560 m. Lipštatas, Vokietija – 1613 m. gruodžio 6 d. Laudenbachas prie Bergštrasės) – protestantų pastorius, Kalvino bažnyčios teologas ir rašytojas. Kovojo prieš raganų procesus ir kankinimus, kalvinizmo pradininkas.
Biografija
thumb|Raganų deginimas thumb|Laudenbach pastoriaus namas thumb|1602 m. pranešimo titulinis puslapis 1586 m. jo žmona Marija pagimdė sūnų Johanesą. 1595 m. Pretorijus parašė eilėraštį apie Heidelbergo rūmų Didžiąją statinę. 1596 m. Pretorijus tapo Biršteino kunigaikščio (Frankfurtas prie Maino) pastoriumi.
1597 m. viename raganų procese Pretorijus protestavo prieš kankinimus. Teisėjui užbaigus bylą, kaltinamoji buvo paleista laisvėn, tačiau Pretorijus prarado pastoriaus vietą.
Raudonalaukis
Raudonalaukis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Šventos.
Anton Praetorius
Biografija
1598 m. Pretorijus tapo Laudenbacho (Bergštrase) pastoriumi. Jis išleido knygą „Pranešimas apie kerėjimus ir kerėtojus“. Tokiu būdu jis protestavo prieš raganų persekiojimą ir kankinimus. Šią knygą jis išleido „Johaneso Skultetuso“ (jo sūnaus vardas) slapyvardžiu. 1602 m. ir 1613 m. Pretorijus išleido knygą savo vardu.
1629 m. po jo mirties pasirodė ketvirtasis knygos „Pranešimas apie kerėjimus ir kerėtojus“ leidimas.
Valdir Benedito
(g. 1965 m. spalio 25 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Kaviengas
Kaviengas  – miestas Papua Naujosios Gvinėjos šiaurėje. Didžiausias miestas, uostas Naujosios Airijos provincijoje ir saloje. Yra oro uostas, plentas į Namatanajų. 2012 m. užfiksuota 19849 žmonių. Plėtojamas turizmas.
Istorija
1942 m. sausio 21 d. miestą subombardavo japonai ir buvo jį užėmę iki 1945 m.
Petro Cvirkos aikštė
miniatiūra|Petro Cvirkos aikštė Petro Cvirkos aikštė (dar kitaip Petro Cvirkos skveras) – Lietuvos skveras-aikštė, esanti Vilniuje, Naujamiestyje, prie Vilniaus senamiesčio. Čia eina ir susikerta Pylimo gatvė, Pamėnkalnio gatvė, Jogailos gatvė, Islandijos gatvė; stovi Centro poliklinika. Aikštė suprojektuota 1959 m., architektas – Vladislovas Mikučianis. Aikštė pavadinta tarybinio rašytojo, Lietuvos komunistų partijos veikėjo Petro Cvirkos (1909–1947) vardu. Aikštėje stovėjo paminklas P. Cvirkai (autorius skulptorius Juozas Mikėnas), kuris buvo nukeltas 2021 m. lapkritį.
Janapolės valsčius
Janapolės valsčius (iki XVIII a. 2-osios pusės Viržuvėnų valsčius) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Janapolė.
Istorija
Viržuvėnų valsčių XV a. mini Janas Dlugošas. XVIII a. valsčius panaikintas. Atkurtas kaip Janapolės valsčius 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Varnių valsčiaus. Valsčius galutinai panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Varnių rajonui (5 apylinkės).
Perožkai
Perožkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šudzialovo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Šudzialovo, apie 20 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 43 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
MKS Kluczbork
MKS Kluczbork – Lenkijos futbolo klubas iš Kliučborko.
Istorija
2003 m. pavasarį futbolo aktyvistai iš LZS Kuniów (Kuniuvo miestelis netoli Kliučborko) pateikė pasiūlymą prisijungti prie Kliučborko futbolo organizacijų ir įkurti naują Kliučborko savivaldybės sporto klubą (MKS). 2003 m. birželio 30 d. įvyko steigiamasis susirinkimas, kurio metu buvo nuspręsta, kad pagrindinė komanda žais Ketvirtoje lygoje. Tuo metu naudotas MKS Kluczbork-Kuniów pavadinimas. Pirmasis klubo prezidentas buvo Andžejus Sypko, pavaduotojas Adamas Sokolovskis (daugkartinis Lenkijos futbolo čempionas), o treneriu tapo Ryšardas Okajus (buvęs Metal Kluczbork žaidėjas).
2003/04 m. klubas žaidė Ketvirtoje lygoje ir užėmė trečią vietą tarp 18 dalyvių.
2009/10 m. ekipa debiutavo Pirmoje lygoje (antra pakopa) ir užėmė aukštą šeštą vietą.
2010/11 m. liko penkiolikti tarp 18 dalyvių ir buvo pažeminti į Antrą lygą.
Keturis sezonus praleido Antroje lygoje. 2014/15 m. tapo šios lygos nugalėtojais ir buvo perkelti į Pirmą lygą.
2015/16 m. sezone Pirmoje lygoje buvo 15 vietoje, o 2016/17 m. liko 18 vietoje ir buvo perkelti į Antrą lygą.
2017/18 m. Antroje lygoje užėmė 15 vietą ir iškrito į Trečią lygą.
Nuo 2018/19 m. žaidė Trečioje lygoje.
Peeter Arumaa
Pėteris Aruma (, iki 1927 m. Peeter Blaubrück, 1900 m. spalio 11 d. Peltsama, Rusijos imperija, dab. Estija – 1982 m. birželio 21 d. Stokholmas, Švedija) – estų kalbininkas, indoeuropeistas, poliglotas. Ypač didelį dėmesį skyrė slavų kalboms ir lietuvių kalbai. Mokslų daktaras (1934), Švedijos karališkosios humanitarinės mokslų akademijos narys (1956).
Biografija
Pėteris Aruma Tartu universitete studijavo 1921–1927 m., o 1934–1944 m. šiame universitete ėjo indoeuropiečių ir slavų kalbų profesoriaus pareigas. Drauge su Borisu Pravdinu (Boriss Pravdin) ir Johanu Veskiu (Johann Veski) jis yra rusų–estų žodyno bendraautoris. Nuo 1944 m. (iki pakartotinai įsiveržiant sovietų kariuomenei) išvyko gyventi į Švediją. Dėstė Lundo universitete, nuo 1950 m. Stokholmo universitete ėjo slavų kalbų profesoriaus pareigas, tačiau jo dėmesio centre buvo lietuvių kalba. Lietuvių tarmėtyrai svarbūs P. Arumos 1928–1929 m. surinktų Zietelos, Gervėčių, Lazūnų ir Dieveniškių šnektų tekstų tyrimai, estų kalbininkas nagrinėjo lietuvių kalbos istorinės gramatikos problemas (asmeninius įvardžius, u kamieno būdvardžius), tyrė baltų ir slavų vandenvardžius, aiškinosi baltų ir iranėnų kalbų santykius, analizavo lietuvių liaudies dainų poetiką. Svarbiausias P. Arumos darbas – „Praslaviškoji gramatika“ („Urslavische Grammatik“ 3 t. 1964–1985). Šiame veikale plačiai aptariami baltistikos klausimai. Palaikė ryšius su Lietuvių mokslo draugija.
Savo palankioje 1964 m. „Praslaviškosios gramatikos“ recenzijoje R. Auty pabrėžia, kad P. Aruma aiškiai palaiko idėją, jog baltų ir slavų kalbos kažkada sudarė bendrą kalbinę grupę.
Stanislovo Moniuškos skveras
thumb|
Stanislovo Moniuškos skveras (sutr. S. Moniuškos skveras) – Vilniaus senamiesčio aikštė.
Savybės
Yra priešais Šv. Kotrynos bažnyčią, prie Mokytojų namų Vilniaus gatvėje.
Aikštė pavadinta lenkų kompozitoriaus ir dirigento Stanislovo Moniuškos vardu. Yra nedidelis granitinis dekoratyvinis fontanas, įrengtas apšvietimas, stovi 15 suoliukų, 100 m² veja, ~50 m gėlynai.
2006 m. už 1,9 mln. Lt. rekonstruotas. Suprojektuoti ir įrengti nauji takai, jungiantys šonines gatves su Kotrynos bažnyčia, įrengtos granitinių plytelių ir trinkelių dangos.
Vilniaus gatvė (Vilnius)
thumb|left|2020 m. thumb|right|2015 m.
Vilniaus gatvė – gatvė, esanti Vilniaus senamiestyje.
Kerta Gedimino prospektą. Ilgis 1,2 km. Okupacijos laikais vadinta Liudo Giros vardu.
Janapolės lobis
Janapolės lobis – Romos monetų lobis, aptiktas 1936 m. Janapolės apylinkėse (dab. Telšių rajono savivaldybė).
Aptiktos tokios monetos: Aleksandro Severo, Julijos Mamėjos, Maksimino I, Maksimo Cezario, Gordiano III (tarp jų – 5 Gordiano III antonianai). Visos monetos nukaldintos Nikėjoje, Romos imperijos provincijos Bitinijos sostinėje. Iš 18 lobio monetų išliko 14, jos pateko į Telšių Alkos muziejų. Atsižvelgiant į tai, kad lobyje ankstyviausios yra Aleksandro Severo, o vėlyviausios Gordiano III monetos, daroma išvada, jog lobio monetos apima 22 metų laikotarpį (nuo Aleksandro Severo valdymo pradžios iki Gordiano III valdymo pabaigos). Teigiama, kad Janapolės lobio monetos gerai išsilaikiusius, nenudilusios, jos varinės arba prastos kokybės sidabro.
Manoma, kad lobis galėjo priklausyti keliaujančiam romėnų pirkliui. Visgi, jei lobis priklausė turtingam baltų genties nariui, tuomet turėjo būti užkastas netrukus po romėnų pirklio apsilankymo.
Bulgarijos kunigaikštystė (1878)
Bulgarijos kunigaikštystė – de facto nepriklausoma ir de jure vasalinė valstybė, priklausiusi Osmanų imperijai. Ji buvo įkurta 1878 m. Berlyno sutartimi.
Rusijos–Turkijos karui pasibaigus Rusijos pergale, 1878 m. kovo 3 d. Rusija ir Osmanų imperija pasirašė San Stefano taiką. Pagal ją buvo susitarta dėl didelės Bulgarijos vasalinės valstybės, kuri buvo gerokai didesnė: jos žemės apėmė beveik visus etninius Balkanų bulgarus, taip pat didžiąją dalį Mezijos, Trakijos ir Makedonijos, ir driekėsi nuo Juodosios jūros iki Egėjo jūros. Tačiau Jungtinė Karalystė ir Austrija-Vengrija nepritarė tokios didelės Rusijos klientinės valstybės įkūrimui Balkanuose, baimindamosi, kad tai pakeis jėgų pusiausvyrą Viduržemio jūros regione. Dėl to didžiosios valstybės susirinko ir pasirašė Berlyno sutartį, pakeitusią San Stefano sutartį, kuri taip ir neįsigaliojo. Taip buvo sukurta daug mažesnė kunigaikštystė ir autonominė Rytų Rumelija Osmanų imperijos sudėtyje.
Nors Bulgarija buvo Osmanų imperijos vasalė, ji tik oficialiai pripažino centrinės vyriausybės valdžią. Ji turėjo savo konstituciją, vėliavą ir himną, vykdė savo užsienio politiką. 1885 m. per nekruviną revoliuciją Bulgarija de facto aneksavo Rytų Rumeliją, o Osmanų imperija su tuo sutiko pasirašydama Tofanės susitarimą. 1908 m. spalio 5 d. Bulgarija pasiskelbė nepriklausoma Bulgarijos karalyste.
Istorinės prielaidos
1396 m. Bulgarijos ir Osmanų imperijos karai baigėsi Bulgarijos imperijos žlugimu dėl Osmanų invazijos į Balkanus ir jos pačios vidinių nesutarimų. Osmanų valdžioje buvo sunaikinta bulgarų diduomenė ir nuslopinta tautinė savimonė. XVIII a. pabaigoje kilęs bulgarų tautinis atgimimas atgaivino bulgarų tapatybę ir pakurstė naujos Bulgarijos valstybės sukūrimo idėją. Daugybė revoliucinių judėjimų ir sukilimų prieš turkus vyko kartu su panašiais judėjimais kitose Balkanų šalyse, o jų kulminacija tapo 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos karas.
Berlyno sutartis
kairėje|miniatiūra|250x250px|[[San Stefano taika ir Berlyno sutartis]] 1878 m. kovo 3 d. San Stefano sutartimi buvo pasiūlyta įkurti Bulgarijos valstybę, kurią sudarytų Mezijos, Trakijos ir Makedonijos geografiniai regionai. Šiam įvykiui paminėti Bulgarijoje kasmet švenčiama Išsivadavimo diena.
Tačiau kitos didžiosios valstybės, baimindamosi, kad Balkanuose bus įkurta didelė Rusijos klientinė valstybė, nenorėjo sutikti su sutartimi. Todėl Berlyno sutartimi, kuriai vadovavo Vokietijos atstovas Otas fon Bismarkas ir Jungtinės Karalystės atstovas Bendžaminas Dizraelis, buvo peržiūrėta ankstesnė sutartis ir sumažinta siūloma Bulgarijos valstybė.
Tarp Dunojaus ir Balkanų kalnų buvo sukurta didelę autonomiją turinti Bulgarijos kunigaikštystė. Šios valstybės suverenitetas nominaliai priklausė osmanams, tačiau ją turėjo valdyti Bulgarijos įtakingųjų suvažiavimo išrinktas ir didžiųjų valstybių patvirtintas kunigaikštis. Jos reikalavo, kad kunigaikštis nebūtų rusas, tačiau kompromisu buvo išrinktas caro Aleksandro II sūnėnas Aleksandras I. Į pietus nuo Balkanų kalnų buvo sukurta autonominė Osmanų provincija, pavadinta Rytų Rumelija, o Makedonija buvo grąžinta sultono valdžion.
XIX amžius
Dėl šių įvykių Aleksandras tapo labai populiarus Bulgarijoje, tačiau Rusija buvo vis labiau nepatenkinta liberaliu jo valdymu. 1886 m. rugpjūtį prorusiškos jėgos surengė perversmą, kurio metu Aleksandras buvo priverstas atsisakyti sosto ir ištremtas į Rusiją. Tačiau Stambolovas veikė greitai ir perversmo dalyviai buvo priversti bėgti iš šalies. Stambolovas bandė sugrąžinti Aleksandrą į valdžią, tačiau stiprus Rusijos pasipriešinimas privertė kunigaikštį vėl atsisakyti sosto. 1887 m. liepą bulgarai naujuoju kunigaikščiu išrinko Ferdinandą I. Ferdinandas buvo „Austrijos-Vengrijos kandidatas“ ir rusai atsisakė jį pripažinti. Iš pradžių Ferdinandas bendradarbiavo su Stambolovu, bet 1894 m. jų santykiai pablogėjo. Stambolovas atsistatydino ir 1895 m. liepos mėn. buvo nužudytas. Tada Ferdinandas nusprendė atkurti santykius su Rusija, o tai reiškė grįžimą prie konservatyvios politikos.
XX amžius
Osmanų valdžioje tebegyveno nemažai bulgarų, ypač Makedonijoje. Padėtį apsunkino tai, kad Serbija ir Graikija taip pat reiškė pretenzijas į dalį Makedonijos, o Serbija, kaip slavų tauta, taip pat laikė makedoniečius serbų tautos dalimi. Taip prasidėjo penkių pusių kova dėl šių teritorijų kontrolės, trukusi iki Pirmojo pasaulinio karo. 1903 m. Osmanų Makedonijoje kilo bulgarų sukilimas ir atrodė, kad gali kilti karas. 1908 m. Ferdinandas, pasinaudodamas Didžiųjų valstybių tarpusavio kovomis, paskelbė Bulgariją visiškai nepriklausoma karalyste, o save – caru. Tai jis padarė spalio 5 d. (nors šventė buvo švenčiama rugsėjo 22 d., nes Bulgarija iki 1916 m. oficialiai vadovavosi Julijaus kalendoriumi) Veliko Tirnove.
Ilindeno sukilimas
dešinėje|miniatiūra|150x150px|VMRO vėliava Pagrindinė išorinė politinė problema, su kuria Bulgarija susidūrė iki Pirmojo pasaulinio karo, buvo Makedonijos ir Rytų Trakijos likimas. XIX a. pabaigoje buvo įkurta Vidinė Makedonijos revoliucinė organizacija (VMRO), kuri ėmė rengti ginkluotą sukilimą vis dar Osmanų turkų okupuotuose regionuose. Iš dalies pasikliaudama Bulgarijos kunigaikštystės nacionaline parama, VMRO ėmėsi organizuoti komitetų tinklą Makedonijoje ir Trakijoje. 1903 m. rugpjūtį Makedonijoje ir Trakijoje kilo masinis ginkluotas sukilimas. Jo tikslas buvo išlaisvinti šiuos regionus arba bent jau atkreipti didžiųjų valstybių dėmesį į gyventojų gyvenimo sąlygas ir gauti jų palaikymą teisinių ir ekonominių reformų vykdymui. Po tris mėnesius trukusių įnirtingų mūšių Osmanų armija numalšino sukilimą, žiauriai susidorodama su civiliais gyventojais.
Ivanas Kamenovas Ivanovas
Ivanas Kamenovas Ivanovas (g. 1988 m. vasario 28 d.) – Bulgarijos futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje. FK Palanga narys.
Karjera
Žaidėjas profesionalo karjerą pradėjo Bulgarijoje. Atstovavo įvairiems klubams Šveicarijoje, Graikijoje, Turkijoje ir Rusijoje.
2019 m. laimę bandė FK Sūduva Marijampolė, bet su šiuo klubu pasiekti susitarimo nepavyko.
2019 m. balandį tapo FK Palanga nariu. Apie šį žaidėją pranešė oficiali klubo svetainė, bet taip ir nesužaidė nei vieno mačo. Po kurio laiko buvo užregistruotas bulgarų Vihren klubo.
Franšizė (kūryba)
Franšizė (angl. franchise, media franchise, multimedia franchise < ) – tarpusavyje susijusių kūrinių rinkinys, kuriuos sieja bendras originalas – filmas, literatūros kūrinys, televizijos programa ar vaizdo žaidimas.
Franšizės ypatumai
Franšizės neretai yra kryžminės rinkodaros subjektas, kurios aprėpia keletą skirtingų platformų. Jos dažniausiai kuriamos, kuomet originalus kūrinys sulaukia didžiulio pasisekimo. Franšizėmis siekiama toliau didinti pelną, skatinti komercinį pelningumą, išsaugoti turimus vartotojus.