cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medinų akmenys
Medinų akmenys – du masyvūs akmenys, saugomi geologiniai gamtos paveldo objektai, esantys Medinų kaime, Nemaitonių seniūnijoje, Kaišiadorių rajone. Paskelbti saugomais Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos 1992 m. spalio 1 d. sprendimu Nr. 231.
Abu akmenys guli greta, Medinuose esančioje kryžkelėje prie kelio. Pažymėti informaciniais ženklais (neįskaitomi). Nuo kryžkelės pietų kryptimi atsiveria žemėjanti atvirų laukų panorama, vakarų pusėje už 250 m įsikūrusi pakelės sodyba. Įkalnėje, 0,4 km į šiaurės rytus esančioje sodyboje stūkso Degučio akmuo.
Duomenys
Abu akmenys patrauklūs savo spalva, geologinių kristalų struktūra, forma ir dydžiu. Prie kelio atvilkti melioratorių iš gretimų laukų. Pirmasis akmuo – piramidės formos, rausvo atspalvio. Pagal savo aukštį tai trečiasis, pagal tūrį – šeštasis akmuo Kaišiadorių rajone. Antrasis yra mažesnis už savo kaimyną, forma primena netaisyklingą plokščią stačiakampį.
Milanas-Sanremas
Milanas-Sanremas (it. Milano–Sanremo) (dar vadinamos pavasario klasika – La classica di Primavera) – kasmetinės tarptautinės dviračių plento lenktynės, kurios vyksta kiekvienų metų kovo mėnesį tarp Italijos miestų Milano ir Sanremo. Šios lenktynės yra ilgiausios vienadienės lenktynės pasaulyje – jų ilgis siekia 298 km.
Pirmosios lenktynės buvo surengtos 1907 m. – jas laimėjo prancūzas Lucien Petit-Breton. Šiuo metu lenktynės laikomos vienomis iš pagrindinių Europos dviračių lenktynių ir jų rezultatai skaičiuojami bendrame tarptautinės dviračių sąjungos pasauliniame reitinge.
Altajaus rezervatas
Altajaus valstybinis gamtos rezervatas  – rezervatas Rusijoje, Altajaus Respublikoje. Apima Altajaus kalnų teritoriją netoli Teleckojės ežero. Plotas – 881 238 ha.
Rezervatas įsteigtas 1932 m., kad būtų apsaugoti kalnų taigos ir kalnų tundros gamtiniai kompleksai pietų Sibire. Aukščiausia viršukalnė draustinyje – Šapšalas (3507 m). Būdingi maumedžių, sibirinių kedrų, balteglių miškai. Draustinyje auga 1480 augalų rūšių, iš jų ~200 yra endeminės. Teritorijoje sutinkami rudieji lokiai, lūšys, sabalai, briedžiai, taurieji elniai, kalniniai avinai, kabargos, sibiriniai ožiai, taip pat itin retas snieginis leopardas. Yra 323 paukščių rūšys.
Altajaus rezervatas kartu su Katūnės draustiniu bei Ukoko plokščiakalniu sudaro UNESCO pasaulio paveldo objektą „Auksiniai Altajaus kalnai“.
Paprastasis vėdarėlis
Paprastasis vėdarėlis (Oniscus asellus) – lygiakojų vėžiagyvių rūšis. Tai labai plačiai paplitusi rūšis, gausiai sutinkama šiaurės ir vakarų Europoje, Britų salose, Azoruose, Madeiroje. Įvežti į Šiaurės ir Pietų Ameriką.
Sutinkamas įvairiose buveinėse, kuriose pakankamai didelis oro drėgnumas – po akmenimis, pūvančiais medžiais, rūsiuose ir t. t.
1910 m.
1910 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Viačeslavas Kebičius
Viačeslavas Kebičius (, 1936 m. birželio 10 d. Minsko srityje, Valažino rajone – 2020 m. gruodžio 9 d. Minske, Baltarusijoje ) – Baltarusijos politikas ir valstybės veikėjas, buvęs pirmasis Baltarusijos Respublikos Ministras pirmininkas (1990–1994 m.).
Biografija
Baigęs Baltarusijos politechnikos institutą dirbo įvairiose pareigose Minsko automatinių linijų gamykloje. 1973–1980 m. buvo Minsko S. Kirovo vardo staklių gamyklos vyr. inžinieriumi, direktoriumi.
1980–1985 m. – TSKP funkcionierius Minske, 1985–1990 m. – Baltarusijos TSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas – Valstybinio plano komiteto pirmininkas.
1990–1991 m. V.Kebičius buvo TSKP CK narys, 1989–1991 m. – TSRS liaudies deputatas.
1990–1994 m. – Baltarusijos TSR Ministrų tarybos pirmininkas, Baltarusijos Respublikos Ministras pirmininkas. 1991 m. gruodžio 8 d. kartu su S. Šuškevičiumi nuo Baltarusijos pasirašė Belovežo susitarimą, skelbiantį apie TSRS suirimą.
OFK Petrovac
Istorija
Klubo įkūrimo metais laikomi 1969-ieji.
Sezonai
Šaltiniai:
Truchiljas (Venesuela)
Truchiljas, pilnas pavadinimas Nuestra Senjora de la Pas de Truchiljas (Nuestra Señora de la Paz de Trujillo) – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, slėnyje Meridos Kordiljeros pašlaitėje. Valstijos sostinė (tačiau dydžiu nusileidžia Valeros ir Bokono miestams). Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Miestas žymus netoliese esančia 46,72 m aukščio Taikos Mergelės statula.
Viačeslavas Kebičius
Biografija
Dalyvavo 1994 m. Baltarusijos prezidento rinkimuose, antrame ture pralaimėjo A. Lukašenkai.
Truchiljas (Venesuela)
Istorija
Truchiljas įkurtas 1557 m. ispanų konkistadoro Diego Garsijos de Paredeso. Keitė savo vietą net 7 kartus (daugiausia dėl žemės drebėjimų). 1678 m. miestą nusiaubė prancūzų piratas Mišelis de Gramonas.
Viačeslavas Kebičius
Biografija
Vadovavo Baltarusijos pramonininkų ir finansistų sąjungai.
Plays Metallica by Four Cellos
„Plays Metallica by Four Cellos“ - tai debiutinis violončelių metalo grupės Apocalyptica albumas, išleistas 1996 metais. Jį sudaro 8 instrumentiniai grupės Metallica koveriai pritaikyti ir sugroti violončelėmis.
Krymo gotų kalba
Krymo gotų kalba greičiausiai buvo gotų kalbos dialektas. Kryme gotai pasirodė III a., kur pateko į kalbinę izoliaciją. Krymo gotų kalba išmirė XVII-XVIII a. ir išliko tik kai kuriuose vietovardžiuose.
Krymo gotų kalbos paminklai iš esmės yra tik diplomato Ogier Ghislain de Busbecq užrašai, kuriuos jis darė būdamas pasiuntiniu Konstantinopolyje. Čia jis bendravo su dviem Krymo gotų kalba kalbėjusiais asmenimis, aprašė jų išvaizdą ir papročius bei užrašė keletą Krymo gotų naudotų žodžių su vertimais į lotynų kalbą.
Moldavija
Istorija
thumb|right|250px|XIV a. Moldovos kunigaikštystė ribojosi su [[LDK]] Dabartinės Moldovos teritorija iki XIX a. vystėsi kaip neatskiriama Moldovos kunigaikštystės dalis. Ši kunigaikštystė apėmė Pruto baseiną, t. y. teritorijas dabartinėje rytų Rumunijoje, dalį Ukrainos. Svarbiausios kunigaikštystės žemės buvo į vakarus nuo Pruto, dab. Rumunijoje. Susikūrusi XIV a., jau XVI amžiuje kunigaikštystė tapo pavaldi Osmanų imperijai, tačiau išsaugojo savarankiškumą ir vietos kunigaikščių (tituluojamų vaivadomis arba gospodariais) dinastiją.
Krymo gotų kalba
Apie 1780 m. Mogiliovo arkivyskupas lankėsi Kryme ir be kita ko pastebėjo, kad pietinėje pakrantėje ir prie Sevastopolio esą sutikęs „totorių“, kurių kalba buvusi panaši į vokiečių.
Moldavija
Istorija
Prielaidos atsirasti dabartinei Moldovai susiformavo 1812 m. po Bukarešto sutarties, kuomet rytinė kunigaikštystės dalis (Besarabijos regionas) buvo aneksuota Rusijos, o vakarinė kunigaikštystės dalis išlaikė autonomiją ir, susijungusi su Valachija, 1859 metais sudarė Rumunijos karalystę. Besarabija iš dalies atitinka dabartinės Moldovos teritoriją, čia buvo įkurta Besarabijos gubernija.
Po Sovietų Sajungos žlugimo, 1991 m. rugpjūčio 27 d. Moldova paskelbė nepriklausomybę, o gruodį prisijungė prie Nepriklausomų Valstybių Sandraugos.
Padniestrė, Moldovos dalis į rytus nuo Dniestro upės, kur gyventojų daugumą sudaro rusai ir ukrainiečiai, 1991 metais paskelbė nepriklausomybę, tačiau ji nėra pasaulio bendrijos pripažinta ir de jure išlieka Moldovos dalimi.
Politinė sistema
right|250px|thumb|Moldovos parlamentas Valdymo forma – parlamentinė demokratija. Šalies vadovas yra prezidentas. Jį trijų penktųjų balsų dauguma ketveriems metams renka parlamentas. Prezidento mandatas gali būti vieną kartą atnaujintas. Dabartinis Moldovos prezidentas yra Maja Sandu. Jis pakeitė iš pareigų atsistatydinusį Vladimirą Voroniną. Nuo Moldovos atsiskyrusiai Padniestrės respublikai ilgus metus nuo nepriklausomybės paskelbimo vadovavo Igoris Smirnovas, 2011 m. prezidentu tapo Jevgenijus Ševčiukas.
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra vienų rūmų Moldovos parlamentas. 101 parlamento narys renkamas visuotiniuose rinkimuose ketveriems metams, remiantis proporcine rinkimų sistema. Paskutiniai parlamento rinkimai vyko 2009 m. liepos 29 dieną. Juose daugiausiai vietų parlamente laimėjo Moldovos Respublikos komunistų partija (48 iš 100). Tačiau ji pirmą kartą nuo 1998 m. nesudarė valdančiosios koalicijos. Ją sudarė kitos 4 politinės partijos, rinkimuose gavusios 53 vietas. Dabartinei valdančiajai daugumai vadovauja Liberalų demokratų partijos atstovas Vlad Filat.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|250px|upright=1.5|Moldovos administracinis suskirstymas
Moldova suskirstyta į 32 rajonus (raion, dgs. raioane), 3 miestų savivaldybes (Kišiniovas, Belcis ir Benderai), du pusiau autonominius regionus (Gagaūzija ir atsiskyręs Padniestrės regionas). Rajonai (skliausteliuose nurodomi centrai):
Geografija
right|thumb|250px|[[Kodrai]]
Vakarinę Moldovos sieną sudaro Prutas, įtekantis į Dunojų netoli pietinės Moldovos sienos. Rytinėje šalies dalyje išilgai iš šiaurės rytų į pietus teka kita upė – Dniestras, kurio kairiajame krante yra nepripažinta Padniestrės teritorija (apie 12 % šalies teritorijos). Tarp Pruto ir Dniestro yra didžioji šalies dalis, istorinis Besarabijos regionas. Kitos didesnės upės: Reutas, Bikas, Botna, teka praktiškai paraleliai ir įteka į Dniestrą.
Nors Moldova labai arti Juodosios jūros, tiesioginio priėjimo neturi. Vyrauja lygumos, šiaurinė dalis šiek tiek miškinga, kalvota, bet didžiausias aukštis neviršija 430 m (aukščiausias taškas – Dealul Bălăneşti). Pietuose – derlingos juodžemio stepės.
Moldovos klimatas vidutinis kontinentinis: šiltos vasaros ir švelnios žiemos. Dėl šilto ir sauso klimato plačiai auginami vaisiai ir vynuogės.
Ekonomika
thumb|left|Moldovos lėjos
Svarbiausios ūkio šakos – žemės ūkis ir susijusi perdirbamoji pramonė. Daugiau kaip septyni dešimtadaliai Moldovos žemės – derlingas juodžemis. Pagrindinės žemės ūkio kultūros – kviečiai, tabakas, kukurūzai ir saulėgrąžos. Šalies pietuose auginamos vynuogės. Vynininkystė – viena iš nedaugelio pramonės šakų, tebeklestinčių po 1991 m., kai šalis tapo nepriklausoma. Moldovos žemės ūkyje dirba 39 % ekonomiškai aktyvių gyventojų, žemės ūkio produktai sudaro daugumą šalies eksporto. Svarbi ir maisto perdirbimo pramonė, pagaminanti 42 % Moldovos pramonės produkcijos.
2009 m. Moldovos bendras vidaus produktas (perkamosios galios paritetas) buvo 9 986 mlrd. JAV dolerių. Tais pačiais metais BVP vienam žmogui teko 2 300 JAV dolerių. Pagrindiniai mainų partneriai yra Rusija, Ukraina, Rumunija. 2008 m. eksporto partneriai: Marokas (48,1 %), Rusija (14,8 %), Rumunija (8,1 %), Italija (5 %). BVP pagal sektorius: žemės ūkis (40,6 %), pramonė (16 %), paslaugų sektorius (43,3 %) (2005 m.)
Demografija
Šalis tankiai apgyvendinta. 70 % gyventojų gyvena miestuose. Didžiausi miestai: Kišiniovas, Belcai, Tiraspolis, Benderai.
Tautinė gyventojų sudėtis gana marga. Remiantis paskutiniu 2004 m. Moldovos gyventojų surašymu, ir tais pačiais metais atsiskyrusioje Padniestrėje vykdytu surašymu, didžiausią tautinę grupę sudaro moldavai (69,62 %). Mažesnio dydžio yra ukrainiečių (11,23 %) ir rusų (9,39 %) tautinės grupės, kurių didžioji dalis gyvena Padniestrės regione.
Be šių pagrindinių grupių Moldovoje gyvena 3,85 % gagaūzų, kalbančių gagaūzų kalba (priklausančia tiurkų kalbų grupei), 2 % bulgarų, 1,5 % žydų ir kitų mažesnių tautinių grupių atstovai.
Rumunais surašymų duomenimis save laikė 1,87 % gyventojų (2,17 % – Moldovoje ir 0,05 % – Padniestrėje), tačiau rumunų ir moldavų etnosai dėl lingvistinės ir istorinės bendrystės persikloja: surašymo metu, 18,8 % save moldavais identifikavusių žmonių, savo gimtąją kalbą pavadino rumunų.
93,3% gyventojų – stačiatikiai, priklausantys Moldovos Stačiatikių Bažnyčiai, Ukrainos Stačiatikių Bažnyčiai ir Rusijos Stačiatikių Bažnyčiai. 1,5 % – judėjai. Apie 20 000 katalikų, 18 000 Jehovos liudytojų. Yra baptistų bendruomenė.
Kalba
Valstybinė Moldovos kalba – rumunų, priklausanti romanų kalbų grupei ir užrašyta lotyniškais rašmenimis. Šalyje daugiausiai šnekama rumunų kalbos moldavų subdialektu, paplitusiu ir šiaurės rytų Rumunijoje. Abiejose šalyse galioja vienodas bendrinės kalbos standartas.
1991 m. Moldovos Nepriklausomybės deklaracija skelbia, kad šalies valstybinė kalba – rumunų. 1994 m. šalies Konstitucijoje buvo parašyta, kad valstybinė kalba – moldavų, užrašyta lotyniška abėcėle. 2013 m. gruodžio 5 d. Moldovos Konstitucinis Teismas priėmė nutarimą, kuriuo skelbiama, kad Nepriklausomybės deklaracija yra pirminis dokumentas ir šalies valstybinė kalba – rumunų. (Konstitucinio Teismo sprendimas galutinis ir neskundžiamas.)
Rumunų kalbos pavadinimo problematika Moldovoje yra sąlygota ilgalaikio politinio ir istorinio Rumunijos ir Moldovos atskirumo. Sąmoningas politinis siekis kurti atskirą moldavų kalbą – po 1940 m. TSRS okupacijos, Moldavijos TSR oficialiomis kalbomis paskelbtos moldavų ir rusų kalbos, rumunų kalbai sukurtas moldaviškas kirilicos raštas, į naujai kuriamą bendrinę kalbą įterpta daug archajinių slavų kilmės rumuniškų žodžių, naujų rusiškų skolinių. Atkūrusi nepriklausomybę Moldova grįžo prie lotyniško rašto.
Atsiskyrusi Padniestrė oficialiomis įvardija tris kalbas – moldavų (užrašytą kirilica), rusų ir ukrainiečių.
Kultūra
miniatiūra|Tradiciniai Moldovos kostiumai Moldovos kultūra yra glaudžiai susijusi su Rumunijos kultūrinėmis tradicijomis ir istorija, todėl joje galima rasti bizantiško paveldo, turkų ir slavų kultūros elementų.
Pirmosios knygos (religiniai tekstai) atsirado XVII a. viduryje. Įžymūs kultūros veikėjai – princas ir mokslininkas Dimitrie Cantemir (1673–1723 m.), istorikas ir filologas Bogdan P. Hasdeu (1836–1907 m.), rašytojas Ion Creangă (1837–1889 m.).
Muzika
Mioriţa – pastoralinė baladė (piemenų daina), vienas svarbiausių rumuniško ir moldaviško folkloro elementų.
Tarybiniais laikais moldaviška folklorinė muzika buvo plėtojama, bet buvo stengiamasi nepabrėžti moldavų ir rumunų panašumų.
Kahulo (Cahul) mieste vyksta muzikiniai festivaliai Draugų veidai (The Faces of Friends).
Baimės namai
Baimės namai – 1974 m. sukurtas siaubo filmas.
Turinys
Iš kalėjimo paleista Margater apsistoja nuomojamame kambaryje senos keistokos šeimininkės misis Grant, gyvenančios su tokiu pat keistu sūnumi Frenku, kolekcionuojančiu lėles, namuose. Jau pirmąją naktį kambaryje prasideda keisti dalykai: ji mato keistus reiškinius, ant grindų atsiranda kraujo dėmės. Margaret išsiaiškina, kad iki jos šį kambarį nuomojosi kitos merginos ir visos jos mirė arba išprotėjo. Kartu su nauju pažįstamu Džeku ji mėgina išsiaiškinti tiesą ir randa vieną iš buvusių kambario gyventojų, atsidūrusių beprotnamyje. Vėliau pati Margaret apsvaiginama ir atsigauna atokiame užmiesčio name, kur supranta atidūrusi keisto kulto taikinyje...
Šiaurės Vakarai
Šiaurės Vakarai  – provincija Pietų Afrikos Respublikos šiaurėje, Botsvanos pasienyje. Sudaryta 1994 m. iš Transvalio, Kapo provincijų ir Bophuthatswana Bantustano. Suskirstyta į 4 apygardas.
Gravitacinės bangos
frame|right|Gravitacinės bangos kuriamos dviejų sunkių, greitai vienas aplink kitą besisukančių kūnų Gravitacinė banga – labai silpnas gravitacinio lauko trikdis, kurį sukelia didelės masės kūnų judėjimas su pagreičiu. Šie trikdžiai erdvėje sklinda šviesos greičiu, nešdami energiją. Gravitacinės bangos sutikusios kliūtį, sukelia jos virpesius (deformacijas). Gravitacines bangas sukuria labai intensyvūs tolimosios Visatos įvykiai, pavyzdžiui, juodųjų skylių susiliejimai arba supernovų sprogimai. Gravitacines bangas taip pat spinduliuoja ir dvinarės žvaigždės. Albertas Einšteinas gravitacinių bangų egzistavimą numatė 1916 m. bendrojoje reliatyvumo teorijoje.
Teorinis pagrindas
Hipotetinė gravitacinės bangos kvanto dalelė, tai gravitonas. Gravitacinių bangų egzistavimas išplaukia iš bendrosios reliatyvumo teorijos, kurios lygtys yra netiesinės. Jų sprendiniai nesudaro tiesinės erdvės, dėl ko joms negalioja superpozicijos principas – jas daug sunkiau išspręsti negu Maksvelo lygtis. Kitas iš netiesiškumo plaukiantis požymis – bangos sąveikauja ne tik su materija, bet ir tarpusavyje, šio tipo bangų interferencija visiškai skirtinga nei elektromagnetinių bangų.
Netiesioginis įrodymas
Silpnų gravitacinių bangų lygtis galime aproksimuoti iki tiesinio pavidalo. Skaičiavimai tampa daug paprastesni. Tas leido modeliuoti gravitacinių bangų įtaką neutroninėms žvaigždėms. Gautas rezultatas parodė, jog du greitai judantys vienas aplink kitą kūnai bus stabdomi dėl energinės emisijos gravitacinių bangų pavidalu. Šį reiškinį netiesiogiai pastebėjo Russell Hulse ir Joseph Taylor. Dviejų neutroninių žvaigždžių judėjimo matavimai tiksliai sutapo su teoriškai numatytais. Už šį atradimą abu mokslininkai 1993 metais gavo fizikos Nobelio premiją.
1999 metais ROSAT kosminė observatorija užregistravo rentgeno spinduliuotės šaltinį, pažymėtą J0806. Tolesni stebėjimai parodė, kad objektas tai dvinarė baltųjų nykštukių sistema.
Nuo 2004 m. Sausio 6 d. iki lapkričio 22 d. Chandra kosminės observatorijos J0806 objekto stebėjimai minkštųjų rentgeno bangų diapazone parodė spinduliuotės pokyčių dažnį lygu 3,1101380±0,0000000006×10-3 Hz. Astronomų pasiūlyta hipotezė – J0806, tai dviejų ypač arti esančių baltųjų nykštukių sistema, kurios periodas 5 min 21,53s.
Tiesioginiai stebėjimai
thumb|400px|right|Lazerinio interferometro schemaIki 2016 m. nepavyko aptikti iš kosminės erdvės sklindančių gravitacinių bangų. Sklindant tokiai bangai skersai Žemės, visi planetoje esantys kūnai turėtu akimirksniu išsitempti ir susitraukti. Pavyzdžiui, kūno, kurio ilgis 400 km, deformacija turėtų būti mažesnė negu 10-19 m eilės. Tokie maži dydžiai apsunkina gravitacinių bangų aptikimą, nes be deformacijos sukeliamo pokyčio matavimo neįmanoma yra įrodyti jų egzistavimo. Gravitacinių bangų detektorių galima būtų pagaminti panaudojus lazerinį interferometrą.
2016 m. vasario 11 d. paskelbta, kad LIGO mokslininkai pirmą kartą istorijoje užfiksavo, kaip dvi susiliejančios juodosios bedugnės už milijardų šviesmečių nuo žemės sukuria gravitacines bangas.
2017 m. rugpjūčio 17 d. LIGO ir Virgo gravitacinių bangų detektoriai užregistravo naują signalą, atsiradusį dėl dviejų neutroninių žvaigždžių susiliejimo. Jis buvo pavadintas GW170817. Skirtingai nuo ankstesnių signalų, jo padėtį pavyko tiksliai lokalizuoti – maždaug po 1,74 sekundės buvo užregistruotas gama žybsnis pavadintas GRB 170817A, o po 10,86 valandų galaktikoje NGC 4993 buvo aptiktas ryškus šaltinis ir optiniame diapazone. Manoma, kad tokio tipo susiliejimai yra atsakingi už gama spindulių žybsnius, stebimus įvairiomis kryptimis danguje. Užregistravus gama žybsnio pradžią, šį kartą pavyko įvertinti ir gravitacinių bangų sklidimo greitį. Jis lygus šviesos greičiui, su paklaida mažesne nei.
Superlaidininkų hipotezė
2002 m. Princeton Universiteto mokslininkas Raymond Y. Chiao pasiūlė hipotezę, teigiančią, kad superlaidininkas gali pakeisti atitinkamą mikrobanginės spinduliuotės tipą į gravitacines bangas. Jis taip pat teigė, kad galimas ir atvirkštinis pakitimas. Gravitacinės bangos gali superlaidininke sukelti elektromagnetinę spinduliuotę. Chiao hipotezė pagrįsta teiginiu, kad gravitacines bangos nusako priklausomybės panašios į Maksvelo lygtis. Atlikti eksperimentai, kurie ir paneigia ir patvirtina šią hipotezę. Jei ji pasiteisins, gravitacines bangas galima būtų panaudoti informacijos perdavimui pro Žemės centrą, nes įprasta medžiaga jų nesugeria. Tačiau jų detektoriumi gali būti tik stipriai atšaldytas superlaidininkas, kas apsunkintų bangų panaudojimą kaip informacijos perdavimo priemonę.
Blizgė
Blizgė (Lunaria) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis. Vienmečiai ir daugiamečiai augalai su dideliais, ištisiniais, plaukuotais, pjūkliškai dantytais, širdiškais lapais. Žiedai violetiniai, susitelkę į kekes, kvapūs. Vaisius – elipsiškai lancetiška, nusvirusi ankštarėlė. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviai.
Rūšys
Europoje žinomos 4 blizgių rūšys:
Ūkininko balsas
Istorija
Leido ir redagavo Rapolas Skipitis. Spausdino Švyturio spaustuvė Kaune. Išėjo 150 numerių.
Informavo apie ūkininkų partijos veiklą, rašė žemės ūkio, prekybos, kooperacijos, ekonomikos ir kt. temomis, spausdino specialistų straipsnius, patarimus ūkininkams.
Nova Viešas (Suvalkų valsčius)
Nova Viešas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 113 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Vygrių nacionaliniame parke, šalia Galenzistės ir Kolešnės ežerų, kaimo apylinkėse yra pušynų ir eglynų miškai. Šalia esančiose upėse ir ežeruose yra nemažai bebrų buveinių. Kaime yra ugniagesių savanorių apmokymų centras ir Jono Pauliaus II pradinė mokykla. Kaime yra švietimo ir reabilitacijos centras WBN Maniówka.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Soliferas
thumb|right|250px|Soliferas Soliferas (, iš 'vienintelis' +  'geležis') – romėniškas iberiškos svaidomosios ieties pavadinimas. Pavadinimas rodo, kad soliferai buvo pagaminti vien iš geležies, tai buvo sunkiosios akstys, skirtos svaidyti iki 30 m. Solifero iberiškas pavadinimas buvo saunion.
Konstrukcija
Soliferai būdavo kaldinami iš vientiso geležies gabalo. Paprastai 1,5–2 m ilgio, apie 1 cm skersmens. Ietigalis būdavo siauras, kad pramuštų skydus ar šarvus. Jo forma būdavo gan įvairi. Paprasčiausi turėjo paprastą aštrų smaigalį. Paprastai ietigaliai būdavo su barzdelėmis, kad įsmigusią ietį būtų sunkiau ištraukti. Centrinė solitero koto dalis būdavo pastorinta, kad būtų patogiau laikyti. Kartais pastorinta laikomoji dalis galuose turėdavo papildomus žiediškus pastorinimus, kad ginklas neslidinėtų prakaituotose ar kruvinose rankose.
Naudojimas
Soliferas buvo labai efektyvi sunkioji akstis. Dėl masės, mažo skersmens ir siauro ietigalio soliferas turi didelę šarvų pramušimo gebą (aišku, nedideliais nuotoliais), juo pramušdavo net sunkius skydus.
Kariai iberai plačiai naudojo tokias akstis. Karių grupės soliferus sviesdavo salvėmis, kad išardyti priešo rikiuotę prieš pereinant į artimas kautynes kirstynių ginklais. Žuvusius iberų karius paprastai laidodavo kartu su jų soliferais bei kitais ginklais.
Kilmė
Archeologiniai radiniai rodo, kad soliferai pradžioje (1-as tūkstantmetis pr.m.e.) atsirado Akvitanijoje ir Langedoke, šiauriau Pirėnų. Iš čia šis ginklas dėl keltų migracijos paplito Iberijos pusiasalyje. Čia naudojami soliferai ir įgijo savo šlovę.
Iberijos pusiasalyje soliferus naudojo valdant romėnams iki III a. pabaigos, kartu su falarikomis.
Rapolas Putvinskis
Rapolas Viktoras Florencijus Putvinskis (1824 m. spalio 18 d. – 1904 m.)  – Žemaitijos bajoras, 1863 m. sukilimo dalyvis.
Biografija
Gimė bajorų Hermenhildo Kazimiero Putvinskio ir Marijonos Adolfinos Putvinskienės šeimoje, kartu augo dar septyni broliai ir seserys.
1863 m. susižiedavo su grafaite Idalija Broel-Pliateraite iš Kerėžių dvaro. Broel-Pliaterių šeima dalyvavo 1863 metų sukilime, prie jų prisijungė ir Rapolas. Jis savo lėšomis sukilėlių būrį apginklavo ir apmokė Kelmės turgaus aikštėje.
Paežerės Rūdaičiai
Paežerės Rūdaičiai – kaimas Plungės rajono savivaldybės šiaurėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Platelių, Platelių ežero šiauriniame krante.
Rapolas Putvinskis
Biografija
Malšinant sukilimą, R.Putvinskis carinės Rusijos administracinių organų buvo suimtas ir 1863 m. spalio 23 d. ištremtas į Sibirą, dalis jo valdų buvo konfiskuota. Bausmę atliko Omske, 1869 m. išvyko į Ust Kamenogorską, kur dirbo raštininku.
1872 m. caras Aleksandras II suteikė amnestiją, bet be teisės grįžti į gimtąją guberniją. Apsigyveno Rygoje, čia atvyko ir sužadėtinė Idalija Broel-Pliateraitė. Susituokus gimė sūnus Vladas, kuris užaugęs tapo garsiu visuomenės veikėju ir Šaulių sąjungos įkūrėju.
Vėliau Putvinskių šeimai leista apsigyventi Lietuvoje. Jie valdė Šilo Pavėžupio ir Graužikų dvarus (dab. vietovės Kelmės rajone), sulaukė dukters Marijos (būsimos stomatologės ir visuomenės veikėjos, dailininko Antano Žmuidzinavičiaus žmonos).
Rapolo Putvinskio sveikata silpo. 1896 m. jis perdavė dvarų administravimą sūnui Vladui ir po kelių metų mirė. Palaidotas Šilo Pavėžupio kapinaitėse.
Fransvilio stadionas
Fransvilio stadionas  – futbolo stadionas, esantis Gabono mieste Fransvilyje. Pastatytas 2010–2011 m. Serbijos bendrovės „Studio Romb Belgrad“. Šiame stadione vyko 2012 m. Afrikos Tautų taurės varžybos.
Pakruojo rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Pakruojo rajono savivaldybės taryba – Pakruojo rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.
SAAB 9-5
SAAB 9-5 – švedų automobilių gamintojo SAAB flagmanas. right|thumb|250px|Saab 9-5 MY2006
Istorija
Dešimtajame praėjusiojo amžiaus dešimtmetyje tapo aišku, kad pagrindinis kompanijos automobilis – SAAB 9000 morališkai ir techniškai paseno. Todėl dar 1993-ių metų vasaryje buvo pradėtas naujas projektas. „Projektą 640“ – taip jis vadinosi – vystė 7-i kompanijos dizaineriai, iš jų buvo pasirinktas Tonio Catignani suprojektuotas variantas, kurio detalizavimas užtruko daugiau nei trejus metus. Naujieji SAAB dalininkai (koncernas General Motors) kaip būsimojo automobilio pagrindą „įpiršo“ savo naujają platformą GM2900 (bendrą su OPEL Vectra B), žinoma, su kuria iš esmės padirbėjo SAAB inžinieriai. Rezultatą pirmieji išvydo 1997-ųjų metų Ženevos salono lankytojai. Pirkėjams 9-5 (tikrasis žymėjimas 95)tapo prieinamas nuo tų pačių metų rugsėjo mėn. Automobiliai surenkami Švedijos mieste Trollhattan.
left|thumb|250px|Saab 9-5 MY1998-2001 2005 metų parade, šalia – Saab 9000
Savybės
Pažymėtina, kad visi SAAB 9-5 varikliai (iš jų – ir vėlesnieji) yra turbininiai. Tradiciškai naudojamos dviejų gamintojų: Garrett ir Mitsubishi turbinos. Pirmoji montuojama praktiškai visuose varikliuose, skiriasi tik didžiausias slėgis. Antroji, aukšto slėgio – tik į vėliau atsiradusį Aero komplektacijos automobilį.
Naujiesiems varikliams buvo modernizuotos ir mechanines pavarų perjungimo dėžes, pakeitus jose perdavimo santykių skaičius. Automatinėms (AT) buvo pasirinktas kitas tiekėjas – japonų gamintojas Aisin Warner (SAAB 9000-se buvo ZF) su visai kitokia valdymo schema, taip pat įdiegus papildomus režimus: žieminį ir sportinį, 4-ių pavarų. 9-5 – vienas saugiausių to meto automobilių. Saugiausias visomis prasmėmis: aktyviąja, pasyviąja bei kriminogenine. Toks jis išlieka ir iki šiol. Viena iš naujovių – aktyvioji priekinių sėdynių atlošų sistema SAHR. Kiti pasyviojo saugumo elementai: smūgio energiją sugeriančios zonos priekyje, apsauga nuo smūgio gale, sijos duryse, speciali statramsčių konstrukcija, apsauganti nuo šoninių smūgių, keturios saugos pagalvės, smūgiams atsparūs bamperiai (iki 8-ių km/val.). Iš aktyviųjų elementų - ABS su EBD. Daugkartiniai crash testai tik patvirtindavo aukščiausius saugumo įvertinimo pažymius.
Kėbulo linijos išsaugojo tipiškus SAAB „šiaurietiško“ dizaino elementus, tuo pačiu buvo pasiektas puikus frontalinio oro pasipriešinimo koeficietas Cx=0,29 (vėlesniajame 9-5 Wagon – 0,31).
Esminiai tolimesni modelio pokyčiai
MY1999 right|thumb|250px|Saab 9-5 Universalas
MY2000
MY2001
MY2002 right|thumb|250px|Saab 9-5 MY2002 Aero Iš viso 1265 pakeitimai. Pagrindiniai:
MY2003
MY2004 right|thumb|250px|Saab 9-5 MY2004 Aero 2005 metų parade
MY2005
MY2006
MY2007
MY2009
Be to, beveik su kiekvienais naujais MY buvo keičiamas arba papildomas legvųjų metalų lydinio ratlankių asortimentas.
Reikia pažymėti, kad SAAB 9-5, tiekti Šiaurės Amerikos rinkoms, komplektacijomis skyrėsi nuo Europinių. Visų pirma, užjūrin 9-5-ieji pradėti tiekti nuo MY1999 (9-5 Wagon – nuo MY2000). Tai buvo bazinės komplektacijos 2,3t varikliu ir SE V6 3,0t. Nuo MY2001 prie jų prisijungė ir Aero. Taigi, šioje srityje JAV ir Kanadai automobiliai tiekti faktiškai vieneriais metais vėliau, nei Europos rinkoms. Tačiau MY2001 2,3t variklis jau buvo 185 AG. Be to, V6 3,0t variklis ir toliau buvo naudojamas Arc komplektacijoje. MY2004 jį pakeitė 2,3T 220 AG naujas agregatas. Nuo MY2002, pasikeitus visų SAAB modelių komplektacijų žymėjimams, JAV ir Kanadai nebuvo tiekiama Vector komplektacija. Netiekiami, taip pat, ir dyzeliniai modeliai.
Naujoji 9-5 karta
2009 m. rugsėjo mėn. Frankfurto International Auto Show pristatytas ilgai lauktas naujasis 9-5. Kaip ir buvo anksčiau skelbta, sukonstruotas GM platformos Epsilon II pagrindu. Rinkoje laukiamas nuo 2010 m. vasaros, o universalo versija – 2011 m. pradžioje. Numatomos komplektacijos: Linear, Vector ir Aero.
Varikliai
Benzininiai / Bio - etanolio:
Karčmisko miškų draustinis
Karčmisko miškų draustinis - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Balstogės Čarnos valsčiuje. Draustinio plotas 16,57 ha. Draustinis įkurtas 1971 metais Knišino girioje.
Ã
thumb|250px
Ã ir ã (a su tilde) – modifikuota raidė A. Žymi nosinį garsą [ɐ̃], kuris tariamas panašiai, kaip lietuvių dvigarsis an.
Šią raidę naudoja portugalų, gvaranių, arumunų, kašubų, kchongų, vietnamiečių kalbos. Pastarojoje kalboje raidė ã žymi aukštą kylantį-lūžtantį garsą [aː].
Akakis
Akakis – miestas centrinėje Etiopijoje, Oromijos regione, į pietus nuo Adis Abebos. 59,0 tūkst. gyventojų (1986 m.). Geležinkelis ir automobilių kelias į Adis Abebą. Metalurgijos kombinatas, klijų fabrikas, tekstilės pramonė.
Algimantas Stanislovas Gečys
Algimantas Stanislovas Gečys (g. 1933 m. liepos 16 d. Kaune) – Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas, inžinierius.
Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. apsigyveno JAV. 1957 m. Filadelfijoje baigė Drekselio technologijos institutą, 1967 m. – magistrantūros studijas.
1957–1988 m. dirbo automobilių ir traukinių gamybos bendrovėje „The Budd Company“. 1989–1999 m. JAV finansų departamento monetų kalyklos skyriaus vyr. inžinierius.
1956–1958 m. Studentų ateitininkų, Lietuvių studentų sąjungų veikėjas. 1957–1963 m. Filadelfijos baltų komiteto pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės veikėjas: 1971–1973 m. krašto valdybos vicepirmininkas, 1974–1976 m., 1979–1981 m., 1991–1994 m. visuomeninių reikalų tarybos, 1976–1979 m., 1985–1986 m. ir 2001–2003 m. krašto valdybos pirmininkas, 1987–1988 m. krašto valdybos administratorius. Pasaulio lietuvių bendruomenės veikėjas, 1981–1984 m. valdybos vicepirmininkas. 1988–1992 m. Pensilvanijos lietuvių kilmės gyventojų atstovas, tarpininkavo tarp jį paskyrusių valstijos gubernatoriaus administracijos ir lietuvių bendruomenės. Nuo 1994 m. Lietuvos ambasados JAV konsultacinės tarybos narys. Parašė mokslinių straipsnių, bendradarbiauja lietuvių spaudoje.
Ẽ
Ẽ ir ẽ (e su tilde) – modifikuota raidė E. Žymi nosinį garsą e, kuris tariamas panašiai, kaip lietuvių dvigarsis en.
Andrius Matulevičius
Andrius Matulevičius (1897 m. spalio 22 d. Suvalkuose – 1959 m. spalio 5 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas pediatras, medicinos mokslų kandidatas, Kauno medicinos instituto docentas.
Biografija
Mokėsi Suvalkuose. Pirmojo pasaulinio karo metais šeima pasitraukė į Rusiją, kur Andrius baigė Oriolo gimnaziją. 1915 m. pradėjęs studijuoti mediciną Maskvos universitete, studijas užbaigė Kaune, Aukštuosiuose medicinos kursuose. Dirbo gydytoju Kaune, vadovavo miesto Ligonių kasos skyriui. Antrojo pasaulinio karo metais buvo Vaikų infekcinės ligoninės vadovu, nuo 1944 m. derino šį darbą su Vytauto Didžiojo universiteto Vaikų ligų katedros vedėjo pareigomis. Nuo 1948 m. apsiribojo tik pedagoginiu darbu, po metų apgynė medicinos kandidato disertaciją pediatrijos srityje, 1951 m. pradeda dėstyti naujai įkurtame Kauno medicinos institute.
Aktyviai dalyvavo visuomeniniame gyvenime: 1947-56 m. vadovavo atkurtai Vaikų gydytojų mokslinei draugijai, parengė ir paskelbė daugybę straipsniu profesinėje spaudoje, buvo žurnalo „Medicina“ sekretoriumi.
Poškonių pagrindinė mokykla
Šalčininkų rajono Poškonių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šalčininkų raj., Poškonyse, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191414460. Steigėjas Šalčininkų rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Dieveniškių Ryto gimnazijos skyrius.
Istorija
Poškonyse lietuviška mokykla įkurta 1923 m. Naujas pastatas pastatytas 1936 m., dabar jame veikia Dieveniškių IRP lankytojų centras (Centrinė g. 2).
Lenkoranės žemuma
Lenkoranės žemuma  – siaura žemuma Užkaukazėje, pietryčių Azerbaidžane, tarp Talyšo kalnų ir Kaspijos jūros. Nuolaidžiai leidžiasi į jūros pusę. Rytinė dalis pelkėta, yra nemažai ežerų. Klimatas subtropinis, pusiau drėgnas. Auga subtropiniai miškai (buksmedžiai, bukai, skirpstulai, ostrijos, ąžuolai, pelžiedės, akacijos ir kt.). Auginami ryžiai, arbatžolės, citrusiniai vaismedžiai. Kaspijos pakrantėje yra įkurtas Kyzylagačo rezervatas, o pačioje lygumoje – Hirkano nacionalinis parkas.
Simon Aspelin
Simonas Aspelinas (SV Simon Aspelin; g. 1974 m. gegužės 11 d.) – profesionalus Švedijos tenisininkas. Šiuo metu ATP dvejetų reitinge jis užima 23 vietą. Aukščiausias jo pasiekimas reitinge buvo septintoji vieta. Per savo karjerą Simonas laimėjo jau 11 ATP dvejetų titulų. 2008 metais, Pekino vasaros olimpinėse žaidynėse jis kartu su Tomu Johansonu laimėjo olimpinį sidabro medalį. Simonas gimė Švedijoje. Dabar jis gyvena Londone, JK. Aspelinas profesionalu tapo 1998 metais. Simoną treniruoja jo tėtis Olofas Aspelinas.
Gotlybiškiai
Gotlybiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, prie kelio, 13 km į vakarus nuo Šakių. Pro kaimą teka Siesartis ir jos intakas Bridupis; yra Bridupio ir Gotlybiškių tvenkiniai. Yra biblioteka, paštas (LT-71372). Ūkis – javų ir pašarinių augalų auginimas, pieno gamyba (bendrovė „Grūduva“).
Istorija
miniatiūra|250px|left|Buvę kultūros namai
1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1954 m. įkurta biblioteka, paštas, felčerių punktas, 1965 m. įkurta aštuonmetė, dab. Siesartėnų pagrindinė mokykla.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Valera
Valera  – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, didžiausias Truchiljo valstijoje, įsikūręs kalnų slėnyje tarp Mombojaus ir Motatano upių. Plentai į Kabimasą, Truchilją, Meridą, yra oro uostas. Svarbus prekybinis ir transporto mazgas. Žemės ūkio regiono centras (kviečiai, cukranendrės, tabakas, kava, kakava, vaisiai). Veikia universitetas.
Istorija
Miestas įkurtas XIX a. pradžioje, oficialia jo įkūrimo data laikomi 1820 metai.
Okuniovecas
Okuniovecas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 112 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pirštapelekinės
Pirštapelekinės, arba morvongai (Cheilodactylidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima. Dydis 30-70 cm, svoris – 0,5-6,0 kg. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandenyno priekrančių zonoje.
Kovarai
Kovarai (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Kleinfriedeck, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Zaoziornojė, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos-lenkiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Beiniūnų, nuo 1907 m. Karpavos valsčiaus kaimas. 1928 m. rugsėjo 29 d. prijungtas prie Jautakų. Priklausė Trempų, nuo 1907 m. Dambraukos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės kaimas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Pakalniškių piliakalnis
Pakalniškių piliakalniai stūkso:
FC CeBra 01
Liuksemburgo „CeBra“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Liuksemburgo miesto.
Istorija
Klubas įkurtas 2001 m., rungtyniavo žemesniuose divizionuose.
Pirmasis divizionas (III)
Dėl galimybės rungtyniauti antroje pakopoje žaidė pereinamąsias rungtynes su FC Alisontia Steinsel, tačiau pralaimėjo rezultatu 2:3 ir varžovai išsaugojo vietą Foussball Éierepromotioun (II).
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Complexe Sportif Boy Konen stadione – futbolo stadione, kurio talpa 1 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – dirbtinė danga.
Rembo: pirmasis kraujas
Rembo: pirmasis kraujas  – 1982 m. JAV veiksmo filmas, režisuotas Ted Kotcheff. Prie scenarijaus rašymo prisidėjo ir pagrindinį vaidmenį filme atliko Sylvester Stallone. Filmas pastatytas pagal to paties pavadinimo 1972 m. David Morrell romaną. Tai yra pirmoji „Rembo“ serijos dalis.
Filmas susilaukė sėkmės ir tapo vienu veiksmo filmų pradininkų. Iš viso buvo sukurtos penkios „Rembo“ serijos dalys.
2008 m. „Empire“ žurnalo 500 geriausių visų laikų filmų sąraše šis filmas užėmė 253 vietą.
Pirmoji „Rembo“ dalis sulaukė daugiausiai teigiamų kritikų komentarų lyginant su kitomis serijos dalimis.
Siužetas
Buvęs JAV specialiųjų pajėgų Vietnamo karo veteranas Džonas Rembo klajoja po JAV, ieškodamas savo buvusių kovos draugų. Viename provincijos miestelyje jį palaikęs valkata užkabina arogantiškas šerifas W. Tislis, išveža iš miesto bei liepia daugiau atgal nebegrįžti. Tačiau Dž. Rembo nepaklūsta, o šerifas jį suima. Areštinėje vietos policininkai sumuša Dž. Rembo, kuris pabėga, pavogęs motociklą, į kalnus. Policija surengia jo gaudynes. Į Dž. Rembo, bandantį nusileisti nuo uolos, policija šaudo iš sraigtasparnio. Dž. Rembo, pasislėpęs už kedro, meta akmenį į sraigtasparnio kabiną ir pataiko. Šaudęs policininkas iškrenta ir žūsta, sraigtasparnis sudūžta. Policija tęsia Dž. Rembo persekiojimą miške. Jo metu, Dž. Rembo sužeidžia penkis policininkus ir sugavęs šerifą pagrasina jam karu. Tačiau šerifas, grįžęs į areštinę, iškviečia į pagalbą JAV Nacionalinės gvardijos karius. Tuo pat metu į miestelį atvyksta buvęs Dž. Rembo vadas S. Trautmanas ir bando derėtis su Dž. Rembo. Nacionalinės gvardijos kariai, pasiklausę S. Trautmano ir Dž. Rembo pokalbio, aptinka bėglį miške. Apšaudomas Dž. Rembo per apleistą šachtą išeina į kelią, kur sutinka karių koloną. Jis užgrobia ginkluotą sunkvežimį, naktį įsiveržia į miestelį ir susproginęs degalinę, elektros transformatorių, apšaudo policijos areštinę. Patekęs į policijos apsuptį, po derybų su S. Trautmanu, Dž. Rembo pasiduoda.
Bir Lehlu
Bir Lehlu  – miestelis ir savivaldybė šiaurės rytinėje Vakarų Sacharos dalyje. 236 km nuo Smaros miesto, šalia pasienio su Mauritanija, Polisario kontroliuojamoje teritorijoje. Bir Lehlu yra ambulatorija, mokykla ir mečetė. Regione įsikūręs 5-asis karinis Sacharos Arabų Demokratinės Respublikos štabas.
Bir Lehlu, išvertus iš arabų kalbos, reiškia saldų vandens šaltinį.
Jungermanijainiai
Jungermanijainiai (Jungermanniopsida) – augalų (Plantae) karalystės, kerpsamanių (Hepatophyta) skyriaus klasė. Tai indų neturintys augalai.
Jonas Jaknavičius
Jonas Jaknavičius (1589 m. Rytų Lietuva – 1668 m. balandžio 11 d. Vilnius) – SJ, Lietuvos raštijos darbuotojas, pedagogas.
Biografija
1609–1615 m. ir 1619–1622 m. studijavo Vilniaus universitete, 1616–1618 m. Braunsbergo (dab. Branevas), nuo 1622 m. Nesvyžiaus jėzuitų kolegijose. Po 1634 m. – Kražių, Smolensko, Vilniaus kolegijų rektorius.
Parengė ir išleido pamokslams skirtą veikalą „Lenkiškos ir lietuviškos evangelijos“ (Ewangelie polskie y litewskie, manoma, 1637 m.; išlikęs 1647 m. leidimas; XVII a. – XIX a. išėjo daugiau kaip 40 leidimų). Spėjama, išvertė į lietuvių k. evangelijų ištraukas K. Sirvydo knygai „Punktai sakymų“ (Punkty kazań 1629 m.), prisidėjo prie jo žodyno 2 leidimo 1631 m. parengimo. 1644 m. išleido K. Sirvydo knygos „Punktai sakymų“ 2 dalį, leidiniui išvertė pamokslus į lenkų kalbą, evangelijas – į lietuvių kalbą. Lotynų ir lenkų kalba parašė knygų religinių brolijų – Šv. Dievo Kūno, Šv. Juozapo ir Nikodemo (abi 1630 m.), Šv. Izidoriaus (1639 m.) – reikalams, giesmių, pamokslų, katechetinių knygelių, eilėraščių lotynų kalba.
Kazimieras Gečys
Kazimieras Gečys (, 1900 m. vasario 22 d. Miškiniai prie Molėtų – 1986 m. liepos 15 d. Balstogė) – Lietuvos katalikų kunigas, istorikas, teologijos (1935 m.) ir filosofijos daktaras.
Griniai
Griniai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, prie kelio (kitame kelio pakraštyje – Pakražantis), 13 km į pietvakarius nuo Kelmės. Kaimo šiauriniu pakraščiu teka Kražantė. Pakražančio seniūnijos centras. Veikia Pakražančio vidurinė mokykla, Pakražančio paštas (LT-86023), kultūros namai, biblioteka.
Kazimieras Gečys
Mokslinė veikla
Knyga „Blaivybės brolijos Žemaičių vyskupijoje 1858-1864 m.“ iki šiol yra išsamiausias darbas apie blaivybės sąjūdį. Pažymėjo vyskupo M. Valančiaus reikšmę, sąjūdį siejo su valstiečių tapimu moderniosios lietuvių tautos nariais.
Griniai
Istorija
XIX a. minimi kaip palivarkas Raseinių apskrities Kražių valsčiuje.
1935 m. įkurta pradinė mokykla. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Krasnės miškų draustinis
Krasnės miškų draustinis - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Supraslio valsčiuje. Draustinio plotas 85,22 ha. Draustinis įkurtas 1990 metais Knišino girioje.
Osinkai (Suvalkų apskritis)
Osinkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 112 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Jurijaus Gagarino kosmonautų rengimo centras
thumb|right|250px|Kosmonautų rengimo centro panorama Jurijaus Gagarino kosmonautų rengimo centras − pagrindinis kosmonautų rengimo centras Rusijoje, Pamaskvėje, Žvaigždžių miestelyje (Звёздный городок), 25 km į šiaurės rytus nuo Maskvos.
Nuo 1960 m. čia buvo rengiami buvusios TSRS, Rusijos ir kai kurių užsienio valstybių piliečiai skrydžiams į kosmosą.
Istorija
Plečiantis kosmoso programoms, atsirado poreikis įsteigti kosmonautų mokymo centrą. Pastačius jį, perspektyvūs būsimi kosmonautai ėmė kraustytis čia su šeimomis. Karinis objektas pamažu peraugo į teisėtą, bet uždarą miesto tipo gyvenvietę ir taip gimė Žvaigždžių miestelis.
Kosmonautų rengimo centro viršininko pavaduotoju iki savo lėktuvo katastrofos buvo J. Gagarinas. Manyta, kad netrukus jis galėjo tapti ir viršininku. Tačiau jo mirtis viską pakeitė.
Nuo 2009 m. Kosmonautų rengimo centrui vadovauja buvęs rusų kosmonautas Sergejus Krikaliovas.
Priėmimo sąlygos
Dokumentus priima Kosmonautų rengimo centras. Jo tinklalapyje paskelbti oficialūs konkurso dokumentai, nurodomi reikalingi pateikti dokumentai ir kita. Kandidatai turi būti baigę aukštąjį mokslą, pageidautina turėti darbo aviacijos ir raketų bei kosmoso pramonės srityje patirties, taip pat turi atitikti labai konkrečius fizinio pasirengimo, medicinos ir psichologijos reikalavimus. Priimami tik Rusijos piliečiai, ne vyresni kaip 33 metų amžiaus. Kandidatai gali būti netgi teisti, tačiau teistumas turi būti pasibaigęs, išskyrus atvejus, jei teisti už valstybės paslapčių atskleidimą. Kandidatai privalo turėti pakankamai kultūrologijos žinių ir gerai mokėti anglų kalbą.
Nors konkrečiai nepaminima, greičiausiai kandidatuoti gali tiek moterys, tiek vyrai, kadangi leidžiamas pretendentų ūgis yra 150−190 cm, o svoris − 50−90 kg. Kandidatams keliami konkretūs fizinio pasirengimo reikalavimai: 1 km nubėgti greičiau nei per 3 min. 35 sek., o 60 m − per 8,5 sek., bent 14 kartų prisitraukti prie skersinio ir t. t.
Kiek būsimųjų kosmonautų gali būti atrinkta ar iki kada konkursas vyksta, neskelbiama.
Saulašariniai
Saulašariniai (Droseraceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) šeimos vabzdžiaėdžiai augalai.
Šateikių Rūdaičiai
Šateikių Rūdaičiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Šateikių, prie Karvės upelio. Seniūnaitijos centras.
Vikunija (Čilė)
thumb|left|150px|Vikunjos komunos padėtis Kokimbo regione Vikunija – miestas Kokimbo regione (Čilė), Elkio provincijoje, Vikunjos komunos centras.
Saulašariniai
Lietuvoje auga penkios rūšys, priklausančios dviem gentims:
Kitos gentys
thumb|left|270px|Saulašarė (Drosera)
Vikunija (Čilė)
Istorija
Mieste gimė garsi Čilės poetė, literatūrinės Nobelio premijos laureatė Gabriela Mistral.
Vikunijos komuna
Vikunijos komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 7610 km².
Komunos administracinis suskirstymas
Komuną sudaro 15 rajonų:
Rapolas Rimdžius
Rapolas Rimdžius (1904 m. spalio 2 d. Staneliuose – 1944 m. sausio 4 d. Šiaulių apskrityje) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas.
Biografija
Nuo 1924 m. priklausė „Kultūros“ būreliui. 1935–1939 m. kalintas. 1939–1940 m. LKP Šiaulių apskrities komiteto sekretorius. 1940 m. Liaudies Seimo narys. 1940–1941 m. LKP Šiaulių apskrities komiteto skyriaus vedėjas. Nuo 1942 m. 16-osios lietuviškosios divizijos karys.
Libijos demografija
thumb|Libijos demografija 1961-2003 m. thumb|Gyventojų amžiaus struktūra 2005 m. Libijos gyventojai – Libijos, valstybės Šiaurės Afrikoje, prie Viduržemio jūros, gyventojai.
Demografija
Libijoje 2010 m. gyveno 6 420 000 žmonių. 97% Libijos gyventojų yra Libijos arabai ir berberai (gyvena oazėse); kiti gyventojai: graikai, maltiečiai, italai, Tuniso arabai, Egipto arabai, turkai, indai. Valstybinė kalba – arabų kalba.
Gyventojai
33,6% Libijos gyventojų yra iki 15 metų, 62,2 % – nuo 15 iki 65 metų (2006 m.). 2006 m. vyrų buvo 51,3 %, moterų – 48,7 %. 17,4 % suaugusiųjų, 7,6 % vyrų ir 28,0 % moterų neraštingi (2003 m.). Gyvenimo vidutinė trukmė 76,7 metų. Gyventojų vidutinis tankumas 3,2 žm./km² (2004 m.). Apie 90 % Libijos gyventojų įsikūrę Viduržemio jūros pakrantėje; tankumas 50 žmonių/km². Miesto gyventojų 88 % (2002 m.).
Dirbančių gyventojų 1,6 mln. (2005 m.). Bedarbiai 2004 m. sudarė 30 % ekonomiškai aktyvių gyventojų.