cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Graikai
Menas
thumb|200px|left|[[El Greco Švč. Mergelės paėmimas į dangų (1577–1579 m.).]] Graikų meno istorija ilga. Graikai prisidėjo prie vaizduojamojo meno, literatūros ir teatro plėtros. Vakaruose graikų menas paveikė romėnų ir vakarietišką meną. Po renesanso Europoje humanistinė estetika ir graikų aukšti techniniai standartai darė įtaką europiečių menininkams. Iki XIX a. klasikinės tradicijos paveikė Europos meną. Aleksandro Makedoniečio užkariavimai rytuose pradėjo graikų, Vidurio Azijos ir Indijos kultūrų sveiką, dėl kurios atsirado graikų-budistų menas, pasiekęs netgi Japoniją.
Bizantijos menas, naudojęs klasikinius pagoniškus motyvus krikščionybei šlovinti, paveikė daugybę tautų. Jo įtaka siekė nuo Venecijos vakaruose iki Kazachstano rytuose. Klasikiniu laikotarpiu graikų meną veikė rytietiškos įtakos, romėnų laikais - krikščionybė, o dabartiniais laikais šiuolaikinis vakarų menas.
Popiežiaus neklystamumas
Antrojo Vatikano susirinkimo dogminėje konstitucijoje „Lumen Gentium“ nustatytos sąlygos, kuriomis veikia popiežiaus neklystamumas: „Romos vyskupas, vyskupų kolegijos vyriausiasis vadovas, esti neklaidingas, kai, vykdydamas savo pareigas kaip aukščiausias visų krikščionių ganytojas ir mokytojas, stiprinantis savo brolių tikėjimą, skelbia galutinę kurią nors tikėjimo arba doros tiesą“. Sąlygos, kurioms esant veikia popiežiaus neklystamumas, lotyniškai vadinamos ex cathedra (pažodžiui „nuo kėdės“).
Graikai
Menas
Žinomiausi graikų menininkai yra renesanso tapytojas El Greco, soprano dainininkė Maria Callas, daug albumų pardavusi dainininkė Nana Mouskouri, kompozitoriai Iannis Xenakis, Yanni ir Vangelis. Aleksandrijos graikas Constantine P. Cavafy ir Nobelio laureatai Giorgos Seferis ir Odisėjas Elytis yra tarp svarbiausių XX a. poetų. Graikų tarptautinio masto aktorės yra Melina Mercouri, Irene Papas ir Katina Paxinou.
Popiežiaus neklystamumas
Popiežiaus neklystamumo pasireiškimo atvejai yra gana reti. Dauguma katalikų teologų sutaria, kad popiežiaus neklystamumas pasireiškė 1854 m., kai Pijus IX paskelbė dogma Nekaltąjį Marijos prasidėjimą, ir 1950 m., kai Pijus XII paskelbė dogmą apie Marijos ėmimą į dangų. Taip pat sutariama, kad popiežiaus neklystamumas pasireiškia kanonizuojant šventuosius.
Graikai
Religija
Dauguma graikų krikščionys, priklauso graikų stačiatikių bažnyčiai. Pirmais amžiais po Jėzaus Kristaus Naujasis Testamentas buvo užrašomas koine graikų kalba, kuri vis dar yra liturginė graikų stačiatikių kalba. Dauguma pirmųjų krikščionių ir bažnyčios tėvų kalbėjo graikiškai. Nors stačiatikių bažnyčia buvo labai priešiška senovės graikų pagonybei, ji padėjo išsaugoti graikų tapatumą liturgijoje vartodama graikų kalbą ir bandydama šviesti žmones. Taip pat yra mažos katalikų, evangelistų, žydų ir musulmonų bendruomenės. Graikų musulmonų ypač daug Tripolyje, Libane (7 tūkst.), Al Hamidijoje, Sirijoje, ir Ponto regione Turkijoje, kur jie nebuvo grąžinti į Graikiją dėl tikėjimo. Apie 2 tūkst. priklauso graikų politeistinėms rekonstrukcinėms kongregacijoms.
Popiežiaus neklystamumas
Popiežiaus neklystamumo kritikai kaip priešingus pavyzdžius pateikia atvejus su popiežiais Liberijumi, Vigilijumi ir Honorijumi bei Galilėjaus bylą. Popiežiaus neklystamumo šalininkai į tai atsako, kad nė vienu iš šių atvejų nebuvo išpildytos visos sąlygos, reikalingos neklystamumui pasireikšti.
Alizavos apylinkė
Alizavos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kupreliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vabalninko rajonui. 1954 m. prijungta Sabuliškių apylinkė, o dalis Alizavos apylinkės prijungta prie Salamiesčio apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Salamiesčio apylinkės, 1984 m. – didžioji dalis Palėvenėlės apylinkės, 1988 m. – dalis Antašavos apylinkės.
Pilietinė visuomenė
Pilietinė visuomenė – su šeima, valstybe ir verslu nesusijusių institucijų, organizacijų ir individų visuma. Sąvoka turi daug įvairių detalesnių apibrėžimų, tačiau nėra bendro sutarimo dėl jų priimtinumo.
Pilietinė visuomenė nėra vieningas darinys. Tai labiau sfera, kurioje, atskirai nuo valstybės ir verslo, veikia individai bei jų organizacijos, siekdami išsakyti savo nuomonę, iškelti probleminius klausimus ir ieškoti jų sprendimų. Pilietinė visuomenė kartais pristatoma kaip viena iš trijų pagrindinių visuomenės dalių (kitos dvi: valstybė ir verslas), su kuriomis yra tuo pačiu metu tiek ir glaudžiai susijusi, tiek ir konkuruojanti, atsverianti jų įtaką. Anot politologo Robert D. Putnam, aktyvi pilietinė visuomenė prisideda prie socialinių ryšių stiprinimo (didina šalies socialinį kapitalą) ir gerina demokratinius procesus.
Plaukuotaakiai pelėdgalviai
Plaukuotaakiai pelėdgalviai (Hadeninae) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos pošeimis.
Honkongo herbas
thumb|right|Honkongo herbas
Honkongo specialiojo administracinio regiono herbas oficialiai įteisintas 1997 m. liepos 1 d. po to, kai Jungtinė Karalystė, kurios kolonija Honkongas buvo nuo 1842 m. iki 1997 m., buvo perleista Kinijai ir tapo jos aukšto laipsnio autonomija.
Herbe vaizduojami panašūs dizaino elementai, kaip ir regiono vėliavoje. Herbas yra apvalios formos su balta juosta aplinkui, ant kurios kinų bei anglų kalbomis yra užrašytas sutrumpintas regiono pavadinimas – „Honkongas“. Centre, kaip ir vėliavoje, raudonos spalvos fone yra vaizduojama balta orchidėja, pavadinimu Bauhinia blakeana, kuri XIX a. pabaigoje buvo atrasta būtent Honkonge. Ji buvo pasirinkta kaip dichotomijos suderinamumo simbolis. Raudona fono spalva yra kinų šventinė spalva, kuri simbolizuoja nacionalizmo jausmą.
Maltos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Maltos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Klevų sirupas
miniatiūra|Klevų sirupas gaminamas iš [[klevų sula|klevų sulos]]
Klevų sirupas – sirupas, gaminamas iš raudonojo, juodojo ar cukrinio klevo sulos, nors sirupo gamybai kartais naudojamos ir kitos klevų rūšys. Šalyse, kuriose vyrauja šaltas klimatas, prieš žiemą šių medžių šaknyse susikaupia cukrus, o pavasarį iki medžio kamieno pakylanti sula gali būti išgaunama ir sukoncentruojama. Klevų kamienose gręžiamos skylės ir surenkama išsiskyrusi sula. Vėliau sula apdorojama kaitinant, taip pašalinama vandens dalis, lieka tik koncentruotas sirupas. Klevai išskiria maždaug nuo 20 iki 60 litrų sulos per metus.
Klevų sirupą pirmą kartą išgavo ir panaudojo Amerikos indėnai, vėliau ši indėnų atradimą pritaikė ir Europos naujakuriai. 1970-aisiais buvo sukurtos geresnės gamybos mašinos, sirupo kokybė tapo geresnė. Kvebeko provincijoje Kanadoje iki šiol yra pagaminama daugiausiai sirupo pasaulyje (maždaug 70% visos produkcijos); Kanados klevų sirupo eksportas siekė maždaug 0,5 mlrd. Kanados dolerių, 90% produkcijos pagaminta Kvebeke.
Klevų sirupas dažniausiai vertinamas pagal Kanados, Jungtinių Valstijų ar Vermonto sistemas pagal sirupo tankį ir skaidrumą. Klevų sirupui saldumą daugiausiai suteikia sacharozė ir kiti saldikliai; Kanadoje sirupai turi būti pagaminti iš aukščiausios rūšies klevų sulos ir turėti bent 66% cukraus. Jungtinėse Valstijose, sirupas turi būti gaminamas vien tik iš klevų sulos, kad gautų aukščiausią įvertinimą, nors Niujorko ir Vermonto valstijos kelia griežtesnius reikalavimus.
Klevų sirupas dažnai naudojamas gardinti blynus, vaflius, prancūziškus skrebučius, košes ir dribsnius. Taip pat naudojamas maisto gamyboje kaip saldiklis ar siekiant suteikti norimą aromatą. Sirupas vertinamas dėl unikalaus skonio.
Gamybai naudojamos klevų rūšys
Be šių rūšių, gamybai kartais naudojama kitų klevų, įskaitant uosialapio klevo (Acer negundo), sidabrinio klevo (A. saccharinum) ir didžialapio klevo (A. macrophyllum), sula. Jungtinių Valstijų pietryčiuose gamybai dažnai naudojama Floridos cukrinio klevo (Acer floridanum) sula.
Panašūs sirupai taip pat gaminami iš graikinių riešutų, beržų ir palmių.
Indėnų gamyba
alt=|kairėje|miniatiūra|200x200px|„Indėnai gamina klevų cukrų“ [[XIX amžius|XIX a. iliustracija]] Šiaurės rytų indėnai, gyvenę Šiaurės Amerikoje, buvo pirmieji žmonės, išmokę išgauti iš klevų cukrų bei pasigaminti klevų sirupą. Atlikus archeologinius kasinėjimus, buvo išaiškinta, jog sirupas buvo gaminamas dar iki europiečių atvykimo į Šiaurės Ameriką. Nors nėra išlikusios tikslios informacijos, kaip sirupas buvo gaminamas, tačiau yra paplitusi legenda, jog klevų suloje buvo verdama elniena. Indėnai, gamindami sirupą, atlikdavo ritualus – švęsdavo Cukrinio mėnulio šventę (pirmoji pavasario pilnatis) bei šoko „Klevų šokį“. Daugumoje indėnų patiekalų, kurie yra palyginti panašūs į europietiškus, druska yra pakeista klevų sirupu ar cukrumi.
Algonkinai manė, jog klevų sirupas suteikdavo jiems jėgų ir naudojo jį kaip vieną pagrindinių maisto produktų. Per pavasario atolydį, jie išpjaudavo V raidės formos skyles medžių kamienuose ir surinkdavo išbėgusią sulą pasidarytuose kibiruose iš beržo žievės. Iš klevo sulos koncentratas buvo išgaunamas uždėjus ant sulos karštus akmenis ar paliekant šaltoje vietoje naktį ir pašalinant susidariusį ledą, taip pašalinant vandenį.
Kalcio salietra
Kalcio salietra (Ca(NO3)2) – azoto trąša. Azoto turi 13 %, granuliuota su 5 % amonio salietros priedu 15,5-16 %. Kalcio salietroje yra 28 % kalcio oksido, kuris mažina dirvos rūgštingumą. Tinka rūgščioms dirvoms. Ši trąša tinka ir papildomam tręšimui.
Alexej von Jawlensky
Aleksejus fon Javlenskis (, 1864 – 1941 m.) – XX a. pirmos pusės rusų tapytojas ekspresionistas, kūręs Vokietijoje.
Biografija
Aleksejus fon Javlenskis gimė 1864 m. kovo 13 d. Toržoke, netoli Tverės Rusijoje. Jis buvo kilęs iš bajoriškos giminės ir sekė giminės tradicija tarnauti armijoje. Kai jam buvo 10 metų šeima persikėlė į Maskvą, kur A. fon Javlenskis mokėsi kadetų mokykloje, susidomėjo daile. Tarnavo imperijos gvardijoje, 1889 m. buvo perkeltas į Sankt Peterburgą ir metė karininko tarnybą dėl dailės. 1890−1896 m. mokėsi Sankt Peterburgo dailės akademijoje vadovaujamas I. Repino. 1896 m. kartu su dailininke Mariana fon Veriovkina persikėlė į Miuncheną, kur mokėsi slovėnų tapytojo Antono Ažbés mokykloje. Joje sutiko V. Kandinskį, buvo paveiktas jo ekspresionistinių kūrinių. 1903−1907 m. A. fon Javlenskis daugiausiai gyveno Prancūzijoje, kur susipažino su neoimpresionistiniais ir fovistiniais kūriniais, 1907 m. trumpai dirbo kartu su A. Matisu. Taip pat buvo paveiktas Van Gogo dailės, 1908 m. įsigijo vieną Van Gogo paveikslą. 1908−1909 m. A. fon Javlenskis dirbo kartu su V. Kandinskiu, G. Miunter ir M. fon Veriovkina Murnau vietovėje pietų Bavarijoje.
A. fon Javlenskis daugiausiai kūrė portretus ir peizažus, jis reikšmingai paveikė kitus menininkus. 1909 m. kartu su V. Kandinskiu Miunchene įkūrė Naująją dailės asociaciją, kurią jie kartu paliko sekančiais metais ir įkūrė ekspresionistų grupę „Mėlynasis raitelis“. Pirmojo pasaulinio karo metus dailininkas praleido Šveicarijoje. Ilgainiui A. fon Javlenskio dailė tapo vis abstraktesne, jis labiau susitelkė ties portretine tapyba. Gerai žinomos jo paveikslų serijos „Mistinės galvos“ ir „Abstrakčios galvos“. 1922 m. jis vedė Hélène Nesnakomoff, apsistojo Visbadene. Pora dar iki vedybų susilaukė vienintelio sūnaus Andreaso (gimęs 1902 metais). 1924 m. A. fon Javlenskis, V. Kandinskis, L. Feiningeris ir P. Klė įkūrė draugiją „Mėlynasis ketvertas“ (Der Blaue Vier), kurios parodos įvyko JAV ir Europoje. Po 1930 m. A. fon Javlenskiui išsivystė artritas ir dėl ligos 1937 m. jis visiškai nutraukė tapytojo veiklą. Nacistinėje Vokietijoje po 1933 m. jo kūriniai buvo paskelbti „išsigimusiu menu“, dailininkas gyveno labai skurdžiai. 1938 m. jis pradėjo diktuoti savo gyvenimo memuarus (išleisti 1970 m.). Aleksejus fon Javlenskis mirė 1941 m. kovo 15 d. Visbadene. Didelė jo kūrinių kolekcija buvo padovanota Norton Simon muziejui Pasadenoje JAV. 2008 m. jo paveikslas „Schokko su plačia skrybėle užlenktas kraštais“ aukcione buvo parduotas už 18,6 mln. JAV dolerių.
Hararės tarptautinis oro uostas
Hararės tarptautinis oro uostas (IATA – HRE, ICAO – FVHA) – pagrindinis Zimbabvės oro uostas, aptarnaujantis šalies sostinę Hararę.
Oro uostą prižiūri Zimbabvės civilinės aviacijos tarnyba, o iki savo veiklos pabaigos 2012 m. vasario savo bazę čia turėjo pagrindinės šalies oro linijos Air Zimbabwe. Oro uosto pakilimo takas, kurio ilgis siekia 4725 m, yra vienas ilgiausių visoje Afrikoje.
Oro uostu naudojasi ir šalies karinės oro pajėgos.
Laisvės žvalgas
Laisvės žvalgas – Lietuvos partizanų Tauro apygardos laikraštėlis, ėjęs 1945–1951 m. Suvalkijoje.
Istorija
Leido Vytautas Radzevičius-Vaidila. 1945 m. spalio 18 d. suėmus jo redaktorių, laikraštėlio leidimas nutrūko. Vietoje jo pradėjo eiti Geležinio Vilko rinktinės laikraštis „Kovos keliu“. 1946 m. vasarą „Laisvės žvalgo“ leidimas buvo atnaujintas, bet 1947 m. gruodžio 22 d. vėl nutrūko. Vėliau jis buvo leidžiamas nuo 1948 m. pabaigos iki 1951 m. pradžios. Tiražas iki 1000 egz.
Redaktoriai: Vytautas Radzevičius, Antanas Baltūsis-Žvejys, Juozas Lukša-Vytis, A. Vabalas-Gediminas, Vincas Bazilevičius, Antanas Miškinis, Viktoras Vitkauskas-Saidokas (Žalgirio rinktinės vadas). V. Vitkauskui 1951 m. vasario 2 d. žuvus laikraščio leidyba daugiau nebuvo atnaujinta.
Kisidugu
Kisidugu  – miestas pietų Gvinėjoje, Faranos regione; prefektūros centras. Plentai į Kankaną, Mamu, Nzerekorę. Yra oro uostas. Verčiamasi daugiausia kavamedžių auginimu. Veikia turgus, muziejus. Dauguma miesto ir apylinkių gyventojų sudaro kisiai (pagal juos pavadintas ir miestas), taip pat yra mandinkų, fulbių, lomų.
Istorija
Nuo XIX a. pab. į Kisidugu ir apylinkes plūstelėjo didelis pabėgėlių iš Siera Leonės ir Liberijos srautas.
Šeras (departamentas)
Šeras  – Prancūzijos departamentas šalies centrinėje dalyje, Centro regione, vadinamas Šero upės vardu. Administracinis centras – Buržas (Bourges).
Departamentą sudaro 3 apskritys, 19 kantonų, 20 municipalinių susivienijimų ir 287 komunos. Plotas – 7 235 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Beri provincijos dalyje.
Geografija
thumb|Šero keliai Šero departamentas ribojasi su Endro, Luaros ir Šero, Luarės, Nievro, Aljė ir Krezo departamentais. Aukščiausia vieta Magnu kalnas – 504 m.
Klimatas
Klimatas kontinentinis, su šaltomis žiemomis ir karštomis vasaromis.
Kalba
Departamento pietuose kalbama Langedoko oksitanų kalba, šiaurėje – Langedoilio prancūzų kalba.
Turizmas
Departamente yra kelios senovinės pilys, vynuogynų ir vyno rūsių, kuriuose galima paragauti šviežio ir išlaikyto vyno.
Politika
Šero departamentui Prancūzijos senate atstovauja Remi Puantero ir Seržas Vensonas, Atstovų rūmuose – 3 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 34 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Viešintėlės
Viešintėlės – kaimas šiaurinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, į pietus nuo Viešintų. Seniūnaitijos centras.
Nevodnica Košcelna
Istorija
Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1596 m. sausio 30 d. įkurta Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio parapija. 1884-1889 m. pastatytas Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio sanktuariumas.
Raudonasis garbenis
Raudonasis garbenis (Cephalanthera rubra) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas, kurio aukštis 25-60 cm, o šakniastiebis gana ilgas, beveik cilindriškas ir apaugęs gausiomis storomis šaknimis. Stiebo viršutinė dalis plaukuota. Lapai lancetiški, smailūs, su ryškiomis gyslomis. Žiedyne yra iki 12 didelių rožinių arba raudonai violetinių žiedų. Žydi gegužės – birželio mėn. Auga sausuose lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose. Mėgsta kalkingus dirvožemius.
Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Grigalius XIII
Popiežius Grigalius XIII (tikrasis vardas Ugo Boncompagni, 1502 m. sausio 7 d. – 1585 m. balandžio 10 d.) – italų kanonistas, 226-asis Romos katalikų bažnyčios popiežius (1572 m. gegužės 13 d. – 1585 m.).
Biografija
Studijavo teisę Bolonijos universitete, kanonų teisės daktaras. 1531-1539 m. šio universiteto profesorius. 1545-1563 m. Tridento susirinkimo dalyvis. Nuo 1558 m. Viesto (Apulija) vyskupas, nuo 1565 m. kardinolas, popiežiaus legatas Ispanijoje.
Vienas kontrreformacijos vadovų. Katalikų lygos Prancūzijoje, sukilimo prieš Anglijos karalienę Elžbietą I Airijoje įkvėpėjas, siekė, kad Ispanija prieš Angliją pasiųstų Nenugalimąją armadą. Rėmė jėzuitus, pritarė oratorionų ordino įkūrimui, reorganizavo bazilijonų ordiną.
Švietimo srityje vykdė Tridento susirinkimo nuostatas – įvairiose šalyse įkūrė ir rėmė 23 jėzuitų seminarijas. 1570 m. įkūrė kolegiją Vilniuje, 1577 m. Romoje įkūrė graikų, 1579 m. anglų ir 1584 m. maronitų kolegijas. 1580 m. sujungė vengrų ir germanų kolegijas. Laikomas vienu Romos kolegijos (vėliau Grigaliaus universitetas) ir jėzuitų filosofijos, teologijos ir teisės mokyklos steigėjų. 1579 m. spalio 29 d. bule patvirtino Vilniaus universiteto įkūrimą. thumb|left|Medalis Grigaliaus XIII garbei 1582 m. reformavo Julijaus kalendorių, suderino jį su astronominiais duomenimis. Naujasis kalendorius vadinamas Grigaliaus kalendoriumi. Įsteigė nuolatines nunciatūras. Pritarė misionieriškai veiklai Ispanijos ir Portugalijos kolonijose, rėmė jėzuitų misijas Indijoje, Japonijoje, Etiopijoje.
Rūpinosi Vatikano diplomatiniais ryšiais, savo legatą šiaurės šalims A. Poseviną 1577 m. pasiuntė į Švediją ir 1579 m. į Rusiją prikalbinti Švedijos karalių Joną III ir Rusijos carą Ivaną IV atsiversti į katalikybę. 1581 m. tarpininkavo tarp caro Ivano IV ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Stepono Batoro dėl taikos ir koalicijos prieš Osmanų imperiją sudarymo. Popiežiaus valstybėje rūpinosi žemės ūkiu ir manufaktūromis. Stengėsi atgauti Bažnyčios prarastus miestus.
Grigalius XIII pertvarkė ligi tol galiojusią kanonų teisę (Corpus Iuris Canonici), perdirbo kanonų teisės sąvadą (paskelbdamas Correctores Romani) ir išleido naują bažnytinės teisės sąvadą (kodeksą) 1582 m., galiojusį iki pat 1917 metų kanonų kodekso (Codex Iuris Canonici).
Sabrata Va Surmano savivaldybė
Sabrata Va Surmano savivaldybė – buvusi Libijos savivaldybė šalies šiaurės vakaruose, prie Viduržemio jūros. Sostinė – Sabrata.
Laisvoji Lietuva (Urugvajus)
Laisvoji Lietuva – Urugvajaus lietuvių mėnesinis kultūros žurnalas, ėjęs 1945–1951 m. Montevidėjyje.
Istorija
Leido Urugvajaus lietuvių kultūros draugija. Atsakingasis redaktorius Julius Jazauskas, faktiškasis Redaktorius Petras Čiučelis. Išėjo 48 numeriai.
Buivydai (Vilnius)
Buivydai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės vakaruose, 1 km į vakarus nuo Dūkštų, dešiniajame Neries krante, priklauso Neries RP. Seniūnaitijos centras. Stūkso Buivydų piliakalnis.
Gyventojai
thumb|left|180px|Kryžius prie sodybos
Didžioji Berastavica
Didžióji Berastavicà (arba Bolšaja Berestovica, ) – miesto tipo gyvenvietė Baltarusijos vakaruose, Gardino srityje. Berastavicos rajono centras. Šalia kaimo yra Bobrovnikų-Berastavicos pasienio punktas ir Zubkų-Berastavicos pasienio punktas. Plėtojama maisto pramonė, paslaugų sektorius.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose miestas pirmą kartą paminėtas 1506 m. XIX a. buvo miestelis, Gardino apskrities Didžiosios Berastavicos valsčiaus centras.
Akmens anglis
Akmens anglis – nuosėdinė augalinės kilmės uoliena, sudaryta iš anglies, hidrokarbonatų ir įvairių priemaišų (sulfidų, oksidų ir kitų junginių). Akmens anglis susidarė iš augalinių liekanų, kurios buvo suslėgtos, sukietintos ir veikiamos aukšta temperatūra bei slėgiu. Manoma, kad didžioji akmens anglies klodų dalis atsirado iš augalų, augusių pelkių ekosistemose. Kai šie augalai žūdavo, jų biomasė anaerobinėse sąlygose palaipsniui virsdavo akmens anglimi. Didžioji akmens anglies dalis susidarė karbono periodo nuosėdose.
Akmens anglies formavimasis
Akmens anglis formuojasi iš augalų liekanų, kurios buvo sutankintos, sukietintos, chemiškai apdorotos dėl slėgio, ir temperatūros ji metamorfizuojasi.
Akmens anglis formavosi iš pelkės ekosistemos organizmų. Kai pelkės augalai žūsta, jų biomasė kaupiasi, yra anaerobinėse (žemo deguonies lygio) sąlygose, suformuodama durpes. Durpių sluoksnis grimsta žemyn, dėl karščio ir slėgio virsdamos lignitu arba rudosiomis anglimis. O didelis karštis ir slėgis lignitą paverčia minkštosiomis bituminėmis anglimis ir antracitu.
Akmens anglies kasyba
thumb|250px|right|Akmens anglies produkcija 2005 m. thumb|250px|Pasaulio akmens anglies gavyba 2011 m. tonomis šalies gyventojui thumb|250px|Pasaulio akmens anglies atsargos 2014 m. tonomis šalies gyventojui
Akmens anglis slūgso įvairaus storio klodais, lęšiais, tarpsluoksniais. Gali siekti 2,5 km gylį, kartais randama prie žemės paviršiaus.
Įvairiais skaičiavimais, pasaulyje yra 8-16 trilijonų tonų akmens anglies. Didžiausios šalys, kasančios akmens anglį yra:
Šiose šalyse kasyba vyksta dviem būdais – atviruoju (dideliuose karjeruose) ir šachtiniu būdu.
Priešistorė
Manoma kad akmens anglis naudota Kinijoje prieš 3000 m., o Romos imperijoje anglimi kūrentos krosnys metalams lydyti. Jungtinėje Karalystėje akmens anglis pradėta naudota jau XII a.
Akmens anglies gavyba labiausiai pradėjo spartėti išradus garo katilą.
Energetika
Akmens anglis naudojama šilumai gaminti. Kasmet sudeginama apie 5000 mln. tonų anglies. 75 procentai šio akmens anglies kiekio suvartojama elektros gamybai. Kinija ir Indija suvartoja 1700 mln. tonų anglies, tačiau augant šių šalių ekonomikai greitu laiku šis kiekis gali išaugti dvigubai.
Kai akmens anglis naudojama elektros gamybai, ji susmulkinama ir sudeginama. Gauta šiluma naudojama vandens garų gamyboje, o pastarieji suka elektros generatorius. Tokia technologija naudojama pagaminti 40 % pasaulyje suvartojamos elektros energijos.
Iš akmens anglies galima gaminti benziną, dyzeliną, metanolį ir kitus organinius junginius.
Varkalių akmenys
miniatiūra|250px|right|Varkalių II ir III akmenys
Varkalių II ir III akmenys – Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomi geologiniai gamtos paveldo objektai Varkalių kaime. Paskelbti saugomais 1992 m.
Aprašymas
miniatiūra|250px|left|Varkalių II akmuo
II ir III akmenys surasti melioruojant aplinkinius laukus ir atvilkti melioratorių, stūkso lauko keliukų, pavadintų Kalno ir Jaurų gatvėmis, kryžkelėje, netoli aukštos įtampos elektros stulpo ties stačia įkalne. Jie yra retos geologinės prigimties ir sandaros. II akmuo yra įdomus savo forma ir paviršiuje matomais raštais. III–jam akmeniui būdinga taisyklinga kūgiška forma.
Neokorporatyvizmas
Neokorporatyvizmas, korporatyvizmas – terminas vartojamas siekiant atskirti šiuolaikinį korporatyvizmą nuo viduramžių ar nedemokratinio valdymo formų.
Neokorporatyvizmas – interesų atstovavimo sistema, kur interesai sujungti į akivaizdžias, privalomas, baigtines, santykinai nekonkuruojančias, hierarchiškai sutvarkytas grupes. Šioms grupėms priklauso reprezentacijos teisė tam tikroje srityje ir jos įtraukiamos į nuolatinę institucionalizuotą susitarimų sistemą. Šios grupės yra pripažįstamos (jei ne sukurtos) valstybės aparato, mainais už valstybės kontrolę renkant jų lyderius bei išryškinant jų reikalavimus. Reikšmingomis interesų grupėmis paprastai laikoma pramonės vadovybė, žemės ūkio, prekybos sąjungos bei profesinės sąjungos.
Apibrėžiant siauriau korporatyvizmas yra (formali arba neformali) užparlamentinė susitarimų sistema, pagal kurią pagrindiniai sprendimai apie ekonominę ir socialinę strategiją derinami tarp vyriausybės institucijų (arba specialių organų), verslo asociacijų ir profesinių sąjungų atstovų.
Šis apibrėžimas naudoja populiariausią – trišalę korporatizmo sampratą, nors realybėje galimi atvejai, kai vienos iš šių 3 grupių trūksta. Be to, šių trijų grupių vaidmuo atskirais atvejais gali būti nevienodai svarbus, ypač kai tai liečia valstybės vaidmenį korporacinėje sistemoje. Vyriausybės kišimosi lygis gali būti nuo dominavimo ir sąlygų diktavimo kitiems 2 partneriams iki pasyvaus jų susitarimų stebėjimo. Dažnai vyriausybės vaidmuo sukuriant aukščiausio lygio darbo ir verslo organizacijas yra lemtingas, nes be vyriausybės aktyvaus vaidmens šios organizacijos greičiausiai išvis nebūtų atsiradusios, ypač kalbiškai ir etniškai fragmentuotose valstybėse.
Svarbu tai, kad demokratinio arba liberalaus korporatizmo atveju interesų grupių skaičius nėra ribojamas, tačiau tik tam tikras ribotas skaičius grupių yra vyriausybės pripažįstami korporacinės sistemos partneriai. Valstybė neapriboja į korporacijas neįeinančių grupių veikimo laisvės, nors ir suteikia privilegijas pripažintoms asociacijoms. Už šių grupių (makro lygmenyje tai profsąjungos ir darbdavių asociacijos) įsitraukimą vyriausybė gali joms suteikti paramą, pvz., užsiimti aktyviu kitų dviejų partnerių subsidijavimu, siekdama jų stabilumo arba viešo vyriausybės palaikymo iš jų pusės.
Efektyviam trijų partnerių veikimui būtina, kad kiekvienas iš jų turėtų veto teisę priimant sprendimus. Taip pat sėkmingam korporatizmo funkcionavimui būtina, kad profesinės sąjungos ir darbdavių organizacijos sugebėtų organizuotis į vieningas centrines organizacijas, kurios galėtų efektyviai įtakoti savo narių organizacijų elgesį. Šalyse, kur profsąjungos yra susiskaldžiusios ideologiniu pagrindu ir tarp jų vyksta konkurencija, bendras profsąjungų atstovavimas nacionaliniame lygmenyje labai sudėtingas ir reikalauja intensyvaus vyriausybės tarpininkavimo įkuriant profesinių sąjungų interesų atstovavimo sistemą.
Pasekmės politinei sistemai
Trišalės korporatistinės interesų derinimo sistemos įsigalėjimas turi svarbių pasekmių visai politinei sistemai, nes joje didelė dalis svarbių sprendimų daroma aplenkiant parlamentą, kuris faktiškai tik formaliai tvirtina be jo dalyvavimo priimtus sprendimus. Didesnį vaidmenį už teritorinę atstovavimo sistemą (parlamentas) ima įgauti funkcinis atstovavimas ir sprendimų priėmimo procesas persikelia už parlamento įtakos ribų. Dėl to piliečių ir jų teritoriškai renkamų atstovų įtaka sprendimų priėmimui sumažėja, o politinis dalyvavimas tampa organizuotų elitų prerogatyva.
Istorija
Korporatizmo šaknis galime rasti XIX a. Katalikų bažnyčios visuomeninėse doktrinose. Korporatizmas buvo iškeliamas kaip atsvara komunistinėms ir liberalioms idėjoms. Korporatizmo idėjos aiškios popiežiaus Pijaus XI 1931 m. gegužės 15 d. paskelbtoje enciklikoje Quadragesimo Anno. Dar gilesnes korporatizmo šaknis galime rasti viduramžių solidarumu besiremiančių organizacijų – gildijų ir cechų veikloje.
Korporacinės sistemos pirmiausia bandytos diegti nedemokratinėse šalyse ir buvo susijusios su autoritarine valdymo sistema. Klasikiniu nedemokratinio korporatyvizmo šalimi gali būti laikoma diktatoriaus Salazaro valdoma Portugalija. Ispanijoje generolo F. Franko valdymo laikotarpiu taip pat įgyvendinta sindikalistinė korporatizmo forma. B. Musolinio Italija taip pat bandyta tvarkyti korporatizmo pagrindais. Dėl šios istorinės patirties korporatizmas ilgą laiką buvo siejamas su autoritarizmu ir tapo ilgą laiką politologų vengiama tema.
Modernaus korporatizmo teorija iškilo apie 70-uosius XX a. metus, siekiant paaiškinti prieštaravimus iškylančius pliuralizmo teoriją taikant mažosioms Europos demokratijoms. Bandoma išsiaiškinti kaip valstybė integruoja verslo ir darbo interesus sprendžiant makroekonomines valstybės problemas, tokias kaip infliacijos reguliavimas arba bedarbystė.
Poreikis kurti korporacinę sistemą, jos šalininkų teigimu, atsirado dėl centralizacijos ir monopolizacijos tendencijų ekonomikoje. Atsirado stambių savininkų interesus ginanti grupė. Kaip atsakas jai atsirado profesinių sąjungų federacijos. Dėl besiplečiančių valstybės funkcijų susiformavo ir valstybės - aparato korporacija. Vieną svarbiausių postūmių akademinei diskusijai padarė Philippe Schmitter straipsnis „Vis dar korporatizmo amžius?“ išspausdintas 1974 m. ir apibrėžęs pagrindinius korporatizmo bruožus.
Klasikiniais demokratinio neokorporatizmo pavyzdžiais laikoma Austrija, Nyderlandai, Šveicarija, Skandinavijos šalys (Švedija, Norvegija, Danija). Daug, nors ir nepakankamai institucionalizuoto korporatizmo bruožų yra Vokietijoje. Čia profsąjungų ir darbdavių aukščiausio lygio organizacijos taip pat turi nuolatinę konsultacijų ir susitarimų sistemą, reguliuojančią sprendimus pramonės sferoje. Tai pasiekiama dėl didelio į stambiausią sąjungą susivienijusių profsąjungų disciplinuotumu ir įtaka, tačiau vyriausybės vaidmuo šioje sistemoje nėra tiesioginis ir atviras.
Prie korporatyvinių valstybių paprastai nepriskiriama Jungtinė Karalystė taip pat turi tam tikrą „korporacinį pagrindą“, kuris neperaugo į korporatistinę struktūrą, nepaisant tam tikrų leiboristų vyriausybės pastangų. 1962 m. įkurtos Nacionalinės vystymosi tarybos darbas pasirodė esąs nepakankamai efektyvus. Pagrindine priežastimi paprastai nurodoma tai, kad vyriausybė nesugebėjo vykdyti politikos per šią tarybą, nes profsąjungų kongresas, vienijantis Jungtinės Karalystės profsąjungas, ir Britų pramonės konfederacija, vienijanti verslininkus, nebuvo pakankamai struktūruotos, kad savo sprendimus primestų savo narėms organizacijoms. Devintajame dešimtmetyje vyriausybės bandymas įtraukti į „socialinį kontraktą“ vien tik profsąjungas, nesitariant su darbdaviais (t. y. bandant kurti binarę korporacinę struktūrą) taip pat nepavyko dėl profsąjungų nesugebėjimo deleguoti interesų ir laikytis vieningos pozicijos.
Panaši situacija yra ir Prancūzijoje, kur, išskyrus žemės ūkio politiką, korporatizmo praktiškai nėra. Priežastys – susiskaldžiusios profsąjungos, kurios dažnai ir nepakankamai reprezentatyvios. Be to, viena iš profsąjungų yra kontroliuojama komunistų, kurie nelabai linkę bendradarbiauti su vyriausybe.
Korporatizmo elementų yra visose šiuolaikinėse demokratijose, tarp jų ir Lietuvoje („Trišalė taryba“). Korporatyvine galima apibūdinti beveik visų Vakarų Europos demokratijų žemės ūkio sprendimų priėmimo politiką.
Grandė (JAV-Meksika)
Grandė, Rio Grandė, Bravo del Nortė  – upė JAV ir Meksikoje. Prasideda Kolorado valstijoje, Rio Grandės nacionaliniame miške. Susidaro susiliejus keliems upeliams, ištekantiems iš Kanbio kalnų. Teka į pietus San Luiso slėniu, kanijonais kerta Naujosios Meksikos valstiją. Vėliau pasuka į pietryčius ir teka JAV (Teksaso) – Meksikos valstybine siena. Įteka į Meksikos įlanką. Dėl intensyvaus upės vandens naudojimo irigacijai ir sausringo klimato Grandės vandenys sausuoju metu laiku įlankos nepasiekia.
Didžiausi intakai – Končosas (dešinysis), Pekosas (kairysis).
Prie Grandės įsikūrę šie miestai: Albukerkė, Las Kruses, El Pasas, Laredas, Makalenas, Braunsvilis (JAV), Siudad Chuaresas, Ochinaga, Piedras Negrasas, Nuevo Laredas, Reinosa, Matamorosas.
Maltos futbolo varžybos 1926–1927 m.
Maltos futbolo varžybos 1926–1927 m.
Maciūnai (Šalčininkai)
Maciūnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Butrimonių, 1 km į šiaurės rytus nuo Jančiūnų, netoli kelio.
Istorija
Įsikūrė kaip palivarkas XX a. pr.
Rimvydas Sadauskas
FC Stumbras
FC Stumbras komandoje buvo nuo 2013 m. A lygoje debiutavo 2015 m.
2016 m. sezone buvo išrinktas komandos vicekapitonu ir atstovavo ekipai 31 rungtynėse, pasižymėjo vienu įvarčiu.
2017 m. iki sezono pabaigos buvo skolinamas Cork City FC klubui, tačiau oficialių rungtynių nesužaidė.
2018 m. A lygoje sužaidė 29 rungtynes.
FK Kauno Žalgiris
2020 m. lapkričio mėn. pranešta, kad su žaidėju pasirašyta nauja sutartis, kuri galios dvejus metus.
2021 m. rugpjūčio 2 d. rungtynėse prieš Sūduvą pelnė lemiamą įvartį ir išlygino rezultatą jau per pridėtą laiką. Galutinis rungtynių rezultatas 3:3.
FA Šiauliai
2022 m. sausio 4 d. pranešta, kad žaidėjas keliasi į FA Šiauliai.
2022 m. kovo 6 d. debiutavo Šiaulių FA gretose A lygos rungtynėse prieš „Sūduvos“ klubą, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.
2023 m. birželio 7 d. A lygos rungtynėse prieš FC Džiugas pelnė įvartį.
2023 m. liepos 2 d. pasižymėjo įvarčiu A lygos rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris.
Rinktinės
Kitados žaidė visose Lietuvos jaunimo rinktinėse, buvo kviečiamas į šalies U-21 rinktinę.
2019 m. pirmą kartą sulaukė kvietimo į nacionalinę rinktinę.
KAS
KAS (CO(NH2)2 nNH4NO3 mH2O) – karbamido ir amonio salietros tirpalas. Bendrojo azoto kiekis 28-32 %. Jos įvardijamos pagal azoto kiekį: KAS-28, KAS-30, KAS-32. Jas galima vienodai paskleisti ant pasėlio ar dirvos, geriau atitinka vietinio bei papildomo tręšimo reikalavimus, tinka mišiniams su pesticidais. Vengti tręšti augalus karštą, saulėtą dieną
Duobėdžiai
Duobėdžiai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Skilvionių.
Tiara
thumb|160px|Popiežiaus tiara Tiara (, senovinis persų galvos apdangalas) – triguba karūna, išskirtinas aukštas kiaušinio formos Romos popiežių galvos apdangalas, viršuje turintis nedidelį kryžių, užpakalinėje pusėje nuo tiaros leidžiasi dvi juostos.
Tiaros istorija
Senovės graikų literatūroje tiara vadinamas persų galvos apdangalas iš vilnos, turėjęs nupjauto kūgio formą. Tiara taip pat vadinta persų valdovo karūna.
Iš pradžių buvusi paprasta aukšta kepure, tiara viduramžiais įgavo trijų vainikų formą. Tokio pavidalo tiara vaizduota pradedant popiežiumi Urbonu V. Galutinai susiformavo XVI a. pradžioje. Vainikai imti laikyti Trejybės arba trilypio Bažnyčios vaidmens simboliu: Roma, krikščioniškasis pasaulis ir dvasinė valdžia. Viduramžiais trys tiaros vainikai interpretuoti dar įvairiau. Su tiara ankstyvojoje Nyderlandų tapyboje vaizduotas Dievas Tėvas, tiara taip pat laikyta Šv. Petro ir Šv. Sofijos atributu. Popiežiai, kurie būdavo pašalinami iš šių pareigų dar tebebūdami gyvi, bei šventieji, kurių šventumas būdavo atmetamas, vaizduoti su ant žemės gulinčia tiara.
Paskutinis popiežius, kuris karūnavosi tiara buvo Paulius VI 1963 m. Tiarą jam specialiai pagamino Milano vyskupija. Vėliau Paulius VI ją atidavė į muziejų. Po to nei Jonas Paulius I, nei Jonas Paulius II, nei Benediktas XVI tiara nesikarūnavo. Benediktas XVI net pašalino tiarą iš Popiežiaus herbo. Šią tiarą įsigijo JAV katalikų bendruomenė, ir ji eksponuojama Marijos Nekaltojo Prasidėjimo nacionalinėje šventovėje bazilikoje Vašingtone.
Plūdė
thumb|200px|Plūdžių įvairovė
Beit ed Dinas
Beit ed Dinas – nedidelis miestas Kalnų Libano muchafazoje, Libane, apytiksliai 50 km nuo Beiruto. Artimiausias miestas Deir el Kamaras, juos skiria tik status slėnis. Miestas žymus dėl didingų Beitedino rūmų, kuriuose kasmet vyksta Beitedino festivalis. Šiame mieste taip pat įsteigtas Libano Raudonojo Kryžiaus pirmos pagalbos centras.
Plūdiniai
Plūdiniai (Potamogetonaceae) – dumblialaiškiažiedžių (Alismatidae) poklasio plukeniečių (Najadales) eilės augalų šeima.
Genties pavadinimas iš graikų kalbos žodžių potamos – upė ir geiton – kaimynas.
Gerai išaugę ir šakoti šakniastiebiai, iš kurių išauga vertikalūs stiebai. Lapai įvairios formos, lakštas turi gana ryškią vidurinę gyslą. Žiedynas – varpa. Apdulkinami vėjo ir vandens. Kai kurias rūšis apdulkina sraigės. Rūšys labai varijuoja ir lengvai tarpusavyje kryžminasi, dėl to yra gana daug plūdžių formų ir hibridų.
Šie augalai turi didelę reikšmę žuvininkystei. Kai kurios žuvų rūšys minta jomis ir ant jų apsigyvenusiais smulkiais vandens gyvūnais bei lervomis. Tankiuose sąžalynuose neršia žuvys ir randa prieglobstį jų jaunikliai.
Plūdės atlieka gana svarbų vaidmenį vandens telkinių užžėlime. Plūdžių lapai ir stiebai paprastai būna padengti gana storu kalcio karbonato sluoksniu, kuris atsiranda, suskilus vandenyje ištirpusiam kalcio karbonatui. Karbonatai kartu su atitrūkusiomis augalų dalimis grimzta į dugną, šios liekanos sudaro kalkių tufą arba ežerų kreidą. Tačiau plūdžių sąžalynai gali trukdyti žvejybai ir laivų judėjimui. Valant vandens telkinius, išgriebta plūdžių masė naudojama dirvoms tręšti.
Jungtinių Valstijų maršalų tarnyba
Jungtinių Valstijų maršalų tarnyba (sutr. USMS) – Jungtinių Amerikos Valstijų federalinė įstatymų priežiūros agentūra prie Jungtinių Valstijų Teisingumo departamento.
JAV maršalų tarnyba yra Jungtinių Valstijų federalinių teismų įstatymų vykdymo priemonė. Maršalai saugo teismų pareigūnus ir pastatus, kad būtų užtikrintas efektyvus teisinės sistemos veikimas. Maršalai padeda su teismų apsauga, kalinių gabenimu, pateikia arešto orderius ir ieško pabėgusių kalinių.
JAV maršalų tarnyba turi savo oro pervežimo agentūrą Justice Prisoner and Alien Transportation System (JPATS), kuri perveža kalinius ir imigracinės tarnybos sulaikytus nelegalius imigrantus. Per metus perveža virš ketvirčio milijono žmonių.
Stasys Lozoraitis
Stasys Lozoraitis:
Paprastas superfosfatas
Paprastas superfosfatas (Ca(H2PO4)2H2O+CaSO4*2H2O) – sudėtinė trąša, susidedanti iš kalcio dihidrofosfato ir bevandenio gipso mišinio. Veikliosios medžiagos (P2O5) turi 19-20 %. Dirvos reakcijos nekeičia, tinka pagrindiniam ir priešsėjiniam tręšimui visiems augalams.
Austrijos lietuviai
Austrijos lietuviai – lietuviai, emigravę į Austriją ir išlaikę lietuvybę bei dalyvaujantys lietuviškoje veikloje. Austrijos lietuvius jungia Austrijos-Lietuvos draugija.
Istorija
1941–1944 m. vokiečiai darbams į Austriją išvežė nemažai lietuvių jaunimo. Per karą Austrijoje atsidūrė daug lietuvių, besitraukiančių nuo Raudonosios armijos; 1945 m. pradžioje Austrijoje jų buvo apie 4000. 1949–1959 m. Zamse miestelyje gyveno (čia ir mirė) Lietuvos katalikų bažnyčios provincijos metropolitas arkivyskupas Juozapas Jonas Skvireckas. Prie Vienos Noištadto veikė pereinamoji lietuvių stovykla. Zalcburge ir jo apylinkėse buvo įkurtos 4 karo pabėgėlių stovyklos baltams, ilgiausiai išliko Glasenbache – veikė iki 1950 m. Didesnės lietuvių kolonijos susidarė Vienoje, Lince, Ryde, Zalcburge, Braunau, Grace, Insbruke, Bregence. Kūrėsi lietuvių pastoracinės ir šalpos organizacijos, Lietuvos Raudonojo Kryžiaus skyriai, Caritas. Glasenbache ir Ryde veikė lietuvių gimnazijos, Aukštutinėje Austrijoje, Forarlberge ir Insbruke – BALF skyriai. 1946 m. Linze įkurta Austrijos lietuvių taryba, 1946–1950 m. leidusi „Austrijos lietuvių tarybos biuletenį“ (redaktorius Petras Neniškis).
Po Antrojo pasaulinio karo įsikūrė ir Austrijos lietuvių bendruomenė. Iki 1951 m. dauguma lietuvių iš Austrijos persikėlė į JAV ir kitas šalis. 1951–1953 m. Austrijoje gyveno apie 200, 1969 m. – apie 100 lietuvių, daugiausia pagyvenę žmonės. 1975–1976 m. į Austriją imigravo lietuvių, sukūrusių šeimas su austrais, dirbusiais Lietuvoje. 1982 m. Insbruke surengta Europos lietuvių studijų savaitė, tuomet Austrijoje tebuvo likę keletas lietuvių Tirolyje, Vienoje ir Zalcburge. 1996 m. iš naujo įkurta Austrijos lietuvių bendruomenė, į jos veiklą įsitraukus austrams, 1997 m. pavadinta Austrijos-Lietuvos draugija. 2000 m. Austrijos lietuviai, estai ir latviai, padedami savo šalių atstovybių, Vienoje surengė Baltijos savaitę.
Liepojos vyskupija
Liepojos vyskupija  – 1937 metais įkurta katalikiška vyskupija, esanti Liepojoje. Pavaldi Rygos arkivyskupijai. 1995 metais, kai buvo įsteigta Jelgavos vyskupija, prarado dalį savo teritorijos. 33 000 katalikų (iš 314 500 gyv.). Katedra – Šv. Juozapo (Svētā Jāzepa Katedrālē).
Adresas: Peldu iela 15, Liepoja, Latvija, LV-3400.
Laičiai (Anykščiai)
Laičiai – kaimas šiaurinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Viešintų.
Ežiažvakis
Ežiažvakis (Echinocereus) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso cilindrišką išvaizdą turintys kaktusai. Auga JAV pietinėje dalyje ir Meksikoje.
Gentyje yra apie 50 rūšių:
Manvilius Kocius
Manvylius Kocius (g. 1951 m. vasario 15 d. Sedoje) – Lietuvos gydytojas traumatologas ir ortopedas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1975 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1985 m. medicinos mokslų kandidatas.
1975–1979 m. dirbo Alytaus raj. centrinėje ligoninėje. 1979–1986 m. studijavo ir dirbo Rygoje. 1986–1990 m. Vilniaus I klinikinės ligoninės gydytojas, nuo 1990 m. Vilniaus universiteto Traumatologijos ir ortopedijos klinikos vadovas, nuo 1991 m. docentas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausios kryptys – kaulų ir sąnarių ligos, kelio ir klubo sąnarių endoprotezavimas. 2 išradimų autorius.
1992–1996 m. Lietuvos traumatologų ir ortopedų draugijos prezidentas.
Susanne Georgi
Susanne Jonah-Lynn Georgi (g. 1976 m. liepos 27 d.) – ASKA apdovanojimų laimėtoja, danų dainininkė ir laidų vedėja. Nuo 1995 metų gyvena Andoroje.
Georgi pradėjo karjerą kartu su savo seserimi duete Me & My. Grupė turėjo kelis sėkmingus singlus Europoje. Jos taip pat dalyvavo Danijos Eurovizijos 2007 m. atrankoje ir finale užėmė 6 vietą.
Nuo to laiko kai pradėjo solo karjerą Georgi išleido tris albumus: „Sweet“, „Susanne“ ir „Tum Dek Dak“. Taip pat atlikėja savo asmeniniame MySpace puslapyje paskelbė apie ketvirtąjį albumą.
Eurovizijos dainų konkursas 2009
Susanne Georgi buvo išrinkta atstovauti Andorai Eurovizijos dainų konkurse 2009 m. Maskvoje, Rusijoje su daina „La teva decisió“. Andoros nacionaliniame finale ji surinko 47 procentus komisijos ir 66 procentus žiūrovų balsų.
Hard Trance
Hard Trance yra Trance muzikos atšaka. Šis muzikos stilius gimė Frankfurte (Vokietija). Hard Trance muzika jungia Trance ir Hard Dance stilius.
Charakteristikos
Hard Trance muzika skiriasi nuo klasikinės Trance muzikos tuo, kad išsiskiria su savo pabrėžimais sunkesniuose garsuose. Ritmas yra labai stiprus, o įranga su kuria grojama ši muzika, yra pernelyg supaprastinta, tačiau kokybė neprarandama. „Hoover“ garsas (bent jau taip pavadintas), kuris priklauso nuo jo „Vacuum-Like“ ūžesio, labai išpopuliarėjo praėjusiame dešimtmetyje. „Dominator“ jau nuo anksčiau buvo naudojamas labai retai, su kuriuo buvo galima išgauti šiurkščias, grubias melodijas. Neseniai, iš šio stiliaus susikūrė dvi Hard Trance atšakos, tai European Hard Trance bei UK Hard Trance. European Hard Trance – turi daugiau tamsesnių elementų ir yra labai panaši į Hardstyle muziką. UK Hard Trance – Įsiskverbia tik į originalią Trance muziką bei skleidžia daugiau bosų. Šios muzikos tempas kinta nuo 140 iki 145 BPM (mušimų per minutę).
Daugiausiai Hard Trance kūrinių buvo išleista tokiose leidinių kompanijose kaip Nukleuz ir Tidy Trax. Šiandien Hard Trance gimtine laikomi Nyderlandai, kadangi juose yra daugiausiai šios muzikos atlikėjų, kurie su savo Hard Trance kūriniais labiausiai išgarsino šią muziką visame pasaulyje. Šiais laikais tikrojo Hard Trance beveik niekas nebekuria. Šis stilius dažniausia yra kaip priemaiša kitoms Trance atšakoms. Hard trance vis dar galima išgirsti daugiausia Hardstyle, Progressive ir kituose trance atšakose.
Marijanas Čapskis-Hutenas
Marijanas Čapskis-Hutenas (1816 m. kovo 30 d. Lachvoje, Bresto sritis – 1875 m. birželio 10 d. Vieckovice, Poznanės vaivadija) – lenkų romantizmo tapytojas, grafikas, gamtininkas.
Hard Trance
Panaši muzika
Trance (Musik)
Marijanas Čapskis-Hutenas
Biografija
thumb|left|[[Kėdainių dvaras]] thumb|left|150px|Marijano Čapskio-Huteno kapas Niepruševe Po 1832 m. studijavo Berlyno dailės akademijoje, apie 1840 m. Charkovo universitete (teisę). 1844–1875 m. gyveno Kijeve, Kėdainiuose, Voluinėje, Tomske (čia 1864–1867 m. ištremtas už 1863 m. sukilimo rėmimą), Tartu, Vieckovicuose.
Gremzdi Polskiai
Gremzdi Polskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Krasnapolio, apie 12 km į vakarus nuo Seinų ir 108 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Air Zimbabwe
Air Zimbabwe – nacionalinės Zimbabvės oro linijos. Pagrindinė bendrovės būstinė yra šalies sostinės Hararės oro uoste.
Gremzdi Polskiai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Air Zimbabwe
Pradžioje iš savo bazės Hararėje bendrovė vykdė skrydžius po pietinę Afriką, Aziją ir į Londoną. Nuo 1981 m. kompanija priklausė Afrikos oro linijų asociacijai, o 100 procentų įmonės akcijų priklausė Zimbabvės vyriausybei.
2013 m. balandį kompanija vėl atnaujino savo skrydžius. 2015 m. Air Zimbabwe turėjo 3 maršrutus, kuriuos aptarnavo 9 lėktuvai.
Kiaušininė dviguonė
Kiaušininė dviguonė (Listera ovata) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos augalas, kuris yra 20-60 cm aukščio, su cilindriniu šliaužiančiu šakniastiebiu ir dideliais plačiais lapais. Žiedynas iki 30 cm ilgio, su daug nedidelių žiedų. Žiedo lūpa gelsvai žalia (skiriamasis požymis). Žydi gegužės – liepos mėn. Auga drėgnuose miškuose, krūmuose, drėgnose pamiškių pievose.
Lietuvoje gana dažna rūšis.
Literatūra
thumb|left|210px|Kiaušininė dviguonė miniatiūra|
Portugalija Eurovizijoje
thumb||right|200px||[[Simone de Oliveira 1965 m.]] thumb||right|200px||[[Carlos do Carmo 1976 m.]] thumb||right|200px||[[Sabrina (portugalų dainininkė)|Sabrina 2007 m.]] thumb||right||200px||[[Vânia Fernandes 2008 m.]] thumb||right||200px||[[Flor-de-Lis 2009 m.]] thumb||right||200px||[[Filipa Azevedo 2010 m.]] thumb||right||200px||[[Filipa Sousa 2012 m.]]
Portugalija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 49 kartus nuo debiuto 1964 m. konkurse.
Portugalijos debiutinis pasirodymas buvo António Calvario su daina „Oração“, tačiau tai nebuvo sėkmingas debiutas šalyje, Calvario užėmė paskutinę vietą konkurse. Portugalija paskutinę vietą užėmė dar du kartus: 1974 metais, kai Paulas de Carvalho atliko „E Depois Do Adeus“ ir 1997 metais, kai Célia Lawson atliko „Antes Do Adeus“.
Nuo pusfinalio įvedimo 2004 metais, Portugalijai 2004–2007 metais nepavyko įveikti pusfinalių, tačiau pasiekė 11 vietą 2007 m. Helsinkyje. 2008 m. Vânia Fernandes tapo pirmąja Portugalijos atlikėja, pasiekusia konkurso finalą, su daina „Senhora do Mar (Negras Águas)“ pusfinalyje užėmė antrą vietą. Finale ji užėmė 13 vietą su 69 taškais, tai Portugalijos geriausias rezultatas nuo 1998 metų. 2009 m. Portugalijai vėl pavyko patekti į finalą. Tuomet jai atstovavo Flor-de-Lis su daina „Todas As Ruas Do Amor“, konkurso finale užėmė 15 vietą su 57 taškais.
Konkursą Portugalijoje transliuoja Rádio e Televisão de Portugal (RTP).
Maltos futbolo varžybos 1927–1928 m.
Maltos futbolo varžybos 1927–1928 m.
Maciūnai (Švenčionys)
Maciūnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Svirkų.
Pomigačė
Pomigačė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės rytus nuo Turošn Košcelnos ir apie 11 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas apie 1500 metus. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1577 m. kaimas sudarė 40 valakų, buvo smuklė ir kalvė. 1880 m. pastatytas malūnas. 1908 m. pastatytas dar vienas malūnas.