cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piknometras
Konstrukcija ir veikimas
Tankis apskaičiuojamas taip: išmatuojama butelio su skysčiu masė, iš jos atimama butelio masė ir gauta vertė padalijama iš skysčio tūrio. Piknometre yra vamzdelis, stikliniame kamštyje plona vidinė kiaurymė (kapiliaras). Užkimšus pilną butelį, skysčio perteklius pakyla vamzdeliu ir išbėga lauk, dėl to kiekvieną kartą skysčio tūris yra vienodas. thumb|left|Tuščias [[stiklas|stiklinis piknometras ir jo kamštis.]]
Relative density
Berezina
thumb|left|180px|Patvinusi Berezina (dail. K. Frantz, 1918 m.)
Užšąlusi nuo gruodžio iki balandžio. Upės aukštupyje įkurtas 760 km² Berezinos biosferos draustinis. Laivuojama 505 km nuo žiočių. Prie Berezinos įsikūrę: Barysavas, Berazino, Babruiskas, Svetlahorskas.
Lietuvių kartografijoje sutinkamas ir Didžioji Bereza pavadinimas, ypač norint ją atskirti nuo kitos Beržūnės (Nemuno dešiniojo intako), pastaroji kartais vadinama Vakarų Beržūnės vardu. Etnologas Arvydas Norkūnas siūlo šį Nemuno intaką vadinti Beržūnėlės, dar geriau Beržynės ar Beržės vardu, o Dniepro intaką – Pietų Beržūna. Lietuvių enciklopedija nurodo, kad upė seniau buvusi Lietuvos ir Rusijos siena. 1812 m. lapkričio 26-28 d. rusai užpuolė besikeliančią per Bereziną atsitraukiančią Napoleono armiją – įvyko Berezinos mūšis.
Varšuvos metropolitenas
Metro atidarytas 1995 m., susideda iš dviejų linijų, vis dar dalinai statomas. Metro jungia centrinę Varšuvą su tankiai apgyvendintais pietiniais priemiesčiais.
Istorija
Planai pastatyti požeminę metro sistemą Varšuvoje atsirado dar 1918 m., buvo manoma, kad Varšuvai, kaip Lenkijos sostinei reikia turėti savo metropoliteną. Buvo laukiama, kad požeminė geležinkelio sistema išspręs transporto, tankiai pristatyto centrinėje miesto dalyje, sunkumus. Parengiamasis planavimas Varšuvos Tramvajaus Valdžios pradėtas 1920 m. Metro įrengimas turėjo prasidėti 1920-ųjų pabaigoje. Tačiau prasidėjus Didžiajai depresijai ir pablogėjus ekonominei situacijai planų įgyvendinti nepavyko. Darbas turėjo prasidėti 1934 m. išrinkus naują Varšuvos merą Stefan Starzyński. Jis šiek tiek pakoregavo 1920-ųjų planą, o metro įrengimas numatytas 1938-ųjų pabaigoje. Pirma iš dviejų linijų turėjo būti užbaigta iki 1940-ųjų vidurio. A Linija (Šiaurės-pietų linija, 7,5 km), turėjo sudaryti didžiąją dalį šiandieninio maršruto ir sujungti piečiausią miestelį Mokotów su centrine miesto dalimi ir šiaurinį Żoliborz miestelį. thumb|200px|left|1938 m. pirmoji metro statybų fazė Linija turėjo būti prijungta prie neseniai pastatytos Warszawa Główna geležinkelio stoties ir geležinkelio tunelio, kertančio miestą nuo vakarų į rytus. B linija (Rytų-vakarų linija, 6,3 km) turėjo prasidėti vakariausiame Wola miestelyje, tęstis palei Chłodna gatvę į centrinę stotį po Saxon Sq ir toliau rytų kryptimi į Vyslos upės statų šlaitą. Ten, linija turėjo pereiti į antžeminę, kirsti upę per naujai pastatytą tiltą ir tęstis į ryčiausią geležinkelio stotį Warszawa Wschodnia. Po 35 metų turėjo būti pastatytos 7 linijos). Darbai pagaliau prasidėjo 1938 m., bet Antrasis pasaulinis karas atnešė galą ambicingam projektui. Trumpos 1938 m. statyto tunelio atkarpos dabar naudojamos kaip vyno rūsiai. thumb|200px|[[Wierzbno stotelė]]
Metro įrengimo bandymai Komunistinės Lenkijos laikotarpiu
Per Antrajį pasaulinį karą miestas sunkiai nukentėjo. Nors daugelis prieškarinių projektų per karą pražuvo, tačiau projektus sukūrę inžinieriai jį išgyveno ir norėdami prisidėti atstatant miestą sugrįžo į  Varšuvą. Tačiau, nauja Komunistinė Lenkijos valdžia miestą suplanavo visiškai kitaip, nei tarpukariu. Kaip idealus komunistinis miestas, Varšuva buvo decentralizuota, o poreikis važinėti į centrinę miesto dalį sumažintas. Varšuvos Kontoros Rekonstrukcija (BOS) įgaliojo inžinierius paruošti greitaeigio tramvajaus (Greitaeigis Miesto Geležinkelis, SKM) juosiančio miestą projektą. Didžiąja dalimi maršrutas buvo panašus į prieškarinį, tik centrinės stotys suplanuotos po žeme. Tačiau, artėjant dešimtmečio pabaigai projekto buvo atsisakyta. 1948 m. buvo apsvarstytas kitas variantas. SKM turėjo būti greito tranzito linija 15 m gylyje. thumb|200px|[[Świętokrzyska stotelė]] Siūlyta Šiaurės-pietų kryptis, su trimis lygiagrečiomis šakomis tos pačios linijos centrinėje miesto dalyje, atitiko suplanuotą miesto išsivystymą palei Vyslą. Tačiau darbai neprasidėjo, šis projektas taip pat buvo atmestas. 1950-aisiais, vykstant Šaltajam karui, sovietų strateginiai planai reikalavo, kad per Vyslą vyktų saugus transporto judėjimas. Vienas iš būdų tai įgyvendinti buvo Varšuvoje sukurti gilią metro sistemą (iki 46 metrų po žeme), kuri būtų sujungta su geležinkelio tinklu ir galėtų tarnauti kaip požeminis tunelis, kariams vežti. Planuota, kad pirma linija (maždaug 11 kilometrų) bus orientuota Šiaurės-pietų kryptimi, atsišakojanti centrinėje miesto dalyje kertant Vyslos upę. Statybos darbai beveik tuo pačiu metu prasidėjo 17 skirtingų vietų abiejuose upės krantuose. Iki 1953 m. buvo pastatyta 771 metrai tunelio, tačiau po J. Stalino mirties ir atšilimo periodo pradžioje, visi darbai buvo sustabdyti dėl techninių sunkumų. Kitus metus statytas tik sujungimo ir vienas apsaugos tunelis. Darbai vykdyti eksperimentuojant, norint atrasti geriausius tinkamus kasimo po Varšuva metodus. 1957 m. visi darbai buvo sustabdyti. thumb|right|200px|[[Ratusz Arsenał stotelė]]
Nuo 1955 m. prie senos minties apie metro tinklą vis būdavo sugrįžtama. Tačiau, planavimas vyko labai lėtai, o ekonominė situacija trukdė visoms nuoseklioms komunistinėms vyriausybėms pradėti metro statybas.
Metro įrengimas
Tik 1984 m. vyriausybė pritarė metro statyboms, įrengti pirmieji tuneliai. Blogas planavimas, biurokratija lėmė, kad darbas vyko labai lėtai, (buvo nutiesiama vos apie 2 metrus per dieną). 1995 m. atidaryta 11 metro stočių, vėliau tinklas praplėstas iki 17 stočių, o nuo 2008 pradžios linija driekėsi maždaug 19 kilometrų, ją sudarė 21 stotis.
Varšuvos metro dabar
Kitaip nei kitų pasaulio metro sistemų, Varšuvos metropoliteno bilietus parduoda ne transporto kompanijos, bet pašto skyriai, konfidencialios parduotuvės bei spaudos platintojai. Bilietų sistema jungia visą Varšuvos visuomeninį transportą - Metro, autobusus, tramvajus ir kai kuriuos priemiestinius traukinius. Parduodami vienadieniai (ar kasdieniai/savaitiniai) bilietai, taip pat galima įsigyti ir kas 3 mėnesius papildomą elektroninę kortelę, siūlančią pigesnę alternatyvą vienkartiniams bilietams.
Metro plėtimo planai
Suplanuota antra linija, kertanti miestą iš rytų į vakarus, greta trumpa trečia linija į pietus nuo centrinio Prahos rajono; abi jos yra sutrumpintos ankstyvesnių planų versijos, kad priartėtų prie miesto ribų kiekviename gale. Antros linijos konstravimas ("pirmoji stadija", nuo Dw. Wileński į Rondo Daszyńskiego), pradėtas 2007,ir tikimasi, kad bus pabaigtas iki 2011. Tačiau, manoma, kad tai yra per optimistiškas tikslas, 2014 yra labiau realistiškas. thumb|200px|[[Plac Wilsona stotelė]] Pirma linija buvo kompromisas tarp ankstyvesnių maršruto pasiūlymų: rytai - vakarai (kaip buvo suplanuota 4 Linijai) bet ji neina į kai kurias svarbias miesto sritis. Pavyzdžiui, ji nepraeina tiesiogiai po senu miestu, Varšuvos svarbiausia turistų lankoma vieta, kuri turi nedaug visuomeninio transporto sąsajų, praeinant pro jį apytiksliai 600 m į vakarus. Linija taip pat neeina į centrinę geležinkelio stotį, ir artimiausias sustojimas yra daugiau kaip 400 m į rytus (suplanuota antra linija taip pat išvengs jo, su artimiausia stotimi taip pat apytiksliai 400 m į šiaurę). Be to, pirma linija, yra apribota Vyslos upe, taigi visai nepalengvina eismo problemų: ant Varšuvos tiltų, pagrindinio kelio susiaurėjimo tarp centrinės miesto dalies ir rytinio Prahos rajono. Trečios linijos planai į Okęcie oro uostą buvo palikti netolimai ateičiai. Transporto planuotojai manė, kad WKD, lengvojo geležinkelio linija, kuri bėga į vakarų priemiesčius, galėtu būti sujungta su miesto tramvajaus sistema, ar artimiau susieta su metro ir būsimu priemiestiniu geležinkelio tinklu. Pirmi tokie planai buvo paruošti 1930-ųjų pabaigoje ir geležinkelio tuneliu, einanačiu žemiau centrinės miesto dalies turėjo būti pasidalintas geležinkelio ir metro. 1990-ųjų viduryje WKD, PKP ir Varšuvos metro sistemos buvo laikinai sujungtos, ir Varšuvos miesto kelionės kortelės galiojo ir priemiestiniuose geležinkeliuose. Deja, ši idėja buvo numesta 1999 dėl finansinių problemų.
Laiko juosta
thumb|right|200px|[[Marymont stotelė]]
Lietuvos ūkininkų sąjunga
Lietuvos ūkininkų sąjunga – Lietuvos ūkininkų interesus ginanti ir visose valstybinės valdžios ir savivaldybių institucijose jiems atstovaujanti visuomeninė organizacija.
Lietuvos ūkininkų sąjunga įregistruota 1919 m. gruodžio 20 d., savo veiklą vykdė iki 1940 m. sovietinės okupacijos. Sąjungos pirmasis pirmininkas buvo Aleksandras Stulginskis. 1989 m. LŪS atkūrimą inicijavo A. Paštukas, J. Miliauskas, J. Čiulevičius, M. Treinys, V. Knašys, V. Ramanauskas, E. Grakauskas, A. Baležentis ir kt.
Veikla
Remiasi Europos valstybių – Švedijos, Danijos, Norvegijos, Suomijos, Prancūzijos, Didžiosios Britanijos, JAV, Kanados žemės ūkio organizacijų patirtimi ir parama. Kartu su Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnyba kasmet organizuoja geriausių ūkininkų konkursus „Metų ūkis“, jų nugalėtojams rengia pažintines išvykas į Europos šalių ūkininkų ūkius. Lietuvoje ir kitose šalyse rengia ūkininkų mokymus, teorinius bei praktinius seminarus. Bendradarbiauja su Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmais.
Nuo 2004 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos nariai yra juridiniai asmenys – 43 rajoniniai skyriai. 2004 m. Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą Lietuvos ūkininkų sąjunga tapo Europos ūkininkų sąjungos asociacijos ir Generalinės ūkininkų kooperatyvų konferencijos nare.
Ankštakių-Senkų kapinynas
Ankštakių, Senkų kapinynas (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 6265, senas registro kodas – A1712, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – AV542) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Ankštakių kaime, ties riba su Senkais (Kretingos seniūnija), kairiajame Tenžės krante.
Kapinynas
Įrengtas aukštumos kyšulyje, esančiame Tenžės ir bevardžio intako santakoje. Šiaurinė teritorijos dalis apaugusi mišku, o pietinė – dirvonuoja. Skersai kapinyno praeina riba tarp Ankštakių ir Senkų kaimų, kurią ženklina palaidų lauko akmenų pylimas.
Išaiškintas 1950 m. 1972 m. paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu, 2003 m. – kultūros vertybe, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Teritorijos plotas – 1,31 ha.
Aleksas Stanislovas Girdenis
Aleksas Stanislovas Girdenis (1937 m. spalio 19 d. Tryškiuose – 2011 m. rugsėjo 16 d.) – Lietuvos kalbininkas, Lietuvos fonologijos mokyklos kūrėjas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Ankštakių-Senkų kapinynas
Kapinynas
120 m į šiaurę yra Senkų piliakalnis, 1,6 km į pietvakarius – Ankštakių kapinynas, 1,72 km į šiaurę – Senkų kapinynas.
Tyrimai
1950 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).
Aleksas Stanislovas Girdenis
Biografija
1945–1949 m. mokėsi Užlieknės pradinėje mokykloje, 1950–1953 m. Tirkšlių septynmetėje mokykloje, 1953–1957 m. Mažeikių vidurinėje mokykloje. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1983 m. filologijos mokslų daktaras. 1986 m. Milano kalbotyros draugijos (Sodalizio Glottologico Milanese) narys korespondentas, 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, 2000 m. Šiaulių universiteto garbės daktaras.
Ankštakių-Senkų kapinynas
Tyrimai
1986 m. Ignas Jablonskis ištyrė 75 m² plotą, rado 2 griautinius III a. antrosios pusės – IV a. pradžios, 2 griautinius ir 6 degintinius XI – XII a. žmonių kapus bei žirgo galvos auką ir akmenų krūsnį.
Aleksas Stanislovas Girdenis
Biografija
Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1973–1994 m. ir nuo 2001 m. Eksperimentinės fonetikos (1993–1994 m. Eksperimentinės kalbotyros) laboratorijos mokslinis vadovas, 1994–2001 m. Bendrosios kalbotyros katedros (iki 1996 m. Eksperimentinės kalbotyros katedra, reorganizuota iš laboratorijos) vedėjas, 1984–1989 m. Filologijos fakulteto dekanas. Nuo 1986 m. profesorius. Nuo 1990 m. ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas. 1991–1993 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. Nuo 1971 m. tęstinio leidinio „Kalbotyra“ lietuvių kalbos sąsiuvinių redaktorius.
Ankštakių-Senkų kapinynas
Tyrimai
Radinius saugo Kretingos muziejus.
Aleksas Stanislovas Girdenis
Mokslinė veikla
Moderniosios eksperimentinės fonetikos, statistinės kalbotyros specialistas. Tyrė fonologijos, dialektologijos, eksperimentinės fonetikos, lietuvių kalbos ir kitų baltų kalbų istorijos, bendrinės kalbos teorijos problemas. Pirmasis iš lietuvių kalbininkų apibendrino lietuvių kalbos fonologijos tyrimus, susistemino ir sunormino terminus, sukūrė originalią klasikinės bendrosios fonologijos teoriją. 1964–1966 m. su Z. Zinkevičiumi parengė dabartinės lietuvių kalbos tarmių klasifikaciją. Įrodė, kad K. Donelaičio hegzametras remiasi ne tik toniniu, bet ir izochroniškumo principu (str. rinkinys „Darbai apie Kristijoną Donelaitį“ 1993 m.) Lietuvių kalbos enciklopedijos (1999 m.) vienas autorių. Sukaupė daugiau kaip 33 tomus tarmių tekstų.
Daniel Passarella
Danielis Albertas Pasarela (Daniel Alberto Passarella; g. 1953 m. kovo 25 d.) – buvęs Argentinos futbolininkas, rungtyniavęs vidurio gynėjo padėtyje, futbolo treneris, „River Plate“ klubo prezidentas. Su Argentinos rinktine du kartus laimėjo pasaulio čempionatą.
Tik baigęs futbolininko karjerą, Pasarela tapo „River Plate“ treneriu ir dirbo juo iki 1994 m., kuomet buvo pakviestas treniruoti Argentinos rinktinę. Su ja 1995 m. ne itin sėkmingai pasirodė Copa América čempionate (iškrito ketvirtfinalyje), 1996 m. su olimpine rinktine laimėjo sidabrą Atlantos olimpinėse žaidynėse, o 1998 m. pasaulio čempionate Pasarelos vadovaujama rinktinė pasiekė ketvirtfinalį. Po šio čempionato buvo atleistas ir priimtas dirbti į Urugvajaus rinktinę, tačiau iš jos gan greitai pasitraukė, nesugebėjęs sukviesti norimų žaidėjų į komandą. Vėliau treniravo dar kelis klubus, vėl grįžo į „River Plate“. 2007 m. baigė trenerio karjerą, o 2009 m. tapo klubo prezidentu.
Frankas Levinsonas-Lesingas
thumb|Franko Levinsono-Lesingo kapas Frankas Levinsonas–Lesingas (, 1861 m. kovo 9 d. Sankt Peterburgas – 1939 m. spalio 25 d. ten pat) – rusų geologas, petrografas.
Biografija
1883 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą, nuo 1889 m. jame dėstė. 1892–1902 m. Tartu universiteto (Estija), 1902–1930 m. Leningrado politechnikos instituto profesorius; institute įkūrė pirmąją Rusijoje eksperimentinės petrografijos laboratoriją. Nuo 1925 m. TSRS mokslų akademijos narys. 1921–1939 m. Sankt Peterburgo universiteto Petrografijos katedros vedėjas, 1925–1929 m. TSRS mokslų akademijos geologijos muziejaus ir dirvožemio instituto direktorius, 1930–1938 m. jo iniciatyva įsteigto TSRS mokslų akademijos Petrografijos instituto direktorius. 1935–1939 m. TSRS mokslų akademijos Azerbaidžano ir Armėnijos filialų direktorius.
Mokslinė veikla
Remdamasis diferenciacijos procesais sukūrė pirmąją cheminę magminių uolienų klasifikaciją, plėtojo petrogenezės teoriją. Išryškino likvacijos procesus susidarant erupcinėms uolienoms, iškėlė ir pagrindė petrografinių formacijų idėją. Sukūrė petrochemijos mokslinę mokyklą. Vienas technogeninės petrografijos pradininkų. Svarbiausi veikalai iš teorinės petrografijos, kristalografijos, vulkanologijos, bendrosios geologijos.
Jo vardu pavadintas kalnagūbris ir ugnikalnis Kurilų salose, kalnas Šiaurės Žemės Bolševiko saloje, sala Karos jūroje Nordenskioldo salyne, mineralas lesingitas.
Slot
СЛОТ (Slot) – Rusijos alternatyvaus roko/ nu metal grupė. Įkurta 2002 Maskvoje.
ANZUK
miniatiūra|ANZUK emblema ANZUK – karinė ir politinė penkių valstybių JK, Australijos, Naujosios Zelandijos, Malaizijos ir Singapūro sąjunga, įkurta 1971 m. balandžio 15-16 d. Londone. Sutartis įsigaliojo 1971 m. lapkričio 1 d.
Sąjungos tikslas buvo Malaizijos ir Singapūro kolektyvinė gynyba nuo išorės priešų. Ji turėjo jungtinį Didžiosios Britanijos, Australijos ir Naujosios Zelandijos ginkluotųjų pajėgų kontingentą. Taip pat buvo sudaryta jungtinė Malaizijos ir Singapūro priešlėktuvinės apsaugos sistema.
1974 m. gruodžio 12 d. sąjunga iširo.
Vilkas (žvaigždynas)
thumb|Vilko žvaigždynas
Vilkas (Lupus, Lup) – 46-as pagal dydį pietų pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje praktiškai nematomas. 1006 m. žvaigždyne buvo pastebėta supernova.
Pavadinimo kilmė nėra aiški. Hiparchas šioje vietoje buvo pažymėjęs Therion (pabaisa): tai galėjo būti Heraklio žygdarbio, iliustracija (kuriame nukauna Erimanto pabaisą). Gali būti, kad Klaudijus Ptolemėjus taip išvertė Lidijos karaliaus Likaono vardą.
Vaidas Bacys
Vaidas Bacys (g. 1971 m. gruodžio 18 d. Kelmės rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1989 m. baigė Šiaulių Salduvės vidurinę mokyklą. 1994 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, istorijos mokytojas.
1999–2009 m. Šiaulių Didždvario gimnazijos direktorius. 2009–2012 m. švietimo ir mokslo viceministras.
Nuo 2013 m. Šiaulių Didždvario gimnazijos istorijos mokytojas. Nuo 2014 m. Aukštelkės pagrindinė mokyklos, nuo 2017 m. Kurtuvėnų mokyklos-daugiafunkcio centro , nuo 2018 m. Bubių mokyklos direktorius. 2015–2016 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero patarėjas.
2011–2015 m. ir 2019–2020 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys
Prasidėjus Atgimimui, 1988 m. aktyviai įsijungė į Lietuvos Persitvarkymo sąjūdžio veiklą Šiauliuose ir Lietuvoje. Vienas iš moksleivių sąjūdžio organizatorių, Šiaulių sąjūdžio tarybos narys. 2019 metais tapo Laisvės partijos nariu.
Ūkininkų sąjunga
Ūkininkų sąjunga, Lietuvos ūkininkų sąjunga – 1919–1940 m. veikusi katalikiškos pakraipos ūkinė, nuo 1923 m. ir politinė ūkininkams atstovaujanti organizacija.
Istorija
1919 m. gruodžio 28 d. įkūrė Lietuvos krikščionių demokratų veikėjai. 1919 m. turėjo 5 skyrius, 1925 m. – 380, 1927 m. – 124 skyrius. Steigė kooperatyvus, kooperatines pienines, vaisių ir linų perdirbimo, gyvulių kergimo, javų valymo punktus, žemės ūkio produktų supirkimo sandėlius, kūrė nedidelius bankus. sąjungos žinioje veikė jos įsteigtos ekonominės organizacijos: Centralinis ūkininkų bankas (1924–1930 m.), Lietuvos kooperatyvų centras (1926–1930 m.), Pieno sąjunga (1926–1928 m.), Lietuvos ūkininkų kooperatyvų sąjunga (1927–1928 m.).
Areometras
thumb|right|Areometras Areometras ( + ), arba densimetras, arba tankiamatis – prietaisas skysčio, kuriame jis plūduriuoja, tankiui matuoti pagal panirimo gylį. Jo matavimas yra pagrįstas Archimedo dėsniu.
Ūkininkų sąjunga
Istorija
Iš pradžių veikė pagal LKDP programą, 1923 m. pasiskelbė esanti savarankiška politinė partija, siekianti valdžios. Steigiamajame seime turėjo 18 atstovų, Pirmajame Seime – 12, Antrajame – 14, Trečiajame – 11 atstovų. Seimuose sudarė frakciją, kuri priklausė krikščionių demokratų blokui; šiam pralaimėjus Trečiojo Seimo rinkimus tapo opozicine partija. 1927–1930 m. daugelis A ekonominių organizacijų žlugo arba buvo sužlugdytos, kai atsisakė prisidėti prie tautininkų įtakos veikiamų koop. centrų. Nuo 1930 m. faktiškai neveikė, nors ir nebuvo uždaryta. 1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą Liaudies vyriausybės uždaryta, daugelis vadovų įkalinta, ištremta. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje kai kurie ūkininkų sąjungos veikėjai pasitraukė į Vakarus, prisidėjo prie pasipriešinimo sovietinės okupacijos režimui organizacijų – Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto ir kitų veiklos. 1989 m. šiuo pavadinimu įsteigta Lietuvos ūkininkų sąjunga.
Areometras
Konstrukcija ir veikimas
Areometras sudarytas iš skalės, kuri gali būti sugraduota tankio arba savitojo svorio vienetais, tuščiavidurio vamzdelio ir svarmens, laikančio areometrą vertikaliai. Jeigu skystis labai tankus, areometras plūduriuoja arti paviršiaus, nes reikia išstumti nedidelį tūrį skysčio, kurio masė prilygsta areometro masei.
Tipai
Būna pastovios masės (densimetrai) ir pastovaus tūrio areometrai, pastarieji retesni.
Ūkininkų sąjunga
Žymesni veikėjai
Jonas Pranas Aleksa, Petras Butkus, Kazimieras Jokantas, Vincas Karoblis, Petras Karvelis, Feliksas Mikšys, Stasys Šilingas, Dionizas Trimakas.
Noradrenalinas
Noradrenalinas išskiriamas, kai esant stresinei situacijai, aktyvuojama galvos smegenų kamieno sritis locus caeruleus; aktyvuoti neuronai perduoda signalus į įvairias sritis, tarp jų smegenų žievę, limbinę sistemą, stuburo smegenis.
Užuožeriai
Užuožeriai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Karčemų, į šiaurę nuo Arimaičių ežero. Netoliese prateka Daugyvenės intakas Ežerėlė.
Vlodavos Šv. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė
'''Vlodavos Šv. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė'''  – cerkvė, esanti Vlodavos mieste. Cerkvė priklauso Vlodavos Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapijai. Pirmoji cerkvė kaime pastatyta apie 1501 m., nuo 1772 m. iki 1875 m. priklausė unitams, o nuo 1875 m. stačiatikiams. Dabartinė rusiško bizantizmo su klasicizmo architektūros stiliaus elementais cerkvė pastatyta 1840–1843 m. pagal architekto Viktoro Sičugovo projektą. 1987 m. birželio 2 d. cerkvė buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Amerika pirtyje
Istorija
Vincas Kudirka 1893 m. „Varpe” paskelbė konkursą dramoms sukurti. Pirmasis atsiliepė Aleksandras Fromas-Gužutis, o netrukus ir broliai Antanas bei Juozas Vilkutaičiai, prisistatę slapyvardžiu Keturakis, tai yra, turintis keturias akis, atsiuntė savo komediją „Amerika pirtyje“. Vincui Kudirkai šis kūrinys labai patiko, jis jį nuvežė į Mintaują pas Joną Jablonskį, kur drauge su šeimininkais jo skaitymo klausėsi ir Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Juozas Tumas-Vaižgantas, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Mykolas Lozoraitis. Buvo nutarta jį paskleisti po Lietuvą ir lietuviškas kolonijas už Lietuvos ribų. 1895 m. Tilžėje šis veikalas buvo išleistas pirmą kartą.
1899 m. rugpjūčio 20 d. Liudui Vaineikiui gavus gubernatoriaus leidimą, spektaklis viešai suvaidintas Palangoje, daržinėje (grafo Tiškevičiaus sandėlyje), stovėjusioje ant jūros kranto. Režisavo Povilas Višinskis ir Gabrielė Petkevičaitė-Bitė. Povilas Višinskis buvo ir pagrindinio vaidmens – Bekampio atlikėjas. Vaidino Augustinas Janulaitis, Vladas Mongirdas, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Marija Šlapelienė-Piaseckaitė ir kiti Palangoje poilsiavę lietuvių inteligentai.
Pjesė iš karto susilaukė didelio populiarumo ir suvaidino nemažą vaidmenį ne tik lietuviškojo teatro kūrimosi istorijoje. Nors buvo gautas oficialus leidimas, bet komedijoje buvo įžvelgta caro režimo pajuoka. Caro žandarai beveik visus spektaklio dalyvius areštavo, bet galbūt kaip tik todėl ir prasidėjo unikaliausias mūsų kultūros istorijoje, o gal ir pasaulinėje praktikoje, reiškinys – Palangos spektaklis sukėlė visuotinį lietuviškai ir ne tik lietuviškai kalbančių žmonių susidomėjimą ne tiek menine, kiek politine prasme.
Netrukus palangiškių aktorių trupė „Ameriką pirtyje" suvaidino Kuliuose. Jis buvo statomas Liepojoje, Mintaujoje, pasklido po visas lietuvių parapijas. 1903 m. ar, kaip teigia Mykolas Biržiška, 1902 m. „Amerika pirtyje“ slapta suvaidinta Ziniūnuose, Joniškio raj. Pagrindinį vaidmenį atliko būsimasis dailininkas Adomas Varnas, už tai, kaip ir kiti spektaklio dalyviai, persekiotas policijos ir turėjęs išvykti į Austriją, kur baigė Krokuvos dailės akademiją. Linkuvoje veikusi „Vyturio“ draugija spektaklį pastatė klebonijos klojime.
Panaikinus spaudos draudimą 1904 m. spalio 31 d. komedija suvaidinta Šiauliuose, Liaudies namuose (dabar Vasario 16-osios g., pastatas yra Šiaulių miesto savivaldybės pastato dalis). Šis spektaklis – pirmas legalus šiauliečių ištartas žodis nuo scenos.
Odesoje 1905 m. „Amerika pirtyje“ pastatė Mykolas Sleževičius. 1905 m. gegužės 28 d. būsimo prezidento Kazio Griniaus žmonos Joanos pastangomis spektaklis pastatytas Marijampolėje. Pagrindinį vaidmenį atliko Pijus Grigaitis. Tame vakare bene pirmą kartą Lietuvoje buvo viešai sugiedota ir Vinco Kudirkos „Tautiška giesmė“.
Pirmąjį lietuvių kalba suvaidintą spektaklį primena atminimo lenta prie Jūratės ir Kastyčio skulptūros.
Žirgelis
thumb|Žirgelio žvaigždynas
Graužai (Kaišiadorys)
Istorija
Po savivaldybių reformos 2000–2002 m. dalis kaimo laikinai atiteko Elektrėnų savivaldybei.
Žirgelis
Žirgelis (Equuleus, Equ) – 87-as iš 88-ių pagal dydį šiaurės pusrutulio žvaigždynas (už jį mažesnis tik Pietų Kryžius). Lietuvoje matomas rudens mėnesiais.
Nors žvaigždynas labai mažas ir neryškus, jis žinomas nuo seniausių laikų – esą, Žirgeliu mėgdavęs pasiversti Dzeusas. Dažnesnė versija – tai yra Pegaso brolis Celaris.
Ryškiausios žvaigždės:
Juanes
Chuanas Estebanas Aristisabalis Vaskesas (geriau žinomas kaip Juanes, g. 1972 m. rugpjūčio 9 d. Medeljine) – Kolumbijos dainininkas, gitaristas, dainų autorius.
Atlieka latina, pop ir roko muziką. 2000 m. laimėjo 3 Lotynų Grammy apdovanojimus: kaip geriausias naujas atlikėjas, už geriausią roko solo albumą ir už geriausią roko dainą. 2005 m. jis turėjo jau 11 Grammy apdovanojimų. Didžiausio populiarumo susilaukusi Juanes daina – La Camisa Negra.
Juodas
Juodas tai:
Pjautuvasnapiai rojaus paukščiai
Pjautuvasnapiai rojaus paukščiai (Epimachus) – žvirblinių (Passeriformes) būrio rojaus paukščių (Paradisaeidae) šeimos paukščių gentis.
Gentyje 4 rūšys.
Valdas Adamkus
Valdas Adamkus (iki 1955 m. Voldemaras Adamkavičius; g. 1926 m. lapkričio 3 d. Kaune) – politikas, Lietuvos Respublikos Prezidentas, aplinkosaugininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė Kaune tarnautojų šeimoje. Tėvas – Ignas Adamkavičius, Nepriklausomybės kovų savanoris, vienas pirmųjų Lietuvos karo aviacijos mokyklos vadovų, vėliau – Kauno geležinkelio stoties policijos viršininkas. Motina dirbo Susisiekimo ministerijoje.
Pirmąjį kartą nuo artėjančios Raudonosios armijos su tėvais į Vokietiją pasitraukė 1944 m. liepos mėnesį. Tačiau šeimai susiradus prieglobstį netoli Vroclavo (tuometinio Breslau) įkurtoje karo pabėgėlių stovykloje, grįžo atgal į Lietuvą prisijungti prie Žemaitijoje formuojamos lietuvių savanorių Tėvynės apsaugos rinktinės kovai prieš Raudonąją armiją. Ten buvo paskirtas bataliono štabo vertėju. Galutinai iš Lietuvos pasitraukė 1944 m. spalio mėn., kaip rašo savo atsiminimuose, pasislėpęs po tanku besitraukiančiame nacių kariuomenės traukinio ešelone.
1949 m. atvyko į JAV. Dirbo darbininku automobilių dalių gamykloje Čikagoje, vėliau – braižytoju inžinerijos firmoje. 1952 m. buvo pašauktas į JAV kariuomenę, ten tarnavo rusų kalbos vertėju ir instruktoriumi, į atsargą buvo išleistas su vyriausiojo seržanto laipsniu. 1960 m. vakariniame skyriuje baigė Ilinojaus technologijos institutą ir įgijo statybų inžinieriaus specialybę. Septintajame dešimtmetyje kartu su žmona Alma iš JAV lietuvių verslininko Juozo Bačiūno Mičigano valstijoje įsigijo ir administravo poilsinę vasarvietę „Tabor Farm“, perėjus dirbti į federalinę tarnybą administravimą perėmė žmona.
Karjera JAV
thumb|210x210px|Prezidentas Valdas Adamkus ir Prezidentas [[George Walker Bush|Džordžas Bušas, Baltuosiuose Rūmuose, 2007 m.|kairėje]] Gyvendamas JAV, tapo Respublikonų partijos nariu ir septintajame dešimtmetyje aktyviai įsitraukė į politinę veiklą. Iš pradžių Ilinojaus valstijos vietos valdžios rinkimuose dalyvavo vietinio Respublikonų partijos kandidato rinkimų kampanijoje. Vėliau, 1968 m. būdamas Respublikonų partijos kandidatu, dalyvavo Čikagos sanitarinės patikėtinių tarybos rinkimuose ir rinkimus pralaimėjo Demokratų partijos kandidatui. thumb|233x233px|Po Lietuvos–Rusijos derybų Valdas Adamkus ir Rusijos prezidentas [[Vladimiras Putinas pasikeičia Bendro pareiškimo dokumentais. Maskva, 2001 m. kovo 30 d. ]]
Septintojo dešimtmečio pabaigoje pradėjo dirbti JAV federalinėje tarnyboje. 1969 m. vandens taršos mokslinio tyrimo centre Sinsinatyje buvo paskirtas direktoriaus pavaduotoju, po to –direktoriumi. 1971 m. pakviestas dirbti į naujai kuriamą JAV aplinkos apsaugos federalinės valdžios instituciją – Aplinkos apsaugos agentūrą. Joje paskirtas penktojo regiono (Vidurio Vakarų) administratoriaus pavaduotoju. 1981 m. tapo šio regiono administratoriumi ir šias pareigas užėmė iki 1997 gegužės mėn.
1972 m. liepos mėn. buvo pirmosios JAV aplinkos apsaugos delegacijos į Sovietų Sąjungą narys. Tuo pačiu metu pirmą kartą po emigracijos apsilankė ir Lietuvoje. Vėliau kaip JAV aplinkos apsaugos delegacijų narys Sovietų Sąjungoje lankydavosi nuolat. Baltijos šalims atgavus nepriklausomybę, buvo paskirtas techninės pagalbos šioms šalims aplinkos apsaugos srityje programos vadovu. Užimdamas šias pareigas, konsultavo vandenvalos įrenginių statybos, aplinkosaugos stebėsenos plėtojimo klausimais, organizavo mokslo įstaigų atstovų stažuotes JAV, padėjo aplinkosaugos institucijoms apsirūpinti moksline literatūra, prietaisais bei programine įranga.
„Veidu į Lietuvą“
Gyvendamas JAV, aktyviai dalyvavo lietuvių išeivijos visuomeninėje ir politinėje veikloje, rengė protesto akcijas prieš Lietuvos okupaciją, organizavo įvairias peticijas, kurios būdavo įteikiamos ir aukščiausių pareigų JAV federalinės valdžios politikams. 1958 m. išeivių jaunimo organizacijų vardu išsiuntė protesto telegramą į Vatikaną, pasisakančią prieš popiežiaus Jono XXIII sprendimą uždaryti Lietuvos pasiuntinybę Vatikane.
1958–1965 m. buvo „Santaros-Šviesos“ federacijos – liberalios krypties išeivijos visuomeninės organizacijos, paskelbusios šūkį „Veidu į Lietuvą“ – vicepirmininkas, o 1967 m. išrinktas šios organizacijos pirmininku. 1961–1964 m. – Amerikos lietuvių bendruomenės tarybos narys, Centro Valdybos vicepirmininkas, Amerikos lietuvių tarybos (ALT) narys. Nepaisant kartais aršios kitokių politinių pažiūrų išeivių kritikos, kartu su bendraminčiais siekė užmegzti kuo artimesnius santykius su okupuotos tėvynės inteligentija, kartu nebendradarbiaujant su krašto okupacinėmis struktūromis.
Taip pat buvo aktyvus sporto renginių dalyvis ir organizatorius, jam priklausė 100 m bėgimo nacionalinis rekordas. 1948 m. Niurnberge įvykusioje Pavergtųjų tautų olimpiadoje lengvosios atletikos rungtyse laimėjo du aukso ir du sidabro medalius, buvo vienas iš Vyriausiojo fizinio auklėjimo ir sporto komiteto (Vyr. FASK), vienijusio lietuvių karo pabėgėlių sporto klubus Vokietijoje, steigėjų ir vadovų. Gyvendamas JAV, dalyvavo sporto klubų „Grandis“ ir „Lituanica“ įsteigime, buvo Šiaurės Amerikos lietuvių fizinio auklėjimo ir sporto sąjungos (ŠALFASS) pirmininku, organizavo Šiaurės Amerikos lietuvių krepšinio rinktinės išvykas į Pietų Ameriką ir Australiją, vadovavo Pasaulio lietuvių sporto žaidynių, įvykusių 1983 m., organizaciniam komitetui.
Nuo 1972 m. kasmet, kartais keletą kartų per metus, atvykdavo į Lietuvą. Čia bendravo su vietinės inteligentijos atstovais, domėjosi gamtos apsaugos problemomis okupuotoje Lietuvoje, atgabendavo aplinkos apsaugos bei Sovietų Sąjungoje buvusios nelegalios išeivijos literatūros, taip pat galėjo aplankyti savo ir savo žmonos šeimų narius. Per vizitus užmezgė artimus ryšius su J. Kubiliumi, Č. Kudaba, R. Lekevičiumi. 1992 m. įsteigė kasmetinę Valdo Adamkaus premiją, skirtą Lietuvos aplinkosaugininkams.
Nuo 1993 m. pradėjo aktyviai dalyvauti atkurtos Lietuvos politiniame gyvenime. 1993 m. Lietuvos prezidento rinkimuose buvo kandidato į prezidentus Stasio Lozoraičio rinkimų kampanijos vadovu. 1996 m. aktyviai dalyvavo Seimo rinkimų kampanijoje, telkdamas nuosaikiąsias vidurio politines jėgas.
Lietuvos Respublikos Prezidentas
thumb|245x245px|Prezidentas Valdas Adamkus su kitais vadovais prie apskrito stalo [[Kijevas|Kijeve Ukrainos Oranžinės revoliucijos metu 2004 m.|kairėje]] 1998 m. išrinktas Lietuvos Respublikos Prezidentu. Antrame rinkimų ture nugalėjo buvusį Generalinį prokurorą Artūrą Paulauską. Prezidento pareigas pradėjo eiti 1998 m. vasario mėn. 26 d. Iškėlė spartaus šalies modernizavimo idėją ir Lietuvos piliečiams įsipareigojo siekti trijų pagrindinių tikslų: laisvo žmogaus, atviros visuomenės, stiprios valstybės.
2003 m. siekė būti perrinktas, tačiau antrame rinkimų ture pralaimėjo Liberalų demokratų partijos pirmininkui Seimo nariui Rolandui Paksui. 2004 m. apkaltos proceso metu pašalinus Rolandą Paksą iš Prezidento posto buvo surengti pirmalaikiai Prezidento rinkimai. Antrame ture nugalėjo ekspremjerę Kazimierą Prunskienę ir 2004 m. birželio mėn. antrą kartą išrinktas Lietuvos Respublikos Prezidentu (pareigas pradėjo eiti 2004 m. liepos 12 d. ir baigė 2009 m. liepos 12 d.).
„Mažeikių naftos“ privatizavimas
Lietuvos naftos perdirbimo įmonės „Mažeikių nafta“ privatizavimas susilaukė kritikos. Pasak šį įvykį tyrusios Seimo komisijos, valstybinė įmonė buvo ne privatizuota, o „padovanota“ JAV orlaivių gamintojui „Williams International Company“, nes iš šio sandorio valstybė negavo „nė vieno lito“. Komisijos išvadų projekte taip pat nutarta, kad dėl skaidrumo trūkumo parduodant valstybinį turtą asmeninę atsakomybę turėtų prisiimti ir tuometinis Seimas bei prezidentas V. Adamkus. Buvęs šalies vadovas savo kaltę neigė ir tvirtino derybose nedalyvavęs. „Šioje istorijoje aš nebuvau derybininkas: nesigilinau į privatizavimo detales. Kaip tuometinis valstybės vadovas pasisakiau už Vakarų investicijų atėjimą į Lietuvos naftos ūkį ir kuo greitesnį šio ūkio modernizavimą“, – pažymėjo V. Adamkus. Anot šalies vadovo, jo asmeninis sutikimas su numatyta privatizavimo eiga buvo pagrįstas pasitikėjimu Seimu, pavestu parlamentinės valstybės vadovo vaidmeniu bei konstituciniais apribojimais. Komisijos pirmininkas Valentinas Greičiūnas su prezidento argumentacija nesutiko, teigdamas, kad jo atsakomybė šioje istorijoje nemaža, nes „tie dokumentai, kuriuos mes gavome paskutiniu metu, liudija, jog V. Adamkaus vadovaujama Valstybės gynimo taryba pritarė, iš esmės, „Williams“ padiktuotoms sąlygoms“.
Slapto CŽV kalėjimo skandalas
2009 m. į viešumą iškilo informacija apie galimai Lietuvos teritorijoje 2005–2006 m. veikusį CŽV „violetinį“ kalėjimą, kuriame slaptai kankinti užsienio piliečiai. LRT laidos metu kadenciją baigęs prezidentas Adamkus šiuos kaltinimus neigė, teigdamas: „Nebuvau bei nesu informuotas nei mūsų valstybės saugumo žinybų, ar Nacionalinio saugumo komiteto, ar Vyriausybės institucijų apie Lietuvoje lyg tai esamą kalėjimą, kuriame būtų laikomi atgabenti svetimų valstybių teroristai.“ Prezidentas tikino, kad iškilus būtinybei, būtų buvusi sušaukta Valstybės gynimo taryba. „Visa tai, apie ką mes kalbame ar yra rašoma, skamba kaip iš fantazijų pasaulio“, – aiškino buvęs šalies vadovas. Vis dėlto JT tarptautinių teismų 2012, 2014 ir 2017 m. baigiamosiose nuostatose pripažinta, kad Lietuvoje slaptas CŽV kalėjimas veikė: jose nurodyta nubausti kalėjimo įkūrėjus ir administratorius bei užbaigti ikiteisminius tyrimus dėl kankinimų ir priverstinio dingimo. Nors ikiteisminiai tyrimai Lietuvoje ir pradėti, konkretūs įtarimai niekam nepareikšti ligi šiol, o proceso eiga įslaptinta. 2018 m. EŽTT byloje valstybė pripažinta pažeidusi kalėjusiųjų Abu Zubaido ir Abdžio Alnaširio žmogaus teises, pareikalauta abiem atlyginti 100 000 € neturtinę žalą. Prezidento Adamkaus vaidmuo šioje istorijoje nėra galutinai išaiškintas: byloje aiškinama, kad, pasak pačio prezidento, jis žinojo apie bendradarbiavimo su JAV projektą, bet nebuvo susipažinęs su pastarojo detalėmis. Tačiau tuometinio VSD vadovo A. Pociaus liudijime tvirtinama, kad „prezidentas Valdas Adamkus ir jo patarėjai buvo tinkamai informuoti apie projektą“. EŽTT Adamkų taip pat kvietė duoti parodymus, bet šis į kvietimą nesuregavo.
Šeima
Valdas Adamkus vedė 1951 m., žmona – Alma Nutautaitė-Adamkienė (1927 – 2023), visuomenės veikėja, labdarė, savo vardo paramos bei labdaros fondo steigėja, vadovė. Su būsima žmona susipažino mokydamasis lietuvių gimnazijoje Eichštate, vėliau abiem išvykus į JAV pažintį iki vestuvių tęsė lietuvių organizacijų renginiuose.
Apdovanojimai, įvertinimai ir kita veikla
thumb|304x304px|Valdas Adamkus su Džordžu Bušu Lietuvos Prezidentūroje (2002) m. |kairėje 1988 m. V. Adamkui suteiktas Tarptautinis gamtosauginis apdovanojimas už išskirtinius nuopelnus tarptautinėje arenoje, jis apdovanotas JAV aplinkos apsaugos agentūros Aukso medaliu bei JAV Prezidento apdovanojimu už pasižymėjimą tarnyboje. 2003 m. skirtas UNESCO Geros valios ambasadoriaus žinių visuomenei titulas (šį titulą visame pasaulyje turi tik 55 asmenys). 2007 m. prestižiniuose „European Voice“ rinkimuose buvo suteiktas „Metų europiečio“ titulas ir paskirtas Azerbaidžano tarptautinis „Iljaso Efendijevo“ fondo įvertinimas. Buvęs valstybės vadovas yra apdovanotas įvairių šalių aukščiausiais valstybiniais ordinais, taip pat įteiktas Tarptautinio olimpinio komiteto apdovanojimas už Sporto ir olimpinio judėjimo plėtojimą bei Atėnų miesto Aukso grandinė.
2008 m. už ilgametį ir aktyvų dalyvavimą olimpiniame sąjūdyje, jo idėjų skleidimą skirtas Lietuvos olimpinės akademijos akademiko vardas. Apdovanotas Lietuvos Skautų sąjungos Geležinio Vilko ir Lietuvos Šaulių sąjungos Žvaigždės ordinais, 2009 m. už konstitucinių vertybių puoselėjimą įteikta Konstitucijos taurė.
Nuo 2010 m. birželio mėn. Valdas Adamkus yra VDU tarybos pirmininkas. 2011 m. Kaune įsteigtas Prezidento Valdo Adamkaus biblioteka-muziejus, veikiantis viešosios įstaigos pagrindais.
2014 m. „Gerumo ąžuolo“ sambūrio iniciatyva prie Vilkijos bažnyčios pastatytas akmuo su prezidento bareljefu.
2016 m. prezidento vardu Kaune pavadinta Prezidento Valdo Adamkaus gimnazija. 2017 m. atidengta atminimo lenta Kauno Mažojoje Kristaus Prisikėlimo bažnyčioje.
2022 m. suteiktas Vilniaus garbės piliečio vardas.
2022 m. gegužės 17 d. LR Seimas prezidentui įteikė Aleksandro Stulginskio žvaigždės apdovanojimą.
Apdovanojimai
Prezidentas V. Adamkus yra pagerbtas šiais Lietuvos ir užsienio šalių valstybiniais apdovanojimais:
Garbės daktaro laipsnis
Valdas Adamkus yra įvairių Lietuvos bei kitų šalių universitetų garbės daktaras:
Žaldvaris
Žaldvaris – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Karklėnų.
Limos kultūra
Limos kultūra - ikikolumbinė Senovės Peru kultūra, gyvavusi vidurinėje Kostoje, dabartiniame Limos regione. Jos klestėjimas (II-VII a.) sutapo su ankstyvuoju tarpiniu periodu. Svarbiausios Limos kultūros upės buvo Čiljonas, Rimakas ir Lurinas. Jos apytikrė šiaurinė riba buvo Čankajaus upė, o pietinė - Mala upė.
Ši lokali kultūra susiformavo po Čavino kultūros žlugimo, ir jos teritorija buvo toje pat vietoje, kaip gerokai senesnė priešistorinė Norte Čiko civilizacija. Nėra tiksliai žinoma, kiek kultūros atstovai buvo politiškai susivieniję, t. y. ar jie buvo sukūrę valstybę.
VII a. Limos kultūrą nustelbė Vario kultūra, kuri iki IX asuvienijo daugumą Centrinių Andų kultūrų. Vėliau Limos kultūros teritorijose atsirado Čankajaus, Ičmos ir kitos kultūros.
Bruožai
Limos kultūros indėnai vertėsi žvejyba ir žemdirbyste: augino moliūgus, batatus, čirimojas, kukurūzus, pupeles ir kitas kultūras, įrengė sudėtingus irigacinius įrenginius. Pagrindinis kultūros centras sutapo su dabartine Peru sostine - Lima. Šia ir dabar galima rasti išlikusių Limos kultūros piramidžių (huakų), kurių svarbiausios: Pukljana (Pucllana), Ualjamarka (Huallamarca), Kachamarkilja, Maranga ir kt. Architektūrai būdinga statyba iš molinių plytų. Jau tuomet kultūros teritorijoje atsirado vienas svarbiausių ikikolumbinės Peru miestų - Pačakamakas.
Limos kultūros atstovai gamino gražius keramikos dirbinius, pagal jų bruožus išskiriamos trys kultūros fazės:
Keramikai būdingi stilizuoti gyvačių ornamentai, ypač dažnai pasitaiko šešiakampės formos veidai, apsupti gyvačių rombai.
Svetimas: prisikėlimas
Svetimas: prisikėlimas – amerikiečių 1997 m. mokslinės fantastikos, siaubo filmas. „Svetimas: Prisikėlimas“ yra filmo „Svetimas 3“ tęsinys. Veiksmas perkeltas 200 metų į ateitį nuo „Svetimas 3“ pabaigos. Leitenantė Elen Ripli klonuojama ir vėl susikauna su Svetimu, kuris išaugintas iš jos kūno.
Istorija
Filmas buvo sumanytas kaip 1992 m. filmo „Svetimas 3“ tąsa. Režisieriumi buvo pasirinktas Jean-Pierre Jeunet. Sigourney Weaver iš pradžių atsisakinėjo vaidinti leitenantę Elen Riplį, kuri žuvo filmo „Svetimas 3“ pabaigoje, baimindamasi nesibaigiančių jos herojės prisikėlimų, tačiau paskaičiusi scenarijų, sutiko. Filmas kino teatruose pristatytas 1997 m. lapkričio 26 d. Filmo biudžetas siekė 70 mln. JAV dol., pasaulio kino teatruose surinko virš 161 mln. JAV dol. pajamų. „Svetimas: Prisikėlimas“ susilaukė nuosaikaus kritikų įvertinimo. Vėliau Svetimo tema buvo atgaivinta filmuose „Svetimas prieš Grobuonį“ (2004 m.) ir „Svetimi prieš Grobuonį“ (2007 m.).
Siužetas
Veiksmas vyksta 200 metų po „Svetimas 3“ pabaigos. Karinis vyriausybės kosminis laivas Auriga sukasi aplink Žemę. Jame įkurta laboratorija, kurios tikslas - klonuoti Elen Ripli, kurios kūne būtų galima išauginti Svetimą, ypač pavojingą ir žiaurų ateivį. Mokslininkams pasiseka, Elen Ripli klonuojama, o Svetimas sėkmingai iš jos išimamas. Pastarasis pasirodo besantis visų Svetimų giminės motinėlė, galinti dėti kiaušinius, iš kurių gimsta nauji Svetimi. Mokslininkai nusprendžia palikti Elen Ripli klonę ir ją apmokinti gyventi. Klonuota Elen Ripli yra nepaprastai vikri, stipri ir nejaučianti skausmo.
Tuo metu prie Aurigos priartėja samdinių laivas Betė. Šie į Aurigą atgabena keliolika pagrobtų ir gyvų užšaldytų žmonių kūnų, kuriuos Aurigos vadas generolas Peresas perka tam, kad laboratorijos mokslininkai galėtų iš jų auginti naujų Svetimų. Generolas leidžia samdinių grupei, vadovaujamai Frenko, pasilikti keletą dienų Aurigoje. Su samdiniais atvykusi mechanikė Kol turi savų tikslų. Laivo miego valandomis jinai prasmunka į celę, kurioje laikoma Elen Ripli ir nori ją nužudyti, tačiau supranta, kad jau per vėlu - Svetimas yra išimtas iš Ripli krūtinės. Čia Kol atskleidžia, kad specialiai atvyko į Aurigą tam, kad sunaikinti Svetimą. Tuo tarpu Svetimo motinėlė ir naujai išaugintas kitas Svetimas laikomi specialioje užšaldymo kameroje, tačiau juos prižiūrintys mokslininkai nenutuokia, kad Svetimi turi planą kaip išsilaisvinti ...
Veikėjai
ir kt.
Kiaulių įlanka
thumb|250px|Regiono žemėlapis
Kiaulių įlanka  – nedidelė uždara Karibų jūros įlanka, įsiterpusi į pietinius Kubos krantus, ties Plaja Chirono gyvenviete (Matansaso provincija). Į vakarus nuo įlankos driekiasi pelkėtas Sapatos pusiasalis.
Nors įlankai prigijo „Kiaulių įlankos“ pavadinimas, iš tiesų, tai yra klaidingas vertimas. Telkinys pavadintas pagal vietinę rifų žuvį raudonšonę raguotę (Sufflamen verres).
Istorija
Kiaulių įlanka pagarsėjo dėl 1961 m. balandžio 17 d. čia įvykusios nesėkmingos amerikiečių invazijos į Kubą. Iš JAV laivų išsilaipino Kubos emigrantų dalinys (apie 1200 žmonių), ketindamas nuversti Fidelio Kastro valdžią. Tačiau okupantai susidūrė su pasipriešinimu ir per 72 valandas buvo apsupti. Apie 1000 žmonių buvo paimta į nelaisvę ir vėliau grąžinta JAV mainais už vaistus ir maisto produktus vaikams. Kiaulių įlankos incidentas pakenkė JAV tarptautiniam prestižui ir sustiprino Fidelio Kastro valdžios palaikymą.
Floreso departamentas
Floreso departamentas  – departamentas centriniame Urugvajuje. Administracinis centras – Trinidadas.
Geografija
Departamente iškilusos Cuchilla Grande kalvos, Ojosmín aukštumos, įvairūs skardžiai, erudavusios uolos. Čamangoje yra senovinių uolų piešinių palikimas. Cuchilla Grande kalvose prasideda Negro upės intakai.
Didžiausi miestai
thumb|250px|left|Čamangos miestelis
Joana Lipeikienė
Biografija
1969 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos ir mechanikos fakultetą. 1980 m. Kauno politechnikos institute apgynė disertaciją, technikos mokslų kandidatė.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptys – atsitiktinių signalų (ypač kalbos) apdorojimas, lietuvių kalbos kompiuterinis apdorojimas, kompiuterinės matematinės sistemos, modernios mokymo technologijos. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių.
Antakmenių ežeras
left|120px
Antakmenių ežeras – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Aukštadvario, Aukštadvario regioniniame parke, į vakarus nuo kelio. Ilgis vakarų-pietryčių kryptimi 2,1 km, plotis iki 0,73 km. Altitudė 145,8 m. Giliausia vieta – 12,5 m. Ežeras rininis. Kranto linija vingiuota, daug įlankų ir pusiasalių. Pietrytiniame gale yra 1,16 ha ploto sala, šiaurrytiniame gale - 0,12 ha sala. Krantai aukšti, pietryčiuose pelkėti. Atabradas siauras, padengtas smėliu. Aplink ežerą daugiausia plyti dirbami laukai ir pievos, vietomis auga miškeliai. Į šiaurinę Antakmenių ežero dalį įteka du upeliai, o pietryčiuose M-1 upelis išteka į Mošios ežerą, priklausantį Verknės baseinui.
Ežere yra 7 rūšių žuvų: aukšlių, kuojų, lydekų, karosų, pūgžlių, ešerių, karšių.
Aplink ežerą išsidėstę kaimai: Akmeniai, Čižiūnai, Ličiūniškės, Paukšteliškės. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Stara Kamionka (Suvalkų apskritis)
Stara Kamionka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Vlodavos Švč. Jėzaus Širdies parapija
'''Vlodavos Švč. Jėzaus Širdies parapija'''  – katalikų parapija, įkurta 1993 metais, Vlodavos mieste. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijos, Vlodavos dekanatui. 2006 m. pašventinta naujai pastatyta parapijos bažnyčia.
Lahtis
Lahtis – miestas pietų Suomijoje, prie Pejenės ežerų. Išvystyta medienos, mašinų pramonė, žiemos turizmas.
Istorija
Įkurtas 1905 m.
Sportas
1997 m. mieste vyko pasaulio žaidynės.
Serie A
Serie A – aukščiausias Italijos futbolo lygos divizionas.
Nuo 2004–2005 metų divizioną sudaro 20 komandų. Per sezoną visos komandos viena su kita sužaidžia dukart. Iš viso 38 mačai. Trys paskutinės Serie A komandos iškrenta į žemesnį divizioną (Serie B). Dvi aukščiausias vietas Serie B užėmusios komandos automatiškai patenka į aukščiausiąjį divizioną, dėl trečiojo kelialapio varžosi 3-6 vietas užemusios komandos.
Ažuožeriai
Ažuožeriai (arba Užuožeriai) – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Anykščių, pakeliui į Kavarską, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Greta kaimo yra Ilgio ežerėlis, Karalienės liūnas, Puntuko brolis.
Serie A
Istorija
Serie A tokia, kokia yra šiandien, gimė 1929 metais. 1898–1929 m. čempionatas vykdavo regioninėse grupėse. Daugiausiai kartų čempionatą laimėjęs klubas yra Juventus FC (35 kartas). Po jų eina AC Milan (17) ir Internazionale, kuris sutrumpintai vadinamas Milano Inter (16).
Ažuožeriai
Kaime pastatyti kultūros namai, biblioteka (nuo 1967 m.). Ežero kaimynystėje pastatyti 3 stogastulpiai, skirti įamžinti A. Vienuolio kūrinių personažus: thumb|left|260px