cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naugardukas
Istorija
1415 m. lapkričio 15 d. Vytauto Didžiojo iniciatyva Naugarduko pilyje buvo sušauktas LDK stačiatikių vyskupų sinodas, kuriame Jurgis Cemblakas išrinktas Lietuvos stačiatikių metropolitu. Šis dvasinis susirinkimas de facto paskelbė Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje veikiančios stačiatikių bažnyčios autokefaliją – administracinį savarankiškumą ir vidines bažnyčios reformas.
right|thumb|Trikampė turgaus aikštė XX a. pr.
1422 m. vasario 7 d. parapinėje Naugarduko bažnyčioje, kaip manoma Vytauto Didžiojo supiršti, susituokė Jogaila ir Sofija Alšėniškė. 1426 m. grįždamas iš sėkmingo karinio žygio Pskove ir Naugarde, Vytautas Didysis Naugarduke vietos bajorijai dosniai dalijo karo grobį. Ldk Kazimieras Jogailaitis 1444 m. miestui suteikė papildomų privilegijų. Naugardukas buvo 1448 m. rugsėjo 8 d. čia vykusio Lietuvos elekcinio seimo pasitarimų vieta.
Naugardukas iki 1795 m. priklausė LDK, 1795–1915 m. – Rusijai, 1921–1939 m. – Lenkijai. XIX a. buvo Minsko gubernijos Naugarduko apskrities centras.
Sovietmečiu buvo išvystyta lengvosios, maisto pramonė, veikė dujų aparatūros gamykla.
Kultūros paveldas
Miestas nuo seno garsėjo sakraliniais pastatais. XIV a. pradžioje čia buvo viena pirmųjų pranciškonų veiklos tuo metu oficialiai dar pagoniškoje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje vietų. Valdovai Vytenis ir Gediminas Naugarduke buvo pastatę bažnyčias Šv. Pranciškaus ordino vienuoliams.
Išlikę:
thumb|Viešpaties Atsimainymo bažnyčia
thumb|Šv. Boriso ir Glebo cerkvė
Cistoforas
thumb|right|250px|[[sidabras|Sidabrinis Efeso (Ephesus) cistoforas (maždaug 134-131 m. p.m.e).]]
Naugardukas
Išlikę:
thumb|Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m.
Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m. – 19-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras. Buvo pakeista LFF taurės varžybų tvarka – pereita prie sistemos ruduo–pavasaris (kaip buvo iki 2003 metų). Visuose taurės varžybų etapuose, išskyrus pusfinalius, žaidžiamos tik vienerios rungtynės (kaip Anglijoje).
Naugardukas
Išlikę:
left|thumb|200x200px|Šv. Mikalojaus soboras
Cistoforas
Cistoforas  – senovės Pergamo moneta, cirkuliavusi Mažojoje Azijoje Romos užkariavimo laikais. Moneta pavadinta pagal averse pavaizduotą šventą Dioniso skrynią ( 'skrynia').
Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m.
I etapas (1/128 finalo)
I etape dalyvavo 32 komandos: 30 paraiškas padavusių II, III ir IV lygų komandų ir 2 I lygos komandos, 2006 m. sezone užėmusios žemiausias vietas (Glestum Klaipėda ir Tauras ir ERRA Tauragė). Rungtynės žaistos gegužės 26-birželio 7 d. Etapo poros:
Naugardukas
Neišsaugota:
thumb|750px|center|Panorama, 2018
Cistoforas
Cistoforai buvo prilyginti 4 drachmoms, nors pagal masę (12,75 g) atitiko tik tris Atikos drachmas. Pagal aptikimo dažnius lobiuose matyti, kad šios monetos retai palikdavo Pergamo valdomą teritoriją. Tai kelia mintį, kad Pergamo žemėse monetos vertė buvo didesnė už realią jos vertę.
Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m.
II etapas (1/64 finalo)
II etape dalyvavo 16 pirmojo etapo porų nugalėtojų (skliausteliuose nurodyta lyga, kurioje komanda žaidė):
Naugardukas
Grožinėje literatūroje
Adomo Mickevičiaus poema „Gražina“ (iš lenkų kalbos vertė Justinas Marcinkevičius ir Vincas Mykolaitis-Putinas):"Ant Naugarduko kalno seną pilį Mėnulis maudo aukso spinduly. Velėnų pylimu aukštyn pakilę, Smėliu šešėliai šliaužia dideli. Pavargę jie į griovį krinta seną, Kur tarp žolių, girdėt, vanduo čiurlena."
Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m.
III etapas (1/32 finalo)
III etape prie 8 komandų, nugalėjusių II etape, prisijungė 8 komandos iš I lygos: Alytaus „Alytis”, Pakruojo „Kruoja”, Kauno „Rodiklis”, Kauno „LKKA ir Teledema”, Gargždų „Banga”, Jonavos „Lietava”, Ukmergės „Vilkmergė”, Anykščių „Anykščiai”. Rungtynės žaistos liepos 5-12 dienomis.
Cistoforas
Pradėta leisti Pergame maždaug 175–160 m. pr. m. e. kaip Atalidų karalystės moneta, kuri pakeitė Seleukidų monetas ir Filetairo (Philetairos) tetradrachmas.
Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m.
IV etapas (šešioliktfinalis)
IV etape prie III etapo nugalėtojų prisijungė LFF I lygos 2 komandos (Kėdainių „Nevėžis”, Kauno „Kauno jėgeriai”) ir A lygos 6 komandos (Marijampolės „Sūduva”, Klaipėdos „Atlantas”, Vilniaus „Vilnius”, Šiaulių „Šiauliai”, Šilutės „Šilutė”, Visagino „Interas”). Burtai ištraukti rugpjūčio 8 d., rungtynės žaistos rugpjūčio 15-19 d.
Cistoforas
Cistoforus naudojo ir kiti Atalidų valdyti miestai. Cistoforus kaldino ir jie buvo apyvartoje iki Adriano laikų (tuo metu karalystė jau senai buvo užimta Romos).
Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m.
V etapas (aštuntfinalis)
V etape žaidė IV etapo porų nugalėtojai.
Chechlovas
Chechlovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Drohičino valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į šiaurę nuo Drohičino, apie 22 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 78 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m.
Ketvirtfinalis
Šiame etape žaidė 4 penktojo etapo nugalėtojai ir 4 stipriausios A lygos komandos (pagal 2006 m. rezultatus). Komandos į poras suskirstytos rugsėjo 20 d.
Pusfinalis
Pusfinalio burtai ištraukti 2008 m. balandžio 3 d.
FC Armavir
FC Armavir dar žinomas „Torpedo“ pavadinimu – Rusijos futbolo klubas iš Armaviro (Rusija).
Istorija
Buvo sunykęs, bet 2009 m. atkurtas. Žaidė Rusijos Profesionalų lygoje, Pietų zonoje. Tapo šios zonos nugalėtojais 2014/2015 m. sezone. Iškopė į antros pakopos pirmenybes.
Prieš 2015–16 m. sezoną Torpedo tapo susietu klubu su elito divizione rungtyniaujančiu FC Kuban Krasnodar klubu. Šis projektas buvo pavadintas FC Kuban-2 Krasnodar. tačiau gavosi taip, kad Kubanės klubas iškrito iš elito diviziono, tad dubleriai turėjo apleisti antros pakopos pirmenybes.
2016 m. birželio 9 d., FC Torpedo Armavir tapo FC Armavir.
2018–19 m. sezone komanda žaidžia Nacionalinėje futbolo lygoje (Antra pakopa).
Sezonai
Šaltiniai:
Sudėtis
Atnaujinta: 2018 m. gegužės 1 d. PFL oficiali svetainė.
Gvalegvajus
Gvalegvajus  – miestas Argentinoje, Entre Rioso provincijos pietuose, prie Gvalegvajaus upės. Departamento centras. 39 tūkst. gyventojų.
Miestą 1782 m. kovo 19 d. įkūrė Tomas de Rakamora (Tomás de Rocamora). Gvalegvajuje gyvena nemažai portugalų kilmės imigrantų. Gvalegvajus – gyvulininkystės centras. Apylinkėse auginami kviečiai, kukurūzai, sojos, linai.
Slaptoji mokykla
Slaptoji mokykla, vargo mokykla, daraktorinė mokykla – neoficiali mokymo įstaiga Lietuvoje 1864–1904 m. Slaptosios mokyklos kūrėsi kaip atsakas į Rusijos imperijos švietimo politiką, kuria po 1863 m. sukilimo siekta mokyti tik rusų kalba ir taip suartinti Lietuvos gyventojus su Rusijos valstybe bei atitraukti nuo lenkiškos įtakos. Iki tol veikusios parapijinės mokyklos buvo uždarytos, jas turėjo pakeisti valstybinės mokyklos, kurių mokytojai turėjo būti stačiatikiais.
Spaudos draudimo laikotarpiu lietuvių kalbos mokymas vykdavo „nelegaliose“ kaimo mokyklose. Mokyklos veikdavo 3-8 metų mėnesius, mokydavosi 5-15 (kartais iki 50) mokinių. Jokių specialių patalpų tokios mokyklos neturėjo, mokymas vykdavo vieno iš ūkininkų gyvenamajame name, dažnai buvo kilnojamasis iš vienos trobos į kitą. Slaptųjų mokyklų mokytojai vadinti "daraktoriais" (nuo lenkiško dyrektor - parapijinės mokyklos vadovas).
Hippocentaurus
Herbe pavaizduota chimerinė būtybė – Hipocentauras.
Herbo turėtojai
Aleksandowicz, Bachcza, Bachuz, Bortko, Dannemark, Dorszprung, Dowmont, Dubrawski, Dubrowicki lub Dubrownicki, Dydziel lub Dydziul, Ejmuntowicz, Eymuntowicz, Gałagan, Giecewicz, Gieczewski, Giedgowt, Giedowt, Giedraičiai, Giedruś, Giezgowt, Ginwił(ł), Gogul, Goitus, Gojtus, Alšėniškiai, Hornostaj(ski), Hurynowicz, Jamont(owicz), Jurażyc, Kamieński, Katank, Konjugowicz, Keblaičiai, Kozłowicz, Kulwiec, Kulwieć, Lebiedziowski, Lickiewicz, Lutyn, Mickiewicz, Micko(wicz), Mieciecki, Mieciński, Mizgayłło, Nielub, Ostyk(owicz), Paliszewski, Płaskowski, Polewicz, Polewicz-Jamont, Pukielewicz, Rakiewicz, Rodkiewicz, Rukiewicz, Rukowicz, Rutkiewicz-Dowmont, Ruykiewicz, Daumantai Siesickiai, Sołomiej(y), Strawiński, Suchta, Szawelski, Szemiot, Szerejko(wicz), Szolomicki, Świrski, Talmont(owicz), Trabski, Urmowski, Utenus(z)owicz, Wiaze(ie)mski lub Wiazeński, Wittort, Wojn, Wołożyński, Zdanowicz, Żdan, Żdanowicz, Żywibunt
Hardy Tertnes
Bergeno „Hardy“ – buvęs Norvegijos futbolo klubas iš Bergeno.
Mechijos lagūnų nacionalinis draustinis
Mechijos Lagūnų nacionalinis draustinis yra Peru pietuose, Arekipos departamente, Ramiojo vandenyno pakrantėje, 20 km nuo Moljendo. Įkurtas 1984 m. Apima 690,6 ha plotą. Saugoma pelkių sritis, kurioje apsilanko, vesiasi, maitinasi didelė paukščių įvairovė. Čia susikaičiuota 205 paukščių rūšys, kai kurios jų būdingos tik šiai sričiai. Kai kurie būdingi draustinio paukščiai: Čilės flamingas, laukys (Fulica rufifrons), tanagrų šeima priklausantis Xenospingus concolor, sakalas keleivis ir kt. Lagunas de Mejía geriausia lankyti lapkričio - balandžio mėnesiais, kada paukščių gausa pati didžiausia.
Kleboniškių vėjo malūnas
miniatiūra|250px|right|Vėjo malūnas Kleboniškiuose, šalia Pakalniškių miniatiūra|250px|right|Įėjimo durys
Kleboniškių vėjo malūnas – kepurinis vėjo malūnas, vienas ilgiausiai Lietuvoje malęs grūdus, stūksantis Kleboniškių kaime–muziejuje (Pakalniškių sen.), Radviliškio rajone, apie 5,5 km į rytus nuo Šeduvos, prie kelio. Šalia medinio malūno įrengtas aukštas žaibolaidžio stiebas, pastatyta rodyklė į Kleboniškių piliakalnį (0,2 km).
1884 m. kairiajame Daugyvenės krante, prie senojo Panevėžio kelio, ant kalvos iškilęs vėjo malūnas yra kelrodis atvykstantiems į Kleboniškių etnografinį kaimą, priklausantį Daugyvenės kultūros istorijos muziejui-draustiniui. 18 ha plote, senoje kaimavietėje stovi kelios dešimtys pastatų, suręstų stiliumi, kuris XIX-XX a. sandūroje buvo būdingas Radviliškio apylinkėms. Greta buvo įsikūręs malūnininkas ir kampininkas. Ši kaimo dalis buvo pavadinta Šilais. Sovietmečiu apleistas malūnas buvo atnaujintas ir yra bene vienintelis veikiantis vėjo malūnas Lietuvoje.
Vėjo malūnas su technologine įranga – technikos paminklas. 1971 m. jis buvo įrašytas į vietinės reikšmės architektūros paminklų sąrašą, nuo 1997 m. – įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Veikiančio malūno muziejinė paskirtis leidžia lankytojams geriau pažinti šį unikalų technikos paminklą. Jis naudojamas pažintinio turizmo reikmėms, lankytojams demonstruojamas malimo procesas.
Malūno siluetas darniai įsilieja į archaišką kaimo aplinką. Tai vienas geriausiai išlikusių vėjo malūnų Šiaulių krašte. Jo atnaujintas pastatas išlaikė visus šio tipo medinės architektūros statiniams būdingus bruožus. Suremontuoti mechanizmai gali malti grūdus naudojant vėjo energiją. Malūnas yra vienas lankomiausių objektų visame Šiaulių krašte.
Istorija
XIX a. antroje pusėje kaimo ūkininkas Mykolas Silickas nedirbamą žemės rėžio galą išnuomojo malūnui statyti, malūnininko sodybai kurti. Kleboniškių malūną 1884 m. pastatė malūnų meistras Šiaulinskis. 1908 m. malūną iš Osipo Gvaldos nupirko Kazimieras Grabaliauskas. 1910 m. jis malūną perdavė Norbertui Zenkevičiui iš Vardukšnių kaimo. Naujasis malūnininkas malė Kleboniškių ir aplinkinių kaimų ūkininkams, vėliau jam padėjo sūnūs Pranciškus, Stasys ir Romas. 1926 m. malūno savininku tapo sūnus Pranciškus, garsėjęs kaip sumanus malūnininkas. Pranciškus Zenkevičius (1898-1981), apie dešimtmetį ragavęs emigranto duonos Urugvajuje, grįžo į tėvų namus ir malūną. Į Kleboniškių malūną malti veždavo iš plačios apylinkės, net ir tolimesnių vietovių. Pradėjus kurti kolūkius, valdžia malūną atėmė. P. Zenkevičius ir toliau jame dirbo, nes niekas kitas nemokėjo remontuoti mechanizmų ir gerai malti. Gerai prižiūrimas malūnas malė kolūkio derlių sukamas vėjo iki pat 1975 m. Jame buvo įrengtas elektros variklis. 1976 m. malūnininkas buvo atleistas iš darbo, malūnas liko be priežiūros. 1978 m. Pakalniškių mokyklos mokytojai buvo sumanę malūne įrengti vietos kraštotyrininkų muziejėlį, tačiau šis sumanymas nesulaukė valdžios pritarimo ir paramos. Malūnui likus be šeimininko ir priežiūros, jis buvo pradėtas ardyti ir plėšti. Malūnininkas P. Zenkevičius mirė 1981 m., palaidotas Kleboniškių kaimo kapinaitėse, ant jo paminklinio akmens iškaltas malūno atvaizdas.
1985 m. su tuometinio Šeduvos tarybinio ūkio-technikumo pagalba pradėtas malūno remontas - pakeistos supuvusios malūno kepurės konstrukcijos, stogo danga, uždėti nauji sparnai, bet darbai iki galo nepavyko - sparnai nesisuko. Jie buvo ne taip padaryti, girnos nemalė. Nebaigus darbų, malūnas vėl buvo apleistas.
1989 m. sumanyta malūną suremontuoti ir eksponuoti su autentiškais veikiančiais mechanizmais, įjungiant jį į Kleboniškių kaimo buities ekspoziciją. 1996 m. Daugyvenės muziejus įsigijo du dvylikos metrų ilgio ąžuolų kamienus bei kitos reikiamos medienos ir pradėjo malūno restauravimo darbus. Į darbą buvo pakviestas Paežerių malūno savininkas Petras Liepa, kuris apsiėmė malūną suremontuoti, padaryti sparnus ir jį paleisti. Meistras P. Liepa padarė naujus ąžuolinius posparnius brūžtikius, pagamino sparnus, tvarkė girnas, remontavo krumpliaračius, maišų pakėlimo mechanizmą ir kitus įrengimus. Buvo atlikti sudėtingi sparnų montavimo darbai dideliame aukštyje. 1998 m. sausio mėn. Kleboniškių malūnas atgijo, ėmė mojuoti sparnais. Tų pačių metų kovo pabaigoje buvo sumaltas ir pirmasis maišas grūdų. Akmeninės girnos vėl sukosi iki 2006-ųjų. Praūžus uraganui, vėjai nulaužė vieną sparną, paskui aplaužė kitą sparną ir malūnas liko be sparnų.
2011 m. atlikti kapitaliniai malūno restauravimo darbai: atnaujintos ir pakeistos vidaus konstrukcijos, naujai apkalta išorė, uždėta rekonstruota kepurė, pagaminti sparnai. Teko remontuoti ir pačius grūdų malimo mechanizmus – keisti krumpliaračius, taisyti girnas. Baigus darbus čia įrengta ekspoziciją, kurioje eksponuojamos senos nuotraukos iš malūno kasdienybės tiek tarpukario, tiek pokario metais, pažinimo tikslais atnaujinamas grūdų malimo procesas, atskleidžiamas malūno veikimo principas. Remontas kainavo apie milijoną litų su parama iš Europos Sąjungos fondų.
Malūno įranga
Malūnas aštuonkampis, kepurinės konstrukcįjos – olandiško tipo su lauko akmenų pamatais. Kepurė pasukama grąžulu, sparninio veleno galva išlieta iš ketaus. Trijuose malūno aukštuose išdėstyti mechanizmai: sparninis velenas su didžiuoju krumpliaračiu, statvolis su viršutiniu mažu ir apatiniu dideliu krumpliaračiais, girnapusių iškėlimo „žirklės“ ir kt. Įrangos pasiskirstymas pagal aukštus:
Malūno sparnai dideli, platūs ir ilgi, beveik siekia žemę, pritvirtinti prie ąžuolinių brūžtikių, kurie kryžmais perkišti per sparninio veleno galvą. Malūno kepurėje yra įrengtas mechanizmų stabdys. Stabdant malūną, stabdys užgula sparninio veleno krumpliaratį, ir malūnas sustoja. Prieš pradedant malti, malūno kepurė pasukama prieš vėją, naudojant ožiuką – specialų įrenginį su voleliu, per kurį perkišta kartis. Ožiukas, reikiamoje padėtyje pasukus kepurę, užkabinamas ant vieno iš aštuonių ąžuolinių stulpelių, įkastų aplink malūną. Pasukus sparnus prieš vėją, ant jų kabinamos drobinės burės, nukeliamas stabdys ir malūno sparnai pradeda suktis, išjudindami girnas. Maišai iš vežimo sukraunami pirmajame aukšte ir grandinės pagalba užtraukiami į trečiąjį aukštą. Grūdai supilami į dėžes, iš jų patenka į bertuves virš girnų, esančių žemiau, antrame aukšte. Malūnininkas iš bertuvės pamažu, nedidele srove leidžia grūdus į girnas ir malūnas pradeda malti. Stebima, kad girnos būtų tolygiai apkrautos, nebūtų akmuo braukiamas į akmenį ir pan. Prie malūno įrengti trys buomai, atvažiavusių ūkininkų arkliams pririšti eilėje belaukiant.
Čekijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Čekijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
1983–1984 m. čempionatas
Čekijos komandos žaidė Čekoslovakijos pirmenybėse, žr. Čekoslovakijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Łohojski
Łohojski − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Spengiai (Pagėgiai)
Spengiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Rukų.
Ruslanas Kirilkinas
Ruslanas Kirilkinas (g. 1983 m. spalio 17 d. Telšiuose) – Lietuvos dainininkas, buvęs grupės „Omega“ vokalistas, LNK muzikinio šou „Muzikos akademija“ nugalėtojas.
Biografija
Gimė ir augo Telšiuose, mokėsi Telšių 2-oje vidurinėje mokykloje. Apie tėvus nekalba, o artimiausiais šeimos nariais vadina močiutę Zinaidą, brolį Artiomą bei seseris Viktoriją ir Oksaną.
2006 m. kovo mėn. vedė vyrą – suomių teatro režisierių Jarmo Skoną.
Gyveno Suomijoje, tačiau po dalyvavimo projekte „Muzikos akademija“ nusprendė pasilikti Lietuvoje.
Muzikinė karjera
Vaikystėje kelis kartus dalyvavo „Dainų dainelėje“. 2001 m. grupės B'Avarija narių – prodiuserio Deivydo Zvonkaus ir vadybininko Juozo Liesio iniciatyva tapo pop grupės „Omega“ vokalistu ir išpopuliarėjo su daina „Tu – mano mergytė“. 2002 m. nusifotografavo pornografinėse nuotraukose su vyru, kurios buvo patalpintos gėjų portale. Kilus dideliam skandalui, pasitraukė iš grupės, po ko ji iširo. 2004 m. dainavo kaip solinis atlikėjas po pseudonimu „Pavasaris“, tačiau populiarumo nesusilaukė ir nutraukė muzikinę karjerą. 2006 m. pavasarį emigravo į Suomiją. Ten 2007 m. dalyvavo muzikiniame šou „Idols“ ir, pasiekęs jo pusfinalį, įrašė dainą su jo sukurtu tekstu „The Price Of Freedom“, kurioje dainuojama apie laisvę būti homoseksualiu.
Auksiniame finale surinkęs 15 366 žiūrovų balsus ir beveik 7 tūkst. balsų persvara aplenkęs 2-osios vietos laimėtoją Urtę Šilagalytę, tapo šou nugalėtoju, laimėjęs vokalo pamokas Holivudo „Pop Academy“ (JAV) (tačiau pamokomis taip ir nepasinaudojo). Taip pat gavo ir kitą prizą – radijo stoties M-1 apdovanojimą už populiariausią projekto dainą „Laisvės kaina“.
Europos diena
Europos diena – kasmetinė tarptautinė šventė, simbolizuojanti Europos taiką ir vienybę. Europos Taryba šią šventę švenčia gegužės 5 d., Europos Sąjunga – gegužės 9 d.
Istorija
1950 m. gegužės 9 d. Prancūzijos užsienio reikalų ministras Roberas Šumanas (Robert Schuman) pakvietė Prancūziją, Vokietiją ir kitas Europos šalis suvienyti savo sunkiąją pramonę – anglies ir plieno gamybą. Šios šakos buvo svarbiausios karo pramonėje. Pagrindinė plano idėja buvo tokia: tas, kas nekontroliuoja anglių ir plieno gamybos, nebus pajėgus kariauti. Netrukus prie plano prisijungė Italijos, Belgijos, Liuksemburgo ir Nyderlandų vyriausybės. 1951 m. balandžio mėn. šešios valstybės Paryžiuje pasirašė susitarimą dėl Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo. Taip Europa pradėjo įgyvendinti taikos iniciatyvą. R. Šumano pasiūlymas laikomas dabartinės Europos Sąjungos užuomazga. 1985 m. Europos Sąjungos vadovų aukščiausiojo lygio susitikime Milane buvo nuspręsta gegužės 9 d. švęsti kaip taikos, Europos dieną. Anot kitų šaltinių, 1949 m. gegužės 5 d. Londone buvo pasirašytas Europos Tarybos nutarimas, tad Europos diena būtų galima laikyti ir gegužės 5-ąją.
Ruslanas Kirilkinas
Muzikinė karjera
Dalyvavo koncerte „Neįtikėtini italų nuotykiai Lietuvoje“ ir dainavo duetu su italų estrados legenda Umberto Tozzi.
Europos diena
Istorija
thumb|249x249px|Europos dienos šventė [[Vilnius|Vilniuje, 2012 m.]]Lietuvoje Europos diena plačiau pradėta švęsti nuo 2002 metų. Organizuojami Europos dienai skirti renginiai, kurių metu visuomenė supažindinama su Europos Sąjunga, diskutuojama visai Europai svarbiais klausimais.
Ruslanas Kirilkinas
Muzikinė karjera
2009 m. kartu su laidų vedėja Skaiva Jasevičiūte dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 3“. Čia pasižymėjo dainomis „Ša La La“, „Lietuva / There She Goes“, „Nebijok“ bei kt. Pasiekė finalą, bet prizinių vietų neužėmė.
Europos diena
Istorija
Europos Konstitucija visus Europos Sąjungos simbolius būtų teisiškai įtvirtinusi ES sutartyse, tačiau 2005 m. sutarties ratifikuoti nepavyko, simboliai toliau naudojami de facto. Konstitucijos pakeitimu tapo Lisabonos sutartis, kurioje šešiolika valstybių, tarp jų ir Lietuva, pareiškė palaikančios simbolius. 2008 m. spalio mėn. Europos Parlamentas formaliai pripažino Europos dieną.
Ruslanas Kirilkinas
Muzikinė karjera
2009 m. norėjo dalyvauti LRT dainų konkurse „Dainų daina“, tačiau tuo metu turėjęs pasirinkti tarp dviejų projektų ir nežinodamas, ar laimėjimo atveju galės vykti į Euroviziją, kandidatūrą atsiėmė, nors vėliau LRT nusprendė, kad Lietuva Eurovizijoje vis dėlto dalyvaus.
2011 m. sausio-birželio mėn. kartu su partneriu Jarmo Skonu dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 5“, laimėjo 3-ą vietą ir bronzinius mikrofonus. 2012 m. jis šiame projekte dalyvavo trečią sykį, šįkart - duete su Seimo nario Andriaus Šedžiaus sužadėtine Monika Kvietkute, bet po kelių mėnesių iškrito.
Doškonys
thumb|left|Nepriklausomybės paminklas
Asava (Kalvarija)
Asava – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 10 km nuo Liubavo.
Šahadeva
Šahadeva − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Degalas
Degalas – upelis Vakarų Lietuvoje, pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Danės intakas.
Išteka Būdviečių kaime šalia Babrūnės aukštupio. Teka Žalgirio mišku, kuriame daro vingį į šiaurę, o už miško pasuka pietvakarių – vakarų kryptimi. Iki Šilo kalno miško melioruotas, paverstas kanalu, o toliau vingiuoja natūralia vaga. Susikerta su keliais Kretinga–Gargždai ir Kretinga–Triušiai. Ėgliškiuose, 1,5 km į pietus nuo Kretingos, įteka į Danę 25,6 km nuo jos žiočių.
Intakas – Šaltupis (dešinysis).
Upelio vardu XVIII–XIX a. vadinosi Padegalių užusienis (vienkieminis kaimas), buvęs į vakarus nuo Žalgirio miško. Upėvardis siejamas su žodžiu degis („degimas, išdegusi vieta“).
Mandžiūrija
Mandž(i)ūrija (romanizuotai mandžiūrų kalba Manju, supapr.kin. 满洲; tradicine kin. 滿洲; pinyin Mǎnzhōu; mong. Манж) – didelis istorinis regionas Rytų Azijoje, dažnai laikomas Didžiosios stepės ryčiausia dalimi.
Istorinė Mandžiūrija šiuo metu yra padalinta tarp dviejų valstybių, – Kinijos ir Rusijos. Mandžiūrija siaurąja prasme yra laikoma tik Kinijos Mandžiūrija, t. y. Šiaurės rytų Kinija (dar vadinama Vidine Mandžiūrija). Rusiškoji Mandžiūrijos dalis (kartais įskaitant Sachaliną) dar vadinama Išorine Mandžiūrija.
Geografija
thumb|200px|left|Mandžiūrijos kalnai Rytuose Mandžiūrija ribojasi su Ochotsko jūra ir Japonijos jūra, pietryčiuose ribojasi su Korėja, pietuose ją uždaro Bohajaus jūra ir Geltonoji jūra, pietryčiuose yra Istorinė Kinija. Vakaruose nuo Mongolijos plynaukštės ją skiria Chingano kalnagūbris, šiaurėje nuo Sibiro skiria Stano kalnagūbris. Nuo Korėjos ji atskirta Čangbajaus kalnų. Regiono rytuose, palei jūrą, yra Sichote Alinis.
Iš esmės geografinė Mandžiūrija sutampa su Amūro baseinu.
Mandžiūrija dažnai yra laikoma Didžiosios stepės ryčiausia dalimi, nors vietinė gamta ir klimatas šiek tiek skiriasi nuo stepės klimato. Dėl jūrų artumo klimatas čia gana drėgnas, o vakariniai Chingano kalnai sulaiko drėgmę Mandžiūrijoje. Dėl to regionas yra miškingas. Didžiausios upės Amūras ir Usūris drėkina žemę.
Tatos ulusas
Tatos ulusas  – ulusas centrinėje Jakutijoje. Administracinis centras – Ytyk Kiujolis.
Mandžiūrija
Geografija
Vasarą temperatūra yra aukšta, beveik tropinė. Vidutinė liepos temperatūra siekia 31 laipsnį. Vasaros pasižymi ypač didele drėgme. Žiemos, tuo tarpu, yra labai šaltos, ir šaltį atneša šiaurės bei šiaurės vakarų vėjai. Vietomis minimali temperatūra gali siekti -30 laipsnių. Dėl specifinių gamtos sąlygų žiemą čia beveik nesninga.
Tatos ulusas
Geografija
Ulusas yra Vidurio Jakutijos lygumoje. Svarbiausios upės: Aldanas, Amga, Kuoluma, Tata, Nochu, Bajaga.
Mandžiūrija
Istorija
Dėl gana atšiaurių sąlygų Mandžiūrija labai ilgą laiką buvo primityvų gyvenimą gyvenusių tautų teritorija. Tos tautos vertėsi medžiokle, žvejyba ir gamtos gėrybių rinkimu. Jos beveik visos priklausė tungūzų kalbinei grupei. Gyventojai, skirtingai nei Mongolijos plynaukštėje, pasižymėjo gana sėsliu gyvenimo būdu. Nepaisant to, jos dažnai keldavo grėsmę pietuose esančioms valstybėms – Kinijai ir Korėjai. Manoma, kad šiaurės Korėjos tautos (pujo, kogurio ir kitos) kilo iš Mandžiūrijos ir buvo tungūzai.
Tatos ulusas
Geografija
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -33–35 °C, liepos mėnesio +17–19 °C.
Mandžiūrija
Istorija
Mandžūrijoje hegemoniją įgijo šios klajoklės tautos:
Tatos ulusas
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2002 m.):
Mandžiūrija
Istorija
Mandžiūriją užkariavus Mongolų imperijai, regionas buvo įtrauktas į Kinijos įtakos orbitą, čia valdė kiniškos Juan, Ming dinastijos. Tuo metu iš vietinių gyventojų džurdžėnų formavosi įvairios tautos, tokios, kaip nanajai, mandžiūrai ir kt.
Tatos ulusas
Gyvenvietės
Pagrindinės uluso gyvenvietės:
Mandžiūrija
Istorija
Tiesioginiai džurdžėnų protėviai mandžiūrai tapo žinomi nuo XVII a. Nusilpus Ming imperijai, jie konsolidavo valdžią, įkurdami Čing valstybę. Ši valstybė pirmą kartą istorijoje užkariavo visą Kiniją, Mongoliją, Tibetą, Rytų Turkestaną, sukurdama prielaidas dabartinei Kinijos teritorijai. Mandžiūrai Kinijoje įdiegė mandžiūriškas madas, mandžiūrų kalba imperijoje buvo naudojama kaip oficiali kalba.
Tuo metu visa Mandžiūrija priklausė Čing Kinijos imperijai. Jos sienos su Rusija buvo užtvirtintos 1689 m. Nerčinsko sutartimi, ir šiaurinė riba ėjo ties Stano kalnagūbriu, t. y. ties geografine Mandžiūrijos riba. Tačiau nuo XVIII a. rusai nepastebimai kolonizavo menkai kontroliuojamą šiaurės Mandžiūriją, o 1858 m. privertė Kiniją pasirašyti Aiguno sutartį, kuria Mandžiūrija buvo padalinta, ir visa teritorija už Amūro upės atiteko Rusijai. Šio padalijimo klausimas nėra išspręstas ir dabar, kuris reiškiasi kaip Kinijos-Tarybų Sąjungos pasienio konfliktas.
Nuo Pirmojo pasaulinio karo, Kinijai subyrėjus, Kinijos Mandžiūriją valdė Džang Zuolinas. Tačiau 1931 m. Japonija okupavo Kinijos Mandžiūriją, įkurdami marionetinę Mandžuko valstybę.
Po Antrojo pasaulinio karo Mandžiūrija sugrąžinta Kinijos Liaudies Respublikai ir tapo Šiaurės rytų Kinija, padalinta į tris provincijas.
Setas
Geografija
Japonijoje yra 3 miestai tokiu pavadinimu:
Taip pat Seto vidine jūra dar vadinama Japonijos vidinė jūra.
Religija
Setas arba Sutechas – vienas egiptiečių mitologijos dievų.
Andrius Sicinskis
Andrius Sicinskis ( 1924 m. gegužės 20 d. – 2006 m. rugsėjo 26 d.) – Lenkijos sociologas, politologas, valstybės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lenkijos bajorų Sicinskių giminės. Baigė Varšuvos universitetą, nuo 1981 m. Lenkijos mokslų akademijos Filosofijos ir Sociologijos instituto profesorius.
1991 m. gruodžio 23 d. – 1992 m. birželio 4 d. Jano Olševskio vyriausybėje kultūros ir meno ministras.
Palaidotas Varšuvos senosiose Povonzkų kapinėse.
Skydasnukiai
Skydasnukiai (Agkistrodon) – angių (Viperidae) šeimos gyvačių gentis, priklausanti duobagalvių angių (Crotalinae) pošeimiui.
Gentyje yra 4 rūšys ir keletas porūšių:
Viesų apylinkė
Viesų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Širvintų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Širvintų apylinkės ir dalis Družų apylinkės, o dalis Viesų apylinkės prijungta prie Smėlių rajono Krikštėnų apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Bagaslaviškio apylinkės ir dalis Vileikiškių apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. prijungta prie Širvintų apylinkės.
Chrolovicė
Chrolovicė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Drohičino valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Drohičino, apie 21 km į vakarus nuo Semiatičės ir apie 86 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Aukštutinis ežeras
Aukštutinis ežeras – didžiausias iš Didžiųjų ežerų ir didžiausias pasaulyje gėlojo vandens ežeras, esantis Šiaurės Amerikoje, Kanadoje ir JAV. (Baikalas už Aukštutinį ežerą yra gilesnis ir tūriu didesnis gėlojo vandens ežeras).
Geografija
Aukštutinis ežeras yra 560 km ilgio, 256 km pločio, jo plotas 83 300 km². Ežeras yra 184 m aukščiau jūros paviršiaus, didžiausias jo gylis 406 m. Į ežerą įteka apie 200 intakų, ežero baseino plotas apie 200 000 km², daug salų. Krantai išraižyti įlankų, šiauriniai krantai uolingi, pietiniai smėlėti. Užšalęs būna vidutiniškai nuo gruodžio pabaigos iki balandžio pradžios. Ežeru eina valstybės siena tarp Kanados ir JAV.
Ekonomika
Didžiausi uostai Kanados pakrantėje yra Fort Viljamsas ir Tander Bėjus, didžiausi miestai JAV pakrantėje – Dulutas, Ashland. 100 km ilgio upė Sent Meri jungia Aukštutinį ežerą su Hurono ežeru. Aukštutiniame ežere vyksta intensyvi laivyba, jis yra svarbus pramonės gaminių, javų ir miško transportavimui. Ežere ir jo apylinkėse plėtojamas turizmas. thumb|left|300px||Aukštutinis ežeras tarp kitų [[Didieji ežerai|Didžiųjų ežerų]]
Stradivarius
„Stradivarius“ – tarptautinis Ispanijos moteriškų drabužių parduotuvių tinklas, priklausantis didžiausiai pasaulyje mados kompanijai „Inditex“ (kuri kartu valdo ir „Zara“ parduotuves). Įkurta 1994 m., „Inditex“ tinklą nusipirko 1999 m.
Istorija
Pirmoji „Stradivarius“ parduotuvė buvo atidaryta 1994 m. Sabadelyje, Katalonijoje. Iš pradžių verslas priklausė vienai šeimai. 1977 m. atidaryta pirmoji parduotuvė užsienyje – Lisabonoje, Portugalijoje.
„Inditex“ parduotuvių tinklą įsigijo 1999 m. Netrukus bendrovė pradėjo sparčią verslo plėtrą, 2000 m. buvo atidarytos pirmos parduotuvės Prancūzijoje, Kipre ir Saudo Arabijoje. 2008 m. prekybos tinklas žengė į Ameriką atidarydama pirmąją parduotuvę Bogotoje, Kolumbijoje.
2009 m. kompanija atšventė 15-os metų jubiliejų ir atidarė 500-ąją parduotuvę Graikijoje. 2011 m. pradėta internetinė prekyba ir kompanijos pajamos pasiekė vieną milijardą eurų.
2013 m. atidaryta parduotuvė Meksikoje, naujausiais duomenimis pasaulyje yra 866 „Stradivarius“ vardo parduotuvės 58 šalyse keturiuose žemynuose. thumb|right|260px|„Stradivarius“ parduotuvė [[Manila|Maniloje, Filipinuose]]
Parduotuvės
„Stradivarius“ parduotuvės veikia 56 šalyse keturiuose žemynuose. 858 tinklo parduotuvėse dirba apie 7300 darbuotojų, 2013 m. pabaigoje pajamos siekė kiek daugiau nei 1 mlrd. eurų. Internetinės „Stradivarius“ parduotuvės veikia 13-oje šalių.
Beveik visos bendrovei priklausančios parduotuvės yra valdomos ir priklauso pačiai „Inditex“ įmonei; franšizės principu valdomos tik tos parduotuvės, įsikūrusios šalyse, kuriose korporacinė nuosavybė negali priklausyti užsienio valstybėms (pvz., Viduriniųjų Rytų regiono šalyse).
Židikų šv. Onos koplyčia
'''Židikų šv. Onos koplyčia''' stovi Židikų miestelio kapinėse, Liūliškių kaime. Mūrinė koplyčia pastatyta 1940-1941 metais, nugriovus senąją medinę koplyčią. Pastačius koplyčią, į jos rūsį buvo perkelti rašytojos Marijos Pečkauskaitės ir jos „mamatės“ palaikai.
Istorija
Židikų kapinėse buvo priaugę daug medžių, krūmų, nebuvo takų. Beveik vakariniame kapinių gale stovėjo medinė 1836 metais jėzuitų pastatyta koplyčia. Senojoje koplyčioje vykdavo šv. Onos atlaidai. Tų atlaidų proga M. Pečkauskaitė ruošdavo vargšų naudai loteriją. Kaip tik tokią dieną šalia koplyčios įvyko M. Pečkauskaitės laidotuvės, jai mirus 1930 metais. Atkastame kape buvo rasta jos „mamatės“ kaulelių, greitosiomis buvo išbetonuotas cementinis rūsys palaikams palaidoti. Pats Juozas Tumas-Vaižgantas vadovavo išskirtinių laidotuvių apeigoms.
Dabartinė koplyčia pastatyta pagal architekto Jono Muloko projektą. Senosios medinės koplyčios nugriovimo ir naujos koplyčios ant M. Pečkauskaitės kapo pastatymo iniciatoriumi laikomas tuometinis Židikų klebonas kun. Vaclovas Martinkus. Jo rūpesčiu buvo taip pat pavyzdingai sutvarkytos kapinės.
1970 m., rašytojos mirties 40 metų sukakties proga, atvykusieji į Židikus nebuvo įleidžiami į koplyčią jos pagerbti ir padėti gėlių.
1974 m. koplyčią restauravo Vytautas Landsbergis-Žemkalnis. 2004-2005 metais ji ir vėl buvo pertvarkyta.
Telšių vyskupas Jonas Boruta 2011 m. prieš šv. Onos atlaidus suteikė koplyčiai šv. Onos titulą.
2012 m. liepos 26 d. prieš šv. Onos atlaidus ant koplyčios atstatyta „Angelo su trimitu“ skulptūra, sukurta tautodailininko Antano Murausko. Skulptūrą šv. Onos atlaidų metu 2012 m. liepos 29 d. pašventino Židikų parapijos klebonas kun. Egidijus Jurgelevičius.
Šv. Onos atlaidai
Šv. Onos atlaidai Židikuose vyksta nuo senų senovės. Į juos susirenka ne tik vietiniai gyventojai, tačiau atvyksta ir tikintieji iš visos Lietuvos, taip pat užsienio, daugiausia Latvijos.
Šv. Onos atlaidų pagrindinę dieną, paprastai paskutinį liepos mėnesio sekmadienį, mišias Židikų bažnyčioje aukoja Židikų klebonas, o sumos mišios vyksta kapinėse, priešais koplyčią. Pagrindines mišias kiekvienais metais celebruoja vis kitas kunigas svečias.
Šakienė
Šakienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Šakaitė arba Šakytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardžių Šakas arba Šakys.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mieliūnai (Alytus)
Mieliūnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Daugų.
Vincas Svirskis
thumb|250px|V. Svirskio kryžiai [[Kėdainių krašto muziejus|Kėdainių krašto muziejuje]] Vincentas (trp. Vincas) Svirskis (1835 m. sausio 28 d. Glitėnuose – 1916 m. kovo 7 d. Burveliuose) – lietuvių dievdirbys, liaudies menininkas, vienas žymiausių XIX amžiaus kryžių skaptuotojų, kurio kryžių išlikę Lietuvos muziejuose, keliuose miesteliuose ir kaimuose.
Biografija
Gimė neturtingoje valstiečių šeimoje. Drožinėti Vincas Svirskis pradėjo dar piemenaudamas. Žinoma, kad jis mokėjo skaityti ir rašyti, gerai kalbėjo lenkiškai, šiek tiek rusiškai. Taip pat mokėjo skaityti ir giedoti lotyniškai, todėl padėdavo giedoti Truskavos ir Anciškio bažnyčių vargonininkams. Spėjama, kad jis lankė parapijinę Krekenavos mokyklą. Spaudos draudimo metais Vincentas Svirskis palaikė ryšius su knygnešiais, lietuviškų knygų platintojais. Uždraustą literatūrą platino ir pats.
Svirskio kryžiai ir koplytstulpiai 4–5 m aukščio, su tame pačiame rąste iš kelių pusių įkomponuotais reljefais (dažniausiai šventųjų pavidalais). Kūriniai monumentalūs, raiškūs, gerai suderinti su kraštovaizdžiu. Būdingas vidinis ekspresyvumas, jausmingumas, dekoratyvumas, kompozicijų įvairovė, sodrūs, aptakūs pavidalai, išraiškingi šešėliai, skulptūrinių formų ir architektūrinių elementų dermė, yra baroko bruožų.
Vincas Svirskis buvo vienas svarbiausių senovinės lietuvių kryždirbystės tradicijos nešėjų.
Palaidotas Surviliškyje.
Šakinis
Šakinis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šakinienė (ištekėjusi moteris) ir Šakinytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Fiodoras Tiutčevas
Biografija
thumb|left|150px|Fiodoras Tiutčevas vaikystėje Gimė 1803 m. gruodžio 5 d. Briansko srities šiaurėje esančiame Ovstugo kaime. Kilęs iš senos dvarininkų giminės, kurios pradžia atsekama iki Zacharijo Tiutčevo, minimo Pasakojime apie Mamajaus mūšį (Сказание о Мамаевом побоище). Pavardė kilusi iš uigūrų kalbos žodžių kütüči „piemuo“, tüt „rūkyti“, tütäči „grojantis piemens rageliu“. Šeimyninė legenda „Tiutčevų“ pavardę kildina iš Dudgi, italų keliautojo XIII a. pabaigoje kartu su Marku Polu keliavusiu į Kiniją ir aplankiusio Rusiją. F. Tiutčevo dėdė Nikolajus Andrejevičius artimai bendravo su savo žiaurumu garsėjusia dvarininke Saltykova (Saltyčicha).
Vaikystėje mokėsi namuose. Buvo gabus kalboms. Keturiolikos metų iš lotynų kalbos vertė Horacijaus odes. 1817 m. buvo priimtas laisvuoju klausytoju į Maskvos universitetą, kurį 1821 m. baigė.
Nuo 1821 m. gyveno ir dirbo Miunchene, Turine, asistavo Gejne, Šelingą. Literatūriniame gyvenime nedalyvavo. Išsaugota apie 400 jo eilėraščių, kurių eilutės labai dažnai cituojamos Rusijoje. Ankstyvieji eilėraščiai sukūrė XVIII amžiaus poetines tradicijas Rusijoje. 1830 m. jo eilėraščiuose labai stipriai matosi europietiško romantizmo tradicijos, ypač vokiško. Tai yra filosofinė lyrika, pagrindinės temos: apmąstymai apie pasaulio sukūrimą, žmogaus, gamtos likimą. 1840 m. parašė keletą politinių straipsnių apie Rusijos ir Vakarų civilizacijos santykius. 1850 m. Tiutčevas sukūrė daug romantinių, meilės eileraščių, kuriuose meilė įvardijama kaip tragedija. Šie eilėraščiai vėliau surinkti į taip vadinamą „Denisjevo ciklą“, tai yra eilėraščių ciklas, skirtas poeto E. A. Denisjevo meilužei. 1860–1870 m. Tiutčevo kūryboje daugiau eilėraščių politine tema.
Pats garsiausias poeto eilėraštis: „Silentium!“. Liūdnas šaukimas tylėti, su apgailestavimu, kad vienas žmogus niekada nesugebės iki galo suprasti kitą. Laikoma, kad labai dažnai cituojamas F. Tiutčevo ketureilis „Protu Rusijos nesuprasti“ taikliai apibūdina Rusiją ir rusų mentalitetą.
SK Grane
Oslo „Grane“ – buvęs Norvegijos futbolo klubas iš Nordstrando (Oslo priemiestis). 1919 m. prijungtas prie Nordstrand IF klubo.
Istorija
Klubas įkurtas 1893 m. Buvo vienas iš pirmųjų futbolo klubų Norvegijoje, dalyvavo taurės turnyruose.
1919 m. susijungė su Skiklubben Freidig ir nustojo gyvuoti kaip savarankiškas klubas.
Chutkovicė
Chutkovicė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Drohičino valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Drohičino, apie 21 km į vakarus nuo Semiatičės ir apie 85 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Stumbragiriai
Stumbragiriai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Rukų. Pro kaimą teka Eisra. Kaimo centre yra apleistos evangelikų liuteronų kapinės.
Skalūnai
miniatiūra|Skalūnas Skalūnai – plonais sluoksneliais, plokštelėmis skylančios uolienos. Skiriamos dvi didelės skalūnų grupės: nuosėdiniai ir kristaliniai (metamorfiniai) skalūnai.
Nuosėdiniams skalūnams priklauso smulkiagrūdės labai plonų sluoksnelių nuosėdinės uolienos (daugiausiai molingos), beveik nepakitusios ar šiek tiek pakitusios dėl diagenezės bei menko metamorfizmo ir įgijusios sualūnuotumą.
Pagal mineralinę sudėtį būna chlorito, epidoto, talko, olivino, granato, staurolito, kainito skalūnai; pagal tekstūrines ypatybes – dėmėtieji, dryžuotieji skalūnai; pagal spalvą – žalieji, raudonieji, melsvieji. Daugelis yra naudingosios iškasenos: degieji skalūnai ir piroskalūnai (vartojami kurui, iš jų gaminami bitumas, degiosios dujos), vario skalūnai (vario ir kitų spalvotų metalų rūda), magnetito skalūnai (geležies rūda), molio skalūnai, filitas (statybinė medžiaga stogams dengti, pastatų sienų apdailai), juodieji urano skalūnai (urano rūda), žėručio skalūnai (abrazyvų, keramikos žaliava), juodieji skalūnai (dažų žaliava).
Čekijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
1984–1985 m. čempionatas
Čekijos komandos žaidė Čekoslovakijos pirmenybėse, žr. Čekoslovakijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Demi Lovato
Demetrija Devona „Demi“ Lovato (g. 1992 m. rugpjūčio 20 d.) – amerikiečių dainininkė, dainų autorė, muzikantė ir aktorė. Debiutavo kaip vaikų aktorė seriale „Barney & Friends“. Pasaulyje išgarsėjo, kai jai buvo paskirtas pagrindinis vaidmuo „Disney“ televizijos filme „Camp Rock“. 2008 m. išleido savo debiutinį studijinį albumą „Don’t Forget“.
Nuo 2012 m. Lovato yra Amerikos talentų šou „X Factor“ teisėja. 2013 m. išleistas jos ketvirtasis albumas „Demi“.
Farerų futbolo varžybos 1952 m.
Farerų futbolo varžybos 1952 m.
AÉK Lárnaka
Larnakos AEK – Kipro sporto klubas, įkurtas Larnakos uostamiestyje susijungus EPA Larnaka ir Pezoporikos Larnaka klubams. Taip pat klube veikia vyrų krepšinio bei moterų rankinio skyriai.
Istorija
Klubo ištakos siekia.
Jurijus Alšėniškis
Jurijus Alšėniškis ( (?)-(?)) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas.
AÉK Lárnaka
Sudėtis
Atnaujinta: 2019 m. rugsėjo 17 d.
Jurijus Alšėniškis
Biografija
Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Simonas Jonaitis Alšėniškis, sūnūs Aleksandras Alšėniškis, Simonas Alšėniškis.
Mirus Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Kęstutaičiui, 1440 m. į Alšėnus sukvietė Ponų Tarybą, kuri į didžiuosius kunigaikščius iškėlė Kazimierą. Lydėjo Kazimierą į Lenkiją, kur šis 1447 m. buvo karūnuotas karaliumi. Dalyvavo Lenkijos 1446 m. Petrakavo, 1448 m. Liublino ir 1453 m. Parčevo seimuose. 1458 m. tapo opozicijos Kazimierui vadovu, didžiuoju kunigaikščiu ketino skelbti Simoną Olelkaitį.
Oulujervis
Oulujervis (SV Ule träsk) – ežeras Suomijos centrinėje dalyje, į pietryčius nuo Oulu. Plotas 884 km². Didžiausias gylis 34 m. Krantai labai vingiuoti, apaugę miškais. Yra apie 500 salų (didžiausia – Manamansalo). Lapkričio-gegužės mėn. būna užšalęs. Išteka Oulujokis (įteka į Botnijos įlanką).
Veiksmo filmas
Istorija
Pirmųjų šiuolaikinio tipo veiksmo filmų JAV herojais dažnai tapdavo policininkai (filmai „Bullitt“ (1968 m.), „The French Connection“ (1971 m.), „Dirty Harry“ (1971 m.). Pastaruosiuose filmuose bene pirmą kartą pasirodė veiksmo scenos, kuriose kas nors vejamasi automobiliais. Tačiau veiksmo filmai labiausiai iškilo tik 9–10 dešimtmečiuose: tada juos išpopuliarino Arnoldas Švarcenegeris (Arnold Schwarzenegger), Briusas Vilisas (Bruce Willis), Silvesteris Stalonė (Sylvester Stalone) ir kiti. Ypač didelę įtaką padarė 1988 m. filmas „Kietas riešutėlis“ (Die Hard).
Kadangi veiksmo filmams būtinas didelis biudžetas (reikia specialiųjų efektų, kaskadininkų), paprastai tai – Holivudui būdingas žanras, nors saviti veiksmo filmai išsivystė ir Honkonge. Kadangi Honkongo veiksmo filmai radosi iš kovos menų filmų, juose dažnesni pagrindinio herojaus triukai ir kovos, o Holivude daugiau sprogimų, šiuolaikinių technologijų panaudojimo.
Bielionių apylinkė
Bielionių apylinkė (arba Belionių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ceikinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. 1954 m. prijungta Daukšių apylinkė, dalis Gražulių apylinkės, dalis Trėbučių apylinkės ir dalis Kūcių apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. Bielionių apylinkė prijungta prie Švenčionių apylinkės.
Šalčius
Šalčius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šalčienė (ištekėjusi moteris) ir Šalčiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mažaičiai
Mažaičiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Rukų, dešiniajame Kamonos krante.
Šaltenienė
Šaltenienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Šaltenytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Šaltenis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Žarnonys
Žarnonys – buvęs kaimas Alytaus rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Daugų.
Skudas
thumb|right|250px|Auksinis [[Genujos respublika|Genujos skudas (1541 m.)]] thumb|right|250px|Sidabrinis popiežiaus [[Palaimintasis Inocentas XI|Inocento XI skudas (1684 m.). Masė – 31,84 g.]]
Skudas (, dgs. scudi) – auksinė ar sidabrinė moneta, Italijoje kaldinta iki XIX a.
Pavadinimas yra analogiškas, isp. ir port. escudo, kilęs iš 'skydas'.
Nuo XVI a. Italijoje taip vadino dideles sidabro monetas. Dydis priklausė nuo kaldinimo šalies. Pirmuosius sidabrinius skudus (it. scudo d’argento) 1551 m. Milane nukaldino Karolis V (1519–1556).
Valdant Marijai Teresei ir Juozapui II sidabriniai skudai svėrė 23,10 g, buvo kaldinami iš 896 prabos sidabro.
Lombardijos ir Venecijos karalystės (pavaldžioje Habsburgų Austrijos imperijai) skudas buvo lygiavertis su konvenciniu taleriu ir dalijosi į 6 liras. Prieš Napoleono karus lira buvo dalijama į 20 soldų, o vienas soldas – į 12 denarų. Vėliau lira buvo padalinta į 100 čentezimų.
1857 m. Austrijos-Vengrijos pinigų sistema buvo pervesta į dešimtainę sistemą, ir skudus pakeitė florinai (2 florinai už 1 skudą). Naudojimui Lombardijos ir Venecijos karalystėje buvo išleistos ½ ir 1 soldo monetos, atitinkamai lygios ½ ir 1 kreiceriui.
Popiežiaus valstybėje buvo leidžiami savi skudai, kurie buvo apyvartoje iki 1866 m. Jie buvo dalinami į 100 bajokų (, vns. baiocco), o kiekvienas bajokas buvo sudarytas iš 5 kvatrinų (quattrini). Popiežiaus valstybės skudus vėliau pakeitė lira, lygi Italijos lirai.
Modenos ir Redžo hercogystė taip pat leido skudus, vertus 4 lirų ar 1/3 talerio (tallero).
Važatkiemis
Važatkiemis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Ašmintos, už 6 km į rytus nuo Prienų, Nemuno kilpoje, šalia kelio. Šalia dunkso nedidelis Rūdupio miškas, toliau – Žarijų piliakalniai.
thumb|left|220px|Įvažiavimas į Važatkiemį thumb|left|220px|Just. Marcinkevičiaus tėviškė
Istorija
Važatkiemis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1578 m.
Klepačė (Semiatičės apskritis)
Klepačė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Drohičino valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurę nuo Drohičino, apie 14 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 76 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Aukštutinis Pfalcas
thumb|Aukštutinio Pfalco pilis
thumb|Aukštutinis Pfalcas Bavarijos žemėlapyje Aukštutinis Pfalcas – Bavarijos administracinė apskritis, apimanti Frichtelio kalnų pašlaites, Aukštutinio Pfalco mišką (Oberpfälzer Wald) ir dalį Frankų Juros. Administraciškai dalinamas į du regionus (Planungsverband) – Aukštutinis Pfalcas-Šiaurė ir Rėgenburgas.
Per jį teka Dunojaus intakai: Laaber, Vils, Naab ir Regen. Didžiausi miestai: Rėgensburgas, Ambergas, Weiden.
Istorija
Regionas savo pavadinimą gavo XVI a. pradžioje, nes pagal Pavijos sutartį jis buvo viena iš pagrindinių dalių sudariusių Vitelsbachų elektorių valdomą teritoriją, į kurią dar įėjo Žemutinis Pfalcas Reino žemėje, vadinamas tiesiog Pfalcu. Aukštutinio Pfalco sostinė buvo Ambergas. Šalutinės Vitelsbachų dinastijos šakos taip pat valdė smulkesnes teritorijas Noiburge ir Zulcbache. Po nepavykusio elektoriaus Frydricho V bandymo užimti Čekijos sostą 1619–1920 m. Aukštutinis Pfalcas kartu su kitomis jo žemėmis buvo paskelbtas imperatoriaus nuosavybe ir kartu su elektoriaus titulu perduotas Bavarijos kunigaikščiui. Nors Žemutinis Pfalcas buvo grąžintas Frydricho sūnui pagal Vestfalijos taikos sutartį 1648 m., Aukštutinis Pfalcas liko Bavarijos elektoriaus nuosavybe. Mažesniosios Zulcbacho ir Noiburgo teritorijos Bavarijai atiteko 1742 m., o laisvasis imperijos miestas Rėgensburgas nebuvo sujungtas su aplinkinėmis žemėmis iki pat Šv. Romos imperijos panaikinimo 1806 m.
Apskritys
Apskritims nepriskirti miestai:
Šapokaitė
Šapokaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Šapokienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Šapoka.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Hipocentauras
thumb|right|Hipocentauras bajoriškame [[herbas|herbe]]