cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pratimokša
Theravados pratimokšą sudaro 227 įžadai pilnai įšventintiems vienuoliams ir 311 – vienuolėms. Rytų Azijoje paplitę Dharmaguptakos mokyklos pratimokšos įžadai, nors dalis Japonijos vienuolijų priima tik Bodhisatvos įžadus, o pratimokšą – iš dalies. Tibeto budizme pratimokša perimta iš Mulasarvastivados mokyklos ir įtvirtinta Kangjur kanone.
Pratimokšos pagrindas yra 5 dorybės (pañca-sīlāni):
Majapanas
Majapanas  – senovinis majų miestas dabartinėje Meksikoje, Jukatano pusiasalyje, Jukatano valstijoje, 40 km į pietryčius nuo Meridos. Tai buvo vienas svarbiausių politinių majų centrų poklasikiniu laikotarpiu.
Miestas klestėjo tarp maždaug 1220–1440 m. Miestas įkurtas 1221 m. majams sukilus prieš toltekų kilmės Čičen Icos valdžią. Naujo miesto vieta parinkta šalia sukilėlių vado Hunak Seelio gimtinės. Miestas apjuostas gynybine siena. Majapaną valdė Kokomų dinastija. Pagal kai kurias kolonistinio laikotarpio kronikas skelbiama, kad miestas gyvavęs tuo pat metu kaip ir Čičen Ica bei Ušmalis, tačiau archeologiniai radiniai to nepatvirtina. 1441 m. Ah Šupanas iš vietinės didikų klasės surengė sukilimą prieš Kokomus. Dauguma valdančiosios dinastijos narių buvo išžudyta, miestas nusiaubtas ir apleistas. Žlugus Majapanui nebeliko vieningo valdovo Jukatane, regionas susiskaidė į tarpusavyje kariaujančius miestus-valstybes.
Majapane išlikęs šventyklų ir dvarų kompleksas, aikščių, gyvenamųjų namų, observatorijų liekanos. Tačiau savo architektūra miestas gerokai nusileidžia Čičen Icai ar Ušmaliui. Manoma, kad mieste gyveno ~12 tūkst. gyventojų.
thumb|left|500px|Majapanas žvelgiant nuo [[Kukulkanas|Kukulkano šventyklos]]
Georg Christoph Lichtenberg
Georgas Kristofas Lichtenbergas (, slapyvardžiai Emanuel Candidus, Paul Ehrenpreis, Conrad Photorin, 1742 m. liepos 1 d. Ober-Ramštatas prie Darmštato – 1799 m. vasario 24 d. Getingenas) – Vokietijos rašytojas, mokslininkas. Pasiūlė A4 kraštinių santykį, 1:√2.
Biografija
1763–1767 m. Getingeno universitete studijavo matematiką, astronomiją, gamtos mokslus, vėliau jame dėstė.
1770 m. ir 1774–1775 m. keliavo po Didžiąją Britaniją. Atliko astronomijos ir fizikos tyrimų. 1778–1799 m. leido metinį laikraštį „Gottingischer Taschenkalender“. 1780–1785 m. žurnalo „Gottingischer Magazin der Wissenschaften und Literatur“ vienas redaktorių.
Kūryba
Išgarsėjo aforizmais („Aforizmai“ / Aphorismen 5 t., išl. 1902–1908 m., parengta pagal jo dienoraščius, kuriuos jis rašė nuo 1764 m.). Teatro kritikai reikšmingi G. Lichtenbergo laiškai („Laiškai iš Anglijos“ / Briefe aus England 1776–1778 m., paskelbta apie 800 laiškų; juose komentuojamas anglų teatras, akt. D. Garicko vaidyba), meno kritikai – veikalas „Išsamus Hogartho vario raižinių aiškinimas“ (Ausfūhrliche Erklärung der Hogarthischen Kupferstiche 1794–1799 m., išlikę fragmentai).
G. Lichtenbergas buvo ribotos monarchijos šalininkas, smerkė misticizmą, religinį nepakantumą, kritikavo grafomaniją, pseudomokslus, „Audros ir veržimosi“ atstovų sukurtą genijaus kultą. Nagrinėdamas estetines ir ideologines problemas jis kūrė teorinį pagrindą vokiečių klasikinei literatūrai.
Sėdmenys
thumb|200px|Moters sėdmenys. thumb|200px|Vyro sėdmenys.
Sėdmenys (arba užpakalis;, clunium arba gluteus) – kūno dalis, esanti užpakalinėje dubens dalyje. Jas sudaro sėdmenų raumenys: gluteus maximus, gluteus medius ir gluteus minimus, tarp kurių yra riebalų sluoksnis. Tai yra dvi maždaug apvalios formos dalys, tarp kurių atsiveria išangė. Žmonėms ir primatams sėdmenys suteikia galimybę sėdėti patogiai, perkeliant kūno svorio centrą ties uodegikauliu (o ne ties kojomis, kaip kad sėdi, pvz., šuo ar katė). Kai kurių tautų žmonėms, ypač moterims, būdinga steatopigija.
Pseudomokslas, kurio pagrindas pranašystėms ir aiškinimams yra sėdmenys, vadinamas rumpologija.
Sėdmenų socialinis vaidmuo
Kadangi sėdmenys yra gana arti išangės ir lytinių organų, jie priskiriami intymioms vietoms. Tačiau sėdmenims priskiriamas ne tik erotinis, bet ir nešvarumo atspalvis, kartais – su humoristiniais motyvais. Nuogas užpakalis daugelyje kultūrų susijęs su gėdos jausmu, nors demonstratyvus sėdmenų apnuoginimas dažnai turi provokacinę ar protesto reikšmę. Sėdmenų mušimas vaikams yra gana paplitusi bausmės forma, pvz., plakimas diržu. Sėdmenų lytinis patrauklumas būdingas tiek vyrams, tiek ir moterims.
Pabrėžiant graikų deivės Afroditės sėdmenų grožį, ji taip pat buvo vadinama Kallipygos, t. y. „turinti gražų užpakalį, sėdmenis“.
Reškiai
Reškiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Barglavo, 15 km į vakarus nuo Augustavo ir 85 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Jakovlev Jak-42
Jak-42 (rus. Як-42, pagal NATO kodifikaciją Clobber) – tarybinis trijų variklių reaktyvinis keleivinis lėktuvas, naudojamas vidutinių nuotolių maršrutuose, savo konstrukcija panašus į Boeing 727.
Tai metalinis žemasparnis monoplanas, pusiau monokokiniu fiuzeliažu, trijomis įtraukiamomis suporintomis važiuoklėmis, strėliniais 23° sparnais ir T formos uodega.
Lėktuvo gamybos istorija
Pirmasis skrydis nauju Jak-42 įvyko 1975 m. kovo 7 d. Serijinė lėktuvo gamyba prasidėjo 1980 m. Dėl 1982 m. birželio 28 d. įvykusios katastrofos šio lėktuvo gamyba ir eksploatacija dvejiems metams sustabdyta. 1988 m. pradėta naujos modifikacijos Jak-42D lėktuvo serijinė gamyba. Iki 1981 m. 11 lėktuvų pastatė Smolensko aviacijos gamykla, o nuo 1978 m. iki 2003 m. gamino Saratovo aviacijos gamykla.
Lėktuvus naudojo Aeroflot, jis eksportuotas į kai kurias Afrikos valstybes, Kiniją, Pakistaną, buv. Jugoslaviją bei Kubą. 1981 metais Jak-42 (pirmasis iš tarybinių lėktuvų) praėjo tarptautinį sertifikavimą ir pradėtas naudoti tarptautiniams skrydžiams.
Techniniai duomenys
thumb|right| Jak-42D
Amžinasis įšalas
thumb|250px|Daugybė ežerų amžino įšalo srityje thumb|250px|Aliaskoje kasamas įšalas Amžinasis įšalas arba daugiametis įšalas – viršutinio Žemės plutos sluoksnio būsena, trunkanti be pertraukos nuo dvejų iki daugelio tūkstančių metų, kai jo temperatūra ne aukštesnė kaip 0 °C ir sluoksnyje yra ledo. Amžinasis įšalas užima apie ketvirtį Žemės paviršiaus. Tokios būsenos dirvožemio ir uolienų sluoksnis vadinamas daugiamete kriolitozona, jame vykstantys procesai – kriogeneze. Amžinojo įšalo sluoksnio storis būna nuo kelių iki 1500 metrų. Paprastai įšalo sluoksnis prasideda po aktyviuoju, kriolitozonos sluoksniu, kurio temperatūra tarpais aukštesnė, o tarpais žemesnė už 0 °C (trumpalaikio arba sezoninio įšalimo ir atitirpimo sluoksnis). Žemiau esantis amžino įšalo sluoksnis susidarytas iš 2 dalių: viršuje yra 6-8 m storio svyruojančių neigiamų temperatūrų sluoksnis, kurį skaido gilūs šalčio plyšiai (vasarą į juos sunkiasi vanduo, užšaldamas virsta ledo pleištais ir platina plyšius). Po juo yra pastovių neigiamų temperatūrų sluoksnis, kriogeniniai procesai jame nevyksta.
Pagrindinė sąlyga amžinajam įšalui susidaryti yra neigiama Žemės paviršiaus vidutinė metinė temperatūra. Tačiau jis laikosi ir kai kuriose sausumos ar šelfo paviršiaus vietose, kur metinė temperatūra yra teigiama, ten daugiametis įšalas – nykstantis senojo šaltesnio klimato reliktas. Vandens telkiniai atšildo po jais esantį įšalo sluoksnį ir jame susidaro spragos. Žiemą pro tas spragas kyla požeminis vanduo, slegiamas gilumoje besiplečiančio įšalo, išsiveržęs į paviršių jis užšąla ir sudaro antledžius.
Didžiausius plotus amžinasis įšalas užima šalto žemyninio klimato srityse, kur plona sniego danga netrukdo skverbtis šalčiui gilyn, o per trumpą vasarą įšalas nespėja atitirpti. Apima beveik visą Azijos šiaurę (Sibirą, Mongoliją), didelę Šiaurės Amerikos dalį (Grenlandiją, Kanados šiaurę, Aliaską), Rytų Europos šiaurinius pakraščius. Storiausias įšalo sluoksnis yra žemynų gilumoje, kur vyrauja itin žemos temperatūros, jūrų pakrantėse jūrų plonesnis. Azijoje įšalo pietinė riba eina maždaug ties 60° š. pl., toliau į pietus (Mongolijoje iki 44° lygiagretės) pasitaiko pavienių įšalo salų. Šiaurės Amerikoje amžino įšalo salų pietinė riba siekia 42° lygiagretę. Pietų pusrutulyje įšalas išplitęs Antarktidoje.
Lietuvoje amžinasis įšalas buvo pleistoceno ledynmečiu, prie ledyno pakraščio. Įšalo požymių randama upių terasų nuogulose, bei ledynmečio neledyninėse upinėse ir ežerinėse nuogulose.
Dėl daugiamečio įšalo sudėtinga atlikti žemės darbus (tiesti kelius, statyti pastatus, vystyti žemės ūkį). Amžinojo įšalo srityse vamzdžiai klojami virš žemės, pastatai statomi ant polių. Dėl amžinojo įšalo vanduo sunkiai geriasi į žemę, todėl įšalo srityse gausu ežerų, pelkių, upių, susiformuoja pingai.
Belenas
Belenas ( arba Belém do Pará) – miestas Brazilijos šiaurėje, Paros valstijos sostinė. 1,41 mln. gyventojų (2005). Yra Val de Cães tarptautinis oro uostas. Išvystyta maisto, medžio apdirbimo pramonė, yra universitetas, Santo Alejandre vienuolynas (XVIII a.).
Tai vienas iš didžiausių Brazilijos miestų Amazonės regione; Amazonės žiotys yra į šiaurę nuo miesto. Mieste auga daug mangų (todėl jis kartais vadinamas Cidade das mangueiras – mangų miestu).
Savivaldybės plotas – 1059 km², gyventojų skaičius – 1 506 420 (2021 m.).
Istorija
Miestą 1616 m. sausio 12 d. įkūrė portugalų kapitonas Francisco Caldeiras de Castelo Branco.
Milestones (grupė)
Milestones, taip pat žinoma kaip The Milestones, buvo austrų roko grupė, gyvavusi 1968–1975 metais.
1968–1972 m.
Grupė susikūrė 1968 metais ir ją sudarė Beatrix Neundlinger, Günter Grosslercher, Robert Unterweger ir Rudi Tinsobin. Pirmasis grupės albumas „Milestones“ buvo išleistas 1970 metais. 1972 metais Unterweger ir Tinsobin paliko grupę ir buvo pakeisti Norbert Niedermeyer ir Christian Kolonovits.
Eurovizijos dainų konkursas
1972 m. šalies transliuotojo ORF sprendimu išrinkti Austrijos atstovais 17-ame Eurovizijojos konkurse su daina „Falter im Wind“, kuri buvo labai šiuolaikiška ir netipiška daina Eurovizijoje. Škotijos sostinėje Edinburge (D. Britanija) vykusiame konkurse Milestones su 100 taškų užėmė penktą vietą. Tai vienas sėkmingiausių Austrijos pasirodymų šiame konkurse.
1973–1975 m.
Grupės antrasis albumas „Emigration“ išleistas 1973 metais. Grupė iširo 1975 metais; B. Neundlinger ir G. Grosslercher prisijungė prie grupės Schmetterlinge, kuri 1977 metais dalyvavo Eurovizijoje, o N. Niedermeyer tapo grupės Springtime, kuri taip pat dalyvavo 1978 m. Eurovizijos konkurse, nariu. C. Kolonovits vėliau dirbo muzikos prodiuseriu.
Petras Goštautas (1305)
Petras (Porajus) Goštautas (apie 1305 m. – 1364 m.), Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karinis veikėjas. Veliuonos pilies įgulos komendantas. Istorikų laikomas legendine asmenybe, jokių tiesioginių jo egzistavimo įrodymų nėra rasta. Pagrindinės žinios apie jį yra Bychovco kronikoje.
Biografija
Žinomos jo valdos į šiaurę nuo Veliuonos pilies, Kulvos apylinkėse, t. p. netoli Geranainių. Bychovco kronikoje jis nurodytas kaip Goštautų giminės pradininkas. Apsikrikštijęs 1333 m. vedė (Oną ?) Bučacką ir susilaukė sūnaus Andriaus.
Vokiečių ordinui 1362 m. užėmus Kęstučio Kauno pilį ir 1364 m. pradžioje sudeginus neseniai pastatytą Nemuno saloje ties Nevėžio žiotimis, didžiojo magistro Vinricho fon Kniprodės ir maršalo Heningo fon Šindekopfo vadovaujami kryžiuočiai 1364 m. apsupo jo ginamą Veliuonos pilį, po 12 dienų kovų užėmė priešpilius ir padegė pilį. Maršalui pažadėjus pasidavusiesiems dovanoti gyvybę, Goštautas įsakė sudėti ginklus ir atidaryti pilies vartus, bet kryžiuočiai pilį sugriovė, gynėjus išžudė, tarp jų maršalo palapinėje – patį Goštautą, jo karvedžius Surminą ir Mateviką. Pasak kitų šaltinių, Goštautas buvęs išpirktas iš nelaisvės. Likę gyvi jo šeimos nariai apsigyveno prie Ukmergės.
892 m.
892 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Simone de Beauvoir
Simona de Bovuar (visas vardas – ), 1908 m. sausio 9 d. – 1986 m. balandžio 14 d.) – prancūzų rašytoja, filosofė ir feministė. Ilgametė Ž. Sartro draugė.
Biografija
Gimė 1908 m. sausio 9 d. Paryžiuje. 1926 m. pradėjo studijas Sorbonoje. 1929 m. apgynė filosofijos tezes G. Leibnico tema. Tais pačiais metais sutiko Ž. Sartrą, su kuriuo draugystė truko visą gyvenimą. Jų įtaka vienas kitam buvo unikali. Nuo 1931 m. iki 1943 m. dėstė filosofiją įvairiuose Prancūzijos licėjuose ir Sorbonoje (1941-1943). 1943 m. Simone išleido „Pakviestąją“, kurioje pateikė išgalvotą savo lesbietiškų santykių su viena savo mokinių kroniką.
Antrojo pasaulinio karo metais išleido keletą knygų. Po karo pabaigoje kartu su Ž. Sartru redagavo kairiųjų pažiūrų politinės pakraipos žurnalą „Les Tempes modernes“ (Dabartiniai laikai), įsteigtą Ž. Sartro su M. M. Ponti ir kitais. Jo redaktore ji išliko iki mirties. Daug keliavo po įvairias šalis. 1947 m. aplankiusi JAV išleido socialines problemas kritikuojančią knygą „Amerika diena po dienos“. 1974 m. tapo Moterų teisių lygos prezidente. 1983 m., praėjus 3 m. po Ž. Sartro mirties, paskelbė korespondenciją su juo. Mirė 1986 m. balandžio 14 d. Paryžiuje ir buvo palaidota šalia Ž. Sartro Montparnaso kapinėse. Po jos mirties dėmesys jai išaugo, nes ji buvo laikoma didžiausia 7-ojo dešimtmečio feminizmo apologete.
1965 m. penkias dienas, kartu su Ž. Sartru, viešėjo Lietuvoje (apie tai žr. Ž. Sartras ir Lietuva).
Kūryba
Garsiausia Simone knyga yra „Antroji lytis“ (1949), tvirtinanti „Moteris taip pat Žmogus“. Dabartinę moters padėtį reikia keisti, nes dabar ji „…yra Subjektas, <…> ji yra Kita“. „Antroji lytis“ perteikia feministinį egzistencializmą, kurį atmiežia froidistinėmis idėjomis. Kūrinyje „Senstant“ ji apmąsto nykumą ir vienatvę tų, kurie sulaukė 60 m. amžiaus.
Pažiūros
„Moterimi ne gimstama, o tampama“ yra „Antrosios lyties“ pagrindinė tema. Ne visi ją laiko iškilia filosofe, tačiau humanistams, socialistams ir marksistams jos indėlis yra svarus. Pirmiausia, ji išskyrė moterį kaip Kitą, savitą – tai yra išryškino moters vaidmenį visuomenėje. Antra, ji išdėstė filosofinius argumentus, kodėl lyčių diskriminacija yra nepriimtina. Tiesa, ji šį klausimą nagrinėjo savo meto visuomenės atžvilgiu, todėl kai kurių aspektų šiuolaikiniame pasaulyje jau nebėra.
Knygoje „Neapibrėžtumo etika“ ji iškelia pagrindinį egzistencinį šiuolaikinio žmogaus klausimą – kaip elgtis ir kokias vertybes rinktis absurdo akivaizdoje. Ji parodo ne kaip tverti chaosą, o kaip kurti jame.
Vokietijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Pijus Adomavičius
Pijus Adomavičius (1888 m. lapkričio 23 d. Suvalkų k., Vilkaviškio raj. – 1978 m. liepos 10 d. Vilniuje) – chorvedys, kompozitorius, kultūros veikėjas.
Biografija
Pasimokęs muzikos pas Juozą Naujalį, 1908 m. Merkinėje suorganizavo 45 dalyvių mėgėjų chorą, surengė keletą vakarų – koncertų, propagavo lietuvių kompozitorių kūrinius. Choras pajėgė atlikti sudėtingesnę Juozo Žilevičiaus išplėtotą liaudies dainą „Anoj pusėj ežero“.
1911–1914 m. Vilniaus muzikos mokykloje pas Konstantiną Galkauską mokėsi fortepijono ir kompozicijos. Nuo 1912 m. ėmė vadovauti „Rūtos“ draugijos chorui, vaidino dramos būreliuose. Su choru surengė keletą viešų koncertų, įdainavo plokštelių. 1913 m. koncerte, pritariant simfoniniam orkestrui, pirmą kartą atliko M. K. Čiurlionio kantatą „De profundis“.
1914 m. kovo 11 d. Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčios salėje choro koncerte, be kitų dainų, buvo atlikta ir sudėtingesnė Stasio Šimkaus daina „Lietuviais esame mes gimę“. 1914–1920 m. (su pertrauka) Petrogrado konservatorijoje studijavo kompoziciją, dėstė muziką įvairiose miesto mokyklose ir vadovavo lietuvių chorams. 1921–1924 m. buvo Kauno „Dainos“ draugijos mišriojo choro vadovas. 1924 m. Kauno mieste įkūrė operetės trupę ir jai vadovavo. 1924–1946 m. – Valstybės teatro administratorius, 1946–1951 m. – Kauno muzikinio teatro režisieriaus padėjėjas ir asistentas.
Sukūrė kūrinių chorams, harmonizavo lietuvių liaudies dainų. 1937 m. Lietuvos muzikų draugijos surengtame konkurse už trijų liaudies dainų harmonizacijas laimėjo pirmąją premiją.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Adomaitis (1949)
Antanas Adomaitis (g. 1949 m. sausio 3 d. Klišiuose, Jurbarko apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1973 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Neurolingvistinis programavimas
Neurolingvistinis programavimas (NLP) – metodų rinkinys skirtas žmogaus „subjektyvaus pažinimo struktūroms“ suprasti ir paveikti. Kol kas atlikti moksliniai tyrimai nepatvirtino jokio NLP efektyvumo, be to, NLP metodikos prieštarauja turimoms psichologijos bei neurologijos žinioms, todėl neurolingvistinis programavimas yra laikomas pseudomokslu.
Antanas Adomaitis (1949)
Biografija
1966–1993 m. Joniškio rajono laikraščio „Sidabrė“ (iki 1990 m. – „Tarybinis balsas“) redakcijos literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, 1988–1993 m. – redaktorius. Nuo 1994 m. dienraščio „Šiaulių kraštas“ Joniškio redakcijos redaktorius.
Neurolingvistinis programavimas
NLP 1973 m. sukūrė JAV psichologas Richard Bandler su lingvistikos profesoriumi John Grinder, jiems abiem NLP kurti padėjo mokslininkas Gregory Bateson.
NLP hipnozę labiausiai ištobulino Milton Hyland Erickson, MD (* 5/12/ 1901 Aurum, Nevada- † 25/3/ 1980  Fenikse, Arizona) Amerikos psichiatras, besispecializuojantis  medicininėje hipnozėje. Jis daug metų prezidentavo Amerikos Klinikinės Hipnozės Bendrijai.
Mykolas Kaveckis
Mykolas Kaveckis (1889 m. gegužės 20 d. Orenburge – 1969 m. vasario 28 d. Kaune. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos mokslininkas geologas, mineralogas.
Biografija
1912 m. baigė Charkovo universiteto fizikos-chemijos skyrių, 1914-1916 m. studijavo Kijevo Politechnikos institute.
1921 m. atvyko į Lietuvą. 1921–1922 m. Lietuvos Aukštųjų kursų asistentas, nuo 1922 m. Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto Fizikos katedros asistentas, vyr. asistentas, Mineralogijos katedroje skaitė kristalografijos ir mineralogijos kursą. 1923-1926 m. išrinktas Mineralogijos katedros docentu ir vedėju, 1926 m. Mineralogijos-geologijos katedros vadovas.
Dalyvavo mokslinėse ekskursijose po Vidurio ir Vakarų Europos kalnų rajonus, aplankė mokslinius centrus Lenkijoje, Austrijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje. 1932 m. suteiktas gamtos mokslų daktaro laipsnis, išrinktas Vytauto Didžiojo universiteto ordinariniu profesoriumi.
1933-1937 m. tyrė Lietuvos kvartero nuogulas, redagavo tų nuogulų Lietuvos žemėlapį. 1939 m. mineralogijos-geologijos katedra perkelta į Vilnių, bet 1948 m. jis vėl pakviestas į Kauno valstybinį universitetą, kur dirbo Inžinerinės geologijos katedros profesoriumi ir vedėju, nuo 1956 m. Kauno Politechnikos institute. Kartu dar ketverius metus – Vilniaus universiteto Mineralogijos katedros vedėjas.
Darbai
Be pedagoginio tęsė ir mokslo tiriamąjį darbą. 1948-1951 m. dalyvavo Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos instituto respublikos mineralinių žaliavų tyrimuose, dirbo šio instituto mineralinių žaliavų sektoriaus vedėju. Tyrė Lietuvos hidrogeologines sąlygas, ypač giliųjų sluoksnių požeminius vandenis. Dideli darbai atlikti, tiriant Lietuvos gruntų statybines savybes. 1956-1958 m. aktyviai dalyvavo reorganizuojant Lietuvos geologijos tarnybą, buvo Teritorinės atsargų komisijos pirmininku. Daug dėmesio skyrė Lietuvos teritorijos inžineriniam geologiniam rajonavimui, karstinių procesų tyrimui Biržų-Pasvalio rajone. Jam vadovaujant, buvo paruoštos monografijos:
1958 m. išrinktas TSRS mokslų akademijos Karsto komisijos nariu. 1959 m. suteiktas Lietuvos TSR nusipelniusio mokslo veikėjo garbės vardas.
Burkina Faso vyrų futbolo rinktinė
Burkina Faso vyrų futbolo rinktinė (iki 1984 m. Aukštutinės Voltos rinktinė) – Burkina Fasui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Burkina Faso futbolo federacija (Fédération Burkinabé de Foot-Ball). Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 12 žemyno čempionatų.
Rinktinės pravardė – eržilai (Les Étalons).
Nors nuo 1996 m. Burkina Fasas buvo dažnas Afrikos Tautų taurės dalyvis, dažniausiai iškrisdavo jau grupės etape (išskyrus 1998 m., kai čempionatas vyko Burkina Fase). Tačiau 2013 m. Burkina Fasas pasiekė turnyro finalą, eliminavęs tuometinius čempionus Zambijos futbolininkus, pajėgią Ganos rinktinę. Finale Burkina Faso futbolininkai nusileido Nigerijai. Komandos lyderis Džonatanas Pitroipa pripažintas geriausiu čempionato žaidėju. 2021 m. žemyno čempionate pasiekė 4 vietą, po baudinių rungtynėse dėl 3 vietos nusileidę šeimininkam kamerūniečiams.
Paežerių dvaro festivalis
Kai kurie festivalio koncertai yra mokami, kituose įėjimas už dyką.
2008: Pirmasis festivalis
Pirmasis Paežerių dvaro festivalis buvo dedikuotas Paežerių kaime gimusiam poetui Vincui Kudirkai. Paežerių dvaro festivalio koncepcija – žmogus, tautiškumas ir laisva meninė saviraiška. Festivalis vyko birželio 7 d. – liepos 6 d. Įvyko 9 klasikinės-kamerinės muzikos koncertai Paežerių dvaro rūmuose, Vilkaviškio kultūros centre, Vilkaviškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo katedroje.
2008 m. festivalio programa:
Vaiselynas
Vaiselynas arba Kuncevas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Paliepgiriai
Paliepgiriai – buvęs kaimas Palangos miesto savivaldybės šiaurėje, į rytus nuo kelio. Kitoje kelio pusėje yra Palangos oro uostas.
Vaiselynas
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas Vaiselins prūsiškos kilmės. 1423 m. minimas Wayselin. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities kaimas. 1928 m. rugsėjo 30 d. sujungtas su Bolbyčiais (Bolbitten). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Piatidorožnojės apylinkės kaimas.
Paliepgiriai
Istorija
Prijungti prie Palangos miesto 1970 m., vykdant Didžiosios Palangos plėtros planą.
Rožė (reikšmės)
Rožė:
Spartakas
thumbnail|Spartakas ([[Denis Foyatier), 1830]] Spartakas ( Spártakos;, 109 m. pr. m. e. – 71 m. pr. m. e.) – vergas-gladiatorius, vadovavęs Spartako sukilimui, didžiausiam vergų sukilimui Senovės Romos istorijoje. Paties Spartako biografija beveik nežinoma, istoriniuose šaltiniuose aprašytas tik jo vadovaujamas sukilimas. Šio sukilimo dėka Spartakas tapo kovos su priespauda simboliu.
Spartako kilmė
Daugelio šaltinių teigimu Spartakas buvo trakų kilmės. Kai kurie šaltiniai taip pat teigia, kad jis buvo sąjungininkų karys Romos armijoje ir vergu tapo po maišto ar dezertyravimo. Spartako gimimo data ir vieta nėra žinomos, taip pat nieko nežinoma apie jo vaikystę ir gyvenimą iki tampant gladiatoriumi. Kautis arenoje jis buvo apmokytas Lentulo Batiato gladiatorių mokykloje Kapujoje.
Spartako vergų sukilimas
Pagrindinis straipsnis: Spartako sukilimas
Spartako vergų sukilimas prasidėjo 73 m. pr. m. e., maždaug 70 Spartako vadovaujamų gladiatorių pabėgus iš Batiato gladiatorių mokyklos. Jų gretas papildė pabėgę vergai. Spartakas vieną po kitos sutriuškino pretorių Klaudijaus Glaberio ir Publijaus Varinijaus bei konsulų Gelijaus Publikolos ir Gnėjaus Kornelijaus Lentulo kariuomenes.
Spartako vadovaujama armija, kuri, kai kurių šaltinių teigimu siekė 120 000 žmonių, judėjo į šiaurę, matyt, Spartakas planavo palikti Apeninų pusiasalį, tačiau po to apsisuko ir pajudėjo atgal į pietus. Manoma, kad tam įtakos galėjo turėti Spartako pasekėjų noras tęsti plėšikavimą.
Spartakas pasiekė Mesinos sąsiaurį, tikėdamasis su Kilikijos piratų pagalba pasiekti Siciliją, tačiau piratai nepasirodė, o Spartakas buvo apsuptas Marko Licinijaus Kraso vadovaujamos kariuomenės. Sukilėliams pavyko išsiveržti iš apsupties, tačiau jie patyrė didelių nuostolių. Lukanijoje Kraso armija vėl pasivijo Spartaką ir sutriuškino sukilėlius mūšyje, pats Spartakas Antikinių istorikų teigimų žuvo, nors jo kūnas nebuvo surastas ir tvirtai likimas nežinomas. 6 000 Kraso į nelaisvę paimtų sukilimo dalyvių buvo nukryžiuoti palei Apijaus kelią nuo Kapujos iki Romos.
Jamie Carragher
Džeimsas Li Dankanas Karageris (g. 1978 m. sausio 28 d.) – futbolininkas, Anglijos rinktinės ir Liverpool F.C. klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1999 m. balandžio 28 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per ketverias rungtynes žaidė 163 minutes.
893 m.
893 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
KK210
KK210 – krašto kelias – Joniškio aplinkkelis. Kelio ilgis – 7,67 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra. Aplinkkelis atsišakoja nuo magistralės, prieš tai, kai šį kelią keta Šiaulių–Jelgavos geležinkelis, į ją ir įsilieja, aplenkęs Joniškį iš vakarų pusės. Turi sankryžą su, į šiaurę nuo miesto, kelią kerta jau minėtas geležinkelis.
Plytinė (Palanga)
Plytinė – pietinė Palangos miesto dalis, esanti prie Baltijos jūros, tarp Palangos centro ir Nemirsetos.
894 m.
894 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šimtmetis
Šimtmetis arba amžius (sutrumpintai a.) – 100 metų trukmės laikotarpis. Dešimt šimtmečių sudaro tūkstantmetį. Šimtmečiai paprastai užrašomi naudojant romėniškus skaičius ir pridedant sutrumpinimą „a.“: I a. – pirmas šimtmetis, V a. – penktas šimtmetis, ir t. t.
Pagal Grigaliaus kalendorių, šimtmečiai prasideda pirmųjų metų sausio 1 d. ir baigiasi šimtųjų metų gruodžio 31 d. Pavyzdžiui, dabartinis XXI a. prasidėjo 2001 m. sausio 1 d., o baigsis 2100 m. gruodžio 31 d. Dėl šios priežasties, šimtmetį rodantis skaičius visada bus vienu didesnis, nei metų pirmieji skaičiai (kaip kad 2012 metai priklauso dvidešimt pirmam šimtmečiui). Vienintelė išimtis bus tik paskutiniai šimtmečio metai, kai abu skaičiais sutaps (2100 metai taip pat priklausys dvidešimt pirmam šimtmečiui).
Ervydas Čekanavičius
Ervydas Čekanavičius (g. 1949 m.) – prieštaringai pasižymėjęs visuomenės ir politikos veikėjas, neretai tituluojamas „garsiausiu Lietuvos pedofilu“.
Pirmą kartą į teisėsaugos akiratį už seksualinius nusikaltimus įkliuvo 1971 m.
1979 m. rugpjūčio 23 d. kartu su žymiais lietuvių, latvių ir estų antisovietinės veiklos dalyviais, pasirašo 45 pabaltijiečių memorandumą.
1989 m. – vienas iš Socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatorių. Vėliau iš partijos pašalintas.
1993 m. nuteistas už berniukų tvirkinimą. Teismo ir įkalinimo metu savo kaltę neigė, vadindamas jam iškeltą bylą šmeižtu ir politiniu susidorojimu, tačiau daugelis bendražygių nuo šio žmogaus atsiribojo.
Prokionas
Prokionas (Alpha Canis Minoris, α CMi) – dvinarė, ryškiausia Mažojo Šuns žvaigždyno ir 7-a pagal ryškumą naktinio dangaus žvaigždė žvaigždyne. Lietuvoje matomas žiemą, kartu su Sirijumi bei Betelgeize sudaro „Žiemos trikampį“. Viena artimiausių Saulei žvaigždžių.
Dvinarės sistemos komponentės
Pagrindiniai parametrai
Prokionas B
Baltoji nykštukė, nutolusi nuo pagrindinės žvaigždės maždaug per 16 a.v.. thumb|Prokyono padėtis Mažojo Šuns žvaigždyne
Pavadinimas
Graikų. k. προκύον (Prokyōn) reiškia „Prieš šunį (pirmiau šuns)“ (kur pagrindinį Šunį simbolizuoja Sirijus, abu yra medžiotojo Oriono šunys). Pavadinimas paaiškinamas tuo, kad Prokionas pateka anksčiau už Sirijų. Panašios dviejų šunų asociacijos buvo pas egiptiečius ir babiloniečius.
Kiti pavadinimai: Elgomaisa, Algomeysa, Antecanis.
Elninė skydabudė
Elninė skydabudė (Pluteus cervinus) – skydabudžių (Pluteus) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutinio didumo, kartais dideli. Kepurėlė 5-10 (15) cm skersmens, jauna kūgiška, senesnė paplokščia, su smailiu gūbreliu, kartais suskeldėjusi, plaušuota, drėgnu oru gleivėta, pilkai ruda, gelsvai ruda. Lakšteliai iš pradžių balti, senesnių rožiniai, rausvai rudi, platūs, pakraščiai lygiaspalviai, laisvi. Kotas 6-12 cm ilgio, 0,6-2 cm storio, balsvas, pilkas, vėliau rusvas, juosvai plaušuotas, į pagrindą storėjantis. Trama balta, minkšta, aštraus kvapo, nekarti, bet nemalonaus skonio.
Auga birželio-spalio mėnesiais ant kelmų, išvartų, stuobrių, šakų. IV kategorijos, neskanus. Juos mėgsta stirnos, briedžiai, lesa strazdai, kėkštai.
Lesbas
thumb|right|200px|Olimpo kalva (968 m) Lesbo saloje
Lesbas – Graikijai priklausanti sala, esanti Egėjo jūros šiaurės rytuose, netoli Turkijos. Tai trečioji pagal dydį Graikijos sala ir septintoji – Viduržemio jūroje. Plotas 1630 km²; 108 tūkst. gyventojų. Centras – Mitilėnės salos pietryčiuose, kur gyvena trečdalis salos gyventojų. Žemė derlinga, auginami kviečiai, vynuogės, citrusiniai.
Istorija
Saloje gyventa jau Bronzos amžiuje. VII-VI a. pr. m. e. tai buvo didelis kultūros centras, čia gyveno poetė Sapfo, politikas Pitakas, filosofai Aristotelis ir Epikūras. Vėliau sala atiteko Atėnams, Makedonijai, Romai, Bizantijai. 1462 m. ją užėmė osmanai, didžiąją graikų dalį jie pavergė arba ištrėmė į Konstantinopolį. 1913 m. sala vėl atiteko graikams.
Žodis lesbietė yra kilęs būtent nuo Lesbo salos pavadinimo. Manoma, kad tai lėmė Sapfo poemos, kuriose buvo išaukštinta meilė tarp moterų.
Migelis de Servantesas Savedra
Migelis de Servantesas Savedra (Miguel de Cervantes Saavedra, 1547 m. rugsėjo 29 d. – 1616 m. balandžio 22 d.) – ispanų rašytojas. Jo žymiausias kūrinys „Išmoningasis idalgas Don Kichotas iš La Mančos” laikomas vienu iš geriausių Vakarų literatūros kūrinių.
Biografija
Migelis Servantesas gimė 1547 m. Alcázar de San Juan. Jis buvo ketvirtas vaikas nuskurdusioje savamokslio karo gydytojo šeimoje. Ieškodami geresnio gyvenimo, jie nuolat kėlėsi iš miesto į miestą. Apie M. Servanteso vaikystę žinoma nedaug. Spėjama, kad jis galėjo lankyti jėzuitų mokyklą. Mokėsi pas žymų to meto erazmitą Chuaną Lopesą de Ojosą, kuris savo knygoje išspausdino pirmuosius M. Servanteso sonetus. Jie buvo skirti karalienei Izabelei Valua, trečiajai Ispanijos karaliaus Pylipo II žmonai.
Nuo pat vaikystės labai daug skaitė. 1568 m. kaip Ispanijos kardinolo Akvivos sekretorius, išvyko į Italiją, dalyvavo kare su turkais ir mūšyje neteko kairiosios rankos. Plaukdamas atgal į tėvynę, pakliuvo į jūros plėšikų rankas ir 5 metus išbuvo nelaisvėje Alžyre. Keletą kartų bandė bėgti, bet nesėkmingai. Grįžęs į Ispaniją, negalėdamas pragyventi iš literatūrinio darbo, ėjo mokesčių rinkėjo pareigas. Apkaltintas išeikvojimu, kelis kartus sėdėjo kalėjime.
Paskutiniaisiais gyvenimo metais M. Servantesas tapo dvasininku ir pamokslavo gimtajame Alkalos miestelyje. Migelis Servantesas mirė Madride 1616 metais balandžio 22 d., palaidotas balandžio 23 d., tais pačiais metais kai Anglijoje savo gyvenimo kelią užbaigė kitas visų laikų genijus – Šekspyras.
Kūriniai
Rašytojas sukūrė poetinių kūrinių, parašė pastoralinį romaną „Galatėja”, 10 dramų, 13 novelių rinkinį „Pamokomosios novelės”, satyrinę poemą „Kelionė į Parnasą”. Labiausiai jį išgarsino romanas „Išmoningasis idalgas Don Kichotas iš La Mančos”, kurio pirmoji dalis išleista 1605 m., o antroji – 1615 m. Parašė riterinį romaną, pjesių.
Nuorodos
(anglų kalba)
Rumeikiai
Rumeikiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Vladas Adomavičius
Vladas Adomavičius (1906 m. gruodžio 29 d. Rusijoje – 1961 m. vasario 18 d. Bostone, JAV) – violončelininkas, architektas, chorvedys, kompozitorius.
Biografija
1926 m. baigė Kauno komercinę mokyklą, o 1926–1936 m. studijavo Kauno konservatorijoje violončelę pas G. Ludwigą ir P. Berkavičių, kompoziciją – pas Jurgį Karnavičių ir Joną Bendorių, fortepijoną – pas Vytautą Bacevičių, chorvedybą – pas Nikodemą Martinonį.
1936–1938 m. griežė Kauno simfoniniuose orkestruose, diriguojant Stasiui Šimkui, Baliui Dvarionui ir Mykolui Bukšai, kaip solistas koncertavo Kaune ir kitur.
1941 m. baigė Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultetą, suprojektavo Alytaus ir Klaipėdos bažnyčias (kilus karui projektai neįgyvendinti), baldus Kauno universiteto klinikoms, Lietuvos sveikatos apsaugos punktams, vaikų lopšeliams ir darželiams ir kt.
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, 1945–1949 m. vadovavo mišriajam chorui Hanau lietuvių stovykloje. Vėliau choras pavadintas „Dainavos“ ansambliu, kuriam vadovavo Bronius Jonušas ir Stepas Sodeika, o V. Adomavičius liko chormeisteriu, akompanavo dainininkams ir instrumentalistams, vedė lietuvių dainų koncertą per Frankfurto radiją.
1949 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Athole, kur atgaivino „Aušros“ chorą ir nemažai koncertavo. Suprojektavo ir padarė vitražus Šv. Pranciškaus bažnyčiai Athole.
V. Adomavičius sukūrė solo ir choro dainų, giesmių, kūrinių fortepijonui, sonatą violončelei, kvintetą keturioms violončelėms ir arfai, 3 melodeklamacijas, 2 simfonines poemas „Šviesa ir šešėliai“, „Blondinė“, 2 uvertiūras simfoniniam orkestrui, mišias ir kitokios muzikos. Lietuvoje ir išeivijoje daug rašė spaudoje architektūros, urbanistikos, dailės ir muzikos klausimais, pasirašydamas įvairiais slapyvardžiais.
Superoksidas
thumb|right|150px|Superoksido jonas.
Superoksidas – anijonas, kurio cheminė formulė O2−. Turėdamas vieną nesuporuotą elektroną, superoksido jonas yra laisvasis radikalas.
Šarminiams metalams reaguojant su atmosferos deguonimi, vieni iš reakcijos produktų yra superoksidai.
Superoksidas yra viena iš aktyviųjų deguonies formų. Organizmuose superoksidai gali susidaryti fermentinių reakcijų metu.
Nataradža
thumb|220px|X a. Čolos bronzinė Nataradžos statula Nataradža ( „šokio karalius“) – viena iš Šivos hipostazių, kosminį šokį šokantis viešpats. Ikonografiškai vaizduojamas antropomorfinis, keturrankis, apsuptas ugninio ratilo.
Jo judančios galūnės persmelktos kosmine energija simbolizuoja materialųjį pasaulį, visuotinę asmeninę iliuzinę patirtį. Kai tuo tarpu jo rami galva vaizduoja absoliutą, nepavaldų laikui bei pokyčiams.
Kairiąja koja Šiva Nataradža remiasi į žemę, o dešinioji pakelta šokiui. Dešinėje rankoje jis laiko nedidelį būgnelį (damaru), kurį šokėjai naudoja taktui skaičiuoti, o kairėje – ugnį. Su apatine dešine ranka Nataradža rodo abhajos („nebaimės“) mudrą. Po dievo pėda pavaizduota miniatiūrinė būtybė, vaizduojanti neišmanymą. Savo šokiu Šiva trypia šį neišmanymą ir taip suteikia galimybę išsilaisvinti (pasiekti mokšą).
Nataradžos laikomas būgnelis ir ugnis aiškinami kaip nuolatinio kūrimo ir griovimo simboliai. Būgnelis skaičiuoja laiką – vienas jo dūžis sukuria pasaulį, kitas – sugriauna. Ugnis taip pat vaizduoja griovimą, leidžiantį atsirasti naujai kūrybai. Indiškoje tradicijoje ugnis reiškia ir kūrybos, gyvybės dvelksmą, žmogaus santykį su dievais, vidiniu savimi (atmanu). Bendrai, Šivos šokis laikomas nuolatiniu kosminio griovimo ir kūrimo įvaizdžiu. Nataradža laikomas ir šokėjų, aktorių globėju.
Šivos Nataradžos kulto centras yra Nataradžos šventykla Čidanbare (Tamilnadas). Mažesnių šventyklų su Nataradžos atvaizdais yra ir kitur Pietų Indijoje, jų randama nuo VI a. Eloros ir Badamio olose. Iš Pietų Indijos šis vaizdinys paplito po Pietryčių Aziją. Čolų dinastijos laikais būdavo gaminamos bronzinės Nataradžos skulptūrėlės.
Klaipėdos maistas
Klaipėdos maistas – Lietuvos įmonė, mėsos produktų perdirbėjas ir gamintojas.
Istorija ir veikla
Klaipėdos maisto pradininke laikoma tarpukariu Kaune veikusi AB „Maistas“. Tuo metu įmonė garsėjo ne tik mėsos perdirbimo kokybe, bet ir sėkmingu lietuviškos mėsos ir jos gaminių eksportu. Bendrovė mėsa aprūpindavo ir Lietuvos kariuomenę. Įmonė vykdė itin aktyvią plėtrą Klaipėdos regione, kurio ūkininkai sėkmingai augino gyvulius. Šalies vyriausybė, norėdama optimizuoti veiklą, nusprendė investuoti ir Klaipėdoje pastatyti skerdyklą bei šaldytuvus. Taip mėsos pramonėje atsirado „Klaipėdos maistas“, kuris istoriniuose šaltiniuose minimas kaip pagrindinis mėsos eksportuotojas į Didžiąją Britaniją. 1939 m. bendrovė tapo „Valstybiniu mėsos kombinatu“ ir šiuo pavadinimu veikė iki privatizavimo 1993 m. 1966 m. „Valstybinis mėsos kombinatas“ persikėlė iš Liepų gatvės į naujai pastatytą pastatą Šilutės plente. 2001 m. bendrovė tapo suomiams priklausančio mėsos pramonės koncerno Baltijos ir Skandinavijos šalyse HKScan dalimi. Prie jos buvo prijungtos ir kelios mažesnės mėsos perdirbimo įmonės. Kurį laiką bendrovė veikė „Rakvere“ vardu, tačiau 2004 m. nuspręsta grįžti prie senojo pavadinimo „Klaipėdos maistas“.
KK209
KK209 – krašto kelias, jungiantis Joniškį ir Pasvalį. Kelio ilgis – 65,98 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Antanas Goštautas
Antanas Goštautas (g. 1939 m. gegužės 15 d. Joniškyje) – Lietuvos gydytojas psichologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
KK209
Maršrutas
Kelias prasideda Joniškyje, Upytės gatvėje, sankryžoje su. Eina Joniškio, Pakruojo ir Pasvalio rajonuose. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Bariūnai, Saugėlaukis, Mindaugai, Kriukai, Žeimelis, Nairiai, Vaškai, Titkoniai, Noriai, Tetervinai, Ustukiai. Baigiasi Pasvalyje, Stoties gatvėje, sankryžoje su. Kelias kerta šias upes ir upelius: Ašvinę, Virčiuvį, Šaltupį, Šešėvėlę, Šešėvę, Lieporą, Švitinį, Viršytį, Beržtalį, Melnupę, Plonę, Maučiuvį, Yslykį, Kamatį, Mūšą (Ustukių tiltas). miniatiūra|250px|left|Netoli Joniškio
Antanas Goštautas
Biografija
Baigė Joniškio vidurinę mokyklą. 1963 m. baigė Vilniaus universitetą, 1970 m. – Leningrado universitetą. 1989 m. medicinos mokslų daktaras.
1963–1966 m. dirbo Naujosios Vilnios psichoneurologinėje ligoninėje. 1973–2003 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) medicinos psichologijos ir sociologijos tyrimų laboratorijos vedėjas. Nuo 1993 m. profesorius. Nuo 1994 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, Psichologijos katedros vedėjas. 1973–2003 m. dalyvavo Pasaulinės sveikatos organizacijos rengiamose tarptautinėse programose, nuo 1973 m. jos laikinasis patarėjas. Lietuvos mokslininkų sąjungos, Lietuvos mokslo tarybos, Lietuvos sociologų draugijos, tarptautinės organizacijos „Europos gydytojai prieš tabaką“ (EMASH) narys, mokslinių žurnalų redkolegijos narys.
Mokslinio darbo sritis – sveikatos psichologija, išeminės širdies ligos psichologinė profilaktika, psichodiagnostika. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių.
Rimantas Taraškevičius
Biografija
1967 m. baigė Klaipėdos IV vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Kauno politechnikos instituto Statybos fakultetą, inžinierius.
1972 m. Klaipėdos statybos tresto pirmosios valdybos meistras, 1975 m. šios valdybos vyriausiasis inžinierius, 1980 m. valdybos viršininkas. 1983–1991 m. Klaipėdos statybos tresto vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas, vyriausiasis inžinierius, valdytojo pirmasis pavaduotojas gamybai, be kitų, dalyvavo Kelto Klaipėda–Mukranas objektų Klaipėdos uoste statyboje. 1991 m. privatizavus Statybos trestą vadovavo negamybiniam susivienijimui „Klaipėdos statyba“, 1993–1995 m. UAB „Klaipėdos monolitas“. 1995–2001 m. koncerno „Vakarų statyba“ prezidentas, Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacijos Statybos departamento direktorius. Per 28 metus jam vadovaujant pastatyta Klaipėdos kartono gamykla, Lengvosios atletikos maniežas, Klaipėdos mėsos kombinatas, Klaipėdos duonos kombinatas, Baltijos žvejų kolūkio konservų fabrikas, Dumpių valomieji įrenginiai ir daugelis kitų objektų.
Vilimiškė (Palanga)
Vilimiškė – pietinė Palangos miesto dalis, esanti į vakarus nuo kelio. Buvusi Vilimiškės kaimo dalis.
Kilkio nomas
Kilkio nomas  – vienas iš Graikijos nomų, Centrinės Makedonijos periferijos dalis. Sostinė – Kilkis (17,4 tūkst. gyv.).
Vilimiškė (Palanga)
Istorija
XX a. tarpukariu Vilimiškės dvaras buvo Kretingos apskrityje.
Sovietmečiu vakarinė dalis kaimo prijungta prie Palangos, o rytinė dalis liko Kretingos rajone.
Rimantas Taraškevičius
Biografija
2001–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės meras. Lietuvos savivaldybių asociacijos valdybos narys, Klaipėdos regiono plėtros tarybos narys. Jam vadovaujant, Klaipėdos miesto taryba pirmoji šalyje įteisino netradicinę bendravimo su gyventojais formą – „Klaipėdiečių tribūną“, kai kiekvienas gyventojas turi galimybę tarybos posėdyje tiesiogiai kreiptis į tarybos narius ir išsakyti savo problemas bei pageidavimus.
Khaled Aziz
Chaledas Azizas al Takeras (g. 1981 m. liepos 14 d.) – futbolininkas, Saudo Arabijos rinktinės ir Al Nassr klubo saugas.
Rimantas Taraškevičius
Biografija
Nuo 1994 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos tarybos narys ir Klaipėdos skyriaus pirmininkas.
1990–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m., Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos ir nuo 2015 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. Vienintelis, dirbęs visose jos kadencijose.
Klaipėdos valstybinio jūrų uosto plėtros tarybos narys, Lietuvos statybininkų asociacijos prezidiumo narys, Rotary klubo narys, krepšinio klubo „Neptūnas“ valdybos narys. Sutuoktinė Nijolė, vaikai Tadas, Rūta.
Khaled Aziz
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m. birželio 9 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Kilkio nomas
Geografija
Į vakarus nuo Kilkio yra Paiko kalnas (1650 m), dalis Kerkinio kalnų (1874 m) šiaurės rytuose ir Krousija (1179 m) rytuose.
Šiaurėje, ant sienos su Makedonija, yra Dojrano ežeras.
Ribos
Su Kilkio nomu ribojasi:
Istorija
Senovėje dabartinio Kilkio nomo teritorijoje buvo kelios karalystės. Vėliau kraštą užėmė senovės Makedonijos karalystė, kurių valdžia pasibaigė Trečiojo Makedonijos karo metu, kai kraštą užvaldė Romos imperija. 395 m. Romos imperija suskilo, ir kraštas atiteko Rytų Romos imperijai, vėliau – Bizantijos imperijai.
X a. rytinė krašto dalis atiteko Bulgarijai, jame apsigyveno bulgarai. XI a. ta dalis vėl grįžo Bizantijai.
Apie 500 m. kraštą valdė Osmanų imperija.
XIX a. pabaigoje prasidėjo kova dėl Makedonijos, kai dėl šio krašto kovojo Bulgarija ir Graikija. Po Pirmojo Balkanų karo 1912 m. rytinė krašto dalis atiteko Bulgarijai. Po Antrojo Balkanų karo kraštas atiteko Graikijai. Jame apsigyveno daug graikų, pasitraukusių iš: Iki 1939 m. kraštas buvo Salonikų nomo dalis, o 1939 m. buvo suformuotas Kilkio nomas. Po Antrojo pasaulinio karo ir Graikijos pilietinio karo teko atstatyti daug pastatų. Gyventojų skaičius padidėjo.
Savivaldybės
thumb|left|250px|Kilkio nomo savivaldybės
Buvusios provincijos
Anksčiau Kilkio nomą sudarė šios provincijos:
Partėnai
Partėnai arba Moskovskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas Parteins prūsiškos kilmės. 1468 m. minimas Parteyn. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities dvaras, nuo 1928 m. kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Piatidorožnojės apylinkės kaimas.
Protorenesansas
thumb|Šv. Minijaus bažnyčia Florencijoje
Protorenesansas – italų kultūros istorijos laikotarpis (XIII a. vidurys – XIV a. pradžia) prieš renesansą; šio laikotarpio italų architektūros bei dailės stilius. Italijos meno periodizacijoje protorenesanso laikotarpis apima dučento pabaigą ir trečentą.
Protorenesanso menas susiklostė veikiamas vis stiprėjančio antifeodalinio judėjimo, spartaus miestų, prekybos ir amatų augimo, turėjo sąsajų su romaniniu, gotikos ir Bizantijos menu. Protorenesanso architektūrai ir dailei būdingas romantinis jausminis tikrovės traktavimas, pasaulietinės tendencijos, antikos meno motyvai. Protorenesanso architektūroje susiformavo vadinamasis inkrustacinis stilius. Pastatų sienos neretai būdavo skaidomos į stačiakampio, apskritimo ar rombo formos plokštumas, pabrėžiančias statinio tektoniką, naudojami antikinių orderių elementai, pastatai dažnai būdavo puošiami spalvoto marmuro ornamentais. Protorenesanso skulptūrai būdingas žmogaus kūno formų tikroviškumas ir išraiškingumas, tapybai – monumentalumas, dekoratyvumas, psichologinis įtikinamumas.
Menininkai
Protorenesansas paskatino ankstyvojo renesanso susiformavimą. Ir XV a. pirmoje pusėje kūrė menininkai, kurių estetika dar buvo tampriai susijusi su protorenesanso − Lorenzo Monaco, Gentile da Fabriano, Pisanello.
Natiurmortas
Pasaulyje
Senovės romėnų sienų tapyboje, mozaikoje buvo natiurmorto elementų. Artimų natiurmortui kompozicijų (vadinamojo gėlių ir paukščių žanro kūrinių) sukurta Kinijoje VII–X a. (dailininkai Siui Si, Bien Luanas, Cui Bo). Viduramžiais ir renesanso laikotarpiu Vakarų Europoje natiurmorto motyvai, dažnai turėję simbolinę reikšmę, buvo įkomponuojami į figūrines kompozcijas (J. ir H. van Eikų Nyderlanduose, A. Diūrerio, V. Stvošo, K. Vico Vokietijoje kūriniai). 1504 m. Dž. de Barbaris nutapė pirmąjį natiurmortą. XVI a. pab.–XVII a. pr. nemažai natiurmorto elementų esama P. Artseno (Nyderlandai), J. Breigelio Aksominio (Flandrija) teminėse kompozicijose. Įvairaus tipo natiurmortų sukurta XVII a. Olandijoje. Jie pasižymi tapybiškumu, spalvų ir tonų subtilumu (P. Klasas, V. Heda, V. van Alstas, J. de Hemas, V. Kalfas, A. Boschartas, B. van der Astas, A. van Bejerenas). Gėlių natiurmortus XVIII a. pr. Olandijoje kūrė R. Reiš ir J. van Heisumas.
Spalvingi, ekspresijos pilni natiurmortai buvo kuriami Flandrijoje (F. Sneidersas, D. Segersas, J. Fleitas). XVII–XVIII a. pr. natiurmorto žanras kultivuotas Italijoje (Dž. Rekas, Dž. B. Ruopolas, E. Baskenis), Ispanijoje (F. Surbaranas, D. Velaskesas, A. Pereda, Ch. Sančas Kotanas), Prancūzijoje (Ž. Šardenas, Ž. B. Udri, F. Deportas), Vokietijoje (G. Flėgelis, K. Paudis). Italų ir ispanų natiurmortai pasižymi ritmiška kompozicija, sodriu koloritu, juose ryški karavadžizmo įtaka; prancūzų natiurmortai (ypač Šardeno kompozicijos) – intymūs, laisvos kompozicijos, subtilių spalvų. Rusijoje šis žanras atsirado XVIII a. (G. Teplovas, P. Bogomolovas, T. Uljanovas). XVIII a. vid.–XIX a. pr. natiurmorto žanras kultivuotas nedaug.