cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Česlovas Norvaiša
Sportinė veikla
Nuo 1960 m. kartu su Jūrate Norvaišiene pradėjo lankyti Kauno profsąjungų kultūros rūmų pramoginių šokių Vido Kamačio kursus. 1963-1985 m. su J. Norvaišiene Kauno profsąjungų kultūros rūmų pramoginių šokių ansamblio šokėjai. 1965 m. kartu su žmona – Tarptautinio pramoginių šokių konkurso „Gintarinė pora“ iniciatorius. 1967-1974 m. pasaulio ir Europos pramoginių šokių čempionatų dalyvis. 1964-1974 m. Lietuvos sportinių šokių čempionas, 1972 m. I TSRS balinių šokių konkurso Maskvoje nugalėtojas, pelnė apdovanojimų tarptautiniuose sportinių šokių konkursuose. Nuo 1974 m. kartu su J. Norvaišiene – Kauno profsąjungų kultūros rūmų ansamblio „Sūkurys“ vadovas ir treneris, 1975-1989 m. Lietuvos, TSRS, Bulgarijos, Kazachijos pramoginių šokių rinktinių treneris. Kartu su J. Norvaišiene sukūrė choreografijos dramos spektakliams.
1987-1989 m. TSRS balinių šokių asociacijos prezidentas. 1992-2000 m. Lietuvos sportinių šokių federacijos prezidentas, nuo 2000 m. viceprezidentas, garbės prezidentas.
Hammerfell
Hammerfell – provincija Tamriel žemyno vakaruose, kurios teritorijoje vyksta The Elder Scrolls serijos žaidimų veiksmas. Ji ribojasi su Skyrim, Cyrodiil ir High Rock provincijomis. Didžiausią teritoriją provincijoje užima Alik’r dykuma. Hammerfell apgyvendinta redgardų rasės atstovais, kurie emigravo iš paskendusio Yokuda žemyno.
Istorija
Tikrasis Hammerfell provincijos pavadinimas yra Volenfell, jį pirmosios eros metu sugalvojo dwemer rasės gentis Rourken. Pasakojama, kad galingas Rourken genties lyderis metė savo kūjį Volendrung ir šis parodė provincijos ribas. Provinciją Hammerfell vardu pavadino iš Yokuda žemyno atvykę redgardai.
Pirmosios eros laikotarpiu Hammerfell provincijoje paslaptingai išnyko dwemer gentys ir provincija tapo negyvenama, tačiau neilgam… Yokuda žemyne įvyko baisus potvynis, kuris visiškai paskandino žemyną ir privertė žemyno gyventojus redgardus kraustytis į rytus. Pirmieji buvę Yokuda žemyno gyventojai apsigyveno Herne saloje, bet gyvenimas vertė keliauti toliau. Vėliau redgardai užėmė visą Hammerfell ir pradėjo keliauti į kitas provincijas.
Antrosios eros laikotarpiu Hammerfell provincijoje susikūrė dvi redgardų grupės (Ra Gada ir Na – Totambu), kurios valdė provincijos teritorijas, tačiau vėliau provincijos valdymą perėmė Na – Totambu.
Trečiosios eros 862 m. įvyko žiaurus karas tarp Na – Totambu grupės narių, kurį sustabdė imperatorius Uriel Septim, priskirdamas provinciją savo imperijai.
Geografija
Hammerfell provincijos centre dirvožemis yra nederlingas ir sausas, nes didžiąją dalį teritorijos užima Alik’r dykuma, derlingiausias dirvožemis yra tik provincijos pakrantėse. Pakrantės yra labiausiai apgyvendinta Hammerfell sritis. Provincijos šiaurėje įsitaisę kalnai Dragontail, jų teritorijoje gyvena bretonų, orkų ir redgardų rasės.
Politinė sistema
Hammerfell provincijoje monarchinė politinė sistema. Daugelis redgardų nekenčia šios sistemos ir dėl to jie yra išvaromi iš provincijos.
Turizmas
Hammerfell provincijoje yra nemažai įžymių vietų ir architektūros paminklų, pavyzdžiui, galima pamatyti nykštukų miesto griuvėsius, dykumą ir kalnus, tačiau provincijos gyventojai nemėgsta svetimų ir todėl provincijoje yra pavojinga turistams.
Nuorodos
Хаммерфелл
Kalniškiai (Vaiguva)
Kalniškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Vaiguvos, prie kelio. Stūkso Kalniškių piliakalnis.
Ieva Labutytė
Ieva (Eva) Erika Labutytė-Vanagienė (1938 m. balandžio 15 d. Begėdžiai, Šilutės apskritis – 2003 m. rugsėjo 18 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkė grafikė, Mažosios Lietuvos kraštotyrininkė.
Biografija
Mokėsi Plikiuose, Klaipėdoje. Dirbo Saugų vaikų namuose. 1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Diplominio darbo vadovas prof. Antanas Kučas. 1981 m. Martyno Jankaus memorialinio muziejaus Bitėnuose, 1989 m. lietuvininkų bendrijos „Mažoji Lietuva“ viena įkūrėjų.
Kūryba
Kūryboje naudojo įvairias technikas – anglies, oforto, linoraižinio, autocinkografijos arba mišrią techniką. Kūrybai buvo būdinga: jausmingumas, simbolizmas, savitas spalvų derinimas. Veiklos pagrindinė sritis buvo estampai, knygų apipavidalinimas, sukūrė ekslibrisų, nuliejo akvarelių. Darbuose daugiausia vaizduota Prūsija, Mažoji Lietuva ir jos žmonės.
Nuo 1968 m. Labutytė pradėjo dalyvauti parodose tiek Lietuvoje, tiek ir užsienyje (Vokietija, Lenkija).
Svarbiausi darbai
Estampai
Ekslibrisai
Sent Džordžas
Sent Džordžas – miestas pietvakarių Grenadoje (Vest Indija), šalies sostinė. Mieste gyvena apie 7 500 gyventojų (2009), o miesto rajone daugiau nei 33 000. Tai jūrų uostas, administracinis, verslo ir turizmo centras. Pagrindinė pramonė – cukraus apdirbimas ir alkoholiniai gėrimai.
Romualdas Makoveckas
Romualdas Makoveckas (1926 m. liepos 12 d. Kėdainiuose – 1985 m. gruodžio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas zootechnikas, žemės ūkio mokslų kandidatas.
Sent Džordžas
Gatvelės vingiuotos, išsidėsčiuosios ant kalvų ir daubose.
Romualdas Makoveckas
Biografija
Mokslinio darbo sritis – kiaulininkystė. 1967 m. su kitais išvedė Lietuvos baltųjų kiaulių veislę. Paskelbė mokslinių straipsnių kiaulių veisimo ir selekcijos klausimais.
Sent Džordžas
Istorija
2004 m. Sent Džordžas, kaip ir visa Grenada, labai nukentėjo nuo 10-to pagal stiprumą istorijoje uragano Ivano. Paskaičiuota, kad apie 90 % miesto namų buvo nugriautų. Po metų tarptautinės finansinės pagalbos (daugiausiai iš Kanados, JAV ir ES) dėka didžioji dalis sugriovimų buvo sutvarkyta.
Mindaugų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
miniatiūra|right|200px|Suremontuota bažnyčia, galinė dalis
'''Mindaugų šv. Mykolo bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Kalvarijos savivaldybėje, Kamšų kaime, prie kelio, maždaug pusiaukelėje tarp Kalvarijos (9 km) ir Šeštokų (8 km). Netoliese įsikūrusios kaimo kapinės. Bažnyčios statinys tradicinio gyvenamojo namo formos.
Šv. Mišios vyksta kiekvieną sekmadienį. Rengiami dveji atlaidai: šv. Mergelės Marijos Apsilankymo (gegužės 31 d., keliama į artimiausią sekmadienį) ir šv. Mykolo (rugsėjo 29 d., keliama į artmiausią sekmadienį). Klebonija įsikūrusi Būdvietyje.
Mindaugų šv. Arkangelo Mykolo parapijos pavadinimas siejamas su karaliaus Mindaugo vardu. Mindaugų šv. arkangelo Mykolo parapija ribojasi su Būdviečio Jėzaus Nazaretiečio, Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Vardo, Liudvinavo šv. Liudviko, Rudaminos Švč. Trejybės ir Šeštokų Švč. Mergelės Marijos Nuolatinės Gelbėtojos parapijomis. Parapijai priklausančios gyvenvietės: Aukštoji Bukta, Barauskai, Brukai, Ilgalauka, Ivantiškiai, Jakimavičiai, Karališkiai, Kamšai, Kesteniai, Lakinskai, Mikališkiai, Mindaugai, Naujiena, Nemunaičiai, Nendriai, Pagrandai, Skersabaliai I, Skersabaliai II, Sūsninkai, Šarkiai, Štakmanavas, Triobiškiai, Turlojiškė ir Vicentiškiai.
Istorija
Kalvarijos klebono dekano Mykolo Krupavičiaus rūpesčiu 1941 m. įkurta Mindaugų parapija. Teigiama, kad bažnyčios ir kuriamos parapijos vardas nebuvo siejamas su aplinkinių kaimų vardais. Vietiniai žmonės prisimena, kaip tarpukaryje nesutarė Kamšų ir Sūsninkų kaimai dėl parapijos pavadinimo. Prelatas Mykolas Krupavičius pasiūlė parapiją pavadinti Mindaugų vardu, sakydamas, kad karalius Mindaugas prieš daug metų suvienijo besipykstančius kunigaikštukus į vieną galingą Europoje Lietuvos valstybę. Šis garbingas vardas sutaikė kaimus, ir parapija tebevadinama Mindaugais.
Maldos namams įrengti iš vokiečių valdžios buvo nupirktas barakas ir iš jo pastatyta laikina bažnyčia. Kalvarijos klebonas su kurijos, apskrities viršininko ir inžinieriaus žinia buvusią mūrinę Kalvarijos šv. Agafono cerkvę (nuo 1919 m. perduotą katalikams), kuriai jau reikėjo kapitalinio remonto, ir šventiko namus nugriovimui atidavė besikuriančiai Mindaugų parapijai. Įrengiant vidų panaudotas stačiatikių cerkvės inventorius. Iš cerkvės plytų pirmasis Mindaugų klebonas Vytautas Demikis (1906-1963) pastatė mūrinę kleboniją, padėjo pamatus naujai bažnyčiai. 1943 m. jis persikėlė į Valakbūdį. Kleboniją įrengė klebonas Antanas Šukevičius (1908-1991), Mindauguose tarnavęs 1943–1946 m.
Bažnyčios projektą, prelato M. Krupavičiaus paskatintas, parengė savamokslis inžinierius Juozas Auštrevičius (1888-1969), pagyvenęs ir grįžęs iš Amerikos, nusipirkęs Kamšuose žemės. 1941 m. vasarą buvo įšventinta šv. Mykolo bažnyčia. 1942 m. J. Auštrevičius iš savo žemės neatlyginamai atrėžė sklypą amžino poilsio vietai prie bažnyčios. Kai kas iki šių dienų kapines vadina tai Mindaugų, tai Auštrevičiaus vardais.
Po Antrojo pasaulinio karo klebonija nusavinta. Parapijiečiai 1955 m. pastatė namelį klebonui gyventi. 2014 m. bažnyčia suremontuota.
Architektūra
Bažnyčia yra tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, su bokšteliu. Vidus 3 navų, atskirtų stačiakampių kolonų eilėmis. Gerokai aukštesnę ir platesnę už šonines, vidurinę navą pratęsia presbiterija. Šoninių navų galuose, abipus presbiterijos, atitvertos zakristijos. Įrengti trys altoriai. Virš pagrindinio įėjimo yra nedidelis vargonų choras, atitvertas metaline tvorele su dekoratyviniais elementais. Bažnyčia be uždaro prieangio, virš fasadinių durų įtaisytas stogelis. Šventoriaus senoji tvora buvusi medinių statinių, su mūriniais stulpais, po remonto pastatyta nauja – sumontuota iš metalinių segmentų. Šventoriuje stovi kunigo saleziečio Prano Gavėno (1918-2000) rūpesčiu pastatytas atminimo akmuo su kryžiumi visiems Gavėnų giminės mirusiems.
Jesiras Arafatas
Yasser Arafat (1929 m. rugpjūčio 24 d. Kaire, Egiptas – 2004 m. lapkričio 11 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Palestinos išsivadavimo organizacijos „Al Fatah“ įkūrėjas bei vadovas.
Biografija
1993 m. J. Arafatas bei Izraelio ministras Ichakas Rabinas pasirašė susitarimą dėl dalinės Gazos sektoriaus bei Jericho autonomijos. 1993 m. rugsėjo 13 d. jų pasirašytas taikos susitarimas užbaigė Pirmąją palestiniečių intifadą.
Nuo 1996 m. pirmasis Palestinos prezidentas. Siekė Palestinos laisvės nuo Izraelio, iš pradžių karinėmis, o vėliau – taikiomis priemonėmis (derybomis).
1994 m. kartu su Šimonu Peresu bei Icchaku Rabinu apdovanoti Nobelio taikos premija už „pastangas kuriant taiką Artimųjų Rytų regione“. Šie politikai 1993 m. pasirašė Oslo protokolus.
Lologas
Lologas  – ežeras Argentinoje, Neukeno provincijos pietvakariuose, Lanino nacionaliniame parke. Telkšo Andų kalnų slėnyje. Ežeras ledyninės kilmės, nusitęsęs rytų – vakarų kryptimi. Krantuose auga notofagų miškai. Išteka Kilkihuės upė (Čimehuino intakas, Negro baseinas). Prie Lologo ežero įsikūrusi Vilja Lago Lologo gyvenvietė.
Bronius Kryžius
Bronius Kryžius (g. 1960 m. liepos 19 d. Mažeikiuose) – Mažeikių rajono savivaldybės politinis ir ūkio veikėjas.
Biografija
1982 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, fizikos mokytojas.
1995–1997 m. Mažeikių rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 1997–2000 m. Mažeikių rajono savivaldybės meras. 2000–2003 m. UAB „Mažeikių būtų ūkis“ direktoriaus pavaduotojas. 2003–2019 m. Mažeikių rajono savivaldybės administracijos direktorius, Privatizavimo komisijos pirmininkas, Telšių regiono atliekų tvarkymo centro valdybos pirmininkas.
Žiūronai (Kaišiadorys)
Žiūronai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kalvių.
Bronius Kryžius
Biografija
1993 m. Tėvynės sąjungos, Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos, 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narys.
Nuo 1995 m. buvo renkamas į Mažeikių rajono tarybą.
Fagotas
Fagotas – boso-tenoro tesitūros medinis muzikos instrumentas, pučiamasis liežuvėlinis aerofonas.Jis yra netransponuojantis.
Bronius Kryžius
Biografija
Specialiųjų tyrimų tarnyba 2019 m. spalį B. Kryžių buvo sulaikiusi dėl įtarimų kyšininkavimu. Dėl pareikštų įtarimų B. Kryžius atsisakė tarybos nario mandato ir narystės Socialdemokratų partijoje. 2020 m. spalį byla dėl neskaidriai organizuotų viešųjų pirkimų perduota Šiaulių apygardos teismui.
Fagotas
Istorija
Pirmieji fagotai sukonstruoti XVI a. pirmoje pusėje Italijoje.
Naudojimas
Grojama simfoniniuose orkestruose, didelės sudėties pučiamųjų orkestruose, kameriniuose ansambliuose, solo.
Suomijos futbolo varžybos 1951 m.
Suomijos futbolo varžybos 1951 m.
Vydas Astas
Vydas Astas (tikr. Tautvydas Galinis, g. 1948 m. spalio 19 d. Vilniuje) – lietuvių prozininkas.
Biografija
1972 m. Vilniaus universitete baigė fiziką, dirbo inžinieriumi.
Armadale FC
„Armadale FC“ – Škotijos futbolo klubas iš Armadeilo.
Istorija
Klubas įkurtas 1910 m.
Klubas išformuotas 1935 m.
Stadionas
Namų rungtynes žaidė „Volunteer Park“ stadione.
Algimantas Budrys
Algimantas Budrys:
Elbasanis
Elbasanis – miestas centrinėje Albanijos dalyje, Elbasanio apygardoje ir Elbasanio apskrityje. Vienas didžiausių ir svarbiausių šalies miestų, apygardos ir apskrities centras. Dauguma gyventojų albanai, musulmonai sunitai.
Miestas išsidėstęs kalnuotoje vietovėje, apie 150 m virš jūros lygio, dešiniajame Škumbinio upės krante. Elbasanis yra įsikūręs apie 54 km į pietus nuo Tiranos ir 82 km į rytus nuo Duresio, 135 km i šiaurę nuo Korčios. Per miestą eina svarbus Duresio–Pogradecio geležinkelis, vienas svarbiausių plentų į kaimyninę Makedoniją.
Elbasanis – ūkio regiono centras ir vienas didžiausių šalies pramonės centrų su išvystyta juodosios metalurgijos, maisto, tekstilės, medienos pramonė. Alyvuogių, vaismedžių, tabako, medvilnės, javų ir daržovių auginimo centras. Kraštotyros ir švietimo muziejai, pedagoginis institutas.
Istorija
left|thumb|200px|left|Elbasanio tvirtovės fragmentas
Elbasanis ir jos apylinkės yra vienos iš seniausiai apgyvendintų Albanijos vietų; pirmųjų gyventojų gyvenvietės liekanos datuojamos nuo akmens amžiaus laikotarpio. Šioje vietovėje taip pat randama ir kitų priešistorės – žalvario ir geležies amžiaus – gyvenviečių liekanų. Jau senovės laikais dabartinis miestas ir jo apylinkės buvo apgyvendintos senųjų šio regiono gyventojų – ilyrų genčių, kurios iš dalies buvo veikiamos šalimais egzistavusios graikų civilizacijos.
Dabartinio miesto šaknys glūdi antikos laikais, dabartinėje miesto teritorijoje romėnams I a. įkūrus didelę tvirtovę, kuri romėnų laikais buvo žinoma kaip Masio Skampa vardu; Ilyrų kalba skampa reiškia „uola, viršūnė“. Ilgainiui miestui augant ir plečiantis, nuo III ir IV a. sandūros, miestas yra žinomas kaip Hiskampis vardu. Miestas buvo svarbus prekybos centras, išsidėstęs svarbaus prekybos kelio – Via Egnatia – dviejų atšakų sankirtoje, vedusioje į to meto svarbius Balkanų miestus – Apoloniją ir Dirachijų. Miestas buvo svarbus ankstyvosios krikščionybės centras: mieste buvo keletas bažnyčių, vyskupo rezidencija. Vėlyvosios antikos laikais dėl didžiojo tautų kraustymosi padažnėjusių barbarų (ostgotų) antpuolių miestas sunyko ir neteko didesnės ekonominės bei socialinės reikšmės.
Viduramžiais dabartinio miesto apylinkės priklausė Bizantijai. Kurį laiką miesto apylinkės priklausė Bulgarijos karalystei. 1204 m. ketvirtojo kryžiaus žygio metu kryžiuočiams užėmus Konstantinopolį ir Bizantijai kurį laiką suskilus į kelias valstybes, XIII a. miestas tapo pavaldus viduramžių Graikijos valstybei – Epyro Despotijai, vėliau Serbijos karalystei, kol galiausiai XIV a. pabaigoje dabartinio miesto teritorija atiteko Osmanų imperijai.
Miesto atgimimas prasidėjo 1467 m., kuomet Osmanų sultono Mehmeto II iniciatyva antikinio miesto teritorijoje, kur stovyklą buvo įsirengusi osmanų kariuomenė, buvo nuspręsta pastatyti miestą-tvirtovę. Miestas-tvirtovė buvo pavadintas El Basano vardu, turkų kalba reiškiančio „tvirta vieta“. Turkų valdymo laikais miestas suklestėjo, tapo svarbiu amatų ir prekybos centru. XVII a. pabaigoje mieste gyveno apie 2000 gyventojų, buvo graikų, arumunų, slavų, turkų ir albanų bendruomenės, miesto apylinkės buvo gausiai gyvenamos arumunų. Ėmus plisti islamui miestas tapo svarbiu šios religijos centru dabartinėje Albanijos teritorijoje. 1864 m. miestas buvo sandžako, priklausiusio Monastiro vilajetui, centru.
XX a. pradžioje miestas tapo vienu iš albanų kultūrinio ir tautinio atgimimo centrų, mieste buvo įkurta pirmoji šalyje mokytojų seminarija. Tačiau dėl islamo svarbos ir istorinio vaidmens šiame mieste bei „Jaunųjų Turkų“ įtakos, miestas kurį laiką buvo albanų švietimo reformų pasipriešinimo centru, ypatingai priešindamasis siekiui arabų rašmenis keisti lotyniškaisiais.
thumb|200px|Elbasanio metalurgijos kombinatas
1912 m. Albanijai paskelbus nepriklausomybę miestas atiteko naujai susikūrusiai valstybei. I pasalinio karo metu (1915–1918 m.) miestą užėmė Serbija, Bulgarija, Austrija-Vengrija ir Italija. Tarpukario laikotarpiu mieste klestėjo alkoholio gamybos ir tabako ruošos pramonė.
II pasalinio karo išvakarėse 1939 m. miestą, kaip ir likusią šalies dalį užėmė Italijos kariuomenė. 1943 m. miestas buvo okupuotas hitlerinės Vokietijos, kol galiausiai 1944 m. buvo išvaduotas Albanijos komunistų partijos vadovaujamų partizanų.
Architektūra ir archeologija
thumb|200px|Elbasanio centras
Dėl šio krašto turtingos istorinės praeities, mieste ir jo apylinkėse yra gausu įvairių epochų statinių ir paminklų: priešistorinių statinių griuvėsių, romėnų ir bizantinės epochos statinių liekanų (IV–V a. bazilikos griuvėsiai). Išlikę XV a. turkų tvirtovės sienos ir bokštai, perstatyti XIX a., XIV–XVI a. mečetės, gyvenamieji namai. Netoli miesto esančioje pravoslavų vienuolyno bažnyčioje yra palaidoti serbų šventojo ir Duklijos karalystės valdovo Jovano Vladimiro palaikai.
Dabartiniais laikais pastatyta administracinių ir gyvenamųjų namų, mečečių.
Suchona
Suchona  – upė Rusijoje, Vologdos srityje, kairioji Šiaurinės Dvinos ištaka.
Prasideda Kubenos ežere. Nuotėkis iš ežero reguliuojamas šliuzu. Aukštupyje slėnis platus, nuolydis nedidelis. Dėl nedidelio nuolydžio ir vandeningų intakų Vologdos ir Ležos, vanduo pavasarį teka atgal, į Kubenos ežerą. Vidurupyje slėnio gylis 80–100 m., yra slenksčių, akmens salelių. Vidutinis nuotėkis 39 km nuo žiočių – 456 m³/s, didžiausias – 6520 m³/s, mažiausias – 17,6 m³/s. Ties Didžiuoju Ustiugu Suchona susilieja su Jugu ir sudaro Šiaurinę Dviną.
Šiaurinės Dvinos vandens keliu sujungta su Volga. Laivuojama, tačiau kartais vasarą dėl vandens trūkumo laivyba nutrūksta.
Didžiausi intakai – Dvinica, Uftiuga (kairieji), Vologda, Leža, Tolšma (dešinieji).
Miestai prie Suchonos – Sokolas, Totma, Velikij Ustiugas.
Povilas Mačiulis
Povilas Mačiulis (g. 1986 m. lapkričio 29 d. Kaune) – Lietuvos politikas.
Išsilavinimas
2006 m. baigė Kauno dailės gimnaziją.
2011 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno fakultete baigė dizainą (bakalauras), 2013 m. Kauno technologijos universitete baigė ekonomiką (magistras).
Karjera
Visuomeninės organizacijos „Vieningas Kaunas“ direktorius; VšĮ „Tavo pramogos“ direktorius; asociacijos „Laisvės alėjos bendruomenė“ direktorius; UAB „Kauno saulėtekis“ rinkodaros vadovas.
2011–2018 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys nuo koalicijos „Vieningas Kaunas“. , Kauno miesto savivaldybės mero pavaduotojas. 2019–2023 m. buvo prezidento Gitano Nausėdos vyriausiuoju patarėju.
Birmingamo kanalas
thumb|250px|Birmingamo kanalas [[Edžbastonas|Edžbastone]] Birmingamo kanalas arba BCN Main Line – laivuojamas kanalas JK, Anglijoje, driekiasi nuo Birmingamo iki Vulverhamptono. Atsišakoja nuo Stafordširo ir Vusterširo kanalo, užsibaigia Vusterio ir Birmingamo kanale. Jungiasi su kitais smulkesniais kanalais. Ilgis 22 mylios.
Suomijos futbolo varžybos 1952 m.
Suomijos futbolo varžybos 1952 m.
Altajaus prefektūra
Altajaus prefektūra  – prefektūra Kinijos Liaudies Respublikoje, Sindziango uigūrų autonominės provincijos šiaurėje, įeina į Ilio kazachų autonominę prefektūrą. Administracinis centras – Altajus.
Geografija
Prefektūra ribojasi su Kazachstanu, Mongolija, Rusija. Prateka Irtyšiaus upė, telkšo Ulunguro, Kanaso ežerai, šiaurėje iškilę Altajaus kalnai.
Armadeilis
Armadeilis  – miestelis Škotijoje, Vakarų Lodiano regione. Gyventojų skaičius buvo 10 830 žmonės (2006 m. duomenimis).
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo viduramžių.
Jonas Vladislovas Sanguška
Jonas Vladislovas Sanguška (? – 1652) – kunigaikštis. Sanguškų giminės, Kovelio linijos atstovas.
Biografija
thumb|left|150px|Jono Vladislovo Sanguškos žmona Ona Radvilaitė Vitebsko vaivados Simono Samuelio Sangškos ir jo pirmos žmonos Hanos Zavišaitės sūnus.
Turėjo Suražo seniūniją.
Šeima
Jo žmona buvo Ona Radvilaitė (? – 1659), Klecko ordinato Jono Alberto Radvilos duktė. Turėjo vienintelį sūnų Suražo seniūną Jeronimą.
Kobo Abė
thumb|Kobo Abė Kobo Abė (安部 公房 Abe Kōbō, tikrasis vardas – 安部 公房 Abe Kimifusa, 1924 m. kovo 7 d. Tokijuje – 1993 m. sausio 22 d.) – japonų rašytojas.
Biografija
Tėvas – Mukdeno Imperatoriškojo universiteto medicinos fakulteto dėstytojas.
Vaikystę ir jaunystę rašytojas praleido Mandžiūrijoje. Gyvenimas kitos kultūros šalyje praplėtė Kobo Abės akiratį.
1941 m. šeima grįžo į tėvynę.
1943–1948 m. mokėsi Tokijo universiteto medicinos fakultete.
1947 m. paskelbė savo poemą Mumei Shishu („Nežinomo poeto poema“).
1948 m., po universiteto baigimo, rašytojas kurį laiką dirbo gydytoju, buvo komunistų partijos narys, iš kurios išstojo po įvykių Vengrijoje. Nejusdamas pašaukimo profesijai ir nusivylęs politika Kobas Abė pasišventė literatūrai.
1948 m. paskelbė savo pirmą novelę „Owarishi michi no shirube ni“ („Kelio ženklas gatvės gale“).
1973 m. Tokijo mieste įkūrė studiją, kurioje inovaciniais metodais ugdė aktorius.
Bibliografija
Vertimai į lietuvių kalbą:
Osipi Lepertovizna
Osipi Lepertovizna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 11 namų ir 73 gyventojai, iš kurių 31 vyras ir 42 moterys.
Pazelvės ežeras
Pazelvės ežeras – ežeras vidurio Lietuvoje, Prienų rajone, apie 5 km į šiaurę nuo Stakliškių. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 1,6 km, plotis - iki 0,33 km. Altitudė 93,7 m. Kranto linija labai vingiuota, yra keletas gausiai vandens augalija užžėlusių įlankų. Krantai daugiausia aukštoki, tik rytinis krantas žemesnis ir užpelkėjęs. Ežerą beveik iš visų pusių (išskyrus vakarinę dalį) supa Pazelvės miškas. Iš šiaurinės ežero dalies link Alšios upės išteka 2 upeliai: Krajonas ir bevardis upelis. Prie vakarinių ežero krantų įsikūręs Pazelvės kaimas.
Pragaro vaikis
Pragaro vaikis – 2004 JAV fantastinis veiksmo filmas. Leidėjas – Columbia Pictures. Filmas yra Pragaro vaikio (Hellboy) komiksų adaptacija.
Osipi Vidziori Drugiai
Osipi Vidziori Drugiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 15 namų ir 114 gyventojų, iš kurių 58 vyrai ir 56 moterys, 3 stačiatikiai.
Kašonių ežeras
Kašonių ežeras – ežeras vidurio Lietuvoje, Prienų rajone, apie 5 km į šiaurę nuo Jiezno, prie Kašonių. Ežeras trikampės formos, ilgis iš vakarų į rytus 1,07 km, plotis iki 0,72 km. Altitudė 99,2 m. Krantai žemi, daug kur, ypač šiaurėje ir vakaruose, pelkėti. Tankiai apaugęs nendrėmis, krūmų sąžalynais. Vakarinėje pusėje iš augalų susidariusi 1,9 ha sala ir smulkios salelės, kuriose gausiai peri vandens paukščiai. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pietuose įteka du upeliai, vakaruose išteka upelis link Sobuvos upelio (Nemuno intakas).
Kašonių ežero vakarine pakrante eina kelias, už kurio telkšo bevardis 6,8 ha vandens telkinys, nepriskiriamas Kašonių ežerui. Šiaurrytinėje pakrantėje įsikūręs Slabados kaimas.
Ežerėvardis Kašonių̃ ẽžeras kilęs nuo Kašonių kaimo vardo.
Įtampos daliklis
thumb|200px|Įtampos daliklis su dviem rezistoriais Įtampos daliklis – elektros grandinė skirta gauti reikiamą išėjimo įtampą (Uout), kuri būtų proporcinga (mažesnė) įėjimo įtampai (Uin).
Panamerikos žaidynės
thumb|Panamerikos sporto organizacijos logotipas. Panamerikos žaidynės – kas ketverius metus vykstančios daugiašakės sporto varžybos, kuriose varžosi Amerikos kontinento valstybės ir teritorijos. Teisė dalyvauti žaidynėse suteikta 42 šalims. Pirmosios Panamerikos žaidynių varžybos vyko 1951 m. Buenos Airėse, Argentinoje.
Įtampos daliklis
Paprasčiausią daliklį sudaro du nuosekliai sujungti rezistoriai. Išėjimo įtampa U2 randama iš įėjimo įtampos U pagal formulę
Paprastu atveju, kai R1 = R2, išėjimo įtampa visada lygi pusei įėjimo įtampos.
Ši formulė teisinga tik jei daliklis neapkrautas jokia papildoma apkrovos varža. Jei daliklis apkrautas papildoma varža RA, formulėje R2 reikšmę reikia keisti bendrąja lygiagrečiai sujungtų R2 ir RA varža.
Saulius Butkus
Saulius Butkus (g. 1976 m. rugsėjo 20 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
Žaidė Inkaras Kaunas (1995–1999, 2001–2002), Kareda Šiauliai (2000), FBK Kaunas (2001), Sūduva Marijampolė (2003–2005), FK Šiauliai (2006), Nevėžis Kėdainiai (2006), Rodiklis Kaunas (2007) klubuose.
Živavodė
Živavodė – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 5 km nuo Igliaukos.
Mykolas Januškevičius
Mykolas Januškevičius (1886 m. vasario 3 d., senuoju stiliumi sausio 22 d. Emelinava, Utenos apskritis – 1942 m. gruodžio 4 d. Kaunas) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, vertėjas, publicistas.
Biografija
Sankt Peterburgo universitete studijavo teisę. Lietuvių demokratų partijos narys. 1912–1917 m. IV Rusijos imperijos valstybės dūmos deputatas, priklausė trudovikų grupei, joje kėlė Lietuvos reikalus. 1916–1918 m. Petrograde leido ir redagavo kairiųjų liaudininkų laikraštį „Naujoji Lietuva“. Vienas Lietuvos revoliucinių socialistų liaudininkų partijos ideologų. Grįžęs į Lietuvą dirbo „Spaudos fonde“, dienraščio „Lietuvos žinios“ redakcijoje; šiuo laikotarpiu pasižymėjo antikomunistinėmis pažiūromis. Į lietuvių kalbą išvertė grožinės literatūros kūrinių.
Siauravabaliai
Siauravabaliai (Colydiinae) Zopheridae šeimos pošeimis, kuriam priklauso smulkūs (1 – 20 mm ilgio) vabalai.
Išvaizda
thumb|150px|left|[[Paprastasis siauravabalis|Paprastojo siauravabalio (Bitoma crenata) lerva.]] Smulkūs ir vidutinio dydžio (1,2 – 20 mm), įvairios formos vabalai: pailgi, iauri, plokšti arba cilindriški. Antenos iš 8 -10 narelių; pirmojo narelio iš viršaus nematyti – jį dengia galvos kraštas; buoželė iš 1 – 3 narelių, kartais antenos storos ir buoželė neryški. Antsparniai visuomet su taisyklingomis taškų eilėmis. Letenos keturnarės (4-4-4), dažnai atrodo trinarės (3-3-3). Galinis letenų narelis trumpesnis už kitus narelius kartu paėmus. Pilvelio 2-3 pirmieji sternitai tarpusavyje nejudamai suaugę.
Lervų kūnas ištįsęs, minkštas, apaugęs negausiais plaukeliais. Galva nukreipta į priekį. Antenos iš trijų narelių, galinis narelis su priedėliu. Viršutiniai žandai pjautuviški, jų viršūnės perskeltos. Pilvelio devintasis segmentas su 2 lenktomis kabliškomis ataugomis arba gale dviskiautis. Kojos trumpos.
Biologija
Dauguma rūšių minta grybais, kai kurios rūšys plėšrūnės, medžioja smulkius nariuotokojus, dažniausiai kinivarpas.
Gyvena miškuose po medžių žieve, ksilofagų takuose, trūnijančioje medienoje, medžių kempinėse, skruzdėlynuose, pūvančių augalų liekanose, ypač miško paklotėje po nukritusiais lapais, dirvoje po akmenimis ir samanomis.
Lietuvos rūšys
Lietuvoje aptinkamos 8 rūšys.
Manoma, jog Lietuvos teritorijoje turėtų gyventi dar 4 siauravabalių rūšys: Synchita mediolanensis, Synchita separanda, Xylolaemus asciculosus ir Orthocerus crassicornis, kadangi jos aptiktos kaimyninėse šalyse.
Lapkalnis (Šilalė)
Lapkalnis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Nevočių, dešiniajame Čyžupio krante. Kaimo kapinaitėse yra akmeninė koplytėlė, kurią 1911 m. sukūrė Pranas Karbauskas.
Suomijos futbolo varžybos 1953 m.
Suomijos futbolo varžybos 1953 m.
Jiezno ežeras
Jiezno ežeras – ežeras vidurio Lietuvoje, Prienų rajone, į pietus nuo Jiezno. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,76 km, plotis iki 0,57 km. Altitudė 96,5 m. Giliausia ežero vieta yra pietryčiuose, jos gylis 4,4 m. Pietrytinėje ežero pusėje yra dvi įlankos. Rytiniai ir šiaurės vakariniai krantai pelkėti. Šiaurinis ir pietinis krantai aukštoki. Dugnas padengtas sapropelingu ir dumblingu moliu. Į Jiezno ežerą įteka upeliai (Mekšrupis) ir (Jieznelė), išteka Mekšrupis į Verbliūdo ežerą (Verknės intakas). 1967 m. ežeras paskelbtas ornitologiniu draustiniu. Šalia įsikūręs Strazdiškių kaimas. Šiaurinėje pakrantėje yra buvusio Jiezno dvaro sodyba, yra maudykla. Į vakarus nuo ežero eina kelias.
Pavadinimo kilmė
Kalbininko K. Būgos nuomone, ežero pavadinimo šaknis yra jotvingiška. Bandoma sieti su žodžiu iežti („aižyti“).
Liaudies etimologija pasakoja, kad Jiezno ežeras buvo labai gilus, ir jo dugno nieks nepasiekdavo. Sakydavo, kad jis be dugno. Iki Pacų Jieznas priklausė Jekaterinos palikuonims. Vieną kartą puotaudami prie ežero jie nutarė įsitikinti, ar tikrai ežeras be dugno. Nėrė vienas – nepasiekė dugno, antras – taip pat. Pagaliau nėrė trečias ir ilgai neišnėrė. Visi nuščiuvę laukė. Pagaliau jis išniro ir sušuko: Есть дно! („Yra dugnas!“). Nuo to laiko ežerą vadino Jiezno vardu.
Karaliaučius
Karaliaučius ( – ‘karaliaus kalnas’), arba Kaliningradas, iki 1255 m. Tvanksta  – miestas Rusijos vakaruose, Kaliningrado srites centras. Uostamiestis prie Baltijos jūros. Išsidėstęs Priegliaus žiotyse prie Aistmarių.
Pavadinimas
Karaliaučiaus vietoje iki XIII a. buvo sembų gyvenvietė pavadinimu Tvanksta, prūsiškai – Twangste, Tuwangste ar Twānksta. 1255 m. kryžiuočių ordinas sugriovė gyvenvietę, ir pradėjo statyti pilį. Piliai suteikė Kionigsbergo (karalių kalvos) pavadinimą. Taip ji pavadinta Bohemijos karalystės karaliaus Otokaro II, dalyvavusio kryžiuočių ordino žygyje į Sembą, garbei. Aplinkui Karaliaučiaus pilį ėmė kurtis gyvenvietė, kuri ir davė pradžią Karaliaučiui. Nuo to laiko iki 1946 m. pilis, o vėliau ir miestas oficialiai vadintas Königsberg arba Königsberg in Preußen.
1945 m. liepos 17 d. – rugpjūčio 2 d. karą pralaimėjusios Vokietijos Potsdamo mieste vyko nugalėtojų – Tarybų Sąjungos, JAV, ir Didžiosios Britanijos vadovų konferencija. Svarstyti pokario Europos ir Vokietijos ateities klausimai. Numatyta, kad Vokietiją okupuos Tarybų Sąjungos, JAV, Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos kariuomenės, o jų kariuomenės vadai sudarys atskirą administraciją, kuri demilitarizuos nugalėtąją Vokietiją. Numatyta nustatyti naują Vokietijos – Lenkijos sieną palei Oderį ir Neisę. Tarybų Sąjungai iki galutinės taikos sudarymo pavesta administruoti buvusią Rytų Prūsijos teritoriją tarp Nemuno žemupio ir Priegliaus su Karaliaučiumi.
Dabartinis oficialus rusiškas pavadinimas suteiktas TSRS aneksavus šiaurinę Rytprūsių dalį, įamžinant 1946 m. mirusį TSRS partinį veikėją Michailą Kalininą.
Miesto dalys
Kaliningradas dalinamas į tris dalis (administracinius rajonus):
Istorija
Istorinių laikų Karaliaučius turi tris, labai skirtingus vystymosi etapus – sembiškąjį arba prūsiškąjį, teutoniškąjį arba vokiškąjį ir tarybinį arba rusiškąjį.
Sembiškasis laikotarpis
Sembiškasis arba prūsiškasis gyvenvietės laikotarpis tęsėsi iki 1255 m.
Dabartinio miesto teritorijoje stovėjo prūsų sembų genties pilaitė ir vietovė vadinosi Tvanksta ar Tvangstė. 1254 m. Vokiečių ordino kryžiuočiai su kryžininkais, kuriems vadovavo Čekijos karalius Pšemislas Otokaras II, užkariavo prūsų žemę Sembą ir sugriautos Tvankstos pilaitės vietoje pastatė medinę pilį.
Vokiškasis laikotarpis
thumb|left|[[Karaliaučiaus pilis|Karaliaučiaus pilies bokštas XIX–XX a. sandūroje.]] Teutoniškasis arba vokiškasis miesto laikotarpis gyvavo tarp 1255 m. ir 1945 m. balandžio 10 d.
Vokiečių ordino pilis pastatyta 1255 m. buvusios sembų gyvenvietės Tvankstos (arba Tvangstė, Tvangystės) vietoje. Šalia pilies susikūrė trys miestai, turintys savivaldą – Altstadt (Senamiestis), Löbenicht (Liepininkai) ir Kneiphof (Knypava), kurie į vieną miestą sujungti tik 1724 m. Karaliaučius tapo Sembos vyskupystės, vienos iš keturių Prūsijos diecezijų, centru, atskiri miestai buvo įstoję į Hanzos miestų sąjungą. 1544 m. paskutinio Vokiečių ordino magistro ir pirmojo Prūsijos hercogo Albrechto įkurtas tuometinis Albertinos universitetas (nuo 2005 m. – Rusijos valstybinis Imanuelio Kanto universitetas) yra pirmasis protestantiškas universitetas šiame Europos regione, kurio steigime didelį vaidmenį suvaidino lietuviai Stanislovas Rapolionis ir Abraomas Kulvietis. 1466 m. Lenkijai prisijungus žemes su Marienburgu ir Olštynu, Karaliaučiaus pilis tapo pagrindine Ordino rezidencija.
Po Vokiečių ordino sekuliarizacijos 1525 m. miestas tapo Prūsijos hercogystės, kuri buvo Lenkijos karalystės lenas, sostine. 1701 m. Brandenburgo kurfiurstas Frydrichas III Karaliaučiuje karūnavosi Prūsijos karaliumi Frydrichu I. Nuo 1773 m. buvo Rytų Prūsijos provincijos sostine.
Prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo vienas didžiausių regiono miestų 192,76 km² teritorijoje, kurioje 1939 m. buvo 372 164 gyventojai. Miestas pasižymėjo multikultūriškumu, nors jame absoliučią daugumą sudarė vokiečiai, bet gyveno ir prancūzai, škotai, olandai, lenkai, šiek tiek lietuvininkų. Prieš Raudonajai armijai užimant miestą, vietiniai gyventojai masiškai bėgo į Vokietijos gilumą.
Rusiškasis laikotarpis
thumb|right|1967 m. galutinai nugriovus [[Karaliaučiaus pilis|Karaliaučiaus pilies dar išlikusias sienas, jos teritorijoje, 1970 m. buvo pradėtas statyti Tarybų namo administracinis pastatas, vėliau tapęs neoficialiu tarybinio ir rusiškojo Karaliaučiaus, dabar oficialiai vadinamo Kaliningradu, simboliu (2016 m. nuotrauka).]] Tarybinis arba rusiškasis miesto laikotarpis prasidėjo nuo 1945 m. balandžio 10 d. ir tęsiasi iki šiol. thumb|right|Kaliningradiečiai švenčiantys pergalės dieną prieš [[Vokietija|Vokietiją (2017 m. gegužės 9 d.)]] thumb|right|Kaliningrado panorama (2011 m.)
thumb | right| 2018 m. atstatyta sinagoga
Antrajam pasauliniam karui einant į pabaigą, 1945 m. balandžio 6 d. TSRS pajėgos pradėjo Karaliaučiaus puolimą. Balandžio 9 d. ginančios nuo sovietų miestą vokiečių karinės pajėgos kapituliavo, o balandžio 10 d. TSRS kariuomenė likvidavo paskutinį pavienių vokiečių pasipriešinimą ir perėmė miesto kontrolę.
Vokietijai galutinai pralaimėjus karą, po kelerių metų mieste likę gyventojai buvo deportuoti į Rytų Vokietiją ar ištremti į tolimus Rusijos regionus. Vietoj pabėgusių, išžudytų ir vėliau deportuotų vietinių gyventojų, į miestą pradėjo keltis rusakalbiai iš įvairių TSRS teritorijų, ypač rusai, ir gana daug gudų bei ukrainiečių.
Miestas smarkiai nukentėjo nuo bombardavimų Antrojo pasaulinio karo metu. Po karo miestas savo architektūra, kultūra ir gyventojais labai skyrėsi nuo vokiško miesto, koks buvo iki sovietų ekspansijos. Naikinant istorinį kultūrinį paveldą – sugriovus europinės reikšmės įvairių kultūrų Senamiestį, Knypavą, Lyvenikę ir gretimus rajonus, Karaliaučiaus vietoje pastatytas naujas sovietinis miestas su naujomis gatvėmis, standartiniais gyvenamaisiais namais, paminklais V. Leninui, M, Kalininui, sovietiniams kariams ir kitiems.
Ekonomika ir susisiekimas
Karaliaučius yra stambus geležinkelio ir automobilių kelių mazgas. Mieste yra upių ir neužšąlantis jūrų uostas. Iš Maskvos į Karaliaučių tranzitu per Lietuvos ir Gudijos teritoriją kursuoja keleivinis traukinys „Jantar“.
Už 24 km nuo miesto yra tarptautinis Chrabrovo oro uostas su reguliariomis susisiekimo linijomis į Rusiją, Lenkiją ir Šiaurės Europą. Yra reguliari keltų linija su Sankt Peterburgu.
2019 m. atidarytas naujas plaukiojantis suskystintų gamtinių dujų terminalas (panašus kaip ir Klaipėdos SGD) ir požeminių dujų saugykla.
Kultūra, turizmas
Yra Kaliningrado zoologijos sodas, Gintaro muziejus, Pasaulinio okeano muziejus, Istorijos ir meno muziejus, Meno galerija, Dramos teatras, Karaliaučiaus katedra.
Sportas
Mieste žaidžia FK Baltika Kaliningrad futbolo klubas.
2018 m. atidarytas Kaliningrado stadionas, mieste vyko XXI pasaulio futbolo čempionato varžybos.
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2012
M.A.M.A. muzikiniai apdovanojimai 2012 buvo surengti Žalgirio arenoje, Kaune, 2013 m. sausio 11 d. Apdovanojimus vedė Jonas Nainys, Rolandas Mackevičius, Giedrė Rusytė ir Justinas Jankevičius. Nugalėtojus rinko 66 asmenų komisija.
Daugiausiai kartų – 3 – buvo nominuoti Mario Basanov, Donatas Montvydas ir SEL. Daugiausiai apdovanojimų – 4 – gavo Donatas Montvydas, po 2 apdovanojimus gavo Markas Palubenka, Mario Basanov ir SEL.
Nominacijos
Laimėtojai pažymėti paryškintu šriftu.
Grota
thumb|right|250px|Grota [[Armėnija|Armėnijoje]] Grota – platus ir negilus horizontalus urvas skliautiškomis lubomis. Tai gali būti urvo sistemos atskira, išplatėjusi dalis, salė, kur patenkama siauresniu praėjimu. Gali būti karstinės arba erozinės kilmės. Karstinės grotos formuojasi tirpstant uolienoms nuo vandens poveikio. Erozinės grotos susiformuoja jūros, upių pakrantėse nuo bangų mūšos mechaninio poveikio į priekrantės gruntą. Dykumų zonoje nedideles grotas suformuoja vėjo erozija, kuomet paveikiamos į žemės paviršių iškylančios tvirtos uolienos.
Didžiausia pasaulyje (pagal plotą) – Saravako (Sarawak) grota Malaizijos Borneo saloje; jos matmenys 700x400x70 m.
Meninės grotos
Meninės arba dirbtinės grotos yra viena architektūros ir skulptūros formų. Dažniausiai tai būna akmeningų urvų imitacijos bendrame baseinų, fontanų, dirbtinių vandens telkinių ar parkų apipavidalinime. Viena žymiausių tokių grotų pasaulyje yra Buontalenčio grota Florencijoje. Meninės grotos Lietuvoje pavyzdys yra Palangoje, Botanikos parke, Birutės kalno papėdėje esantis lurdas.
Charles Maurice de Talleyrand-Périgord
Šarlis Morisas Taleiranas (1754 m. vasario 2 d. – 1838 m. gegužės 17 d.) – žymus ir garsus Prancūzijos diplomatas, Napoleono Bonaparto (bei daugelio kitų valdovų po jo) užsienio reikalų ministras, Prancūzijos diplomatijos vadovas, nulėmęs daugelį taktinių Prancūzijos užsienio politikos ir strategijos įgyvendinimo sprendimų.
Už savo veiklą gavo Benevent’o kunigaikščio (1806), Perigoro hercogo (von Talleyrand-Périgord) (1807) ir hercogo von Dino titulus (1815), pelnė daugelio Europos valstybių apdovanojimus iš to meto jas valdžiusių monarchų rankų.
Europos senjorų komandinis šachmatų čempionatas
Europos senjorų komandinis šachmatų čempionatas – iki 2016 m. - tai žaidėjų, kurių šalių šachmatų federacijos yra Europos šachmatų sąjungos narės, ir kuriems čempionato vykdymo metais gruodžio 31 d. sueina 50+, ar daugiau metų, varžybos. Komandoje turėjo būti žaidėjų, kuriems einamųjų metų paskutinę dieną sueina 65, ar daugiau, metų.
Nuo 2016 m., tvarka pakeista: tiek vyrams tiek moterims, čempionatai vykdomi dviejose amžiaus grupėse: 50+ ir 65+.
Kovos tarp komandų vyksta prie 4-ių lentų. Komanda turi būti sudaryta iš tos pačios šachmatų federacijos, ar regiono žaidėjų. Komandų skaičius iš kiekvienos šachmatų federacijos neribojamas.
Istorija
Pirmasis Europos senjorų komandinis šachmatų čempionatas įvyko 1999 m. Dresdene. Dalyvavo 7 komandos. Vėliau jų skaičius augo: 2000 m. – 11, 2001 ir 2002 m. – 22, o 2010 m. jau 78 komandos.
Amžiaus reikalavimai pradžioje buvo: vyrams – 60, moterims – 50 metų. Bet nuo 2014 m. visiems dalyviams nustatytas 50 metų amžius, taip pat, įvestas reikalavimas, kad bent vienas žaidėjas komandoje, einamųjų metų gruodžio 31 d., turėtų 65 metus. Tai truko neilgai - nuo 2016 m. tvarka vėl buvo pakeista: pradėti rengti du atskiri Europos komandiniai senjorų šachmatų čempionatai: dalyviams virš 50 metų ir dalyviams virš 65 metų.
Iki 2009 m. čempionatai vyko tik Dresdene, o nuo 2009 m. ir kituose miestuose.
Dalyvių atranka
Kiekviena šalis, Europos šachmatų sąjungos narė, turi teisę į senjorų čempionatus registruoti neribotą komandų kiekį. Tačiau komandoje visi žaidėjai turi būti iš tos pačios šachmatų federacijos, arba šalies regiono, kurioje jie registruoti FIDE, išskyrus atvejį, kai visi komandos nariai yra nereitinguoti.
Taisyklės
Čempionatas pravedamas naudojant šveicariškąją sistemą – 9 ratai, kai komandų mažiau 10-ties, varžybose naudojama ratų sistema. Mačai žaidžiami prie 4-ių lentų. Komandą sudaro 5 žaidėjai (vienas iš jų – atsarginis). Atsarginis žaidėjas gali žaisti tik prie 4-os lentos. Komandą gali sudaryti vyrai ir moterys.
Laiko kontrolė
Kiekvienam žaidėjui partijai skiriama laiko: pirmiesiems 40 ėjimų – 90 min., o likusiems ėjimams 30 min., taip pat, nuo 1-o ėjimo po kiekvieno ėjimo pridedama po 30 sek.
Nugalėtojo nustatymas
Komandos vieta nustatoma pagal komandinius taškus. Pasibaigus mačui, komandai, surinkusiai daugiau individualių taškų už varžovus, skiriami 2 komandiniai taškai, o komandai, kuri mažiau – nulis komandinių taškų. Jei komandos surinko po lygiai, abiem komandom skiriama po tašką. Daugiau komandinių taškų turinti komanda turnyrinėje lentelėje užima aukštesnę vietą.
Jei komandos surenka po lygiai komandinių taškų, jų užimama vieta nustatoma pagal numatytą tvarką. Metams bėgant tvarkos keitėsi. 2014 m., surinkus po lygiai taškų, vietos buvo nustatomos: pagal surinktų prie lentų taškų sumą. Jei lygu, tai einama prie sekančio  varžybų nuostatuose numatyto punkto. Atskiruose čempionatuose tvarka, priklausė nuo čempionato rengėjų ir galėjo šiek tiek skirtis.
Apdovanojimai
Pirmąsias tris komandines vietas užėmusių komandų žaidėjai apdovanojami medaliais ir piniginiais prizais, o 4-os ir 5-os komandos žaidėjai - piniginiais prizais. Geriausiai prie kiekvienos lentos pasirodę dalyviai, taip pat, iki 2016 m. vienas geriausiai pasirodęs senjoras, kuriam gruodžio 31 d. sukanka 65 metai, irgi buvo apdovanojami prizais.
Komandų trumpiniai
Čempionatų lentelėje pateiktų komandų pavadinimų paaiškinimai:
• VOL – Vöest Linz (Austrijos klubas)
• D98 – Dresdeno SC 1898 (Vokietijos klubas)
• K13 - SF Katernbergas 1913 (Vokietijos klubas)
• CAM – Maskvos šachmatų akademija (Rusijos klubas)
• Saksonija – Vokietijos žemė
• Berlynas – Vokietijos miestas
• Katalonija – Ispanijos regionas
• DSM – Maskvos vertybės (Rusijos klubas)
• SDR – Stiller Don Rostov (Ukrainos klubas)
• DCM – Maskvos centrinis šachmatų klubas
• VIS – Izraelio klubas
• MSC – Maskva
Georgijevskas
Georgijevskas – miestas pietų Rusijoje, Didžiojo Kaukazo šiaurinėje pašlaitėje, prie Podkumokos upės, 210 km į pietryčius nuo Stavropolio. Netoli yra Novopavlovsko (24 km į pietryčius) ir Mineralnyje Vody (27 km į vakarus).
Geležinkelio stotis. Išplėtota maisto, lengvoji, radioelektronikos, metalo gaminių pramonė. Veikia kraštotyros muziejus, dramos teatras, kino teatras. Stovi medinė XVIII a. šv. Mykolo stačiatikių cerkvė, armėnų bažnyčia.
Istorija
Dabartinio miesto vietoje 1777 m. vadinamoje Azovo-Mozdoko gynybos linijoje buvo įkurta tvirtovė. Pavadinimas kilęs nuo Šv.Jurgio, kuris Rusijoje tradiciškai laikomas pergalės simboliu. Čia 1783 m. pasirašytas Georgijevsko traktatas. Miesto teises gavo 1786 m. Nuo 1802 m. iki 1822 m. Rusijos Kaukazo gubernijos centras. XIX a. plėtota šilko pramonė, svarbus prekybos centras. Nuo 1885 m. veikia geležinkelis. Per Antrąjį pasaulinį karą nuo 1942 m. rugpjūčio iki 1943 m. sausio buvo užimtas Vermachto.
Bronius Krivickas
Bronius Krivickas (1919 m. lapkričio 17 d. Pervalkai, Pasvalio valsčius – 1952 m. rugsėjo 21 d. Raguvos miškas, palaidotas Putiliškiuose, Raguvos valsčius) – Lietuvos rašytojas, literatūros kritikas, vertėjas.
Biografija
Gimė Pervalkuose valstiečių Antano ir Onos septynių vaikų šeimoje. Turėjo seseris Oną (g. 1910 m.), Veroniką (g. 1917 m.), Stasę (g. 1924 m.) ir brolius Antaną (1917-1940), Joną (1914-1953), Juozą (1921-1945).
thumb|left|200px|[[Bronius Krivickas|Broniaus Krivicko redaguotas partizanų laikraštis „Aukštaičių kova“]] 1945 m. vasarį įsijungė į partizanų būrį, veikusį Nemunėlio Radviliškio apylinkėse ir Skaistkalnės miškuose, kur jau partizanavo du jo broliai. 1945 m. rugpjūčio 12 d. Tylinavos kaimo sodyboje žuvo brolis Juozas, tėvai išvaryti iš namų, o sodyba sudeginta. Pasirinko slapyvardžius Būtvydis, Klaidatikis, Rivaišas, Vilnius, Gintaras. 1948 m. slapta susituokė su Smilgių pradžios mokyklos mokytoja Maryte Ziemelyte (sutuokė Suosto kunigas). 1948–1949 m. buvo partizanų būrio vado pavaduotojas. Porą žiemų praleido bunkeryje, įsiruoštame žmonos tėvų sodyboje Tylinavos kaime, netoli Suosto. 1951–1952 m. priklausė LLKS Rytų Lietuvos srities štabui, buvo srities Visuomeninės dalies viršininkas, redagavo partizanų spaudą („Aukštaičių kova“, „Laisvės kova“). Žuvo KGB užverbuotam Aukštaitijos partizanų vadui J. Kimštui-Žalgiriui išdavus. Kartu žuvo ir Vyčio apygardos Aušros tėvūnijos Visuomeninės dalies vadas Mykolas Blinkevičius-Nemunas. Palaikai užkasti netoliese bunkerio, o praėjus metams M. Blinkevičiaus tėvo slapta atkasti ir perlaidoti Putiliškių kaimo kapinėse, nors tiksli palaidojimo vieta lieka neišaiškinta.
1953 m. balandžio 6 d. Latvijos Bauskės rajono Skaistakalnio (Surgienių) miške žuvo Broniaus brolis Jonas Krivickas (slapyvardžiai Jonas, Kirvis).
Kūryba
Mokydamasis gimnazijoje parašė feljetonų, studijuodamas reiškėsi kaip kritikas, novelistas ir dramaturgas (pjesės „Pušis ant kalno“, parašyta 1940 m., neišliko, „Pasaka apie karalaitį“ 1944 m.). Bendradarbiavo žurnaluose „Naujoji Romuva“, laikraščiuose „Darbininkas“, „XX amžius“.