cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nuno Valente
Nunu Žoržas Pereira Silva Valentė (Nuno Valente; g. 1974 m. rugsėjo 12 d.) – karjerą baigęs portugalų futbolininkas, buvęs Portugalijos rinktinės gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2002 m. rugsėjo 7 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate. 2008 m. lapkričio 22 d. paskelbė pasitraukiantis iš nacionalinės rinktinės, motyvuodamas tuo, kad nebegali jai atstovauti taip kaip turėtų.
Pasiekimai
Pasiekimai su FC Porto klubu:
GKS 71 Tychy
Tychų GKS – Lenkijos futbolo klubas iš Tychų.
Istorija
1995–1997 m. buvo prijungtas prie Sokol Tychy klubo.
Cisuvekas (reikšmės)
Cisuveku vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Torii
thumb|right|Torii vartai [[Icukušimos šventykla|Icukušimos šventykloje, Hirosimos prefektūroje]]
Torii (鳥居) – tradiciniai japoniški šintoizmo vartai, dažniausiai stovintys prie įėjimo į Šinto šventyklą. Jie simbolizuoja perėjimą nuo žemiško vulgarumo prie šventumo. Japonijos kultūrai susimaišius su atėjusiu budizmu, šiuo metu torii randami ir japonų budistinėse šventovėse.
Tradiciškai jie būdavo statomi iš akmens ar medžio, šiuo metu – iš modernių statybinių medžiagų (betonas, nerūdijantis plienas ir kt.).
Mamadou Mbodj
Papė Mamadu Mbodžas (Pape Mamadou Mbodj ; g. 1993 m. kovo 12 d.) – Senegalo futbolininkas, gynėjas.
Atstovavo Vilniaus „Žalgirio“ futbolo klubui.
Karjera
Žaidėjas kilęs iš Senegalo. Karjeros pradžioje atstovavo Dakaro „Sacré-Cœur“ klubą gimtinėje. Vėliau išvyko į Serbiją.
2016 m. tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Po 2018 m. sezono pranešta, kad žaidėjas išvyksta iš klubo.
2018 m. gruodžio mėn. pasirašė 2,5 metų sutartį su azerų Baku „Neftçi“.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Buvo pakviestas į Senegalo U-20 rinktinę, kai vyko 2013 m. Afrikos U-20 pirmenybės.
2013 m. balandžio mėn. Aliou Cisse, Senegalo U-23 rinktinės naujasis treneris, pirmą kartą pakvietė į rinktinę.
Didžiažiedė portulaka
Didžiažiedė portulaka (Portulaca grandiflora) – portulakinių (Portulacaceae) šeimos augalas, priklausantis portulakos (Portulaca) genčiai. Dekoratyvinis, vaistinis augalas, paplitęs Pietų Amerikoje.
Švoginas
Švoginas – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 1,5 km į pietus nuo Kazitiškio, į vakarus nuo Galų durpyno. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,6 km, plotis 0,42 km. Altitudė 151,3 m. Krantai žemi, pelkėti. Ežerą supa Kazitiškio miškas. Prateka iš šiaurės į pietryčius Švoginos upelis (į Dringio ežerą, Žeimenos baseinas). Ežeras seklus, gausiai užžėlęs vandens augalija.
Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo žodžio švogės („balų žolės, nendrės“).
Medinos (Ukmergė)
Medinos – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės rytuose, šalia kelio. Šiauriniu kaimo pakraščiu prateka Muilinės upelis – kairysis Šventosios intakas, pietuose – Siesartis.
thumb|left|Įvažiavimas į Medinas
2000 m.
2000 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių. Tai taip pat:
Įvykiai
Sausis Vasaris Kovas Balandis Gegužė Birželis
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Naujojo Daugėliškio seniūnija
Naujojo Daugėliškio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Ignalinos rajono savivaldybės rytinėje dalyje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 6 seniūnaitijos:
189 m.
189 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Reguliarizavimas (matematika)
frame|Tiek žalias, tiek ir mėlynas sprendinys dera su matavimo taškais. Tačiau priimtinesnis yra glodesnis, žalias sprendinys, paprastai gaunamas parenkant tinkamą reguliarizuojančio nario svorį \lambda
Reguliarizavimas matematikoje – papildomos (apriorinės) informacijos panaudojimas sprendžiant nekorektiškus uždavinius. Metodiniu požiūriu tai yra Okamo skustuvo principo taikymas atrenkant tinkamus sprendinius iš daugybės kitų. Žinomiausi reguliarizavimo taikymo pavyzdžiai yra Tichonovo reguliarizavimas ieškant integralinių lygčių sprendinių bei Bajeso metodų taikymas statistikos uždaviniuose.
Tarkime turime integralinę lygtį operatorinėje formoje: Čia A yra operatorius, atvaizduojantis ieškomą vektorių/funkciją \mathbf{x} į eksperimentuose gaunamą vektorių/funkciją \mathbf{b}. Net mažos matavimo paklaidos gali smarkiai paveikti ieškomą \mathbf{x}. Tuomet vietoj „tikro“, glotnaus, gaunamas smarkiai osciliuojantis sprendinys. Norint to išvengti, šalia mažiausių kvadratų metodu minimizuojamo nario dar pridedamas papildomas narys, stabilizuojantis mūsų sprendinį: Paprastai papildomas narys būna tiesiog vienetinė matrica:. Tačiau tai gali būti ir operatorius, susijęs su \mathbf{x} išvestine. Tinkamai parinkus svorius osciliuojantys sprendiniai atmetami (paveikslėlyje mėlynoji linija) ir paliekami tik glotnūs (žalioji linija).
Incubus
Incubus – alternatyvaus roko grupė iš Kalabaso, Kalifornijos (JAV).
Pradžia
Grupė susikūrė 1990 m. birželio 4 d. vaikinams dar besimokant A. E. Wright’o vidurinėje mokykloje, tuomet jie buvo 8-tokai. Būgnininkas Jose Pasillas sutiko Mike Einziger, grojantį gitara. Vėliau, besimokydami Kalabaso Aukštojoje mokykloje pora susipažino su Alex Katunich (bosine gitara), kuris tuo metu buvo išmestas iš jazz’o grupės, mat jis negalėjo skaityti iš natų ir buvo per didelis nenuorama – mėtydavo kramtomosios gumos gabaliukus i kitų muzikantų plaukais bei krėtė panašius pokštus.
Tais pačiais 1990 trijulė nutarė sukurti muzikos grupę, daugiausia savo malonumui: grodavo Metallica ir Magadeth koverius (nors Jose nebuvo itin didelis šių grupių fanas). Iš pradžių jie „koncertuodavo“ paprastuose vakarėliuose. Paige’as pamena pirmąjį jų koncertą, kuris buvo daugiausia Metallica, Magadeth, Pearl Jam ir Nirvana koveriai: tai buvo Fade To Black, Enter Sandman ir dar kelios dainos. Grupė taip pat pripažino, kad jie yra dideli legendinės roko grupės Phish fanai.
Ankstyvoji karjera
thumb|300px|right|Incubus logotipas Su kitais dviem grupės nariais – Jose Pasillas ir Branbon Boyd – lankydamas Moonpark Community koledžą, Mike Einziger nusprendė išbandyti savo jėgas kartais pagrodamas Alanis Morissette grupėje, tačiau Mike’as kanadiečių grupėje neprigijo, tad jis liko su Incubus, kurie vėliau susilaukė gana didelės sėkmės.
1994 metai grupei buvo gana įtempti – jie rašė muziką, įrašinėjo ją studijoje, koncertavo. Šiais metais buvo išleista pirmoji jų demo kasetė pavadinimu Closet Cultivation. Muziką jie įrašinėjo paprasčiausiom namų salygom – naudodami kasetinį grotuvą, kol galiausiai grupės turų vadybininkas Mark Shoffner pasiūlė muzikantams įrašyti albumą jo draugo studijoje. Vėliau Mark Shoffner tapo grupės vadybininku.
1995 m. sausio 7 d. grupė išleido antrą albumą demo kasetėje Incubus. Vėliau, po dešimties mėnesių, dirbdama su Jim Wirt, savo lėšomis grupė išleido savo pirmąjį albumą, Stopuglynailfungus Music on Chillum.
Vieno turų metu grupė sutiko Gavin Koppell, kitaip žinomą kaip DJ Lyfe. Jis matė gyvą grupės pasirodymą ir paklausė, gal jie norėtų panaudoti kelis jo hip-hop dainas. Grupės nariai iš pradžių buvo nusiteikę skeptiškai, bet DJ Lyfe prisijungė prie grupės po pirmųjų kelių bandymų.
Incubus neįprastas muzikos stilių maišymas ir energingi pasirodymai lėmė augantį gerbėjų ratą, atvėrė naujų galimybių, bet tuo pačiu tapo didele atsakomybe. Turo 1996 m. metu Incubus surengė gyvos muzikos koncertų vakariniame JAV krante. 1997 m. sausio 7 d. Immortal Records pasirašė su grupe kontraktą ir išleido Incubus albumą Enjoy Incubus. Albumą sudarė keturios dainos iš albumo Fungus Amongus ir du nauji kūriniai. Šis albumas buvo pirmas albumas išleistas akompanuojant DJ Lyfe.
Po albumo Enjoy Incubus išleidimo grupė išvyko į kelis mini-turus. Vienas turų Europoje (su grupėmis Korn ir The Urge) buvo viena didžiausių galimybių Incubus padidinti gerbėjų auditoriją (grupė grojo prieš didžiausią auditoriją kokią grupė yra kada nors turėjusi).
Vėliau, išleidę albumą S.C.I.E.N.C.E, kuris buvo pripažintas oficialiu debiutiniu grupės albumu, Jim Wirt paprašė grupės parašyti dainą su DJ Greyboy. Tuo pat metu Jim Wirt įrašinėjo muziką filmui „Spawn“, jis dirbo su tokiomis grupėmis kaip Korn, Metallica] ir The Chemical Brothers. Incubus bendradarbiavo projekte ir jų daina Familiar su visomis kitomis buvo išleista Immortal Records 1997 m. liepos 29 d. Vos tik baigę įrašinėti dainą, Incubus tęsė turą su grupėmis Snot, Far ir Phunk Junkeez.
S.C.I.E.N.C.E. – antrasis studijinis grupės albumas buvo išleistas 1997 m. rugsėjo 9 d. Albumas buvo įrašytas vos per šešias savaites, vienoje mažoje studijoje Santa Monikoje. Albumo įrašinėjimas buvo visiškai nauja, bet labai svarbi grupės egzistavimui patirtis. Kad paremtų albumą, grupė išvyko į turą ir koncertavo su grupėmis Phunk Junkeez, Shootyz Groove, 311 ir Sugar Ray. Jie tikėjosi turo tik JAV, bet viskas ėjosi taip sklandžiai, kad grupė 311 paprašė Incubus pratęsti turą prisijungus prie jos koncertuojant užjūriuose.
Bekylant
Po serijos turų 1998 m., grupė 1999 m. pradėjo Black Sabbath turu kovo vidury. Tuo metu jie taip pat įrašinėjo savo naują albumą Make Yourself, kuris buvo išleistas 1999 m. spalio 26 d. Iš karto po albumo pasirodymo grupė išvyko į turą su Primus ir Buckethead, kuris truko iki metų pabaigos. Grupė taip pat išleido singlą Pardon Me, kurį grojo visos radijo stotys šalyje. Netrukus MTV pripažino dainos vaizdo klipą „Uždegančia naujos kartos muzika. 2000 m. išvyko į „Sno-Core“ turą su System of a down ir Mr. Bungle, kuris truko iki kovo, kuomet jie prisijungė koncertavo su Ultraspank iki balandžio.
Pardon Me dainos sėkmė lėmė akustinės dainos Make Yourself versijos pardavimų dydį (500,000 kopijų) parduota 2000 m. balandį. Visą tą laiką Incubus tęsė turus, šį kartą su Queen Adreena užjūriuose. Jie grįžo gegužės pabaigoje, kad padarytų turą po JAV su savo ilgaamžiais draugais – grupe 311. Antras singlas, išleistas po Make Yourself buvo „Stellar“. Dainos vaizdo klipas buvo parodytas tiesioginio eterio vakare metu per MTV ir RTL kanalus ir susilaukė didžiulės sėkmės modernaus roko topuose.
Pertrauka
2008 metų Balandžio mėnesį grupė pasiėmė pertrauką nuo kelioninių turų ir įrašinėjimų, o jos nariai sutelkė dėmesį į savęs tobulinimą, šeimą ir kitą veiklą.Brandon Boyd buvo priimtas į universitetinę meno programą, Mike Einziger išvyko į Harvardo muzikos mokyklą studijuoti kompozicijos, būgnininkas Jose Pasillas susilaukė dukros.
Septintasis studijinis albumas Monuments and Melodies
2009 metų Kovo 11 Incubus išsamiai atnaujino savo internetinę svetainę ir oficialiai pristatė naują albumą Monuments and Melodies. Pirmasis singlas „Black Heart Inertia“ buvo pristatytas Balandžio 7 dieną. Albumas sudarytas iš dviejų diskų. Pirmajame įrašyti nauji singlai „Black Heart Inertia“, „Midnight Swim“, taip pat pastarojo dešimtmečio hitai. Antrajame diske yra dainos kurios nebuvo išleistos arba buvo atmestos senesnių albumų leidimuose, taip pat „A Certain Shade of Green“ akustinė versija ir Prince perdirbta daina „Lets go Crazy“. 2009 Birželio 16 dieną buvo išleistas oficialus Monuments and Melodies albumas.
Hirdas (reikšmės)
Žodis hirdas gali reikšti:
Taip pat Hird yra pavardė. Pvz.:
Geza I
Geza I (, 1044 m. Krokuva – 1077 m. balandžio 25 d.) – 1074-1077 m. Vengrijos karalius.
Šeima
Apie 1062 m. vedė Sofiją fon Loc (m. 1065 m.). Jiems gimė:
Antroji žmona Bizantijos imperatoriaus Nikiforo III Botaniato duktė Sinadena Bizantietė.
Valdymas
thumb|left|150px|Gezos I litografija thumb|left|150px|Gezosa I statula 1063 m. mirus tėvui dėl sosto kovojo su Andriaus I sūnumi Salamonu, kurį rėmė Šventosios Romos imperijos imperatorius Henrikas IV.
1075 m. kilusiame Henriko IV ir popiežiaus Grigaliaus VII ginče dėl investitūros rėmė popiežių. Buvo sukurtos prielaidos šaliai politiškai atgimti ir išsivaduoti iš Vokietijos įtakos. Suartėjo su Bizantija.
Meškininkai
Etimologija
LDK laikais meškininkais buvo vadinami lokininkai – dresuotų meškų vedžiotojai.
Laižuva
thumb|left|[[Laižuvos bažnyčia]]
Istorija
Laižuva minima nuo XV a. 1568 m. per Valakų reformą įkurtas kaimas. Nuo XVII a. pradžios – miestelis. 1635 m. Mažųjų Dirvėnų valsčiaus inventoriuje minima Laižuvos bažnyčia. 1661 m. įvardyta miesteliu. 1713 m. Laižuvai suteikta savaitinio turgaus privilegija. Nuo XVIII a. šalia miestelio buvo Laižuvos dvaras. 1773 m. minimas Laižuvos palivarkas, kuriame buvo 18 dūmų (kiemų) ir karčema, kurie privalėjo mokėti 1408 auksinų metinį mokestį ir dvarui atvežti 18 vežimų šieno. 1773 m. pastatyta nauja bažnyčia.
XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. 1898 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla dėstomąja rusų kalba, 1924–1948 m. lietuviška pradžios mokykla, 1948–1950 m. progimnazija, 1950–1997 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1997 m. Laižuvos Antano Vienažindžio pagrindinė mokykla; veikia mokyklos muziejus.
1873 m. pro Laižuvą nutiestas geležinkelis Mažeikiai–Mintauja. 1884 m. vasarą per miestelio gaisrą sudegė bažnyčia, prieglauda ir altarija. 1889 m. pastatyta nauja raudonų plytų, su dviem bokštais Laižuvos Švč. Trejybės bažnyčia. Vyskupas M. Paliulionis 1892 m. gegužės 22 d. bažnyčią pašventino. XIX a. pabaigoje Laižuva – Šiaulių apskrities miestelis Viekšnių valsčiuje, Laižuvos dvaras.
Nacių okupacinės administracijos įsakymu 1941 m. rugpjūčio Mažeikiuose nužudyti Laižuvos žydai. Per II pasaulinį karą Laižuva sudegė. II pasaulinio karo pabaigoje, 1944 m. spalio 28 d. traukdamiesi vokiečiai bažnyčią susprogdino, išliko tik Kryžiaus kelio stotys. 1944 m. špitolėje įrengta nauja bažnyčia.
2008 m. patvirtintas Laižuvos herbas.
Žymūs žmonės
Laižuvoje gimė: Laižuvoje nuo 1876 m. gyveno ir klebonavo poetas Antanas Vienažindys (1841–1892), čia miręs ir palaidotas vietos kapinėse. Šioje bažnyčioje 1911–1914 m. yra klebonavęs ir J. Tumas-Vaižgantas (1869–1933).
Dominykas Jeronimas Radvila
Dominykas Jeronimas Radvila (, 1786 m. rugpjūčio 4 d. Palenkės Bialoje – 1813 m. lapkričio 11 d. prie Hanau, Vokietija) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas. Paskutinis Nesvyžiaus šakos Radvila.
Akmenėliai (Žeimelis)
miniatiūra|220px|left|Pagrindinė gatvė
Istorija
XIX a. viduryje minimas Akmenėlių dvaras (Žeimelhofas). XX a. pradžioje į kaimą atsikėlė rusai sentikiai, 1912 m. dvare įsteigė maldos namus. 1935 m. maldos namai perkelti į Vileišius.
Dominykas Jeronimas Radvila
Biografija
thumb|left|180px|Dominyko Jeronimo Radvilos antroji žmona Teofilė Moravska su dukterimi Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Jeronimas Vincentas Radvila, motina Sofija Darata Frederika.
Šeima
Pirmoji žmona Teresė Mnišek (Teresa Mniszech) (išsiskyrė), antroji žmona Teofilė Moravska (Teofilia Morawska), su ja vaikai: Aleksandras Dominykas Radvila (Aleksander Dominik Radziwiłł) (nesantuokinis), Stefanija Radvilaitė (Stefania Radziwiłł) (1809–1832 m., generolo Liudviko fon Vitengšteino žmona).
Dvarai
XI Nesvyžiaus ir IX Olykos valdytojas, Biržų, Dubingių, Slucko, Kėdainių, Kopylio, Slucko valdytojas, VII Palenkės Bialos ponas. Paskutinis Nesvyžiaus-Olykos kunigaikščių Radvilų palikuonis, paskutinis Vilniaus Radvilų rūmų savininkas, juos padovanojo Vilniaus labdarių draugijai.
Vaikystė ir jaunystė
1786 m. mirus tėvui jo globėju tapo Karolis Stanislovas Radvila II, o šiam 1790 m. mirus – Adomas Čartoriskis. 1802 m. kunigaikščio globėjai Velatičių seniūnui Juozapui Ignotui Tiškevičiui užstatė Biržų dvarą kaip skolos garantą, o šis 1811 m. įkeistų Biržų valdų pirkimą perleido sūnui Mykolui Tiškevičiui (1761–1839). Taip Radvilos neteko vienos iš savo tėvonijų.
1804 m. sulaukęs pilnametystės Dominykas tapo caro Aleksandro I kambariniu ir apsigyveno Nesvyžiuje. Atstatė miestą, pastatė jame naujų statinių. Ypač išsiskyrė žirgynas, tviskėjęs marmuru, gobelenais, veidrodžiais, nes jaunasis kunigaikštis labai mėgo arklius.
Batinos regionas
Batinos regionas – regionas Omano šiaurės rytuose, prie Omano įlankos. Administracinis centras – Soharas. Regionas padalintas į 12 vilajatų.
Dominykas Jeronimas Radvila
Vaikystė ir jaunystė
1807 m. vedė Teresę Elžbietą Mnišek. Po 14 dienų trukusių vestuvių išvažiavo į Varšuvą, bet savo rūmuose (dab. Lenkijos prezidento rūmai) apsigyveno su Teofile Starženska iš Moravskių giminės. Po metų jiems gimė nesantuokinis sūnus Aleksandras Dominykas Radvila (1808–1859).
Tarnyba tėvynei
1810 m. įstojo į Varšuvos kunigaikštystės kariuomenę ir buvo paskirtas 8-ojo ulonų pulko pulkininku. Už tai caras neva dėl nesumokėto kredito konfiskavo jo turtą, buvusį Rusijos imperijos valdose ir atidavė jam ištikimiems didikams.
1812 m. su savo daliniu įstojo į Napoleono armiją, su ja įžengė į Vilnių, dalyvavo žygyje į Maskvą. 1812 m. rugpjūčio 17 d. dalyvavo Smolensko mūšyje, o jo daliniai pirmieji įžengė į atsiimtą miestą. Pertvarkius lenkų kariuomenę paskirtas 1-ojo lengvosios kavalerijos pulko majoru.
Napoleono kariuomenei pralaimėjus Rusijoje, traukėsi kartu. 1813 m. spalio 16-18 d. dalyvavo Leipcigo tautų mūšyje, kuriame galvas padėjo 9000 lenkų ir lietuvių. Dalyvavo ir 1813 m. spalio 30-31 d. Hanau mūšyje, buvo sunkiai sužeistas ir lapkričio 11 d. mirė ligoninėje (kai kurių šaltinių teigimu – Prancūzijoje).
Apdovanotas 1811 m. Baltojo erelio ordinu ir Šventojo Huberto ordinu, 1812 m. prie Smolensko – Prancūzijos Garbės legiono ordinu.
Plaskų valsčius
thumb|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]] Plaskų valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Centras – Plaskai. Ribojasi su Augustavo, Gibų, Liepinės, Naujinės ir Štabino valsčiais bei su Augustavo miestu ir Gudija. Valsčius priklauso Mikašuvkos Šv. Marijos Magdalenos parapijai.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Dalis valsčiaus kaimų priklausė 1919–1954 m. egzistavusiam Ščebros Olšankos valsčiui. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 373,19 km², iš kurių: Valsčius sudaro 22,50 % Augustavo apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1523,43 zlotai.
Administracinis suskirstymas
Dalni Lasas, Gorčica, Gruškos, Hanusas, Jalovi Rugas, Jazai, Kelminas, Kopanica, Ksenži Mostekas, Kudrinkiai, Lipinai, Lubinovas, Macharcė, Mali Borekas, Mikašuvka, Molovistė, Mulai, Osenikai, Ostrinskiai, Perkučas, Plaskai, Podmacharcė, Pževiežas, Rigolis, Rubcovas, Rudauka, Sausupė, Serski Lasas, Sirvas, Stželcovizna, Tartakas ir Tži Kopcė.
Valsčiaus gamta
Didelė dalis valsčiaus teritorijos yra Augustavo girioje ir Plaskų girininkijoje. Valsčiuje yra Kurianskių Bagno, Malų Boreko, Perkučo ir Starožino draustiniai. Valsčiuje teka Juodosios Ančios ir Dumblės upės.
Sesija
Terminas sesija reiškia kelis dalykus:
190 m.
190 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Livija Gradauskienė
Livija Gradauskienė (g. 1973 m. birželio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, televizijos bei radijo laidų vedėja.
Lekėčių seniūnija
Lekėčių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šakių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, kairiajame Nemuno krante.
Livija Gradauskienė
Biografija
2004 m. dalyvavo tarptautiniame Baltijos šalių rengtame TV konkurse „Baimės faktorius“ ir jį laimėjo.
Lekėčių seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Livija Gradauskienė
Biografija
Dalyvavo LNK televizijos rengtame muzikiniame realybės šou „Žvaigždžių duetai“ antrame sezone, kartu su Radži.
Vyras Marijus Gradauskas, žurnalistas, prodiuseris, laidų vedėjas, LNK programų direktoriaus pavaduotojas.
KK177
KK177 – krašto kelias, jungiantis Visaginą ir Ignalinos AE. Kelio ilgis – 7,37 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Kelias prasideda Visagine, Taikos prospekte, sankryžoje su šios gatvės tęsiniu ir keliu. Eina Visagino savivaldybės teritorijoje. Prie kelio yra Karlų kaimas. Šiauriau kelio auga Tumelinos miškas. Kelias baigiasi Ignalinos AE stovėjimo aikštelėje.
Žetysajus
Žetysajus  – miestas pačiuose Kazachstano pietuose, Pietų Kazachstano srityje, netoli Uzbekistano sienos. Rajono centras. Yra geležinkelio stotis, keliai į Šardarą, Gagariną, Syrdarją. Medvilnės auginimo ir valymo centras. Statybinių medžiagų gamyba. Veikia teatras.
Istorija
Džetysajus įkurtas 1951 m., miesto teisės suteiktos 1969 m. Nuo 1993 m. pavadinimas pakoreguotas į Žetysajų.
Vladimir Arzumanian
thumb|Vladimiras Arzumanianas centre
Grabijolai
Grabijolai – gatvinis rėžinis kaimas Elektrėnų savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Kazokiškių, kairiajame Neries krante, aukštų Neries senslėnio kalvų papėdėje plytinčiame slėnyje. Tai tipiškas rėžinis 25 sodybų kaimas, kuriame išlikę nemaža senosios įdomios puošybos medinės architektūros statinių. Kitapus upės yra tokio pat vardo kaimas Vilniaus rajone.
Geografija
Įvažiuojant į kaimą dešinėje matosi apaugęs pušimis smėlio kalnelis. Šioje vietoje yra buvę Grabijolų pilkapiai, kuriuos 1857 m. kasinėjo K. Tiškevičius. Pilkapynas turėjo būti ir kaimo vietoje, kadangi 2002 m. vienos sodybos kieme, lyginant žemę, buvo iškastos degintinio kapo įkapės. Rasti du vėlyvojo geležies amžiaus ietigaliai ornamentuotomis įmovomis, kurie datuojami IX–XI a. pradžia, aptikti radiniai rodo, kad gyventojai šioje vietoje apsistodavo jau neolite. Pagrindinis kultūrinis sluoksnis yra iš II–IV amžių, kai žmonės čia gyveno sėsliai. Iš to laiko rasta molinis verpstukas, daug geležies gargažių, ankstyvosios grublėtosios ir ankstyvosios brūkšniuotosios keramikos šukių.
Vladimir Arzumanian
Biografija
Gimė ir užaugo muzikos pedagogų šeimoje. Profesionaliai muzika užsiima nuo 6 m. Dainas atlieka armėnų, rusų ir anglų kalbomis.
Grabijolai
Geografija
Šalia yra ir daugiau panašaus laikotarpio objektų. Ant tiesiai virš gyvenvietės stūksančio šlaito yra Grabijolų–Žemaitiškių pilkapynas su 74 pilkapiais. Kitapus upės matosi Alkų kalnai su Paalkių piliakalniu, o upės vagoje – mitologiniai „Užkeiktos veselios“ akmenys. Žemiau kaimo upėje prasideda didelė Druskinės rėva.
Vladimir Arzumanian
Biografija
Karatė rudo diržo savininkas, žaidžia futbolą.
Grabijolai
Geografija
Greta kaimo esančiose kalvose vienas iš kalnų vadinamas Cypeliu. Pasakojama, kad jame yra nuskendusi bažnyčia. Ko gero, ten yra buvęs žvalgakalnis (kalnas, nuo kurio buvo stebimos apylinkės ir pranešama apie pastebėtus priešus). Žmonės pasakoja, kad seniau nuo šio kalno matėsi 5 bažnyčios: Kernavės, Kazokiškių, Vievio, Dūkštų ir Sudervės.
2016 m. rugsėjo 28 d. Elektrėnų savivaldybės taryba priėmė sprendimą Grabijolų klevą paskelbti saugomu botaninio gamtos paveldo objektu.
Istorija
Grabijolai (Grabiały) minimi 1795 m. parapijų revizijoje kaip Zapalinos palivarkui priklausęs kaimas su 9 dūmais (sodybomis), kuriuose gyveno 41 vyras ir 29 moterys. Prieškario metais kaime buvo 29 sodybos (šiuo metu – 24). Kaimo pavadinimas padavimuose siejamas su dvarininku Grabeliu, nors, matyt, kilo iš („grafas“).
Konstantinas Tiškevičius savo ekspedicijos Nerimi metu pastebėjo, kad nuo Grabijolų upė jau imama vadinti ne Vilija, o Nerimi.
Baudžiavos laikais kaimas priklausė ant kalno stovėjusiam Zapalinos dvarui, kuris šiuo metu sunykęs. Kitapus upės iki II Pasaulinio karo buvo Grabijolų dvaras, kurio vietoje dabar išlikusi tik viena pakrantėje stovėjusi sodybėlė. Tarpukariu Grabijolų kaimą nuo kito Neries kranto skyrė Lietuvos ir Lenkijos demarkacinė linija, ėjusi upės viduriu. Tuo metu Grabijolų dvare buvo pastatytas lenkų pasienio postas, o Grabijolų kaime, didžiausiose valstiečių sodybose patalpas nuomavosi Lietuvos pasienio policija. Abiejų krantų pasieniečiai, norėdami pasirodyti, organizuodavo šventes savo upės pusėje.
Soharas
Soharas – Omano miestas, esantis 240 km į šiaurės vakarus nuo Maskato. Batinos regiono centras. 110 tūkst. gyventojų. Soharas senovėje buvo Omano sostinė. Daugelis tiki, kad jame gimė jūreivis Sinbadas. Miestas turi ilgą jūreivystės istoriją. Soharas yra žvejų miestas ir turi žuvies turgų.
Soharo industrinė uosto kompanija (The Sohar Industrial Port Company), įkurta 2002 m., valdo Soharo uostą ir yra įsikūrusi į rytus nuo Hormuzo sąsiaurio. Soharo uostas nėra laisvos prekybos zona, priešingai nei Džebel ali laisvos prekybos zona JAE, esanti 250 km į šiaurės vakarus nuo Soharo.
Slavko Blagojević
Slavko Blagojevičius (Slavko Blagojević; g. 1987 m. kovo 21 d.) – Kroatijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje.
Atstovavo Vilniaus „Žalgirį“ 2016–2018 m.
Karjera
Žaidėjas kilęs iš Kroatijos. Karjeros pradžioje atstovavo įvairius klubus gimtinėje.
2018 m. gruodžio mėn. pranešta, kad žaidėjas keliasi į Latviją ir atstovaus RFS klubą.
João Pereira Jamba
João Pereira (Jamba; g. 1977 m. liepos 10 d.) – futbolininkas, Angolos rinktinės ir AS Aviacao klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1998 m. liepos 20 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, 2006, 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.
WKS Gwardia Warszawa
Varšuvos „Gwardia“ – Lenkijos futbolo klubas iš Varšuvos.
191 m.
191 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Danutė Jonkaitytė
Biografija
1969 m. baigė Kauno vidurinę meno mokyklą. 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1991 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytoja, nuo 1995 m. docentė, Tekstilės katedroje dėsto grafikos pagrindus. Nuo 1980 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Kūryba
Kuria daugiausia nespalvotas litografijas. Ankstyvojoje kūryboje gilinosi į aplinkinį pasaulį, naudojo istorinius, kultūrinius ženklus. Būdinga ekspresija (ciklai „Pasaulis“ 1978 m., „Iš Vilniaus universiteto istorijos“ 1979 m.). Vėlesniuose kūriniuose išryškėjo simboliškumas, vaizdų dramatizmas, vidinio pasaulio raiška, būdinga meilės, ilgesio, draugystės, vienatvės, žmogaus laikinumo temos. Litografijose („Vyro galva“ I, II, 1993 m., „Ta diena“ 1986–1989 m., „Juoda tyla“ 1987–1989 m.), jų cikluose („Dviese“ 1989–1992 m., „Linijos“ 1993–1994 m., „Kelias“ 1995 m.) vyrauja horizontalių linijų ritmas, cikliškai komponuojami vaizdai kuria nepertraukiamos tėkmės įspūdį. Kūriniuose iš ryžių popieriaus skiaučių derinama grafika ir tekstilė.
Nuo 1978 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vakarų Europos šalys, Rusija, JAV, Kanada, Japonija, Australija, Argentina), individualios parodos surengtos Vilniuje 1991–1996 m., 2000–2004 m., Toronte 1989 m. Pelnė tarptautinių apdovanojimų.
Žalioji pečialinda
Žalioji pečialinda (Phylloscopus sibilatrix) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukštis, priklausantis pečialindų genčiai.
Paplitimas
Lietuvos giriose gana dažna.
Biologija
thumb|left|270px|Žaliosios pečialindos giesmė Laikosi juodalksnynuose, juosiančiuose aukštaūgius eglynus su drebulių, beržų ir pušų priemaiša. Gausi nešlapiuose beržynuose, drebulynuose, ąžuolynuose, uosynuose ir mišriuose miškuose. Peri paupių šlaitų giriose, kartais mėlyniniuose pušynuose, retkarčiais – brukniašiliuose. Keliaudamos užklysta į laukų giraites, sodus, miestų želdinius.
Dienomis maitinasi ir keliauja. Vikriai straksi, skraido tarp medžių šakų. Dažnai, virpančiai plevendama sparnais cipsena ore, čiulba medžių lajos pavėsyje. Lizdą įsiruošia tarp kiškiakopūsčių, medučių, šalmučių, miškinių pataisų. Gūžtas suka ne arčiau kaip 40 metrų atstumu viena nuo kitos. Vienoje dėtyje paprastai būna 5–7 kiaušiniai, kuriuos patelė peri apie 14 dienų. Perėti pradeda padėjusi ketvirtą kiaušinį. Kas pusvalandį išlekia trumpam palesti. Išsiritusius paukščiukus maitina abu porelės nariai. Šeštą dieną jaunikliai praregi, septintąją jiems pradeda kaltis plunksnos.
Besiplunksnuojančius jauniklius dažniau maitina patelė. Gūžtą paukščiukai palieka po 12–13 dienų, šakomis kyla aukštyn ir keliauja toliau. Tik vėliausiai išsiritęs jauniklis dar laikosi prie žemės. Per vasarą išveda vieną vadą.
Gaudo skraidančius uodus, naktinius drugius, muses, vikšrus, amarus. Žalioji pečialinda yra naudingas paukštis, nes sulesa daug medžio kenkėjų.
Karkasonas
Karkasonas – įtvirtintas viduramžių miestas pietryčių Prancūzijoje, Odo departamente (anksčiau priklausė Langedoko provincijos prefektūrai).
Senąjį miestą sudaro tvirtovė (Cité de Carcassonne) ant plynaukštės dešiniajame Odo upės krante ir didesnis įtvirtintas žemutinis miestas (ville basse) kairiajame upės krante. Šias dalis jungia la Trivalle rajonas ir Senasis tiltas. Istorines miesto dalis supa naujaisiais laikais pastatyti rajonai. Per miestą teka Midi kanalas.
Karkasono tvirtovė, kuri XIX a. vid. – XX a. pr. buvo kruopščiai atstatyta kaip istorinio paveldo objektas, 1997 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Tai viena labiausiai turistų lankomų vietų Prancūzijoje, kasmet sulaukianti daugiau nei 3 mln. lankytojų.
Istorija
thumb|200px|left|Karkasono žemėlapis, apie 1780 m. Seniausia gyvenviete Karkasono vietoje laikomas piliakalnis, pastatytas VI a. pr. m. e. ant uolos šalia Odo slėnio ir tuometinių prekybos kelių, jungusių Atlanto vandenyno ir Viduržemio jūros pakrantes, taip pat Iberijos pusiasalį su likusia Europa. I a. pr. m. e. regionas buvo prijungtas prie Romos imperijos ir ši gyvenvietė, tuo metu vadinama Carcaso Volcarum Tectosagum, 27 m. pr. m. e. tapo Iulia Carcaso kolonija.
III a. pab. – IV a. pr. vykusių neramumų metu miestą saugojo maždaug 1 200 m ilgio gynybinė siena, kurios liekanos išliko iki šių dienų.
V a. miestą ir aplinkinį Septimanijos regioną užkariavo vestgotų karalius Teodorikas II. Miestą kelis kartus nesėkmingai bandė užimti frankai. Apie VI a. Karkasone buvo įkurdinta vyskupija. Tikėtina, kad tuo metu buvo pastatyta pirmoji katedra. 724 m. gyvenvietę paėmė arabai, bet 759 m., po frankų karaliaus Pipino Trumpojo vadovaujamos apgulties jos neteko. IX a. miestas ir jo apylinkės tapo nepriklausomu grafo, o vėliau vikonto dvaru.
1096 m. buvo pradėta statyti dabartinė romaninė katedra. XII a. prie vakarinės sienos buvo pastatyta grafo pilis (chateau comtal).
XIII a. pr. Karkasonas buvo Oksitanijos katarų tvirtovė ir suvaidino svarbų vaidmenį popiežiaus paskelbtame Kryžiaus žygyje prieš katarus (1209–1229 m.) Kryžiaus žygio metu miestą užėmė prancūzai. 1226 m. aplink miestą buvo pastatyti papildomi įtvirtinimai. 1247 m. grafystė tapo pavaldi Prancūzijos karaliui, aplink miestą iškilo išorinės gynybinės sienos, siekiant paversti miestą nepaimama pasienio tvirtove tarp Prancūzijos ir Aragono karalystės.
Po nesėkmingų apgulčių 1240 ir 1280 m. XIII a. – XIV a. pr. buvo surengti dar du įtvirtinimų statybų etapai. Po 1262 m. miestiečių sukilimo karalius ištrėmė daugumą jo gyventojų iš tvirtovės, bet leido jiems įsikurti upės slėnyje. 1347 m. žemutinis miestas taip pat buvo įtvirtintas. Per Šimtametį karą 1355 m. žemutinį Karkasoną nusiaubė Anglijos karaliaus Juodojo Princo kariuomenė, bet aukštutinė tvirtovė liko nepaimta.
1575 ir 1585 m. hugenotai bandė netikėtai užimti miestą, bet abu sukilimai buvo greitai numalšinti. Senosios tvarkos ir Didžiosios Prancūzijos revoliucijos laikais Karkasonas tapo ginklų ir maisto atsargų tiekimo baze. 1804 m. jis buvo pašalintas iš karinių tvirtovių sąrašo, o 1820 m. vėl įtrauktas į jį kaip antros kategorijos tvirtovė.
Miestui praradus gynybinę reikšmę, jo sienas imta ardyti siekiant panaudoti medžiagas kitų pastatų statybai. Šį istorinio paveldo objektą nuo visiško sunaikinimo apsaugojo vietos mokslininkai ir naujai įkurtas istorijos paminklų departamentas. Vadovaujant architektui Eženui Vijolė le Diukui (Eugène Viollet-le-Duc), 1846 m. buvo parengta įtvirtinimų būklės ataskaita, o 1852 m. buvo skirtos pirmosios lėšos miestui atstatyti. Atstatymo darbai tęsėsi iki 1910 m.
Šiais laikais Karkasonas yra viena labiausiai turistų lankomų vietovių Prancūzijoje. Čia rengiamos įvairios pramogos, teatro vaidinimai, taip pat filmuojami istoriniai filmai. 1997 m. miestas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
AH-64 Apache
AH-64 Apache – pagrindinis Jungtinių Valstijų armijos atakos sraigtasparnis, pakeitęs pirmtaką AH-1 Cobra. Apache buvo sukurtas Hughes, vėliau vystytas McDonnell Douglaso ir šiuo metu gaminamas Boeing kompanijos.
Karkasonas
Ekonomika
thumb|250px|right|Žemutinio miesto panorama. thumb|250px|right|Aukštutinio miesto gynybinė siena. thumb|250px|right|Šv. Nazero ir Šv. Celso bazilika. thumb|250px|right|Liepos 14-osios fejerverkai.
AH-64 Apache
Įgulą sudaro du žmonės, pilotas ir antrasis pilotas – artileristas. Pilotas sėdi kiek aukščiau artileristo ir už jo. Kabina – šarvuota. Sraigtasparnis ginkluotas 30 mm kalibro M230 grandininiu kulkosvaidžiu (chaingun) bei posparniuose įtaisytomis raketomis ir NRS (nevaldomi reaktyviniai sviediniai).
Karkasonas
Ekonomika
Karkasone vystoma avalynės, gumos ir tekstilės pramonė. Taip pat miestas yra vynuogynų regiono centras. Tačiau daugiausiai pajamų Karkasonas gauna iš miesto lankytojų, kuriuos traukia istoriniai paminklai ir kruizinės kelionės Midi kanalu.
AH-64 Apache
AH-64 Apache gali veikti ir dieną, ir naktį, taip pat ir nepalankiu oru. Piloto pagalbai yra šalmas su integruotu displėjumi blogo matomumo sąlygoms. Taip pat sraigtasparnis turi GPS sistemą, piloto naktinio matymo sistemą, specialią taikinio radimo sistemą (TADS/PNVS), pasyvią apsaugos nuo IR nutaikomų raketų sistemą.
Karkasonas
Transportas
Mieste yra Midi kanalo laivų prieplauka, geležinkelio stotis, jungianti miestą su Tulūza, Narbonu, Perpinjanu, Paryžium, Marseliu ir keliomis regioninėmis vietovėmis. A61 greitkeliu galima pasiekti Tulūzą ir Narboną.
AH-64 Apache
Pagrindinė paskirtis – kova prieš tankus ir kitas šarvuotas mašinas, vietinė žvalgyba artilerijos daliniams, pagalba pėstininkams įvairiose taktinėse situacijose, sužeistųjų išgabenimas.
Karkasonas
Statiniai
Aukštutinio miesto įtvirtinimus sudaro dvi gynybinių sienų linijos ir 53 bokštai. Pirmąją maždaug 1 000 m ilgio sieną ir bokštus uolėtos plynaukštės viršūnėje III–IV a. pastatė romėnai. Didelė dalis šių įtvirtinimų išliko iki šių laikų. Vėliau tvirtovė buvo nuolat stiprinama. Vakarinėje jos dalyje yra vikontų Trenkavelių XII a. pastatyta ir vėliau stiprinta pilis (chateau comtal) su barbakanu. XIII a. vidinis gynybinis žiedas buvo modernizuotas ir pastatytos išorinės tvirtovės sienos su trim barbakanais, 2 stebėjimo bokštais ir 14 apskritų gynybinių bokštų. Už gynybinių sienų buvo iškastas griovys.
AH-64 Apache
Mūšiuose AH-64 buvo naudotas daug kartų įvairiose vietose, tarp kitų – Persijos įlankos kare, JAV įsiveržime į Panamą, Afganistane, 2003-ųjų Irako kare (kur naudojami iki dabar). Izraelis šiuos sraigtasparnius naudoja leisti kovinėms valdomoms raketoms prieš įvairius taktinius taikinius, pavyzdžiui, 1990-aisiais sunaikino nemažai Hezbollah būstinių bei aukštų Hamas vadovų.
Smardonės šaltinis
left|120px
Karkasonas
Statiniai
Tvirtovėje taip pat yra romaninė XI–XII a. Šv. Nazarijaus ir Šv. Celso bazilika su XIII–XIV a. gotikiniais priestatais.
Ogasavaros subprefektūra
Ogasavaros subprefektūra  – Tokijo subprefektūra Japonijoje. Subprefektūros teritorija apima Bonino (Ogasavaros) salas ir Ogasavaros kaimą. Subprefektūros valdyba įsikūrusi Čičidžimoje, taip pat jos įstaiga yra ir Hahadžimoje.
Smardonės šaltinis
Smardonės šaltinis – karstinės kilmės versmė, hidrogeologinis gamtos paminklas. Šaltinis yra Biržų rajone, Biržų regioniniame parke, Likėnų reabilitacijos ligoninės teritorijoje.
Apie šaltinį
Šaltinio duburio skersmuo 15 ir 17 metrų. Šaltinio krantai priemolingi, padengti velėna. 1961 m. jo debitas buvo 540 l/s. Tai būta paties veržliausio Lietuvos šaltinio. Tačiau 1961 m. atlikus melioracijos darbus, jo galia sumažėjo iki 14 l/s. Šaltinio debitas nėra pastovus, svyruoja 130–540 l/s, o po labai sausringų laikotarpių būna gerokai mažesnis, kone lygus nuliui. Šis šaltinis tai Smardonės upelio pradžia.
Į Smardonės šaltinį vanduo atiteka iš sukarstėjusių Tatulos svitos uolienų, jis kartokas gerti, turi silpną sieros vandenilio dujų, papuvusio kiaušinio kvapą. Šis vanduo nedidelės bendros mineralizacijos, kietas, kalcio sulfatinis. Šaltinio vandens sudėties pirmuosius tyrimus yra atlikęs ir 1816 m. rezultatus paskelbęs Theodoras Grotthussas – Pakruojo rajono Gedučių dvare gimęs ir gyvenęs elektrochemijos mokslo pradininkas.
2011 m. sutvarkyta Smardonės šaltinio aplinka. Akmenų metiniu sutvirtintas eroduojamas šaltinio krantas, išretinti pakrantėje augę medžiai, išlyginta apsauginė zona, skaldele padengtas pėsčiųjų takas.
Istorija
Dėl karstelėjusio skonio ir išsiskiriančių sieros vandenilio dujų kvapo čionykščiai gyventojai į Smardonės šaltinį atkreipė dėmesį labai seniai, o specifinė smarvė logiškai padiktavo ir atitinkamo vardo parinkimą. Jie nevartojo vandens iš šio šaltinio mėsai, kavai ar arbatai virti, bet naudojo duonai kepti, maudymuisi; vanduo tiko besigydantiems gurkšnoti, mazgotis akis, taip pat tiesiog šaltinyje mirkyti skaudamas rankas, kojas. Apie Smardonės šaltinio, kaip turinčio gydomųjų savybių, panaudojimą bene pirmosios žinios yra jau iš 1587 m. rašytinių dokumentų. 1938 metais atidarius Likėnų gydyklą kol nebuvo gręžinių, mineralinio vandens buvo semiamasi iš šaltinių, taigi ir iš didžiojo Smardonės šaltinio, naudojant jį vonioms, gydomajam purvui praskiesti gydant įvairias ligas.
Ogasavaros subprefektūra
Subprefektūros plotas siekia 104,41 km², joje gyvena 2415 žmonių.
Ogasavaros salas sudaro grupelė Ramiojo vandenyno salų, išsibarsčiusių į pietus nuo pagrindinės Japonijos salos – Honšiū. Jos apima Ogasavaros salyną, Vulkanines (Io arba Iwo) salas ir keletą nedidelių, pavienių salelių.
Istorija
Iki 1830 m. Ogasavaros salos buvo negyvenamos ir todėl vadintos Muninjima pavadinimu, reiškiančiu „negyvenama sala“. XIX a. Vakaruose salos geriau buvo žinomos Bonino salų pavadinimu.
1930 m. prie subprefektūros buvo prijungta Okinotorišima.
Karkasonas
Statiniai
Tvirtovę ir žemutinį miestą jungia 14 arkų Senasis tiltas (Pont Vieux), pastatytas XIV a. pr.
Žemutinis miestas (Ville basse arba Bastide Saint-Louis) buvo pastatytas XIII a. ir išsaugojo viduramžiais suformuotą taisyklingo plano gatvių tinklą aplink centrinę aikštę, kurią puošia Neptūno fontanas (1770 m.) ir Grūdų turgaus pastatas (Halle aux Grains, XVIII a.) Miestą supa 1355–1359 m. pastatytos gynybinės sienos, kurių bendras ilgis tais laikais siekė 2 800 m. Yra išlikę vieneri iš ketverių miesto vartų – Jakobinų vartai (Porte des Jacobins, XVI a.), Kavalerijos bastionas (Bastion du Calvaire, XVI a.) ir Monmorensi bastionas.
Kiti žymesni žemutinio miesto objektai:
Renginiai
Beveik visą liepos mėnesį Karkasono tvirtovėje vyksta Karkasono vasaros festivalis, kuriame rengiamos mugės, pasirodymai, koncertai, teatro vaidinimai. Liepos 14-ąją Bastilijos paėmimo dienos proga tvirtovėje rengiami fejerverkai. Liepos–rugpjūčio mėn. vyksta riterių turnyrai. Ištisus metus mieste galima aplankyti vyno daryklų rūsius, o Midi kanalu rengiamos kruizinės kelionės.
Sportas
Karkasone prasidėjo vienas iš 2004 m. „Tour de France“ dviračių lenktynių etapų ir baigėsi vienas iš 2006 m. lenktynių etapų. Karkasone, kaip ir visoje pietryčių Prancūzijoje, populiarus regbis. Šioje sporto šakoje miestą atstovauja „Union Sportive Carcassonnaise“ (USC). Klubas žaidė 1925 m. Prancūzijos čempionato finale, o šiuo metu rungtyniauja antrojoje šalies lygoje. Mieste taip pat yra regbio klubas „AS Carcassonne“.
Miestai dvyniai
🇩🇪 Egenfeldenas, Vokietija
Mikutaičiai I
Mikutaičiai I – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Žindaičių, kairiajame Mituvos krante, šiauriau dešiniojo Antvardės kranto.
Piltuvėlinės keramikos kultūra
Piltuvėlinės keramikos kultūra arba piltuvėlinių taurių kultūra – vėlyvojo neolito archeologinė kultūra, egzistavusi 4000–2700 m. pr. m. e., pavadinta dėl specifinės formos keramikos indų.
Arealas
thumb|200px|left|Indas Duobelinės keramikos kultūra išsivystė Danijoje iš senesnės Ertebiolės kultūros, ir vėliau paplito pietinėje Skandinavijoje (kur išstūmė Lihulto kultūrą) ir šiaurės Vokietijoje bei Nyderlanduose (kur išstūmė Sviftebranto kultūrą). Didžiausio klestėjimo laikotarpiu apėmė Daniją, šiaurės Vokietiją, Nyderlandus, pietinę Švediją (Jotalandą). Jos pietinis arealas žemyne dar yra vadinamas Balbergo kultūra.
III tūkst pr. m. e. pradžioje ją labai greitai sunaikino Virvelinės keramikos kultūros atstovai indoeuropiečiai.
Kultūra
Nėra sutariama dėl kultūros kilmės. Dalis autorių ją laiko Ertebiolės kultūros palaipsninės neolitizacijos rezultatu (tuo atveju manoma, kad jos kūrėjai priklausė Senosios Europos substratui), o kiti – išorinės grupės (greičiausiai indoeuropiečių) invazijos rezultatu.
Kultūros atstovai statė įtvirtintas gyvenvietes, dažniausiai senesnių kultūrų gyvenviečių vietose. Taip pat išdygo didžiuliai religiniai centrai. Didžiausias rastas Fiuno saloje. Buvo paplitę dolmenai, naudojami kaip visuomenės lyderių kapai. Ši tradicija buvo greičiausiai atėjusi iš vakarų.
Kultūros atstovai vertėsi gyvulininkyste, bet maisto racioną papildė ir medžiokle bei žvejyba. Aptinkama lydiminės žemdirbystės tradicijų: augino kviečius, naudojo plūgą.
Vienas žymiausių jų keramikos dirbinių yra specifinės formos piltuvėliniai indai, tikriausiai naudoti gėrimui. Ant vieno jų randamas vežimo atvaizdas. Tai pat gamino akmeninius kovos kirvius, kurie atkartojo varinių tuo metu Europoje paplitusių kirvių formas.
Grenadinai
thumb|right|300px|Grenadinų žemėlapis Grenadinai – Priešvėjinių Antilų salų teritorija Karibų jūroje. Grenadinus sudaro apie 600 salų. Jos visos yra išsidėsčiusios tarp salų-valstybių Sent Vinsento ir Grenadinų šiaurėje bei Grenados pietuose.
Didžioji dalis šiaurinių salų priklauso Sent Vinsento ir Grenadinų Grenadinų parapijai. Šios parapijos plotas su visomis salomis sudaro 43 kvadratinius kilometrus. Tuo tarpu pietinės Grenadinų salos priklauso Grenadai. Didžiausia jai priklausanti sala yra Karioka (27,5 kvadratiniai kilometrai).
Mėnulio akmuo
Mėnulio akmuo – silikatų klasės, lauko špatų grupės mineralas, kurio cheminė formulė yra (Na,K)AlSi3O8, kietumas pagal Moso skalę 6–6,5. Jo pavadinimas yra kilęs dėl jo optinio efekto, atsiradusio dėl šviesos difrakcijos mikrostruktūroje, sudarytoje iš plonų feldšpatų sluoksnių, turinčių skirtingą lūžio rodiklį.
Formavimasis
Mėnulio akmuo yra sudarytas iš dviejų feldšpato atmainų, ortoklazo ir albito. Aukštoje temperatūroje jos yra tolygiai pasiskirstę, bet kai mineralas pradeda vėsti, ortoklazas ir albitas atsiskiria į vienas kitą keičiančius sluoksnius. Kai šviesa krinta tarp šių plonų ir plokščių sluoksnių, ji yra išsklaidoma į įvairias puses ir sukelia stebimą mėnulio akmens efektą (adularescensiją).
Žofrua koata
Žofrua koata  – beždžionių rūšis, priklausanti koatų (Atelidae) šeimai. Paplitusi Centrinėje Amerikoje: nuo Meksikos įlankos pakrančių iki Darjeno krašto. Žofrua koatai labai gimininga ir kartais ta pačia rūšimi laikoma rudagalvė koata (Ateles fusciceps), gyvenanti įpiečiau (Panamoje, Kolumbijoje, Ekvadore).
Žofrua koatos veiklios dieną, gyvena medžiuose. Laikosi būriais po 20–42 narių. Maitinasi daugiausia vaisiais ir medžių lapais.
Žofrua koatos nyksta dėl tinkamos gyvenamosios erdvės mažėjimo.
Balėstas (ežeras)
Balėsto ežeras – ežeras, Sūduvos aukštumoje, Vakarų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Bakalariavos ir Račkų valsčiuje. Ežero pakrantėje įsikūręs Podrabalinos kaimas. Per ežerą teka Rospudos upė, kuri jungia ežerą su Okronglio ežeru. Ežeras priklauso Lenkijos žvejų asociacijai, Suvalkų skyriui. Ežere veisiasi šios žuvų rūšys: paprastoji meknė, vėgėlė, europinis šapalas, paprastasis karšis, ešerys, paprastoji kuoja, paprastasis šamas, europinė lydeka ir ungurys.
Althofas (Ylavos apskritis)
Althofas, prie Althofo arba Kurskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Курское) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės kaimas į šiaurę nuo Orechovo.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities vienkiemis, nuo 1874 m. gegužės 7 d. Henrietenhofo, nuo 1928 m. Senkaimio valsčiaus kaimas. Priklausė Smedyčių parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Orechovo apylinkės kaimas.
Lengeras
Lengeras  – miestas Kazachstano pietuose, Pietų Kazachstano srityje, į pietryčius nuo Šymkento, Ugamo kalnagūbrio papėdėje. Rajono centras. Yra geležinkelio atšaka ir plentas iš Šymkento. Mašinų gamybos, lengvoji pramonė, rusvųjų anglių kasyba.
Istorija
Lengerui miesto teisės suteiktos 1945 m.
Lelijinė stirnabudė
Lelijinė stirnabudė (Lepista nuda) – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, stirnabudžių (Lepista) genties grybų rūšis.
Drėgni mišrieji, spygliuočių miškai, parkai, raistai. Ruoduo, kartais vasara. Vaisiakūniai melsvai violetinės, rudai violetinės spalvos.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio, retai dideli, tamprūs, mėsingi. Kepurėlė 7–10 (15) cm skersmens, paplokščia ar net nežymiai įdubusi centre, mėsinga, matinė, violetinė, rudai violetinė, melsvai violetinė. Lakšteliai kepurėlės splvos, priaugtiniai. Kotas 5–9×1–3 cm, jaunas – kepurėlės spalvos, senas – pilkai rudas, violetiškai plaušuotas. Trama balsva, violetinė, stipraus medienos kvapo ir skonio. Sporos elipsiškos, 6,5–8×4–5 μm, truputį dygliuotos.
Būdingi požymiai: grybai aštroko, nemalonaus medienos kvapo, dygsta grupėmis, kartais kolonijomis.
Auga miškuose, parkuose, raistuose, žolėtose vietose. Valgoma. Ne visiems patinka dėl stipraus miltų, medienos kvapo. Tinka marinavimui.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 120 psl.
Okronglis (ežeras)
Okronglis, Apvalusis  – ežeras, Sūduvos aukštumoje, Vakarų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Bakalariavos valsčiuje. Ežero pakrantėje įsikūręs Podrabalinos kaimas. Ežeras yra 152 m aukštyje virš jūros lygio. Per ežerą teka Rospudos upė. Ežeras yra apvalios formos, nuo ko ir kilo ežero pavadinimas. Krantai apaugę miškais, o pakrantėse auga nendrės. Ežero vanduo pakankamai švarus ir skaidrus, jame gyvena nemažai žuvų. Iš ežero galima plaukti baidarėmis Rospudos upe. Šiaurinėje ežero dalyje yra stovyklavietė.