cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tatabania
Istorija
Tatabania įkurta 1947 m. sujungus kelis kaimus (Alšogalą, Felšėgalą ir Banhidą). Buvo svarbus industrinis šalies centras (vystyta aliuminio, chemijos, cemento pramonė, rusvųjų anglių gavyba).
Jurgis Krikščiūnas (1894)
Biografija
Brolis Antanas Krikščiūnas. 1914 m. baigė Marijampolės gimnaziją. 1914–1918 m. studijavo Petrogrado universitete. 1923 m. baigė Halės universitetą. 1924 m. gamtos mokslų daktaras
1924–1926 m. Šiaulių apskrities agronomas ir Šiaulių mokytojų seminarijos mokytojas. Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo lauko bandymus. 1926 m. ir 1939 m. žemės ūkio ministras. 1939–1944 m. kooperatinės bendrovės „Linas“ direktorius. 1926–1943 m. Dotnuvos Žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 1938 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1947 m. dėstė Pabaltijo universitete Hamburge ir Pineberge prie Hamburgo.
Vienas Žemės ūkio rūmų steigėjų, 1927–1939 m. jų (nuo 1938 m. Žemės ūkio ministerijos) padalinio – Žemės ūkio tyrimo įstaigos – valdytojas, vienas žemės ūkio tyrimų stočių Lietuvoje organizatorių. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, Lietuvos vartotojų bendrovių sąjungos veikėjas, bendrovės „Lietūkis“ pirmininkas, akcinės draudimo bendrovės „Kooperacija“ valdybos pirmininkas.
1932–1936 m. Ekonominių studijų draugijos valdybos vicepirmininkas, 1936–1938 m. pirmininkas. Ilgametis Lietuvos agronomų sąjungos pirmininkas. Lietuvių sąjungos, Lietuvių tremtinių sąjungos valdybos pirmininkas. Propagavo linų auginimą, smulkius ir vidutinius ūkius, tyrė Lietuvos žemės ūkio produktų rinką, teikė siūlymų tęsti žemės reformą Lietuvoje.
Redagavo „Žemės ūkio vadovą“ (1927–1939 m. 5 t.). Nuo 1910 m. bendradarbiavo „Aušrinėje“. Iki 1918 m. Petrograde leisto laikraščio „Naujoji Lietuva“ sekretorius, 1913 m. Vilniuje – savaitraščio „Lietuvos ūkininkas“ sekretorius. 1927–1939 m. redagavo žurnalą „Žemės ūkis“. Nuo 1933 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Parašė daug straipsnių ir knygų įvairiais žemės ūkio klausimais.
Sablauskių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Akmenės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Akmenės apylinkės ir Alkiškių apylinkės.
Kėpštai
Kėpštai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Šiaudinės, šalia kelio.
Kipro futbolo varžybos 2002–2003 m.
Kipro futbolo varžybos 2002–2003 m.
Beržų apylinkė (Jonava)
Beržų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. 1954 m. prijungtos Lukšių apylinkė ir dalis Liepų apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1976 m. gruodžio 29 d. Beržų apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Kulvos apylinkės, Bukonių apylinkės ir Šilų apylinkės.
Česlovas Jezerskas
Česlovas Jezerskas (arba Jazerskas; g. 1949 m. gegužės 14 d. Mikalinoje, Lazdijų rajonas) – Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas, imtynininkas.
Biografija
1956 m. pradėjo lankyti Kauno 15-ąją vidurinę mokyklą, 1967 m. baigė Kauno 7-ąją vakarinę darbo jaunimo mokyklą. 1968 m. gegužės mėn. pašauktas į SSRS kariuomenę, tarnavo Kaune, Panemunėje dislokuotame 108-ajame pulke. Čia jam buvo sudarytos sąlygos treniruotis, dalyvauti varžybose ir už tai gauti atlyginimą, todėl liko kaip liktinis, vėliau suteiktas karininko laipsnis. 1977–1989 m. SSKP narys. 1984 m. baigė Riazanės aukštąją oro desanto karo mokyklą.
Nuo 1990 m. gegužės mėn. dirbo Krašto apsaugos departamente (KAD), tapo vienu pirmųjų Lietuvos kariuomenės organizatorių, pirmosios Lietuvos Respublikos karinės formuotės – karinio techninio sporto klubo – viršininkas. 1991 m. sausio-rugpjūčio mėn. LR Aukščiausiosios Tarybos gynimo štabo narys. 1991 m. gruodžio mėn. pulkininkas leitenantas, 1992 m. lapkričio mėn. pulkininkas. Vienas Motorizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis vilkas“ įkūrėjų, 1992–1995 m. jos vadas, pirmasis ėjęs tas pareigas.
1993 m. išklausė JAV Valstybės departamento kovos su terorizmu programą ir Luizianos universiteto krizinių padėčių valdymo programą. 1996 m. baigė Rusijos Federacijos ginkluotųjų pajėgų Generalinio štabo karo akademiją. 1996–1997 m. LR ginkluotųjų pajėgų generalinis inspektorius. 2001–2002 m. Lietuvos karo akademijos vyr. ekspertas. Nuo 2002 m. Krašto apsaugos ministerijos generalinis inspektorius. 2004 m. brigados generolas, apdovanotas vardiniu ginklu. 2006 m. baigė NATO gynybos koledžą Romoje (Italija). 2007 m. gegužės 29 d. išėjo į atsargą.
2008 m. „Tvarkos ir teisingumo“ partijos sąraše kandidatavo į LR Seimą. 2009 m. buvo vienas iš pretendentų tapti partijos „Tvarka ir teisingumas“ kandidatu į LR prezidentus, tačiau tokios galimybės atsisakė, vėliau pareiškė ketinąs balotiruotis savarankiškai.
Sportiniai pasiekimai
Dalyvavo dziudo ir savigynos (sambo) antro pusvidutinio, pirmo vidutinio, antro vidutinio svorio kategorijų varžybose:
Adsorbcija
Adsorbcija ( 'ant' ir  'sugeriu') – ištirpusių arba dujinių medžiagų sugėrimas kieto arba skysto kūno paviršiumi. Adsorbcija naudojama įvairiems dujų ir skystų medžiagų mišiniams išskirstyti, dujoms džiovinti ir valyti (pvz., orui dujokaukėse), skysčiams, vandeniui valyti (leidžiant pro aktyvuotą anglį). Adsorbcija taikoma chemijos, naftos, lakų ir dažų, poligrafijos, cukraus ir kt. pramonės šakose. Adsorbcija svarbi procesuose, vykstančiuose gyvuose organizmuose (ląstelei sugeriant medžiagas, veikiant fermentams), dirvožemyje.
Adsorbcija gali būti fizikinė ir cheminė.
Fizikinės adsorbcijos {arba fizisorbcijos} metu sąveikauja tarpmolekuliniai ryšiai, ši adsorbcijos rūšis grįžtama.
Cheminės adsorbcijos (arba chemosorbcijos) metu vyksta reakcijos tarp cheminių medžiagų, chemosorbcija – negrįžtamoji. Chemosorbcinėmis savybėmis pasižymi akytoji (arba aktyvioji, korėtoji) anglis. Šios medžiagos paviršiaus plotas labai didelis, ji lengvai reaguoja su kitomis medžiagomis, lengvai vyksta adsorbcija.
PO (reikšmės)
Dviraidė santrumpa PO gali reikšti:
Jonavos miškai
Jonavos miškai – miškai, esantys Jonavos rajone. Plotas – 36 400 ha. Rajono miškingumas – 40,5 proc. Privačių miškų – 10,2 tūkst. ha. Juos valdo 2898 savininkai (vidutinis sklypo dydis 3,52 ha). Dar 5200 ha miškų rezervuoti privatizavimui. Didžiausi miškai: Bareišių miškas, Būdų miškas, Gaižiūnų miškai, Pageležių miškas.
Jonavos miškų urėdija
Jonavos miškų urėdija patikėjimo teise valdo 20 900 ha valstybinių miškų Vidurio Lietuvoje, Neries, Šventosios ir Širvintos upių santakose. Didžiausi miškų plotai yra rajono pietuose ir pietryčiuose. Vyrauja pušynai ir eglynai. Miškai išsidėstę vaizdingame kraštovaizdyje, turtingi biologine įvairove, sausi dirvožemiai, geras kelių tinklas.
Našlaitė pašepėlė
Našlaitė pašepėlė (Viola hirta) – našlaitinių (Violaceae) šeimos augalas, 5-15 cm aukščio, su storu šakniastiebiu. Lapai trikampiški arba siaurai kiaušiniški. Žiedai be kvapo, šviesiai arba rausvai violetiniai. Žydi balandžio – gegužės mėn. Vaisius – dėžutė. Sėklas platina skruzdėlės.
Auga šlaituose, sausose pievose, pamiškėse, krūmuose.
thumb|left|210px|Žiedai
Whitchurch FC
Vitčerčo FC – buvęs Anglijos futbolo klubas.
Dovas Zaunius (1845)
Dovas Zaunius (vyresnysis; 1845 m. sausio 26 d. Rokaičiuose – 1921 m. birželio 26 d. ten pat) – Mažosios Lietuvos ir Lietuvos visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas. Diplomato Dovo Zauniaus, bibliografės, spaudos darbuotojos Mortos Zauniūtės tėvas.
Biografija
Nuo 1885 m. „Birutės“ draugijos narys, 1887–1889 m., 1892–1893 m., 1898–1900 m. ir 1902–1903 m. jos pirmininkas ir bibliotekininkas. Jo namai tapo viso krašto kultūros ir politikos židiniu. Per Rokaičius ir Pakalnę ėjo uždraustos tuo metu Lietuvoje spaudos lietuviškais rašmenimis keliai, buvo palaikomi lietuvių inteligentijos ryšiai su Vakarų Europa ir JAV. Jo namuose Jurgis Zauerveinas parašė giesmę „Lietuviais esame mes gimę“, kuri tapo Mažosios Lietuvos himnu.
1892 m. vienas iš Lietuvių konservatorių partijos steigėjų, 1902–1910 m. jos pirmininkas. Šios partijos lyderis Jonas Smalakys atstovavo Klaipėdos kraštą Vokietijos Reichstage.
1892–1900 m. organizavo kelias peticijas Vokietijos švietimo ministrui dėl mokyklų lietuvių kalba.
1900–1905 m. žurnalo „Varpas“ iždininkas, globojo ir kitą Mažojoje Lietuvoje leidžiamą lietuvišką spaudą. Priklausė komitetui, rinkusiam medžiagą 1900 m. Paryžiaus parodai.
Šviniaruvas
Šviniaruvas – kaimas Lenkijos rytuose, Losicių valsčiuje, Losicių apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės rytus nuo Losicės ir apie 119 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Iki 1954 m. kaimas buvo Šviniaruvo valsčiaus centras. Kaimas įsikūręs Točnos upės dešiniajame krante.
Johnny Dorelli
Džonis Dorelis (, tikrasis vardas – Giorgio Guidi; g. 1937 m. vasario 20 d. Milane) – italų dainininkas, aktorius ir TV laidų bei renginių vedėjas.
Biografija
Vaikystę jis praleido JAV, kur jo tėvas, operos dainininkas Nino D‘Aurelio buvo išvykęs ieškoti darbo. Dorelis čia baigė mokyklą, kurioje studijavo muziką, ir 1955 m. grįžo į Italiją, kur netrukus tapo žinomu ir populiariu dainininku. 1958 m. ir 1959 m. jis kartu su Domenico Modugno laimėjo Sanremo muzikos festivalį, atlikdamas dainas „Nel blu dipinto di blu“ („Volare“) ir „Piove (Ciao ciao bambina)“. Per savo karjerą Dorelis išleido daugiau kaip 20 solo albumų.
7 dešimtmetyje jis nuolat dalyvaudavo įvairiuose TV šou kaip jų vedėjas ir kaip atlikėjas, taip pat išbandė jėgas ir teatre. Kine pradėjo filmuotis 1956 m., dažniausiai komedijinio žanro juostose. Paskutinė juosta pasirodė 2005 m.
Buvo vedęs 3 kartus, visos jo sutuoktinės – aktorės: Lauretta Masiero, Catherine Spaak (1972-79) ir Gloria Guida (nuo 1991 m.).
Populiariausios dainos
right |thumb|160px|Su [[Domenico Modugno 1959 m.]]
Apdovanojimai
right |thumb|160px|Su [[Catherine Spaak]] right |thumb|160px|Su dainininke [[Mina]]
Stonis
Stonis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Stonienė (ištekėjusi moteris) ir Stonytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kenajaus fjordų nacionalinis parkas
Kenajaus fjordų nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija JAV, Aliaskoje, Kenajaus puiasalyje, netoli Sjuardo miesto. Įkurtas 1980 m.
Parke saugomi tipiški Aliaskos peizažai: Kenajaus kalnai, Hardingo ledo laukas (~30 ledynų), ežerai, fiordai. Tai vienas iš 3 Aliaskos parkų, pasiekiamas automobilių keliais. Taip pat organizuojamos kelionės laivais (stebėti į vandenyną krentančius ledynus). Pakrantėse gyvena orkos, kuprotieji banginiai, jūrų liūtai, jūrų ūdros. Pakrančių uolose gyvena tūkstančiai mormonų, jūrinių erelių.
thumb|left|250px|Kenajaus parkas
Elvyra Valerija Lapukienė
Elvyra Valerija Lapukienė (1942 m. gruodžio 24 d. – 2018 m. liepos 14 d.) – pedagogė, Lietuvos ir Plungės rajono savivaldybės politinė ir visuomenės veikėja.
Biografija
Gimė 8 vaikų šeimoje. 1945 m. šeima buvo priversta persikelti į Klaipėdos raj. Šaipių kaimą. Klaipėdos rajone baigė pradinę ir septynmetę mokyklas, 1961 m. baigė Klaipėdos 5-ąją vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Vilniaus universiteto neakivaizdinį skyrių ir įgijo rusų kalbos ir literatūros filologo specialybę
1961–1972 m. pradinių klasių mokytoja Kretingos rajono mokyklose, 1972–2003 m. Plungės 3-ios vidurinės mokyklos mokytoja, 2003–2004 m. Plungės rajono savivaldybės mero patarėja, 2004–2007 m. pensininkė, Seimo nario padėjėja sekretorė. 2007–2011 m. Plungės rajono savivaldybės merė.
1975–1989 m. TSKP narė, nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narė, nuo 1997 m. Tėvynės sąjungos Plungės skyriaus pirmininkė.
1997–2015 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narė. 1997–2003 m. Kaimo reikalų komiteto pirmininkė, 2003–2007 m. komiteto narė, Tėvynės sąjungos frakcijos seniūnė.
Vongrovecas
Vongrovecas  – miestas Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, šiaurės vakarų Lenkijoje, 60 km nuo Poznanės, 40 km nuo Gniezno ir 70 km nuo Bydgoščiaus. 25 313 gyventojų (2011 m. duomenys).
Svarbus susisiekimo mazgas. Išvystyta mašinų, maisto perdirbimo ir baldų gamyba. Turizmo centras. Mieste yra keli viešbučiai.
Menčių apylinkė
Menčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Akmenės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Alkiškių apylinkės.
Pouhatanai
Pouhatanai (Powhatan) – indėnų genčių konfederacija, XVII a. apėmusi apie 30 genčių dabartinės Virdžinijos valstijos rytuose. Kalbėjo pouhatanų kalba, priklausančia algonkinų kalbų grupei. Šiuo metu jų likučiai gyvena Virdžinijoje ir naudoja tik anglų kalbą.
Save vadino Renape, kas reiškė tiesiog „Žmonės“. Angliškas jų konfederacijos pavadinimas kilo iš valdovo titulo mamanatowick, kurį britai pavertė į Chief Powhatan. Dar juos vadino Virdžinijos algonkinais.
Teritorija
Tradicinė pouhatanų teritorija vadinosi Tsenacommacah, kas reiškė „Tankiai gyvenama žemė“. Ji apėmė maždaug 20 tūkst. km² teritoriją Virdžinijos pakrantės lygumoje. Tai yra dabartinės Virdžinijos valstijos rytinė dalis, įskaitant Delmarvos pusiasalį. Jos geografinės ribos buvo Potomako upė šiaurėje, už kurios gyveno konojai ir Džeimso upė pietuose, už kurios buvo pamlikų žemės. Vakaruose Tsenacommacah riba buvo Pidmonto plynaukštė ir greičiausiai sijų kalba kalbančių tutelų teritorija. Šios teritorijos viduryje gyvenę čikahominiai (Chickahominy) į konfederaciją neįėjo.
Istorija
Pouhatanų konfederacija ėmė kurtis iš smulkių vietinių genčių XVI–XVII a. sandūroje, ir jos kūrėjas buvo pouhitų genties vadas vardu Wahunsunacawh. Pradėjęs kurti savo valstybę nuo 6 pirminių genčių, jis sugebėjo apjungti apie 30 genčių. Visas jas valdė vadai, tituluojami weroance, ar vadės, tituluojamos weroansqua. Pats Wahunsunacawh titulavosi mamanatowick ir valdė iš gyvenvietės Werowocomoco. Jam duoklę mokėjo ir akaumakiai, kurie gyveno Delmarvos pusiasalyje ir nuo likusių grupių buvo atskirti vandens. Tai buvo klestintis ir tankiai gyvenamas kraštas, kuriame priskaičiuojama apie 15 tūkst. gyventojų.
1607 m., dar valdant pirmajam konfederacijos vadui, į kraštą atvyko britai, kurie čia įkūrė savo pirmąją koloniją Šiaurės Amerikoje – Džeimstauno gyvenvietę, kuri tapo Virdžinijos kolonijos pradžia. Tyrinėdami kraštą Džeimso upe, jie susitiko pouhitų vadą. Iš šio laikotarpio pasakojama istorija apie vado dukterį Pokahontą, kuri apgynė britų kapitoną John Smith nuo mirties bausmės, tačiau šios istorijos realumu dabar yra abejojama.
Britai siekė palaikyti gerus santykius su indėnais, tam kad jų maža kolonija išliktų. Susitikę su valdovu, jie pasiūlė jam vainikuotis, kad galėtų traktuoti jį kaip Anglijos vasalą. Kartu britai nesėkmingai bandė skverbtis į krašto gilumą, kur susidūrė su nuožmiu pouhatanų pasipriešinimu. 1610 m. prasidėjo Anglų-pouhatanų karai. 1614 m. mirus Vakunsunahaukui, jo valdžią paveldėjo jo brolis Opitchapam, o 1618 m. – kitas brolis Opechancanough. Jis buvo nužudytas.
1646 m. britai laimėjo karus su pouhatanais ir privertė juos pasirašyti sutartį, kuria gavo dideles žemes jų teritorijose. Šios žemės padalino konfederaciją į dvi dalis, kas galiausiai reiškė, jog ją valdyti buvo nebeįmanoma. Pietinės konfederacijos gentys į pietus nuo Džeimso upės, nensemondai, vejanokai ir apotamokai bėgdami nuo britų grėsmės migravo į pietus. Šiaurėje likę gentys patyrė tolimesnę britų invaziją: jie buvo suvaromi į ribotas teritorijas, kurios tapo dabartinių rezervatų pirmtakais. 1665 m. kolonijinė valdžia pati ėmė skirti pouhatanų vadus, o 1684 m. jų konfederacija nustojo egzistuoti.
Šiuo metu priskaičiuojama 3–3,5 tūkst. indėnų, kurie laiko save pouhatanų konfederacijos palikuonimis. Jie organizuojasi į 9 bendruomenes, kurių 8 gyvena Virdžinijoje, o viena (Pouhatanai renapiai) – Naujajame Džersyje. Dvi iš bendruomenių turi savo rezervatus.
Plunksninė pliusnė
Plunksninė pliusnė (Neckera pennata) – pliusninių (Neckeraceae) šeimos samanų rūšis, priklausanti pliusnės (Neckera) genčiai.
Aprašymas
Stiebas 3–6 cm ilgio, 1–3 kartus plunksniškai šakotas. Šakutės išsidėsčiusios vienoje plokštumoje. Lapai skersai banguoti. Vienanamė samana. Sporinė pasislėpusi tarp pericheto lapelių. Sporos subręsta vasarą. Šaltojo klimato juostoje ir kalnuose aptinkama ant uolų, vėsaus klimato juostoje – ant drebulių, vidutinio – ant plačialapių medžių, ypač uosių, kamienų.
thumb|left|240px|Plunksninė pliusnė ant drebulės. [[Rūdninkų giria]]
Paplitimas
Aptinkama Europoje, Šiaurės Amerikoje, Azijoje, Naujojoje Zelandijoje. Europoje šio rūšies gausumas mažėja.
Šaltiniai
Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 361. ISBN 978-9955-692-71-3
Paalsys II
Paalsys II – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Girdžių, pro kaimą teka Alsa. Kaimo kapinaitėse stovi Pažėrų koplyčia.
Fakel kommunizma
Fakel kommunizma  – komunistinis žurnalas, ėjęs 1919 m. Vilniuje ir Minske rusų kalba.
Mekšrinis (Švenčionių r., Labanoro sen.)
Mekšrinis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Labanoro seniūnijoje, 8,5 km į pietvakarius nuo Labanoro, Labanoro girios apsuptyje (Rašios miške). Kranto linija vingiuota. Ilgis vakarų – rytų kryptimi 0,97 km, plotis iki 0,35 km. Altitudė 147,3 m. Krantai daugiausia aukšti, tik vakarinis lėkštas, apaugę mišku, sausi.
Į šiaurę už 0,35 km nuo Mekšrinio telkšo Rašia, greta tyvuliuoja dar du ežerėliai – Juodapurvis ir Šaukščiukas. Ežeras nenutekantis, priklauso Rašios ežero baseinui (Žeimenos upės intako Lakajos baseinas).
Markutiškių apylinkė (Jonava)
Markutiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Buržuazija
Buržuazija  – prancūziškas žodis, prancūzų perimtas iš italų kalbos žodžio borghesia (nuo Borgo miesto pavadinimo). Taip pat žodis gali būti kildinamas iš frankų “burg” ir senosios prancūzų kalbos žodžio “burgeis” (apsaugine siena apjuostas miestas). Buržuazija yra terminas, pavadinti turtingosioms klasėms kapitalistinėje visuomenėje.
Markutiškių apylinkė (Jonava)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Upninkėlių apylinkės. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Pasodos apylinkės, Panoterių apylinkės ir Upninkėlių apylinkės. 1976 m. gruodžio 29 d. prijungta prie Šilų apylinkės.
Buržuazija
Termino vartojimas įžeidimui
Terminas buvo naudojamas ir Karlo Markso, jo klasių kovos teorijoje. Ten buržuazija buvo apibūdinta kaip aukštesnioji klasė, turinti aiškių egoistiškumo ir veidmainiavimo bruožų. Visgi, Marksas žavėjosi buržuazijos darbštumu, bet smarkiai kritikavo jos veidmainiškumą.
Dėl tokio neigiamo Markso požiūrio į buržuaziją, tai dar labiau sustiprino žodžio priereikšmį ir jį pavertė įžeidimu.
Toporuvas (Mazovijos vaivadija)
Toporuvas – kaimas Lenkijos rytuose, Losicių valsčiuje, Losicių apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Losicės ir apie 122 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XVI a. kaimas priklausė LDK didikui Jonui Jurgaičiui Zaberezinskiui.
Uturoa
Uturoa – miestas ir komuna Prancūzijos Polinezijoje, Draugijos salose, Raiatea salos šiaurinėje dalyje, lagūnos pakrantėje. Pavėjinių salų padalinio administracinis centras. Komunos plotas 16 km². Gyvena 4,2 tūkst. gyventojų (2017 m.).
Uturoa – svarbiausias salos jūrų uostas. Greta yra oro uostas iš kurio vyksta reisai į Taitį, Bora Borą ir Huahine. Uturoa taip pat ir svarbus turistinis centras. Čia yra pagrindinis salos viešbutis – Ralatea Hawaiki Nui. Yra ligoninė, kelios mokymo įstaigos.
Nuorodos
thumb|left|250px|Uturoa uostas
Selcas
Selcas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į vakarus nuo Bockų, apie 26 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 57 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Anksčiau kaimas vadinosi Sielec.
Antaniškiai
Antaniškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Plokščių.
Storpirštis
Storpirštis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jurgis Krikščiūnas (1919)
Biografija
Tėvas Antanas Krikščiūnas. 1940 m. baigė Karo mokyklą. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis Kaune. 1940–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo geodeziją. Dalyvavo pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui jaunimo organizacijos veikloje. 1944 m. rudenį suimtas, 9 mėn. kalintas Šiaulių kalėjime; nesudarius bylos paleistas. Nuo 1945 m. rudens Dzūkų rinktinės Kunigaikščio Vaidoto grupės partizanas, būrio vadas. Nuo 1946 m. vasaros Dainavos apygardos Mindaugo kuopos vadas. Atstovavo apygardai 1947 m. sausio 15-16 d. Lietuvos partizanų vadų suvažiavime Tauro apygardos teritorijoje.
Mokėjo rusų, vokiečių ir prancūzų kalbas, buvo pasiųstas į Vakarus. 1947 m. gegužės mėn. su J. Lukša perėjo Lenkijos sieną (grįžo m. birželio 5 d.), Gdanske ir Gdynėje susitiko su pasipriešinimo atstovais užsienyje, perdavė svarbių dokumentų apie TSRS okupuotą Lietuvą ir kovą su sovietiniu režimu, pranešė, kad J. Markulis (slap. „Erelis“) yra MGB agentas. Nuo 1947 m. liepos mėn. Dainavos apygardos štabo žvalgybos ir ryšių skyriaus, nuo 1948 m. – organizacinio skyriaus viršininkas, kartu kurį laiką ir Dzūkų rinktinės vado pavaduotojas. Per kautynes du kartus sužeistas. Daug rašė partizanų spaudoje, rūpinosi jos techninėmis priemonėmis, platinimu; rinko medžiagą apie sovietinių okupantų nusikaltimus. 1949 m. pavasarį Pietų Lietuvos partizanų srities vadovybės pasiųstas į Vakarus turėjo informuoti apie Lietuvos partizanų vyriausiosios vadovybės – LLKS įkūrimą, vežė medžiagos apie sovietinės valdžios represijas, apie partizaninį karą ir kitką. Pakeliui į Varšuvą ją atėmė Lenkijos saugumo darbuotojai. Iš atminties atkūręs dingusią medžiagą, paštu išsiuntė Vakaruose esančiam Juozui Lukšai-Daumantui, kuris su Vyriausiuoju Lietuvos išlaisvinimo komitetu parengė memorandumą Jungtinėms Tautoms. Apsupti komunistinės Lenkijos pasienio kariuomenės žuvo bunkeryje kartu su partizanu Vytautu Prabuliu-Žaibu Šlynakiemio kaime 1949 m. gruodžio 15 d.
Traksėdis
Traksėdis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, prie Lyties upės ištakų ir jos kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.
Patvankinis pataisiukas
Patvankinis pataisiukas (Lycopodiella inundata) – pataisinių (Lycopodiaceae) šeimos pataisiukų (Lycopodiella) genties augalų rūšis. Žemaūgis, daugiametis augalas. Užauga iki 10 cm aukščio, tai aukštapelkių ir tarpinio tipo pelkių pakraščių, pelkėtų vandens telkinių pakraščių augalas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Morfologija
Turi dichotomiškai šakotą stiebą, kuris yra dvejopas: riboto augimo – ortotropinis ir neriboto augimo – plagiotropinis. Ant stiebų spirališkai išsidėsto mikrofilai, kurie yra enacijų kilmės lapai. Abiejų stiebų lapai yra panašūs be šerelių viršūnėje bei dantytų kraštų. Kai kurie riboto augimo stiebai ištįsta sudarydami sporines varputes – strobilas. Iš pagrindinio horizontalaus stiebo dažniausiai išauga apie 10 cm vertikalus, nešakotas ūglis, kurio viršūnė formuoja 1–3 cm ilgio sporines varputes. Stobile esančiuose sporangėse susiformuoja dulkių pavidalo, morfologiškai vienodos sporos (izosporos).
Anatomija
Stiebas sudarytas iš stelės, storos žievės ir epidermio. Šiame augale stelė yra plektostelė, kuri susideda iš juostelių pavidalo ksilemos ir ją supančios floemos.
Gyvenimo ciklas
Dominuojanti karta yra sporofitas. Gyvenimo ciklas susideda iš sporofito stadijos ir ilgalaikio gametofito stadijos. Vasaros viduryje riboto augimo stiebas ištįsta ir suformuoja strobilą, kuriame yra sporangės, kurios formuoja sporas. Kai sporangės subręsta, sporos yra išbarstomos. Sporos vandens pagalba patenka į dirvožemį ir subręsta. Po sporofito stadijos išsivysto lytinė karta – gametofitas. Archegonės ir anteridžiai susiformuoja ant vieno gametofito. Įvyksta apvaisinimas drėgnoje aplinkoje ir susiformuoja naujas sporofitas. Taip pat gali daugintis vegetatyviškai – stiebų dalimis.
Populiacijos gausumas
Tinkamose buveinėse ši rūšis gali būti netgi vyraujantis augalas, tačiau dėl mažos konkurencijos, augalo dominavimas paprastai būna laikinas.
Strazdauskas
Strazdauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Strazdauskienė (ištekėjusi moteris) ir Strazdauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sėla (regionas)
Sėla (lat. Sēlija), arba Augšžemė  – Latvijos konstitucija neįteisintas etninės Latvijos etnokultūrinis regionas, apimantis Latvijos Respublikos Aizkrauklės ir Jekabpilio rajonus (dab. Latvijos pietryčiuose, abipus Dauguvos). Oficialiai yra Žiemgalos dalis.
Sėloje:
Dauguma vietos vietos gyventojų išpažįsta liuteronybę ir katalikybę. Vyraujanti ekonomikos šaka – žemės ūkis. Didžiausias miestas – Jekabpilis (neoficiali regiono „sostinė“).
Istorija
Lotyniškas „Selonijos“ (Selonia) terminas kilęs iš dab. Sėloje ir gretimuose Lietuvos rajonuose iki XIII/XIV a. gyvenusios sėlių genties vardo. Dab. Sėla taip vadinta jau viduramžiais. Latviškuose raštuose „Sėlos“ vardas pasirodo tik XX a. Aizkrauklės ir Jekabpilio rajonuose kraštovardis Sēlija ypač išpopuliarėjo po SSRS iširimo – tada dalies latvių inteligentų pastangomis pradėjo formuotis vietos latvių „sėliškoji“ tapatybė.
XVI–XIX a. dab. Sėla – tai tarp Dauguvos ir Lietuvos sienos esanti jos dalis ir su pastarąja besiribojantis dab. Latgalos pietinis pakraštys. Ji latviškai vadinta Augškurzeme. Tai – „Aukštutinis Kuršas“, „Kuršo hercogystės aukštutinė dalis“. Augšzeme – trumpinys iš Augškurzeme. „Aukštutinis Kuršo galas“ – iš Augšgals.
Filosofija (leidinys)
Filosofija – tęstinis filosofijos leidinys, ėjęs 1960–1968 m. Vilniuje.
Istorija
Leido LSSR aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo komitetas. Išėjo aštuoni tomai. Redagavo Eugenijus Meškauskas, Irmija Zaksas ir Juozas Barzdaitis.
Antaniškiai (reikšmės)
Antaniškiais vadinami kaimai:
Rudausių apylinkė
Rudausių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kruopių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Alkiškių apylinkės.
Prieš parskrendant į žemę
Prieš parskrendant į žemę – 2005 m. lietuvių kurtas dokumentinis filmas. Kino režisierius ir prodiuseris – Arūnas Matelis (g. 1961 m.). Asistentė – Giedrė Beinoriūtė (g. 1976 m.).
Turinys
Nufilmuotas Lietuvos ligoninės palatoje, skirtoje vaikams, sergantiems leukemija. Filmuota, kai vaikai žaidžia, valgo pietus, žiūri televiziją. Režisierius kalba su jais apie draugystę, meilę, vaistus ir visus kitus dalykus. Jis užduoda jiems klausimus, pavyzdžiui: „Kuo norėtum tapti, kai užaugsi?“, „Ar ji galėtų būti tavo žmona?“. Klausimus, kuriais numanoma, jog vaikai užaugs, atskleidžiančius pozityvų požiūrį.
Talkininkai
Talkininkai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Gylių, kairiajame Šešuvies krante. Kaimo pašone eina geležinkelis Pagėgiai-Radviliškis.
Paįstrio Juozo Zikaro gimnazija
miniatiūra|265px|right|2017 m.
Panevėžio rajono Paįstrio Juozo Zikaro gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Paįstryje (Panevėžio raj.), Įstros g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Gimnazijoje nuo 1–12 klasės sustiprintas meninis ugdymas.
Įstaigos kodas 290398050. Steigėjas Panevėžio rajono savivaldybės taryba.
Filialai:
Istorija
1987 m. įsteigtas kraštotyros muziejus. 1991 m. suteiktas skulptoriaus Juozo Zikaro (1881–1944) vardas. Nuo 1992 m. vykdo sustiprintą dailės mokymą. Nuo 2014 m. liepos 1 d. Paįstrio Juozo Zikaro vidurinė mokykla pertvarkyta į gimnaziją. 2014 m. renovuota sporto salė.
2016 m. mokyklą baigė tik 9 abiturientai, du iš jų – su palengvinta programa, egzaminų vidurkis mokykloje buvo ne didesnis nei 34 procentai.
Yra gimnazijos stadionas, įrengtas prieš kelis dešimtmečius, čia yra krepšinio, tinklinio aikštelės, teniso kortai.
Kipro futbolo varžybos 2003–2004 m.
Kipro futbolo varžybos 2003–2004 m.
Daunoravos apylinkė
Daunoravos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškio rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. apylinkė panaikinta prijungiant ją prie Svirplių apylinkės. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Svirplių apylinkės ir dalies Pociūnų apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. apylinkės centras perkeltas į Sidabrynę. 1974 m. rugpjūčio 28 d. Daunoravos apylinkė prijungta prie Satkūnų apylinkės.
Minervos respublika
thumb|Minerva rifai, iš kosmoso peržiūrėtiMinervos respublika – vienas iš naujausiųjų laikų projektų sukurti nepriklausomą valstybę dirbtinėje saloje. Idėjos autorius – Las Vego nekilnojamojo turto magnatas ir politikas Maiklas Oliveris (Michael Oliver, prieš tai Moses Olitsky, gimęs 1928 m. Lietuvoje ir 1946 m. emigravęs į JAV ). Ketverius metus kalėjo ir išgyveno dviejose koncentracijos stovyklose). Oliveris sukūrė sindikatą Ocean Life Research Foundation'', kuris esą turėjęs kelis šimtus milijonų dolerių šio projekto vykdymui bei turėjo biurus Niujorke ir Londone. Tikėtasi įgyvendinti libertarų utopiją apie naują naciją, besiremiančią lengvąja pramone, komercija ir žvejyba.
Naujai valstybei buvo pasirinktas Minervos rifai ties 23°23′ p.pl. ir 178°58′ vak. ilg. Rifas pavadintas banginių medžiotojų laivo „Minerva“, kuris 1829 m. išplaukė iš Sidnio ir sudužo ant rifo, vardu.
Vožnikai (Losicės apskritis)
Vožnikai – kaimas Lenkijos rytuose, Losicių valsčiuje, Losicių apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Strazdienė
Strazdienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Strazdaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Strazdas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Naujininkai (Girdžiai)
Naujininkai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Girdžių. Pro kaimą teka Mituva.
Chester City FC
Chester City FC – Anglijos futbolo klubas iš Česterio.
Treinoji
Treinoji – buvęs kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, dešiniajame Šunijos krante, Lomių pašonėje. Treinojoje yra Lomių dvaras.
Istorija
2011 m. prijungtas prie Lomių.
ERepublik
600px|thumb|right|eRepublik logotipas‎
Apžvalga
„eRepublik“ sujungia bendravimą ir strategiją į vieną didžiulį internetinį žaidimą, kur žaidėjai gali dalyvauti įvairiose veiklose. Naujojo pasaulio piliečiai gali būti darbuotojai, valdyti savo verslą, įkurti politines partijas, balsuoti rinkimuose, tapti partijų vadovais, tapti kongreso nariais arba net šalies prezidentais, taip pat rašyti laikraštį ir eiti kariauti su tikrų šalių virtualiomis versijomis. Žaidimas turi labai mažai grafinio apipavidalinimo ir daugiausia yra paremtas tekstu. Prieš pradedant žaidimą būsimasis pilietis išsirenka kurioje šalyje ir regione jis nori pradėti (geriau pradėti žaidimą savo realioje šalyje). Visos Naujojo Pasaulio šalys yra pavadintos kaip ir tikros šalys, ir jos yra toje pačioje vietoje. Pasirinkęs savo šalį ir regioną pilietis ieško darbo kompanijoje savo šalyje ir turi galimybe pasitreniruoti (pasikelti jėgą). Pasitreniruoti ir padirbti galima kiekvieną dieną po vieną kartą, paprasčiausiai paspaudžiant du mygtukus. Norint būti pilnaverčiu piliečiu tai užtruks tik 14 minučių per dieną.
Žaidimas
Rolė Naujajame Pasaulyje susideda iš žemiau paminėtų modelių sujungimo tam, kad pasiektumėte tikslą ir taptumėte šalies lyderiu vienoje arba daugiau sričių. Piliečiai gali naudotis savo laikraščiu reklamuojant save, savo kompanija, partija arba net šalį. Šalies kongresas nustato mokesčius tam, kad vykdytu ekonominę politiką. Kad laimėti karus, šalies ekonomika turi būti pastovi, o piliečiai turi turėti motyvacijos. Viena prieštaringai vertinama žaidimo dalis yra politinių perėmimų naudojimas ( arba PTO). Politinis perėmimas atsitinka, kai daug galingos šalies arba aljanso piliečių laikinai persikelia į mažesnę šalį prieš rinkimus, ten sukuria partiją ir bando užimti didžiąją dalį kongreso, kad galėtų nušalinti prezidentą arba paprasčiausiai laimėti prezidento rinkimus. Jei svetimšaliui pavyksta tapti prezidentu, didžioji šalis tiesiog lieka paskelbti karą mažajai šaliai ir prezidentas atiduos visus tos šalies regionus pasitraukdamas iš kovos arba prezidentas gali sugadinti tos šalies ekonomiką. Dėl šios nepopuliarios taktikos, administratoriai sukūrė „virtualias pilietybes“, kurios piliečiams leidžia dalyvauti tik savo šalies politikoje, nors susiklosčius tam tikroms aplinkybėms politinis perėmimas vis dar gali būti įvykdytas.
Kokybės lygis
Kokybė  – tai yra daug lemiantis aspektas šiame žaidime. Žemiausias kokybės lygis yra 1, didžiausias – 6. Kuo didesnė daikto kokybė, tuo geresnis tas daiktas yra.
Įmonės kokybė
Įmonės kokybė parodo, kokios kokybės daiktai joje yra parduodami. Jei įmonė 1-ojo kokybės lygio, tai ji gamina 1-ojo kokybės lygio daiktus, jei 2-ojo kokybės lygio, tai 2-ojo kokybės lygio daiktus ir t. t.
Daiktų kokybė
Kuo didesnė daikto kokybė, tuo jis yra geresnis. Maisto, namų ir ligoninių kokybės lygis lemia, kiek sveikatos jei pagydo. Ligoninės daugiausiai gali pagydyti tiek sveikatos, keik gausime jų kokybės lygi padauginę iš 10. O maistui ir namams yra taikoma speciali formulė, kurią galima rasti „eRepublik“ pagalbos puslapiuose. Didesni žaliavų (grūdų ir geležies) kokybės lygiai leidžia iš jų pagaminti daugiau maisto, pastatų (ligoninių, namų, gynybos sistemų) ir ginklų.
Sveikata
Sveikata  – tai žaidimo komponentas, nurodantis „eRepublik“ piliečio sveikatos lygį. Daugiausiai įmanoma turėti 100 sveikatos, o pasiekus 0 pilietis miršta. Sveikata žaidime lemia produktyvumą dirbant bei žalą kariaujant. Kiekvienas įmonės savininkas nori, kad jo darbuotojai būtų produktyvūs ir jei jie tokie nėra, tiesiog išmeta juos iš darbo. O didelė daroma žala kariaujant padeda tavo kovojančiojo piliečio pusei laimėti. Dėl šių priežasčių daugelis žaidėjų stengiasi išlaikyti savo sveikatą, kad ji nenukristų žemiau 90. Po kiekvienos kovos sveikata sumažėja 10 taškų, tačiau jai palaikyti yra skirtos ligoninės. Taip pat sveikatą palaiko maistas, dovanos ir namai.
Ligoninė
Ligoninėje kartą per dieną gali pasigydyti iki 50 sveikatos taškų prarastų kovojant. Šiuo metu ligonines turi eLietuvos regionai Lithuania Highland, Sudovia ir Lithuania Minor. Pastarųjų regionų kokybės lygis yra 5-as, o Lithuania Highland turi 2-ojo kokybės lygio ligoninę.
eRepublik auksas
„eRepublik“ auksas yra pagrindė valiuta, jį galite naudoti visur. Nesvarbu į kurią šalį pakliūtumėte, auksą galite keisti į bet kurią valiutą (Amerikos dolerius USD, Anglijos svarus GBP, Lietuvos litus LTL ir t. t.). Aukso galima gauti iš treasure maps, kurį gauni pakvietęs į žaidimą draugą arba atlikęs pasiekimus. „eRepublik“ aukso panaudojimo būdai:
Ekonominis modulis
Ekonomika yra paskirstyta į 4 šakas: 2 žaliavos (grūdai, metalas) ir 2 gaminimo (maistas, ginklai). Kai piliečiai prisirenka pakankamai aukso jie gali tapti kompanijų vadovais: samdytis kitus piliečius, nustatyti jų algas, pirkti žaliavas (jei reikia), pardavinėti produktus už savo kainą, pirkti eksporto licencijas (taip gaunant teisę pardavinėti savo produktus kitose šalyse).
Politikos modulis
Kiekvienas pilietis, pasiekęs tam tikrą lygi gali prisijungti prie partijos. Kai jis prisijungia prie partijos, gali kandidatuoti į partijos prezidento postą, jei sugeba įrodyti savo partijos nariams, kad bus geras vadovas. Partijos prezidentai gali nustatyti kam leis kandidatuoti į kongresą ar prezidento postą.
Rinkimai
Tiek šalies prezidento, tiek partijos prezidento ar kongreso rinkimai vyksta kas mėnesį. 5-ąją kiekvieno mėnesio dieną vyksta šalies prezidento rinkimai, 15-ąją partijos prezidento rinkimai, o 25-ąją kongreso rinkimai. Kelios dienos prieš prezidento rinkimus 5 didžiausios partijos pasirenka kandidatą į prezidentus, kuris kandidatas taps prezidentu. Kandidatavimas į partijos prezidento postą kainuoja 2 auksinius; bet kas gali kandidatuoti, tik reikia turėti pakankamai aukštą lygį. Kongreso rinkimai yra truputi painesni nei kiti. Partijos prezidentas išrenka dalyvius, kurie kandidatuos kiekviename regione. Šalyje yra 40 kongreso vietų (jei šalis turi bent 4 regionus). Didesnės šalys kaip JAV turi daugiau narių, kiekvienas regionas gaus nors 1 kongreso narį, nesvarbu kiek tame regione gyvena žmonių. Jeigu kas nors surenka vienodą kiekį balsų ir dalinasi paskutinė vietą, „eRepublik“ automatiškai išrenka kandidatą pagal jo turimus patirties taškus.
Karo modulis
Norint paskelbti karą kitai valstybei prezidentas turi paskelbti balsavimą kongresui. Jeigu balsavimas pavyksta, šalys tarpusavyje kariauja. Prezidento paliepimu gali būti užpultas bet kuris kaimyninis regionas. Kare, tam tikros šalys piliečiai kovoja, daro žalą norėdami nugriauti „sieną“ arba ją padidinti priklausomai nuo to kurioje pusėje kariauja. Jeigu pakankamai žalos yra padaroma per 24h, regionas yra okupuojamas, bet jeigu puolėjams nepavyksta padaryti pakankamai žalos per 24h, regioną išlaiko gynėjai, kuriems dabar leidžiama pulti. Karai yra svarbūs norint padidinti šalies jėgą, nes jie stiprina šalių piliečius, keldami jų karinį rangą, taip leidžiant jiems padaryti daugiau žalos. Šalis kuri yra patyrusi kare ir turi daug stiprių piliečių gali tapti globaline galiūne.
Naujienų modulis
Bet kuris pilietis gali susikurti nuosavą laikraštį, kuriame jis gali rašyti straipsnius. Kiti piliečiai gali skaityti tuos straipsnius, už juos balsuoti, juos komentuoti ir netgi užsiprenumeruoti kitų piliečių laikraščius.
Finansavimas
eRepublik surinko 2,75 milijono eurų per tris kartus:
Kitos funkcijos
Funkcijos priskiriama tokia kaip Twitter šaukykla. Pagal nutylėjimą piliečiai turi 3 pranešimų per dieną limitą. Sumokėję už papildomas funkcijas, piliečiai padidina pranešimų limitą iki 10 per dieną, gauna neribotos talpos pašto dėžutę ir 50 inventoriaus vietų. Aukso taip pat galima nusipirkti tik ribotą kiekį per savaitę. Tačiau yra išimtis – perkant auksą tiesioginio pavedimo būdu, papildomo aukso galima gauti SMS atsiskaitymo būdu.
eRepublik bendruomenė
Už žaidimo ribų, nariai gali įkurti papildomą forumą, kuris daugiausia naudojamas diskusijoms dėl svarbių sprendimų žaidimo kongrese ir kur ministerijos, departamentai ir piliečiai gali diskutuoti apie dabartinius įvykius. Pavyzdžiui, Lietuvos forumas arba Kanados forumas. Papildomi forumai yra svarbi dalis valdant šalis ir žaidimas būtu žymiai sunkesnis be jų. Labai dažnai piliečiai sukuria savo šalies IRC kanalą. Taip jie gali susisiekti ir priimti sprendimus greičiau karo metu ir susipažinti vienas su kitu. Neseniai buvo išleistas „eRepublik“ API, kuris leido kurtis puslapiams su įrankiais, statistikomis ir kita naudinga informacija žaidėjams. Taip pat šis žaidimas išsiplečia už naršyklės ribų, žaidėjai kartais rengia susitikimus.
Ucunomija
Ucunomija  – miestas Točigio prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros sostinė.
Čia gyvena apie 507,1 tūkst. gyventojų.
Istorija
Miestas įkurtas 1896 m. balandžio 1 d.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – indinis rododendras, medis – dviskiautis ginkmedis.
Šelmenta
Šelmenta  – upė šiaurės rytų Lenkijoje ir pietų Lietuvoje, dešinysis Šešupės intakas. Bendras ilgis 25 km, iš jų 22 km Lenkijoje ir 3 km – Lietuvoje. Ištakos yra į pietryčius nuo Jasionovo kalno. Teka per kelis ežerus: Zaleščiavą (2,3 ha), Leščiavą (7,6 ha), Didįjį Šelmentą (356 ha), Mažąjį Šelmentą (168,5 ha), Ilgelį (16 ha), Kupavą (27 ha).
Ant upės kranto stovi kaimai: Beceilai (tiltas), Šelmentas, Postavelekas, Baltos Balos, Smolnikai. Prie pastarojo kaimo Šelmentos upe tris kilometrus eina Lenkijos-Lietuvos valstybės siena. Lietuvos teritorijoje, 0,3 km nuo žiočių, įteka dešinysis intakas – Reketija. (1995–2000 m. tyrimai parodė, kad Šelmenta yra palyginti švari upė. Pagal paviršinių vandenų kvalifikaciją ją galima priskirti lašišinių vandenims.
Upėvardis siejamas su žodžiu šelmuo („stogo kraigas, gūbrys“).
Diadochai
Diadochų karalystės {{legend|#787CAD|Ptolemėjaus karalystė}} {{legend|#50A249|Kasandro karalystė}} {{legend|#C38833|Lisimacho karalystė}} {{legend|#C3B933|Seleuko karalystė}} {{legend|#AF3662|Epyras}} Kitos valstybės {{legend|#A361BD|Kartagina}} {{legend|#70A9BE|Roma}} {{legend|#85AB54|Graikų kolonijos}} ]]
Diadochai (gr. Διάδοχοι,diadochoi, „įpėdiniai“) – Aleksandro Makedoniečio karvedžiai, po jo mirties 323 m. pr. m. e. kariavę Diadochų karuose ir pasidalinę imperiją į savarankiškas valdas. Tai helenizmo, Graikijos istorijos laikotarpio, kai kitos tautos perėmė graikų kalbą, kultūrą ir religijos bruožus, pradžia. Jie taip pat vadinami epigonais (gr. Επίγονοι, Epigonoi „palikuonys“).
Aleksandro mirtis
thumb|300px|Babilono padalinimas 323 m. pr. m. e. Kai Aleksandras Makedonietis mirė 323 m. pr. m. e. birželio 10 d., jis paliko milžinišką imperiją, sudarytą iš atskirų teritorijų. Imperija tęsėsi nuo Aleksandro tėvynės Makedonijos ir graikų miestų-valstybių, kuriuos pavergė jis ir jo tėvas, iki Baktrijos rytuose. Imperijai taip pat priklausė Anatolija, Levantas, Persija, Egiptas, Babilonija.
Po netikėtos Aleksandro mirties tarp jo generolų kilo ginčas kas turėtų tapti įpėdiniu. Meleagras ir pėstininkai rėmė Aleksandro pusiau brolį Arhidėjų, o Perdikas, kavalerijos svarbiausias vadas siūlė laukti, kol gims Aleksandro ir Roksanos vaikas. Buvo pasiektas kompromisas: Arhidėjus turėjo tapti karaliumi (Pilypu III) ir valdyti drauge su Roksanos vaiku, tikintis, kad tai bus berniukas (ir buvo – Aleksandras IV Makedonietis). Perdikas turėjo tapti visos imperijos regentu, o Meleagras – jo leitenantu. Tačiau greitai Perdikas nužudė Meleagrą ir kitus pėstininkų vadus ir tapo absoliučiu valdovu.
Kiti kavalerijos generolai, parėmę Perdiką buvo apdovanoti Babilono dalybose ir tapo įvairių imperijos dalių satrapais. Ptolemėjus gavo Egiptą, Laomedonas gavo Siriją ir Finikiją, Filotas pasiėmė Kilikiją, Peitonas – Mediją, Antigonas – Frygiją, Likiją ir Pamfiliją, Asandras – Kariją, Menandras – Lidiją, Lisimachas – Trakiją, Leonatui teko Helespontinė Frygija, o Neoptolemui – Armėnija. Makedoniją ir Graikiją drauge valdė Antipatras ir Krateras, Aleksandro gabiausias leitenantas, o Aleksandro sekretorius Eumenas gavo Kapadokiją ir Paflagoniją.
Rytuose Perdikas paliko Aleksandro paskyrimus: Taksilis ir Poras valdė Indijos karalystes, Alekasndro uošvis Oksiartas valdė Gandarą, Sibirtijus – Arachosiją ir Gedrosiją, Stasanoras valdė Ariją ir Drangianą, Pilipas – Baktriją ir Sogdianą, Fratafernas – Partiją ir Hirkaniją, Peucestas – Persį, Tleponemas buvo atsakingas už Karmaniją, Atropatas – šiaurinę Mediją, Archonas iš Pelos gavo Babiloniją, Arcesilas – šiaurinę Mesopotamiją.
Maištas Graikijoje 323–322 m. pr. m. e
Žinia apie Aleksandro mirtį Graikijoje sukėlė maištą, vadinamą Lamijos karu. Atėnai ir kiti miestai susivienijo ir apgulė Antipatrą Lamijos tvirtovėje. Jį išvadavo Leonato, žuvusio vaduojant, pajėgos, bet karas nesibaigė iki Kratero atvykimo su laivynu ir Atėnų pralaimėjimo Kratono mūšyje 322 m. pr. m. e. rugsėjo 5 d. Po to graikai gan ilgai nesipriešino makedoniečių dominavimui. Tuo metu Peitonas numalšino graikų emigrantų maištą rytinėje imperijos dalyje, o Perdikas ir Eumenas sutramdė Kapadokiją.
Pirmasis Diadochų karas 322–320 m. pr. m. e.
Perdiko ir Kleopatros Makedonietės, Aleksandro sesers, vedybos sukėlė bendrą Antipatro, Kratero, Antigono ir Ptolemėjaus maištą. Karo veiksmus iš tiesų pradėjo Ptolemėjas, pavogęs Aleksandro kūną ir nugabenęs į Egiptą. Nors Eumenas nugalėjo sukilėlius Mažojoje Azijoje, mūšyje, kuriame žuvo Krateras, visa tai buvo veltui, nes Perdiką nužudė jo paties generolai Peitonas, Seleukas ir Antigenas įsiveržus į Egiptą.
Ptolemėjus susitarė su Perdiko žudikais, vietoj jo padarydamas Peitoną ir Arhidėjų regentais, bet greitai jie su Antipatru sudarė Triparadiso sutartį. Antipatras tapo imperijos regentu, o abu karaliai persikėlė į Makedoniją. Antigonas toliau valdė Frygiją, Likiją, Pamfiliją ir dar prisidėjo Likaonija. Ptolemėjus išsaugojo Egiptą, Lisimachas – Trakiją, o trys Perdiko žudikai (Seleukas, Peitonas, Antigenas) gavo Babiloniją, Mediją ir Susianą. Arhidėjus, buvęs regentas, gavo Helespontinę Frygiją. Antigonui buvo patikėta užduotis atsikratyti buvusiu Perdiko rėmėju Eumenu. Antipatras valdė visą europinę imperijos dalį, o Antigonas, didžiausios armijos į rytus nuo Helesponto vadas, turėjo panašias pozicijas Azijoje.
Antrasis Diadochų karas 319–315 m. pr. m. e.
Po Antipatro mirties 319 m. pr. m. e. karas atsinaujino. Aplenkęs savo sūnų Kasandrą, Antipatras paskelbė Poliperchoną imperijos regentu. Makedonijoje ir Graikijoje kilo pilietinis karas tarp Poliperchono ir Kasandro, kurį rėmė Antigonas ir Ptolemėjus. Poliperchonas tapo Eumeno Azijoje sąjungininku, bet Kasandras jį išvijo iš Makedonijos ir jisai pabėgo į Epyrą su vaiku Aleksandru IV ir jo motina Roksana. Epyre Poliperchonas suvienijo jėgas su Olimpija, Aleksandro motina, ir drauge jie įsiveržė į Makedoniją. Juos pasitiko Arhidėjo ir jo žmonos Euridikės vadovaujama armija, kuri perėjo į priešo pusę, o karalius ir Euridikė atsidūrė Olimpijos nelaisvėje ir buvo nužudyti 317 m. pr. m. e. Tačiau po to įvykiai pasisuko kita linkme: Kasandras laimėjo, pagavo ir nužudė Olimpiją, atgavo Makedonijos, mažojo Aleksandro IV ir jo motinos kontrolę.
Tuo tarpu Antigono pajėgos palaipsniui stūmė Eumeną į rytus. Po didelių Paraitacenė (317 m. pr. m. e.) ir Gabienės (316 m. pr. m. e.) mūšių Eumeną išdavė ir nužudė jo paties kariai 315 m. pr. m. e., o Antigonas tapo vieninteliu azijinės imperijos dalies valdovu.