cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Negidalai
Verčiasi daugiausia medžiokle ir žvejyba. Žuvį gaudydavo ir žiemą, ir vasarą – įvairiais tinklais, žeberklais, bučiais. Jūrų gyvūnus (ruonius) dobdavo harpūnu. Gamindavo džiovintą žuvį – jukolą. Vystė kailių pramonę. Pagrindiniai negidalų medžiojamieji žvėrys – laukinis elnias, briedis, laukiniai paukščiai. Aukštutiniai negidalai laikydavo elnius, kuriais jodavo arba kinkydavo į roges. Žemutiniai negidalai laikydavo kinkomus šunis. Taip pat keliaudavo valtimis, slidėmis. Vasaroms statydavosi nedidelius dvišlaičius medinius namelius šeimai, o žiemoms – didelius karkasinius apšildomus namus. Tiek vyrai, tiek moterys tradiciškai nešiodavo rūbus iš žuvies odos ar audeklo, moterys – taip pat liemenėles. Žiemą vyrai vilkdavosi elnio kailio chalatus ar pūkinius kailinius, o vykdami šunų kinkiniais arba žvejoti dar užsidėdavo ant kailinių trumpą sijoną iš žieduotojo ruonio odos. Galvos apdangalas – pūkinis gobtuvas, kepurė, dengianti ausis. Avalynė iš elnio, ruonio odos, zomšos.
XIX a. negidalai priėmė krikščionybę (stačiatikybę), nors pasaulėžiūroje išliko šamanizmo, senojo tikėjimo bruožų. Vėliau perėmė rusų kultūros bruožus, tarybiniais metais įjungti į kolūkių veiklą.
Eduardas Macikas
Eduardas Macikas (1904 m. lapkričio 4 d. Rytprūsiuose: Šilutės apskr. Armalėnų kaime – 1981 m. spalio 10 d. Vakarų Berlyne) – iš Klaipėdos krašto kilęs vokiečių dailininkas, aktorius ir režisierius.
Biografija
Mokėsi piešti dekoracijas, vėliau Kaune dirbo dailininku teatre. Penkerius metus Dortmundo meno ir amatų mokykloje lankė profesorių Franco Gervino ir Frydricho Bagdono kursą. Studijavo Karaliaučiaus ir Drezdeno meno akademijose, po to sėmėsi patirties meistriškumo mokykloje pas berlynietį prof. Vilį Jekelį. Po kiek laiko, to meto Vokietijos sostinėje atidarė nuosavą dailininko ateljė.
Po Antrojo pasaulinio karo kaip režisierius ir aktorius reiškėsi teatrinėje scenoje Berlyne, Vienoje, Zalfelde ir Brėgence. Radijuje ir televizijoje dirbo pranešėju. 1968 m. Berlyne atidarė nuosavą dailės galeriją „MMM“ (santrumpa nuo: Mime Maler Matzick – ), sukūrė daugelio to meto aktorių ir politikų portretų. Visgi jo dailės kūriniuose daugiau vyrauja Klaipėdos krašto tematika: briedžiai, Trakėnų žirgai, kuršvaltės, kraštovaizdžiai.
Rameikos
Rameikos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kačergiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Kambodžos ir Lietuvos santykiai
Kambodžos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Kambodžos ir Lietuvos.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2005 m. kovo 30 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų, Azijos ir Europos Susitikimo narės.
Kambodža yra akreditavusi ambasadorių Lietuvai (reziduoja Rusijoje).
Pirmieji kontaktai
Yra duomenų, kad SSRS vykdytos Lietuvos okupacijos metais tarp Kambodžos ir Lietuvos diplomatinių atstovybių būta ryšių.
Santykiai po 1991 m.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2005 m. Santykiai suintensyvėjo 2004 m., Penktojo Azijos ir Europos Susitikimo metu abiems šalims tapus Azijos ir Europos susitikimo narėmis. 2005 m. Kambodža Lietuvai akreditavo savo pirmąjį ambasadorių.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
2009 m. viešėdamas Pnompenyje Lietuvos užsienio reikalų ministras Vygaudas Ušackas, pagerbė Pol Poto vadovaujamų Raudonųjų khmerų vykdyto genocido aukas, apsilankė Pnompenio genocido muziejuje ir pakvietė Pietryčių Azijos valstybių asociaciją bendradarbiauti vertinant totalitarinių režimų nusikaltimus. Tų pačių metų lapkričio 26 d. Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje surengtos „Pietryčių Azijos dienos“, kurių metu pristatyta ir Kambodža – pranešimą skaitė Kambodžoje gyvenęs Vengrijos ambasadorius Lietuvoje.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Kambodžos siekė 2,25 mln. eurų.
Pasiuntiniai Kambodžai
Lietuva nėra akreditavusi ambasadoriaus Kambodžai.
Mažieji Meškupiai
Mažieji Meškupiai (, nuo 1938 m. Bärenbach) – buvęs kaimas su palivarku Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 17 km į pietvakarius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Mažųjų Meškupių kaimo bendruomenė 1935/1937 m. Žemėlapiuose vaizduojami nuo XIX a. 1874 m. buvo Pilkalnio apskrities Spulių valsčiaus, 1922–1945 m. – Baltrušėlių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Rautenberkio evangelikų liuteronų parapijai.
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Ramybė (Visaginas)
miniatiūra|2021 m. Ramybė – kaimas Visagino savivaldybėje, 7 km nuo Rimšės.
Istorija
2022 m. kaime apsigyveno pabėgėliai iš Ukrainos.
Balkaninė lūšis
Arealas ir populiacija
Balkanų lūšis gyvena pietvakarių Balkanuose, Albanijoje, Makedonijoje ir taip pat Kosove, Juodkalnijoje bei Graikijoje. Šiame 5000 km² plote gyvena 30 suaugusių individų. Gyvūnai gyvena lapuočių, visžalių, ir mišrių augalų miškuose. Medžioja stirnas ir ruduosius kiškius.
Kibenėliai
Kibenėliai – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 3 km į pietryčius nuo Daugailių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,22 km, plotis – 0,19 km. Altitudė 192,1 m. Krantai daugiausia aukšti, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose įteka upelis iš netoliese telkšančio dar vieno Kibenėlių ežero, o šiaurės rytuose išteka Kriaukių upelis link Pelakio ežero (Šavašos upės baseinas). Šalia įsikūręs Garnių kaimas. Pietvakarine pakrante eina kelias.
Ouk Parkas (Ilinojus)
Ouk Parkas  – miestas JAV, Ilinojaus valstijoje, įsikūręs Čikagos priemiestyje. Ouk Parkas yra Ilinojaus apygardoje Cook County. Pagal 2003 m. JAV gyventojų surašymą mieste yra 50,824 gyventojai. Miestas rytuose ir šiaureje ribojasi su Čikaga.
Raminava
Raminava – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Smalvų.
Kibenėliai (12230424)
Kibenėliai – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 3,5 km į pietryčius nuo Daugailių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,18 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 192,9 m. Krantai žemi, pelkėti, pakrantės kalvotos, plyti pievos, dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis link netoliese telkšančio dar vieno didesnio Kibenėlių ežero (Šavašos upės baseino Kriaukių upelio baseinas). Šalia įsikūrę Garnių ir Pikčiūnų kaimai. Šiaurrytine pakrante eina kelias.
Ouk Parkas (Ilinojus)
Istorija
thumb|left|[[Frank Lloyd Wrighto namas ir studija Ouk Parke]]
Ouk Parke gyveno nemažai žymių žmonių: architektas Frank Lloyd Wright, rašytojiai Ernest Hemingway ir Edgar Rice Burroughs, psichologas Carl Rogers, Ilinojaus gubernatorius Patrick Quinn.
Kigelis
Kigelis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 4 km į pietus nuo Utenos. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,39 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 120,6 m. Ežeras seklus, gausiai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi, vakaruose pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Iš rytų ir pietų prieina Ąžuolijos miškas, į vakarus daugiausia plyti pievos, dirbami laukai. Pietuose protaka jungiasi su Kigio ežeru, šiaurėje išteka upelis link Viešos upės. Vakarinėje pakrantėje įsikūrusi dalis Narkūnų kaimo. Kiek atokiau į rytus eina geležinkelis Švenčionėliai–Utena.
Kusupė
Prasideda laukuose prie buvusio Belzų kaimo, apie 2 km į pietryčius nuo Enskiškių. Teka į vakarus pro Kusus, Kėkštus, ties buvusiu Kišų kaimu įteka į Draugupę 12 km nuo jos žiočių. Vaga vietomis reguliuota.
Buvusios gyvenvietės prie Kusupės: Belzai, Urblaukiai, Eglininkai, Kišai.
Ramygala (viensėdis)
Ramygala – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, greta Ramygalos miesto.
Brazzers
„Brazzers“ – kanadiečių pornografinio turinio gamybos kompanija, įsikūrusi Monrealyje, Kanadoje bei Nikosijoje, Kipre. Internetinį tinklą sudaro 31 vadinamosios hardcore pornografijos svetainė, o kompanijos šūkis – „Pasaulio geriausia HD pornografijos svetainė!“ Pagal 2020 m. duomenis kompanijai priklauso 10 036 vaizdo įrašai, kuriuos publikavo 33 skirtingos svetainės, joje dirba 2 340 pornografijos modelių.
Istorija
„Brazzers“ įkurė Monrealio investuotojų grupė 2005 m. Bendrovė, anuomet pasivadinusi „Manself“ korporaciniu pavadinimu, ilgainiui tapo didesnės pornografinių svetainių grupės dalimi. 2010 m. „Manself“ buvo parduotas Fabijanui Tilmanui (Fabian Thylmann) ir pervadintas į „Manwin Inc.“. 2012 m. gruodžio mėn. Belgija Tilmanui dėl pareikštų įtarimų, susijusių su mokesčių vengimu, pradėjo ekstradicijos procedūrą ir šis buvo išduotas Vokietijai. 2013 m. Tilmanas pardavė visus „Manwin Inc.“ aktyvus, įskaitant „Brazzers“, vidinei valdymo grupei „Mindgeek“, kuriai šis vadovavo drauge su akcininku Deividu Tasilo (David Tassilo).
Gus Kenworthy
Biografija
Sočyje vykusiose 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Kenworthy dalyvavo pirmą kartą olimpinėje istorijoje rengtose vyrų nuolydžio akrobatikos rungtyje. Atrankoje sportininkas liko penktas ir pateko į finalinį etapą. Finale JAV atstovavęs sportininkas nusileido tik kitam JAV atstovui Joss Christensen ir pelnė sidabro medalį.
2017 m. pasaulio akrobatinio slidinėjimo čempionate iškovotas sidabras. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Kenworthy įveikė pirmąjį etapą, bet finale visi jo nusileidimai buvo nesėkmingi ir užimta 12-oji vieta.
ZKS Unia Tarnów
Tarnuvo „Unia“, o pilnu pavadinimu Zakładowy Klub Sportowy Unia Tarnów – Lenkijos sporto klubas iš Tarnuvo.
Klubas turi krepšinio, futbolo ir spydvėjaus komandas.
Istorija
1928 m. įkurtas klubas. Pastaruoju metu futbolo ekipa atsidūrė žemesniuose divizionuose.
Ramonai (Anykščiai)
Ramonai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Šeimyniškių.
1863–1864 m. sukilimo vadų ir dalyvių valstybinės laidotuvės
1863–1864 m. sukilimo vadų ir dalyvių valstybinės laidotuvės – Gedimino kalne 2017 m. rastų 1863–1864 m. sukilimo vadų ir dalyvių palaikų valstybinių laidotuvių ceremonija, surengta Vilniuje, 2019 m. lapkričio 22 d. Senųjų Rasų kapinėse, dalyvaujant kaimyninių šalių valstybinėms delegacijoms. Tokio lygio tarptautinės laidotuvės Lietuvoje vyko pirmą kartą.
Priešistorė
2017 m. pradžioje vykdant Gedimino kalno avarinių šlaitų tvirtinimo darbus, atsitiktinai buvo rasti 20-ties asmenų palaikai. Ekspertai patvirtino, kad tai 1863–1864 m. sukilimo dalyvių, nužudytų Vilniaus Lukiškių aikštėje, palaikai, juos identifikavo. 2017 m. rugsėjo 13 d. buvo sudaryta vyriausybinė komisija dėl rastų palaikų perlaidojimo ir atminimo įamžinimo. Nuspręsta, bendradarbiaujant su Lenkija, surengti jų valstybines laidotuves Vilniaus Rasų kapinėse.
Pasak archyvinių šaltinių, Lukiškių aikštėje mirties bausmė įvykdyta 21 sukilimo dalyviui. Devyni sukilėliai buvo sušaudyti, dvylika pakarti, tarp jų buvo Konstantinas Kalinauskas ir Zigmantas Sierakauskas. Sukilėlių tapatybes atskleisti padėjo ir egzekucijų kalendorius, nes tą pačią dieną nužudyti sukilėliai buvo slapta užkasami vienoje duobėje tuo metu uždaroje Gedimino kalno teritorijoje. Detaliųjų archeologinių tyrimų metu ištirtas 170 m² plotas, kuriame surasta 14 kapų duobių. Jose buvo aptikti 20 asmenų palaikai ar jų fragmentai.
Laidotuvių ceremonija
Laidotuvių ceremonija vyko lapkričio 22 d. (penktadienį), prasidėjusi 8.30 val. karstų išnešimu iš Valdovų rūmų vidinio kiemo į Arkikatedrą baziliką, palydint iškilmingai rikiuotei Katedros aikštėje. Katedroje su sukilimo vadais ir dalyviais galėjo atsisveikinti visuomenė. Vidudienį prasidėjusiose šv. Mišiose dalyvavo Lietuvos ir Lenkijos prezidentai, vyskupai ir kariuomenių kapelionai, kiti svečiai iš Lenkijos, Ukrainos, Baltarusijos, Latvijos. Baltarusiai galėjo atvykti su lengvatinėmis vizomis. Laidotuvėse dalyvavo ir K. Kalinausko šeimos palikuonys, atvykę į Vilnių iš Baltarusijos savo iniciatyva.
Po šv. Mišių pasakytų atsisveikinimo kalbų karstai buvo išnešti iš katedros. Du sukilimo vadų karstai buvo vežami ant karinio lafeto, kiti karstai – šiuolaikiniais katafalkais. Ilga gedulingos procesijos kolona į Rasų kapines judėjo Vrublevskio, Šventaragio, Pilies, Didžiosios, Aušros Vartų, Pelesos, Rasų gatvėmis.
Baigiamasis atsisveikinimas su perlaidojamais sukilėliais vyko Rasų kapinių koplyčioje, kurioje sukilimo vadai ir dalyviai atgulė amžinojo poilsio. Rasų kapinėse aidėjo atminimo salvės. Laidojimo ceremonijoje skambėjo giesmės lietuvių, lenkų ir baltarusių kalbomis. LRT tiesiogiai transliavo vaizdus lauko ekranuose iš renginio vietų katedroje ir koplyčioje. Ceremonijos pabaigoje, vakare, koplyčia buvo atverta visuomenės lankymui. Garbės sargyboje stovėjo Lietuvos skautijos, Lietuvos lenkų skautijos (harcerų) ir Lietuvos šaulių sąjungos atstovai.
Lydimieji renginiai
Renginio išvakarėse Lietuvos nacionalinis muziejus atidarė parodą, skirtą sukilėlių gyvenimui ir tragiškam likimui atskleisti. Pristatytos sukilimo temai skirtos knygos, tarp kurių – vieno iš sukilimo vadų žmonos Apolonijos Dalevskytės-Sierakauskienės „Atsiminimai“ (pirmą kartą išversta į lietuvių k.), taip pat knyga „1863–1864 m. sukilėlių kelias į mirtį ir atgimimą“ (dramatiškų įvykių Lukiškių aikštėje istorija). Vilniaus paveikslų galerijoje Chodkevičių rūmuose atidaryta paroda apie 1863–1864 m. sukilimą Lietuvoje. Taip pat suorganizuotos mokslinės konferencijos, apskritojo stalo diskusijos, kuriose dalyvavo istorikai iš Lietuvos, Lenkijos ir Baltarusijos.
Palaidotieji
Rasų kapinių koplyčios kolumbariume 2019 m. lapkričio 22 d. buvo palaidoti 20 asmenų:
Detektyvo aukso amžius
Raida
Aukso amžiaus pradžia sutartinai laikomi 1911 m. Šis detektyvo žanras klestėjo Didžiojoje Britanijoje, kur kūrė ir „detektyvo karalienėmis“ vadinamos Agatha Christie ir Dorothy L. Sayers.
Po Antrojo pasaulinio karo tokio žanro detektyvas prarado savo aktualumą ir iš esmės tapo atgyvena. 1941 m. pasirodęs rašytojo Philip Van Doren Stern straipsnis „The Case of the Corpse in the Blind Alley“ dažnai vadinamas šios detektyvo epochos nekrologu, kaip ir Raymond Chandler, Julian Symons ar Edmund Wilson publikacijos apie 1950 m.. Detektyvo mėgėjus vis labiau traukė naujas žanras – kietasis detektyvas, – kuriame veikė kur kas sudėtingesni herojai, buvo kur kas daugiau veiksmo ir gerokai mažiau būtinybės skaitytojui pačiam sukti galvą. Didžioji dalis Aukso amžiaus autorių buvo britai, kurie liko ištikimi žanrui, nors atsirado ir tokių, kurie pakeitė savo stilių, pvz. John Dickson Carr.
Vis tik XX a. pabaigoje vėl atsirado rezervuotas susidomėjimas Aukso amžiaus literatūra, prie kurios prisidėjo ir tokie TV serialai kaip „Džesika Flečer“ ar „Midsomerio žmogžudystės“, sukurti tų laikų dvasia.
Praėjusio amžiaus 9 ir 10 dešimtmečiais žanras rado savo pasekėjų ir Japonijoje, kur autoriai buvo vadinami „Naujaisiais tradicionalistais“ (Yukito Ayatsuji, Gosho Aoyama, Rintaro Norizuki, Taku Ashibe).
Siužetas
Daugeliui to laikotarpio kūrinių būdingas bruožas yra autoriaus ir skaitytojo žaidimas: kūrinio eigoje pateikiami visi įkalčiai, kuriais disponuoja ir pagrindinis herojus (detektyvas/seklys), ir skaitytojas, jam suteikiant galimybę pirmam atpažinti tikrąjį nusikaltėlį.
Taip pat kiti būdingi klasikinio detektyvo atributai yra lengvas pasakojimo stilius, paprastas požiūris į nusikaltimą (dažniausiai tai žmogžudystė) nekuriant sudėtingų herojų paveikslų. Neretai naudojamos apribotos erdvės (biblioteka, traukinys, užrakintas kambarys) ir baigtinis veikėjų skaičius. Kadangi detektyvų autoriai paprastai buvo britai, kūrinių veiksmas neretai vykdavo akštuomenės susibūrimo vietose, uždaruose klubuose ar pilyse.
Principai
1929 m. rašytojas Ronald Knox parašė taip vadinamą „detektyvo dekalogą“ – 10 detektyvinio romano principų (Ten Commandments), privalomų šio žanro autoriui:
Rašytojas S. S. Van Dine tais pačiais 1929 m. sąlygas išdėstė dar detaliau straipsnyje „20 taisyklių rašyti detektyvus“, kurie kartais vadinami Van Dine principais:
Autoriai
Žymiausi Aukso amžiaus autoriai: britai Margery Allingham, G.K. Chesterton, Agatha Christie, Edmund Crispin, R. Austin Freeman, Cyril Hare, Georgette Heyer, Anne Hocking, Michael Innes, Philip MacDonald, Gladys Mitchell, John Rhode, Dorothy L. Sayers, Josephine Tey, Patricia Wentworth.
Pascal Couchepin
Paskalis Kušpenas (, g. 1942 m. balandžio 5 d.) – šveicarų politikas, buvęs Šveicarijos Federalinės Tarybos narys (1998–2009 m.). Jis priklauso Šveicarijos laisvųjų demokratų partijai bei du kartus – 2003 ir 2008 m. – buvo Šveicarijos konfederacijos prezidentas. Būdamas Federalinės Tarybos nariu, P. Kušpenas vadovavo federaliniam ekonomikos reikalų departamentui (nuo 1998 iki 2002 m.) bei federaliniam vidaus reikalų departamentui (nuo 2003 iki 2009 m.).
Biografija
P. Kušpenas Lozanos universitete įgijo teisės magistro laipsnį. Jis yra trijų vaikų (dviejų dukterų ir sūnaus) tėvas, turi du anūkus.
1998 m. kovo 11 d. P. Kušpenas buvo išrinktas į Šveicarijos Federalinę Tarybą kaip Šveicarijos laisvųjų demokratų partijos narys iš Valė kantono. Prieš tai jis buvo Martinji mero pavaduotojas (1976 m.) ir Martinji meras (nuo 1984 m.), o 1979–1998 m. buvo išrinktas į Nacionalinę Tarybą.
thumb|left|2008 m. Šveicarijos Federalinė Taryba 1998 m. P. Kušpenas perėmė federalinio ekonomikos reikalų departamento vadovo pareigas. Savo kadencijos metu jis prieštaravo vyriausybės sprendimui išmokėti 1,25 mlrd. JAV dolerių, kuriuos šalis bei jos bankai įsipareigojo grąžinti holokaustą išgyvenusiems žmonėms. Jis teigė, jog „Šveicarijos vyriausybei nėra jokios priežasties ką nors mokėti“, nes vyriausybės komisija parodė, kad „sunkiais karo laikais padarė tai, kas buvo įmanoma“.
2006 m., po islamo pasaulyje pasipiktinimą sukėlusios popiežiaus Benedikto XVI paskaitos Rėgensburgo universitete, jis pareiškė, kad popiežiaus kalba buvo „protinga ir reikalinga“.
2009 m. birželio 12 d. P. Kušpenas paskelbė nuo 2009 m. spalio 31 d. atsistatydinantis iš Federalinės Tarybos nario pareigų. Dėl tos priežasties buvo surengti rinkimai užimti jo atsilaisvinusią vietą.
P. Kušpenas yra „Pasaulio lyderystės fondo“ narys. „Pasaulio lyderystės fondas“ – organizacija, kurios tikslas – remti demokratinę lyderystę, užkirsti kelią konfliktams ir juos išspręsti tarpininkaujant bei skatinti gerą demokratinių institucijų valdymą, atvirų rinkų, žmogaus teisių ir teisinės valstybės forma. Tai daroma diskretiškai ir užtikrintai suteikiant buvusių lyderių patirtį šiandieniniams nacionaliniams lyderiams. Tai ne pelno siekianti organizacija, kurią sudaro buvę vyriausybių vadovai ir vyresnieji vyriausybių ir tarptautinių organizacijų pareigūnai, glaudžiai bendradarbiaujantys su vyriausybių vadovais jiems rūpimais su valdymu susijusiais klausimais.
Vakar ir visados (knyga)
Vakar ir visados – 2017 m. poeto Marcelijaus Martinaičio poezijos rinktinė, išleista kaip serijos „Lietuvių literatūros lobynas XX a.“ knyga.
Knygoje pateikti rinktiniai eilėraščiai iš rinkinių „Balandžio sniegas“, „Debesų lieptais“, „Saulės grąža“, „Akių tamsoj, širdies šviesoj“, „Kukučio baladės“, „Tie patys žodžiai“, „Toli nuo rugių“, „Atmintys“, „Gailile raso“, „Atrakinta“, „Tolstantis“, „K. B. įtariamas“, „Nenoriu nieko neveikti“. Įvadinio straipsnio autorius – Valentinas Sventickas, sudarytoja – Deimantė Kažukauskaitė-Kukulienė.
„Svarbios Martinaičio kūrybos atramos – senoji baltų pasaulėjauta, tautosaka, naivaus (t. y. tikro) mąstymo tiesa. Eilėraščiai teka per dabartį prisimindami senas sakmes, melo pasakas, raudas, balades, tartum sakydami: nemanykim, kad patys vieni, be ilgaamžės patirties, perprasime pasaulį”. Nuotraukos autorius Sigitas Gudaitis, korektorė Virginija Savickaitė, maketavo Dalia Kavaliūnaitė, knygos serijos meninis apipavidalinimas – Romo Oranto. Tiražas 1300 egz. Knygos pabaigoje pateikta abėcėlinė eilėraščių rodyklė.
Beigangas
Beigangas (pe̍h-ōe-jī: Pak-káng-tìn) – miestas Taivano vakaruose, Junlino apskrityje. Gyventojų 43 tūkst. (2010 m. duomenys). Svarbus kultūrinis centras. Rytuose ir pietuose miestas ribojasi su Beigango upe. Beigangas buvo vienas iš seniausių Taivano uostų, bet dėl nusekusio Beigango upės vandens lygio komercinė laivyba nebevykdoma.
UEFA Europos lyga 2015–2016 m.
Čempionais 5 kartą bei 3 kartą iš eilės tapo Sevilla FC iš Ispanijos.
Iš viso turnyre dalyvavo 191 komanda, o finalinėse varžybose – 56 komandos, priklausančios UEFA.
Ramonaičiai
Ramonaičiais vadinami kaimai:
Blenduvo dykuma
thumb|300px|Blenduvo dykuma Blenduvo dykuma  – plačios smėlio kopos Silezijos aukštumose, Lenkijoje. Blenduvo dykuma yra didžiausios Centrinės Europos smėlio kopos, kurių smėlis buvo suneštas prieš tūkstančius metų tirpstant ledynui. Dykuma užima 32 km². Vidutinis smėlio gylis – 40 m, didžiausias – iki 70 m.
Blenduvo dykuma susiformavo dėl žmonių veiklos, kai vandens gruntinis lygis pasiekė tokią ribą, kad nebegalėjo palaikyti augalų gyvybės.
XX a. pradžioje dykuma buvo naudojama kaip karinis poligonas. Per Antrąjį pasaulinį karą, vokiečių Afrika Korps daliniai naudojo šią vietovę karių apmokymams prieš siunčiant juos į Afriką.
Naudininkas
Naudininkas (🇬🇷, ) – vienas iš netiesioginių linksnių, atsakantis į klausimą kam? Vartojamas su veiksmažodžiais, reiškiančiais į objektą nukreiptą ir iš jo kylantį veiksmą, pvz., tiesioginis objektas perduodamas netiesioginiam − iš to ir kilo lotyniškas linksnio pavadinimas dativus 'duodamasis'. Naudininkas dažnai nurodo subjektą, kuris patiria kokią nors būklę, pvz.,,. Kartais naudininkas gali reikšti subjektą (veikėją), pvz., Jam reikės važiuoti. Nors čia veiksniu naudininkas nelaikomas, tačiau šiuo atveju savo reikšme tapatus pasakymui Jis turės važiuoti. Kai kuriose kalbose naudininkas su tam tikrais prielinksniais atlieka vietininko paskirtį, pvz., vokiškai im Deutschland 'Vokietijoje'. Naudininkas turėtas jau indoeuropiečių prokalbėje, būdingas baltų, beveik visoms slavų, senajai graikų, lotynų, vokiečių ir islandų kalboms, sanskritui. Uralo prokalbei nebuvo būdingas, iš jos kilusiose kai kuriose Uralo kalbose (pvz., lyvių) susidarė vėliau.
Lietuvių bendrinėje kalboje su prielinksniais nevartojamas, išlikęs tik sustabarėjusiuose posakiuose (pvz., po senovei, po teisybei, iki šiolei). Tačiau rytų Lietuvos tarmėse ir senuosiuose raštuose su naudininku ėjo prielinksniai prie, iki, ligi, po (pvz., prieg (iki, ligi) namui; iki vakarui; po vakarienei). Bendrinėje latvių kalboje prielinksnis līdz 'ligi, iki' su naudininku pasitelkiamas ir šiomis dienomis.
Stiklinė
thumb|220px|right|Stiklinė su vandeniu miniatiūra|220px|right|Rusiška briaunotoji stiklinė
Stiklinė – iš stiklo pagamintas indas atviru viršumi, kuris yra artimos formos cilindrui arba nupjautam kūgiui, be rankenėlės ir kojelės, naudojamas šaltiems ir karštiems gėrimams. Taip pat stikline gali būti matuojamas šiame inde telpantis kiekis. Stiklinėmis vadinamos ir iš kitų medžiagų pagaminti indai – plastiko, popieriaus, keramikos, metalo. Naudojamos buityje, virtuvėje, laboratorijose ir kt.
Stiklinės aukščio ir pagrindo skersmens santykis yra maždaug 2:1, tūris paprastai yra 200–250 cm³. Mažesnės ar visiškai mažos stiklinės vadinamos stikliukais, taurelėmis, skirtomis gerti alkoholinius gėrimus. Stiklinės būna permatomos (stiklas, plastikas) ir nepermatomos (popierius, plastikas, metalas), daugkartinio naudojimo ir vienkartinės (popierius, plastikas), sulankstomos (iš kelių žiedų).
Briaunotoji stiklinė
Daugiabriaunės stiklinės kilmė ne visiškai aiški. Plačiai paplitusi nuomonė, kad šios stiklinės pradėtos gaminti Rusijoje Petro I laikais Gusio Chrustalno mieste (dab. Vladimiro sritis). Tokia stiklinė su briaunomis, apvirtusi siūbuojančiame laive, nenuriedėdavo nuo stalo. Bet kokiu atveju galima sakyti, kad dar prieš Spalio revoliuciją briaunotosios stiklinės ir stiklinaitės Rusijoje jau buvo gaminamos. Dailininko Kuzmos Petrovo-Vodkino „Rytiniame natiurmorte“, tapytame 1918 m., vaizduojama 12-kos briaunų stiklinė su arbata. Kai kurie šaltiniai mini 1914 m. stiklo fabriko Uršelskyje gamintas briaunotas stiklines. Fabergé muziejuje Baden Badene eksponuojamas 1905 m. avangardo stiliaus natiurmortas, kuriame yra kepta kiaušinienė, silkės skeletas ir briaunotoji stiklinė.
Pirmosios sovietinės briaunotosios stiklinės buvo pagamintos 1943 m. rugsėjo 11 d. seniausiame Rusijos stiklo fabrike Gusyje Chrustalne. Stiklinės dizainas dažnai priskiriamas skulptorei Verai Muchinai, monumentalios kompozicijos „Darbininkas ir kolūkietė“ autorei, nors tai patvirtinančių dokumentų nėra. 1930-ųjų pabaigoje reikėjo sukurti viešojo maitinimo įstaigoms skirtos stiklinės formą, ne tik patogią naudoti indaplovėse, bet tuo pat metu ir patvaresnę. Atsižvelgiant į šiuos reikalavimus, tokia stiklinė buvo sukurta – lygus žiedas, einantis aplink indo kraštą, išskyrė ją iš tradicinės formos „paprastai briaunotų“ stiklinių. Pagal kitą versiją, tokios stiklinės kūrėjas buvo inžinierius Nikolajus Slavianovas iš Uralo. Jo dienoraščiuose buvo išsaugoti daugiabriaunių stiklinių su 10, 20 ir 30 briaunų eskizai, tiesa, jis siūlė pagaminti stiklinę iš metalo.
Klasikinės briaunotosios stiklinės matmenys yra 65 mm skersmens ir 90 mm aukščio, telpa 250 ml skysčio (iki krašto), turi 16 briaunų. Taip pat yra pavyzdžių su 17 briaunų, tačiau 12, 14, 16 ir 18 briaunų – labiau įprasti gaminiai, nes technologiškai lengvesnė gamyba su jų lyginiu skaičiumi. Gaminio dugne buvo įspaudžiama kaina: paprastai 7 arba 17 kapeikų; 20 briaunų stiklinė kainavo 14 kapeikų.
Briaunotoji stiklinė turėjo keletą pranašumų, palyginti su įprastu cilindro formos indu. Ji galėjo nesudužti nukritusi iš metro aukščio ant betoninių grindų, todėl ji tiko visuomeninio maitinimo įstaigose prigyjančiose indų plovimo mašinose, traukinių keleivių aptarnavime (karšta arbata buvo tiekiama stiklinėse su metaliniais laikikliais).
Radja Nainggolan
Radža Naingolanas (g. 1988 m. gegužės 4 d.) – Indonezijos batakų kilmės Belgijos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje Italijos klube Inter Minal bei Belgijos rinktinėje.
Nuo 2019 m. yra paskolintas Cagliari Calcio klubui.
Gimė Antverpene. Futbolininko karjerą pradėjo 2000 m. KFC Germinal Beerschot jaunimo komandoje. 2005–2007 m. atstovavo Piacenza Calcio jaunių komandai. 2006 m. debiutavo pagrindinės komandos sudėtyje. 2010 m. buvo skolinamas Cagliari Calcio klubui. Tais pačiais metais pasirašė ilgalaikę sutartį. Nuo 2014 m. žaidžia AS Roma klube.
Tarptautinė karjera
Belgijos rinktinėje debiutavo Japonijoje, Kirino taurėje, 2009 m. gegužės 29 d., prieš Čilę. Pirmąjį įvartį pelnė 2014 m. kovo 5 d., draugiškose rungtynėse prieš Dramblio Kaulo Kranto rinktinę.
Ramonaičiai (Pakruojis)
Ramonaičiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 13 km nuo Stačiūnų.
Simono Stanevičiaus sodyba-muziejus
Simono Stanevičiaus sodyba-muziejus – rašytojo, pasakėčios žanro klasiko Simono Stanevičiaus (1799-1848) gimtoji sodyba, kurioje įsikūręs memorialinis muziejus. Sodyba yra Kanopėnų kaime, Viduklės seniūnijoje, apie 2 km į pietvakarius nuo kelių ir  sankirtos. Kelias į muziejų pažymėtas rodyklėmis. Sodyboje-muziejuje eksponuojami rašytojo gyvenimą ir kūrybą menantys daiktai ir etnografiniai rinkiniai. Organizuojami įvairūs literatūriniai renginiai, gegužiniai giedojimai, folkloro festivaliai. miniatiūra|220px|left|Svirnas miniatiūra|220px|left|Klevų alėja
Sodyba yra regioninės reikšmės kultūros paminklas, 1992 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Vertingųjų savybių pobūdis: architektūrinis (lemiantis reikšmingumą, svarbus); etnokultūrinis (lemiantis reikšmingumą, tipiškas); kraštovaizdžio; memorialinis (lemiantis reikšmingumą, svarbus); želdynų (lemiantis reikšmingumą, tipiškas).
Raseinių krašto autentiškos etnografinės sodybos kompleksą formuoja du kiemai: švarusis, kuriame išdėstyti gyvenamasis namas ir svirnas bei ūkinis, kuriame stovi ratinė ir tvartas. Kiemus skiria medžių karčių bei statinių tvora, teritorijos pakraštyje telkšo nedidelis tvenkinys. Sodybą supa želdiniai, į ją patenkama senų klevų alėja. Vyrauja klevai, liepos, uosiai, topoliai, yra vaismedžių sodas. Aplinkinei vietovei būdingas atviras, lygus kraštovaizdis, greta įsikūrusi ūkininko sodyba.
Istorija
Sodyba priklausė smulkių žemaičių bajorų šeimai. Stanevičiai Kanopėnuose gyveno iki XX a. pradžios, vėliau sodybos savininkai keitėsi. Muziejus įkurtas 1986 m. Įkūrimo organizatoriai buvo mokytoja Julija Norkutė, Raseinių rajono kraštotyros draugija, Viduklės paukštininkystės ūkis. Simono Stanevičiaus sodyba-muziejus nuo 2009 m. yra Raseinių krašto istorijos muziejaus padalinys.
Pradinis lavinimas Lietuvoje
Pradinė mokykla – pradinio išsilavinimo, mokymo įstaiga; mokykla. Lietuvoje pradinė mokykla apima 1-4 klases. Pradinėse mokyklose taip pat gali veikti parengiamoji grupė. Po pradinės mokyklos seka visos kitos mokymosi įstaigos.
Lietuvoje šiuo metu vidurinės mokyklos skyla į gimnazijas ir progimnazijas. Patvirtinus Švietimo įstatymo pataisas, nebeliks pradinių mokyklų – iki aštuntos klasės vaikai mokysis progimnazijose, o paskui – gimnazijose arba profesinėse mokyklose.
Pirmosios pradinės mokyklos Lietuvoje
Jėzuitai buvo pagrindiniai ir patys aktyviausi Lietuvos švietėjai. Jėzuitai daugiausiai rūpinosi viduriniu ir aukštuoju mokslu, o pradiniu mokslu rūpinosi kiti vienuoliai ir parapijos. Tačiau uždarius Jėzuitų ordiną, mokykloms perimti įsteigta Tautinė Edukacinė komisija. Tautinė Edukacinė komisija pertvarkė mokyklų tinklą padalydama jį į apygardas. Vienuoliai pijorai, kitaip nei jėzuitai, kiekvienoje savo parapijoje steigdavo atskirą mokymosi programą, kuriose buvo daug dėmesio skiriama gamtos mokslams, gimtajai kalbai, matematikai ir istorijai.
Daug šaltinių teigia, kad pirmoji mokykla Vilniuje buvo įsteigta 1387 metais, prie Šv. Stanislovo katedros. Tačiau tiksli šios mokyklos veiklos pradžia nežinoma. Manoma, kad ji pradėjo veikti netrukus po katedros pastatymo. Šioje katedros mokykloje mokėsi vaikai iš viso Vilniaus miesto. Tada tai buvo pradžios mokykla. Joje dėstė bendrojo lavinimo dalykus: skaičiavimą, retoriką, dialektiką, muziką. Šios mokyklos mokinius mokė iš aukštesniųjų klasių mokyklos vadovėlių Katono Dionizijaus "Moralinių dvieilių" ir Elijaus Donato lotynų kalbos vadovėlio. 1522 metais, katedros mokykloje veikė trys klasės. Šioje mokykloje buvo mokama muzikos, todėl ji buvo laikoma muzikos mokyklų chorinio dainavimo Lietuvoje pradininke. Mokiniai buvo mokomi patarnauti Šv. Mišiose, giedoti, skambinti didžiuoju katedros varpu. Taip pat, manoma, kad šioje mokykloje buvo mokoma ir lietuvių kalba. Berniukai mokomi karo meno ir ginkluotės žinių.
Antroji mokykla pradėjo veikti XV amžiaus pradžioje Naujuosiuose Trakuose. 1469 metais atsiranda mokykla Varniuose. Vėlesniais laikais atsirado daugiau mokyklų. XVI a. pradžioje buvo žinomos Tauragės (1507 m.), Žiežmarių (1520 m .), Eišiškių (1524 m.), Joniškio (1530 m.). Dažniausiai šiose mokyklose studijavo Šventąjį Raštą ir lotynų kalbą.
1531 metais Vilniuje pradėjo veikti antroji pradinė mokykla prie Šv. Jono parapijinės bažnyčios. Lyginant su katedros mokykla, antroji Vilniaus mokykla turėjo didesnį pasisekimą.
Lietuviškos pradinės mokyklos užsienyje
Pirmosios lietuviškos mokyklos užsienyje įsikūrė XIX a. pabaigoje -  XX a. pradžioje, daugiausia Jungtinėse Amerikos Valstijose. Pranciškonas vienuolis A. Zaicas buvo pirmasis lietuvis, 1888 metais įsteigęs lietuvišką mokyklą Pulaski miestelyje, Viskonsino valstijoje. Iki to laiko, lietuvius emigrantus mokydavo kiti, labiau raštingi lietuviai emigrantai. 1894 - 1907 m. JAV jau buvo įsteigta 10 lietuviškų parapijinių mokyklų, kuriose buvo mokoma lietuvių kalbos, skaityti, rašyti, tikybos. Vėliau buvo įsteigtos dvi aukštesniosios mergaičių mokyklos - akademijos ir dvi berniukų kolegijos. Taip pat M. Petrausko ir A. Pociaus įsteigtos lietuvių muzikos mokyklos. Dvidešimto amžiaus trečiame ir ketvirtame dešimtmetyje veikė JAV lietuvių organizacijų išlaikomos „Ateities žiedo“ mokyklos. 1919 m. Amerikoje buvo 30 lietuviškų mokyklų, o 1935 metais - 72. Po Antrojo Pasaulinio karo lietuviškos mokyklos pradėtos steigti ir Vokietijoje bei Austrijoje. Jomis iš pradžių rūpinosi Lietuvių sąjunga Vokietijoje, vėliau tremtinių bendruomenės sudaryta Švietimo valdyba. 1945 - 1946 metais iš viso užsienyje buvo 112 lietuviškų pradinių mokyklų (4087 mokiniai, 327 mokytojai). Iki 1949 metų jų gretas papildė dar 79 lietuviškos pradinės mokyklos (3691 mokinys, 296 mokytojai). Atkūrus Lietuvos nepriklausomybe, Lietuvos Respublikos vyriausybė kartu su užsienio lietuvių bendruomene siekė stiprinti užsienio lietuvių ryšį su Lietuva. Rūpinosi lituanistiniu švietimu, skatino mokytis lietuvių kalbos, puoselėti lietuvybę. 32 - jose pasaulio šalyse veikė 177 lietuvių švietimo įstaigos, kurias sudarė 117 lituanistinių mokyklų, darželių, lietuvių kalbos ir etnokultūros fakultatyvų: Baltarusijoje įkurtos Pelesos vidurinė mokykla (1992) ir Rimdžiūnų vidurinė mokykla (1996). Rygoje įsteigtos Rygos lietuvių vidurinė mokykla (1991), Punsko Kovo 11‑osios bendrojo lavinimo licėjus (1956), Punsko S. Dariaus ir S. Girėno pagrindinė mokykla (1999), Seinų lietuvių Žiburio mokykla (2005), Vasario 16‑osios gimnazija ir Maskvos J. Baltrušaičio vidurinė mokykla nr. 1247 (1994). Lietuvos Respublikos švietimo ministerija kartu su Tautinių mažumų ir išeivijos departamentu organizuoja užsienio lietuvių mokymą vidurinėje internatinėje mokykloje Vilniaus lietuvių namai. Vilniaus Ozo gimnazija organizuoja 10-12 klasių mokymą nuotoliniu būdu. Taip mokosi daugiau nei 200 mokinių ir Norvegijos, Airijos, Anglijos, Ispanijos, Belgijos, Gruzijos, Italijos ir kitų šalių. Lietuvos Respublikos švietimo, mokslo ir sporto ministerija koordinuoja 10 lietuviškų formaliojo ugdymo mokyklų užsienyje (4 iš jų – Lenkijoje, 2 – Baltarusijoje, po 1 – Latvijoje, Rusijoje, Vokietijoje ir Belgijoje). Jose iš viso mokosi apie 2000 mokinių, dirba 47 ministerijos išsiųsti mokytojai. Taip pat LR švietimo ministerija koordinuoja daugiau kaip 35 šalyse esamų lituanistinių mokyklų veiklą (apie 7000 mokinių).
Pradinis ugdymas
Pradinio ugdymo tikslas – padėti mokiniui pasirengti sėkmingai mokytis pagal pagrindinio ugdymo programą: išugdyti jo raštingumą, suteikti jam dorinės ir socialinės, kultūrinės brandos pradmenis.
Vaikų amžius: 7(6) –10 metų.
Mokymosi vieta - įvairaus tipo bendrojo ugdymo mokykla:
Mokymosi trukmė ugdymo įstaigoje - 4 metai.
Vaikui yra privaloma pradėti ugdytis nuo 7 - erių metų (pagal pradinio ugdymo programą). Jeigu vaikas yra brandus ir priešmokyklinio ugdymo grupę lankė nuo 5 metų, į 1 - ąją klasę jį galima leisti nuo 6 - erių metų (išimtini atvejai).
Mokomieji dalykai pradinėje mokykloje
Nuo antrosios klasės, pradinukai pradeda mokytis pirmosios užsienio kalbos (anglų, vokiečių ar prancūzų).
Ugdymo proceso organizavimas
Pagrindinė ugdymo proceso organizavimo forma ugdymo įstaigose – pamoka. Pirmoje klasėje pamokos trukmė - 35 min., o 2–4 klasėse – 45 min. Mokymasis gali trukti ilgiau (iki 1val. 30 min.), jeigu pasirenkamas kitas ugdymo organizavimo būdas. Mokykloje pradinukai mokosi 5 - ias dienas per savaitę. Pradinukams pamokos privalo prasidėti tarp 8val. ir 9val. ryto.
Mokymasis mokyklos patalpose (klasėse, sporto salėse) gali būti keičiamas į mokymąsi už jos ribų (parkai, muziejai).
Pažangos ir pasiekimų vertinimas
Pradinėse klasėse vertinama individuali vaiko pažanga. Pasiekimai dažniausiai aprašomi pateikiama trumpais komentarais, nurodant ir pažymint, kas vaikui pavyko, ką reikėtų tobulinti.
Pagrindiniai mokinių mokymosi pasiekimų ir pažangos vertinimo tikslai:
Nuotolinis mokymas(is)
Lietuvos pažangos strategijoje „Lietuva 2030“ rašoma, kad visose mokyklose yra privaloma sukurti tinkamą mokymosi aplinką, kuri padėtų ugdytis ateities visuomenės nariams. Kintant edukacinėms paradigmoms keičiasi ir mokymo ypatybės, didelis dėmesys skiriamas mokymuisi virtualioje aplinkoje. Jau 2005 - 2007 metais vienas iš uždavinių buvo įdiegti virtualiąsias mokymosi aplinkas, kurios leistų pasiekti kokybišką mokymosi procesą. Pradėjus integruoti VMA į švietimą, buvo atlikta tyrimai, kurie įvertino VMA taikymą. Vadovaujant prof. V. Dagienei buvo atliktas tyrimas „Atviras kodas švietime“. Šio tyrimo metu buvo nagrinėjamas Lietuvos mokyklose atvirų programų naudojimas. Išanalizavus svarbiausio atvirojo kodo VMA ypatybes nustatyta, kad virtuali mokymosi aplinka vis labiau įsitrauks į kasdieninį mokyklų gyvenimą.
VMA atliekamos funkcijos: Virtuali mokymosi aplinka sukurta tam, kad padėtų mokiniams mokytis, stebėti mokymosi procesą ir tobulinti jo turinį.
Ramonai (Varėna)
Ramonai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Vydenių, 2 km į pietus nuo Barčių, prie Dainavos miško ir Uosupio. Eina kelias Barčiai–Noškūnai.
Istorija
XIX a. pab. palivarkas Lydos apskrityje.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 29 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.
Ramonaičiai (Rokiškis)
Ramonaičiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kamajų.
Magnetovarža
Magnetovarža – vyksmas, kai medžiagos (ar sistemos) elektrinė varža kinta, paveikta išorinio magnetinio lauko. Magnetovarža vadinami įvairūs vyksmai, vykstantys skirtingose medžiagose. Daugelyje nemagnetinių metalų ir puslaidininkių galima pastebėti geometrinę magnetovaržą, Šubnikovo de Haazo osciliacijas ar įprastinę teigiamąją magnetovaržą. Magnetiniuose metaluose šis reiškinys pasireiškia kaip neigiamoji magnetovarža feromagnetikuose arba anizotropinė magnetovarža. Taip pat, jeigu turima daugiasluoksnė ar daugiakomponentė sistema, galima stebėti didžiąją magnetovaržą (GMR – ), tunelinę magnetovaržą (TMR – ), milžiniškąją ar kolosaliąją magnetovaržą (CMR – ) ir nepaprastąją magnetovaržą (EMR – ).
Magnetovaržos reiškinys buvo atrastas 1856 m. Viljamo Tomsono (William Thomson), geriau žinomo kaip Lordas Kelvinas (Lord Kelvin). Jis savo laiku sugebėjo išgauti didžiausią 5 % elektrinės varžos sumažėjimą. Tačiau naudojant šiuolaikines technologijas, tokias kaip pusmetalių ar koncentrinių žiedų EMR struktūros, galima gauti atvejus, kai magnetinis laukas varžos vertę pakeičią keliomis dydžio eilėmis. Kadangi varža gali priklausyti nuo magnetinio lauko naudojant įvairius prietaisus, yra naudinga šią savybę išnaudoti tiesiogiai paveikiant medžiagą magnetiniu lauku (geometrinė magnetovarža ar daugiajuostė magnetovarža) arba kai veikimas yra netiesioginis (AMR, TMR).
Atradimas
Viljamas Tomsonas pirmasis atrado magnetovaržos efektą 1856 m. Tai atliko eksperimentuodamas su geležies gabalėliais ir pastebėjęs, kad kai srovė tekanti per geležį yra tos pačios krypties kaip ir magnetinio lauko linijų kryptis, geležies varža padidėja arba pamažėja, kai srovės tekėjimo kryptis sudaro statų kampą (90°) su magnetinių jėgų lauko linijomis. Taip pat jis atliko tą patį eksperimentą su nikeliu ir pastebėjo identišką efektą, tačiau efektas buvo gerokai didesnis. Šis efektas vadinamas anizotropine magnetovarža (AMR).
2007 m. Albertas Fertas (Albert Fert) ir Peteris Griunbergas (Peter Grünberg) buvo apdovanoti Nobelio premija už didžiosios magnetovaržos atradimą, kuris padarė didelę įtaką šiuolaikiniams kietiesiems diskams (HDD).
Veikimo principas
miniatiūra|Korbino diskas. Kai magnetinis laukas yra pastovus (indukcija pastovi) ir magnetinio lauko linijos sutampa su disko centrine ašimi bei sudaro statų kampą su disku tekančia srove, o elektros šaltinis prijungtas prie vidinio ir išorinio disko kraštų, krūvininkai juda disko viduje koncentriniais apskritimais. Tačiau, kai magnetinė indukcija yra stiprėjanti, Lorenco jėga pradeda veikti judančius krūvininkus (juos atlenkia). Todėl elektrinė varža tarp vidinio ir išorinio kraštų padidėja. Šis varžos padidėjimas vadinamas magnetovarža. Kadangi žinome, kad magnetinis laukas keičia judančio krūvininko trajektoriją ir tuo pačiu medžiagos laidumą, tai galime išreikšti per bandinį tekančios srovės tankį:
,kur:
Taigi iš formulės matosi, kad magnetinio lauko poveikyje kinta srovė tekanti per tiriamą bandinį, o jo varža didėja proporcingai B2. Tada įprastu atveju magnetovaržos koeficientą įvedame tokiu pavidalu:
Detalus nagrinėjimas rodo, kad jeigu relaksacijos laikas nepriklauso nuo energijos, tai nebus ir magnetovaržos efekto. Tai sąlygoja Holo laukas, kuris kompensuoja Lorenco jėgos komponentę ir ištiesina visų krūvininkų trajektorijas. Tačiau žymiai didesnį magnetovaržos efektą galime gauti, eliminavus Holo lauko įtaką. Tai galime atlikti tirdami bandinius, kurių storis žymiai didesnis už ilgį arba (geriausia) disko pavidalo bandinius (Korbino diskas).
Čudasamai
Čudasamai – radžputų klanas, gyvenantis Gudžarato valstijoje (Indija).
Indijos antropologinė tarnyba remdamasi šaltiniais teigia, kad čudasamai yra „atšaka samų genties, kuri galbūt yra tiurkų kilmės ir į Indija atkeliavo VII-VIII a., jie aptinkami Kachchh, Junagadh ir Jamnagar rajonuose“ Teigiama, kad čudasamai pradžioje buvo abhirų klanas iš Sindo.
Harald Tambs-Lyche mano, kad yra mitais pagrįstų įrodymų, jog Džunagadhe (Gudžarato Sauraštros rajonas) egzistavo Čudasamų karalystė. Tradiciškai teigiama, kad dinastija buvo įkurta 875 m. e. m., o apie 1030 m. ją parėmė žemės ūkiu užsiimanti ahirų bendruomenė, kad būtų atstatyta karalystė galia po to, kai šią buvo užkariavęs Gudžarato karalius.
Čudasamus kartais vadina Ahirani Ranis. Tambs-Lyche teigia, kad „Čudasamų valstybė, atrodo, buvo nedidelio karališko klano, kurį vėliau priskyrė radžputams, ir ahirų genties sąjunga“. Paskutinį čudasamų karalių Mandulak Chudasama 1470 m. Gudžarato sultonas Mahmudas Begada prievarta atvertė į islamą, o jo valdas prisijungė. Begada jau anksčiau kelis kartus buvo puolęs čudasamų valstybę, kuri vadinosi Girnaras.
2009 m. FIFA konfederacijų taurė
'''2009 m. FIFA Konfederacijų taurė''' – aštuntasis Konfederacijų taurės turnyras, vykęs 2009 m. birželio 14-28 dienomis Pietų Afrikos Respublikoje. Varžybose dalyvavo 8 komandos iš visų žemynų. Čempionais tapo Brazilijos rinktinė.
MKS Tarnovia
Tarnuvo „Tarnovia“, o pilnu pavadinimu Miejski Klub Sportowy Tarnovia – Lenkijos sporto klubas iš Tarnuvo.
Klubas turi vyrų ir moterų futbolo komandas, tinklinio komandas ir stalo teniso žaidėjus.
Istorija
1909 m. įkurtas klubas. Pastaruoju metu futbolo ekipa atsidūrė žemesniuose divizionuose.
Lietuvos ir Šri Lankos santykiai
Lietuvos ir Šri Lankos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Šri Lankos.
Šri Lanka Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. lapkričio 2 d., jau Lietuvai tapus Jungtinių Tautų Organizacijos nare. Diplomatiniai santykiai užmegzti 1996 m. rugpjūčio 20 d.
1875 m. Vokietijos gyventojų surašymas
Lietuva
Surašymas apėmė dalį dabartinės Lietuvos teritorijos – Rytprūsiuose buvusią Mažąją Lietuvą. Visoje Rytų Prūsijos provincijoje buvo 1856,4 tūkst. gyventojų. Dabartinės Lietuvos teritorijoje buvo Klaipėdos apskritis, didžioji dalis Šilutės apskrities, didesnė dalis Tilžės apskrities ir mažoji dalis Lankos bei Ragainės apskričių.
Lietuvos ir Šri Lankos santykiai
Lietuvoje 2021 m. pradžioje gyveno 57 Šri Lankos piliečiai Šri Lankoje 2022 m. gyveno apie 10 Lietuvos piliečių, nuo 2018 m. veikia Šri Lankos lietuvių bendruomenė.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės.
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Indijoje, Šri Lankai – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Švedijoje. Vilniuje veikia Šri Lankos Demokratinės Socialistinės Respublikos garbės konsulatas. Kolombe veikia Lietuvos garbės konsulatas.
Santykiai iki 1991 m.
Tarpukaryje į Ceiloną nuvyko Pranciškus Baltrus Šivickis, 1928 m. čia apsilankęs po profesoriavimo Filipinų universitete Maniloje. Yra duomenų, kad SSRS okupacijos metais Ceilonas (Šri Lanka) palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis.
Santykiai po 1991 m.
Santykiai tarp dviejų valstybių užmegzti 1996 m. rugpjūčio 20 d. Dar tų pačių metų spalio 1 d. Kolombe atidarytas Lietuvos garbės konsulatas, pirmuoju konsulu paskirtas Mohamedas Ansaras Džabiras. 2014 m. pabaigoje konsului mirus 2015 m. garbės konsulatas kuriam laikui buvo uždarytas.
2017 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerija skyrė 10 tūkst. eurų humanitarinei pagalbai nukentėjusiems nuo potvynių Šri Lankoje.
Iki 2019 m. Vilniuje atidarytas Šri Lankos garbės konsulatas, o jo konsulu paskirtas Elijus Burgis.
Tarp šalių ministrų lygio susitikimų suorganizuota nebuvo.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
2020 m. sausio 24–26 dienomis Vilniaus parodų centre „Litexpo“ vyko didžiausia Baltijos šalyse specializuota tarptautinė turizmo paroda „Adventur 2020“, kurios tema buvo sveikatos turizmas. Joje turistines galimybes pristatė ir Šri Lankos atstovai.
Ekonominiai santykiai
Prekybos balanse vyrauja importas iš Šri Lankos į Lietuvą.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Šri Lanka yra 63-a (investicijos siekia 0,16 mln. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių investicijų 2020 m. Šri Lankoje nebuvo.
Šv. Pranciškaus malda
'''Šv. Pranciškaus malda, dar vadinama Taikos malda''' – plačiai paplitusi nežinomos autorystės krikščioniška malda už taiką. Nors dažniausiai siejama su italų šventuoju Pranciškumi Asyžiečiu, šios maldos pats šv. Pranciškus nebuvo užrašęs savo raštuose, o pirmąkart išspausdinta ji sutinkama tik 1912 m. Pirmąkart pasirodė prancūzų kalba, Paryžiuje įsikūrusios katalikiškos organizacijos La Ligue de la Sainte-Messe (šv. Mišių lyga) leidžiamame dvasinio pobūdžio žurnale La Clochette (Varpelis). Maldos autorystė nenurodyta, tačiau spėliojama, kad ją galėjęs parašyti šv. Mišių lygos įkūrėjas tėvas Eseras Bukerelis. Malda buvo gausiai platinama Pirmojo ir Antrojo pasaulinių karų metais. Malda buvo ne kartą adaptuota ir įdainuota, jos ištraukas citavo pasaulio lyderiai ir garsenybės, o įtrauki kalba ir siunčiama žinia sulaukė prielankumo ne tik iš katalikų ir krikščionių. Šv. Pranciškaus maldos vertimas į lietuvių kalbą išpopuliarėjo XXI a. antrajame dešimtmetyje.
Pranciškonų požiūris
Tuo tarpu yra pastebėta, kad antroji maldos dalis turi panašumų su Egidijaus Asyžiečio, vieno iš artimų Pranciškaus Asyžiečio bendražygio ištartais žodžiais: "Aurea Verba Beati Aegidii Assiensis