cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kazimieras Vitkus
Kazimieras Vitkus (1921 m. kovo 4 d. Dembnėje, Surviliškio valsčiuje – 1995 m. sausio 5 d. Panevėžyje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.
Fantominis skausmas (filmas)
Filmo premjera įvyko 2009 m. balandžio 30 d. Vokietijoje.
Kazimieras Vitkus
Biografija
Vaikystėje su tėvais emigravo į Braziliją. Su broliu likę našlaičiais grąžinti į Lietuvą. Kauno amatų mokykloje įgijo staliaus profesiją. 1939–1940 m. lankė Kauno darbo rūmų teatro vaidybos studiją (vadovas J. Miltinis). 1940–1995 m. – Panevėžio dramos teatro aktorius. Pokario metais kurį laiką buvo teatro direktorius. K. Vitkus buvo vienas pagrindinių J. Miltinio suburtos teatro trupės, su kuria režisierius pastatė geriausius savo spektaklius, aktorių. Teatre sukūrė daugiau kaip 120 vaidmenų.
Fantominis skausmas (filmas)
Siužetas
Aistringas dviratininkas, moterų numylėtinis ir rašytojas Markas patekęs į autoavariją neteko kairiosios kojos. Dabar jam tenka prisitaikyti prie naujų gyvenimo sąlygų, iš naujo jį kurti ir permąstyti padarytas klaidas. Be to jo santykiai su žmona Nika, dukterimi Sara ir broliu Aleksandru įgauna kitokią reikšmę...
Kazimieras Vitkus
Biografija
Nuo 1959 m. vaidino Lietuvos, Baltarusijos, Rusijos kino studijų filmuose, sukūrė apie 20 vaidmenų.
K. Vitkus buvo Panevėžio dramos teatro metraštininkas, sukaupęs didžiulį teatro archyvą, kuriame – unikali dokumentinė ir istorinė medžiaga. Archyvą sudaro jo paties darytos 31 000 teatre pastatytų spektaklių, kino filmų, gastrolių, aktorių veiklos ir asmeninio gyvenimo fotonuotraukos ir negatyvai, 2 584 vienetai skaidrių, 45 įvairių autorių pjesės, kurios buvo pastatytos Panevėžio dramos teatre, knygos su publikacijų tekstais apie Panevėžio dramos teatrą (1940–1995), aktorių užimtumo dienoraščiai, asmeniniai daiktai, repeticijų įrašai. 1996 m. aktoriaus našlė Viktorija Vitkienė archyvą padovanojo Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešajai bibliotekai. Jis saugomas bibliotekai priklausančiame Juozo Miltinio memorialiniame bute.
Fantominis skausmas (filmas)
Aktoriai
ir kt.
Kazimieras Vitkus
Įvertinimas
1965 m. LSSR nusipelnęs artistas.
1981 m. LSSR nusipelnęs meno veikėjas.
Atminimo įamžinimas
Nuo 1996 m. Juozo Miltinio memorialiniame bute saugomas K. Vitkaus asmens fondas.
2010 m. Panevėžyje, prie namo Laisvės a. 4, kuriame 1982–1995 m. gyveno K. Vitkus, atidengta atminimo lenta.
Nuorodos
Atminimo lenta Kazimierui Vitkui
Velso futbolo varžybos 2020–2021 m.
Velso futbolo varžybos 2020–2021 m.
Kova dėl vietos UEFA Europa Conference League
Komandos dalyvavo atkrintamosiose varžybose dėl patekimo į Europa Conference League (nuo pirmojo atrankinio etapo).
Finalo rungtynės
-
2000 m. Lietuvos Seimo rinkimai
'''2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai''' vyko 2000 m. spalio 8 d. Iš viso balsavo 1 539 743 rinkėjų (58,63 %), kurie išrinko 141 Seimo narį: 71 vienmandatėse rinkimų apygardose ir 70 daugiamandatėse.
Rinkimų aktyvumas
Paštu balsavo 82 685 arba 3,05 % visų rinkėjų.
Aktyvumas balsavimo dieną:
Net-a-Porter
Net-a-Porter LLC – 2000 m. įkurta internetinė aukštosios mados dirbinių parduotuvė. Šiuo metu ji yra populiariausia visame mados pasaulyje.
2010 m. prabangos prekių grupė „Richemont“ įsigijo 67 % „Net-a-Porter“ įmonės akcijų už $343 milijonus JAV dolerių. „Richemont“ mano, jog šio tinklalapio vertė siekia $533 milijonus USD.
Malombė
Malombė  – ežeras pietryčių Malavyje, 20 km į pietus nuo pietinio Malavio ežero galo, Širės tėkmėje. Plotas siekia ~450 km². Ežeras 30 km ilgio (iš šiaurės į pietus), 15 km pločio, gylis siekia iki 7 m. Telkšo 472 m aukštyje virš jūros lygio. Sausringuoju laikotarpiu Malombė ženkliai nusenka. Kelis šimtmečius ežeras buvo išdžiuvęs, bet XIX a. vid. vėl užsipildė.
Ežere vykdoma žvejyba. Netoli šiaurinio kranto yra Mangočio miestas.
Elektrodepas-1
Elektrodepas-1 – geležinkelio stotelė rytų Lietuvoje, Naujojoje Vilnioje, prie įvažiavimo į elektrinių traukinių depą, Vilniaus–Turmanto geležinkelio ruože. Naudojama geležinkelio darbuotojų, aplinkinių kolektyvinių sodų gyventojų, stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Vilnius–Turmantas. Tai vienintelis depas Lietuvoje, kuris aptarnauja elektrinius traukinius.
Istorija
1974 m. pradėta Naujosios Vilnios–Kauno ir Lentvario–Trakų linijų elektrifikacija, o 1975 m. gruodį išriedėjo pirmasis elektrinis traukinys Vilnius–Kaunas. 1979 m. baigta elektrifikacija ruože Vilnius–Naujoji Vilnia, o 1983 m. rajone buvo pastatytas šiems traukiniams aptarnauti skirtas techninės priežiūros centras su pagalbiniais skyriais, administracijos ir buitinėmis patalpomis.
Balčių telmologinis draustinis
Balčių telmologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, daugiausia Utenos rajone (pakraštys Zarasų rajone), 6 km į šiaurę nuo Minčios, 6 km į šiaurės rytus nuo Balčių, į rytus nuo Gatelių. Įsteigtas 1974 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti pakraštinėms moreninėms aukštumoms būdingą Samanyčios pelkę. Natura 2000 objektas – saugomos pelkinių miškų, aktyvių aukštapelkių buveinės.
Manchester 62 FC
Manchester 62 F.C. – futbolo klubas iš Gibraltaro. Žaidžia Gibraltaro nacionalinėje lygoje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1962 m.
Elektrodepas-2
Elektrodepas-2 – geležinkelio stotelė rytų Lietuvoje, Naujojoje Vilnioje, Vilniaus–Minsko geležinkelio ruože. Stotelė yra į pietus nuo pirmojo elektrinių traukinių depo, daugiausiai naudojama geležinkelio darbuotojų, joje išlipa ir keliaujantys į greta esančius kolektyvinius sodus. Stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Vilnius–Kena. Stotelė ir jos prieigos yra visiškai elektrifikuotos.
Žiezdrių kraštovaizdžio draustinis
Žiezdrių kraštovaizdžio draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Utenos rajone, 3 km į pietus nuo Tauragnų, vakariau Žiezdrių, aplink Grašių kaimą. Įsteigtas 1988 m.
Čiuta
Čiuta  – ežeras Malavyje ir Mozambike, Afrikos riftiniame slėnyje, tarp Čilvos ežero pietuose ir Amarambos ežero šiaurėje. Išsidriekęs šiaurės rytų–pietvakarių kryptimi 34 km, plotis – 3–13 km. Ežeras seklus, siekia 3–4 m gylį. Plotas svyruoja priklausomai nuo metų laiko (tarp 25–200 km²). Sausrų metu gali išdžiūti beveik visiškai. Iš šiaurės rytinio galo išteka Lugenda (Ruvumos intakas).
Čiutos ežere užfiksuotos 37 žuvų rūšys. Vykdoma žvejyba.
Svarbiausia pakrantės gyvenvietė – Čimanda (Malavis).
Galvos apdangalas
thumb|right|250px|Beduinas su tradicine [[Fesas (kepurė)|feso kepure.]] Galvos apdangalas – drabužių dalis, skirta dengti galvą. Galvos apdangalai būna įvairių paskirčių – kaip apsauga nuo saulės, lietaus, dulkių, karinės paskirties (šalmai), siekiant plaukus išlaikyti sausus ir tinkamos formos, dekoracijos ir stiliaus, religinės, medicinos paskirties, siekiant išreikšti savo statusą (karūna) ar kitomis progomis.
Galvos apdangalų pavyzdžiai yra kepurės, karūnos, šalmai, perukai, vujalis, turbanas, kaukės, kapišonas, plaukų tinklelis, skrybėlė, fesas ir kiti.
Vakarų pasaulyje įprasta nusiimti savo galvos apdangalą taip parodant pagarbą kitam, demonstruojant atvirumą, nuolankumą. Vyrai savo galvos apdangalus privalo nusiimti bažnyčiose. Kai kuriose bažnyčiose moterys privalo dėvėti galvos apdangalus.
Visi žydai privalo dėvėti jarmaluką – ploną apvalią kepuraitę, kaip pripažinimą, esant žemiau Dievo arba kaip priminimą, kad Dievas yra aukščiau visko.
Musulmonai atlikdami salat maldą penkis kartus per parą atsisukę į Mekos pusę taip pat privalo dėvėti specialią kepuraitę takiją.
Kariuomenėje taip pat egzistuoja taisyklės, nusakančios kada dėvėti kepurę. Praktiškai visada tai privalu daryti esant lauke, kai kuriais atvejais galima dėvėti ir patalpų viduje.
Pagal etiketo taisykles vyras privalo nusiimti galvos apdangalą laidotuvėse, atliekant valstybinį himną, esant šalia monarcho, būnant bažnyčioje ar kitoje pamaldų vietoje ir kitomis panašiomis progomis. Moteris gali dėvėti galvos apdangalą, išskyrus tuos atvejus, kai ji dėvi ne moterišką apdangalą (pvz., beisbolo kepuraitę).
John Keats
Džonas Kitsas (Kytsas,, 1795 m. spalio 31 d. Londonas, Didžioji Britanija – 1821 m. vasario 23 d. Roma) – anglų poetas, romantizmo atstovas. Buvo vienas žymiausių antrosios kartos romantizmo autorių kartu su Baironu ir P. B. Šeliu.
Nors Džonui Kitsui dar esant gyvam kritikai jo eilėraščius vertino nelabai palankiai, po poeto mirties jo populiarumas išaugo.
XIX amžiaus pabaigoje Džonas Kitsas tapo vienu mylimiausių anglų poetų. Jo kūryba padarė didelę įtaką įvairiems autoriams. Chorchė Luisas Borchesas yra pasakęs, jog jo susidūrimas su Kitso kūryba buvo reikšminga jo gyvenimo literatūrinė patirtis.
Vėžaičių tvenkinys
Vėžaičių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 5 km į rytus nuo Gargždų, Vėžaičių mietelio pietrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Skinijos upę (Minijos intakas) 15,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių š šiaurės vakarus – 1,22 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 59 m. Krantai vietomis aukštoki, daugiausia apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Žemiau užtvankos nutiestas kelias, į pietus – automagistralė.
John Keats
Ankstyvieji gyvenimo metai ir jaunystė
Džono Kitso tėvas žuvo nelaimingo atsitikimo metu 1804 m. balandžio 16 d. Po dviejų mėnesių 1804 m. birželio 27 d. jo motina ištekėjo, tačiau antroji jos santuoka nebuvo laiminga, todėl vaikai iš pirmosios santuokos apsigyveno pas Dženings tėvus Edmontone, į šiaurę nuo Londono centro.
1803 m. rugpjūčio mėn. Dž. Kitsas įstojo mokytis į privačią mokyklą Enfilde, kurią valdė Džonas Klarkas. Ši mokykla turėjo daug liberalesnį požiūrį nei prestižinės to meto mokyklos. Joje Dž. Kitsas tobulėjo. Jis ypač domėjosi antikine graikų-romėnų kultūra ir istorija. Mokyklos savininko sūnus tapo geru Dž. Kitso draugu, jis pastūmėjo Džoną susidomėti renesanso literatūra, įskaitant Torkvato Taso, Edmundo Spenserio ir Džordžo Čapmano vertimus. Apie tuometinį jaunąjį Džoną Kitsą jo bičiulis Edvardas Holmsas vėliau rašė kaip turintį nepastovų charakterį, „nuolatos buvojantį ekstremaliose situacijose”, įkyrų bei kovingą. Kadangi Džonas nemažai skaitė, jau 13 metų būdamas laimėjo pirmąjį akademinį prizą.
Vėžaičių tvenkinys
Tvenkinys įrengtas – 1974 m.
John Keats
Ankstyvieji gyvenimo metai ir jaunystė
thumb|200 px|right|Roberto Benjamino Haydono sukurta Džono Kitso veido kaukė, saugoma Britų Nacionalinėje portretų galerijoje
1810 m. kovo mėnesį nuo tuberkuliozės mirė Dž. Kitso motina. Našlaičiais likusių vaikų globėjais buvo paskirti Džonas Sendelas ir Ričardas Abėjus. 1816 m. po Sendelo mirties vieninteliu globėju liko Ričardas Abėjus, kuris buvo laikrodininkas pagal profesiją.
Baigęs mokyklą Dž. Kitsas buvo išsiųstas į Londoną mokytis medicinos; 1815 m. spalį tapo ligoninės Guy’s Hospital studentu. Šiuo metu ši ligoninė yra King's College London dalis. Dž. Kitsas negalėjo sau leisti universitetinio išsilavinimo ir netgi neturėjo galimybių studijuoti klasikinių kalbų. Dėl to jo poezijoje gilus helenizmo pojūtis yra veikiau intuityvus, nes graikų poetų kūrybą Kitsas galėjo skaityti tik išverstą, o ne originalia kalba.
1816 m. Dž. Kitsas gavo licenciją, leidžiančią verstis vaistininko, gydytojo ir chirurgo praktika, tačiau iki metų pabaigos savo globėjui paskelbė, kad yra pasiryžęs būti poetu, o ne chirurgu. Nors ir tęsė mediko darbą, Kitsas vis daugiau laiko skirdavo literatūros tyrinėjimams, ypač sonetų kūrybai. Pirmąją poemą Dž. Kitsas parašė 1814 m., ji vadinosi „An Imitation of Spenser“. Poetą tuo metu įkvėpė du autoriai: Džeimsas Henris Hantas ir lordas Baironas.
1996 m. Lietuvos Seimo rinkimai
1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai vyko 1996 m. spalio 20 d. ir lapkričio 10 d. Iš viso I ture balsavo 1 374 673 rinkėjai (52,92 %), kurie išrinko 137 Seimo narius: 67 vienmandatėse rinkimų apygardose ir 70 daugiamandatėse.
John Keats
Ankstyvieji gyvenimo metai ir jaunystė
1816 m. gegužės mėn. Džeimsas Henris Hantas sutiko paskelbti Kitso sukurtą sonetą „O Solitude“ savo žurnale „The Examiner“, kuris buvo vienas to meto liberaliausių leidinių. Tai buvo pirmasis Kitso debiutas poezijoje spausdintame leidinyje, o jo bičiulis Čarlzas Kovdenas Klarkas tai apibūdino kaip savo draugo „Raudonojo laiško“ dieną. Tarp 1816 metais parašytų Džono Kitso kūrinių buvo ir „To My Brothers“. Tų pačių metų vasarą Dž. Kitsas kartu su bičiuliu Klarku išvyko į pajūrio miestą Margeitą, esantį už 24 kilometrų nuo Kenterberio, tam, kad atsidėtų kūrybai. Būtent čia Dž. Kitsas pradėjo savo kūrinį „Kalidoras“.
1996 m. Lietuvos Seimo rinkimai
Kartu su šiais rinkimais vyko referendumas dėl trijų klausimų: spalio 20 d. vyko referendumas „Lietuvos Respublikos Konstitucijos 55, 57, 131 straipsnių pakeitimo ir papildymo“ ir „dėl gyventojų indėlių kompensavimo teisingai privatizuojant valstybės turtą“, o lapkričio 10 d. – „dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos 47 straipsnio papildymo“.
John Keats
Ankstyvieji gyvenimo metai ir jaunystė
Grįžęs į Londoną Dž. Kitsas apsigyveno Sautvarke Dean Street 8, rūpinosi tolesnėmis studijomis tam, kad taptų Karališkosios chirurgų kolegijos nariu. 1816 m. rudenį bičiulis Klarkas supažindino Kitsą su Huntu, kuris buvo artimas lordo Bairono ir P. B. Šelio draugas. Po penkių mėnesių pasirodė Kitso poezijos knyga „Eilėraščiai“ (Poems), tarp eilėraščių buvo tokie žinomi jo kūriniai, kaip „I Stood Tiptoe“ ir „Sleep and Poetry“, kuriuos parašyti inspiravo Hantas. Ši knyga nesulaukė susidomėjimo, nors, pvz., Džonas Hamiltonas Reinoldsas visai palankiai apie ją atsiliepė.
Dž. Kitso leidėjas jautėsi nepatogiai dėl išleisto kūrinio, todėl poetas pakeitė leidėją. Naujasis leidėjas buvo susižavėjęs Dž. Kitso kūryba. Kartu su leidėju poetas vos po mėnesio nuo „Eilėraščių“ pasirodymo jau suplanavo naują leidinį, gavo už jį avansą. Minėtas leidėjas, Džeimsas Augustas Hesis (James Augustus Hessey), tapo artimu Kitso bičiuliu ir netgi leido šiam naudotis leidyklos patalpomis su kitais poetais susitikti. Dėka leidėjo, Dž. Kitsas susipažino su išsilavinusiu Etono teisininku Ričardu Vudhauzu, kuris patarė tiek literatūros, tiek teisiniais klausimais ir buvo giliai sužavėtas Kitso poezijos. Nors teisininkas pažymėjo, kad Kitsas gali būti „apsukrus, bailus, lengvai pažeidžiamas“, tačiau buvo įsitikinęs Kitsu kaip genijumi – poetu. Netrukus jie tapo artimais bičiuliais ir Vudhauzas ėmė rinkti medžiagą apie Kitso gyvenimą: dokumentus, laiškus ir t. t. Jo surinkta dokumentika yra vienas pagrindinių šaltinių apie Kitsą ir jo kūrybą.
1996 m. Lietuvos Seimo rinkimai
Rinkimų aktyvumas
Aktyvumas I turo balsavimo dieną:
John Keats
Ankstyvieji gyvenimo metai ir jaunystė
Vienas Dž. Kitso kūrybos tyrinėtojų vėliau rašė, jog Vudhauzas visur sekė Kitsą, kėlė jo poeziją į aukštumas, kovojo už ją, nuolat poetą skatino. Vėlesniais metais Vudhauzas buvo vienas iš nedaugelio žmonių, lydėjusių Kitsą į nedidelį Greivsendo miestą (Gravesend), esantį Kente, prieš Kitso paskutinę kelionę į Romą.
Nepaisant nepalankaus „Eilėraščių“ rinkinio vertinimo, Hantas paskelbė esė „Trys jauni poetai“ (apie Šelį, Kitsą ir Reinoldsą) bei publikavo Kitso sonetą „On First Looking into Chapman’s Homer“, įžvelgdamas jo ir šių poetų talentą. Hantas supažindino Kitsą su daugeliu garsių savo aplinkos meno ir spaudos žmonių, įskaitant „The Times“ redaktorių Tomą Barnesą, rašytoją Čarlzą Lambą, dirigentą Vincentą Novelą ir poetą Džoną Hamiltoną Reinoldsą, kuris tapo artimu Kitso draugu. Hantas jaunuosius poetus įvardino kaip naująją poezijos srovę.
1816 m. gruodžio mėn. Dž. Kitsas paskelbė savo globėjui Abėjui, kad nesivers medicinos praktika ir nebus gydytoju ir, kad šio amato nusprendė atsisakyti poezijos labui. Kitsas išleido daug lėšų medicinos studijoms ir, nepaisant finansinių sunkumų bei turimų įsiskolinimų, paskolino nemažas sumas pinigų iš savo tėvų palikimo draugams, tokiems kaip tapytojas Bendžaminas Heidonas. Dž. Kitsas paskolino 700 svarų sterlingų savo broliui Džordžui. Išskolinęs pinigus Kitsas nebegalėjo padengti savo paties turimų kreditų palūkanų.
1837 m. balandžio mėn. palikęs stacionaro ligonius, kenčiantis nuo peršalimo ligų ir nepatenkintas gyvenimu drėgnose patalpose, Džonas Kitsas su savo broliais persikėlė į Hampstedą. Ir Džonas, ir Džordžas slaugė jų brolį Tomą, kuris sirgo tuberkulioze. Maždaug šiuo periodu Kitsas buvo supažindintas su kritikais Čarlzu Ventvortu Dilke ir Džeimsu Raisu.
1818 m. birželio mėn. Dž. Kitsas su savo draugu Čarlzu Armitidžu Braunu keliavo po Škotiją, Airiją ir Ežerų kraštą. Kitso brolis Džordžas ir jo žmona Džordžina lydėjo juos iki Lankasterio, o paskui išvyko į Liverpulį, iš kur pora emigravo į Ameriką. Amerikoje jie gyveno iki 1841 m. Kaip ir kitas Dž. Kitso brolis Tomas, šie abu taip pat mirė nuo tuberkuliozės, kuriai tame laikmetyje nebuvo veiksmingo gydymo. Grįžęs iš kelionių Dž. Kitsas toliau slaugė brolį Tomą. Jo biografai teigia, jog būtent tada Džonas Kitsas pirmą kartą pasigavo savo „šeimos ligos“ tuberkuliozės užkratą.
Gyvenimas Ventvorte
thumb|250 px|right|Namas Ventvorte, kuriame gyveno Džonas Kitsas (fotografuota 2007 metais). Šiuo metu name įkurtas Džono Kitso muziejus Džonas Kitsas persikėlė į naujai pastatytą namą Ventvorte, priklausiusį jo bičiuliui Čarlzui Armitidžui Braunui. Jis buvo Hampstedo pakraštyje, dešimt minučių ėjimo pėsčiomis į pietus nuo jo senų namų. Nors 1818–1919 m. žiema poetui buvo sunkus laikotarpis, jos metu jis parašė savo brandžiausius kūrinius. Kitsas buvo įkvėptas Viljamo Hazlito paskaitų apie anglų poetus, taip pat jis buvo susitikęs su Viljamu Vordsvortu. Gyventi naujoje vietoje buvo patogu, bet šiek tiek nuobodu, Kitsas ilgėjosi savo draugų kompanijos iš senosios gyvenamosios vietos.
Ventvorte Dž. Kitsas sukūrė penkias iš šešių savo didžiųjų odžių. „Odė Psichei“ (Ode to Psyche) buvo pirmoji iš jų. Pasak Brauno, „Odę lakštingalai“ (Ode to a Nightingale) Dž. Kitsas komponavo po slyvos medžiu sode.
„Odė graikų vazai“ (Ode on a Grecian Urn) ir „Odė melancholijai“ (Ode on Melancholy) buvo įkvėptos sonetų ir tikriausiai parašytos po „Odės lakštingalai". Dž. Kitso leidėjas išleido jo poezijos knygą pavadinimu „Endimionas“ (Endymion), kurią Kitsas dedikavo anglų poetui Tomui Čatertonui (pastarasis buvo laikomas talentingu ir daug žadančiu, tačiau baigė gyvenimą savižudybe būdamas 17 metų). „Endimionas“ buvo nepalankiai įvertintas kritikų. Kai kurie apžvalgininkai nepagailėjo didelės dozės sarkazmo šiam Dž. Kitso kūriniui.
Jaunieji to meto anglų poetai buvo laikomi nemandagiais dėl jų išsilavinimo stokos, neformalaus rimo ir „žemos dikcijos“. Jie nebuvo lankę Itono, Harovo koledžų ar „Oksbridžo“ (pastarasis terminas apima Oksfordo ir Kembridžo universitetus) ir nebuvo kilę iš aukštesnių visuomenės klasių.
1819 metais Dž. Kitsas parašė ir išleido savo kūrinius „Šv. Agnietės išvakarės“ (The Eve of St. Agnes), La Belle Dame sans Merci, „Hiperionas“ (Hyperion) ir „Lamia“, taip pat pjesę „Otho the Great“, nepalankiai įvertintą kritikų ir pastatytą tik 1950 metais.
Paskutinieji Dž. Kitso kūriniai, kuriuos jis pats matė išspausdintus buvo „Lamia“, „Isabella“, „Šv. Agnietės išvakarės“ ir „Other Poems“. Šie kūriniai publikuoti 1820 m. liepos mėn. Jie susilaukė palankesnių įvertinimų nei „Endimionas“.
Ventvorto name, kuriame gyveno Džonas Kitsas, įkurtas poeto muziejus.
Džono Kitso mylimosios
1817 m. gegužės mėn. atostogaudamas viename kaime, esančiame netoli Heistingso, Kitsas susidraugavo su Izabele Džouns. Ši mergina apibūdinta kaip talentinga, pakankamai finansiškai apsirūpinusi, apsiskaičiusi, šiek tiek mįslinga Kitso gyvenimo dalis. Ši jų draugystė buvo veikiau platoniška, bent taip Kitsas rašė laiškuose bičiuliams.
thumb|Soneto „Brightstar" tekstas, 1820 m.
Laiškai ir išlikę eilėraščių eskizai leidžia manyti, kad Kitsas pirmą kartą susitiko su Fransis (Fani) Braun 1818 m. rugsėjo–lapkričio mėn. Tikėtina, kad aštuoniolikmetė Fani Braun lankėsi vienoje šeimoje Ventvorte, prieš jai šiame mieste apsigyvenant. Ji buvo gimusi 1800 m. rugpjūčio 9 d. Vakarų Hampstedo rajone. Kaip ir Kitso senelis, jos senelis turėjo Londone užeigą ir abu dėl tuberkuliozės prarado kelis šeimos narius. Braun vardas buvo toks pats kaip ir Kitso motinos, mergina buvo šiek tiek artistiška, skoningai besirengianti.
1818 m. lapkričio mėn. Braun su Kitsu tapo pora, tačiau jų santykius šiek tiek temdė poeto tuberkuliozė. Nuo 1819 m. balandžio Fani Braun su savo išsiskyrusia motina jau pastoviai apsigyveno Ventvorte ir su Kitsu galėjo matytis kiekvieną dieną. Dž. Kitsas merginai skolino knygas, kaip Dantės „Pragaras”. Būtent šią knygą jie skaitė kartu. Dž. Kitsas jai dedikavo savo garsųjį eilėraštį „Bright Star“. Tai buvo nebaigtas darbas, kurį jis tęsė iki paskutinių savo gyvenimo mėnesių, ir ši poema siejama su Kitso ir Fani Braun draugyste. Dž. Kitsas savyje išgyveno didelį konfliktą žinodamas, kad jo finansinės galimybės ribotos ir jog jo kaip poeto lūkesčiai neleidžia jam vesti Braun. Sąmyšio, tamsumos pojūčiai, depresija atsispindi Kitso eilėraščiuose „Šv. Agnietės išvakarės“, „La Belle Dame sans Merci“, kuriuose aprašyta kartu ir meilė, ir mirtis.
Tuberkuliozė vis labiau kankino poetą, todėl gydytojai jam patarė persikelti į kraštus su šiltesniu klimatu. 1820 m. rugsėjo mėn. Dž. Kitsas išvyko į Romą žinodamas, kad greičiausiai daugiau nebematys mylimosios Fani Braun. Išvykęs jis jautėsi jai negalintis nei parašyti, nei skaityti jos laiškų, nors jis susirašinėjo su motina. Romoje Dž. Kitsas mirė po penkių mėnesių. Nė vienas iš F. Braun laiškų Dž. Kitsui ar jo jai, neišliko. Fani Braun po poeto mirties jo gedėjo 6 metus.
Filmas
Džono Kitso biografiją ir apie jo draugystę su Fani Braun pasakojantis filmas, pavadinimu: „Bright Star", 2009.
Poezijos vertimai
Kornelijaus Platelio versti trys Džono Kitso eilėraščiai iš „Keats Poetical Works". – New York: Oxfrord University Press, 1987, skelbti žurnale „Literatūra ir menas", iš 3482/ 28 žurnalo (2014-07-11).
Su Dž. Kitso lyrikos pavyzdžiais lietuvių k. galima susipažinti šiuose leidiniuose:
Šrividžaja
Šrividžaja ( „šviečianti pergalė“, ) – istorinė budistinė malajų valstybė, VII–XIII a. egzistavusi Sumatros teritorijoje, o klestėjimo (imperijos) laikais valdžiusi taip pat Malakos pusiasalį bei vakarų Borneo. Viena iš didžiausių ir svarbiausių malajų valstybių.
Įkūrimas
Apie šios valstybės įkūrimą žinoma labai nedaug. Žinoma, kad ji atsirado Musio upės slėnyje, kur susiformavo Palembango miestas. Yra laikoma, kad prieš Šrividžajos įkūrimą toje pat vietoje egzistavo senesnė valstybė Kandali (ar Kantoli). Ankstyvuoju laikotarpiu Šrividžajos dinastijai iš Palembango pavyko apjungti vietos genčių vadus ir įgyti hegemoniją upės baseine. Dinastijos atstovai turėjo artimus ryšius su tuo pačiu metu gretimoje Javos saloje klestėjusiu Mataramu.
Aukso amžius (683-X a.)
thumb|left|Šrividžajos architektūros pavyzdys thumb|left|Šrividžajos architektūra dabartiniame Tailande
Apie 683 m., Palembango maharadža Dapunta Hyang Sri Jayanasa užpuolė šiaurėje buvusią priešišką Melaju valstybę (Batang Hari upės slėnis) ir ją nukariavo. Tai buvo pirmasis žingsnis į tolimesnę ekspansiją, kurios kulminacija buvo VIII a.
Imperija klestėjo dėl to, kad ji kontroliavo abu svarbiausius kelius per Malajų salyną tarp Indijos ir Kinijos. Tai buvo Malakos sąsiauris ir Sundos sąsiauris. Klestėjimo laikotarpiu ji palaikė draugiškus santykius su tuometinėmis valstybėmis Šailendrų Java, Palų Bengalija ir Čolų tamilais. Šrividžaja ne kartą siuntė misijas į Kiniją.
Nuosilpis (XI–XIII a.)
Pradedant XI a. pradžia, Šrividžaja patyrė savo kaimynių agresiją. Pirmiausia ėmė pulti javiečiai, o galiausiai Šrividžają nusiaubė tamilų Čola imperija, kuri ją puolė 1017, 1025 ir 1068 m. ir trumpam užkariavo.
Po šių istorinių kataklizmų Šrividžaja ėmė byrėti ir prasidėjo permainingas periodas, kuomet vis dar buvo bandoma susigrąžinti senąją hegemoniją. 1268–1292 m. Javoje valdęs valdovas Kertanagara surengė karines ekspedicijas prieš Šrividžają. Vienos jų metu buvo užimtas Palembangas, ir valstybė baigė savo egzistenciją. Ji atiteko Madžapahito imperijai.
Po žlugimo (XIII a.-1402 m.)
Po to, kai Šrividžaja tapo Madžapahito dalimi, vietinė dinastija išlaikė tęstinumą. Išvyti iš Palembango princai iš pradžių įsitvirtino Riau salyno saloje Bintane. 1324 m. vienas iš princų persikėlė į Singapūro salą, kur kurį laiką valdė.
1401 m. Singapūrą valdant princui Paramešvarai, javiečių karalystės Singasario pajėgos užpuolė sąlą, ir Paramešvara buvo priverstas migruoti toliau į šiaurę. Po ilgų dvejonių naujai savo sostinei įkurti jis pasirinko Malakos upės žiotis, kur įkūrė Melakos uostą. Taip Šrividžajos dinastija sudarė tęstinumą Malakos sultonatui.
Vaiskūnų geomorfologinis draustinis
Vaiskūnų geomorfologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Utenos ir Zarasų rajonuose, 8 km į šiaurės rytus nuo Užpalių, 9 km į pietvakarius nuo Dusetų, tarp Vaiskūnų ir Likančių kaimų. Įsteigtas 1992 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti gausių termokarstinių pradubų performuotą reljefą Sėlių aukštumoje. Apima Duvėno, Dumblio, Pilašiaus, Ilgio, Žvirgždžio, Žvirgždelio ežerus.
Vytautas Kernagis (1976)
Vytautas Kernagis (g. 1976 m. rugpjūčio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos visuomeninių iniciatyvų organizatorius, gretutinių teisių asociacijos AGATA Tarybos narys, VšĮ „Vytauto Kernagio fondas“ vadovas, politikas. Jo tėvas – muzikantas ir atlikėjas Vytautas Kernagis, motina – kostiumų dailininkė Dalia Kernagienė.
Biografija
Mokėsi Vilniaus 22-oje vidurinėje mokykloje. 1996–2000 m. mokėsi Vilniaus aukštesniojoje elektronikos mokykloje. 2005 m. – Vilniaus kolegijos Elektronikos ir informatikos fakultete apgynė bakalauro darbą.
2006–2007 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universitete studijavo verslo vadybą ir administravimą. 2000–2004 m. UAB „Dizaino kryptis“ ėjo direktoriaus pareigas. 2004–2006 m. buvo televizijos „5 kanalas” IT skyriaus vadovas. 2006–2009 m. dirbo UAB „Tiketa“, kur ėjo komercijos direktoriaus, o nuo 2008 m. generalinio direktoriaus pareigas.
2008–2016 m. įkūrė ir vadovavo Vytauto Kernagio labdaros ir paramos fondui, kurio pagrindiniai tikslai – išsaugoti Vytauto Kernagio atminimą, vykdyti naujų kūrybinių idėjų sklaidą ir organizuoti pagalbą sergantiems onkologinėmis ligomis. Per pastaruosius 8-erius metus yra sukūręs virš 70 edukacinių bei kultūrinių projektų, įskaitant spektaklius, festivalius, koncertines programas, vaikų sceninio meistriškumo stovyklas, neformalaus ugdymo kūrybines dirbtuves, leidybą ir kitus.
Vedęs, su žmona Rima augina sūnus Nojų ir Kristijoną.
Pomėgiai: aviacija, astronomija, fotografija, knygos, šachmatai.
Juodšilių geležinkelio stotelė
Juodšilių geležinkelio stotelė – stotis Vilniaus rajono savivaldybėje, rytiniame Juodšilių pakraštyje. Tai stotelė Vilniaus–Lydos linijoje prie Valčiūnų stoties ribos, kur pietinis Vilniaus aplinkelis atsiskiria nuo Vilniaus–Lydos kelio. Stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Vilnius–Jašiūnai.
Istorija
1908 m. dėl būsto brangumo Vilniaus mieste, Polesės geležinkelio vadovybė nusprendė įrengti gyvenvietę savo darbuotojams už miesto. Stotelė atidaryta 1910 m. Iki I pasaulinio karo Juodšilių vietoje buvo miškas (Juodasis Šilas), kurį vokiečių kareiviai pradėjo kirsti. Medienai išgabenti jie nutiesė geležinkelį ir pastatė stotį. Iškirstose vietose prie geležinkelio susikūrė geležinkelininkų kaimelis Reslerava. Juodšilių pavadinimas atsirado po 1920 m.
Durpyno geležinkelio stotelė
Durpyno geležinkelio stotelė – stotis Radviliškio miesto šiaurės vakaruose, Durpyno mikrorajone. Stotelė yra iškart už Radviliškio geležinkelio stoties komplekso ribos, netoli Radviliškio P-3 kelyno. Stoja keleiviniai traukiniai Kaunas–Šiauliai, Radviliškis–Klaipėda ir Panevėžys–Mažeikiai. 2023 m. stotyje yra 2 kelias 105 metrų ilgio.
Istorija
Stotelė įrengta 1969 m.
Jessica von Bredow-Werndl
Džesika fon Bredou-Verndl (Jessica von Bredow-Werndl, g. 1986 m. vasario 16 d.) – Vokietijos sportinio jojimo raitelė, kuri specializuojasi dailiojo jojimo rungtyse, olimpinė čempionė.
Biografija
2015 m. iškovotas pirmasis Europos čempionatų medalis – bronza komandinėje rungtyje.
2018 m. FEI pasaulio žirgų sporto žaidynėse kartu su Vokietijos nacionaline rinktine iškovotas aukso medalis.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su žirgu TSF Dalera dalyvavo dvejose rungtyse. Individualiose išjodinėjimo varžybose vokietė pasiekė 91,732 % rezultatą ir iškovojo aukso medalį. Komandinėse varžybose kartu su Isabell Werth ir Dorothee Schneider iškovojo aukso medalius.
Beverly Pepper
thumb|Beverly Pepper. Išvykimas. Mano senelės atminimui Beverli Peper (Beverly Pepper; g. 1922 m. gruodžio 20 d. Niujorke) – žymi amerikiečių kilmės menininkė, skulptorė ir tapytoja, žinoma visame pasaulyje.
Biografija
Beverli Peper gimė 1922 m. gruodžio 20 d. Brukline, Niujorke, JAV. Ji studijavo reklamos dizainą, fotografiją ir pramoninį dizainą. Baigusi studijas ji persikėlė į Paryžių, kur studijavo tapybą. 1952 m. Romoje buvo surengta jos pirmoji personalinė tapybos paroda.
1960 m. Beverli Peper išvyko į kelionę po pasaulį, turėjusią jai, kaip menininkei, lemiamos reikšmės. Kambodžoje ji pamatė archajiškas skulptūras, kurios ir paskatino dirbti šioje srityje. Po metų įvyko pirmosios jos personalinės skulptūros parodos Romoje ir Niujorke. Šiuo metu menininkės darbai saugomi ir eksponuojami garsiausiuose muziejuose visame pasaulyje.
Veikla
Beverli Peper kuria skulptūras iš bronzos, plieno, nerūdijančio plieno, akmens. Ji žinoma dėl savo su aplinka susijusių kūrinių, kai medžiagos naudojamos keičiant kraštovaizdį; taip sukuriami didelio mastelio kūriniai, dažnai pritaikyti taip, kad funkcionuotų patys kaip viešosios erdvės.
Šiuolaikinio meno muziejuje Europos parke eksponuojama Beverli Peper skulptūra-teatras. Tai didžiulis, tarp kalvų šlaitų įsitaisęs amfiteatro tipo kūrinys iš dviejų dalių: scenos ir sėdimųjų vietų žiūrovams. Iš žemės, žolės bei augančių medžių 2003 m. sukurtas teatras Europos parke.
Théodore Rousseau
Teodoras Ruso (, 1812 – 1867 m.) – XIX a. prancūzų realistinis tapytojas peizažistas, „Barbizono mokyklos“ tapytojų grupės lyderis.
Biografija
Teodoras Ruso gimė 1812 m. balandžio 15 d. Paryžiuje. Jo tėvas buvo siuvėjas, kilęs iš Juros departamento. Apie 13 metų T. Ruso buvo išsiųstas į Jurą, dirbo raštinėje prie lentpjūvės. T. Ruso trumpai mokėsi pas peizažistą Charles Rémond (1795−1875), po to 1828 m. pradėjo mokytis pas istorinį akademinį tapytoją Guillon-Lethière (1760−1832). Piešė eskizus Kompjeno ir Fontenblo miškuose, Sen Klu miestelyje. 1829 m. dalyvavo konkurse dėl akademinio „Romos prizo“ pradedantiesiems dailininkams istorinio peizažo žanre. 1830 m. T. Ruso lankėsi Overnė, nutapė pirmuosius, savo stilistikos peizažų etiudus. 1830 m. dailininkas tapė Normandijoje, 1834 m. jo peizažą įsigijo Orleano hercogas, T. Ruso laimėjo medalį Paryžiaus Salone. 1835 m. Juroje T. Ruso pradėjo didelio formato peizažą „Gyvulių sugrįžimas iš pievų“, ties kuriuo dirbo metus laiko. Šis paveikslas buvo 1836 m. atmestas Paryžiaus Salono komisijos. Prie to greičiausiai prisidėjo tai, kad T. Ruso bendravo su ekscentriškais ir socialistinių pažiūrų meno bohemos atstovais, kas erzino akademistinę žiuri.
1836 m. T. Ruso pradėjo dirbti ties paveikslu „Miškas ties Breo“, kurį po daugelio revizijų užbaigė tik iki 1867 m. Dailininkas dirbo kartu su Jules Dupré (1811−1889) Beri ir Landai regionuose, Uazos slėnio departamente. Ilgainiui dailininkas iki 1848 m. apsigyveno Barbizone su ilgamete drauge Eliza Gros. 1848 m. Liepos revoliucijos metu buvo išardyta akademistinė Salono žiuri, T. Ruso įtrauktas į Laisvojo salono žiuri ir 1849 m. Salone eksponavo tris paveikslus, buvo apdovanotas aukso medaliu. Tačiau jo kolega Jules Dupré, nors nepristatė nei vieno paveikslo, buvo tais metais apdovanotas Garbės Legiono ordino kryžiumi ir dailininkai susipyko. Žanas Fransua Milė, kuris apsigyveno Barbizone 1849 m., tapo naujuoju T. Ruso draugu tapytoju.
1852 m. T. Ruso buvo apdovanotas Garbės legiono ordinu. Jo paveikslą „Ąžuolai Apremone“ įsigijo imperatoriaus Napoleono III pusbrolis. 1855 m. Visuotinėje Paryžiaus parodoje T. Ruso pristatė 13 paveikslų, kurie susilaukė didelės sėkmės, tačiau vėliau publika tapo vis šaltesnė T. Ruso kūrybos atžvilgiu. Po 1860 m. jo paveikslų pirkėjų buvo mažai, dailininką pradėjo persekioti kreditoriai, žmonos psichinė sveikata pakriko. 1866 m. daug jo paveikslų įsigijo meno dileriai Bramė ir Diuran-Riuelis. 1867 m. T. Ruso buvo žiuri prezidentu Visuotinėje parodoje Paryžiuje ir jos uždarymo metu pelnė Didįjį Garbės medalį, bet, skirtingai nuo kitų žiuri narių, jo rangas nebuvo pakeltas į Garbės Legiono karininkų. Napoleonas III vėliau tai įgyvendino, bet ši istorija palaužė T. Ruso sveikatą ir dailininkas mirė 1867 m. gruodžio 22 d. Barbizone.
Šmulžiogis
left|120px
Šmulžiogis – ežeras Lietuvoje, Šilutės rajone, 3 km į vakarus nuo Rusnės, Nemuno deltoje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 1,08 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 0 m. Kranto linija labai vingiuota, daug smulkių įlankėlių, į šiaurę ir į pietus yra nutįsusios po vieną kelių šimtų metrų ilgio įlanką. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi, šiaurvakarinis krantas užpelkėjęs. Aplinkui plyti pievos. Kanalu jungiasi su piečiau telkšančiu Katulės Žiogio ežeru, vakaruose – nuteka į Skatulę.
Keenan Evans
Kynanas Evansas (Keenan Evans, g. 1996 m. rugpjūčio 23 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas, įžaidėjas arba atakuojantis gynėjas.
Gimė Ričardsone (Teksasas), JAV olimpinio šuolininko į aukštį Kenio Evanso sūnus. Rungtyniavo už Loido V. Berknerio mokyklą. 2014–2018 m. atstovavo Teksaso technologijų universiteto komandą „Raiders“. 2018 m. debiutavo NBA G lygoje. 2019 m. išvyko į Europą, rungtyniavo Bosnijoje ir Hercegovinoje, Izraelyje. 2021–2022 m. sezoną praleidęs Tel Avivo „Maccabi“ klube, kitą vasarą sudarė dviejų metų kontraktą su Kauno „Žalgiriu“. Pasižymėjo itin rezultatyviu ir naudingu žaidimu, buvo komandos lyderis (vid. 16,8 tšk., 18,4 naud. balų pirmajame „Eurolygos“ rate), bet sausio 5 d., varžybose prieš „Fenerbahçe“ patyrė achilo sausgyslės traumą ir iškrito iš sudėties visam likusiam sezonui.
America klasės jūros desanto laivas
America klasė – pati naujausia JAV laivyno jūros desanto laivų klasė. Su jos atsiradimu, galutinai buvo nurašyti visi Tarawa klasės desantiniai laivai.
Šios klasės pirmtaku buvo pasirinktas paskutinis Wasp klasės laivas „USS Makin Island“, šiek tiek modernizavus įrangą, atsisakius nuleidžiamų dokų desantui, desantinių priemonių bei sumažinus laivo ligoninę vardan didesnio aviacijos angaro, buvo sukurtas „USS America“. Jį dar galima vadinti mažuoju lėktuvnešiu, nes yra pajėgus gabenti eskadrilę reaktyvinius naikintuvus (McDonnell Douglas AV-8B Harrier II arba Lockheed Martin F-35 Lightning II) bei kelis įvairių paskirčių sraigtasparnius.
Konstrukcija
Kadangi pirmasis laivas kilęs iš modernizuoto Wasp klasės laivo, jam galią ir toliau teikia „General Electric“ sukonstruoti LM2500 dviejų dujų turbinų varikliai, generuojantys 70 000 AG, dar apie 5000 AG prideda sumontuoti du papildomi mikrovarikliai.
Laivas savo kurui naudoja tokius pat degalus (JP-5) kaip ir jo denyje dislokuoti sraigtasparniai ar reaktyviniai naikintuvai.
Ginkluotė
Dvi RIM116 žemė-oras raketinės sistemos, skirtos gintis nuo priešo lėktuvų, dvi RIM162 ESSM raketų sistemos, skirtos gintis nuo kintamos trajektorijos priešlaivinių raketų, bei dvi artimo nuotolio Phalanx CIWS gatlingo sistemas, skirtos gintis nuo raketų-laivų naikintojų. Taip pat septynios sudvigubintų M2 Browning kulkosvaidžių sistemos.
'America desanto išlaipinimui gabenasi 12 Bell Boeing V-22 Osprey sraigtasparnių, 6 F-35b Lightning II naikintuvus, 4 Sikorsky CH-53K King Stallion transporto sraigtasparnius, 7 Bell AH-1Z Viper arba Bell UH-1Y Venom atakos sraigtasparnius bei 2 Sikorsky SH-60 Seahawk sraigtasparnius, skirtus gelbėjimo darbams jūroje.
1996 m. lapkričio referendumas dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos
1996 m. lapkričio referendumas dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos vyko 1996 m. lapkričio 10 d. kartu su 1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimų antruoju turu. Šiame referendume rinkėjai balsavo dėl šio teiginio: „dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos 47 straipsnio papildymo“.
Dėl šio referendumo teiginio balsavo 1 031 623 balso teisę turintys gyventojai (39,729 procentai nuo visų rinkėjų), tad referendumas laikomas neįvykusiu.
Čilva
Čilva  – ežeras pietryčių Malavyje, šalia Mozambiko sienos, į pietus nuo Čiutos ežero. Ilgis iš šiaurės į pietus 60 km, plotis 40 km. Ežeras labai seklus, gylis siekia vos 2 m. Plotas kinta priklausomai nuo kritulių kiekio, vyrauja ~600 km². Čilvą supa didžiuliai šlapynių plotai. Po didelių liūčių Čilvos ir Čiutos šlapynių vandenys susilieja. Vakarinėje pusėje yra Čisi sala (plotas 12–21 km²).
Ežere gausu žuvies, vykdoma žvejyba (sugaunama ~20 % žuvies šalyje). Čilvos pakrantėse sutinkami ~160 rūšių paukščiai.
Svarbiausia gyvenvietė prie Čilvos – Kačulu.
Ankštakių tvenkinys
Ankštakių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kretingos miesto centro. Sudarytas užtvenkus Kiaulupio upelį (Tenžės intakas) 0,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,38 km, plotis – iki 0,18 km. Yra 3 a salelė, 2 lieptais sujungta su krantu. Altitudė 15 m. Krantai neaukšti. Pietinėje pakrantėje stūkso miškelis, į vakarus – durpynas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Šalia įsikūrę kaimai: Ankštakiai, Kveciai.
1996 m. spalio referendumas dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos
'''1996 m. spalio referendumas dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos''' vyko 1996 m. spalio 20 d. kartu su 1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimų pirmuoju turu. Šiame referendume rinkėjai balsavo dėl dviejų teiginių: „dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos 55, 57, 131 straipsnių pakeitimo ir papildymo“ ir „dėl gyventojų indėlių kompensavimo teisingai privatizuojant valstybės turtą“.
Pirmasis referendumo teiginys turėjo tris nuostatas: „Seimo narių skaičiaus sumažinimas“ (už balsavo 33,868 %, prieš – 9,187 %), „Pastovi Seimo narių rinkimų data pavasarį“ (už – 33,126 %, prieš – 9,737 %), „Ne mažiau kaip pusės nacionalinio biudžeto pajamų skyrimas socialinėms reikmėms“ (už – 33,057 %, prieš – 9,906 %).
Mikalaučiškių koplyčia
Mikalaučiškių koplyčia – veikianti koplyčia Mikalaučiškių kaime, Žaslių seniūnijoje, Kaišiadorių rajone, prie kelio. Priklauso Paparčių Šv. vyskupo Stanislovo ir Šv. Pranciškaus Asyžiečio parapijai. Aukoti šv. Mišių atvažiuoja Paparčių parapijos klebonas. Atidaroma kartą per mėnesį, taip pat per didžiąsias šventes. miniatiūra|230px|left|Koplyčios interjeras Koplyčia veikia nuo 1995 m. Įrengta buvusio „Pergalės“ kolūkio kontoros patalpose, tame pačiame pastate veikia kaimo biblioteka. 2015 m. vietos bendruomenės jėgomis koplyčia buvo remontuojama (pakeistos grindys).
Adatos kyšulio srovė
thumb|200px|Adatos kyšulio srovė (raudona spalva) savo pietinėje dalyje
Adatos kyšulio srovės zonoje, per kurią eina svarbūs laivybiniai maršrutai, neretai pasitaiko bangos-žudikės (virš 30 m aukščio), padarančios daug žalos laivams.
Gvadalacharos provincija
Gvadalacharos provincija  – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies centre, šiaurinėje Kastilijos ir La Mančos regiono dalyje. Ribojasi su Kuenkos, Madrido, Segovijos, Sorijos, Saragosos ir Teruelio provincijomis. Provincijos reljefas kalvotas.
Administracinis centras – Gvadalachara. 259 537 gyventojai (2012 m. duomenys). Plotas – 12 190 km². Provincija sudaryta iš 288-ių savivaldybių.
Miestai
Didžiausi provincijos miestai (2013 m.):
Kotryna Potockytė
thumb|right|150px|Jonušo Radvilos žmonos: Kotryna Potockytė (kairėje) ir Marija Lupu. (Dailininko Johann'o Schröter'o paveikslas) Kotryna Potockytė (g. (?) - m. 1642 m. vasario 10 d., Slucke) – Piliavos herbo didikė, Lietuvos didžiojo etmono Jonušo Radvilos žmona.
Biografija
Tėvas Steponas Potockis – Braclavo vaivada, Felino ir Kameneco seniūnas, Karūnos didysis raštininkas, Podolės generolas. Motina Marija Amalija Mohilaitė – Moldavijos gospodario Jeremijaus Mohilos duktė. Brolis Petras – Lenkijos kariuomenės rotmistras, Sniatyno seniūnas. Brolis Povilas – diplomatas ir istorikas, Podolės Kameneco kaštelionas. Brolis Jonas – diplomatas, Braclavo vaivada, Lenkijos kariuomenės pulkininkas.
1638 m. Kotryna Potockytė ištekėjo už Lietuvos didžiojo etmono, Žemaitijos seniūno, Vilniaus vaivados, Lietuvos didžiojo pakamario, Kameneco, Kazimiero ir Seivų seniūno Jonušo Radvilos. Šeimoje gimė du vaikai: berniukas Kristupas ir mergaitė Ona Marija. Kai pastarajai buvo dveji metai, jos motina mirė. Našlys Jonušas Radvila 1646 m. vedė Moldavijos kunigaikštytę Mariją Lupu.
Kotryna Potockytė-Radvilienė buvo katalikiškų pažiūrų, jos garbei Vilniaus arkikatedroje įrengta marmurinė epitafija su lotynišku užrašu.
Kazys Patalavičius
Kazys Patalavičius SDB, (1912 m. gruodžio 14 d. Sarginės kaime (Marijampolės apskrities Šilavoto valsčius) – 1983 m. sausio 17 d. Madride ) –  Romos katalikų vienuolis salezietis Ispanijoje, Madrido nacionalinio radijo laidų Lietuvai organizatorius ir vedėjas.
Biografija
1925–1930 m. mokėsi Prienų „Žiburio“ gimnazijoje. Įstojo į Saleziečių ordino vienuolyną Italijoje, 1935 m. persikėlė į Portugaliją – studijavo Lisabonos universiteto Teologijos ir filosofijos fakultete. Kartu mokėsi A.Senkevičius, M.Gaidys, J.Juras ir P.Paulaitis. 1941 m. apsigyveno Ispanijos sostinėje Madride, ten 1945 m. buvo įšventintas kunigu. Kurį laiką studijavo Salamankos universitete ( (?)), nuo 1949 m. dirbo Mergaičių gimnazijos mokytoju ir kapelionu Madride.
Dar studijų Portugalijoje laikais ėmė bendradarbiauti katalikiškos krypties savaitraštyje Šaltinis. Rašė ir į portugalų kalba leidžiamą A Voz de Fátima, ispanų Ekklesía, Ya bei Arriba. Organizavo ir nuo 1955 m. sausio 2 d. vedė lietuviškas laidas per Madrido nacionalinį radiją; jos buvo skirtos Lietuvos TSR gyvenusiems tautiečiams. Eteryje girdėjosi kasdien, o nuo 1958 m. – su pakartojimais kitos dienos rytą. Medžiagą laidoms atsiųsdavo VLIK'o įgalioti korespondentai. 1962 m. jis ispaniškai išleido knygą apie lietuvių tremtį į Sibirą. Madrido konferencijos metu 1980 m. lapkričio 11 d. kun.K.Patalavičius kartu su Baltijos valstybių politiniais išeiviais surengė bemaž 200 dalyvių demonstracija. Tai buvo dar vienas priminimas pasauliui apie po Molotovo-Ribentropo pakto Nepriklausomybes praradusias Estiją, Latviją ir Lietuvą.
Kunigas Kazys Patalavičius palaidotas Madrido miesto Karabančelio rajono Alto kapinėse.
Labučių geležinkelio stotelė
Labučių geležinkelio stotelė – stotis Labučių kaime, prie Radviliškio–Daugpilio geležinkelio. Stoja keleivinis traukinys Panevėžys–Šiauliai. 2023 m. stotyje yra 1 kelias 84 metrų ilgio.
Jovianas
Jovianas (lot. Flavius Jovianus Augustus; gr.: Ἰοβιανός; 331 m. – 364 m. vasario 17 d.) buvo Romos imperatorius 363-364 m. Mirus Julianui kare su Sasanidais, Jovianas buvo skubiai paskelbtas imperatoriumi. Jis siekė taikos su persais gėdingomis sąlygomis ir atkūrė krikščionybės, kaip valstybinės religijos, statusą. Jo valdymas truko 8 mėnesius.
Iškilimas
Jovianas gimė 331 m. Jo tėvas Varonianas buvo Konstancijaus II imperatoriškosios sargybos vadas (Domesticus). Jis prisijungė prie sargybos ir pasiekė tėvo rangą. Jovianas lydėjo Julianą į Mesopotamiją kare su sasanidų karaliumi Šapuru II. Po Samaros mūšio romėnai turėjo bėgti nuo didesnių persų pajėgų. Per atsitraukimą imperatorius Julianas buvo mirtinai sužeistas ir mirė 363 m. birželio 26 d. Kitą dieną garbaus amžiaus Rytų pretorijų prefektas Saturninijus Sekundas Salucijus atsisakė sosto ir armija išrinko Jovianą. Šis pasirinkimas sukėlė šoką: Amianas Marcelinas teigia, kad jis buvo sumaišytas su kitu Jovianu, kuris irgi dalyvavo rinkimuose ar kariai sumaišė jo vardą su mirusio imperatoriaus ir pamanė, kad šis atsigavo. L<inksmumas ir nuolaidžiavimas savo įdoms buvo pagrindinė naujojo imperatoriaus rekomendacija.
Jovianas buvo krikščionis, tad panaikino jo pirmtako įvestą pagonybę. Atvykęs į Antiochiją jis atšaukė Juliano ediktus nukreiptus prieš krikščionis. Konstantino I labaras vėl tapo romėnų armijos simboliu. Jis išleido tolerancijos ediktą: magiškos apeigos uždraustos, bet žmonės patys galėjo pasirinkti religiją.
Valdymas
Kitą rytą po karūnavimo Jovianas pratęsė atsitraukimą. Nors persekiota persų romėnų armija pasiekė Durą ant Tigro kranto. Čia ji sustojo tikėdamasi grįžti į imperiją kitoje upės pusėje. Kai bandymas nutiesti tiltą nepavyko, Jovianas buvo priverstas priimti žeminančias persų taikos sutarties sąlygas. Gibonas teigia, kad romėnai turėjo pakankamai maisto atsargų nusigauti iki savo miesto Korduenos 100 mylių į šiaurę, jei Jovianas būtų veikęs greitai. Tačiau jis delsė, atsargos išseko ir teko nusileisti Šapūrui II. Už galimybę netrukdomai atsitraukti romėnai atidavė penkias provincijas į rytus nuo Tigro, kurias užėmė Galerijus 298 m., Diokletiano užimtas sritis, Nisibio Castra Maurorum ir Singaros tvirtoves. Romėnai atsisakė savo interesų Armėnijos karalystėje persų naudai. Armėnijos karalius Aršakas II turėjo ateity likti neutralus ir atiduoti tam tikras teritorijas persams. Taikos sutartis buvo laikoma labai gėdinga ir Jovianas greitai prarado populiarumą. Antiochijos, kuri atsidūrė pasienyje su Persija, piliečių nepasitenkinimas ir įžeidinėjimai, privertė imperatorių apleisti miestą.
Jovianas išvyko į Konstantinopolį sustiprinti valdžią ir sustojo tik Tarse palaidoti Julianą. Kelyje jis priėmė vakarinių provincijų atstovų paramą ir ryte buvo rastas negyvas savo palapinėje Dadastanoje pusiaukelyje tarp Ankyros ir Nikėjos. Oficiali jo mirties priežastis buvo grybų ir vyno perteklius arba smalkės nuo šildytuvo. Jovianas buvo palaidotas Šv. apaįtalų bažnyčioje Konstantinopolyje.
Dakša
Dakša ( 'gabumas, sumanumas') – Vedose – įasmenintas gabumas, sumanumas, vėliau – hinduistinė dievybė.
„Rigvedoje“ Dakša kaip tikrinis vardas minimas beveik 10 kartų. Šis žodis sutinkamas kaip Agnio ir Somos epitetas, tačiau turi ir atskirą mitologiją: Dakša yra ir Aditės ainis ir pats pagimdęs Aditę. Vietomis Dakša tapatinamas su sutverėju Pradžapačiu ir vadinamas dievų tėvu.