cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Al Kaponė
Čikagos periodas
Alas Kaponė persikėlė į Metropolio viešbutį, kur nuomojosi penkis kambarius, iš viso kainuojančius 1500 dolerių per dieną. Labai greitai iš niekam nežinomo nusikaltėlio jis tapo beveik kultiniu gangsteriu. Ypač tam padėjo draugystė su Hariu Rydu, laikraščio redaktoriumi. Gangsteris tapo matomas operos teatre, sporto varžybose, net labdaros renginiuose. Visuomenėje, kurioje dauguma suaugusiųjų gerdavo nelegaliai pardavinėjamą alkoholį, pagrindinis jo tiekėjas netruko užsitarnauti daugumos žmonių pagarbą. Susiformavo draugiško, malonaus ir sėkmės lydimo žmogaus įvaizdis. Spaudoje pasirodė toks epitetas, kaip „didžiausias visų laikų mafijos lyderis“ (The New Yorker).
Tarp 1925 m. ir 1930 m., kai kurių šaltinių teigimu, jo metinės įplaukos siekė šimtą milijonų dolerių. Čikagos mafijos bosas buvo sunkiai pasiekiamas teisėsaugai: įbauginti liudininkai neduodavo arba atsisakydavo parodymų.
1920 m. Į Alą Kaponę buvo surengti keli pasikėsinimai.
1928 m. Po Šv. Valentino dienos žudynių – septynių priešiškos grupuotės gangsterių nužudymo – Kaponė pasitraukė į Palm Island (Florida). Dėl žudynių detalių tebesiginčijama, niekada niekas už jas nebuvo nuteistas, tačiau manoma, kad organizatorius buvo Alas Kaponė ir jo žudikų grupė, vadovaujama Džeko „Automato“ MakGurno.
Nuosmukis
Nors visą verslą Alas Kaponė tvarkė per statytinius, ir nebuvo jokių veiklos oficialių dokumentų, pagal 1927 m. priimtus naujus įstatymus federalinei vyriausybei pavyko apkaltinti gangsterį vengimu mokėti mokesčius ir Volstedo įstatymo pažeidimais. Didžiausią indėlį demaskuojant Kaponės veiklą įnešė Prohibicijos biuro Čikagoje agentas Eliotas Nesas su legendine tyrėjų grupe „Neliečiamieji“ („The Untouchables“).
1931 m. įvyko teismas, ir Kaponė buvo pripažintas kaltu pagal 5 iš 23 pateiktų kaltinimų. Mafijos bosas buvo nuteistas dešimčiai metų laisvės atėmimo federaliniame kalėjime. Iš pradžių įkalintas Atlantos kalėjime, tačiau 1934 m. rugpjūtį persiųstas į garsųjį Alkatrasą. Čia gangsteris buvo ypač rūpestingai saugomas, stengtasi, kad neturėtų jokių ryšių su išoriniu pasauliu. Yra žinoma, kad bandė papirkinėti sargus.
Alo Kaponės ligos ir mirtis
miniatiūra|250px|right|Alas Kaponė Alkatraso kalėjime Pirmieji silpnaprotystės požymiai pasirodė dar 1930-aisiais, manoma, kad tai – sifilio jaunystėje pasekmė. Tačiau neatlaikęs kalėjimo gyvenimo, Alas Kaponė galutinai pradėjo eiti iš proto. Jam pradėjo vaidentis, jog jį persekioja Džeimso Klarko, vienos iš Švento Valentino dienos skerdynių aukų, vaiduoklis. Paskutinius metus praleido kalėjimo ligoninėje, o 1939 m. lapkričio 16 d. buvo paleistas. Jau išėjęs iš kalėjimo, Kaponė vis dar dažnai šaukdavo naktimis, o atbėgusiems asmens sargybiniams pasakodavo vis tą pačią istoriją apie persekiojantį vaiduoklį. Tapo aišku, kad dėl psichinės būklės jis nebegali užsiimti ankstesne veikla.
1947 m. sausio 21 d. Alas Kaponė patyrė paralyžiaus priepuolį, o po trijų dienų, sausio 25 d., mirė nuo plaučių uždegimo. Garsusis gangsteris buvo palaidotas Mount Olivet kapinėse Čikagos pietuose šalia savo tėvo ir brolio kapų, bet 1950 m. kovo mėn. visų jų palaikai perkelti į Mount Carmel kapines Čikagos vakariniame priemiestyje Hillside.
Populiarioji kultūra
Alas Kaponė dažniausiai iš visų gangsterių minimas XX a. populiariojoje kultūroje, o jo vardas beveik tapo gangsterio sinonimu. Filmuose jį vaidino tokie aktoriai, kaip Wallace Beery, Paul Muni, Barry Sullivan, Rod Steiger, Neville Brand, Jason Robards, Ben Gazzara, Robertas De Niro, Stephen Graham ir Tom Hardy.
Vandens asiliukas
Vandens asiliukas (Asellus aquaticus) – aukštesniųjų vėžiagyvių (Malacostraca) klasei priklausantis gyvūnas. Paplitęs vidutinių platumų juostoje Europoje, Rusijoje, Šiaurės Amerikoje.
Dydis ~15 mm, vidutinis svoris 6-13 mg. Minta nukritusiais lapais. Vandens asiliukas yra mėgstamas žuvų ir kitų vandens plėšrūnų maistas. Jis gali gyventi ežere, upėje ar kūdroje.
Lietuvos farmacijos žinios
Lietuvos farmacijos žinios – Lietuvos farmacijos sąjungos žurnalas, leidžiamas nuo 1991 m. Kaune.
Istorija
Išleistas kaip atkurtas 1923–1940 m. ėjęs leidinys „Farmacijos žinios“. Tiražas 1991 m. – 10 000 egz., 1996 m. – 1000 egz. 1991 m. buvo leidžiamas Lietuvos vaistininkų draugijos priedas „Appositio“ (redaktorė A. Račiulaitytė, Tiražas 1500 egz.).
20-oji SS grenadierių divizija
20-oji SS grenadierių divizija, kitaip – 1-oji Estų divizija (20.Waffen-Grenadier-Division der SS (estnische Nr.1) – SS kariuomenės grenadierių divizija, pradėta formuoti 1944 m. sausį iš 3-osios estiškosios SS savanorių brigados (''3. Estnische SS-Freiwilligen Brigade'') ir naujų šauktinių. 1944 m. dalyvavo Narvos mūšyje, mūšiuose Estijoje, vėliau, iki 1945 m. sausio mėnesio, Rytų Prūsijoje.
1945 m. sausio 13 d. perkelta ginti Vitenbergo miesto, ten buvo Raudonosios Armijos apsupta. Su mūšiais prasiveržusi iš apsupimo, 1-oji estų divizija iki karo pabaigos buvo dislokuota Čekoslovakijos teritorijoje. 1945 m. gegužės 11 d. pasidavė Raudonajai Armijai, daliai karių (daugiausiai iš mokomojo pulko) pavyko pasitraukti į Vakarus.
Personalas
! Data ! Karių kiekis
Laukiniai (filmas)
Turinys
Grupė italų turistų ir dvi amerikietės manekenės po atostogų Karibuose nusprendžia namo skristi nedideliu lėktuvu. Šis patiria avariją ir nukrenta į negyvenamą salą. Įpratę prie civilizavijos malonumų bei patogumų, jie priversti išgyventi laukinėje gamtoje. Nepaisant ištikusios nelaimės, net ir negyvenamoje saloje nuolat besivaidyjantiems italams svarbiausia išlieka ne bendri interesai, o kito politinės pažiūros, gyvenimo būdas ar priklausymas aukštesniam socialiniam sluoksniui…
Pat Symonds
Pat Symonds (g. 1953 m. birželio 11 d.) – buvęs vienas Formulės 1 Renault ekipos vadovų iš Didžiosios Britanijos.
Nuo devintojo XX a. dešimtmečio Symondsas dirbo Toleman, Benetton ir Renault ekipose lenktynininkų inžinieriumi, o nuo 2001 m. buvo Renault ekipos vyriausiuoju technikos inžinieriumi.
2009 m. rugsėjo 16 d. Renault ekipa pranešė, kad iš komandos atleido du svarbius vadovus – P. Symondsą ir Flavio Briatore. Tai įvyko po viešumoje pasklidusio skandalo, kuomet šie ekipos vadovai buvo įtariami surežisavę 2008 m. Singapūro lenktynių baigtį. FIA atlikusi tyrimą patvirtino šiuos įtarimus ir P. Symondsui uždraudė dalyvauti FIA rengiamuose čempionatuose penkerius metus. Tiesa, 2010 m. sausio 5 d. Prancūzijos teismas atšaukė FIA sprendimą. Po šio nuosprendžio FIA pareiškė, kad rašys apeliaciją tokiam teismo sprendimui.
Targonie Vitai
Targonie Vitai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zavadų valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Aukštieji Taintai
Aukštieji Taintai (rus. Верхние Таинты) – ežeras Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje. Ežero ilgis yra 1,1 km, plotis – 400 m. Ežeras telkšo 1040 metrų aukštyje. Aukštieji Taintai maitinasi šaltinių vandenimis.
Čečeliai
Čečeliai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Subačiaus. Šiauriniu pakraščiu teka Vašuoka, iš pietų prieina Lapkalnio miškas.
Istorija
1672 m. Pienionių seniūnijos Dvaro vaivadijos inventoriuje kaimas minimas kaip Skreitas arba Skreitavičius. Nuo XVIII a. minimas dabartiniu pavadinimu, amžiaus pabaigoje jau priklausė Subačiaus valstybiniam dvarui, 1861–1915 m. – Ukmergės apskrities Subačiaus valsčiui, o 1919–1940 m. – valsčiaus Paviešinčių seniūnijai.
Pokariu priklausė „Šviesos“ kolūkiui.
Gyventojai
Šaltinis:
Kauno kolegijos Kraštotvarkos fakultetas
thumb|right|250px|Kraštotvarkos fakultetas [[Mastaičiai|Mastaičiuose]] Kauno kolegijos Kraštotvarkos fakultetas – Kauno kolegijos studijų organizavimo ir taikomųjų tyrimų padalinys, rengęs kvalifikuotus žemės ūkio valdymo, organizavimo, inovacijų diegimo specialistus.
Kauno kolegijos padalinys buvo įsikūręs Mokslo g. 2, Mastaičiuose, Kauno rajone. Fakultete studijavo 1100 studentų, dirbo per 70 dėstytojų. Dekanas – Vaclovas Makūnas.
Istorija
thumb|left|250px|[[Aukštosios Fredos dvaras|Aukštosios Fredos dvare buvo įsikūręs Kauno Mičiurino tarybinis ūkis–technikumas]] thumb|left|250px|Buvusioje Mičiurino technikumo žemėje pasodintas [[Naugardiškių parkas ]]
Studijų programos
Šiame akademiniame padalinyje veikė suaugusiųjų mokymo ir geoinformacinių sistemų kompetencijų centrai, buvo įrengtas modernus baseinas, plėtojamos įvairių tyrimų kryptys (dekoratyviųjų ir sodo augalų asortimento, technologijų ir aplinkos optimizavimas, geoinformacinės sistemos). Studijų procesą organizavo Geodezijos katedra bei Želdinių ir agrotechnologijų katedra.
Nevinomyskas
Nevinomyskas – miestas pietų Rusijoje, abipus Kubanės ties Didžiojo Zelenčiuko žiotimis, 62 km į pietus nuo Stavropolio. Geležinkelio mazgas. Išvystyta chemijos, elektrotechnikos, vilnos, maisto pramonė. Yra kraštotyros muziejus.
Istorija
1778 m. įkurtas redutas Невинномысский, buvęs prie kyšulio, kuris susiformavo ties Невинка upe – legendos byloja, kad šioje upėje būdavo skandinamos nekaltos moterys ir vaikai ( – „nekaltas“). 1825 m. prie reduto įkurta stanica Невиномысская. 1939 m. suteiktos miesto teisės ir dabartinis vardas.
Eidukai
Eidukai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Veiviržėnų. Pietiniu ir rytiniu kaimo pakraščiu teka Upita. Vandens matavimo postas.
Kirtimų apylinkė
Kirtimų apylinkė sovietmečiu buvo:
Kolima (valstija)
Kolima  – valstija Meksikos vakaruose, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Sostinė – Kolima.
Geografija
Kolima šiaurėje ir rytuose ribojasi su Chalisku, pietuose su Mičoakanu. Vakarinę pakrantę skalauja Ramusis vandenynas. Tai viena mažiausių Meksikos valstijų, lenkianti tik Tlaskalą ir Morelosą.
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Palmių giraitė Kolimoje
Sigizmundas Šimkus
Sigizmundas Juozas Šimkus (1931 m. gegužės 5 d. Joniškyje – 2009 m.) – Lietuvos pedagogas, sovietinis partinis veikėjas.
Biografija
1951 m. Joniškio vidurinės mokyklos mokytojas ir komjaunimo organizatorius, Joniškio apskrities laikraščio „Tarybinis balsas“ atsakomasis sekretorius. 1951–1953 m. LLKJS Joniškio rajono komiteto I sekretorius. Nuo 1953 m. SSKP narys. 1953–1955 m. LKP Joniškio rajono komiteto skyriaus vedėjas. 1959 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą.
1959–1960 m. LKP CK lektorius, 1960–1961 m. lektorių grupės vadovas. 1961–1969 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1969–1983 m. LKP CK kultūros skyriaus vedėjas. 1971 m. istorijos mokslų kandidatas. 1983–1990 m. Vilniaus aukštosios partinės mokyklos rektorius. 1985 m. docentas.
1971–1986 m. kandidatas į LKP CK narius, 1986–1990 m. LKP CK narys. 1971–1985 m. LSSR AT deputatas.
Asogesas
Asogesas  – miestas pietinėje Ekvadoro dalyje, į šiaurės rytus nuo Kuenkos; Kanjaro provincijos centras. Miestas išsidėstęs Andų aukštikalnėse, prie Kuenkos – Kito geležinkelio ir Panamerikos plento.
Svarbiausias miesto objektas – katedra (vyskupijos centras).
Breslauer SC
Vroclavo SC – buvęs Vokietijos futbolo klubas iš Vroclavo. 1933 m. su VSF Breslau komanda susijungė į Breslauer SpVg 02 klubą.
Saliamono Salų demografija
thumb|right|450px|Saliamono Salų gyventojų skaičiaus kitimas 1961–2003 m.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Saliamono Salų demografiją.
Gyventojų skaičius: 584 578 (2012 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 2,17 % (2012 m. apsk.)
Gimstamumas: 27,46 gimimų/1000 gyv. (2012 m. apsk.)
Mirtingumas: 3,91 mirčių/1000 gyv. (2012 m. apsk.)
Migracijos indeksas: –1,86 migrantų/1000 gyv. (2012 m. apsk.)
Urbanizacija:
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas:
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Religija:
Etninės grupės:
Lietuvos filatelistas
Lietuvos filatelistas – Lietuvos filatelistų draugijos mėnesinis leidinys, leistas 1924 m. Kaune.
Istorija
Bendradarbiavo Petras Babickas, V. Staugaitis, P. Stirkė, Petras Tarabilda ir kt. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 3 numeriai.
Redagavo Jonas Matukas, Eduardas Volteris.
Bukta
Bukta – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Liudvinavo, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra Vievio paukštyno filialas. Į rytus nuo kaimo, Šešupės dešiniajame krante, yra Buktos miškas.
Istorija
Iki XVI a. vidurio Buktoje buvo dvarelis, vad. Alytaus Rūmai, didžiojo kunigaikščio medžioklės namai. 1875–1886 m. pastatytas Buktos dvaras.
Kvidičas amžių bėgyje
„Kvidičas amžių bėgyje“ – išgalvota knyga, minima romanų serijoje apie berniuką burtininką Harį Poterį, kurios visas dalis parašė britų rašytoja J. K. Rowling. Ši knyga taip pat egzistuoja ir realybėje, ją parašė ta pati autorė – J. K. Rowling.
Kuriant realiąją knygą buvo bandoma kuo realiau pavaizduoti lyg ji būtų paimta iš burtininkų ir raganų mokyklos Hogvartso bibliotekos. Angliškojoje versijoje net pateikiamas lapelis, kuriame surašyti visi išgalvoti knygų serijos veikėjai, ėmę tą knygą iš bibliotekos.
Išgalvotame Hario Poterio serijos knygų pasaulyje knygos autorius minimas Kenilvozis Vispas (Kennilworthy Whisp), garsus kvidičo ekspertas. Ant realios knygos viršelio taip pat autorės vietoje yra parašytas Kennilworthy Whisp.
2022 m. leidykla „Alma littera“ išleido šią knygą lietuvių kalba, tik kitu pavadinimu – „Kvidičo istorija. Hogvartso bibliotekos knyga“.
Turinys
Knygoje aprašomas populiariausia tarp burtininkų ir raganų sporto šaka – Kvidičas. Jo žaidėjai, skraidydami ant šluotų, turi pelnyti daugiau taškų už priešininkų komandą, mesdami specialų kamuolį, kritlį, pro kurį nors iš trijų lankų ir gaudydami mažą auksinį kamuoliuoką su sparneliais – aukso šmaukštą.
Visas knygos tekstas puikiai imituoja kitas knygas, kuriose aprašomos realios sporto šakos. Knygoje „Kvidičas amžių bėgyje“ smulkiai aprašoma kvidičo atsiradimo istorija: ankstyvosios žaidimo versijos, kamuolių kilmė, geriausi visų laikų žaidėjai ir pan. Taip pat kuo smulkiausiai autorė aprašė ir paties žaidimo taisykles.
Viskas knygoje atrodo lyg būtų parašyta kvidičo eksperto (save vadinančių fanatiku) Kennilworthy Whisp. Kad teksto autorė yra J. K. Rowling, parašyta labai mažai kur.
Flysa
Flysa  – tradicinis kabilų, gyvenančių Alžyre, geležtinis ginklas (nuo peilio iki kardo), naudotas XIX a. ir anksčiau. Geležtės ilgis 30–95 cm. Geležtės nugarėlė paprastai tiesi, o ašmenys išlenkti. Rankena su priekin lenkta buožele, be gardos, pirštus pridengia praplatėjusios geležtės kampas.
Nuorodos
Nuotraukos:
Naujasis Pietų Velsas
Naujasis Pietų Velsas (, NSW) – daugiausiai gyventojų turinti Australijos valstija, esanti šalies pietryčiuose. Šiaurėje ribojasi su Kvinslandu, pietuose – su Viktorija, vakaruose – su Pietų Australija. Rytuose remiasi į Tasmano jūrą. Valstijoje yra Australijos sostinės teritorijos ir Džervio įlankos teritorijos eksklavai. Valstijai priklauso Lordo Hau ir aplinkinės salos. Administracinis centras – Sidnėjus.
Miestai
miniatiūra|kairėje|230px|Žydri Bairono įlankos toliai miniatiūra|kairėje|230px|Snieguotieji kalnai Didžiausi miestai:
Geografija
Centrine Naujojo Pietų Velso dalimi driekiasi Didysis Vandenskyros kalnagūbris, iškylantis iki 2228 m (Kosciuškos kalnas). Vakaruose pereina į aridinius regionus. Pakrantėje veši subtropiniai miškai ir krūmynai. Vidinėse srityse vyrauja savanos ir dykumos.
Istorija
miniatiūra|200px|kairėje|Australijos valstijos
Naujasis Pietų Velsas buvo pirmoji britų kolonija Australijos žemyne, įsteigta 1788 m. Jos įkūrimui prielaidas sudarė Džeimso Kuko tyrinėjimai rytinėse Australijos pakrantėse. Šis tyrinėtojas pavadino naujai atrastas žemes Naujuoju Velsu.
Pirmąja Naujojo Pietų Velso gyvenviete 1799 m. tapo Port Džeksonas (Port Jackson; vėliau pavadintas Sidnėjumi). Apie 40 metų po Port Džeksono įkūrimo Jungtinė Karalystė Naująjį Pietų Velsą laikė tik katorgininkų tremties vieta.
Daugėjant gyventojų ir įsisavinant naujas teritorijas nuo Naujojo Pietų Velso atsiskyrė kitos kolonijos: 1851 m. Viktorija, 1859 m. Kvinslendas. Kartu su atskirai įkurtomis Vakarų Australijos ir Pietų Australijos kolonijomis, Pietų Velsas tapo viena iš 6 Australijos žemyno kolonijų.
Nuorodos
Naujojo Pietų Velso valstijos žemėlapis
Biržų Atžalyno pagrindinė mokykla
Biržų „Atžalyno“ pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190545695. Adresas: Sąjungos g. 15, Biržai.
Istorija
Mokykla įsteigta 1962 m. – 1961 m. kovo mėnesį pakloti pamatai, o 1962 m. rugsėjo 1 d. prasidėjo pirmieji mokslo metai. 1994 m. pavadinta Biržų „Atžalyno“ vidurine mokykla, 2015 m. tapo pagrindine.
Viečorkai
Viečorkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zavadų valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Eidukiai
Eidukiai – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Šakynos.
Istorija
Panaikintas 1986 m.
Servette FC
Istorija
Klubo ištakos siekia 1890 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir Šveicarijos futbolo taurės laimėtojai.
Fruits Basket
Fruits Basket – manga, sukurta Nacuki Takajos (Natsuki Takaya) ir serializuota žurnale „Hana to Yume“ nuo 1999 iki 2006 m. Taip pat buvo sukurtas 26 serijų anime televizijos serialas, režisuotas Akitaro Dajičio (Akitaro Daiichi).
Siužetas
Fruits Basket yra pasakojama apie Toru Hondą (Tohru Honda), kuri jos mamai, Kijoko Hondai (Kyoko Honda), pakliuvus į mašinos avariją, tapo našlaite. Po įvykio Toru gyvena su savo seneliu, tačiau kai jų namas yra pertvarkomas, pradeda gyventi vidury miško palapinėje ir dirbti, kad save išlaikytų. Nepaisant daug sunkumų, Toru išlieka optimistė.
Vieną dieną miške Toru užsuka į namą, kuris pasirodo yra jos klasioko Juki Somo (Yuki Sohma) ir jo pusbrolio Šigure Soma (Shigure Sohma). Kai Soma išsiaiškina, kad Toru gyvena palapinėje, jie tampa priblokšti jos vidinės stiprybės. Visa žemė yra Soma nuosavybė, tad Toru prašo leidimo gyventi savo palapinėje (meiliai vadinamoje „jos pilyje“). Jausdami jai gailestį ir žūtbūt ketindami užbaigti savo viengungiškas dienas nesitvarkant, Soma pasiūlo jai laisvą kambarį už tai, kad ji jiems gamintų valgyti ir tvarkytų namus. Vėliau kai nuošliauža palaidoja jos palapinę, įskaitant jos motinos nuotrauką ir mokyklos drabužius, ji neturi kito pasirinkimo kaip tik sutikti. Po to, kai ji įsikuria, Kijo Soma (Kyo Sohma) ateina mesti iššūkio Juki.
Skirtumas tarp manga ir anime
Nors anime palieka daugelį veikėjų tokius pačius kaip ir manga, tačiau padaro šiek tiek svarbių pakeitimų. Manga serijose Momidži yra pusiau vokietis, pusiau japonas ir dažnai kalba vokiškai, pavyzdžiui, kai pirmąkart sutinka Toru, bet anime jo dviguba kilmė ir vokiečių kalba nėra niekad paminėta. Anime Šigure tamsi atmosfera yra prislopinama, daugelis pastabų padarytų manga, kurios duoda suprasti užslėptą jo dienotvarkę, yra visai neminimos, kartu su jo ankstyvom scenom su Akito. Taip pat anime Akito biologiškai yra vyriškos lyties ir mirs jaunas dėl prakeiksmo, kai mangoje Akito biologiškai yra moteriškos lyties, tik užauginta kaip vyras.
Pagrindiniai veikėjai
Našlaitė, istorijos pradžioje pradedanti gyventi kartu su Šigure, Juki ir Kijo mainais už namų tvarkymą ir valgio gaminimą. Ji dievina gaminti, save apibūdina kaip puikią namų šeimininkę. Po mokyklos ji turi pusiau etatinį valytojos darbą, kad susimokėtų už mokslą ir netaptų našta savo seneliui. Ji vaizduojama kaip mandagi, optimistiška, nepaprastai miela ir pasiaukojanti. Keletas kitų veikėjų, įskaitant Kijo, Rin, Hanadžimą, yra pasakę jai labiau žiūrėti savęs ir neužsikrauti kitų naštos ant savo pečių. Originalioje japoniškoje mangoje Toru kalba formaliai (žiūrėti „Honofic speech in Japanese“), bet ne visada teisingai. Tai įprotis, kurį ji perėmė iš savo tėvo, Kacuja Honda (Katsuya Honda), po to, kai jis mirė, kai jai buvo vos treji, kaip būdą pakeisti jį motinos akyse. Toru motina Kijoko augino ją viena iki savo mirties mašinos avarijoje, kelis mėnesius prieš istorijos pradžią. Toru pasikartodama vadina Kijoko pačiu svarbiausiu žmogumi jos gyvenime ir brangina jos fotografiją; kai ji pamilsta Kijo, jaučia kaltę būdama „neištikima“ savo mamos atminimui.
Pirmoje serijų dalyje Toru sužino apie Zodiako prakeiksmą ir jo pasekmes tiems, kuriuos ji myli, ji tampa pilna sielvarto, ir kai ji sužino, kad Akito yra Zodiako narių „Dievas“, nutaria sulaužyti prakeiksmą. Tik vėliau ji prisipažįsta sau, kad labiausiai iš visų, ji nori išlaisvinti Kijo. Nepaisydama trukdžių ji užsispyrusiai siekia savo tikslo ir galiausiai išlaisvina Kijo ir jos draugus. Paskutiniame skyriuje ji pradeda išsikraustyti į kitą miestą su Kijo, kad jis galėtų tęsti savo kovos menų lavinimą ir paskutiniuose puslapiuose jie yra rodomi, kaip meili senukų porelė su anūke.
Kijo yra prakeiktas kate, gyvūnu, kuris nepriklauso kinų zodiakui, bet būtų priklausęs jei ne būtų buvęs apgautas žiurkės ir nepavėlavęs į supažindinamąją puotą (žiūrėti „Zodiako atsiradimo istorija“). Jis apibūdinamas kaip oranžinių plaukų jaunas vaikinas, karštakošis ir charizmatiškas, lyg tyčia sunkus ir nerangus prie žmonių; Arisa Otani kartą jį pavadino „pykčio valdymo berniuku“. Juki Soma pavydi jam gebėjimo lengvai rasti draugų. Jis beatodairiškai mėgsta rungtyniauti ir yra lengvai manipuliuojamas daryti dalykus, kurių nenori, paverčiant tai į varžybas – ypač prieš Juki. Kaip katė, Kijo nekenčia Juki, dabartinės zodiako žiurkės, kuris, kaip jis mano, nėra gyvenime dėl nieko sunkiai dirbęs, ir paskyrė savo gyvenimą nugalėti jam. Truputį anksčiau, prieš prasidedant istorijai, Kijo susilažina su Akito: jei Kijo nugalės Juki prieš mokyklos baigimą, jis bus oficialiai priimtas į Zodiaką; tačiau, jei to padaryti nepavyks, visą savo likusį gyvenimą jis praleis įkalintas Soma dvare. Deja, nepaisant daugelio mėnesių griežtų treniruočių, Kijo taip ir nesugeba suduoti padoraus smūgio Juki. Jų konkurencija verčia Toru, kuriai patinka jie abu, krimstis, bet ji labiau jaudinasi, kai jie apskritai nesimuša. Abudu galiausiai ginčo metu pasisako, kad pavydi viens kitam taip pat kaip nekenčia ir dėl Toru paskelbia paliaubas.
Istorijos pradžioje Kijo persikrausto į Šigure namus kartu su Juki ir Toru. Kai Kijo buvo vaikas, jo mama mirė nelaimingame atsitikime, tačiau žmonės kalbėjo, kad tai buvo savižudybė dėl Kijo prakeiksmo, ir kai jo tėvas jį atstumia, Kijo gyventi priima Kadzuma Soma. Jiedu myli vienas kitą kaip tėvas ir sūnus, bet Kadzuma reikalauja, kad jis toliau gyventų pas Šigure, nes tiki, kad Toru padeda jam labiau atsiverti. Deja, Kijo bėga nuo žmonių, norinčių jam padėti, nes gėdijasi savo tikrosios formos – groteskiškos, šlykščios, didesnės Zodiako gyvūno versijos -, kuria pavirsta nuo jo rankos nuėmus džudzu (juzu) kaulų karoliukų apyrankę. Kai Toru pamato jo tikrąją formą, ji iš pradžių jį atstumia, bet po to vejasi jį maldaudama jo pasilikti kartu su ja, kas sustiprina jų ryšį. Tačiau Kijo taip pat save kaltina dėl Toru mamos mirties, kurią galėjo išgelbėti pasiversdamas ate, ir buvo sukrėstas paskutinių Kijoko žodžių: „Aš niekad tau neatleisiu…“. Istorijai besitęsiant, Kijo įsimyli Toru, bet atsisako sukelti jai skausmą, kurį jis įsitikinęs, kad sukels, tad, kai Toru prisipažįsta, kad myli jį, jis ją pavadina „apimta klaidingų iliuzijų“. Tik kai Otani, Hanadžima ir Juki parodo jam, kaip stipriai jo atstumimas įskaudino Toru, jis sukaupia drąsą ir kai galiausiai jis prisipažįsta ją mylįs, jo prakeiksmas išnyksta kartu su kitų Zodiako narių. Paskutiniame skyriuje jis ir Toru pradeda kraustytis į kitą miestą, kur jis mokysis kitam dodžo (dojo), kad galėtų paveldėti Kadzumos, ir paskutiniuose puslapiuose jie yra rodomi kaip miela senukų porelė su anūke.
Juki yra žiukė iš kinų zodiako. Juki apibūdinamas kaip patrauklus, santūrus ir prityręs jaunas vaikinas, turintis daug gerbėjų, bet nemokantis būti draugišku. Kai Juki buvo vaikas, Akito Soma laikė jį izoliuotą ir įtikino jį, kad niekas jo nemėgsta; dėl to Juki turi mažai savigarbos ir jaučiasi izoliuotas. Mokykloje jis taip pat žinomas kaip „princas Juki“ ir „žavusis princas“, ten turi savo fanų klubą, vadovaujamą Motoko Minagavos (Motoko Minagawa), kuris bando „apsaugoti“ jį nuo kitų gerbėjų, kas priveda prie tolesnio Juki izoliavimo. Neskaitant jo būgštavimų, dėl savo populiarumo jis priverčiamas tapti mokyklos tarybos prezidentu. Deja, Juki trokšta būti su žmonėmis artimas kaip draugas, o ne būti gerbiamas iš tolo, todėl pavydi Kijo ir Kakeru Manabės (Kakero Manabe) gebėjimų lengvai bendrauti. Jis sujaudintas, kai susidūrusi su perspektyva, kad jos atsiminimai apie Soma šeimos paslaptį bus ištrinti, Toru Honda paprašo, kad jis ir toliau liktų jos draugas, ko niekas iki šiol nėra prašęs. Su Toru pagalba Juki galiausiai sugeba „atverti akis“ savo jausmams, ir kai ateina pirmoji vasara kartu su Toru, jis prisipažįsta sau, kad yra ją įsimylėjęs.
Kai Juki buvo maždaug šešeri ar septyneri metai, jis pabėgo nuo Akito ir sugrąžino pasiklydusią Toru jos mamai. Dėl to Juki visada jautė šiltus jausmus Toru už tai, kad jai iš tikrųjų jo „reikėjo“. Tačiau vėliau Juki prisipažįsta Manabei, kad Toru viduje įžiūrėjo motiną. Nepaisant pavydo Kijo, kaip žiurkė Juki niekina katę (Kijo), ir nepaiso jo mėginimų jį nugalėti. Kai jis suvokia savo jausmus Toru, Juki nepatogu matyti, kaip jausmai tarp jos ir Kijo vis auga. Vėliau JUki traukti pradeda Mači Kugari (Machi Kugari), mokinių tarybos sekretorė, kuri taip pat turi traumuotą vaikystę, ir jis ją įsimyli. Kai jis žino, kad Kijo prisipažins Toru ją įsimylėjęs, Juki susitinka su Mači, ir kai prakeiksmas išnyksta, pirmas dalykas, kurį jis padaro tai apkabina ją. Paskutiniame skyriuje jis duoda Mači raktą nuo jo naujojo buto, kur gyvens studijuodamas universitete.
Pavadinimo kilmė
Serijų pavadinimas yra paimtas iš vaikų žaidimo, Fruits Basket (Vaisių krepšelis) (japoniškai fu – ru – u-tsu – ba – su – ke – t-to, kur „tsu“ atstoja „t“ žodyje „fruit“, neteisingai padarydamas daugiskaitą (fruit=vaisius, fruits=vaisiai)). Tai žaidimas, kai vaikai susėda rateliu ir žaidimo vedėjas kiekvienam dalyviui duoda po vaisiaus pavadinimą; paminėjus dalyvio vaisių, jis turi atsistoti ir susirasti sau kitą vietą. Kai pagrindinė herojė, Toru Honda (Tohru Honda) darželyje pirmą kartą žaidžia šį žaidimą, žiaurūs jos klasiokai jai duoda „Onigiri“ (ryžių paplotėlio) vardą, bet ji nekreipia dėmesio, nes mano, kad onigiri yra taip pat skanūs. Tačiau žaidimui pasibaigus, kai visi vaikai, išskyrus ją, yra jau iškviesti, ji supranta, kad onigiri vis dėlto nėra vaisius ir kad ji tiesiog nepriklauso jiems. Toru asocijuoja šį žaidimą su Soma šeima, ir kaip onigiri nepriklauso vaisių krepšeliui, taip ji nepriklauso Soma šeimai. Pirmajame manga tome, po to, kai Juki ir Kijo parsiveda Toru namo iš jos senelio namų, ji pradeda jaustis lyg priklausytų Soma šeimai. Po šio įvykio, ji įsivaizduoja save kaip vaiką, išgirdusį minint „Onigiri“ Vaisių krepšelio žaidime, taip simbolizuodama, kad pagaliau rado savo vietą.
Daktikologija
Daktikologija ( - pirštas + logos- žodis, mokslas) – pirštų (daktilinė) kalba, t. y., bendravimas vartojant pirštų ženklus. Taip pat daktilogija gali reikšti pirštų (daktilinę) abėcėlę (abėcėlę, rodomą pirštų ženklais).
Lietuvių daktilinę abėcėlę sudaro 32 ženklai. Daugelis jų panašūs į lietuvių kalbos spausdintines raides, primena jų kontūrus, grafinį vaizdą, kiti - į kitų šalių daktilinius ženklus, dar kiti ženklai yra sąlyginiai.
Graždanka
thumb|«Геометриа славенски землемерие» − pirmoji knyga, parašyta graždankos [[Šriftas|šriftu]]
Bernotai
Bernotai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės rytuose, 3 km į šiaurės rytus nuo Mielagėnų. Seniūnaitijos centras. Yra Mielagėnų mokyklos skyrius, biblioteka.
Graždanka
Graždanka − kirilicos rašto atmaina, Petro I iniciatyva 1708 m. pradėta vartoti Rusijos pasaulietinėje spaudoje.
Bernotai
Istorija
Kaimas minimas nuo 1716 m., 1744 m. priklausė Tverečiaus parapijai.
Graždanka
1864−1904 m. Rusijos valdžiai uždraudus spaudą lotyniškais rašmenimis, graždanka buvo įvesta ir Lietuvoje.
1918 m. pakeista, patobulinta graždanka tapo dabartine rusų abėcėle.
Plūduriuojantysis vandenplūkis
Plūduriuojantysis vandenplūkis (Hydrocharis morsus-ranae) – vandenplūkinių (Hydrocharitaceae) šeimos vandenplūkių (Hydrocharis) genties augalų rūšis.
Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Apdulkinami vabzdžių. Gerai dauginasi ir vegetatyviškai. Vasarą vandenplūkis išaugina gana daug pažastinių ūglių, kurių galuose išauga nauji augalai. Rudenį ilgų ūglių galuose susidaro žiemojantys pumpurai. Jie žiemoja vandens baseino dugne, pavasarį iškyla ir iš jų išauga jauni augalai.
Auga stovinčiame ir lėtai tekančiame vandenyje, upių senvagėse, pakrantėse, tvenkiniuose, grioviuose.
Dekoratyvus augalas, naudojamas vandens baseinų papuošimui. Taip pat auginamas akvariumuose.
thumb|left|260px|Žydintis vandenplūkis
Juodkalnijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Juodkalnijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Dovška Baba
Dovška Baba – viršūnė Vakarų Karavankuose, ant sienos tarp Slovėnijos ir Austrijos, virš Dovjų  kaimo. Žinoma, kaip slidinėjimui labai tinkamas kalnas.
Kalnas kartais vadinamas Dovška Rožca, nors šis pavadinimas yra ne paties kalno, o ganyklos, esančios 200 žemiau nei viršūnė.
Nižnekamskas
Istorija
Įsikūrė 1961 m. statant chemijos kombinatą, 1966 m. gavo miesto teises.
Bernotai (reikšmės)
Bernotais vadinami kaimai:
Eidžionys
Eidžionys – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pandėlio.
Konibodomas
Istorija
Iškilo IX-X a., nors istoriniuose šaltiniuose minimas tik nuo 1463 m. Yra dvi XVI-XVII a. medresės ir tradicine raižyba puoštos mečetės.
Spring Valis
Spring Valis  – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Ilinojuje, į pietvakarius nuo Čikagos.
Rasinė sudėtis (2000 m.): baltieji – 95,74 %, lotynoamerikiečiai – 6,65 %, juodaodžiai – 0,76 %, azijiečiai – 0,44 %, indėnai – 0,17 %, kitų rasių – 1,70 %, maišytieji – 1,19 %.
Istorija
Įkurtas 1884 m., pradėjus akmens anglių gavybą. Tuo metu čia plūstelėjo atėjūnai iš įvairių šalių, tame tarpe nemažai lietuvių. 1900 m. čia jų buvo ~3000 (sudarė 40 % Spring Valio gyventojų); dauguma dirbo kasyklose. Įsikūrė šalpos draugijos. 1927 m. kasyklos užsidarė, ir dauguma lietuvių išsikėlė.
Šv. Onos parapija
Susikūrė parapijos choras (vad. A. Mondeika, A. Stulga ir kt.), buvo atidaryta lietuviška pradinė mokykla (vėliau pertvarkyta į parapijos namus), veikė septynios religinės ir pasaulietinės draugijos (1914 m. duomenys). 1912 m. kun. A.Deksnio rūpesčiu įkurtos lietuviškos Šv.Onos katalikiškos kapinės. Vėliau atsirado ir kitos, su užrašu „Lietuvių laisvės kapinės, įsteigtos 1914 m.“ (žodis „laisvė“ reiškia „laisvę nuo bažnyčios“).
XX a. pab. Šv. Onos bažnyčia buvo uždaryta.
Babahojas
Babahojas  – miestas centriniame Ekvadore, į šiaurės rytus nuo Gvajakilio, prie Babahojo upės (Gvajaso baseinas); Los Rioso provincijos centras.
Maisto (cukraus, ryžių valymo, spirito), parfumerijos pramonė. Prekyba ryžiais, ananasais, kakavmedžiais, bananais, drambliapalmių gaminiais, balzos mediena; verčiamasi gyvulininkyste. Veikia 1971 m. įkurtas technikos universitetas.
Svarbiausi miesto objektai yra katedra su vertingomis mozaikomis ir parkas.
Istorija
Babahojas įkurtas 1869 m. Floresų šeimos.
Krokuvos Edukacinės komisijos pedagoginis universitetas
Krokuvos Edukacinės komisijos pedagoginis universitetas – valstybinis universitetas Krokuvoje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 45 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 1580 vietą (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities reitingą).
Aukštoji mokykla buvo įkurta 1946 m. gegužės 3 d., tuo metu jos pavadinimas buvo Valstybinė aukštoji pedagoginė mokykla (lenk. Państwowa Wyższa Szkoła Pedagogiczna). Joje ruošė pagrindinių klasių mokytojus. 1954 m. ji gavo aukštosios mokyklos statusą ir galimybę suteikti magistro laipsnį. Galimybė suteikti daktaro laipsnius atsirado 1959 m. 1973 m. aukštajai mokyklai buvo suteiktas Edukacinės komisijos vardas. Nuo 1999 m. ji buvo vadinama Edukacinės komisijos pedagoginė akademija, tuo tarpu universitetu ji tapo 2008 m.
Kazimieras Vasiliauskas
Kazimieras Vasiliauskas:
X pasaulio futbolo čempionatas
X pasaulio futbolo čempionatas vyko 1974 metų birželio 13 – liepos 7 dienomis Vakarų Vokietijoje (Diuseldorfas, Dortmundas, Frankfurtas prie Maino, Gelzenkirchenas, Hamburgas, Hanoveris, Miunchenas, Štutgartas ir Vakarų Berlynas).
Pasikeitė turnyro formatas: antrajame etape vyko ne atkrintamosios varžybos, tačiau suformuotos dvi pusfinalio grupės, kurių nugalėtojai žaidė finale. Čempionais tapo varžybų šeimininkai – vokiečiai.
Stadionai
thumb|300px|left|FIFA 1974 m. pasaulio taurės stadionai
A grupė
Galutinė rikiuotė:
B grupė
Galutinė rikiuotė:
C grupė
Galutinė rikiuotė:
D grupė
Galutinė rikiuotė:
1 grupė (pusfinalis)
Galutinė rikiuotė:
Makedoniečiai (slavai)
Makedoniečiai (slavai)  – pietų slavų tauta Šiaurės Makedonijoje, Albanijoje bei šiaurės Graikijoje, kalbanti makedonų kalba. Didžioji dalis priklauso Makedonijos stačiatikių bažnyčiai.
Po pilietinio karo Graikijoje daug makedonų emigravo į užsienį arba jie buvo perkelti į pietų Graikiją. Graikijoje jie nepripažinti kaip tautinė mažuma ir iki šiol persekiojami (pvz., draudžiama viešai kalbėti makedonų kalba).
FC Wettingen 93
Vetingeno FC – Šveicarijos futbolo klubas iš Vetingeno.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1931 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame divizione.
Vėliau iškrito į žemesnės pakopos pirmenybes.
Žešuvo universitetas
Žešuvo universitetas – valstybinis universitetas Žešuve, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 51-60 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 2944 vietą (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities reitingą).
Aukštoji mokykla buvo įkurta 2001 m. rugsėjo 1 d., sujungus tris iki šiol veikusias aukštąsias mokyklas Žešuve: Aukštosios pedagogikos mokyklos, Marijos Kiuri-Sklodovskos universiteto filialą ir Krokuvos Hugo Kolontajaus žemės ūkio universiteto Ekonomikos fakultetą.
TuS Koblenz
Koblenco TuS – Vokietijos futbolo klubas iš Koblenco, Nojendorfo rajono.
Koncentruotieji pašarai
Koncentruotieji pašarai – pašarai kuriuose yra nedidelis kiekis (iki 18 %) ląstelienos ir daug energijos. Tai varpinių ir ankštinių augalų (miežių, kviečių, kvietrugių, avižų, rugių ir pan.) grūdai, kukurūzų bei sorgo sėklos ir kt.
Koncentruotų pašarų apdorojimo metodai
Yra eilė koncentruotųjų pašarų apdorojimo metodų: fiziniai ir cheminiai, sausi ir drėgni. Reikia pripažinti, kad yra keblu labai tiksliai juos sugrupuoti, nes dažnai pašaras vienu metu gali būti apdorojamas dviem ar trimis metodais. Pavyzdžiui, gaminant granules pašaras yra malamas, apdorojamas karščiu ir drėgme (garais) ir spaudimu (granuliavimo procesas). Vis tik galima išskirti pagrindinius koncentruotų pašarų apdorojimo metodus:
Mechaninis perdirbimas
Mechaninis perdirbimo metu grūdai yra suskaldomi, sutraiškomi arba sutrinami. Galima išskirti šiuos mechaninio perdirbimo būdus:
Šiluminis apdorojimas
Sausas šiluminis apdorojimas – tai grūdų apdorojimas karštu oru arba mikrobangomis. Drėgnas šiluminis apdorojimas- tai pašarų apdorojimas karštu vandeniu arba verdant ir karštais garais. Šiluminis apdorojimas dažniausiai derinamas su mechaniniu pašarų apdorojimu.
Presavimas
Presavimas – tai pašarų granuliavimas, mineralinių papildų briketavimas ir kt.
Fermentavimas
Fermentavimas – pašarų veikimas fermentais jų virškinamumui padidinti. Naudojamas retai.
Daiginimas
Daiginimas (hidroponika) – grūdų daiginimas ir augalų auginimas ne dirvožemyje, o mitybiniuose vandens tirpaluose.
Eglė Staišiūnaitė
Eglė Staišiūnaitė (g. 1988 m. rugsėjo 30 d. Klaipėdoje) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi barjeriniame bėgime.
Biografija
Baigė Minesotos universitetą.
2012 m. Europos lengvosios atletikos čempionate pasiekė olimpinį normatyvą bei pateko į pusfinalį, kur galutinėje rikiuotėje liko 15-a. Tais pačiais metais pirmą kartą tapo Lietuvos čempione. Londono olimpinėse žaidynėse užėmė 34 vietą.
Lietuvos geležinkelininkas
Lietuvos geležinkelininkas – Lietuvos geležinkelio valdybos ir Geležinkelio transporto darbininkų profsąjungos komiteto laikraštis, ėjęs 1945–1953 m. ir 1956–1962 m. Vilniuje.
Istorija
Leistas lietuvių ir rusų kalba. 1945–1946 m. vadinosi „Lietuvos geležinkelietis“. Buvo leidžiamas tris kartus per savaitę. Tiražas 2500 egz. lietuvių kalba ir 1500 egz. rusų kalba (1962 m.) 1953–1956 m. Rygoje buvo leidžiamas „Baltijos geležinkelininkas“.
Romas Apanavičius
Romas Apanavičius (g. 1945 m. rugpjūčio 17 d. Verstaminuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos inžinierius, savivaldybininkas, politinis veikėjas.
Biografija
1952–1960 m. mokėsi Verstaminų aštuonmetėje mokykloje, 1961–1969 m. Smalininkų žemės ūkio technikume, 1979–1984 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, ekonomistas – organizatorius.
1968 m. Balbieriškio profesinės technikos mokyklos gamybinio mokymo meistras. Nuo 1969 m. Alytaus Melioracijos statybos valdybos remonto dirbtuvių inžinierius, dirbtuvių vedėjas, profsąjungos pirmininkas, 1974–1982 m. įmonės LKP organizacijos sekretorius.
Nuo 1982 m. LKP Alytaus miesto komiteto žemės ūkio skyriaus vedėjas, organizacinio skyriaus vedėjas, nuo 1987 m. LKP Lazdijų rajono komiteto antrasis, pirmasis sekretorius. 1992 m. firmos Cromeva Lazdijų filialo direktorius, 1996–1997 m. Lazdijų r. Žemės ūkio valdybos viršininkas. 2000–2003 m. Lazdijų rajono savivaldybės mero patarėjas, Jaunimo reikalų tarybos pirmininkas, 2003–2007 m. Lazdijų rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos valdybos ir tarybos narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos Lazdijų rajono tarybos pirmininkas. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Lazdijų skyriaus narys, 2001–2009 m. Lazdijų skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.
1995–2015 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Salomėja, vaikai Daivaras, Loreta.
Heinrich Czerkus
Heinrichas Čerkus (1894 m. spalio 27 d. Mingėje, Vokietijos imperija – 1945 m. balandžio 12 d. Dortmunde, Trečiasis Reichas) – Vokietijos komunistas, rezistentas, sporto vadybininkas.
Eičionys
Eičionys – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurę nuo Skapiškio.
Istorija
Kaimas minimas nuo XVII a. ir priklausė Vitebskio pastalininkiui Chlevinskiui. 1707–1710 m. paminėtas Skapiškio dvaro inventoriuje. 1750 m. atiteko Skapiškio domininkonų vienuolynui. 1861–1919 m. priklausė Zarasų apskrities Skapiškio valsčiui, iki 1946 m. – Rokiškio apskrities Skapiškio valsčiui.
XX a. 4-me dešimtmetyje veikė Skapiškio pradinės mokyklos padalinys.
Garmas (miestas)
Garmas  – miesto tipo gyvenvietė centriniame Tadžikistane, Rašto slėnyje, prie Surchobo upės. To paties pavadinimo apskrities centras.
Noginskas
Noginskas – miestas vakarų Rusijoje, prie Kliazmos upės, 68 km į rytus nuo Maskvos; rajono centras. Geležinkelio stotis. Yra XIX as. soboras, sentikių cerkvė, daug istorinių pastatų. Išvystyta chemijos, gumos, popieriaus pramonė.
Garmas (miestas)
XX a. trečiajame dešimtmetyje miestas buvo basmačių (antisovietinio pasipriešinimo Vidurinėje Azijoje) centras. XX a. trečiajame dešimtmetyje pertvarkant sienas Vidurinėje Azijoje buvo sudaryta Garmo sritis ir buvusių Bucharos emyrato provincijų. Pilietinio karo metu (1992 m.) buvo vykdomos miestiečių, sukilusių prieš centrinę valdžią, žudynės.
Noginskas
Istorija
Minimas nuo 1389 m. kaip Рогожи. 1781 m. suteiktos miesto teisės ir vardas Богородск, pakeistas 1930 m. į Ногинск bolševiko V. Nogino garbei.
1924 m. Noginske pastatytas pirmasis paminklas V. Leninui.
Kuenka
Kuenka ( – „(upės) baseinas“) gali reikšti šiuos objektus:
Lietuvos tautinis olimpinis komitetas
thumb|250px|LTOK būstinė
Lietuvos tautinis olimpinis komitetas (LTOK) – Lietuvos savarankiška ne pelno visuomeninė sporto organizacija, priklausanti pasaulio olimpiniam judėjimui, Tarptautinio olimpinio komiteto (International Olympic Committee, IOC) narė. Įkurtas 1924 m. gegužės 25 d. TSRS okupacijos ir aneksijos metu LTOK veikla buvo sustabdyta. LTOK atkurtas 1988 m. gruodžio 11 d., veikia pagal Olimpinę chartiją – Tarptautinio olimpinio komiteto priimtų pagrindinių principų, taisyklių ir jų oficialių išaiškinimų bendrą kodeksą. Kartu su sporto šakų federacijomis rūpinasi šalies sportininkų atranka, rengimu ir dalyvavimu olimpinėse žaidynėse.
Atkūrimas
Mintį apie savarankišką Lietuvos sportininkų delegaciją olimpinėse žaidynėse subrandino Sąjūdžio judėjimas, kurio atstovai aktyviai dalyvavo LTOK atkūrimo veikloje. 1988 m. spalio 6 d. laikraštyje „Sportas“ išspausdintas Romos Griniūtės-Grinbergienės straipsnis „Ar naudosimės teise į LTSR nacionalinį olimpinį komitetą?” sukėlė audringą skaitytojų reakciją – „Sporto“ redakciją pasiekė laiškai su daugiau nei 120 tūkst. parašų, palaikančių Antrojo pasaulinio karo metu panaikinto Lietuvos olimpinio komiteto atkūrimo idėją.
Visuomenės nuotaikos atsispindėjo tuometėse šalies sporto organizacijose: 1988 m. spalio 10 d. LTSR valstybinis kūno kultūros ir sporto komitetas suformavo Lietuvos olimpinio komiteto atkūrimo darbo grupę, kurios vadovu buvo paskirtas komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas Artūras Poviliūnas.
Analogiškų žingsnių kiek anksčiau jau buvo ėmęsi latviai, kurie 1988 m. lapkričio 19 d. suvažiavime Rygoje pirmieji iš Baltijos valstybių įkūrė Laikinąjį Latvijos olimpinį komitetą (LLOK). „Laikinuoju“ Latvijos komitetas buvo pavadintas tikintis taip sušvelninti galimą priešišką Maskvos sporto funkcionierių reakciją. Tačiau netrukus įvykusiame TSRS kūno kultūros ir sporto komiteto posėdyje Maskvoje latvių iniciatyva buvo agresyviai sukritikuota, tuo pačiu pademonstruojant aiškią TSRS sporto vadovybės poziciją panašias viltis puoselėjantiems lietuviams.
Tarptautinis pripažinimas
Atsargus IOC ir daugumos kitų tarptautinių sporto organizacijų požiūris į politinius įvykius byrančioje Tarybų Sąjungoje pasikeitė po 1991 m. nepavykusio pučo Maskvoje, reiškusio išsaugoti TSRS siekusių komunistinių jėgų pralaimėjimą. Rugsėjo 18 d. Berlyne (Vokietija) IOC Vykdomasis komitetas priėmė sprendimą suteikti narystę IOC Lietuvai, Latvijai ir Estijai. Skubos tvarka surengus IOC narių balsavimą, 1991 m. lapkritį LTOK buvo oficialiai pripažintas IOC, o Lietuva sulaukė pirmųjų kvietimų į 1992 m. Albervilio ir Barselonos žaidynes.
Vytautas Kašuba
Vytautas Kašuba (tikroji pavardė Košuba, 1915 m. rugpjūčio 15 d. Minskas – 1997 m. balandžio 14 d. Niujorkas) – Lietuvos skulptorius.
Biografija
Žmona Aleksandra Kašubienė. Gimė Minske, kur gyveno per Pirmąjį pasaulinį karą iš Lietuvos pasitraukę tėvai. Grįžusi į Lietuvą, šeima apsigyveno Liudvinave, kiek vėliau persikėlė į Marijampolę. Čia būsimasis skulptorius ir užaugo. Pasimokęs Rygiškių Jono gimnazijoje, perėjo į ką tik atsidariusią Marijampolės amatų mokyklą ir 1934 m. baigė medžio drožimo klasę. Po metų, kiek padirbėjęs skulptoriaus Juozo Zikaro dirbtuvėje, įstojo ir 1939 m. baigė Kauno meno mokyklą.
Kūryba
Kūrybinio kelio pradžioje sukūrė monumentalių skulptūrų, Antrojo pasaulinio karo metais – kamerinių skulptūrų, reljefų („Kalinių išsilaisvinimas“ 1942 m.). Nuo 1952 m. daugiausia kūrė religinės tematikos skulptūras iš medžio, akmens, bronzos. Nuo 1964 m. kūrė reljefus iš švino. XX a. 8-ame dešimtmetyje sukūrė kamerinių skulptūrų (daugiausia moterų portretų, aktų) iš gipso, liedinto akmens, 9-ame dešimtmetyje sukūrė reljefus „Būties kelionė“ (1984–1987 m.), „Diena iš dienos“ (1984–1988 m.). Kūriniams būdingos apibendrintos formos, stilizacija. Parodose dalyvavo nuo 1937 m., dalyvavo 1939 m. ir 1964 m. Niujorko pasaulinėje parodoje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus (daugiau, kaip 250 kūrinių) ir JAV muziejai.
Lisala
Lisala  – miestas Kongo Demokratinės Respublikos šiaurinėje dalyje. Per miestą teka Kongo upė. Mongalos provincijos administracinis centras.
Miestas geriausiai žinomas, kaip Mobutu Sese Seko gimimo vieta, kuris valdė Zairą, nuo 1965 iki 1997 m.
Piestūniniai
Šeimoje yra 5 gentys, apie 240 rūšių. Daug endeminių rūšių Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje.
Eidžiotai
Eidžiotai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Janapolės, prie kelio, tarp Virvytės upės ir Pušinės miško. Upės pakrantėje stūkso Eidžiotų piliakalnis (Pilalė).
Aktinas
right|thumb|500px|Aktino filamentas Aktinas – vienas svarbiausių eukariotinių ląstelių baltymų, kuris sudaro 5–15 % visų ląstelės polipeptidų; ląstelės citoskeleto dalis.
Daugiausia aktino gijų būna po plazmine ląstelės membrana, tačiau randama ir citoplazmoje, prisitvirtinusių prie kitų ląstelės struktūrų.
Pagalbiniai baltymai sukabina gijas į pluoštus ir tinklus, taip susidarydami pomembraninį sluoksnį.
Sandara
Globulinis aktinas (G-aktinas) polimerizuojasi į aktino filamentus (F-aktinas), susidedančius iš dviejų tarpusavyje susuktų spiralių (skersmuo apie 6 nm, ilgis keli mikrometrai). Aktinas sudaro trimatį tinklą iš daug siūlų arba pluoštus iš mažiau kaip 20 siūlų.
Ląstelėje egzistuoja grįžtamoji pusiausvyra G-aktinas – F-aktinas – aktino pluoštai.
Aktino monomerai – globulinės struktūros molekulės, sudarytos iš 375 aminorūgščių polipeptidinės grandinėlės, su prijungta ATP molekule. Aktino monomerai, turintys ATP, linkę jungtis prie bendro filamento, tačiau netrukus po prisijungimo, ATP hidrolizuojama iki ADP ir aktino molekulės įgyja polinkį atskilti nuo gijos, tačiau negali to padaryti, kol neatsiduria filamento gale.
Dėl šių savybių, aktino siūlai – nestabilios struktūros molekulės, tačiau šis požymis naudingas daugeliui funkcijų atlikti.
Savybės
Aktino gijų skersmuo ~8 nm. Jas sudaro spirale sukibusios aktino globulės (polimerizacijai būtini katijonai – paprastai K+ ir Mg2+). Bendras aktino skaidulų ilgis ląstelėje >30 kartų didesnis už bendrą visų mikrovamzdelių ilgį. Aktino gijos yra asimetriškos – vienas galas lėtai yra ir lėtai montuojasi, o kitas greitai (greitis skiriasi ~10 kartų). Aktino gijos juda ne vien ardydamosios ir montuodamosios. Jos juda ir vilkiklių dėka. Aktino gijų vilkikliai priskiriami miozinų šeimai.
Aktino gijos gali judėti viena kitos atžvilgiu, nes jas tampo baltymai vilkikliai. Aktino gijos būna pastovios arba kislios. Pastovios aktino gijos sudaro žarnų epitelio mikrogaurelių karkasą, yra esminė raumenų traukiojo aparato dalis. O didžioji dalis ląstelės judesių priklauso nuo kisliojo aktino.
Raiška organizmuose
Kai kurie žemesnieji eukariotai (pvz., mielės) turi tik vieną aktino geną. Tuo tarpu aukštesnieji eukariotai turi visą aktino genų šeimą. Žinduoliai turi ne mažiau kaip 6 aktino rūšis – vieni aktinai būdingi raumeninėms ląstelėms, kiti – neraumeninėms.