cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hondūro istorija
Pirmieji Hondūro gyventojai buvo majai, kurie dabar sudaro apie 7 procentus visų šalies gyventojų. Ši tauta ir iki šiu laikų paliko daug vertingų istorijai architektūros statinių. Viduramžiais šalis buvo užimta Ispanijos konkistadorų.
Ankstyvieji amžiai
Prieš Amerikos kolonizavimą, Hondūras buvo Mezoamerikos dalis. Didžiąją dali dabartinės šalies teritorijos užėmė Majų civilizacija. Pagrindinis Hondūro miestas tais laikais buvo Kopanas, kuris dabar yra įrašytas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Kolonizavimų amžiai
Kristupas Kolumbas buvo pirmasis europietis, atradęs šias žemės. Jis išsilaipino netoli dabartinio Truchiljo miesto 1502 metais. Tuo metu kai Ispanai pradėjo kolonizuoti ši kraštą šalies vakarinės teritorijos buvo užimtos Majų, vidurio Hondūras buvo apgyvendintas lenkų, vidurio-pietų pakrantėse gyveno tolai, o rytų Hondūre gyveno pečai, miskitai bei sumai.
1524 metų sausį, Hernanas Kortesas įsakė kapitonui Kristobaliui de Olidui įkurti gyvenvietę Hondūre. Kapitonas atplaukęs su keliais laivais bei daugiau nei 400 kareivių bei kolonistų pirmiausia išplaukė į Kubą paimti išteklių būtinų gyvenvietės statybai. Olidas atplaukęs iš Kubos į Hondūro pakrantės įkūrė gyvenvietę ir paskelbė save jos gubernatoriumi. Hernanas Kortesas sužinojęs apie jo žemių pasisavinimą, išsiuntė savo pusbrolį Fransiską de las Kasą, su keliais laivais į Hondūrą, kad pašalintų Olidą iš Kortesui priklausančių teritorijų. Nors ir dauguma La Kaso laivų buvo paskandinti keletą dienų besitiesiančiose audrose, keli laivai vis dėlto pasiekė Triunfo įlanką. Kada La Kasas atvyko į Olido būstinę, didelė dalis Olido armijos kovojo prieš Chilo Gonsaleso Davilos ispanų armiją. Vis dėlto Olidas nusprendė išsiųsti dvi karaveles. La Kasas atsakė ugnimi ir išsiuntė kelis žmonės užimti Olido laivus. Galų gale, Olidas pasiūlė taiką, todėl La Kasas neišlaipino savo pajėgų. Atėjus nakčiai, pakilo audra, kuri sunaikino jo flotilę, žuvo trečdalis karių. Likusieji buvo paimti kaip belaisviai po 2 dienų bado. Po to, kai jie prisekė būti lojalūs Olidui, jis juos išlaisvino, tačiau La Kasas vis dar buvo paliktas kaip kalinys, kuris turėjo prisijungti prie Gonsaleso kariuomenės. Patys ispanai turi dvi skirtingas versijas kas atsitiko toliau. Istorikas Antonio de Herrera y Tordesillas XVII amžiuje rašė kad Olido kariai sukilo ir jį nužudė. Kitas Ispanijos kronikas Bernal Diaz del Castillo savo veikaluose rašė, kad La Kasas pagrobė Olidą ir nukirto jam galvą.
Hondūro nepriklausomybė
Hondūras kaip ir kitos Centrinės Amerikos provincijos iškovojo nepriklausomybę 1821 metais nuo Ispanijos. 1923 metais Hondūras prisijungė prie Jungtinių Centrinės Amerikos Provincijų. 250px|thumb|
1899-1948 m.
1899 metais prezidentu buvo išrinktas Terencio Sierra, kuris sustiprino šalies ekonominė padėtį. Sekantis prezidentas Manuelis Bonila sėkmingai pasipriešino Gvatemalos puolimui 1906 metais. Tačiau galingas Nikaragvos prezidentas Chose Santosas Zelaja pradėjo kenkti Bonilai. Į ši konfliktą įsikišo Jungtinės Amerikos Valstijos, sukviesdamos Meksiką bei 5 Centrinės Amerikos šalis į diplomatinį pokalbį dėl stabilumo didinimo šiame regione.
1954-1979 m.
1954 spalį įvyko prezidento rinkiniai, tačiau nei vienas iš kandidatų nesurinko reikiamo balsų skaičiaus, ir gruodį valdžia užgrobė tuometinis vice-prezidentas Chulio Losanas Diasas. Po dvejų metų prezidentas buvo nuverstas ir buvo išrinkta nauja valdžia. 1969 metais prasidėjo trumpas taip vadinamas Futbolo karas tarp Hondūro ir Salvadoro.
1979 m. - dabartis
1979 metais šalis grižo į demokratišką šalies valdymą. 1981 metais įvyko prezidento rinkimai kurios laimėjo Roberto Suazo kuris šalyje išvystė pramonę ir pagerino gyvenimo lygį. Tarp 1979 ir 1985 metų JAV karinė ir ekonominė pagalba šiai šaliai išaugo nuo 31 milijono dolerių iki 282 milijonų dolerių.
1990 sausį Rafaelis Leonardo Kaljechasas, laimėjo prezidento rinkimus, įvykdė keletą ekonominių reformų bei sumažino šalies infliaciją. 1993 metais prezidentu buvo išrinktas Karlosas Roberto Reina kuris surinko 56% visų balsavusių balsus. Šis prezidentas įvykdė kelias svarbias reformas, sumažino korupciją bei davę daugiau galių kariuomenei. 1998 metais uraganas Mičas praūžė pro Hondūrą, palikdamas daugiau nei pusantro milijono žmonių be gyvenimo vietos bei nunešdamas 5000 žmonių gyvybių.
2009 metais šalyje prasidėjo karinis perversmas, kuris nuvertė tuometinį prezidentą Manuelį Selachą, tačiau dėl Jungtinų Tautų ir JTO pozicijų šiuo klausimų, daugelis valstybių Manuelį Selachą vis dar laiko teisėtu valstybės prezidentu.
Pabaikalė
Pabaikalė  – Rusijos teritorijos dalis Irkutsko srities ir Buriatijos teritorijose, į vakarus ir į rytus nuo Baikalo ežero. Pabaikalei priklauso Primorjės (Приморский), Baikalo (Байкальский), Chamar Dabano (Хамар-Дабан), Ulan Burgasy (Улан-Бургасы), Barguzino (Баргузинский), Ikatano (Икатанский) ir Džidos (Джидинский) kalnagūbriai.
Pabaikalės teritorijoje yra Pabaikalės nacionalinis parkas (Прибайкальский национальный парк).
E120
E120 – maisto priedų (maisto dažiklių) grupė, kurią sudaro: E120 dažikliai gali sukelti alerginę reakciją, nes karmino rūgštis yra alergenas. Europoje E120 nėra uždraustas, nes laikoma, kad alergijos rizika nėra didesnė kaip valgant tokius produktus kaip citrusai, šokoladas, žemės riešutai.
Maksimas Morozovas
Maksimas Morozovas:
F91 Diddeleng (moterys)
F91 Diddeleng arba F91 Duddeleng – Liuksemburgo futbolo klubas iš Diudelanžo. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę moterų ekipą. Klubas turi ir vyrų komandą, kuri rungtyniavo žemesnėse pakopose. Dirbama su vaikais, jaunimu, o moterų ekipa rungtyniavo aukščiausioje futbolo lygoje, kuri vadinama Dames Ligue 1. Vieną kartą tapo Liuksemburgo čempionėmis.
Istorija
Klubas įkurtas 1991 m., o vėliau suburta moterų ekipa.
1997–1998 m. tapo šalies čempionėmis. Tai vienintelis toks pasiekimas klubo istorijoje.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia stadione – futbolo stadione, kurio talpa 1,5 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – dirbtinė danga.
2016 m. Malaizijos motociklų Grand Prix
2016 m. Malaizijos motociklų Grand Prix – 17–tasis 2016 m. MotoGP sezono etapas. Jis vyko 2016 m. spalio 30 d. Sepang trasoje, Malaizijoje. Moto2 klasėje Johann Zarco sėkmingai apgynė Moto2 titulą taip tapęs pirmuoju Moto2 lenktynininku laimėjusiu du Moto2 titulus.
MotoGP
Lenktynių startas dėl stipraus lietaus buvo 20 min. atidėtas, todėl lenktynės iš 20 ratų buvo sutrumpintos iki 19.
Moto3
Lenktynės turėjo trukti 18 ratų, tačiau po to, kai 15 rate Maria Herrera 15 posūkyje atsitrenkė į Livio Loi, buvo parodyta raudona vėliava. Kadangi pilni taškai skiriami nuvažiavus du trečdalius lenktynių distancijos, lenktynės nebuvo pradėtos iš naujo. Maria Herrera nebuvo klasifikuota galutinuose rezultatuose, nes jai nepavyko grąžinti motociklo į boksus per penkias minutes nuo raudonos vėliavos pradžios, ko reikalauja taisyklės.
Inkrustacija
thumb|250px|Kėdė iš papjė-mašė, inkrustuota perlamutru. Inkrustacija ( 'apteplioju, aptepu') – dailės dirbinių dekoravimo technika; dailės kūrinys, sukurtas šia technika.
Įvairių medžiagų (medžio, metalo, marmuro, kaulo, perlamutro, gintaro) plokštelės arba gabalai įstatomi į išraižytą (dažniausiai kitokios medžiagos) paviršių. Iš plokščių arba gabalų sudaromi ornamentai, figūrinės kompozicijos arba peizažai. Medis gali būti inkrustuojamas medžiu (intarsija), metalas metalu, akmuo akmeniu.
Inkrustacija atsirado antikoje, paplito italų renesanso, XVII–XVIII a. prancūzų dailėje. Lietuvoje buvo inkrustuojami dirbiniai iš medžio ir metalo.
Smiržicė
Smiržicė – miestelis Hradec Kralovės krašte, Čekijoje. 2859 gyventojai (2016 m. duomenys).
Pirmą kartą paminėtas 1361 m. 1659 m. suteiktos miestelio teisės.
Jungtinių Valstijų botanikos sodas
Jungtinių Valstijų botanikos sodas – botanikos sodas, esantis Jungtinių Valstijų Kapitolijaus prieigose, JAV sostinėje Vašingtone.
Tadas Dilys
Tadas Robertas Dilys (g. 1968 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – aktorius, vaikystėje išgarsėjęs keletu ryškių vaidmenų fino filmuose.
Jungtinių Valstijų botanikos sodas
Botanikos sodą prižiūri JAV Kapitolijus per specialią agentūrą, atsakingą už Kapitolijaus prieigų priežiūrą. Botanikos sodas yra atviras ištisus metus. Tai seniausias Jungtinėse Valstijose nuolat veikiantis botanikos sodas
Pereigonių apylinkė
Pereigonių kaimiškoji apylinkė  – apylinkė Gudijoje, Varanavo rajone, Lietuvos pasienyje. Centras – Pereigonys.
Gotamo miestas
Gotamo miestas arba Gotamas yra išgalvotas JAV miestas, kuris pasirodo „DC Comics“ leidžiamose Amerikos komiksų knygose. Ši vieta geriausiai žinoma, kaip Betmeno namai. Kaip Betmeno gyvenamoji vieta, Gotamas pirmą kartą paminėtas „Batman“ #4 numeryje (1940 m. žiema).
Tadas Dilys
Biografija
1976 m. atliko pagrindinį Kalio Bliumkvisto vaidmenį A. Žebriūno filme „Seklio Kalio nuotykiai“. Filmavosi TSRS Centrinės TV kino almanache „Tas fantastiškas pasaulis“ (1983 m.), R. Banionio režisuotame TV seriale "Šešiolikmečiai" (1986 m.).
Pereigonių apylinkė
Sudaryta 1940 m. Baranovičių apskrityje, Varanavo rajone. 2013 m. prijungta dalis panaikintos Varanavo apylinkės gyvenviečių.
2009 m. 83,6 % gyventojų buvo lenkai, 13,3 – % gudai, 1,4 % – rusai, 1,0 % – lietuviai.
Europos maisto saugos tarnyba
Europos maisto saugos tarnyba, EMST  – Europos Sąjungos agentūra, kuri užtikrina nepriklausomą mokslinę ekspertizę ir teikia informaciją apie žinomus ir naujai aptinkamus bei atsirandančius pavojus, susijusius su maisto gamybos grandine. EMST buvo įkurta 2002 m. sausio mėn., jos būstinė – Parmoje (Italija).
EMST veikla apima viską, kas tiesiogiai ar netiesiogiai veikia maisto ir pašarų saugą, tame tarpe maistui naudojamų gyvūnų sveikatą ir gerovę, augalų apsaugą, augalų sveikatą ir tręšimą.
EMST padeda Europos Komisijai, Europos Parlamentui ir valstybėms ES narėms priimti rizikos valdymo sprendimus, kurie užtikrina maisto gamybos grandinių saugą Europos Sąjungoje ir tuo pačiu – ES gyventojų sveikatos apsaugą.
Tarnyba viešuomenei atvirai ir skaidriai perduoda visą informaciją, susijusią su jos veiklos sritimi.
Struktūra
Valdančioji Taryba rengia biudžetą, tvirtina kasmetinę darbų programą, atsakinga už EMST bendradarbiavimą su organizacijomis partneriais Europos Sąjungoje ir už jos ribų.
Vykdomasis direktorius yra oficialus EMST atstovas. Jis atsakingas už organizacijos veiklą, personalo komplektavimą, kasmetinių darbų programos rengimą (konsultuojantis su Europos Komisija, Europos Parlamentu ir ES narėmis).
Patariamasis forumas, padedantis vykdomajam EMST direktoriui, yra sudarytas iš nacionalinių agentūrų, atsakingų už maisto rizikos valdymą valstybėse narėse, atstovų. Forume dalyvauja stebėtojai iš Norvegijos, Islandijos ir Šveicarijos bei Europos Komisijos.
Mokslinis komitetas ir mokslinės komisijos  formuoja EMST mokslinę nuomonę ir teikia patarimus, kiekvienas savo kompetencijos srityje. Komitetą ir komisijas sudaro aukštos kvalifikacijos specialistai mokslinio rizikos vertinimo ekspertai.
EMST biudžetas
EMST yra nepriklausoma ES agentūra, finansuojama iš ES biudžeto, veikianti nepriklausomai nuo Europos Komisijos, Europos Parlamento ir ES narių valstybių.
2008 m. EMST biudžetą sudarė 65,9 mln. eurų.
Bialozorai
Bialozorai  – LDK bajorų giminė, iškilusi XV a. viduryje. Pavardės kilmė pravardinė, sudurtinė iš slaviškų žodžių belo ir zor (бело, зор), reiškianti žmogų šviesiomis akimis, baltaakį. Lenkų kalbos šaltiniuose sutinkami šie pavardės variantai: Białozor, Białłozor, Biełozor, Białozorski, Białozorowicz (Belozoras, Bialozoras, Bialozoraitis), z Białozorow ir z Białłozorow (iš Bialozorų giminės), Białozorowna ir Białłozorowna (Bialozoraitė), Białozorowa ir Białłozorowa (Bialozorienė). Rusų kalbos šaltiniuose sutinkami šie pavardės variantai: Белозор, Бялозор, Билозор – paskutinis nuo ukrainiečių kalbos Білозір, reiškia gražuolis, šviesaus lyg mėnuo veido. Giminės palikuonys gyveno Žemaitijoje, LDK ir Lenkijoje.
Giminės pradininkas – Manvydas Nikolajus „Baltakis“, Trakų vaivados Andriaus Sako (1410–1465) sūnus. Manvydo Nikolajaus anūkas Vaitiekus (g. apie 1490 m.) pasirašė Manvydas-Bialozoras pavarde ir naudojosi Sakaičių giminės Pomiano herbo atmaina – Vieniava.
Nuo XVII a. minima Upytės-kaštelionų giminės atšaka, kurios pradininkas buvo Stanislovas Bialozoras, 1662 m. minimas kaip Upytės pateisėjas, o 1664 m. – Mstislavlio kaštelionas. Šios atšakos palikuonys gyveno Upytės paviete. Antroji – tai Žemaitijoje gyvenusi Grinkiškių-vaivadų giminės atšaka, kurios pradininkas buvo Minsko vaivada Kazimieras Karolis Bialozoras (g. apie 1630 m.). Šios atšakos palikuonys XIX a. išsiskyrė į dvi grupes: a) Grinkiškio valdų Bialozorai – tai Martyno (1817–1867) ir kunigaikštytės Felicijos Puzinaitės vaikai ir vaikaičiai, bei b) Bialozoriškių valdų Bialozorai – tai Jono Vito Modesto (1829–1872) ir Vandos Vrublevskytės vaikai ir vaikaičiai.
Lietuvoje Bialozorų giminei priklausė nemažai tėvonijų ir dvarų: Grinkiškio dvaras, Tendžiogala, Renavo dvaras, Varnioniai, Malštovė, Šiaulėnai, Daugėlaičiai, Nirtaičiai, Geručių dvaras (į pietus šalia Grinkiškio), Žižmai, Linkaičiai, Laniai, Milčiai ir kt.
Tikrinis blizgutis
Išvaizda
Vaisiakūniai 5-20 cm skersmens, apskriti arba pusiau apskriti, inkstiški, vėduokliški ir kitokio pavidalo, su šoniniu, ekscentriniu, rečiau centriniu kotu. Kepurėlė ir koto paviršius blizgantis lyg nulakuotas, gelsvai raudonas, vyšninės arba raudonai juodos spalvos. Kotas 5-15 cm ilgio, 1-2 cm storio. Vamzdeliai vienasluoksniai, rečiau iš 2-3 sluoksnių, 0,5-2 cm ilgio. Poros apskritos, ochrinės spalvos, paspaudus patamsėja, išdžiūvusių vaisiakūnių gelsvos. Trama kamštiška, šviesiai gelsva arba gelsva. Sporos gelsvai kiaušiniškos, karpotos, su dvigubu apvalkalėliu, nupjauta viršūne, 7-12x6-8 μm.
1995–1996 m. moterų A lyga
1995–1996 m. Moterų futbolo A lyga buvo trečiasis moterų futbolo čempionatas nepriklausomoje Lietuvoje.
Archegonė
miniatiūra|Samanos Marchantia polymorpha archegonės modelis
Jičyno rajonas
Jičyno rajonas – vienas iš penkių Hradec Kralovės krašto rajonų. Administracinis centras – Jičynas, esantis krašto vakaruose. 79 490 gyventojų (2016 m. duomenys).
Archegonė
Archegonė (🇬🇷 – 'pradžia' + gonē – 'gimimas, atsiradimas') – augaluose (samanose, sporiniuose induočiuose, kai kuriuose plikasėkliuose) esantis gametofito fazės moteriškas lytinis organas, kuriame susidaro kiaušialąstė. Tai kolbos formos kūnelis, kuris sudarytas iš apatinės praplatėjusios dalies – pilvelio (venter archegonii), susiaurėjusios viršutinės dalies – kaklelio (stilidium archegonii) ir viršūninės dalies vadinamos žiotimis (stomium archegonii). Iš stambios sterilios ląstelės susidaro išorines archegonių sieneles. Nejudri lytinė gameta – kiaušialąstė, arba oogonė (oosphaera) susidaro archegonės pilvelyje. Ją apvaisinus spermatozoidams, susidaro naujos kartos archegoninis augalas. Lytinio proceso metu archegoninių augalų nejudrią, didelę, turinčią nemažai atsarginių maisto medžiagų kiaušialąstę apvaisina judrus, nedidelis spermatozoidas. Šis lytinis procesas vadinamas oogamija, kuri yra pažangiausia augalų lytinio dauginimosi forma dėl nejudrios kiaušialąstės ir žiuželiuoto spermatozoido, kuriam judėti reikalinga drėgna terpė.
Jičyno rajonas
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Archegonė
Samanų archegonė atstoja augalo moterišką reprodukcinį organą. Pataisūnų, šertvūnų, asiūklūnų archegonės sutelktos plokštelės ar gniužulo pavidalo gametofituose, kurie susidaro sudygus sporoms.
Splachnobryoides flaccidum archegoniniai augalai turi archegones, pasiskirsčiusias atskirai išilgai stiebo, o ne galinėse galvutėse, kaip dažniausiai yra įprasta samanoms. Archegonės vystosi akropetališkai, augale jų vidutiniškai būna apie 10–15.
Petru Stîngă
Petru Styngė (, ; g. 1987 m. balandžio 17 d.) – Moldavijos futbolininkas, atakuojančio plano saugas. Kitados atstovavo Moldavijos jaunimo rinktinėms.
Biografija
Karjerą pradėjo Moldavijoje. Atstovavo įvairiems klubams gimtinėje.
2006 m. žaidė FBK Kaunas komandoje, su kuria tapo Lietuvos čempionu.
2007–2008 m. žaidė FK Šilutėje ir FBK Kaunas.
Vėliau sugrįžo į Moldaviją, atstovavo Iskra-Stali, nuo 2010 m. rungtyniavo FC Sfîntul Gheorghe Suruceni.
2010 m. vasarą perėjo į FC Milsami.
2011 m. pirmoje pusėje rungtyniavo FK Belšina Babrujsk. Vasarą perėjo į FC Costuleni.
2012 m. priklausė FC Academia UTM Chișinău.
2013 m. pradžioje perėjo į Iskra-Stali. O rugsėjo mėn. prisijungė prie FC Speranța Crihana Veche.
2014 m. vasarą persikėlė į Latviją ir tapo FK 1625 Liepaja nariu.
2015 m. vasarą pasirašė sutartį su FC Spicul Chișcăreni.
Nuo 2019 m. priklausė FC Speranța Drochia.
Nuo 2022 m. atstovavo FC Victoria Chisinau.
Nevena (vardas)
Nevena – pietų slavų šalyse paplitęs moteriškas vardas, kildinamas iš bulgarų žodžio neven, reiškiančio „medetką“.
Karašė
Karašė  – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyne, priklausančiame Bisau Gvinėjai. Yra tarp Karavelos šiaurės rytuose (atskirta Ninkimo sąsiauriu), Enu pietryčiuose, bei nedidelės Los Porkoso salelės. Sala 18,7 km ilgio, 7,3 km pločio. Plotas – 80,4 km².
Pagrindinė Karašės gyvenvietė – Tinga. Kitos gyvenvietės: Ampinča, Kušamė, Tingaga.
E120 (bomba)
thumb|right|E120 biologinė bombytė thumb|right|E120 biologinės bombytės pjūvio vaizdas E120 – smulki aviacinė bomba, kasetinės bombos antrinis šaudmuo, skirtas skleisti skysčiams su ligų sukėlėjais. Tai biologinio ginklo nešiklis, sukurtas JAV po 1960 m.
Istorija
E120 bombytė yra vienas iš ginklų, kurie buvo sukonstruoti Jungtinėse Valstijose iki 1969–1970 m., kai JAV atsisakė puolamojo biologinio karo programos. E120 buvo sukonstruota 7-ojo dešimtmečio pradžioje. Šiuose šaudmenyse buvo numatyta naudoti biologinius užtaisus su tuliaremijos štamu Schu S-4 (standartizuota kovinė veiklioji medžiaga Agent UL)
Charakteristikos
E120 bombytė rutulio formos, skersmuo 11,4 cm. Joje telpa 100 ml skysčio su biologiniu agentu. Panašiai kaip M139 bombytė E20 turi ploštelių pavidalo išorines briaunas (orientuotas „ilgumų“ kryptimi), dėl kurių krentanti bombytė turi pradėti suktis, nukritus sudaužyti vidinį konteinerį ir raičiotis, pro specialią angą taškydama biologinį agentą.
Luan Silva
Luanas Silva (Luan Silva; g. 2000 m. birželio 23 d.) – Brazilijos futbolininkas, saugas. Lietuvoje atstovavo Kauno rajono „Hegelmann“ klubui.
Karjera
Žaidė gimtojoje Brazilijoje. Gimtinėje atstovavo įvairiems klubams: priklausė „Avai“, o vėliau žemesnių lygų klubams – „Pouso Alegre“ bei „Sao Caetano“.
Hegelmann
2022 m. gruodžio 30 d. pranešta apie klubo naujoką.
2023 m. kovo 4 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš DFK Dainava. „Hegelmann“ klubas nugalėjo varžovus rezultatu 3;0. Brazilas pasižymėjo 54 minutę pelnydamas įvartį. Rezultatas tapo 3-0.
2023 m. liepos 5 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Kandis (Šri Lanka)
Kandis  – miestas centrinėje Šri Lankoje, į šiaurės rytų nuo Kolombo, prie Mahaveli upės. Centrinės provincijos centras. Plentas ir geležinkelis į Kolombą.
Tekstilės, maisto (arbatos, kavos, prieskonių) pramonė. Apylinkėse auginami kaučiukmedžiai, arbatmedžiai, kavamedžiai, kardamonas. Svarbus amatų centras: apdirbamas dramblio kaulas, medis, brangakmeniai, tradicinė tekstilė. Veikia nacionalinis, archeologijos muziejai. Yra Ceilono universitetas (įkurtas 1942 m.) ir karališkasis botanikos sodas (1821 m., 67 ha) Turizmas.
Kandis yra religinis budizmo centras. Piligrimai lanko XVIII a. pastatytą Budos Danties šventyklą. Vyksta religinės šventės, festivaliai (žymiausias – Esala Perahera). Gausu XII–XIV a., XVIII–XIX a. architektūros paminklų.
Istorija
1592–1815 m. Kandis buvo Sinhalų valstybės sostinė. 1988 m. miestas paskelbtas pasaulio paveldo objektu.
Ilja Haliuza
Ilja Haliuza (g. 1979 m. lapkričio 16 d. Archangelske) – Ukrainos futbolininkas, saugas.
Biografija
2006 m. žaidė FK Šiauliai klube, kuriame tais metais tapo rezultatyviausiu klubo žaidėju. Vėliau išvyko į Ukrainą.
Utenos televizija
thumb|Utenos televizijos ženklas Utenos televizija – Utenos nekomercinė, pramoginė, informacinė, kabelinė televizija. Televizija transliuoja tik aktualias šiandienai žinias. Programą sudaro tik lietuviška programa. Laidos autorinės.
Adresas: Maironio g. 8, II aukštas. LT-28142, Utena.
Istorija
2010 m. gegužės 1 d. internete startavo „Antalgės TV“. TV pavadinta Antalgės kaimo Utenos rajone (7 km į vakarus nuo Utenos, prie kelio Kaunas-Daugpilis) vardu.
2011 m. rugsėjo 5 d. „Antalgės TV“ pasikeitė į Utenos Televiziją.
Pirmoji tiesioginė transliacija – 2010 m. gegužės 1 d.
Filipas Kazimieras Obuchovičius
Filipas Kazimieras Obuchovičius (apie 1600–1656 m. rugsėjo 6 d.) – LDK valstybės veikėjas, Smolensko vaivada, kariškis, diplomatas, rašytojas-memuaristas.
Biografija
Lietuvos didžiosios kunigaikštystės rusėniškos kilmės bajorų Obuchovičių giminės iš Voluinės atstovas. Herbas „Jasieńczyk. Valdė dvarus Naugarduko vaivadijoje. Obuchovičiai užėmė svarbius valstybinius-administracinius postus Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje.
Jo tėvas, Teodoras Obuchovičius, tarnavo Mozyriaus žemės teisėju.
Palaidotas Naugarduko jėzuitų bažnyčioje.
Sėklininkystė
thumb|Sėklos eksponuojamos 2019 m. žemės ūkio biologinės įvairovės mugėje, [[Nepalas|Nepale]] Sėklininkystė – žemės ūkio mokslo ir gamybos sritis, kurios paskirtis aprūpinti žemės naudotojus kokybiška dauginamąja medžiaga. Sėklininkystė yra tiesiogiai susijusi su selekcija. Sertifikuotą sėklą išaugina, paruošia ir pateikia į rinką augalų dauginamosios medžiagos tiekėjai – sėklos augintojai.
Lietuvoje sėklininkystę reglamentuoja Lietuvos Respublikos augalų sėklininkystės įstatymas. ir Lietuvos Respublikos augalų veislių apsaugos įstatymas
Milan Pastva
Milan Pastva (g. 1980 m. liepos 1 d.) – Slovakijos futbolininkas, saugas.
Biografija
2003 m. žaidė FBK Kaunas klube, 2004 m. – FK Šilutėje, vėliau išvyko Slovakijon.
Martin Opic
Martin Opic (g. 1977 m. rugsėjo 29 d.) – Čekijos futbolininkas, puolėjas.
Biografija
2003–2004 m. žaidė FBK Kaunas klube, vėliau sugrįžo Čekijon.
Monopolis (Italija)
Monopolis – miestas Italijoje, Apulijos regione, Bario provincijoje. Miestas yra apie 40 km į pietryčius nuo Bario, jame gyvena apie 50 000 gyventojų.
Istorija
Iš pradžių miesto apylinkėse apsigyveno graikai. 545 m. visus jų miestus sunaikino Ostgotai, tad graikai persikėlė į Monopolį ir pavadino jį vieninteliu miestu. Vėliau miestas priklausė Bizantijos imperijai, Normanams ir Štaufenams. Monopolis buvo pagrindinių Kryžiaus žygių startų taškas. Po to miestas priklausė Anžu dinastijai.
1484 m. miestas pateko į Venecijos respublikos valdžią ir tapo svarbiu ekonominiu miestu kelyje tarp Bario ir Brindizio. 1545 m. Monopolis tapo laisvu miestu, o 1860 m. tapo suvienytos Italijos dalimi.
Aleksejus Prochorenkovas
Aleksejus Prochorenkovas (g. 1971 m. spalio 21 d.) – Rusijos futbolininkas.
Biografija
1999–2000 m. žaidė FBK Kaunas klube.
Bario provincija
Bario provincija – Apulijos regione pietryčių Italijoje. Provincijos sostinė yra Bario miestas.
Provincija užima 5 138 km² plotą, joje gyvena 1 594 109 gyventojų (2005 m.). Provincija skirstoma į 48 komunas (it. comuni).
Bario provincijai vadovauja Francesco Schittulli.
Provincijoje yra pasaulio paveldo objektas Alberobelo miestelis, pasižymintis tradicine apulietiška architektūra.
Latvijos Respublikos nepriklausomybės atkūrimas
thumb|Latvijos Respublikos nepriklausomybės atkūrimo deklaracija
Gegužės 4 d. Latvijoje švenčiama kaip valstybinė šventė.
Deklaracija
Deklaracija skelbė, kad Latvija nuo TSRS aneksijos 1940 m. išliko de jure nepriklausoma valstybė. Sprendimą dėl 1940 m. neteisėto Latvijos įjungimo į Tarybų Sąjungą lėmė slaptas Molotovo-Ribentropo paktas. Deklaracijoje buvo pažymėta apie laikiną Latvijos TSR įstatymų galiojimą iki Latvijos 1922 m. Konstitucijos veiklos atkūrimo. Latvijos piliečiams buvo garantuotos socialinės, ekonominės, kultūrinės ir politinės teisės pagal tarptautinę teisę. Santykiai su TSRS buvo planuojami remiantis 1920 m. Rygos taikos sutartimi.
Nepriklausomybės atkūrimo deklaraciją pasmerkė Latvijos komunistų partija, apkaltinusi jos rengėjus istorijos faktų falsifikavimu ir pareikalavusi tokio klausimo sprendimui surengti referendumą. 1990 m. gegužės 14 d. TSRS prezidentas Michailas Gorbačiovas pranešė apie Latvijoje priimtos Deklaracijos prieštaravimą TSRS Konstitucijai.
Nepriklausomybės atkūrimo prielaidos
Latvių tautos nacionalinis atgimimas prasidėjo apie 1988 m. Tuomet TSRS valstybėje vykusios reformos skatino Latvijos nepriklausomybės šalininkų veiklą. 1988 m. spalio 8-9 dienomis Rygoje įvyko Latvijos Tautos fronto suvažiavimas. 1990 m. kovo 18 d. pirmą kartą įvyko tikri rinkimai į Latvijos TSR Aukščiausiąją Tarybą. Tai nebebuvo įprasti rinkimai, kurių metu liaudies sprendimams dirigavo TSRS Komunistų partija. Rinkėjai daugiausiai balsų skyrė Latvijos Tautos fronto ir Latvijos Nacionalinės nepriklausomybės sąjūdžio remiamiems atstovams. Tų metų gegužės 4 d. Latvijos TSR AT priėmė Deklaraciją dėl Latvijos nepriklausomybės atkūrimo. Iš valstybės pavadinimo buvo išbraukti žodžiai Tarybų Socialistinė, susigrąžintas himnas, herbas, vėliava.
1991 m. Rugpjūčio pučo Maskvoje metu naujasis Latvijos Respublikos parlamentas paskelbė ir patį nepriklausomybės atkūrimo konstitucinį aktą, kuriuo atnaujintas 1922 m. Konstitucijos galiojimas. 1991 m. rugsėjo 17 d. atkurta Latvijos narystė Jungtinėse Tautose.
James Ensor
Biografija
Džeimsas Ensoras gimė 1860 m. balandžio 13 d. Ostendėje anglų inžinieriaus Džeimso Frederiko Ensoro ir belgės Marijos Katarinos Hageman šeimoje. 1861 m. gimė vienintelė šeimos duktė Karolina Ema Ensor, kuri vėliau daug kartų pozavo savo brolio paveikslams. 1873 m. Dž. Ensoras pradėjo mokytis pas vietos tapytojus Édouard Dubar ir Michel Van Cuyck. 1875 m. Ensorų šeima paskelbė bankrotą. 1876 m. Dž. Ensoras įstojo į Vaizduojamųjų menų akademiją Ostendėje, 1877 m. spalį pradėjo mokytis Karališkojoje Briuselio vaizduojamųjų menų akademijoje. Joje sutiko daug studentų, su kuriais vėliau įkūrė „Dvidešimties“ (Les XX arba Les Vingt) avangardinių dailininkų draugiją. 1880 m. Dž. Ensoras grįžo į Ostendę pas tėvus ir įkūrė studiją šeimos įvairenybių krautuvėlės palėpėje. Buvo įtakotas impresionistinės dailės. 1881 m. pirmą kartą viešai eksponuoti dailininko kūriniai. 1882 m. Dž. Ensoras prisijungė prie dailininkų grupės L'Essor ir eksponavo jos parodose. Eksponavo Briuselio dailininkų ir literatų ratelyje, bei pasiuntė darbų į Paryžiaus Saloną.
Latvijos Respublikos nepriklausomybės atkūrimas
Nepriklausomybės atkūrimo prielaidos
1993 m. birželio 5-6 dienomis buvo išrinktas Latvijos Respublikos parlamentas Saeima, kurią sudarė 100 deputatų. Rinkimai vyko partine sistema. Daugumą laimėjo centristinių ir dešiniųjų partijų kandidatai. Kairiosios politinės jėgos Latvijoje nebuvo populiarios, nes buvo atvirai prorusiškos ar protarybinės. Imperijos šalininkams patekti į parlamentą buvo keblu, nes rinkimuose pagal griežtas pilietybės įstatymo nuostatas galėjo dalyvauti tik Latvijos piliečiai. Daugelis tarybinių migrantų Latvijos pilietybę pasirinkti arba negalėjo, arba nenorėjo. Be to, uždrausta kandidatuoti asmenims, kurie dirbo Latvijos komunistų partijoje po 1991 m. sausio 13 d.
Europiada
thumb|Dalyviai 2008 m. Europiadoje Europiada – didžiausias tarptautinis Europos folkloro kultūros festivalis kasmet vykstantis vis kitoje šalyje. Visi festivalio metu vykstantys renginiai yra nemokami.
Latvijos Respublikos nepriklausomybės atkūrimas
Nepriklausomybės atkūrimo prielaidos
1994 m. rugpjūčio 31 d. iš Latvijos teritorijos baigti išvesti paskutiniai Rusijos kariuomenės daliniai.
Europiada
Pirmoji Europiada įvyko 1964 m. Antverpene, Belgijoje. Pirmeiji Europiados rengėjai buvo Mon de Clopper (1922 – 1998) ir Robert Müller-Kox. Po Mon de Clopper mirties festivalio prezidentu tapo Bruno Peeters. 2009 m. Europiada įvyko Klaipėdoje.
James Ensor
Biografija
1883 m. Dž. Ensoras dalyvavo dailininkų grupės Les Vingt (Dvidešimt) įkūrime, pradėjo tapyti groteskiškas, kaukių scenas su skeletais, fantomais. 1884 m. Dž. Ensoro kūriniai nebuvo priimti į Briuselio Salono parodą. Dailininkas su olandų tapytoju Jan Toorop apsilankė Paryžiuje. 1886 m. dailininkas sukūrė pirmuosius savo ofortus. 1886 ar 1887 m. apsilankė Londone, susipažino su Viljamo Ternerio kūryba. To meto Belgijos parodose kartu eksponavo Ogiustas Renuaras, Ogiustas Rodenas, Džeimsas Vistleris, Klodas Monė, Žoržas Sera. 1887 m. mirė Dž. Ensoro tėvas, tikriausiai nuo alkoholizmo. Dailininkas išsinuomojo būstą Briuselyje. Tuo metu sukūrė 44 ofortus − beveik trečdalį savo grafikos kūrybos, ir pradėjo garsiausią savo paveikslą „Kristaus įžengimas į Briuselį 1889 metais“. Susitiko Augustą Bogarts, kuri tapo ilgamete dailininko pozuotoja ir drauge. 1890 m. Les Vingt parodoje kartu su juo eksponavo Polis Sezanas, Polis Sinjakas ir Vincentas van Gogas. 1891 m. įvyko vien grafikos Dž. Ensoro kūrinių personalinė paroda Dietrich galerijoje Briuselyje. 1892 m. publikuota pirmoji monografija apie dailininką.
1893 m. iširo grupė Les Vingt, Dž. Ensoras apsigyveno kartu su sesers šeima iki jos mirties 1945 metai. 1895 m. Belgijos vyriausybė pirmą kartą įsigijo Dž. Ensoro kūrinį − ofortą „Žibintininkas“ Belgijos karališkiesiems muziejams Briuselyje. 1896 m. publikuota 12 ofortų serija Deuze eaux-fortes. 1898 m. įvyko pirmoji personalinė Dž. Ensoro paroda užsienyje, Paryžiuje. Paryžiaus meno žurnalas Le Plume skyrė numerį išskirtinai Dž. Ensorui. 1899 m. įvyko personalinė paroda Briuselio dailininkų ir literatų ratelyje, Albertina Vienoje įsigijo 100 Dž. Ensoro ofortų. 1901 m. Ostendės miestas įsigijo 188 ofortus. 1903 m. Belgijos karalius Leopoldas II Dž. Ensorui suteikė ševaljė titulą (pakėlė į riterius ar kavalierius). Laikoma, kad maždaug nuo šio laiko Dž. Ensoro kūrinių kokybė pradėjo smukti ir bendrai priimama, kad dailininkas savo geriausius kūrinius sukūrė iki 1900 m.
1906 m. Dž. Ensoras kūrė muziką ir teatro dekoracijas baletui. 1910 m. įvyko dailininko retrospektyvinės parodos Roterdame ir Antverpene. 1915 m. mirė jo motina. 1917 m. dailininkas persikėlė į namą Briuselyje, kuriame dabar yra įkurtas memorialinis muziejus, skirtas Dž. Ensorui. 1923 m. dailininkas tapo Belgijos karališkosios vaizduojamųjų menų akademijos nariu-korespondentu, 1925 m. − tikruoju nariu. 1926 m. Dž. Ensoro kūriniai pristatyti Venecijos bienalėje. 1929 m. pirmą kartą jo paveikslas „Kristaus įžengimas į Briuselį 1889 metais“ buvo eksponuotas viešai ir karalius Albertas I suteikė dailininkui barono titulą. Vėlyvaisiais gyvenimo metais Dž. Ensoras gyveno mizantropiškai ir mirė 1949 m. lapkričio 19 d. Ostendėje. Dailininko kūryba paveikė XX a. ekspresionistus, siurrealistus.
FC CeBra 01 (moterys)
FC CeBra 01 arba Cebra 01 – Liuksemburgo futbolo klubas iš Liuksemburgo. Šis straipsnis apie klubo pagrindinę moterų ekipą. Klubas turi ir vyrų komandą, kuri rungtyniavo žemesnėse pakopose. Dirbama su vaikais, jaunimu, o moterų ekipa rungtyniavo aukščiausioje futbolo lygoje, kuri vadinama Dames Ligue 1.
Istorija
Klubas įkurtas 2001 m., o vėliau suburta moterų ekipa.
Ankstesniais metais rungtyniavo savarankiška ekipa, o vėliau būta trijų klubų jungtinės ekipos Itzig-Canach-CeBra.
O pastraisiais metais Dames Ligue 1 rungtyniavo Itzig-CeBra jungtinė ekipa.
Estijos gelbėjimo komitetas
Estijos gelbėjimo komitetas – Estijos provincijos asamblėjos (Maapäev) išrinkta vykdomosios valdžios institucija, kuri 1918 m. vasario 24 d. Taline paskelbė Estijos nepriklausomybės deklaraciją.
Kasteljono provincija
Kasteljono provincija  – Ispanijos provincija, esanti šalies rytuose, šiaurinėje Valensijos regiono dalyje. Pietuose ribojasi su Valensijos provincija bei vakaruose su Teruelio provincija. Rytuose provincijos krantus skalauja Viduržemio jūra. Vakarinė provincijos dalis yra kalnuota.
Estijos gelbėjimo komitetas
Istorija
Komitetas buvo sukurtas 1918 m. vasario 19 d., kuomet Rusijos kariuomenė traukėsi, o Vokietijos imperijos kariuomenė veržėsi į Estiją pilietinio karo metu. Komitetui buvo suteikti visi įgaliojimai sprendimų priėmimo procese. Komitetas buvo įsteigtas Talino inteligentų klube, buvusiame „Estijos" teatro viršutiniame aukšte. Iš pradžių jo nariais buvo Juris Vilmsas, Konstantinas Petsas ir Juhanas Kukas, o pastarieji du buvo įtraukti į sudėtį neakivaizdžiai. Vasario 20 d. Kukas paskelbė apie pasitraukimą, jo vietą užėmė Konstantinas Konikas. Sukurtas komitetas tęsė nepriklausomybės deklaracijos rengimą, kurį palaikė Asamblėjos tarybos nariai. Rengiamame dokumente buvo daug pataisymų, todėl galutiniam redagavimui sukurta kita komisija, taip pat sudaryta iš trijų žmonių: Kuko, Jurio Jaksono ir Ferdinando Peterseno.
Kasteljono provincija
Administracinis centras – Kasteljon de la Plana. 604 564 gyventojai (2012 m. duomenys). Provincija sudaryta iš 135-ių savivaldybių.
Estijos gelbėjimo komitetas
Istorija
1918 m. vasario 23 d. Gelbėjimo komitetas viešai paskelbė Estijos nepriklausomą demokratinę respubliką Piarnu ir 24 d. – Taline. Vasario 24 d. Komitetas sudarė laikinąją Estijos vyriausybę.
Kasteljono provincija
Ekonomika
Provincijoje auginami vaisiai. Nuo XVII a. išvystyta keramika ir keramikinių plytelių gamyba. Svarbiausios pramonės šakos: batų ir avalinės gamyba, žvejyba, tekstilė bei turizmas.
Komarkos
Istoriškai provincija yra padalinta į komarkas. Žemiau yra pateiktas jų sąrašas.
Neprėkšta (ežeras)
Neprėkšta – ežeras Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 12 km į šiaurę nuo Kaišiadorių, 4 km į šiaurės rytus nuo Palomenės. Ilgis vakarų–rytų kryptimi 1,2 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 74,4 m. Telkšo rinoje. Yra 5 salos: 0,33 ha, 0,33 ha, 0,3 ha, 0,2 ha ir 0,11 ha. Kranto linija labai vingiuota – yra keletas įlankų ir pusiasalių. Šiauriniai ir rytiniai krantai žemi, kiti – aukštesni. Iš šiaurės prieina Gegužinės miškas. Į ežerą įteka, o šiaurėje išsrūva Lomenos intakas Neprėkšta.
Pietinėje pakrantėje įsikūręs Neprėkštos kaimas. Pietine pakrante eina ir pietrytinę ežero dalį skersai kerta kelias, šiaurvakarine pakrante eina kelias.
Ežerėvardis Neprėkštà yra visiškai neaiškios kilmės, galbūt tolimai susijęs su Dniepro vardu (dar šaltiniuose žinomu kaip Niper, Niepor, Непрь).
1997–1998 m. moterų A lyga
1997–1998 m. Moterų futbolo A lyga buvo penktasis moterų futbolo čempionatas nepriklausomoje Lietuvoje.
Ēriks Pelcis
Ēriks Pelcis (g. 1978 m. birželio 25 d.) – Latvijos futbolininkas, puolėjas.
Dailidėlės
thumb|left|160px|Dailydėlės bažnyčia 1930 m. Dailidėlės  – agromiestelis Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 10 km į pietryčius nuo Astravo, 13 km į pietus nuo Gervėčių, prie Astravo–Salų kelio. Aplink gyvenvietę plyti durpynai, netoliese teka Neliubkos upelis.
Yra Švč. Mergelės Marijos Ėmimo Dangun bažnyčia (pastatyta 1928 m.). Gyvenvietė gatvinio išdėstymo.
Ažulaukė (Astravas)
Ažulaukė  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 17 km nuo Astravo, 3 km į šiaurės rytus nuo Gervėčių, gojelio pakraštyje.
Šaltiniuose minima nuo XIX a. 1897 m. Ažulaukėje būta 3 ūkių, 20 gyventojų, 1905 m. – 21 gyventojas, 1909 m. – 2 ūkiai, 23 gyventojai, 1938 m. – 7 ūkiai, 45 gyventojai, 1970 m. – 29 gyventojai, 2004 m. – 5 ūkiai, 12 gyventojų.
Ukrainos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Ukrainos futbolo varžybos 2001-2002 m.
Istorija
Vienuolitasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2001 m. liepos 7 iki 2002 m. birželio 11 d.
Nugalėtojais tapo Donecko „Šachtar“, o Kijevo „Dinamo“ buvo antri. Pirmas sezonas, kai buvo nukarūnuoti kijeviečiai, kuriems trūko vieno taško iki "šachtininkų'.
Donecko „Metalurg“ užėmė trečią vietą.
Po sezono buvo nuspręsta padidinti komandų skaičių iki 16 dalyvių.
Galutinė komandų rikiuotė
Pastaba. Sprendimą dėl užimamų 4,5,6 vietų priėmė UFF.
Kova dėl išlikimo
Oleksandrijos „Poligraftehnika" ir Žitomiro „Polesė“ žaidė rungtynes dėl vietos elito lygoje.
Oleksandrijos "Poligraftehnika" nugalėjo 1:0 ir apgynė teisę būti elito lygoje.
Atsakomosios rungtynės
<span id="Dnipro v Šahtar">
Donecko „Šahtar“ nugalėjo bendru rezultatu 3:2 ir pateko į finalą.
Tolimųjų Rytų respublika
Tolimųjų Rytų respublika (, ДВР), TRR – marionetinė, oficialiai nepriklausoma valstybė su kapitalistinio tipo ekonomika Užbaikalėje ir Rusijos Tolimuosiuose Rytuose. Buferinė valstybė tarp Tarybų Rusijos ir Japonijos.
Istorija
Eserų Politcentro idėją sukurti Tolimųjų Rytų respubliką Tarybų Rusija palaikė dėl 1920 m. pavasarį susidariusios Tarybų Rusijai sudėtingos tarptautinės ir vidinės karinės ir politinės padėties. Tolimųjų Rytų respubliką 1920 m. balandžio 6 d. paskelbė Pabaikalės darbo žmonių Steigiamasis suvažiavimas. Sostine tapo Verchneudinskas (vėliau pervadintas į Ulan Udę), 1920 m. spalį sostinė perkelta į Čitą.
Į TRR sudėtį įėjo Užbaikalės, Amūro, Primorjės ir Kamčiatkos sritys ir Šiaurės Sachalinas. Tiesa, pradžioje TRR valdė tik Amūro sritį, Chabarovsko apygardą ir Pabaikalę (pastarąją vėliau prisijungė Tarybų Rusija). Primorjėje ir Kamčiatkoje tuo metu egzistavo vietinės protarybinės autonominės vyriausybės. Užbaikalėje valdžią turėjo 1918 m. atamano Semionovo sukurtos Užbaikalės respublikos Liaudies susirinkimas ir vyriausybė. 1921 m., po perversmo Vladivostoke, Primorjės srityje susikūrė nauja valstybė – Paamūrės kraštas. . Šiaurės Sachaliną ir geležinkelį tuo metu faktiškai valdė Japonijos kariuomenė.
Tarybų Rusija TRR oficialiai pripažino 1920 m. gegužės 14 d. ir ėmė teikti jai finansinę, diplomatinę, ūkinę ir karinę pagalbą, tiekė kadrus. Tai leido Maskvai valdyti TRR vidaus ir užsienio politiką, iš raudonųjų divizijų sukurti Tolimųjų Rytų respublikos Liaudies revoliucinę armiją.
Tolimųjų Rytų respublikos paskelbimas leido:
Steigiamajame susirinkime daugumą surinko bolševikai, susivieniję su valstiečių partizanų būrių atstovais. . Steigiamojo susirinkimo veiklos metu (1921 m. vasario 12 – balandžio 27 d.) buvo priimta TRR konstitucija, pagal kurią respublika buvo nepriklausoma demokratinė valstybė, kurioje aukščiausia valstybinė valdžia priklauso vien tik Rusijos Tolimųjų Rytų liaudžiai. Sukurti aukščiausieji organai buvo vyriausybė, kurios vadovas buvo bolševikas Aleksandras Krasnoščiokovas (Александр Михайлович Краснощёков), kurį 1922 m. pradžioje pakeitė jo vienpartietis Nikolajus Matvejevas (Николай Михайлович Матвеев).
RKP(b) CK ir RTFSR Liaudies komisarų taryba prižiūrėjo, kaip sprendžiami svarbiausi TRR vidaus ir užsienio politikos klausimai, kaip vyko karinė statyba. TRR Liaudies revoliucinė armija buvo laikoma viena iš Tarybų Rusijos armijų.
Bijodami TRR ir kartu Tarybų Rusijos pozicijų tvirtėjimo Primorjėje japonų interventai ir baltieji 1921 m. gegužės 26 d. įvykdė perversmą Vladivostoke. Čia susikūrė laikinoji Paamūrės krašto vyriausybė, kurią sudarė baltojo judėjimo dalyviai ir nesocialistinių partijų atstovai. 1921 m. rugsėjo 26 d. prasidėjusias derybas (1921–1922 m. Daireno konferencija) tarp TRR ir Japonijos sabotavo Japonijos vyriausybė.
1921 m. lapkritį prasidėjo Baltųjų sukilėlių armijos puolimas, kurio metu 1921 m. gruodžio 22 d. ji užėmė Chabarovską. Tuo metu RTFSR LKT ir RKP(b) CK ėmėsi priemonių pašalinti iš TRR vyriausybės separatistus ir sutvirtinti TRR gynybą. Iš TRR Liaudies susirinkimo buvo pašalinti eserai ir socialdemokratai. Vietoj Krasnoščiokovo, palaikiusio TRR nepriklausomybę nuo RTFSR, TRR vyriausybės galva buvo padarytas N. Matvejevas. Karo ministru buvo paskirtas Vasilijus Bliucheris (Василий Константинович Блюхер).
1922 m. vasario mėn. V. Bliucherio vadovaujama Liaudies revoliucinė armija perėjo į kontrapuolimą ir, sąveikaudama su partizanų būriais, ėmė triuškinti baltųjų dalinius. 1922 m. vasario 12 d. prie Voločiajevkos stoties buvo sumuštos generolo Molčianovo dalys. Vasario 14 d. buvo užimtas Chabarovskas. Baltųjų daliniai pasitraukė į zoną, ginamą Japonijos kariuomenės.
1922 m. rugsėjį baltieji vėl pabandė kontraatakuoti, bet LRA juos vėl sumušė.
TRR prisijungimas prie RTFSR
Tvirtėjant Tarybų Rusijos ir Tolimųjų Rytų respublikos tarptautinei ir vidaus padėčiai, prasidėjus Japonijos diplomatinei izoliacijai Vašingtono konferencijoje (1921–1922 m.) ir Japonijos gyventojų nepasitenkinimui dėl Japonijos dalyvavimo intervencijoje į Tolimuosius Rytus Japonijos vyriausybė įsakė savo kariuomenei pasitraukti iš Primorjės. 1922 m. spalio 25 d. LRA daliniai užėmė Vladivostoką. TRR darbininkai mitinguose, kuriuos organizavo bolševikų aktyvistai, reikalavo prisijungti prie RTFSR. .
Antrojo šaukimo Liaudies susirinkimas, kurio nariai buvo išrinkti vasarą, sesijoje, vykusioje 1922 m. lapkričio 4-15 d., priėmė nutarimą pasileisti, o Rusijos Tolimuosiuose Rytuose atkurti Tarybų valdžią.
Vėliau, 1922 m. lapkričio 14 d. vakarą TRR LRA dalinių vadai kreipėsi į RTFSR VCIK'ą priimti TRR į RTFSR. Po kelių valandų, jau lapkrčio 15 d., VCIK patvirtino TRR įjungimą į RTFSR sudėtį. Buvusi TRR tapo Tolimų Rytų sritimi. .
Beniušis
Beniušis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Beniušienė (ištekėjusi moteris) ir Beniušytė (mergautinė pavardė).
Ažuraistis (Astravas)
Ažùraistis  – kaimas šiaurės vakarų Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 13 km į rytus nuo Astravo, 11 km į pietus nuo Gervėčių, durpynų apsuptyje. Keliai į Dailidėles, Mažuosius Račiūnus, Kliučius, Naujuosius Jakentus.
Istorija
Šaltiniuose minimas nuo XVI a. 1857 m. čia gyveno 25 žmonės.
Šiaulių regioninis valstybės archyvas
Šiaulių regioninis valstybės archyvas – valstybės įstaiga, sauganti, kaupianti, tirianti ir populiarinanti Šiaulių ir Panevėžio apskričių teritorijoje veikusių ir veikiančių vietos valdžios, kitų valstybinių įstaigų ir įmonių veiklos dokumentus, taip pat ir privačių fizinių asmenų perduotus dokumentus. Užtikrina visuomenės priėjimą prie saugomų dokumentų, atlieka valstybės ir savivaldybių institucijų, įstaigų ir įmonių veiklos dokumentų valdymo priežiūrą, teikia mokamas dokumentų tvarkymo, paieškos, mokymo ir konsultavimo paslaugas, veda edukacinius užsiėmimus moksleiviams, rengia parodas.miniatiūra|Šiaulių regioninis valstybės archyvas Šiaulių regioninio valstybės archyvo pirmtakas Šiaulių miesto valstybinis archyvas buvo įkurtas 1944 m. Iki 1961 m., kai įsikūrė dabartinėse patalpose Vilniaus gatvėje, archyvui teko glaustis Šiaulių apskrities vyriausiojo policijos komisariato rūsyje, nuo 1951 m. Šiaulių universiteto centrinių rūmų rūsiuose.
Istorija
Pirmaisiais veiklos metais archyvas kaupė ir tvarkė išlikusius iki 1918 m. sudarytus Šiaulių miesto ir apskrities įstaigų dokumentus, vėliau jam buvo pavesta toliau komplektuoti ir saugoti likviduotų Joniškio, Kelmės, Pakruojo, Radviliškio, Šiaulių ir kt. rajonų archyvų bei kitų veikiančių įstaigų dokumentus.
Per ilgus eksploatavimo metus archyvo patalpos buvo keletą kartų kosmetiškai paremontuotos, tačiau rimtesniam remontui lėšų nebuvo skiriama. Iki kritinės ribos užsipildžius ir dokumentų saugykloms, dokumentų saugojimo reikmėms netgi teko papildomai išsinuomoti 130 m2 ploto patalpas. Šios aplinkybės vertė kuo skubiau pradėti archyvo rekonstrukciją.
Rekonstrukcijos darbai prasidėjo 2006 m. Jų metu senasis archyvo pastatas ūgtelėjo vienu aukštu, o šalia buvo pastatytas keturių aukštų priestatas. Bendras pastato plotas padidėjo daugiau kaip du kartus – nuo 403 m2 iki 824 m2. Papildomai įrengta 2162 metrai lentynų. Šiuo metu dokumentams saugoti skirtų lentynų ilgis Vilniaus g. 160, Šiauliuose siekia 5000 tiesinių metrų. Atsižvelgus į naujus saugyklų įrengimo reikalavimus, atsisakyta centrinės šildymo sistemos ir įrengta moderni automatinė kompiuterizuota vėdinimo-kondicionavimo sistema, užtikrinanti reikiamo mikroklimato saugyklose palaikymą, bei šiuolaikiška automatinė dūmų šalinimo ir gaisro gesinimo sistema. miniatiūra|Panevėžio filialas Archyvo pavadinimas – kaip, beje, ir pavaldumas – ne kartą keitėsi. Nuo 1997 metų veikęs kaip Šiaulių apskrities archyvas, 2017 m. sausio 1 d. buvo reorganizuotas į  Šiaulių regioninį valstybės archyvą, prijungiant prie jo ir Panevėžio apskrities archyvą, kuris tapo Šiaulių regioninio valstybės archyvo Panevėžio filialu. Beveik tuo pačiu metu 2017 m. pradėta filialo pastato rekonstrukcija. Jis buvo pastatytas 1980 m. ir suprojektuotas 250 tūkst. bylų saugojimui. Visos saugyklos buvo užpildytos dar 1999 metais. Atlikus rekonstrukciją, bendras pastato plotas padidėjo nuo 926 m2 iki 1549 m2. Lentynų įrengta daugiau nei dvigubai – 7474 tiesiniai metrai. Pastatas modernizuotas iš esmės, sustiprinti saugyklų perdengimai, sumontuoti mobilūs stelažai. Mikroklimato saugyklose palaikymui užtikrinti įrengta automatinė kompiuterizuota kondicionavimo sistema. Pastatas atitinka A energetinio naudingumo klasę. miniatiūra|Dokumentų saugykla
Saugomi dokumentai
2022 m. gruodžio 31 d. duomenimis Šiaulių regioninio valstybės archyve kartu su Panevėžio filialu saugoma 776000 apskaitos vienetai, kas sudarė daugiau nei 8 km užpildytų lentynų.
Saugomus dokumentus galima suskirstyti į šiuos stambesnius kompleksus:
Lietuvos Respublikos laikotarpio dokumentai (1918–1940 m.) – Šiaulių miesto savivaldybės 1926–1933 m. ir Šiaulių miesto mokesčių inspekcijos 1938–1940 m. dokumentai.