cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klosternoiburgas
Klosterneuburgas  – miestas Žemutinėje Austrijoje ant Dunojaus kranto, už kelių kilometrų į šiaurę nuo Austrijos sostinės Vienos, atskirtas nuo miesto dviejų nedidelių kalnų – Leopoldsbergo ir Kahlenbergo. Miestą įkūrė Leopoldo III – Austrijos markgrafas. Vyrauja pramonė yra keletas svarbių istorinių pastatų.
Vitalijus Suchockis
Vitalijus Suchockis (g. 1946 m. vasario 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas karikatūristas, animatorius. Garsus kaip Paršiuko Čiuko nuotykių komikso piešėjas.
Biografija
Baigė Vilniaus dailės institutą. Iliustracijas, komiksus, šaržus spausdino leidiniuose „Šluota“, „Moksleivis“, „Nemunas“, „Genys“, „Švyturys“, „Kuntaplis“, „Dienovidis“, „Lietuvos aidas“, „Veidas“.
Ksenofanas
Ksenofanas kritikavo ir pašiepė platų idėjų ratą, nuo tikėjimo antropomorfiniais dievais iki graikų šlovinto atletizmo.
Ksenofanas tvirtino, kad kadaise vanduo turėjo dengti visą Žemės paviršių. Taip pat jis aiškino, kad poetai apie dievus turėtų skelbti tik tas istorijas, kurios socialiai iškilios. Pagal jo, iki šiol aktualią, epistemologiją tiesa iš tikro egzistuoja, tačiau žmonės, kadangi yra mirtingi, negali jos sužinoti. Tad galima veikti tik remiantis darbinėmis hipotezėmis − galime elgtis taip, tarsi žinotume tiesą, tol, kol žinome, kad tai visiškai neįtikinama. Šį požiūrį atgaivino K. Poperis ir jis yra kritinio racionalizmo pagrindas.
Ksenofanas yra vienas svarbesniųjų ikisokratikų. Nuo antikos laikų, jis buvo laikomas Zenono iš Elėjos mokytojas, Parmenido bendražygis ir dažnai siejamas su Elėjos mokykla (nors dabar vyrauja nuomonė, kad tai nėra teisinga). Išlikusiuose fragmentuose yra Anaksimandro kosmologijos požymių, tad galėjo būti, kad jis buvo jo mokinys, prieš Ksenofanui paliekant Joniją.
Ksenofanas mokė, kad jei būtų laikas, kai niekas neegzistavo, niekas negalėtų egzistuoti. Tad jei kas yra, tai egzistuoja amžinai. Gamta viena ir neribota; tai, kas egzistuoja, yra panašus visomis savo dalimis, nes kitaip jis būtų daugeliu; tasai vienas yra begalinis, amžinas; homogeninė visata yra pastovi ir negali keistis. Tad jo pažiūros neretai laikomos panteistinėmis.
Krasna Viešas
Krasna Viešas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Bockų, apie 14 km į pietus nuo Bielsko ir apie 52 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra adventistų kapinės. Šalia kaimo teka Nužeco upė. Kaime gyvena rusėnai, podlašukų ir polešukų etninės grupės.
Rygos realinė mokykla
Rygos miesto realinė mokykla – Rusijos imperijos laikais vidurinį išsilavinimą teikusi realinė mokykla Rygoje.
Istorija
1873 m. Rusijos caras Aleksandras II pasirašė įsaką kurti Rygoje keturmetę realinę mokyklą. Pastatas iškilo 1876–1879 m., projekto autoriumi buvo architektas Johanas Danielius Felsko. Tai trijų aukštų neoklasicistinis pastatas su centrinėje dalyje kiek iškilusiu rizalitu. Mokoma buvo vokiečių kalba, vėliau pereita prie rusų kalbos. Dėstomi dalykai tokie pat kaip klasikinėje gimnazijoje, tik sumažintas kalbų pamokų skaičius, o padidinta tiksliųjų disciplinų apimtis. Baigusieji dažniausiai rinkdavosi inžinerines arba karines specialybes ir toliau studijuodavo aukštosiose mokyklose.
Pirmojo pasaulinio karo metu pastate įsikūrė Mergaičių gimnazija ir Berniukų realinė mokykla. Vėliau abi švietimo įstaigos apjungtos į Pirmąją vidurinę mokyklą, kurioje jau buvo mokoma latviškai. 1919 m. jai suteiktas Antrosios vidurinės mokyklos vardas, kuris išlaikė iki mūsų dienų.
Mokykla išugdė nemažai iškilių asmenybių.
Stanislovas Kiška III
Stanislovas Kiška (1549-1619 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, vienas turtingiausių Lietuvos didikų.
Florent Malouda
Floranas Maluda (g. 1980 m. birželio 13 d.) – futbolininkas, buvęs Prancūzijos rinktinės saugas.
Stanislovas Kiška III
Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Ona Radvilaitė. Broliai Jonas Kiška, Petras Kiška, sesuo Elžbieta Kiškaitė.
Florent Malouda
Futbolininkas nuo 1998-ųjų žaidė „LB Châteauroux“ komandoje. 2000-aisiais papildė „EA Guingamp“ ir ten rungtyniavo iki 2003-iųjų, verta paminėti, kad vien metu žaidė ir su Dider Drogba (jie vėliau kartu žaidė „Chelsea“). Kai buvo parduotas „Lyon“ klubui kur buvo iki 2007-ųjų. Vėliau už milžinišką sumą perėjo į „Chelsea“, kuriame žaidė iki 2013 m. 2010-ųjų kovą buvo išrinktas geriausiu mėnesio žaidėju Anglijoje.
2013 m., pasibaigus sutarčiai su „Chelsea“, Maluda persikėlė į turkų „Trabzonsporo“ ekipą, o vėliau grįžo į Prancūziją, „Meco“ klubą. 2015 m. Maluda išvyko į Roberto Karlušo treniruojamą Indijos komandą „Delhi Dynamos“, o 2016 m. žiemą buvo paskolintas Egipto klubui „Wadi Degla“.
Stanislovas Kiška III
Šeima
Buvo kurčnebylis, po tėvo mirties mažametį auklėjo tėvo pusbrolis Mikalojus Radvila Rudasis. Perėjęs į katalikybę 1614 m. savo dvare Musninkuose pastatė bažnyčią.
Florent Malouda
žaidė nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo, kur laimėjo sidabro medalį.
Po 2012 m. Floranas Maluda nebebuvo kviečiamas į Prancūzijos rinktinę, tad 2017 m. pasiryžo atstovauti savo gimtąją Prancūzijos Gvianą (jos rinktinė nėra FIFA narė, bet priklauso CONCACAF). Jis su komanda pateko į 2017 m. CONCACAF Aukso taurės turnyrą, tačiau dėl jo formalių galimybių atstovauti Gvianos rinktinei iškilo ginčas.
Pandus
thumb|200px|Pandus ir Kuntė
Pandus  – vienas iš „Mahabharatos“ veikėjų, Pandavų protėvis.
Gimė iš Vjasos ir Ambalikos. Kadangi Vičitravyrja mirė nesulaukęs palikuonių, jo motina Satjavatė pakvietė savo nesantuokinį sūnų Vjasą pratęsti giminę. Tačiau Vjasa buvo baugios išvaizdos, ir Ambalika jį išvydusi išbalo. Todėl Pandus gimė išblyškęs (sergantis anemija).
Jis buvo geras karys, tapo Hastinapuros valdovu ir užkariavo Kašį, Angą, Vangą, Kalingą, Magadhą. Jis vedė dvi žmonas – Madrę ir Kuntę (Prithą). Kartą medžiodamas miške jis palaikęs žvėrimi nušovė rišį Kindamą, ir šis mirdamas prakeikė Pandų, kad šis mirs, jei tik lytiškai su kuo nors santykiaus.
Bevaikis Pandus atidarė karalystę aklam broliui Dhritaraštrai. Tuo tarpu Kuntė iš Durvasos gavo stebuklingus kaulus, kuriais galėjo išsikviesti dievus. Taip jai gimė Judhištira (nuo Dharmos), Bhyma (nuo Vajaus) ir Ardžuna (nuo Indros). Kuntė pasidalino kaulais su Madre ir jai nuo brolių Ašvinų gimė Nakula ir Sahadeva.
Luzkai (Losicės apskritis)
Luzkai – kaimas Lenkijos rytuose, Losicių valsčiuje, Losicių apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietryčius nuo Losicės ir apie 124 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1957 m. įkurta Luzkų Švč. Mergelės Marijos Motinystės parapija.
1980 metų JAV prezidento rinkimai
1980 metų JAV prezidento rinkimai buvo tuometinio JAV prezidento demokrato Džimio Karterio, buvusio Kalifornijos gubernatoriaus respublikono Ronaldo Reigano ir taip pat nepriklausomo kandidato respublikonų kongresmeno Džono Andersono rinkiminė kova. Reiganas, kuris pasinaudojo Irano įkaitų krize ir prastėjančia šalies ekonomika, laimėjo rinkimus didžiuliu balsų skirtumu.
Džimis Karteris, kuris demokratų partijos kandidatūros į prezidentus rinkimuose nugalėjo Tedą Kenedį, išvadino Reiganą pavojingu dešiniojo sparno radikalu. Savo ruožtu, Ronaldas Reiganas keliskart išjuokė Karterį, ir laimėjo lemiamus rinkimus. Tuo pat metu vykusiuose rinkimuose į Jungtinių Valstijų Kongresą, respublikonai pirmą kartą per 28 metus perėmė Jungtinių Valstijų Senato kontrolę į savo rankas (t. y. laimėjo daugumą vietų). Laikoma, kad šie rinkimai yra taip vadinamosios „Reigano revoliucijos” pradžia.
Tunas (Šveicarija)
Tunas – miestas centrinėje Šveicarijoje, Berno kantone, ties vieta kur Arės upė išteka iš Tuno ežero. Miestas nutolęs nuo sostinės Berno apie 30 km.
Istorija
thumb|left|200px|Tuno pilis iš centrinės aikštės
Dabartinė Tuno teritorija jau buvo apgyvendinta neolito amžiuje. Romos kariuomenė Tuną užėmė 59 m. pr. m. e. Šią teritoriją užpuolė ir užėmė burgundai apie 400 m. e. m. 1033 metais Tuno regionas patapo Šventosios Romos Imperijos dalimi. 1190 metais kunigaikštis Bertoldas V Tune pastatė pilį. 1264 Tunas įgavo miesto teises, o 1384 metais Tunas tapo Berno kantono dalimi.
thumb|left|250px|Tuno miesto ir ežero panorama
E008
Europos kelias E008 – ~750 km ilgio greitkelis Tadžikijoje, jungiantis Dušanbė (Tadžikija) ir Kinijos sieną. Kelias visiškai nesusijęs su keliu E8.
Krakiai
Krakiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, prie kelio, 5 km į pietryčius nuo Mažeikių, Ventos dešiniajame krante. Seniūnaitijos centras. Yra kaimo kapinaitės. Pietinėje dalyje yra Pauliankos vietovė.
Istorija
1918 m. įsteigta pradžios mokykla, 1953–1989 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė), nuo 1989 m. Krakių pagrindinė mokykla. 1955 m. įkurta biblioteka. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Upės Sėta
Upės Sėta – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurės rytus nuo Biržų, Nemunėlio kairiajame krante, prie kelio Kvetkai – Nemunėlio Radviliškis, Biržų girios rytiniame pakraštyje.
Istorija
1949-1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Kalviškiai (Ignalina)
Kalviškiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rimšės.
Kazlų Rūdos herbas
Aprašas
Juodame skydo lauke du sidabriniai stirnino ragai. Viršutinis dešinys atgręžtas į viršų, apatinis kairys – į apačią. Tarp ragų šešios auksinės šešiakampės žvaigždės (žiežirbos).
Vietos gyventojams pageidaujant, herbe įprasmintos vietos gyvenvietės atsiradimo ypatybės. Juoda skydo spalva reiškia deguto gamybą ir geležies rūdos lydymą anglimis. Šešios žvaigždės (pasak legendos apie šeimos šešis sūnus kalvius) įprasmino kalvio amatą. Ragai reiškia miesto pavadinimą (kilusį iš ) bei miškingą vietovę su žvėrių gausa.
Istorija
Herbo autorė – dailininkė A. Akelaitytė-Ruginienė. Lietuvos Prezidentas herbą patvirtino 1996 m. birželio 23 d.
Antanava (Raseiniai)
Antanava – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Žaiginio.
Kalviškė
Kalviške vadinamos gyvenvietės:
Tipis
thumb|230px|[[Nezpersai|Nezpersų pora prie tipio, 1900 m.]] Tipis – kūgiška palapinė, pagaminta iš odos ar beržo tošies ir paplitusi tarp Didžiųjų lygumų Šiaurės Amerikos indėnų. Dažniausiai žodžiu tipi vadinami bet kurių indėnų būstai, tačiau už Didžiųjų lygumų ribų indėnai naudojo kitokius būstus. Kartais ši palapinė dar klaidingai vadinama vigvamu.
Tipiai patvarūs, išlaikantys šilumą žiemą, neperšlampatys stiprių liūčių metu ir vėsūs karštą vasaros dieną. Genčiai nusprendus kraustytis į kitą vietą, juos galima lengvai išardyti ir supakuoti bei vėl greitai pastatyti apsistojus naujoje vietoje. Tai buvo ypač svarbu klajoklėms Didžiųjų lygumų gentims.
Šiuolaikinių tipių dangai dažniausiai naudojamas brezentas. Šiais laikais tipius naudoja istoriniai rekonstruktoriai, judėjimo „atgal ant žemės“ judėjimo aktyvistai Amerikoje, bei etninių amerikiečių šeimos, dalyvaujančios „pau vau“ šventėse ar stovyklose, kur norima išlaikyti savo senąsias tradicijas ir kultūrinį paveldą.
Struktūra
thumb|350px|Tipio išorinė ir vidinė konstrukcija: A – dūmų kanalas, B – sklendės, C – dūmų kanalo kartis, D – durų uždanga, E – lovos, F – ugniakuras, G – malkos, H – pagrindinė kartis. Tipis susideda iš keturių elementų: iš 10-12 medelių karčių rinkinio (priklausomai nuo tipio dydžio), žievės arba kailio dangos, vidinių odinių arba žievinių apmušalų ir odinių arba žievinių durų. Viduje gali būti viena ar kelios perdangos. Karčių surišimui, dangos sutvirtinimui, durų ir apmušalų pakabinimui, struktūros pritvirtinimui prie žemės naudojamos virvės ir kabliukai. Lyginant su kitomis palapinėmis, tipis turi dvi svarbias naujoves: dvi atsidarančias sklendes dūmams, kurios leidžia būste gaminti valgį ant atviros ugnies, ir apmušalus, kurie dažniausiai naudojami žiemą bei atsiskiria prireikus gryno oro ugniai ir gyventojams. Tipiai sukonstruoti taip, kad juos būtų lengva išardyti ir supakavus keliauti, ypač sekant paskui migruojančius bizonus. Kartys būdavo naudojamas konstruojant šunų, o vėliau arklių inėdniškas traukes (ang. travois). Tipio dangą gamindavo susiuvant žievės ar odos iškarpas ir susiūtą medžiagą iškarpant pusapvaliu kontūru. Tokia forma leidžia durų ir dūmų sklendžių dėka sudaryti dūmtraukio efektą ir ištraukti ugnies dūmus. Seno tipo, tradiciniai tipio apmušalai buvo kailiai, antklodės, pakabintos per 1–1,5 metro nuo žemės ir pririštos prie karčių ar virvių. Šiuolaikiniai tipiai savo konstrukcija yra gerokai sudėtingesni, nei jų pirmtakai, kuriuos naudojo lygumų indėnai.
Dekoracijos
Daugelis tipių indėnų kaimuose nebuvo dažomi. Ant tipio piešdavo gentims tradicinius ornamentus ir geometrinius astronominių kūnų bei gyvūnų piešinius. Kartais ant jų buvo pavaizduojami savininko gyvenimo įvykiai – karas ar medžioklė. Sapnų ar regėjimų atveju „pirmiausia buvo atliekamos ceremonijos ir kalbamos maldos, o tada sapnuotojas papasakodavo bendruomenės žyniams ir išminčiams savo sapną… Pasikonsultavus su prityrusiais dailininkais būdavo sukuriamas naujas anoniminis piešinys ir įkomponuojamas į tradicinę (genties) tipių tapybos sistemą.“
Kadangi daugelis palapinių būdavo be piešinių, jas puošdavo įvairiais pakabukais ir spalvotais medalionais. Tradiciškai jie būdavo pagražinami dygliakiaulės dygliais; modernių tipių suverti į karolius. Bizono ragai ir uodegos, arklio ir bizono kailio kuokštai, lokio nagai, elnio odos kutai taip pat buvo naudojami tipiams papuošti. Šie priedai dažniausiai priskiriami „tipio ornamentams“.
Naudojimas
Nešaltu oru apmušalai nenaudojami, o karštomis dienomis, dangos kraštai pakeliami į viršų nuo žemės iš vienos ar dviejų pusių, kad susidarytų ventiliacija.
Kalinovka (reikšmės)
Kalinovka vadinamos gyvenvietės:
Tipis
Naudojimas
Esant stipriam vėjui palapinės viduje virvės nuo karčių kabliais buvo pritvirtinamos priešais ugniavietę. Tai neleisdavo tipio kartims „vaikščioti“. Kai vėjas būdavo nepaprastai stiprus, papildomai kabliais dar pritvirtindavo ir karčių pagrindus. Toks tipis tapdavo vėjui atspariu kupolu.
Kalinovka (reikšmės)
Kalyniwka (Begriffsklärung) Калинівка
Tipis
Taip pat skaitykite
thumb|250px
Ugniukai
Ugniukai (Pyralidae) – drugių (Lepidoptera) šeima. Drugiai smulkūs ir vidutiniai, dažnai su ryškiaspalviu ir margu piešiniu, šilko blizgesio. Kūnas plonas, neplaukuotas, kojos ilgos ir plonos, su ilgais spygliais. Straublelis dažniausiai normalus. Antenos siūliškos ar kiek šukiškos. Priekiniai sparnai ilgi, siauri, su aiškiais kampais. Užpakaliniai sparnai trumpi, platūs, jų išorinis pakraštys išlinkęs. Vikšras turi 16 kojų, padengtas plaukuotomis karpelėmis, gyvena splastydamasis.
Lietuvoje yra apie 200 rūšių, kai kurios kenkia kultūriniams augalams, miškams, žaloja maisto produktus sandėliuose, gadina medžiagas.
Lietuvių radijo žurnalas
Istorija
Lenkijoje pirmąsias lietuviškas radijo laidas buvo galima išgirsti 1990 m., kai, Lietuvai paskelbus Nepriklausomybę, Balstogės radijas nuo kovo 1 d. ėmė transliuoti dvi po 30 minučių trunkančias savaitines programas. 1991 metais Balstogės radijuje susikūrė Tautinių mažumų programų redakcija ir Lenkijos ukrainiečiams, baltarusiams ir lietuviams skirtos laidos tapo dažnesnės bei ilgesnės. Šiandien lietuviškos radijo laidos girdimos antradieniais ir ketvirtadieniais (po 15 min.) bei sekmadieniais (po 30 min.). Galima klausytis žinių apie bendruomenės gyvenimą, komentarus aktualiomis temomis ir muzikinę dalį. Programą ruošia žurnalistai Robertas Slovikas, Rūta Burdinaitė ir Zita Vasiliuk. Laidos visada būna originalios, temos nesidubliuoja su Lietuvos radijo ir Lenkijos valstybinio radijo programomis, vengiama politikavimo. Lietuvių radijo žurnalas girdimas visoje šiaurės Lenkijoje, jį skleisti eteryje padeda ir ant Kšemianuchos kalno stovintis radijo retransliacijos bokštas.
Algirdas Matulionis
Biografija
Nuo 1912 m. augo Liepojoje (Latvija), nuo 1915 m. Sankt Peterburge (Rusija), 1918–1920 m. Orenburge. 1920 m. su šeima grįžo į Lietuvą ir apsistojo Kunigiškiuose (Anykščių rajonas). Baigė Kunigiškių pradžios mokyklą, mokėsi Rokiškio gimnazijoje. 1930 m. baigė Alytaus aukštesniąją miškų mokyklą.
1944–1945 m. Vyriausiosios miškų ūkio valdybos viršininkas. 1945–1947 m. Kauno miškų ūkio ir gamybos tresto valdytojas. 1947–1953 m. LSSR miškų ūkio ministras. 1953–1956 m. LSSR žemės ūkio ir paruošų ministro pavaduotojas. 1956–1957 m. Vyriausiosios miškų ūkio valdybos prie LSSR MT viršininkas. 1957–1978 m. LSSR miškų ūkio ir miško pramonės ministras.
1958–1961 m. LKP CK narys, 1961–1964 m. ir nuo 1966 m. kandidatas į LKP CK narius. 1959–1979 m. LSSR AT deputatas.
Organizavo Lietuvoje kompleksinį miškų ūkį, pertvarkė miškų administravimą, plėtė miškų želdinimą, tobulino medienos ruošą. Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių miškininkystės ir miško ūkio klausimais. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
M (reikšmės)
Vienraidė santrumpa M gali reikšti:
M M M M M M M M M M M M
Egeris
Egeris  – miestas šiaurės rytų Vengrijoje, į rytus nuo Matros kalnų, į pietvakarius nuo Miškolco. Hevešo medės centras. 56,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Mašinų, baldų, maisto, tabako pramonė. Egeris yra garsus Vengrijos vynininkystės ir vynuogių auginimo centras. Miestas taip pat pasižymi turtingu architektūriniu paveldu: XIII–XVI a. pilies liekanos, 1831–1837 m. klasicistinė katedra, XVII a. turkų minaretas, požeminiai vyno rūsiai, XVIII a. barokinė pranciškonų bažnyčia, turkų pirtis, kitos įvairių krikščionių atšakų bažnyčios. Yra terminių versmių.
Istorija
Egeris įkurtas XII a. Čia netrukus įkurta arkivyskupija, pastatyta pilis.
Miestų partnerystė
thumb|right|250px|Egerio tvirtovė
Sisteronas
Sisteronas – Prancūzijos miestas Provanso-Alpių-Žydriojo Kranto regiono Aukštutinio Provanso Alpių departamente. Tai kartu ir Sisterono kantono sostinė.
Istorija
Apylinkėse žmonių gyventa dar prieš 4000 metų. Jau Senovės Romos laikais buvo žinoma Segustero vietovė Via Domitia kelyje, jungiančiame Italiją su Ronos upės delta. Dar nuo tų laikų išlikę uolose įbrėžti užrašai kelyje prie Authon'o gyvenvietės. Tautų kraustymosi neramumai aplenkė Sisteroną, bet saracėnų plėšikavimų jis neišvengė.
VI šimtmetyje tapo vyskupų buveine. XI amžiuje Forcalquier'o grafai pastatė pilį, kuri gynė Provanso šiaurinę sieną. Liudviko XI laikais, 1483 metais, atiteko Prancūzijos karalystei. Tais laikais net šešis kartus kraštą siaubė epidemijos, kurios nusinešė du trečdalius miestelio gyventojų. Laikotarpyje tarp 1562 m. ir 1594 m., hugenotų karų metu, dėl Sisterono buvo kovojama, jis du kartus buvo apgultas. Iki mūsų dienų išliko tuo metu išmūrytos gynybinė siena ir tvirtovė, pastarąją pastatė Žanas Errard'as iš Bar-le-Duc vietovės.
Prancūzų revoliucijos metu miestas liko ištikimas Karalystei. Kai 1815 m. Napoleonas Bonapartas pabėgo iš Elbos salos, buvo baiminamasi, kad Sisterono tiltas gali būti tas kritinis taškas, iš kurio imperatorius, lydimas kariuomenės, grįš valdyti į Paryžių. Norėdamas išvengti pronapoleoniškai nusiteikusių karinių dalinių įsikišimo, provincijos gubernatorius maršalas André Masséna įsakė garnizono kariškius išvesti iš miesto. Ankstyvą kovo 4 d. rytą Napoleonas, lydimas vieno pėstininko ir vieno žandarmo, įvažiavo į Sisteroną. Pabendravęs su jį pasveikinti atvykusiu burmistru, buvęs imperatorius tą pačią dieną paliko miestą.
Antrojo pasaulinio karo metu vaduojant Sisteroną, 1944 m. rugpjūčio 15 d. prancūzų ir amerikiečių aviacija norėjo sunaikinti strateginius geležinkelio ir automobilinį tiltus per Diuranso upę. Dėl blogų oro sąlygų tikslo pasiekti nepavyko, ir bombos klaidingai buvo numestos ant miestelio, žuvo apie šimtą gyventojų. Po dviejų dienų bombonešiai grįžo ir tiltus susprogdino.
Sąsajos su Lietuva
thumb|left|Sisterono tvirtovė 1639 m. ATR karalaitis Jonas Kazimieras ir jį lydintis bajoras Gotardas Vilhelmas Butleris keliavo valstybiniais reikalais į Madridą. Tuo metu Prancūzijos santykiai su Ispanija buvo labai įtempti ir įdėmiai šalies tvirtoves apžiūrintys svetimtaučiai diplomatai prancūzams pasirodė įtartini. Ministro Armando de Richelieu įsakymu tų pačių metų vasario 13 d. Marselyje jie buvo suimti ir patalpinti arkivyskupo rūmuose Salon-de-Provence miestelyje, vėliau įkalinti Sisterono tvirtovėje.
Panevėžio suaugusiųjų mokymo centras
Panevėžio suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras – dieninė, vakarinė ir neakivaizdinė savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Šiaulių g. 60, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas suaugusiems. Įstaigos kodas 191817034.
Sisteronas
Sąsajos su Lietuva
Kilo tarptautinis skandalas. Į Prancūzijos karalių su tarpininkavimo laiškais kreipėsi ATR valdovas Vladislovas Vaza, Lenkijos primas Janas Lipskis ir LDK referentas Kristupas Korvinas Gosievskis. Audiencijos pas karalių metu kalinius išlaisvinti prašė ATR pasiuntinys Paryžiuje Boguslavas Radvila. Galiausiai, 1639 m. rugpjūčio 16 d. jie buvo paleisti.
Po kelių metų Jonas Kazimieras buvo išrinktas Lenkijos karaliumi ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu. Paskirtas Prienų seniūnu Gotardas Vilhelmas Butleris, prisimindamas nelaisvės dienas, Sisterono tvirtovės pavyzdžiu savo valdose pasistatė rūmus. Jie stovėjo Revuonos upės žiotyse ir fasadu buvo atgręžti į Nemuną, aplink augo vaismedžių sodas. Mediniai rūmai Prienuose išsilaikė 1667–1701 m. laikotarpyje, o Šiaurės karo metu buvo sunaikinti.
Panevėžio suaugusiųjų mokymo centras
Istorija
Panevėžio žydų gimnazijos pastatas statytas 1900 m. Priklausė miesto žydų bendruomenei, tai liudija ir virš įėjimo išmūryta šešiakampė žvaigždė, kurią bandyta išdaužyti, užtinkuoti. Pastatas dviejų aukštų su mansarda, mūrytas iš gelsvų plytų. Gimnazija veikė iki 1941 m. Karo metais pastate veikė lietuvių gimnazija.
Beržoro seniūnija
Istorija
Įkurta 1861 m. kaip valstiečių luominės savivaldos institucija. XX a. 2 dešimtmetyje prijungta prie Platelių seniūnijos. Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje renkamas seniūnas.
Gyvenvietės
Seniūnijos kaimai 1870 m.
Adomiškiai (Pagėgiai)
Adomiškiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Vilkyškių, 2 km į šiaurę nuo Žukų.
Kalviškiai
Kalviškiais vadinami kaimai:
Dėžiniai vėžliai
Dėžiniai vėžliai (Geoemydidae) – vėžlių (Testudines) šeima.
Šeimoje yra apie 75 rūšys:
'''Pošeimis. Batagurinae''' '''Pošeimis. Geoemydinae'''
Moločkai
Moločkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietryčius nuo Bockų, apie 19 km į pietus nuo Bielsko ir apie 58 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1932 m. kaime įkurta gaisrinė.
Meškai (Lenkija)
Meškai – kaimas Lenkijos rytuose, Losicių valsčiuje, Losicių apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Losicės ir apie 123 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Teniso kortas
Teniso kortas  – vieta, kurioje žaidžiamas tenisas. Viduryje korto yra ištemptas tinklas. Tame pačiame korte galima žaisti tiek vienetus, tiek dvejetus.
Matmenys
Tenisas žaidžiamas stačiakampėje aikštėje, kurios paviršius yra lygus, dažniausiai tai būna žolės, grunto arba kietas paviršius, kaip asfaltas arba betonas. Aikštės ilgis yra 23,77 m, plotis vienetų varžybose siekia 8,23 m, dvejetų – 10,97 m.
Alžyras
Alžyras, oficialiai Alžyro Liaudies Demokratinė Respublika  – valstybė Šiaurės Afrikoje. Alžyras yra didžiausia plotu Afrikos valstybė ir dešimta didžiausia pasaulyje. Alžyras rytuose ribojasi su Tunisu ir Libija, pietryčiuose – su Nigeriu, pietuose – su Maliu ir Mauritanija, vakaruose – su Maroku ir Vakarų Sachara. Šiaurėje krantus skalauja Viduržemio jūra. Alžyras yra turtingas gamtiniais ištekliais – Alžyre glūdi šešiolikti pagal dydį naftos ir devinti pagal dydį gamtinių dujų ištekliai, o šalies ekonomika daugiausia paremta energijos eksportu. Sonatrach, valstybinė naftos bendrovė, yra didžiausia įmonė Afrikoje, tiekianti Europai didelius kiekius gamtinių dujų. Alžyro kariuomenė yra viena didžiausių Afrikoje ir turi didžiausią gynybos biudžetą žemyne.
Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Alžyras.
Alžyras yra pusiau prezidentinė respublika, administraciškai suskirstytas į 58 provincijas ir 1541 komuną. Alžyras yra regioninė galia Šiaurės Afrikoje. Ji turi aukščiausią žmogaus raidos indeksą iš visų Afrikos žemyne esančių šalių ir yra vieną didžiausių žemyno ekonomikų. Alžyras nuo savo nepriklausomybės nuo Prancūzijos 1962 m. yra Afrikos Sąjungos ir Arabų Lygos narys, OPEC narys nuo 1969 m.
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metais Alžyre vyko kovos tarp nacių ir JAV bei Prancūzijos armijų. 1954 m. Liaudies Išsivadavimo Frontas pradėjo ginkluotą nepriklausomybės kovą. Iki 1962 m. truno Alžyro karas, pareikalavęs daugybės aukų. 1962 m. liepos 1 d. šalis paskelbia nepriklausomybę, prasidėjo masinė prancūzų emigracija. Po 1965 m. karinio perversmo į valdžią atėjo prosocialistinė Huari Bumedjeno vyriausybė.
Politinė sistema
Pagal 1976 m. Konstituciją (pakeista 1979 m. ir papildyta 1988 m., 1989 m., 1996 m. ir 2016 m.) Alžyras yra demokratinė prezidentinė respublika. Faktiškai didelę įtaką turi kariškiai. Pagal 1976 m. konstituciją – Alžyras daugiapartinė valstybė. Šalyje įregistruota virš 40 partijų.
Vyriausybės vadovas prezidentas, renkamas visuotinio, tiesioginio ir slapto balsavimo būdu 5 metų kadencijai. Vykdomąją valdžią taip pat sudaro ministrų taryba ir Aukščiausioji saugumo taryba. Prezidentas skiria ministrą pirmininką.
Alžyro parlamentas sudarytas iš dviejų rūmų: Nacionalinės Liaudies Asamblėjos, turinčios 389 narius, kurie renkami tiesioginiais visuotiniais rinkimais 5 metų kadencijai, ir Nacionalinės Tarybos su 144 nariais.
Tarptautiniai santykiai
Nuo nepriklausomybės nuo Prancūzijos paskelbimo 1962 m. Alžyras vykdo aktyvią užsienio politiką. XX a. septintajame ir aštuntajame dešimtmečiais Alžyras rėmė Trečiųjų pasaulio šalių politiką ir nepriklausomybės judėjimus.
Alžyras priklauso JTO, Arabų lygos, Afrikos sąjungos, Arabų Magrebo sąjungos, OPEC organizacijoms.
Šalis yra užmezgusi diplomatinius santykius su daugiau nei 100 užsienio valstybių, 90 jų Alžyro sostinėje turi atidariusios diplomatines misijas.
Alžyras ir Lietuva diplomatinius santykius užmezgė 1994 m. balandžio 15 d., abiejų valstybių yra akredituoti trečiose šalyse reziduojantys ambasadoriai, yra įvykusios dvišalės politinės konsultacijos. Lietuvoje gyvena nedidelis skaičius Alžyro piliečių.
Karinės pajėgos
Alžyro karinės pajėgos yra vienos didžiausių Afrikoje, o karinis biudžetas yra didžiausias tarp visų žemyno šalių.
Alžyro karines pajėgas sudaro Liaudies nacionalinė armija, Alžyro nacionalinis karinis laivynas ir Alžyro oro pajėgos. Moderniųjų karinių pajėgų tiesioginis pirmtakas – Nacionalinė išsivadavimo armija, sukarintas Nacionalinio išsivadavimo fronto, kovojusio prieš Prancūziją kovos už nepriklausomybę laikais, falangas.
Karines pajėgas sudaro 147 000 aktyvių, 150 000 rezervo karių ir 187 000 sukarinto personalo (2008 m. duomenimis). Tarnyba kariuomenėje privaloma 19–30 metų vyrams ir trunka 12 mėnesių. 2012 m. karinės išlaidos sudarė 4,3 % bendrojo vidaus produkto. Alžyro kariuomenė antra pagal dydį Šiaurės Afrikoje ir turinti didžiausią gynybos biudžetą Afrikoje (10 mlrd. JAV dolerių). Daugumą ginklų Alžyras perka iš Rusijos, Alžyro sąjungininkės.
Administracinis suskirstymas
Alžyro Liaudies Demokratinė respublika padalinta į 48 vilajas, 553 apskritis (dairas) ir 1541 savivaldybes (baladijas). Šie administraciniai vienetai vadinami pagal jų administracinių centrų vardus. Vilajoms vadovauja provincijų liaudies parlamentai, vadovaujami gubernatoriaus (vali). Dabartinis šalies administracinis skirstymas yra nuo 1983 m. Alžyro karo metu šalyje buvo vos 6 vilajos.
Geografija
thumb|left|Sacharos smėlynai Alžyre Alžyras yra šiaurės vakarų Afrikoje, palei Viduržemio jūrą, priklauso Magribo šalims. Šiaurės vakaruose ribojasi su Maroku (1559 km), vakaruose – su Vakarų Sachara (42 km), pietvakariuose – su Mauritanija (463 km), pietuose – su Maliu (1376 km) ir Nigeriu (956 km), rytuose – su Libija (982 km), o šiaurės rytuose – su Tunisu (965 km). Bendras sausumos sienų ilgis 6343 km. Šiaurėje Alžyras ribojasi su Viduržemio jūra (kranto linijos ilgis 998 km). Krantai lėkšti, daug nedidelių įlankų. thumb|right|Achagaro kalnynas Alžyro šiaurinę dalį kerta centrinė Atlaso kalnų dalis. Išsiskiria du svarbiausi kalnagūbriai: Pakrantės kalnagūbris (arba Tel Atlasas) ir Sacharos Atlasas. Kalnagūbrius skiria plačios tarpukalnių lygumos. Likusią šalies dalį užima Sacharos dykuma su šalies pietryčiuose iškilusiu Achagaro kalnynu (aukštis iki 3003 m, Tahato k., aukščiausia Alžyro vieta). Be to, dykumoje iškilusios El Eglabo, Tanezrufto, Tademaito ir kitos plynaukštės. Dauguma Sacharos dykumos – ergas (smėlio dykuma; Didysis Rytų Ergas, Didysis Vakarų Ergas) ir hamada (uolingoji dykuma). Šalies šiaurėje siauru ruožu driekiasi pajūrio žemuma.
Klimatas šiaurėje – subtropinis; Viduržemio jūros tipo. Vidutinė sausio temperatūra 5–12 °C (nors kartais nukrenta žemiau 0 °C), liepos 25 °C. Kritulių iki 1200 mm per metus (pajūryje), 400–800 mm Tel Atlase, 200–400 mm tarpukalnių lygumose. Klimatas Sacharoje tropinis; žemyninis. Kritulių kiekis nesiekia 50 mm per metus, dažnai kelerius metus iš eilės kritulių nebūna. Šiaurėje didžioji dalis kritulių iškrinta žiemą (dažniausiai lietaus pavidalu). Sacharoje būdingi stiprūs sezoniniai vėjai (samumas, sirokas).
Upių tinklas labai retas, dauguma upių vagų pasipildo tik po lietaus (vadės). Pagrindinė upė – Šelifas. Yra druskingų ežerų. Didžiojoje šalies dalyje vyrauja dykumų dirvožemiai, o šiaurėje – subtropikų rudžemiai. Šalies šiaurėje vyrauja subtropikų krūmynai (makija), kalnuose – spygliuočių ir mišrieji miškai, sausosios stepės, likusioje Alžyro dalyje – dykumos. Miškingumas 1,7 %.
Alžyro nacionalinis gyvūnas – Vulpes zerda. Dalis gyvūnų rūšių, kadaise paplitusių šalyje, yra išnykusios – berberinis liūtas, atlastinis rudasis lokys, krokodilų rūšys.
Ekonomika
Valiuta - dinaras. Turi vieną mažiausių užsienio skolų tarp pasaulio valstybių - vos 2% šalies BVP. Energetikos sektorius yra Alžyro ekonomikos pagrindas, pajamos už iškasamas energetines žaliavas sudaro 60 proc. biudžeto pajamų, 30 proc. šalies BVP ir net 95 proc. viso eksporto. Šalyje yra 14 pagal dydį pasaulio naftos rezervai, taip pat šalyje yra dideli gamtinių dujų ištekliai (6 pagal dydį pasaulyje).
Gyventojai
2019 m. šalyje buvo 42 005 390 gyventojų. Apie 70 % alžyriečių gyvena šiaurinėje šalies dalyje, daugiausiai pakrantėje. Pietinėje šalies dalyje, kur driekiasi Sacharos dykuma, gyventojų tankumas yra mažas ir dauguma ten gyvenančių žmonių yra susitelkę oazėse. Maždaug 1,5 milijono gyventojų yra klajokliai arba tik iš dalies sėslūs.
Arabiškoms šalims neįprastą padėtį Alžyre užima moterys. Jos dominuoja medicinoje, sudaro 70 % Alžyro teisininkų bei 60 % universiteto studentų. Šiuo požiūriu Alžyras išsiskiria iš kitų arabiškų valstybių, kur šiose srityse tradiciškai dominuoja vyrai. Nepaisant to, šalyje vis dar galioja įstatymas, draudžiantis moterims ištekėti be giminaičio vyro sutikimo ir parašo.
2002 m. duomenimis, vyresnių nei 15 m. žmonių raštingumas Alžyre yra 69,9 % (79,6 % vyrams ir 60,1 % moterims). Vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo – 75,27 metų (2010-2015 m.) Gyventojų amžiaus struktūra (2017 m. apsk.):
Etninė sudėtis
thumb|right|Ženklas trimis kalbomis [[Bumerdeso vilaja|Bumerdeso vilajoje: arabiškai, berberiškai ir prancūziškai. Tai tipiška berberų miestams, bet didžiojoje Alžyro dalyje naudojami tik arabiški ir prancūziški ženklai.]]
Pasak enciklopedijos Encarta, 83 % alžyriečių yra arabai, 16 % – berberai, mažiau nei 1 % – europiečiai. Oficialių duomenų nėra, nes Alžyre įstatymai draudžia surašymus pagal etninius, religinius ar lingvistinius kriterijus.
Beveik visi Alžyro europiečiai gyvena miestuose. Šiuo metu jie sudaro mažiau nei procentą Alžyro populiacijos, bet kolonijiniu periodu jų buvo daug daugiau (1962 m. – 15,2 %). Daugiausiai tai buvo prancūzai, taip pat ispanai (šalies vakaruose), italai bei maltiečiai (rytuose). Europiečių populiacija buvo susikoncentravusi pakrantėje, kur jie sudarė 60 % Orano gyventojų ir didelę dalį tokių miestų kaip Alžyras ir Anaba populiacijos. Alžyrui tapus nepriklausomam daugelis europiečių išvyko.
Kalbos
Arabų kalba yra gimtoji daugiau nei 55 % Alžyro gyventojų. 72 % iš jų kalba alžyrietiška arabų kalba. Taip pat ją daug kas moka kaip antrą kalbą. Nepaisant to, žiniasklaidoje ir oficialiomis progomis kalbama standartine arabų kalba. Berberai kalba įvairiais berberų kalbų dialektais.
Oficialios kalbos yra arabų ir po ilgos kovos su arabizacija ir konstitucinės reformos – berberų.
Populiariausia užsienio kalba Alžyre yra prancūzų. Ja laisvai kalba daug alžyriečių, bet ji paprastai nėra naudojama kasdieninėse situacijose. Nuo nepriklausomybės paskelbimo valdžia stengėsi į švietimą ir biurokratiją įvesti arabų kalbą, bet daug universitetų ir toliau moko prancūziškai. Prancūzų kalba taip pat yra plačiai naudojama žiniasklaidoje.
Religija
Dominuojanti religija yra islamas. Anot 2021 m. CŽV sudarytos World Factbook, išpažįstantys sunistų islamo atšaką sudaro 99% visų gyventojų. Kitais duomenimis, sunistų islamo išpažinėjai sudaro 97,9% visų šalies gyventojų.
Gardajoje esančiame Mzabo slėnyje gyvena apie 290 000 ibadistų. Krikščionių skaičius šalyje, remiantis skirtingais šaltiniais, gali būti 20 000–200 000 Alžyro piliečiai krikščionys dažniausiai yra protestantai. Pastaraisiais metais protestantų bažnyčios ne kartą patyrė spaudimą iš šalies vyriausybės ir buvo priverstos užsidaryti. 1996 m., vykstant pilietiniam karui šalyje, buvo pagrobti ir neaiškiomis aplinkybėmis nužudyti netoli Medėjos įsikūrusiame vienuolyne gyvenę septyni trapistų vienuoliai. Žinia apie šiuos įvykius plačiai pasklido, 2010 m. buvo sukurtas įvykius vaizduojantis filmas „Dievui ir žmonėms“, o vienuoliai kartu su dar dvylika kankinių mirtimi karo metu žuvusiais Alžyro katalikais 2018 m. pačiame Alžyre vykusiose iškilmėse paskelbti palaimintaisiais.
Nors oficialiai absoliuti dauguma Alžyro gyventojų yra musulmonai, auga netikinčiųjų skaičius. 2019 m. birželį BBC atlikto tyrimo metu netikinčiaisiais save laikančių Alžyro gyventojų dalis nuo 2013 m. išaugo nuo 8% iki maždaug 15%. To paties tyrimo metu nustatyta, kad labiausiai tokį pokytį lemia jaunoji karta – joje kas ketvirtas save laiko netikinčiu.
Kultūra
thumb|right|Berberų gyvenvietė Atlaso kalnuose
Literatūra, menas ir kinas
Alžyro kultūrą labai stipriai veikia islamas, pagrindinė šalies religija.
Šiuolaikinė Alžyro literatūra yra suskilusi į tris dalis: prancūzišką, arabišką ir berberišką. Tai lėmė naujausia šalies istorija. Žymiausi iš Alžyro kilę XX a. rašytojai: Mohamedas Dibas, Alberas Kamiu, Katebas Jasinas, Ahlamas Mosteghanemis ir Asia Džebar. Žymiausi pastarųjų laikų romanistai – Rachidas Mimunis, taip pat ėjęs žmogaus teises ginančios organizacijos Amnesty International viceprezidento pareigas, ir Tahadas Džautas, dėl savo sekuliarių pažiūrų 1993 metais nužudytas islamistų.
Taip pat Malekas Benabis ir Francas Fanonas žymūs savo idėjomis apie dekolonizaciją. Iš dabartinės Alžyro teritorijos kilę vienas žymiausių ankstyvųjų krikščionių filosofų Šv. Augustinas (gimė Tagastėje (dabartinis Suk Ahrasas) ir lotynų rašytojas Apulėjus (gimė Madaure, tuometėje Romos provincijoje Numidijoje. Taip pat Alžyre gyvendamas savo žymų veikalą „Mukadima“ parašė Ibn Chaldūnas. Alžyro teritorijoje ikikolonijiniais laikais gyveno įtakinga Sanusių giminė, kolonijiniais laikais – Emiras Abdelkaderas ir islamo reformatorius, salafių judėjimo atstovas šeichas Ben Badis.
Šiuolaikiniam Alžyro kinui būdinga žanrų ir temų įvairovė. Senesniuose kino filmuose buvo dažna kovos už nepriklausomybę tematika.
Sportas
thumb|[[Alžyro vyrų futbolo rinktinė]] Senovėje Alžyre buvo paplitę įvairūs sportiniai žaidimai, pvz. vietinės šachmatų atmaina – El Kherba arba El khergeba, taip pat kortų žaidimai, šaškės. Populiarios sportinės pramogos – lenktynės žirgais (vadinama fantasija) ir sportinis šaudymas.
Olimpietis iš Alžyro Bughera El Uafis tapo pirmuoju auksą iškovojusiu Alžyro ir visos Afrikos medalininku. Tai jis padarė maratono rungtyje 1928 m. vasaros olimpinės žaidynėse. Antrą aukso medalį iškovojo Alenas Mimunas 1956 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Kiti tituluoti Alžyro olimpiečiai – vidutinių nuotolių bėgikai Nuredine Morseli, Hasiba Bulmerka, Nurija Mera Benida ir Taufikas Machlufis.
Populiariausia sporto šaka Alžyre laikomas futbolas. Žymiausi iš Alžyro kilę futbolininkai – Lachdaras belumis, Rachidas Mechlufis, Hasenas Lalmas, Rabahas Madžeras, Rijadas Mahrezas, Salahas Asadas ir Džamelas Zidanas. Alžyro vyrų futbolo rinktinė įveikė atranką ir žaidė 1982, 1986, 2010 ir 2014 m. pasaulio futbolo čempionatuose. Prestižiškiausi Alžyro futbolo klubai – ES Sétif ir JS Kabylia. Nacionalinę rinktinę kontroliuoja ir lygų bei taurės varžybas organizuoja Alžyro futbolo federacija.
Guy Hamilton
Gajus Hamiltonas (, 1922 m. rugsėjo 16 d. Paryžius, Prancūzija) –2016 m.  balandžio  20 d.) Didžiosios Britanijos kino režisierius ir scenarijų autorius, geriausiai žinomais kaip 4 filmų apie agentą 007 Džeimsą Bondą kūrėjas.
Biografija
Hamiltonas gimė britų šeimoje, tuo metu gyvenusioje Prancūzijos sostinėje Paryžiuje. Su kinu jis susipažino 1938 m., kuomet įsidarbino Nicoje esančioje kino studijoje „Victorine Studios“. Čia jis buvo režisieriaus Julien Duviver asistentu ir net atliko epizodinį vaidmenį viename jo filmų.
1939 m. Hamiltonas persikėlė gyventi į Londoną, kur taip pat dirbo susijusį su kinu darbą. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, jis įstojo į karo tarnybą, o šiam pasibaigus vėl grįžo į kiną.
Hamiltonas įsidarbino pas režisierių Carol Reed ir kaip jo asistentas dalyvavo kuriant 2 filmus – „Fallen Idol“ 1948 m. ir „The Third Man“ 1949 m., kuriame jis keliuose epizoduose buvo aktoriaus Orsono Velso dubleriu.
Karjeros pradžioje jis kūrė daugiausia karinius filmus: „The Intruder“ (1953) ir „The Colditz Story“ (1955). 1956 m. Hamiltonas sukūrė mažiau sėkmingą muzikinę komediją „Charley Moon“, 1957 m. – „Manuela“. Pirmuoju didelio biudžeto filmu tapo 1959 m. juosta „The Devil‘s Discipe“ su Kirk Douglas, Burt Lancaster ir Laurence Olivier. Šį filmą turėjo režisuoti Alexander Mackendrick, tačiau jis buvo atleistas ir kino studija pasamdė Hamiltoną.
Įrodęs, kad gali sėkmingai kurti didelio biudžeto filmus, režisierius netruko sulaukti kitų pasiūlymų. 1961 m. garsus italų kilmės prodiuseris Dino de Laurentiis jam patikėjo režisuoti karinę komediją „The Best of Enemies“. Juostoje, nominuotoje 3 Auksiniams gaubliams ir 2 BAFTA apdovanojimams, atsiskleidė Hamiltono talentas kurti veiksmo scenas.
1962 m. režisierius sulaukė kvietimo režisuoti pirmąjį filmą apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Daktaras Ne“, tačiau dėl asmeninių priežasčių jo atsisakė. Vietoje to, Hamiltonas 1963 m. sukūrė filmą „The Party‘s Over“, kuris nebuvo išleistas iki pat 1965 m. Juosta buvo smarkiai cenzūruota ir galiausiai režisierius protestuodamas pareikalavo išbraukti iš titrų savo pavardę.
1964 m. Hamiltonui vėl buvo pasiūlyta kurti filmą apie Džeimsą Bondą. „Auksapirštis“ tapo ketvirtuoju serijos filmu ir pirmuoju iš keturių, kuriuos per savo karjerą sukūrė Hamiltonas. Be to, pradėjęs bendrauti su Bondo filmų prodiuseriu Harry Saltzmanu, jie sukūrė dar du sėkmingus filmus: „Furneral in Berlin“ su Michael Caine (1966 m.) ir karinį epą „Mūšis dėl Britanijos“ (1969 m.).
Po šių juostų Hamiltonas nufilmavo iš eilės 3 Bondo serijos filmus: „Deimantai amžiams“, „Gyventi ir leisk numirti“ bei „Žmogus su auksiniu pistoletu“. Pirmojoje juostoje pagrindinį vaidmenį atliko Šonas Koneris, o kituose dviejuose – Rodžeris Mūras.
Po bondiados laikotarpio sekė ne itin sėkmingas bandymas ekranizuoti 1961 m. režisieriaus J. Lee Thompsono juostos „The Guns of Navarone“ tęsinį „Force 10 from Navarone“ (1978 m.) ir Agatha Christie romaną „The Mirror Crack“ (1980 m.). Negana to, 1978 m. Hamiltonas buvo pasirinktas kurti juostą „Superman: The Movie“, tačiau nusprendus filmavimo vieta pasirinkti Didžiojoje Britanijoje esančią „Pinewood“ studiją (pradinė vieta buvo numatyta Italija), režisierius susidūrė su sunkumais, nes dėl savo mokesčių mokėtojo statuso galėjo būti šalyje tik 30 dienų. Galiausiai buvo nuspręsta filmo režisūrą patikėti Richard Donner, o Hamiltonui buvo sumokėta visa sutarta suma.
1981 m. jis režisavo dar vieną filmą pagal Agatha Christie kūrybą – „Evil Under the Sun“, kuris buvo įvertintas kur kas geriau nei „The Mirror Crack“. Vėliau Hamiltonas sukūrė dar 2 filmus ir 1989 m. nutraukė aktyvią veiklą.
Vidas Alunderis
Vidas Alunderis (g. 1979 m. kovo 27 d.) – Lietuvos futbolininkas. Žaidė gynėjo pozicijoje, buvo kviečiamas ir į nacionalinę rinktinę.
Kemsynė (Zarasai)
Kemsynė – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Imbrado, prie Kemsynės ežero.
Truški Patorai
Truški Patorai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 86 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Samir Nasri
Samiras Nasri (g. 1987 m. birželio 26 d.) – futbolininkas, Prancūzijos rinktinės ir „Manchester City“ klubo saugas.
žaidžia nuo 2002 m.
Hainanas
thumb|250px|right|Hainano kraštovaizdžiai thumb|250px|right|Hakou senamiestis
Hainanas arba Hainanis  – provincija pietryčių Kinijoje, išsidėsčiusi Hainano saloje ir daugybėje mažų salelių, esančių Pietų Kinijos jūroje. Sostinė – Haikou.
Hainano salos plotas 34 000 km² (tai – didžiausia Kinijos valdoma sala).
Provincijos statusą gavo 1988 m., iki tol priklausė Guangdongo provincijai.
Salos pavadinimas reiškia „jūros pietūs“ (海 hǎi – jūra, 南 nán – pietūs).
Administracinis suskirstymas
Hainano administracinė sistema truputį skiriasi nuo kitų Kinijos provincijų sistemos. Dauguma kitų provincijų dalinamos į prefektūrų lygmens vienetus, šie – į apskričių lygmens vienetus. Hainane beveik visi apskričių lygmens vienetai eina iškart po provincijų lygmens.
Hainane yra šie administraciniai vienetai:
Geografija
Salą nuo žemyninėje dalyje esančio Leidžou pusiasalio skiria Čiongdžu sąsiauris (瓊州海峽). Sala kalnuota, aukščiausia vieta – Udži k. (五指山) 1867 m. Klimatas musoninis; drėgnas. Vidutinės sausio–vasario mėnesių temperatūros 16–21 °C, liepos–rūgpjūčio 25–29 °C. Išskyrus kalnus, paros temperatūros amplitudė retai viršija 10 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 1500–2000 mm. Rytinė salos dalis dažnai nukenčia nuo taifūnų. 70 % metinio kritulių kiekio iškrenta taifūnų ir vasaros liūčių metu. Hainano saloje daug trumpų, vandeningų upių, tekančių nuo kalnų į jūrą. Ilgiausia upė – Nandu (ilgis 314 km). Yra keletas ežerų bei Songtao vandens saugykla.
Demografija, kultūra, turizmas
Dauguma gyventojų (83 %) yra chanių (han) tautybės, yra nemažai žmonių, priklausančių etninėms miao (16 %) ir li (0,8 %) grupėms, artimoms vietnamiečiams. Vyraujanti religija – budizmas, yra musulmonų ir krikščionių. Hainane gyvenantys chaniai kalba Minnan kinų kalbos dialektu arba jo atmaina, vadinama „Hainanietiška“. Dauguma vietinių supranta Kantono kalbą. Li, miao ir džuangai turi savo kalbas.
Panama (miestas)
Panama – miestas Centrinėje Amerikoje, Panamos Respublikos sostinė. Tai didžiausias šalies miestas, provincijos administracinis centras.
Hainanas
Demografija, kultūra, turizmas
Turistai į Hainaną dažnai vyksta dėl gamtos, vaizdingų paplūdimių, karštųjų versmių, švaraus oro. Sostinėje Haikou yra įdomių istorinių objektų: pavyzdžiui, Penkių valdininkų šventykla. Haikou – stambus uostas, taip pat vadinamas Kokosų miestu. Taip pat turistų lankomi yra Siujingo fortas, statytas 1891 m., populiaraus Ming dinastijos valdininko Haižui kapavietė.
Panama (miestas)
Yra plentas ir geležinkelis į prie Karibų jūros esantį Koloną, veikia Tokumeno tarptautinis oro uostas bei Marcos A. Gelabert oro uostas. Statomas metropolitenas. Jūrų uostas įsikūręs Balboa rajone. Vystoma tekstilės, odos, baldų, cemento, elektronikos pramonė, veikia įvairių pasaulio bankų, finansinių kompanijų būstinės.
Mieste veikia Panamos (nuo 1935 m.), Panamos technologinis (1981 m.), Šv. Marijos katalikiškasis (1965 m.), Lotynų Amerikos mokslo ir technologijų (1991 m.) bei kiti universitetai, nacionalinė mokslų akademija, Panamerikos istorijos akademija, kolonijinio meno muziejus, nacionalinis teatras.
Paveldas
Miestas žymus savo kultūriniu ir istoriniu paveldu. Senojo Panamos miesto, 1671 m. sugriauto anglų piratų, liekanos 1997 m. paskelbtos pasaulio paveldo objektu. Svarbiausi miesto objektai yra Panamos metropolinė katedra (XVII–XVIII a.), Malonės bažnyčia (1680 m.), Mormonų šventykla (2005 m.), prezidentūra „Las Garzas“ (1922 m.), Panamos kanalo šliuzų sistema, Šv. Onos bažnyčia (1854 m.) ir parkas, senoji geležinkelio stotis, monumentai Mahatmai Gandžiui, Omarui Torichosui, Vaskui Nunjesui de Balboa, bahajų šventykla ir kt.
Istorija
Miesto pavadinimas kilęs iš indėnų kalbų. Cueva genties kalba reiškia „labai daug žuvies“, o karibų kalba – „labai daug drugelių“. Vėliau pavadinimas prigijo ir visai šaliai.
Miestas įkurtas 1519 m. gubernatoriaus Pedrarijo Davilos ir pavadintas Nuestra Señora de la Asunción de Panamá. Tai buvo pirma pastovi europiečių gyvenvietė Ramiojo vandenyno pakrantėje ir tapo pagrindiniu Panamos sąsmaukos miestu, aplenkdamas Santa Mariją ir Aklą. 1521 m. miestui suteiktas herbas, pastatytas kabildas. Iš Panamos prasidėjo kelionės į Peru, o šią užkariavus, tapo svarbiu uostu gabenant inkų auksą ir sidabrą į Ispaniją. 1539 ir 1563 m. miestą nuniokojo gaisrai, bet tai plėtros nesustabdė. 1610 m. čia gyveno virš 5000 gyventojų, buvo katedra, ligoninė – tai buvo vienas svarbiausių Amerikos miestų.
XVII a. Panamai nuolat grėsė piratų bei indėnų antpuoliai, 1620 m. miestą apgriovė žemės drebėjimas, o 1644 m. – gaisras. 1671 m. Panamą apgulė Henrio Morgano vadovaujami piratai. Ispanai išsprogdino visas parako atsargas ir visiškai sugriovė miestą.
1673 m. Panamos miestas atstatytas 2 km į pietryčius nuo buvusio miesto. 1790 m. čia jau gyveno 7000 žmonių. XIX a. vid. prasidėjus Kalifornijos aukso karštligei miestas suklestėjo, pro jį vyko aukso ieškotojai, nes centrinė JAV dalis dar buvo neįsisavinta. 1855 m. per sąsmauką nutiestas geležinkelis dar labiau padidino keliautojų srautus. XX a. pr. iškasus Panamos kanalą ne tik išaugo prekybos mastai, bet ir sutvarkyta miesto infrastruktūra, įrengtas vandentiekis. XX a. pab. Panama tapo svarbiu pasauli finansų centru.
Antanavas (Šalčininkai)
Antanavas – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Akmenynės, prie pat sienos su Baltarusija.
UEFA taurių taurė 1993–1994 m.
UEFA taurių taurė 1993-1994 m. – 34-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1993 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą. Turnyre pirmąkart dalyvavo ir Lietuvos futbolo klubas.
Cena (upė)
Cena – maža upė Žiemgaloje, Latvijoje; dešinysis Misos intakas. Upė prasideda Cenos tyrelyje, Marupės savivaldybėje ir baigiasi įtekėdama į Misą, Jelgavos savivaldybėje. Beveik visa Cenos vaga sureguliuota.