cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arbata
Tolimųjų Rytų tradicijos
Tolimuosiuose Rytuose, ypač korėjiečių virtuvėje, tokios arbatos dažniausiai gaminamos iš spragintų grūdų. Galimi įvairūs variantai:
Arbatos gaminamos iš kitų augalų. Tokios arbatos dažniausiai geriamos saldintos ir vadinamos 甜茶. Žinomiausios iš jų:
Serviravimas
thumb|Arbata su pienu thumb|right|Arbata su citrina
Arbatos pritraukimui labiausiai tinka ir yra geriausiai žinomi neglazūruotos keramikos Jiksing indai, nes jie gaminami iš aukštos kokybės molio. Geriama dažniausiai iš porcelianinių indų, nes pastarieji geriau išlaiko karštį. Anksčiau arbata buvo labai reta ir brangi, dėl to didesni jai skirti puodeliai atsirado tik po XIX amžiaus, arbatai masiškai paplitus ir atpigus.
Arbatos priedai
Arbata paprastai geriama su cukrumi, medumi, citrina, džemu ar uogiene, mėgstama su pienu, romu. Pienas, kaip manoma, neutralizuoja taninus ir mažina rūgštingumą. Nerekomenduotina arbata su grietinėle, nes ši užgožia arbatos skonį, nebent tai būtų labai stiprios rūšys (pvz., „Rytų Fryzija“).
Arbata dėl savo neutralaus malonaus skonio tinka prie daugelio sumuštinių. Cukrus ištirpinamas karštoje, norimo stiprumo arbatoje, kiti produktai dedami vėliau. Šalti arbatos gėrimai geriausiai tinka prie neašrių ar saldžių sumuštinių.
thumb|Šalta arbata su ledu
Arbatos maišeliai
thumb|left|Arbatos maišeliai
Arbatos lapai yra pakuojami į mažus, dažniausiai popierinius, maišelius. Tai populiarus šiuolaikiniame pasaulyje naudojamas būdas, nes jis yra paprastas ir patogus.
2008 m. arbatos maišeliui sukako 100 metų. 1908 m. JAV prekybininkas Thomas Sullivanas norėdamas sumažinti išlaidas, ėmė dėti arbatžoles žiupsneliais į mažus šilko maišelius ir siuntė savo klientams kaip pavyzdžius. Klientai, nesuprasdami prekiautojo gudrybės, dėjo maišelius į karštą vandenį. Taip atsitiktinai atsirado naujas arbatos užplikinimo būdas.
Masinė arbatos maišelių gamyba pradėta tik 1953 m. Pradžioje šilkinius pakeitė marlės maišeliais, vėliau pradėta fasuoti į popierinius. Šiuolaikiniame arbatos maišelyje vidutiniškai būna apie 3 gramus arbatžolių.
Neseniai atsirado unikalūs į šilką panašios medžiagos maišeliai 'crystal tea bags', skirtumas nuo tradicinio tuo, kad į juos pakuojama biri, plikoma arbata. Tik tokiuose maišeliuose birios plikomos arbatos lapeliai turi erdvės išsiskleisti kaip ir arbatinuke.
Pasak britų dienraščio „The Telegraph“ paskaičiuota, kad vien tik JAV kasdien sunaudojama maždaug 130 mln. arbatos maišelių.
Arbatos maišeliuose aromatą blogina tai, kad sausa arbata sąveikoje su oru gana greitai praranda aromatą, o daugumoje maišelių arbatlapiai yra susmulkinti ir didelis lapų paviršius sudaro sąlygas jiems greičiau išsikvėpti. Taip pat teigiama, kad lapų smulkinimas ištraukia aromatingus eterinius aliejus, o į maišelius pakliuvusios dulkės ir jų gamybai naudojamas popierius sugadina arbatos skonį.
Ratajevičė
Ratajevičė  – kaimas Lenkijos rytuose, Višnicės valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietryčius nuo Višnicės, apie 38 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 74 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Arbata
Laisva arbata
thumb|left|Laisva arbata
Laisvos arbatos lapai yra supakuoti laisvi metalinėje dėžutėje arba kitokiame inde. Arbatžolių kiekį į puodelį įsideda pats žmogus pagal poreikį gauti silpnesnę ar stipresnę arbatą. Kad netrukdytų arbatoje plaukiojantys lapai, naudojami koštuvėliai, arbatos spaustukai, filtruojantys puodeliai. Tradicinis ir efektyvus yra trijų dalių arbatos puodelis vadinamas gaivanu. Dangtelis gali būti nukeltas, kad lapai pasiliktų kol geriama arbata.
Arbatos kortelės
Jungtinėje Karalystėje nuo 1940 iki 1980 metų įvairios arbatos buvo parduodamos paketuose kartu su arbatos kortelėmis, kurios buvo skiriamos vaikų kolekcijoms, iliustruotos ir tokio pat dydžio kaip cigarečių kortelės. Žinomiausios buvo „Typhoo arbata“ ir „Brooke Bond“ PG Tips, kurie sukūrė kortelių albumus kolekcininkams. Korteles iliustruodavo net ir kai kurie pripažinti dailininkai, tokie kaip Charles Tunnicliffe. Kolekcininkai vertina daugumą iš šių kortelių kolekcijų.
Vaistinės savybės
Išgėrę arbatos žmonės tampa žvalesni ir darbingesni. Medikai sako, kad arbatoje esančios naudingos medžiagos stiprina kraujagysles, mažina arterinį spaudimą, padeda gydyti skorbutą, tymus, kokliušą, podagrą, ūminį reumatą. Patariama pasinaudoti ir kitomis arbatos savybėmis. Nuo pykinimo autobuse arba lėktuve, patartina pakramtyti sausos žaliosios arbatos miltelių, kurie taip pat gydo nudegimus. Stiprus žaliosios arbatos užpilas pasižymi baktericidinėmis savybėmis ir padeda gydyti skrandžio, dvylikapirštės žarnos opas, negyjančias odos žaizdas, uždegimus.
VIII Europos futbolo čempionatas
VIII Europos futbolo čempionatas vyko 1988 m. birželio 10 d.–25 d. Vakarų Vokietija (VFR) (Diuseldorfas, Frankfurtas prie Maino, Gelzenkirchenas, Hamburgas, Hanoveris, Kelnas, Miunchenas, Štutgartas). Turnyre dalyvavo 8 rinktinės, teisę dalyvauti finaliniame turnyre įgijusios po atrankos varžybų (vokiečiai pateko be atrankos). Pirmąkart čempionais tapo olandai.
1 grupė
Galutinė rikiuotė:
2 grupė
Galutinė rikiuotė:
Visuomenė (žurnalas)
thumb|right|150px|Pirmas numeris, 1910 m. Visuomenė – mėnesinis visuomenės, mokslo ir literatūros žurnalas, ėjęs 1910–1911 m. Vilniuje.
Istorija
Leido Lietuvos socialdemokratų partija ir Alina-Ona Paulauskytė. Spausdino Vilniaus spaustuvė Vilniuje. Išėjo 20 numerių. Nuo 1912 m. vasario 10 d. vietoje „Visuomenės“ išėjo vienkartis leidinys „Žvilgsnis“.
Rašė apie visuomenės socialinius, kultūros reiškinius, ragino aktyviau dalyvauti visuomenės veikloje. Paskelbė straipsnių iš literatūros ir kritikos istorijos.
Aktyviausi bendradarbiai – Vaclovas Biržiška (oficialus žurnalo leidėjas), Vincas Čepinskis, Stasys Matulaitis.
Redagavo V. Liandsbergienė, faktiškai – Mykolas Biržiška ir Augustinas Janulaitis.
Ryszard Kaczorowski
Biografija
Gimė 1919 m. lapkričio 26 d. Balstogėje, Wacław ir Jadwiga Sawicka-Koczorowska šeimoje. Prieš II pasaulinį karą baigė prekybos mokyklą, dalyvavo skautų veikloje. 1940 m. suimtas NKVD ir nuteistas mirties bausme, kuri vėliau buvo pakeista į 10 metų laisvės atėmimą Kolymos gulage. Po 1941 m. Sikorskio-Maiskio susitarimo buvo paleistas ir įtrauktas į Władysław Anders vadovaujamą Lenkijos emigracinę kariuomenę. 1944 m. kovėsi viename iš žymiausių Monte Cassino mūšyje. Pasibaigus karui, liko gyventi Jungtinėje Karalystėje, kaip politinis emigrantas. Iki 1986 m. dirbo buhalteriu, dalyvavo lenkų emigrantų skautų veikloje, buvo skautų organizacijos vadovas. 1986 m. emigracinės valdžios buvo paskirtas vidaus reikalų ministru. 1988 m. sausio mėnesį lenkų emigracinės valdžios prezidentas Kazimierz Sabbat paskyrė jį savo įpėdiniu. 1989 m. liepos 19 d. mirus Kazimierz Sabbat, jis tapo emigracinės valdžios prezidentu. 1990 m. gruodžio 22 d. jis perdavė prezidento pareigas Lech Wałęsa.
Kauno Petrašiūnų progimnazija
Kauno Petrašiūnų progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, M. Gimbutienės g. 9, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290135590. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba.
Istorija
1939 m. naujajame pastate įsikūrė Petrašiūnų pradinė mokykla. 1939–1940 m. joje dirbo 6 mokytojai, mokėsi 432 mokiniai. Hitlerinės okupacijos metais mokyklos patalpas užėmė Vermachtas, jose įsikūrė kariuomenės štabas, o 1943 m. – karo ligoninė. Tačiau švietimas nenutrūko, mokykla veikė Kasackio namuose. Mokinių ugdymu rūpinosi keturi mokytojai.
1944 m. įkurta Petrašiūnų progimnazija. 1946 m. progimnazija persikėlė į buvusios pradinės mokyklos patalpas. 1946–1947 mokslo metais dirbo 12 pedagogų. 1948 m. sausio 1 d. Petrašiūnai prijungiami prie Kauno miesto ir progimnazija pavadinama Kauno 9-ąja progimnazija, o 1949 m. – Kauno 15-ąja vidurine mokykla. 1969–1970 mokslo metais mokykloje įvedama kabinetinė sistema. Mokyklai padėjo kaimyniniai fabrikai. Kabinetai buvo aprūpinti techninėmis ir metodinėmis priemonėmis. 1985 m. atvėrė duris naujas mokyklos pastatas, pagerėjo mokymosi sąlygos.
Sapfo
Sapfo (Sappho, ; VII – VI a. pr. m. e.) – senovės graikų lyrinė poetė, gimusi Lesbo saloje.
Istorija
Istorijoje ir poezijos tekstuose ji siejama su Mitilėnės miestu, bet taip pat spėjama, kad ji gimė kitame Lesbo salos mieste Erese. Ji gimė tarp 630 ir 612 m. pr. m. e., aristokratų šeimoje, o mirė apie 570 m. pr. m. e. Didžioji kūrybos dalis prarasta, bet įspūdinga reputacija išliko.
Nėra jokių to meto istorinių šaltinių apie Sapfo gyvenimą – tik jos poezija. Nors yra įprasta Sapfo poetinės personos ir istorinės Sapfo patirtį laikyti bendra, mokslininkai po biografinio poezijos skaitymo sukėlė rimtas abejones vėlyvesne biografine tradicija, iš kurios atsirado detalios nuomonės. Tikima, kad Sapfo buvo Skamanderio ir Kleis duktė ir turėjo tris brolius. Ji buvo ištekėjusi (graikų komedija teigia, kad už turtingo pirklio, bet tuo abejojama), dėl vyro vardo diskutuojama. Kai kurie vertėjai, interpretuodami poemą apie mergaitę vardu Kleis, teigia, kad ji turėjo dukrą tokiu vardu. Tuo laiku buvo įprasta vadinti dukras senelių vardais, tad ši interpretacija ne be pagrindo. Tačiau eolinės graikų kalbos žodis pais dažniau reiškė vergę ar bet kokią mergaitę nei dukrą. Nenorėdami kelti nesusipratimų dėl neaiškaus Kleis statuso, vertėja Diane Rayor ir David Campbell pasirinko neutralų žodį „vaikas“ savo poemos versijose.
Sapfo gimė kilmingoje šeimoje. Tai įrodo jos kalbos išprusimas ir rafinuota aplinka, apibūdinta jos eilėse. Užuominų apie šokius, šventes, religines ceremonijas, karines flotiles, paraduose žygiuojančias armijas, senovės rūmų generolus ir damas gausu jos raštuose. Ji kalba apie laiką, praleistą Lidijoje, vienoje turtingiausių ir galingiausių to meto šalių. Išskirtiniau ji kalba apie savo draugus ir laimingą laiką, praleistą tarp damų Lidijos sostinėje Sarduose, kur kažkada gyveno Krezas ir auksu turtingas karalius Midas.
Smurtiniai išpuoliai Lesbe ir po to Pitako vadovaujamas sukilimas nuvertė valdančias šeimas. Daugeliui metų Sapfo ir kiti kilmingieji, tarp jų ir draugas poetas Alcėjus, buvo ištremti. Jos eilės karčiai kalba apie blogą elgesį su ja per tuos metus. Didžiąją dalį tremties laiko ji praleido Sirakūzuose, Sicilijos saloje. Išgirdę, kad garsioji Sapfo atvyks į jų miestą, Sirakūzų gyventojai pastatė jos statulą kaip pasveikinimo formą. Vėliau 581 m. pr. m. e., kai Pitakas nebebuvo valdžioj, ji galėjo sugrįžti į tėvynę. Tradiciškai manyta, kad Sapfo nusižudė nušokdama nuo Leukado skardžių dėl meilės keltininkui Faonui.
Kad kai kurios jos meilės poemos skirtos moterims, tad buvo manoma, kad ji turėjo homoseksualių polinkių. Žodis lesbietė atsirado nuo Lesbo salos, iš kurios ji kilusi, pavadinimo (jos vardas irgi davė kilmę retesniam sinonimui safinė (angliškai sapphic). Daugybės Sapfo poemų lyrinis subjektas iš tiesų kalba apie aistrą ir meilę (kartais su atsaku, kartais be) įvairioms moterims. Tačiau jai priskiriamų tekstų su lytinių aktų tarp moterų aprašymais yra vos keli, o ir dėl jų autentiškumo ginčijamasi. Ar šios poemos biografinės, nežinoma, bet Sapfo gyvenimo aplinkybės atsispindi jos darbuose, ir tai būtų suderinta su jos stiliumi išreikšti imtymius išgyvenimus poezijoje.
Viktorijos laikotarpiu buvo įprasta Sapfo apibūdinti kaip mergaičių pensiono direktorę. Tiesą sakant, daugelis ginčijasi, kad nėra užuominų apie mokymą, studentus, akademijas ar mokytojus jokiuose jos išlikusiuose darbuose. Tačiau mintis, kad Sapfo vadovavo kokiai nors akademijai, išlieka.
Adolfas Drungilas
Adolfas Pranciškus Drungilas  (g. 1936 m. rugsėjo 10 d. Vėlaičiuose, Kretingos apskritis) – Lietuvos radijo žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1958 m. baigė Kartenos vidurinę mokyklą, nuo 1959 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką. Nuo 1962 m. dirbo leidinių „Tarybinis mokytojas“, „Tarybinė moteris“ redakcijose, Lietuvos radijo ir televizijos komiteto vaikų ir jaunimo redakcijose. 1963–1966 m. Lietuvos radijo Visuomeninių-politinių laidų vyriausiosios redakcijos žemės ūkio skyriaus korespondentas. 1966–1991 m. Liaudies ūkio ir kultūros vyriausiosios redakcijos redaktorius.
1984 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo žemės ūkio gamybos ekonomisto organizatoriaus specialybę. Nuo 1991 m. Lietuvos radijo visuomeninių laidų vyriausiosios redakcijos vyriausiasis redaktorius. Rengė laidas žemės ūkio ekonomikos ir gamybos klausimais, pokalbius visuomeninėmis ir ekonominėmis bei mokslinėmis temomis.
Finliandizacija
Finliandizacija (arba finlandizacija;, SV finlandisering, , , ) – politinis procesas, kurio metu galinga valstybė spaudžia mažesnę kaiminystėje esančią šalį susilaikyti nuo bandymų prieštarauti jos užsienio politikos taisyklėms mainais į nepriklausomybės bei savarankiškos politinės sistemos išsaugojimą. Šis politinis terminas dažniausiai naudojamas charakterizuoti TSRS ir Suomijos santykius po Antrojo pasaulinio karo, kurie pasižymėjo daliniu nepriklausomos valstybės suvereniteto apribojimu užsienio ir saugumo politikoje dėl gretimos galingesnės valstybės – Tarybų Sąjungos – interesų. Pradėtas vartoti XX amžiaus antroje pusėje JAV, Švedijoje, VFR ir kitose vakarų valstybėse ir turėjęs neigiamą atspalvį.
Termino atsiradimas
Po Žiemos karo Suomija neteko didelės dalies Vyborgo gubernijos, penktadalio pramonės, 11 % dirbamos žemės plotų, 12 % gyventojų. Hanko pusiasalis buvo išnuomotas TSRS karinės jūrų bazės poreikiams.
Po II pasaulinio karo Suomija sumokėjo Tarybų Sąjungai piniginę kompensaciją, galutinai atsisakė savo teisių į Kareliją, o 1948 m. pasirašė su TSRS „Bendradarbiavimo ir tarpusavio pagalbos sutartį“, kurioje Suomija įtvirtino savo neutralitetą bei ypatingus TSRS strateginius interesus savo šalyje. Mainais Suomija išlaikė nepriklausomybę, galėjo gyventi kapitalistinėje santvarkoje su rinkos ekonomika ir žodžio laisve.
Pokarinėje Suomijoje buvo draudžiami kitų šalių meno kūriniai (filmai, knygos), kurie galėjo būti traktuojami antitarybiniais. Suomija išduodavo perbėgusius TSRS piliečius.
Suomijos nuolaidos Vakaruose buvo vertinamos neigiamai, o politologijoje atsirado „finliandizacijos“ sąvoka.
Pasekmės
Kitaip nei Baltijos valstybės, Suomija išlaikė nepriklausomybę ir nebuvo sovietizuota kaip Rytų Europos šalys. Dalinį nepriklausomybės suvaržymą Suomija kompensavo ekonomikos šuoliu ir gerovės kilimu. Suomija į TSRS tiekė laivus, gamybos įrangą, popierių. Didžiuliai užsakymai Suomijos ekonomiką padarė priklausoma nuo TSRS, kas sukėlė rimtą krizę TSRS žlugus.
Mykolas Michelbertas
Mykolas Michelbertas (g. 1939 m. kovo 9 d. Kražiuose) – Lietuvos archeologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1955 m. baigė Kražių vidurinę mokyklą, 1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. Istorijos institute apgynė kandidatinę disertaciją „Romėniškasis importas Lietuvoje“, 1986 m. TSRS mokslų akademijos archeologijos institute – daktarinę disertaciją „Lietuvos Panemunė I–IV m. e. a.“ 1987 m. istorijos mokslų daktaras.
Vokietijos archeologijos instituto užsienio narys korespondentas (2002 m.), Latvijos mokslų akademijos garbės daktaras (2004 m.). 1989–1995 m. Lietuvos archeologijos draugijos tarybos, 2004 m. Kultūros paveldo departamento Mokslinės archeologijos komisijos pirmininkas. Leidinio „Archaeologia Lituana“ įkūrėjas ir vyr. redaktorius nuo 1999 m., daugelio konferencijų organizatorius.
Mokslinė veikla
Pirmasis mokslinis darbas – „Romos monetų radiniai Lietuvos TSR teritorijoje“ 1961 m. buvo paskelbtas „Lietuvos TSR Mokslų Akademijos darbuose“. Tyrimų kryptys: senojo geležies amžiaus archeologija, numizmatika. Tyrinėti: Gintarų kapinynas, Rūdaičių kapinynas II (Kretingos rajonas), Seredžiaus kapinynas, Veliuonos kapinynas, Paprūdžių kapinynas (Kelmės rajonas); Akmenių pilkapynas, Perkūniškės pilkapynas, Paalksnių pilkapynas, Kuršių pilkapynas (Kelmės rajonas), Berklainių pilkapynas, Daujėnų pilkapynas (Pasvalio rajonas), Kybartiškės pilkapynas (Šiaulių rajonas), Pajuosčio pilkapynas (Panevėžio rajonas), Paragaudžio pilkapynas (Šilalės rajonas), Vienragių pilkapynas (Plungės rajonas), Pažarsčio pilkapynas (Prienų rajonas), Rokėnų pilkapynas, Žadavainių pilkapynas (Ignalinos rajonas), Jakšiškio pilkapynas (Anykščių rajonas).
Paskelbė per 250 mokslo ir mokslo populiarinamųjų straipsnių.
Keturvalakių mokykla-daugiafunkcis centras
Vilkaviškio rajono Keturvalakių mokykla-daugiafunkcis centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Keturvalakiuose (Vilkaviškio raj.), Keturvalakių g. 39, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190489549. Steigėjas Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba.
Filialas: Vilkaviškio raj. Keturvalakių mokyklos Karklinių skyrius. Nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. Keturvalakių pagrindinė mokykla pertvarkyta į Vilkaviškio r. Keturvalakių mokyklą-daugiafunkcį centrą. Taip pat nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. įsteigta ikimokyklinio ugdymo grupė.
Istorija
Pirmoji parapinė mokykla Keturvalakiuose įsteigta 1781 m., po 8 metų uždaryta. 1872 m. įsteigta rusiška pradžios mokykla. 1873 m. žiemą joje mokėsi 30 mokinių, vasarą – 10 mokinių. Vėliau ir ši mokykla buvo uždaryta. 1878 m. pastatyta nauja mokykla, 1895 m. sudegė. Toliau mokykla glaudėsi V. Palioko name.
Nuo 1949 m. - 1960 m. Keturvalakiuose pradėjo veikti septynmetė mokykla. 1960 m. mokykla tapo aštuonmete. 1985–1988 m. vadinosi nepilna vidurine mokykla, vėliau tapo devynmete, nuo 1994 m. pagrindine mokykla. 2001–2002 m. m. prie mokyklos įrengtas stadionas. Nuo 2005 m. veikia kompiuterių klasė ir tais pačiais metais mokykla tampa finansiškai savarankiška.
Imre Kálmán
Imrė (Emerichas) Kalmanas (, 1882 m. spalio 24 d. Šiofokas, Šomodis – 1953 m. spalio 30 d. Paryžius, palaidotas Vienos centrinėse kapinėse) – vengrų ir austrų kompozitorius, vienas žymiausių Vienos naujosios operetės kūrėjų.
Kūryba
Sukūrė apie 20 operečių, jų muzika melodinga, turi sąsajų su vengrų muzikiniu folkloru. Orkestruotė spalvinga.
Kaunas (Karija)
Kaunas (🇬🇷,, kar. Kbid) – senovinis miestas Karijos pietryčiuose (Mažoji Azija), vakariniame Dalyjano upės krante.
Istorija
Mažosios Azijos Kaunas buvo klestintis čia įsikūrusios Karijos karalystės miestas. Archeologiniai tyrinėjimai rodo, kad Kauno atsiradimas datuojamas III a. pr. m. e. Tačiau, pagal Antikos rašytinius šaltinius, miestas galėjo atsirasti VII–VI a. pr. m. e. Miesto klestėjimo laikotarpis tęsėsi nuo V a. pr. m. e. iki II m. e. a. Nuo įkūrimo Kaunas buvo žinomas druska, žuvimi, figomis ir kt.
Mieste galima išvysti persų, helenų, romėnų ir Bizantijos civilizacijos pėdsakų. Yra išlikę tuo metu statytos Akropolio tvirtovės ir pylimo, antikinio teatro, bažnyčios, romėniškų pirčių, palestros (sporto mokyklos) liekanos, Nekropolis – uolose įrengti karalių ir kitų didikų kapai.
Traidenis
Valdymas
thumb|left|150px|Traidenis bendrauja su būsima žmona, princese Ona Mazovietethumb|250px|[[Kernavės piliakalniai]] Didžiuoju kunigaikščiu tapo greičiausiai kaip Mindaugo giminei priešiškos politinės grupuotės lyderis (žinoma, kad valdymo pradžioje Traidenis palaikė draugiškus santykius su Mindaugo sūnų Vaišelgą nužudžiusiu Haličo-Volynės didžiuoju kunigaikščiu Levu Danilovičiumi). Buvo nuoseklus pagonybės šalininkas ir antivokiškos baltų laisvės kovos rėmėjas, taip pat talentingas karvedys, − iš paties Traidenio vadovaujamos LDK kariuomenės laimėtų mūšių paminėtini Karusės ledo mūšis (1270 m.), Ašeradės mūšis (1279 m.) ir Jersikos mūšis (1281(?) m.).
Traidenio valdymo laikotarpiu LDK sėkmingai atrėmė keletą Livonijos ordino puolimų, įsitvirtino Palenkėje. Iš lietuvių, jotvingių ir (tikriausiai) LDK rusėnų sudaryta LDK kariuomenė tada ne kartą siaubė abiejų Vokiečių ordino šakų, lenkų kunigaikštysčių ir Haličo-Volynės valstybės valdas. Traidenio leidimu tuometinės etninės Lietuvos pietiniame pakraštyje ir kt. LDK vietose įsikūrė daugybė iš Vokiečių ordino užkariautų arba nuniokotų žemių pasitraukusių prūsų, jotvingių ir žiemgalių.
Juozas Žemaitis (1926)
Biografija
Baigęs pradinę mokyklą, mokėsi Šakių Žiburio gimnazijoje. Vidurinę mokyklą baigė Barzduose.
1945 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. 1949 m. rugsėjo 25 d. įšventintas kunigu. Vikaravo Veiveriuose. Per pusmetį neakivaizdiniu būdu užbaigė studijas, išlaikė egzaminus.
1950 m. paskirtas Marijampolės vikaru. 1953 m. – Simno parapijos administratoriumi. 1967–1989 m. klebonavo Šakiuose ir ėjo dekano pareigas.
1980 m. Šventasis Tėvas Jonas Paulius II suteikė monsinjoro titulą.
1989 m. Juozas Žemaitis davė amžinuosius įžadus marijonų vienuolijoje, paskirtas pilną savarankiškumą atgavusios Vilkaviškio vyskupijos apaštališkuoju administratoriumi, kovo 10 d. nominuotas tituliniu Tabaikaros vyskupu, o kovo 18 d. konsekruotas vyskupu.
1991 m. gruodžio 24 d. tapo Vilkaviškio vyskupijos ordinaru. Buvo Lietuvos Vyskupų Konferencijos ad hoc komisijos ryšiams su Lenkijos Vyskupų Konferencija pirmininku.
2002 m. sausio 5 d. popiežius Jonas Paulius II priėmė vyskupo Juozo Žemaičio MIC atsistatydinimą, sulaukus Kanonų teisės kodekse numatytos 75 m. amžiaus ribos, ir paliko jį Vilkaviškio vyskupu emeritu.
Nuorodos
R. Butautas – Kudirka. Barzdų enciklopedija. Vilnius. 2008.
Vladislovas Michelevičius
Vladislovas Michelevičius (1924 m. birželio 8 d. Kačiūniškėse, Raudondvario valsčius – 2008 m. lapkričio 12 d. Kaune) – Lietuvos vyskupas.
Biografija
Mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1944-1949 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje. 1948 m., dar nebaigęs seminarijos, įšventintas kunigu. 1980–1981 m. studijavo Aukštųjų lotynų kalbos studijų institute Romoje.
1949–1950 m. Kavarsko vikaras, 1950–1951 m. Zibalų (Širvintų rajonas) klebonas. Nuo 1951 m. dėstė Kauno kunigų seminarijoje, 1959 m. tarybų valdžios reikalavimu atleistas. 1959–1965 m. Šv. Kryžiaus, 1965–1971 m. – Šv. Juozapo bažnyčios (abi Kaune) vikaras. 1960–1965 m. ir 1968–1986 m. Kauno arkivyskupijos bažnytinio tribunolo teisėjas, 1965–1968 m. – notaras. 1968–1996 m. vėl dėstė Kauno kunigų seminarijoje; 1972–1978 m. jos dvasios tėvas, 1989–1990 m. rektorius. 1979–1986 m. Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos apaštalinio administratoriaus sekretorius. 1986 m. titulinis Tapso vyskupas. Nuo 1986 m. Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos apaštalinio administratoriaus generalinis vikaras, 1989–1999 m. Kauno arkivyskupo augziliaras ir generalinis vikaras. 1991–1992 m. Lietuvos vyskupų konferencijos sekretorius. Nuo 1999 m. vyskupas emeritas. Sulaukęs 75-erių atsistatydino iš užimamų pareigų ir pagal išgales pagelbėjo pastoracijoje. Mirė 2008 m. lapkričio 12 d. Kaune. Palaidotas prie Kauno arkikatedros bazilikos.
Kengūra
Kengūros turi dideles, galingas užpakalines kojas, dideles pėdas, pritaikytas šokinėti, ilgą raumeningą uodegą pusiausvyrai išlaikyti ir mažą galvą. Kaip ir dauguma sterblinių, kengūrų patelės turi sterblę, kurioje jaunikliai užbaigia postnatalinį vystymąsi.
Dėl mitybos pas kengūras išsivystė specializuoti retam žinduoliui būdingi dantys. Kengūros kandžiai pajėgūs nukąsti arti žemės paviršiaus esančią žolę, o krūminiai dantys ją susmulkina ir sumala. Kadangi dvi apatinio žandikaulio pusės nėra tarpusavyje sujungtos, apatiniai priekiniai dantys yra toliau vienas nuo kito, todėl kandamasis paviršiaus plotas praplatėja. Žolėje esantis silicio dioksidas yra šiurkštus, todėl kengūros krūminiai dantys laikui bėgant dyla ir juda į priekį, kol galiausiai iškrenta, o juos pakeičia nauji dantys užpakalinėje eilėje. Šis procesas žinomas kaip polifiodontija ir tarp kitų žinduolių būdingas tik drambliams ir lamantinams.
Kengūra kartu su koala yra nacionaliniai Australijos simboliai. Kengūra pavaizduota ant Australijos herbo ir ant kai kurių Australijos dolerio monetų, yra vienas iš Australijos karinių oro pajėgų simbolių, taip pat naudojama kai kurių žinomiausių Australijos organizacijų, tokių kaip Qantas, logotipe.
Laukinės kengūros medžiojamos mėsai, odai, taip pat nemažai nušaunama saugant pašarą ganykloms. Kengūros mėsa, palyginti su kitų maistui naudojamų gyvūnų mėsa, yra mažiau riebesnė.
Etimologija
Žodis „kengūra“ per anglų kalbą atėjo iš gūgų jimitirų kalbos žodžio gangurru, reiškiančio didžiąsias pilkąsias kengūras. Pavadinimą „kanguru“ 1770 m. liepos 12 d. pirmąkart savo dienoraštyje pasižymėjo seras Džozefas Banksas; tai įvyko šiuolaikinio Kuktauno vietoje, prie Endyvor upės krantų. Ekspedicijai vadovavęs Džeimsas Kukas pirmą kartą paminėjo kengūras savo rugpjūčio 4 d. dienoraščio įraše. Tose vietovėse gyvena tautos, šnekančios gūgų jimitirų kalba.
Klasifikacija
'''Pošeimis. Macropodinae'''
Ropininkai
Ropininkai – kaimas pietinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Vaizgučių.
Kulviecas
Kulviecas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Edvardso sifaka
Edvardso sifaka (Propithecus edwardsi) – indrinių (Indriidae) šeimos primatas. Paplitusi pietinėje Madagaskaro dalyje.
Juškaičiai (Joniškis)
Juškaičiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Juodeikių.
Saton Bridžo elektrinė
Saton Bridžo elektrinė  – gamtinėmis dujomis kūrenama šiluminė jėgainė Saton Bridže, Jungtinėje Karalystėje.
Istorija
1999 m. elektrinės statybos buvo užbaigtos. Statybų vertė – 337 milijonai £, rangovas – „Enron“. Jėgainė energija aprūpina 2 % Anglijos ir Velso.
thumb|left|Elektrinė ir vėjo jėgainių parkas iš toli.
Rovinai
Rovinai  – kaimas Lenkijos rytuose, Višnicės valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurę nuo Višnicės, apie 24 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 79 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Per kaimą teka Grabarkos upė.
Vanagas (reikšmės)
Vanagas:
Proletariato diktatūra
Proletariato diktatūra – komunistų iškelta idėja, politinė sistema, kai atstovaujama tik vienos socialinės klasės – darbininkų (proletariato) – interesams.
Skirtingi komunistiniai judėjimai įvairiai apibūdina proletariato diktatūrą ir jos svarbą, kai kurie netgi teigia, kad ji visai nereikalinga. Pvz., stalinistai teigia, kad proletariato diktatūra – aukščiausia demokratijos išraiška ir ji yra sudedamoji socializmo dalis. Trockistai apibūdino proletariato diktatūrą kaip laikiną priemonę, skirtą tvarkos įvedimui ir permanentinės revoliucijos (ar jos dalies) įvykdymui, tuo tarpu po proletariato diktatūros iš karto būtina demokratizacija. Šis esminis demokratizacijos klausimas buvo viena iš Levo Trockio ir Josifo Stalino konflikto priežasčių – Stalinas manė, jog demokratijos lygis pakankamai aukštas ir jokios demokratizacijos nereikia, tai, pasak jo, būtų tik liberalizavimas, o tai Stalinas laikė oportunizmu.
Kruškos
Kruškos – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Prieraslio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į rytus nuo Prieraslio, apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų ir 127 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Vyneliai
Vyneliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Krekenavos.
Izohipsė
Spalvinis žymėjimas
Paprastai izohipsės žemėlapiuose žymimos ruda, kartais pilka ar tamsiai žalia spalva. Plotas, apribotas dviem gretutinėmis pagrindinėmis izohipsėmis, esant nedideliam pagrindinių izohipsių skaičiui, dažnai spalvinamas. Aukščiau esantys plotai žymimi rudesne ar raudonesne spalva, o žemiau esantys plotai oranžine, geltona, žalia, tamsiai žalia.
Lapų Šv. Nikolajaus cerkvė
'''Lapų Šv. Nikolajaus cerkvė'''  – nebeegzistuojanti stačiatikių cerkvė Lapių mieste. Cerkvė pradėta statyti 1898 m. metais. Cerkvė buvo statoma šalia geležinkelio, kuriame dirbo daug iš Rusijos imperijos atvykusių darbininkų. Cerkvės statybos kainavo 14,000 rublių. Po I pasaulinio karo mieste liko 83 stačiatikiai. 1920 m. cerkvė buvo nugriauta vietinių gyventojų, kuriems cerkvė simbolizavo rusifikacijos laikus.
Erechtėjonas
thumb|right Erechtėjonas – šventykla šiaurinėje Akropolio kalvos dalyje, skirta Atėnei (karo ir išminties deivei) ir Poseidonui (jūrų dievui). Šventyklos šoninį portiką, esantį vakaruose, laiko ne kolonos, o šešios jonėninio stiliaus marmurines moterų figūros kolonos – kariatidės, pastatytos ant aukšto cokolio. Akropolis yra "aukštutinis miestas"
Migdoliškis
Migdoliškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Vikonių, dešiniajame Šventosios upės krante. Ribojasi su Andrioniškio seniūnijos kaimais: Krivinskai, Sabaliūnai; su Anykščių seniūnijos kaimais: Ažupiečiai, Lakinės. Kaimo rytinėje pusėje tekanti Šventoji skiria kaimą nuo Niūronių. Kaimo teritorija priklauso Anykščių regioniniam parkui. Po juridinio kaimų ribų įteisinimo, plotas 96 ha.
Juškaičiai (Betygala)
Juškaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Ilgižių III.
Sakalas
Sakalas:
Siera Leonės sportas
Sportas yra svarbi Siera Leonės visuomenės dalis, o futbolas yra populiariausia sporto šaka šalyje. Be futbolo šalyje dar populiarios šios sporto šakos: lengvoji atletika, kriketas, boksas ir krepšinis.
Sakalas
Taip pat:
Siera Leonės sportas
Futbolas
Futbolas laikomas populiariausia sporto šaka šalyje. Siera Leonės nacionalinė futbolo rinktinė, valdoma Siera Leonės futbolo asociacijos, atstovauja savo šaliai įvairiose vietinėse ir tarptautinėse varžybose. Ši rinktinė plačiai žinoma Leonės žvaigždžių vardu. Nors rinktinė niekada nepateko į FIFA pasaulio čempionatą, tačiau du kartus (1994 ir 1996 m.) jiems teko dalyvauti Afrikos taurės varžybose. FIFA reitinge šalis užima 124-ąją vieta (2008 m. lapkričio duomenys).
Sakalas
Pavardė ir vardas:
Siera Leonės sportas
Krepšinis
Siera Leonės nacionalinė krepšinio komanda atstovauja šalį įvairiose vietinėse ir tarptautinėse krepšinio varžybose. FIBA nare šalis tapo 1991 m., o pasaulio rinktinių reitinge šalies ekipa užima 75-ąją vietą.
Lefkošos apygarda
thumb|Lefkošos apygarda išskirta raudona spalva. Lefkošos apygarda  – nepripažintos Turkų Kipro respublikos apygarda, esanti Kipro salos centrinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Girnės apygarda, vakaruose su Guzeljurto apygarda ir graikiškaja Nikosijos apygarda, pietuose su Larnakos apygarda, o rytuose su Magusos apygarda. Administracinis apygardos centras – Lefkoša. Pagal Kipro administracinį suskirstmą priklauso Nikosijos apygardai.
Apygardoje 2006 m. gyveno 85 597 žmonės.
Siera Leonės sportas
Dalyvavimas Olimpinėse žaidynėse
Siera Leonės sportininkai dalyvavo visose vasaros Olimpinėse žaidynėse nuo 1968 m. (išskyrus 1972 ir 1976 m. Olimpiadas). Tiesa, šios šalies atletams dar nėra pavykę laimėti Olimpinio medalio. Nei vienas sportininkas iš Siera Leonės dar nėra dalyvavęs žiemos Olimpinėse žaidynėse.
Didysis sprogimas
thumb|350px|Visatos kūrimasis iš Didžiojo sprogimo Didysis sprogimas – sąvoka, Didžiojo sprogimo teorijoje nusakanti Visatos atsiradimo momentą. Teorija grindžiama teiginiu, jog galaktikos palaipsniui tolsta viena nuo kitos. Šį teiginį patvirtina stebimų galaktikų šviesos spektro poslinkis, aiškinamas Hablo dėsniu. Remiantis šiuo dėsniu galima nesunkiai apskaičiuoti, jog visos galaktikos prieš maždaug 13,7 milijardų metų buvo vienoje vietoje.
Pavadinimas
Pavadinimas Big Bang buvo juokais vartotas teorijos kritikų, norint paversti idėją ad absurdum. Šis ironiškas, bet vaizdingas žodžių junginys prigijo ir tapo šiuolaikiniu kosmologijos terminu.
Apžvalga
Kadangi nei erdvės, nei laiko, nei juose egzistuojančios mums įprastos materijos prieš Didijį sprogimą nebuvo, jie turėjo atsirasti Didžiojo sprogimo metu. Be šių sąvokų šiuolaikinės fizikos teorijos negali aprašyti pačios ankstyviausios Visatos raidos. Jos gali būti taikomos tik po Planko epochos – 10-43s.
Po Didžiojo sprogimo Visata buvo beveik vientisai užpildyta energijos ir buvo ypač karšta – 1032K. Sparčiai didėjant atstumams tarp Visatą sudarančių objektų, jos temperatūra krito, ėmė veikti visos šiuo metu žinomos fizikinės jėgos, susidarė elementariosios dalelės, vandenilio ir helio atomai.
Po maždaug 400 000 m. temperatūra nukrito iki 3000 K. Šiuo laikotarpiu stabilizavosi atomai; tai leido šviesai laisvai sklisti erdvėje. Šis Visatos periodas stebimas reliktiniame spinduliavime. Šio spinduliavimo egzistavimas buvo prognozuotas XX a. ketvirtame dešimtmetyje, o jo atradimas 1965 m. tapo svarbiu fizikos laimėjimu.
thumb|350px|Kosminio mikrobangų spinduliavimo žemėlapis
Pagreitis (reikšmės)
Pagreitis gali reikšti:
Didysis sprogimas
Apžvalga
Per tam tikrą laiką šiek tiek tankesnes Visatos vietas, sudarytas iš ne visiškai vienalytės materijos, gravitacija sutraukė į tankesnes struktūras, taip sudarydamos dujų debesis, žvaigždes, galaktikas ir kitas astronomines struktūras.
Alberto Einšteino reliatyvumo teorija teigia, jog, priklausomai nuo materijos tankio Visatoje, galimos dvi Visatos plėtimosi baigtys. Vienu atveju Visata plėsis be sustojimo (infliacinis modelis, "Big Rip"), kitu atveju, esant didesniam tankiui, vėl susitrauks (defliacinis modelis, Big Crunch) ir susidarys situacija, panaši į Didįjį sprogimą. Tokiu atveju galima būtų teigti, jog Visatos raida yra cikliška. Tačiau atlikus šiuolaikinius Visatos tankio matavimus begalinio Visatos plėtimosi modelis atrodo tinkamesnis.
Teorijos istorija
1915 m. Albertas Einšteinas sukūrė Bendrąją reliatyvumo teoriją. Ši teorija neleido jokių statinių sprendinių, t. y., Visata galėjo arba plėstis, arba trauktis. Šį rezultatą jis pats laikė klaidingu, ir vėliau jį bandė koreguoti, pridėdamas kosmologinę konstantą.
Vėliau, 1918 m., Strasburgo astronomas Karlas Vilhelmas Vircas (Carl Wilhelm Wirtz) išmatavo sisteminį kai kurių galaktikos ūkų raudonąjį poslinkį, ir pavadino tai K-pataisa (K-correction), tačiau jis dar nesuprato nei jos kosmologinės reikšmės, nei to, kad manomieji ūkai iš tiesų buvo galaktikos už mūsų Paukščių Tako.
Belgijos dvasininkas Žoržas Lemetras (Georges Lemaitre) 1927 m. buvo pirmasis, pasiūlęs idėją, kad Visata prasidėjo dėl „pirmykščio atomo“ sprogimo.
Ketvirtajame dešimtmetyje Edvinas Hablas pateikė eksperimentinių įrodymų, patvirtinančių Ž. Lemetro teoriją. E. Hablas jau 1913 m. buvo nustatęs, kad galaktikos tolsta. Tačiau vėliau, dar kartą naudodamasis raudonojo poslinkio matavimais, jis nustatė, kad tolimos galaktikos tolsta visomis kryptimis tokiais greičiais, kurie yra vienodi Žemės atžvilgiu, ir kurie tiesiogiai proporcingi atstumui nuo Žemės iki tų galaktikų. Šis dėsnis šiuo metu žinomas kaip Hablo dėsnis.
Hablo dėsnis pagimdė dvi teorijas apie Visatos ateitį. Viena – pasiūlyta Georgijaus Gamovo (George Gamow) – teigia, kad Visata prasidėjo apibrėžtu laiku praeityje ir ateityje visą laiką plėsis. Kita teorija – Fredo Hoilio (Fred Hoyle) pastovios būsenos modelis, pagal kurį nauja materija būtų kuriama galaktikoms tolstant vienai nuo kitos, ir visatos vaizdas laike nesikeistų. F. Hoilis yra ir paties termino „Didysis sprogimas“ autorius. Pirmąsyk F. Hoilis jį pavartojo 1950 m. BBC radijo programoje, kritiškai atsiliepdamas apie šią teoriją.
Faktai, paremti vėlesnių stebėjimų duomenimis, buvo palankūs Didžiojo sprogimo teorijai. Nuo XX amžiaus septintojo dešimtmečio vidurio ji buvo laikoma tiksliausia esama teorija apie Visatos kilmę bei evoliuciją. Šiuo metu beveik visi kosmologijos ištekliai skirti Didžiojo sprogimo teorijai plėsti ir taisyti. Tiriama, kaip po Didžiojo sprogimo susiformavo galaktikos bei kas įvyko per patį Didįjį sprogimą.
XX amžiaus dešimtajame dešimtmetyje ir XXI amžiaus pradžioje tobulėjant teleskopų technologijoms Didžiojo sprogimo teorija buvo labai patikslinta. Gauti duomenys leido astronomams tiksliau apskaičiuoti daug Didžiojo sprogimo parametrų ir nustatyti, jog Visatos plėtimosi greitis auga greičiau, negu buvo manyta ir tuo prieštarauja Hablo dėsniui. Jei šių stebėjimų duomenys yra teisingi ir greitėjimas tęsis, o plėtimosi greitis pasieks šviesos greitį, galiausiai nebegalėsime matyti kitų galaktikų, o Visata baigsis vadinamuoju Didžiuoju suplėšymu.
2007 m. gruodį kosmologo B. Wandelt'o paskelbta reliktinio spinduliavimo analizė parodė, kad dabartiniai visatos plėtimosi modeliai yra arba pernelyg paprasti, arba neteisingi, ir ateinantys metai bus skiriami tyrimams siekiant tai patikrinti.
Problemos
Didžiojo Sprogimo teorija paaiškina daugumą stebėjimo duomenų. Neaišku, kas vyko laiko intervale nuo 0 iki 10-43s po Didžiojo sprogimo. Tikima, kad Bendroji reliatyvumo teorija negali prognozuoti pačios Visatos pradžios. Šiuolaikinėje kosmologijoje trūksta kvantinės gravitacijos teorijos bei Bendrosios reliatyvumo teorijos sujungimo į Didžiąją apibendrintą teoriją ( angl. Grand unification Theory – GUT), nors ši teorija vis dar neleis nustatyti, kas vyko Planko epochos metu. Taip pat kol kas nėra aiški Visatos sudėtis, ypač nematomosios medžiagos ir tamsiosios energijos prigimtis, todėl neaišku, kodėl dabar Visata plečiasi su pagreičiu ir kodėl kosmologinė konstanta tokia maža.
Kokverelio sifaka
Kokverelio sifaka (Propithecus coquereli) – indrinių (Indriidae) šeimos primatas. Paplitusi šiaurės vakarų Magadaskare.
Guido Michelini
Gvidas Mikelinis (, 1951 m. liepos 2 d. Parmoje – 2020 m. lapkričio 25 d. ten pat ) – italų kalbininkas, nuo 2007 m. Lietuvos mokslų akademijos užsienio narys, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras, filologijos mokslų daktaras, Lietuvių katalikų mokslo akademijos narys akademikas.
Biografija
1970–1974 m. Bolonijos universitete studijavo klasikinę filologiją, 1975–1976 m. Vilniaus universitete – baltų kalbotyrą. Vilniaus universitete 1981 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją „Teksto lingvistika ir indoeuropiečių prokalbė: pasyvas“, 1988 m. – daktaro disertaciją „Laiko, veikslo ir nuosakos kategorijos ir jų funkcionavimas baltų kalbose“; šiomis temomis paskelbė straipsnių.
1978–1987 m. dėstė Milano katalikų universitete, 1987–1994 m. – Potencos universitete; nuo 1986 m. profesorius. Nuo 1994 m. dirbo Parmos universitete, nuo 1995 m. dėstė ir baltų filologiją. 1979 m. Vilniaus universiteto, 1993 m. ir 1995 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, skaitė indoeuropiečių ir bendrosios kalbotyros paskaitų kursus. 2000 metais už aktyvią ir produktyvią mokslinę veiklą, susijusią su Mažosios Lietuvos problematika, jis buvo inauguruotas Klaipėdos universiteto garbės daktaru.
Mokslinė veikla
Tyrė senovės lietuvių kalbos paminklus, nagrinėjo ir prūsų kalbos problemas. Baltistikos problemos buvo dažnai nagrinėjamos ir jo darbuose, skirtuose bendriesiems indoeuropiečių klausimams. Į italų kalbą išvertė lietuvių grožinės literatūros kūrinių: A. Baranausko „Anykščių šilelį“ (La selva di Anykščiai, 1990 m.), „Sibiro lietuvių dainos“ (Canti lituani dalla Siberia, 1991 m.). Italų ir lietuvių spaudoje paskelbė straipsnių Lietuvos istorijos, lietuvių ir italų ryšių klausimais. Nuo 2007 m. iki pat mirties buvo aktyvus Klaipėdos universitete leidžiamo žurnalo „Res Humanitariae“ redakcinės kolegijos narys.
Amerikos Valstybių organizacija
Amerikos Valstybių organizacija – tarptautinė organizacija, kurios būstinė yra įsikūrusi Jungtinių Valstijų sostinėje Vašingtone. Organizaciją sudaro 35 Amerikos žemyno nepriklausomos valstybės. Dviejų valstybių narystė šioje organizacijoje yra sustabdyta. Hondūro narystė buvo sustabdyta dėl visai neseniai įvykusio Hondūro prezidento nuvertimo. Kubos narystė iki šiol vis dar yra nutraukta.
Andrešiūnai
Andrešiūnai – kaimas pietinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Vaizgučių.
Kulys (reikšmės)
Kulys:
Kulys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kulienė (ištekėjusi moteris) ir Kulytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Piterboro elektrinė
Piterboro elektrinė – gamtinėmis dujomis kūrenama šiluminė jėgainė Piterbore, Jungtinėje Karalystėje.
Istorija
1991 m. pradėti elektrinės statybos darbai, kurie buvo užbaigti 1993 m. Nuo 2001 m. elektrinę valdo Centrica Energy koncernas.
Izoliacionizmas
Izoliacionizmas – terminas, apibrėžiantis užsienio politiką, kurią sudaro neintervencinė karinė politika ir politinė ekonominio nacionalizmo politika (protekcionizmas). Kitais žodžiais tariant, jai būdingi šie aspektai:
Deckeno sifaka
Deckeno sifaka (Propithecus deckenii) – indrinių (Indriidae) šeimos primatas. Paplitusi vakarų Magadaskare. Žinomi du porūšiai.
Vigoda (Višnicės valsčius)
Vigoda  – kaimas Lenkijos rytuose, Višnicės valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Višnicės, apie 29 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 73 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Amaltėja
Amaltėja reikšmės:
Karna
Romėnų mitologijoje Karna – požemio pasaulio deivė, viena iš daugelio „mažųjų“ romėnų religijos deivių. Jos garbei birželio 1 d. švenčiama Karnarija. Pagal Ovidijų nimfa Karna įvyliodavusi meilužius į tamsias olas, o pati pasislėpdavusi. Tačiau durų dievas Janas įsimylėjo Karną ir ją pergudravo, kadangi galėjo galėjo matyti, kas darosi jam už nugaros. Kai Janas tapo Karnos meilužiu, ją apdovanojo galia prižiūrėti durų vyrius. Karna buvo laikoma vaikų gynėja, žmogaus širdies bei kitų organų ir sveikatos globėja.
Vingiriai
Vingiriai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kačergiškės.
Difuzinis ūkas
right|thumb| [[Didysis Oriono ūkas|Oriono ūkas, žinomiausias difuzinis ūkas.]]
Difuzinis ūkas – terminas, apibrėžiantis apšviestųjų ūkų klasę. Astronomijoje yra išskiriami trys difuzinių ūkų tipai: atspindžio ūkas, emisinis ūkas ir supernovos liekana.
Terminas padeda atskirti kitą, nedifuzinių ūkų – tamsiųjų debesų klasę, kurioje ūką sudarančios dalelės yra labiau susikoncentravusios, mažiau pasklidusios erdvėje.
Šilininkai (Juknaičiai)
Šilininkai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 18 km nuo Šilutės, šalia Nemuno. Įsikūrę pasienio zonoje, šalia Kaliningrado srities. Ties Šilininkų kaimu didžiąją vietos dalį sudaro miškai (Beržtų miškas). Šalia gausu žiogių (Damba, Ilgasis). Eina vieškelis, atšaka į Jakštelius.
Dėl nuolat vykstančios kontrabandos per Nemuno upę, Šilininkuose pastatytas modernus pasieniečių bokštas su stebėjimo aparatūra, skirta fiksuoti valstybės sienos pažeidėjus. Žiemos metu ant Nemuno suaktyvėja poledinės žūklės žvejyba.
Baravykas paąžuolis
Baravykas paąžuolis, žalbaravykis  – baravykinių (Boletaceae) šeimos, baravykų (Boletus) genties grybų rūšis.
Lapuočių miškai, parkai su ąžuolo, liepos, beržo priemaiša. Pavasaris (retai), vasara, ruduo. Kepurėlė aksomiška, poros raudonos.
Būdingi požymiai: vamzdeliai ir kepurėlės bei koto trama įpjauti pamėlynuoja, vėliau išblunka.
Auga pavieniui arba grupelėmis. Mėgsta šviesias, žolėtas, kalkingas vietas, ąžuolo kaimynystę. Valgomas gerai išvirtas, nevartojant alkoholinių gėrimų. Neretas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 53 psl.
Kumpienė
Kumpienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Olberis
Olberis – miestas Naujajame Pietų Velse (Australija), prie Murėjaus upės. 104,3 tūkst. gyventojų (2007). Yra botanikos sodas, karinis memorialas, oro uostas, svarbus susisiekimo mazgas. Žemės ūkio pramonė. Mieste įsikūręs Charles Sturt universiteto filialas.
Istorija
Pirmieji europiečiai, atvykę į Olberio apylinkes, buvo keliautojai Hamilton Hume ir William Hovel 1824 m. Gyvenvietė ėmė kurtis po 1830 m.
thumb|left|180px|Karinis memorialas
Hostelis (2005 filmas)
Visas filmo kūrimas, pradedant scenarijaus rašymu, užtruko 12 mėn. Filme daug nenormatyvinės leksikos, girdimos frazės keliomis Rytų Europos kalbomis. Filmuota Slovakijoje ir Čekijoje. Iš šių šalių susilaukta oficialių priekaištų filmo autoriams dėl neva jų šalis juodinančių ir realybės neatitinkančių faktų.
Kybartų Saulės progimnazija
Vilkaviškio rajono Kybartų „Saulės“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kybartuose (Vilkaviškio raj.), J. Basanavičiaus g. 90, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 295471890. Steigėjas Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba.
Filialai:
Istorija
miniatiūra|250px|left 1997 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba prėmė sprendimą pradėti naujos mokyklos Kybartuose projektavimo darbus. Mokykla numatyta statyti prie seno 1938 m. pastato. Naujasis korpusas pradėtas statyti 1998 m.
2002 m. įsteigta Kybartų pagrindinė mokykla vietoje vidurinės mokyklos, numatant, kad Kybartų Kristijono Donelaičio vidurinė mokykla taps Kybartų Kristijono Donelaičio gimnazija. 2002 m. rugsėjo 1 d. perduotas I korpusas, 2003 m. antrasis, 2004 m. – trečiasis korpusas ir pilnai renovuotas senasis korpusas. Nuo 2012 m. sausio 1 d. Kybartų „Saulės“ progimnazija.
Algirdas Kumža
Algirdas Kumža (g. 1956 m. lapkričio 29 d. Telšių rajone, Palūksčio kaime) – teisininkas, Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
2006-2008 m. – Lietuvos Respublikos ambasadorius Ukrainoje.
Žmona Toma.
Antifrizas
thumb|300 px|right|Vyras pripila antifrizą į automobilio variklio aušinimo sistemą
Antifrizas – medžiaga, mažinanti vandens užšalimo temperatūrą. Antifrizu vadinamas ir paruoštas mišinys (aušalas), kurio užšalimo temperatūra žemesnė negu vandens.
Antifrizų veikimas paremtas reiškiniu, kai vandenyje ištirpusios medžiagos mažina vandens užšalimo temperatūrą.
Aleksandra Ekster
Aleksandra Ekster (1882 m. sausio 6 d. Balstogėje, Rusijos imperijoje – 1949 m. kovo 17 d. Fontenay-aux-Roses, Prancūzijoje) – žymi Rusų kamerinio teatro scenografė, ukrainiečių-prancūzų dailininkė, grafikė ir dizainerė. Tapė Kubo-Futurizmo, suprematizmo, konstruktyvizmo stiliumi. A.Ekster buvo lietuvių tapytojo Stasio Ušinsko mokytoja.