cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kim Dae-jung
Kelias į prezidentavimą
1992 m. Kimas dar kartą nesėkmingai dalyvavo prezidento rinkimuose, šįkart nusileidęs tik Kim Jongsamui, laimėjusiam rinkimus kaip valdančiosios partijos kandidatui. Daugelis manė, kad Kim Dedžiuno politinė karjera užsibaigė, jam pasitraukus iš politikos ir kaip mokslininkui svečiui išvykstant į Kleir Holą, Kembridžo universitetą Jungtinėje Karalystėje. Tačiau 1995 m. jis pranešė apie sugrįžimą į politiką ir pradėjo dar vieną žygį į prezidento postą.
Situacija jam tapo palanki, kai visuomenė ėmė maištauti prieš išrinktą valdžią prasidėjus šalies ekonominiui nuosmukiui Azijos finansinės krizės metu, likus vos kelioms savaitėms iki rinkimų. Sudaręs sąjungą su Kim Džionpilu, Kimas šįkart 1997 m. gruodžio 18 d. vykusiuose rinkimuose įveikė Ly Hoičangą, Kim Jonsamo įpėdinį, ir 1998 m. vasario 25 d. buvo inauguruotas penkioliktuoju Pietų Korėjos prezidentu. Korėjos istorijoje tai buvo pirma inauguracija, kai valdančioji partija taikiai perleido savo galias demokratiškai išrinktam laimėtojui iš opozicijos. Vis dėlto rinkimai susilaukė prieštaringų vertinimų dėl rezultatų. Kimo pagrindinis oponentas buvo Ly Hoi Čangas, buvęs Aukščiausiojo Teismo teisėjas, baigęs aukštąjį mokslą Seulo valstybinio universiteto teisės fakultete. Ly plačiai buvo laikomas elitiniu, tačiau jo, kaip kandidato, imidžą suteršė kaltinimai, esą jo sūnūs išsisukinėja nuo privalomosios karinės tarnybos. Tuo tarpu Kimas teturėjo profesinės aukštosios mokyklos išsilavinimą ir daugelio korėjiečių palaikymą dėl sunkių išmėginimų ir persekiojimų, kurių jis buvo patyręs.
Prieš tai buvę prezidentai Pak Čionghy, Čion Duhan, No Tėu buvo kilę iš Gionsano regiono, kuris po 1945 m. tapo turtingesnis iš dalies dėl Čionghy, Duhan ir Tėu vykdytos politikos. Kim Dedžiunas buvo pirmasis visą kadenciją išbuvęs prezidentas, kilęs iš pietvakarinio Čolos regiono, kuris buvo prasčiau išvystytas ir prižiūrėtas šiek tiek dėl buvusių prezidentų diskriminacinės politikos regionų atžvilgiu. Tuo tarpu Kimo vyriausybėje daug valdžios asmenų buvo iš Čolos,- dėl to jis buvo kaltinamas dėl panašios diskriminacinės politikos, tik kito regiono atžvilgiu. Tačiau Kim Dedžiuno vyriausybės ministrų ir valdininkų skaičiai parodė, kad tuo nebuvo piktnaudžiaujama.
Prezidentavimas
right|thumb|Su JAV prezidentu [[Bill Clinton|Bilu Klintonu (kairėje) APEC posėdyje Oklande, 1999 m. rugsėjo 12 d.]] Kim Dedžiuno kadencija prasidėjo įpusėjus Pietų Korėją nusmukdžiusiai ekonominei krizei. Naujasis prezidentas energingai ėmėsi Tarptautinio valiutos fondo rekomenduotų ekonominių reformų ir pertvarkų, kurios ženkliai pakėlė Pietų Korėjos ekonominį klimatą. Po ekonomikos smukimo 5,8 procentais 1998 m., 1999 m. ji išaugo 10,2 procento. savo politika jis siekė skaidresnės rinkos, priversdamas galingus čaebol (konglomeratus) atskaitingais, t. y. skaidrumo vykdant apskaitą. Valstybės subsidijos didelėms korporacijoms buvo visiškai nutrauktos ar ženkliai sumažintos.
Užsienio politikoje Dedžiunas pasižymėjo siekiais pagerinti santykius su Šiaurės Korėja, inicijavo Saulės Šviesos politikos strategiją. Už jos vykdymą 2000 m. gavo Nobelio taikos premiją.
Mirtis
Kimas mirė 2009 m. rugpjūčio 18 d. 13:43 vietiniu Korėjos laiku (7:43 Lietuvos laiku) Jonsei universiteto Seburansu ligoninėje, Seule. Mirties priežastis – dauginis organų funkcijų sutrikimas. Valstybinės buvusio Pietų Korėjos prezidento Kim Dedžiuno laidotuvės įvyko rugpjūčio 23 d., priešais Nacionalinės asamblėjos pastatą, su procesija, lydinčia į Seulo valstybines kapines, kur jis buvo palaidotas pagal katalikų tradicijas. Tai buvo antrasis Pietų Korėjos prezidentas po Pak Čionghy naujųjų laikų Pietų Korėjos istorijoje, kuriam buvo surengtos valstybinės laidotuvės.
Šv. Olafo pilis
thumb|300px|Šv. Olafo pilis '''Šv. Olafo pilis''' – šiauriausia akmeninė viduramžių pilis pasaulyje, esanti Suomijoje. Pilis pastatyta 1475 metais Eriko Akselsono (Toto) Švedijos regento. Pilis skirta apginti tuometinė Švedijos Karalystės žemę Savoniją nuo Rusijos invazijos. Pilis pastatyta uolėtoje Saimos ežero saloje. Tai buvo gerai parinkta gynybinė vieta, nes vanduo aplink salą neužšala net žiemą.
1714 metais, Šiaurės karo metu rusų kariai apsupo pilį. Po ilgos apsiausties pilis turėjo pasiduoti. Rusų valdymas tęsėsi neilgai ir 1721 metais Švedija pagal taikos sutartį atgavo pilį. 1743 m. Pagal Turku taikos sutartį Šv. Olafo pilis vėl atiteko Rusijai, šį kartą ilgesniam, beveik 100 metų trukusiam laikotarpiui.
Karinę reikšmę pilis prarado 1809 metais, kai Suomija tapo autonomija Rusijos imperijos sudėtyje. Tačiau Rusijos kariuomenė pilyje išliko iki 1847 metų. 1850 metais ir dar kelerius metus čia buvo kalėjimas. 1860 m. kilę du gaisrai labai apgadino pilį. Poto sekė restauravimo darbai, o galutinė restauracija vyko 1961-1975 metais.
Dabar pilis priklauso Suomijai. Ji atidaryta visus metus, pritraukia daug turistų, vyksta vestuvės teatrų pasirodymai, koncertai. Liepos mėnesį vyksta operos festivalis.
Asamoah Gyan
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2003 m. lapkričio 19 d., su rinktine žaidė 2004 metų olimpinėse žaidynėse, taip pat 2006 m. pasaulio čempionate, kur antrosiose rungtynėse įmušė įvartį į Čekijos vartus, iš viso žaidė trejose rungtynėse, per kurias atliko vieną rezultatyvų perdavimą, žaidėjui parodytos 4 geltonos ir viena raudona kortelė. Taip pat su rinktine dalyvavo 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
2010 m. pasaulio čempionate Gianas realizavo du 11 m baudinius grupės varžybose, o aštuntfinalyje pratęsimo metu įmušė pergalingą įvartį į JAV rinktinės vartus. Tai lėmė istorinę Ganos pergalę ir patekimą pirmą kartą į ketvirtfinalį. Tuo tarpu ketvirtfinalio varžybose prieš Urugvajų nerealizavo 11 m baudinio pačioje pratęsimo pabaigoje. Nors vėliau baudinių serijoje baudinį įmušė, bet jo komandos draugai smūgiavo netaikliai. Taip pat nerealizavo 11 m baudinio 2012 m. Afrikos Tautų taurės pusfinalyje, kuomet Gana pralaimėjo Zambijai.
Pasaulis
Pasaulis, siaurąja prasme – Žemės planeta žvelgiant antropocentriniu požiūriu. Tai yra, pasaulis apibrėžia visą žmoniją, jos istoriją, pasiekimus, žinias, kultūrą. Tuo tarpu žodis „Žemė“ vartojamas kalbant apie fizinį, astronominį kūną, kuriame gyvena žmonės.
Žodžiu „pasaulinis“ įvardinami tokie reiškiniai, kurie paliečia didelę dalį ar visą žmoniją, pavyzdžiui, pasaulinis karas. Žmonijos istorijoje pasaulio suvokimas kito, tą įrodo ir tokių terminų kaip Senasis pasaulis (Eurazija, Afrika) bei Naujasis pasaulis (Amerika) naudojimas. Senajame pasaulyje buvo tikima, kad už žinomų teritorijų ribų esąs pasaulio kraštas. Tik po didžiųjų geografinių atradimų buvo suvokta pasaulio erdvė, sujungti viena nuo kitos atskirtų tautų suvokti pasauliai.
Platesne prasme pasauliu gali būti įvardinta visa žmonijos žinoma erdvė, kosmosas. Pasaulis tokiu atžvilgiu yra tam tikra savipakankama erdvė (nebūtinai daiktiška), su ten galiojančiais dėsniais: pvz., mirusiųjų pasaulis, dievų pasaulis, gyvūnų pasaulis, pasakų pasaulis ir kt.
Lietuvių žodis „pa-saulis“, kaip ir slavų cвeт savo pirmine reikšme nurodo, kad pasaulis – tai „šviesi vieta po saule“. Panašia reikšme yra ir, reiškiantis pasaulį, kuris atitinka lietuvių laukas (ne tik „atvira vieta“, bet ir „su balta dėme“, toliau plg. 🇬🇷 „šviesus, baltas“). Senojoje pasaulėvokoje pasaulis suprastas kaip mūsų, šviesi vieta, priešinga tam, kas yra tamsu, neapšviesta, nežinoma (chaosas). Kitas pasaulio supratimas yra kaip žmonių, gyvybės vieta – plg. germanų world, Welt, wereld reiškia „žmogaus amžius“ (iš *wer „vyras, žmogus“ ir *ald „amžius“), panašiai kitas indų žodis pasauliui reiškia „gyvas, pažadintas“. Graikai pasaulį suprato kaip tai, kas tvarkinga (🇬🇷), o arabų reiškia „apatinę, žemutinę“ vietą.
336 m.
336 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Sausis
Mirtys
Nedatuota
Semionas Lavočkinas
Semionas Lavočkinas (, tikroji pavardė – Семён Айзикович Лавочкин; 1900 m. rugpjūčio 29 d. Smolenske – 1960 m. birželio 9 d.) – TSRS aviacijos konstruktorius, TSRS Mokslų Akademijos narys korespondentas, inžinerinės aviacijos tarnybos generolas majoras, dukart Socialistinio Darbo didvyris.
Biografija
Gimė 1900 m. birželio 9 d. Smolenske. Tėvas – gimnazijos mokytojas. Mokėsi Roslavlyje (Smolensko sritis).
1917 m. aukso medaliu baigė gimnaziją Kurske. Nuo 1918 m. – Raudonoje Armijoje, tarnavo pasienio apsaugoje.
Nuo 1939 m. S. Lavočkinas dirbo aviacijos gamyklos Nr.301 (Chimkų miestе Maskvos srityje) konstravimo biure lėktuvų konstruktoriumi, biuro vadovu. Jam vadovaujant kartu su M. Gudkovu ir V. Gorbunovu buvo sukurtas naikintuvas LaGG-3.
Nuo 1940 m. jis buvo aviacijos gamyklos Nr.21 (Gorkis) konstravimo biuro vyriausiasis konstruktorius. Didžiojo Tėvynės karo metais rimtai tobulino naikintuvą LaGG-3, kuris pradžioje buvo gana avaringas ir kurio charakteristikos buvo nepakankamos. Buvo pakeistas variklis, sustiprintos sparnų plokštumos, dėl ko lėktuvo kovinės galimybės ryškiai pagerėjo.
Tada jis sukūrė 10 serijinių ir eksperimentinių naikintuvų, tarp jų La-5, La-5F, La-5FN, La-7, kurie plačiai naudoti kovos veiksmuose. Lavočkino naikintuvais skraidydamas I. Kožedubas numušė 62 vokiečių lėktuvus. 1941–1945 m. buvo pagaminta 22 500 S. Lavočkino naikintuvų.
Nuo 1943 m. buvo bandomi Lavočkino naikintuvai su raketiniais greitintuvais.
1944 m. rugpjūčio 19 d. S. Lavočkinui suteiktas aviacijos inžinerinės tarnybos generolo majoro laipsnis.
1945 m. Lavočkino konstravimo biuras buvo perkeltas į Chimkus. Tada buvo sukurti paskutiniai S. Lavočkino naikintuvai su vidaus degimo varikliais – visiškai metalinis La-9, mokomasis treniruočių naikintuvas La-180, tolimasis naikintuvas La-11.
1947 m. S. Lavočkinas sukūrė La-160 (pirmąjį TSRS lėktuvą su strėliškais sparnais), kuris vėliau tapo serijiniu naikintuvu La-15. 1948 m. lėktuvas La-176 (sparnų strėliškumas 45°) viršijo garso greitį, pirmą kartą TSRS. Konstruktorius sukūrė viršgarsinį naikintuvą La-190, visaorį dvivietį naikintuvą su radaru La-200.
Vėliau S. Lavočkinas kūrė raketinę techniką. 1950 m. S. Lavočkino KB buvo pavesta sukurti ir paleisti į seriją raketas žemė-oras. Priešlėktuvinės raketos turėjo būti skirtos ginti TSRS pramonės centrus nuo atominėmis bombomis ginkluotų bombonešių.
1951-1955 m. S. Lavočkino konstravimo biure buvo sukurtos antžeminės zenitinės valdomos raketos ZUR-205 и ZUR-215 ir raketos oras-oras. 1955 m. apie Maskvą ėmė veikti priešlėktuvinės sistemos Berkut. Lavočkino raketos (ZUR-217М ir ZUR-218) buvo ginkluotėje iki maždaug 1980 m.
Tada buvo sukurtas ir bepilotis lėktuvas taikinys La-17, kurį gamino iki 1993 m. Buvo sukurtas ir žvalgybinis šio aparato variantas, naudotas kaip bepilotis fronto fotografinės žvalgybos aparatas.
1953 m. tapo TSKP nariu.
1954 m. S. Lavočkinas ėmė kurti tarpkontinentinę viršgarsinę sparnuotąją raketą Buria.
1956 m. paskirtas generaliniu konstruktoriumi. Užimdamas šias pareigas jis baigė kurti sparnuotąją raketą Buria ir suprojektavo priešlėktuvinės gynybos kompleksą Dal, kurios pagrindas buvo didelio nuotolio (iki 500 km) raketos žemė-oras, skirtos itin greitiems oro taikiniams naikinti.
1950–1958 m. buvo TSRS Aukščiausios Tarybos deputatas.
1958 m. tapo TSRS mokslų akademijos nariu korespondentu.
1960 m. birželio 9 d., baigiantis Burios bandymams, vykusiems Sary-Šagano poligone Kazachijoje prie Balchašo ežero, Semionas Lavočkinas mirė nuo širdies smūgio.
Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.
FK Viltis Marijampolė
Marijampolės „Viltis“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Marijampolės.
Istorija
Komanda žinoma nuo 1990 m. Iki 1996 m. žaidė III lygos Marijampolės zonoje, o 1996 m. buvo prijungta prie „Sūduvos“ klubo. Vilties komandos pagrindu sudaryta „Sūduvos“ dublerių komanda.
Olderšotas
Olderšotas – miestas pietų Anglijoje, 60 km pietvakarius nuo Londono. Geležinkelio stotis. Yra britų armijos būstinė, karinis miestelis, observatorija, teatras.
TSRS archeologija
„TSRS archeologija“ ( – Archeologija SSRS) – TSRS mokslų akademijos Archeologijos instituto knygų serija, leista 1981–1989 m. ir nuo 1992 m. pavadinimu „Archeologija nuo seniausių laikų iki viduramžių“ (Археология с древнейших времён до средневековья) leidžiama Maskvoje.
Leidinys
1981–1989 m. išspausdinta 11 knygų. Skelbė archeologų tyrinėjimų buvusios TSRS teritorijoje apžvalgą. Pateikiama plati bibliografija, taip pat ir lietuviška. Knygose „TSRS paleolitas“ (A. Rogačiovas, M. Anikovičius), „TSRS mezolitas“ (M. Gurina, L. Kolcovas), „Bronzos epocha TSRS miškų zonoje“ (D. Krainovas, I. Ložė, J. Graudonis), „Rytų slavai VI–XIII a.“ (V. Sedovas), nagrinėtos ir Lietuvos bei baltų archeologinės problemos. Baltų genčių istorija ir lietuvių tautybės formavimasis nagrinėjamas kn. „Finougrai ir baltai viduramžiais“ (V. Sedovas).
Gruzijos futbolo varžybos 1990 m.
Gruzijos futbolo varžybos 1990 m.
Tikrieji varnėnai
Tikrieji varnėnai (Sturnus) – varnėninių (Sturnidae) šeimos paukščių gentis.
Šunelis Penis
Šunelis Penis yra 1991 m. Volto Disnėjaus kompanijos sukurtas moteriškosios lyties komiksų/animacijos personažas. Jis pasirodo „Minnie 'n Me“ reklaminėje atributikoje, kur vaizduojamas kaip Pelytės Minės ir Antytės Rožės draugas.
Kai kuriose aprašymuose, ji yra įvardijama kaip Kliunkio paskutinioji žmona ir Makso Kliunkio motina.
Jonavos rajono savivaldybė
Jonavos rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos viduryje, abipus Neries.
Geografija
Rajone vyrauja lygumos, banguotas reljefas, įvairūs dirvožemiai. Didelė rajono dalis priskiriama Neries žemupio plynaukštei, o šiaurinė-vakarinė dalis Nevėžio lygumai. Aukščiausia vieta – Kulvos ozo gūbrys (113 m, netoli Bukonių), žemiausia – Neries ir Šventosios upių slėnis (28 m). Į šiaurę nuo Neries ir Šventosios upių yra Vilkijos kalvagūbris, į pietus – Neries žemupio žemuma.
Sausio vidutinė temperatūra –5,0 °C, liepos 17,4 °C. Per metus iškrinta vidutiniškai 676 mm kritulių.
Jonavos rajone esama bene daugiausia Lietuvoje užsienietiškų pavadinimų: čia yra tokie kaimai ir gyvenvietės kaip Šveicarija, Paryžius, Londonas, Venecija.
Istorija
1962 m. gruodžio 8 d. prijungtas prie Kauno rajono, tačiau 1965 m. sausio 7 d. vėl atkurtas: jam priskirta Jonava, Kauno rajono 4 apylinkės (Beržų, Dumsių, Kulvos, Užusalių), Kėdainių rajono 1 apylinkė (Žeimių) ir 2 apylinkių dalys, Ukmergės rajono 2 apylinkės (Markutiškių ir Upninkų). 1973 ir 1980 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos.
1989 m. kovo 20 d. G/S „Azotas“ avarija, įvykusi azotinių trąšų gamykloje Jonalaukio kaime, privertė evakuotis tūkstančius Upninkų ir kitų Jonavos rajono vietovių, taip pat kaimyninių Veprių (Ukmergės r.) gyventojų.
1995 m. įkurta Jonavos rajono savivaldybė, pavaldi Kauno apskričiai. 2009 m. spalio 22 d. savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 1 TS-291 sudarytos 48 seniūnaitijos. 2013 m. pavasarį inicijuotas Jonavos rajono pramonės parkas.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Rajono centras – Jonava. Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Jonavos rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Jonavos rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
300px|thumb|Savivaldybės seniūnijos
Savivaldybėje yra 9 seniūnijos (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Vilkpupė
Vilkpupė (Hylotelephium) – storalapinių (Crassulaceae) šeimos sukulentinių augalų gentis, kuri išskirta iš šiloko (Sedum) genties.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Kabliataškis
Kabliataškis – neutralus, bet už kablelį svaresnis skyrybos ženklas, dedamas tarp tokių sakinio atkarpų, kurioms skirti kablelio nepakanka.
Vartojimas
Kabliataškis dedamas sudėtiniame sakinyje tarp jungtukais nesujungtų sakinio dėmenų, kai jie turi kableliais skiriamų sakinio dalių arba kai jais pasakomos viena nuo kitos nutolusios mintys:
Kabliataškiu atskiriamos jungtukais nesujungtos sudėtinio sakinio dėmenų grupės arba vienas atskiras dėmuo nuo dėmenų grupės:
Kabliataškiu skiriamos vienarūšės sakinio dalys, kai jos sujungtos į atskiras grupes arba yra labai išplėstos ir atsijusios viena nuo kitos:
Kabliataškis gali būti dedamas tarp ilgesnių vienarūšių sakinio dalių, kai jos pažymėtos eilės numeriu arba raidėmis ir rašomos naujoje eilutėje:
Vaikuvas
Vaikuvas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Melniko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Mielniko, apie 21 km į pietryčius nuo Semiatičės ir apie 91 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Airatas Mardejevas
Airatas Mardejevas (g. 1987 m. sausio 1 d., Naberežnyje Čelnai ) – Rusijos ralio reido sunkvežimių lenktynininkas. Pirmą kartą Dakaro ralį laimėjo 2015 m. vairuodamas „Kamaz“ sunkvežimį. A. Mardejevo tėvas Ilgizaras Mardejevas taip pat buvo ralio reido lenktynininkas.
Bušmėnai
Bušmėnai (dar kitaip: San, Basarwa, Kung arba Khwe) − etninė gyventojų grupė, gyvenanti Kalahario dykumoje, kuri apima teritorijas Pietų Afrikoje − Botsvanoje, Namibijoje.
Bušmėnais vadinami klajokliai medžiotojai−rankiotojai buvo plačiai paplitę po pietinę Afriką, tačiau svetimšalių invazija į Kalaharį padarė jiems daug žalos. Mūsų laikais jų likę tik 55 000, iš jų mažiau nei 2000 gyvena vien iš medžioklės ir to, ką randa.
Bušmėnai tiki, kad jei netinkamai naudosis savo aplinka, užsitrauks Aukščiausiojo rūstybę, todėl jie surenka ir sumedžioja tik tiek maisto, kiek reikia gyvybei palaikyti. Bušmėnai panašaus ūgio kaip Centrinės Afrikos pigmėjai.
Peletrūnai
Peletrūnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Keturkaimio, greta Širvintos-Šeimenos upės. Per kaimą eina plentas.
Bušmėnai
Bušmėnų moterys ir vaikai daug laiko praleidžia rinkdami maistui drėgmę išlaikančius augalus ir mažus gyvūnus. Bušmėnų vaikas gali atpažinti ir išvardyti apie 200 įvairiausių augalų.
Bušmėnų vyrų naudojamų strėlių antgaliai suvilgomi stipriais nuodais, pagamintais iš spragių lėliukių.
José Manuel Barroso
José Manuel Durão Barroso (g. 1956 m. kovo 23 d. Lisabonoje) – Portugalijos politikas ir buvęs Europos Komisijos prezidentas. Nuo 2002 m. balandžio 6 d. iki 2004 m. liepos 29 d. buvo Portugalijos premjeras. Nuo 2004 m. lapkričio 23 d. iki 2014 m. spalio 31 d. vadovavo Europos Komisijai. Nuo 2016 m. liepos 11 d. pradėjo darbą investiciniame banke Goldman Sachs, kur yra atsakingas už Brexit reikalus.
Sampanas
thumb|250px|right|Sampanas
Providentija
thumb|Providentija ant monetos reverso
Romėnų mitologijoje Providencija – numatymo, apvaizdos personifikacija.
Afektas
Afektas ( 'susijaudinimas, aistra') – stipri ir palyginti trumpa emocinė reakcija, dažniausiai kylanti, kai staiga pakinta subjektui svarbios gyvenimo aplinkybės. Daugelio žmonių nuotaika svyruoja tam tikrose ribose. Tačiau kartais gali kilti labai stiprios emocinės reakcijos, emocijų protrūkiai – afektai. Tai atsakomoji reakcija į jau įvykusį įvykį ir paprastai ištinka įvykio pabaigoje. Afektą sukelia žmogaus patiriamas vidinis konfliktas, atsiradęs iš prieštaravimo tarp jo potraukių, poreikių, siekių, norų arba reikalavimų, kuriuos jam kelia kiti arba jis pats, ir jų patenkinimo galimybių. Afektas plėtojasi sunkiomis kritinėmis aplinkybėmis, kai žmogus nesugeba rasti tinkamos išeities iš pavojingos, dažniausiai netikėtai susidariusios situacijos.
Afektas pasireiškia išgąsčio, įtūžio, pykčio, pasibjaurėjimo, džiūgavimo, pavydo ir kitomis emocijomis. Atsiranda staigūs judesiai ir vidaus organų funkcijų sutrikimai. Afekto būsenai būdingas suvokimo susiaurėjimas: žmogus dėmesį sutelkia vien į afektą sukėlusias aplinkybes ir jo paskatintus veiksmus.
Afektų rūšys
Fiziologinis afektas yra labai stipri emocinė reakcija į kokį nors dirgiklį, dažniau neigiamą (nemaloni žinia, įžeidimas). Tokio afekto būsenos žmogus būna labai susijaudinęs, dažnai garsiai kalba, verkia, grasina ir t. t. Nepaisant smarkaus susijaudinimo, jis supranta ir gali teisingai vertinti situaciją, sugeba save valdyti.
Patologinio afekto metu sutrinka sąmoningas situacijos vertinimas, visą ligonio veiklą lemia emocijos. Toks ligonis nesugeba įvertinti situacijos ir savo elgesio padarinių. Esant patologinio afekto būsenai pasireiškia pyktis, įniršis, baimė, todėl tokie ligoniai dažnai būna agresyvūs, net pavojingi. Ši būsena dažniausiai baigiasi visišku bejėgiškumu, ligonis nusilpsta arba užmiega. Sugrįžus sąmonei būna visiška amnezija. Patologinį afektą dažnai sukelia sunki netikėta psichikos trauma. Jis gali atsirasti po galvos smegenų traumos ar uždegimo, nervinio išsekimo, ilgos nemigos, nuovargio. Tam tikrais atvejais (dažniausiai kvotos, tardymo organų arba teismo pavedimu) patologinį afektą nustato teismo psichiatrijos ekspertizė; tokio afekto apimtas žmogus pripažįstamas nepakaltinamu, už savo veiksmus jis neatsako.
Lyduokių valsčius
Lyduokių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje, į rytus nuo Ukmergės. Centras – Lyduokiai.
Istorija
Valsčius gyvavo XX a. pradžioje. Jis minimas iškart po I pasaulinio karo 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme. 1923 m. Lyduokiai jau buvo Žemaitkiemio valsčiuje, kai kurie kaimai atiteko Pabaisko valsčiui.
Pitohui
Pitohui (Pitohui) – švilpikinių (Pachycephalidae) šeimos paukščių gentis. Endeminė Naujosios Gvinėjos saloje.
Tai spalvingi, visaėdžiai paukščiai. Kai kurių rūšių paukščių oda ir plunksnos turi stiprių neurotoksinių alkaloidų.
Gentyje yra 6 rūšys:
337 m.
337 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Vasaris
Ramygalos gimnazija
Panevėžio rajono Ramygalos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ramygaloje (Panevėžio raj.), S. Dariaus ir S. Girėno g. 32, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190398398.
Filialai:
Istorija
Tiksli mokyklos įkūrimo data neužfiksuota, tačiau žinoma, kad 1781 m. jau veikė parapijinė mokykla, joje mokėsi 5 bajoraičiai ir 4 miestelėnai. Mokinių skaičius kiekvienais metais vis didėjo. 1912 m. mokykla pavadinta rusiškai – „Ramygalskoje narodnoje učilišče“, 1915 m. – „Lietuviška trijų klasių pradinė mokykla“.
1918 m. lapkričio 2 d. laikoma oficialia Ramygalos „Saulės“ progimnazijos įkūrimo data. 1923 m. mokyklai suteiktas realinės progimnazijos statusas. Nuo 1924 m. keturių klasių progimnazija. 1927 m. baigtas statyti 152.046 litų kainavęs naujas mokyklos pastatas su 22 klasėmis ir aktų sale. Progimnazija performuota į vidurinę mokyklą. 1939 m. pastatytas antrasis tipinis pastatas su centriniu šildymu. Pastate buvo 18 klasių. 1943 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą.
1952 m. atidaryta vakarinė mokykla, pavadinta „Ramygalos darbo jaunimo vidurinė mokykla“. 1954 m. įkurtas bendrabutis. 1975 m. įrengtas stadionas. Vis augant mokinių skaičiui,1977 m. abu senieji pastatai sujungti nauju tipiniu priestatu su 22 kabinetais, 4 laboratorijomis, valgykla su virtuve bei sporto sale. 1988 m. baigtas senojo pastato kapitalinis remontas. 2005 m. kovo 16 d. Ramygalos vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
Rinkuškių piliakalnis
left|thumb|Nuoroda į Rinkuškių piliakalnį šalia kelio Biržai-Germaniškis Rinkuškių piliakalnis, Juodelių piliakalnis, vadinamas Velniakalniu – piliakalnis Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Biržų, prie Juodelių, Širvėnos seniūnija. Pasiekiamas iš plento, 20 m neprivažiavus Juodelių autobusų stotelės ir pasukus vingiuotu lauko keliuku į dešinę rytų kryptimi, už 500 m, į pabaigą laikantis labiau dešinės, yra priešais.
Piliakalnis
Piliakalnis (Velnio Pilis) įrengtas Apaščios kairiajame krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 15x10 m dydžio. Papėdėje piliakalnis apjuostas 7–8 m pločio, 1 m gylio grioviu, geriausiai matomu šiaurinėje dalyje. Šlaitai statūs, 5 m aukščio. Aikštelės pakraščiai ir ryytinis šlaitas apardyti apkasų.
Tyrimai
Piliakalnį 1969 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. left|miniatiūra|500x500px|Rinkuškių piliakalnis iš šiaurės vakarų pusės
Rogue Galaxy
Rogue Galaxy − mokslinės fantastikos vaidmenų žaidimas, skirtas PS2 konsolei. Žaidimas pirmą kartą buvo išleistas Japonijos rinkai 2005 metų pabaigoje. 2007 m. sausio 30 d. žaidimas pasirodė Š. Amerikos parduotuvėse. Trečią kartą žaidimas pasirodė tų pačių metų spalio 8-12 dienomis likusiame pasaulyje. Žurnalas „Famitsu“ žaidimui davė aukštą 36/40 balą.
Istorija
Žaidimas pasakoja istoriją apie kosmoso piratus, kurie vieną dieną valdys visą Paukščių Taką. Žaidime bus galima valdyti našlaitį Jaster Rogue, kuris buvo užaugintas vienuolio Raulio. Jasteris visada norėjo keliauti po galaktikas ir vieną dieną jo svajonės išsipildė, kai jis įstojo į galaktikų piratų komandą. Kartu su visa komanda jis patiria daug nuotykių ir netikėtumų.
Žaidimas
Žaidimas yra ypatingas tuo, jog prieš kovas nereikalauja krovimosi lango. Žaidimo grafika labai primena „Dragon Quest VIII“ grafiką.
Kauno arklinis tramvajus
Kauno arklinis tramvajus (liaudyje žinomas kaip konkė) – susisiekimo priemonė, 1892–1929 m. veikusi Kaune. Tai arklinis tramvajus – arklių traukiamas vagonėlis ant bėgių. Lietuvoje dar veikė Vilniaus arklinis tramvajus.
Rogue Galaxy
Personažai
Žaidime, be jau minėto Jaster, bus galima valdyti ir kitus personažus. Vykstant į misiją kartu vyks ir padės vienas papildomas personažas. Personažai yra tokie:
Kauno arklinis tramvajus
Istorija
thumb|left|Tarpukario Kaunas. Arklinio tramvajaus vagonai prie [[Kauno Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčia|Įgulos bažnyčios]]
Rogue Galaxy
Įgarsintojai
JAV žaidimo versijoje:
Kauno arklinis tramvajus
Istorija
Lietuvoje iki XIX a. vidurio ilgą laiką keleivius vežė arklių traukiami vežimai. Žmonių susisiekimui ir prekių gabenimui buvo naudojami dvikinkiai vežimai, vadinamieji brikai, arba vienkinkiai valstiečių vežimai. Turtingieji važinėjo karietomis, jodinėjo arkliais. Didesnius miestus nuo 1863 m. sujungė pirmosios techninio transporto – geležinkelio atkarpos – Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis ir jo atšakos.
Rogue Galaxy
Įgarsintojai
Japonijos žaidimo versijoje:
Kauno arklinis tramvajus
Istorija
XIX a. viduryje gausėjant gyventojų, Kaune pirmiausia pasirodė keturių arklių traukiami diližanai, kursavę nuo Kauno geležinkelio stoties iki Rotušės aikštės. Diližanai vežė iki 10 asmenų, kelionės trukdavo apie 30 minučių.
Augant miestui, tuometinė Kauno miesto valdyba 1887 m. sudarė koncesijos susitarimą su Belgijos inžinieriumi E. Diuponu įrengti arklių traukiamą tramvajų. 1892 m. gegužės 24 d. Kauno gubernatorius N. M. Klinkenbergas oficialiai Rotušės aikštėje atidarė tramvajaus liniją, ėjusią nuo Rotušės aikštės dabartinėmis Vilniaus, Birštono, Laisvės alėja, Gedimino, Griunvaldo gatvėmis, Vytauto prospektu iki Kauno geležinkelio stoties.
Ilgainiui, Kaune pasirodžius lengviesiems automobiliams, siaurajam geležinkeliui (1919 m.) ir autobusams (1924 m.), arklinis tramvajus prarado populiarumą, tapo net pajuokų ir anekdotų objektu, dažnų nelaimingų įvykių priežastimi. 1929 m. balandžio 15 d. Kauno arklinis tramvajus buvo iškilmingai uždarytas. Vietoj arklių tramvajaus ėmė kursuoti miesto autobusai, kurių eksploataciją 1930 m. iš privačių bendrovių perėmė miesto savivaldybė, išplėtusi ne tik autobusų parką, bet ir maršrutų skaičių. Autobusai tapo pigiausia miesto viešojo transporto priemone.
Elektrinis tramvajus
1929 m. buvo siūloma įrengti Kaune elektrinį tramvajų, kurio įrengimas būtų kainavęs apie 4,5 milijono litų. Buvo planuojama, kad elektriniam tramvajui būtų užtekę 18 vagonų, o rekomenduojamos trasos – Rotušė-Panemunė ir Rotušė-Ukmergės gatvė. Dėl lėšų stokos šis projektas liko neįgyvendintas.
Imtis
Imtis – tai iš generalinės aibės (pvz., populiacijos) tyrimui atrinktų asmenų, organizmų, ėminių grupė. Pagrindinis imties parametras – imties tūris. Imtis yra sudaroma pagal tam tikrus principus, siekiant kad ją tiriant būtų galima norimai tiksliai apibūdinti generalinę aibę (tiriamą populiaciją):
Neatsitiktinė imtis
Neatsitiktinė imtis – tai tokia imtis, į kurią patekti tam tikriems populiacijos individams (generalinės aibės objektams) tikimybė lygi nuliui arba yra daug mažesnė nei kitų (išlikusiojo klaida). Būdingi neatsitiktinių imčių pavyzdžiai gali būti tokie: 1) imtis sudaryta iš telefonų abonentų knygos (į imtį nepateks gyventojai, kurie neturi telefono); 2) gatvėje sutikti žmonės (į imtį mažai pateks darbingo amžiaus žmonių); 3) tyrimo savanoriai. Neatsitiktinės imtys dažniausiai yra nereprezentatyvios ir turi atrankos paklaidą, todėl jų tyrimo rezultatai netinka visai populiacijai (generalinei aibei).
Nereprezentatyvioji imtis
Nereprezentatyvioji imtis – tai tokia imtis, kurios individų ar objektų pagrindinių požymių dažnumas skiriasi nuo populiacijos. Šios imties tyrimo išvadų negalima taikyti visai populiacijai ar generalinei aibei, todėl yra patartina rinktis reprezentatyvios imties sudarymo būdus.
Reprezentatyvioji imtis
Reprezentatyvioji imtis – tai tokia imtis, kurios individų (objektų) pagrindinių požymių skirstymas atitinka populiaciją (generalinę aibę). Pagrindiniai požymiai dažniausiai būna lytis ir amžius bei kiti tyrimui svarbūs požymiai. Hipotezė apie imties reprezentatyvumą tikrinama statistikos metodais. Reprezentatyviosios imties tyrimo išvadas galima taikyti visai populiacijai.
Sarnas
Sarnas – miestas Italijoje, Kampanijoje, Salerno provincijoje. Miestas yra 60 km į rytus nuo Neapolio.
Istorija
Prieš prijungiant miestą prie Neapolio karalystės, buvo Sarno grafystė, kurią valdė Orsinių, Kopolų, Sutavilų ir Kolonų šeimos.
1998 m. gegužės 5 d. Sarną ir aplinkinius Kvindičio, Siano ir Bračiljano kaimus nuniokojo nuošliaužos. 180 namų buvo sugriauti, 450 apgadinti, žuvo 161 žmogus. Nuošliaužas sukėlė stiprios liūtys, trukusios kelias dienas, bet kaltinamas ir aplinkos programų trūkumas. Italijos aplinkos apsaugos ministerija išleido keletą įstatymų, kurie vadinami Sarno vardu.
Malajų-polineziečių kalbos
Malajų-polineziečių kalbos – austroneziečių šeimos grupė, viena iš dešimties ir pati gausiausia, paplitusi didžiuliame areale Indijos ir Ramiojo vandenyno salose, tik keletu šiai grupei priklausančių kalbų kalbama Azijos žemyninėje dalyje. Šiai grupei priklauso apie 1100 kalbų, kuriomis kalba beveik 300 mln. žmonių. Malagasių kalba, kuria kalbama Madagaskare, yra labiausiai nutolusi į vakarus, o toliausiai rytuose yra Velykų salos (rapanujų) kalba. Malajų – polineziečių kalbų grupė skirstoma į du pagrindinius pogrupius – Vakarų malajiečių – polineziečių ir Centrinį-Rytų malajiečių – polineziečių pogrupį.
Ši grupė yra tokia gausi, kad likusios devynios negausios grupės dažniausiai apjungiamos į bendrą vienetą – Formozos kalbas.
Malajiečių – polineziečių kalboms būdinga reduplikacija (žodžio dalių arba visų žodžių kartojimas), kuria išreiškiama daugiskaita, nedidelis balsių skaičius fonemose (paprastai penkios).
Klasifikacija
Nėra vieningos šių kalbų klasifikacijos. Jos gali būti dalinamos į du pogrupius, arba klasifikuojamos pagal arealus: indoneziečių, filipiniečių, mikroneziečių, polineziečių, melaneziečių ir kitos kalbos.
Moderniausia klasifikacija yra tokia:
Lee Chun-Soo
Karjera
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2000 m. balandžio 5 d.
Žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur pirmosiose rungtynėse įmušė įvartį į Togo vartus.
Garupos
Garupos (Cephalopholis) – akmeninių ešerių (Serranidae) šeimos žuvų gentis.
Ąžuolas
Ąžuolas (Quercus) – bukinių (Fagaceae) šeimos medžių, rečiau krūmų gentis.
Paplitimas
Ąžuolų genties augalai savaime paplitę daugiausiai šiauriniame Žemės pusrutulyje, nuo atogrąžų klimato regionų iki vėsaus klimato vidutinių platumų juostos. Tai Šiaurės Amerikos žemynas įskaitant Vest Indijos salas, Pietų Amerikos šiaurinė dalis, Eurazijoje ir Šiaurės Afrikoje. Šiaurės Amerikos žemyne mažiausiai 220 ąžuolų rūšių, iš kurių vien tik Meksikoje savaime auga 160 rūšių, iš kurių 90 rūšių yra endeminės, Kinijoje savaime auga 104 ąžuolų rūšys. Palyginimui, Pietų Amerikos žemyne auga tik viena andinių ąžuolų (Quercus humboldtii) rūšis, kuri aptinkama Kolumbijos Andų kalnų regione.
Apibūdinimas
Vasarą žaliuojantys arba visada žaliuojantys medžiai, rečiau krūmai, auga nuo 4 m iki 60 m aukščio. Lapai skiautėti arba ištisiniai, dantytais ar lygiais kraštais. Kuokeliniai žiedai nusvirusiuose žirginiuose. Vaisius – vienasėklė gilė.
Rūšys
Ąžuolų gentyje išskiriamos dvi pogentės: Quercus (joje rūšys išskiriamos į penkias sekcijas: Quercus, Mesobalanus, Cerris, Protobalanus, Lobatae) ir Cyclobalanopsis.
Eriokranijos
Europoje žinomos 9, Lietuvoje - 8 rūšys:
thumb|left|210px|[[Didžioji eriokranija (Dyseriocrania subpurpurella)]]
Ąžuolas
Rūšys
thumb|[[Portugalinis ąžuolas (Quercus faginea subsp. faginea)]] thumb|[[Andinis ąžuolas (Quercus humboldtii)]] thumb|[[Akmeninis ąžuolas (Quercus ilex)]] thumb|[[Bambukalapis ąžuolas (Quercus myrsinifolia)]] thumb|[[Bekotis ąžuolas (Quercus petraea)]] thumb|[[Raudonasis ąžuolas (Quercus rubra)]]
Ąžuolai Lietuvoje
thumb|200px|[[Stelmužės ąžuolas yra seniausias paprastųjų ąžuolų (Quercus robur) rūšies medis Lietuvoje]] Lietuvoje auga 2 savaiminės ir keletas introdukuotų rūšių:
savaiminės:
20 rūšių introdukuota, tarp kurių:
Pagal valstybinio miškotvarkos instituto duomenis, ąžuolynai Lietuvoje užima 2,3 proc. (2020 m.) visų medynų (miškų) arba 48111 ha plotą.
Dionizo Poškos „Baublys“ muziejus įruoštas ąžuolo kamieno atpjovoje, kurios skersmuo 4,5 m, o amžius – 1000 metų.
Rosalba Carriera
thumb|right|180px| Rozalbos Karjeros autoportretas alegorijoje „Žiema“ (apie [[1731, Senųjų meistrų paveikslų galerija Dresdene)]]
Rozalba Kariera (kitaip Rozalba Karjera, ; 1675 m. spalio 7 – 1757 m. balandžio 15 d.) – italų XVIII a. rokoko dailininkė, pagarsėjusi pasteliniais portretais.
Biografija
Rozalba Kariera (pilnas vardas it. Rosalba Giovanna Carriera) gimė Venecijoje 1675 m. spalio 7 d. Spėjama, kad ji su motina jaunystėje užsiėmė nėriniavimu. Nenusisekus šeimos verslui perėjo prie miniatiūristės amato. Ji užsiimdavo dramblio kaulo tabokinių dekoravimu į Veneciją atvykstantiems užsienio turistams. Apie 1702 m. datuojami pirmieji jos pasteliniai tapybos darbai. 1705 m. ji buvo priimta į Romos Šv. Luko meno akademiją. Jos pateiktas darbas buvo miniatiūra, tačiau greitai Kariera pradėjo garsėti pastelėmis. 1706 m. ji lankėsi Diuseldorfo dvare. Po keleto metų užsakymai pradėjo ateiti į jos ateljė Venecijoje.
Saksonijos kurfiurstas, Lenkijos karalius ir LDK didysis kunigaikštis Augustas III buvo dideliu Karieros kūrybos gerbėju. Tokiu būdu didžiulė Rozalbos pastelių kolekcija (apie 150 vienetų) buvo sukaupta Dresdeno Senųjų meistrų paveikslų galerijoje. 1720 m. Rozalba, būdama jau žymia asmenybe, lankėsi Paryžiuje, kur susilaukė didelio vietos aristokratijos dėmesio. 1720 m. tapo Prancūzijos karališkosios akademijos nariu. Po to Karjera grįžo į Veneciją. 1730 m. praleido keletą mėnesių Vienoje, kur ją patronavo imperatorius Karolis VI, imperatorienė ėmė tapybos pamokas.
1738 m. mirė Rozalbos sesuo. Dailininkė buvo labai paveikta nelaimės. Apie 1746 m. jos regėjimas pradėjo blogėti ir greitu laiku, apie 1751 m., ji visiškai apako. Gyveno vieniša ir mirė 1757 m. balandžio 15 d. Palaidota San Vio (kitaip Santi Vito e Modesto) bažnyčioje Venecijoje. Rozalbos Karieros kūryba prisidėjo prie rokoko stiliaus išplatinimo po Europą. Jos pasteles sunku datuoti, daugeliu atvejų nežinomos asmenybės, kurios jose vaizduojamos. Prancūzų rokoko menininkas Antuanas Vato pozavo portretui 1721 m.
Nasiluvas (Mazovijos vaivadija)
Nasiluvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Paprotnios valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Paprotnios, apie 18 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 97 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Šv. Teresės ekstazė
thumb|right|220px| „Šv. Teresės ekstazė“ iš arti '''Šv. Teresės ekstazė''' – italų baroko menininko Džian Lorenco Berninio (1598–1680) skulptūra, esanti Santa Maria della Vittoria bažnyčioje Romoje. Paprastai įvardijama viena iš pačių garsiausių Berninio ir, apskritai, viso Europos baroko meno skulptūrų.
Istorija
Skulptūrinę grupę 1647 m. užsakė iš Venecijos kilęs kardinolas Federico Cornaro. Berninis tuo metu buvo praradęs popiežiaus malonę po to, kai Berninio suprojektuota varpinė prie Šv. Petro bazilikos pradėjo skilinėti prie pagrindo. Berninio rėmėjas popiežius Urbonas VIII mirė 1644 m. ir sekantis popiežius nurodė nugriauti jau esamą varpinę ir antros pradėtų statybų likučius. Berninio architekto reputacija buvo sukompromituota. Gali būti, kad rimta nesėkmė galėjo prisidėti prie to, kad sekantis Berninio projektas Cornaro koplyčioje Santa Maria della Vittoria (Švč. Marijos Pergalės) bažnyčioje tapo asmeniniu menininko iššūkiu, šįkart jo geriau įvaldytoje meno formoje – skulptūroje, kurioje Berninis buvo nepralenkiamu tarp XVII a. menininkų.
Skulptūrinė grupė buvo aktuali kontrreformacinėje katalikų bažnyčios politikoje. Katalikų bažnyčia siekė pripildyti bažnyčias religingumą skatinančiais kūriniais. Skulptūrinės grupės tema – Šv. Teresės Avilietės vizija. Šv. Teresė Avilietė (1515–1582) buvo kanonizuota 1622 m. Tai buvo viena naujausių tuo metu katalikų bažnyčios šventųjų, kurios žodis tikintiesiems liudijo apie katalikų supratimo apie Dievą pranašumą prieš protestantų tikėjimą. Paties Dievo apsireiškimas Šv. Teresei Avilietei buvo kaip įrodymas, kad pats Dievas palaiko būtent katalikų tikėjimą. Prie Santa Maria della Vittoria buvo įsikūręs Šv. Teresės Avilietės įkvėptų basųjų karmelitų (karmelitų ordino šakos) vienuolynas.
Tema
Skulptūrinėje „Šv. Teresės ekstazės“ grupėje vaizduojamas epizodas iš Šv. Teresės Avilietės vizijų, kurias ji aprašė savo pačios autobiografijoje. Vizijoje jai pasirodė angelas su strėle rankoje ir ugnimi žėruojančiu strėlės galiuku kirto Šv. Teresei į širdį kiekvienąkart pripildydamas ją Dievo meilės. Šv. Teresė Avilietė rašė: „''Skausmas buvo toks stiprus, kad aš kelis kartus suvaitojau. Šio skausmo saldumas buvo toks stiprus, kad kartą jį patyrus niekam nesinorėtų, kad jis sustotų, nes jo siela būtų pripildyta niekuo kitu kaip Dievu''“ („Šv. Teresės Avilietės gyvenimas, parašytas jos pačios“, skyrius 29).
Liucijus III
Liucijus III (Lucio III, gimimo vardas Ubaldo, gimė apie 1100 metus Lukos hercogystėje – mirė 1185 m. gruodžio 25 d., palaidotas Veronos katedroje) – popiežius nuo 1181 m. rugsėjo 1 d. iki mirties.
Biografija
Kai kuriuose šaltiniuose nurodoma, kad Liucijus III kilęs iš Allucingoli aristokratiškos šeimos, tačiau tokios sąsajos nėra įrodytos. Taip pat minimi jo glaudūs ryšiai su cistersų ordinų, tačiau nėra įrodymų, kad jis būtu priklausęs jam.
Popiežius Inocentas II 1138 m. gruodį jį paskyrė San Adriano kardinolu diakonu, 1141 kovą Santa Prasedės kardinolu kunigu. Popiežius Adrianas IV (1154–1159) suteikė Ostios kardinolo vyskupo rangą 1158 m. gruodį. Valdant Aleksandrui III jis buvo kardinolų kolegijos vadovas ir vienas iš įtakingiausių kardinolų.
Išrinktas popiežiumi gyveno Romoje 1181 gruodį – 1182 kovą, bet nesutarimai mieste privertė likusį pontifikavimą praleisti tremtyje, daugiausia Velletri, Anagni ir Veronoje.
Kaip ir pirmtakas, tęsė nesutarimus su Vokietijos imperatoriumi Frydrichu I dėl Toskanos. 1177 metų taika paliko šį klausimą neišspręstą, 1182 m. imperatoriui pasiūlė popiežiui atsiimti savo reikalavimus mainais gaunant dvi dešimtys imperijos pajamų iš Italijos, vieną dešimtadalį pačiam popiežiui ir kitą kardinolams. Liucijus III nesutiko, asmeninė diskusija 1184 Veronoje irgi nepadėjo išspręsti klausimo. Kitos nesutarimų priežastis buvo Frydricho I noras daryti įtaką vokiečių dvasininkų skyrimui.
Tęsdamas savo antiimperinę politiką, atsisakė karūnuoti Henriką VI (1185), kurį Frydrichas I paskyrė savo įpėdiniu.
1184 m. gruodį Veronoje surengė sinodą, kuriame pasmerkė katarus, patarus ir valdensus, paskelbdamas juos visus eretikais ir atskirdamas nuo bažnyčios.
1185 m. pradėjo pasiruošimą Trečiajam kryžiaus žygiui, bet popiežius mirė tų pačių metų gale.
338 m.
338 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Skafatis
Skafatis – miestas Italijoje, Kampanijoje, Salerno provincijoje.
Vatensas
Istorija
thumb|left|250px Pirmas vietovės paminėjimas rašytiniuose šaltiniuose 930 m. Tais metais ši vietovė priklausė Bavarijos kunigaikštystei.
Nuo XI a. šias žemes valdė Tirolio grafai. 1363 m. šios žemės buvo prijungtos prie Habsburgų imperijos.
1556 m. čia buvo įkurtas pirmasis Austrijoje popieriaus fabrikas.
Krašto ekonomikoje svarbiu įvykiu tapo 1895 m., kai čia atsikėlė pramonininkas Daniel Swarovski (1862–1956). Iš Bohemijos regiono persikėlė į Tirolį ir čia pradėjo gaminti garsiuosius Swarovski kristalus.
Miestui turgaus teisės suteiktos 1895 m.
Parkos
Romėnų mitologijoje Parkos – likimo deivės, tapatinamos su graikų Moiromis. Iš pradžių buvo tik dvi gimimo deivės Decima ir Nona. Vėliau įtakojant graikų Moiroms, prie dviejų gimimo deivių buvo pridėta trečioji deivė – mirties deivė Morta (Parka). Šių deivių triada vadinama Parkomis.
Ąžuolynė (Joniškis)
Ąžuolynė – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, kelių sodybų kompleksas, dabar priklausantis Butniūnų kaimui. Vienoje sodyboje gyvena senieji gyventojai, kitoje – naujakuriai. Aplink vien dirbama žemė, kiek tolėliau į vakarus – Beržynės miškas. Seniau čia tekėjo Vešėtinio upelis, tačiau jo neliko ūkininkams nusausinus dirbamą žemę. Pro Ąžuolynę anksčiau buvo galima nuvažiuoti iš Butniūnų į Bilžius, bet dabar likęs tik vienkryptis keliukas, besibaigiantis sodybos kiemu. Dabar čia sunku privažiuoti, kadangi kelias daugiausia naudojamas ūkininkų poreikiams.
340 m.
340 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Miksoma
miniatiūra|Dešiniojo [[Prieširdis|prieširdžio miksoma po išpjovimo]] Miksoma ( 'gleivės') – nepiktybinis navikas iš embrioninio jungiamojo audinio: susideda iš gležnų skaidulų ir smulkių žvaigždiškų ląstelių, tarp kurių daug į gleives panašaus audinio. Susidaro bet kurioje kūno vietoje.
Lietuvos radijo ir televizijos centras
thumb|2023 m.
Telecentras (Lietuvos radijo ir televizijos centras) – Lietuvos telekomunikacijų įmonė.
Istorija
Savo veiklos pradžia laiko 1926 m. birželio 12 d., kai pirmą kartą iš Kauno radijo stoties buvo išsiųsti lietuviško radijo garsai. 1957 m. balandžio 30 d. pradėtas TV programų siuntimas.
Veikla
Eksploatuoja didžiausius radijo ir televizijos programų siuntimo tinklus Lietuvoje – tiek antžeminės analoginės televizijos, tiek ir antžeminės skaitmeninės televizijos (DVB-T). TV programų glaudinimo standartą MPEG-4 AVC/H.264 bendrovė pradėjo naudoti 2006 m. Jį įdiegus, atsirado galimybė vienu DVB-T tinklu transliuoti 10 kokybiškų skaitmeninės TV programų. Be to, naudojant šį standartą galima transliuoti ir didelės raiškos TV programas.
2009 m. pirmoji ES pradėjo naudoti 4G mobiliojo ryšio „WiMAX“ tinklą interneto paslaugoms teikti; „WiMAX“ forumo narys.
Paslaugos
Teikia radijo ir TV transliavimo, duomenų perdavimo, tinklų sujungimo, telefonijos ir kitas paslaugas. Nuo 2001 m. bendrovė teikia belaidžio interneto „Erdvės“, nuo 2009 m. – mobiliojo 4G interneto MEZON paslaugas.
Priklauso Vilniaus televizijos bokštas. Jame sumontuoti TV/radio/duomenų siųstuvai ir kita įranga.
Vilanovas
Vilanovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Melniko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurės rytus nuo Mielniko, apie 24 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 82 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Archeologiniai ir etnografiniai tyrinėjimai Lietuvoje
Archeologiniai ir etnografiniai tyrinėjimai Lietuvoje – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto iliustruotas leidinys, leistas 1970–1974 m. Vilniuje kas dveji metai.
Leidinys
Skelbė informaciją apie paskutiniųjų dvejų metų archeologinių tyrinėjimų rezultatus bei etnografų ekspedicijas. Išleistos 3 knygos.
Atsakingieji redaktoriai: Adolfas Tautavičius (archeologija), Antanas Daniliauskas (1970 m., etnografija) ir Vitalis Morkūnas (1972 m. ir 1974 m., etnografija). 1974 m. vietoj jo įsteigti du informaciniai leidiniai: „Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje“ ir „Etnografiniai tyrinėjimai Lietuvoje“.
Kukuvo valsčius
Kukuvo valsčius (,, vėliau gmina Kuków) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Kukuvas, vėliau – Vychodnė.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
1933 m. gruodžio 14 d. iš Kukuvo valsčiaus buvo perduoti keli kaimai Pilypavo valsčiui. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 36 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
Šv. Martyno parapija
'''Šv. Martyno parapija' (Gernsio tarme ir ; istoriškai Saint-Martin-de-la-Bellouse'') – parapija Gernsio saloje, kuri yra išsidėsčiusi Lamanšo sąsiauryje tarp Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos.
Geografija
Šv. Martyno parapija yra salos pietryčiuose. Pietvakariuose ribojasi su Foresto, šiaurės vakaruose su Šv. Andriaus parapijomis ir šiaurės rytuose su Sent Piter Portu, Gernsio sostine, kuri taip pat yra viena iš parapijų. Vakaruose Šv. Martyno parapija turi maža eksklavą, kuris nutolęs nuo likusios parapijos. Pati parapija yra padalinta į keturis kantonus: Canton des Hamelins, Canton de Hatenez, Canton de Bon Port ir Canton de Fermain.
Gruzijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Gruzijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Batakių herbas
Batakių herbas – vienas iš Batakių heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo sidabriniame lauke, atskirtame nuo skydo raudonos papėdės liepsnų linija, juodas išnyrantis šėlstantis lokys su raudona kuoka dešinėje letenoje. Lokio liežuvis raudonas, nagai sidabriniai.