cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Branskas
Istorija
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807–1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842–1914 m. Gardino gubernijai. XIX a. mieste sparčiai didėjo miesto žydų bendruomenė, kuri 1807 m. sudarė 7 %, 1897 m. 58 % miesto gyventojų. XIX a. pastatyta Bransko Trečioji sinagoga. 1820 m. įkurtos Bransko žydų kapinės. 1821 m. pastatyta Bransko Senoji sinagoga. 1826 m. į miestą atsikėlė nemažai dekabristų iš Atskirojo Lietuvos korpuso, kurie atsisakė prisiekti tarnystę Rusijos carui Nikolajui I. XIX a. Branskas buvo Bielsko apskrities miestas.
1832 m. pastatyta Bransko Naujoji sinagoga. 1892 m. pastatyta Bransko Poalejaus Cedeko Senoji sinagoga. 1903 m. pastatyta Bransko Poalejaus Cedeko Naujoji sinagoga. 1909 m. pastatyta Bransko Kravcuvo sinagoga. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1920 m. liepos 30 ir 31 dienomis šalia miesto įvyko vienas iš Lenkijos-sovietų karo mūšių. 1921 m. mieste gyveno 3,725 žmonės, iš kurių 58 % buvo žydai ir 40 % lenkai. 1938 m. gyveno 4,594 žmonės. 1939 m. rugsėjo 10 d. miestą užėmė Trečiojo Reicho kariuomenė, o rugsėjo 24 d. pagal Molotovo-Ribentropo paktą perdavė miestą Tarybų Sąjungai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Bransko rajonui. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. 1944 m. rugpjūčio 1 d. į miestą įžengė Raudonoji armija. Per karą buvo sugriauta apie 35 % miesto pastatų ir nužudyti beveik visi miesto žydai, kurie sudarė apie 65 % miesto gyventojų. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1946 m. mieste gyveno 2,542 žmonės. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis miesto plotas buvo 32,43 km², iš kurių:
Miestas sudaro 2,34 % Bielsko apskrities ploto.
Gyventojai
Pagal 2007 m. gruodžio 31 d. duomenis:
FK Hajduk Beograd
Belgrado „Hajduk“ – Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1937 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.
Škotijos futbolo varžybos 1933–1934 m.
Škotijos futbolo varžybos 1933–1934 m.
Svyruonėlė
Svyruonėlė – upė Lietuvoje, Vilniaus rajono rytuose; Kenos dešinysis intakas. Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinas. Prasideda Slabados miške. Teka į šiaurę. Įteka į Keną 14 km nuo jos žiočių, ties Kryžkeliu.
Gyvenvietės prie Svyruonėlės: Tumosai, Skarvadiškės, Kalesninkai, Žemliai, Žemaitėliai, Kūliai, Svironys, Mūrininkai.
Lituanus
thumb|right|180px|Pirmas žurnalo numeris Lituanus – JAV lietuvių žurnalas, leidžiamas nuo 1954 m. lapkričio 24 d. anglų kalba.
Istorija
Žurnalo minties autorium ir jo pirmuoju rėmėju pinigais buvo žinomas Amerikos lietuvis Juozas Bačiūnas (1893–1969 m.) ir Vytautas P. Vygantas (1930–1998 m.). Ėjo Brukline, nuo 1964 m. – Čikagoje. Leido JAV studentų lietuvių sąjunga, nuo 1964 m. – žurnalo leidimo fondas „Lituanus Foundation, Inc.“. Per metus išeina keturi numeriai, kuriuose skelbiami ne tik jaunimo, bet ir vyresnio amžiaus JAV ir Lietuvos Lietuvių straipsniai apie Lietuvos ir baltų kalbas, kalbotyrą, politinius mokslus, meną, istoriją, literatūrą ir susijusias temas. Tiražas 1985 m. – 4200 egz., 2008 m.– apie 3000 egz. Dauguma ankstesnių žurnalo numerių ir nemokamai prieinami žurnalo tinklalapyje. ISSN numeris 0024-5089.
Per paskutinius penkiasdešimt metų dažniausiai žurnalo Lituanus redaktoriumi buvo Ročesterio universiteto profesorius Antanas Klimas. Žurnale buvo spausdinti Česlovo Milošo, Tomo Venclovos, Vytauto Kavolio, Jurgio Baltrušaičio ir Vytauto Landsbergio straipsniai.
Kabeirai
Kabeirai graikų mitologijoje – grupė enigmatinių chtoninių dievybių, kurios laukiniais misterijų šokiais garbino deives Demetrą, Persefonę ir Hekatę. Buvo siejami su metalo darbais, vadinami Hefaisto sūnumis, siejami su Hefaisto kultu. Kabeirų kulto centrai: salos Lemnas ir Samotrakė, Tėbai, Seutopolis (Trakija) ir įvairios kitos Mažosios Azijos vietovės. Kabeirai buvo samotrakiečių dievai, turėję hetitų, trakų, etruskų ir frigų dievų elementų. Lemno gyventojų kultas buvo lokalus, tačiau Samotrakijos kultas plačiai paplito graikų pasaulyje helenistiniu laikotarpiu, pasiekė net romėnus.
Kai kurie autoriai teigia, kad Samotrakijos Kabeirus sudarė ne tik du (trys) Hefaisto sūnūs, tačiau ir Apolono sūnūs, grupė koribantų. Abi grupės vaizduojamos kaip orgijoje šokantys kariai su besidaužančiais skydais.
Kabeirai taip pat kartais identifikuojami su dioskūrais, abi grupės buvo jūreivių gelbėtojai ir greičiausiai atstovavo Dvynių žvaigždyną alternatyviose tradicijose.
Armeniškiai
Armeniškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 5 km į šiaurę nuo Klausučių, prie Armenos upelio (dešinysis Nemuno intakas). Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, paštas (LT-74045), Armeniškių kaimo bendruomenė. Iš rytų plyti Dubysos miškas, vakaruose – Burbinės miškas.
Etimologija
Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Armenos upelio vardo.
Istorija
Pokario metais veikė Kęstučio apygardos, Vaidoto partizanų rinktinės partizanai.
Neįmanoma misija 2
miniatiūra|left
Neįmanoma misija 2  – 2000 m. JAV veiksmo filmas. Filmą režisavo John Woo, pagrindinį vaidmenį atliko Tom Cruise.
Filmo „Neįmanomo misijos“ tęsinys, trečioji serijos dalis – „Neįmanoma misija 3“.
Filmas uždirbo 545 mln. dolerių.
Įvadinė filmo scena nufilmuota Negyvojo Arklio kyšulio valstybinis parke.
Užmauda
Užmauda – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo yra Maudos ežeras. Kaime yra pažintiniai pėsčiųjų ir dviračių takai, kelios kaimo turizmo sodybos.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Samuelis Daugirdas
Samuelis Daugirdas, Samuel Dowgird z Pogowia - lenk. (gimė XVI a. pab. Pagojuose arba pagal kitus šaltinius Ašmenos paviete – mirė po 1627 m.) – istoriografas, vertėjas, poetas, kūrė lenkų kalba. Pavardės rašybos variantai Dougird, Dowgird.
Biografija
Kilęs iš žemaičių arba pietryčių Lietuvos bajorų. Priklausė Biržų Radvilų aplinkai, Kristupo Radvilos dvaro poetas. Save laikė lietuviu, kilusiu nuo Vilniaus vaivados Jono Daugirdo. Prisilaikė kalvinistinių pažiūrų.
Kūryba
S. Daugirdo kūryba plačiau netyrinėta.
Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija
Šilaičiai (Lazdijai)
Šilaičiai – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Seirijų, prie kelio. Į pietus nuo kaimo telkšo Seirijis, į šiaurę Sagavas, o ryčiau – Gailiekas.
Aginčiai
Etimologija
Manoma, kad kaimo vardas kilęs iš pavardės Uginčius.
Vaclovas Daujotas-Labunauskis
Vaclovas Daujotas-Labunauskis (XVI a. II pusėje Labūnavoje, Kėdainių raj. – po 1618 m.) – lietuvių poetas, žemaičių žemininko Stanislovo Daujoto sūnus. Spėjama, kad globojamas vyskupo Merkelio Giedraičio, 1599 m. jau buvo baigęs ar bebaigiąs aukštuosius mokslus Vilniuje.
Laikomas Mikalojaus Daukšos „Postilėje“ (1599 m.) išspausdintų dviejų lotyniškų dedikacijų, parašytų eleginiu distichu ir pasirašytų Venceslaus Labunowski, autoriumi. Jose iškeliami M. Giedraičio nuopelnai lietuvių tautai, skelbiama, kad dvasia (tautinė knyga) yra aukščiau negu patvariausia materija. Simono Daukanto turėtame M. Daukšos „Postilės“ egzemplioriuje yra šios epigramos lietuviškas vertimas, įrašytas ranka. Nežinia, ar jis paties autoriaus, ar vėlesnis.
Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija
1926 m. gruodžio 17 d. perversmas
thumb|200px|Perversmas buvo labiausiai naudingas [[Antanas Smetona|Antanui Smetonai ir jo partijai]]
'''1926 m. perversmas''' – perversmas, įvykdytas Lietuvoje 1926 m. gruodžio 17 d., kurio metu nuverstas teisėtai išrinktas prezidentas Kazys Grinius ir buvo įvestas autoritarinis režimas. A. Smetonos vaidmuo perversme yra ginčų objektas. Perversmas į valdžią atvedė nacionalistinę ir konservatyvią Lietuvos tautininkų partiją. Prieš 1926 m. tai buvo nereikšminga nacionalistinė partija: ji turėjo tik 2000 narių (1926 m.) ir rinkimuose buvo laimėjusi tik tris vietas Seime. Lietuvos krikščionys demokratai, tuo metu didžiausia partija Seime, bendradarbiavo su kariuomene ir pateikė konstitucinį pateisinimą perversmui, tačiau negavo svarbių postų vyriausybėje ir pasitraukė 1927 m. kovą. Kai kariuomenė perdavė valdžią civiliams, ji tiesiogiai nebedalyvavo politiniame gyvenime. A. Smetona ir tautininkų partija išliko valdžioje iki 1940 m., kai Lietuvą užėmė Tarybų Sąjunga.
Perversmininkai savo veiksmus teisino tuo, kad komunistai tomis pat dienomis rengė valstybės perversmą.
Perversmo priežastys
Perversmo priežastys yra diskusijų objektas. Situacija šalyje buvo sudėtinga. Istorikai nurodo precedentus: 1922 m. Benito Mussolini perversmas Italijoje ir Juzefo Pilsudskio vadovaujamas 1926 m. gegužės perversmas Lenkijoje. Dėl demokratinio nesubrendimo nebuvo sudaromi kompromisai, o dažnos vyriausybių kaitos sukėlė politines krizes.
Organizavimas
1926 m. buvo sudarytas vyriausiasis karinis štabas: generolas Kazys Ladyga, majoras Povilas Plechavičius, pulkininkas Vladas Skorupskis. Majoras I. Slapšys, aviacijos vyresnysis leitenantas Antanas Mačiuika, husarų kapitonas J. Matulevičius ir kapitonas A. Steponaitis irgi buvo svarbūs perversmo organizatoriai ir vykdytojai. Perversmas buvo numatytas 1926 m. gruodžio 17 dieną, nes tuomet Lietuvos Respublikos prezidentas K. Grinius švęs 60 metų jubiliejų ir susirinkusius pareigūnus bus lengva suimti. Kalbos apie organizuojamą perversmą Kaune sklido, bet vyriausybė to nesitikėjo ir į gandus nekreipė dėmesio.
Perversmo eiga
thumb|Perversmininkų išleistas atsišaukimas Komitetas perversmui pasirinko naktį iš gruodžio 16 d. į gruodžio 17 d. Su planu buvo supažindintas A. Smetona, kuris jam pritarė. Gruodžio 17 d. antrą valandą nakties antrasis pėstininkų pulkas aliarmu buvo pakeltas ir kuopomis išžygiavo į miestą. Kariams talkininko studentai ateitininkai ir neolituanai. Iš daboklės buvo paleistas P. Plechavičius, kuris tapo vyriausiuoju perversmo vadu, laikinuoju visos Lietuvos diktatoriumi. Perversmininkai 3 valandą 15 minučių apsupo Seimą ir prezidentūrą. Seimui buvo liepta išsiskirstyti. Vyriausybės nariai buvo užklupti bemiegantys. K. Grinius buvo internuotas pačioje prezidentūroje. Gruodžio 18 d. K. Grinius oficialiai atsisakė Prezidento posto.
Perversmo rezultatai
Gruodžio 19 d. prezidentu buvo išrinktas A. Smetona – už jį balsavo 38 (tautininkai ir krikščionys demokratai) iš 80 seimo narių. Trečiasis Seimas 1927 m. buvo paleistas, o 1922 m. konstitucija paskelbta negaliojančia.
Stanislovas Vitkovskis
Stanislovas Vitkovskis (g. 1967 m. kovo 15 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas.
Kolonija (Seinai)
Kolonija – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Apofis (faraonas)
thumb|250px Apofis (1585 – 1545 m. pr. m. e.) – senovės Egipto XV dinastijos (1650 – 1535 m. pr. m. e.), dar kitaip vadintos hiksų dinastija, penktasis faraonas.
Apofis valdė per antrąjį suirutės laikotarpį. Faraonas Apofis valdė iš Avario ir buvo laikomas vienu iš šešių didžiųjų hiksų. Jam mirus, sostą paveldėjo faraonas Chamudis (1545 – 1535 m. pr. m. e.).
Išsigelbėjimo salos
Išsigelbėjimo salos – nedidelė vulkaninės kilmės salų grupė Atlanto vandenyne, 11 km nuo Prancūzijos Gvianos kranto. Užima 0,62 km² teritoriją. Sudaro 3 salos:
Salos 1852–1953 m. naudotos kaip įkalinimo vieta. Karališkojoje saloje buvo įkurta ligoninė, o Velnio saloje kalinti politiniai kaliniai. Iš viso salose kalėjo 70000 kalinių. Dabar turistų lankomas objektas. Salos aprašytos Henri Charriere (čia iškalėjo 9 metus) romane Papillon.
Božimai (reikšmės)
Božimais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Persijos princas: laiko smiltys
Persijos princas: laiko smiltys  – 2010 m. JAV nuotykinis veiksmo filmas, režisuotas Maiko Njūvelo.
Filmas remiasi senovės persų legendos Šahnamė motyvais.
Siužetas
Persų karaliaus Šaramano įsūnis Dastanas užimtame Alamuto mieste randa stebuklingą durklą, kuri saugojo miesto valdovė Tamina. Netrukus miršta karalius ir Dastanas apkaltinamas nužudymu. Jis su princese pasprunka ir netrukus sužino magišką durklo galią grąžinti laiką atgal. Šio durklo gviešiasi Šaramano brolis Nizamas, kad galėtų tapti valdovu. Jis į pagalbą pasitelkia asasinus. Visgi Dastanas lemiamoje kovoje sugeba grąžinti laiką atgal ir paviešinti Nizamo kėslus.
Sumo
thumb|150px|Sumo varžybos. Sumo (, sumō) – konkurentinis kontaktinis sportas, imtynių rūšis, kur du imtynininkai (rikishi) stengiasi vienas kitą išstumti už apskrito ringo (dohyo) ribų arba priversti priešininką priliesti žemę kuria nors kūno dalimi, išskyrus pėdas. Sumo kilo Japonijoje, vienintelėje šalyje, kurioje jis profesionaliai praktikuojamas iki šiol. Tai labai sena sporto šaka.
Svorio kategorijos
Jaunuolių 13-18 metų: iki 75 kg, iki 100 kg, virš 100 kg ir daugiau. Vyrų: iki 85 kg, iki 115k g, virš 115 kg ir daugiau. Moterų: iki 65 kg, iki 80 kg, virš 80 kg ir daugiau.
Apranga
Rungtynių dalyviai turi ryšėti specialius diržus (mawashi). Mėgėjiškame Sumo, po mawashi diržu leidžiama mautis trumpikes arba aptemptus juodos spalvos šortus. Mawashi plotis – 40 cm, ilgis nenurodomas, bet jis turi būti tokio ilgio, kad jį būtų galima apvynioti 4-5 kartus aplink sportininko juosmenį. Sportininkui draudžiama imtis, turint ant savęs daiktų, kurie kovos metu gali traumuoti priešininką. Tai visų pirma liečia metalinius papuošalus (žiedus, apyrankes, grandinėles ir t. t.) Sportininko kūnas turi būti visiškai švarus ir sausas, kojų, bei rankų nagai trumpai nukirpti. Klubo ar Federacijos emblema, numeris ir t. t. gali būti pritvirtinti (pririšti) prie mawashi.
Vieta
Sumo varžybos vyksta kvadratinėje aikštelėje 7,27 m ilgio ir pločio, kuri vadinasi dohyo.
Yra dviejų tipų dohyo:
a) 34-60 cm aukščio trapezoidas iš molio, kuris naudojamas varžybų metu;
b) plokščias dohyo, kuris paprastai naudojamas treniruočių metu arba kai nėra iškilaus trapezoido.
Imtynių arena – tai 4,55 m skersmens ratas, kurio centre susikerta kvadrato diagonalės. Imtynių arena žymima specialia pyne iš ryžių šiaudų. (sebu-dawara).
Rato centre iš rytinės ir vakarinės dohyo pusių nubrėžiamos dvi lygiagrečios starto linijos baltos spalvos (sikirisen). 70 cm atstumu viena nuo kitos, 80 cm ilgio ir 6 cm pločio.
Vidinė ir išorinė rato dalys pabarstomos smėliu. Už rato ribų smėlis barstomas 25 cm pločiu nuo sebu-dawara. Taip padaroma kontrolinė juosta (dzename). Kilus ginčui pėdsakų buvimas arba nebuvimas dzename padeda nustatyti kovos rezultatą.
Teisėjų brigada (6 žmonės)
Brigados vadovas – simpante
Teisėjas, skelbiantis nugalėtoją (referi) – gyoji
4 šoniniai teisėjai – simpani
Kovos taisyklės
Paprastai laimi kovotojas, kuris:
a) priverčia priešininką paliesti dohyo bet kuria kūno dalimi už sebu-dawara ribų;
Ypatingos situacijos
a) kūno padėtis sinitai (miręs kūnas). Tai visiškas pusiausvyros praradimas, lemiantis pralaimėjimą;
b) situacija kabaite. Puolantysis nepralaimi kovos priliesdamas dohyo ranka tam, kad suminkštintų savo kritimą ir išvengtų traumų baigdamas techninį puolimo veiksmą, kurio pasekoje priešininkas patenka į sinitai padėtį;
d) situacija okuriasi. Puolantysis nepralaimi kovos peržengdamas sebu-dawara, kai pakėlęs priešininką išneša ir pastato jį už sebu-dawara ribų;
e) kita vertus, puolantysis pralaimi kovą, jei atlikdamas okuriasi veiksmą išeina už sebu-dawara ribų nugara į priekį;
f) puolantysis nepralaimi kovos, jei atlikdamas pergalingą metimą savo pėdos viršutine dalimi paliečia dohyo;
g) nesiskaito pralaimėjimas, jei priekinė horizontali mawashi dalis orikomi paliečia dohyo.
Situacijos, kai teisėjai kovotojui pripažįsta pralaimėjimą:
a) jei kovotojas nebegali tęsti kovos dėl traumos;
c) jei kovotojas pats nutraukia kovą;
d) jei kovotojas sąmoningai nepakilo iš pradinės padėties;
e) jei kovotojas nevykdo gyoji nurodymų;
f) jei kovotojas nepasirodo laukimo sektoriuje po antrojo oficialaus kvietimo;
Sungailiai (Biržai)
Sungailiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 25 km į pietus pietryčius nuo Biržų.
Sumo
Ypatingos situacijos
g) jei mawashi atsiriša ir nukrenta kovos metu.
Draudžiami veiksmai (kindeite)
a) smūgiai kumščiais arba badymas pirštais;
b) smūgiai kojomis į krūtinę arba į pilvą;
c) griebimas už plaukų;
d) griebimas už gerklės;
e) griebimas už vertikaliosios mawashi dalies;
f) priešininko pirštų laužimas;
g) kandžiojimasis
Kovos trukmė
16-17 metų amžiaus grupėje – 5 minutės
18 metų ir vyresnio amžiaus grupėje – 5 minutės
Jeigu po nustatyto kovos laiko laimėtojas neaiškus, skelbiamas kovos pakartojimas (torinaosi). Nėra nustatyta tiksli pertraukos tarp kovų trukmė. Sekanti kova pradedama iškart pasibaigus prieš tai buvusiai kovai.
Dalyvių iškvietimas ir pristatymas
Varžybų dalyviai laukimo sektoriuje (dohyo-damari) pasirodo tokia tvarka:
a) komandinėse varžybose dvi sekančios komandos privalo išeiti ir įsitaisyti dohyo-damari dar nepasibaigus prieš jas vykstančiam komandų susitikimui;
b) individualiose varžybose kovotojas privalo būti dohyo-damari 2 kovas prieš iki savo kovos.
Būdami dohyo arba dohyo-damari, varžybų dalyviai turi elgtis tinkamai, neleisti sau grubių išsireiškimų, kad netrikdytų aplinkinių.
Ant dohyo kovotojus kviečia teisėjas-informatorius mikrofonu garsiai du kartus. Jei po antrojo oficialaus iškvietimo dalyvis nepasirodo, jam užskaitomas pralaimėjimas.
Kovotojai gauna numerius burtų traukimo būdu. Teisėjas-informatorius pristato visus kovotojus kiekvienoje svorio kategorijoje prieš varžybas. Prieš prasidedant kiekvienai kovai, pasakomi kovotojų vardai ir duomenys (amžius, ūgis, svoris). Taip pat išvardijami laimėjimai ir titulai.
Kovos eiga
Kova prasideda pagal gyoji komandą, prieš tai atlikus visus būtinus ritualus.
Gyoji gali sustabdyti kovą vieną arba kelis kartus dėl traumos, dėl netvarkingos aprangos arba dėl kokios nors priežasties, nepriklausomai nuo kovotojų norų.
Pertraukoms sugaištas laikas dėl vieno kovotojo gali būti įtraukiamas į rungtynių reglamentą.
Ritualai
Sumo, kaip ir kituose Japonijos tradiciniuose kovos menuose, išsaugomi bei laikomasi etiketo bei ritualų. Ritualai susideda iš ricu-rei (nusilenkimo stovint), tiritedzu (apsivalymo vandeniu) ir sikiri (pasiruošimo).
Tiritedzu – tai unikalus ritualas kilęs iš senovinio papročio – nuprausti karį prieš kovą. Tiritedzu atlieka abu kovotojai tuo pačiu metu prieš žengiant ant dohyo. Abu kovotojai atsitupia pozoje sonoke, balansuodami ant pėdų. Pėdos atkeltos nuo žemės, kūnas ir galva laikomi tiesiai, rankos padedamos ant kelių. Kovotojai nuleidžia rankas žemyn ir linksi vienas kitam. Tada sportininkai ištiesia rankas į priekį krūtinės lygyje, nuveda rankas į šonus delnais žemyn ir vėl grąžina rankas į priekį suplodami delnais. Ištiesina rankas ir laikydami jas paraleliai žemei nuveda rankas į šonus delnais aukštyn ir baigiantis ritualui pasuka delnus žemyn.
Sikiri – priešstartiniai paruošiamieji judesiai. Kovotojai tupiasi plačiai pastatę kojas ir kūnu palinkę į priekį. Klubai ir pečiai laikomi horizontalioje linijoje, o delnais, sugniaužtais į kumščius, remiasi į dohyo paviršių toliau nuo startinių linijų (sikirisen), jų neliečiant. Ši padėtis reiškia „pasiruošęs“. Perėjimas iš sikiri į tatiai (startinis stvėrimas-pakėlimas) turi vykti abiejų sportininkų iniciatyva vienu metu.
Ritualai yra neatsiejama ir svarbi sudedamoji Sumo dalis. Juos reikia atlikti neskubant, išdidžiai ir ramiai, pabrėžiant Sumo harmoniją ir didybę.
Alkinė
Alkinė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Želvos.
Etimologija
Vieni žmonės teigia, kad kaimo vardas galėjo kilti prie bendrinio žodžio alkis („norėjimas valgyti“), pridejus priesagą -ynė. Kiti teigia, kad kilo nuo žodžio alkas („medžiais apaugusi vietovė, senovės lietuvių šventovė“).
Diskelis
thumb|right|250px|8, 5 1⁄4 ir 3 1⁄2 colių diskeliai thumb|right|250px| 8, 5 1⁄4 ir 3 1⁄2 colių formatų diskelių įrenginiai thumb|right|250px|Iš dėtuvės išimtas magnetinis diskas Diskelis – nedidelis magnetinis diskas, laikomas keturkampėje plastikinėje dėtuvėje, kuri apsaugo nuo dulkių kaupimosi, naudojamas kaip keičiama išorinė duomenų laikmena. Nuskaitomas diskelių įrenginyje (FDD).
Gali būti įvairaus dydžio ir talpos. Vėliausiai buvo naudojami plastikiniai 3,5 colio skersmens diskeliai, kurių talpa 1440 kB. Buvo plačiai naudojami nuo XX a. 8-ojo dešimtmečio iki XXI a. pr., kada juos pakeitė kompaktinės plokštelės ir kitos laikmenos.
Visiškas vidaus atspindys
Visiškas vidaus atspindys – reiškinys, kai šviesa atsispindi ne nuo metalinio paviršiaus, bet nuo ribos tarp dviejų skirtingų dielektrikų, tokių kaip oras ir vanduo arba stiklas ir oras. Toks atspindėjimas gali vykti tik tuomet, kai šviesa krenta iš optiškai tankesnės (didesnio lūžio rodiklio) į optiškai retesnę (mažesnio lūžio rodiklio) medžiaga kampu, didesniu nei
kur n_2 yra optiškai retesnės, o n_1 optiškai tankesnės medžiagų lūžio rodikliai (n_1 > n_2). Jei šviesa iš vandens į orą kris 45 laipsnių kampu, praėjusi vandens paviršių šviesa sklis 20 laipsnių kampu su paviršiumi. Taip atsitinka dėl refrakcijos: jei kampu į dviejų skirtingų optinių savybių medžiagų sąlyčio plokštumą krinta šviesa, tai praėjusi tą ribą į optiškai retesnės medžiagos pusę, ji sklis kampu artimesniu sąlyčio paviršiui.
Jei šviesos kritimo kampas būtų 41 laipsnis iki paviršiaus, arba 49 laipsniai iki statmens į paviršių, šviesos spindulys tiesiog nusklystų vandens ir oro sąlyčio riba, nebeišsiveržtų į orą. Smailesniu kampu į paviršių iš vandens pusės krentanti šviesa visiškai atsispindi.
Karolis I Rumunas
Karolis I (,, 1839 m. balandžio 20 d. Zigmaringenas, Pietų Vokietija – 1914 m. spalio 10 d. Sinaja, Rumunija) – 1866-1881 m. Rumunijos domnitorius (kunigaikštis) ir 1881-1914 m. pirmasis Rumunijos karalius.
Biografija
thumb|left|150px|Karolio I Rumuno žmona Elžbieta Vied Hohencolernų-Zigmaringenų dinastijos pradininkas. Žmona Elžbieta Vied, duktė Marija (1870–1874 m.)
Valdymas
thumb|left|150px|Rumunijos karalystė XIX-XX a. Kunigaikščiu išrinktas, kai buvo nuverstas Aleksandras Jonas Kuza. Provokiškos orientacijos. 1883 m. sudarius slaptą sutartį su Vokietija ir Austrija-Vengrija Rumunija prisidėjo prie Trilypės sąjungos.
Valdant Karoliui I 1878 m. Rumunija tapo nepriklausoma nuo Turkijos ir 1881 m. buvo paskelbta karalyste, o gegužės 10 Karolis vainikuotas Rumunijos karaliumi. Po Balkanų karų 1913 m. Rumunijai atiteko Pietų Dobrudža. 1888 m. ir 1907 m. Karolis I numalšino valstiečių sukilimus.
Arnionys II
Arnionys II – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2,5 km (tiesiąja) į pietryčius nuo Joniškio, šalia Arnionių I kaimo (jų beveik niekas neskiria). Tai naujesnė gyvenvietė. Šalimais yra Arino ežeras. Praeina kelias. Stovi Arnionių koplyčia.
Seinų Kolonija
Seinų Kolonija – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Lakaja
Lakaja – upė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone; vandeningiausias Žeimenos intakas. ištekantis iš Juodųjų Lakajų ežero, į Žeimeną įteka ties Santaka. Kadangi upė maitinama ežerų, vandens lygis joje mažai svyruoja. Lakaja teka Labanoro regioniniame parke, prateka Aldikio ir Lakajos ežerus. Likus 6 kilometrams iki žiočių į Lakają iš kairės įteka Peršokšna.
Lakaja yra pamėgta vandens turistų dėl vaizdingų krantų ir nesudėtingo maršruto. Upės tėkmė rami, rėvų nėra, vietomis gali pasitaikyti užvartų ar žemų tiltelių. Gali būti dalis ilgesnio maršruto, prasidedančio Stirnių ežere.
Didesnės gyvenvietės prie Lakajos: Lakaja, Fedariškiai, Žukaučizna, Vilkaslastis, Santaka.
Vygantas Zubavičius
Vygantas Zubavičius (g. 1984 m. lapkričio 14 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
Karjerą pradėjo Rodovitas Klaipėda klube, nuo 2005 m. žaidžia aukščiausiosio lygos komandose. 2009–2010 m. žaidė užsienyje.
Vilkupiai (Lenkija)
Vilkupiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Neįmanoma misija 3
Neįmanoma misija 3  – 2006 m. JAV veiksmo filmas. Filmas yra „Neįmanomos misijos“ ir „Neįmanomos misijos 2“ dalies tęsinys. Visame pasaulyje filmas uždirbo daugiau nei 400 mln. dolerių.
Antanas Jasinskis
Antanas Jasinskis (1822 m. Ukmergės apskr. – 1877 m. Paryžius) – Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas.
Aleksandras Povilas Sapiega
Aleksandras Povilas Sapiega (, 1672 m. rugsėjo 8 d. – 1734 m. sausio 4 d., Vilnius) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis taurininkas (1692), Lietuvos dvaro maršalka (1692-1699) ir Lietuvos didysis maršalka (1699-1703, 1705–1708, 1713-1734).
Antanas Jasinskis
Biografija
Rusijos imperijos kariuomenės atsargos pulkininkas. 1863 m. Žaliojoje girioje (Panevėžio apskr.) suorganizavo sukilėlių būrį. Prie Karsakiškio prisidėjo prie Z. Sierakausko rinktinės. 1863 m. balandžio 26 d. dalyvavo Karsakiškio mūšyje. Z. Sierakausko pavedimu kartu su E. Liutkevičiumi verbavo sukilėlius Panevėžio apskrityje. Gegužės 7 d. jo būrys, žygiuojantis link Biržų, prie Lamokų Rusijos karinių dalinių buvo išblaškytas, jis prisidėjo prie atvykusio B. Dluskio būrio. Birželio 22 d. kovėsi prie Papilės, birželio 30 d. – prie Pajūrio. B. Dluskiui išvykus į užsienį veikė Žemaitijoje. Lapkričio 26 d. vadovavo I. Leskausko ir A. Mackevičiaus rinktinės raitelių būriui mūšyje prie Lebedžių netoli Čekiškės. 1863 m. pabaigoje pasitraukė į užsienį. 1864-1865 m. Paryžiuje dirbo Informacijų komitete. 1871 m. per Prancūzijos-Prūsijos karą tarnavo Prancūzijos nacionalinėje gvardijoje, dalyvavo Paryžiaus komunos kovose.
Aleksandras Povilas Sapiega
Valdė Drują, Ikaznę, Sapieginę, Dubrovną ir kitas valdas.
Biografija
Gimė LDK magnatų Sapiegų giminėje, Čereisko-Ružano šeimų linijos atstovas, gavęs herbą „Lis“. Jis buvo Lietuvos didžiojo etmono Kazimiero Jono Sapiegos (1638-1720) ir Kristinos Barboros Hlebavičiūtės jauniausiasis sūnus. Turėjo vyresnius brolius Jurgį Stanislovą Sapiegą ir Pranciškų Mykolą Sapiegą.
Jaunystėje mokėsi Branevo jezuitų kolegiume, po to tęsė mokslus Vakarų Europoje. 1685-1689 metais gyveno ir mokėsi Paryžiuje.
1689 metais Aleksandras Povilas Sapiega grįžo iš užsienio į gimtinę. 1692 metais dalyvavo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio karinėje kampanijoje Moldavijoje, už tai gavo Lietuvos didžiojo taurininko ir Lietuvos dvaro maršalkos pareigybes.
1697 metais, rinkimuose į karalystės sostą, Aleksandras Povilas Sapiega rėmė Prancūzijos princo Francua Lui de Konti kandidatūrą. Tačiau buvo išrinktas kitas pretendentas, Saksonijos kurfiurstas Augustas Stiprusis. Nepaisant to, 1699 metais Aleksandras gavo Lietuvos didžiojo maršalkos pareigybę.
1700 metų lapkritį, kaip Lietuvos didysis maršalka, Aleksandras Povilas Sapiega dalyvavo Valkininkų mūšyje, jame Sapiegos patyrė pralaimėjimą kitiems LDK bajorų pulkams, surinktiems iš Radvilų, Višnioveckių, Pacų ir Oginskių giminių interesus gynusių karių.
Šiaurės karo metu (1700-1721), Aleksandras Povilas Sapiega 1703 metais pasirinko Švedijos karaliaus Karolio XII pusę, palaikė pastarojo statytinį, Lenkijos karalių Stanislovą Leščinskį. 1705 metais Stanislovas Leščinskis jį dar kartą paskyrė Lietuvos didžiuoju maršalka. 1709 metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo maršalka. Tačiau po Stanislovo Leščinskio nuvertimo iš sosto, sugrįžus į jį Augustui Stipriajam, Aleksandras Povilas Sapiega neteko Lietuvos didžiojo maršalkos pareigybės. Jam teko pasitraukti į politinę opoziciją.
1734 metų sausio 4 d., 61-ų metų Lietuvos didysis maršalka Aleksandras Povilas Sapiega mirė Vilniuje.
Šeima ir vaikai
thumb|left|150px|Aleksandro Povilo Sapiegos ankapis 1691 metais vedė Mariją Kristiną de Betiun (1677–1721), Prancūzijos pasiuntinio Lenkijoje, markizo Pranciškaus Gastono de Betiuno (1638–1692) ir Liudvikos Marijos d’Arkjen (1638–1728), Lenkijos karalienės Marijos Kazimieros d’Arkjen giminaitės, Lietuvos didžiojo maršalkos ir Klecko ordinato Stanislovo Kazimiero Radvilos (1648–1690) našlės, dukterį. Vaikai:
Mykolas Chominskis
Mykolas Chominskis (, 1729 m. Vilniaus vyskupija – 1803 m. liepos 16 d. Vilnius) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės visuomenės veikėjas, kunigas.
Biografija
1749 m. kunigas. Kaip Žemaičių vyskupijos atstovas 1761 m. tapo Vilniaus kanauninku. 1764 m. pasirašė Lietuvos didžiosios kunigaikštystės generalinę konvokaciją. 1765 m. Žemaičių vyskupas sufraganas ir Eluzos titulinis vyskupas. Visą laiką rezidavo Vilniuje, vykdydamas kapitulos užduotis. 1777 m. paskelbė memorialą parapinių mokyklų klausimais. 1788-1790 m. ėjo LDK didžiojo raštininko pareigas. 1801 m. dėl sveikatos pripažintas kanauninku jubiliatu ir nuo pareigų atleistas.
VO (reikšmės)
VO gali reikšti:
Vo gali reikšti:
vo gali reikšti:
Bžozovas (reikšmės)
Bžozovu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Šilaičiai (Panevėžys)
Šilaičiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, šalia kelio Panevėžys-Ramygala. Šilaičiuose yra įkurtos naujosios Panevėžio miesto kapinės, didžiausios apskrityje. Prie kapinių yra pastatytas paminklinis akmuo ir kryžius pokario kovose žuvusiems partizanams. Žvyro telkinys.
Stanislovas Chominskis
Biografija
1824 m. baigė Vilniaus universitetą, vėliau Generalinio štabo karo akademiją, kurioje mokėsi kartu su sosto įpėdiniu Aleksandru Nikolajevičiumi. 1828 m. dalyvavo Rusijos-Turkijos kare. Išėjęs į atsargą nuo 1843 m. gyveno savo Ališavos dvare. Tris kartus buvo renkamas Švenčionių apskrities bajorų vadovu. Siūlė atleisti valstiečius nuo baudžiavos ir duoti jiems žemės. 1857–1861 m. Kauno gubernatorius. Rusijos imperijos valdžia, skirdama vietinį pareigūną, tikėjosi susilpninti anticarines nuotaikas gubernijoje. 1858 m. generolas. 1861 m. Lietuvoje prasidėjus manifestacijoms, nenorėjo veikti prieš Lietuvos visuomenę, todėl paprašė caro atleisti iš gubernatoriaus pareigų ir perkelti į Rusiją. 1861–1878 m. Vologdos gubernatorius, 1865 m. pirmasis Vologdos garbės pilietis. Nuo 1878 m. vėl gyveno savo dvare.
Parašė atsiminimų apie 1828–1829 m. Rusijos-Turkijos karą, baudžiavos panaikinimo Lietuvoje aplinkybes.
Ąžuorinė
Ąžuorinė – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Laumėnų.
Etimologija
Manoma, kad šio kaimo pavadinimas kilęs nuo pavardės Zaorin. Tai buvęs lenkų kilmės ponas, kažkada nusipirkęs šią teritoriją.
Vežbno valsčius
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 103,09 km², iš kurių: Valsčius sudaro 8,46 % apskrities teritorijos.
Administracinis suskirstymas
Adamuvas, Bžežnikas, Cerpenta, Červonka, Červonka Folvarkas, Filipai, Helenuvas, Januvekas, Javorekas, Juzefai, Karčevecas, Kazimežuvas, Koševnica, Kripai, Las Javorskas, Maidanas, Nadzeja, Natolinas, Ožechuvas, Osuvnas, Rombežas, Skaržinas, Sobonas, Stari Dvuras, Strupechuvas, Sulkai, Švidnas, Vonsošė, Vežbnas, Vulka, Vičulkai, Viglenduvekas.
Borneo
thumb|Nuotrauka iš palydovo thumb|right|Aušra Borneo džiunglėse
Borneo arba Kalimantanas (MS Borneo, Kalimantan) – sala Pietryčių Azijoje, didžiausia Malajų salyne, politiškai padalinta tarp Indonezijos pietuose (Kalimantanas), Rytų Malaizijos (Sabahas ir Saravakas) ir Brunėjaus sultonato šiaurėje.
Geografija
Pagal plotą tai trečioji pagal dydį pasaulio sala (po Grenlandijos ir Naujosios Gvinėjos) – 736 000 km²; gyventojų 21,258 mln. (2014 m.; gyventojų tankumas 28,59 gyv./km²).
Salą iš šiaurės ir šiaurės vakarų supa Pietų Kinijos jūra, iš šiaurės rytų – Sulu jūra, iš rytų – Celebeso jūra ir Makasaro sąsiauris, iš pietų – Javos jūra ir Karimatos sąsiauris. Į vakarus nuo Borneo yra Malakos pusiasalis ir Sumatra, į pietus – Javos sala, į rytus – Sulavesis, į šiaurę – Filipinų salos.
Salos centrine dalimi driekiasi kalnai ir plynaukštės, kurių aukščiausia vieta yra Kinabalu kalnas (4095 m). Borneo yra šešta pagal aukštį pasaulio sala. Pietuose ir vakaruose kalvotos lygumos ir pelkėtos žemumos. Klimatas ekvatorinis ir subekvatorinis. Pakrantėje temperatūra per metus svyruoja tarp 25-27 °C, tačiau kalnuose gali atvėsti iki 10 °C. Kritulių iškrenta iki 5000 mm per metus (kalnų šlaituose). Salą raižo daugybė vandeningų upių: Kapujas, Baritas, Mahakamas. Borneo salą dengia milžiniški tropinių miškų plotai, kuriuose sutinkama didelė faunos ir floros (~11 tūkst. rūšių) įvairovė.
Saloje yra naftos, gamtinių dujų telkinių. Upių slėniuose auginami ryžiai.
Svarbiausi salos miestai: Pontianakas, Bandžarmasinas, Samarinda (Indonezija), Kučingas (Malaizija), Bandar Seri Begavanas (Brunėjus).
Istorija
2019 m. Indonezijos prezidentas Džokas Vidodas paskelbė planus perkelti Indonezijos sostinę iš Džakartos į Borneo salą, kur jai parinkta vieta Rytų Kalimantano provincijoje.
Etimologija
Pavadinimas Borneo kilęs iš Brunėjaus karalystės salos šiaurėje pavadinimo – nuo XVII a. europiečiai taip pradėjo vadinti visą salą. Pietinė salos dalis vadinta Klemantan, Kemantan – šis žodis neaiškios kilmės.
Skaistbalys
Skaistbalys – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 24 km į pietus pietryčius nuo Biržų.
Horkos
Hòrkos (arba Horkai, Gorkos,, ) – miestas Baltarusijos rytuose, Mogiliavo srities šiaurėje, prie geležinkelio Orša–Kryčavas; rajono centras. Mieste išplėtota tekstilės (linų apdirbimo), statybinių medžiagų, maisto (mėsos) pramonė.
Istorija
Miestas įsikūręs prie Sožo dešiniojo intako Pronios upės. 1544 m. minimas Horkų kaimas. Nuo XVII a. dvaro centras. Priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštijai, nuo 1584 m. Sapiegų nuosavybė. 1619 m. gavo savivaldą, XVII a. pirmoje pusėje minimas miestas. Po Abiejų Tautų Respublikos pirmojo padalijimo 1772 m. atiteko Rusijos imperijai. Miestelyje 1780 m. buvo 992 gyventojų. 1795–1820 m. čia veikė gelumbės audimo manufaktūra, dukart per metus vykdavo mugės. Nuo 1861 m. miestas, Horkų apskrities ir Horkų valsčiaus centras. XIX a. pastatyta cerkvė.
Arškainiai
Arškainiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, Raseinių miesto rytiniame pakraštyje, faktiškai Raseinių priemiestis. Seniūnaitijos centras. Rytiniu gyvenvietės pakraščiu teka Prabauda (Šaltuonos intakas). Pro kaimą eina kelias.
Istorija
Pirmą kartą paminėti 1410 m.
FK Milicionar Beograd
Belgrado „Milicionar“ – buvęs Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1946 m., Belgrade, įkurtas Milicionar klubas.
Šiame klube žaidę futbolininkai dažnai buvo Serbijos vidaus reikalų sistemoje dirbantys tarnautojai.
Iki 1997 m. klubas žaidė žemesniuose divizionuose, regioninėse pirmenybėse.
1997–1998 m. sezone laimėjo Antrąją lygą Rytuose ir buvo perkelti į aukščiausią šalies lygą.
Išliko elito gretose iki 2001 m., kai iškrito į žemesnę pakopą.
2001 m. prijungtas prie FK Radnički Obrenovac klubo.
FK Policajac
Pastaraisiais metais radosi FK Policajac, kuris kartais laikomas klubo tradicijų tęsėju.
2012/2013 m. Antrojoje Belgrado lygoje, Dunojaus grupėje, jie tapo nugalėtojais.
Damas
Damas – smulki senovinė varinė Indijos moneta.
Damus įvedė Šer Šahas Sūris savo valdymo metais (1540–1545).
Vėliau Mogolų imperatoriai standartizavo damus kartu su sidabrinėmis rupijomis bei auksiniais mohurais kurdami vieningą Indijos monetų sistemą.
Nuorodos
Iliustracijos:
Janas Sobieskis
Biografija
Lenkijos bajorų Sobieskių giminės atstovas, herbo „Janina“ savininkas. Sebastijano Sobieskio (apie 1486–1557) ir Barboros Gelževskos (apie 1497/1499 – po 1536) jaunesnysis (trečias) sūnus.
1537 m. birželį Janas Sobieskis buvo įtrauktas į raitelių vėliavos, dalyvavusios pietų sienų gynyboje, sudėtį. Nuo 1540 m. kariavo Lenkijos armijoje, vadovaujamoje Karūnos lauko etmono Mikalojaus Seniavskio. 1542 m. dalyvavo mūšiuose su Krymo totoriais Ovručo apylinkėse ir Chmelnike. 1544 m. dalyvavo totorių karių, kurie buvo sumušti netoli Balaklavos pilies, persekiojime. 1548 m. Janas Sobieskis paliko karinę karjerą ir užsiėmė ūkininkavimu. 1552 m. dėl užpuolimo iš Moldavijos pusės grėsmės grįžo į karinę tarnybą. 1557 m. jis kovėsi su Krymo totoriais Medžybožo, Baro ir Chmelniko apylinkėse Podolėje. 1564 m. Lietuvos armijos sudėtyje dalyvavo kariniuose veiksmuose prieš Rusijos valstybę.
Danovas (reikšmės)
Danovu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Janas Sobieskis
Biografija
Į gyvenimo pabaigą perėjo į kalvinizmą.
Šeima ir vaikai
Apie 1548 m. vedė Kateriną Gdežinską (apie 1531/1532 – apie 1600), nuo santuokos su kuria turėjo keturis vaikus:
Pagojukų seniūnija
Pagojukų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Raseinių rajono savivaldybės vidurio rytuose.
Seniūnijoje yra Vosiliškio Šv. Juozapo bažnyčia, Kaulakių maldos namai, dvi pagrindinės ir pradinės mokyklos, trys pašto įstaigos, du aerodromai, kelios parduotuvės.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Opportunity
MER-B arba Opportunity – vienas iš dviejų marsaeigių, dirbusių Marse. Jame nusileido planuotoje vietoje 2004 m. sausio 25 d., tai yra, 3 savaitėm vėliau nei Opportunity „dvynys“ Spirit (MER-A). Marsaeigis jau viršijo NASA mokslininkų numatytą veikimo trukmę virš 50 kartų. Vėliausia žinutė iš šio aparato buvo gauta 2018 m. birželio 10 d. Manoma, marsaeigio veikimas sustojo dėl smėlio audros užneštų saulės baterijų.
Misija
Iš pradžių buvo tikimasi, kad „Opportunity" veiks iki 90 dienų, tačiau misija vis pratęsiama. Jis sėkmingai tiria Marso dirvožemį ir akmenis, daro panoramines fotografijas. Šie tyrimai leido NASA mokslininkams iškelti hipotezę dėl vandens buvimo Marse.
„Opportunity" savo kelionę po Marsą pradėjo Endurance krateryje, kur tyrimus atliko nuo 2004 m. birželio iki gruodžio. Vėliau šiame krateryje „Opportunity" rado sveiką meteoritą, žinomą Heat Shield Rock vardu. right|thumb|276px|Heat Shield Rock meteoritas Marse thumb|300px|right| Erebus krateris
Nuo 2005 m. balandžio pabaigos iki birželio mėn. du „Opportunity" ratai buvo įstrigę smėlio kopoje. Po 6 savaičių NASA specialistai, atlikę daugybę kompiuterinių bandymų, išgelbėjo marsaeigį.
2005 m. rugsėjo mėnesį „Opportunity" buvo nukreiptas pietų kryptimi link Erebus kraterio - didelio, negilaus, dalinai užpustyto smėliu, po trumpo sustojimo marsaeigis pajudėjo link Viktorijos kraterio.
2006 m. rugsėjo pabaigoje „Opportunity" pasiekė Viktorijos kraterį ir tyrinėjo jį iki pat 2008 m. rugsėjo 3 d.
2008 m. spalį jau galutinai palikus Viktoriją, pasukama pietryčių kryptimi - link Endeavour kraterio.
2009 m. sausio 25 d. sukako 5 metai nuo aparato nusileidimo Marse. Per šiuos penkerius metus įveikta 13,7 km.
2011 m. rugpjūčio 24 d. „Opportunity" per visą misijos laikotarpį jau buvo nukeliavęs 33,53 km ir toliau tyrinėjo rugpjūčio pradžioje pasiekto Endeavour kraterio apylinkes.
Maleckiai
Maleckiai – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lietuvos bajorų giminė.
Istorija
Maleckių giminė minima nuo XVII a. Pavardė kilo nuo Maleco miestelio (dab. kaimas Baltarusijos Bresto sritis, Biarozos rajonas) vardo. XVII a. – XIX a. Maleckiai valdė keletą dvarų, iš pradžių dab. Baltarusijoje. XVII a. – XX a. žinomas 71 Maleckių šeimos vyras.
Giminė
Manoma, giminės pradininkas buvo Baltramiejus Maleckis. Jo tolimas palikuonis:
Kasparas Feliksas (slapyvardis Gasperovičius) ir Dominykas Felicijonas (Vilkovičius) turėjo karinį išsilavinimą ir buvo Z. Sierakausko rinktinės batalionų vadai. Dominykas Felicijonas po pralaimėto mūšio ties Troškūnais suimtas ir 1863 m. gruodžio mėn. pakartas Ukmergėje. Kasparui Feliksui 1864 m. pavyko pabėgti į Prancūziją, kur dirbo inžinieriumi. 1895 m., carui Nikolajui II leidus, grįžo į Lietuvą, čia vadovavo siaurojo geležinkelis Panevėžys-Pastoviai tiesimui.
Juozas Antanas Maleckis buvo suimtas ir ištremtas į Sibirą, 1895 m. grįžo į Lietuvą. Juozo Antano sūnus:
Šilaičiai (Prienai)
Šilaičiai – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Jiezno. Kaimas susidarė padalinus Šilaičių kaimą į Prienų ir Birštono savivaldybių dalis (žr. Šilaičiai (Birštonas)).
Istorija
2017 m. kaimas buvo panaikintas.
Mario Monti
Mario Monti (g. 1943 m. kovo 19 d.) – Italijos ekonomistas, buvęs Eurokomisaras, nuo 2011 m. užimantis Italijos ministro pirmininko ir šalies finansų bei ekonomikos ministro pareigas. Monti buvo Bokoni universiteto rektorius ir prezidentas. 2011 m. lapkričio 9 d. Italijos Senatas paskyrė Monti senatoriumi visam gyvenimui, o netrukus Italijos prezidentas Giorgio Napolitano paskyrė Monti šalies premjeru.
Monti išsiskyrė iš kitų Italijos premjeru sudarydamas tik iš technokratų (savo srities specialistų) sudarytą vyriausybę.
2012 m. gruodžio 21 d. M. Monti pranešė pasitrauksiąs iš premjero posto po naujausių parlamento rinkimų 2013 m. Tą padaryti jis buvo pažadėjęs, jei šalies parlamentas priims jo pasiūlytą naująjį šalies biudžetą.
Monti yra vedęs ir turi du vaikus.
Kūlsodžio kapinynas
Kūlsodžio kapinynas, vadinamas Kapkalniu (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – ; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV514) – kapinynas rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kūlsodyje (Kūlupėnų seniūnija), 0,5 km į pietryčius nuo tilto per Salanto upę kelyje Nasrėnai-Gedgaudžiai, Blendžiavos dešiniajame krante.
Vieta
Įrengtas aukštumos kyšulys, įsiterpiančiame į Salanto ir Blendžiavos santakos slėnį. Jis pleišto pavidalo, pailgas šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi. Centrinėje dalyje yra 105 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir iki 30 m pločio apleistas žvyro karjeras. Pietvakarinėje dalyje stovi koplytėlė ir archeologijos paminklo anotacinis ženklas, aptverti statinių tvorele. Į šiaurės rytus nuo koplytėlės styro buvusio kryžiaus stiebas.
Koplytėlė
Medinė, stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, atvira iš 3 pusių, su pusiau kryžminiu stogeliu, pastatyta ant betoninio pamato, priekiniu fasadu atsukta į pietvakarius, 2,00 m aukščio, 1,03 m pločio ir 0,88 m gylio. Viduje stovi nedidelė, 29 cm aukščio, medinė, polichromuota Švč. Lurdo Marijos skulptūra. <Gallery> Vaizdas:Kulsodis koplytele 20090629 01.JPG|Koplytėlė Vaizdas:Kulsodis koplytelE 20090629 03.JPG|Koplytėlės interjeras Vaizdas:Kulsodis koplytele 20090629 04.JPG|Švč. Lurdo Marijos skulptūra </Gallery>
Istorija
Kapinynas vadinamas Kapkalniu, datuojamas X-XIII a. ir XVI-XVIII a.
XIX a. Blendžiavai ėmus plauti aukštumos rytinį šlaitą, buvo randama geležinių ir žalvarinių papuošalų ir ginklų. Geriau išsilaikiusius žalvario radinius kaimo kalvis bandė perlydyti įvairių dirbinių gamybai. Dalį radinių jis atidavė kunigui Juozapui Žiogui.
Apie 1920 m. Salantų valsčiaus savivaldybė kalvoje įrengė žvyro karjerą valsčiaus kelių remontui ir tiesimui. Jame buvo randama žalvarinių žiedų, apyrankių, geležinių ietigalių, pastebėta degintinių ir griautinių laidojimų pėdsakų. Radinius ir žinias apie Kapkalnį rinko Kretingoje gyvenęs kolekcininkas, kunigas Konstantinas Kuprys-Kuprevičius. Karjeras buvo uždarytas tik 1960 m.
1922 m. kalvos pakraštyje Adomas Beržanskis pastatė medinę koplytėlę su Šv. Petro ir Šv. Jono Krikštytojo skulptūromis, šalia kurių 1939 m. įdėjo Švč. Marijos Maloningosios skulptūrą, sukurtą meistro Aniceto Puškoriaus iš Skaudalių. Po II pasaulinio karo šalia koplytėlės Beržanskiai pastatė kryžių, o 1991 m. koplytėlę atnaujino.
1972 m. kapinynas paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu, o šiuo metu saugomas kaip į kultūros vertybių registrą įrašytas objektas.
Tyrimai
1892 m. kapinyną išaiškino kolekcininkas, Kalnalio bažnyčios kunigas Juozapas Žiogas. 1948 ir 1966 m. žvalgė Lietuvos mokslo akademijos Istorijos institutas (tyrimų vadovai Pranas Kulikauskas ir Adolfas Tautavičius ), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
1940 m. kapines tyrė Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus darbuotojas Pranas Baleniūnas, į pietvakarius nuo žvyrduobės aptikęs keletą griautinių XVIII a. kapų. Mirusieji palaidoti aukštielninki, palei šonus ištiestomis rankomis, galvomis orientuoti į pietryčius, be įkapių.
Tripuros karalystė
Tripuros karalystė (Twipra) – iki 1947 m. egzistavusi istorinė valstybė, buvusi dabartinės Indijos ir Bangladešo rytinėje dalyje (su centru Tripuros valstijoje). Jos valdytos teritorijos sudaro istorinį Tripuros regioną.
Geografija
Istorinis Tripuros regionas sutampa su Arakano kalnagūbrio vakarinėmis pašlaitėmis. Iš rytų jis yra uždarytas kalnagūbrio, pietuose susisiekia su Bengalijos lyguma (istorine Bengalija), šiaurėje jį riboja Garo-khasi kalnynas, o pietuose susisiekia su Arakano krantu. Jis apėmė ne tik dabartinę Tripuros valstiją, bet taip pat ir gretimas teritorijas Manipūre, pietinį Asamą, šiaurės rytinį Bangladešo kampą.
1934 m. nepavykęs perversmas Lietuvoje
'''1934 m. nepavykęs perversmas Lietuvoje''' – „Geležinio vilko“ organizuotas pučas, kuriuo siekta nušalinti Lietuvos prezidentą Antaną Smetoną ir jį pakeisti Augustinu Voldemaru.
Tripuros karalystė
Geografija
Etniškai regionas ilgą laiką buvo apgyvendintas tibetiečių-birmiečių kilmės bodo-kačarių tautelių, tarp kurių valdžią per visą istoriją išlaikė tripuriai (kokborokai).
1934 m. nepavykęs perversmas Lietuvoje
Sukilimą organizavo 1929 m. A. Smetonos uždraustos organizacijos „Geležinis vilkas“ nariai, parėmė keletas aukštų karininkų.