cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Indinis kiaurasnapis gandras
Biologija
Monogamai, bet yra pastebimi ir poligamijos atvejai. Veisiasi birželio – gruodžio mėnesiais, pučiant musoniniams vėjams. Lizdus krauna kolonijose kartu su kitais vandens paukščiais. Lizdas apie 100 cm skersmens. Lizdas kraunamas iš lapų, žolių, šakų. Krauna abu tėvai. Dėtyje 2 – 5 balti kiaušiniai. Inkubacija 27 – 30 dienų. Jaunikliai lizde maitinami 35 – 36 dienas.
Jauniklius medžioja varnos,  indiniai dėmėtieji ereliai, varanai.
Kartos trukmė 18 metų.
Naurašilių akmenys
240px|thumb|Mukolų akmenys thumb|200px|left|Mukolų akmenų aprašas
Naurašilių akmenys, vadinami Mukolais – esantys Panevėžio rajone, prie kelio, tarp Sujetų ir Naurašilių, Panevėžio miškų urėdijos Gustonių girininkijos (5 kv., 2 skl.) teritorijoje.
Istorija
Padavimas byloja, kad Mukolas buvo valstietis, kuris, nepaklusęs Dievo įsakymui, trečiąją Velykų dieną arė lauką, už tai Dievas pavertė jį akmeniu. Akmenimis pavirto ir kiti šeimos nariai: Mukolienė ir Mukoliukas.
XIX a. Mukolienę suskaldę kumečiai, liko tik Mukolas su Mukoliuku.
Akmenys paskelbti saugomais Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1968 m. gegužės 14 d. įsakymu Nr. 157.
LR aplinkos ministro 2018 m. balandžio 16 d. įsakymu Nr. D1-300 akmenys išbraukti iš saugomų (neatitinkantis kriterijų geologinis gamtos paveldo objektas).
Moterų pasaulio krepšinio čempionatas
FIBA moterų pasaulio krepšinio čempionatas – krepšinio turnyras, kuris vyksta kas ketveri metai paraleliai, tačiau kitoje šalyje, su vyrų pasaulio krepšinio čempionatu.
Pirmasis čempionatas buvo surengtas praėjus trejiems metams po pirmojo vyrų čempionato – 1953 m. Čilėje. Nuo 1967 m. šie abu čempionatai vyksta tais pačiais metais.
1986 m. čempionatas vyko Vilniuje.
2006 m. vyrų čempionate dalyvių skaičius buvo padidintas iki 24, tačiau moterų čempionate dalyvių skaičius nepasikeitė (16).
Pasaulio čempionėmis per visą istoriją tapo tik keturios rinktinės. JAV rinktinė nugalėjo 8 kartus (per paskutinius 7 čempionatus triumfavo 5), TSRS rinktinė triumfavo 6 kartus, o Australija su Brazilija nugalėjo po kartą.
Gruzijos transportas
Šis straipsnis yra apie transporto infrastruktūrą Gruzijoje. thumb|right|250px|Eurasia traukinys Gruzijoje. thumb|right|250px|[[Tbilisio oro uostas.]]
Geležinkeliai
2003 m. šalyje buvo 1 612 km ilgio pagrindinių traukinių kelių.
Pagrindinė šalies geležinkelių paslaugų tiekėja yra valstybinė įmonė Gruzijos geležinkeliai. Gruzija turi geležinkelių susisiekimą su visomis kaimynėmis - Rusija, Armėnija, Turkija ir Azerbaidžanu.
Šalies sostinėje veikia Tbilisio metro, atidarytas 1966 m. ir turintis 2 linijas.
Sausumos keliai
Šalies sausumos kelių sistemą sudaro 18 821 km (2018 m.) regioninių kelių ir 1 603 km ilgio autostradų. Tik 7 854 km iš visų Gruzijos kelių yra asfaltuoti.
Pagrindinis šalies kelias yra 552 km ilgio S1 autostrada, besitęsianti nuo Tbilisio iki Leselidzės Abchazijoje.
Laivyba
Pagrindiniai Juodosios jūros uostai yra Batumis, Potis ir Suchumis.
Oro transportas
2013 m. duomenimis Gruzijoje veikė 22 oro uostai.
Pagrindinis šalies oro uostas yra Tbilisio oro uostas. 2018 m. šis oro uostas patarnavo 3 808 619 keleivių. 2019 m. liepos 8 d. dėl politinės įtampos Rusija uždraudė visus skrydžius iš šalies į Gruziją. Tokiu būdu Gruzijos avialinijos taip pat nutraukė savo skrydžius į Rusiją.
Pagrindinė šalies aviakompanija yra privati Georgian Airways.
Mirra Alfassa
Mirra Alfassa (gimusi Blanche Rachel Mirra Alfassa; 1878 m. vasario 21 d. Paryžiuje – 1973 m. lapkričio 17 d. Pudučeryje), vėliau Mirra Morisset ir Mirra Richard  – politiko revoliucionieriaus, poeto, filosofo ir mistiko Šri Aurobindo dvasinė bendražygė bei bendradarbė ir jo darbo tęsėja, Aurovilio įkūrėja, savo sekėjų žinoma kaip Motina.
Su Aurobindu ji pirmąkart susitiko 1914 m. kovo 29 d. Pondišeryje, į kurį atvyko su tikslu jį pamatyti. Su Aurobindu, radusiu prieglobstį tuometiniame Prancūzijos anklave Indijoje, ji susitarė bendrai leisti naują žurnalą „Arya“. Kilus Pirmajam pasauliniam karui Alfassa netrukus buvo priversta grįžti iš Pondišerio į Paryžių, paskui išvyko į Japoniją, kur praleido likusius karo metus ir sutiko poetą Rabindranathą Tagorę. Galiausiai 1920 m. balandžio 24 d. ji grįžo į Pondišerį ir niekad daugiau iš jo nebeišvyko. Po 1926 m. lapkričio 24 d., kai Šri Aurobindo pasitraukė į visišką atsiskyrimą, ji ėmėsi vadovauti jo kelioms dešimtims mokinių ir su visišku Aurobindo pritarimu tapo susikūrusio Šri Aurobindo ašramo bendruomenės vadove. Patika, kurią ji užregistravo po Aurobindo mirties 1950 m., toliau užtikrina šios institucijos priežiūrą.
Paskutiniųjų jos gyvenimo 30 metų dvasinių patyrimų liudijimai yra pateikti 13 tomų pokalbių su Alfassa leidinyje „Motinos agenda“ (L’Agenda de Mère arba Mother’s Agenda). Per tuos metus ji siekė savo fizinio kūno sąmonės perkaitos, kad per atsivėrimą antmoninei Tiesai-Sąmonei (supramental Truth-Consciousness), žemėje, kaip tvirtino Aurobindo, dar nesireiškusiai naujai dvasios galiai, atsirastų naujos rūšies žmogiškasis individas.
Sri Aurobindo laikė Alfassą Dieviškosios Motinos įsikūnijimu ir vadino ją tuo vardu: Motina. Dieviškoji Motina yra suprantama kaip Dieviškosios sąmonės ar dvasios kuriamoji energija ar aspektas, evoliucinės raidos pradas.
Vaikystė
200px|miniatiūra|Mirra maždaug 1885 m. 200px|miniatiūra|Mirra vaikystėje Mirra Alfassa gimė 1878 m. Paryžiuje Moïse‘o Maurice’o Alfassos, žydo bankininko iš Adrianopolio (dabar Edirnė Turkijoje), ir jo žmonos, Aleksandrijos žydaitės Mathilde Ismalun, pasiturinčioje buržua šeimoje. Ji turėjo vyresnį brolį, vardu Mattéo Mathieu Maurice’as Alfassa, kuris vėliau ėjo įvairias aukštas vyriausybines pareigas Prancūzijos kolonijinėje administracijoje Afrikoje. Mirros šeima į Prancūziją imigravo vos prieš metus iki jos gimimo. Šeimos gyvenimas nesiklostė, ir Mathilde su Maurice‘u gyveno skyrium Paryžiaus Osmano bulvaro 62-ajame name. Pirmuosius aštuonerius savo gyvenimo metus, kuriuos ji praleido šiame name, Mirra buvo artima savo kaimynystėje gyvenusiai močiutei Mirrai Ismalun (merg. pavardė Pinto), vienai iš pirmųjų moterų, drįsusių vienai išvykti už Egipto.
Mirra išmoko skaityti septynerių metų, bet mokyklą pradėjo lankyti tik sulaukusi devynerių. Ji domėjosi įvairiais menais, tenisu ir dainavimu, bet Mirros motinai kėlė nerimą tai, jog, kaip jai atrodė, nė vienas dalykas dukrai giliai nerūpi. Būdama keturiolikos ji įjunko į knygas ir perskaitė didelę dalį bibliotekos, sukauptos jos tėvo, kuris, kaip manoma, padėjo jai nepriekaištingai išmokti prancūzų kalbą. Jos biografas Vrekhemas pažymi, kad Mirra vaikystėje patyrė įvairių okultinių patyrimų, tačiau nieko neišmanė apie šiuos dalykus, nesuprato jų reikšmės ir niekam apie juos nepasakojo. Alfassa vėliau prisiminė, jog būdama penkerių ji susivokė nepriklausanti šiam pasauliui. Anot jos, ji kartais panirdavusi į transą, kai įsitaisydavo minkštame krėsle ar valgymo metu. Tai rimtai suerzindavo jos motiną, kuri tokį elgesį laikė neprideramu padorioje visuomenėje. Negana to, jos motina buvo įsitikinusi ateistė ir manė, jog bet kokie okultiniai patyrimai esantys ne kas kita kaip psichiniai sutrikimai, kuriuos būtina gydyti. Pasak Alfassos, kai jai buvo maždaug trylika metų, ištisus metus, kai ji tik atsiguldavo, jai atrodydavę, jog išėjusi iš kūno ji kyla tiesiai virš namo, o paskui virš miesto:
Patyrimų virtinė tarp trylikos ar keturiolikos metų, kaip vėliau teigė Alfassa, ją įtikino, kad Dievas egzistuoja ir kad žmogus turi galimybę su juo susivienyti. Iš šio laikotarpio Mirrai ypač įsirėžė į atmintį sapnai, kuriuose ji matydavo tamsaus gymio vyrą, kurį ji vadino Krišna ir kurio niekad anksčiau nebuvo mačiusi.
Menininkė ir keliautoja
200px|miniatiūra|24 metų Mirra Alfassa su sūnumu André, maždaug 1902 m. 1893 m. baigusi mokyklą šešiolikmetė Alfassa pradėjo studijuoti dailę privačioje Juliano akademijoje (Académie Julian), kurioje ji buvo praminta Sfinksu. 1897 m. spalio 13 d. ji ištekėjo už François Henri Morisset, Gustave‘o Moreau mokinio. Jaunavedžiai apsigyveno Lemersjė gatvės 15-ajame name (15 Rue Lemercier), esančiame netoli Monmartro. 1898 m. rugpjūčio 23 d. jai gimė sūnus André. Gyvendama Paryžiaus meninio avangardo širdyje Alfassa per šią impresionizmo ir postimpresionizmo erą užmezgė pažintis su tokiais menininkais kaip Rodinas ir Matisse’as. Šešis iš Alfassos tapybos darbų priėmė Nacionalinės dailiųjų menų draugijos salono žiuri, ir jie buvo eksponuojami 1903 m., 1904 m. ir 1905 m. Šiuo metu Alfassa, kaip ji vėliau prisiminė, taip pat išgyveno patyrimų, kurie, jos įsitikinimu, buvo ne protinės formacijos, bet spontaniški potyriai. Pasakoti apie juos ji nesijautė galinti savo aplinkoje, tačiau vis labiau juto reikalą juos išsiaiškinti. Čia jai pravertė į rankas patekęs Vivekanandos veikalas „Radža joga“ (Râja-yoga). Daugiau sužinoti apie savo patyrimų prigimtį jai taip pat padėjo Bhagavadgyta, kurią patarė perskaityti vienas indas, būsimas Laknau universiteto pirmasis vicekancleris Gyanendra Nathas Chakravartis, davęs jai patarimą laikyti Krišną vidinės ar imanentinės Dievybės simboliu.
Maxas Théonas ir Alma Théon
1908 m. Alfassa išsiskyrė su Henri ir persikėlė gyventi į butą netoliese esančiame Levi gatvės 49-ajame name (49 Rue des Lévis). Maždaug tuo pat metu, 1906 m., ji kartu su broliu Mattéo įkūrė Paryžiuje grupę, pavadintą „Naujoji idėja“ (l’Idée Nouvelle), kuri rinkdavosi jos namuose trečiadienį vakarais. 1911 m. Mirra susituokė su Pauliu Richard’u, kuris ketverius metus atitarnavęs armijoje rimtai įsitraukė į filosofiją ir teologiją. Mirros biografas Vrekhemas nurodo, kad Richard’ui tuo metu buvo kilę problemų dėl trijų savo vaikų iš pirmos santuokos su viena olande globos, todėl, siekdamas sutvarkyti savo teisinę padėtį, jis paprašęs Mirros ištekėti už jo ir ji sutikusi.
Prieš tai Richard’as buvo nuvykęs į Indiją, kur dalyvavo rinkimų kampanijoje dėl mandato į Prancūzijos Deputatų Rūmus nuo Pondišerio, ir čia būdamas 1910 m. balandį susitiko su Aurobindo. Per šį susitikimą Šri Aurobindo veikiausiai pirmąsyk išgirdo apie Alfassą ir jos „Naujosios idėjos“ grupę.
Paryžiuje Alfassa su Richard’u gyveno mažame namelyje, esančiame adresu Val de Graso gatvė 9 (9 rue du Val de Grace). Šiame namelyje, stovinčiame kiemo su sodeliu gale, ji kone kas vakarą priimdavo Alexandrą David-Néel. Šiuo laikotarpiu ji taip pat susitiko su 'Abdu’l-Bahá ir Inayatu Khanu.
Pirmasis susitikimas su Šri Aurobindo ir Japonija
200px|miniatiūra|kairėje|Dorothy Hodgson (Datta), Mirra Alfassa ir Paulis Richard‘as su draugais japonais Tokijuje maždaug 1918 m. Richard’as nesiliovė siekęs politinės karjeros ir nepaisydamas ankstesnės nesėkmės vėl ryžosi dalyvauti rinkimuose Pondišerio apygardoje, tik šįsyk nusiteikė pats kovoti dėl mandato. Į Indiją su Mirra jiedu išplaukė 1914 m. kovo 7 d., o kovo 29 d. pasiekė Pondišerį. Atvykę į šį uostamiestį jiedu susitarė dėl susitikimo su Aurobindo, kuris į Pondišerį atvyko užsiimti joga, kai pasitraukė iš kovos už Indijos nepriklausomybę nuo britų valdžios. Mirra vėliau sakė, jog pamačiusi per pirmąjį susitikimą Aurobindo, ji atpažino, kad jis esąs tas jos ankstyvųjų vizijų tamsaus gymio azijietis, kurį ji vadino Krišna. Susitikimas padarė jai gilų įspūdį. Kitą dieną ji įrašė savo dienoraštyje:
Richard’as pralaimėjo rinkimus Pauliui Bluysenui, kurį jis rėmė per ankstesnius balsavimus. Richard’ui ir Mirrai ėmė trukti pinigų ir jie nusprendė anglų ir prancūzų kalba pradėti leisti žurnalą „Arya“, kuriame Šri Aurobindo galėtų skelbti savo idėjas. Pirmas žurnalo numeris dienos šviesą išvydo 1914 m. rugpjūčio 15 d. ir leidžiamas anglų kalba ėjo šešerius su puse metų (leisti žurnalą prancūziškai tapo nebeįmanoma Richard’ui ir Mirrai išvykus iš Pondišerio).
Tuo metu vis labiau plėtėsi Pirmasis pasaulinis karas, ir britų valdžia ėmė persekioti Indijos revoliucionierius kaip galimus vokiečių armijos šnipus. Nors Aurobindo visiškai nutraukė savo veiklą prieš britų valdymą, jis buvo laikomas nepatikimu elementu ir Londonas pareikalavo Paryžiaus, kad visi prancūzų valdomose teritorijose prieglobstį radę revoliucionieriai būtų arba perduoti britams, arba deportuoti iš Indijos. Prancūzijos valdžia pasiūlė, jog viena galimybių būtų britų įtariamiems indų nacionalistams rasti vietos Alžyre. Aurobindo tokia perspektyva buvo nepriimtina, ir jis pareiškė „nė nepasijudinsiąs iš čia“. Vis dėlto visos šios britų pastangos nuėjo perniek, nes byla su Pondišerio svadešininkais pateko į Mirros brolio Mattéo, tuomet ėjusio vyriausiojo patarėjo pareigas Prancūzijos kolonijų ministerijoje, rankas, ir jis tą bylą įkišo giliai į apatinį stalčių, kur ji taip ir liko gulėti nepaliesta.
Po nesėkmingo bandymo pasilikti Pondišeryje Mirra su Richard’u 1915 m. vasario 22 d. išvyko atgal į Paryžių. Po metų Richard’ui buvo pasiūlyta užsiimti prancūzų prekybos skatinimu Japonijoje (tada ji buvo Prancūzijos ir Britanijos sąjungininkė) ir Kinijoje. Mirra išvyko į Japoniją kartu su vyru ir niekada nebegrįžo į gimtąjį Paryžių.
Mirra ir Richard’as palyginti ramiai išgyveno Japonijoje ketverius metus – pirmiausia Tokijuje (1916–1917), o paskui Kiote (1917–1920). Į Pondišerį Mirra su Richard’u grįžo 1920 m. balandžio 24 d. Iš Japonijos juos atlydėjo anglė Dorothy Hodgson, kuri tapo viena pirmųjų Šri Aurobindo sekėjų vakariečių ir gavo vardą Datta („Atsidavusioji“). 1920 m. lapkričio 24 d. užgriuvus smarkiai audrai su liūtimis Aurobindo pasiūlė Mirrai ir Dorothy Hodgson persikelti į jo namą, esantį adresu Fransua Marteno g. 41 (41 Rue François Martin), kuris vėliau tapo žinomas kaip Svečių namai, ir ji ėmė čia gyventi kartu su kitais namykščiais. Richard’as ilgam neužsibuvo Indijoje; metus pakeliavęs po Šiaurės Indiją jis grįžo į Prancūziją, o po skyrybų su Mirra vėl susituokė Anglijoje. Kelerius metus išprofesoriavęs JAV jis mirė 1968 m.
Ašramo įsikūrimas
Per laiką daugelis tų, kuriuos paveikė žurnalo „Arya“ idėjos, taip pat tie, kurie iš kitur buvo girdėję apie Aurobindo, ėmė burtis apie jį, kad galėtų nuolat gyventi su juo kartu ir užsiimti jo joga. Iš pradžių kiti namykščiai žvelgė į Mirrą su atsarga ir laikė ją pašaliete. Tačiau pats Aurobindo buvo įsitikinęs, kad jinai yra jam lygiavertė jogos pasiekimų požiūriu ir ėmė ją vadinti Motina, duodamas pavyzdį, kuriuo vėliau pasekė ir visi kiti namykščiai. Maždaug nuo 1924 m. Mirra pradėjo tvarkyti namykščių kasdieninio gyvenimo reikalus ir pamažėle apie Šri Aurobindo susibūrusių siekėjų grupė ėmė virsti ašramu, ne tiek dėlto, kad tokie buvo Mirros ar Aurobindo planai, bet dėl pačių daugėjančių siekėjų noro. Oficialia Šri Aurobindo ašramo įsikūrimo data laikoma 1926 m. lapkričio 24 diena. Tuo metu jam priklausė 24 mokiniai.
Siddhės diena ir integralioji joga
200px|miniatiūra|Mirros tapinys „Iš Nesąmonybės kylanti Dieviškoji Sąmonė“, 1920–1925 Ašramo įsikūrimo data Aurobindo sekėjų taip pat yra vadinama Siddhės, ar Pergalės, diena ir tebėra švenčiama iki šiol, nes Mirra ir Aurobindo paskelbė, jog tądien viršmoninė sąmonė tiesiogiai apsireiškė žemėje, atverdama galimybę žmogaus sąmonei tiesiogiai suvokti viršmoninę (overmind) sąmonę ir būti joje.
Tų pačių metų gruodžio mėnesį Šri Aurobindo nusprendė visiškai pasitraukti iš viešumos į dar griežtesnį atsiskyrimą ir paskelbė, kad nuo šiol paveda Mirrai vadovauti visam išoriniam darbui. Mirra vėliau sakė, kad Aurobindo nesitarė su ja dėl šio sprendimo ir nepranešė jai apie tokį ketinimą. 1927 m. vasario 8 d. Šri Aurobindo ir Mirra persikėlė gyventi į namą, esantį adresu Fransua Marteno g. 28 (28 Rue François Martin) – vieną iš keturių sublokuotų namų, sudarančių pagrindinį Ašramo pastatą, kuriame jiedu praleis visą likusį gyvenimą. 1930 m. balandžio laiške Šri Aurobindo dar kartą patvirtino, jog Motina vienintelė vadovauja visai Ašramo veiklai. Iki 1930 m. rugpjūčio ašramo narių nuo 80 išaugo iki šimto, ir aplink Šri Aurobindo ir Mirrą susibūrę siekėjai tapo pačią save išlaikančia bendruomene, užtikrinančia visus pagrindinius jos narių poreikius. Šri Aurobindo ir Mirros dvasinis darbas ir joga buvo pavadinti integraliąja joga, visa apimančia pilnutine joga. Nuo kitų jogos kelių ši joga skiriasi tuo, kad jos sekėjai neišsižada išorinio gyvenimo, kad pasitrauktų į atsiskyrimą ar užsidarytų vienuolyne, bet siekia praktikuoti dvasingumą visoje kasdienio gyvenimo veikloje ir visose gyvenimo apraiškose. 1937 m. ašramo namykščių skaičius perkopė 150, todėl tapo būtina imtis ašramo gyvenamųjų namų ir kitų objektų plėtros. Čia į pagalbą atėjo Haiderabado kunigaikštystės ministras pirmininkas Hyderas Ali, įtikinęs Haiderabado nizamą suteikti ašramui dotaciją, būtiną tolesnei plėtrai. Vadovaujamas Mirros, vyriausiasis architektas, čekų kilmės amerikietis Antoninas Raymondas, kuriam talkino kitas čekų kilmės architektas Františekas Sammeras ir japonų kilmės amerikietis George’as Nakashima, suprojektavo modernistinį dormitoriumo pastatą. Pastato statymą dėl prasidėjusio Antrojo pasaulinio karo teko atidėti, tačiau praėjus dešimčiai metų jis galiausiai buvo baigtas ir pavadintas Golkonda (Golconde), garsiosios nizamo deimantų kasyklos vardu. 1938 m. gyventi į ašramą atvyko Margaret Woodrow Wilson, JAV prezidento Woodrow Wilsono duktė, ir pasiliko jame iki mirties. 1939 m. kilo Antrasis pasaulinis karas. Nors kai kurie ašramo nariai linko netiesiogiai remti Hitlerį, kuris stojo į karą su Indiją kolonizavusia Britanija, ir Mirra, ir Šri Aurobindo viešai paskelbė, kad palaiko Sąjungininkus. Jiedu ne tik paskelbė žodinę deklaraciją, bet ir, didelei daugelio indų nuostabai, skyrė lėšų Britų Indijos vicekaraliaus karo fondui.
Mokyklos ašrame įsteigimas ir Šri Aurobindo mirtis
1943 m. gruodžio 2 d. Mirra įsteigė ašrame mokyklą vaikams, kurie per karą kartu su tėvais ieškodami prieglaudos atvyko į ašramą. Ji manė, jog toks žingsnis yra keblokas posūkis visiškos dvasinės sutelkties siekiančiame ašrame, tačiau vėliau įsitikino, kad mokykla palaipsniui ims derėti su esminiu Šri Aurobindo integraliosios jogos principu, anot kurio „visas gyvenimas – tai joga“. Mokykla, pagrįsta Aurobindo laisvosios pažangos ugdymo samprata, vėliau buvo pavadinta Šri Aurobindo tarptautiniu švietimo centru (Sri Aurobindo International Centre of Education). Nuo 1949 m. vasario 21 d. ji pradėjo leisti ketvirtinį žurnalą, pavadintą „Bulletin of Physical Education“. Jame Šri Aurobindo išspausdino aštuonių straipsnių seriją, pavadintą „Antmonės apsireiškimas žemėje“ (The supramental manifestation upon earth), kuriame pirmą kartą išdėstė mintis apie pereinamąją būtybę tarp žmogaus ir antžmogio. Šri Aurobindo netikėtai mirė 1950 m. gruodžio 5 d. Tai buvo sunkus patyrimas Mirrai. [39] Visa veikla ašrame buvo sustabdyta dvylikai dienų, po kurių Mirra turėjo priimti sprendimą dėl tolesnės ašramo raidos. Metai nuo 1950-ųjų iki 1958-ųjų buvo laikotarpis, kai mokiniai ją galėjo matyti dažniausiai.
Aurobindo paskatinta Mirra ėmė dėvėti sarius ir sukaupė maždaug 500 jų kolekciją. Ašramui susidūrus su finansiniais sunkumais, ji juos parduodavo, kad gautų reikiamų lėšų.
Pondišeris, Indija
250px|miniatiūra|kairėje|Mirra Alfassa su Pavitra ant Ašramo senojo sekretoriato terasos 1954 m. rugpjūčio 15 d. Prancūzų Pondišeris tapo Indijos sąjungine teritorija. Mirra tada paskelbė apie savo dvigubą pilietybę – Indijos ir Prancūzijos. 1955 m. sausio 16 d. Šri Aurobindo ašramą aplankė panditas Nehru ir kelioms minutėms susitiko su Mirra. Šis susitikimas išsklaidė daugelį abejonių, kurių pirmasis Indijos ministras pirmininkas turėjo dėl šio ašramo. Antrojo jo vizito į ašramą, įvykusio 1955 m. rugsėjo 29 d. metu, jį lydėjo duktė Indira Gandhi. Mirra padarė jai didelį poveikį ir ilgainiui šis susitikimas išsiplėtojo į glaudžius santykius. Po Šri Aurobindo mirties Mirra toliau tęsė prancūzų kalbos mokymą. Pamokas ji pradėdavo paprastu pokalbiu, vėliau išsiplėsdavusiu į plačias diskusijas apie integraliąją jogą, kurių metu ji perskaitydavo ištrauką iš kurio nors Šri Aurobindo ar savo pačios veikalo ir ją komentuodavo. Šios paskaitos, prancūziškai pavadintos „Pokalbiais“ (Entretiens, angliškai „Klausimais ir atsakymais“ (Questions and Answers), vėliau buvo išleistos septyniais tomais. Po Šri Aurobindo pasitraukimo Mirra tesėjo Aurobindo duotą pažadą tęsti vidinį fizinės ir ląstelių sąmonės perkaitos darbą. 1956 m. vasario 29 d. ji užsirašė patyrusi potyrį, kurio metu ji buvo įgijusi kosminį aukso pavidalą ir aukso kūju sudavė vienintelį smūgį į masyvias aukso duris, skiriančias pasaulį nuo Dievystės. Durys nuo to smūgio subyrėjusios ir į žemę nenutrūkstamu srautu ėmusi plūsti antmoninė šviesa, jėga ir sąmonė. Šią dieną ji pavadino Aukso diena, o kiek vėliau, balandžio 24 d., paskelbė, jog „Antmonės apsireiškimas žemėje yra nebe pažadas, bet tikras faktas, tikrovė.“
Nuo 1960 m. iki mirties 1973 m. Alfassa kone kas savaitę susitikdavo su savo artimu mokiniu Satpremu. Jiedu kalbėdavosi apie Mirros potyrius kūninės perkaitos kelyje, pasaulio įvykius, antmoninės sąmonės reiškimąsi pasaulyje, Mirros ankstyvuosius dvasinius patyrimus, jos fizinio kūno pokyčius ir jo funkcionavimo sudvasinimą ir kitas temas. Šie pokalbiai buvo įrašyti ir vėliau surinkti daiktan į 13 tomų leidinį, pavadintą „Motinos agenda“ (L’Agenda de Mère arba Mother’s Agenda).
250px|miniatiūra|Mirra Alfassa žaidžia tenisą Mirra teigė, jog gėlės „kalba mums subtilia ir kvapia kalba, kai žinome, kaip jų klausytis“ ir laikė, kad jos skleidžia dvasinį turinį. Ji suteikė pavadinimus maždaug 800 skirtingų gėlių, nusakančių tą dvasinę kokybę, kurią jos perteikia (žr. Gėlės ir jų dvasinė reikšmė, Flowers and Their Spiritual Significance). Gėles ji taip pat įteikdavo, kad per jas suteiktų palaiminimą.
1962 m., būdama 84-erių, ji dėl pašlijusios sveikatos buvo priversta nutraukti artimus kontaktus su mokiniais, tačiau ji toliau duodavo viešas daršanas. 1963 m. vasario 21 d., per savo 85-ąjį gimtadienį, Mirra davė pirmą daršaną iš terasos, kuri buvo pastatyta jai ant stogo. Nuo tada ji čia pasirodydavo per ašrame švenčiamas keturias daršanos dienas, į kurias jos pamatyti ar būti pamatytam suplūsdavo tūkstančiai žmonių.
Aurovilio įkūrimas
1954 m. Mirra paskelbė esė, pavadintą „Svajonė“, kurioje ji teigė svajojanti, jog „kažkur žemėje turėtų būti vieta, į kurią jokia tauta negalėtų pretenduoti kaip į savo išimtinę nuosavybę; kur visi geros valios žmonės, puoselėjantys nuoširdų siekimą, galėtų laisvai gyventi kaip pasaulio piliečiai“. 1964 m. ji galutinai nusprendė, kad tokia vieta turėtų tapti dar nesamas miestas. Jis buvo pavadintas Auroviliu, Aušros miestu, ir įkurtas 1968 m. vasario 28 d. netoli Pondišerio. Mirra parašė keturių punktų Aurovilio chartiją ir išreiškė norą, kad šis miestas, kurio tikslas yra žmonijos vienybės įgyvendinimas, taptų „visuotinio bendruomeninio gyvenimo vieta, kur vyrai ir moterys mokytųsi gyventi taikoje, tobuloje harmonijoje ir būtų aukščiau visų tikėjimų, politinių pažiūrų ir tautybių.“ Miestas tebeegzistuoja po šiolei ir toliau auga. Šiandien Aurovilį valdo fondas, kurį įkūrė Indijos vyriausybė.
Vėlyvieji metai
Daug politikų nuolat lankė Mirrą, kad pasisemtų išminties iš jos vadovavimo. Ją lankė Indijos ketvirtasis prezidentas V. V. Giri, Dalai Lama XIV, kuriam ji patvirtino, kad Tibetas vieną dieną taps nepriklausomu, Nepalo karalius Mahendra ir ypač Indira Gandhi, kuri palaikė su ja itin glaudžius kontaktus. 1956 m. Mirra kartu su Surendranathu Jauharu įkūrė Šri Aurobindo ašramo Delio filialą, kuriame taip pat buvo įsteigta Motinos tarptautinė mokykla (Mother’s International School, MIS), tapusi viena geriausių Indijos ir Delio vidurinių mokyklų.
250px|miniatiūra|Matrimandyras
1973 m. kovo pabaigoje Mirros sveikatos būklė labai pablogėjo. Po 1973 m. gegužės 20 d. buvo atšaukti visi susitikimai. Tų pačių metų rugpjūčio 15-ąją ji davė paskutinę savo daršaną. Mirra dar ateidavo į išorinį balkoną, kur tūkstančiai sekėjų laukdavo galimybės išvysti ją. Mirra mirė 1973 m. lapkričio 17 dieną, 19 val. 25 min. vietos laiku. Po trijų dienų, lapkričio 20-ąją, jos palaikai buvo palaidoti šalimais Šri Aurobindo ir ilsisi samadhio, įrengto pagrindinio Ašramo pastato vidiniame kieme, žemutinėje kriptoje.
Čyrvonaja Slabada
Čyrvonaja Slabada (arba Krasnaja Sloboda) – miesto tipo gyvenvietė pietų Baltarusijoje, 30 km į šiaurės vakarus nuo Salihorsko. Apylinkės centras. Stovi šv. Mykolo cerkvė. Maisto, medienos pramonė.
Istorija
Anksčiau vadinosi Vyzna. XIX a. buvo miestelis, Slucko apskrities Vyznos valsčiaus centras. 1923 m. pervadinta Čyrvonaja Slabada.
Kings Lino uostas
Kings Lino uostas – upių uostas Kings Line, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Specializuojasi krovinių ir pramonės srityje. Keleivinės paslaugos šiuo metu neteikiamos.
Specializuojasi medienos, metalo ir sausų krovinių rinkoje.
Istorija
XIII a. Kings Lino uostas pasižymėjo savo svarba. Įsikūręs šalia Vošo įlankos žiočių uostas traukdavo prekeivius iš Hanzos sąjungos. Prekiauta vilna, audiniais ir druska.
1870 m. į uostą atvestas geležinkelis. 1876 m. uostas iškraudavo virš 500 prekinių laivų. Aktyviai krautos žemės ūkio prekės keliausiančios į kitus kraštus.
Igliškėlių tvenkinys
Igliškėlių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, 12 km į rytus nuo Marijampolės, Igliškėlių miestelio pietvakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Amalvos pelkės intakas, Dovinės baseinas) 1,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,27 km, plotis – iki 0,075 km. Altitudė 101,9 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Vakarinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Į šiaurę eina kelias.
Kevin Holtz
Žaidėjo karjera
2010–2020 m. priklausė FC Etzella. Atstovaudamas šiame klubui sužaidė 159 lygos rungtynes. Pelnė 39 įvarčius.
Rinktinės
Atstovavo Liuksemburgo U-21 rinktinei. Joje sužaidė tik vienerias rungtynes.
Nuo 2010 m.	Liuksemburgo nacionalinės rinktinės vyr. treneriu dirbo žaidėjo tėvas Luc Holtz. 2019 m. birželio 2 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Madagasjaro rinktinę. Šios rungtynės baigėsi lygiosiomis 3-3.
Mato Kosyk
200px|thumb|right|Paminklas M. Kosykui Verbene Matas Kosykas (,, 1853 m. birželio 18 d. Verbenas, Vokietija – 1940 m. lapkričio 11 d. Oklahoma, JAV) – žemutinių sorbų poetas ir žurnalistas, liuteronų kunigas. Jis ir poetė Mina Vitkoic laikomi žemutinių sorbų poezijos klasikais.
Biografija
Gimė 1853 m. valstiečių šeimoje. Baigęs vidurinę mokyklą pradėjo mokytis gimnazijoje, bet 1873 m. buvo priverstas ją palikti, kad galėtų dirbti Leipcigo geležinkelyje. Tuo metu sukūrė pirmuosius eilėraščius. 1877 m. grįžo į Verbeną ir jame užsiėmė literatūrine veikla, bendradarbiavo su įvairiais periodiniais sorbų spaudos leidiniais.
Amerikoje, Springfilde pradėjo studijuoti liuteronų teologiją, vėliau mokslus tęsė Čikagoje. Baigus studijas buvo paskirtas liuteronų kunigu į Velsburgo parapiją. Po kurio laiko grįžo į tėvynę vienoje iš vietinių parapijų dirbti liuteronų kunigu ir tarp sorbų užsiimti visuomenine veikla. Vietinė liuteronų bažnyčia nepripažino jo amerikietiško teologinio išsilavinimo, ir jis buvo priverstas vėl vykti į Ameriką.
Nuo 1882 m. aktyviai susirašinėjo su sorbų visuomenės veikėjais Vokietijoje, jų paskatintas vėl užsiėmė literatūrine veikla. Iki 1913 m. dirbo liuteronų kunigu vokiškai kalbančiose Amerikos parapijose. 1913 m. Oklahomoje nusipirko ūkį, jame dirbo iki savo mirties 1940 m.
UEFA Europos lyga 2021–2022 m.
'''2021–2022 m. UEFA Europos lyga''' – 51-asis UEFA Europos lygos sezonas, kuris prasidės ir baigsis finalo rungtynėmis  Ispanijoje, Sevilijos Estadio Ramón Sánchez Pizjuán stadione.
Šiame sezone buvo pristatyta nauja, dar žemesnės pakopos UEFA Europos konferencijų lyga, o Europos lyga smarkiai sumažinta. Dalyvių skaičius buvo sumažintas iki 58, iš kurių 37 bus komandos iškritusios iš UEFA čempionų lygos. Pagrindinio veiksmo pradžia yra skaitomas grupių etapas, grupių skaičius šiame sezone sumažintas iki 8. Dalis iškritusių iš UEFA Europos lygos komandų toliau tęs kovą UEFA konferencijų lygoje.
Dalyviai buvo surinkti UEFA koeficientų pagrindu. Jų pagrindu Lietuvos klubai nepateko į dalyvių sąrašą; į lygą teoriškai galėjo pakliūti tik iš UEFA čempionų lygos iškritęs Lietuvos čempionas FK Žalgiris, tačiau šiame sezone to pasiekti nepavyko.
Tvarkaraštis ir dalyviai
Tam kad suvienodinti visų Europos lygų etapų svarbą, varžybos Europos lygoje prasideda nuo trečiojo atrankos etapo.
Trečiasis atrankos etapas
UEFA Europos lygos varžybos prasidėjo trečiojo atrankos etapo rungtynėmis kuriose dalyvavo 16 komandų: 3 UEFA koeficientų pagrindu išrinktos komandos, bei 13 iš antrojo UEFA čempionų lygos etapo iškritusių komandų. Šio etapo pavadinimas buvo parinktas prisiderinant prie UEFA čempionų lygos struktūros. Nugalėtojai pateko į sekantį, atrankos atkrintamąjį etapą, o pralaimėjusios komandos – į UEFA Europos konferencijų lygos atrankos atkrintamąjį etapą.
Atrankos atkrintamasis etapas
Šiame etape dalyvavo 20 komandų: 8 trečiojo etapo laimėtojai, 6 UEFA koeficientų pagrindu išrinktos komandos, bei 6 komandos iškritusios iš Čempionų lygos trečiojo atrankos etapo (čempionų keliu). Nugalėtojai pateko į sekantį, grupių etapą, o pralaimėjusios komandos – į UEFA Europos konferencijų lygos grupių etapą.
Grupių etapas
Šiame etape dalyvavo 32 komandos: 10 atrankos atkrintamojo etapo laimėtojų, 12 UEFA koeficientų pagrindu išrinktų komandų, bei 10 komandų iškritusių iš UEFA čempionų lygos atrankos atkrintamojo etapo. Burtai buvo traukiami, rungtynės vyko , , , , ir. Nugalėtojai pateko į aštuntfinalį, antrąsias vietas užėmusios komandos pateko į pirminį aštuntfinalį, o trečiąsias vietas užėmusios komanos pateko į UEFA Europos konferencijų lygos pirminį aštuntfinalį. Likusios komandos baigė pasirodymą Europoje.
Pirminiai aštuntfinaliai
Pirminiuose aštuntfinaliuose dalyvauja klubai, UEFA Europos lygos grupėse užėmę antrąsias vietas bei klubai, UEFA čempionų lygos grupėse užėmę trečiąsias vietas. Burtai buvo traukiami 2021 m. gruodžio 13 d. Rungtynės vyks 2022 m. vasario 17 d. o atsąkomosios – vasario 24 d.
Aštuntfinaliai
Aštuntfinaliuose dalyvauja UEFA Europos lygos grupių nugalėtojai bei pirminių aštuntfinalio rungtynių nugalėtojai.
Ketvirtfinaliai
Burtai buvo traukiami 2022 m. kovo 18 d. Rungtynės vyks 2022 m. balandžio 7 d. o atsąkomosios balandžio 14 d.
Pusfinaliai
Burtai buvo traukiami 2022 m. kovo 18 d. Rungtynės vyks 2022 m. balandžio 28 d. o atsąkomosios gegužės 5 d.
Nuorodos
https://www.uefa.com/
Kirumpė
Kirumpė  – kaimas pietryčių Estijoje, Veru apskrities Veru kaimiškojoje savivaldybėje.
Kirumpės pilis
XIII a. II-oje pusėje ant neaukštos ovalo formos kalvos prie Vehandu upės Dorpato (Tartu) vyskupas pastatė pilį. Pilis kontroliavo svarbų prekybos kelią Tartu-Pskovas ir persikėlimą per upę. Rašytiniuose šaltiniuose pilis pirmą kartą paminėta 1322 m. pranešime apie tai, jog pilį ir apylinkes apiplėšė LDK valdovas Gediminas. Vėliau pilis buvo atstatyta ir plečiama kelis kartus. Vėliausio atnaujinimo metu (apie 1500 m.) pilyje buvo įrengta koplyčia, apvalus bokštas ir išplėsti įtvirtinimai.
Pilies planas stačiakampis, ji buvusi 42 × 45 m dydžio. Pilies pagrindą sudarė 14 × 10 m ploto storasienis bokštas šiaurės rytiniame pilies kampe. XV a. antrojoje pusėje rekonstravus pilį bokštas buvo pastatytas ir pietvakariniame kampe. Patekti į pilį buvo galima iš vakarų per bastionu apsaugotą trapecijos formos priešpilį. Šalia pilies buvo įsikūrusi amatininkų ir pirklių gyvenvietė.
Livonijos karo metu 1558 m. pilį užėmė, sudegino ir apgriovė Rusijos kariuomenė, tačiau yra pranešimų, kad 1627 m. ji vėl buvo naudojama. Pilis galutiniai buvo sugriauta ir greta esanti gyvenvietė sudeginta 1656 m., Rusijos–Švedijos karo metu.
Panašu, kad XVII a. pabaigoje pilis sunyko ir vėliau buvo naudojama kaip statybinių medžiagų šaltinis statyboms netoliese 1784 m. įkurtame Veru mieste. Šiandien yra išlikę tik keleto statinių griuvėsiai.
Šiuo metu išlikę yra tik pilies ir bokšto akmens ir plytų mūro likučiai.
Krasnaja Sloboda (reikšmės)
Krasnaja Sloboda (arba Čyrvonaja Slabada) vadinamos gyvenvietės:
Miško medelynas
Istorija
Lietuvoje pirmasis miško medelynas buvo įkurtas Alytuje 1928 m. Paplito mišrūs medelynai, kuriuose auginami miško ir dekoratyvinių augalų sodmenys. Visos miško urėdijos turi daigynus ir medelynus. Didžiausi miško medelynai: Jonavos, Vilniaus, Kretingos, Dubravos, Tytuvėnų, Tauragės, Kaišiadorių, Telšių, Panevėžio miškų urėdijų. Didžiausias šalyje miško medelynas, užimantis 81 ha plotą yra Rokiškio miškų urėdijoje.
Veikla
Medelynuose dažniausiai auginami pagrindinių medžių rūšių (pušys, eglės, ąžuolai, uosiai, juodalksniai, beržai) 2–3 m. sodinukai ir 1–2 m. (rečiau 3 m.) sėjinukai. Miško medelyno plotas dalijamas į dvi dalis: produkuojančiąja, kurioje yra sėjinukų dauginimo ir sodinukų skyriai, ir pagalbinę.
Abingtono parkas
Abingtono parkas – viešasis parkas Abingtone, Nortamptone, Jungtinėje Karalystėje. Parke yra keletas ežerų, veisiasi daug vandens paukščių. Taip pat parko teritorijoje yra Šv. Petro ir Povilo bažnyčia bei istorinio dvaro pastatas, kuris dabar naudojamas kaip muziejus.
Parko vakarinėje teritorijoje organizuojami įvairūs muzikos festivaliai ir šventės.
Dvaras
1086 m. paskutiniojo teismo knygoje minima Abingtono gyvenvietė bei joje buvęs dvaras su malūnu. 1500 m. pastatytas lygi šiol išlikęs dvaro pastatas, kuris priklausė Viljamo Šekspyro anūkei Elizabeth Barnard. 1669 m. dvaras išplėstas, o 1743 m. renovuotas.
1841 m. dvaras ir jo turtas išparduoti aukcione. 1845 m. dvaro pastate įkurta psichiatrinė ligoninė, kuri veikė iki 1892 m.
1994 m. dvaro pastatas renovuotas ir atidarytas lankytojams kaip viešas muziejus.
Parkas
1612 m. parko teritorijoje Nortamptono raganų medžioklės metu vyko vieši korimai. 1823 m. šiaurinėje parko dalyje atidaryta Šv. Petro ir Povilo bažnyčia.
1897 m. birželio 21 d. parką oficialiai atidarė tuometinis Nortamptono meras Alderman Randall.
Infrastruktūra
Parko teritorijoje veikia vieši tualetai, teniso kortai, lauko treniruoklių aikštelės, lauko kavinė, prieinama valčių nuoma, žvejybos infrastruktūra.
Damallsvenskan
Čempionatą organizuoja Švedijos futbolo federacija.
Formatas
Visos dvylika komandų tarpusavyje sužaidžia po dvi rungtynes. Daugiausiai taškų turinti komanda tampa Švedijos čempione.
Čempionės patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą. Antrą vietą užėmusi komanda irgi patenka į turnyrą.
Kepler-1053 b
Kepler-1053 b (dar žymima KOI-2013 b, KOI-2013.01, KIC 4056616 b, Gaia DR2 2052973309272223232 b) – egzoplaneta, skriejanti apie K spektrinės klasės žvaigždę Kepler-1053, esančią Lyros žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 492,8 šviesmečio (151,1 parseko).
Kepler-1053 b – Žemės tipo planeta, jos dydis artimas Žemės dydžiui. Planetos masė siekia 0,904 Žemės masės, o spindulys – 0,98 Žemės spindulio. Apie Kepler-1053 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per maždaug 2,41 paros. Kepler-1053 b skrieja per arti savo žvaigždės, kad patektų į šios sistemos gyvybės zoną.
Kepler-1053 b aptikta „Kepler“ kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie jos ir daugelio kitų egzoplanetų atradimą pranešta 2016 m. gegužės 10 d. Tai vienintelė Kepler-1053 sistemoje atrasta planeta (2020 m. duomenimis).
Laurent Jans
Lorentas Jansas (g. 1992 m. rugpjūčio 5 d.) – Liuksemburgo futbolininkas, gynėjas.
Žaidėjo karjera
2010–2011 m. atstovavo FF Norden 02.
2011–2015 m. priklausė CS Fola Esch. Atstovaudamas šiam klubui sužaidė 89 lygos rungtynes.
Vėliau persikėlė į Belgiją, rungtyniavo Waasland-Beveren. Sužaidė daugiau nei šimtą lygos rungtynių.
Karjerą tęsė Vokietijoje FC Metz, sezoną praleido Austrijoje (nuomos pagrindais į SC Paderborn 07).
Nuo 2021 m. rungtyniavo Nyderlanduose. Iš pradžių – Standard Liège, o nuo 2022 m. vasaros – Sparta Rotterdam.
Rinktinės
Atstovavo Liuksemburgo U-19, U-21 rinktinėms. Nuo 2012 m. kviečiamas į nacionalinę riktinę.
2019 m. birželio 2 d. pelnė įvartį draugiškose rungtynėse prieš Madagaskaro rinktinę. Šios rungtynės baigėsi lygiosiomis 3-3.
Palmės karalius
Palmės karalius – pabaisa šumerų mitologijoje, vienas iš „nukautųjų didvyrių“; minimas šumerų Lugale poemoje. Tai viena iš būtybių, kurias nugalėjęs karo dievas Ninurta / Ningirsu.
Žinių apie šią būtybę išlikę nedaug, labai mažai žinoma ir apie medžių kultą Mesopotamijoje. Teigiama, kad iš pradžių Palmės karalius galėjo būti antraeilės reikšmės vietinė dievybė, garbinta Lagašo regione. Mitas apie Ningirsu pergalę, matyt, atspindi tai, kad Palmės karaliaus kultą pakeitė Ningirsu kultas. Esama pagrindo manyti, kad Girsu jis garbintas ankstyvuoju dinastiniu laikotarpiu.
Palmės karalius ir kiti „nukautieji didvyriai“ minimi Lagašo valdovo Gudėjos; „nukautieji didvyriai“ buvo sudievinti, šventykloje paskirta vieta jiems garbinti.
Seisilugas
Seisilugas  – ankstyvųjų viduramžių valstybė pietvakarių Velse (greičiau kunigaikštystė, negu karalystė), egzistavusi VII–X amžiuose.
720 metais Kerdigionono karalius Seisilas ap Klidogas – tiesioginis Keredigo palikuonis – laimėjo prieš Devidą ir atėmė iš jo Istrad-Tivi teritoriją. Naujai padidėjusi valstybė buvo pavadinta jo garbei, t. y. Seisilugu. Šita naujai sukurta karalystė ir toliau didėjo. VII a. pabaigoje – VIII a. pradžioje į jos sudėtį įėjo Bieltas Gvertrinionas. Vyriška karaliaus Kridigo giminės linija kirtosi 872 metais su Gurgano ap Meirigo mirtimi. Pasinaudojęs dinastijos krize, jo svainis Rodri ap Mervinas užgrobė Seisilugą ir tam kuriam laikui paskelbė jo priklausomybę Gvinedui. Tačiau po Rodrio mirties jo sūnus Kadelas vienu ar kitu būdu atkūrė Seisilugo nepriklausomybę. 904 metais Kadelas užkariavo kaimyninį Divedą, pasodinęs ten savo sūnų Hivelą Gerajį. 920 metais Hivelas, paveldėjęs Seisilugo karūną, sujungė abi savo valstybes į Deheibarto karalystę.
Raseinių kapinių koplyčia
Koplyčia mūrinė, su laidojimo rūsiu. Suremontuota, atidaroma per didžiąsias šventes. Koplyčios kaimynystėje yra palaidota kraštui nusipelniusių žmonių.
Istorija
Oficialiai kapinės tapo Raseinių miesto kapinėmis XIX a., iki tol tai buvo Arškainių kaimo kapinės. Kapinėse randami paminklai, daugiausia atspindintys XIX–XX a. Lietuvos istorijos epizodus.
Arškainių koplyčia pastatyta 1891 m. Jokūbo Ivanausko iniciatyva. Pirmajame koplyčios altoriuje buvo įtaisytas šv. Jurgio paveikslas. Vietos žmonės prisimena, kad per Antrąjį pasaulinį karą buvo nukentėjęs koplyčios stogas, dar pokario metais rūsyje stovėjo karstai. Joje vykdavo pamaldos, buvo šarvojami žmonės.
FC Besa Pejë
Pečo „Besa“ – Kosovo futbolo klubas iš Pečo.
Raseinių kapinių koplyčia
Istorija
2022 m. koplyčia buvo suremontuota, pristatyta visuomenei: pašventinta, atlaikytos pirmosios šv. Mišios. Siekiant išsaugoti pastatą, buvo pakeisti stogo danga, seni langai ir durys, atnaujintas interjeras.
FC Besa Pejë
Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m. Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas rungtyniavo Superlygoje.
Vėliau iškrito į Pirmą lygą.
Raseinių kapinių koplyčia
Architektūra
Koplyčia stovi aukščiausioje kapinių dalyje, priekiniu fasadu atgręžta į vakarus (bažnyčios pusę). Statinys kompaktiško stačiakampio plano, dengtas dvišlaičiu stogu su šiferio danga, netinkuoto raudonų plytų mūro. Stilistinę architektūrą atspindi smailiaarkės langų ir pusapskritės durų angų formos, kampiniai piliastrai, fasadų puošyba (profiliuoti karnizai, sienų plokštumas skaidančios įgilintos nišos, angas juosiančios į paviršių ištrauktų plytų eilės).
Vidinėje erdvėje įrengti laiptai į erdvų balkoną, yra medinės grindys. Laiptai į rūsį yra lauke, prie galinės sienos.
Jaučio kraujas (spalva)
thumb|200px|Jaučio kraujo spalva thumb|200px|[[Tomo Mano memorialinis muziejus|Tomo Mano memorialinio muziejaus Nidoje sienos padengtos jaučio kraujo spalvos dažais]] Jaučio kraujas – tamsi raudonai ruda spalva.
Spalva tikrai kiek primena jaučio kraują, bet jos gamyboje stambiųjų raguočių kraujas naudojamas nebuvo (raudonųjų kraujo kūnelių neužtektų spalvai suteikti, o ir dažas atmosferiniams poveikiams nebūtų atsparus). Šis gana paplitęs mitas atsirado, kai, ruošiant dažus, senovėje gyvūnų kraujas buvo naudojamas vietoje rišamosios medžiagos.
Spalva tradiciškai naudojama medienos apsaugai ir žiūrovo optiniam poveikiui sudaryti. Nuo seno buvo gana populiari dėl savo pigumo, užsakovai prašydavo ja padengti pastatų sienas ar grindis. Labai panaši yra Faliuno raudonoji spalva, pavadinimą įgavusi dėl panašumo į Faliuno miesto apylinkėse išgaunamą vario rūdą.
XIX a. viduryje Prancūzijoje buvo sumanyta jaučio kraujo dažus maišyti su medienos pjuvenomis ir, masę kiek padžiovinus, iš jos presuoti įvairius daiktus. Nauja medžiaga buvo pavadinta Bois Durci arba „pakietinta mediena“. Šiuolaikinės mineralinių pigmentų sintezavimo technologijos žymiai išplėtė iš geležies oksidų gaminamų dažų asortimentą.
Dabartiniais laikais jaučio kraujo spalva buvo itin madinga 2012–2013 m. sandūroje, ją buvo galima pastebėti audiniuose, aksesuaruose ir net lūpų dažuose.
Mastercastle
Mastercastle yra Italijos metalo grupė iš Genuja.
Aurikupridas
Aurikupridas – gamtinis lydinys (mineralas), sudarytas iš vario ir geležies. Cheminė formulė – Cu3Au. Lydinys kristalizuojasi kubine kristalų sistema. Jis būna nepermatomas geltonas, rausvo atspalvio. Kietumas 3,5, savitasis tankis 11,5.
Mineralas pirmą kartą aprašytas 1950 m. pagal radinius Uralo kalnuose (Rusija). Dažnai aptinkamas Čilėje, Argentinoje, Tasmanijoje, Rusijoje, Kipre, Šveicarijoje ir Pietų Afrikoje.
Lentupio geležinkelio stotis
Lentupio geležinkelio stotis – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Baltarusijoje, Lentupio miestelio pietinėje dalyje, netoli sienos su Lietuva. Yra trys keliai.
Istorija
1895 m. lapkričio 11 d. atidaryta Švenčionėlių–Berezvečės 750 mm vėžės siaurojo geležinkelio linija. Prie Lentupio įrengta stotis, stovėjusi apie 1,5 km į šiaurės vakarus (link Švenčionėlių) nuo dabartinės stoties. Per Pirmąjį pasaulinį karą Vokietijos imperijos kariuomenė fronto aprūpinimui 1915 m. nuo Lentupio iki Kabilninko nutiesė 600 mm vėžės siauruką, o 1916–1917 m. sujungė Lentupį plačiuoju geležinkeliu su Pabrade. Lentupis tapo mazgine stotimi su 3 vėžių geležinkeliais: 1435, 750 ir 600 mm.
Erpeldanžas prie Zauerio
Erpeldanžas prie Zauerio  – Liuksemburgo miestelis ir komuna, esanti šalies šiaurės rytinėje dalyje. Pagal 2022 m. duomenis komunoje gyveno 2 339 žmonės, o miestelyje daugiau nei 800 gyventojų. Iš lankytinų objektų labiausiai žinomi objektai – pilis ir bažnyčia. Miestelis įsikūręs palei Zauerio upę, tarp Etelbriuko ir Dykircho. Dykircho kantono dalis. Kiti komunos miestai – Burdenas ir Ingeldorfas.
Istorija
Po Prancūzijos revoliucijos, 1795 m. buvo įvestos komunos (komunos), kurios pakeitė senąją feodalinę santvarką. Prisikirtas Dykrircho savivaldybei.
1823 m. įvyko savivaldybių perskirstymas, po kurio kartu su Angeldorfu buvo įtrauktas į Etelbriuko savivaldybę.
Miestelis įkurtas 1850 m. liepos 1 d., kai buvo atskirtas nuo Etelbriuko komunos. Kartu atskirta Šireno komuna.
Įstatymas, įteisinantis atskyrimą buvo priimtas 1850 m. sausio 22 d.
Lankytini objektai
Erpeldanžo pilyje dabar įsikūrusios komunos administracinės įstaigos. Pilies istorija siekia XIII a.
Makaronai su sūriu
miniatiūra|240px|right|Makaronų ir sūrio apkepas miniatiūra|240px|right|[[Gatvės maistas|Gatvės maisto furgonas „Mac & Cheese“ Niujorke]]
Makaronai su sūriu – angliškos kilmės makaronų patiekalas su sūrio padažu, dažniausiai čederio ar grujero, gaudos, parmezano. Taip pat gali būti pridedama kitų ingredientų – mėsos, daržovių, grybų, duonos trupinių.
Pirmieji šiuolaikinių makaronų ir sūrio patiekalų receptai pasirodė XIX a. pradžioje. Amerikos kompanijos „Kraft Macaroni & Cheese“ pagamintų mišinių pakuočių pasirodymas prekyboje 1937 m. išpopuliarino patiekalą.
Gaminimas
Paplitęs patiekalo gamybos būdas naudojant iš anksto paruoštus makaronų ir sūrio mišinius, parduodamus prekybos centruose.
Nyderlandų transportas
thumb|right|250px|Riderkerko autostradų susikirtimas. thumb|right|250px|Viena iš daugelio fietsstraat gatvių, kuriose dviračiai turi pirmenybę prieš kitas transporto priemones. Nyderlanduose yra didelis gyventojų tankis ir aukštas išsivystymo lygis, dėl to didelę ekonomikos dalį sudaro transportas.
Šalis kreipia didelį dėmesį į transporto sistemos kokybę, o 2014-2015 m. ataskaitoje Pasaulio Ekonomikos Forumas Nyderlandų transporto sistemą įvertino kaip 4 geriausią visame pasaulyje.
Sausumos keliai
Šalyje nutiesta 139 000 km ilgio kelių, iš kurių 3 530 km yra greitkeliai. Pagal šių kelių tankumą Nyderlandai yra vieni lyderių pasaulyje ir lenkia tokias šalis kaip Vokietija ar Prancūzija.
Nuo 1950 m. šalies keliai buvo sparčiai vystomi ir šiuo metu jais kasmet nuvažiuojama apie 200 milijardų kilometrų.
Pats populiariausias kelias šalyje yra A13 autostrada tarp Hagos ir Roterdamo. Juo kasdien pravažiuoja apie 140 000 transporto priemonių. Plačiausias kelias Nyderlanduose yra A15/A16 autostrada, turinti 16 juostų.
Dviračių transportas
Dviračių transporto sistema šalyje yra ypatingai gerai išvystyta ir plačiai naudojama. 27 % visų kelionių Nyderlanduose vyksta dviračiais. Tai yra didžiausia dalis visame pasaulyje. 36 % Šalies gyventojų įvardija dviračius kaip pagrindinę jų transporto priemonę eilinę dieną. 85 % Nyderlandų gyventojų turi bent vieną nuosavą dviratį. Iš viso skaičiuojama, kad šalyje yra apie 18 milijonų veikiančių dviračių. Tuo tarpu šalyje registruotų motorinių transporto priemonių yra mažiau – 11,3 milijono.
Geležinkelių transportas
Šalies traukiniais nukeliaujama daugiausiai atstumo. Šalies geležinkelių sistemą sudaro virš 7 000 km ilgio linijų, iš kurių trečdalis yra elektrifikuotos. Šalies geležinkelių sistema labiausiai orientuota į keleivių pervežimą ir turi apie 400 stotelių. Geležinkelių infrastruktūra rūpinasi viešoji įmonė ProRail, o keleivių paslaugomis – valstybinė įmonė Nederlandse Spoorwegen.
2015 m. tyrimas įvardijo Nyderlandų ir Suomijos traukinių sistemas kaip pačias efektyviausias pagal kainos ir kokybės santykį.