cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Surmantų apylinkė
Surmantų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Girkalnio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Didžiulių apylinkės ir Juodaičių apylinkės.
Vaidas Čepukaitis
Vaidas Čepukaitis (g. 1989 m. gegužės 16 d.) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis vidurio puolėjo pozicijoje.
2014 m. rugpjūčio 8 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Utenos „Juventus“ klubu.
2018 m. rugpjūčio 6 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Utenos „Juventus“ klubu. 2021 m. sausio pradžioje sugrįžo į Uteną ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su „Juventus“ klubu. Vėliau sezoną rungtyniavo Alytaus „Dzūkijoje“, pakviestas ir į ją perpirkusią „Wolves“ komandą, tačiau joje praktiškai nerungtyniavo ir išvyko į Ispanijos antro diviziono klubą iš Kasereso.
Natūralusis šeimos planavimas
Natūralusis šeimos planavimas – šeimos dydžio planavimas, remiantis natūraliais kontracepcijos metodais, kurių principas – moters vaisingų dienų nustatymas. Pats savaime natūralusis šeimos planavimas nėra kontracepcija, kadangi jis gali būti taikomas porai siekiant susilaukti kūdikio, o ne tik išvengti nėštumo (pastaroji sąlyga yra kontracepcijos esmė).
Nuorodos
Empfängnisverhütung
119 m.
119 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rusia
Rusia ( arba Rutenia,, , , ) – kultūrinis-istorinis rytų slavų žemių istorinis regionas, egzistavęs Rytų Europos lygumos teritorijose, kurios šiuo metu apima Europinę Rusijos dalį, Baltarusiją, šiaurinę pusę Ukrainos, pietrytinį Lenkijos (Liublino, Pakarpatės, Palenkės vaivadijų) pakraštį.
Pavadinimai
Senovės slavų kalba regionas vadinosi Rus (Роусь) arba Ruskaja zemlia (Роусьскаѧ землѧ), graikų šaltiniuose ją vadino Ros (Ρως) ar Rosia (Ρωσία). Lotynų kalba regionas vadinamas Ruthenia. Iš šių pavadinimų kilo Rusijos, Baltarusijos pavadinimai.
Geografija
Regionas užėmė dideles teritorijas Rytų Europos lygumoje, kur vyravo vidurinės juostos miškai, buvo daug drėgnų pelkių.
Vengrijos revoliucija (1956)
230px|thumb|Paminklinė lenta Vengrijos revoliucijai atminti Vilniuje 1956-ųjų Vengrijos revoliucija arba Budapešto ruduo – antisovietinis sukilimas Vengrijoje, kuris truko nuo 1956 m. spalio 23 iki lapkričio 10 d. . Sukilimas prasidėjo 1956 m. spalio 23 d. studentų demonstracija Budapešte. Studentai buvo įsiveržę į radijo pastatą, bet jiems buvo sutrukdyta pareikšti savo reikalavimus. Revoliucija baigėsi lapkričio 10 d. įžengus sovietų kariuomenei užėmus Vengriją. Žuvo 2-3 tūkst. vengrų ir apie 750 sovietų karių, tūkstančiai buvo sužeista ir apie ketvirtį milijono gyventojų tapo pabėgėliais. Sukilimas revoliucija vadinamas dėl greitos vyriausybės ir socialinės politikos pasikeitimo bei ginkluotų pajėgų naudojimo siekiant politinių tikslų.
Rusia
Geografija
Pagrindinė Rusios etninė grupė buvo rytų slavai, dabartinių istorikų dar vadinami senrusiais. Tuo metu lotyniškai jie buvo vadinami Ruthenoi, arba rusėnais. Rusią iš visų pusių supo finougrų, baltų, pietų slavų ir vakarų slavų – žemės. Šiaurinė regiono riba buvo ties Suomijos įlanka, Ladogos ir Onegos ežerais, už kurios prasidėjo istorinė Karelija. Į šiaurės rytus nuo Rusios driekėsi finougrų vepsų (tuo metu vadinamų čiudais) gyvenama Zavoločjė. Rytinė Rusios riba nebuvo aiški, ir su laiku kito. Ankstyvuoju laikotarpiu ji sutapo su Onegos upe šiaurėje ir Dono aukštupiu pietuose, bet vėlesnės kolonizacijos laikais Rusios teritorija inkorporavo senąsias finougrų žemes ir išsiplėtė į Volgos baseiną, taigi, apėmė ir Pavolgį.
Pietuose Rusia atsirėmė į Ponto stepę (kuri buvo vadinama Didžiąja dykra), kur vyraujanti etninė grupė nuolat keitėsi. Pietvakarinė jos riba sutapo su Karpatų kalnais, už kurių prasidėjo Panonija. Vakaruose Rusia siekėsi su Mažaja Lenkija, šiauriau – su Palenke, dar šiauriau – su baltų ir estų bei ingrų žemėmis.
Vengrijos revoliucija (1956)
Po šios revoliucijos žymiai susilpnėjo parama marksizmui-leninizmui Vakarų šalyse.
Rusia
Rusia iki Kijevo Rusios
thumb|Rusios slavai (žalia spalva) VII–VIII a.
Vengrijos revoliucija (1956)
Pradžia – spalio 23 d
1956 m. spalio 23 d. Budapešto Technikos universiteto studentai surengė demonstraciją solidarizuodamiesi su lenkų darbininkų sukilimu Poznanėje. Šia demonstracija siekta ir platesnių tikslų, prie jos prisijungė tūkstančiai demonstrantų. Demonstracija baigėsi Jozefo Bemo aikštėje Dunojaus Budos pusėje, kur perskaityti studentų reikalavimai. Kadangi stiprintuvai beveik nenaudoti, vis daugiau žmonių rinkosi į šią masinę sueigą. Dalis demonstrantų patraukė prie parlamento, o didžioji dalis – prie radijo pastato Pešto pusėje. Ten jie norėjo savo reikalavimus paskelbti per valstybinį radiją. Tačiau iš radijo pastato į demonstrantus paleista ugnis. Iš vengrų karių gavę ginklų demonstrantai šturmavo pastatą.
Rusia
Rusia iki Kijevo Rusios
Seniausi žinomi regiono gyventojai buvo baltai (Dniepro-Dvinos kultūra, Tušemlios kultūra, Moščino kultūra), finougrai (Ilmenio-Djakovo kultūra), ir tik piečiausioje regiono dalyje egzistavo archeologinės kultūros, priskiriamos slavų protėviams (Kijevo kultūra). Nuo V a. slavams plintant į šiaurę ir vakarus, formavosi naujos jų archeologinės kultūros: Prahos-Korčiako kultūra, Koločino, Pskovo ilgųjų pilkapių, Penkovo ir kt. Plintantys slavai sparčiai asimiliavo vietos baltus ir finougrus, ir taip formavosi rytų slavų gentys.
Vengrijos revoliucija (1956)
Pradžia – spalio 23 d
Vakare apie 300 000 žmonių susirinko prie parlamento ir reikalavo spaudos bei žodžio laisvės, laisvų rinkimų, daugiau nepriklausomybės nuo Tarybų Sąjungos, taip pat – paskirti komunistą reformatorių Imrę Nadį vyriausybės vadovu. I. Nadis, kuris ragino demonstrantus skirstytis, netikėtai tą pačią naktį Vengrijos darbininkų partijos centrinio komiteto buvo paskirtas ministru pirmininku. Vakare demonstrantai nuvertė Josifo Stalino paminklą.
Tuo tarpu Tarybų Sąjunga jau pradėjo kištis į įvykius dar iki tol kol to paprašė partijos vadovas Erne Gere.
Rusia
Kijevo Rusia
IX a. kai kurios rytų slavų gentys jau sukūrė ankstyvuosius valstybinius junginius. Tarp jų valstybingumas susiformavo tarp polianų su sostine Kijeve (žinomi Kijevo kunigaikščiai Askoldas ir Diras), tarp dregovičių su sostine Ture, tarp krivičių su sostine Polocke ir pan. Viena iš Rusios slavų valstybėlių buvo Naugardo Rusia regiono šiaurėje, kur vyravo ilmenio slovėnai su sostine Naugarde. Čia kilo Riurikaičių dinastija. IX a. I pusėje jos kontrolė išsiplėtė į krivičių bei ryčiau gyvenusių finougrų žemes. Iki 882 m. Naugardo Rusia nukariavo Smolenską ir polianų Kijevą. Tais metais valstybės sostinė perkelta į patogesnę vietą Kijeve, ir nuo tada valstybė istorikų vadinama Kijevo Rusia.
Iki X a. pabaigos Kijevo Rusia suvienijo visą Rusią, ir jos klestėjimas tęsėsi iki XI a. vidurio. Šiuo laikotarpiu suklestėjo miestai, vystėsi kultūra ir menas. Kijevo Rusiai suartėjus su Bizantijos imperija, 988 m. buvo priimta Krikščionybė (ortodoksinė forma), kuri dar labiau skatino menų raidą. Rusios teritorijos plėtėsi į rytus, kolonizuojant Volgos baseiną ir teritorijas šiaurės rytuose. Taip į Rusią įjungtos naujos Riazanės-Muromo ir Rostovo žemės, kurios iki tol buvo finougriškos, bet sparčiai slavizuotos.
Vengrijos revoliucija (1956)
Nuo spalio 24 iki lapkričio 4 d
Spalio 24 d. sukilimas išplito į kitus miestus ir apėmė didelę šalies teritoriją. Buvo sudaromos darbininkų, revoliucinės ir tautinės tarybos. Šalyje pradėtas generalinis streikas. Pradėti leisti pirmi nepriklausomi laikraščiai.
Spalio 25 d. atstatydintas partijos vadovas Ernő Gerő. Prieš parlamento pastatą vengrų saugumas ÁVH šaudė į minią – žuvo daugiau kaip 100 žmonių.
Kirmlesos
Kirmlesos (Vermivora) – amerikinių devynbalsių (Parulidae) šeimos paukščių gentis.
Rusia
Susiskaldymas
Stiprėjantys feodaliniai santykiai lėmė Kijevo Rusios skilimą XI a. viduryje. Mirus Jaroslavui Išmintingajam (1054 m.), Rusioje susiformavo 9 atskiri politiniai vienetai, valdomi atskirų riurikaičių dinastijos atšakų, ir kurie didele dalimi atitiko senąsias genčių žemes. Tai buvo Kijevo, Haličo, Perejeslavo, Voluinės, Polocko, Smolensko, Černigovo, Rostovo-Suzdalės, Naugardo kunigaikštystės.
Vėlesniais laikais feodalinis susiskaldymas tik stiprėjo, formuojantis naujoms kunigaikštystėms ir dinastinėms linijoms. Dažnu atveju jos bent formaliai pripažindavo senosios kunigaikštystės valdžią ir buvo traktuojamos kaip dalinės kunigaikštystės. Iki 1132 m. visos jos formaliai laikė save Kijevo kunigaikščio vasalėmis ir rinkdavo Kijevo kunigaikštį. Vėliau šios praktikos atsisakyta.
Vengrijos revoliucija (1956)
Nuo spalio 24 iki lapkričio 4 d
Vykdytos prosovietinių aktyvistų, žydų ir saugumiečių egzekucijos, ypatingai pasižymėjo pronaciškos grupės (pvz., vadovaujamų József Dudás). Po susitarimo su sovietų pajėgomis dėl ugnies nutraukimo I. Nadis paskelbė, kad Vengrija sieks išstoti iš Varšuvos sutarties organizacijos.
Rusia
Susiskaldymas
Susiskaldymo laikotarpiu stiprėjo grėsmė iš išorės. XI a. pietines kunigaikštystes iš stepės puldinėjo polovcai, XIII a. iš rytų veržėsi Mongolų imperija, o XIV a. Rusios kunigaikštysčių sąskaita savo teritorijas plėtė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė, Lenkijos ir Vengrijos karalystės. Todėl XIV a. pabaigoje Rusia buvo padalinta tarp kelių valstybių – Rostovo, Naugardo ir Smolensko žemės tapo Aukso ordos duoklininkėmis, Polocko, Černigovo, Turovo-Pinsko, Voluinės, Kijevo ir Perejeslavo žemės buvo inkorporuotos į LDK.
Klebonai (Šilutė)
Klebonai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Žemaičių Naumiesčio, tuoj į pietus nuo plento.
Kleboniškis (reikšmės)
Kleboniškiu vadinama:
Kontracepcija
{{legend|#a50026|6%}} {{legend|#d73027|12%}} {{legend|#f46d43|18%}} {{legend|#fdae61|24%}}
{{legend|#fee090|30%}} {{legend|#ffffbf|36%}} {{legend|#e0f3f8|48%}} {{legend|#abd9e9|60%}}
{{legend|#74add1|66%}} {{legend|#4575b4|78%}} {{legend|#313695|86%}} {{legend|#b9b9b9|No data}} ]]
Gurmanas
Gurmanas ( „smaguriautojas ir vynų žinovas”) – išskirtinės kokybės ar rinktinių maisto produktų, valgių, delikatesų bei gėrimų mėgėjas ir žinovas; smaguriautojas.
Kontracepcija
Kontracepcija daugelyje šalių buvo ir yra labai skirtingai ir prieštaringai vertinama, priklausomai nuo kultūrinių vertybių ir religinių pažiūrų. Kontracepcijos vartojimas labiau priimtinas išsivysčiusiose šalyse, kuriose ir kontraceptinių priemonių prieinamumas didesnis. Pavyzdžiui, JAV kontracepcijos metodus taiko apie 60 % merginų ir moterų (nuo 15 iki 44 m.), galinčių susilaukti vaikų. Daugelis nesisaugančiųjų siekia susilaukti vaikų, yra nėščiosios, žindančios arba yra nevaisingos.
Gurmanas
Termino kilmė
Terminas apytikriai XVIII a. po Europą paplito iš prancūzų kalbos žodžio „Gourmet“ („smaguriautojas ir vynų žinovas“), kuris atitinkamai kildinamas iš senosios prancūzų kalbos žodžio „Gormet“ („vyno pardavėjo padėjėjas“). Beje, vokiečiai iki šiol naudoja iš prancūzų pasiskolintą kitą prancūzišką žodį „gourmet“ ir sako, kad žodis „Gourmand“ yra netikslus, nes pradinė jo reikšmė esanti „tas, kuris daug ir gerai valgo“ (rajūnas).
Kontracepcija
Nuo seniausių laikų žmonės taikė įvairius būdus nėštumui išvengti, tačiau visi jie buvo neveiksmingi. Daugiausia metodų buvo skirti moterims. Renesanso metu moterys, vengdamos vaikų, į makštį kišdavo rūtą ir kt. Kaip kontraceptikas buvo vartojamos ir įvairios žolelių arbatos. Jau XVI a. Italijoje siekiant apsisaugoti nuo sifilio naudotos priemonės, kurias dabar vadiname prezervatyvais, tik vietoje gumos, kurios tuo metu nebuvo, naudotos kitos medžiagos. Istorijos eigoje labiausiai buvo paplitę nutrauktosios sueities, laktacinės amenorėjos, moters vaisingųjų dienų nustatymo būdai (nors pastarieji labiau paplito tik XX a. pirmojoje pusėje, kai imta atidžiai nagrinėti moters ciklo trukmę), tačiau XX amžiuje itin išplito prezervatyvai ir cheminės kontracepcijos būdai. Manoma, kad būtent dėl jų paplitimo XX a. antrojoje pusėje labai sumažėjo gimstamumas daugelyje išsivysčiusių pasaulio šalių.
Gurmanas
Termino kilmė
Pagal etimologiją galima numanyti, kad geriausiais gurmanais pagal nutylėjimą laikomi prancūzai. Nors pats terminas yra daugiau sutartinis, visiškai tikslaus ir visuotinai priimto apibrėžimo nėra.
Kontracepcija
Kontracepcijos būdai
Kontracepcijos būdai yra šie:
Gurmanas
Perkeltinė reikšmė
Terminas be kulinarijos dar naudojamas ir kitose srityse. Gurmanais šnekamojoje kalboje dažnai vadinami bet kurios srities rinktinių produktų mėgėjai ir žinovai: kelionių, knygų, muzikos ir kt.
Gurmanų restoranų vertinimas
Nuo 1900 m. Prancūzijoje, o vėliau ir dar dviejose dešimtyse šalių, gurmanams leidžiamas kelionių gidas „Guide Michelin“ klasifikuoja viešbučius ir restoranus. Idėja kilo broliams Andre ir Eduardui Michelinams – padangų koncerno savininkams – jie norėjo paskatinti keliavimą automobiliais. Gurmanams pirmiausia rūpi nuo 1926 m. šio gido kasmet skiriami įvertinimai geriausiems restoranams, pažymimi 1-3 žvaigždutėmis. Pagal šį gidą daugiausia geriausių restoranų turintis miestas yra Tokijuje (8 restoranams suteiktos 3 žvaigždutės), o visoje Prancūzijoje 3 žvaigždučių restoranai yra 26, o Šveicarijoje tik 2. Antrasis gurmanams autoritetingiausias leidinys – Prancūzijoje leidžiamas restoranų įvertinimo katalogas „Gault Millau“.
Kilpisjervis
Kilpisjervis  – ežeras Laplandijoje, Skadinavijos kalnuose, Suomijos ir Švedijos teritorijose, 2,5 km nuo Treriksreseto (trijų sienų sandūros). Telkšo 472 m aukštyje virš jūros lygio. Ežerą supa Skandinavijos kalnų feldai, tarp jų ir Sanos feldas. Kilpisjervis per metus vidutiniškai būna užšalęs 223 dienas. Išteka Kenkemeeno upė, priklausanti Tornės baseinui. Pagrindinė gyvenvietė prie ežero – Kilpisjervis (Suomija).
Kontracepcija
Natūralūs
Natūralūs būdai yra šie::
Intervenciniai
Intervenciniai būdai: thumb|200px|[[Kontraceptinė tabletė|Kontraceptinės tabletės]]
Kontracepcijos patikimumas dažnai yra nusakomas Perlo indeksu, kuris nurodo metodo nesėkmių dažnį (kaip dažnai pastojama), tačiau jos įvertinimas yra sudėtingas dalykas, kadangi nors Perlo indeksas yra labai populiarus, bet jis turi gana nemažai trūkumų (žr. 2004 m. Dž. Traselo straipsnį apie kontracepcijos efektyvumą). Taip pat akcentuojamas kontraceptikų saugumo klausimas: hormoninės kontracepcijos žala moters organizmui, abortų, sterilizacijos pasekmės ir kita.
Kontracepcija ir šeimos planavimas
Kartais kontracepcija ir šeimos planavimas yra vartojami kaip sinonimai, tačiau tai nėra tas pats. Esminis skirtumas tarp jų yra tas, kad šeimos planavimas, kaip ir pavadinimas sako, yra taikomas šeimos gyvenime (arba kai pora yra pastoviuose santykiuose), ir apima iš anksto suplanuotą veiksmų visumą siekiant ne tik atidėti nėštumą, tačiau ir pastoti, tuo tarpu kontracepcijos objektas yra tik nėštumo išvengimas, nepriklausomai nuo to ar pora yra pastoviuose santykiuose, ar atsitiktiniuose.
Pulkas (reikšmės)
Žodis pulkas reiškia:
Seneka
Biografija
Antrasis žymaus retorikos mokytojo Lucijaus Anėjaus Senekos Vyresniojo ir Helvijos sūnus. Junijaus Galiono ir Anėjaus Melos brolis.
5 m. Lucijus Seneka persikėlė gyventi į Romą. Ten mokėsi retorikos, stoicizmo filosofijos. Senekos raštuose minimi du mokytojai: pitagorininkas Sotionas ir stoikas Atalas. Sotionas rėmėsi Pitagoro mokslu, todėl teigė, kad po mirties žmogaus siela pereina į kitus daiktus. Ši doktrina draudė valgyti mėsą. Lucijus tapo vegetaru, tačiau, palaikęs savo tėvo nuomonę, atsisakė vegetarizmo. Senekai retorikos pagrindus dėstė pats tėvas. Turėdamas gerą pasiruošimą, Seneka tapo advokatu ir vedė. Pirmoji žmona anksti mirė, palikusi jam du sūnus, kurie irgi greitai mirė.
16 – 31 m. ligotas Seneka gydėsi pas savo įseserę Egipte. 31 m. grįžęs į Romą, priėmė magistrato, vėliau 33 m. kvestoriaus pareigas.
37 m. labai išgarsėjęs, Seneka pakliuvo į imperatoriaus Kaligulos dėmesio centrą. Pavydas Senekos oratorijoms ir veikalams privertė valdininką įsakyti nužudyti jį, tačiau begalinei oratoriaus laimei Kaligula buvo perkalbėtas.
41 m. dėl Klaudijaus žmonos Mesalinos intrigų Seneka iki gyvos galvos ištremiamas į Korsikos salą. 49 m. su Agripinos pagalba grįžo į Romą, gavo pretoriaus pareigas ir kartu su pretorionų vadu Sekstu Afranijumi Buru tapo Nerono auklėtoju. Taip pat vedė antrą kartą.
thumb|right|[[Luca Giordano, „Senekos mirtis“ (1684 m.).]]
54 m. Agripinai nunuodijus Klaudijų, imperatoriumi tampa šešiolikametis Neronas. Tuoj po Klaudijaus laidotuvių Seneka išplatina politinę satyrą, kurią pavadina „Dieviškojo Klaudijaus sumoliūgėjimu“. Joje jis pašiepia asmeninius Klaudijaus būdo bruožus ir pasmerkia jo nusikaltimus, Neroną vaizduoja su Saule tapatinamo Apolono pavidalu ir susieja jo būsimą valdymą su jo gimimo legenda. 56 m. pradžioje Seneka parašė traktatą „Apie atlaidumą“, skirtą Neronui ir susidedantį iš dviejų nevienodos apimties knygų. Pjeras Grimalis mano, jog pirmąją dalį sudaro oficiali Senekos kalba, kurioje pateikiama valstybės valdymo programa, palyginama monarchija ir teokratija, monarchijos aptarimas ištisai paremiamas stoikų mokymu (valdovas lyginamas su dvasia, teikiančia gyvybės visai valstybei, atlaidumu vadinamas proto sprendimu paremtas išsivadavimas iš pykčio; tai nėra gailestis, emocija). Po Nerono valia įvykdyto Agripinos nužudymo 59 m. baigiasi laikotarpis, istorikų vadinamas „puikiuoju penkmečiu“ (quinquennium Neronis). 62 m. neaiškiomis aplinkybėmis miršta Senekos sąjungininkas Afranijus Buras. Seneka apkaltinamas nesiliaujančiu turto didinimu, Nerono iškalbos pasisavinimu ir imperatoriaus gabumų juodinimu. Seneka atsisako Nerono jam dovanotų turtų ir pasitraukia iš politikos.
65 m. apkaltintas dalyvavęs Pizono sąmoksle ir priverstas nusižudyti. Tacito liudijimu, Seneka kartu su žmona Paulina persipjauna rankų venas. Matydamas, jog nesilpsta, o kraujas iš senyvo kūno teka lėtai, paprašo jau seniau paruoštų cikūtos (nuodingosios nuokanos) nuodų. Šiems nesuveikus įnešamas į pirtį ir uždūsta nuo karštų garų.
Įsitikinimai
Anėjui Senekai filosofija buvo ne tik pasaulėžiūros formavimo pagrindas, bet ir savotiškas savęs tobulinimo būdas. Jo moralės filosofija teigė, kad dorovingo gyvenimo pradžią lemia griežtumas sau, ištikimybė principams ir artimo meilė. Taip pat Lucijus pripažindavo sielos nemirtingumą, visapusę visos žmonijos lygybę. Jis buvo tvirtas stoicizmo atstovas.
Politikoje Seneka ieškojo pozityvių laisvosios valios raiškos formų, tačiau teigė, kad žmogus silpnas, nes be paliovos renkasi skirtingus gyvenimo kelių vingius.
Kūryba
Dialogai
Kita
Neišlikę kūriniai
Tragedijos
Epigramos
Senekos išvaizda
Šiuo metu nesutarimai tarp mokslininkų nurimo. Ispanijoje buvo iškaltos abiejų versijų Senekos išvaizdos monetos.
Šliužių apylinkė
Šliužių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Robert Adam
thumb|Robertas Adamas thumb|250px|Kedlestonholas thumb|250px|Registerhouzo pjūvis Robertas Adamas (1728 m. liepos 3 d. Kirkaldis, Škotija – 1792 m. kovo 3 d. Londonas, palaidotas Vestminsterio abatijoje) – škotų architektas, dizaineris.
Pukas (palydovas)
Pukas arba Neptūnas XV – gamtinis Urano palydovas, kurį 1985 m. gruodį atrado erdvėlaivis Voyager 2. Pavadinimas Pukas atitinka susitarimą Urano palydovus vadinti Šekspyro veikėjų vardais. Puko orbita yra tarp Urano žiedų ir Mirandos - pirmojo iš didžiųjų Urano palydovų. Pukas yra beveik sferinės formos, jo skersmuo yra apie 162 km. Paviršius tamsus, ženkliai padengtas krateriais, ant kurio matyti spektriniai vandens ledo požymiai.
Robert Adam
Biografija
Studijavo Edinburgo karališkojoje aukštojoje mokykloje. Architektūros praktikos mokėsi pas tėvą, garsų statybininką ir architektą Viljamą Adamą. Brolis architektas Džeimsas Adamas. 1743 m. įstojo į Edinburgo universitetą, bet dėl ligos ir Jakobitų sukilimo 1745 m. studijas nutraukė. 1746 m. su vyresniuoju broliu Džeimsu padėjo tėvui, o po jo mirties 1748 m. įsteigė bendrą firmą „Adam Brothers“. Pirmasis jų didelis darbas buvo didžiulių valstybinių apartamentų Hopetoun House dekoravimas.
Pukas (palydovas)
Atradimas ir pavadinimas
Pukas – didžiausias vidinis Urano palydovas, aptiktas iš 1985 m. gruodžio 30 d. Voyager 2 nufotografuotų vaizdų. Iš karto po atradimo suteiktas laikinas S/1985 U 1 pavadinimas.
Šliužių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ariogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gėluvos apylinkės.
Pukas (palydovas)
Atradimas ir pavadinimas
Mėnulis vėliau buvo pavadintas veikėjo Puko, kuris pasirodo Šekspyro filme „Vasarvidžio nakties sapnas“, vardu.Keltų mitologijoje ir anglų tautosakoje Pukas yra išdykusi būtybė, krikščionys jį įsivaizdavo kaip piktąjį demoną.
Robert Adam
Biografija
Savitas brolių stilius vėliau įgijo pavadinimą Adamų stilius.
Pukas (palydovas)
Atradimas ir pavadinimas
Pukas dar vadinamas Uranu XV.
Robert Adam
Bibliografija
Parašė architektūros teorijos veikalų:
Pukas (palydovas)
Fizinės savybės
Pukas yra didžiausias mažasis vidinis Urano palydovas, skriejantis Mirandos orbitoje. Jis yra vidutinio dydžio tarp Portijos (antras pagal dydį vidinis palydovas) ir Mirandos (mažiausias iš penkių didžiųjų klasikinių palydovų). Puko orbita yra tarp Urano žiedų ir Mirandos. Apie Puką žinoma mažai, išskyrus jo orbitą, kurios spindulys yra apie 81 km, ir geometrinis albedas, kuris matomoje šviesoje yra lygus maždaug 0,11.
Iš visų palydovų, kuriuos atrado „Voyager“ vaizdo gavimo komanda, tik Pukas buvo aptiktas pakankamai anksti, kad zondą dar būtų galima užprogramuoti taip, kad palydovas būtų atvaizduotas šiek tiek detaliau. Vaizdai parodė, kad Pukas yra kiek pailgo sferoido formos (ašių santykis yra 0,97 ± 0,04). Jo paviršius yra stipriai padengtas kraterių ir pilkas. Puko paviršiuje yra trys pavadinti krateriai, iš kurių didžiausias yra apie 45 km skersmens. Kitų stebėjimu metu su Hablo kosminiu teleskopu ir dideliais antžeminiais teleskopais Puko spektre buvo aptiktos vandens ir ledo sugerties ypatybės.
Nėra nieko žinoma apie vidinę Puko struktūrą. Tikriausiai ji susideda iš vandens ledo mišinio su tamsia medžiaga, panašia į tą, kuri yra žieduose. Ši tamsi medžiaga greičiausiai susideda iš uolienų arba radiacijos būdu apdorotų organinių medžiagų. Kadangi palydove nėra kraterių su ryškiais spinduliais, tai reiškia, kad Pukas nėra diferencijuotas ir dėl to ledo ir ne ledo komponentai nėra atsiskyrę vienas nuo kito į šerdį ir mantiją.
Įvardinti krateriai
miniatiūra|Puko krateriai, kuriems suteikti vardai Puko krateriai pavadinti Europos mitologijos išdykusių dvasių vardais.
120 m.
120 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Griškabūdžio gimnazija
Šakių rajono Griškabūdžio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Griškabūdyje (Šakių raj.), Alyvų g. 4, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190820757.
Istorija
miniatiūra|250px|left
1819 m. Griškabūdyje veikė parapinė mokykla su 40 mokinių, kuri 1841 m. pertvarkyta į valdišką. Mokykla 1840 m. sudegė, ją atstačius 1860 m. mokytojavo Čivinskas. Spaudos draudimo laikais vaikus mokė lenkų ir rusų kalba. Griškabūdyje buvo ir kunigo Varankos mokykla. Joje buvo du skyriai. Žinių apie šios mokyklos veiklą neišliko. Tik XIX a. pabaigoje „Ūkininkas“ rašė: „Griškabūdžio mokytoją Gylį iškėlė į Naumiestį, o į jo vietą iš Naumiesčio atkėlė Katilių. Gylys buvo blogas mokytojas, aklai tarnavo carinei valdžiai…“ Tik panaikinus spaudos draudimą atgijo ir mokykla. Tačiau trūko patalpų, mokytojų, vadovėlių, priemonių.
1923 m. pradėta statyti Griškabūdžio pradžios mokykla. 1930–1931 m. jos trijuose komplektuose mokėsi 161, o po poros metų – 142 mokiniai. 1944–1945 m. keturi mokytojai jau mokė 109 vaikus. 1947 m. atidaryta progimnazija, kurioje mokėsi 170 mokinių, nuo tų metų pradėta rašyti išsamią mokyklos kroniką. 1948–1949 m. progimnazija pertvarkyta į gimnaziją, kiekvienais metais atidarant vis naujas klases. 1952 m. išleista pirmoji vidurinės mokyklos laida.
Mokinių ir mokytojų mokykloje nuolat daugėjo. 1969–1970 m. mokykloje mokėsi 413 mokinių, dirbo 24 mokytojai. 1975 m. mokykla įsikūrė naujai pastatytuose rūmuose. Atidarytas mokinių bendrabutis, įrengta valgykla, žemės ūkio darbų klasė, mokyklos stadionas, gerai aprūpinami ir tvarkomi mokyklos kabinetai. 1975–1976 m. mokykloje mokėsi 540 mokinių, dirbo 28 mokytojai. Vėliau mokinių skaičius mokykloje mažėjo. 1998–1999 m. mokėsi 354 mokiniai, dirbo 30 mokytojų, 1999–2000 m. mokėsi 390 mokinių, dirbo 34 mokytojai. 2000–2001 m. mokėsi 421 mokinys, dirbo 34 mokytojai.
2003 m. mokykla turėjo 3 pradinių mokyklų skyrius: Bliuviškių, Degutinės ir Patašinės. 2004 m. mokyklos skyriumi tapo Griškabūdžio vaikų darželis „Pumpurėlis“. 2005 m. panaikintas Bliuviškių skyrius. 2018 m. prijungta Paluobių mokykla-daugiafunkcis centras.
Erikas VII Pamarėnas
Erikas VII Pamarėnas (SV Erik av Pommern, Erik XIII; Erik av Pommern, Bogislav Vratislavsson), Bogislavas ar Boguslavas (1382 m. – 1459 m. gegužės 3 d. Rügenwalde (dab. Dartwo, V. Pamario vaivadija, Lenkija)) – Danijos (1396–1439, Erikas VII), Švedijos (1396–1439, Erikas XIII) ir Norvegijos (1389–1442, Erikas IV) karalius.
Biografija
Pomeranijos kunigaikščio Vartislavo VII sūnus, Danijos karalienės Margaritos I sesers vaikaitis. Jos pastangomis pripažintas Norvegijos, vėliau Danijos ir Švedijos sosto įpėdiniu, sudarius Kalmaro uniją (1397) vainikuota trijų valstybių karaliumi.
Valdymas
Iki 1412 m. valdė Margarita I. Siekė sustiprinti centrinę valdžią, Švedijoje ir Norvegijoje protegavo danus; karai su Holšteinu ir Hanza (1416–1422, 1426–1436) bei šios nuo 1434 m. vykdyta blokada nusmukdė valstybinę Baltijos prekybą, dėl to Švedijoje kilo Engelbrekto Engelbrektssono sukilimas (1434–1436), Danijoje – didikų nepasitenkinimas. 1439 m. nuverstas švedų bei danų, 1442 m. ir norvegų. Iki 1449 m. išsilaikė Gotlande, vėliau grįžo į Pomeraniją.
Niurnbergo suvažiavimas
thumb|right|300px|[[Adolfas Hitleris sako kalbą 1933 metų Niurnbergo suvažiavime.]]
Pirmieji NSDAP suvažiavimai vyko Miunchene 1923 metais ir Veimare 1926 metais. Nuo 1927 metų naciai suvažiavimus rengė tik Niurnberge.
Pagrindinė Nacių partijos suvažiavimo kryptis buvo toliau stiprinti Adolfo Hitlerio asmenybės kultą, vaizduojant jį kaip Apvaizdos pasirinktą Vokietijos gelbėtoją. Į suvažiavimą susirinkusios žmonių masės klausėsi fiurerio kalbų, prisiekinėjo jam ištikimybę.
Dalinys
Dalinys – pagrindinio lygio karinis vienetas. Daliniais paprastai laikomi pulkai ir brigados.
Karinio dalinio skiriamieji bruožai yra sava kanceliarija, ūkinė dalis, sąskaita banke, herbinis antspaudas. Dalinys turi savo numerį, kuris įeina į visų ginkluotųjų pajėgų numeracijos sistemą: pvz., 44-toji mokomoji tankų divizija (atvirasis numeris) arba (k/d 08728). Dalinys yra autonomiškas karinis vienetas. Dažnai dalinys turi savo dalinio vėliavą.
Daliniai yra ir junginių štabai (divizijos, korpuso, armijos, apygardos štabai).
Daliniais laikomi ir atskirieji kariniai vienetai – atskirasis batalionas, atskiroji kuopa. Būna net atskirųjų būrių. Tokie atskirieji kariniai vienetai neįeina į pulkų ir brigadų sudėtį, o būna tiesiogiai pavaldūs aukštesniesiems štabams (divizijos, korpuso, armijos) ar net Generaliniam Štabui. Tokie daliniai irgi turi savo bendruosius numerius (pvz., 1257-oji atskiroji ryšių kuopa, 65-asis atskirasis radiotechninės žvalgybos būrys).
Liudas Laikūnas
Liudas Laikūnas (g. 1863 m. Žagarės valsčiuje) – tarpukario Lietuvos visuomenės veikėjas, politikas, Antrojo Seimo narys.
1863 m. šiame valsčiuje lietuvių ūkininkų, katalikų šeimoje gimė Liudas Laikūnas, aktyvus visuomenės ir politikos veikėjas. Carinės Rusijos okupacijos metais L. Laikūnas buvo knygnešys, daraktorius. 1884 m. Steigvilių kaime įkūrė slaptą lietuvišką mokyklą, kurioje mokėsi ir kitas knygnešys, Seimo narys I. Lapinskas. Už draudžiamą veiklą L. Laikūnas buvo persekiojamas carinės rusų administracijos. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, tapo Žagarės valsčiaus viršaičiu, dirbo valsčiaus Švietimo komisijoje.
Lietuvos teisėkūroje labai pasižymėjo žagarietis, pirmosios Žagarės valsčiaus tarybos ir valdybos narys, buvęs viršaitis – L. Laikūnas. Jis buvo Antrojo Seimo (1923–1926 m.) narys.
Parlamentaras laikinai dirbo Mandatų komisijoje, vėliau Mandatų ir asmeninės sudėties komisijoje, o 1924 m. buvo išrinktas Ekonomikos komisijos pirmininko pavaduotoju. Žagarietis parlamente aktyviai dalyvavo referuojant Valstybinio draudimo, Žemės ūkio banko įstatymus.
L. Laikūnas II Seime teikdavo įvairias įstatymų pataisas, tačiau ne visada jos buvo priimamos. Antai, svarstant Priverčiamojo nekilnojamojo turto draudimo nuo gaisro įstatymo pakeitimą, L. Laikūnas akcentavo, kad šis įstatymas nėra naudingas nei pačiai valstybei, nei gyventojams. Nuomonę grindė tuo, kad draudimo įmonės iš gyventojų ima didelius mokesčius, todėl nei ūkininkams nėra naudingas toks draudimas, nei valstybei, kuri nesuinteresuota pelnytis iš nelaimės ištiktų gyventojų. Kalbėdamas L. Laikūnas pateikė ir pavyzdį − nukentėjusiam nuo gaisro Žagarės miesto gyventojui reikėjo sumokėti 4 litus už draudimo dokumentų tvarkymą, o vėliau iš draudimo bendrovės tegavo tik 1,5 Lt gaisro nuostoliams atlyginti. Beje, norėjusiam atsiimti tuos pusantro lito nukentėjusiam žagariečiui teko važiuoti iš Žagarės į Šiaulius. Tad L. Laikūnas siūlė įstatymą keisti iš esmės − pertvarkant draudimą neprivalomu. Nepaisant žagariečių ir kitų Seimo narių, įstatymų pataisos nebuvo priimtos.
Žagariečiui rūpėjo ir socialinės problemos. Svarstant įstatymą, kuris reglamentavo draudimus ir bausmes neteisėtiems degtinės gamintojams ir pardavėjams, L. Laikūnas siūlė bausti ne tik tuos, kurie gamino naminukę ir ją pardavinėjo, bet ir naminės degtinės vartotojus, kuriems nustatytas 3 ar 4 girtumo laipsnis. Parlamentaras pasiūlė aprūpinti visus policininkus fotoaparatais, kuriais jie fiksuotų pažeidėjus, o nuotraukas viešintų laikraščiuose. Šiai L. Laikūno idėjai prieštaravo kiti parlamentarai, motyvavę, kad į tokią „nemalonę“ gali patekti ir valstybės tarnautojai, kurie atneštų tik gėdą visam valstybiniam sektoriui. Parlamentaras siūlė apriboti alkoholinių gėrimų pardavimą kavinėse ir arbatinėse, nes valstybei nėra naudinga pelnytis iš visuomenės silpnybių. L. Laikūnas stebėjosi ir Lietuvos medikais, griežtai nesmerkiančiais alkoholio vartojimo. Parlamentaras siūlė sekti kai kurių Europos šalių, propaguojančių blaivybę, pavyzdžiu. Už šio įstatymo projektą balsavo 14 seimūnų, o 24 pasisakė prieš. Tad buvo nutarta šios pataisos nesvarstyti.
Žagarietis parlamente kritikavo socialdemokratų siūlomo įstatymo − įvežamų prekių muitų tarifo pakeitimą − neskirti muitų iš užsienio įvežamoms cikorijoms. Atstovas aiškino, kad pastarųjų užauginama gausiai ir Lietuvoje. Klaipėdoje veikė cikorijų apdirbimo fabrikas, kuris savo produkciją galėjo parduoti ir užsienyje. L. Laikūno nuomone, būtina sudaryti geresnes sąlygas vietinei produkcijai. Šį pasiūlymą palaikė ir LKDP blokas, todėl po balsavimo socialdemokratų pataisa buvo atmesta.
Sovietams antrą kartą okupavus Lietuvą, iš Holokausto išsigelbėję žydas Stulpis su kitais žydais ir vietiniais komunistais nušovė ir pakarė kelis lietuvius, įskaitant Liudą Laikūną.
Konsulinis diptikas
thumb|right|Konsulo Flavio Anastasio Probo diptikas, 517 m. thumb|left|Konsulo Theodorus Philoxenus Sotericus diptikas, 525 m. thumb|left|Fragmentas thumb|left|Fragmentas
Konsulinis diptikas ( 'dvigubas, dukart sudėtas') – tai diptikas, pagamintas dažniausiai iš įmantriai raižyto dramblio kaulo, Bizantijoje teiktas konsulams, jiems pradedant eiti šias aukštas pareigas.
Istorija
Konsulinių diptikų (senovinių varstomų užrašų lentelių) kūrimas ir gamyba, skyrimo tvarka buvo apspręsta imperatoriaus Teodosijaus II valdymo metu Teodosijaus kodekse 438 m. Jie buvo numatyti skirti tik konsulams, tačiau ir žemesnio rango valstybės tarnai, vietos aristokratai apeidavo šią taisyklę ir diptikais pažymėdavo kurkas mažiau reikšmingus įvykius. Yra žinomi ir ankstesni šių diptikų pavyzdžiai, pvz., seniausias jų yra datuojamas 406 m. Valdant Justinianui I, jie nustojo gyvavę (paskutinis žinomas diptikas datuojamas 541 m.).
Meninė vertė
Konsuliniai diptikai buvo svarbi vėlyvosios Romos imperijos meno dalis, įtakota antikinio meno stiliaus, personifikacijos tradicijų. Diptikai VI amžiuje įprasmino bizantiškojo stiliaus atsiradimą bendrame graikų ir Rytų kultūrų fone. Dėka šių daugelio išlikusių kūrinių yra praturtinama istorinių asmenybių tyrinėjimo medžiaga. Diptikams išsilaikyti iki šių dienų pagelbėjo tai, kad vėlesniais viduramžiais jie buvo panaudojami kaip puošnūs senųjų bažnytinių knygų viršeliai.
Siseras
Siseras arba Cicero , Ciceras – Čikagos priemiestis JAV, Ilinojaus valstijoje, Kuko apygardoje. Pagal 2000 m. JAV gyventojų surašymą miestas turi 85616 gyventojų. Miestelis rytuose ir šiaureje ribojasi su Čikaga ir su Oak Parku; vakaruose su Bervynu; pietuose su Stickney. Cicero pavadintas pagerbiant romėnų politiką, filosofą ir rašytoją Ciceroną.
Istorija
Sisero miestelis įkurtas 1857 m. Nuo 1869 m. – miestas. Pradžioje Sisero plotas buvo 93 km². 1900-1910 m. Oak Parko ir Bervyno miesteliai atsiskyrė nuo Sisero. Kitos žemės buvo priskirtos Čikagai ir Stickney miesteliui. Dabartinis Sisero plotas yra 15,2 km². Sisere buvo pastatyta daug pramonės įmonių, pvz., Western Electric kompanijos Hawthorne Works telefonų ir kitos įrangos fabrikas.
XX a. daug lietuvių apsigyveno Sisere. Jie aktyviai dalyvavo Šv. Antano katalikiškos parapijos, kurioje dirbo lietuvių kunigai ir vienuolės, veikloje. Sisero Šv. Antano mokyklos patalpuose veikė Cicero Aukštesnioji Lituanistikos Mokykla. Jai vadovavo Juozas Kreivėnas ir direktorius Česlovas Grincevičius. Nors pastaruoju metu daug lietuvių persikėlė gyventi į kitas vietas, tačiau Šv. Antano bažnyčioje kiekvieną sekmadienį laikomos vienerios mišios lietuvių kalba. Šiuo metu Sisere gyvena daug meksikiečių.
Anksčiau Sisere veikė du hipodromai: Hawthorne Race Course (Stickneyje ir Sisere) ir Sportsmans Park (Sisere, šiauriau Hawthorne). Sportsmans Park vėliau paverstas Chicago Motor Speedway stadionu, kuris šiuo metu griaunamas.
Yayoi Kusama
Jajoi Kusama (, g. 1929 m. kovo 22 d.) – japonų menininkė ir rašytoja, pagarsėjusi savo ryškiomis spalvomis ir pasikartojančiais raštais išsiskiriančiais paveikslais, koliažais, instaliacijomis, skulptūromis, performansais, prisidėjusiais prie poparto ir minimalizmo formavimosi ir padariusiais įtaką tokiems autoriams kaip Andy Warhol, Claes Oldenburg, Yoko Ono, Donald Judd ir kitiems.
Yayoi Kusuma pirmąsias autorines parodas surengė Japonijoje 1952-1955 m., o 1957 m. buvo pakviesta savo darbus eksponuoti JAV. 1958 m. persikėlė gyventi į Niujorką. Septintajame dešimtmetyje pagarsėjo savo koliažais, minkštomis skulptūromis, protestais prieš karą Vietname. 1973 m. grįžo į Japoniją ir pasitraukė iš aktyvesnės veiklos. Nuo 1989 m. įvairiose šalyse surengta ne viena Yayoi Kusama darbų retrospektyvinė paroda, vis labiau pripažįstamas jos reikšmingas indėlis į meno istoriją.
Tortas
thumb|right|250px|[[Vestuvės|Vestuvinis tortas]] Tortas − kelių sluoksnių konditerijos gaminys, paprastai miltinis.
Tortas daromas iš biskvito, vaflių, trapios, sluoksniuotos ar kitokios tešlos sluoksnių. Biskvitas supjaustomas sluoksniais, apšlakstomas cukraus sirupu; į sirupą kartais dar įpilama romo, konjako, citrinos sulčių, aromatinių esencijų. Biskvito ir kitokių pusgaminių sluoksniai pertepami kremu, uogiene. Torto viršus ir šonai aptepami šokolado, cukraus glaistu arba kremu. Puošiama griljažu, šokoladu, cukatais, cukrinės, marcipaninės masės arba kremo ornamentais.
Kubos istorija
Kubos istorija − apima laikus nuo vietinių indėnų laikų iki dabarties. Nuo XV a. pabaigos Kuba buvo Ispanijos kolonija, nepriklausoma valstybe pasiskelbė 1868 m. Iki 1878 m. truko išsivadavimo karas. 1869 m. buvo paskelbta konstitucija. 1898 m. salą okupavo JAV. 1902 m. Kuba buvo paskelbta nepriklausoma respublika. 1906−1909 m. šalis vėl buvo okupuota JAV. 1924−1934 m. valdė diktatorius Mačadas. Nuo 1934 m. prasidėjo dar griežtesnis Fulgencio Batistos režimas. 1959 metais generolo Batistos teroro diktatūrą vykdžiusią valdžią, be kraujo praliejimo nuvertė Fidelio Kastro vadovaujami sukilėliai, šalyje vykdyta nacionalizacija, vėliau įvesta komunistinė santvarka.
Prieškolumbinė Kuba
thumb|Namelis kalvose prie Barakoa su tradiciniu [[tainai|tainų palmių lapų stogu.]]
Tradiciškai, remiantis pirmaisiais ispanų rašytiniais šaltiniais, laikoma, kad XV a. pabaigoje Kuboje egzistavo trys kultūros: cibonėjai, guanahatabėjai ir tainai, nors yra ir abejojančių ispanų šaltinių patikimumu. Cibonėjai ir guanahatabėjai gyveno vakarinėje salos dalyje, o tainai − rytinėje. Guanahatabėjus pirmasis ispanų gubernatorius Kuboje Diego Velázquez vadino laukiniais ir teigė, kad guanajatabėjai „neturėjo namų ir miestų ir valgė mėsą, kurią rasdavo miške bei vėžlius ir žuvį“.
Tainai buvo indėnų aravakų gentis, vertėsi žemdirbyste ir į Kubą atvyko vykstant aravakų migracijai į Antilų salas iš Orinoko deltos Venesueloje. Iš pradžių jie apgyvendino rytinę Barakoa sritį, o po to paplito po visą salą. Jie augino jukos šaknis, surinkdavo jas ir kepdavo kasavos duoną. Jie augino medvilnę ir tabaką, valgė kukurūzus ir batatus. Pagal Las Casas, „jie turėjo visko, ko reikėjo, jie turėjo daug pasėlių, kurie buvo gerai paruošti“.
Kubos užkariavimas
thumb|left|300px|Antros Kolumbo kelionės į Ameriką maršrutas. Kolumbas tyrinėdamas Kubos pietines pakrantes manė, kad tai pusiasalis.
Ispanų atvykimas, užkariavimas ir kolonizavimas
thumb|200px|Paminklas taínų vadui Hatuėjui, [[Barakoa, Kuba]]
1492 m. spalio 28 d. prie Kubos prisiartino pirmosios Kolumbo ekspedicijos laivai, tikriausiai rytinėje dalyje Barakoa srityje. Laivai plaukė nuo Bahamų salų link Espanjolos ir praplaukė šiaurės rytinę salos pakrantę. Antroje kelionėje 1494 m. Kolumbas ištyrė pietinę salos pakrantę, įskaitant Gvantanamo įlanką. 1493 m. popiežius Aleksandras VI savo bule nurodė Ispanijai užkariauti ir atversti Naujojo pasaulio pagonis į katalikybę.
Kunigas Bartolomé de Las Casas stebėjo ispanų sukeltas skerdynes, kurios nusirito per salą, tarp jų Kaonao tautos žudynes prie Manzanilo. Pagal jį, apie trys tūkstančiai valstiečių keliavo į Manzanilą pasveikinti ispanus su duona, žuvimi ir kitu maistu ir buvo „be provokacijos išskersti“. Išlikę vietiniai pabėgo į kalnus ar aplinkines mažas salas, kol buvo pagauti ir suvaryti į rezervatus. Vienas iš tų rezervatų buvo Gvanabakoa, dabar Havanos priemiestis.
1513 m. Ferdinandas II Aragonietis išleido įstatymą, įkuriantį Enkomienda žemės sistemą, kuri vėliau paplito visoje ispanų valdomoje Amerikoje. Velázquez, tapęs naujuoju Kubos valdytoju ir persikėlęs iš Barakoa į Kubos Santjagą, turėjo padalinti žemę ir vietinius kubiečius į dalis naujojoje kolonijoje. Planas nebuvo sėkmingas, nes indėnai krito nuo ispanų atvežtų ligų (tymai ir raupai) ar bėgo į kalnus. Priversti ieškoti darbo jėgos naujoms žemdirbių gyvenvietėms, konkistadorai gaudė vergus aplinkinėse salose ir net žemyne. Bet nauji vergai taip pat krisdavo nuo ligų ar bėgdavo į kalnus.
Nors europiečių ir vietinių indėnų santykiai buvo sunkūs, pastebėti tam tikri bendradarbiavimo ženklai. Indėnai ispanus išmokė auginti tabaką ir sukti cigarus. Be to buvo daugybė santuokų tarp konkistadorų (kurių dauguma buo vyrai) ir indėnių. Jų vaikai buvo vadinami metisais, bet vietiniai indėnai vadino juos Guajiro („vienas iš mūsų“). Nors tainų DNR randama šiuolaikiniuose kubiečiuose, tauta kaip civilizacija po 1515 m. buvo sunaikinta. Liko tik pėdsakai kalboje ir vietų pavadinimuose. Neotainų kilmės žodžai yra Kuba ir Havana, be to iš jų kalbos kilęs žodžiai uraganas, tabakas ir kanoja.
Vietinių indėnų gyventojų skaičius sumažėjo dėl kovų su ispanais, jų atvežtų ligų ir priverstinio darbo. Bažnyčios, ypač dominikonų ordino, ir Ispanijos valdžios pastangos apriboti kolonistų savivalę prieš indėnus buvo nesėkmingos.
Ankstyvasis kolonijinis laikotarpis
Kuba ilgą laiką buvo piratų ir kaperių taikinys. Juos atremti XVI a. buvo pastatyta daug įtvirtinimų, o Havanoje iškilo El Moro tvirtovė (Castillo de los Tres Reyes Magos del Morro), siekiant apsiginti nuo potencialių užpuolikų, tokių kaip kaperis Frensis Dreikas, kuris praplaukė Havanos uosto akiratyje, bet saloje neišlipo. Havanos nesugebėjimą apsiginti nuo piratų pademonstravo Piet Heyn vadovaujamas olandų laivynas, 1628 m. apiplėšęs ispanų laivus miesto uoste. 1662 m. rytinėje salos dalyje admirolas ir piratas anglas Christopher Myngs trumpam užėmė Kubos Santjago miestą, kad atvertų Kubos prekybą kaimyninei Jamaikai.
Pirmasis ispanų tikslas buvo auksas, tačiau jo ištekliai greitai baigėsi. Dėl to daug ispanų persikėlė į Meksiką. Kuba liko mažai apgyvendinta. Ekonomika rėmėsi ekstensyviu žemės ūkiu: indėnų kultūrų auginimu, gyvulininkyste, medienos ruošimu tuomet gana miškingoje saloje. Toliau nuo Havanos esančios gyvenvietės gyveno natūriniu ūkiu ir šiek tiek vertėsi kontrabanda. XVII a. prasidėjo antroji kolonizacijos banga ir buvo įkurtos naujos gyvenvietės salos vidiniuose rajonuose.
Pagrindiniu politiniu salos centru nuo 1607 m. tapo Havana, į kurią buvo perkelta gubernatoriaus rezidencija. Dėl savo geografinės padėties miestas įgavo ir ekonominę reikšmę. Iš Havanos buvo galima kontroliuoti patekimą į Meksikos įlanką bei išnaudoti Golfo srovę buriuojant per Atlantą į Europą.
Po 1800 m. Kubos cukranendrių plantacijos dėka išsiplėtusios vergovės ir pastangų patobulinti cukraus gamybos technologiją tapo pagrindiniu cukraus šaltiniu pasaulyje. Naujų technologijų naudojimas buvo ypač svarbus, nes 1807 m. britai panaikino vergovę ir po 1815 m. vertė kitas šalis pasekti jų pavyzdžiu. Kubiečiai buvo plėšomi tarp cukraus nešamo pelno ir bjaurėjimosi vergove, kurią jie laikė politiškai, rasiškai ir moraliai pavojinga visuomenei. XIX a. pabaigoje vergovė buvo panaikinta.
Cukraus plantacijos ir britai
thumb|El Morro tvirtovė Havanoje, pastatyta 1589 m.
Britų atvykimas atvėrė prekybą su Šiaurės Amerika ir britų kolonijomis Karibuose. Tai sukėlė permainas Kubos visuomenėje. Havaną užplūdo maistas, arkliai ir kitos prekės ir iš Vakarų Afrikos buvo atvežta tūkstančiai vergų dirbti cukraus plantacijose. Nors Havana tapo trečiu pagal dydį miestu Amerikoje, užmezgė glaudžius santykius su Šiaurės Amerika ir pradėjo klestėti, britų okupacija netruko ilgai. Londono cukraus pirklių, bijančių kainų kritimo, spaudimas sukėlė derybų seriją su Ispanija dėl kolonijų. Praėjus metams po Havanos užėmimo, buvo pasirašyta Paryžiaus sutartis ir baigėsi karas. Pagal sutartį už Kubą britai gavo Floridą, patarus prancūzams, kurie manė, jog atsisakius pasiūlymo, Ispanija prarastų Meksiką ir kitas kolonijas žemyne.
1754 m. prasidėjęs Septynerių metų karas vyko ir Karibuose. Ispanijos sąjunga su Prancūzija sukėlė konfliktą su Britanija ir 1762 m. iš Potsmuto pasiųsta 5 karo laivų ir 4 000 karių ekspedicija užimti Kubą. Britai atvyko birželio 6 d. ir rugpjūtį apgulė Havaną. Kai miestas pasidavė, britų admirolas George Keppel tapo nauju gubernatoriumi, valdžiusiu vakarinę salos dalį.
Iki 1760 m. Kubos ekonominį vystymąsi stabdė griežti Ispanijos prekybos įstatymai. Ispanai Karibuose turėjo monopolį ir stengėsi jį išsaugoti. Jie neleido salai prekiauti su užsienio laivais, nes manė, kad patys tokiu atveju negaus naudos. Tai lėtino Ispanų Karibų augimą. Kai ispanai atidarė Kubos uostus, prasidėjo cukraus bumas, trukęs iki 1880 m. 1860 m. Kuboje buvo plėtojama tik cukraus pramonė. Visas kitas prekes sala turėjo įsivežti ir priklausė nuo JAV, kuri pirko 82 % Kuboje pagaminamo cukraus. Kubiečiai piktinosi Ispanijos ekonomine politika Kubos atžvilgiu. Kai 1820 m. Ispanija uždraudė vergų prekybą, tai dar labiau pakenkė Kubos ekonomikai, ir žemvaldžiai turėjo pirkti brangesnius, nelegalius ir daugiau rūpesčių keliančius vergus (ką rodo įvykiai susiję su Amistado laivu).
Reformizmas, separatizmas ir prisijungimas prie JAV
XIX a. pradžioje Kuboje buvo trys politinės srovės: nepriklausomybės, prisijungimo ir reformizmo judėjimai. Amerikos 13 kolonijų nepriklausomybės paskelbimas ir Prancūzų revoliucijos pergalė 1779 m. bei juodaodžių maištas Haityje turėjo įtakos ankstyvajam Kubos liberalų judėjimui. 1795 m. Bajame išaiškinta grupuotė, vadovaujama laisvo juodaodžio Nicolás Morales, siekusi „mulatų ir baltaodžių“ lygybės ir kainų mokesčio, kuris skurdino vargšus, panaikinimo. Jos nariai buvo pasodinti į kalėjimą.
Pirmas separatistinis maištas kilo tarp kreolų aristokratų 1809 ir 1810 m. Vienas jo lyderių Joaquín Infante sukūrė pirmąją Kubos konstituciją, kurioje sala buvo laikoma nepriklausoma valstybe, sudaromos socialinės klasės pagal odos spalvą, vergija išlaikoma, kol tai naudinga žemės ūkiui, o katalikybė paskelbiama nacionaline religija. Bet maištas nepavyko, vadai buvo pasodinti į kalėjimą ir deportuoti į Ispaniją. 1812 m. Havanos laisvasis juodaodis dailidė José Antonio Aponte organizavo abolicionistų sąmokslą, bet jam ir kitiems įvykdytos mirties bausmės. Pagrindinė paramos maištui trūkumo priežastis buvo ta, kad dauguma kreolų, įskaitant plantacijų savininkus, atmetė bet kokį separatizmą, manydami, jog Ispanijos galia būtina išlaikyti vergovę ir apsisaugoti nuo juodaodžių sukilimo. Tačiau juos domino reformos, užtikrinančios salos pažangą, vergovės išlikimą, Ispanijos prekybos monopolio galą ir suteikiančios tokias pačias teises kaip kitoms Ispanijos kolonijoms Amerikoje. 1812 m. nauja Ispanijos konstitucija apribojo politines ir komercines laisves. Įkvėptos Simón Bolívar sėkmės Kuboje pradėjo kurtis slaptos organizacijos, kurių svarbiausia „Soles y Rayos Bolívar“, įkurta 1821 m. ir vadovaujama José Francisco Lemus. Jos tikslas buvo Kubanakano respublikos įkūrimas ir ji turėjo skyrius penkiose provincijose. 1823 m. šios organizacijos vadai buvo suimti ir ištremti. Tais pačiais metais Ispanijoje buvo atkurtas absoliutizmas. Buvo išformuota Kubos nacionalinė milicija, gubernatoriaus įsakymu įkurta nuolatinė vykdomoji karinė komisija, laikraščiai buvo uždaryti, provincijų atstovai nušalinti ir kitos laisvės panaikintos.