cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ASK Daugavpils
ASK Daugavpils – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Daugpilio. Žaidė šalies pirmenybėse, atstovavo armijos futbolą.
Ariogalos Daugirdų koplyčia
Mūrinė mauzoliejinė kapinių koplyčia pastatyta 1850 m. Plemborgo dvaro savininko Stanislovo Daugirdo, Žemaičių tijūno. Joje ilsisi Daugirdų giminės nariai. Ant priekinės lauko sienos pakabintoje plokštėje įrašyta, jog čia palaidotas vienas iš giminės atstovų – archeologas, literatas, dailininkas Tadas Daugirdas (1852–1919). Iš Plemborgo dvaro dabar išlikęs tik svirnas Plembergo kaime. Už 4 km į šiaurės vakarus nuo jo yra sunykęs Daugirdų kaimas, kuriame buvęs tai pačiai šeimai priklausęs Daugirdavos dvaras. 2008 m. koplyčia restauruota, paskelbta regioninės reikšmės kultūros paveldo objektu (unik. kodas ).
Istorija
Pirmojo pasaulinio karo pradžioje labai nukentėjo Ariogalos miestelis, sudegė ir XX a. pradžioje pastatyta bažnyčia, todėl pamaldos kurį laiką buvo vykdomos mūrinėje kapų (Daugirdų) koplyčioje. Antrojo pasaulinio karo metu koplyčia degė. 1956 m. žiemą siautusi audra ją apgadino. 1992 m. buvo atliktas koplyčios remontas. 2008 m. vyko koplyčios ir kapinių vartų tvarkymo darbai.
T. Daugirdo palaikai neturėjo ramybės, kadangi jis buvo bajoriškos kilmės ir turėjo nuopelnų Nepriklausomai Lietuvai. 1944 m. rudenį jo palaikai buvo perkelti iš koplyčios į šalia iškastą kapą (kapinių pietrytinėje dalyje, 60 m į vakarus nuo pagrindinių vartų). Koplyčioje buvę karstai atidaryti, palaikai išniekinti. 1962–1979 m. vietos bendruomenė rašė daug raštų aukščiausioms valdžios institucijoms, kad galima būtų vėl atstatyti viską, kaip buvę. Tačiau nei to meto ministrui J. Banaičiui, nei kitiems aukštiems pareigūnams rašyti raštai nieko nepadėjo. Vietoje to, LTSR Ministrų Tarybos 1969 m. liepos 15 d. nutarimu Nr.294 T. Daugirdo kapas tapo respublikinės reikšmės su istorijos paminklo statusu. Prireikė net septyniolikos metų, kol 1979 m. vėl viskas buvo atstatyta, ir palaikai buvo sugrąžinti atgal į koplyčią. Minint T. Daugirdo mirties 70-metį, 1989 m. koplyčia rasta apiplėšta, atkelti kai kurių karstų dangčiai.
Tose pačiose kapinėse yra Ariogalos partizanų koplyčia.
Architektūra
Koplyčios pastatas kompaktinis, stačiakampio plano, su žemesniu įėjimo į laidojimo rūsį priestatu galiniame fasade (pietvakarių pusėje). Koplyčia ir priestatas dengti dvišlaičiais stogais. Priekinių durų anga su arkine sąrama, langai smailiaarkiai. Įtaisyti ažūriniai viršlangiai virš durų ir langų. Profiliuotu karnizu puošti abu koplyčios frontonai, pastogės, palangės. Išsiskiria tarpulangių ir kampiniai piliastrai, arkiniai profiliuoti sandrikai. karnizai. Metalinis kryžius pastatytas virš frontono pagrindiniame fasade. Prie įėjimo durų kabo skydo formos T. Daugirdo atminimo lenta.
Profiliuotas lubų karnizas visu perimetru juosia vidaus patalpą. Ant vidaus sienos įrengta epitafinė lenta su įrašu ''„ TADEUSZ DOWGIRD URODZIL SIE R. 1791. MAJA 3 D. UMARL R. 1849. KWIETNIA 18 D.; TEKLA DOWGIRDOWNA URODZILA SIE R. 1826. WRZESNIA 14 DNIA UMARLA R. 1850. LISTOPADA 22. DNIA .“''
Rimgailė
Rimgailė (, ; gimė tarp 1367 ir 1369 m., mirė tarp 1423 ir 1430 m.) – Lietuvos kunigaikštytė. Tėvai – Lietuvos didieji kunigaikščiai Birutė ir Kęstutis, brolis – Vytautas Didysis. Vardas būdingas ikikrikščioniškai Lietuvai ir reiškia: rim- (rimti) + gail- (gailas „stipus“) = „rami ir stipri, ištverminga“. Krikštyta Onos vardu (kituose šaltiniuose – Elžbieta).
Biografija
1392 m. kartu su broliu Vytautu pasitraukė pas kryžiuočius į Ritersvederio pilį. Ten sutiko Mozūrijos kunigaikštį Henriką, Jogailos pasiųstą kalbinti Vytautą grįžti į Vilnių. Henrikas Mazovietis buvo katalikų kunigas ir ruošėsi tapti vyskupu. Susipažinęs su Rimgaile atsisakė kunigystės ir ją vedė. Jaunieji pervažiavo gyventi į Vytauto pilį Lucke, bet vedybiniu gyvenimu džiaugėsi neilgai: 1392–1393 m. žiemą Henrikas netikėtai mirė. Vyro nunuodijimu buvo kaltinama Rimgailė, vėliau kaltintojai nurimo.
Netrukus jaunoji našlė ištekėjo antrą kartą – už Moldovos gospodario Stepono I. Su moldavų karių būriu Vorsklos mūšyje kovodamas Vytauto Didžiojo pusėje jis žuvo. Trečiasis vyras buvo Valakijos gospodaris Mirča Senasis, kuris 1418 m. mirė. Ketvirtuoju sutuoktiniu 1419 m. tapo Moldovos gospodaris Aleksandras Gerasis. Po dvejų metų pora išsiskyrė. Rimgailei buvo paskirtos Sireto miesto muitinės pajamos ir 40 kaimų. Istorikų nuomone skyrybos buvo politiškai motyvuotos.
Stiuarto sala
dešinėje|thumb|250px|Stiuarto sala Stiuarto sala  – trečioji pagal dydį Naujosios Zelandijos sala. Ją nuo Pietų salos skiria Fovo (Foveaux) sąsiauris.
Salą 1770 m. atrado kapitonas Džeimsas Kukas, tačiau palaikė Pietų salos dalimi. 1809 m. kapitonas V. Stiuartas įrodė, kad ši sala nėra Pietų salos dalis. Sala buvo pavadinta V. Stiuarto vardu.
Salos plotas 1746 km². Aukščiausia vieta yra Maunt Anglemas (979 m). Saloje yra 2 didesni (Frešvoterio, Rakeahua) ir 3 mažesni (Toitoi, Lordų, Herono) slėniai.
Aplink Stiuarto salą yra 3 didelės (Ruapuko, Kodfišo, Big Sauf Keipo) ir keletas mažesnių salelių pietvakariuose. Saloje gyvena apie 400 gyventojų. Visi jie gyvena vienintelėje salos Obano gyvenvietėje. Stiuarto salą su Pietų sala jungia keltų linija, vykdomi skrydžiai, jungiantys salą su Inverkargilo miestu.
Pleveno sritis
Pleveno sritis ( arba Плевенска Област) – sritis šiaurės centrinėje Bulgarijoje. Šiaurėje ribojasi su Rumunija, rytuose su Veliko Tirnovu, pietuose su Loveču bei vakaruose su Vraca. 4333,54 km² srities teritorija padalinta į 11 savivaldybių. 2011 m. duomenimis srityje gyveno 269 752 gyventojai. Administracinis centras – Plevenas.
Geografija
Pleveno sritis yra centrinės Padunojės žemumos dalis. Iš pietų į šiaurę teka Iskaras, Vitas ir Osemas.
Tautinė sudėtis
Iš 269 752 srities gyventojų (2011 m. duomenys), 240 265 žmonės identifikavo save kaip:
Socialinė partnerystė
Socialinė partnerystė – darbuotojų ir darbdavių atstovų bei jų organizacijų, o tam tikrais (įstatymų nustatytais) atvejais ir valstybės institucijų tarpusavio santykių sistema, kuria siekiama suderinti darbo santykių subjektų interesus.
Socialinės partnerystės šalimis (socialiniais partneriais) yra laikomi darbuotojų ir darbdavių atstovai bei jų organizacijos. Trišalės socialinės partnerystės atveju lygiais pagrindais šioje partnerystėje kartu su darbuotojų ir darbdavių atstovais bei jų organizacijomis dalyvauja ir Vyriausybė bei savivaldybių institucijos (LR DK 41 str.).
Socialinės partnerystės sistemą sudaro Lietuvos Respublikos trišalė taryba; kitos trišalės ir dvišalės tarybos (komisijos, komitetai), sudaromos įstatymų ar kolektyvinių sutarčių nustatyta tvarka (LR DK 44 str.).
Socialinė partnerystė gali būti vykdoma šiais lygiais: nacionaliniu; šakos (gamybos, paslaugų, profesiniu); teritoriniu (savivaldybės, apskrities); įmonių, įstaigų ar organizacijų ir jų struktūrinių padalinių (LR DK 42 str.).
Socialinė partnerystė įgyvendinama dalyvaujant dvišalių ar trišalių tarybų (komisijų, komitetų) veikloje; darbuotojų atstovams įgyvendinant informavimo ir konsultavimo teises bei kitas dalyvavimo darbdavio sprendimų priėmime teises; vedant kolektyvines derybas ir sudarant kolektyvines sutartis (LR DK 43 str.).
Principai
Socialinė partnerystė grindžiama šiais principais:
Istorija
Socialinė partnerystė laikoma efektyviausia klasių kovos forma, leidžianti greičiausiai ir taikiomis priemonėmis pasiekti norimus rezultatus. Ji vyksta ne demonstracijomis ar streikais, o už derybų stalo, lygiai atstovaujant organizuotiems dirbantiesiems ir darbdaviams. Pirmiausia pradėta taikyti Vokietijoje ir Skandinavijoje per kolektyvines derybas ir kolektyvines sutartis įmonėse, vėliau išplito iki šakinio ir nacionalinio lygmens. Geriausi pavyzdžiai yra 1932 m. Salšiobadeno sutartis tarp švedų profsąjungų ir darbdavių, 1949 m. sudaryta Austrijos Paritetinė komisija, 1967–1970 m. Vokietijos darbdavių ir profsąjungų „veiksmų derinimas“.
Valkčiadumblis
Valkčiadumblis (Chlamydomonas) – tai vienaląsčių žaliadumblių (Chlorophyta) gentis.
Valkčiadumblis paprastai mažesnis nei 25 μm. Jis turi ląstelės sienelę ir vieną didelį puoduko formos chloroplastą. Chloroplastas turi pirenoidą – tankų kūnelį, gaminantį krakmolą. Chloroplaste yra raudono pigmento turinti šviesai jautri akutė (stigma), padedanti valkčiadumbliui patekti į apšviestą zoną, kur gali vykti fotosintezė. Du ilgi žiuželiai, esantys ląstelės priekyje, padeda dumbliui judėti.
Mažoji Lietuva (reikšmės)
Mažoji Lietuva gali reikšti:
Amariniai
Amariniai (Aphidoidea) – lygiasparnių (Sternorrhyncha) vabzdžių antšeimis, anksčiau buvo pobūris, kuriam priklauso labai smulkūs, apie 0,5–5 mm gležni vabzdžiai. Gyvena didelėmis kolonijomis ant lapų ir nesumedėjusių ūglių. Kūno forma įvairi: apskrita, kiaušiniška, kriaušiška, verpstiška. Antenos 3-6-narės, dažnai ilgokos, ilgesnės už patį vabzdį. Viršūninis narelis su šereliu. Straublelis keturnaris. Kojos įvairaus ilgumo, bet nešokamosios. Sparnai ploni ir skaidrūs, palyginus su vabzdžiu gana stambūs, išsikiša toli už kūno; užpakaliniai sparnai žymiai mažesni už priekinius. Dauguma amarų pilvelio šeštame segmente turi porą stiebelių, vadinamų sifonais (pagal šį požymį amarai atskiriami nuo blakučių ir cikadų). Pilvelis iš 9 segmentų. Kūno paviršius neretai būna dengtas vaškine apnaša, todėl atrodo lyg būtų apdulkintas milteliais ar apaugęs pūkeliais.
thumb|left|210px|Amarų skystas saldžias išmatas, vad. medaus rasa, mėgsta laižyti įvairūs vabzdžiai, ypač [[skruzdėlės]].
Amarai dauginasi partenogenetiškai. Daugelis yra pavojingi augalų kenkėjai.
Iš viso žinoma apie 4000 rūšių, priklausančių 10 šeimų. Lietuvoje aptinkama viena amarų šeima - Sifoniniai amarai (Aphididae). Seniau buvo išskiriamos eglinių (Adeligidae), pūslinių (Pemphigidae) bei žievinių amarų (Lachnidae) šeimos, tačiau dabar joms priklausiusios rūšys priskiriamos sifoniniams amarams.
Ajangana
Ajangana  – smiltainio tepui vakarų Gajanoje, Gvianos plokščiakalnyje, Pakaraimos kalnuose, 85 km į rytus nuo Roraimos. Aukštis iki 2041 m, rytinė tepui dalis viršija 2000 m.
Stalkalnį supa tropinės džiunglės.
Kasmet, Gajanos nepriklausomybės dienos išvakarėse Gajanos gynybos pajėgų kariai Ajanganos viršūnėje iškelia šalies vėliavą.
Grikapėdis (Birštonas)
Grikapėdis – kaimas Birštono savivaldybėje, 8 km nuo Birštono Vienkiemio.
Kleosino Teresos Kūdikėlio Jėzaus parapija
Kleosino Teresos Kūdikėlio Jėzaus parapija - parapija įkurta 2002 metais. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Nove Miasto dekanatui.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas
Uždaviniai
Lietuvos TSR civilinis kodeksas reguliavo turtinius ir su jais susijusius asmeninius ne turtinius santykius, „siekiant sukurti materialinę-techninę komunizmo bazę ir vis labiau patenkinti materialinius ir dvasinius piliečių poreikius“. Įstatymo numatomais atvejais šis kodeksas reguliavo taip pat ir kitokius asmeninius ne turtinius santykius (LTSR CK 1 str. 1 d.).
Kodeksas skelbė, kad tarybinėje visuomenėje turtinių santykių pagrindas yra „socialistinė ūkio sistema ir socialistinė gamybos priemonių nuosavybė“, o Lietuvos TSR ūkinį gyvenimą nustato ir „duoda jam linkmę valstybiniai ekonominio ir socialinio vystymo planai“ (LTSR CK 1 str. 2 d.).
Reguliavimo dalykas
Kodeksas reguliavo Kodekso 1 straipsnyje nurodytus santykius:
TSR Sąjungos įstatymų numatomais atvejais santykių, kuriuos reguliavo šis kodeksas, dalyviais galėjo būti ir kitokios organizacijos.
Turtiniams santykiams, pagrįstiems administraciniu vienos šalies pavaldumu kitai, taip pat mokesčių ir biudžeto santykiams šio kodekso taisyklės buvo netaikomos.
Upių kanonierė
thumb|right|300px|JAV upių kanonierė USS „Panay“, veikusi [[Jangdzės patrulyje XX a. pirmoje pusėje.]] Upių kanonierė  – kanonierė, pritaikyta veikti upėse ir ežeruose. Upių kanonierės turi mažą grimzlę, kad galėtų veikti ir sekliose upių vietose, ginkluotos vidutinio kalibro patrankomis ar patrankomis ir kulkosvaidžiais. Jei turi du ar daugiau pabūklų, vienas gali būti haubica. Upių kanonierės paprastai būna nešarvuotos.
Panašūs, bet už upių kanonieres galingesni upių laivai yra upių monitoriai.
Juodežeris (Pagėgių sav.)
left|120px
Juodežeris – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, apie 9,5 km į pietryčius nuo Lumpėnų, Nemuno dešiniajame krante. Ežeras siauras, senvaginės kilmės (žiogė), užliejamas Nemuno potvynių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,57 km, plotis – iki 0,055 km. Altitudė 5,9 m. Krantai žemi, sausi. Seniau su Bitežeriu ir Merguva sudarė bendrą senvagę. Rytuose įteka upelis J-1, vakaruose išteka link Bitežerio. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Šereitlaukio miškas, aplink kitas pakrantes plyti dirbami laukai ir pievos.
Žagrė
thumb Žagrė – senovinis padargas žemei arti. Svarbiausias lietuvių žemdirbių naudotas arimo įrankis feodalizmo laikotarpiu buvo dvidantė žagrė, atsiradusi gerokai vėliau už vienadantį arklą. Spėjama, kad žagrė imta naudoti I tūkstantmečio antrojoje pusėje, atsiradus dvilaukei bei trilaukei žemdirbystei.
Žagrės Lietuvoje buvo dviejų tipų: su dviem verstuvėmis, vadinamosios lietuviškosios, ir su viena verstuve. Pirmasis detaliau žagres aprašė ir jų brėžinius pateikė S. Lavrinovičius, 1819 m. Vilniaus spaudoje paskelbęs straipsnį apie žemdirbystę Kauno paviete. Straipsnyje aprašyta dviverstuvė žagrė, kuri pavadinta prūsiškąja žagre, buvo pritaikyta traukti vienam arkliui. Lietuviškoji žagrė buvo sukonstruota labai sumaniai ir racionaliai. Ji susidėjo iš ragočiaus, padirbto iš šakotos su šaknimis pušaitės, kurio viename gale dvi šaknys sudarė rankenas, o kitame gale buvo išgręžtos trys skylutės, per kurias prie ragočiaus vageliu buvo tvirtinamas jungas. Vageliu, įstatomu į atitinkamas skylutes, artojas galėjo reguliuoti vagos gylį. Prie rankenų iškaltoje skylėje buvo įtaisomas kieto medžio (beržo ar ąžuolo) išara, nuo rankenų į ragočiaus galą pakrypusi 43-45° kampu. Iš viršaus į išorę buvo įkalama ąžuolinė ar geležinė vinis, kad išara neiškristų. Kitas išaros galas baigėsi šakėmis su dviem ragais, ant kurių užkalti geležiniai noragai. Abu noragai yra skirtingi ir įtvirtinti šiek tiek įstrižai tam tikru kampu. Dešiniojo norago funkcija yra pakelti žemės juostą nuo žemės ir nustumti ją link verstuvų. Kairysis noragas atrėžia velėną nuo dirvos. Lietuviškoji žagrė su asimetriška ariamąja dalimi turėjo visas geriausias plūgo ir arklo savybes.
XIX a. žagrė buvo naudojama visoje Šiaurės rytų Europoje, o Vokietijoje ir kituose Vakarų Europos kraštuose ji nebuvo naudojama.
Drūsuo
thumb|Vikingų laivas Drūsuo arba Drūsas – prekybinė gyvenvietė ir uostas prūsų pagudėnų žemėje, Elbingo (Lenkija) miesto pietiniame pakraštyje, Drūsens ežero rytiniame krante.
Istorija
Apie 890 m. anglosaksų pirklys ir keliautojas Vulfstanas uostą vadino Truso. VII a. - VIII a. čia buvusi vikingų prekybos kolonija. Vulfstanas mini buvus uostą, į kurį užsukdavę įvairiausių kraštų laivai ir pirkliai. VIII a. - X a. pirmoje pusėje Drūsuo buvo prūsų prekybos centras prie kelio iš Baltijos ir Aismarių į Vyslą. Spėjama, kad buvęs svarbus druskos prekybos centras. Manoma, kad apie X a. vidurį Drūso uostą nustelbė Dancigas.
Archeologija
Uosto archeologinius tyrimus tuometiniame Hansdorfo dvare (Gut Hansdorf) 1897-1920 m. atliko vokiečių archeologai. Nustatyta, kad uostas apėmė apie 20 ha plotą. 1980 m. tyrimus tęsė lenkų archeologas Marekas Jagodzinskis.
Rasti keli turtingi VII a. - IX a. prūsų kapinynai. Juose išliko VIII a. Gotlando ir IX a. - X a. pirmosios pusės Vidurio Švedijos papuošalų, puošnia apranga palaidotų žirgų.
Kohlberg Kravis Roberts
KKR & Co. L.P. (anksčiau Kohlberg Kravis Roberts & Co.) – tarptautinė privataus kapitalo bendrovė JAV, besispecializuojanti svertiniuose išpirkimuose. Įmonė laikinai įsigyja įvairias bendroves bei jas parduoda, valdo privataus kapitalo investicinius fondus.
KKR pradėjo plačiai naudoti ir vėliau ištobulino tuo metu dar naują ir retai taikytą bendrovių pirkimo iš skolintų lėšų metodą, kuris buvo ir yra privataus kapitalo bendrovių ar fondų vykdomo įsigijimo pagrindas. Remiantis pačios bendrovės 2017 m. duomenimis, nuo jos veiklos pradžios įmonė atliko virš 545 mlrd. JAV dol. vertės privataus kapitalo sandorių.
Lazdijų miesto seniūnija
Lazdijų miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Lazdijų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, apimantis tik Lazdijų miestą.
Kohlberg Kravis Roberts
Istorija
„Kohlberg Kravis Roberts“ įkurta 1976 m. Nuo jos įsteigimo pradžios KKR atliko keletą įžymių sandorių, įskaitant 1989 m. JAV tabako ir maisto pramonės milžinės „RJR Nabisco“ įsigijimą už 25 mlrd. JAV dol., iš kurių didžiąją dalį privataus kapitalo bendrovė KKR sumokėjo skolintomis lėšomis. Tuomet tai buvo didžiausias privataus kapitalo kompanijos sudarytas bendrovės pirkimo skolintomis lėšomis sandoris.
Lazdijų miesto seniūnija
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 5 seniūnaitijos:
1939 m. Nobelio premijos laureatai
1939 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Naugarduko skveras
miniatiūra|Skveras 2023 m. miniatiūra|Vilniaus Malkų turgus Pirmojo pasaulinio karo metais, apie 1916-1917 m. miniatiūra|Vienas iš specialių vokiečių policininkų, prižiūrėjusių tvarką Vilniaus turguose kaizerinės okupacijos metais, Malkų turguje, apie 1916 - 1917 m. Naugarduko skveras – aikštė Vilniuje, ribojama Pylimo, Naugarduko ir Vingrių gatvių. Įtraukta į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas.
Malkų turgus
Skvero vietoje XVIII a.-XIX a. pradžioje buvusioje aikštėje prie stulpo buvo baudžiami nusikaltėliai. XIX a.-XX a. pirmojoje pusėje šioje vietoje buvo malkų turgavietė. 1899 m. aikštė ir Naugarduko gatvė nuo malkų turgaus iki Aleksandrovskajos alėjos (dabartinė Algirdo gatvė) buvo išgrįstos akmenimis. Iki 1904 m. turguje vykdavo prekyba arkliais, tačiau dėl prekiautojų susigrūdimo ir padažnėjusios arklių vagystės Miesto dūma priėmė nutarimą prekybą arkliais perkelti į Šnipiškių aikštę prie Kalvarijų gatvės. Pagal 1898 m. patvirtintą arklių mugių tvarkaraštį, jos vykdavo du kartus per metus: kovo 3-9 ir rugsėjo 3-9 dienomis. 1905 m. spalio 21 d. aikštėje įvyko protesto mitingas prieš caro valdžią. Per susirėmimą su policija ir kariuomene žuvo 7 žmonės, keliasdešimt buvo sužeista.
1907 m. Miesto dūma pradėjo svarstyti klausimą apie žuvų ir kitų maisto produktų akmeninių prekystalių įrengimą malkų turguje. 1908 m. inžinierius Kazimieras Dobošinskis už sutartą 2380 rublių sumą pastatė žuvų prekybos paviljoną.
Po Antrojo pasaulinio karo
Sovietmečiu skvere veikė požeminiai tualetai. 1968 m. buvo pastatytas architektės Nijolės Vaičiūnienės 1961 m. suprojektuotas stiklinis paviljonas, skirtas prekybai gėlėmis. Paviljone įsikūrė firminė Kaišiadorių medelyno parduotuvė. Pagal projektą paviljoną sudarė aštuoniolika stogą laikančių kolonų bei 34 stiklinės sienos, buvo nedengtas vidinis kiemelis. Vėliau paviljonas buvo privatizuotas, jame vienas po kito buvo įsikūrusi picerija, naktinis klubas ir baras. 2009–2014 m. paviljonas buvo apleistas, nuo 2014 m. pastate vėl įkurtas baras.
Gerdenis
Gerdenis (arba Girdenis, g. apie XIII a. 3-iąjį dešimtmetį – m. apie 1267 m. pradžią ar birželio mėn.) – Polocko ir Nalšios kunigaikštis 1264–1267 m.
Biografija
Apie Gerdenio kilmę nieko tikra nežinoma, tačiau rusų Prisikėlimo metraščio pusiau legendinio pobūdžio informacija apie „Polocko kunigaikščio Dovilo sūnų“ Gerdenį ir „Dovilo brolio Maukoldo sūnų“ Mindaugą bei kai kurios „Pasakojime apie Daumantą“ (XIV a.) pateiktos žinios leidžia spėti, kad šis lietuvių kunigaikštis buvo Mindaugo giminaitis ar bent su juo vedybų keliu susigiminiavęs asmuo (1266 m. birželį ankstesniam (?) Nalšios kunigaikščiui Daumantui puolant greičiausiai į pietvakarius nuo dab. Daugpilio buvusias Gerdenio valdas, į Daumanto ir jo pskoviškių pavaldinių nelaisvę pateko du Gerdenio sūnūs ir Gerdenio žmona, Daumanto teta; atsižvelgiant į Šiaurės Rusios XIV–XV a. šaltinių informaciją, anot kurios Pskovą valdęs Daumantas buvo Mindaugo sūnus, Gerdenį galima būtų hipotetiškai laikyti Mindaugo žmonos Mortos jaunesniąją seserį vedusiu asmeniu, o Volynės metraščio pasakojimą apie našliu tapusio Mindaugo esą įvykdytą Nalšios kunigaikščio Daumanto žmonos paveržimą – iškreiptu tikrosios Nalšios kunigaikščio žmonos pagrobimo istorijos atpasakojimu.
Rašytiniuose šaltiniuose Gerdenis minimas nuo 1260 m., – tais (ar 1253) metais „Gerdenis iš Nalšios“ dalyvavo Mindaugui surašant donacinį aktą, kuriuo Vokiečių ordinui buvo suteikta teisė paveldėti (Rytų) Lietuvą, jei Mindaugas mirtų be įpėdinių.
Iki 1263 m. rudens Gerdenis buvo Mindaugo vasalas, o po Mindaugo žūties – Treniotos vasalas ir didžiausias Pskovo kunigaikščio Daumanto priešas visoje LDK, iš tikro valdęs greičiausiai tik tuometinės „Lietuvos žemės“ šiaurinę dalį. Dauguma istorikų Mindaugo žudiku (tiesiogine žodžio prasme) laiko Daumantą Pskoviškį, tačiau svarstytina ir Šiaurės Rusios metraščių perteikta alternatyvi Mindaugo žūties istorijos versija, anot kurios Mindaugą nužudė jo giminaitis Gerdenis (tikėtina, kad ši versija yra kilusi iš kažkurio Gerdenio sūnaus Tverės krašte užrašytos ar kažkuriam rusų kunigaikščiui žodžiu suteiktos informacijos).
Prieš 1264 m. pabaigą Gerdenis tapo bent jau nominaliu Polocko ir Nalšios kunigaikščiu vietoje Konstantino Berankio, 1264 m. padovanojusio Livonijos ordinui jo valdytą Rezeknės sritį; 1264 m. gruodžio 28 d. Gerdenis sudarė su Livonijos ordinu bei Rygos miestu taikos sutartį, kuria ne tik patvirtino minėtą Konstantino Berankio dovanojimą, bet ir visų polockiečių bei vitebskiečių vardu Livonijos ordino naudai atsisakė savo teisių į Latgalą (Rezeknės sritis Gerdenio ir Livonijos ordino sutarties tekste figūruoja kaip atskiras nuo tuometinės Latgalos adm. vienetas).
1266–1267 m. dab. Šiaurės Rytų Lietuvoje buvusias Gerdenio valdas (pasak kai kurių šaltinių – Daumanto „tėviškę“) du ar (pasak Naugardo I metraščio) tris kartus (1266 m. birželį, 1266–1267 m. žiemą ir 1267 m. birželį) siaubė Daumanto Pskoviškio vadovaujama Pskovo kariuomenė (trečiojo žygio metu – jungtinė Pskovo ir Naugardo kariuomenė); atsakomieji Gerdenio ir jo vasalų kariuomenės veiksmai baigėsi skaudžiais kariniais pralaimėjimais, o Daumanto 1267 m. vasaros žygio į Gerdenio domeną (?) metu žuvo ir pats Gerdenis.
Buvo vedęs Nalšios kunigaikščio Daumanto tetą, turėjo du sūnus (abu išaugo stačiatikiais; jaunesnysis (?) Gerdenio sūnus Andriejus 1289–1316 m. buvo Tverės stačiatikių vyskupas).
Bajorgaliai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. Priklausė Enciūnų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Čkalovo apylinkės teritorija.
thumb|Trakėnų žirgynas Nuo 1732 m. Trakėnų žirgyno, kurį įsteigė karalius Frydrichas Vilhelmas I, vienas žirgų veisimo centrų. 1900 m. Bajorgaliai (1895 m. 151 gyventojas), Birkenvaldė (66 gyv.), Burgsdorfshofas (68 gyv.), Dačkiemis (194 gyv.), Gurdžiai (171 gyv.), Kalpakinas (188 gyv.) ir Taukiniškės (130 gyv.) sujungti į Trakėnų dvaro apskritį. 1900 m. joje buvo 1691 gyventojai.
Juodžiai (Kėdainiai)
Juodžiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Pernaravos. Greta kaimo praeina kelias. Toliau į vakarus dunkso Juodžių miškas, teka Bernaupio upelis (Gynėvės intakas), įsteigtas Lendrynės ornitologinis draustinis.
Istorija
XIX a. pab. buvo Juodžių kaimas ir palivarkas Ariogalos parapijoje. Palivarkas priklausė Benediktui Tiškevičiui (vėliau – Sakūnėlių dvaro valdai). Kaime stovėjo 1780 m. pastatyta Nukryžiuotojo Kristaus koplyčia.
Petrikaičių senosios kapinės
Petrikaičių senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais, yra pietiniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Petrikaičiuose (Žalgirio seniūnija), 0,21 km į pietus nuo kelio Toliai–Petreikiai, Degalo kairiajame krante.
Kapinės
Įrengtos aukštumoje, stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, 52 m ilgio, 26 m pločio. Jas juosia griovys ir žemių pylimas, ties kurio pietvakarinės dalies viduriu paliktas tarpas praėjimui. Palei pylimą ir kapinėse auga aukštos pušys. Pietvakarinėje dalyje yra du seni, baigiantys sunykti mediniai kryžiai.
Teritorijos plotas – 0,13 ha, perimetras – 151 m.
Istorija
Kapinėse nuo seno stovėjo aukštas ąžuolinis kryžius. Kitas kryžius pastatytas prie vokiečių karininko kapo. Seniau kapinėse Petrikaičių gyventojai rinkdavosi gegužinių pamaldų.
Šalia senųjų Petrikaičių kaimo kapinių šiuo metu projektuojamos naujosios Kretingos miesto kapinės.
Tyrimai
1990, 1991 m. žvalgė Julius Kanarskas. 1982 m. kartografvo Visasąjunginio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas.
2011 m. tyrinėjo Vita Bukantaitė (Klaipėdos universitetas). Rasta XVII–XVIII a. kapų su įkapėmis.
Paglūštės ežeras
Paglūštės ežeras arba Paglūštis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 5,5 km į pietus nuo Sarių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,27 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 149,7 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežerą supa Ašvaraisčio miškas, o rytinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Pietvakariuose išteka upeliukas link Meros-Kūnos upės intako Santakos (Žeimenos upės baseinas).
Kaišiadorių miškų urėdija
Kaišiadorių miškų urėdija − valstybės įmonė, patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus ir jais disponuojanti įstatymų nustatyta tvarka, taip pat vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą ir kitą miškų urėdijos įstatuose numatytą veiklą.
Miškų urėdijos valstybinės reikšmės miškai užima 26 000 ha. Miškai yra išsidėstę trijų savivaldybių − Kaišiadorių, Elektrėnų ir Trakų teritorijose. Kaišiadorių miškų urėdas − Stasys Truskauskas.
Miškuose daugiausia spygliuočių. Be pagrindinių medžių rūšių − pušies, eglės, ąžuolo, juodalksnio, beržo, uosio, drebulės, miškuose aptinkamos ir retesnės medžių rūšys − liepa, klevas, guoba, tuopa, vinkšna, vikmedis, maumedis, laukinės obelys, slyvos, kriaušės ir kitos rūšys, tačiau jos medynų nesudaro.
Morkūno spaustuvė
Veikla
Spaustuvė spausdino lietuviškas knygas, leidinius „Akiračiai“, „Lituanus“, „Medicina“, „Metmenys“, „Technikos žodis“, plakatus, kitus spaudinius. 1993 m. spaustuvės įrangą M. Morkūnas perkėlė į Kauną, su kitais įkūrė filialą, tapusį savarankišku – spaustuvę „Morkūnas ir Ko“.
Kaišiadorių miškų urėdija
Į Kaišiadorių miškų urėdijos administruojamą teritoriją įeina Kauno marių bei Neries regioninių parkų dalys. 2004 metais buvo įsteigtas Būdos-Pravieniškių biosferos poligonas. Yra 7 valstybiniai draustiniai:
Morkūno spaustuvė
Veikla
Spaustuvėje dirbo Marija Paškevičienė, Henrieta Vepštienė, Stasė Vaškelienė, Danutė Bindokienė, Ramunė Kviklytė, Aloyzas Pakalniškis.
Kaišiadorių miškų urėdija
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 8 girininkijos.
Girininkijos
thumb|300px|Senoji Kaišiadorių urėdija
Kuprotasis banginis
Kuprotasis banginis (Megaptera novaeangliae) – raukšlėtųjų banginių (Balaenopteridae) šeimos žinduolis.
Kaburajus
Kaburajus  – kalnas Gvianos plokščiakalnyje, Kaburajaus kalnagūbryje, Gajanoje ir Brazilijoje (Roraimos valstija). Aukštis 1465 m. Tai toliausiai į šiaurę nutolusi Brazilijos vieta, nors pagal tradiciją šiauriausiu tašku laikomas Atlanto pakrantėje esantis Oranžo kyšulys (jis yra 84,5 km toliau į pietus lyginant su Kaburajumi). Kalno papėdėje prasideda Ailano upė.
Kuprotasis banginis
Užauga iki 13-15 m ilgio, sveria apie 36 tonas. Liemuo storas, krūtininiai plaukmenys gumbuoti ir labai ilgi. Nugara tamsi, mėlynai juoda, o apačia su šviesiomis dėmėmis. Gyvena pakrantėse, pavasarį migruoja iš tropinių sričių į arktinius ir antarktinius regionus.
Kaburajus
thumb|left|200px|Brazilija: nuo Kaburajaus šiaurėje iki Šui pietuose
Kuprotasis banginis
Kuprotojo banginio skleidžiamas garsas
Mėlynasis banginis
Sandara
thumb|left|Greta universiteto sumontuotas skeletas Mėlynasis banginis užauga iki 33 m ilgio ir 150 tonų. Tai didžiausias žinomas kada nors Žemės istorijoje egzistavęs gyvūnas (didžiausi dinozaurai užaugdavo iki 90 tonų). Išnykusi milžiniška žuvis Leedsichthys galbūt pasiekdavo šio banginio dydį, tačiau apie ją labai mažai žinoma.
Utopija
Utopija (gr. ου 'ne' + τόπος 'vieta', t. y. vieta, kurios nėra) – idealios, neįgyvendinamos santvarkos projektas; neįvykdomas, nerealus sumanymas. thumb|318x318px|Tomas Moras Terminas kilęs iš Tomo Moro romano „Utopija“ (visas pavadinimas De Optimo Reipublicae Statu deque Nova Insula Utopia), kuriame aprašyta sala, kurioje gyvena ideali, harmoninga visuomenė, nėra tironijos, nevyksta karai.
Mėlynasis banginis
Sandara
Skirtinigai nuo gana „kresno“ sudėjimo smulkesnių banginiu, kūnas lieknas. Oda šviesiai pilkos spalvos su melsvu atspalviu, turi šiek tiek plaukų. Suaugusio banginio burnoje būna apie 300 maždaug metro ilgio raginių juostelių (banginio ūsų). Jie padeda košti vandenį ir sudaryti daugiausia iš keratino, panašiai kaip ir žmonių plaukai bei nagai. Ryklė gana siaura, banginis negali praryti nieko didesnio nei pliažo kamuolys. Smegenys kaip tokiam dideliam gyvūnui palyginti mažos (apie 7 kg).
Užpakalinėje kūno dalyje, prie uodegos, yra mažas nugaros pelekas. Trumpą laiką gali pasiekti iki 50 km/h greitį tačiau paprastai plaukia maždaug 20 km/h greičiu.
Ekologija
Maitinasi smulkiais vėžiagyviais, kurių gali suėsti daugiau kaip 6 tonas. Prieš gimdant mėlynieji banginiai migruoja į šiltesnius vandenis. Gimęs jauniklis yra 7 m ilgio ir sveria 2,5 tonos – tiek, kiek visiškai užaugęs begemotas. Jauniklis žindomas 6-8 mėnesius, per dieną išgeria apie 400 litrų pieno. Mėlynieji banginiai gyvena pavieniui, poromis arba motinos kartu su jaunikliais. Jie nekuria didelių bendruomenių, sutinkamų kitose bangininių rūšyse. Manoma, kad gali gyventi iki 80 metų (vėliausiai tas pats banginis buvo stebėtas po 34 metų). Gamtoje vienintelis jų priešas yra orka, kurios paliktų randų aptinkama banginių kūnuose. Kaip dažnai orkoms pavyksta įveikti banginį, nėra žinoma.
Garsai
Mėlynieji banginiai skleidžia žmogui girdimus garsus, kurie neretai susideda iš keleto „natų“. Tiksli šių garsų paskirtis nėra žinoma, tai gali būti bendravimo signalai.
Utopija
Tačiau lygia greta prigijo ir techninės utopijos sąvoka, kai kalbama apie neįmanomus, neįgyvendinamus techninius dalykus. Tarkime, nemažai ankstesniais amžiais aprašytų techninių utopijų tapo tikrove (kelionė į Mėnulį ir pan.).
Verta pastebėti, kad techninės utopijos su laiku dažnai virsta realybe, bet nė viena socialinė utopija kol kas įgyvendinta nebuvo.
Mėlynasis banginis
Medžioklė ir išnaikinimas
Šiuo metu mėlynasis banginis panaudojamas banginių stebėjimo versle (kaip stebimas gyvūnas).
Utopija
Greta utopijos prigijo ir antiutopijos sąvoka. Svarbiausias skirtumas – utopija akcentuoja pozityvius dalykus, o antiutopija linkusi logiškai pratęsti utopiją ir parodyti silpnąsias jos puses. Pavyzdžiui, Džordžo Orvelo romanas „1984-ieji“ aprašo kraštutinę totalitarinę valstybę, taip perspėdamas apie totalitarizmo pavojų. Karelas Čapekas „Kare su salamandromis“ įtikinamai parodo naujos mąstančios rasės pavergimo ir karo su ja mechanizmą.
Daumantas Maciulevičius
Daumantas Maciulevičius (1928 m. kovo 22 d. Kaunas – 1998 m. rugpjūčio 29 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1971 m. technikos mokslų daktaras. Stažavo 1976 m. Didžiosios Britanijos, 1980–1981 m. JAV aukštosiose technikos mokyklose.
1956–1962 m. Energetikos ir elektrotechnikos instituto Kaune mokslinis sekretorius. 1962–1969 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo Mašinų teorijos katedros vedėjas. Nuo 1969 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) Taikomosios matematikos ir mechanikos katedros vedėjas, 1976–1979 m. mokymo reikalų prorektorius; nuo 1972 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų kryptis – matematinio programavimo metodų taikymas tampriųjų strypinių sistemų optimaliai sintezei; pirmasis TSRS pritaikė šiuos metodus santvarų konfigūracijai optimizuoti. Paskelbė per 70 mokslinių straipsnių. Su kitais parašė knygą „Mašinų detalių ir mazgų įtempimai ir deformacijos“ (1961 m., rusų kalba).
Arzamasas
Arzamasas – miestas Rusijoje, Žemutinio Naugardo srityje, apie 100 km į pietus nuo Žemutinio Naugardo, prie Tiošos upės (Okos intakas); rajono centras.
Leverburgas
Leverburghas (gėlų k. An t-Ob) – miestas šiaurės vakarų Škotijoje. Miestas yra Levio saloje.
Arzamasas
Komunalinių mašinų, spec. automobilių ir jų dalių (Arzamaso mašinų gamykla), lengvosios pramonės, medicinos, aviacinės įrangos, karinės technikos, radijo detalių, gelžbetonio konstrukcijų gamyba, siuvimo, veltinių, maisto pramonė. Pedagoginis institutas, Žemutinio Naugardo technikos universiteto filialas. Dramos, operos, jaunojo žiūrovo teatrai. Planetariumas. Memorialinis Arkadijaus Gaidaro muziejus, istorijos ir meno muziejus. Viešpaties Prisikėlimo soboras (1643 m.), Šv. Elijo cerkvė (1746 m.; dabar kraštotyros muziejus), Prisikėlimo soboras (1814-42 m.).
Istorija
Arzamasas įkurtas 1578 m. Miesto teisės suteiktos 1719 m. 1802–1862 m. veikė Arzamaso tapybos mokykla.
Nobelio taikos premija
thumb|250px|[[Norvegijos Nobelio institutas.]] Nobelio taikos premija (SV Nobels fredspris) – kasmetinis apdovanojimas, kurį skiria Norvegijos parlamento išrinktas Norvegijos Nobelio komitetas. Tai viena iš šešių Nobelio premijų, o skiriama nuo 1901 m. Kasmet įteikiama ceremonijos gruodžio 10 d. (Nobelio mirties metinių) metu Osle, Norvegijoje.
Pagal Alfredą Nobelį, taikos premija turi būti skiriama
Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio parapija
'''Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio parapija''' - parapija įkurta 1596 m. sausio 30 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Nove Miasto dekanatui. 1884-1889 m. pastatytas mūrinis Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio sanktuariumas.
Celė
thumb|Celė
Celė ( – „kambarėlis“) – įvairiose religijose mažos uždaros patalpos, naudojamos kaip krikščionių, budizmo ar kitų religijų vienuolio gyvenamasis kambarys. Senovės Romėnų šventyklose cele buvo vadinama uždara patalpa, kurioje laikoma dievo statula.
Acintas
Acintas – ežeras Švenčionių rajone, 14 km į šiaurės rytus nuo Pabradės, 1 km į šiaurės vakarus nuo. Įeina į Perūno telmologinį draustinį. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 0,95 km, didžiausias plotis 0,41 km. Altitudė 146,6 m. Didžiausias gylis 2,6 m, vidutinis gylis 1,6 km. Kranto linijos ilgis 2,45 km. Krantai žemi, šiaurvakarinis ir pietrytinis pelkėti. Ežerą supa Ašvaraisčio ir Pabradės miškai. Pietryčiuose išteka bevardis upelis link Santakos upelio intako (Žeimenos upės baseinas).
Vandenvardis Aci̇̀ntas (Aciuntas) gali būti pakeistas iš *Asintas, kuris – iš *Uosintas (nuo medžio pavadinimo uosis).
Anglų valsas (filmas)
„Anglų valsas“ – 1982 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas pagal D. Golsvorčio pjesę „Džoja“. Kostiuminė melodrama. Filmo trukmė – 1:09 val. TSRS ekranuose filmą pažiūrėjo 0.5 mln žiūrovų.
Siužetas
XIX a. pabaiga. Anglų rašytojo D. Golsvočio pjesės ekranizacija, apie merginą, kurią gyvenimas verčia greičiau suaugti ir peržengti dar nesuprantamą suaugusiųjų pasaulio slenkstį. Į atsargos pulkininko Houpo užmiesčio namą susirenka giminaičiai ir svečiai, taip prasideda šiek tiek konfliktiškas, tačiau labai idomus vakarėlis… Septyniolikmetė sunkiai pergyvena tėvų išsiskyrimą, tačiau pati įsimylėjusi pradeda tai suprasti. „Imkite mus tokius, kokie mes esame“ – skelbia baigiamasis filmo titras.
Pirėnų pusiasalis
thumb|300px|right|Pirėnų (Iberijos) pusiasalis Pirėnų pusiasalis, Iberijos pusiasalis (isp. La Península Ibérica, port. Península Ibérica) – pusiasalis Europos pietvakariuose, prie Biskajos įlankos, Atlanto vandenyno ir Viduržemio jūros.
Pusiasalio plotas – 596 740 km², kuris yra trečias Europoje po Skandinavijos ir Balkanų pusiasalių. Nuo Afrikos jį skiria Gibraltaro sąsiauris.
Pirėnų (Iberijos) pusiasalyje yra šios valstybės: Andora, Ispanija, Portugalija ir Didžiosios Britanijos kolonija – Gibraltaras.
Pusiasalis kalnuotas: Pirėnai, Kantabrijos kalnai, Katalonijos kalnai, Andalūzijos kalnai, yra plokščiakalnių – Meseta. Aukščiausias taškas – 3 478 m (Mulaseno kalnas Andalūzijos kalnuose).
Seveikiai
Seveikiai (arba Saveikiai) – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Deltuvos, Seveikių miško pakraštyje, šalia plento.
thumb|left|250px|[[Seveikių-Varžų miškas]]
Tarbertas
Tarbertas  – miestas šiaurės vakarų Škotijoje, Hariso saloje.
Bartulis
Bartulis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bartulienė (ištekėjusi moteris) ir Bartulytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pijus X
'''Šv. Pijus X''' (1835 m. birželio 2 d. – 1914 m. rugpjūčio 20 d.) – 257 – asis Romos popiežius. 1954 m. gegužės 29 d. paskelbtas šventuoju.
Biografija
Tikrasis vardas – Giuseppe Melchiorre Sarto. Gimė 1835 m. birželio 2 d., Riesi miestelyje, netoli Venecijos. Giuseppe anksti neteko tėvo. Baigęs pradinę mokyklą, privačiai mokėsi lotynų kalbos pas kunigą Don Titą Fusaronį, vėliau studijavo Castelfranco Veneto gimnazijoje. Nuo 1850 m. mokėsi Paduvos seminarijoje. Kunigu įšventintas 1858 m. 1884 m. paskirtas Mantuvos vyskupu. 1893 m. tapo Venecijos arkivyskupu ir kardinolu. 1903 rugpjūčio 4 d. išrinktas popiežiumi, pasirinko Pijaus X vardą. Tapęs popiežiumi reformavo Romos kuriją, 1904 m. pradėjo sisteminti bažnytinę teisę, atnaujino katekizmą, brevijorių, mišiolą, leido vaikams nuo 7 metų priimti šv. Komuniją. 1905 m. Prancūzijoje Bažnyčią atskyrus nuo valstybės, 1906 m. išleido encikliką Vehementernos ir nutraukė diplomatinius santykius su Prancūzija. 1907 m. į Draudžiamųjų knygų sąrašą įtraukė J. Ambraziejaus 1906 m. išleistą knygą Trumpas Rymo katalikų katekizmas. Tai – vienintelė į šį sąrašą įtraukta lietuviška knyga. 1909 m. įsteigė Popiežiškąjį Biblijos institutą. Pasmerkė modernizmą, jį pavadindamas visų erezijų sinteze ir įvedė antimodernistinę priesaiką, kuri 1967 m. buvo pakeista tikėjimo išpažinimu. 1910 m. išleido apaštališkąjį laišką Notre Charge Apostolique, kuriuo pasmerkė politinį ir socialinį modernizmą. Rėmė esperantininkus. Mirė 1914 m.
Modernizmo priešininkas
Socialinių santykių ir bažnytinės drausmės srityje jis buvo tvirtos rankos šalininkas. 1905 m. Prancūzijos parlamentui priėmus įstatymą dėl bažnyčios atskyrimo nuo valstybės, paaštrėjo Vatikano ir Prancūzijos santykiai. Pijus X ir jo aplinka atkreipė ypatingą dėmesį į naują modernizmo kryptį filosofijoje ir religijoje, siekiančią atnaujinti katalikybės ideologiją, pritaikant jos turinį ir kalbą XX a. žmogaus protui. Apie reformą galvojo jau Leonas XIII, bet jo programa rėmėsi viduramžių scholastinės filosofijos tradicijų atgimimu.
Modernistai ieškojo įkvėpimo šiuolaikinėje filosofijoje. Pijus X nenutolo nuo savo pirmtako programos ir 1907 m. rugsėjo 8 d. iškilmingai pasmerkė modernistus. Vatikanas ėmė rūsčiai persekioti bet kurį bažnyčios tarną, bent žodžiu teigiamai užsiminusį apie modernizmą. Popiežiaus iniciatyva buvo sukurta speciali organizacija, rinkusi informaciją, kurios pagrindu bažnyčios inkvizicija baudusi įtariamuosius „naujuosius eretikus“. Pijaus X mirtis ir Pirmojo pasaulinio karo pradžia pristabdė šį bažnyčios posūkį link viduramžių inkvizicijos metodų, tačiau Vatikano įstaigų kova su bandymais padaryti katalikybės esmę ir struktūrą šiuolaikiška tęsėsi iki pat II Vatikano susirinkimo (1962–1965).
Pijaus X, aktyviai kovojusio prieš modernizmą, vardu yra pasivadinusi opozicinė Vatikanui Šv. Pijaus X brolija, kurią įkūrė Marselio Romos katalikų arkivyskupas Marcel Lefebvre. Ji nepripažįsta II Vatikano susirinkimo įvestų naujovių. Nuo 1995 m. brolija veikia ir Lietuvoje (įsteigtas Šv. Kazimiero prioratas, koplyčia Kaune ir kt.).
Kanapėna
Kanapėna – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Paaluonio, šalia greitkelio.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta.
Grikapėdis (Prienai)
Grikapėdis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Jiezno, prie Verknės upės. Šiaurėje eina plentas į Prienus. Stovi Grikapėdžio malūnas. Betoninė malūno ir čia buvusios vandens jėgainės užtvanka pralaužta, bet dešinėje pusėje išlikusios nuolaužos upėje.
Gumiarabikas
Gumiarabikas, E414 – natūralūs lipai, gaunami iš akacijų sakų. Tai yra natūralus polisacharidas, išskiriamas iš tropinėje Afrikoje augančių akacijų rūšių: senegalinės akacijos (Acacia senegal) ir plačiosios akacijos (Acacia seyal) sakų.
Šis maisto priedas naudojamas kaip tirštiklis, stabilizatorius ir emulsiklis. Suvartojus per daug gumiarabiko gali pasireikšti meteorizmas. Taip pat naudojamas poligrafijoje, dažų, klijų, kosmetikos gamyboje, chemijos pramonėje.
Pagrindiniai gumiarabiko tiekėjai yra Sudanas, Senegalas, Mauritanija, Čadas, kitos Sahelio šalys. Sakai komerciškai renkami nuo laukinių medžių Sahelio šalyse, pradedant Senegalu ir baigiant Somaliu. Anksčiau Arabijoje ir Vakarų Azijoje gumiarabiko akacijos buvo auginamos. Dabar renkamas ir naudojamas saldžiam želė tipo desertui gaminti.
Angliškai dar vadinamas acacia gum ('akacijų lipai'), chaar gund, char goond, meska.
Gumiarabikas yra sudėtingas glikoproteinų ir polisacharidų mišinys. Būtent gumiarabike buvo atrasti monosacharidai arabinozė ir ribozė. Abiejų jų pavadinimai kilę iš gumiarabiko pavadinimo. Žodis ribozė gautas kaitaliojant raides žodyje arabinozė.
Panaudojimas
Gumiarabikas naudojamas:
LSB Rīga
Rygos LSB – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Rygos, žaidęs šalies pirmenybėse tarpukariu.
Istorija
Komanda įkurta XX a. tarpukariu. 1922 m. ji Rygoje žaidė prieš LFLS Kaunas komandą ir pralaimėjo 0:1.
Tomas Laurušas
Tomas Laurušas (g. 1996 m. vasario 13 d. Kaune) – Lietuvos šachmatininkas, Didmeistris (2021 ) , priklauso „ŠK Margiris Kaunas“ klubui.
Biografija
2008 m. Europos Sąjungos jaunių šachmatų čempionate amžiaus grupėje iki 14 metų užėmė 2-ą vietą. 2012 m. Europos jaunių šachmatų čempionate iki 16 metų grupėje užėmė trečią vietą. 2012 m. dalyvavo Pasaulio jaunių iki 16 metų šachmatų olimpiadoje, kur žaisdamas prie 1-os lentos surinko 7,5 taško iš 10 ir iškovojo už individualų pasirodymą – sidabrą.
Marie-France Dufour
Marie-France Dufour (g. 1949 m. rugpjūčio 8 d. Nansi, Prancūzija – m. 1990 m. spalio 18 d.) buvo prancūzų dainininkė, žinoma sceniniu vardu Marie.
Tomas Laurušas
Biografija
2014 m. šachmatų olimpiadoje, žaisdamas prie 3-ios lentos tarp Lietuvos žaidėjų surinko daugiausiai taškų (7,5 iš 9).
Marie-France Dufour
Biografija
Marie-France Dufour gimė 1949 m. rugpjūčio 8 d. Nansi mieste (Prancūzija).
Tomas Laurušas
Biografija
Lietuvos šachmatų čempionu tapo: 2016; 2019; ir 2023. Sidabro medaliu apdovanotas 2021_m., bronzos - 2014 m., 2020 m. ir 2022 m.
Marie-France Dufour
Biografija
1970 metais Marie-France pradėjo dainininkės karjerą. Jau aštuntojo dešimtmečio pradžioje ji buvo viena populiariausių Prancūzijos dainininkių. 1971 m. išleido singlą „Soleil“, kuris tapo populiarus Prancūzijoje ir pelnė apdovanojimus šansono festivalyje Rose d’or d’Antibes. 1972 metais atlikėja išleido debiutinį albumą „Marie“. 1973 m. Eurovizijos konkurse su daina „Un train qui part“ atstovaudama Monakui, užėmė 8 vietą
1990 m. dainininkė, sulaukusi vos 41 metų, mirė nuo leukemijos.
Tomas Laurušas
Biografija
Sėkmingai žaidė ir Lietuvos greitųjų šachmatų čempionatuose, kuriuose 2011; 2016; 2019; 2020; 2021 m. laimėjo aukso, o 2014; 2017; 2018; 2022 m. - sidabro medalius. Beto, jis daugkartinis Lietuvos žaibo šachmatų čempionato nugalėtojas (2012, 2013, 2014. 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022).
Santara (žurnalas)
Santara – kultūros žurnalas Lietuvai ir išeivijai, nuo 1989 m. ėjęs Kaune, Ašigalio g. 25-32, vėliau Vilniuje.
Istorija
Leidžiamas 4-6 kartus per metus. Steigėja ir leidėja spec. paskirties AB Spaustuvė „Spindulys“. Tiražas 1989 m. – 15 000 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Rašo įvairiais visuomenės, kultūros, politikos klausimais, spausdina užsienio autorių rašinius.
Vyriausiasis redaktorius Romualdas Norkus.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2004–2005 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2004–2005 m.
Kauno miškų urėdija
Kauno miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Būstinė įsikūrusi Kaune, Romainių g. 2 (Romainių rajone). thumb|200px|left|Urėdijos iškaba
Kauno miškų urėdija įkurta 1919 m. gruodžio 5 d. Ją sudarė penkios girininkijos.
Bendras urėdijos plotas sudaro 25 903 ha. Kauno miškų urėdijos valstybiniai miškai 2003 metais buvo sertifikuoti pagal Smart Wood veiklos programą ir gavo tai patvirtinantį sertifikatą.
Kauno miškų urėdas − Edmundas Kovalčikas.
Kauno miškų urėdijos teritorijoje įkurti Babtų−Varluvos ir Padauguvos miškų biosferos poligonai.
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 6 girininkijos.
Trasa Valencia
Trasa Valencia (Circuito de la Comunidad Valenciana Ricardo Tormo) – bandymų trasa Cheste mieste, Valensijos regione, Ispanijoje, kurioje vyksta Formulės 1 bolidų testavimas.
Istorija
Trasa pastatyta 2000 m. Joje telpa 120 000 žiūrovų (60 000 sėdimų vietų). Bandymams trasa naudojama dėl švelnaus žiemos klimato. Čia vyksta Moto GP lenktynės.
Adresas
Autovia A-3
Valencia-Madrid
salida 334 / Apdo. de Correos 101
46380 Cheste
España
Gelednia
Gelednia – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 8,5 km į pietryčius nuo Sarių, Daumilų miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,42 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 158,2 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Ežerą supa Gelednės pelkė. Šiaurės vakaruose išteka upelis link Žeimenos upės intako Meros. Kiek atokiau į vakarus įsikūręs Gelednės kaimas.
Suražo Kristaus Kūno parapija
Suražo Kristaus Kūno parapija - parapija įkurta apie 1300 metus. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Nove Miasto dekanatui. 1874-1876 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia
Vilkaviškio Šv. Kryžiaus bažnyčia
'''Vilkaviškio Šv. Kryžiaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vilkaviškyje. II Švč. M. Marijos Apsilankymo parapijos bažnyčia.
Istorija
Vilkaviškyje 1894 m. pastatyta cerkvė po Pirmojo pasaulinio karo neteko parapijiečių, todėl 1922 m. perduota katalikams ir vadinosi Vilkaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia. Cerkvės pertvarkymu į bažnyčią rūpinosi kunigas (vėliau prelatas) Juozas Laukaitis. 1944 m. nugriovus Vilkaviškio katedrą, buvusi cerkvė tapo vienintele Vilkaviškio bažnyčia, į ją perkeltos šventųjų relikvijos. Ją atnaujino, įvedė šildymą klebonas (nuo 1958 m. Vilkaviškio dekanas) Konstantinas Ambrasas (1922–1985). Vikaras Juozas Jakaitis (1923–1988) 1949 m. rugpjūčio 19 d. areštuotas ir 10 m. ištremtas. miniatiūra|180px|left|Bažnyčios priekis