cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stiebinė jūrų mina
Istorija
„Remdamasi visais šiais bandymais mano vadovaujama komisija priėjo išvadą, kad minas gabenančių laivų idėja suteikia mums galimybę įgyti stipriausią iš visų iki šiol sumanytų ginklų, o 1 pūdo užtaisas sukels baisius priešo laivo pažeidimus, kai mininis laivas liks visiškai saugus.“ (ЦГА ВМФ, ф. 807, оп. 1, д. 58, л. 265).
Kautynėse stiebinė mina pirmą kartą panaudota JAV pilietiniame kare. Konfederatų povandeninis laivas „H. L. Hunley“ stiebine mina 1864 m. vasario 17 d. atakavo ir paskandino šiauriečių garinę korvetę „Housatonic“. Po atakos grįžtantis povandeninis laivas nuskendo su visa įgula. .
O po pusmečio, naktį iš 1864 m. spalio 27 į 28 d. garinis barkasas su stiebine mina, vadovaujamas leitenanto V. Kušingo (William B. Cushing), atakavo pietiečių šarvuotį „Albemarle“, stovėjusį Roanoko upės žiotyse buvusiame reide. Mininio katerio įgula įveikė rąstinį boną ir stiebine mina smogė į povandeninę šarvuočio dalį. Laivas nuskendo per kelias minutes. Kateris irgi žuvo, priežastis nežinoma, gal nuo minos sprogimo, gal nuo skęstančio šarvuočio sūkurio. . Leitenantas V. Kušingas ir vienas jūrininkas išsigelbėjo, likę 13 žmonių įgulos jūrininkai arba žuvo, arba papuolė į nelaisvę.
Stiebines minas aktyviai naudojo Rusijos karinis laivynas Rusijos-Turkijos kare (1877–1878). Dunojaus flotilės mininių katerių būrys stiebinėmis minomis nuskandino turkų monitorių „Seyfi“, o mininio transporto „Velikij Kniaz Konstantin“ kateriai pažeidė šarvuotą korvetę „Assari-Shevket“. Pradėjus naudoti torpedas (pirma sėkminga torpedų ataka įvyko 1878 m. sausio 14 d.) stiebinės minos ėmė sparčiai prarasti populiarumą.
Rusiškų stiebinių minų konstrukcija
G. Butakovo 1862 m. bandymai parodė, kad 6-8 m nuotolio nuo atakuojančio laivo forštevenio iki minos pakanka saugumui užtikrinti. Katerių karties ilgis būdavo 8 m, o didžiųjų laivų – 15 m (kai mina itin galinga – 18 m).
Pirmųjų bandymų duomenimis minos užtaisas turėdavo būti apie 20 kg. Sprogstamoji medžiaga būdavo parakas, dinamitas ar piroksilinas.
Pati mina būdavo metalinis lašo ar kūgio formos korpusas, užpildytas sprogalais ir pritvirtintas prie karties.
Užtaisą susprogdindavo smūgis ar elektrinio sprogdiklio įjungimas (tai darydavo katerio įgulos narys). Rusijos laivynas stiebinėse minose naudojo štabskapitono Trumbergo konstrukcijos sprogdiklį.
Minų kartys būdavo medinės arba sudedamosios metalinės. Kartį tvirtindavo judriame įtaise, kuris leisdavo keisti minos padėtį iš žygio padėties į kovinę ir atvirkščiai. Kovinėje padėtyje mina būdavo maždaug 2 m gylyje, kur baigdavosi laivų bortų šarvinė juosta.
Katerio kartinę miną valdydavo 2-3 žmonės.
XIX a. 8-to dešimtmečio viduryje Rusijos karinis laivynas naudojo daugiau kaip 10 stiebinių minų tipų. Sunkiausia buvo pulkininko V. Petruševskio sistemos 140 svarų stiebinė mina (minos masė be karties – 182 kg, užtaisas – 57,7 kg artilerinio parako, didžiausias skersmuo – 790 mm, mažiausias – 343 mm). Lengvesniosios minos būdavo užtaisomos piroksilinu (nuo 3,2 kg iki 24,6 kg).
Pirmųjų Vaithedo torpedų užtaisą sudarydavo 27 kg piroksilino.
Papiškiai (Rokiškis)
Papiškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Čedasų.
Stanislovo Augusto stilius
thumb|250px|Pietinis Lazenkų rūmų fasadas, 1784 thumb|250px|Karališkosios pilies Didžioji menė, 1781 (2002)
Stanislovo Augusto stilius arba Stanislovo stilius (Styl stanisławowski) – neoklasicizmo atmaina Lenkijoje, plitusi XVIII a. antroje pusėje Abiejų Tautų Respublikos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio valdymo laikotarpiu 1760–1795 m. Architektūros, interjero puošybos, tapybos, skulptūros ir dekoratyvinio meno stilius, labiausiai atsiskleidęs Varšuvoje, Karališkosios pilies ir Lazenkų parko statinių interjeruose.
Stiliaus bruožai
Šį terminą savo 1916 m. veikale „Historia budowy Łazienek“ („Lazenkų statybos istorija“) įvedė Vladislavas Tatarkevičius. Ryškiausi Stanislovo Augusto stiliaus autoriai buvo architektai Dominikas Merlinis, Janas Kristianas Kamsetzeris, dailininkai Marčelas Bačiarelis, Žanas Batistas Pilmanas, Janas Bogumilas Pleršas, skulptorius Andre Le Brunas Dėl stiliaus laikotarpio pradžios mokslininkų nuomonės skiriasi: 1783 m. (V. Tatarkevičius) ar 1764–1765 m. (S. Lorencas). Pabaiga paprastai pripažįstama kaip 1795 m. įvykęs Trečiasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas, kuomet žlugus valstybei nutrūko karališkoji meno globa.
Šiam stiliui būdingi vėlyvojo baroko ir prancūzų klasicizmo bruožai. V. Tatarkevičius pabrėžė stiliaus itališką charakterį, o S. Lorencas – daugiau prancūzišką. Tai buvo klasicistinis stilius, nors Lenkijoje tiesiog nebuvo jo teoretikų, o užsieniečiai nelabai domėjosi. Pats karalius nerodė jokių teorinių interesų. Jis mėgo įvairius kūrinius, tarp jų ir baroko. Kaip rašė V. Tatarkevičius, jis neturėjo ypatingo polinkio į klasikinį meną. Tačiau jis norėjo turėti tai, kas madinga, o klasicizmas tuo metu buvo madingas stilius. Stanislovo stiliaus išskirtinumas slypi būtent klasikiniuose elementuose, papildytuose baroku. Tai pasireiškė ornamentų gausa, auksavimu, stiuko dekoru, intensyviomis spalvomis.
Terminas „Stanislovo stilius“ apibūdina ne visus šiuo laikotarpiu Lenkijoje vykusius meno reiškinius, o tik tuos, kurie atsirado tiesiogiai veikiant karaliui Stanislovui Augustui arba sekant dvarų meną. Pabrėžiamas karaliaus skonio, pagal kurį buvo stilistiškai formuojamas menas jo rate, vaidmuo. Pagrindinį vaidmenį atliko karališkasis architektas D. Merlinis ir jo bendražygis J. Kamsetzeris, o tapybos srityje - M. Bačiarelis.
Pirmasis Stanislovo stilių reprezentuojantis darbas buvo Varšuvos karališkosios pilies interjeras. Valdant Stanislovui Augustui, darbus pilies menėse jau vykdė architektas Jakubas Fontana; po jo mirties D. Merlinis tęsė interjero rekonstrukciją. Merlinis buvo Asamblėjos (Didžiosios) salės, baigtos statyti 1781 m., autorius. Šalia jos baltų sienų buvo pastatyta kelios dešimtys paauksuotų kolonų su korintiniais kapiteliais. Tarp jų buvo įterptos A. Le Bruno skulptūros. M. Bačiarelis lubose ištapė sceną su Jupiteriu, išvedantį pasaulį iš chaoso.
1784 m. Merlinis ir Kamsetzeris pradėjo statyti Lazenkų rūmus. Pirmiausia buvo pastatytas pietinis fasadas su įgilintu keturių kolonų portiku ir mansarda su baliustromis ir skulptūromis. 1788 m. architektai pastatė šiaurinį fasadą, taip pat su keturių kolonų portiku, bet išsikišusiu priešais fasadą ir su trikampiu timpanu. 1792–1793 m. pagaliau buvo pastatyti du šoniniai rūmų paviljonai. Interjerai taip pat buvo įrengti Stanislovo stiliumi.
Stanislovo stiliui V. Tatarkevičius priskyrė ir kitus karališkųjų architektų Merlinio ir Kamsetzerio darbus: Jablonos rūmus Legionovo apskrityje (apie 1778 m.), dvejus Potockių šeimos rūmus Varšuvoje – Krokuvos priemiesčio ir Krulikarnios (1786–1789 m.).
Fenerbahçe SK (moterys)
Fenerbahçe – Turkijos futbolo klubas iš Stambulo.
Istorija
1995 m. suburta moterų ekipa. Rungtyniavo tuometinėje aukščiausioje lygoje.
2021 m. rugpjūčio mėn. vėl suburta moterų ekipa. Rungtyniavo moterų Superlygoje 2021–2022 m. sezone.
Sudėtis
Atnaujinta; 2023 m. gegužės 5 d.
Ruksolitinibas
Ruksolitinibas – vaistas, JAK2/JAK1 kinazės inhibitorius, taikomas pirminės mielofibrozės gydymui. Vaistas efektyviai sumažina blužnies dydį ir pagerina kraujo rodiklius, taip pat sumažina kitus ligos simptomus.
Šveicarijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Papiškiai (Šakiai)
Papiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šiaudinės, prie kelio.
Kelcų vaivadija
Kelcų vaivadija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Lenkijoje. Centras – Kelcai.
Santa Kruz do Sulas
thumb|left|140px|Šv. Jono Krikštytojo katedra
Istorija
1847 m. Santa Kruz do Sulą įkūrė naujakuriai iš Vokietijos. Oficialiai įkurtas 1877 m.
Pjongčango apskritis
Pjongčangas  – apskritis Kangvono provincijoje, Pietų Korėjoje, esanti Tėbėko kalnų regione. Čia įsikūrusios kelios budistų šventyklos, pavyzdžiui, Woljeongsa. Apskritis yra apytiksliai 180 km į rytus nuo Pietų Korėjos sostinės Seulo. Pjončane vyko 2018 m. žiemos olimpinės ir parolimpinės žaidynės.
Geografija
Aukštis virš jūros lygio Pjongčange svyruoja, 84 % jo teritorijos apima kalnai, kurių vidutinis aukštis 750 m.
Geriausiai žinoma apskrities vieta – Daegwallyeong-myeon miestelis yra maždaug 700–800 m virš jūros lygio, o kai kur siekia net iki 1000 m. Daegwallyeong-myeon miestelyje vyrauja drėgnas žemyninis klimatas (pagal Kiopeno klimato klasifikaciją Dfb/Dfw) su šiltomis, drėgnomis vasaromis ir šaltomis žiemomis.
Turizmas
thumb|left|Woljeongsa aštuonkampė devynių aukštų [[pagoda]]
Ši vieta populiari tarp kalnų turistų, ypač rytinėje kalno Seoraksan dalyje.
Alpensija slidinėjimo kurortas yra turistų traukos vieta. Jame yra 6 nusileidimo takai, skirti slidinėjimui slidėmis ir snieglentėmis. Kurorte greitojo kalnų nusileidimo trasų ilgiai siekia 1,4 km tiek pradedantiesiems, tiek pažengusiems slidinėtojams, taip pat yra atskiros zonos snieglentininkams. Kurortas atidarytas ištisus metus.
Alpensia kurortas – pagrindinė 2018 m. kultūrinės olimpiados vieta. Šiam tikslui kurorte bus pastatyta koncertų halė.
2018 m. Olimpiadai per Pjongčangą ketinama pastatyti geležinkelio liniją Seulas–Vondžu, siekiančią 250 km/h greitį. Taip atstumą nuo Pjončano iki sostinės bus galima įveikti per 50 minučių.
Sportas
Pjongčange vyko 2013 m. specialiosios olimpinės žiemos žaidynės. Čia taip pat vyko ir 2018 m. žiemos olimpinės žaidynės.
2018 m. žiemos olimpinės žaidynės
2011 m. liepos 6 d. buvo paskelbta, jog 2018 m. žiemos olimpinės žaidynės vyks Pjongčange. Taip pat kandidatavo miestai Anesi (Prancūzija) ir Miunchenas (Vokietija). Tai bus trečios žiemos olimpinės žaidynės Azijoje (pirmosios – 1972 m. žiemos olimpinės žaidynės Sapore, Japonijoje, antrosios – 1998 m. žiemos olimpinės žaidynės Nagane, Japonijoje). Prieš tai Pjongčangas du kartus nesėkmingai bandė tapti miestu-rengėju 2010 m. žiemos olimpinės žaidynės ir 2014 m. žiemos olimpinėms žaidynėms atitinkamai pralaimėdamas Vankuveriui Kanadoje ir Sočiui Rusijoje.
Žiūrint formaliai, Olimpinė chartija teigia, jog teisę rengti olimpines žaidynes gauna miestas, tačiau šiuo atveju neaišku, ar žaidynes rengs Pjončano apskritis ar administracinis centras Pyeongchang-eup.
Apskrities pavadinimas yra Pjongčangas, tačiau vietinė valdžia, Pjongčango organizacinis Olimpinių ir parolimpinių žiemos žaidinių komitetas ir Tarptautinis olimpinis komitetas naudoja camelCase formą PjongČangas.
Olimpinės arenos
Besiruošiant 2018 m. olimpinėms žaidynėms, apskrityje buvo statomi įvairūs paslaugų kompleksai (pvz., viešbučiai), taip pat statomas pasaulinio lygio slidinėjimo kurortas. 2001 m. liepą slidinėjimo su slidėmis bokštas pastatytas iki reikiamo aukščio, tačiau dar nebaigtas iki galo. Pakalnėje pradėtas statyti Olimpinis stadionas. 2008 m. Pjongčange vyko bandomasis renginys IBU pasaulio taurės biatlonui.
Administracinis suskirstymas
Apskrityje yra vienas mažas miestas (eup) Pyeongchang-eup (평창읍) ir septyni miesteliai (myeon).
Poganica
Poganica – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sidros valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietus nuo Sidros, apie 14 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 49 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Nčamai
Nčamai (Ntcham), basariai (Bassari) arba tobotai – etninė grupė Toge, gyvenanti Karos regiono pietvakarinėje dalyje ir pasienio regione Ganoje. Viso priskaičiuojama apie 150 000 (iš jų apie 100 000 gyvena Toge). Jie priklauso gurmančių kalbinei grupei (gūrų šeimai), kaip ir jų kaimynai konkombai.
Verkšionių akmenys
left|140px
Nčamai
Jų svarbiausia gyvenvietė Basaras buvo svarbus prekybinis miestas. Apie XVIII a. aplink jį basariai sukūrė prekybinę valstybę, kurios valdanti dinastija išlikusi iki dabar.
Nuorodos
Togo gentinės karalystės
Verkšionių akmenys
Verkšionių akmenų grupė, arba Užkeikta veselia, Užkeiktų vestuvių akmenys – mitologiniai akmenys, slūgsantys Neries upės vagoje Vilniaus rajone, Dūkštų seniūnijoje, šalia Verkšionių kaimo, 0,2 km į rytus nuo kelio, arčiau vakarinio upės kranto.
Gali būti pasiekiami iš Verkšionių pėsčiomis, ties kaimo riboženkliu (nuo Vievio pusės) pasukus į dešinę ir mišku nusileidus stačiu šlaitu vos matomu, apžėlusiu taku žemyn. Ties akmenų grupe pakrantė atvira, dešinio kranto terasos pakraštys be miško. Informaciniu ženklu objektas nepažymėtas.
thumb|left|250px|Užkeikta veselia plaukiant upe
Duomenys
Verkšionių akmenys yra Neries regioniniame parke, nuo 2007 m. – regioninės reikšmės archeologinis paminklas (unik. kodas ).
FK Olaine (moterys)
Uolainės „Olaine“ arba FK „Olaine“ – Latvijos futbolo klubas iš Uolainės. Šis straipsnis apie moterų ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausiame moterų futbolo divizione.
Istorija
Klubas įkurtas 2008 m. Uolainėje. 2013 m. susijungė vaikų futbolo klubais „Super Nova“ ir „Baltika“, bei tapo klubu, turinčiu futbolo akademijos statusą.
Nuo 2013 m. buvo žinomos AFA Olaine pavadinimu. Vėlesniais metais būta naujo darinio FK Progress/AFA Olaine.
Sudėtis
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | nežinomos pozijios
(19.02.1987.)
Šveicarijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
Šiuraičių II piliakalnis
Piliakalnis
Šiuraičių antrasis piliakalnis yra 300 m į vakarus nuo pirmojo. Jis įrengtas atskiroje kalvoje. Šlaitai statūs, 12 m aukščio. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 15x8 m dydžio, iki 1 m aukščio iškiliu viduriu. Pietiniame šlaite, 4 m žemiau yra 20x9 m dydžio terasa.
Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
San Migel das Misoinsas
San Migel das Misoinsas  – miestas pietryčių Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje, Rytų Misjonese. Šalia miesto yra 1632 m. įkurta Šv. Mykolo jėzuitų misija (viena iš vadinamųjų „gvaranių redukcijų“). Išlikę misijos bažnyčios griuvėsiai, kitas paveldas (paveikslai, religiniai dirbiniai) saugomas Misijų muziejuje.
San Migel das Misoinso misija kartu su keliomis kitomis Brazilijos ir Argentinos jėzuitų misijomis patenka į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Jono Aisčio literatūrinė premija
Jono Aisčio literatūrinė premija įsteigta 2004 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos švenčiant poeto Jono Aisčio 100-ąsias gimimo metines.
Jari
Jari arba Enganjoso upė (río de los Engaños) – upė pietų Kolumbijoje, Kaketos departamente; kairysis Kaketos intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Rytinėje Andų Kordiljeroje, San Visente Kaguano savivaldybėje. Teka daugiausia pietryčių kryptimi, smarkiai vinguriuoja. Prateka Čiribiketės aukštumų nacionalinio parko teritorija. Įteka į Kaketą į rytus nuo Ararakvaros.
Jono Aisčio literatūrinė premija
Premija teikiama kasmet birželio mėnesį už Jono Aisčio kūrybos tyrinėjimą ir sklaidą, už aistiškos dvasios puoselėjimą kūryboje. Vertinamos per pastaruosius dvejus metus išleistos poezijos, eseistikos, prozos, literatūros mokslo knygos.
Jari
Didžiausi intakai: Kamuja, Mesajus (kairieji), Hultotas (dešinysis).
Tėkmė daugiausia rami. Priskiriama prie tamsiavandenių upių. Čiribiketės parke vietomis yra slenksčių, sunkinančių laivybą. Jari baseine gyvena indėnai vitotai.
Arvydas Sabonis. 11
'''Arvydas Sabonis. 11''' – lietuvių filmas, kurį režisavo Rimvydas Čekavičius. Premjera Lietuvoje įvyko 2014 m. gruodžio 19 d.
Šveicarijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Arvydas Sabonis. 11
Filmas pasakoja apie krepšininką Arvydą Sabonį (premjeros dieną jam sukako 50 metų). Įspūdžiais apie A. Sabonį dalijasi NBA legendos, buvę treneriai, komandos draugai, vadybininkai, pagrindiniai priešininkai aikštelėje. Kino juostoje apžvelgiama profesionalaus krepšininko karjera nuo pat 1981 m., kai jis pradėjo žaisti Kauno „Žalgiryje“, taip pat ir jo asmeninis gyvenimas.
Carlos Jamisson Teles dos Santos Júnior
Karlušas Žamisonas Telešas dos Santošas Žunioras, dar žinomas kaip Žuninjas (Carlos Jamisson Teles dos Santos Júnior; g. 1995 m. liepos 29 d.) – Brazilijos futbolininkas, gynėjas.
Karjera
Karjerą pradėjo Brazilijoje. Rungtyniavo Flamengo SP, Bahia de Feira, Confiança, Frei Paulistano, Itabaiana, Paraná klubuose.
Jerevano „P’yunik“
2021 m. vasarą persikėlė į Europą. Atstovavo Jerevano „P’yunik“ (Armėnija).
2021–2022 m. sezone su Jerevano „P’yunik“ iškovojo čempionų titulą. Sužaidė trisdešimt vienerias rungtynes Armėnijos aukščiausioje lygoje ir pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.
2022 m. spalio 6 d. 2022–2023 m. UEFA Europos konferencijų lygos grupių turnyro rungtynėse Jerevano „P’yunik“ rezultatu 2:0 nugalėjo Vilniaus „Žalgirį“. Pirmąjį įvartį šiose rungtynėse pelnė Žuninjas, o pergalę rezultatu 2:0 šventė Armėnijos čempionai.
Arvydas Sabonis. 11
Šis filmas buvo nominuotas 2015 m. Sidabrinės gervės Metų geriausio ilgametražio dokumentinio kino filmo kategorijoje.
Kahuinaris
Kahuinaris  – upė pietų Kolumbijoje, Amazonės departamente; dešinysis Kaketos intakas (Amazonės baseinas). Pradžioje teka į pietryčius, nuo vidurupio – į šiaurės rytus. Prateka Kahuinario nacionalinį parką. Į teka į Kaketą į vakarus nuo Puerto Marija Mantekos gyvenvietės.
Vaga labai vinguriuoja. Upės baseine gyvena vitotams artimi indėnai muinanai.
Ona Kuncienė
Biografija
Baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1951 m. LTSR mokslų akademijos Istorijos instituto archeologė.
Mokslinė veikla
Tyrinėjo ir žvalgė Lietuvos piliakalnius, kapinynus, pilkapynus: Bačkininkėlių piliakalnis, Dovainonių piliakalnis, Guogų piliakalnis, Kačėniškės piliakalnis, Maneičių piliakalnis, Rumšiškių piliakalnis, Katkuškių pilkapynas, Lavariškių pilkapynas, Pabarių pilkapynas, Pamusių pilkapynas, Grigiškių pilkapynas, Sausių pilkapynas, Sarių pilkapynas, Diržių kapinynas, Mikytų kapinynas, Pryšmančių kapinynas, Veršvų kapinynas, Trakų salos pilis.
Žemės ūkio socialinis draudimas
Žemės ūkio socialinis draudimas (LSV) - Vokietijos socialinis draudimas, skirtas savarankiškai dirbantiems žemės, miškų ūkio, sodininkystės sričių verslininkams, jų sutuoktiniams, šeimos nariams, asmenims, draudžiamiems pagal šeimos draudimą (pvz., vaikams). Apima žemės ūkio nelaimingų atsitikimų draudimą (landwirtschaftliche Unfallversicherung, nuo 1885 m.), ūkininkų senatvės draudimą (Alterssicherung der Landwirte - nuo 1957 m. spalio 1 d.), žemės ūkio sveikatos draudimą (landwirtschaftliche Krankenversicherung - nuo 1972 m. spalio 1 d.) ir žemės ūkio slaugos draudimą (nuo 1995 m.).
Organizacijos
2009 m. Vokietijoje yra 9 savarankiškos administracinės bendrijos, per žemės ūkio profesines organizacijas, ligonių kasas ir draudimo organizacijas vykdančios LSV funkcijas:
Papiškiai (Utena)
Papiškiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Kvyklių. Praeina kelias.
Kryžiaus žygiai į Prūsiją
Kryžiaus žygiai į Prūsiją tai kryžiaus žygių kampanija, vykdyta XIII a. daugiausia Teutonų ordino, siekiant atversti į krikščionybę ir užkariauti senuosius prūsus. Teutonai žygius prieš baltus pradėjo 1230 m., pakviesti po nesėkmingų lenkų bandymų. Amžiaus gale įvyko keletas prūsų sukilimų, tačiau ilgainiui kraštas buvo kolonizuotas, o vietiniai gyventojai asimiliuoti.
Papiškiai (Utena)
Istorija
Kaime nuo 1960 m. pas gyventoją Albiną Pinkevičių slapstėsi partizanas Antanas Kraujelis (g. 1928 m.), kuris buvo Žėručio rajono H. Ruškulio-Liūto būrio kovotojas ir rajono štabo narys. 1965 m. kovo 17 d. per KGB kariuomenės operaciją A. Pinkevičiaus name A. Kraujelis nusišovė, prieš tai sunaikinęs dokumentus.
Kryžiaus žygiai į Prūsiją
Pirmosios misijos ir konfliktai
thumb|left|275px|Baltų gentys apie 1200 m.
Anglosaksų karaliaus Alfredo Didžiojo keliautojas Vulfstanas prūsus mini kaip stiprią ir nepriklausomą tautą, užsiimančia jūreivyste ir gyvulių auginimu. Vakarų polianų karalius Meška I bandė išplėsti savo karalystę nuo Oderio žiočių iki Prūsijos. Kitas lenkų karalius Boleslovas Narsusis 997 m. išsiuntė Prahos vyskupą Adalbertą skleisti krikščionybę į prūsų žemes, bet buvo pagonių nužudytas. Toks pats likimas 1009 m. ištiko ir vyskupą Brunoną
Lenkai kariavo su kaimynėmis tautomis – prūsais, jotvingiais, vendais du amžius. Kuomet lenkai pradėjo prūsų „atvertinėjimą“ į krikščionybę ir jų žemių kontroliavimą, prūsai atsakė grobiamaisiais reidais į Mazoviją ir Kulmo žemę. Daug prūsų oficialiai priėmė krikštą tačiau priešams pasitraukus grįždavo prie savo tikrojo tikėjimo. 1166 m. kovodamas su prūsais žuvo Sandomiežo kunigaikštis Henrikas. Boleslavas IV Garbanius ir Kazimieras II Teisingasis savo valdymo metais vedė dideles kariaunas į Prūsiją: Boleslovo pajėgos buvo sumuštos, o Kazimierui iki savo mirties 1194 m. pavyko išlaikyti taiką. Danijos karalius Valdemaras II Užkariautojas rėmė danų ekspedicijas į Sembos žemę.
1206 m. cisteriečių vyskupas Kristijonas Olyvietis, remiamas danų ir lenkų kunigaikščių, atvyko į Kulmo žemę, kur rado geras sąlygas savo veiklai. Romoje gavęs pastiprinimą, 1215 m. grįžo į Kulmą ir pradėjo misionierišką veiklą, tačiau prūsai aktyviai priešinosi bijodami lenkų ekspansijos. Pagoniškieji prūsai įsiveržė į Kulmo žemę, Mazoviją ir Rytų Pamarį, apgulė Kulmą ir Liubavą ir privertė pakrikštytus prūsus grįžti į savo tikrąjį tikėjimą.
Dėl padažnėjusių prūsų antpuolių popiežius Honorijus III 1217 m. kovą išleido bulę, leidžiančią rengti kryžiaus žygį prieš prūsus. Kitais metais pagonys vėl nusiaubė Kulmą ir Mazoviją, sugriovė apie 300 katedrų ir bažnyčių.
1222–1223 m. kryžiaus žygis
thumb|left|275px|Prūsų žemės XIII a.
Honorijus III kyžiaus žygio vadu paskyrė Kristijoną Olyvietį, o popiežiaus legatu – Gniezno arkivyskupą Vincentą I Nialeką. Vokiečių ir lenkų kryžiuočiai pradėjo rinktis Mazovijoje 1219 m., bet tikras žygio planavimas prasidėjo 1222 m., kai atvyko Silezijos kunigaikštis Henrikas II, Braslavos arkivyskupas Laurentijus bei Lebuso arkivyskupas Laurentijus. Atvykę riteriai padėjo atstatyti nusiaubtas tvirtoves, įrengti įtvirtinimus. 1223 m. didžiajai daliai karių išvykus, prūsai vėl užpuolė Kulmą ir Mazoviją, Mazovijos kunigaikštį Konradą privertė pabėgti į Plocką. Baltų kariai pasiekė net Dancigą ir Pamarį.
1225 m. ar 1228 m. keturiolika šiaurės Vokietijos kunigaikščių buvo paskirti Konrado ir Kristijono, kad suformuotų karinį ordiną. Pradžioje jam buvo paskirta Kujavijos žemė, bet pastačius pilį persikėlė į Dobrynę, todėl ordinas buvo vadinamas Dobrynės ordinu. Pradžioje Dobrynės kunigaikščiai sėkmingai išvijo prūsus iš Kulmo žemes, bet vėliau šie kontratakavo ir pražudė didžiąją dalį ordino karių. Išsigelbėję gavo prieglobstį Pamaryje, pas kunigaikštį Svantopelką II. Netoli Dancigo įkurtas Kalatravos ordinas taip pat negalėjo susidoroti su prūsais.
Teutonų kunigaikščių pakvietimas
thumb|right|[[Hermanas Salza, didysis Teutonų magistras]] Būdamas Romoje Kristijonas Olyvietis užmezgė pažintį su Teutonų ordino magistru Hermanu Salza. Gavęs kunigaikščio Konrado ir Mazovijos didikų leidimą vyskupas 1226 m. paprašė Teutonų ordino pagalbos kovoje su prūsais. Stabilumas su prūsais Konradui leistų siekti Lenkijos didžiojo kunigaikščio titulo. Nors Hermanas Salza buvo suinteresuotas lenkų pasiūlymu, tačiau daugiau dėmesio skyrė Šv. Romos imperatoriaus Frydricho II rengiamam penktajam kryžiaus žygiui į Artimuosius Rytus. Be to, teutonai neseniai Vengrijos karaliaus buvo išvyti iš Burzenlando ir siekė didesnės autonomijos.
Hermanas susitikęs su Frydrichu II Riminyje pasiūlė pajungti prūsus, kas būtų leidę Šv. Romos imperijai lengviau apsiginti nuo įsibrovėlių. 1226 m. Šv. Romos imperatorius Auksine Riminio bule Teutonų ordinui suteikė teises į Kulmo žemę ir tolesnes užkariautas teritorijas. Pagonių krikštijimas paliktas Kristijono Olyviečio žinioje.
Prieš pradedant kampaniją, 1234 m. birželio 16 d. teutonai ir lenkai sudarė Krušvicos sutartį, kuri, panašiai kaip ir Auksinė Riminio bulė suteikė kryžiuočiams teises į Kulmo žemę. Ši sutartis kvestionuojama lenkų istorikų, mat jos originalas neišliko ir abejojama jos autentiškumu, taip pat ir vėlesnėmis vokiečių pretenzijomis į Kulmą. Hermanas Salza pasiekė autonominę ordino padėtį. Ordinas liko lojalus Šv. Sostui ir Šv. Romos imperijai. 1234 m. popiežiaus Grigalijaus IX išleista Auksinė Riečio bulė užtvirtino ordino kontrolę užimtose žemėse bei paskelbė ordiną pavaldų tik Šv. Sostui.
XIV a. kronikininkas Petras Dusburgietis mini 11 gentinių žemių Prūsijoje: Barta, Kulmo žemė (seniau valdyta lenkų), Galinda, Nadruva, Notanga, Pagudė, Pamedė, Semba, Skalva, Sūduva ir Varmė. Dusburgietis apskaičiavo, kad dauguma genčių gali sutelkti apie 2000 karių kavaleriją, tačiau Semba gali sutelkti 4000 karių kavaleriją ir 40 000 pėstininkų, o Sūduva – 6000 karių kavaleriją ir nesuskaičiuojamą kiekį pėstininkų. Priešingai nei kitos prūsų gentys, Kulmo prūsai turėję mažesnes pajėgas. Galinda, miškinga laukinė ežerų ir upių žemė, taip pat turėjo negausias pajėgas. Dabartiniai apskaičiavimai rodo, kad Prūsijoje iš viso galėję gyventi 170 tūkst. žmonių, tad Petro Dusburgiečio paskaičiavimai buvo perdėti.
Teutonų kampanijos pradžia
Gavę teises į Kulmo žemę, teutonai atvyko 1230 m. (nors Petras Dusburgietis mini 1226 m., bet manoma, jog tai perrašymo klaida). Hermanas Salza išsiuntė 7 kryžiuočių bei 70-100 paprastų karių avangardą į Mazoviją kaip jo pasiuntinius. Jie užėmė Mazovijos kunigaikščio Konrado pastatytą Fogelsango pilį (priešais dabartinę Torūnę);, kiti šaltiniai tuo tarpu teigia, kad du kryžiuočiai riteriai įkūrė Fogelsangą 1229 m., bet buvo netrukus nužudyti prūsų. Tas regionas į pietus nuo Vyslos buvo pakankamai saugus, jame gyveno tiek krikščionys, tiek pagonys, todėl Konradas fon Landsbergas nurodė surengti nedidelį reidą prieš pagonis palei Vyslą. 20-ties kryžiuočių ir apie 200 seržantų pastiprinimas, vadovaujamas Hermano Balko į Fogelsangą atvyko 1230 m. Hermanas Salza negalėjo skirti didesnių pajėgų, nes tuo metu buvo susitelkęs ties kampanijomis Armėnijoje ir Outremere.
Kryžiuočiai pradėjo kampaniją prieš kaimynystėje gyvenančius pamedėnus, vadovaujamus Pipino. Hermanas Balkas su Konrado Mazoviečio pagalba užėmė dabartinės Torūnės žemes ir patraukė link pagonių valdomos Raguvos. Vietinis prūsų kunigaikštis buvo priverstas palikti pilį kryžiuočiams, kurie taip pat sugriovė prūsų fortus Kverce ir Gurske. Pamedėnų vadas Pipinas buvo kryžiuočių sučiuptas, o prūsų pasipriešinimas regione nutrauktas. 1232 m. riteriai įkūrė ar atstatė Kulmo ir Torno pilis. Popiežius Grigalijus IX paskyrė pastiprinimą, kurį sudarė 5000 veteranų, vadovaujamų Magdeburgo burggrafo.
1233 m. vasarą kryžiuočių armiją sudarė 10 tūkst. karių, kurie įkūrė Kvidzyno tvirtovę Pamedėje. Pamarėnų kunigaikščiai Svantopelkas II ir Samboras II sudarė mažesnę armiją, su kuria 1233–1234 m. žiemą veržėsi į Pagudę. Po artimo mūšio pagonys pagudėnai buvo sumušti prie užšalusios Sirgūnės upės 1234 m. pastatyta Redeno tvirtovė leido stabilizuoti Kulmo žemės rytus.
Su Meiseno burggrafo Henriko III pagalba 1236 m. kryžiuočiai įsiveržė palei Vyslą į šiaurę ir privertė atsitraukti pamedėnus. Nors Henrikas II nedalyvavo 1237 m. kampanijoje prieš Pagudės prūsus, tačiau jis perdavė dvi upines valtis, kuriomis kryžiuočiai sėkmingai kovojo prieš prūsų plaustus. Kolonistai iš Liubeko netoli prūsų miesto Truso įkūrė Elblagą.
Nuo 1238–1240 m. teutonai pradėjo kampanijas prieš bartus, notangus ir varmius. Negausios kryžiuočių pajėgos buvo sumuštos ties varmių fortu Honeida, tuomet vadovaujantis maršalas Dytrichas fon Berheimas grįžo su didesne armija. Kuomet varmių vadas Kodrūnas pasiūlė pagonims pasiduoti ir priimti krikščionybę, pilies įgula jį nužudė, tačiau kryžiuočiai vis vien užėmė pilį. Šis fortas prie Aistmarių buvo pervadintas į Balgą ir 1239 m. atstatytas, kad būtų ginamos ordino žemės Varmėje. Prūsai nesėkmingai bandė atgauti fortą, jų vadas Piopsas kovoje žuvo. Braunšveigo-Liunrburgo kunigaikščio Oto I sezoniniai pastiprinimai konsolidavo teutonų kontrolę Notangoje ir Bartoje.
1243 m. spalio 1 d. bule popiežius Inocentas IV padalino Prūsiją į Kulmo, Pamedės, Varmės ir Sembos vyskupijas. Tiesa, paskutinioji tertorija dar nebuvo užkariauta.
Pirmasis prūsų sukilimas
thumb|right|Teritorija, kontroliuota Teutonų ordino apie 1250 m. Teutonų riterių veržimasis į Prūsiją buvo pristabdytas 1242 m. prasidėjusio pirmojo prūsų sukilimo. Krikščionys, išsigandę greitos ordino plėtros į savo žemes, pamarėnai, vadovaujami Svantopelko II, parėmė prūsus jų kovoje su kryžiuočiais. Be to, ordinas nebegavo tokios paramos kaip anksčiau iš Vokietijos, o lenkų kunigaikščiai tarpusavyje nuolat konfliktavo.
Kryžiuočių kavalerija ir arbaletų artilerija buvo kur kas pranašesnė nei prūsų ginkluotė, tačiau prūsai buvo puikiai prisitaikę kovoti miškingose, pelkėtose vietovėse. Nors prūsai ir pamarėnai užėmė daugumą Ordino pilių ir nugalėjo kryžiuočius 1244 m. Renseno mūšyje, jiems pritrūko apgulties pajėgų, kad galutinai sutriuškintų Ordiną. Vokiečiai pradėjo naudoti politinį ir diplomatinį spaudimą, bandydami išskirti prūsų ir pamarėnų sąjungą. Vatikanas taip pat siekė, kad krikščionys suvienytų pajėgas kovoje prieš pagonis, o ne kovotų tarpusavyje. 1248 m. Svantopelkas nutraukė paramą prūsams. 1249 m. vasarį pasirašyta Christburgo taika, pagal kurią prūsai įpareigoti priimti krikščionybę, už ką jiems būsiančios suteiktos įvairios teisės. Nors dauguma genčių priėmė sutartį, kovos tarp prūsų ir Ordino nesiliovė iki pat 1253 m. Notangai 1249 m. lapkritį netgi nugalėjo ordiną Kriukeno mūšyje.
Semba
Kai po 1250 m. pasiekta taika su vakariniais prūsais, Teutonų riteriai pratęsė kampanijas į rytus ir šiaurę, kur susidūrė su sembais. Komtūras Henrikas Stangas Christburgietis 1252 m. vedė armiją per Aistmares su siekiu užpulti prūsų šventovę Romuvą. Tačiau sembai nugalėjo riterius ir nužudė Henriką Stangą. Naujasis ordino magistras Popomas Osternachas pradėjo rengtis kryžiaus žygiui į Sembą. 1253 m. buvo numalšinti maištingi galindai, tačiau Ordinas bijojo pernelyg spausti užkariautus prūsus, kad šie nesusijungtų su Lenkija. Numalšinus maištingas gentis popiežius Inocentas IV nurodė dominikonų vienuoliams rengti naują kryžiaus žygį. Buvo išsiųsti kvietimai riteriams į Vengriją, Bohemiją, Šv. Romos imperiją. Kol Ordinas laukė atvykstant riterių, Livonijos ordinas Kuršių marių pakrantėje įkūrė Memelį (Klaipėdą), taip siekdamas užkirsti kelią galimai žemaičių pagalbai sembams.
Buvo surinkta galinga 60-ies tūkstančių karių armija iš bohemiečių ir austrų, vadovaujamų Otokaro II, moravų, vadovaujamų vyskupo Bruno iš Olomouco, saksonų, vadovaujamų burggrafo Oto III bei kontingento, vadovaujamo Rudolfo I Sembai buvo nugalėti Rudau mūšyje, pilies įgula priversta pasiduoti ir pakrikštyta. Kryžiuočiai netrukus užėmė Kedėnus, Valdau, Kaimenus, Tepliavą. Pakrikštyti sembai buvo neliečiami, tačiau besipriešinantys buvo sunaikinti. Semba buvo užkariauta 1255 m. sausį, kampanijos, netrukusios net mėnesio, metu. Netoli prūsų gyvenvietės Tvangstės teutonai įkūrė Karaliaučių (Kionegsbergą), kurį pavadino Bohemijos karaliaus garbei. Taip pat netoliese įkurtas Braunsbergas, pavadintas Bruno iš Olomouco garbei. Ties Alnos ir Priegliaus santaka riteriai įkūrė Vėluvos fortą, kad apgintų Sambos žemes nuo galimų jotvingių, nadruvių ar skalvių atakų. Fortas patikėtas krikščionių sembų vadui Tirskui ir jo sūnui Maidelui. Su sembų rekrūtų pagalba kryžiuočiai veržėsi tolyn į Notangą, užėmė Kapostetės ir Oktolitės tvirtoves. Notangų vadas Godeckas su dviem jo sūnumis buvo nužudyti.
Didysis prūsų sukilimas (1260–1274 m.)
Livonijos ordinas rengė kampanijas į šiaurės rytuose nuo Prūsijos esančią Žemaitiją. Nors buvo pasiektos paliaubos, žemaičiai atsisakė priimti krikščionybę. 1259 m. įvyko Skuodo mūšis, kurio metu žemaičiai nugalėjo ordiną 1260 m. Livonijos ordinas dar kartą nugalėtas Durbės mūšyje. Šios baltų pergalės paskatino prūsus sukilti dar kartą. 1260 m. prasidėjo didysis prūsų sukilimas.
Nepaisant teritorinių laimėjimų Prūsijoje, Teutonų ordinas vis dar buvo susitelkęs ties Šventąja Žeme, todėl tik nedidelis pastiprinimas galėjo būti skirtas Baltijos regionui. Po pergalių vokiečių riteriai buvo išsiskirstę po regioną. 1261 m. pagonys nugalėjo kryžiuočius Pokarvio mūšyje. Didelė dalis vokiečių pilių Prūsijoje buvo sugriautos. Be to, baltai rengė žygius ir sukilimus Livonijoje, Lenkijoje, Voluinėje.
1265 m. kryžiuočiai, vadovaujami Alberto I ir Henriko III, sutelkė pajėgas, skirtas numalšinti sukilimą. Pastiprinimą suteikė Branderburgo burggrafai Otas III ir Johanas I. 1267–1268 m. į Prūsiją grįžo Bohemijos karalius Otokaras II, bet buvo sulaikytas prasto oro. Meiseno burggrafas Dytrichas II 1272 m. su Ordinu taip pat surengė kampaniją. Kryžiuočiai palaipsniui išžudė ar privertė pasiduoti visas sukilusias gentis ir jų vadus.
Dėl sukilimo prūsai prarado dalį teisių, garantuotų Christburgo taikos sutartimi, ir palaipsniui pateko į vergovę. Nemažai prūsų pasitraukė į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę ir Sūduvą, kiti buvo perkelti kryžiuočių. Likę prūsų genčių vadai tapo Teutonų vasalais ir padėjo atstatinėti jų pilis.
Vėlesnės kampanijos
Nors Teutonų ordino puolamoji galia didžiojo prūsų sukilimo metu susilpninta, kryžiuočiai ir toliau rengė žygius prieš pagonis rytų kryptimi. Bartai, notangai ir varmiai buvo „atversti“ į krikščionybę, tuo tarpu pagonys jotvingiai ir lietuviai kovojo su Ordinu dėl sienų. Didžiojo sukilimo metu jotvingiai, vadovaujami Skalmanto, įsiveržė į Bartą ir užpuolė Barštyno pilį, kuri buvo pagrindinis pasienio postas. Krikščionys notangai ir bartai padėjo Ordinui kovoti prieš jotvingius. 1274 m. notangai nužudė 2000 jotvingių grobikų, o Ordino magistras Anas fon Zangershauzenas pasiuntė rekrutus iš Tiuringijos ir Meiseno įtvirtinti Teutonų valdžią Notangoje.
Naujas magistras Hartmanas Helderungenas nurodė Prūsijos krašto magistrui Konradui Terbergui Vyresniajam pulti žemes palei Prieglių į rytus nuo Karaliaučiaus ir atskirti nadruvius nuo jotvingių. Sembos fogtas Teodorikas su kariauna nusiaubė du paupio fortus ir prisiplėšė turtų. Vėliau jis su riteriais surengė dar vieną žygį prieš nadruvių fortą. Nors jo kariai pasidavė, tačiau užėmus pilį kryžiuočiai daugumą karių išžudė, o paliktus gyvus iškeldino. Konradas su armija įveikė ir pagrindinę nadruvių tvirtovę Kaminisvikę, ginamą 200 karių.
Tuomet kryžiuočiai Nadruvą ir Mėmelį naudojo kaip pagrindines bazes užimant Skalvą ir Nemuno žemupį. Skalva buvo svarbus kryžiuočių tikslas – iš jos būtų galima atakuoti Žemaitiją, neleidusią susijungti Livonijos ir Prūsijos žemėms. Dėl tokio iškilusio pavojaus skalvius parėmė lietuviai. Kadangi pagonys buvo stiprūs laukinėse žemėse, Teutonai susitelkė ties Nemunu, kurio pakrantėje siekė užimti Ragainės fortą. Teodorikas išsiuntė į puolimą 1000 karių. Artilerija privertė pylimo gynėjus atsitraukti. Tuomet kopėčiomis kryžiuočiai pateko į pilį ir išžudė daugumą pagonių. Teodorikas taip pat užėmė ir kitame Nemuno krante buvusį Romigės fortą. Skalviai atsakė nusiaubdami Labėnų fortą prie Karaliaučiaus. Tuomet Konradas Terbergas surengė didelę kampaniją į Skalvą kurios metu masiškai žudė ir grobė skalvius. Kai skalvių kariai pradėjo vytis grobikus, Konradas surengė pasalą ir nužudė skalvių vadą Steinegelę. Netrukus skalvių didikai buvo priversti pasiduoti.
Kryžiuočiai ir jotvingiai įsitraukė į partizaninį karą, kuris buvo gan palankus pagonims. Tačiau jiems trūko pajėgų atsilaikyti prieš vokiečius, lenkus ir volynėnus, todėl jotvingių vadai vienas po kito pasidavė. Maršalas Konradas Terbergas surengė reidą į Pokimą, kur prisiplėšė galvijų, arklių ir vergų. Surengę pasalą kryžiuočiai įveikė 3000 jotvingių armiją, patys netekę tik 6 karių. 1280 m. jotvingiai ir lietuviai įsiveržė į Sembą, bet Ordinas buvo tam pasiruošęs ir atrėmė antpuolį. Kol pagonys dar buvo Semboje, komtūras Ulrichas Bajeris iš Tapiau surengė naikinantį reidą į Sūduvą. Lenkų kunigaikštis Lešekas Juodasis pasiekė dvi svarbias pergales prieš pagonis, taip užtvirtindamas Lenkijos sienas ir priversdamas Skalmantą atsitraukti į Lietuvą.
Prūsai išlaikė daugumą savo gyvenimo būdo tradicijų, ypač po Kristburgo taikos garantavusios teises apsikrikštijusiems. Sukilimai kryžiuočiams leido šias teises taikyti tik stipriausiems atsivertėliams, tačiau krikšto procesas sulėtėjo. Kai prūsai buvo kariniu būdu nugalėti XIII a. antrojoje pusėje jie palaipsniui pakrikštyti ir kultūriškai asimiliuoti bei tapo monastinės Teutonų ordino valstybės dalimi. Žlugus Akrai ir Outremero kolonijoms Ordinas perkėlė visas pajėgas į Pabaltijį, kur tęsė kovas su pagoniškąja Lietuva ir krikščioniškuoju Pamariu, skyrusiu Ordino žemes nuo Šv. Romos imperijos.
Santo Anželas
Santo Anželas  – miestas pietryčių Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje, Rytų Misjonese. Yra Sepe Tiaražu oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (soja, kukurūzai, kviečiai, kiaulės, galvijai, avys). Turizmas (kelionės po aplinkines jėzuitų misijas, ypač – Šv. Mykolo). Santo Anžele yra XX a. pr. pastatyta katedra, kurios architektūrinis stilius paremtas jėzuitų misijų architektūra.
Istorija
1706 m. Šv. Angelo (Santo Anželo) misiją įkūrė jėzuitai.
Mikulionių akmuo
Mitologinis akmuo informaciniu ženklu nepažymėtas, matomas nuo kelio (sustojus) – slūgso aukštoje pašlaitėje (šiaurinėje pusėje), miške, apie 100 m nuo įvažos su šlagbaumu į privačią teritoriją (lauko keliukas miško pakraštyje). Šalia akmens įkastas apie 50 cm aukščio išdrožtas medinis stulpelis su Rūpintojėlio figūrėle, keliautojų papuoštas įvairiais pakabukais. Akmens dubenyje yra paliktų smulkių monetų. Riedulys smarkiai apsamanojęs. Pasak vietos gyventojo iš gretimos sodybos, akmuo buvo šiek tiek perkeltas, praeityje vykdant kelio rekonstrukcijos darbus.
Mikulionių akmuo nuo 1992 m. yra valstybinės reikšmės archeologinis paminklas (unik. kodas ).
Duomenys
Mikulionių akmuo yra žmogaus apdorotas riedulys. Akmuo pilkšvai rausvas stambiagrūdis granitas, netaisyklingo cilindro formos, 1,2x0,95 m dydžio ir 0,75-0,8 m aukščio. Akmens viršuje iškaltas plokščiadugnis dubuo, netaisyklingos apskritimo formos, maždaug 44x45 cm dydžio ir iki 3 cm gylio. Dubuo iškiliu dugnu, o jį juosiantis griovelis iki 2 cm pločio.
Šio dubens viduryje yra dar vienas, taip pat iškiliu dugnu, iki 18 cm skersmens apskritimas. Akmens šonuose matomos maždaug 10 cm aukščio ir 4 cm pločio tašymo kaltu žymės. 1972 m akmens aplinkoje ištirtas 20 m². plotas, kuriame į pietvakarius nuo akmens aptikta laužavietė, bei maždaug 1,8 m skersmens iš akmens nuoskalų išklotas grindinys.
Analizinė funkcija
Analizinė funkcija – funkcija, kuri bet kuriame apibrėžimo srities taške gali būti išskleista konverguojančia laipsnine eilute (tai tapatu teiginiui, kad funkcija yra analizinė, jei kiekviename taške gali būti išskleista Teiloro eilute).
Analizinės funkcijos yra be galo daug kartų diferencijuojamos funkcijos. Analizinės funkcijos sąvoka gali būti taikoma tiek realaus, tiek ir kompleksinio kintamojo argumento funkcijoms. Tačiau kompleksinio kintamojo funkcijos atveju analiziškumas reikalauja tenkinti papildomas, taip vadinamas Koši-Rymano sąlygas, todėl tokio tipo funkcijos vadinamos holomorfinėmis funkcijomis.
Kompleksinio kintamojo funkcija (čia u(z) ir v(z) – realiosios kompleksinio argumento funkcijos) yra analizinė, jei tenkinama viena iš sąlygų (visos jos yra ekvivalenčios):
Savybės
Jei f(z) ir g(z) yra analizinės, tuomet
Pavyzdžiai
Neanalizinių funkcijų pavyzdžiai:
2022 m. Dakaro ralis
thumb|right|250px|2022 m. Dakaro ralio emblema 2022 m. Dakaro ralis – 44-asis Dakaro ralis, kuris vyko 2022 m. sausio 2–14 d. Saudo Arabijoje. Tai trečiasis Dakaro ralis Saudo Arabijoje. Ralis prasidėjo Haile ir finišavo Džidoje. Dėl COVID-19 pandemijos šiais metais ralis vyko tik vienoje šalyje, nors organizavimo sutartyje buvo numatyti planai prijungti ir Saudo Arabijos kaimynines šalis.
2021 m. pabaigoje FIA pasaulio motosporto taryba patvirtino naują čempionatą – FIA ralio kroso pasaulio čempionatą (W2RC), o pirmuoju jo etapu tapo 2022 m. Dakaro ralis.
1995 m. Rygos zoninis turnyras
1995 m. Rygos zoninis turnyras – tai FIDE atrankos varžybos į 1998 m. Pasaulio šachmatų čempionatą, vykusios 1995 m. kovo 12-25 mėn. Rygoje. Trys geriausiai pasirodę dalyviai pateko į 2000 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatą.
2022 m. Dakaro ralis
Lietuviai Dakaro ralyje
Šis ralis yra gausiausias istorijoje pagal lietuvių dalyvių skaičių – 15 vairuotojų ir šturmanų startavo 10-yje komandų iš Lietuvos.
1995 m. Rygos zoninis turnyras
Dalyvių atranka
Turnyre dalyvavo šachmatininkai iš Baltijos šalių: penki Estijos, penki Latvijos bei keturi Lietuvos žaidėjai.
Japonijos futbolo varžybos 2019 m.
Pereinamosios rungtynės
-
2022 m. Dakaro ralis
Lietuviai Dakaro ralyje
Automobilių įskaitoje dalyvauja 4 ekipažai. Antanas Juknevičius ir Gintas Petrus startavo nepakitusiais automobiliais, Vaidotas Žala startavo su modernizuotu Mini, o Benediktas Vanagas – su nauju Toyota Hilux naujoje T1+ klasėje.
Motociklų kategorijoje dalyvauja Arūnas Gelažninkas su nauju Husqvarna motociklu, keturračių kategorijoje Laisvydas Kancius startavo su nepakitusiu keturračiu.
1995 m. Rygos zoninis turnyras
Turnyro lentelė
Pastaba. Titulai, federacijos - pagal 1995 m. būklę.
Rezultatai
Turnyrui pasibaigus, lentelės priekyje - du estų didmeistriai. Nugalėtoju tapo - Lembitas Olis (10 taškų iš 13-kos galimų), antroje liko - Janas Ehlvestas (9 taškai), o  trečias - Lietuvos, tuomet dar tarptautins meistras Šarūnas Šulskis, taip pat - 9 taškai. Visi trys prizininkai pateko į 1998 m. FIDE pasaulio čempionatą.
Aleksandras Indriulaitis
Aleksandras Indriulaitis (1934 m. gruodžio 20 d. Šiauliuose – 2018 m. gruodžio 25 d. JAV) – Lietuvos menotyrininkas, Visuotinės lietuvių enciklopedijos, Kultūros paminklų enciklopedijos straipsnių autorius, dailininkas.
2022 m. Dakaro ralis
Lietuviai Dakaro ralyje
Pirmą kartą istorijoje lietuvių komandos dalyvauja sunkvežimių, lengvųjų motobagių ir „Dakar Classic“ kategorijose. Su „Tatra“ sunkvežimiu važiuoja Vaidotas Paškevičius; Tomas Jančys ir Rokas Baciuška važiuoja Can-Am lengvaisiais motobagiais, o Valdas Valiukevičius – 1987 m. „klasikiniu“ Toyota Land Cruiser.
Aleksandras Indriulaitis
Biografija
Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Pagrindinė darbo kryptis – dailės palikimo aiškinimas, paminklų apskaita, jų apsaugos metodika. Publikavo medžiagą apie dailės paminklus ir dailininkų kūrybą. Buvo ilgametis vadovas ekspedicijose dailės paminklams tirti. Savo žiniomis prisidėjo nustatant meninę vertę tūkstančiams dailės paminklų nuo XVI a., esančių įvairiose šalies vietovėse.
Svarbiausi straipsniai paskelbti Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje, Kultūros paminklų enciklopedijoje, Lietuvos archyvuose, kultūros leidiniuose „Literatūra ir menas“, „Kultūros barai“, „Savastis“ ir kt.
2022 m. Dakaro ralis
Lietuvos dalyvių rezultatai
Šių metų renginyje Lietuvos dalyviai pasiekė gerų rezultatų. Laisvydas Kancius laimėjo 1B etapą keturračių kategorijoje, Rokas Baciuška laimėjo 10 ir 12 etapus lengvųjų motobagių kategorijoje. Galutinėje įskaitoje Arūnas Gelažninkas iškovojo aukso medalį Original by Motul motociklų kategorijoje, o Rokas Baciuška užėmė 3 vietą lengvųjų motobagių kategorijoje. Dvidešimtuką savo kategorijose taip pat pasiekė Vaidotas Žala, Tomas Jančys, Vaidotas Paškevičius ir Valdas Valiukevičius. Viso 2022 m. Dakaro ralį pradėjo 578 ekipažai, o baigė 449.
Šveicarijos futbolo varžybos 1936–1937 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1936–1937 m.
Snaigių karta
Karta pavadinta tarsi pabrėžiant klaidingą įsitikinimą, kad kiekviena snaigė unikali ir nepakartojama, tad ir neva kiekvienas vaikas yra nepakartojamas. 2016 m. žurnalas „Financial Times“ snaigių kartos žodį snowflake išrinko 1 iš 10 metų žodžių.
Papiškiai (Varėna)
Papiškiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Daugų, 3 km į šiaurės vakarus nuo Gudžių, Savisto rytiniame krante, prie Abistos ištakų. Yra kapinės. Rasta Papiškių senovės gyvenvietė, Papiškių akmuo su pėdomis. Keliai į Gudžius, Andriūnus, Sokonis.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Nedzingės valsčiaus Geidukonių apylinkę, buvo Daugų dvaro valda.
Žakujis
Žakujis (Žakuji, Žakui, ) – upė pietryčių Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje. Prasideda Paso Fundo savivaldybėje, teka daugiausia į pietus. Žemupyje, į vakarus nuo Porto Alegrės, kartu su Gravatajaus, Sinoso ir Kajaus upėmis sudaro pelkėtą deltą, kuri išsilieja į Gvaibos ežerą, kuris jungiasi su Patoso lagūna, susiliejančia su Atlanto vandenynu.
Didžiausi intakai: Takvaris, Pardas, Irujis, Botukarajus, Pikviris, Koloradas, San Bentas, Butija.
Ties Salto do Žaukuju upėje įrengta hidroelektrinių kaskada.
Prie Žakujo įsikūrę miestai: Salto do Žakujis, Kašoeira do Sulas, Rio Pardas.
Edvigas
Edvigas (rečiau vadinamas Edviu, apie 941 – 959 m. spalio 1 d.) – Anglijos karaliumi nuo 955 m. iki savo mirties po ketverių metų.
Biografija
Tremtyje Dunstaną paveikė Flandrijos benediktinai ir Rytų Anglijoje susibūrė jų partija, rėmusi Edvigo brolį Edgarą. Nepatenkinti karaliaus elgesiu ir sukurstyti archivyskupo Odo, 957 m. Nortumbrijos ir Mersijos didikai sukilo ir prisiekė ištikimybę Edgarui. Edvigas buvo nugalėtas prie Glosterio, bet didikai susitarė išvengti pilietinio karo ir padalino karalystę į dvi dalis palei Temzę: Edvigas valdė Veseksą ir Kentą, o Edgaras šiaurę. Po brolio mirties Edgaras suvienijo karalystę.
Putnovcė
Putnovcė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sidros valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.