cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
GAZ-24
Interjeras
Automobiliuose pagamintuose iki 1977 m. durų apdaila turėjo vertiklias siūles, vėliau atsirado apdaila su horizontaliomis siūlėmis ir charakteringu apskritimu aplink langų pakėlimo rankenėlę.
Automobilis buvo gaminamas su radijo imtuvu. Eksportui skirtuose modeliuose radijo imtuvas turėjo FM bangų dažnį.
Techninės ypatybės
thumb|220px|right|Variklio skyrius Iš techninės pusės, automobilis, buvo kurkas pranašesnis nei praėję modeliai. Pagrindinė naujovė buvo: pilnai sinchronizuota pavarų dėžė, stabdžių sistemoje buvo hidrovakuuminis stiprintuvas ir skirstytuvas, ratų stabdžių mechanizmai su automatiniu reguliavimu, patobulintas salono šildymas su galinio stiklo nuputimu, dviejų kamerų karbiuratorius, 14 colių ratlankiai, stovėjimo stabdis galiniuose ratuose (GAZ-21 buvo pavarų dėžės stabdis, kuris buvo labai nepatikimas). Labai sumažėjo važiuoklės tepimo taškų, laikantys kėbulo elementai tapo stipresni, o pats kėbulas tapo stabilesnis, dėl privirintų (GAZ-21 buvo prisukmi) galinių sparnų, dažymui buvo naudojama stabilesnė sintetinė emalė, būgniniai stabdžiai visuose ratuose.
Žemesni automobiliai turėjo kurkas žemesnį svorio centrą, kuris užtikrino stabilumą ir lengvesni valdymą esant dideliam greičiui. Žemame automobilyje mažiau kratė keleivius, esant prastai kelio dangai.
Cenzorius (Roma)
Vienu metu galėjo būti du cenzoriai. Juos rinkdavo Centuriatas aštuonių mėnesių laikotarpiui. Kitų magistratų atžvilgiu jų padėtis buvo unikali: jie neturėjo imperium (valdžios), ir jų nesaugojo liktoriai. Nepaisant to cenzūra buvo laikoma aukščiausiu titulu po diktatūros, „šventuoju“ magistratu.
Šią pareigybę 446 m. pr. m. e. įtvirtino šeštasis Romos karalius Servijus Tulijus. Vėliau Romos Respublikos laikais ji ilgai buvo prieinama tik patricijams. 22 m. pr. m. e. paskutinįkart cenzorius paskyrė Augustas.
GAZ-24
Projekto vertinimas
GAZ-24 žinomas kaip patikimas automobilis su neprastu komforto lygiu (erdvus salonas, minkšta važiuoklė). Gaila, bet šis automobilis turi ir trūkumų – maža galia ir pasenusi variklio konstrukcija, dažnas techninis aptarnavimas, stabžių sistema, stabilumas kelyje, bei valdymas neatitinka šiuolaikinių reikalavimų.
Lotkos–Volteros lygtys
Auka
Aukos lygtis:
GAZ-24
Projekto vertinimas
Lyginant pagal 1970 m. – automobilis buvo gana šiuolaikiškas ir mažai kuo nusileido analogiškiems amerikietiškiems automobiliams. Europietiški tokio tipo automobiliai buvo kurkas brangesni nei GAZ-24.
GAZ-24 turėjo didelį pasisekimą užsienio rinkoje, įskaitant Vakarų Europą, kur automobilio privalumas buvo dydis ir nedidelė kaina, taip pat gera ankstesnio modelio GAZ-21 reputacija.
GAZ-24 kultūroje
thumb|150px|GAZ-24 pašto ženkle GAZ-24 pasirodė beveik visuose 8-9 dešimtmečių rusų filmuose, daugelyje dabartinių. Žaidime „Half–Life 2“, kurio veiksmas vyksta Rytų Europoje, dažnai galima pamatyti pirmosios serijos GAZ-24, taip pat kitus automobilius, tokius kai „Moskvič“ ar „Trabant“
Lotkos–Volteros lygtys
Auka
Auka turi neribotus maisto išteklius ir nesant plėšrūno dauginasi eksponentiškai; šis eksponentinis augimas yra lygtyje aprašomas α x. „Plėšrūnavimo greitis“ yra laikomas proporcingu plėšrūno ir aukos susitikimo santykiui; tai aprašo β xy. Jeigu x arba y lygūs nuliui, tada negali būti plėšrūnavimo.
Su šiais teiginiais viršuje galima interpretuoti, kad aukos kitimas priklauso nuo savo dauginimosi minus nužudytų aukų skaičius.
Plėšrūnas
Plėšrūno lygtis:
Šioje lygtyje δ xy vaizduoja plėšrūno populiacijos augimą. (Panašu į plėšrūnavimo greitį; tačiau kita konstanta yra naudojama kai greitis, kuriuo plėšrūno populiacija auga, yra nebūtinai lygus greičiui, kai žudoma auka). γ y reiškia plėšrūno mažėjimą dėl natūralios mirties arba emigracijos; tai veda iki eksponentinio sunykimo nesant aukai.
Lygties sprendiniai
Lygtys turi periodinius sprendinius ir neturi paprasto išreiškimo naudojant įprastas trigonometrines funkcijas.
Populiacijos pusiausvyra
Populiacija yra pusiausvyroje, kai nei viena iš populiacijų nesikeičia, t. y. abi išvestinės yra lygios nuliui:
Išsprendus x ir y viršutinei sistemai, gauname
ir
Vadinasi yra pusiausvyra.
Stabilumas ir stacionarūs taškai
Plėšrūno-aukos modelio Jakobiano matrica:
Vyrai juodais drabužiais
Vyrai juodais drabužiais (Men In Black, dar žinomi, kaip vyrai pilkais drabužiais, Men In Gray) – naujųjų laikų mitų ir NSO konspiracijų teorijų veikėjai. Paprastai jie pasirodo iškart po to, kai buvo stebėti neatpažintų skraidančių objektų pasirodymai ir liepia niekam nepasakoti apie tai, ką matė. Dažniausiai važinėja seno modelio kadilakais, draudžia juos fotografuoti. Vyrai juodais drabužiais yra laikomi vyriausybės agentais, tačiau pagal kai kurias kitas versijas jie patys yra ateiviai iš kosmoso. Bet kuriuo atveju, jų funkcija yra nuslėpti informaciją apie ateivių lankymąsi žemėje.
Knygos
Vyrai juodais drabužiais pirmąkart buvo paminėti šiose knygose:
Tėvynei ir Laisvei/LNNK
„Tėvynei ir Laisvei“ / Latvijos Nacionalinės Nepriklausomybės Sąjūdis (Tēvzemei un Brīvībai/Latvijas Nacionālās Neatkarības Kustība) – latvių tautinės krypties politinė partija.
Latvijos Nacionalinės Nepriklausomybės Sąjūdis įsikūrė 1988 m. ir faktiškai atitiko Lietuvos Laisvės Lygą. Tikslas – Latvijos nepriklausomybė. Šiuo požiūriu, skyrėsi nuo Latvijos Liaudies Fronto, siekusio dalinės autonomijos Tarybų Sąjungos sudėtyje. Lyderiai – Einaras Repšė ir Juris Duobelis (Juris Dobelis).
Tautinė partija „Tėvynei ir Laisvei“ įsikūrė 1993 m. iš radikaliųjų Latvijos Liaudies Fronto atstovų ir faktiškai atitiko Lietuvių tautininkų sąjungą.
1997 m. abi šios politinės organizacijos susijungė, sudarydamos vieną partiją. Šiandieninis jos vadovas – Robertas Zylė (Roberts Zīle).
2006 m. Saeimos rinkimuose ši partija gavo 8 vietas.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Geluža
Gelužà – upelis pietryčių Lietuvoje, Trakų ir Varėnos rajonuose, Merkio dešinysis intakas.
Prasideda Trakų rajone, ties Klepočių kaimu. Teka pietų kryptimi per Žvingeliškių mišką. Įteka Merkin Valkininkuose. Vaga vietomis sureguliuota. Geluža ties Tiltų kaimu patvenkta Tiltų tvenkiniu.
Nadine Beiler
Nadine Beiler (g. 1990 m. gegužės 27 d.) – Austrijos R&B ir pop dainininkė, kuri laimėjo šou Starmania trečiąjį sezoną. Beiler atstovavo Austrijai 2011 m. Eurovizijoje su daina „The Secret Is Love“.
2011 m. Eurovizija
Vasario 25 d. Nadine Beiler laimėjo Austrijos nacionalinę atranką į 2011 m. Euroviziją su daina „The Secret Is Love“ ir atstovavo savo tautai antrajame konkurso pusfinalyje. Sėkmingai įveikusi pusfinalį ji užėmė 18 vietą.
Leonas Grinius
Leonas Grinius (g. 1945 m. balandžio 26 d. Kaune) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1968 m. baigė Maskvos universitetą. 1981 m. biologijos mokslų daktaras.
1971–1991 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Biochemijos ir biofizikos katedros dėstytojas. Nuo 1984 m. profesorius.
1991–1994 m. dirbo ir dėstė JAV Masačusetso technologijos institute ir Tafto universitete. 1994–2003 m. dirbo „Procter & Gamble“ kompanijoje; kūrė antibiotikus. Nuo 2003 m. dirba Cincinačio Vaikų ligoninės medicinos centre (JAV); tiria žmogaus ląstelių diferenciacijos molekulinius mechanizmus.
Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinio darbo sritys: antibiotikų kūrimas, energijos kaupimo ir naudojimo mechanizmai bakterijose bei augalinių ir gyvūninių ląstelių membranose, ląstelių keitimasis genetine informacija.
Atskleidė membranos elektros potencialo susidarymą bakterijose, nustatė jo reikšmę deoksiribonukleorūgšties pernašos genetinei transformacijai, bakteriofaginei infekcijai ir konjugacijai. Išrado elektrodą membranų elektros potencialui matuoti mikroobjektuose, patobulino fluorescuojančiųjų dažų metodų bakterijų energijos apykaitai nustatyti.
Ylasnapiai plepiai
Ylasnapiai plepiai (Pomatostomus) – ylasnapinių (Pomatostomidae) šeimos paukščių gentis. Gentyje yra penkios rūšys, kurios aptinkamos Australijoje–Naujojoje Gvinėjoje.
Renavo dvaras
thumb|300px|[[Napoleonas Orda. Renavo dvaras XIX a.]]
Renavo dvaras – dvaras ir jį juosiantis parkas Mažeikių rajono Sedos seniūnijos Renavo kaime, ant Varduvos upės kranto. Vienas įdomiausių ir geriausiai išlikusių dvaro ansamblių Žemaitijoje. Dvaro miško parke ošia gamtos paminklai – storiausia Lietuvoje Renavo eglė, taip pat Daugiavaikė liepa.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose apie Renavo dvarą užsimenama XVI a. Dvaro pastatas tada buvo medinis su šiaudiniu stogu. Spėjama, kad nedidelis mūrinis pastatas čia jau turėjo stovėti XVIII a. pabaigoje ar XIX a. pradžioje. Anksčiau šis dvaras buvo vadinamas Gaurų dvaru, o vėliau, kai XVII a. pabaigoje jo šeimininkais tapo suvokietėjusių prancūzų Renė giminė, dvarui palaipsniui prigijo Renavo pavadinimas.
XIX a. pirmoje pusėje Renavo dvarą valdė Antanas Renė, garsėjęs pomėgiu sodininkauti. Dvaras pagarsėjo sodu ir apie 18 ha angliško stiliaus parku. Buvo iškasti tvenkiniai, padaryti akmeniniai laiptai, suolai.
1866 m. grafas Antanas Renė į dvarą priglaudžia gyventi žmonos draugę, našlę Viktoriją Narutavičienę ir jos vaikus Stanislovą bei Gabrielių – būsimuosius Lietuvos Respublikos Nepriklausomybės Akto signatarą ir pirmąjį Lenkijos Respublikos Prezidentą. Tuo metu šiame dvare namų mokytoju dirbo Laurynas Ivinskis, kuris įskiepijo auklėtiniams pagarbą lietuvių kalbai ir paskatino domėtis žemaičių tautosaka. Narutavičiai Renave gyveno iki Antano Renė mirties.
Po jo mirties dvaras atiteko Eugenijui Renė. Renne giminės atstovas Karolis Evaldas Renne 1732 m. iš Abiejų Tautų Respublikos karaliaus Augusto II gavo barono titulą. Šis titulas 1841 m. patvirtintas Rusijoje. Antanas Renne vaikų neturėjo ir visą savo turtą užrašė Feliksui Mielžinskiui (1871–1910 m.). Felikso Mielžinskio našlė ir jos duktė Maria Janušova Zdiechovska buvo paskutinės Renavo valdų savininkės. Mielžinskis šalia Varduvos upelio gražioje vietoje įkūrė naują apie 6 ha ploto parką. Parke suskaičiuota 48 rūšių bei formų 1761 medis. Parke auga storiausia Lietuvos eglė, kurios skersmuo 1,2 m, ir liepa, ant kurios kamieno iš šaknų išaugusios dar šešios liepos.
Apie 1880 m. šlaito viršuje buvo perstatyti kuklūs, bet gana puošnūs rūmai, garsėję vertingomis paveikslų bei antikvarinių meno dirbinių kolekcijomis. Žinoma, kad Mielžinskiai itin didžiavosi Europos miestuose pagamintais senovinio porceliano dirbiniais. Bibliotekoje buvo daugiau kaip 1000 tomų knygų, daugiausia – gražiai įrištos, išleistos vokiečių ir lotynų kalbomis. Naujesnėje rūmų bibliotekoje daugiausia buvo XIX a. antrosios pusės leidiniai, daugiausia lotyniški.
Po Antrojo pasaulinio karo rūmuose įsikūrė kolūkio kontora, biblioteka ir kultūros namai. 1980 m. dvaro rūmai pradėti restauruoti. Rūmuose išsaugota autentiška dvaro laikų bibliotekos aplinka. Nuo 1996 m. rūmuose veikia Mažeikių muziejaus filialas. Salėse eksponuojami meno kūriniai, veikia kilnojamos parodos. 1999 m. Renavo dvaro sodyba įrašyta į Lietuvos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (kodas G216K). Kompleksui priklauso rūmai, XIX a. pirmosios pusės statiniai: svirnas, arklidė, du tvartai, ūkinis pastatas, sandėlis, rūsys, oranžerijos liekanos ir 1870 m. statyta oficina. Išlikusi kapinių koplyčia, kurioje ilsisi dvarininkų kelių kartų palaikai.
1494 m.
Įvykiai
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Alko apylinkė
Alko apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Balandžio 8
Balandžio 8 yra 98-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 99-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 267 dienos.
Alko apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rietavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. 1954 m. prijungta dalis Lopaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Alko apylinkė prijungta prie Bubėnų apylinkės.
Balandžio 8
Vardadieniai
Alma – Dionizas – Girtautas – Girtautė – Julija – Skirgailė – Valteris
Chmelnyckis
Chmelnýckis (arba Chmelnickis; ; 1431–1795 m. Плоскирів,, 1795–1954 m. Проскурів) – miestas vakarų Ukrainoje, Volynės–Podolės aukštumoje, prie Pietinio Bugo ir Ploskos upių, 376 km nuo Kijevo; srities centras. 256,7 tūkst. gyventojų (2007).
Istorija
XV a. kaimas atiteko garsiai Bedrichovų giminei – Mikola Bedrichovas buvo pirmasis Kameneco kaštelionas. 1578 m. karalius Steponas Batoras miesteliui suteikė privilegiją rengti muges ir turgus. Ploskirive atsirado keli cechai, kūrėsi amatininkai, pradėjo veikti magistratas. XVI a. saloje buvo pastatyta pilis miestelio gyventojams slėptis nuo užpuolikų totorių. 1648–1654 m. Išsivaduojamojo karo metais prie Ploskirivo įvyko kelios kautynės tarp Bogdano Chmelnickio kazokų ir lenkų-lietuvių kariuomenių.
XVII–XVIII a. miestelį valdė viena galingiausių Abiejų Tautų Respublikos giminių – Zamoiskiai. Jų herbo dalis – trys sukryžiuotos strėlės žydrame lauke tapo ir Ploskirivo miesto herbu. Podolę prijungus prie Rusijos 1795 m. liepos 5 d. įsaku imperatorė Jekaterina II įsteigė Podolės guberniją, kurios pavieto centru tapo Proskurovas. Atskiro įsako dėl miesto pavadinimo pakeitimo nerasta.
1800 m. matininkas Diatlovas sudarė pirmąjį miesto žemėlapį. Šiame žemėlapyje pažymėti du pašto traktai į Kamenecą ir Letičevą, kurie ir buvo pagrindinės miesto gatvės. Proskurove buvo 487 gyvenamieji pastatai, iš jų tik vienas plytinis, 68 medinės, 2 drėbtos iš molio ir 7 plytinės parduotuvės, graikų pravoslavų cerkvė, katalikų koplyčia ir dvi žydų mokyklos. Turgūs vyko kas savaitę nuo penktadienio iki sekmadienio, be to, kasmet buvo rengiama 14 mugių. Užregistruoti 2022 gyventojai.
1822 m. miestelį ištiko didžiulis gaisras, sunaikinęs visus medinius pastatus. 1824 m. patvirtintas miesto perstatymo planas, kurį parengė Podolės matininkas Rudlickis ir architektas Hesleris. Miesto teritorija buvo padalyta į 51 kvartalą, kuriuose turėjo būti pastatyti 403 sodybiniai statiniai. 1870 m. per miestą nutiestas geležinkelis, kuris paskatino augimą. 1889 m. pastatytas tabako fabrikas, 1891 m. cukraus gamykla, 1901 m. alaus bravoras. 1904 m. įsteigta realinė mokykla ir gimnazija, 1908 m. – prekybos mokykla. 1892 m. įkuriamas teatras, 1901 m. biblioteka, 1909 m. pradedama įvedinėti telefonus, 1911 m. pastatyta elektrinė. Miestelio gyventojų skaičius nuo 6930 1864 m. paaugo iki 35 771–1909 m. Metinė miesto prakybos apyvarta siekė 5,5 mln. rublių.
Netoli nuo sienos su Lenkija išsidėstęs miestas tapo ir kariniu centru. 1875 m. Proskurove apsistojo 46-asis pėstininkų Dnepro pulkas. Vėliau jame buvo dislokuotas 35-asis dragūnų Belgorodo pulkas, 12-oji artilerijos brigada, 19-oji kavalerijos-artilerijos baterija. Proskurove įsikūrė 12-osios pėstininkų divizijos štabas. Tuo pačiu pradėta vystyti ir karinė pramonė.
1918–1920 m. valdžia mieste priklausė Ukrainos liaudies respublikai. Ukrainą okupavus bolševikams buvo įsteigta Proskurovo apskritis. 1941 m. miestas priskirtas Podolės Kameneco sričiai, o 1954 m. įsteigta Chmelnyckio sritis. Miestas pervadintas Bogdano Chmelnickio garbei.
Mokslas
Mieste veikia 7 aukštosios mokyklos, kuriose mokosi 30 000 studentų, 38 bendrojo lavinimo mokyklos.
Miestai partneriai
Chmelnyckis yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:
Chevrolet Nomad
Chevrolet Nomad buvo universalas, kurį gamino Chevrolet. Serijiniai Nomad modeliai buvo gaminami tarp 1955–1961 ir tarp 1968–1970 metų. Vėliau buvo pristatyti du koncepciniai automobiliai naudojantys Nomad pavadinimą. Pirmasis buvo pristatytas 1999, antrasis 2004 metais, pastarasis priminė 1954 metų Nomad parodos automomobilį ant Chevrolet Corvette bazės. Sklinda gandai, kad 2009 metais Chevrolet išleis visureigį, kuris vadinsis Nomad, tačiau oficialaus patvirtinimo nėra.
Safario ralis
thumb|1972 m. ralio „Checkpoint“. Safario ralis – automobilių ralis, rengiamas Rytų Afrikoje. Pirmosios Rytų Afrikos Karūnacijos Safario varžybos vyko 1953 m. gegužės 27–birželio 1 d. Kenijos, Ugandos ir Tanganikos valstybėse, karalienės Elžbietos II karūnavimo garbei. 1960 m. pavadinimas buvo sutrumpintas į Rytų Afrikos Safario ralis, nuo 1974 m. tiesiog vadinamas Safario raliu.
1861 m.
1861 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Safario ralis
Daugiausiai (penkis kartus, 1973, 1979–1982 m.) šiame ralyje yra nugalėjęs Kenijos lenktynininkas Shekhar Mehta.
1861 m.
Įvykiai
Gegužė Nedatuoti
Safario ralis
Šio ralio nugalėtojai
thumb|Lenktynininkai [[Jean-Pierre Nicolas ir Jean-Claude Lefèbvre nugalėjo 26-ąjį Safario ralį su Peugeot 504 V6 Coupé]]
1861 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Safario ralis
Šio ralio nugalėtojai
Pastabos: IMC – Tarptautinis gamintojų čempionatas, WRC – Pasaulio ralio čempionatas, 2LWC – 2-Litre World Cup, ARC – Afrikos ralio čempionatas, IRC – Tarptautinio ralio iššūkio čempionatas
1861 m.
Mirtys
Nedatuota
Safario ralis
Rytų Afrikos Safario ralis (klasikinis)
Rytų Afrikos Safario ralis – klasikinės ralio varžybos, pirmą kartą surengtos 2003 m., minint 50-ąsias varžybų metines. Šios varžybos nuo tada rengiamos kas dveji metai.
Michael Krohn-Dehli
Mikaelis Kronas-Delis (Michael Krohn-Dehli; g. 1983 m. birželio 6 d.) – Danijos futbolininkas, krašto saugas.
Karjera
Didelę dalį savo karjeros praleido Nyderlanduose, porą sezonų buvo „Ajax“ klubo žaidėju, bet ten rungtyniavo nedaug.
2008 m. grįžo į Daniją.
Rinktinė
Europos futbolo čempionate 2012 m. įmušė pergalingą įvartį į Nyderlandų vartus.
Bratoniškės (Bezdonys)
Bratoniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Bezdonių, kairiajame Neries krante, priešais Bratoniškes Riešės seniūnijoje. Kaimą supa Šakiškių miškai. Pasiekiamos keliuku iš Sakiškių.
Greta yra Bratoniškių senovės gyvenvietė, kurioje likę sampilų, akmenų, archeologinių liekanų.
Ties Bratoniškėmis Neryje yra rėva, pakrantėje – nuo seno pustomi smėlynai.
Nan Madolis
Nan Madolis – smulkių dirbtinių salų grupė Mikronezijoje su kanalų sistema, šalia Ponapės salos. Dažnai vadinama Ramiojo Vandenyno Venecija. Pavadinimas reiškia tarp salų.
Istorija
thumb|250px|left|Nan Madolio fragmentas Nan Madolio statybos prasidėjo maždaug VIII-IX a., o XII-XIII a. pradžioje sukurti didžiausi megalitiniai statiniai. Nan Madolyje vienu metu galėjo gyventi apie 1000 žmonių.
Pečas
Pečas – 2 miestai Centrinėje Europoje:
Pečas (Kosovas)
Pečas  – miestas Kosovo vakaruose, 536 m aukštyje, prie Pečo Bistricos upės. 81,8 tūkst. gyventojų (2003 m.).
Maisto, medienos apdirbimo, keramikos pramonė. Amatinė gamyba (kilimai, juvelyriniai dirbiniai). Yra hidroelektrinė.
Istorija
Miestas žinomas nuo romėnų laikų Pescium pavadinimu.
Heinkel He 178
Heinkel He 178 – pirmasis pasaulyje lėktuvas su reaktyviniu varikliu. Pirmą kartą pakilo į orą 1939 m. rugpjūčio 27 d.
Pečas (Kosovas)
Istorija
Yra išlikę XIII-XVII a. architektūriniai paminklai (ortodoksų cerkvės ir vienuolynai, musulmonų mečetės).
Heinkel He 178
Lėktuvas buvo projektuojamas Ernst Heinkel Flugzeugwerke firmoje, Vokietijoje, o darbams vadovavo Ernstas Heikelis. Jo tikslas buvo naujų technologijų kūrimas bei naujos kartos aviacinių variklių gamyba.
Pirmasis Heinkel He 178 pilotas buvo Erich Warsitz.
Nepaisant to jog lėktuvas per pirmuosius bandymus pasirodė itin perspektyvus, Reicho aviacijos ministerija nesusidomėjo šiuo projektu.
Vėliau, kuriant Me 262 ir He 280 buvo panaudotos Ernsto Heikelio sukurtos technologijos reaktyvinių lėktuvų srityje.
Aldona Šiaulienė
Aldona Šiaulienė (g. 1947 m. birželio 24 d. Užugulbinėje, Pabiržės valsčius) – Lietuvos bibliotekininkė.
Anglijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Anglijos futbolo varžybos 1955–1956 m.
Melanezija
Melanezija – geografinis regionas Ramiajame vandenyne, Okeanijos dalis. Pavadinimą pasiūlė Žiulis Diumonas Diurvilis (Jules Dumont d'Urville) 1832 metais. Graikiškai mela – 'juodas', nesos – 'sala'. Nuo kitų Okeanijos gyventojų skiriasi tamsia oda.
Politiniai dariniai
Melanezijai priskiriamos šios valstybės ir teritorijos:
Geografija
Geografiškai Melaneziją sudaro viena didelė (antroji pagal didumą pasaulyje) sala - Naujoji Gvinėja - ir ją supantys salynai: Taip pat keletas atskirų salų: Dėl šių geografinių darinių priklausomybės Melanezijai yra ginčijamasi:
Istorija
Melanezija pirmą kartą buvo apgyvendinta prieš maždaug 50000 metų. Čia per kelias bangas atsikėlė negritų, papuasų protėviai. Austroneziečiai atsikėlė į šias žemes vėliau, maždaug 1500 m. pr. m. e., Austroneziečių migracijos laikais. Šie žmonės, apsigyvenę Melanezijos salyne žinomi Lapita vardu. Lapita buvo gerai įgūdę jūrininkai bei žemdirbiai, įtakoję didelę teritoriją aplink Ramųjį vandenyną ir naujai apgyvendinę Melaneziją. Jie pakeitė vietos gyventojų tautinę sudėtį, suformuodami melaneziečių tautybę. Tik Naujoji Gvinėja liko gyvenama senųjų gyventojų.
Dėl specifinių vietos gamtinių sąlygų Melanezijoje nesusiformavo aukštesnio lygio kultūra. Regionas išliko akmens amžiuje. Vieninteliai archeologiniai paminklai yra megalitai, statyti atskirose salose.
Nepaisant to, europiečiai mainė alkoholį ir tabaką į būtiniausias sau prekes - santalmedį, rojaus paukščių kailiukus. Jie taip pat atnešė ir naujas ligas: raupus, tymus, dizenteriją, gripą, sifilį ir raupsus. Nuo šių ligų žuvo nemažai vietinių gyventojų. Kai santalmedžio paklausa sumažėjo, susiformavo nauja prekybos forma: buvo pavergiami žmonės iš Naujosios Kaledonijos, Lojalumo salų, Vanuatu, Naujosios Gvinėjos ir Saliamono salų darbui cukraus plantacijose Fidžyje ir Kvinslande. Ši prekyba žmonėmis sustojo tik XX amžiaus pradžioje.
XIX a. Melaneziją dalinosi kolonijinės imperijos. Regiono dalybose dalyvavo keturios valstybės. Pirmieji įsitraukė Nyderlandai, tuo metu jau valdę Malajų salyną vakaruose. Jie prisijungė prie savo kolonijos Naujosios Gvinėjos vakarinę dalį. 1853 m. Napoleonui III bandant konkuruoti su britų kolonijomis Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje, Prancūzija paskelbė savo kolonija Naująją Kaledoniją, kuri tapo Prancūzijos nuteistųjų pataisos vieta.
Konkuruodama su prancūzais 1883 m. Britų imperija nuo Australijos pakrančių prisijungė Naujosios Gvinėjos pietrytinę dalį, kur įkurta Papua kolonija (vėliau atiduota Australijai). Iš ten jie plėtė įtaką aplinkinėse salose, kolonizuodami Fidžį, Vanuatu (sutarė jį valdyti kartu su Prancūzija). Pačioje XIX a. pabaigoje į dalybas įsijungė ir Vokietija, kuri pareiškė teises į likusį neokupuotą Naujosios Gvinėjos šiaurės rytų trečdalį. Iš ten ji kolonizavo Bismarko salyną, o su Britų imperija pasidalino Saliamono salyną, sukurdama Vokietijos Naująją Gvinėją.
Prasidėjus I pasauliniam karui, Vokietijos kolonijos atiduotos administruoti Australijai. Ilgainiui ši sujungė Papua su buvusiomis Vokietijos kolonijomis, suformuodama junginį, dabar vadinamą Papua Naująja Gvinėja.
Po II pasaulinio karo dekolonizacijos metu (daugiausia XX a. VIII dešimtmetyje) dauguma buvusių kolonijų tapo nepriklausomos. Vakarų Naujoji Gvinėja tapo Indonezijos dalimi. Nepriklausomybę iškovojo Fidžis, Vanuatu, Saliamono salos, Papua Naujoji Gvinėja. Vienintelė priklausoma teritorija liko Naujoji Kaledonija, kurią vis dar valdo Prancūzija.
Sapotiniai
Sapotiniai (Sapotaceae) – žiedinių augalų šeima, priklausanti erikiečių (Ericales) eilei. Ją sudaro ~800 visžalių medžių ir krūmų rūšių, suskirstytų į 65 gentis.
Daugelio rūšių vaisiai valgomi, dalis augalų gamina lateksą.
Gentys
Žymesnės gentys:
Gremžtukas
thumb|right|250px|Gremžtukas Gremžtukas – titnaginis akmens amžiaus darbo įrankis. Naudotas kailiams, odai ir kitoms minkštoms medžiagoms išdirbti.
Gremžtuko vienas galas siauresnis su lanku retušuotais ašmenimis. Kartais gaminti ir dviašmeniai ar su kitais įrankiais (grandukas, rėžtukas) derinami gremžtukai. Lietuvoje paleolito laikotarpiu pradėti naudoti siauri ir ilgi, mezolite paplito platūs, trumpi ir apskriti, mezolito pabaigoje ir neolite – maži gremžtukai, įtveriami į medinį kotą. Vėlyvojo paleolito laikotarpiu jų ašmenys kartais gludinti, tokie gremžtukai daugiausia buvo paplitę Baltijos pajūryje. Paleolitinių gremžtukų rasta gyvenvietėse, priskiriamose Pabaltijo Madleno kultūrai, Svidrų kultūrai, mezolitinių – Nemuno kultūrai, neolitinių – Narvos kultūrai, Nemuno kultūrai ir Pamarių kultūrai.
Laisvoji Fjumės valstybė
Istorija
Pirmą kartą Fjumė autonomiją gavo 1719 m., kai miestas imperatoriaus Karolio VI dekretu buvo paskelbtas Šventosios Romos imperijos laisvuoju uostu. 1776 m., valdant imperatorei Marijai Teresei, miestas buvo priskirtas Vengrijos karalystei, o 1779 m. tapo Fjumės corpus separatum (t. y., gavo corpus separatum teises), likdamas Vengrijos karalystės dalimi. Miestas buvo trumpam praradęs savo autonomiją 1848 m., kai jį užėmė kroatų banas Josip Jelačić, kurią atgavo 1868 m., kai vėl prisijungė prie Vengrijos karalystės kaip corpus separatum. Iki 1924 m. Fjumė egzistavo kaip vienoks ar kitoks autonomiškas darinys.
XIX a. mieste gyveno kroatai, italai, vengrai ir kitų tautybių žmonės. Priklausymas vienai ar kitai tautai keitėsi nuo vieno gyventojų surašymo iki kito, nes tada tautybė daugiausiai nustatydavo pagal kalbą. Dėl ypatingo statuso ir padėties tarp kelių šalių susiformavo sava vietinių gyventojų etninė tapatybė. Vartosenoje buvo oficialios kalbos – italų, vengrų ir vokiečių kalba. Dauguma dalykinio susirašinėjimo vyko italų kalba, o daug vietinių šeimų namuose kalbėjo vietine tarme – venetų kalba su kroatų žodžių priemaiša. Kaimo vietovėje vyravo kroatų kalba (čakavų dialektas).
Pirmasis Balkanų karas
Pirmasis karo laikotarpis (1912 m. spalis-gruodis) pasižymėjo didelio masto puolamosiomis Balkanų lygos šalių operacijomis. Paliaubų metu Turkija, Serbija ir Bulgarija sustabdė karinius veiksmus, tačiau Graikija ir Juodkalnija paliaubų nesilaikė. Antrajame karo laikotarpyje (1913 m. vasaris-gegužė) buvo būdinga pozicinė kova apkasuose, išskyrus Adrianopolio šturmą.
Pasibaigus Pirmajam Balkanų karui, Balkanų lygos šalys nebuvo patenkintos Londono taikos sutarties sąlygomis, o dingus vienijančiai šias šalis Osmanų imperijos grėsmei, tarp jų prasidėjo įtampa. Labiausiai nusivylusi Bulgarija vėliau pradėjo Antrąjį Balkanų karą.
Priežastys
Dar XV a. osmanai užėmė Mažąją Aziją ir pradėjo Balkanų pusiasalio, Artimųjų Rytų ir Šiaurės Afrikos užkariavimus. Po Konstantinopolio žlugimo susiformavusi Osmanų imperija užėmė milžiniškas teritorijas Viduržemio jūros rytinėje dalyje, palei Juodąją jūrą ir vakarinėje Azijos dalyje. Šiose teritorijose gyveno daug tautų, jos skyrėsi savo tikyba, tautine priklausomybe bei pasaulėžiūra. Balkanų pusiasalyje, iki jį prijungiant prie Osmanų imperijos, gyveno apie 15 skirtingų tautų.
Įtampa tarp Balkanų valstybių, dėl jų pretenzijų į Makedoniją ir Trakiją, šiek tiek buvo sumažėjusi XIX a. viduryje įsikišus didžiosioms Europos valstybėms, kurios siekė labiau ginti šios osmanų provincijos krikščionių daugumą ir išsaugoti status quo. 1867 m. Graikija, Serbija ir Juodkalnija užsitikrino savo nepriklausomybes per pasirašytą Berlyno sutartį po dešimtmečio.
1911 m. Italija įsiveržė į Tripolitaniją, po kurios greitai sekė Dodekaneso salų okupacija. Italijos kariuomenės svarios pergalės prieš Osmanų imperiją paskatino Balkanų šalis ruoštis karui prieš musulmonus. Taigi 1912 m. pavasarį įvyko pasitarimai ir krikščioniškos Balkanų valstybės sudarė karines sąjungas, jos tapo žinomos kaip Balkanų lyga.
Pasiruošimas karui ir kariniai planai
Keturios sąjungininkės nebuvo paruošusios bendro veiksmų plano, todėl neįstengė koordinuoti visų pajėgų. Kiekviena valstybė kariavo individualiai, o karas vyko keturiuose geografiškai apibrėžtuose frontuose. Bulgarai susidūrė su turkų pajėgomis, kurios saugojo kelius į Konstantinopolį, Trakijoje bei vykdė gretutines operacijas link Makedonijos. Serbai ir juodkalniečiai veikė Kosove, Sandžake, šiaurės Makedonijoje ir Albanijoje; tuo tarpu graikai kariavo pietų Makedonijos link Salonikų ir nuo Epyro link Jonijos.
Bulgarija
Bulgarija, dažnai vadinta „Balkanų Prūsija“, turėjo galingiausią iš Lygos kariuomenių. Taikos meto armija, iš 60 000 vyrų, karo metu buvo išplėsta iki 370 000. Viso karo metu buvo mobilizuota net 600 000 vyrų iš Bulgarijos 4 300 000 gyventojų. Bulgarų karo lauko kariuomenė buvo sudaryta iš 9 pėstininkų padalinių, 1 kavalerijos divizijos ir 1116 artilerijos vienetų. Vyriausiasis kariuomenės vadas buvo caras Ferdinandas, bet tikrasis vadovavimas karui priklausė jo pavaduotojui, generolui Michailui Savov.
Bulgarijos kariniais tikslais buvo Trakija ir Makedonija. Nors pastaroji turėjo būti padalinta tarp Serbijos ir Graikijos, Bulgarija tikėjosi gauti didžiąją jos dalį su uostu Salonikuose. Bulgarai dislokavo pajėgas Trakijoje, suformavo tris armijas – 1-oji armija, vadovaujama generolo Vasil Kutinchev su trejomis pėstininkų divizijomis, dislokuota Jambolo pietuose su nurodymu veikti palei Tundžos upę. 2-oji armija, vadovaujama generolo Nikola Ivanov su dviem pėstininkų divizijomis ir viena pėstininkų brigada dislokuota į vakarus nuo 1-osios armijos ir jai liepta užimti Adrianopolio tvirtoves. Pagal karinį planą, 3-ioji armija (generolas Radko Dimitriev) buvo dislokuota į rytus ir už 1-osios armijos, ją dengė kavalerijos divizija. Trečioji armija turėjo tris pėstininkų divizijas ir jai planuota pereiti Stranja kalnus bei užimti Lozengrado Kirk Kilise tvirtovę.
Serbija
Serbija karui mobilizavo apie 230 000 vyrų, suformavo 10 pėstininkų divizijų, dvi nepriklausomas brigadas ir kavalerijos diviziją, vadovaujamą pažangaus buvusio karo ministro Radomiro Putniko. Serbų vyriausioji vadovybė, savo prieškarinėse pratybose nusprendė, kad lemtingai kovai prieš turkų Vardar armiją labiausiai tiks Ovče Polje plynaukštė netoliSkopje. Pagrindines pajėgas sudarė trys armijos, turėjusios žygiuoti link Skopjės miesto, o viena pėstininkų divizija, veikdama su nepriklausoma brigada, turėjo padėjo Juodkalnijai kariauti Sandžake.
Graikija
Graikija laikyta silpniausia sąjungininke Lygoje, ji po triuškinančio pralaimėjimo osmanams Graikijos-Turkijos kare 1897 m. ir nepretendavo daug prisidėti prie karo prieš turkus. Graikija mobilizavo tik 120 000 vyrų. Kita vertus, Graikijos laivynas buvo stiprus, tai buvo svarbu Lygai, nes jis sutrukdė turkų pastiprinimui persikelti iš Azijos į Europą. Kaip teigė graikų ambasadorius, per Sofijoje vykusias derybas dėl Graikijos priėmimo į lygą: „Graikija gali parūpinti 600 000 vyrų karo pajėgoms. […] 200 000 vyrų lauke, o flotilė galės sustabdyti 400 000 vyrų atsikeliančių iš Turkijos. […] tarp Salonikų ir Galipolio. "
Kai karas prasidėjo, graikų armija vis dar reorganizavosi po Prancūzijos karinės misijos. Po mobilizacijos, ji buvo sugrupuota į dvi armijas. Tesalijos armija, vadovaujama princo Konstantino ir leitenanto bei įgulos vado Panagiotis Danglis, turėjo kliautis septyniomis pėstininkų divizijomis, kavalerijos brigada bei keturiais nepriklausomais Evzones batalionais, visa tai sudarė apie 100 000 vyrų.
Likę, nuo 10 000 iki 13 000 vyrų, aštuoniuose batalionuose, turėjo persikelti į Epyrą. Šiai armijai, vadovaujamai leitenanto Konstantinos Sapountzakis, buvo patikėta judėti link Epyro. Kadangi ji neturėjo daug vilčių užimti gerai įtvirtintą Jonijos sostinę, svarbiausia užduotis buvo tiesiog trukdyti turkų pajėgoms, kol atvyks pastiprinimas iš Tesalijos armijos po sėkmingų operacijų.
Graikų laivynas tuo tarpu tikėjosi užimti Egėjo jūros salas, kurias vis dar valdė osmanai, ir taip užtikrinti jūrinį pranašumą kare. Egėjo flotilė, vadovaujama užnugario admirolo Pavlos Kountouriotis, turėjo atlikti šią suplanuotą užduotį. Dislokavusi tris kovos laivus, septynis eskadrinius minininkus ir naujausią kreiserį „Averof“, kurio padedami graikai tikėjosi užsitikrinti dominavimą Egėjo jūros teritorijoje.
Airijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
1981–1982 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Glyptostrobus nordenskioldii
Glyptostrobus nordenskioldii (Glyptostrobus nordenskioldii) – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, kiparisinių (Cupressaceae) šeimos, Taxodioideae pošeimio, Glyptostrobus genties išnykusi medžių rūšis. Glyptostrobus nordenskioldii fosilijos randamos Šiaurės Amerikos žemyne - JAV ir Kanadoje.
Pirmasis Balkanų karas
Osmanų Imperija
Osmanų karinėms galimybėms taip pat trukdė nestabilumas, keltas jaunųjų turkų revoliucijos, ir kontrrevoliucinis karas kilęs po kelių mėnesių nuo revoliucijos. Vokiečių delegacija stengėsi pertvarkyti osmanų armiją, tačiau rezultatai buvo nevienareikšmiai. Reguliarioji armija (nizam) buvo gerai aprūpinta ir ištreniruota, bet rezerviniai vienetai (redif), turėję papildyti armiją, sudarė dešimtys šalies nemusulmonų, nebuvo linkę kariauti.
Teoriškai, osmanai galėjo kautis daug didesnėmis pajėgomis prieš Balkanų lygą, bet dėl Graikijos sėkmingo Egėjo jūros kontrolės, jiems teko transportuoti karius geležinkeliu, kas buvo mažiau greita ir mobilu. Kare Europinėje dalyje, Osmanų imperija nebuvo sukūrusi jokio plano, tad prieš oponentus, ir jų pajėgos kovėsi izoliuotose mūšiuose be tikslios koordinacijos kas ką turi daryti.
Bulgarijos, Serbijos ir Juodkalnijos operacijų eiga
Pirmieji didesni mūšiai įvyko prie Adrianopolio-Kirk Kilisse gynybinės linijos, dar spalio 23-24 d. bulgarų pirmoji ir trečioji armijos (kartu 110 000 vyrų) laimėjo prieš pagrindines turkų pajėgas (130 000 vyrų) prie Gechkeli, Seliolu ir Petra. Adrianopolio tvirtovė krito, Kirk Kilisse pasidavė be pasipriešinimo pasirodžius trečiajai bulgarų armijai.
Po tokių pergalių, bulgarų vyriausieji karo vadai, nusprendė kelias dienas palaukti, todėl turkai spėjo užimti gynybines pozicijas Luleburgaz-Karaagach-Bunarhisar fronte. Nepaisant to, bulgarų pirmos ir trečios armijos ataka spalio 30-31 d., sutriuškino turkų pajėgas, leisdama pasiekti Marmuro jūrą.
Tuo pačiu metu, serbai laimėjo kautynes prie Kumanovo ir užėmė Uskubą, Diuresį bei Monastirą.
Gavę naują pastiprinimą iš Azijos provincijų, turkų pajėgos įsirengė savo trečią ir stipriausią gynybinę poziciją palei Čataldžio liniją, skersai visą pusiasalį, kuriame buvo įsikūręs Konstantinopoliso miestas. Lapkričio 4-17 d. Bulgarija atakavo Čataldžio liniją, bet lapkričio 17-22 d. turkai juos atrėmė. Turkų tvirtovės Adrianopolis, Škoderis ir Janina atsilaikė priešų puolimus.
Lapkričio 20 d. – gruodžio 3 d. osmanai ir bulgarai, kartu atstovavę Serbiją ir Juodkalniją, susitarė dėl paliaubų kare. Netrukus Londone prasidėjo taikos derybos, jame tuo metu įvyko didžiųjų Europos valstybių atstovų konferencija. Graikija irgi dalyvavo Londono konferencijoje, bet nesutiko su paliaubomis, nes norėjo tęsti operacijas Epyre. Austrai, italų ir vokiečių remiami, prieštaraudami Rusijos pozicijai, pasistengė sukurti nepriklausomą Albanijos valstybę. Tačiau Osmanų ir Lygos derybos nutrūko, nes jaunaturkai, vadovaujami Envero, nepripažino Adrianopolio atskyrimo. Pasibaigus paliaubų terminui dėl taikos derybų, vasario 16 d. karas atsinaujino.
Naujos turkų pajėgos, dislokuotos Bulair ir Sarkoy, po ilgos kovos buvo užspaustos, juos sumušė naujai suformuota ketvirtoji bulgarų armija, vadovaujama generolo Stilian Kovachev. Čataldžio gynyba osmanams taip pat nesisekė.
Kovo 11 d., prasidėjo lemiama bulgarų ataka prieš Adrianopolio miestą. Vadovaujantis generolas Georgi Vazov, sulaukęs paramos iš dviejų serbų divizijų, kovo 26 d. užėmė miestą, turėjusi „nepaimamojo“ pavadinimą. Tuo pat metu serbams ir juodkalniečiams, dėl turkų vado Essad Pašos išdavystės, pavyko užimti Škoderį. Balandžio 23 d. jį paėmė juodkalniečiai, tačiau, reikalaujant Austrijai, gegužės 5 d. iš jo pasitraukė. Į Škoderį atvyko didžiųjų Europos valstybių karinės pajėgos.
Graikų operacijų eiga
Graikų Tesalijos armija, vadovaujama princo Konstantino, įžengė į Salonikus iš pietų, sėkmingai kovodama su osmanais įsitvirtinusiais Sarantrapore. Po pergalės Giannitse, miestas ir jo valdžia pasidavė graikams spalio 27 d. tuo pačiu metu bulgarai perkėlė septintąją „rila“ diviziją iš šiaurės miesto kryptimi, bet atvyko diena po miesto pasidavimo. Iki lapkričio 10 d. graikų okupuotos zonos išsiplėtė nuo Doirani ežero iki Strymon upės. Tačiau Vakarų Makedonijoje, graikai visgi patyrė pralaimėjimą Vevi mūšyje lapkričio 2 d. ir osmanų pasipriešinimas, sutelktas Monastire, lėmė, kad tą miestą užėmė serbai.
Epyre graikai sėkmingai užėmė Preveza, bet nebegalėjo užimti vokiečių sukurtų gynybinių Bizani miesto pozicijų, kurios saugojo priartėjimą prie Jonijos. Tačiau, kai baigėsi kampanija Makedonijoje, didelė dalis princo Konstantino armijos persikėlė į Epyrą ir Bizani mūšyje osmanų pozicijos buvo pralaužtos, o Jonija paimta vasario 22 d., 1913 m. 1913 m. kovo 6 d. graikai užėmė ir Janiną.
Jūroje, graikų flotilė ėmėsi veiksmų nuo pat pirmosios karo dienos. Nuo spalio 6 d. iki gruodžio 20 d. 1912 m., graikų laivynas ir armijos junginiai išlaisvino beveik visas rytų ir šiaurės Egėjo salas ir įkūrė priekinę bazę Moudros pakrantėje Lemnos saloje, iš kurios ėmėsi kontroliuoti kas iš Dardanelų sąsiaurio išplaukia. Leitenantas Nikolaos Votsis pakėlė graikų dvasią lapkričio 8 d., kai naktį paleido torpedas į Tesalonikų uostą ir paskandino seną osmanų karo laivą „Feth-i-Bulend“.
Osmanų flotilė nepasitraukė iš Dardanelų karo pradžioje, bet per du išpuolius iš sąsiaurių, 1912 m. gruodžio 3 d. ir 1913 m. sausio 5 d., ji buvo sutriuškinta Elli ir Lemnos jūrų mūšiuose, daugiausia dėl taktinių užnugario veiksmų, vykdytų admirolo Kountouriotis.
Karo pabaiga ir padariniai
1913 m. gegužės 30 d. Londone buvo pasirašyta didžiųjų valstybių pasiūlyta preliminari taikos sutartis. Ji užbaigė Pirmąjį Balkanų karą. Balkanų šalių armijos nugalėjo didelę, bet strategiškai nepasiruošusią Osmanų kariuomenę ir atkovojo daug teritorijos. Karo rezultatas, beveik visos Europinės Osmanų imperijos teritorijos buvo atimtos ir padalintos tarp Lygos narių, susikūrė nepriklausoma Albanijos valstybė.
Alkipė
Alkipė graikų mitologijoje gali reikšti:
Melody Thornton
„Pussycat Dolls“
thumb|left|Thornton kartu su „Pussycat Dolls“ [[2009 m.]] Thornton pirmą kartą pamatė „Pussycat Dolls“ per MTV muzikinį kanalą ir sužinojo, kad grupė ieško naujos narės. 2003 m. gruodį Thorton atvyko į atranką, ir tik padainavus, ji buvo priimta į grupę. Jos pravardė grupėje yra „The Baby Doll“, nes ji yra jauniausia ir žemiausia grupės narė.
Melody yra laikoma antra vokaliste grupėje po Nicole Scherzinger. Ji yra vienintelė narė grupėje, turėjusi oficialų muzikos pasirengimą, taip pat vienintelė grupės narė, kuri nėra profesionali šokėja, todėl Melody buvo priimta į grupę tik dėl savo vokalinių gebėjimų.
Thorton 2008 m. įrašė solo dainą „Space“ „Dolls“ antrojo studijinio albumo „Doll Domination“ deluxe versijoje.
Netrukus grupę paliko visos grupės narės išskyrus Nicole, grupės įkūrėja Antin atskleidė, jog šiuo metu ieško naujų veidų, prisijungsiančių prie pagrindinės vokalistės Nicole. Tačiau Melody taip ir neatskleidė, kodėl paliko grupę.
Solo karjera
thumb|150px|right|upright|Thornton per „[[World Domination Tour“ koncertinį turą.]] Thornton pradėjo savo solinę karjerą kai pasirodė reperio Jibbs dainoje „Go Too Far“ ir jo debiutiniame albume „Jibbs featuring Jibbs“. Netrukus pasirodė pranešimai, jog Thornton įrašinėja solinį debiutinį albumą pavadinimu „The Beggining“. Thornton tuomet pareiškė, jog norėtų įrašyti kelias ainas ispanų kalba savo debiutiniam albumui.
2010 m. per „Pussycat Dolls“ muzikinę pertrauką Thornton pasirodė Keri Hilson dainos „Slow Dance“ vaizdo klipe, ir pasirodė kaip teisėja „E!“ kanalo realybės šou „Bank of Hollywood“. Jai palikus grupę, netrukus pasirodė pranešimai, kad Melody jau įrašinėją solinį albumą. Melody prisipažino, jog grupėje kiekvienos narės vaidmuo grupėje, išskyrus Nicole, buvo sumažintas ir „įžeidžiantis“. Atlikėja per interviu atskleidė, jog jos soliniame albumas skirsis muzikos žanru nuo „Pussycat Dolls“ kūrinių, bet vis tiek turės pop stiliaus elementų. 2010 m. birželį pasirodė pranešimai, kad Melody įrašinėja albumą su tokiais prodiuseriais kaip Cee Lo Green, Polow Da Don, Lil Wayne, Dre ir Vidal.
Griševas
Griševas  – buvusi angliakasių gyvenvietė apie 10 km nuo Čeremchovo miesto (dabar jo dalis), Čeremchovo rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.
Lietuviai
1951 m. į Griševą iš TSRS okupuotos Lietuvos buvo atitremta apie 120 šeimų. Kol buvo statomi barakai, tremtiniai kelis mėnesius gyveno Chromcovkoje, apie 2 km nuo Griševo. Tremtiniai dirbo statybose, akmens anglių kasyklose (darbas pamainomis, be poilsio dienų), prie geležinkelio. Badavo, šachtose daug žmonių prarado sveikatą. 1957–1961 m. dauguma grįžo į Lietuvą. Išliko apleistos Griševo kapinės; 1989–1991 m. daug tremtinių palaikų parvežta į Lietuvą.
Janina Kaškauskienė-Rožytė
Janina Kaškauskienė-Rožytė (1940 m. gegužės 3 d. Ryliškių k., Utenos r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Tauragnų vidurinę mokyklą, 1958–1961 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. P. Sližys).
1961–1963 Vyžuonėlių (Utenos r.) kultūros namų meno vadovė, nuo 1963 rudens Dusetų (Zarasų r.) kultūros namų meno vadovė ir K. Būgos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1995 vyresnioji mokytoja. Kultūros namuose vadovavo mišriajam chorui, o mokykloje – vaikų ir merginų chorui bei vokaliniams ansambliams. Kultūros namų chorą parengė 1965 ir 1970 respublikinėms dainų šventėms, mokyklos jaunučių chorą – respublikinėms moksleivių dainų šventėms. Merginų choras dalyvavo 1993 Lietuvos mažojoje jaunimo šventėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Apie dešimt metų chorvedė vadovavo Zarasų rajono muzikos mokytojų metodinei komisijai, dirigavo rajono dainų šventėse. 1987 ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mošia
Mošia – ežeras Lietuvoje, Trakų rajono šiaurės vakaruose, Aukštadvario regioniniame parke, 3 km į šiaurės rytus nuo Aukštadvario, į rytus nuo kelio. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,88 km, plotis iki 0,61 km. Altitudė 146 m. Gylis siekia 4,15 m. Kranto linija labai vingiuota. Krantai žemi, pelkėti, rytinė ir šiaurinė įlankos užpelkėjusios. Ežeras susidarė ledynmečiu, patvenktinis. Aplink ežerą daugiausia plyti pievos. Šiaurės vakaruose įteka M-1 upelis iš Antakmenių ežero, pietuose išteka Mošios upelis į Aukštadvario tvenkinį (Strėvos baseinas).
Sugaunama karšių, lydekų, karosų, ešerių, lynų, kuojų.
Prie Mošios įsikūrę Čižiūnų, Tamašiavos kaimai, toliau į pietus – kaimas Moša. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Šaltiniai
thumb|left|500px|Ežero pietinis krantas
1495 m.
1495 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Adomas Ladukas
Biografija
Siuvėjas. Spaudos draudimo metais keliaudamas po kaimus, mokė vaikus draudžiamo lietuviško rašto. Nuo 1892 m. gyveno Garšviuose (Naujamiesčio valsčius) pas knygnešį K. Ūdrą. Dirbo Garšvių knygnešių draugijos buhalteriu. Įkliuvus K. Ūdrui kratytas, rasta draudžiamosios lietuvių spaudos. Su kitais Garšvių knygnešiais buvo tardomas Panevėžyje, atkakliai neigė savo ir kitų kaltę. Administracine tvarka nubaustas 2 m. kalėti ir 3 m. tremties. 1896–1897 m. kalėjo Sankt Peterburgo kalėjime, 1897–1900 m. gyveno tremtyje Jaranske (Vologdos gubernija). Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.
Vilainė
thumb|180px|XII a. latgališkos vilainės rekonstrukcija
Vilainė  – latvių moterų stačiakampė skraistė, kuria gobiami pečiai ir nugara. Gaminama iš vilnos arba lino. Latvių ir latgalių tautinio kostiumo dalis (žr. latvių tautinis kostiumas). Vilainių spalvos, puošyba, susegimo būdai skyrėsi priklausomai nuo krašto. Vidžemėje buvo paplitusios baltos vilainės be jokių raštų, puoštos tik kutais. Žiemą ant jų gobtasi ir languotas. Latgaloje, Kuržemėje vilainės segtos puošniomis segėmis. Lengvos, lininės, vasarą nešiojamos skaros vadinamos snatenėmis arba drobulėmis (snātene, snāte, snātne, drābule).
Archeologai vilainių randa jau VII a. datuojamose archeologinėse vietovėse.
Šiemulių apylinkė
Šiemulių apylinkė (arba Šėmulių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Plungės rajonui. 1954 m. prijungtos Reiskių apylinkė, Mažiavų apylinkė ir Karklėnų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Šiemulių apylinkė prijungta prie Kulių apylinkės ir Vieštovėnų apylinkės.
Nikolajus Kasatkinas
Nikolajus Kasatkinas (, 1859 m. gruodžio 25 d. Maskva – 1930 m. gruodžio 17 d. Maskva) – rusų dailininkas impresionistas, pedagogas.
Biografija
1873–1883 m. mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje pas Vasilijų Perovą, o 1894-1917 m. pats joje dėstė. Tarp jo mokinių Borisas Johansonas, Konstantinas Juonas, Vytautas Kairiūkštis, Nikolajus Krymovas ir daug kitų vėliau garsių dailininkų.
Nuo 1891 m. dailininkų grupės, pasivadinusios „Peredvižnikais“, narys. Nuo 1922 m. „Revoliucinės Rusijos dailininkų asociacijos“ narys.
FK Olandai Vilnius
Istorija
Iniciatyvinė komandos dalis daugelį metų žaidė futbolą Vilniuje, Olandų gatvės apylinkėse esančiuose stadionuose, kur reguliariai rinkdavosi, kviesdavosi draugus ir pažįstamus, bendradarbius, šiaip praeivius ir vietos vaikus pažaisti. Mėgėjų futbolo klubas „Olandai“ oficialiai susikūrė 2009 m. vasaros pabaigoje. Nuo 2009 m. lapkričio pradėjo žaisti SFL Teamsport Cup žiemos čempionate, 2010 m. debiutavo SFL lygos D1 divizione. Komanda treniruojasi Užupio (Vileišio mokyklos) stadione, tačiau jis stadionas neatitinka keliamų reikalavimų, todėl buvo pasirinktas Bukiškių stadionas. Komanda žaidė ir „Avia SG“ vardu, kadangi buvo pritrauktas generalinis rėmėjas AB „Avia Solutions Group“.
Turkish Airlines
„Turkish Airlines“ (turk. Türk Hava Yolları) – pagrindinės Turkijos avialinijos ir didžiausios Europoje pagal aptarnaujamų krypčių skaičių.
2013 m. pervežė 48,3 milijonus keleivių ir pagal šį rodiklį kompanija buvo 6 vietoje Europoje.
Pagrindinė kompanijos bazė yra Stambulo oro uoste. Kompanija turi 353 lėktuvus, kurie aptarnauja 315 kryptis visame pasaulyje. Nuo 2008 m. spalio 1 d. „Turkish Airlines“ priklauso didžiausiam pasaulyje „Star Alliance“ oro linijų aljansui.
Nuo 2010 m. kompanija yra pagrindinė Eurolygos krepšinio turnyro rėmėja. Taip pat „Turkish Airlines“ yra pagrindinė futbolo klubų BV Borussia Dortmund, Olympique de Marseille ir Aston Villa FC vežėja.