cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Schneider vs. Bax
Turinys
Šnaideris – samdomas žudikas, kuris gauna skubų užsakymą per savo paties gimtadienį. Palikęs žmoną ir vaikus ruoštis šventei, jis tikisi užsakymą atlikti per keletą valandų ir grįžti iki susirinks svečiai, mat užsakovas vardu Martenas taikiniu nurodo rašytoją Ramoną Baksą, gyvenantį namelyje ant ežero kranto. Vis tik reikalai ima klostytis į blogąją pusę, mat Martenas supainiojęs atsiunčia Šnaideriui trumpąją žinutę, iš kurios jis supranta, kad Baksas – taip pat žudikas, o taikinys yra jis pats. Kol Šnaideris kurpia planą, Bakso namelyje vienas po kito pasirodo neplanuoti svečiai: meilužė Nadina, duktė Franciska, jo tėvas su meiluže. Į narkotikus įnikęs Baksas išvaro Nadiną, tačiau ši grįžta su draugu pasiimti daiktų; duktė pasislepia atokiame namelyje ir Baksas pasiunčia savo tėvą (jos senelį), kuris pradeda priekabiauti prie merginos ir yra nužudomas. Galiausiai jam pavyksta atsikratyti svečiais ir namuose lieka tik Franciska. Ji sužino, kad tėvas yra žudikas, kad netoliese slepiasi jį medžiojantis kitas žudikas, tačiau nusprendžia pasilikti ir padėti jam išgyventi...
Storkulnis
Storkulnis (Burhinus oedicnemus) – storkulninių (Burhinidae) šeimos sutemų ir naktinis paukštis.
Būdinga didoka galva ir didelės geltonos akys. Kūno viršutinė pusė rusvai pilka, išmarginta plačiomis juosvomis dėmėmis, apatinė – balsva. Pagurklyje yra juosvos dėmelės. Skersai sparno eina dvi baltos juostelės. Uodega balsva, galas juodas. Snapas nedidelis, jo pamatas geltonas, o galas juodas. Gerai bėgioja, nes turi ilgas, tripirštes, geltonas kojas.
Gyvena smiltynuose. Lizdą įsiruošia atviroje vietoje, negilioje duobutėje. Deda 2 pilkus ar smėlio spalvos kiaušinius, išmargintus tamsiomis dėmelėmis ir brūkšneliais. Peri 25-27 dienas.
Lietuvoje labai reta rūšis.
Kurganavos pagrindinė mokykla
Panevėžio rajono Kurganavos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžio raj., Biliūnuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190400358. Steigėjas Panevėžio rajono savivaldybės taryba.
Formatai-neformatai (2006 albumas)
Formatai-neformatai – antrasis solinis Lietuvos hiphopo atlikėjo Kipišo albumas, pasirodęs 2006-ųjų kovo 31 d., o jį išleido visiškai nauja leidybinė firma RS Baltic. Albumą daugiausia prodiusavo pats Kipišas, o jam talkino Viper ir Seržas Fino. Albumo pristatymas vyko Vilniaus naktiniame klube „Connect“, o grupės dalyvavusios koncerte buvo: Skamp, Tabu, Green Sun Club ir jaunas perspektyvus reperis Skripas.
Kuveito geografija
thumb|right|300px|2003 metais Kuveite siautusi smėlio audra, dešinėje matosi dalis Persijos įlankos
Kuveitas yra valstybė ant Persijos įlankos kranto, pietvakarių Azijoje. Didžioji dalis šalies yra dykumos. Tai vieninitelė pasaulio valstybė neturinti ežerų, ar kitokių naturalių gėlo vandens šaltinių. Plotas 17 818 km². Sostinė – Kuveitas įsikūręs ant Kuveito įlankos kranto. Šalis suskirstyta į šešias gubernatorystes (žr. Kuveito gubernijos). Kaiminystėje šiaurinė siena su Iraku – 240 km ir pietinė su Saudo Arabija – 222 km. Kuveitui priskiriamos Bubijano (didžiausia), Failakos, Varbos, ir keletas kitų salų. Aukščiausias taškas – Mutlos ketera, siekia 300 m.
Šalyje išgaunami dideli kiekiai naftos ir gamtinių dujų, pakrantėje žvejojamos krevetės ir perlai. Priklauso naftos prekybos organizacijai OPEC.
Klimatas
Kuveite beveik vien dykumos, oras sausas ir karštas. Šalyje vidutiniškai iškrenta 150 mm kritulių. Vasarą vidutinė temperatūra 42° – 46° C, žiemą 18° – 28° C. Naktimis temperatūra gali nukristi ir iki 0° C.
Margarita de Valua
Margarita de Valua (1553 m. gegužės 14 d. Sen Žermen an Lė, Prancūzija – 1615 m. kovo 27 d. Paryžius, Prancūzija), taip pat žinoma kaip „Karalienė Margo“ – Prancūzijos princesė, karaliaus Henriko II ir Kotrynos Mediči dukra. Po santuokos su Henriku Navariečiu (būsimasis Henrikas IV Burbonas) tapo Navaros ir Prancūzijos karaliene. Tačiau po to, kai Henrikas Navarietis užėmė Prancūzijos sostą, Margaritai de Valua teko su juo išsiskirti, nes ji negalėjo turėti vaikų. Jų santuoka buvo oficialiai anuliuota 1599 m.
Jaunystė
Margarita buvo Prancūzijos karaliaus Henriko II ir Kotrynos Mediči trečiąja dukra ir septintuoju vaiku. Ji buvo jauniausias vaikas šeimoje. Jos broliai Pranciškus II, Karolis IX ir Henrikas III buvo Prancūzijos karaliais, o jos sesuo Elžbieta de Valua tapo Ispanijos karaliaus Pilypo II Habsburgo trečia žmona. thumb|left|200px|Margarita apie 1560 m., [[François Clouet paveikslas]]
Dar vaikystėje Margarita visus žavėjo savo grožiu, žavesiu, aštriu protu ir nepriklausoma mąstysena. Be to, ji gavo gerą išsilavinimą, žinojo lotynų, graikų, italų, ispanų kalbas, studijavo filosofiją ir literatūrą bei pati gerai rašė.
Jaunystėje Margarita palaikė slaptus meilės ryšius su hercogu Henriku de Gizu, tačiau Kotryna Mediči ir Karolis IX nenorėjo sustiprinti hercogų Gizų įtakos ir turėjo pasipriešinti santuokai, kuri galėtų sutrikdyti pusiausvyrą tarp katalikų ir protestantų. Tuo metu Henriko de Gizo šeima buvo labai įtakinga Prancūzijoje. Hercogai Gizai buvo katalikų partijos lyderiais.
Suplanuota santuoka
XVI amžiuje religiniai karai draskė Prancūziją. Margaritos de Valua ir Henriko Navariečio suplanuota santuoka turėjo sumažinti įtampą tarp katalikų ir hugenotų (protestantų). Nepaisant savo priešiškumo hugenotams ir Henriko Navariečio motinai, Žanai d’Albret, Kotryna Mediči labai norėjo, kad jos dukra ištekėtų už Henriko Navariečio, nes ši santuoka galėtų baigti religinius karus Prancūzijoje.
Įdomus yra faktas, kad Henriko Navariečio motina mirė įtartinomis aplinkybėmis, dar prieš savo sūnaus vedybas. Įtariama, kad Kotryna Mediči apnuodijo Žaną d’Albret pirštinėmis, kurios buvo jai nusiųstos kaip būsimų vestuvių dovana.
thumb|left|200px|Margarita de Valua ir [[Henrikas IV Burbonas|Henrikas Navarietis]] 1572 m. rugpjūčio 18 d. Paryžiuje įvyko Margaritos de Valua ir Henriko Burbono, hugenotų lyderio, Navaros karaliaus ir Margaritos antros eilės pusbrolio vedybos. Jų vedybas švęsti į Paryžių atvažiavo daug hugenotų. Manoma, kad Kotryna Mediči įtikino karalių Karolį IX pradėti hugenotų žudynes mieste, šiandien žinomas kaip Šventojo Baltramiejaus naktis. Šios vedybos, kurios buvo švenčiamos su didele iškilme, baigėsi masinėmis žudynėmis ir tai davė pradžią ketvirtam religiniam karui Prancūzijoje.
Navaros Karalienė
Šventojo Baltramiejaus naktį Margarita išgelbėjo keletą hugenotų, tarp kurių buvo ir jos vyras. Ji įleido juos į savo kambarius ir atsisakė atidaryti duris žudikams. Po Šventojo Baltramiejaus nakties Henrikas Navarietis turėjo priimti katalikybę.
1576 m. Henrikui Navariečiui pavyko pabėgti iš Paryžiaus, tačiau jo žmona Margarita turėjo pasilikti. Po Šventojo Baltramiejaus nakties Margaritos laisvė buvo atimta ir ji daugiau nei trejus metus gyveno Paryžiuje. Galiausiai 1578 m. buvo pasirašytas laikinas taikos susitarimas su hugenotais ir Margaritai buvo suteiktas leidimas grįžti pas savo vyrą į Navarą. Iki 1582 m. Margarita gyveno Nerake, Navaroje.
1582 m. Margarita grįžo pas savo brolį Henriką III į Paryžių. Tačiau jau greitai ji buvo priversta palikti Paryžių, nes jos brolis, Prancūzijos karalius, Henrikas III, apkaltino ją, kad ji neatlieka savo pareigų Valua šeimai, nes vietoj politinės tarpininkės, kuria ji buvo visus šiuos metus, Margarita pasirinko savo laiką leisti su meilužiu.
thumb|right|200px|Margarita de Valua, 1573 m. Esant tokiai situacijai, 1585 m. Margarita de Valua nuvyko į Aženą, savo katalikišką grafystę pietų Prancūzijoje. Ažene ji paskelbė save Katalikų lygos nare ir atnaujino santykius su hercogu de Gizu. Tai buvo atviras pasipriešinimas savo vyrui, Henrikui Navariečiui, ir broliui, Henrikui III. Tačiau jau po kelių mėnesių Aženo gyventojai sukilo prieš karalienę Margaritą ir ji turėjo bėgti į Karlą. 1586 m. jos brolis Henrikas III įkalino ją Ussono pilyje, Overnės provincijoje. Ussono pilyje Margarita pragyveno 18 metų, iki 1605 m.
Per tą laiką Margarita de Valua parašė memuarus, kuriuose ji pasakoja apie savo brolių Karolio IX ir Henriko III santykius su Henriku IV. Tai buvo pirmas tokio pobūdžio tekstas Prancūzijoje, kurio autore buvo moteris. Margaritos de Valua memuarai buvo išleisti tik po jos mirties, 1628 m.
1599 m. karalius Henrikas III buvo nužudytas ir Margaritos de Valua vyras, Henrikas Navarietis tapo naujuoju Prancūzijos karaliumi, Henriku IV.
Derybos dėl Margaritos de Valua ir Henriko IV santuokos anuliavimo prasidėjo 1592 m. ir baigėsi 1599 m. Santuoka turėjo būti anuliuota, nes Margarita negalėjo turėti vaikų. Tačiau buvo sutarta, kad Margarita pasiliks sau karalienės titulą.
Paskutinieji metai
Vyresniame amžiuje Margarita grįžo į Paryžių ir susitaikė su savo buvusiu vyru ir jo antrąja žmona, Marija de Mediči.
Margarita mirė 1615 m. kovo 27 d. nuo plaučių uždegimo. Visą savo turtą ji paliko karaliui Liudvikui XIII, kurį mylėjo kaip savo sūnų.
Kimbariškis
Kimbariškiu vadinami du kaimai Rokiškio rajone:
Karsakiškio Strazdelio pagrindinė mokykla
miniatiūra|220px|right miniatiūra|220px|right miniatiūra|220px|right|Mokyklos kraštotyros muziejus
Istorija
1919 m. Karsakiškyje, dvarininkės Marijos Ordinčiūtės dvare, pradėjo veikti įkurta valstybinė mokykla. Vėliau mokykla perkelta į parapijos salę – špitolę. Darbo sąlygos mokykloje buvo sunkios, trūko pinigų jos išlaikymui. Mokykloje buvo tik trys mokykliniai suolai ir rašomoji lenta. Mokykla dirbo labai netolygiai: rudenį buvo pustuštė, nes vaikai dar buvo užimti ūkio darbais ir ganymu, o žiemą mokiniai netilpdavo klasėse. Buvo taikomas dviejų periodų mokymas. Šiltuoju laikotarpiu mokėsi mažiuasieji ir tie, kurie dėl šalčių negalėjo atvykti į mokyklą. Žiemomis mokėsi visi, kurie vasarą buvo užimti darbu.
Neramiais pokario metais, 1946 m, mokyklos vedėju paskirtas buvęs Tiltagalių pradinės mokyklos vedėjas Pranas Tamošiūnas. Jo rūpesčiu 1961 m. mokykloje buvo įkurtas kraštotyros muziejus. Mokytojas 1997 m. buvo apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino I laipsnio medaliu.
Paminėjusi 100 metų jubiliejų Strazdelio pagrindinė mokykla 2020 m. paskutinį kartą išlydėjo dešimtokų simbolišką 20-tą laidą.
2020 m. mokykla reorganizuota, prijungiant prie Panevėžio rajono Paliūniškio pagrindinės mokyklos.
Gramatika malorosijskovo narečija
Gramatika malorosijskovo narečija – pirmoji gyvosios ukrainiečių kalbos gramatika.
Rod Taunas
Rod Taunas  – Britanijos Mergelių salų (Karibų jūroje) sostinė. Įsikūrusi Tortolos salos pietinio kranto centrinėje dalyje. 9,4 tūkst. gyventojų (2004 m.). Svarbi jachtų prieplauka ir kruzinių laivų uostas. Turistinis centras.
Tarybinė tėvynė (Ramygala)
Tarybinė tėvynė – Ramygalos rajono laikraštis, ėjęs nuo 1951 m. vasario 14 d. iki 1962 m. balandžio 25 d. Ramygaloje.
Istorija
LKP Ramygalos rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos organas, leistas du kartus per savaitę. 1951–1952 m. ėjo vienąkart-dukart per savaitę. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1962 m. – 4400 egz.
1962 m. sujungus Ramygalos ir Panevėžio rajonus, pradėtas spausdinti naujas rajono laikraštis „Tėvynė“.
Smalnyčėnai
Smalnyčėnai – kaimas vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 9 km į šiaurės rytus nuo Kalvarijos, prie kelio.
Stanislovas Pacas
Stanislovas Pacas (apie 1525–1588) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis pastalininkis (1552–1566 m.), Vitebsko vaivada (1566–1588 m.), Suražo, Veližo ir Trabos seniūnas.
Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdava“ savininkas. Palenkės vaivados Mykolo Paco ir Aleksandros Alšėniškės sūnus. Broliai – Kijevo vyskupas ir Smolensko kaštelionas Mikalojus (m. 1585), Smolensko kaštelionas Dominykas (m. 1579) ir Vilniaus kaštelionas Povilas (m. 1595).
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Kristiną Chodkevičiūtę, Vilniaus kašteliono Jeronimo Chodkevičiaus (apie 1500–1561) ir Onos Šemetaitės (m. 1563) dukterį. Vaikai:
Jangdzė
thumb|250px|Jangdzės žemėlapis
Jangdzė  – ilgiausia upė Azijoje ir trečia pagal ilgumą (po Nilo ir Amazonės) upė pasaulyje.
Jangdzė yra apie 6300 km ilgio, ji išteka iš vakarinės Kinijos dalies (Činghajaus provincija) ir įteka į Rytų Kinijos jūrą.
Upė tradiciškai laikoma skiriamąja Šiaurės ir Pietų Kinijos riba, nors Huajaus upė taip pat neretai ja pavadinama.
Pavadinimai
Savo ištakoje upė vadinama Dangčiu (Dangqu, 当曲/當曲), tolesnės atkarpos – Tuotuo upe (沱沱河) bei Tongtian upe (通天河). Tekanti giliais tarpekliais prieš Sičuanio lygumas upė žinoma kaip Dzinša (金沙江 Jīnshā-jiāng, „Auksinio smėlio upė“). Jangdzi buvo vadinamas žemupys. Kadangi būtent šį pavadinimą pirmąjį išgirdo misionieriai bei pirkliai, jis svetimšalių buvo prilipintas visai upei. Kinų kalboje „Jangdzi Dziang“ yra istorinis, poetiškas upės vardas. Anksčiau ji taip pat vadinta „didžiąja upe“ – Da Dziang (大江, Dà Jiāng). Tibetiečiai turi savo pavadinimą: 'bri chu (འབྲི་ཆུ་, „jako patelės upė“).
Dabar visa upė vadinama Čang Dziang (tradic. 長江, supapr. 长江, pinyin: Cháng Jiāng), kas reiškia „ilgąją upę“. Lietuvoje paplito pavadinimas „Jangdzė“.
Upė
Upės ištakos – ledyne Dangla kalnuose, Tibeto plokščiakalnio rytinėje dalyje. Jangdzė teka per Činghajaus provincijos rytus. Sičuano ir Tibeto pasienyje suka slėniu į pietus link Junano. Tekėdama per šį slėnį, upė nusileidžia nuo 5000 m iki mažiau nei 1000 m v.j.l. Sičuano baseine į Jangdzę įteka keletas nemažų upių. Toliau Jangdzė teka per Ušano kalną, kur yra susidarę garsieji Trys tarpekliai. Upės vandenis dar pagausina tūkstančiai ežerų, kurių didžiausias yra Dongtingas (Hunano provincijoje). Uhano mieste į Jangdzę įteka didžiausias intakas: Hanšujis. Anhujo ir Dziangsu provincijose įteka mažesnių upių bei gaunama vandens iš ežerų. Jangdzė įteka į Rytų Kinijos jūrą prie Šanchajaus.
thumb|right|Kalnai prie Jangdzės, Junanio provincija Jangdzės aukštupiu laikoma dalis nuo Ibino iki Ičango, vidurupiu – nuo Ičango iki Hukou, žemupiu – nuo Hukou iki Šanchajaus.
Trijų tarpeklių užtvanka, pradėta statyti 1994 m. ir baigta 2009 m. tapo didžiausia hidroelektrinės užtvanka pasaulyje. Buvo užlieta vaizdinga Trijų tarpeklių vietovė. Užtvankos statybos tapo ginčų objektu: šalininkai teigia, kad užtvanka išspręs nuolatinių potvynių problemą bei suteiks elektrą bei vandens transportą šalia gyvenantiems žmonėms; tačiau bus užlieta nemažai miestų, kultūrinių paminklų, tai paveiks ekologinę sistemą. Priešininkai taip pat teigia, kad užtvanka dar pablogins potvynius upės aukštupyje, o žemupyje potvynių visai nepaveiks ar paveiks menkai.
Potvyniai – nemaža problema. Jangdzės potvyniai tęsiasi nuo gegužės iki rugpjūčio. Šalia upės esantiems miestams padaroma žalos. Paskutiniai dideli potvyniai buvo 1998 m. 1954 m. per potvynius žuvo apie 30 000 žmonių, 1911 m. – 100 000 žm., 1931 m. – 145 000 žm., 1935 m. – 142 000 žuvusiųjų.
Jangdzė yra svarbus laivybos kelias. Upe plukdomi tiek keleiviai, tiek prekės. Augant turizmo industrijai, populiarėja kelių dienų trukmės kruizai.
2007 m. paskelbta, kad apie 600 km upės yra negrįžtamai užteršta, taip pat smarkiai užteršta ir beveik 30 % jos intakų.
Istorija
Trijų tarpeklių teritorijoje žmonių būta dar prieš du milijonus metų. Pavasarių ir rudenų laikotarpiu prie vakarinės upės dalies buvo Ba ir Šu valstybės, centrinėje dalyje – Ču, rytinėje – U bei Jue. Nors tuo metu Geltonosios upės regionas buvo labiau išsvystęs, švelnesnis Jangdzės klimatas buvo palankesnis žemdirbystei. Nuo Han dinastijos Jangdzė darėsi vis svarbesnė Kinijos ekonomikai.
Istoriškai Jangdzė buvo politinė riba tarp pietų ir šiaurės Kinijos, nes šią upę kirsti buvo sudėtinga. Palei ją įvyko nemažai mūšių, iš jų vienas garsiausių – Raudonųjų skardžių mūšis 208 m. Nankinas keletą kartų buvo Kinijos sostinė. Kinijos respublikos sostine jis buvo 1911–1912, 1927–1937, 1945–1949 m.
ACF Fiorentina
Florencijos „Fiorentina“ – Italijos futbolo klubas iš Florencijos. Klubo tradicinės spalvos buvo raudona ir balta, bet 1928 m. pakeistos į violetinę ir baltą. Nuo tada klubas vadinamas „La Viola“ (violetiniai). Komanda dažniausiai žaidžia stadione „Artemio Franchi“, turinčiame 47 282 sėdimas vietas (iki 1991 m. buvo žinomas kaip Comunale di Firenze, kuris pakeitė iki 1930 m. gyvavusį „Giovanni Francesco Berta“).
Istorija
Klubą 1926 m. rugpjūčio 26 d. įkūrė kompanijos Libertas ir Club Sportivo Firenze. Pirmasis trofėjus buvo 1939-1940 m. sezone iškovota Italijos taurė (Coppa Italia). 1955-1956 m. sezone Fiorentina tapo Serie A čempionais, bei keturis sekančius sezonus užėmė antrąją vietą lygoje. 1960-1961 m. sezone komanda vėl iškovojo Italijos taurę, bei sėkmingai žaidė Europoje ir laimėjo Taurių laimėtojų taurę, finale nugalėję Rangers klubą.
1965-1966 m. La Viola laimėjo Italijos taurę dar kartą, bei Mitropa taurę (vieną pirmųjų Europos taurių), o 1968-1969 m. sezone antrą kartą komandos istorijoje tapo Italijos čempionais. 1974 m. Fiore laimėjo anglų-italų lygos taurę (trumpai gyvavusios varžybos tarp Anglijos ir Italijos komandų). Sėkmė Italijos taurėje buvo pakartota 1975 m., nuo tada iki devintojo dešimtmečio pabaigos klubas nieko neiškovojo ir galiausiai 1993 m. iškrito į Serie B (antroji Italijos futbolo lyga). Grįžęs atgal į Serie A, klubas įrodė jog gali kovoti dėl čempiono titulo. 1996 m. laimėjo Italijos taurę, bei Italijos Supertaurę 2000 m.
2001 m. buvo paviešinta siaubinga Fiorentinos finansinė padėtis, klubas neišgalėjo mokėti atlyginimų žaidėjams, o klubo skolos siekė 50 milijonų dolerių. 2001-2002 m. sezone klubas iškrito į antrąją Italijos lygą, o 2002 m. birželį buvo perimtas teismo. Klubui nebuvo leista dalyvauti Serie B lygoje 2002-2003 m. sezone, dėl to Fiorentina nustojo egzistavusi.
Klubas buvo atgaivintas 2002 m. rugpjūčio mėnesį kaip Florentia Viola, bei paskirtas į Serie C2 (ketvirtasis Italijos lygos lygmuo), o naujuoju jos savininku tapo Diego Della Valle. Angelo Di Livio buvo vienintelis klube išlikęs žaidėjas. Padedama Di Livio, komanda pakankamai lengvai laimėjo Serie C2 2002-2003 m. sezone, todėl klubas turėjo atsidurti Serie C1, tačiau dėl sensacingų tų metinių įvykių (Caso Catania) klubas buvo perkeltas iškart į Serie B. Taip įvyko dėl to, kad Italijos futbolo federacija nusprendė išspręsti Catania situaciją didinant Serie B komandų skaičių nuo 20 iki 24. 2003 m. vasarą klubas perpirko teisę į Fiorentinos vardą ir įžymųjį aprangos stilių, bei persivadino į ACF Fiorentina. Rungtynės iki šiol žaidžiamos Artemio Franchi stadione.
Klubo neįprastas šuolis į Serie B neliko nepastebėtas, daugelis kalbėjo, kad klubas nevertas žaisti antroje pagal pajėgumą Italijos lygoje, tačiau nepaisant neigiamų atsiliepimų klubas liko Serie B ir sugebėjo baigti 2003-2004 m. sezoną 6 vietoje. Šis pasiekimas leido Fiorentinai kovoti dėl patekimo į Serie A su Perugia klubu (15 vietą Serie A užėmusi komanda). Dviejų rungtynių dvikovą 2-1 (abu įvarčius įmušė Enrico Fantini) laimėjusi Fiorentina taip užbaigė savo neįtikėtiną sugrįžimą į Italijos aukščiausiąja lygą. Pirmajame sezone klubas kovojo dėl išlikimo, tačiau jau sekančiame 2005-2006 m. sezone komandos forma smarkiai pagerėjo ir su 74 taškais užėmusi ketvirtąją vietą Italijos lygoje, komanda pateko į UEFA Čempionų lygos trečiąjį kvalifikacinį etapą. M. Jorgensen, S. Fiore, pagrindinio puolėjo Luca Toni, bei vartininko S. Frey derinys buvo dominuojantis visoje lygoje. Luca Toni įmušė 31 įvartį per 34 rungtynes ir tapo pirmuoju žaidėju, viršijusiu 30 įvarčių ribą po legendinio Antonio Valentin Angelillo, kuriam tai pavyko padaryti 1958-1959 m. sezone. Tačiau 2006 m. liepos 14 d. Fiorentina iškrito į Serie B, dėl kyšininkavimo skandalo, bei gavo 12 taškų deficitą ateinančiame sezone. Visgi po apeliacijos buvo sugrąžinta į Serie A, atimant 19 taškų. Komanda taip pat prarado vietą UEFA Čempionų lygoje. Vėliau, prasidėjus lygai, taškų deficitas buvo sumažintas iki 15. Nepaisant baudos komanda sugebėjo 2006-2007 m. sezoną baigti šeštoje vietoje ir taip iškovoti patekimą į UEFA taurės varžybas.
2023 m. komanda pateko į UEFA Europos konferencijų lygos finalą, kuriame 1–2 pralaimėjo „West Ham United FC“ klubui.
Linkaučių pagrindinė mokykla
Panevėžio rajono Linkaučių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžio raj., Linkaučiuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190394186. Steigėjas Panevėžio rajono savivaldybės taryba. Panevėžio rajono Linkaučių pagrindinės mokyklos ikimokyklinio ugdymo filialas.
Istorija
1909 m. įsteigta pradžios mokykla, 1953–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1999 m. pagrindinė.
Plėšikiniai
Plėšikiniai (Stercorariidae) – sėjikinių paukščių (Charadriiformes) šeima, kuriai būdinga iš 4 plokščių susidedantis antsnapio raginis apdangalas. Paukščiai vidutinio dydžio, apie 400-2000 g svorio. Jų snapas baigiasi kabliuku. Sparnai siauri ir ilgi, uodegos vidurinės plunksnos pailgėjusios. Skrenda greitai, be to gerai plaukioja.
Gyvena Eurazijos ir Šiaurės Amerikos jūrų pakrantėse. Minta labai įvairiu maistu, be to jį atiminėja iš kitų paukščių. Monogamai. Lizdą krauna ant žemės, deda 2 kiaušinius. Peri apie 4 savaites.
Šeimoje dvi gentys ir 7 rūšys. Lietuvoje aptinkamos 4 rūšys:
Gediminas Galva
Gediminas Galva, Galvanauskas (1905 m. kovo 3 d. Zizonys, Vabalninko valsčius – 1979 m. balandžio 23 d. Čikaga) – Lietuvos ekonomistas, spaudos darbuotojas.
Biografija
Brolis Ernestas Galvanauskas. 1925 m. baigė Biržų gimnaziją. 1925–1929 m. Lietuvos universitete studijavo ekonomiką, 1929–1931 m. Romoje, Ženevoje, Paryžiuje, Berlyne, Kylyje – tarptautinę ekonomiką.
1931 m. Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos patarėjas, 1931–1934 m. Centralinio statistikos biuro Ūkio konjunktūros skyriaus viršininkas. 1934–1939 m. dėstė Klaipėdos prekybos institute; docentas. 1935–1936 m. bendrovės „Rytas“ direktorius, 1936–1939 m. žurnalo „Prekyba“ redaktorius. 1941 m. Biržų burmistras. 1941–1942 m. Valstybės taupomųjų kasų valdytojas. 1942 m. gestapo suimtas už antinacinę veiklą, netrukus paleistas, bet privalėjo išvykti iš Lietuvos. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. Reutlingene „Eltos biuletenio“ redaktorius. 1949 m. persikėlė į JAV. Nuo 1952 m. dėstė Šeilio institute (Misūrio valstija).
Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto kvietimu 1953 m. lapkričio mėn. atvykęs į Europą vadovavo Laisvosios Europos radijo lietuviškajam skyriui. Veikė JAV emigrantų organizacijose.
Bendradarbiavo leidiniuose „Keleivis“, „Lietuvos aidas“, „Memeler Beobachter“, „Naujoji Romuva“, „Rytas“, „Tautos ūkis“, „Židinys“. Gyvendamas Vokietijoje, dirbo kaip žurnalistas, savo rašinius spausdindamas pabėgėlių stovyklų laikraščiuose „Mintis“, „Mūsų kelias“, „Žiburiai“, „Apžvalga“ ir kt. Persikėlęs į JAV, bendradarbiavo leidiniuose „Draugas“, „Tėviškės žiburiai“, „Aidai“, „Britanijos lietuvis“ ir kt.
Rašė ekonomikos temomis, Lietuvos ūkį siejo su tarptautine ekonomika, įžvelgė Lietuvą esant tranzito šalimi, siūlė steigti ūkio reguliavimo tarybą, ūkio tyrimo institutą, aukštąsias prekybos ir jūreivystės mokyklas.
Tikrasis artišokas
Tikrasis artišokas (Cynara csolymus) – astrinių (Asteraceae) šeimos artišokų (Cynara) genties augalas.
Dvimetis augalas. Lapai dideli, plunksniški. žiedynas mėlynos spalvos. Žydi paprastai antraisiais metais.
Kilmė
Artišoką žinojo dar senovės Romoje ir Graikijoje. Iš Italijos XV-XVI a. kaip kultūrinis augalas jis paplito kitose šalyse.
Lietuvoje artišokas mažai žinomas ir vartojamas.
thumb|left|210px|Tikrojo artišoko žiedyno galvutės
Sudėtis
Artišokas turi 15,5 % angliavandenių, 3,26 % azotinių medžiagų, 0,22 % riebalų, rauginės medžiagos, vitaminų A, B, C.
Mityba
Apvalkalėlių išorinių lapelių ir galvučių pagrinduose yra kvapiųjų medžiagų, teikiančių artišokui malonų kvapą, gerinantį apetitą.
Valgomos daugiausiai žiedynų galvutės.
Vaistinės augalo savybės
Artišokas ypač naudingas pagyvenusiems žmonėms ir sergantiems ateroskleroze.
Džiovintos šaknys ir žolė apsaugo nuo širdies vainikinių arterijų aterosklerozės. Ši poveikį lemia esantis cinarinas.
Cinarinas taip pat skatina tulžies ir šlapimo išsiskyrimą, padeda sergant vandenlige. Rekomenduojama valgyti pačius artišokus arba ryte ir vakare gerti jų sultis (iki 1/4 stiklinės).
Seniau nuo kepenų ir tulžies takų ligų gydydavo artišokų lapų nuoviru (iki 3 puodukų per dieną). Artišoko graižų nuoviras su kiaušinių tryniais vartojamas nuo vidurių užkietėjimo ir kepenų ligų. Artišokuose yra vertingų priešvėžinių flavonoidų: Apigenino, Luteolino. .
Švyturys (žurnalas)
200px|thumb|right|1983 m. žurnalo „Švyturys“ viršelis Švyturys – nepriklausomas politikos, visuomenės gyvenimo, kultūros ir literatūros iliustruotas mėnesinis žurnalas, leistas 1949–1999 m. Vilniuje.
Istorija
Iš pradžių ėjo kaip laikraščio „Tiesa“ leidinys; iki 1990 m. Nr. 5 leido LKP CK leidykla kaip politinį-visuomeninį ir literatūrinį iliustruotą žurnalą. Nuo 1991 m. steigėja ir leidėja – UAB „Švyturys“. Tiražas 1949 m. – 7000 egz., 1981 m. – 133 200 egz., 1989 m. – 182 500 egz., 1997 m. – 11 000 egz. Nuo 1991 m. buvo leidžiamas priedas vaikams „Švyturiukas“ (vyriausias redaktorius Vytautas Misevičius, tiražas 25 000 egz.).
Žurnale dirbo ar bendradarbiavo: J. Albertavičius, Osvaldas Aleksa, Antanas Ališauskas, Stasys Arnašius, Eimutis Balaišis, Stanislovas Algimantas Balčiūnas, Rimantas Budrys, Klaudijus Driskius, Algirdas Dulkinas, Ilja Fišeris, Aronas Garonas, Leonardas Grudzinskas, Juozas Jurevičius, Pranas Kasiulis, Vytautas Jonas Lukoševičius, Juozas Macevičius, Danielius Mickevičius, Vladas Mikėnas, Vytautas Misevičius, Alfonsas Pakeltis, Algirdas Pocius, Liudvikas Ruikas, Jonas Sadaunykas, Tomas Sakalauskas, Algimantas Semaška, Eugenijus Šiško, Juozas Šiupšinskas, Laimonas Tapinas, Jonas Tadas Teseckas, Augustas Uktveris, V. Usinavičius, Vytautas Žemaitis.
Santiago Bernabéu stadionas
Santiago Bernabéu yra futbolo stadionas Madride, Ispanijoje. Atidarytas 1947 m. gruodžio 14 d. Turi 81 044 sėdimas vietas. Jame namų rungtynes žaidžia La Ligos klubas Real Madrid Club de Fútbol.
Stadione 1957, 1969, 1980 ir 2010 m. vyko UEFA Čempionų lygos finalai. Taip pat 1964 m. Europos futbolo čempionato ir 1982 m. pasaulio futbolo čempionato finalai.
Učuras
Učuras  – upė Rusijoje, Chabarovsko krašte ir pietų Jakutijoje; Aldano dešinysis intakas. Prasideda Stano kalnagūbrio šlaituose, teka į šiaurę Aldano kalnyno rytiniu pakraščiu.
Upė turi 141 intaką, ilgesnį nei 10 km, ilgiausi: Ulkanas, Čiulbiu, Onė (dešinieji), Gonamas, Gynymas, Tyrkanas, Ujanas, Chaikanas, Gekanas (kairieji).
Učuro baseine yra virš 16 tūkst. upių ir beveik 5000 ežerų. Užšąla spalio pradžioje, atitirpsta gegužę. Vagoje gausu slenksčių, rėvų, riedulių. Vidurupyje slėnis išsiplečia iki 3–6 km, vaga tampa labai vingiuota, gausu senvagių. Učuras laivuojamas 159 km nuo žiočių ruože.
Tortola
thumb|250px|Tortolos kraštovaizdis
Tortola  – didžiausia ir gausiausiai gyvenama sala Britų Mergelių salose. Plotas 55,7 km². Ilgis 19 km, plotis 5 km. Sala kalnuota; vulkanizmas. Aukščausia vieta – Seidžo k. (530 m). Dažni žemės drebėjimai. Tortolą dengia tropiniai miškai, pakrantėse driekiasi smulkaus smėlio paplūdimiai.
Saloje gyvena 23,9 tūkst. gyventojų. Pagrindinis miestas – Rod Taunas.
Čarna Vesės valsčius (Balstogė)
Čarna Vesės valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Čarna Ves Koscelna.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo. 1927 m. balandžio 1 d. prijungtas Sokulkos apskrities Čarna Vesės valsčius. 1952 m. liepos 1 d. buvo 18 gromadų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. balandžio 1 d. dalis valsčiaus perduota perduota Kalinuvkos valsčiaus, Korycino valsčiaus ir Sokulkos valsčiaus. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius panaikintas.
1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčiaus kaimai tapo Balstogės Čarnos valsčiaus dalimi.
Raphaël Poirée
Rafaelis Puarė (, g. 1974 m. rugpjūčio 9 d. Rives miestelyje, Izero departamente, Prancūzija) – vienas geriausių prancūzų biatlonininkų, septyniskart pasaulio čempionas, keturiskart pasaulio taurės laimėtojas, olimpinis prizininkas. 2007 m. Puarė baigė savo sportinę karjerą.
Biografija
Raphaël Poirée nuo 10 metų pradėjo slidinėti, užsiiminėti biatlonu. 1995–1996 m. sezone debiutavo pasaulio taurės varžybose ir užėmė bendrą 17-tą vietą. 1997/1998 m. pasaulio taurės galutinėje įskaitoje užėmė aukštą penką vietą. 1999/2000 m. laimėjo pirmąją pasaulio taurę, 2000/2001 m. antrąją pasaulio taurę, 2001 m. tapo pasaulio čempionu. 2002 m. laimėjo trečiąją pasaulio biatlono taurę iš eilės bei du pasaulio čempionato aukso medalius.
2004 m. Raphaël Poirée laimėjo ketvirtąją pasaulio taurę, tris aukso medalius pasaulio čempionate.
2006/2007 m. sezone Raphaël Poirée baigė savo sportinę karjerą. Paskutinėse savo lenktynėse Holmenkolene Norvegija 15 km masinio starto lenktynėse R. Poirée pralaimėjo savo pagrindiniam varžovui Ole Einar Bjørndalen 3 cm.
Raphaël Poirée per savo karjerą nepavyko laimėti olimpinio aukso medalio. Jis laimėjo vieną sidabro ir du bronzos olimpinius medalius. R. Poirée laimėjo 44 pasaulio taurės etapus (39 kartus – 2 vieta, 20 k. – 3 vieta), laimėjo pasaulio čempionato 7 aukso, 3 sidabro ir 7 bronzos medalius.
Olimpinės žiemos žaidynės
Viso – 3 medaliai (aukso – 0, sidabro – 1, bronzos – 2)
Čarna Vesės valsčius (Sokulka)
Čarna Vesės valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Balstogės Čarna.
Raphaël Poirée
Olimpinės žiemos žaidynės
!Metai !20 km lenktynės !Sprintas !Persekiojimo lenktynės !Masinis startas !Estafetė
Čarna Vesės valsčius (Sokulka)
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Atkurtas po I pasaulinio karo, bet apie 1920 m. panaikintas, tačiau dar iki 1924 m. buvo atkurtas. 1927 m. balandžio 1 d. valsčiaus buvo panaikintas prijungiant prie Balstogės apskrities Čarna Vesės valsčiaus.
Raphaël Poirée
Pasaulio čempionatai
!Metai !20 km lenktynės !Sprintas !Persekiojimo lenktynės !Masinis startas !Estafetė
Pasaulio taurė
Viso – 4 didžiosios pasaulio taurės (II vieta – 2, III vieta -3); 8 mažosios pasaulio taurės (1 – sprinte, 3 – persekiojimo l., 2 – masinio starto l., 2 – 20 km l.).
Daina Kazimira Galvydytė
Biografija
1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. geografijos mokslų kandidatė.
Raphaël Poirée
Pasaulio taurė
!Metai !Pasaulio Taurė !Sprintas !Persekiojimo lenktynės !Masinis startas !20 km lenktynės !Pergalės etapuose 1
Šeima
Raphaël Poirée turi 2 seseris ir brolį Gaelį, kuris taip pat buvo biatlonininkas. Raphaël Poirée buvo vedęs norvegų biatlonininkę Liv Grete Skjelbreid; dukros Emma (g. 2003 m.), Anna (g. 2007 m.) ir Lena (g. 2008 m.). Su šeima gyveno La Chapelle En Vercors (Prancūzija) ir Halandsdalene (Norvegija). 2009 m. Poirée važiuodamas keturračiu patyrė sunkius nugaros ir kaklo sužalojimus. 2013 m. išsiskyrė, 2016 m. susituokė su Anne Tunes.
Montague Burton
Seras Montague Maurice Burton (1885 m. rugpjūčio 15 d. Kurkliai – 1952 m. rugsėjo 21 d. Lidsas, Jungtinė Karalystė) – lietuvių verslininkas, įkūręs drabužių parduotuvių tinklą „Burton“. Šis parduotuvių tinklas yra vienas didžiausių Didžiojoje Britanijoje.
Jonas Albrechtas
Jonas Albrechtas (, 1459 m. lapkričio 30 d. – 1501 m. birželio 17 d.) – Lenkijos karalius nuo 1492 m. Gediminaičių dinastijos atstovas.
Montague Burton
Biografija
thumb|left|„Burton“ kompanija Lidse Mešė Davidas Osinskis gimė Kurkliuose vienoje žydų šeimoje. Jis gyveno Kaune, mokslus išėjo ješivoje (religinėje žydų mokykloje). Būdamas penkiolikos, 1900 m. emigravo į Didžiąją Britaniją, kur po ketverių metų atidarė savo pirmąją drabužių parduotuvę. Pirmiausiai jis įsikūrė Mančesteryje. Osinskis pasivadino Montague Burtonu, kuo pavadino ir savo parduotuvių tinklą.
Jonas Albrechtas
Biografija
Kazimiero Jogailaičio ir Elžbietos Habsburgaitės trečiasis sūnus. Valdovų Vladislovo II, Aleksandro, Žygimanto Senojo, kardinolo Frederiko ir šv. Kazimiero brolis. Po tėvo, karaliaus Kazimiero Jogailaičio, mirties LDK diduomenė 1492 m. išrinko Jono Albrechto brolį Aleksandrą Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu, o lenkai Joną Albrechtą – Lenkijos karaliumi. Jis įsirašė į savo titulatūrą ir Lietuvos aukščiausiojo kunigaikščio titulą, tačiau asmeninė Lenkijos unija su Lietuva buvo nutraukta. Draugiški brolių ryšiai nepablogėjo ir Aleksandras nesipriešino Jono Albrechto siekiams sudaryti naują uniją, bet tam pasipriešino Lietuvos Ponų taryba.
Montague Burton
Biografija
1913 m. M. Burton jau turėjo penkias parduotuves Šefilde ir gamyklą Lidse, o jau nuo 1929 m. Burton priklausė 400 parduotuvių.
M. Burton verslas ypač suklestėjo per Antrąjį pasaulinį karą – „Burton“ kompanija pagal valstybinį užsakymą ketverius metus siuvo uniformas britų armijos ketvirtadaliui. 1929 m. „Burton“ tapo pripažintu prekės ženklu visoje Europoje. 1931 m. Montague Burton už nuopelnus industrinių ryšių srityje buvo suteiktas riterio titulas. 1936 m. seras M. Burtonas Didžiojoje Britanijoje atidarė didžiausią siuvyklą Europoje ir iki pat savo mirties 1952 m. valdė savo tekstilės kompaniją.
Vėliau „Burton“ kompanijai vadovavo kitas taip pat Lietuvoje gimęs žydas Lionel Jacobson, kadaise įkūręs savo laiku žinomą Didžiojoje Britanijoje siuvyklų tinklą „Jackson The Tailor“. Šiuo metu visos 381 „Burton“ parduotuvės priklauso „Arcadia Group“ (kartu su tokiais tinklais, kaip „Top Shop“, „Dorothy Perkins“ ir „BHS“) savininkui Philip Green.
Šeima
1909 m. Montague vedė Sophie Marks. 1910 m. jie susilaukė dukters, o po ketverių metų ir sūnaus. Netrukus kompanija buvo pervadinta iš „M. Burton“ į „Burton & Burton“. 1917 m. Montague ir Sophie susilaukė dvynukų.
Donatas Vėželis
Donatas Vėželis (g. 1981 m. sausio 29 d.) – profesionalus Lietuvos sportinių šokių šokėjas. Šoka kartu su partnere Lina Chatkevičiūte. Daugkartinis Europos čempionas.
Biografija
Nuo 1997 m. dalyvauja pasaulio taurės etapuose. 2003 m. pasaulio suaugusiųjų standartinių šokių čempionate užimta 15-oji vieta. 2004 m. pasaulio čempionate Vilniuje - 9-a vieta. 2006 m. tapo Europos Sąjungos šalių čempionais. 2009 m. pasaulio čempionate Vėželis užėmė 4-ą vietą. 2011 m. laimėtas pirmasis Europos pirmenybių medalis - standartinių šokių bronza. Toks pats rezultatas pakartotas 2012, 2014 ir 2015 metais. 2013 m. Europos čempionate laimėjo sidabro medalius. Tais pačiais metais vykusiose Pasaulio žaidynėse iškovota 4-oji vieta. 2014 m. Vienoje vykusiame Europos parodomųjų šou standartinių šokių čempionate laimėti aukso medaliai.
2018 m. paskelbė apie karjeros pabaigą.
Dailidžių akmuo
left|140px 250px|right|thumb|Dailidžių akmuo prie posūkio į Dailides
Dailidžių akmuo, taip pat Kryžkelės akmuo – stambus riedulys Šalčininkų rajone, Poškonių seniūnijoje, Dailidžių kaime, Dieveniškių istoriniame regioniniame parke. Riedulys slūgso kelio (šiaurės pusėje)  ir žvyrkelio, vedančio į Dailides, kryžkelėje, 3,6 km į pietryčius nuo Poškonių. Už 0,4 km į vakarus nuo trikampės aikštelės, kurioje guli akmuo, matyti priešingoje plento pašlaitėje priartėjanti valstybinės sienos tvora. Objektas yra Stalgonių miške, kuris priklauso Šalčininkų miškų urėdijos Poškonių girininkijos (29 kv., 1 skl.) teritorijai.
Dailidžių akmuo yra geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas valstybės saugomu LR aplinkos ministro 2009 m. gruodžio 14 d. įsakymu Nr. D1-798. Objektas patogus lankyti, nes yra šalia parko turistinių automobilių maršrutų ir prie pagrindinio parko kelio. Pastatytame stende pateikiama išsami informacija apie objektą. Visi lankytojai, keliaujantys į parką, gali pasigrožėti rieduliu, kuris turi didelį gamtinį pažintinį potencialą.
Duomenys
Pagrindiniai riedulio parametrai:
Kiti duomenys:
Senųjų meistrų paveikslų galerija
Muziejuje yra viena geriausių Europos Senųjų meistrų (iki XIX a.) darbų kolekcija. Tarp muziejaus eksponatų vieni iš pačių žymiausių paveikslų meno istorijoje: Rafaelio „Siksto Madona“ ir Džordžonės „Mieganti Venera“.
Istorija
Muziejaus pradžia laikoma 1560 m. Saksonijos elektoriaus Augusto I -ojo įsteigta Kunstkamera – įvairenybių, meno kūrinių ir įdomybių kambarys. Kūrinius toliau kolekcionavo Saksonijos elektoriai ir Lenkijos karaliai, bei LDK didieji kunigaikščiai Augustas II Stiprusis (1670–1733) ir Augustas III (1696–1763), karkarčiais nelabai gražiais būdais, pvz., Augustas II porą Rembranto paveikslų pasigrobė iš Lenkijos karališkosios pilies Varšuvoje.
1741 m. buvo įsigyti 268 darbai iš Valenšteinų kolekcijos, kiek vėliau – darbai iš karališkosios kolekcijos Prahoje, o 1745 m. kolekcija buvo reikšmingai praplėsta 100 paveikslų iš Modenos kunigaikščio Frančesko III kolekcijos. Nuo 1747 m. kolekcija buvo eksponuojama buvusiose perdirbtose karališkose arklidėse. Tuo metu paveikslų įsigyjimas buvo ypač suaktyvintas ir 1754 m. įsigyta Rafaelio „Siksto Madona“ iš Pjačencos San Siksto bažnyčios.
Po karo paveikslai buvo išgabenti į Sovietų Sąjungą – Maskvą, Leningradą, bei Kijevą. 1955-56 m. laikotarpiu apie 1200 paveikslų gražinta VDR, tačiau daug kūrinių buvo dingę ir sugadinti. 1960 m. buvo perstatytas Senųjų meistrų paveikslų galerijos pastatas ir muziejus atidarytas viešam lankymui. Šiuo metu galerija yra Dresdeno muziejinio komplekso, žinomo kaip Cvingeris, dalis. Nuolatinėje ekspozicijoje yra apie 750 paveikslų. Skirtingų dailės mokyklų tapyba yra eksponuojama skirtingų spalvų kambariuose, pvz., italų renesanso − raudonos, rožinės.
Paveikslų galerija
Šiuo metu kolekcija yra platesnės Valstybinės Dresdeno meno kolekcijos dalis. Galerijoje yra viena pagrindinių italų renesanso ir Nyderlandų baroko meistrų darbų kolekcija pasaulyje.
Keletas iš pačių žymiausių kolekcijos paveikslų:
Karpo (palydovas)
Karpo arba Jupiteris XLVI – natūralus Jupiterio palydovas, atrastas 2003 m. Havajų Universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard (Brett J. Gladman, John J. Kavelaars, Jean-Marc Petit, Lynne Allen, David C. Jewitt, Jan Kleyna). Po atradimo pavadintas S/2003 J 20 vardu, o 2005 m. pradžioje gavo galutinį vardą.
Saskačevanas
Saskačevanas (pranc. ir ) – provincija centrinėje Kanadoje. Rytuose ribojasi su Manitoba, vakaruose – su Alberta, šiaurėje – su Šiaurės Vakarų teritorijomis. Pietuose turi sieną su JAV. Administracinis centras – Redžaina.
Karpo (palydovas)
Savybės
Kaip ir Temista, Karpo yra vienintelis specifinės palydovų grupės narys (t. y., savo orbitos charakteristikomis nepanašus į kitus Jupiterio palydovus). Tai tolimiausias nuo Jupiterio palydovas, besisukantis aplink Jupiterį ta pačia kryptimi kaip ir pats Jupiteris aplink savo ašį (tolimiausia progradinė orbita). Palydovas apskrieja Jupiterį per šiek tiek daugiau nei 456 Žemės dienas.
Saskačevanas
Didžiąją provincijos dalį užima prerijų lygumos. Svarbiausia upė – Saskačevanas.
Karpo (palydovas)
Pavadinimas
Karpo pavadintas vienos iš trijų Atėnuose garbintų pavasario gėlių ir vasaros bei rudens vaisių deivių vardu, pagal Graikų mitologiją. Metinė šventė jų garbei buvo vadinama Horaea. Pagal Hesoidą, tos deivės buvo Dzeuso dukterys, visos kartu vadinamos horomis, nors tarp Hesoido nurodomų vardų Karpo nėra.
Aga (rupūžė)
Aga (Bufo marinus) – beuodegių varliagyvių rūšis, priklausanti tikrųjų rupūžių (Bufonidae) šeimai. Natūraliai paplitusi tropinėje Lotynų Amerikoje (nuo Meksikos iki Amazonijos). Taip pat aklimatizuotos Australijoje, Taivane, Polinezijoje, kur naudojamos naikinti kenkėjus plantacijose.
Kūno ilgis iki 24 cm. Ant galvos turi pusapvalį kaulinį iškilimą, užeinantį ant viršutinio voko, palei akis – dideles būgnines membranas, kaklo šonuose – dideles apyausines odos liaukas. Oda karpota, nugara ruda ar šviesiai pilka su didelėmis tamsiomis dėmėmis; nugaroje yra nuodų liaukos. Turi gerai išvystytus plaučius.
Agos gyvena sausose dirvose, salose, šalia sūraus vandens telkinių. Maitinasi kirmėlėmis, vabzdžiais, mažomis varlėmis, moliuskais ir pelėmis. Išgyvena 10-15 metų, o nelaisvėje – iki 35 m.
Agos nuodai (bufotoksinas) labai stiprūs, nuodų turi ir jos kiaušiniai. Suerzinta rupūžė iš paakių liaukų apipurškia priešą nuodais (daugeliui gyvūnų jie mirtini). Indėnai agos nuodus naudoja strėlėms užnuodyti.
Žaizdriai
Žaizdriai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, prie pietvakarinių Trakų pakraščių. Seniūnaitijos centras. Įsikūrę prie plento ir jo atšakos. Šalia – Alsakių miškas.
Istorija
thumb|left|250px|Bendrovė „Statybų Šalis“
XIX a. pab. Žaizdriai (tada – Žaizdroščis) buvo užusienis ir karčema Trakų apskrities Trakų valsčiuje, Babriškių apylinkėje. Priklausė Veličkavo dvarui (Vasilevskiams).
~2020 m. beveik visas kaimas prijungtas prie Trakų miesto.
Raimondas Šukys
Raimondas Šukys (g. 1966 m. spalio 27 d. Šiauliuose) – Lietuvos teisininkas, politikas, LR vidaus reikalų ir LR sveikatos apsaugos ministras, teisėtyrininkas civilistas.
Biografija
1984 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą, jame 1992 m. su pagyrimu baigė teisės studijas ir įgijo teisininko kvalifikaciją. 1996 m. baigė VU doktorantūros studijas, parengė socialinių mokslų teisės krypties disertaciją (kol kas dar negynė).
1992–2004 m. VU Teisės fakulteto Civilinės teisės ir civilinio proceso katedros (dab. Privatinės teisės katedra) asistentas. Skaitė paskaitas vartotojų teisių gynimo ir konkurencijos teisės temomis, vedė civilinės teisės seminarus, vadovavo kursiniams ir baigiamiesiems darbams.
Daržai
Daržais vadinami kaimai:
Raimondas Šukys
Biografija
1991–1992 m. laikraščio „Šiaulių kraštas“ teisininkas. 1992–1994 m. dirbo konsultacinėje bendrovėje „Verslo raktas“. 1993–1994 m. LDDP frakcijos referentas. 1994–1997 m. LR Seimo Ekonominių nusikaltimų tyrimų komisijos patarėjas. 1998–1999 m. UAB „BNA grupė“ juriskonsultantas. 1999–2000 m. LR Vyriausybės kanceliarijos Teisės ir teisėtvarkos departamento patarėjas civilinės teisės klausimais.
Nuo 2009 m. rugsėjo 22 d. iki 2010 m. kovo 10 d. LR Seimo Pirmininko pirmasis pavaduotojas, 2010–2012 m. LR sveikatos apsaugos ministras.
Ginkūnų ežeras
Ginkūnų ežeras – ežeras šiaurės Lietuvoje, Šiaulių miesto savivaldybėje, į šiaurę nuo Talšos ežero ir į vakarus nuo Ginkūnų. Ežero ilgis iš pietų į šiaurę – 0,76 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 103,1 m. Pro ežerą iš pietų į šiaurę prateka iš Talšos ežero atitekanti upė Kulpė (Mūšos dešinysis intakas). Po atliktų ežerų valymo darbų ežerai tarpusavyje jungiasi 160 m pločio protaka. Pakrantės žemos, pelkėtos, dideli klampių nendrynų plotai.
Ežero gyvūnija
Atsižvelgiant į tai, kad šis telkinys yra miesto teritorijoje, ežeras ir jo pakrantės pasižymi turtinga gyvūnija, ypač paukščiais, iš kurių nemažai retų bei saugomų: pakrantės nendrynuose kasmet peri nendrinės lingės, didieji baubliai, nendriniai žiogeliai. Stebėtos Lietuvoje itin retos mažosios žuvėdros.
Ekologinės grėsmės
2007 metais buvo pradėtas Talšos ir Ginkūnų tarpežerio tvarkymo projektas. Laukinė ir pelkėta teritorija buvo numelioruota, sunaikinta augmenija. Jautrioms šių miesto ežerų ekosistemoms iškilo didelė grėsmė.
Svidžiai
Svidžiai – kaimas Biržų rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Germaniškio, prie kelio Biržai–Germaniškis. Vakaruose prateka Kraklis (dešinysis Nemunėlio intakas).
Imepratoriškasis tamarinas
Imperatoriškasis tamarinas (Saguinus imperator) – beždžionių tamarinų rūšis, paplitusi pietvakarių Amazonijoje (rytų Peru, šiaurės Bolivijoje ir Brazilijos Akrės ir Amazonės valstijose).
Ši rūšis turi nukarusius baltus ūsus. Drėgnuoju laikotarpiu minta vaisiais, o sausuoju – žiedų nektaru bei medžių sula ir ištisus metus – vabzdžiais, ypač svirpliais. Dažnai sudaro mišrius būrius su kitais tamarinais. Jeigu netoliese pastebimas grobuonis, kiekviena rūšis atsiliepia į kitos rūšies pavojaus šūksnius.
Banionių akmuo
miniatiūra|250px|right|Vanduo tvenkinyje smarkiai nusekęs (2014 m. lapkritis) miniatiūra|250px|right|Maudynių mėgėjai įsirengę tiltelį |miniatiūra|250px|left|Akmenį žymi betoninis stulpas
Prie akmens veda 350 m naujai supilto privažiavimo kelio atšaka. Aplinka prie akmens sutvarkyta, pašalinti augę krūmokšniai. Yra pastatytas naujas betoninis paminklą ženklinantis stulpas. Priešingame krante išsaugotas senas medinis kryžius. Įrengtu tilteliu nueinama iki akmens. Krante yra pakyla, manoma, pastatyta mėgėjų nuo jos šokinėti į vandenį.
Lietuvos Respublikos Aplinkos ministerijos paskelbtas saugomu 1999 m. lapkričio 3 d. įsakymu Nr. 345.
Istorija
1979 m. vasarą Vidurio Lietuvos šiaurinėje dalyje ledyninėse nuogulose slūgsojusį didžiulį riedulį aptiko dr. Bronius Karmaza, kuris ten darė areogeologinę nuotrauką. Akmuo gulėjo giliai žemėje. Ši teritorija tuo metu priklausė Pasvalio rajono Kriklinių apylinkei, Banionių kaimui, netoli Svalios ištakų. 1977 m. jį bandė iškelti iš dirbamų laukų Panevėžio melioracijos statybos montavimo valdybos melioratoriai.
Duomenys
Akmens ilgis siekia 6,5–7 m, plotis – 5,5–6 m, jis aukštesnis negu 3 m. Tikslus aukštis nenustatytas, nes akmuo ne visas atkastas. Slūgso duobėje, kurioje susirenka vanduo, iki pusės apsemiantis šį akmenį. Aplink akmenį driekiasi nenuotakios priesmėlingos lygumos vietovaizdis (Mūšos-Nemunėlio moreninė lyguma).
Anegada
thumb|250px|Anegada
Anegada  – toliausiai į šiaurės rytus nutolusi Britų Mergelių salų teritorijos sala. Yra Atlanto vandenyne, 24 km į šiaurę nuo Virdžin Gordos. Anegada – koralinės kilmės sala. Plotas 38 km². Aukštis iki 8,5 m. Vakaruose yra druskinga marša. Salą supa koralinis rifas. Anegadoje veisiasi retos jūrinių vėžlių rūšys bei gyvena endeminė Anegados iguana.
Saloje gyvena ~200 gyventojų, įsikūrusių Setlmento (The Settlement) gyvenvietėje. Verčiamasi turizmu, žvejyba, jūros vėžiagyvių gaudymu.
Vėžiškės (Utena)
Vėžiškės – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Saldutiškio.
Muktijoddhā Saṃgsad KC
Istorija
Klubas įkurtas 1981 m.
Sezonai
šaltinias:
UEFA Intertoto taurė 1997 m.
1997 m. Intertoto taurė – turnyras, įvykęs 1997 m. vasarą kaip atranka į. Turnyrą laimėjo trys prancūzų klubai:, ir.
Grupių turnyras (ketvirtfinalis)
Pirmajame etape klubai žaidė grupėse po vienerias rungtynes tarpusavyje (dvejos namie ir dvejos išvykoje). Į kitą etapą pateko grupių nugalėtojai.
1 grupė
Galutinė lentelė:
2 grupė
Galutinė lentelė:
3 grupė
Galutinė lentelė:
4 grupė
Galutinė lentelė:
5 grupė
Galutinė lentelė:
6 grupė
Galutinė lentelė:
7 grupė
Galutinė lentelė:
8 grupė
Galutinė lentelė:
9 grupė
Galutinė lentelė: