cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karo dviratininkas
Paskutiniai dešimtmečiai
Pėstininkų transporto priemone dviračiai išliko ir XXI a. Šveicarijos karo dviratininkų pulkas dalyvavo karinėse pratybose iki pat 2001 m., kai galiausiai buvo nuspręsta sustabdyti jo veiklą. Šveicarijos armijoje dviračiai tebenaudojami pagalbiniams tikslams (virėjų, gydytojų, kadetų ar pervežti kareiviams į kitą pratybų vietą), 2012 metais armija įsigijo 4100 naujų modernių dviračių. . Suomijos karinėse pajėgose šauktiniai pratybose naudoja dviračius ir slides. Tamilų tigrų sukilėliai išnaudojo dviračių mobilumą kovodami Šri Lankoje.
Amialnaja
Amialnaja – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 40 km į pietryčius nuo Celiachanų.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Pinsko apskrities Celiachanų valsčiuje.
Paberžės piliakalnis (Anykščiai)
Paberžės piliakalnis (nacionalinio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – ) – piliakalnis pietinėje Anykščių rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 2,3 km į pietryčius nuo Kavarsko, Paberžėje, kairiajame Šventosios krante.
Pasiekiamas vykstant keliu, už tilto per Šventąją pasukus į dešinę pusę važiuojama 2,88 km keliu. Pravažiavus Tetervės upelį priešais trečią sodybą sukama į dešinę ir lauko keliuku važiuojama 180 m iki miško. Toliau einama pėsčiomis 240 m į vakarus. Piliakalnis yra už Tetervės ir Medžiotės upelių santakos, Tetervės dešiniajame krante.
Piliakalnis
Įrengtas Tetervės dešiniajame krante, 320 m į rytus nuo Šventosios, jos viršutinės terasos aukštumos kyšulyje. Iš pietryčių, pietų ir pietvakarių jį juosia Tetervės, o iš vakarų – Šventosios slėnis. Šlaitai statūs, 15–20 m aukščio. Šiaurės rytų pusėje piliakalnis susisiekia su aukštuma.
Aikštelė pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, apie 20 m ilgio ir iki 17 m pločio. Nuo aukštumos ją skiria 3 pylimai. Aikštelės šiaurės rytiniame gale supiltas apie 8 m pločio ir 1,5 m aukščio pylimas, už jo antras – apie 6 m pločio ir 0,5 m aukščio pylimas, o už pastarojo trečias – apie 4 m pločio ir 0,5 m aukščio pylimas, kuriuose matosi iš žemės kyšantys akmenys, naudoti pylimų sutvirtinimui. Tarp pirmojo ir antrojo pylimų iškastas nuo 3 m pločio dugne iki 6 m pločio viršuje griovys, o tarp antrojo ir trečiojo pylimų yra apie 6 m pločio antrasis griovys.
Howard Gardner
Hovardas Earlas Gardneris (Howard Earl Gardner; g. 1943 m. liepos 11 d.) – amerikiečių kilmės psichologas profesorius Harvardo universiteto Aukštojoje švietimo mokykloje. Šiuo metu užima vyresniojo direktoriaus pareigas projekte „Harvard Project Zero“ ir yra projekto „The Good Project“ bendrasis direktorius nuo 1995 metų.
Paberžės piliakalnis (Anykščiai)
Piliakalnis
Piliakalnio pietrytiniame, pietvakariniame ir šiaurės vakariniame šlaituose, 1,5–2 m žemiau aikštelės, yra 2,5–3 m pločio terasa, kuri vakarinėje dalyje išplatėjanti iki 7 m pločio.
Piliakalnis apaugęs mišku. Pylimai suplokštėję, grioviai – užslinkę. Vakariniame šlaite, papėdėje bei aplinkoje išliko rėžiniai laukai su ežiomis.
Teritorijos plotas – 1,6635 ha.
Tyrimai
2015 m. piliakalnį išaiškino biologas Darius Stončius, žvalgė archeologai Gintautas Zabiela ir Zenonas Baubonis bei Kultūros paveldo centro specialistai Arūnas Strazdas ir Algirdas Skrupskelis.
Objektas detaliau netyrinėtas. Preliminariai datuojamas I tūkst. – II tūkstantmečio pr.
Howard Gardner
H. Gardneris parašė šimtus mokslinių straipsnių ir trisdešimt knygų, kurios buvo išverstos į daugiau nei 30 skirtingų pasaulio kalbų. Geriausiai žinoma jo knyga – „Proto ribos: daugialypių intelektų teorija. “
H. Gardneris Harvardo universitete dėstė iki 2019 m. , o 2020 metais išleido intelektinių memuarų knygą „Sintezuojantis protas“.
Karjera
1965 m. H. Gardneris baigė Harvardo Koledžą, įgijo socialinių santykių bakalauro laipsnį. Metus laiko mokėsi Londono ekonomikos mokykloje. Grįžęs į Harvardo universitetą įgijo raidos psichologijos daktaro laipsnį. Dirbo kartu su psichologais Roger Brown, Jerome Bruner ir filosofu Nelson Goodman.
Doktorantūros metais Gardneris dirbo kartu su Norman Geschwind Bostono Veteranų administracijos ligoninėje, kurioje išdirbo net dvidešimt metų. 1986 m. pradėjo dėstyti Harvardo universiteto Aukštojoje švietimo mokykloje, o nuo 1995 m. daugiausia dėmesio skyrė projektui „The GoodWork Project“. Dabar ši iniciatyva geriau žinoma kaip „The Good Project“.
2000 m. Hovardas Gardneris, Kurtas Fišeris ir kolegos iš Harvardo Aukštosios švietimo mokyklos sukūrė „Minčių, proto ir švietimo“ magistro studijų programą. Buvo manoma, jog tai pirmoji tokio pobūdžio studijų programa visame pasaulyje. Nuo to laiko didžioji dalis JAV ir kitų pasaulio universitetų kūrė panašias studijų programas.
Vomelna
Vomelna – agromiestelis vidurio Baltarusijoje, 20 km į pietvakarius nuo Marjina Horkos.
Howard Gardner
Daugialypių intelektų teorija ir kritika
H. Gardnerio teorija sulaukė kritiškų pastebėjimų. J. Traubas didžiausiu teorijos trūkumu įvardijo, jog nebuvo atlikti empiriniai tyrimai, patvirtinantys H. Gardnerio teiginius. . D. T. Willingham, hierarchinis požiūris į gebėjimus – vyraujantis požiūris kad tai nėra teorija, o tik tam tikras duomenų išdėstymas. Pagrindinis priekaištas, jog daug atskirų gebėjimų dalyvauja tuose pačiuose pažintiniuose procesuose, kurie pagal H. Gardnerio kriterijus yra laikomi atskirais gebėjimais. Tokią pačią nuomonę išreiškė ir J. White. Kritikai pabrėžta, kad pats H. Gardneris niekada nėra sukūręs išsamaus šios teorijos taikymo ugdymo įstaigoje plano ir propaguojantys šios teorijos sklaidą dirba nepriklausomai nuo H. Gardnerio. . Dar vienas ryškus priekaištas, kad H. Gardneris niekada nepalaikė tradicinio mokymo stiliaus, kurio pagrindas yra mokytojas. Jis palaikė mokymo metodą, kai pagrindinis dėmesys sutelkiamas į vaiką, o ne į pedagogą.
Pasiekimai ir apdovanojimai
1981 m. H. Gardneris gavo MacArthur premijos stipendiją. 1990 m. tapo pirmuoju amerikiečiu, pelniusiu Luisvilio universiteto „Grawemeyer“ apdovanojimą švietimo srityje.
1999 m. „Amerikos pasiekimų akademija“ apdovanojo H. Gardnerį „Auksine lentele“. 2000 m. gavo stipendiją iš Jono S. Guggenheimo memorialinio fondo. Po ketverių metų tapo Garbės Profesoriumi viename iš Šanchajaus universitetų.
2005 m. ir 2008 m. žurnalas „Foreign Policy“ and „Prospect“ H. Gardnerį įtraukė į 100 įtakingiausių pasaulio intelektualų sąrašą. 2011 m. pelnė Asturijos princo premiją Socialinių mokslų srityje už Daugialypių intelektų teoriją. 2015 m. gavo Brocko Tarptautinį prizą Švietimo srityje, o 2020 me.„Amerikos švietimo ir tyrimų asociacija“ apdovanojo H. Gardnerį už indėlį švietimo srities moksliniuose tyrimuose.
H. Gardneriui priklauso 31 garbės laipsnis, kuriuos skyrė universitetai ir koledžai iš įvairių pasaulio šalių: Bulgarijos, Kanados, Čilės, Graikijos, Honkongo, Airijos, Pietų Korėjos ir kt. Jis yra garbės narys net keliose draugijose: Amerikos Dailės ir Mokslo akademijoje, Amerikos filosofijos draugijoje bei Amerikos politinių ir socialinių mokslų akademijoje.
Asmeninis gyvenimas
H. Gardneris yra vedęs Ellen Winner, Bostono koledžo psichologijos profesorę. Pora turi vieną vaiką Benjaminą. Gardneris turi tris vaikus iš ankstesnės santuokos: Kerith (1969), Jay (1971) ir Andrew (1976); ir penkis anūkus: Oskar (2005), Agnes (2011), Olivia (2015), Faye Marguerite (2016) ir Augustas Pierre (2019).
Kanstantinava
Kanstantinava (arba Svierių Kanstantinava) – kaimas šiaurės vakarų Baltarusijoje, 10 km į šiaurę nuo Svierių, 40 km į vakarus nuo Medilo, 20 km nuo sienos su Lietuva. Stovi Švč. Mergelės Marijos Dangun ėmimo bažnyčia (pastatyta 1826 m.), dvaro liekanos.
Istorija
Nuo XVIII a. minimas dvaras. XIX a. buvo miestelis Švenčionių apskrityje, jame gyveno ~100 žmonių. Miestelis priklausė Svierių valsčiui. 1949 m. įkurtas kolūkis.
Lazduonėnų apylinkė
Lazduonėnų apylinkė (arba Lazdūnėnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vainuto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kivylių apylinkės.
Lidia Ruslanova
Lidija Andrejevna Ruslanova (1900 m. spalio 27 d. – 1973 m. rugsėjo 21 d. Maskvoje) – viena iš garsiausių Rusijos liaudies muzikos atlikėjų.
Diskografija
thumb|180px|Pašto ženklas, skirtas Lidijai Ruslanovai, 1999 m., 2 rub. (Michel 759, Scott 6545)
Matteo Renzi
Matteo Renzi (g. 1975 m. sausio 11 d.) – Italijos politikas, buvęs Florencijos meras (nuo 2009 iki 2014 m.). Nuo 2013 m. politikas yra šalies Demokratų partijos lyderis. 2014 m. vasario 17 d. Italijos prezidentas Giorgio Napolitano pavedė M. Renzi formuoti naują šalies vyriausybę. Tapęs šalies ministru pirmininku 39 metų, jis tapo jauniausiu šias pareigas einančiu politiku susivienijusios šalies istorijoje.
Po kelių dienų naujos vyriausybės formavimo 2014 m. vasario 21 d. pristatė naująjį šalies ministrų kabinetą.
Kirtimų tvenkinys
Kirtimų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 9,5 km į šiaurę nuo Lavoriškių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Taurijos intakas, Vilnios baseinas) 1,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,24 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 172,8 m. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Vilkabrasčio miškas. Krantai žemi, apaugę siauru krūmų ruožu. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia įsikūręs Kirtimų kaimas.
Romanas Sanguška
Kunigaikštis Romanas Teodoras Sanguška (1537 − 1571 m. gegužės 12 d.) − LDK karinis ir valstybinis veikėjas, Braclavo vaivada, Lietuvos lauko etmonas (1569—1571).
Vaikystė ir jaunystė
Romano Sanguškos tėvas, Teodoras Andrejevičius buvo Voluinės žemės maršalka ir Braclavo ir Vinicos seniūnu. Motina − iš Brankovičių giminės. Jis buvo antrasis sūnus (iš trijų). Vyresnysis brolis jo buvo Žitomiro, Čerkasų ir Kanevo seniūnas Dimitras. Tokiu būdu, jau jauname amžiuje Sanguškos užėmė svarbias valstybines pareigas.
Vyrų likimas iš kunigaikščių Sanguškų šeimos buvo nelaimingas − jie mirdavo jauni. Jauname amžiuje 1517 mirė Romano dėdė − Braclavo, Vinicos ir Zvenigorodo seniūnas, Romanas Andrajevičius. Sąlyginai jaunas mirė ir Romano tėvas 1547 metais, o Romano motina − Ana, netrukus ištekėjo už taip pat Voluinės magnato Mikalojaus Andrejevičiaus Zbaražskio.
Romanas Sanguška išsilavinimą gavo karaliaus rūmuose. Karalius Žygimantas Augustas 1567 metais apie Sangušką rašė viename iš savo raštų, kad jis „beveik nuo savo vaikystės … paimtas į mūsų apartamentus“. Daug laiko jaunuolis skyrė karinei tarnybai, kurioje po to išgarsėjo. 17 metų Romanas Sanguška, po savo brolio tragiškos žūties, tapo šeimos galva. Tuo pačiu metu vadovaujant savo kariniam būriui, surinkto iš bajorų Sanguškų šeimos dvaro žemių, Romanas Sanguška nuo 1555 metų įstojo į tarnybą sutinkamai su karaliaus universalais. Tais pačiais metais Sanguška išvyko į Kijevą vadovaujant etmonui Mikaklojui Radvilai, kad apginti miestą nuo galimo rusų užpuolimo.
Lenktynių vėliavos
thumb|right|250px|[[F1|Formulės 1 maršalai mojuoja geltonas vėliavas, trasoje esant pavojui]] Lenktynių vėliavos naudojamos visose automobilių ir motociklų sporto lenktynėse. Vėliavos naudojamos lenktynių teisėjams perduoti svarbią informaciją vairuotojams lenktynių metu. Vėliavų pagalba pranešama apie startą ir finišą, perspėjama apie pavojus ir įvairias trasos sąlygas, naudojama įspėti apie technines kliūtis ir elgesio pažeidimus.
Iki radijo komunikacijų įdiegimo automobilių sporte vėliavos buvo vienintelis bendravimo būdas su vairuotojais lenktynių metu. Dabartiniu metu daug vairuotojų bei maršalų (teisėjų) naudoja nuolatinį radijo ryšį su lenktynių vadovais, tačiau ryšiui sutrikus vėliavos lieka atsarginė išeitis.
Vėliavų reikšmės
Trasoje vėliavos rodomos nuo starto linijos bei maršalų postuose, vėliavos galioja nuo to posto pradžios. Kai kurios trasos turi distanciniu būdu valdomos šviesos (arba monitoriai), atitinkančius vėliavų spalvas. Šviesos taip pat dažnai naudojami lenktynių startui.
Geltona vėliava reiškia pavojų arba avariją atkarpoje, kurios pradžioje ji rodoma. Vėliava gali būti iškelta, arba mojuojama, o kai kuriose lenktynėse naudojama dvi sukryžiuotos geltonos vėliavos. Šioje atkarpoje visais atvejais lenkti draudžiama. Išleidus saugos automobilį, visoje trasoje rodoma geltona vėliava, kartu su „SC“ ženklu.
Žalia, geltona, raudona vėliavos, o taip pat juodai-balta languota starto/finišo vėliavos yra naudojamos visose pasaulio lenktynėse, ir iš esmės turi tą pačią prasmę.
Mėlyna vėliava rodoma konkrečiam vairuotojui, ir reiškia kad jam iš paskos artėja žymiai greitesnis automobilis. Dažniausiai naudojama lėtesniems automobiliams atsilikus ratu. Formulė 1 ir kai kuriose kitose automobilių klasėse yra privaloma praleisti greitesnį automobilį, kai kuriose kitose varžybose, treniruotėse bei kvalifikaciniuose važiavimuose tai yra informacinė vėliava, rekomenduojanti pasitraukti į šalį.
Pakitus trasos dangai kaip kad ištekėjusi alyva, ar atsiradus smulkioms nuolaužoms po avarijos, rodoma geltonai-oranžinė dryžuota vėliava. Kartais rodoma prasidėjus lietui. Ši vėliava yra taip pat informacinė, vairuotojas neprivalo imtis jokių veiksmų.
Balta vėliava reiškia kad trasoje yra pagalbos ar techninis automobilis, arba važiuoja žymiai (trečdaliu, kitur pusiau) lėtesnis lenktyninis automobilis su gedimu.
Juoda vėliava reiškia diskvalifikaciją arba laiko nuobaudą konkrečiam lenktynininkui, kuris ją pamatęs privalo grįžti į techninio aptarnavimo zoną. Jei buvo skirta laiko nuobauda, lenktynininkas gali grįžti į trasą, kitais atvejais tai diskvalifikacija. Juodai balta vėliava rodoma vairuotojui kuris elgiasi nesportiškai arba vairuoja pavojingai. Elgesiui pasikartojus, gali būti parodyta juoda vėliava. Juoda vėliava su oranžiniu skrituliu rodoma lenktynininkui kurio automobilis yra techniniškai netvarkingas (atdaros durys, liejasi skysčiai ir pan.). Privaloma grįžti į techninio aptarnavimo zoną, ir jei įmanoma - pašalinti gedimą.
Chamar Dabanas
Chamar Dabanas – kalnagūbris Rusijoje, Pabaikalėje, į pietus nuo Baikalo ežero ir Tunkino įdubos. Ilgis 420 km, aukštis iki 2995 m. Būdingas vidutinkalnių reljefas. Kalnai sudaryti iš kristalinių skalūnų, gneisų, bazalto; daug granitinių intruzijų. Viena iš aukščiausių (2090 m.) šio kalnagūbrio viršukalnių yra Čerskio viršūnė, pavadinta garsaus lietuvių 1863 m. sukilėlio, o vėliau tremtinio ir mokslininko Jono Čerskio vardu.
Šiauriniuose šlaituose auga kėnių ir kedrų miškai, pietiniuose – pušų ir maumedžių taiga su miškastepių ir stepių plotais. Aukštesniame nei 2000 m aukštyje prasideda kalnų tundra.
Chamar Dabano gamta saugoma Baikalo biosferos draustinyje. Gausu ežerų (Sobolino, Čiortovo, Patovo ir kt.), sraunių, slenkstėtų upių (Utulikas, Snežnaja, Temnikas, Chara Murinas).
Vanagių apylinkė
Vanagių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žemaičių Naumiesčio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Žemaičių Naumiesčio apylinkės.
Kazimieras Vasiliauskas (1990)
Kartingas
Kazimieras Vasiliauskas į kartingo sportą atėjo 1999 m., dar būdamas 8-erių metų amžiaus. Po kelerių metų lenktynių trejiems metams išvyko į Vokietiją. Grįžęs toliau tęsė kartingo sporto karjerą ir per visą jos laiką laimėjo tris Lietuvos kartingo čempionatus bei „Rok-Junior Cup“ taurę. 2006-2007 m. išbandė jėgas Europos šalių ir tarptautiniuose čempionatuose, o aukščiausius rezultatus pasiekė Europos kartingo čempionate KZ2 klasėje, kur užėmė 5 vietą ir Winning Series Karting čempionate KZ2 klasėje, užkopęs ant antro pakylos laiptelio.
Formula Renault 2.0
2008 m. K. Vasiliaukas žengė į atvirų ratų vienviečių automobilių (formulių) sportą – metų pradžioje buvo priimtas į „Prema Powerteam“ komandą ir dalyvavo Formula Renault 2.0 Italia bei Eurocup Formula Renault 2.0 čempionatuose. Dar neįpusėjęs sezono, lenktynininkas Italijos čempionato antro etapo antrose lenktynėse Hungaroring trasoje (Vengrija) starto metu atsitrenkė į netikėtai vietoje likusį komandos draugą Carlos Munoz. Dėl patirtų sužalojimų buvo priverstas praleisti kelis abiejų čempionatų vasaros etapus. Tad Italijos čempionate lenktynininkas iš viso startavo 6 lenktynėse ir bendroje įskaitoje užėmė 21 vietą, o Eurocup per 10 lenktynių nepelnė nė taško ir nebuvo klasifikuotas.
Formulė 2
2009 m. vasarį K. Vasiliauskas pasirašė sutartį lenktyniauti po 25 metų pertraukos FIA atkurtame Formulės 2 čempionate ir tapo pirmuoju lietuviu, dalyvaujančiu tarptautinio lygio vienviečių automobilių čempionate. Lenktynininkas jau pirmame F2 etape Ispanijoje, Valencijos trasoje, užlipo ant apdovanojimų pakylos – užėmė trečią vietą, lenktynes pradėjęs iš devintos pozicijos. Geriausią sezono rezultatą pasiekė septinto etapo metu Imoloje (Italija), kur iškovojo pole poziciją, pirmose lenktynėse finišavo pirmas ir jose nuriedėjo greičiausią ratą. Galutinėje įskaitoje sezoną baigė 7-oje vietoje, iš 16 lenktynių nefinišavo tik trejose ir keturiskart užlipo ant apdovanojimų pakylos.
Prieš prasidedant kitų metų sezonui, dalyvavo bandymuose Portugalijoje, Algarvės trasoje. Gruodžio 11 d. važiavimuose ryte likęs septintas, antroje sesijoje buvo pirmas, o trečioje pirmą poziciją užėmė įveikęs greičiausią tos dienos ratą tarp visų lenktynininkų.
2010 m. kovo 12 d. oficialioje čempionato interneto svetainėjo buvo paskelbta, jog K. Vasiliauskas grįžta antram sezonui, o pagrindinis uždavinys – užimti pirmą vietą. Deja prieš pat sezono pradžią lenktynininkas susidūrė su finansiniais sunkumais, kurie jį persekiojo visą likusį sezoną, – neteko pagrindinio rėmėjo. Viso čempionato metu ant apdovanojimų pakylos lipo 6 kartus, o vienintelę pergalę pelnė pačiose paskutinėse lenktynėse. Bendroje įskaitoje Kazimieras užėmė 4 vietą, tik 4 taškais nusileidęs trečioje vietoje likusiam rusų lenktynininkui Sergejui Afanasjevui.
Formulė Palmer Audi
Dar neprasidėjus 2009 m. Formulės 2 sezonui, K. Vasiliauskas buvo patvirtintas kaip vienas iš Formulės Palmer Audi čempionato lenktynininkų. Pasak paties lenktynininko, viena iš priežasčių, kodėl nusprendė dalyvauti FPA, buvo patirties trūkumas, lyginant su kitais Formulės 2 dalyviais. Sezoną Kazimieras pradėjo puikiai. Pirmą lenktynių savaitgalį Brands Hatch trasoje iškovojo dvi pole pozicijas, pirmose lenktynėse įveikė greičiausią ratą, antrose finišavo antras, o trečiose iškovojo pirmą vietą. Įpusėjus sezonui net keturis kartus iš eilės atvažiavo antras. Kova dėl FPA čempiono titulo vyko iki pat čempionato pabaigos ir iškovoti šį titulą vilčių neliko tik paskutiniųjų lenktynių Snetterton trasoje spalio 18 d. metu, kai lenktynininkas starto metu kliudė pagrindinį savo varžovą Richard Plant ir dėl patirtų apgadinimų jau pirmame posukyje pateko į avariją, dėl kurios nebegalėjo tęsti lenktynių. Bendroje įskaitoje Kazimieras Vasiliauskas liko antras. 11 iš 20 sezono lenktynių užlipo ant apdovanojimų pakylos.
GP2 ir GP3 bandymai
K. Vasiliauskas dalyvavo 2009 m. lapkričio 10–12 d. Paul Ricard trasoje (Prancūzija) vykusiuose GP2 serijos bandymuose, į kuriuos jį pakvietė italų komanda „Trident Racing“, ir tapo pirmuoju lietuviu, sėdusiu prie GP2 formulės vairo. Lapkričio 11 d. važiavimuose lenktynininkas buvo 15 ir 10, o lapkričio 12 d. – 16 ir 10.
2010 m. kovo 4–5 dienomis K. Vasiliauskas dalyvavo pirmuose naujai įkurtos GP3 serijos bandymuose Paul Ricard trasoje. Už „Tech 1 Racing“ komandą važiavęs lenktynininkas pirmos dienos rytinėje sesijoje užėmė penktą vietą, o popietinėje – 4. Antrą dieną pasirodė kiek prasčiau, ryte užėmė 10 vietą, popiet – 25.
Santrauka
Šaltiniai:, , , , , ,.
2009 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos
2009 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos – tai atvirasis vieno minuso sistemos šachmatų turnyras, surengtas 2009 m. lapkričio 20 d. – gruodžio 21 d. Chanty Mansijske. 128 žaidėjai atkrentamosiose varžybose kovojo dėl taurės ir kelialapio į 2011 m. Kandidatų mačus.
Taurę laimėjo Izraelio didmeistris Borisas Gelfandas finale, įveikęs Ukrainos didmeistrį Ruslaną Ponomariovą 7 : 5. Jis pateko į 2011 m. kandidatų mačų varžybas.
Žaidėjų atranka
Varžybų 128 dalyviai atrinkti pagal sekančius kriterijus:
Kai vidutinis reitingai lygus jie, jie patikslinami apskaičiuojant dviejų ženklų po kablelio tikslumu ir sulyginami. Dalyvis, turintis aukštesnį reitingą už pretendentą, patenka į taurės varžybas.
Jei reitingai tebėra lygūs – lemia 2008 m. 12-kos mėn. reitinguotų partijų skaičius: patenka žaidėjas, turintis daugiau sužaistų, reitinguotų partijų. Jei ir po to lygu – lemia dalyvio reitingas 2009 m. balandžio mėn. sąraše. Jei ir jis lygus, patenka tas, kurio didesnis reitinguotų partijų skaičius 2009 m. balandžio mėn. sąraše. Viso: 128 žaidėjai.
Žaidėjai pirmam ratui
Pirmajame rate žaidėjai suporuojami ne pagal burtus. Iš anksto, reitingo mažėjimo tarka, sudaromas dalyvių sąrašas, kuriame, priklausomai nuo jų turėto reitingo dydžio, dalyviai gauna numerį. Pirmajame rate sąrašo 1-ą numerį turintis žaidėjas žaidžia su 128 numerį turinčiu žaidėju, 2-ą numerį turintis – su 127-u ir t. t.
Pastaba. Pajuodintos santrumpos rodo, pagal kokius kriterijus žaidėjas pateko į taurės varžybas. Santrumpų reikšmės:
• Z2.1 (5), Z2.2 (1), Z2.3 (2), Z2.4 (2), Z2.5 (2), Z3.1 (1), Z3.2 (1), Z3.3 (2), Z3.4 (2), Z3.5 (2), Z3.6 (1), Z3.7 (1), Z4.1 (1), Z4.2 (1), Z4.3 (1), Z4.4 (1): zoniniai turnyrai :
Formatas
Dalyvių po kiekvieno rato sumažėdavo perpus: pirmame rate žaidė 128 žaidėjai, antrame – 64, trečiame – 32, ketvirtame -16, penktame (ketvirtfinalyje) – 8, šeštame (pusfinalyje) – 4, septintame (finale) – 2 žaidėjai.
Nugalėtojo išaiškinimas
Kai 1-6 ratuose, pasibaigus pagrindiniam mačui, dalyvis yra surinkęs 1,5 taško, jis tampa mačo nugalėtoju ir patenka į sekantį ratą. Septintajame rate (finaliniame), kur žaidžiamos 4-ios partijos, pagrindinio mačo nugalėtojui reikia surinkti 2,5 taško.
Pasibaigus pagrindiniam mačui lygiosiomis, dėl figūrų spalvų traukiami burtai ir žaidžiamos keturios po 25 min., pridedant 10 sek. po kiekvieno ėjimo, greitosios partijos.
Jei pabaigus dviejų žaibo partijų mačą, rezultatas lygus, jis kartojamas. Jei pabaigus papildomą žaibo mačą vis dar lygu, kartojamas dar kartą. kai po penkių žaibo mačų kartojimų (po 10 partijų) –  lygu, tai žaidžiama viena Armagedono partija.
Traukiami burtai ir žaidėjas, kuris laimėjo burtų traukimą, gali pasirinkti figūrų spalvą. Baltieji žaidimui gauna 5 min., o juodieji – 4 min., be to, nuo 60 ėjimo, po kiekvieno ėjimo, abiem žaidėjams pridedama po 3 sek. Jei ir ši partija baigiasi lygiosiomis, mačo nugalėtoju skelbiami juodieji.
Prizai
Visi pasaulio šachmatų taurės dalyviai gauna piniginį prizą. Pirmą – šeštą ratą pralaimėjusiems dalyviams išmokami lentelėje nurodyto dydžio prizai.
Ketvirtfinalis
Sužaidus pirmus keturis ratus aštuoni, dar neiškritę iš taurės varžybų, dalyviai pateko į ketvirtfinalį. Pasaulio šachmatų taurė 2009, ketvirtfinaliai-finalas.
Patomo kalnynas
Patomo kalnynas  – kalnų grupė Rusijoje, Užbaikalėje, Irkutsko srityje, Vitimo ir Čaros tarpupyje. Iš šiaurės apribotas Lenos upės, pietuose pereina į Stano kalnagūbrį. Aukštis iki 1924 m. Būdingas vidutinkalnių reljefas. Kalnai sudaryti iš kristalinių skalūnų, kalkakmenio ir kvarcitų. Išplitęs amžinasis įšalas.
Iki 1100 m aukščio kalnus dengia pušų ir maumedžių taiga, aukščiau – akmeningoji tundra.
Slabada (Uzda)
Slabada – kaimas vidurio Baltarusijoje, 8 km į pietvakarius nuo Lošos. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Ihumeno apskrities Slabados-Pyrašavos valsčiaus centras. Iki XX a. vidurio vadinosi Pyrašavos Slabada, kadangi buvo prie Pyrašavos kaimo. 1924–1954 m. buvo apylinkės centras.
Jevgenijus Prigožinas
Jevgenijus Prigožinas (, g. 1961 m. birželio 1 d.) – Rusijos verslininkas, karo vadas. Vadovauja samdinių „Vagnerio“ grupuotei.
Biografija
Paauglystėje įsitraukė į kriminalinę veiklą. 1981 m. nuteistas kalėti 12 metų už vagystes, sukčiavimą, vaikų įtraukimą į nusikalstamą veiklą. 1990 m. paleistas anksčiau laiko.
Po 1990 m. prekiavo, dalyvavo prekybos centrų, lošimo versle. 1995 m. Sankt Peterburge atidarė pirmąjį restoraną, o 1997 m. – prabangų plaukiojantį restoraną. Jame aptarnaudavo aukščiausio rango svečius (Vladimirą Putiną, Žaką Širaką, Džordžą Bušą ir kt.). Vėliau su valdžios pagalba plėtė savo verslą – įsteigė restoranų tinklą, vykdė vaikų, kariuomenės maitinimo užsakymus, rengė prabangias vaišes Kremliuje. Praturtėjo, kaltintas korupcija, nekokybiško maisto tiekimu.
2014 m. įsteigė „Vagnerio“ grupuotę. Ji veiklą pradėjo per Krymo aneksiją, vėliau veikė Sirijoje, Afrikoje ir kitur. 2022 m. grupuotė prisidėjo prie Ukrainos užpuolimo, ypač Bachmuto užėmimo.
2022 m. birželį Prigožinui suteiktas Rusijos didvyrio ordinas „Auksinė žvaigždė“.
Plomino elektrinė
Plomino elektrinė  – anglimi kūrenama jėgainė Plomino mieste Kroatijoje. 2007 m. jėgainė gamino 13 % visos šalies elektros.
Jėgainė turi du reaktorius – 1969 m. pastatytą TE Plomin A ir 2000 m. TE Plomin B. Jėgainę eksploatuoja valstybės įmonė „Hrvatska elektroprivreda“. Iš viso reaktorių galingumas siekia 330 MW.
340 m aukščio jėgainės kaminas yra aukščiausias statinys šalyje.
Juozas Ūdras
Juozas Ūdras (g. 1925 m. vasario 14 d. – m. 1991 m. gegužės 24 d.) – lietuvių fechtuotojas, olimpietis, teisėjas.
Biografija
Lietuvos fechtavimosi čempionas: špaga (1950-53, 1955), durtuvu (1951, 1952), komandinio fechtavimosi špaga (1953). 1956 m. dalyvavo pasaulio čempionate.
1952 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo pirmuoju ir kol kas vieninteliu lietuvių fechtuotoju, kuris dalyvavo olimpinėse žaidynėse. Asmeninėje rungtyje Ūdras užėmė 73-ią vietą, o komandinėje 14-ia vietą. 1956 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Ūdras užėmė 5-ą vietą komandinėje rungtyje ir 32-ą vietą individualioje rungtyje.
Ūdras teisėjavo trijose olimpinėse žaidynėse:
Lietuvos ir Saudo Arabijos santykiai
Lietuvos ir Saudo Arabijos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Saudo Arabija.
Asta Stašaitytė
Asta Stašaitytė (g. 1971 m. sausio 21 d. Klaipėdoje) – TV laidų kūrėja, vedėja.
Biografija
Nuo 1992 m. Balticum televizijoje vedė laidą vaikams „Liūtukas Timas“. Nuo 2000 m. Baltijos televizijos ir LNK laidų vedėja.
Lietuvos ir Saudo Arabijos santykiai
Nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 16 d., t. y., Lietuvos tapimo Jungtinių Tautų Organizacijos nare išvakarėse. Diplomatiniai santykiai užmegzti 2005 m. spalio 31 d. Tarpukariu santykiai nebuvo užmegzti ir Saudo Arabija nereiškė požiūrio SSRS įvykdyto Baltijos šalių okupacijos klausimu.
Asta Stašaitytė
Biografija
Dirbdama radijo stotyje M-1 susipažino su ten taip pat dirbusiu radijo ir televizijos laidų vedėju Giedriu Masalskiu. Pora susituokė 2001 m., susilaukė sūnų Emilio ir Danieliaus. 2017 m. lapkričio mėnesį išsiskyrė po 16 metų trukusios santuokos.
Lietuvos ir Saudo Arabijos santykiai
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Saudo Arabijai – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Danijoje. Džidoje veikia Lietuvos garbės konsulatas. Santykiai vystomi ir daugiašaliu formatu – Lietuva yra akreditavusi savo ambasadorių Arabų Šalių Lygai, kurios narė yra Saudo Arabija.
Asta Stašaitytė
TV veikla
BTV kanale vedė sekmadienio ryto laidą Sekmadienio rytas. LNK kanale veda laidą Yra, kaip yra.
Laidoje „Mes – vieno kraujo“ buvo komisijos nare.
Lietuvos ir Saudo Arabijos santykiai
Abi šalys yra Jungtinių Tautų, kitų tarptautinių organizacijų narės. Santykiai vystomi ir daugiašaliu formatu – Lietuva yra akreditavusi savo ambasadorių Arabų Šalių Lygai, kurios nare yra Saudo Arabija.
Pirmieji kontaktai
Saudo Arabija nepriklausomybę paskelbė 1934 m., tačiau, skirtingai nuo Lietuvos, neįstojo į Tautų Sąjungą. Nėra žinių apie bet kokio pobūdžio ryšių tarp Lietuvos ir Saudo Arabijos egzistavimą tarpukariu.
Santykiai po 1991 m.
Saudo Arabija Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 16 d. Santykiai tarp dviejų valstybių užmegzti 2005 m. spalio 31 d., Lietuvos nuolatiniam atstovui Jungtinėse Tautose ambasadoriui Gediminui Šerkšniui ir Saudo Arabijos nuolatiniam atstovui Jungtinėse Tautose ambasadoriui Fauziui bin Abdula Madžidui Šobokšiui pasirašius Lietuvos ir Saudo Arabijos diplomatinių santykių užmezgimo protokolą.
2007 m. Lietuva Saudo Arabijai delegavo savo ambasadorių. Saudo Arabija savo ambasadorių Lietuvai delegavo po dvejų metų. 2007 m. gegužės mėn. įvyko pirmasis ministrų susitikimas – Lietuvos užsienio reikalų ministras Petras Vaitiekūnas dalyvavo Saudo Arabijoje vykstančiame ES ir Persų įlankos šalių ministrų susitikime.
2015 m. balandžio 28 d. Džidoje atidarytas Lietuvos garbės konsulatas, o konsulu paskirtas verslininkas Mahfuzas Marei bin Mahfuzas. Konsulato atidarymo proga Saudo Arabijoje pirmąkart lankėsi Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius, taip pat susitikęs su Džidos gubernatoriumi, meru ir princu Mašielu bin Madžidu bin Abdulazizu al Saudu bei užsienio reikalų viceministru princu Abdulazizu bin Abdula bin Abdulazizu. Linas Linkevičius vizito metu taip pat susitiko su karaliumi Salmanu.
2016 m. vasario 26-29 d. Rijade viešėjo užsienio reikalų viceministras Neris Germanas. Viešnagės metu tarp valstybių pasirašytas bendrasis susitarimas dėl bendradarbiavimo, kuris buvo patvirtintas Lietuvos Vyriausybės birželio mėn. ir įsigaliojo 2017 m. lapkričio 8 d.
Dar kartą Saudo Arabijoje užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius lankėsi 2018 m. balandžio 9-13 dienomis Saudo Arabijos užsienio reikalų ministro kvietimu. Kartu vyko Žemės ūkio ministerijos, Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos, VŠĮ „Versli Lietuva“ atstovai bei verslo delegacija.
2020 m. rugpjūčio 20 d. su Saudo Arabijos užsienio reikalų ministru princu Faisaliu bin Farhanu al-Saudu telefonu kalbėjosi Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
2010 m. spalio 15 d. Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje surengtas seminaras „Persijos įlankos arabiškos šalys: daugialypė sociokultūrinė terpė“, kurio metu susirinkusiems verslininkams, keliautojams ir studentams pasakota apie Arabiškas Persijos įlankos šalis, tarp jų – Saudo Arabiją.
Ekonominiai santykiai
2018 m. balandžio 12 d., Lietuvos užsienio reikalų ministro Lino Linkevičiaus oficialaus vizito metu, Rijade organizuotas pirmasis Lietuvos ir Saudo Arabijos verslo forumas.
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Saudo Arabijos siekė 346,8 mln. eurų, o Saudo Arabija buvo 25-a pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Saudo Arabiją.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Saudo Arabija yra 43-a (investicijos siekia 2,73 mln. eurų). Tuo tarpu Lietuvos tiesioginių investicijų Saudo Arabijoje 2020 m. nebuvo.
Deandre Ayton
Deandrė Edoneilis Eitonas Vyresnysis (, g. 1998 m. liepos 23 d.) – Bahamų krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Finikso „Suns“ komandoje. Prieš patekdamas į NBA D. Eitonas atstovavo Arizonos universiteto krepšinio komandai.
Karjera
2018 m. NBA naujokų biržoje Finikso „Suns“ pasirinko jį 1-uoju šaukimu. D. Eitonas tapo pirmasis krepšininkas iš Bahamų pašauktas pirmuoju šaukimu NBA naujokų biržoje.
2019 m. spalio 24 d. D. Eitonas buvo suspenduotas 25-ioms rungtynėms, dėl diuretikų vartojimų.
2020-2021 m. NBA sezone D. Eitonas kartu su Finikso „Suns“ pateko į NBA atkrintamųjų rungtynių finalinę seriją, kurioje pralaimėjo 4-2 Milvokio „Bucks“ komandai. Atkrintamosiose rungtynėse krepšininkas vidutiniškai pelnė 15,8 taškus, atkovojo 11,8 kamuolius per rungtynes.
Užlieknių apylinkė
Užlieknių apylinkė (arba Užleknių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Juknaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pagrynių apylinkės.
Borščiovo kalnagūbris
Borščiovo kalnagūbris  – kalnų grandinė Rusijoje, rytų Užbaikalėje, Užbaikalės krašte, Šilkos dešiniajame krante. Ilgis (šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi) 450 km. Aukštis iki 1498 m. Būdingas vidutinkalnių reljefas. Kalnai sudaryti daugiausia iš granito.
Kalnagūbris padengtas maumedžių miškais su stepių ir pievų ruožais.
Kačho druskopelkė
thumb|240px|Druskožemis Kačho druskopelkėje thumb|240px|[[Takyras Kačhe]]
Kačho druskopelkė arba Kačho Ranas  – didelė druskopelkių sritis vakarų Indijoje (Gudžarate, Kačho krašte) ir pietų Pakistane (Sindhe). Driekiasi į pietryčius nuo Indo deltos, tarp Taro dykumos šiaurėje ir Kačho įlankos pietuose. Sudaro dvi dalys: Didžioji Kačho druskopelkė ir Mažoji Kačho druskopelkė. Ilgis virš 300 km, plotis iki 80 km. Plotas – 27 454 km².
Būdinga plokščia žemuma, padengta juodu dumblu ir druskos išplovomis. Vietomis iškilę atlikuonys, siekiantys 465 m aukštį. Vasaros musono metu Kačho druskopelkę užlieja link Arabijos jūros tekančios upės (Lunė, Kharodas, Vakarų Banasas, Sarasvatė).
Grabupių apylinkė
Grabupių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šilutės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ramučių apylinkės.
Bonero vyrų futbolo rinktinė
Bonero vyrų futbolo rinktinė – nacionalinė futbolo komanda, atstovaujanti Bonero salą Karibų jūros regione, priklausančią Nyderlandams. Ji pavaldi Bonero futbolo federacijai, kuri nuo 2014 m. priklauso CONCACAF, bet nėra FIFA narė.
Naudingas idiotas
Naudingas idiotas yra viešasis asmuo, kuriuo pasinaudojama propagandos tikslais, jam pačiam to nesuvokiant. Sąvokos autorystė paprastai priskiriama Leninui, nors tai nėra įrodyta. Leninas ir Stalinas esą taip vadino Vakarų pasaulio inteligentus, besižavėjusius Sovietų Rusija. Pavyzdžiui, rašytojas Bernardas Shaw, atvykęs į SSRS, patikėjo šios šalies politikos pranašumu ir, grįžęs į Didžiąją Britaniją, šlovino stalinizmo valstybę, kurioje tuo metu šimtai tūkstančių buvo persekiojami ir baudžiami mirties bausme.
Bonero vyrų futbolo rinktinė
Istorija
Bonero futbolo federacija įsteigta 1960 m., ir nuo to laiko Bonero rinktinė rungtyniaudavo daugiausia draugiškose varžybose su kitomis olandų salomis (Aruba, Kiurasao). Tarptautiniame lygmenyje Bonero futbolininkai atstovavo Nyderlandų Antilų rinktinei. 2010 m. panaikinus Nyderlandų Antilus, panaikinta ir jų rinktinė – ją pakeitė Kiurasao rinktinė, o Bonero rinktinė įgijo savarankiškos komandos statusą. 2013 m. tapo Karibų salų federacijos nare. 2014 m. Boneras priimtas į CONCACAF ir įgijo teisę rungtyniauti CONCACAF rengiamuose turnyruose.
Naudingas idiotas
Pirmasis tikrai žinomas asmuo 1941 m. panaudojęs šį išsireiškimą buvo sovietų literatūros kritikas Vasilijus Bazanovas. Jis taip apibūdino Nikolajaus Leskovo požiūrį į nihilistų vaidmenį 1863 m. sukilimo atžvilgiu. Nihilistai sukilusiems lenkams esą buvo "tik naudingi idiotai".
„Naudingo idioto“ sąvoka plačiau imta vartoti po II pasaulinio karo, apibūdinant Sovietų sąjungos propagandai paveikius politikos, meno, žurnalistikos asmenis, kurie viešai reikšdavo simpatijas SSRS politikai. Ši sąvoka pasitelkiama ir šiais laikais apibūdinant Rusijos propagandos paveikus Vakarų veikėjus.
Polineziečių kalbos
Polineziečių kalbos – viena iš malajų-polineziečių kalbų šakos atšakų (austronezinių kalbų šeima). Šias kalbas vartoja polineziečiai, gyvenantys daugiausia Polinezijos salyne, taip pat keliose Melanezijos, Mikronezijos salose, dabar ir išeivijoje Australijoje, Šiaurės Amerikoje.
Bonero vyrų futbolo rinktinė
ABSC turnyras
Turnyras tarp Bonero, Kiurasao, Arubos ir Surinamo rinkinių.
Polineziečių kalbos
Žinoma ~40 polineziečių kalbų, iš kurių didžiausios taitiečių, samojiečių, tongiečių, maorių ir havajiečių. Kalbos skirstytis pradėjo maždaug prieš 2000 metų, bet skirtumai išliko palyginti nedideli, gausu kalbinių atitikmenų.
Polineziečių kalboms būdinga panaši fonetika: gausu balsių (a, e, i, o, u), o priebalsių skaičius ribotas. Fonetiniai pakitimai tarp kalbų gana dėsningi – pvz., maorių garsus /k/, /ɾ/, /t/ ir /ŋ/ atitinka havajiečių /ʔ/, /l/, /k/ ir /n/ (pvz., aroha = aloha, roa = loa, tangata = kanaka, kava = ʻawa).
Dauguma polineziečių kalbų naudoja tris gramatinius skaičius – vienaskaitą, dviskaitą ir daugiskaitą. Daugiskaitos pirmas asmuo būna inkliuzyvinis ir ekskliuzyvinis („mes“ = aš, kiti, bet ne tu; ir „mes“ = aš, tu ir kiti).
Žodynas
Polineziečių kalbų palyginimas.
Prancūzijos Čadas
Čado kolonija  – buvusi Prancūzijos valda Afrikoje, Prancūzijos Pusiaujo Afrikos dalis. 1960 m. tapo nepriklausoma Čado Respublika.
Istorija
Prancūzai pirmąkart atvyko į Čadą 1891 m., kai jų karinė ekspedicija kovojo su musulmonų valstybėmis. Lemiamas kolonijinis mūšis dėl Čado įvyko 1900 m. balandžio 22 d. tarp prancūzų majoro Amédée-François Lamy ir Sudano karo vado Rabih az-Zubayr. Abu vadai žuvo mūšyje.
Kašgaro kalnagūbris
Kašgaro kalnagūbris – kalnų grandinė Kinijos vakaruose, Sindziange, ties Kunluno kalnų sistemos šiaurės vakariniu pakraščiu. Driekiasi tarp Giozdarjos ir Taškurgano upių. Iškyla iki 7719 m (Kongurtago kalnas), ilgis apie 100 km, būdingas aukštis 5000–6000 m. Kalnagūbris sudarytas iš kristalinių uolienų (gneisų, granitų, kvarcitų), suskaidytas gilių tarpeklių. Aukštikalnėse slūgso ledynai (bendras plotas ~600 km²). Vyrauja kalnų stepės, papėdėse – pusdykumės ir dykumos, upių slėniuose – tugajų sąžalynai.
Prancūzijos Čadas
Istorija
1905 m. Čado administracija buvo patikėta generolui-gubernatoriui Brazavilyje, Prancūzijos Pusiaujo Afrikos sostinėje. Čadas atskira kolonija tapo tik 1920 m., kai jį pradėjo valdyti generolas-gubernatorius iš Fort Lamio (dabar Ndžamena).
Čado kolonizaciją dominavo dvi temos: Čado suvienijimo politikos trūkumas ir labai lėta modernizacija. Prancūzijos kolonijinės politikos prioritetų sąraše Čadas buvo pabaigoje. Prancūzai žiūrėjo į Čadą kaip neapdirbtos medvilnės ir netreniruotos darbo jėgos šaltinį produktyvesnioms pietinėms kolonijoms.
Kašgaro kalnagūbris
Rytinėje Kašgaro kalnagūbrio papėdėje įsikūrę Kašgaro ir Jarkanto miestai.
Verchmenė
Verchmenė – kaimas vidurio Baltarusijoje, 15 km į pietryčius nuo Smaliavičų.
Prancūzijos Čadas
Istorija
Kolonijiniu laikotarpiu prancūzai praktiškai nevaldė Čado: šiaurėje keletas karininkų buvo paprastai palikę gyventojus ramybėje, centre administracija reiškėsi labiau ir tik pietuose prancūzai tvirtai laikė valdžią savo rankose.
1960 m. Čadas tapo nepriklausoma respublika.
Henrik Dalsgaard
Henrikas Dalsgordas (Henrik Dalsgaard; g. 1989 m. liepos 27 d.) – Danijos futbolininkas, rungtyniaujantis dešiniojo krašto gynėjo pozicijoje. FC Midtjylland klubo ir Danijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.
Karjera
Dalsgordas pradėjo karjerą žemesnio diviziono Danijos klubuose kaip puolėjas – BMK 90, FK Viborg, Hersom/Bjerregrav IF ir Møldrup/Tostrup IF. Po gerų pasirodymų su Tostrup IK, 2008 m. pasirašė kontraktą su aukščiausio diviziono Danijos komanda – AaB. 2011–2012 m. sezone pradėjo žaisti dešiniojo krašto pozicijoje. Šiame klube Dalsgordas sužaidė 166 rungtynes bei pelnė 10 įvarčių. 2016 m. perėjo į Zulte Waregem, pasirašė dviejų su puse metų kontraktą. 2017 m. už £1 mln. perėjo į Brentford FC, pasirašė trejų metų kontraktą, 2019 m. kontraktą pratęsė dar metams.
Žaidė Danijos iki 20 metų ir iki 21 metų jaunimo komandose. Sužaidė ketverias rungtynes 2018 m. pasaulio futbolo čempionate.
Apdovanojimai
AaB
Agaton Giller
Ankstyvieji gyvenimo metai
Agatonas Gileris gimė 1831 m. Opatuveke, Kališo apskrityje, Lenkijos Karalystėje, Opatuveko burmistro Jano Kantos Gilerio ir Pranciškos iš Šmadkovskių šeimoje. Turėjo brolį Steponą Januarą ir seserį Agripiną.
Agatonas Gileris savarankiškai mokėsi Kališe, Varšuvoje ir Lomžoje. Studijavo lenkų istoriją ir literatūrą. Tautų pavasario metu bandė patekti į Vengriją, tačiau Racibuže jį areštavo vokiečiai. Išėjęs iš kalėjimo 1850 m. vasario mėn. Gileris ėmė mokyti dvarininkų vaikus. 1852 m. jis persikėlė gyventi į Krokuvą ir laisvojo klausytojo teisėmis ėmė studijuoti istoriją Jogailos universitete. Austro-vengrų valdininkai, sužinoję apie Gilerio revoliucines pažiūras ir tai, jog Austrijos-Vengrijos teritorijoje jis yra nelegaliai, jį 1863 m. perdavė Rusijos imperijos žandarmerijai. Gileris buvo apkaltintas anticarine veikla ir patalpintas į Aleksandrovskos kalėjimą Varšuvoje. Pagal priimtą nuosprendį Gileris turėjo atlikti katorgos darbus Rytų Sibire.
Išsilaisvinęs iš katorgos darbų 1858 m. Agatonas Gileris apsigyveno Irkutske. Šiame mieste Gileris įsteigė lenkų mokyklą, kurioje pats dėstė.
Veikla 1863 m. sukilimo laikotarpiu
Tapęs Centrinio nacionalinio komiteto nariu, Agatonas Gileris atgrasė radikalius „raudonuosius“ nuo bandymo nedelsiant pradėti sukilimą ir paragino liberalius „baltuosius" atsisakyti iliuzijos, kad neramumai gali būti išspręsti taikiai. Gileris manė, kad sėkmę galima pasiekti gerai paruoštais ir strategiškai suderintais kariniais veiksmais. 1862 m. liepos 24 d. jis paruošė instrukcijas, pagal kurias turėjo būti organizuotas masinis sukilimas. Gileris taip pat buvo Lenkijos pogrindinių valdžios struktūrų kūrimo idėjos autorius. 1862 m. rugsėjo mėn. Gileris kartu su Zigmantu Padlevskiu išvyko į Londoną, kuriame susitiko su Aleksandru Gercenu. Šis tuo metu Londone redagavo laikraštį „Колокол”.
Po 1863 m. sukilimo Gileris paliko Centrinį nacionalinį komitetą (CNK), nes manė, kad komitetą finansuoja Rusijos imperijos valdžia. Netrukus Gileris prisijungė prie 1863 m. sukilimo vykdomojo komiteto. 1863 m. vasario 24 d., atvirai perėjęs į „baltųjų“ sukilėlių pusę, grįžo dirbti į Centrinį komitetą ir reikalavo perduoti valdžią Marijanui Langevičiui. Po to Gileris tapo Langevičiaus sekretoriumi. 1863 m. balandžio 12 d., po dvikovos mirus Stefanui Bobrovskiui, Gileris tapo Laikinosios nacionalinės vyriausybės pirmininku (nuo 1863 m. gegužės 10 d. – Nacionalinės vyriausybės pirmininku) ir ėjo šias pareigas iki gegužės 23 d. Tuo metu jis redagavo leidinius „Puslapis“ (lenk. „Strażnica“), „Judėjimas“ (lenk. „Ruch“) ir „Mūšio lauko žinios“ (lenk. „Wiadomości pola bitwy“). Gileris parašė kreipimąsi į Prūsijos ir Lenkijos teritprijos dalies, kurią valdė Austro-Vengrija, piliečius bei davė nurodymus nacionalinės vyriausybės agentams užsienyje. Vėliau išvyko atstovauti vyriausybę į Vieną.
Gavęs anoniminį mirties nuosprendį iš „raudonųjų“ sukilėlių, Gileris pasitraukė iš sukilėlių vyriausybės.
Veikla emigracijoje
Po 1863 m. sukilimo pralaimėjimo, Gileris emigravo į Saksoniją – pirmiausia į Drezdeną, paskui – į Leipcigą. 1864 m. Gileris buvo nuteistas už akių ketveriems metams kalėjimo už neteisėtą žurnalo „Tėvynė“ (lenk. „Ojczyzna“) leidybą šiame mieste.
Dėl šios priežasties Gileris persikėlė gyventi į Šveicariją, į Bendlikoną (Ciuricho kantonas). Čia jis įkūrė spaustuvę ir joje leido tą patį žurnalą. Gileris suorganizavo draugiją, kad padėtų lenkams, emigravusiems į Šveicariją. Dirbdamas bibliotekininku Rapersvilyje (Sankt Galeno kantonas), Gileris pasiūlė idėją šiame mieste įkurti Lenkijos nacionalinį muziejų. Šią idėją 1870 m. įgyvendino Vladislavas Plateris. 1867 m. apsigyvenęs Paryžiuje, Gileris išleido spaudinius „Tėvynė“ ir „Paryžiaus kurjeris“ (lenk. Kurier Paryski). Jis suorganizavo draugiją lenkams, emigravusiems ir studijuojantiems užsienyje.
1870 m. Agatonas Gileris persikėlė gyventi į Galiciją. Jis bendradarbiavo su leidiniais „Gazeta Narodowa“ ir literatūriniu judėjimu (lenk. Ruch Literacki). 1877 m. kartu su Adomu Sapega Agatonas Gileris įsipareigojo sudaryti Galicijos nacionalinę vyriausybę, kad padėtų kovoti su Rusijos imperija, padedant Didžiajai Britanijai ir Turkijai.
Tuomet Austrijos-Vengrijos valdžia išvarė Gilerį iš šalies. 1878 m. jis grįžo į Rapersvilį. Dirbdamas Lenkijos nacionaliniame muziejuje Gileris pasiūlė įsteigti Lenkijos valstybės iždą. Jis dalyvavo, formuojant Lenkijos legioną Turkijoje. Jo patarimu, lenkai, gyvenę Jungtinėse Amerikos Valstijose, 1880 m. įsteigė Lenkijos nacionalinę sąjungą.
Paskutinieji gyvenimo metai
1880 m. Gileriui buvo leista sugrįžti į Galiciją. 1884 m. jis galutinai apsigyveno Stanislavove pas seserį Agripiną Kopernickają. Bendradarbiavo su laikraščiu „Kurier Stanisławowski“ ir kitais žurnalais, publikuojamais Lvove, Poznanėje ir JAV.
Rečkos (Vileika)
Rečkos – kaimas šiaurės vakarų Baltarusijoje, 10 km į šiaurę nuo Rabunės, prie kelio Vileika–Dauginava.
Sibiro skliautagūbriai
Sibiro skliautagūbriai  – aukštumų sistema Rusijoje, Vakarų Sibiro lygumos šiaurėje. Plačiai nusidriekę rytų-vakarų kryptimi apie 900 km, nuo Obės iki Jenisiejaus upių. Aukštis iki 285 m. Skliautagūbriuose prasideda daug Obės ir Jenisiejaus intakų, taip pat Nadymo, Puro, Tazo upės.
Rečkos (Vileika)
Istorija
XIX a. buvo miestelis Vileikos apskrityje, 1880 m. jame gyveno 249 žmonės. Miestelis priklausė Rabunės valsčiui.
Sibiro skliautagūbriai
Vakarinėje ir rytinėje pusėje auga beržų ir pušų miškai, centrinė dalis smarkiai supelkėjusi, ten būdingi pušų ir maumedžių retmiškiai.
Eidaičių apylinkė
Eidaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Saugų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ramučių apylinkės.
Cheneral Euchenijo A. Garajus
Cheneral Euchenijo A. Garajus  – reiškia dvi gyvenvietes Paragvajuje: