cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolno mūšis
1794 m. liepos 9 d. Prūsijos karalystės generolas Heinrich Johann Günther su 750 kareivių iš Koziolo kaimo pradėjo žygiuoti per Pisos upę į Ščučino miestą, tačiau pakeliui bandė iš pasalų užimti Kolno miestą, kuriame buvo apie 900 sukilėlių. Apie 1h nakties prūsijos kariuomenė užpuolė miestą. Kitą dieną užėmę miestą prūsijos kariuomenė puolė toliau link Labnos upės, bet sukilėliai atrėmė puolimą. Generolas Heinrich Johann Günther sustabdė puolimą ir liepė sudeginti Kolno miestą ir vėliau su kariuomene pasitraukė į Pišo miestą. Sukilėliai pasitraukė į Borkovą.
Patrakiemis
Patrakiemis – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 2 km į šiaurę nuo Ašmintos. Šiauriniame pakraštyje teka Šventupės upelis – kairysis Nemuno intakas.
1993 m. Vokietijos Grand Prix
1993 m. Vokietijos Grand Prix buvo Formulės 1 lenktynės, rengtos Hokenheimotrasoje liepos 25 d., 1993 metais. Tai buvo dešimtasis etapas 1993 m. Formulės 1 sezone. Alain Prost iškovojo paskutinę savo pergalę Formulėje 1, po to, kai komandos draugas Damon Hill negalėjo nugalėti dėl prakiurusios padangos priešpaskutiniame rate. Ayrton Senna apsisuko pirmame posūkyje, bet vis tiek sugebėjo finišuoti ketvirtas.
Aegis Defence Services
Nuo 2010 m. liepos 27 d. AEGIS Group Holdings AG Bazelyje (Šveicarija) turi 1 125 000 paprastų kompanijos Aegis Defence Services Limited (Londonas) akcijų.
Aegis Irake
Per savo labdaros fondą (Aegis Foundation) Aegis vykdo ir civilinės pagalbos programą, kurią finansuoja patys, srityse, kurias ne visiškai apima pagrindiniai pagalbos Irakui projektai. Aegis formuoja atstatymo veiklos ryšių grupes, sudarytas iš irakiečių bei vadovaujamas buvusių emigrantų iš Irako, kurios stebi, kaip sekasi atstatymo veikla, kurią vykdo subrangovai Irako statybos kompanijos. Pasgal atskiras sutartis Aegis užsiima ir apsaugos užtikrinimu tiriant spėjamus korupcijos atvejus vykdytoje „nafta už maistą“ programoje. Taip pat palaikė apsaugą JTO Rinkiminės paramos skyriui ir Irako Nepriklausomajai aukštajai rinkimų komisijai, kurios padėjo organizuoti 2005 m. vykusius konstitucinį referendumą (2005 m. spalis) bei visuotinius rinkimus (2005 m. gruodis).
2011 m. gegužę buvo paskelbta, kad JAV kariškiai pasitraukia iš Bagdado ir kad juos pakeis aštuonios karinės kompanijos, kurių tarpe yra Aegis ir DynCorp International.
Video įrašų skandalai
2005 m. spalio 27 d. internete paskelbti video įrašai, kuriuose rodoma kaip privačių karinių kompanijų žmonės Bagdade šaudo į civilius automobilius be įraše matomos aiškios priežastie, sukėlė du tyrimus. Video įrašai neoficialiai buvo siejami su Aegis Defence Services. Tiek JAV armija, tiek ..Aegis'' tyrė video įrašų istoriją. Aegis tyrimo rezultatai yra neskelbti dėl konfidencialumo reikalavimų, o JAV armijos tyrimo išvados skelbia, kad nufilmuoti kompanijų darbuotojai veikė pagal jėgos panaudojimo taisykles. 2006 m. kovą žinių laida More 4 News rodė video įrašų ištraukas.
2006 m. balandžio 6 d. laidos More4 News reporterė Nima Elbagir paskelbė, kad video įrašus internete paskelbė nepatenkintas buvęs samdytas Aegis darbuotojas Rodas Stouneris (Rod Stoner). Aegis nepatvirtino, kad jos samdiniai dalyvavo įrašuose užfiksuotuose įvykiuose, tačiau gavo D. Britanijos Aukščiausiojo teismo nutartį, kad Stounerio interneto svetainė būtų uždaryta.
Toje pačioje More4 programoje D.Britanijos parlamento narys Džeremis Korbinas (Jeremy Corbyn) nuo leiboristų tvirtino, kad Pentagono sutartis su Aegis Defence Services turi būti sustabdyta iki tol, kol susiję įvykiai bus visiškai ištirti, o išvados paskelbtos.
Įsigijimai
2005 m. spalio 28 d. Aegis įsigijo kompaniją Rubicon International Services Ltd, ilgametį korporacijų ir kitų kompanijų vadovų apsaugos paslaugų teikėją. 2005 m. lapkričio 4 d. buvo paskelbta, kad Džonas Devidsonas (John Davidson), buvęs Rubicon generalinis direktorius tapo Aegis tarybos nariu ir tapo operacijų direktoriumi.
Vyriausiasis Aegis vadovas yra buvęs pulkininkas leitenantas Timas Spaiseris (Tim Spicer), o Aegis direktorių tarybos pirmininkas yra buvęs D.Britanijos Gynybos štabo viršininkas feldmaršalas Peteris Ingė (Peter Inge).
Funken
Funken  – komunistinis leidinys, išėjęs 1921 m. spalio 31 d. Vilniuje jidiš kalba. Leidėjas Nochemas Strunskis.
Magistralinis kelias A9 (Lietuva)
A9 – Lietuvos magistralinis kelias, jungiantis Panevėžį, Radviliškį ir Šiaulius. Kelio ilgis - 78,94 kilometro. Šiame kelyje yra 5 „juodosios dėmės“.
Kelias prasideda Panevėžyje, Klaipėdos g. Eina Panevėžio, Radviliškio ir Šiaulių rajono teritorijomis. Svarbesnės gyvenvietės prie kelio – Smilgiai, Šeduva, Radviliškis. Kelias tarp Radviliškio ir Šiaulių turi 4 juostas (po dvi juostas į kiekvieną pusę). Nuo Radviliškio iki šalia Šiaulių esančio Bertužių kaimo kelias turi greitkelio statusą, bei greitis ribojamas iki 120 km/h. miniatiūra|240px|left|Prie Šeduvos
Greitkelio statyba
Dvejais kelio darbų etapais buvo įrengtas platus keturių eismo juostų (po dvi eismo juostas kiekviena kryptimi) greitkelis tarp Radviliškio ir Šiaulių.
Iki 2011 m. birželio buvo rekonstruota 6,5 kilometro seno kelio atkarpa nuo Radviliškio iki Gudelių kepyklos (netoli Gudelių ežero). Ties Šniūraičiais palei kelią pastatyta garso izoliacinė sienelė. Taip pat ties jais buvo įrengtas požeminis pėsčiųjų ir dviratininkų viadukas. Viso buvo įrengtos dvi skirtingų lygių sankryžos, viena iš jų prie Šniūraičių. Šios atkarpos rekonstrukcija kainavo per 60 milijonų litų (17,4 milijonų eurų). Pinigai gauti iš Europos Sąjungos lėšų. Rekonstruotu ruožu galima važiuoti iki 120 km/h greičiu nuo balandžio iki spalio pabaigos, likusiais mėnesiais iki 110 km/h.
2011 m. vasarą buvo pradėtas statyti Kairių aplinkkelis (II etapas), naujas kelias aplenkiantis Kairių miestelį. Pastatytos trys skirtingų lygių sankryžos - ties Kairių rytiniu ir pietiniu pakraščiu ir dobilo formos sankryžą ties Bertužiais, kuri bus būsima sankryža su magistraliniu keliu.
Yra planų rekonstruoti kelio ruožą nuo Radviliškio iki Šeduvos ir pastatyti Radviliškio aplinkkelį.
Zvezda (TKS modulis)
thumb|right|Modulis „Zvezda“ thumb|right|Raketa nešėja „Proton“ gabena „Zvezda“ modulį „Zvezda“ ( 'žvaigždė') aptarnavimo modulis tapo pirmuoju pilnai rusišku indėliu į Tarptautinę kosminę stotį (TKS) ir ankstyvoje stoties kūrimo stadijoje buvo visų atvykusių į stotį astronautų ir kosmonautų gyvenamąja bei pagrindine darbo vieta. Modulį į orbitą iškėlė Rusijos nešančioji raketa „Proton“, startavusi iš Baikonuro kosmodromo Kazachstane.
Be gyvybės palaikymo sistemų, modulyje veikia duomenų apdorojimo, skrydžio kontrolės bei variklių valdymo sistemos. Modulyje taip pat įdiegta ryšio sistema, kuri leidžia valdyti modulį nuotoliniu būdu iš valdymo centro Žemėje. Prie „Zvezda“ modulio jungiasi atvykstantys Rusijos pilotuojami „Sojuz“ bei transportiniai „Progress“ erdvėlaiviai. Taip pat numatyta galimybė jungtis Europos automatiniams transportiniams aparatams.
Istorija
Modulio „Zvezda“ generaliniu rangovu tapo Raketinė-kosminė korporacija (RKK) „Energija“, o pagrindiniu subrangovu – M.V.Chruničiovo vardo valstybinis mokslinių tyrimų ir gamybinis centras. Šio centro konstruktorių biuras „Saliut“ įvykdė didelę dalį projektavimo ir konstravimo darbų. RKK pagamino korpusą, surinko modulį bei atliko dalį bandymų. „Zvezda“ modulis yra rusiškojo Tarptautinės kosminės stoties segmento šerdis. Modulis užtikrina iki 6 žmonių ekipažo veiklą bei pastoviai kintančios konfigūracijos stoties valdymą. Tai sudėtingiausias ir turintis daugiausiai įvairios aparatūros Rusijos modulis Tarptautinėje kosminėje stotyje.
Dėl raketos nešėjos keliamosios galios apribojimų ne visa įranga ir aparatūra buvo pristatyta į orbitą kartu su moduliu „Zvezda“. Ją buvo planuojama pristatyti krovininiais „Progress“ bei „Shuttle“ erdvėlaiviais. Dalis aparatūros bei įrangos, pavyzdžiui, veloergometras bei bėgimo takelis jau buvo anksčiau pristatyta į stotį „STS-88“, „STS-96“ bei „STS-101“ misijų metu ir buvo saugoma modulio „Zaria“ krovinių skyriuje.
Konstrukcija
„Zvezda“ modulį sudaro 4 skyriai: trys hermetiški – pereinamasis, darbo bei tarpinė kamera ir vienas nehermetiškas – agregatų skyrius. Pastarajame sumontuotas jungtinis variklių įrenginys. Dviejų išskleistų saulės elementų sistemų ilgis 29,73 m, bendras elementų plotas 76 m². Maksimali generuojama galia – 9,8 kW. Taip pat numatyta sumontuoti keturias papildomas saulės elementų sistemas. Jas sumontavus elektros galia išaugs iki 13,8 kW. Vis tik pagrindinė duomenų apdorojimo sistema DMS-R pagaminta ne Rusijoje, ją pateikė Europos kosmoso agentūra (ESA).
Algimantas Baltakis
Algimantas Baltakis (1930 m. vasario 15 d. Leliūnuose, Utenos apskrityje – 2022 m. kovo 13 d. Vilniuje ) – Lietuvos poetas, literatūros kritikas, redaktorius, vertėjas.
Biografija
Gimė daugiavaikėje, septynių vaikų šeimoje. Tėvas buvo vargonininkas, šaulių vadas, mama dirbo maisto fabrike. Vaikystę praleido Leliūnuose, 1933–1937 m. Strazdiškyje (Anykščių raj.). 1937 m. su tėvais persikėlė gyventi į Kauną. Karui baigiantis šeima atsidūrė Kelmės dvare.
1949 m. aukso medaliu baigė Kauno 4-ąją gimnaziją. 1949–1954 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1953–1954 m. vadovavo Vilniaus jaunųjų rašytojų sekcijai, redagavo almanachą „Jaunieji“.
Kūryba
Kūrinius pradėjo spausdinti 1952 m. Ankstyvieji eilėraščiai lyriniai, grindžiami liaudies dainos, romanso stilizacija; juose žymus ideologizavimas. Vėlesnėje kūryboje vyrauja buitinio tipo eilėraščiai, šnekamosios kalbos intonacijos. Rinkinyje „Strazdiškio elegijos“ poetizuojama tėviškės kaimo aplinka, žmonės, pirmieji vaiko įspūdžiai. Rinkinyje „Vienuolynas“ vyrauja nepriklausomybės atkūrimo laikotarpio refleksijos. Daug jo eilėraščių tapo dainomis.
Išleido literatūros kritikos knygų. Išvertė Aleksandro Bloko, Roberto Roždestvenskio, Jevgenijaus Jevtušenkos, Ojaro Vaciečio ir kt. poezijos. Jo eilėraščių rinkinių išleista latvių ir rusų kalbomis.
Barščiai
thumb|250px|Barščiai su grietine Barščiai – burokėlių sriuba, kilusi iš Ukrainos. Dažnas Rytų Europos šalių virtuvių pirmasis patiekalas, tradicinis – slavų šalyse (Rusijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje, Ukrainoje ir kt.).
Verdama iš burokėlių, kurie suteikia savitą skonį, aromatą ir raudoną spalvą. Paprastai naudojami švieži, tačiau tinka ir marinuoti, troškinti smulkiai pjaustyti burokėliai. Jei įpjaustoma su lapais – vadinama batvinių sriuba. Barščiai gaminami mėsos sultinyje, įpilamas nedidelis kiekis rūgšties (acto, citrinos rūgšties), kad išliktų burokėlių spalva. Papildomai dedamos bulvės, morkos, prieskoniai (krapai, svogūnai, pipirai, lauro lapai), galima įdėti pomidorų ar pomidorų padažo. Kartais į barščius dedama kopūstų, mėsos, agurkų, pomidorų, grybų. Barščiai pagardinami grietine. Valgomi su duona. Barščiams giminingi patiekalai yra rūgštynių sriuba ir šaltibarščiai.
Auklapiai
Auklapiai arba Malojė Oziornojė (, nuo 1907 m. Auklappen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Малое Озёрное) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. Lošių valsčiaus kaimas. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungtas prie Mažojo Sausodžio. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nadeždino apylinkės kaimas.
Vadokšnas
Vadokšnas – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 9,5 km į šiaurės vakarus nuo Labanoro, Labanoro girios apsuptyje, Labanoro regioniniame parke. Ežeras termokarstinės kilmės, ovalo formos, 0,94 km ilgio (iš šiaurės į pietus), 0,7 km pločio. Altitudė 153,8 m. Gylis siekia 6 m. Krantai lėkšti, pietvakarinis ir šiaurinis žemi bei pelkėti (Vadokšno pelkė), bet veikiami abrazijos. Pakrantės apaugusios mišku - ežerą supa Poviliškio ir Pliešiškių miškai. Atabradas siauras, sudarytas iš smėlio, šiaurėje ir rytuose – padengtas durpingu smėliu. Dugną dengia sapropelis, rytuose – karbonatingas dumblas. Pakrantės fragmentiškai apžėlusios vandens augmenija. Pietuose iš Vadokšno išteka Vadokšnėlis (į Dumblelį, Žeimenos baseinas).
Šiaurinėje ežero pakrantėje yra Pavadokšnės kaimas.
Ežerėvardis Vadõkšnas kildinamas nuo žodžių vadė („sausvagė“), vada („dirvonas, erčia girioje“).
Kalavesis
Kalavesis  – ežeras vidurio Suomijoje, Šiaurės Savonijoje, telkšo 81,8 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 50 km, plotis iki 15 km. Gylis iki 90 m. Kranto linija labai raižyta, ežere gausybė (1929) salų. Supa miškai. Kalavesis drauge su aplinkiniais ežerais – Suvasvesiu, Jurusvesiu, Muruvesiu, Melavesiu ir Ristavesiu – sudaro ežerų sistemą, vadinamą Iso Kala (plotas 890 km²).
Kalavesio pusiasalyje įsikūręs Kuopijo miestas. Kitos didesnės pakrančių gyvenvietės: Silinjervis, Maninka, Putosalmis ir kt.
Klaipėdos dramos teatras
thumb|250px|Klaipėdos dramos teatras po 2015 m. baigtos rekonstrukcijos
Istorija
Klaipėdos dramos teatro pradžia laikomi 1935 m., kai į Klaipėdą buvo perkeltas uždarytasis Šiaulių dramos teatras. Pavadintas Klaipėdos valstybiniu teatru veikė iki 1939 m. pavasario, t. y. iki Klaipėdos krašto aneksijos. Pirmajai lietuvių aktorių trupei Klaipėdos teatre vadovavo Juozas Stanulis.
Teatro ištakos
Tiksli pirmojo Klaipėdos teatro įkūrimo data nežinoma. XVIII a. miesto planuose netoli pilies griovių ir Danės yra pažymėtas kvadratinio plano pastatas, pavadintas „Komedijų namais“, kuris anksčiau tikriausiai buvo naudojamas kariniams tikslams. Jis stovėjo valstybinėje žemėje, už kurią mokesčius mokėjo miestas, o tai rodo, jog pirmojo Klaipėdos teatro savininkas buvo magistratas. Kai kurie autoriai teigia, kad teatras „Komedijų namuose“ veikė jau nuo 1777 m., o jame kiek vėliau vaidinusi Berlyno teatro trupė. Tolimesnis „Komedijų namų“ likimas nežinomas. Dabartinės Teatro aikštės vietoje ankstesniais amžiais driekėsi Danės žiočių pelkės. XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje prie aikštės, netoli Danės, stovėjo senas šaulių batalionui skirtas sandėlis, karių pritaikytas pratyboms. 1803 m. pirklys Vachsenas, kariams pastatęs naują pastatą, senajame įrengė teatrą. Po pirklio Vachseno mirties 1814 m. teatro pastatas buvo parduotas ir paverstas gyvenamuoju namu.
Naujas teatrinio gyvenimo pakilimas Klaipėdoje prasidėjo po 1818 m., kai čia atvyko vokietis Ulbrichas. Jam miško prekybos firma nemokamai leido naudotis vienu mediniu laikinu pastatu, kuriame jis įrengė 200 vietų salę ir atidarė teatrą. Pirklių Rupelio ir Voitkovičiaus iniciatyva įkurta akcininkų bendrovė įsigijo sklypą, ir 1818 m. pabaigoje buvo baigtas statyti naujasis mūrinis teatras dabartinio teatro vietoje. Tai buvo dviejų aukštų klasicizmo stiliaus pastatas su mansarda. 1854 m. mieste kilus didžiajam Klaipėdos gaisrui teatras sudegė. Teatro griuvėsius nupirko pirklys Masonas ir savo lėšomis ant senųjų pamatų 1857 m. pastatė naują pastatą, kurio bent jau trys fasadai tebestovi ir dabar. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, teatras buvo uždarytas. 1935 m. į Klaipėdą buvo perkeltas Šiaulių teatras. Jį globoti, tvarkyti santykius su magistratu ėmėsi „Aukuro“ draugija. Klaipėdoje buvo vienintelis teatro pastatas. Jame vaidino kasmet iš Vokietijos atsiunčiama dramos trupė, bei gastroliuojantys kolektyvai.
Festivalis
2017 m. birželio 1–25 d. pirmą kartą įvyko Klaipėdos dramos teatro organizuotas tarptautinis teatro festivalis "TheATRIUM". Festivalis vyksta kiekvienais metais gegužės–birželio mėnesiais, jo metu įprastai parodomi 10–15 spektaklių iš visos Lietuvos ir 3–5 spektakliai iš užsienio teatrų.
Lietuvių trupė Klaipėdos teatre
Perkėlus į Klaipėdą lietuvių teatrą, kilo didelis vokietininkų pasipriešinimas. Aktoriams teko dirbti nepalankioje aplinkoje, bet tai nemažino jų ryžto. Vokiečių teatras nepasižymėjo aukštu meniniu lygiu, dėl to lietuvių trupė nesunkiai su jais konkuravo, tuo labiau kad ji greitai visokeriopai išaugo. 1936 m. teatras čia įkūrė vaidybos mokyklą, kuriai vadovavo J. Stanulis. Dėl nepalankių sąlygų ši mokykla didesnės reikšmės lietuvių teatrui neturėjo. Kad ir labai sunkiomis sąlygomis teatras išbuvo Klaipėdoje keturis sezonus – iki hitlerininkams ją užgrobiant (1939 m. kovo 22 d.). Į Klaipėdą persikėlė režisieriai Borisas Dauguvietis, Antanas Sutkus, vėliau Vladas Sipaitis. Baigęs studijas Maskvoje, į Klaipėdą atvyko Romualdas Juknevičius.
Pirmajai lietuvių aktorių trupei Klaipėdos teatre vadovavo J. Stanulis, veikė vaidybos studija. Trupę papildė dalis iširusio Kaune Jaunųjų teatro aktorių. Spektaklius kūrė režisieriai B. Dauguvietis (H. Zudermano „Tėviškė“, P. Vaičiūno „Sulaužyta priesaika“), A. Sutkus (K. Inčiūros „Vincas Kudirka“, Vydūno „Vėtra“ ir kt.), V. Sipaitis (P. Vaičiūno „Aukso gromata” ir kt.), Ipolitas Tvirbutas (A. Kitsbergo „Vilkatė“, O. Indigo „Žmogus po tiltu“); taip pat Juozas Stanulis (P. Vaičiūno „Prisikėlimas“, „Varpų giesmė“, K. Binkio „Atžalynas“ ir kt.). Režisieriui R. Juknevičiui 1936 m. pastačius H. Heyermanso „Viltį“, apie teatrą buvo prabilta kaip apie neeilinį ir pralenkiantį savo pažangumu Kauno valstybės teatrą. 1939 m. pavasarį gastrolių Žemaitijoje metu teatrą pasiekė žinia, kad hitlerinė Vokietija užgrobė Klaipėdą. Teatras ir jo personalas liko be namų. Netekęs viso savo turto, teatras grįžo į Šiaulius.
Prieškario teatre vaidino Elena Bindokaitė, Potencija Pinkauskaitė, Valerijonas Derkintis, Stepas Jukna, Gražina Jakavičiūtė, Alfonsas Radzevičius, Galina Jackevičiūtė, Juozas Rudzinskas, Petronėlė Vosyliūtė, Henrikas Kačinskas ir kiti žymūs aktoriai. Beveik visų prieškario trupės spektaklių scenografiją kūrė dailininkas Vytautas Palaima. Po karo buvo kuriamas iš esmės naujas teatras.
Muzikinės komedijos teatras
thumb|right|220px|Teatro pastatas prieš rekonstrukciją 1945 m. spalio 1 d. įsteigtas Klaipėdos muzikinės komedijos teatras. Oficialus teatro atidarymas įvyko 1946 m. liepos 27 d. K. Jurašūno muzikinės pjesės „Eglė žalčių karalienė“ (rež. Juozas Gustaitis) premjera. Pirmuosius kelerius metus teatre veikė dramos ir muzikinė trupė, repertuare buvo ir dramos kūrinių, ir operečių pastatymai bei R. Rosini opera „Sevilijos kirpėjas“ (rež. J. Gustaitis). 1946-1949 m. teatre veikė rusų trupė. 1949 m. teatras pervardintas Klaipėdos muzikiniu dramos teatru; nuo 1951 m. – Klaipėdos dramos teatras.
Režisieriai
Pirmasis teatro vyr. režisierius 1946-1949 m. buvo Juozas Gustaitis. Žymesni jo pastatymai: A.Utevskio „Atmintini susitikimai“, A. Korneičiuko „Platonas Krečetas“, A. Ostrovskio „Vėlyvoji meilė“ ir kt. Vėlesni vyr. režisieriai: Romualdas Juknevičius 1949-1952 m. (A. Ostrovskio „Be kaltės kaltieji“, N. Gogolio „Vedybos“, B. Lavreniovo „Lūžis“ ir kt.); Vladas Limantas 1953-1956 m. (P. Maliarevskio „Batuotas katinas”, K. Sajos „Lažybos”, V. Šekspyro „Romeo ir Džuljeta“ ir kt.); Vytautas Jasinskas 1952 m. ir 1956-1963 m. (K.Sajos „Septynios ožkenos“, J. Chlivicko „Neramios širdys“, V. Šekspyro „Otelas“ ir kt.). Atmintini Kazimiero Juršio, Napoleono Bernoto, Romualdo Grincevičiaus, Aleksandro Žadeikio, Stasio Čaikausko, kitų režisierių ir aktorių pastatymai.
1963 m. trupę papildė dalis uždaryto Marijampolės (tada Kapsuko) teatro aktorių. Antrasis teatro raidos periodas siejamas su ilgamečio vyr.režisieriaus (1963-1996 m.), teatro vadovo (1998-2001 m.), nuo 2001 m. – teatro meno vadovo Povilo Gaidžio vardu. Tarp žymiausių jo pastatymų – Just. Marcinkevičiaus „Mindaugas“, „Mažvydas“, „Katedra“, K. Sajos „Poliglotas. Abstinentas“, J. Glinskio "Po Svarstyklių ženklu”, V. Majakovskio „Pirtis“, B. Brechto „Motušė Kuraž“, M. Gorkio „Dugne”, A. Kopkovo „Dramblys“, H. Von Kleisto „Sukultas ąsotis“ ir daugelis kitų.
P. Gaidžio režisūrai būdingas konceptualumas, komizmo ir dramatizmo dermė, teatrališkumas ir improvizacija, parodija ir sąmojis, ypač artimas satyros, grotesko, komedijos, tragikomedijos žanras. Reikšmingų spektaklių yra sukūręs teatro aktorius Bronius Gražys, Kęstutis Macijauskas, dauguma kviestinių režisierių. 1980 ir 1996 m. trupę papildė dvi P. Gaidžio parengtos aktorių laidos. P. Gaidys subrandino talentingų individualybių, tikrų scenos meistrų būrį. Neužmirštami brandžiausi Emilijos Platušaitės, Eduardo Čepulio, Mykolo Petkevičiaus, Romualdo Grincevičiaus, Laimos Kerniūtės, Janinos Budrikaitės, Juozo Paplausko, Algirdo Kubiliaus, Henriko Andriukonio, Gintauto Pečiūros, Vytauto Kanclerio, Balio Barausko, Algirdo Venskūno, kitų šviesaus atminimo aktorių vaidmenys. Daug ryškių, spalvingų vaidmenų yra sukūrę Vytautas Paukštė, Marija Černiauskaitė, Bronius Gražys, Elena Gaigalaitė, Povilas Stankus, Nijolė Narijauskaitė, Jūratė Jankauskaitė, Nijolė Sabulytė, Valentina Leonavičiūtė, Regina Šaltenytė, Vytautas Anužis, Nelė Savičenko, Liubomiras Laucevičius, Darius Meškauskas, Eglė Barauskaitė, kiti vyresnės bei jaunesnės kartos aktoriai.
Teatro rekonstrukcija
thumb|Dėl rekonstrukcijos teatras keletą metų glaudėsi [[Žvejų rūmai|Žvejų rūmuose]]Nuo 2007 m. vasario teatras dėl avarinės būklės uždarytas rekonstrukcijai. Dramos teatro pastatas pateko į trijų Lietuvoje prioritetiniais laikomų kultūros objektų, kuriuos reikia renovuoti, sąrašą. Projektas parengtas 2008 m. Interjero sprendiniai parengti 2013–2014 m. Projekto autoriai Kristina Jurkutė, Stanislovas Lukšas, Saulius Manomaitis.
Dramos teatro rekonstrukcija itin sudėtinga: būtina buvo nugriauti žemėn smegusią pastato dalį, sykiu išsaugant istorinius fasadus. Įrengus naujus polinius pamatus, ant jų pastatytas naujas istorinio pastato priestatas. Sudėtingiausia rekonstrukcijos dalis - įrengti polinius pamatus po istoriniu pastatu, kuriame yra Dramos teatro scena ir žiūrovų salė, negriaunant esamo statinio. Rekonstravus teatro pastatus prasidės jo įrengimo darbai - bus perkama nauja scenos, žiūrovų salių įranga. Bendra visos teatro rekonstrukcijos vertė siekia apie 65 mln. litų, darbų rangovas – bendrovė „Pamario restauratorius“.
Buvo numatyta užbaigti darbus 2014 m., vėliau ši data buvo koreguojama.
2015 m. lapkričio 7 d. įvyko iškilmingas teatro pastato atidarymo renginys. Teatras tapo vienu moderniausių Baltijos regione. Apatinėse teatro patalpose sumontuota moderni hidraulinė įranga, išskirtinė garso bei apšvietimo aparatūra. Automatiškai valdoma scena gali judėti kartu su žiūrovų parteriu. Kėlimo mechanizmai ir sceną, ir patį parterį gali kilnoti įvairiais lygiais, sukinėti į šonus. Paslėpus grindyse kėdes, plokštumas įmanoma sulyginti taip, kad žiūrovų salė ir scena taptų vientisa erdve, tinkančia ne tiktai teatro pastatymams. Be to, įrengtas teatro muziejus, kuris primins šios kultūros įstaigos praeitį.
Fabio Quagliarella
Fabijas Kvaljarela (g. 1983 m. spalio 31 d.) – Italijos futbolininkas.
Karjera
Kitados Sampdoria ir Italijos nacionalinės rinktinės puolėjas.
2000–2004 m. buvo Italijos jaunimo rinktinių narys. Į nacionalinę rinktinę pakviestas po sėkmingo sezono Sampdoria klube (13 įv. per 35 rungt.).
2007 m. birželio 6 d. XIII Europos čempionato atrankos varžybose tarp Lietuvos ir Italijos įmušė 2 įvarčius. Tai buvo pirmieji Quagliarella įvarčiai įmušti už nacionalinę rinktinę.
2010 m. rugpjūčio 27 d. Juventus paskelbė, kad vienam sezonui išsinuomavo Quaglirella už 4 milijonus eurų, su galimybe pilnai išpirkti kontraktą už 10 milijonų eurų. 2011 m. birželio 22 d. tai buvo padaryta ir žaidėjas pasirašė trejų metų kontraktą su Juventus klubu.
2014 m. liepos 17 d. Torino klubas pranešė, kad išpirko žaidėjo teises už 3,5 milijono eurų. Jis grįžo į šį klubą po 9 metų.
2016 m. italas prisijungė prie Sampdoria komandos.
2018-2019 m. Serie A sezone italas pelnė įvarčius 11 rungtynių iš eilės ir pakartojo 1994 m. Gabriel Batistuta rekordą. Tame pačiame sezone žaidėjas tapo rezultatyviausiu lygoje, pelnęs 26 įvarčius.
Ardosai
Ardosai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žaslių.
Vita Černiauskienė
Vita Černiauskienė (g. 1930 m. rugsėjo 11 d. Kaune) – Lietuvos cirko artistė.
Biografija
A. Gineikos mokinė. Nuo 1943 m. Lietuvos cirko, 1960–1966 m. trupės „Vilnius“, 1966–1979 m. TSRS cirko trupių artistė. Žonglierė, ekvilibriste. Cirko triukus nuo 1949 m. atlikdavo daugiausia su vyru Z. Černiausku.
Gastrolėse aplankyta Lenkija, 1964 m., Meksika, 1968 m., Austrija, 1971 m., Japonija, 1972 m., Argentina, Brazilija, 1974 m.
Kruzai
Kruzai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Perlejevo valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Perlejevo, apie 30 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 78 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs šalia Vakarinio Bugo upės. 1921 m. kaime buvo 13 namų ir 68 gyventojai.
Daina Gudzinevičiūtė
Daina Gudzinevičiūtė (g. 1965 m. gruodžio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos šaulė, olimpinė šaudymo į skriejančius taikinius čempionė. LTOK prezidentė, TOK narė. 2001 m. apdovanota Gedimino antrojo laipsnio ordinu.
Biografija
1986 m. tapo Lietuvos stendinio šaudymo rinktinės nare. Pasiekė ir pagerino 9 Lietuvos rekordus. 1988–1989 m. Sovietų sąjungos rinktinės narė. 1988 m. laimėjo Europos čempionato aukso medalius asmeninėse ir komandinėse varžybose, TSRS taurę.
1988, 1989, 1992 m. pasaulio policijos čempionatuose laimėjo aukso, 1992 m. Europos čempionate – sidabro ir bronzos medalius. 1996 m. Atlantos Olimpinėse žaidynėse užėmė dešimtą vietą.
2000 m. olimpinėse žaidynėse įtraukta šaudymo į skriejančius taikinius rungtis moterims. Šių žaidynių kvalifikacinėse varžybose D. Gudzinevičiūtė pataikė į 71 iš 75 taikinių ir į 22 iš 25 finale. Surinkusi 93 taškus užėmė pirmąją vietą, rezultatas tapo olimpiniu rekordu.
2004 m. olimpinėse žaidynėse D. Gudzinevičiūtė kvalifikacinėse varžybose pataikė į 55 taikinius iš 75, finale nedalyvavo ir užėmė 14 vietą tarp 17 dalyvių. Geriausias Atėnų olimpinių žaidynių rezultatas šioje rungtyje – 88 taškai.
1988–2005 dirbo VRM ir VSAT.
Žiobiškio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rokiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rokiškio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Deksnių apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Kazliškio apylinkės (didžioji dalis) ir Čedasų apylinkės.
Žopara
Nors nuo 1992 m. mokyklose dėstoma norminė gvaranių kalba, tačiau realybėje ji retai vartojama, todėl siūloma liberalizuoti gvaranių kalbą, ją priartinant prie šnekamosios.
Ispaniškų ir gvaraniškų žodžių santykis priklauso nuo kalbėtojo amžiaus, gyvenamosios vietos, pokalbio temos. Gvaraniškų žodžių daugiau vartoja vyresni, kaimo vietovėse gyvenantys paragvajiečiai, kalbėdami apie buities reikalus, jaunesni, gyvenantys miestuose, technine, moksline tematika diskutuojantys vartoja daugiau ispaniškų žodžių.
Jonas Steponaitis
Jonas Steponaitis (1893 m. liepos 25 d., senu stiliumi liepos 13 d., Padegsniai, Tytuvėnų valsčius, Raseinių apskritis – 1975 m. JAV) – JAV lietuvių literatas, spaudos darbuotojas.
Biografija
1913 m. išvyko į JAV, išmoko linotipininko amato ir dirbo lietuviškų laikraščių „Garsas“, „Vienybė“, „Darbininkas“, „Amerika“, „Naujienos“ ir kt. spaustuvėse. Dalyvavo kultūrinėje išeivijos veikloje. 1936 m. Brukline redagavo „Žinias“, įvairiuose laikraščiuose spausdino eilėraščius, feljetonus, humoreskas. Rūpinosi medžiaga lietuviškai scenai, parašė tekstų operetėms ir dainoms. Išvertė ir sukūrė dainų tekstų.
Nedidelės meninės vertės kūrinėlių siužetai grindžiami buitiškomis situacijomis (piršlybos, derybos su prekiautojais), jų komiškumo siekiama pigiu juokinimu, paryškinant veikėjų kalbą įvairiais svetimžodžiais ar žargonizmais.
100 000 eurų grynais
100 000 eurų grynais – TV žaidimas Lietuvoje, rodytas TV3 kanalu 2011–2012 m. Žaidimo tikslas buvo atsakyti į aštuonis klausimus rizikuojant savo pastatytais pinigais. Kiekvienam klausimui duodami keturi galimi atsakymo variantai, vėliau – tik trys. Lietuvoje niekam nepavyko laimėti didžiojo prizo. Laida kuriama pagal formatą „The Million Pound Drop Live“. Filmavimai vyksta Taline (Estija), dalyvius į filmavimus atveža laidos organizatoriai.
Kervesiai
Kervesiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Vaškų.
Kudirkos
Kudirkos – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Pakuonio.
2007 FIBA Okeanijos čempionatas
Čempionato miestai: Melburnas, Sidnėjus ir Brisbenas.
Patekimas į kitus čempionatus
Australija tiesiogiai pateko į 2008 m. vasaros olimpines žaidynes, o Naujoji Zelandija pateko į olimpinį kvalifikacinį turnyrą.
Genijus (mitologija)
Genijus/Junona (Juno) romėnų mitologijoje – dvasia globėja, vadovaujanti žmogaus veiksmams ir mintims; gera arba pikta dvasia. Buvo teigiama, kad kiekvienas vyras turi genijų, suteikiantį jam vyriškumo galių, ir kiekviena moteris turi junoną (Junona taip pat buvo dievų karalienė). Tapatinamas su graikų demonu.
Iš pradžių šios dvasios buvo protėviai, saugoję savo palikuonis, tačiau ilgainiui jos pavirto asmeninėmis dvasiomis sergėtojomis, kurios teikia intelektą ir meistriškumą. Savo dvasiai buvo aukojama per gimtadienį.
Junona turėjo ir kitus vardus:
Be asmenų genijų/junonų buvo ir regionų, miestų ir šeimų globėjai. Genijai (Genius loci) globojantys vietoves buvo vaizduojami gyvatėmis.
Bona Dea
Bona Dea (lot. geroji deivė) – romėnų mitologijoje viena iš deivių motinų, kurios vardas yra tabu. Pamaldos jos garbei vykdavo gegužės mėnesį šventykloje Aventino kalvoje, gruodžio mėnesį - aukščiausioj magistrato namuose. Magistrato žmona aukodavo deivei visos tautos vardu. Pamaldose dalyvaudavo vestalės ir ištekėjusios moterys; vyrams dalyvauti buvo draudžiama.
Bona Dea identifikuota su Fauno dukterimi, su Motina Žeme, Junona, Hekate, Ope. Ji siejama su mišku, augmenija, ypač vaistiniais augalais, magija. Bona Dea kultas buvo labiausiai paplitęs tarp žemesniųjų luomų atstovų, iš kurių dažnai būdavo kilę jos tarnautojai - ministrai ir magistrai. Kartais deivė budavo siejama miškų ir laukų dievu Silvanu. Jai skirtos giraitės, šventyklos su ugniakurais, veidrodžiai, buvę deivės burtų įrankiais. Bona Dea vaizduojama su gausybės ragu ir gyvatėmis.
Svirnai II
Svirnai II – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Kavarsko, prie kelio. Svirnų seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka (Anykščių L. ir S. Didžiulių viešosios bibliotekos padalinys). Gretimame Riklikų kaime yra Riklikų šaltinis, už 2 km į pietus stūkso Svirnų piliakalnis. Prie kaimo stovi Šv. Izidoriaus stogastulpis (pastatytas 2012 m.)
Istorija
Kaimas įsikūrė buvusio Paršelio dvaro vietoje, todėl dažnai buvo vadinamas „Paršelyne“. 1928 m. dvaras padalintas. 1926–2009 m. veikė Svirnų pradinė mokykla (2003–2009 m. kaip Kavarsko mokyklos pradinio ugdymo skyrius).
1948–1989 m. Žemieji Svirnai buvo Staškūniškio tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
GNU Classpath
thumb|300px|GNU Classpath grafinės sąsajos demonstracija thumb|300px|GNU Classpath projekto aktyvumo istorija nuo jo atsiradimo. Kiekviena kreivė atspindi, kaip keitėsi vieno iš projekto narių pateikto kodo eilučių skaičius laikui bėgant.
GNU Classpath buvo svarbi GNU projekto dalis, kurios tikslas – sukurti atviro kodo Java sisteminę biblioteką. Praeityje tai buvo svarbus FSF projektas, nes sparčiai augant Java kalbos populiarumui juos visgi labai neramino jog tai nėra atviro kodo programavimo platforma.
Nors taip galutinai ir nebaigta, GNU Classpath biblioteka buvo naudojama daugelyje projektų, nes yra reikalinga kiekvienai Java virtualiai mašinai. GNU Classpath domėjosi įvairūs moksliniai projektai, nes Sun Microsystems bibiliotekos kodą buvo draudžiama keisti ir todėl su juo eksperimentuoti nebuvo galima. Biblioteką taip pat naudojo įvairios specifinės virtualios mašinos (nuo vien Java ir Asembleriu parašytos operacinės sistemos JNode iki kreditinių kortelių programinės įrangos). 2006 metais buvo apie 30 tokių projektų.
Praeityje šis projektas kėlė tikslus pasiūlyti visiškai paruoštą naudoti Java aplinką ir turėjo savo virtualią mašiną (Japhar). GNU Classpath pamažu tampant bendro pobūdžio, įvairioms mašinoms skirta biblioteka, Japhar buvo skiriama vis mažiau dėmesio, kol ji liko visiškai nebepalaikoma. Dabartinės GNU Classpath versijos reikalauja vienos iš daugelio šiuo projektu besiremiančios išorinės mašinos palaikymo.
GNU Classpath kūrė tipiška atviro kodo programuotojų bendruomenė. Vienu metu aktyviai dirbo maždaug 30 žmonių iš viso pasaulio, bendram skaičiui siekiant apie 60. Didžioji Java 1.4 klasių dalis buvo pabaigta, projektas buvo ekspertų vertinamas milijoninėmis sumomis.
GNU Classpath naudoja sujungimo išimtimi papildytą GPL licenciją.
Bendruomenės reakcija į Sun Microsystems perėjimą prie atviro kodo
Nors Sun Microsystems paskelbė, jog jų originali sisteminė java biblioteka ateityje bus platinama su beveik tokia pat kaip ir GNU Classpath licencija (GPL bei sujungimo išimtis), alternatyva buvęs GNU Classpath kurį laiką aktyvumą išsaugojo. GNU Classpath 0.93 buvo paskutinė java 1.4 palaikymui skirta versija. Bendruomenė teigė pereinanti prie 1.5.
Egzistavo platformos, į kurias Sun Microsystems java apskritai buvo neperkelta. Yra virtualių mašinų projektų, reikalaujančių būtent GNU Classpath standartą atitinkančios klasių bibliotekos. Taip pat buvo minima, jog GNU Classpath bendruomenė yra laisva panaudoti Sun Microsystems GPL kodą ir vystyti jį kitaip negu numato oficiali Sun Microsystems strategija.
Visgi nepaisant bandymų rasti savo nišą ir toliau vystyti projektą, Sun atvėrus Java kodą GNU Classpath reikšmė sumažėjo ir projektas pradėjo nykti. Formaliai jis tebeegzistuoja bet nebėra tiek aktyvus kiek buvo anksčiau.
Kriūkų seniūnija
Kriūkų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šakių rajono savivaldybės šiaurės rytuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 6 seniūnaitijos:
Liucija Rita Černiauskienė
Liucija Rita Černiauskienė (1941 m. lapkričio 14 d. Kaune – 2021 m. sausio 17 d. Kaune) biofizikė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1968–1969 m. dirbo Kauno medicinos institute, nuo 1969 m. dirba Kardiologijos institute, 1979–2009 m. Klinikinės biochemijos laboratorijoje.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis: laisvųjų radikalų įtaka išeminei širdies ligai ir kitoms lėtinėms neinfekcinėms ligoms kilti bei vystytis, apsauginis antioksidantų poveikis organizmui.
Pailgosios smegenys
Pailgosiose smegenyse yra gyvybiškai svarbių branduolių, tvarkančių širdies ir kraujagyslių, kvėpavimo ir kitų vidaus organų darbą.
Hapoel Petah Tikva FC
Petah Tikvos „Hapoel“ – Izraelio futbolo klubas iš Petah Tikvos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1934 m. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo Liga Leumit (II pakopa), o iš šešiolikos dalyvių liko antroje vietoje. Po sezono buvo perkelti į stipriausią šalies lygą.
Vadakstis (gyvenvietė)
Vadakstis  – gyvenvietė pietvakarių Latvijoje, Saldaus savivaldybėje, Vadaksties upės dešiniajame krante, šalia Lietuvos sienos (į šiaurę nuo Kivylių). Vadaksties valsčiaus centras. Keliai į Ežerę, Aucę, Vytinius, Jaunaucę. Į šiaurę nuo gyvenvietės yra Vadaksties geležinkelio stotis prie Mažeikių–Rygos geležinkelio.
Fada Ngurma
Istorija
Fada Ngurma įkurta XVIII a.
Vadakstis (gyvenvietė)
Lietuviai
Lietuviai Vadakstyje ėmė kurtis nuo XVIII a., o daugiausia jų apsigyveno 1945–1980 m. Čia 1979 m. jų gyveno 306.
Dygliuotosios klounžuvės
Dygliuotosios klounžuvės (Chaunacidae) – velniažuvių (Lophiiformes) šeima. Paplitusios Ramiojo, Indijos ir Atlanto vandenynų pridugnyje. Kūnas didelis, rutulio formos, apaugęs smulkiais dygliuotais žvynais.
Gentys
Šeimoje 2 gentys, 15 rūšių.
Klastojimas
Klastojimas arba falsifikacija ( 'klastoju') – tyčinis ko nors iškraipymas, pakeitimas netikru dalyku ar visai naujo pagaminimas, siekiant suklaidinti, asmeninės naudos ar kt. tikslų.
Klastojimas yra nusikaltimas, už jį taikoma baudžiamoji atsakomybė. Lietuvos Baudžiamasis kodeksas numato atsakomybę už veikas, kurias darant klastojami materialiojo pasaulio objektai, pvz., kitos įmonės prekių ar paslaugų ženklo naudojimas, netikrų pinigų ar vertybinių popierių gaminimas, netikrų mokamųjų priemonių, skirtų atsiskaityti ne grynaisiais pinigais, gaminimas, dokumento suklastojimas ar suklastoto dokumento panaudojimas, parašo, antspaudo, spaudo ar blanko suklastojimas ir kita. Numatyta atsakomybė ir už literatūros, mokslo, meno ar kt. kūrinių padirbimą.
Paprasčiausia yra valgomų prekių falsifikacija, su kuria nuo XIX a. kovojama policiniu būdu. Asmens dokumentų falsifikacija praktikuojama jau ilgus šimtmečius. XIX a. Lietuvoje veikė ištisos dirbtuvės, kuriose buvo gaminami bajoriški dokumentai, o nefalsifikuotų metrikų XIX a. beveik neturėjo nė vienas kunigas, kilęs iš baudžiauninkų. Metraščių ir šiaip istorinių šaltinių falsifikacija prasidėjo atsiradus istorijos mokslui. Pasaulio istorijoje žinomas viduramžių falsifikatas „Konstantino dovana“ (XVIII a.), Lietuvos istorijoje – „S. Grunau kronika“ (XVI a.), T. Narbuto „Raudonės metraštis“, „Kyburgo dienoraštis“ (XIX a.). Lietuvoje spaudos draudimo laikotarpiu išleista nemažai leidinių su kontrafakcija (netikru spausdinimo vietos ir laiko nurodymu norint ką suklaidinti).
Falsifikacija gali atsirasti dėl įvairių motyvų: patriotinių, politinių, cenzūros, pelno ar kitų. Žinomi nuo Antikos laikų. Vėlesniais laikais imta imituoti epochos stilių, rašomąją medžiagą, raštą, kitas poligrafines savybes. Literatūros falsifikatai pasirodė su rašto atsiradimu. Minėtinas C. Sigoniuso 1583 m. paskelbtas Cicerono raštų falsifikatas, J. P. Collier 1852 m. „surado“ naujus Šekspyro veikalus, V. Aleksio V. Skoto vardu paskelbė romanus.
Dailės kūrinių falsifikatų atsirado pradėjus kolekcionuoti dailės kūrinius. Pirmosios falsifikacijos atsirado sen. Romoje, vėliau su išplitusia kolekcionavimo mada atgimė Renesanso epochoje. Plito XIX a. ir ypač XX a. Falsifikatai pagaminami sumaniai ir juos nustatyti galima tik atlikus specialią ekspertizę (pagal mikroskopinę, cheminę ar rentgeno spindulių analizę). Perteikiamas meno laikotarpio, mokyklos ar dailininko stilius, kūrinio faktūra, kompozicija, dekoro elementai, medžiaga, cecho ar dirbtuvės ženklas, dailininko parašas. Padaromi netgi kūrinio susidėvėjimo požymiai (patamsėjimas, sužalojimas). Dirbtinai sendinama drobė, popierius, dažų sluoksnis, sukuriama patina, krakeliūros.
Ardzijauskai
Ardzijauskai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Višakio Rūdos, tarp Kazlų Rūdos miškų. Per kaimą teka Višakis, jo intakas Vikšrynė (įsteigtas Višakio slėnio botaninis draustinis). Kaimas pasiekiamas miško keliu iš Višakio Rūdos.
Sada
Sada gali reikšti:
Mokymasis mokant
Mokymasis mokant (docentopedija) – mokymosi metodika. Taikant ją tam tikra sritis ar jos pošakis yra studijuojama nuodugniai, o po to gautos žinios yra perteikiamos mokymo procese.
Etapai:
Medžiagos paieškos
Stengiamasi sukaupti visą įmanomą informaciją apie norimą dalyką. Informacijos ieškoma elektroniniuose šaltiniuose (internete, el. bazėse, duomenų saugyklose), susirandamos visi leidiniai (knygos, žurnalai, straipsniai publicistikoje bei mokslo leidiniuose), lankomi atitinkami renginiai, paskaitos, seminarai, analizuojama oficialių studijų programa.
Trūkstant informacijos šaltinių, pradedami studijuoti visi turimi veikalai, o juose rastos asmenybės bei įstaigos pasitarnauja tolesnei šaltinių paieškai. Gyvi tam tikro dalyko ekspertai visada gali padėti susirasti greičiau norimą medžiagą bei susirasti labiau susistemintą medžiagą – vadovėlius, žinynus, enciklopedijas, žurnalus.
Medžiagos analizė
Antrojo etapo metu yra susipažįstama su visa turima informacija, ji vertinama, stengiamasi nustatyti, ar jos pakanka norimam tikslui pasiekti (įgyti ekspertinių žinių). Atskiriama esminė informacija nuo ne tokios svarbios, bandoma susidaryti ieškomo dalyko studijų planą bei pažintinę programą, įtraukiant, pvz., tam tikras laidas, susitikimus su ekspertais, dalyvavimą renginiuose ir kt.
Nusprendus, kad visa turima medžiaga yra pakankamai išsami bei visapusiška, ji pradedama sisteminti, tvarkyti pagal atitinkamas temas bei potemes. Esant galimybei ji struktūrizuojama, digitalizuojama, nuskenuojant ir paverčiant elektronine forma.
Turint laiko, stengiamasi sukauptą medžiagą paversti enciklopedine. Tam tereikia paimti atitinkamos tematikos enciklopedinius straipsnius ir juos esmingai praplėsti bei pagilinti, remiantis sukaupta informacija bei gautomis žiniomis. Nė vienas leidinys negali pateikti absoliučios informacijos apie kokį nors dalyką. Todėl žinių papildymas, remiantis naujais šaltiniais, kartais gali virsti moksliniu procesu, kai sisteminamos bei lyginamos esamos žinios bei formuluojamos naujos.
Neturint mokslinio išsilavinimo, galima išanalizuoti esamus atitinkamos srities darbus ir tapti tikru ekspertu, jei stengiamasi atitinkamai pateikti medžiagą laikantis tam tikrų metodų. Rastų straipsnių, monografijų teminiai planai gali pasitarnauti ne tik raktinių sąvokų paieškoms, bet ir savišvietos krypčių nustatymui.
Studijos
Turint sutvarkytą bei susistemintą medžiagą, ji pradedama studijuoti. Esant itin dideliems informacijos srautams gali padėti greitasis skaitymas bei kitos informacijos įsisavinimo metodikos. Turint tekstinę medžiagą, ją skaitant gali būti pabraukiamos esminės tezės, teiginiai, naudojant įvairias technines priemones – markerį, pieštuką, spalviklius. Jei turimas tekstas yra elektronine forma, jį galima redaguoti – tam tikrus teiginius paryškinti, padidinti šriftą, sugalvoti naujas dėstomos medžiagos antraštes, išmesti nereikalingus žodžius, paliekant tik esmę. Vėliau galima tokią turimą medžiagą išsispausdinti bei studijuoti toliau.
Rekomenduotina pasidaryti atitinkamas schemas, brėžinius, tarpusavio priklausomybę nurodančius ryšius, kuriant iliustracinę medžiagą. Tai ypač taikytina studijuojant bei sisteminant įvairius struktūrinius vienetus, kuriuos reikia sieti į vieną visumą, pateikti skirtingas tų pačių elementų kalsifikacijas, išskiriant įvairius kriterijus bei skirstymo pagrindus.
Mokantis dalimis, galima įsivaizduoti, kad bus dalyvaujama diskusijoje, kurioje reikės paneigti sužinotus teiginius, bus galima prieštarauti, nustatant kitokią poziciją bei požiūrį į studijuojamus dalykus. „Vidinis oponentas“ gali padėti geriau įsiminti pačius įvairiausius mokymosi turinius.
Medžiagos dėstymas
Taip pat galima publikuoti straipsnį spaudoje, elektroninėje žiniasklaidoje, nagrinėjant atitinkamą temą arba komentuojant kokį nors įvykį, susijusį su dalyko studijomis. Labai svarbu grįžtamasis ryšys – būtina pasidomėti, kaip „auditorija“ supranta ir priima dėstomą medžiagą, ar viskas aišku. Atsižvelgus į gautas pastabas, stengiamasi pateikti informaciją kuo paprasčiau, vengiant sudėtingumo, didelio abstraktumo, integruojant žinomą medžiagą su patraukliais dalykais, kurie kelia susidomėjimą bei padeda išlaikyti dėmesį.
Auditorijos užduoti klausimai tampa postūmiais, kurie signalizuoja apie esamas spragas arba patvirtina išmoktos medžiagos įsisavinimo bei dėstymo kokybę, nurodo silpnas vietas.
Slobožanščina
Slabadų Ukraina arba Slobožanščina  – istorinis-kultūrinis regionas XVII- XVIII a. aplink Charkovo miestą. Šiuo metu yra šiaurės rytų Ukrainos ir gretimų Rusijos sričių teritorijoje.
Regione buvo išlaikyta atskira tapatybė ir kultūra. Regione paplitusi atskira ukrainiečių kalbos tarmė – slobožanų.
Geografinė padėtis
thumb|left|Regiono peizažas Šiuo metu Slobožanščina apima visą Ukrainos Charkovo, pietinę Sumų, šiaurinę Luhansko sritis, taip pat šiaurinį Donecko bei rytinį Poltavos sričių pakraštį. Rusijai priklausančioje regiono dalyje yra beveik visa Belgorodo sritis, pietinė Kursko ir pietvakarinė Varonežo sričių dalys.
Gamtiškai regionas apima pietinę Vidurinės Rusijos aukštumos dalį ir sudaro tarpinę grandį tarp piečiau plytinčių stepių ir šiauriau esančių miškų. Čia vyrauja miškastepė, prie upių senovėje buvo gausu tankių miškų.
Viduramžiai
Kaip atskiras regionas Slobožanščina viduramžiais neegzistavo. Teritorija buvo Rusios pietrytiniame pakraštyje, kuriam nuolat grėsė klajoklių antpuoliai iš Didžiosios stepės (Ponto stepės). Iš pradžių sudarė pietinį slavų severianų žemių arealą, vėliau didžiąją dalį regiono kontroliavo Perejeslavlio kunigaikštystė. VIII–XIII a. dabartinio Charkovo teritorijoje klestėjo Doneco gyvenvietė, kurie buvo vienas svarbiausių strateginių punktų saugant Rusios žemes nuo klajoklių. Rytines regiono teritorijas kontroliavo polovcai, ir čia buvo jų miestai Balinas, Sugrovas ir Šarukanis. XII a. čia nuolat vyko nuožmūs karai, kurie buvo aprašyti Sakmėje apie Igorio žygį.
XIII a. regioną pasiekė mongolai. Jie sudegino visas regiono gyvenvietes, išžudė arba išvarė vietos gyventojus. Tokiu būdu, senoji vietos slaviška populiacija nunyko, o ištuštėjęs regionas, kaip ir regionai į pietus nuo jo, buvo žinomas kaip Didžioji dykra. Ilgą laiką tai buvo niekieno žemė, įsiterpusi tarp augančios Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės šiaurėje, LDK vakaruose ir Aukso Ordos pietuose.
Antrinė kolonizacija
Pradedant XV a. regioną naujai ėmė apgyventinti atsikėlėliai. Manoma, kad būtent šiame regione apie 1438 m. įsikūrė vienas iš Aukso Ordos kilmingųjų, Mansuras Mamajus, o vėliau Jagoldajus (jo valdomas kraštas vadinosi Džagoldajus). Iš pradžių šie totorių valstybiniai dariniai pripažino LDK siuzerenitetą ir sudarė buferinę zoną tarp rytinių LDK žemių ir Aukso ordos. Vėliau jie pamažu perėjo į MDK pusę.
Didžioji dalis krašto kolonistų buvo iš MDK, vadinamieji sevriukai (severianų protėviai), kurie čia įkūrė Belgorodo miestą. Jiems regionas buvo svarbus saugant savo pietines žemes nuo totorių ir lietuvių grėsmės, todėl naujai kuriamos gyvenvietės pamažu buvo jungiamos į Belgorodo gynybinę liniją. Gausus upių tinklas lėmė jo strateginę padėtį – užėmus regioną buvo galima igyti prieigą upėmis į Severščiną šiaurėje bei Zaporožję pietuose.