cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amijatos kalnas
Amijatos kalnas – vulkaninio kupolo tipo ugnikalnis vidurio Italijoje Toskanos regione. Jis yra Amijatos ugnikalnių komplekso dalis. Ugnikalnio aukštis siekia 1738 m virš jūros lygio. Tyrimai parodė, kad dideli ugnikalnio išsiveržimai vyko maždaug prieš 300 000 metų.
Eriksonas
Eriksonas − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija
thumb|right|250px|IUCN būstinė Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija (, IUCN) – tarptautinė, pelno nesiekianti organizacija, užsiimanti planetos biologinės įvairovės problemų sprendimu, rengianti naujienas, kongresus, vykstančius įvairiose valstybėse, rūšių, kurioms reikalinga ypatinga apsauga įvairiose planetos regionuose, sąrašus. Organizacija turi JT Generalinės Asamblėjos stebėtojo statusą.
Organizacija įkurta 1948 m., būstinė įsikūrusi Glane, Šveicarijoje. Sąjunga apima 82 valstybes, 111 vyriausybinių organizacijų, daugiau nei 800 nevyriausybinių organizacijų ir apie 10 tūkst. mokslininkų ir ekspertų iš 181 pasaulio šalies.
Uždaviniai
IUCN misija yra daryti įtaką, skatinti ir padėti visuomenei visame pasaulyje, siekiant išlaikyti gamtos vientisumą ir įvairovę ir užtikrinti, kad bet koks gamtos išteklių naudojimas būtų teisingai ir ekologiškai subalansuotas.
Į organizacijos sudėtį, be jos narių, patenka 6 mokslinės komisijos ir profesionalus sekretoriatas.
Nariai
Į organizacijos sudėtį patenka tiek vyriausybinės, tiek nevyriausybinės organizacijos. Jos nustato sąjungos politiką, aptaria pasaulinės programos darbus ir išrenka Pasauliniame IUCN kongrese išrenka tarybą. Ornanizacijos nariai organizuojasi į nacionalinius ir regioninius komitetus.
Komarapa
Komarapa – miestelis Bolivijoje, Santa Kruso departamento vakaruose, Amboro nacionaliniame parke, 1887 m aukštyje. Manuelio Marijos Kabaljero provincijos sostinė. 4,5 tūkst. gyventojų. Komarapa yra prie senojo Santa Kruso-Kočabambos kelio. Šalia miesto yra Laguna Verde de Comarapa ežeras, pasižymintis žalios spalvos vandeniu. Taip pat yra kaktusų giraitė, tvenkinys.
Deadmau5
Joel Zimmerman (geriau žinomas kaip atlikėjas deadmau5, prisistato kaip „dead mouse“, g. 1981 m. sausio 5 d. Toronte) – Kanados elektroninės muzikos kūrėjas ir prodiuseris.
2008 išleido savo albumą „Random Album Title“, kurį ne viena kompanija gavusi leidimą perleisdavo. 2008 m. „DJ Magazine“ top 100 geriausių metų DJ rinkimuose, „deadmau5“ liko vienuoliktas ir buvo išrinktas kaip „metų naujiena“. Jis dar gerai žinomas dėl savo retai kur rodomo veido, jis net koncerto metu yra užsidėjęs didelę raudonos spalvos pelės kaukę.
Karjera
2007 m keli DJ'ai nusprendė tarsi pasijuokti iš „deadmau5“ ir sukūrė projektą pavadinimu „Deadrat6“ (išvertus: negyva žiurkė, analogiškas pavadinimas į „deadmau5“ „negyvą pelę“), mat manė, kad jo dauguma dainų yra pasikartojančios. „deadmau5“ taip pat norėdamas atkeršyti, sukūrė dainą pavadinimu „Marcus Fatsow“, kaip atsaką į jų projektą, mat vienas tos grupės narių buvo Marcus Schossov. Šis ginčas privedė iki to, kad viename iš koncertų Osle, kur abu atlikėjai turėjo koncertuoti, „deadmau5“ pažadėjo negroti, jeigu Marcus gros prieš jo „setą“. Tai privertė patį Marcusą atsisakyti groti, o visas likęs vakaras buvo „deadmau5“ solinis pasirodymas.
2008 m. „deadmau5“ buvo be galo sėkmingi. Jis laimėjo daugybę apdovanojimų. Interneto puslapis Beatport, pardavinėjantis elektroninės muzikos dainas paskelbė jį perkamiausiu metų DJ, mat jo „singlų“ buvo nupirkta virš 30 000 vienetų. Jo „remixai“ taip pat susilaukia nemažai apdovanojimų. Paskutinis - už Morgan Page ir Lissie dainą „The Longest Road“, kurią jis „remixavo“ 2009, o pats „remixas“ buvo nuominuotas kaip geriausias metų „remixas“ Grammy apdovanojimuose. „deadmau5“ groja progressive house ir electro house. Daug sėkmės susilaukė jo bendri darbai su tokiais atlikėjais kaip Chris Lake, Kaskade ir Melleefresh.
Užpalių dvaras
Užpalių dvaras – dvaras, esantis Užpalių miestelyje (Utenos rajonas). Šiuo metu yra išlikęs mūrinis Užpalių dvaro pastatas.
Dvaro savininkai, valdytojai, vietininkai
Dvaras buvo karališkasis, tačiau jo valdytojai keitėsi. Pagal įvairių šaltinių duomenis juos galima chronologiškai dėstyti atskirų giminių valdymo seka.
300px|thumb|left|1663 m. inventoriaus 1-asis puslapis
Tiksliai nenustatyti valdytojai (Naruševičiai – Oginskiai)
Šiuo laikotarpiu dvaro valdytojai nėra tiksliai žinomi, tačiau galima spėti buvus tokią dvaro valdytojų kaitą:
Tiksliai žinoma:
Dvaro gyventojai (miestelis, kaimai, palivarkai)
400px|thumb|center|[[1663 m. dvaro inventoriaus atsitiktinis puslapis]]
1663 metais inventoriuje paminėtos Užpalių miestelio gatvės, Užpalių, Samanių, Šventupio vaitijų kaimai ir palivarkai. Pavadinimai čia perkelti išlaikant lenkų kalbą ir didžiąsias bei mažąsias raides, taip pat pateikiamas spėjamas dabartinis pavadinimas.
Kitų metų duomenų šaltiniai:
Palyginamoji vietovių paminėjimo (pagal 1663 m. vaitijas) lentelė. Naudotos santraupos: S – Siolo, W – Wies, A – Arędarz, V – Vlica, M – Miasto
Peanas
Peanas – senovės Graikijos poezijos žanras, himnas dievams.
Tiksli žodžio peanas reikšmė nėra žinoma, nors galbūt jis susijęs su gydymo sritimi ir dievo Apolono kaip Peano aspektu, kuris veikė kaip dievas gydytojas. Peanai buvo himnai Apolonui kaip dievui gydytojui, jo seseriai Artemidei ir Asklepijui, kitam dievui gydytojui. Peanus pradžiui dainuodavo ištikus kokioms ypatingoms nelaimėms, tokioms kaip epidemijos. Peanų atlikimas turėdavo nukreipti bėdas į šoną arba būdavo padėka jų atsikračius. Vėliau peanus ėmė atlikti ir kitų dievų garbei, kitomis progomis. Pvz., dorėnai peanus dainuodavo prieš išeidami į žygį, prieš išplaukiant laivynui, po pergalės. Atikoje peanais vadindavo dainas, kuriuos dainuodavo puotaujančių choras, kai būdavo nuliejama vyno dievams ar didvyriams. Tradicija peanus dainuoti pokyliuose, ypač baigiant puotą, kai kai dievams aukodavo vyno, buvo labai sena.
Vieta, kur anksčiausiai buvo žinomi peanai, manoma, buvo Kreta. Manoma, kad į žemyninę Graikiją (pvz., į Spartą) šią poezijos rūšį atgabeno poetas Taletas.
Peanuose naudojamu eilėdaros metru buvo peonas (vienas ilgas skiemuo, trys trumpi), kurio pavadinimas susijęs su žanro pavadinimu. Kitas juose naudojamas metras buvo kretikas arba amfimakras (ilgas skiemuo, trumpas, ilgas). Metro pavadinimas kretikas matyt susijęs su žanro kilme Kretoje.
Atliekant peanus Apolono ir Asklepijaus garbei paprastai būdavo naudojamas priedainis Ije pean. Manoma, kad peanai buvo maldos forma, o jų žodžiai ir melodija išreikšdavo narsą ir pasitikėjimą, net jei pasveikimas ar pergalė dar tik būdavo numanomi. Būdavo sakoma, kad visos aimanos liaujasi, kai pasigirsta priedainis Ije pean.
Peanus dainuodavo bent keli žmonės, kurių vienas vesdavo melodiją. Dainininkai dainuodavo arba sėdėdami prie stalo, arba žygiuodami susitelkę į kompaktišką grupę. Spartiečiai žodžiu vadindavo peanus, kuriuos dainuodavo žygiuodami į kautynes. Juos dainuodavo Apolono šventėse. Jau nuo labai ankstyvų laikų jie būdavo atliekami Apolono šventyklose.
Vėlyvaisiais laikais peanus dainuodavo ir mirtingųjų šlovei. Pvz., Aleksino sukurtą peaną Delfuose dainavo karaliaus Kratero Makedoniečio garbei. Plutarcho laikais chalkidikiečiai vis dar peanais šlovino savo geradarį Titą Kvinktijų Flamininą (Titus Quinctius Flamininus).
Saulius Lukėnas
Saulius Lukėnas (g. 1920 m. birželio 26 d. Kaune) – Lietuvos mechanikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1953 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1963 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1945–1947 m. dirbo Kauno statybinių medžiagų pramonės treste. 1947–1992 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, nuo 1964 m. docentas. Paskelbė mokslinių straipsnių.
Sulimovo šuo
Sulimovo šuo  – Rusijoje sukurta šunų veislė, šakalo ir šuns hibridas. Veislė gauta kryžminant Laplandijos elninius šunis ir Turkmėnijos paprastąjį šakalą. Veislė sukurta Aerofloto kompanijos saugos tarnybai.
Veislę sukūrė Klimas Sulimovas (Клим Сулимов), Rusijos D. Lichačiovo Kultūros ir gamtos paveldo mokslinio tyrimo instituto Tradicinio gamtos naudojimo kultūros centro ) vedantysis mokslinis bendradarbis.
Panaudojimas
Veislė pradėta kurti 1975 m., o sprogmenų paieškai imta naudoti 2002 m. Pradžioje Sulimovo šunys naudoti TSRS Vidaus reikalų ministerijos Ekspertiniame kriminalistikos centro odorologijos laboratorijoje. Tada šie šunys buvo naudojami kaip laboratoriniai odorologinio tyrimo gyvūnai.
Jie vadinami Sulimovo šunimis pagal veislės kūrėją. Veislė ateityje gali būti oficialiai užregistruota. 25 šios veislės šunys naudojami Maskvos Šeremetjevo oro uoste, kur ieško draudžiamų gabenti objektų, ypač sprogalų.
Pavadinimai
Sulimovo šunis dar vadina ir:
Veisimas ir biologija
Veisiant šios veislės šunis šakalų jaunikliai patinėliai turi būti auginami arktinių elninių šunų kalių, kad prie jų priprastų ir vėliau galėtų su jomis poruotis. Šakalų patelės su šunų patinais sutaria lengviau. Gryni šakalų ir šunų hibridai (pusė genų iš vienos pusės, pusė – iš kitos) sunkiai dresuojami, todėl buvo kryžminti su viena tėvine forma – elniniais šunimis. Taip gauti ketvirtiniai hibridai (ketvirtis genų – šakalo).
Šakalų ir šunų hibridai 7 kartas buvo veisiami grupės viduje, kad nusistovėtų veislės požymiai. Siekiant sustiprinti dresuojamumą į Sulimovo šunų liniją buvo įlieta foksterjerų ir špicų kraujo. Veislės šunys yra lengvai dresuojami, turi puikią uoslę. Dabar egzistuoja apie 40 šios veislės šunų, visi jie yra Aerofloto nuosavybė. Nuo mažų dienų juos dresuoja atpažinti 12 sprogalų komponentų. Skirtingai nei kiti aptikimo šunys, Sulimovo šunys ieškodami yra iniciatyvūs.
Lawrence Lessig
thumb|Lawrence Lessig
Lawrence Lessig (g. 1961 m. birželio 3 d. Pietų Dakota, JAV) – JAV teisės profesorius (Stanford Law School, Stanfordo universitetas) teisėtyrininkas konstitucionalistas, vienas Interneto ir visuomenės centro (Center for Internet and Society) bei Creative Commons iniciatyvos steigėjų.
Lawrence Lessig studijavo ekonomiką ir vadybą Pensilvanijos universitete, vėliau – filosofijos magistrantūroje (Trinity College, Kembridžas). Apgynė teisės disertaciją Jeilio universitete.
Lawrence Lessig žinomas kaip konstitucinės teisėtyros bei autorių teisių specialistas. Copyright taikymo intelektinės nuosavybės srityje priešininkas. Lessig išpėtojo Laisvosios kultūros („Free Culture“) teoriją, remia laisvąją programinę įrangą bei atvirojo kodo judėjimą. Elektroninio fronto fondo (Electronic Frontier Foundation) narys.
2002 m. pelnė FSF apdovanojimą.
Szombathelyi Haladás FC
Sombathėjaus „Haladás“ – Vengrijos futbolo klubas iš Sombathėjaus.
Valentina Šimkuvienė
Valentina Šimkuvienė (g. 1946 m. balandžio 1 d. Šakiuose) – Lietuvos ir Šiaulių miesto politinė bei visuomenės veikėja.
Szombathelyi Haladás FC
Istorija
1939 m. Tuometinis "Vengrijos mėgėjų futbolo meisteris" „Vasutas“ liepos 20-21 d. viešėjo Lietuvoje, kur Kauno valstybiniame stadione 6:1 (3:0) nugalėjo Šančių šaulių Kovą ir 2:1 (0:0) įveikė Kauno LGSF. 2004–2006 m. buvo prisijungęs prie Lombard Papa klubo.
2022–2023 m. sezone Antroje lygoje liko devintoje vietoje.
Valentina Šimkuvienė
Biografija
Mokėsi Kauno, Panevėžio ir Šiaulių vidurinėse mokyklose. 1964–1968 m. studijavo Šiaulių pedagoginio instituto (ŠPI) Filologijos fakultete, rusų kalbos mokytoja.
1976–1980 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto aspirantūroje. 1981 m. apgynė istorijos mokslų kandidatės disertaciją „LKP veikla ugdant gamybinį aktyvumą pramonės darbininkų tarpe (1952-1961)“.
1968–1981 m. ŠPI dėstytoja, 1981–1983 m. vyr. dėstoja. 1983–1996 m. Filologijos fakulteto dekanė, 1987 m. docentė. 1996–2007 m. Šiaulių universiteto Humanitarinio fakulteto istorijos katedros docentė.
1995–2000 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė. 1995–1997 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše).
Šiaulių moterų asociacijos tarybos, Šiaulių miesto etnokultūros ekspertų komisijos narė. 1990–2007 m. Šiaulių rusų kultūros centro pirmininkė. Nuo 1998 m. Maskvos mero įsteigtos stipendijos globėjų tarybos narė. 2006 m. įteiktas Šiaulių apskrities Garbės ženklas.
Sutuoktinis Kęstutis, sūnus Andrius.
Duomenų apdorojimo sistema
Duomenų apdorojimo sistema – sistema, sudaryta iš vieno arba kelių kompiuterių, išorinių įrenginių bei programinės įrangos. Visa ši visuma yra skirta duomenų apdorojimui.
Duomenų apdorojimo sistemą reikėtų skirti nuo informacijos apdorojimo sistemos bei informacinės sistemos, nes duomenų apdorojimo sistema yra tik sudėtinė informacijos apdorojimo sistemos dalis.
Į duomenų apdorojimo sistemą pateikiami paruošti ir koduoti šiai duomenų apdorojimo sistemai suprantamu formatu arba sukurti ir saugomi kitame informacijos apdorojimo sistemos funkciniame vienete duomenys. Duomenų įvedimas paprastai yra atskiras informacijos apdorojimo sistemos funkcinis vienetas.
Ežerskis
Ežerskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Ežerskienė (ištekėjusi moteris) ir Ežerskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kira Katerina Daujotaitė
Kira Katerina Daujotaitė (1921 m. vasario 12 d. Petropavlas, Kazachija – 2013 m. gruodžio 25 d. Kaune) – Lietuvos šokėja, choreografė, pedagogė. Viena išraiškos šokio pradininkių Lietuvoje.
Biografija
Nuo 1921 m. gyveno Kaune. Baigė Kauno „Aušros“ mergaičių gimnaziją. 1939–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo prancūzų filologiją. 1939–1944 m. mokėsi Danutės Nasvytytės išraiškos šokio studijoje, po to dėstė šokį Juozo Miltinio dramos studijoje. 1941 m. birželio 14 d. susituokė su Lietuvos kariuomenės karininku Petru Paliuliu. 1945 m. P. Paliulis buvo nuteistas 10 metų ir kalintas Norilsko lageriuose.
1944 m. įkūrė išraiškos šokio kolektyvą, kuris nuo 1947 m. priklausė Kauno profsąjungų kultūros rūmams. 1946–1948 m. dėstė fizinį lavinimą Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. 1948 m. Lietuvos kūno kultūros institute baigė meninę gimnastiką. 1948–1954 m. dėstė fizinį lavinimą Kauno medicinos institute, 1952–1954 m. scenos judesį ir šokį – Kauno jaunojo žiūrovo teatre. 1954 m. savanoriškai išvyko pas ištremtą vyrą P. Paliulį į Norilską, iki 1957 m. dirbo choreografe Norilsko metalurgų klube. 1957 m. šeima grįžo į Lietuvą.
1969–1984 m. su 1954–1957 m. pertrauka vadovavo išraiškos šokio kolektyvui „Sonata“. 1968 m. ir 1976 m. stažavo Gretos Paluccos tarptautiniuose modernaus šokio vasaros kursuose Drezdene. 1969 m. jos vadovaujamam šokėjų kolektyvui „Sonata“ suteiktas pavyzdinio išraiškos šokio kolektyvo vardas. 1984 m. išleista į pensiją. 2010 m. įteikta Kauno miesto savivaldybės kultūros ir meno premija. Palaidota Romainių kapinėse.
Dukros: pianistė Rima Paliulytė (g. 1942 m.), aktorė Inesa Paliulytė (g. 1957 m.). Mokiniai: Birutė Letukaitė, Aira Naginevičiūtė ir kt.
Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 200 šokio kompozicijų, svarbesnės: „Moterys“ (pagal J. S. Bacho muziką), Polonezas A-dur, Valsas C-moll (pagal F. F. Šopeną), „Zodiako ženklai“ (pagal M. K. Čiurlionio muziką ir paveikslus), „Mėnesienos sonata. Appassionato“ (pagal L. van Bethoveno muziką), „Amžinasis judėjimas“ (pagal M. K. Čiurlionio muziką), „Kambariai“ (pagal Aleksandro Skriabino muziką), „Mirties šokis“ (pagal Ferenco Listo muz.), „Žydroji rapsodija“ (pagal Dž. Geršvino muziką), „De profundis“ (pagal Vidmanto Bartulio muziką).
Sietas
thumb|Sietai
Sietas, rėtis – daiktas, skirtas atskirti nuo tam tikrų elementų nenorimus elementus, pvz., jau sumaltus grūdus nuo jų lukštų. Sietas taip pat gali būti naudojamas maisto gamyboje, pvz., purenti miltams (maisto gaminys tampa purus). Sietas taip pat naudojamas atskirti smėlį nuo akmenų.
Markė (Italija)
Markė (italų kalba – Marche) – centrinės Italijos regionas. Ribojasi su Emilija-Romanija ir Toskana šiaurėje, Adrijos jūra rytuose, Abruciu bei Lacijumi pietuose ir Umbrija vakaruose. Regione gyvena 1,5 mln. žmonių, sostinė – Ankona.
Istorija
IV a. pr. m. e. didžiąją Markės srities dalį kolonizavo tremtiniai iš Graikijos. Ankstyvaisiais viduramžiais sritis žymėjo Šventosios Romos imperijos pakraštį. Taip kilo dabartinis srities pavadinimas (march reiškė pasienį). Sritis labai suklestėjo XV a. valdant Federico da Montefeltro, kurio rūmai Urbine tapo vienu svarbiausių Europoje kultūros centru.
Didžiausi miestai
Miestai, turintys daugiau nei 30 tūkst. gyventojų:
Zsuzsa Polgár
Siuzana Polgar ( arba Zsuzsa Polgár; ; g. 1969 m. balandžio 19 d. Budapešte) – vengrų–amerikiečių šachmatininkė, aštuntoji istorijoje pasaulio moterų klasikinių šachmatų čempionė (1996–1999 m.). Keturių moterų pasaulio čempionatų: 1981 m. – merginų iki 16 m., 1992 m. – žaibo, greitųjų ir 1996 m. – klasikinių šachmatų nugalėtoja. Didmeistrė: moterų – nuo 1987 m., vyrų – nuo 1991 m. ,
1984 m., būdama 15-kos metų, pasiekė aukščiausią Elo reitingą tarp moterų pasaulyje ir 20 metų liko tarp trijų aukščiausiąjį reitingą turinčių šachmatininkių.
Šachmatų sporto organizatorė, trenerė, žurnalistė, eilės knygų apie šachmatus autorė.
Vaikystė
Siuzana Polgar gimė Budapešte, Vengrijoje, žydų šeimoje. Ji buvo vyriausia iš trijų seserų. Visos trys – žinomos šachmatininkės: Judita – vyrų didmeistrė, turinti aukščiausią, tarp moterų, pasaulyje reitingą, Sofija vyrų tarptautinė meistrė, o Siuzana tapo moterų pasaulio šachmatų čempione. Tėvas nebuvo profesionalus šachmatininkas, bet pamatęs, kad dar neturinti 4 metų Siuzana susidomėjo šachmatų figūromis, pamokė ją žaisti. Vėliau pastebėjęs jos gabumus, samdė šachmatų trenerį ir taip prasidėjo jos užsiėmimai šachmatais. Vienu iš trenerių buvo didmeistris L. Sabo. Tėvas ir motina – abu pedagogai. Jie nutarė neleisti savo dukterų į mokyklą, bet mokyti jas namie patys pagal specialią programą, kurioje buvo sustiprintas šachmatų bei kalbų mokymas. Tėvas Laslo Polgar buvo manė, kad genijus galima išugdyti, jei juos nuo mažens imama tinkamai mokyti. Jis buvo įsitikinęs, kad kada nors moteris nugalės vyrų pasaulio šachmatų čempionate ir stengėsi, kad tai įgyvendintų kas nors iš jo dukterų.
Siuzana nuo ankstyvos vaikystės greitai tobulėjo. Būdama ketverių, ji laimėjo savo pirmąjį turnyrą ir, surinkusi 10 taškų (+10,-0,=0), tapo Budapešto mergaičių (iki 11 m.) čempionė. 1979 m. Vengrijos moterų čempionate užėmė 6-ąją vietą. Būdama 10-ties metų įvykdė moterų nacionalinės meistrės reikalavimus. 1981 m., būdama 12-kos, Pasaulio jaunių čempionate, merginų iki 16 m. grupėje, iškovojo aukso medalį. Tais pat metais nugalėjo Varnoje vykusiame tarptautiniame moterų šachmatų turnyre.
Jaunystė
thumb|Siuzana Polgar 1985 m. 1984 m., kai jai buvo 15 metų, Siuzana Polgar buvo pasiekusi aukščiausią tarp moterų Elo reitingą pasaulyje.
1991 m. sausio mėn. S. Polgar tapo 1-ąja moterimi, FIDE tapusia vyrų didmeistre, įvykdžiusia normą trijuose vyrų turnyruose, ir turėjusia reitingą, viršijantį 2500.
1992 m. S. Polgar laimėjo tiek pasaulio žaibo, tiek pasaulio moterų greitųjų šachmatų čempionatus
Vyrų varžybose
Žaidė mačą su prancūzų šachmatininku O. Rene (1987) – 2½ : 3½ (+1, -2, =3) Tarptautinių žaibo maratonų nugalėtoja, (Drezdenas 1985 ir 1986 m.).
Komandinės šachmatų varžybos
Siuzana Polgar žaidė įvairiose komandinėse šachmatų varžybose: už Vengrijos ir JAV rinktines moterų šachmatų olimpiadose, už Vengrijos vyrų rinktinę Europos komandiniame šachmatų čempionate, už Budapešto MTTK komandą Europos vyrų klubų taurės varžybose.
Šachmatų olimpiados
Ji žaidė prie pirmos lentos 4-iose šachmatų olimpiadose: 1988–1994 m. Vengrijos rinktinėje, o 2004 m. – JAV rinktinėje. Žaisdama šachmatų olimpiadose sužaidė 56 partijas, nepralaimėjo nei vienos ir surinko 43½ taško (+31, =25, -0), kas sudaro 77,7 % galimų taškų. Laimėjo 10 medalių: 5 aukso, 4 sidabro ir 1 bronzos;
Pževuz Nurskai
Pževuz Nurskai  – kaimas Lenkijos rytuose, Ceranuvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Zsuzsa Polgár
Šachmatų olimpiados
Siuzanos Polgar pasiekimai atskirose moterų šachmatų olimpiadose.
Pastaba. *Vietos individualiai: pirmas skaičius – pagal aukščiausią pasiektą reitingą, antras – vieta prie lentos, trečias – vieta už daugiausia surinktų taškų.
Europos vyrų klubinių komandų taurės varžybos
1990 m. žaidė prie 2-ios lentos už Budapešto MTKB vyrų komandą Europos vyrų klubinių komandų taurės varžybose.
Pirmasis bandymas
Nors S. Polgar vengė dalyvauti moterų šachmatų turnyruose, ji vis tik pradėjo dalyvauti pasaulio moterų čempionato atrankinėse varžybose. 1992 m. Šanchajuje 23 metų Siuzana Polgar, trim taškais aplenkusi N. Joseliani ir M. Čiburdanidzę, laimėjo kandidačių turnyrą, bet teisės žaisti mačo su pasaulio čempione Sie Dziun dar neiškovojo. Pagal FIDE pasaulio moterų čempionato taisykles dvi geriausiai pasirodžiusios kandidačių turnyro dalyvės dar turėjo sužaisti tarpusavio mačą, kad išaiškintų, kuri iš jų žais mačą su pasaulio čempione. Siuzana Polgar teko žaisti mačą N. Joseliani, nes pastarosios papildomi kandidačių turnyro rodikliai buvo geresni už M. Čiburdanidzės.
Nors buvo manoma, kad 1993 m. Monake vyksiantis S. Polgar – N. Joseliani mačas baigsis S. Polgar naudai: jos Elo reitingas buvo 100 balų aukštesnis už varžovės reitingą, bet taip neatsitiko. Nors aštuonių partijų mačo pradžioje Vengrijos šachmatininkė laimėjo pirmąsias dvi partijas, o po to, dar tris baigė lygiosiomis ir per likusias tris likusias jai, kad laimėtų mačą, užteko taško, tačiau jo neiškovojo. Gruzijos šachmatininkė laimėjo šeštąją partiją, septintąją sužaidė lygiosiomis, o laimėjusi aštuntąją, išlygino mačo rezultatą. Paskirtos dvi papildomos partijos nugalėtojos neišaiškino: S. Polgar laimi pirmąją partiją, o N. Joseliani – antrąją. Paskyrus dar dvi papildomas partijas, viskas pasikartojo: Polgar laimėjo pirmąją, o N. Joselianį – antrąją. Pagal FIDE taisykles, tokiu atveju, mačo nugalėtoja nustatoma, traukiant burtus. Jie buvo sėkmingi varžovei.
Antrasis bandymas
Nepasisekus pirmajam bandymui, S. Polgar dalyvavo kitame pasaulio moterų šachmatų čempionato cikle. 1994 m. rugsėjo mėn. Tilburge vykusiame kandidačių turnyre kartu su M. Čiburdanidze pasidalija 1–2 vietas (po 10½ iš 16) ir 1995 m. kovo mėn. Sankt Peterburge tarpusavyje žaidė 10 partijų mačą dėl teisės žaisti su Sie Dziun. Mačą Siuzana Polgar laimėjo įtikinamai 5½ : 1½ C.
Pasaulio moterų šachmatų čempionė
Antrasis bandymas buvo sėkmingas: 1996 m. Chaene Siuzana Polgar laimėjo 16 partijų mačą dėl pasaulio čempionės titulo prieš Sie Dziun. Mačas jai susiklostė sėkmingai. Nors Sie Dziun laimėjo pirmąją partiją, bet po dviejų lygiųjų S. Polgar pasiekė dvi pergales iš eilės, o po dar vienų lygiųjų – vėl dvi pergales ir išėjo į priekį trijų taškų skirtumu – 5½ : 2½. Pasaulio čempionės pastangos švelninti rezultatą nedavė vaisių: po dviejų sekančių lygiųjų pretendentė į titulą vėl laimėjo. Ir nors 12-ąją partiją Sie Dziun laimėjo, tai jos neišgelbėjo: 13-ąją laimėjo pretendentė ir mačas baigėsi 8½ : 4½ (+6,-2,=5) jos naudai. Siuzana Polgar tapo pasaulio moterų šachmatų čempione.
Juodkalniečiai
Juodkalniečiai  – pietų slavų etninė grupė, susijusi su Juodkalnija ir juodkalniečių tarme. Dauguma tikinčiųjų – stačiatikiai.
Zsuzsa Polgár
Titulo praradimas
1998 m. teisę į mačą dėl pasaulio čempionės titulo su Siuzana Polgar įgijo Sie Dziun, bet šis mačas neįvyko. Taip atsitiko todėl, kad Siuzana Polgar paprašė atidėti mačą dėl sūnaus gimdymo, be to, jos netenkino, kad mačas bus rengiamas tik Kinijoje ir kad mačo prizinis fondas per mažas. FIDE nepatenkino jos prašymo, be to, ją diskvalifikavo ir surengė pasaulio čempionato mačą tarp kandidačių turnyro 1–2 vietos laimėtojų: A. Galiamovos ir Sie Dziun. Taip Siuzana Polgar neteko pasaulio čempionės titulo.
Sugrįžimas į šachmatus
thumb|Siuzana Polgar žaidžia simultaną, 2005 m. Pagimdžiusi du sūnus (1999 ir 2000 m.) Siuzana Polgar 2003 m. pradėjo vėl žaisti šachmatų varžybose. Tais metais ji tapo 1-ąja moterimi, laimėjusia JAV atvirąją žaibo čempionatą, kuriame dalyvavo 7 didmeistriai. Tai ji pakartojo 2005 ir 2006 m.
2004 m. žaidė už JAV moterų komandą šachmatų olimpiadoje, kur padėjo komandai laimėti sidabro, o pati už asmeninį pasirodymą iškovojo du aukso medalius (pagal geriausį parodytą reitingą ir pagal daugiausiai surinktų taškų) ir sidabro medalį už pasirodymą prie 1-os lentos.
2005 m. Palm Byčo (Florida) kurorte laimėjo didelį simultaną (vienu metu žaidė su 326 žaidėjais) (+309, =14, – 3). Tuo metu tai buvo aukščiausias pasiekimas pasaulyje. Vėliau ji per 17 valandų sužaidė 1131 partiją iš kurių laimėjo – 1112.
2006 m. Siuzana Polgar, finale nugalėjusi Vokietijos šachmatininkę Elisabeth Pahtz (+1, =1, -0), laimėjo FIDE pasaulio moterų taurės varžybas. 2006 m. ji organizavo ir pati žaidė Niujorko mero taurės greitųjų šachmatų (po 30 min.) varžybose. Dviejų ratų turnyre, kuris pagal reitingą buvo antras JAV, po Gatos Kamskio užėmė antrąją vietą. Nuo 2006 m. ji oficialiose varžybose nebežaidžia.
Siuzanos Polgar fondas
Siuzanos Polgar iniciatyva jis buvo įkurtas 2002 m. ir jo tikslas „remti JAV visų amžiaus grupių jaunimo, o ypač mergaičių, šachmatų mokymą ir varžybų organizavimą, teikti žaidėjams socialinę paramą. Fondas išlaikomas iš labdaringų aukų.
Šachmatų meistriškumo kėlimo institutas
Siuzana Polgar 2007 m. prie Teksaso technikos universiteto Luboke (Teksasas) įkūrė šachmatų meistriškumo kėlimo institutą (SPICE). Ji buvo šio instituto direktore (2007–2012 m.). tais pačiais metais Teksaso universitetas ir Susan Polgar surengė 1-ąsias SPICE taurės šachmatų varžybas, kurios ilgainiui tapo kasmet rengiamais aukštos kategorijos turnyrais. 2010 m. surengtas SPICE taurės turnyras jau buvo 16-os kategorijos. 2012 m. birželio mėn. ji perkėlė SPICE institutą, kartu su dėstytojais, iš Luboko į Vebsterio universitetą Sent Luise ir toliau vadovauja SPICE institutui.
Knygos
Siuzana Polgar yra bendraautorė knygų: „Karališko žaidimo karalienė“ (1997), „Išmok žaisti šachmatais per 24 valandas“ (2003), „Pasaulio čempiono šachmatų vadovas“ (2005), „Kelias į sėkmę: kaip seserys Polgar pakeitė šachmatų pasaulį“ (2005), „Šachmatų taktika čempionams“ (2006), „Turtingas kaip karalius: kaip šachmatai gali padėti tapti investavimo didmeistriu“ (2014).
Žurnalistika
Siuzana Polgar yra šachmatų žurnalistė, rašanti žurnaluose, laikraščiuose ir tinklalapiuose: „Chess Life“, „ChessCafe“, „Chess Life for Kids“, „Chess Horizons“, „Georgia Chess“, „Chessville“, „Empire Chess“, „School Mates“, „Europe Echecs“. Ji yra išleidusi 11 DVD su šachmatų lekcijomis. Ji šachmatų svetainės „ChessDailyNews“, pateikiančios kasdienę informaciją apie šachmatų varžybas, įkūrėja ir vykdančioji direktorė.
Kita veikla
Be SPICE taurės turnyrų, ji organizuoja, teisėjauja turnyruose (SPICE pavasario turnyras, Niujorko mero taurė, Siuzanos Polgar merginų čempionatas, Siuzanos Polgar pasaulio atvirasis, nacionalinis mergaičių ir berniukų atvirasis turnyras).
Suzana Polgar – vyriausioji Teksaso universiteto komandos (2007–2012 m.), o nuo 2012 m. Vebsterio universiteto komandos trenerė.
Nuo 2009 m. Siuzana Polgar yra viena iš dviejų FIDE moterų šachmatų komisijos pirmininkių.
FIDE už 2013 m. trenerio veiklą apdovanojo Furmano Simeono medaliu, kuris kasmet įteikiamas geriausiam šachmatų treneriui, dirbančiam su moterų ir vyrų žaidėjais. Ji buvo pirmoji moteris, kurią FIDE apdovanojo šiuo aukščiausiu apdovanojimu.
Asmeninis gyvenimas
thumb|Siuzana Polgar ir Paulo Truong vedybinė nuotrauka, 2006 m. Siuzana Polgar 1994 m. ištekėjo už amerikiečio Jakobo Šucmano (Jacob Shutzman) ir išvyko gyventi į Niujorką. Augina du sūnus: Tomą (g. 1999) ir Lymą (g. 2000). Vėliau išsiskyrė, o 2006 m. ištekėjo už Paulo Truongo (Paul Truong). 2015 m. gyveno Sent Luise.
Paplūdimys
thumb|250px|Smėlio paplūdimys Australijoje Paplūdimys – lėkšta jūros, ežero, upės ar kitokio vandens telkinio kranto dalis, kurios lygis nedaug iškilęs virš vandens lygio, susidariusi veikiant bangoms. Tai jūros link pasviręs sausumos ruožas tarp kranto linijos ir pajūrio kopų ar aukštumų (arba aukštosios kranto dalies). Sudarytas iš smulkių uolienų dalelių: smėlio, žvyro, gargždo, žvirgždo, atsitiktinių riedulių. Taip pat būna kriauklių, koralų liekanų. Paplūdimiai susidaro dėl akumuliacijos proceso, bangoms nešant ir nusodinant uolienas ant kranto. Dažnai vėjas iš sunešto smėlio supusto pakrantės kopas.
Uolėtose ežerų ar jūrų pakrantėse paplūdimių gali nebūti.
Paplūdimiai – svarbi rekreacinė zona. Ypač vertinami smulkaus, minkšto smėlio paplūdimiai.
Stubriukai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas – lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas, 1938 m. rugsėjo 30 d. prijungti Girneliai (Girnehlen, Mühlenruh, 1905 m. buvo 31 gyventojas) ir Staniai (Stannen, Oberstannen, 1905 m. buvo 30 gyventojų). 1947–2008 m. Majakovskojės apylinkės kaimas. 1993 m. prijungtas Pospelovas (,, 1905 m. buvo 16 gyventojų).
Fedaravičius
Fedaravičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tarpžvaigždinė erdvė
Tarpžvaigždinė erdvė – juodasis kosmosas, tačiau ji nėra visiškai tuščia. Ją užpildo išretintos dujos ir plazma. Plika akimi matomas švytėjimas yra tik viena iš plazmos keistenybių.
Outer space
Krepšinis 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Krepšinio turnyras 1992 metų olimpinėse žaidynėse vyko Pavelló Olímpic arenoje Barselonoje, Ispanija, nuo liepos 25 d. iki rugpjūčio 10 d. Šiame olimpiniame turnyre pirmą kartą dalyvavo NBA lygos žaidėjai. JAV rinktinė vadinama „Dream Team“, sudaryta iš geriausių NBA lygos profesionalų, laimėjo aukso medalius. Pirmą kartą Olimpinių žaidynių istorijoje dalyvavo Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė ir pirmą kartą Lietuvos istorijoje Olimpiadų komandinių varžybų rungtyje laimėjo bronzos medalius, rezultatu 82:78 nugalėjusi jungtinę NVS krepšinio rinktinę. Šis pasiekimas 2012 m. įamžintas JAV dokumentiniame filme „Kita svajonių komanda“ (rež. Marius Markevičius).
A grupė
! Šalis ! ! ! ! ! 🇦🇴 ! ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
B Grupė
! Šalis ! ! ! ! ! ! ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
Medaliai
! Auksas ! Sidabras ! Bronza
Komandų sudėtys (prizininkai)
1. JAV: Charles Barkley, David Robinson, Patrick Ewing, Larry Bird, Karl Malone, Scottie Pippen, Michael Jordan, Clyde Drexler, Christian Laettner, John Stockton, Chris Mullin, Magic Johnson).
Piemenų pagarbinimas (Correggio)
Piemenų pagarbinimas, kitaip '''Šv. Naktis''' – vienas pačių garsiausių renesanso dailininko Antonijo Alegrio, praminto Koredžu (apie 1490–1534), paveikslų. Saugomas Dresdeno Senųjų meistrų paveikslų galerijoje.
Istorija
Paveikslas užsakytas 1522 m. aristokrato Alberto Pratoneri jo giminės koplyčiai San Prospero bažnyčioje Emilijos Redže. Tiksli paveikslo pabaigimo data nežinoma. Paveikslas koplyčioje patalpintas 1530 m. 1640 m. Modenos ir Redžijo kunigaikštis Frančeskas I Estė slaptai pagrobė paveikslą iš bažnyčios. 1746 m. Lenkijos karalius ir LDK didysis kunigaikštis, Saksonijos kurfiurstas Augustas III įsigijo paveikslą ir pergabeno jį į Dresdeną.
Krepšinis 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Komandų sudėtys (prizininkai)
3. Lietuva: Arvydas Sabonis, Rimas Kurtinaitis, Valdemaras Chomičius, Sergejus Jovaiša, Romanas Brazdauskis, Darius Dimavičius, Šarūnas Marčiulionis, Gintaras Krapikas, Gintaras Einikis, Artūras Karnišovas, Arūnas Visockas, Alvydas Pazdrazdis).
Piemenų pagarbinimas (Correggio)
Paveikslo tema
Paveiksle vaizduojama Kristaus gimimo naktis. Epizodas, kuomet piemenys, iš angelo sužinoję žinią apie Išganytojo gimimą, nusileido iš kalnų jo pagarbinti. Paveikslo veiksmas vyksta senoviniuose griuvėsiuose (matoma išlikusi kolona ir akmenys), kurie vaizduoja Betliejaus prakartėlę. Kairėje vaizduojami piemenys. Vienas jų prisidengęs akis nuo šviesos, sklindančios nuo kūdikio Jėzaus. Piemenys atsinešę krepšį su žąsiukais. Už Mergelės Marijos yra Šv. Juozapas, kuris prilaiko asilą. Scenos peizažo tolumoje matyti brėkštantis rytas. Paveikslo viršuje atsiveria dangus, kuriame matyti angelai, švenčiantys Kristaus atėjimą.
Paveikslas laikomas pirmu reikšmingu darbu vakarietiškame mene, kuriame vaizduojami dirbtinio apšvietimo efektai. Menininkas vaizduoja dieviškąją šviesą, sklindančia nuo Jėzaus Kristaus. Tipiškai Koredžo kūrybai, scenoje nėra nė ženklo apie būsimas Kristaus kančias. Paveikslo veikėjai džiaugiasi esamu momentu. Marijos veide nėra rūpesčių ar gilaus psichologinio atvaizdavimo. Ji tiesiog džiaugiasi kūdikio gimimu. XVIII a., kai Koredžo talento pripažinimas buvo pasiekęs viršūnę, šis paveikslas populiariai buvo pramintas „Naktimi“, kad atskirti nuo kito paveikslo „Madonos su Šv. Jeronimu“, kuris buvo pramintas „Diena“.
Piliakalnis
thumb|right|260px|[[Daubarių piliakalnis]] thumb|right|260px|[[Šimonių piliakalnis|Migonių piliakalnis]] thumb|260px|[[Merkinės piliakalnis]]
Pìliakalnis (pilies kalnas) – tai kalva, kalnas, kur stovi ar stovėjo pilis, pilies kalnas. Piliakalniais vadinami labai skirtingos išorinės išvaizdos bei vidinės struktūros objektai: nuo labai panašių į paprastas kalvas ankstyvųjų piliakalnių iki gerai matomais grioviais ir pylimais sutvirtintų vėlyvųjų piliaviečių. Piliakalnį kaip gynybinį įrenginį sudaro du pagrindiniai elementai: pati įtvirtinta vieta bei jos įtvirtinimai. Įtvirtinta vieta – tai piliakalnio aikštelė – buvęs pilies ar kitokio įtvirtinimo kiemas. Manoma, kad piliakalnio pavadinimas kilęs ne nuo žodžio pilis, bet nuo veiksmažodžio pilti. Dažniausiai piliakalniai Lietuvoje yra natūraliai susiformavusios kalvos bei krantų iškyšuliai su žmogaus įrengtais gynybinės paskirties įtvirtinimais (pylimais, sustatintais šlaitais, terasomis, grioviais). Dažnai šalia pilies būdavo gyvenvietė, kartais dar ir įtvirtintas priepilis. Piliakalniai atsirado apie 1000 m. pr. m. e. – jie yra svarbiausias pagoniškos baltų kultūros palikimas. Kitose, netgi kaimyninėse etninėse grupėse ir tautose piliakalniai nebuvo paplitę, nes dažniausiai pakako gamtinių medžiagų mūrinėms pilims statyti. Piliakalnius galima skirstyti pagal etninį principą – kiekvienai baltų genčiai būdingi saviti piliakalnių bruožai.
Piliakalnių etapai
Pradžioje ant piliakalnių buvo statomos įtvirtintos gyvenvietės, vėliau, apie V a. – VI a., jie tapo papėdės gyventojų slėptuvėmis nuo užpuolikų. Pradžioje jie saugoję nuo vietinių genčių puldinėjimų, o vėliau – nuo kryžiuočių, švedų ir slavų. Nuo X a. piliakalniai pradedami apgyvendinti, atsiranda medinės pilys, kuriose gyvendavę kunigaikščiai. XIV a. pab. – XV a. pr. piliakalniai praranda savo reikšmę. Lietuvoje daugiausia vėlyvojo periodo piliakalnių, nes jie buvo geriausiai įrengti ir didžiausi.
Piliakalniai Lietuvoje
Lietuvoje priskaičiuojama apie 900 piliakalnių. Piliakalniai Lietuvos teritorijoje atsirado žalvario amžiuje suintensyvėjus prekybai bei kovoms dėl įtakų įvairiose žemėse. Piliakalnių sankaupas atskirose vietose lėmė ir kalvotas Rytų Lietuvos bei Žemaitijos reljefas, suformuotas ledyno tirpimo. Piliakalniai ypač paplito geležies amžiuje. Lietuvos teritorijoje jų kasinėta tik apie dešimtadalį. Baltiškų piliakalnių gausu Karaliaučiaus srityje, Lenkijos, Baltarusijos, Ukrainos, Latvijos teritorijose. Dėl kitų vietų – diskutuojama.
Kad kalva būtų pripažinta piliakalniu, remiamasi tam tikrais kriterijais: turi būti matomi gynybiniai įtvirtinimai (pylimai, grioviai, terasos, pastatinti šlaitai, pilies kiemas ir kt.), šnekamoji tradicija, kultūrinis sluoksnis (namų apyvokos ir prabangesni daiktai, žmonių gyvenimo likučiai: buitinių atliekų sluoksnis). Daugeliu atveju piliakalnis yra natūraliai atsiradusi kalva, o ne žmonių supiltas kalnas. Piliakalnių tankumas Lietuvoje yra vienas didžiausių pasaulyje. Apie 80 proc. piliakalnių apaugę mišku.
Kartais piliakalniai tampa lobių ieškotojų objektais, tikintis surasti čia tariamai paslėptas vertybes. Tačiau Lietuvoje draudžiama kasinėti piliakalnius ir senkapius 50 m spinduliu aplink juos.
Piliakalniai Latvijoje
thumb|Tėrvetės piliakalnis. Pagrindinis [[Žiemgaliai|Žemgalių centras geležies amžiaus pabaigoje.]]
Piliakalniai Latvijoje buvo naudojami ne tik karinėms ar administracinėms funkcijoms, bet taip pat jie buvo kai kurių regionų kultūriniai ir ekoniminiai centrai. Latvijos piliakalniai dažnai buvo didesnio komplekso dalis, kurį sudarydavo pagrindinė tvirtovė, aplink ją esanti gyvenvietė ir vienas arba daugiau laidojimo laukų. Pirmieji piliakalniai Latvijoje, pvz., Daugmalės piliakalnis, pasirodė bronzos amžiuje. Kiti buvo nuolat apgyvendinti iki geležies amžiaus pabaigos.
Markė
Markė - moneta, piniginis vienetas ar metalo svorio matas, susijęs su monetų kaldinimu ir pinigų apskaita.
Piniginiai ir matų vienetai
Šiuos buvusius piniginius vienetus pakeitė euras.
Mohi slėnio mūšis
Mohi slėnio mūšis, dar vadinamas Šajo upės mūšiu – 1241 m. balandžio 11 d. Vengrijoje vykęs mūšis tarp jungtinių Vengrijos karalystės, Tamplierių bei Teutonų pajėgų ir į Vakarų pusę įsiveržusios Mongolų imperijos kariuomenių.
Prielaidos
1240 m. Batijaus ir Subudajaus vadovaujami mongolai galutinai įveikė bet kokį Rusios kunigaikštysčių pasipriešinimą ir pradėjo invaziją į Europą. Vengrija buvo pirmasis ir svarbiausias jų taikinys, vartai į vakarus. Kariniai veiksmai prasidėjo 1241 m.
Mongolų armija pasidalijo į tris dalis, ketindama pulti išsyk trimis frontais. Pirmosios armijos tikslas buvo sutrukdyti galimai pagalbai vengrams iš Lenkijos pusės. Ji užpuolė Lenkiją ir balandžio 9 d. (dvi dienos prieš Mohi slėnio mūšį) Legnicos mūšyje sutriuškino Henriko II Pamaldžiojo vadovaujamą jungtinę lenkų-vokiečių kariuomenę.
Antroji armija užpuolė ir nugalėjo Transilvaniją.
Pagrindinė ir didžiausia armija, vadovaujama pačių Subudajaus ir Batijaus, patraukė į Vengriją tiesiai per gerai įtvirtintą Verecko perėją Karpatų kalnuose ir kovo 12 d. sutriuškino palatino Dénes Tomaj vadovaujamą vengrų armiją.
Vengrų pasiruošimai
Tuo metu Vengrijoje buvo kilusi politinė krizė dėl karaliaus Belos IV reformų ir trinties tarp kumanų pabėgėlių ir vietinių vengrų. Kumanų chanas buvo asmeniškai globojamas karaliaus ir laikytas vengrų sąjungininku, tačiau jis buvo nužudytas – greičiausiai vengrų diduomenės, bet kuriuo atveju kaltinama buvo ji. Per kraštą vilnijo maištai, kumanai traukėsi į pietus, pakeliui plėšdami ir niokodami apylinkes. Bela IV bandė mobilizuoti visą armiją, tačiau nesėkmingai: kumanų maištai buvo laikomi smulkiu nepatogumu, o artėjančią mongolų armiją taip pat mažai kas laikė rimta grėsme. Daug kilmingųjų atsisakė rinkti armijas specialiai siekdami pakenkti karaliui.
Kai prasilaužę pro Verecko perėją mongolai kovo 15 d. pasiekė Peštą (rytinė dab. Budapešto sritis) ir pradėjo plėšti, Bela IV uždraudė vengrams pulti, kadangi jie dar nebuvo iki galo pasirengę karui. Tačiau jo sąjungininkas Austrijos kunigaikštis Frydrichas II užpuolė ir įveikė smulkią mongolų avangardo plėšikų grupę. Po šio įvykio karaliaus reputacija dar labiau krito, jis buvo pradėtas laikyti bailiu ar bent jau diduomenė stengėsi jį taip parodyti. Kunigaikštis Frydrichas II, pademonstravęs, kad mongolai jokio pavojaus nekelia, su savo armija grįžo namo. Kaločos arkivyskupas Ugrin Csák taip pat pasekė Frydricho pavyzdžiu, ir neklausydamas karaliaus draudimo, su savo surinkta armija išjojo kautis prieš mongolus, tačiau buvo įviliotas į pelkes kur jo sunkiai šarvuoti raiteliai įstrigo ir buvo išžudyti ar nuskendo. Pačiam arkyvuskupui vos pavyko pasprukti.
Mūšis
thumb|250px|right|Mūšio planas
Naktis
Po savaitės žygiavimo ir dažnų nedidelių mongolų išpuolių, vengrų kariuomenė pasiekė Šajo upę. Čia ji sustojo pailsėti ir sulaukti papildomos provizijos. Bela IV įsakė iš vagonų statyti fortifikuotą stovyklą. Kadangi vietovė buvo miškinga, vengrai nematė ir nežinojo, kad mongolų kariuomenė yra čia pat kitame krante.
Manoma, kad pradinis mongolų planas buvo palaukti, kol vengrai pradės keltis per upę ir tuomet pulti. Dėl nežinomų priežasčių, jie visgi nusprendė atakuoti įtvirtintą vengrų stovyklą, persikeldami per upę patys.
Pasak kai kurių šaltinių, naktį iš mongolų stovyklos pabėgęs vergas įspėjo vengrus apie artėjančią mongolų ataką per Šajo tiltą. Nors vengrai vis dar nesitikėjo, kad tai bus kažkas daugiau už nedidelį partizaninį išpuolį, jaunesniojo Belos IV brolio princo Kalmano ir arkivyskupo Ugrin Csák vadovaujamos armijos paliko stovyklą, kad apgintų tiltą. Tai turėjo būti netikėtumas mongolams, kurie nežinojo, jog vengrai perspėti. Buvo manoma, kad mongolai naktį nepuls, tik bandys persikelti į kitą krantą, todėl netikėtai saugomas tiltas turėjo būti jiems rimta kliūtis.
Limfocitinis choriomeningitas
Limfocitinis choriomeningitas (LCM) – LCM viruso sukelta infekcinė liga, kurią perneša graužikai. Limfocitinio choriomeningito virusas (LCMV) yra viengrandės RNR virusas, kuris priklauso Arenaviridae šeimai (taip pavadintas dėl savo išvaizdos, žiūrint elektroniniu mikroskopu, atrodo, kaip smėlio grūdas). Kiti šios šeimos nariai yra Lassa virusas ir Tacaribe grupė. Pirmą kartą izoliuotas 1933 m. LCMV sukelia dvifazę, ribotą ligą, su karščiavimu, vadinamą choriomeningitiniu encefalitu, kuri komplikuojasi aseptiniu meningitu. Graužikai, tokie kaip namų pelės, žiurkėnai, būna užsikrėtę be ligos simptomų ir yra biologinis žmogaus infekcijos sukėlėjo rezervuaras. LCMV dažniausiai užsikrečiama įkvepiant užkrėstų graužikų išmatų. Odos įdrėskimų užkrėtimas yra svarbus infekcijos plitimo kelias tarp dresuotojų ir laboratorijos darbuotojų.
Mohi slėnio mūšis
Naktis
Netikėtas pralaimėjimas keliantis per upę privertė mongolus pakeisti planus. Šibanas su nedidelėmis pajėgomis nujojo į šiaurę, kad persikėlęs per upę netikėtai užpultų tilto sargybą iš užnugario. Subudajus parengė planą, kaip pridengti mongolų persikėlimą per pagrindinį tiltą atakuojant arbaletininkus akmensvaidžiais – pirmasis žinomas apgulties ginklų panaudojimas tiesiogiai prieš žmones Europoje. Už šią operaciją ir persikėlimą buvo atsakingas Batijus, pats Subudajus su dalimi armijos patraukė į pietus ir pradėjo statyti skubų papildomą tiltą.
Rytas
thumb|250px|right|Karalius Bela IV bėga nuo mongolų. XIV a. paveikslas Išaušus Batijaus armija pradėjo tiltą saugojusių arbaletininkų ataką akmensvaidžiais, o netrukus prie jos prisidėjo iš užnugario apėjusi Šibano grupė. Vengrai atsitraukė į pagrindinę stovyklą, ir apytiksliai 8 val. ryto Batijaus vadovaujama mongolų armijos dalis jau buvo persikėlusi į kitą Šajo krantą.
Limfocitinis choriomeningitas
Pasaulyje limfocitinis choriomeningitas paplitęs Šiaurės Amerikoje, Pietų Amerikoje ir Europoje; tikslių paplitimo duomenų nėra, nors apie 5 % JAV populiacijos kraujyje randama antikūnų prieš viruso antigenus. Susirgimai dažnesni rudens ir žiemos mėnesiais, priklauso nuo regiono graužikų populiacijos. Kurios nors rasės ar lyties polinkis labiau sirgti šia liga nėra pastebėtas, dažniau užsikrečia jauni suaugusieji, tačiau susirgimas gali pasireikšti bet kurioje amžiaus grupėje. Taip pat dažnesnis skurdžiau gyvenančiose socioekonominėse grupėse.
Mohi slėnio mūšis
Rytas
Vengrų bėgliams atvykus į stovyklą ir pranešus apie mūšį, princas Kalmanas, Ugrinas ir tamplierių riteriai išvyko prie tilto. Buvo manoma, kad viskas vyks panašiai kaip naktį, ir nedidelės per tiltą besikeliančios mongolų pajėgos bus ir vėl nesunkiai atremtos. Didžioji vengrų armijos dalis liko stovykloje. Tačiau pamatę mongolų pajėgas, vengrų karvedžiai suvokė tikrąjį mūšio mastą ir po trumpo susidūrimo atsitraukė į stovyklą pastiprinimo. Tačiau Bela IV nedavė įsakymo pulti mongolus, kas dar labiau padidino susipriešinimą tarp jo ir vengrų didikų. Įniršęs arkivyskupas viešai iškeikė karalių, ir galiausiai vengrų armija patraukė prie upės. Tačiau sugaišto laiko užteko, kad visi Batijaus mongolai persikeltų į kitą krantą.
Mūšis mongolams vėl buvo sunkus. Dėl užnugaryje esančios upės jie dalinai neteko vieno iš svarbiausių savo ginklų – manevringumo. Taip pat, vengrų kariuomenė turėjo kiekybinį pranašumą prieš Batijaus pajėgas. Pasak „Juanių dinastijos istorijos“, Batijus prarado trisdešimt savo asmeninės elitinės gvardijos (kešikų) karių ir vieną iš savo leitenantų – Bakatu. Tačiau pietuose per upę persikėlęs Subudajus laiku suspėjo į pagalbą. Su savo armija netikėtai užpuolęs vengrų flangą, privertė juos pasiduoti panikai ir atsitraukti į stovyklą.
Limfocitinis choriomeningitas
Sveiko žmogaus organizmui virusas didelio pavojaus nekelia, tačiau gali būti mirtinas žmonėms su susilpnėjusia imunine sistema. Kitam žmogui liga gali būti perduodama tik iš sergančios besilaukiančios motinos gemalui, taip pat 2005 m. užregistruoti keli atvejai, kai virusas perduotas transplantuojant organus.
Mohi slėnio mūšis
Popietė
Vengrams galbūt būtų užtekę pajėgų atsilaikyti prieš mongolus įtvirtintoje stovykloje, tačiau padegamųjų strėlių lietus juos visiškai demoralizavo. Prasidėjo panika, daug karių žuvo sutrypti minioje. Galiausiai prasidėjo masinis bėgimas iš stovyklos pro mongolų apsiaustyje tam tyčia paliktą spragą. Didelius nuostolius kautynėse prie upės patyręs Batijus nebesivijo vengrų, tačiau Subudajaus armija užsiėmė persekiojimu. Raitieji ietininkai vijosi grupe, kad vengrai neturėtų kada atsikvėpti ir persigrupuoti. Tuo tarpu raitieji lankininkai tiesiog pasklido individualiai ir nesunkiai į nugaras iššaudė beveik visus bėglius. Belai IV ir Kalmanui pavyko pasprukti, arkivyskupas žuvo. Vengrų nuostoliai, kurių didžiausią dalį sudarė panikoje netvarkingai bėgantys kariai, buvo tokie dideli, kad jie jau nebeturėjo iš kur surinkti dar vienos armijos.
Pasekmės
thumb|250px|right|Kapavietė ir memorialas Mohi slėnyje Karališkoji šeima pabėgo į Austriją prašyti prieglaudos pas Frydrichą II, tačiau kunigaikštis juos įkalino ir paleido tik už milžinišką išpirką auksu ir trijų grafysčių perleidimą Austrijai. Tuomet Bela IV su savo šeima ir dalimi svitos pasitraukė prie Adrijos jūros, kur gyveno iki mongolų pasitraukimo. Visą tą laiką karalius bandė prašyti pagalbos iš įvairių Europos šalių, taip pat ir popiežiaus, siūlydamas visiems susivienyti prieš mongolus, tačiau niekam tai per daug nerūpėjo. Europoje mongolai vis dar nebuvo vertinami kaip rimta grėsmė. Tačiau kai kurių istorikų nuomone, po šio mūšio visoje Europoje jau apskritai nebebuvo įmanoma surinkti pakankamai rimtos armijos, kuri būtų galėjusi pasipriešinti tolesniai mongolų invazijai – o jei armiją ir surinktų, nei vienas iš tuometinių karvedžių negalėjo prilygti mongolų Subudajui.