cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lyvių kalba
Tiesioginė nuosaka
Kaip būdinga Baltijos finų kalboms, vartojamas neigimo veiksmažodis, jis yra asmenuojamas ir eina prieš pagrindinio veiksmažodžio šaknį, bet, skirtingai nuo kitų giminingų kalbų, daugiskaitoje pagrindinis veiksmažodis turi asmenų kaitybos priesagas. Anot Vytso, jos yra tokios pačios, kaip teigiamųjų formų daugiskaitos kaitybos priesagos, bet Vėrio pateiktame pavyzdyje neigiamosios formos daugiskaitos trečiojo asmens kaitybos priesaga atitinka daugiskaitos antrojo asmens priesagą, tad 'jie skaito' – ne luggõbõd, 'jūs skaitote' – tēg luggõt, bet 'jie neskaito' – ne äb luggõt (užuot sakius *ne äb luggõbõd). Tokia vartosena randama ir Lyvių–estų–latvių kalbų žodyne: lapst at umbizt – äb kūldõt 'vaikai yra užsispyrę – (jie) neklauso', Panašų pavyzdį pateikia ir Rudzytė (Rudzīte): ät uskõt '(jūs) netikite', äb uskõt '(jie) netiki'.
Esamojo laiko neigiamosios formos 'neskaito' asmenavimas:
Vientisinio būtojo laiko neigiamosios formos 'neskaitė' asmenavimas:
Tolesniame pavyzdyje Vėrio vartojamos nebūdingos pagalbinio veiksmažodžio vȱlda 'būti' formos (pavyzdžiui, ūottõ, āttõ), kurių nepateikia nė Lyvių-estų-latvių kalbų žodynas ir kurios prieštarauja pėdos izochronijos taisyklėms, yra pakeistos dažnai aptinkamomis formomis ūotõ '(jūs) esate', at '(jie) yra'. Ilgosios formos dažnai trumpinamos (ūomõ → ūom, ūotõ → ūot), todėl žodžio pabaigos balsis õ pateikiamas skliausteliuose.
Perfekto teigiamosios formos 'yra skaitęs' asmenavimas:
Vėrio nurodyta daugiskaitos trečiajam asmeniui nebūdinga pagalbinio veiksmažodžio forma ūottõ pakeista į ūot(õ), kurią jis jau yra siūlęs daugiskaitos antrajam asmeniui.
Perfekto neigiamosios formos 'nėra skaitęs' asmenavimas:
Pliuskvamperfekto (senesnio už perfektu reiškiamo veiksmo) teigiamosios formos 'buvo skaitęs' asmenavimas:
Pliuskvamperfekto (senesnio už perfektu reiškiamo veiksmo) neigiamosios formos 'nebuvo skaitęs' asmenavimas:
Galimoji nuosaka, arba sudėtinis būsimasis laikas
Anot Vėrio, konstrukcijų su līdõ reikšmė yra 'aš turbūt būsiu', o Vytsas jas interpretuoja tiesiog kaip reiškiančias būsimąjį laiką. Lyvių–estų–latvių kalbų žodynas šio žodžio formas paprastai aiškina kaip 'būti' būsimąjį laiką: nīemõ līb lipšāb 'karvė bus melžiama', mēg līm aššõ tegīž vel kubsõ 'mes greitai vėl būsime kartu', sīest midāgõst äb lī 'iš to nieko nebus'.
Galimosios (potencialinės) nuosakos, arba būsimojo sudėtinio laiko, teigiamosios formos 'turbūt bus', 'bus' asmenavimas:
Tariamoji nuosaka
Kaip jau buvo minėta, tariamosios nuosakos (kondicionalio) vienaskaitos pirmojo ir trečiojo, o daugiskaitos – antrojo ir trečiojo asmenų kaitybos priesagos yra sutapusios.
Tariamosios nuosakos esamojo laiko teigiamosios formos 'skaitytų' asmenavimas:
Vėris yra nurodęs tariamosios nuosakos esamojo laiko neigiamosios formos vienaskaitos antrojo asmens formą be -t: sa äd lugūks, po to jis vartoja tariamosios nuosakos perfekto neigiamosios formos vienaskaitos antrojo asmens pagalbinį veiksmažodį su -t: sa äd vȯlkst luggõn. Gali būti, kad pirmuoju atveju bus padaryta klaida, ir toliau pateikiamame pavyzdyje antrojo asmens kaitybos priesaga nurodoma su -t, taigi tariamosios nuosakos neigiamosios formos pagrindinis veiksmažodis yra toks pats, kaip teigiamosios.
Tariamosios nuosakos esamojo laiko neigiamosios formos 'neskaitytų' asmenavimas:
Tariamosios nuosakos perfekto teigiamosios formos 'būtų skaitęs' asmenavimas:
Tariamosios nuosakos perfekto neigiamosios formos 'nebūtų skaitęs' asmenavimas:
Liepiamoji ir geidžiamoji nuosakos
Skirtingi autoriai gali nevienodai apibrėžti tikslias liepiamosios (imperatyvo) ir geidžiamosios (jusyvo) nuosakų reikšmes. Anot Vytso, liepiamajai nuosakai priklauso vienaskaitos ir daugiskaitos antrojo asmens formos (lug! 'skaityk!', luggõgid! 'skaitykite!') ir labai retai vartojamas daugiskaitos pirmajam asmeniui skirtas liepimas (āndagõm! 'duokime!', likkõgõm! 'judėkime!'), vietoj kurio paprastai pasitelkiamas tiesioginės nuosakos pirmasis asmuo. Greta liepiamosios nuosakos, Vytsas išskiria geidžiamąją, susidariusią iš anksčiau turėtų liepiamosios nuosakos trečiojo asmens formų ir reiškiančią netiesioginį liepimą ar prašymą. Su geidžiamąja nuosaka dažniausiai vartojamas žodelis laz 'lai; kad; tegu; te-'. Geidžiamoji nuosaka turi tik vienaskaitą ir daugiskaitą, to paties skaičiaus asmenų kaitybos priesagos nesiskiria.
Savo ruožtu Vėris geidžiamosios nuosakos pirmojo ir trečiojo asmens formas įtraukia į liepiamąją nuosaką, taigi toliau pateiktame pavyzdyje pirmasis ir trečiasis asmenys yra geidžiamoji (jusyvas), o antrasis – liepiamoji nuosaka (imperatyvas). Antrojo asmens geidžiamosios nuosakos forma yra tokia pati, kaip ir kitų to paties skaičiaus asmenų: (laz) sa luggõg 'teskaitai; kad tu skaitytum', (laz) tēg luggõgõd 'teskaitote; kad jūs skaitytumėte', algõ sa luggõg 'teneskaitai; kad tu neskaitytum', algõd tēg luggõgõd 'teneskaitote; kad jūs neskaitytumėte'.
Liepiamosios ir geidžiamosios nuosakų teigiamosios formos '(jis/ji sakė), kad jis skaitytų; teskaito', 'skaityk!', 'skaitykite!':
Neigiamos geidžiamosios nuosakos formos neigiamasis pagalbinis veiksmažodis, einąs prieš įvardį, derinamas su pagrindiniu veiksmažodžiu.
Reikiamybės nuosaka
Reikiamybės nuosakoje veiksmo atlikėjas – naudininko linksnio, šią nuosaką į lietuvių kalbą pažodžiui verčiant galima perteikti kaip 'aš turiu iš skaitymo' (arba, pagal reikšmę, tiesiog 'man yra skaitytina', t. y. 'aš turiu skaityti', 'man reikia skaityti'), kai veiksmažodis 'būti' visada turi trečiojo asmens formą ('yra').
Skirtingai negu lietuvių kalboje, reikiamybės papildinys vartojamas ne su vardininku, o su partityvu: jõvvõ amātnikkõ um tulkõks vȯtšõmõst 'geras meistras (amatininkas) su žiburiu ieškotinas'.
Reikiamybės nuosakos esamojo laiko teigiamoji forma 'yra skaitytina' ('reikia skaityti'): Reikiamybės nuosakos esamojo laiko neigiamoji forma 'nėra skaitytina' ('nereikia skaityti'):
Reikiamybės nuosakos būtojo laiko teigiamoji forma 'buvo skaitytina' ('reikėjo skaityti'):
Reikiamybės nuosakos būtojo laiko neigiamoji forma 'nebuvo skaitytina' ('nereikėjo skaityti'): Reikiamybės nuosakos perfekto teigiamoji forma 'yra buvę skaitytina' ('yra reikėję skaityti'): Reikiamybės nuosakos perfekto neigiamoji forma 'nėra buvę skaitytina' ('nėra reikėję skaityti'): Reikiamybės nuosakos pliuskvamperfekto teigiamoji forma 'buvo buvę skaitytina' ('buvo reikėję skaityti'):
Reikiamybės nuosakos pliuskvamperfekto neigiamoji forma 'nebuvo buvę skaitytina' ('nebuvo reikėję skaityti'):
Atpasakojamoji nuosaka
Pasak Vytso, atpasakojamoji nuosaka (arba netiesioginė nuosaka, kvotatyvas) perteikia netiesiogiai patirtą veiksmą arba padėtį, dėl kurių tikrumo kalbėtojas nelinkęs imtis atsakomybės, nėra tuo visiškai įsitikinęs. Ši nuosaka atitiktų lietuvių kalbos atpasakojamąją su veiksmažodžius keičiančiais dalyviais, pvz., tiesioginė nuosaka Jis miesto pakraštyje gyvena (gyveno, gyvens) − atpasakojamoji nuosaka Jis miesto pakraštyje gyvenąs (gyvenęs, gyvensiąs).
Atpasakojamosios nuosakos esamojo laiko teigiamoji forma '(jis) skaitąs':
Atpasakojamosios nuosakos esamojo laiko neigiamoji forma '(jis) neskaitąs' (t. y. 'nėra skaitąs'):
Atpasakojamosios nuosakos perfekto teigiamoji forma '(jis) esąs skaitęs':
Atpasakojamosios nuosakos perfekto neigiamoji forma '(jis) nesąs skaitęs':
Darybos priesagos ir priešdėliai
Kadangi lyvių kalba pagal morfologiją yra agliutinacinė, nauji žodžiai dažniausiai sudaromi su priesagomis (rečiau − su priešdėliais)
Kai kurios žodžių darybos priesagos:
Žodžių daryba su priešdėliais retesnė: pvz., äb|jõvā 'blogis; nelabasis; velnias; negeras; blogas', äb|knaš 'negražus'. De Zivers manymu, tokia neigimo veiksmažodžio äb vartosena neigiamojo priešdėlio reikšme bus atsiradusi dėl latvių kalbos įtakos. Šia įtaka aiškinamas ir platesnis negu kitose Baltijos finų kalbose kai kurių prieveiksmių, prielinksnių ir polinksnių kaip priešdėlių vartojimas. Iš dažnesnių minėtini:
Dūriniai
Morfologiškai daugumą lyvių kalbos dūrinių (sudurtinių žodžių) Vytsas apibūdina kaip vardininko dūrinius, t. y. gryno kamieno junginius, kurių pirmasis dėmuo nenurodo jokių gramatinių santykių (o latvių kalboje pirmasis dėmuo dažnai būna kilmininko linksnio). Jis pateikia tokius pavyzdžius: mõtsākanā 'pilkoji jerubė' [morfologiškai 'miškas višta'], pivālind 'gandras' ['šventasis paukštis'], rōdariek 'geležinkelis' ['geležis kelias'], tabākpūnga 'tabako maišelis' ['tabakas maišelis']. Pažvelgus į nurodytus pavyzdžius neįmanoma atskirti, ar pirmasis dėmuo yra vardininko, ar kilmininko linksnio, nes daugumos vardažodžių kilmininkas sutampa su vardininku. Nagrinėjant dūrinius, kurių pirmasis dėmuo turi kilmininko požymių, būtų galima išskirti ir kilmininkinius: suglizkēļ 'gimininga kalba' (sugli 'giminaitis' : sugliz 'giminaičio; giminės (kilm.)'), naizizā 'uošvis' (nai 'moteris; žmona' : naiz 'moters; žmonos (kilm.)') ir t. t.
Rudzytė (Rudzīte) cituoja E. Hauzenbergą, kuris, remdamasis Šiogreno (Sjögren) ir Vydemano (Wiedemann) Livische Grammatik, teigia, jog „dviejų daiktavardžių junginyje, kai vienas iš jų labiau apibrėžia arba pažymi kitą, pirmasis − pažymintysis daiktavardis, kaip ir latvių kalboje, − yra kilmininko linksnio" ir patikslina, kad kilmininkas dažnai visiškai sutampa su vardininku. Tad požiūriai į lyvių kalbos dūrinių pirmąjį dėmenį − prieštaringi.
Vėris pažymi, kad retkarčiais pasitaiko dūrinių ir su kitais linksniais (naudininku, įnagininku, daugiskaitos partityvu).
Gerard ter Borch
thumb|right|200px| Gerardo Terborcho autoportretas ([[Mauricheisas, Haga)]] Gerardas Terborchas (ol. Gerard ter Borch, kitaip Terborch arba Terburg, 1617 m. – 1681 m. gruodžio 8 d.) – olandų XVII a. baroko tapytojas. Tapė to meto interjero scenas, portretus.
Grise Fiordas
Grise Fiordas (pranc. ir ) arba Aujitukas (inuktituto kalb. Aujuittuq, ᐊᐅᔪᐃᑦᑐᖅ - žemė, kuri niekada neatšąla) – nedidelis inuitų kaimelis Kanadoje, Nunavute, Elsmyro salos pietuose. Tai viena iš trijų pastoviai gyvenamų salos vietų ir labiausiai į šiaurę nutolusi civilinė gyvenvietė Šiaurės Amerikoje. 141 gyventojas (2006 m.). Grise Fiordas įsikūręs Arktinės Kordiljeros papėdėje, prie Bafino įlankos. Yra Grise Fiordo pakilimo takas.
Pasak Kanados kriminalinių suvestinių, Grise Fiordas yra saugiausia šalies vieta.
Gerard ter Borch
Biografija
Gerardas Terbochas gimė 1617 m. Zvolėje. Jo tėvas, bendravardis Terborchas, pramintas Vyresniuoju, buvo dailininkas. Terborcho motina Anna Bufken mirė 1621 m. Dailės mokslus Gerardas išėjo pas tėvą. Pirmieji Terborcho piešiniai datuojami 1625 m. 1632 m. Terborchas tikriausiai buvo Amsterdame. 1634 m. mokėsi Harleme pas peizažistą Pieter de Molijn ir 1635 m. įstojo į vietos dailininkų gildiją. Po to dailininkas daug keliavo. 1635 m. išvyko į Londoną, kur mokėsi dėdės Robert van Voerst studijoje. Londone tikriausiai susipažino su žymių portretistų, kaip Antonis van Deikas, darbais. 1636 m. Terborchas grįžo į Zvolę, po to kai mirė Robert van Voerst, tikriausiai nuo maro. Po to Terborchas lankėsi Italijoje ir, tikriausiai, Ispanijoje.
Grise Fiordas
Istorija
Grise Fiordas įkurtas 1953 m. perkėlus kelias inuitų šeimas iš Inkjuako Kvebeke.
Gerard ter Borch
Biografija
1646 m. Terborchas buvo Miunsteryje, Vokietijoje, kur 1648 m. nutapė vieną garsiausių savo darbų − grupinio portreto pobūdžio istorinį paveikslą „Vestfalijos taikos sutarties sudarymo priesaika“, vaizduojantį taikos sudarymą tarp Olandijos ir Ispanijos. Po to Terborchas keliavo į Madridą, kur nutapė karaliaus Pilypo IV portretų. Tikriausiai dėl dvaro intrigų Terborchas paliko Ispaniją ir 1648 m. dokumentuotas Amsterdame. Po to − Hagoje, Kampene, ir 1653 m. Delfte buvo liudininku su Jan Vermeer pasižadėjimo sutarties pasirašyme. 1654 m. jis vedė Geertruyt Matthijs, su kuria nuo 1654 m. gyveno Deventeryje. Žinoma, kad Terborchas po to lankėsi kituose miestuose, bet likusį gyvenimą praleido Deventeryje, kur buvo miesto tarybos nariu ir mirė 1681 m. gruodžio 8 d. Palaidotas giminės kape Zvolėje.
Viso išliko ne daugiau 80 Terborcho paveikslų. Juose Terborchas dažniausiai vaizdavo to meto Olandijos pasiturinčiųjų klasės žmonių kasdieninio gyvenimo scenas namų aplinkoje. Ypač daug dėmesio teikė turtingų detalių vaizdavimui, satino, šilko audiniams. Paveikslai dažniausiai mažų matmenų. G. Terborcho mokiniu buvo Caspar Netscher (apie 1639−1684).
Lyvių kalba
Dūriniai
Pažymėtina, kad lyvių kalbos skaitvardžių formos pastebimai skiriasi nuo giminingų kalbų, nes skaitvardžių antrojo dėmens linksniavimas patyręs savotišką daiktavardėjimą (ankstesnė linksniuojamoji forma yra sustabarėjusi ir naujai tapusi pagrindine, o šią vėl galima linksniuoti). Estų ir suomių kalbose skaitvardžiai '11 −19' sudaromi '[skaičius] iš antrosios' pavyzdžiu, o tai yra trumpinys iš '[skaičius] iš antrosios dešimties' − 'vienas iš antrosios dešimties', t. y. 'vienuolika' ir t. t. Šiuose junginiuose antrasis dėmuo atitinka skaitvardžio 'antras' kilmininką ir tokiame dūrinyje linksniuojamas tik pirmasis dėmuo – pavyzdžiui, suomių kalboje yksitoista, yhdentoista ir t. t. Tikėtina, kad lyvių kalbos keliolikos žymuo -tuoistõn anksčiau buvo vartojamas kaip kilmininkas, bet šis sustingo ir sudaiktavardėjo. Kelintinio skaitvardžio 'antras' kilmininkas dabartinėje lyvių kalboje yra tuoiz. Lyvių kalboje linksniuojamas būtent antrasis skaitvardžių '11 − 19' dėmuo (išskyrus jau minėtąjį ikštuoistõn 'vienuolika', kur linksniuojami abu dūrinio dėmenys). Toks linksniuotos formos sudaiktavardėjimas turimas, matyt, ir dešimčių pavadinimuose. Suomių ir estų kalbose dešimčių pavadinimai sudaromi skaičius su vardininku + 'dešimt' su partityvu pavyzdžiu ir linksniuojami abu dūrinio dėmenys. Savo ruožtu lyvių kalboje dešimčių žymuo, pradedant dvidešimčia, yra -kimdõ, – tai galėtų būti sustabarėjęs žodžio kim partityvas, dabartinėje lyvių kalboje kim partityvas yra kimmõ, o linksniuojamas tėra antrasis dėmuo (išskyrus jau minėtąjį vīžkimdõ 'penkiasdešimt', kur linksniuojami abu dėmenys).
Žodynas
Finougrų kilmės žodžiai įvardija kūno dalis, gamtos reiškinius, paprasčiausius veiksmus, su medžiokle, žvejyba, statyba ir t. t. susijusias sąvokas (kai kurie šios epochos žodžiai pasiskolinti iš kitų kalbų): ēļ 'balsas', jālga 'koja', ver ~ vier 'kraujas', sidām 'širdis', kež 'ranka', pǟ 'galva', piņ 'šuo', pū 'medis', ikš 'vienas', īe 'naktis', ūrga 'srautas', kūolõ 'mirti', nūolõ 'laižyti', zäp 'tulžis', rebbi 'lapė' (iš indoiranėnų k., plg. ), īr 'pelė', kalā 'žuvis', kuodā 'namas' (klajojantis (neaiškios kilmės) žodis, žinomas įvairioms Eurazijos kalboms), kiv 'akmuo'.
{{legend|green|Paveldėtieji (savos kilmės) žodžiai (62,9 %)|outline=#EDE9E9}} {{legend|pink|Skoliniai (37,1 %)|outline=#D1C9C7}}
Baltijos finams būdingi lyviški žodžiai: nuŗm 'laukas', jeng 'dvasia; siela', pallõ 'prašyti', sulli 'tarnas', kōzgõnd 'vestuvės'.
Lyvių kalbos žodžiai, neturimi kitose Baltijos finų kalbose, tačiau būdingi Volgos finams (mariams, mordviams): salāndõ 'vogti', sēmḑa 'pienas', umārz 'obuolys'. Be jau paminėtų Vėrio pavyzdžių, Vytsas pateikia dar ir žodį vālda 'baltas' (erzių valdo, mokšų valda – kitose Baltijos finų kalbose ir marių kalboje šis žodis yra su priebalsiais g/k, pavyzdžiui, estiškai valge), jis lyvių jei 'ledas' lygina su erzių ej ir supriešina su veru egi bei estų, vodų ir suomių jää. Vytso manymu, lyvių žodis kõps 'kiškis' yra giminingiausias komių kõc&apos; ir udmurtų kec&apos; (likusiose Baltijos finų kalbose vartojamas kitoks žodis – estų jänes, suomių jänis, Salacos lyvių kalboje taip pat turėtas toks kiškio pavadinimas – jens). De Zivers nuomone, šis kiškio vardas gali būti atsiradęs iš apibūdinimo, jei būtų lyginama su estų posakiu kepsu lööma 'šokinėti'.
Greta paveldėtosios (savos kilmės) žodyno, lyvių kalboje vartojama daug Baltijos finų kalboms bendrų senųjų skolinių bei tik lyvių kalbai būdingų naujai pasiskolintų žodžių – jie sudaro apie 37 % lyvių kalbos žodyno.
Senieji skoliniai
Senasis lyvių kalbos perimtojo žodyno sluoksnis priklauso bendriesiems Baltijos finų kalbų skoliniams, de Zivers juos skirsto į toliau pateikiamus laikotarpius.
Manoma, kad pirmieji finougrų ir indoeuropiečių ryšiai siekia maždaug 3000 m. pr. m. e., finougrai gerai pažinoję indoiranėnų kalbomis šnekėjusius skitus ir osetus, iš jų pasiskolinę žodžius mež 'medus', suodā 'karas' ir sōra 'ragas'. Tuo metu buvo pasiskolinti ir skaičių pavadinimai seis 'septyni', sadā 'šimtas'. De Zivers manymu, indoeuropiečių įtaka aiškintina skaitvardžių kōdõks 'aštuoni' (pažodžiui 'du išskaičiavus iš dešimt') ir īdõks 'devyni' ('vieną išskaičiavus iš dešimt') daryba.
Štabino valsčius
Štabino valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Centras – Štabinas. Ribojasi su Augustavo, Barglavo, Dambravos, Goniondzo, Jašvilių, Liepinės, Plaskų ir Suchovolos valsčiais. Valsčius priklauso Štabino Šv. Apaštalo Jokūbo parapijai.
Lyvių kalba
Senieji skoliniai
Šios tyrėjos teigimu, pirmieji baltizmai ėmę plūsti maždaug pirmojo tūkstančio pr. m. e. viduryje, jiems priskirtini: mer ~ mier 'jūra (plg. marios)', tōvaz 'dangus (plg dievas)', jērnaz 'žirnis', pubā 'pupa', ǟrga 'jautis (plg. žirgas)', aņgõrz 'ungurys', vējõz 'vėžys', āmbaz 'dantis (plg. žambas, į-žambus)', kōra 'plunksnos; kailis; spalva (plg. gaurai)', lūdõ 'šluota', rattõd 'ratai', rieggõz 'važis; rogės', lajā 'liesas' ir kt. Tuo pat metu iš baltų gautas ir prieveiksmis vel 'dar (plg. vėl)' bei skaitvardis tūontõ 'tūkstantis'.
Paskutiniais amžiais prieš mūsų erą estų ir lyvių gyvenamosiose teritorijose prasidėjo glaudūs ryšiai su germanų, ypač – skandinavų tautomis. Šiam laikotarpiui priklauso skoliniai kūlda 'auksas', tinā 'švinas', rōda 'geležis', mȭka 'dešra', addõrz 'plūgas', naggõl 'vinis', nõggõl 'adata', kīela 'varpas; laikrodis', rānda 'pakrantė', kōp 'prekė', rō 'pinigai', līenõ 'skolinti', rikāz 'turtingas', varā 'valdžia; galia; jėga', rīdļõ 'ginčytis', lāmbaz 'avis', kanā 'višta', riggõz 'rugiai', kaggõrz 'avižos', kīņḑõl 'žvakė'.
Mūsų eros pirmajame tūkstantmetyje šalia lyvių ir estų protėvių apsigyveno slavai (prieš tai dažniausiai asimiliuodami baltus). Šiam skolinių sluoksniui priklauso tokie su religija susiję terminai: rišt 'krikštas', rištõ 'krikštyti', rištõdnim 'vardas' (t. y. 'krikšto vardas'), rōntõz 'knyga', päp 'skleidėjas; kunigas; pastorius', suņḑ 'bausmė', nädīļ 'savaitė', tõrg 'turgus', vǟrõd 'vartai', sōpkõz 'batas', rubīž 'riba; siena'.
Štabino valsčius
Istorija
thumb|left|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]]
Lyvių kalba
Naujieji skoliniai
Naujaisiais laikais Kuršo šiaurėje gyvenusieji lyviai sausumoje nesiribojo su Estija, vis dėlto lyviai su estais kontaktavo; pavyzdžiui, pasak Vytso, „kiekvieną lyvių kaimą yra aplankę Saremos estai” (čia turima omenyje imigravimas arba vedybos). Be visų kitų, Vėris mini skolinius iš estų kalbos sõbrā 'draugas', sugli 'giminaitis', sīedõbkuodā 'valgykla', magdõbkuodā 'viešbutis', mōgõnd 'apskritis', rumāli 'kvailas', ārguz 'ištižimas; silpnabūdiškumas', āigakēra 'žurnalas'.
Iš suomių kalbos pasiskolinta keletas bendrinės kalbos žodžių: īt 'sąjunga; susivienijimas', iļīzskūol 'universitetas (aukštoji mokykla)', iļīm 'viršininkas'.
Daugiausia skolinių turima iš latvių kalbos. Suhonenas savo monografijoje Die jungen lettischen Lehnwörter im livischen sukatalogavo 2 534 skolinius iš latvių kalbos. Tarpininkaujant latvių kalbai, gauta daug skolinių iš vokiečių kalbos. Pažymėtina, kad, kildinant žodžius, šaltiniu laikoma paskutinė juos perdavusi kalba: pavyzdžiui, lyvių jungtukas un 'ir' yra laikomas latvišku skoliniu, o savo ruožtu latvių un 'ir' pirmiausia buvo pasiskolintas iš vokiečių žemaičių kalbos, nors kai kuriais atvejais Suhonenas mano skolinusis iš vokiečių kalbos tiesiogiai.
Suhonenas yra įregistravęs ir iš latvių kalbos pasiskolintų priešdėlinių veiksmažodžių; kai kurie pasiskolinti latviški veiksmažodžiai gali būti vartojami bendrinėje lyvių kalboje, o latviški veiksmažodžių priešdėliai niekada nelaikomi bendrinės kalbos dalimi. Suhoneno nurodytų dešimt pirmųjų dabartiniuose žodynuose randamų žodžių: akurāt 'kruopščiai; tiksliai ', algtõ 'laikyti samdinį ', amāt 'amatas; einamosios pareigos ', amātnikā 'amatininkas ', āndõļmaņ 'biznierius; verteiva ', āņdig 'dosnus' (iš lyvių andõ 'duoti' su latviškos kilmės darybos priesaga -ig (=, )', appõkōrt [~ advokāt] 'advokatas' (anot Suhoneno, Dundagos latvių tarmėje sakyta apkārts), apostõl 'apaštalas ', aprink 'apskritis ', aptēk 'vaistinė '.
Štabino valsčius
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį didelė dalis valsčiaus kaimų buvo priskirti Lietuvos Respublikai. Dalis valsčiaus kaimų anksčiau priklausė 1919–1954 m. egzistavusiam Dembovo valsčiui. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Lyvių kalba
Purizmas
Lyvių–estų–latvių žodyne imtasi šiokio tokio kalbos norminimo ir prie antraštinių žodžių ženklu 'daugiau negu' (>) nurodomas teiktinesnis variantas. Kai vietoj latviško skolinio įmanoma vartoti veldinį (savąjį žodį), jis žymimas kaip tinkamesnis, pavyzdžiui, dīezgõn 'gana; pakankamai' > kil. Šios rekomendacijos taikomos ne tik latviškiems skoliniams: pavyzdžiui, vietoj kelintinio skaitvardžio 'trečias' formos kuolmi patariama vartoti kuolmõz – pasak Vėrio, -õz yra rytų lyvių tarmės kelintinių skaitvardžių darybos priesaga, o -i – vakarų lyvių, tačiau bendrinė lyvių kalba grindžiama rytų tarme.
K. Mozlis kultūros darbuotojo Pėterio Dambergo kalbą yra apibūdinęs kaip „pastebimai puristišką” ir atkreipęs dėmesį, kad jo kalba „palyginti laisva nuo latviškų skolinių, pavyzdžiui, kitų lyviškai kalbančiųjų dažnai vartojamų veiksmažodžio priešdėlių jo pateiktuose pavyzdžiuose iš viso nėra“.
Šiais atžvilgiais išsiskiria estų ir prancūzų kalbininkės de Zivers nuomonė: ji kritiškai vertina pastangas atsisakyti latviškų veiksmažodžių priešdėlių, be to, anot jos, jungtukas ja 'ir' yra ne greta latviško skolinio un 'ir' vartotas savasis žodis, o gana sąmoningai įsivestasis iš estų kalbos, siekiant pakeisti un – galimybes tokia dingstimi naujai diegtis žodžius ji vadina „diskutuotinomis“, jos manymu, „ne mažiau geras požiūris, kad latvių kalbos įtaka, jeigu ji gerai pritaikyta lyvių kalbos sistemai, yra būtent tai, kas šiai kalbai suteikia originalumo”. Anot jos, latviški priešdėliai leidžia perteikti „daugybę galimų atspalvių” (les préfixes lettons du verbe: une foule de nuances disponibles). De Zivers yra sudarytų su latviškais priešdėliais lyvių kalbos veiksmažodžių sąrašo Die lettischen Präfixe des livischen Verbs autorė.
Štabino valsčius
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 361,80 km², iš kurių: Valsčius sudaro 21,82 % Augustavo apskrities.
Lyvių kalba
Įtaka latvių kalbai
thumb|Latvių–lyvių pokalbių žodynas (1991 m.) Manoma, kad latvių kalbos kirtis tapo fiksuotas (pastovus) dėl Baltijos finų kalbų įtakos – visada kirčiuojamas pirmasis skiemuo; dėl atitraukto kirčio galūnėse trumpieji balsiai iškrito, o ilgieji – sutrumpėjo, be to, atsirado savotiška regresyvinė balsių harmonija (nuo tolesnio skiemens garsų priklauso balsių <e>, <ē> siaurumas arba platumas); atsižvelgiant į balsių aplinką, ilgėja priebalsiai – šis reiškinys neretai vadinamas pėdos izochronija.
Esama labai įvairių nuomonių apie verstines žodžių reikšmes: pasak J. Endzelyno (J. Endzelīns), 'žolės; vaistai', lyvių āina, estų rohi 'augalai; vaistai' reikšmių panašumas nėra susijęs, tačiau naujas žodžių reikšmes  'varyti; ginti' → 'skusti' (lyvių abbiņi ajjõ, estų habet ajama 'skusti' („varyti” barzdą) jis vertina kaip Baltijos finų įtaką. O Karulis šios gretybės su lyvių kalba nemini, bet jis pastebi reikšmės poslinkius  'mušti; trenkti' → 'kirsti' → 'pjauti' → 'skusti'. Endzelyno manymu, dėl lyvių kalbos galėjo atsirasti reikšmė  'labas; geras' → labais 'dešinys' (pvz.,  'dešinė ranka', t. y. '„geroji” ranka') – plg. lyvių jõvā kež, estų hea käsi 'dešinė („geroji”) ranka'. Karulis šios paralelės nenurodo, tokią žodžio reikšmę jis labiau linkęs gretinti su rusų kalbos правый (pravyj) 'dešinys; teisingas; nekaltas', vokiečių recht/Recht 'dešinys; tikras; teisingas; teisė', anglų right 'dešinys; teisingas; teisė'.
Teigiama, kad posakiai latv. rokā dabūt 'gauti' („rankon gauti“), 'už(si)dėti kepurę' („dėti („likti“) kepurę galvon“) ir kiti yra versti iš Baltijos finų kalbų (lyvių käddõ sōdõ; kibārt pǟzõ pānda, estų kätte saama; kübarat pähe panema). Rudzytė (Rudzīte) neaptaria to, kad abi minėtosios Baltijos finų kalbos vartoja būtent iliatyvą. Dabartinėje lyvių kalboje produktyvūs tik vidaus vietininkai, tačiau estų kalboje tebevartojami ir pašalio, kuriais būtų galima perteikti reikšmę 'dėti kepurę ant galvos' (išorinio paviršiaus), vis dėlto estų kalboje pasitelkiamas posakis, kurį pažodžiui būtų galima versti kaip 'dėti kepurę galvon', o šį nusikopijavo latviai.
Štabino valsčius
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 metais surinktus duomenis:
Lyvių kalba
Įtaka latvių kalbai
Latvių kalboje, kaip ir kitose baltų ar slavų kalbose, priešdėliais dažnai reiškiamas įvykio veikslas (veiksmas jau baigęsis); jeigu veiksmažodis ir taip žymi įvykusį veiksmą, priešdėlio galima atsisakyti, siekiant suteikti eigos veikslo (tebetrunkančio veiksmo) atspalvį, bet tokie veiksmažodžiai neretai turi ir vietos reikšmę, o tokiais atvejais latvių kalboje priešdėliai keičiami prieveiksmiais, kuriuos Endzelynas vadino „pakaitais”. Jie perteikia ir eigos veikslo, ir vietos (padėties erdvėje) reikšmes, pavyzdžiui: 'užrišti' : siet ciet 'rišti' (rišti „kietai”),  'pririšti' : siet klāt 'rišti' (rišti „šalia”) –  'aš pririšau' (įvykio veikslas), es sēju klāt 'aš rišau' (rišau „šalia”; eigos veikslas, bet kartu nurodoma padėtis erdvėje, vieta). Manoma, kad tokia vartosena atsirado dėl Baltijos finų kalbų įtakos. Rudzytė nenagrinėja, ar dėl šių priežasčių latvių kalboje, kitaip negu lietuvių, reguliariai nevartojami dažniniai / kartotiniai veiksmažodžiai (pvz., kaip  – rašydavau, rašinėjau; klausiau – klausdavau, klausinėjau; keičiau – keisdavau, kaitaliojau ir t. t.) Dar būtų galima palyginti su rusų kalba, kur kartotinis veiksmažodis dažniausiai žymimas priesaga -ыв (-yv) ir kartojamas veiksmas rodo eigos veikslą (nebaigtą veiksmą), o paliktas priešdėlis nusako vietą (padėtį erdvėje): (priviazat&apos;) 'pririšti' : привязывать (priviazyvat&apos;) 'rišinėti (prie…)'.
Štabino valsčius
Gyventojai
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1297,71 zlotai.
Lyvių kalba
Įtaka latvių kalbai
Baltijos finų kalbų įtaka aiškinama tai, kad latvių kalboje nuosavybės, priklausymo, privalėjimo ar turėjimo reikšme nevartojamas veiksmažodis turėti. Lietuvių pasakymą aš turiu knygą latvių kalboje atitinka man ir grāmata 'man yra knyga' – tai visiškai sutampa su lyvių minnõn um rōntõz arba estų mul on raamat.
Estų baltistas ir slavistas P. Aruma pastebi latvių ir estų atpasakojamosios nuosakos panašumus ir pažymi, kad estų ir lyvių kalbos tarp Baltijos finų kalbų yra vienintelės, turinčios atpasakojamąją nuosaką. Arumos teigimu, čia panašumas dar ir tas, kad latvių atpasakojamosios nuosakos darybos priesagos -ot (sk. -uot) ir -šot (sk. -šuot) yra sustabarėję vienaskaitos galininkai (matyt, turimi omenyje anksčiau čia turėti dalyviai, atitinkantys dabartinės lietuvių kalbos veikiamuosius dalyvius su -ąs, -antis ir -siąs, -siantis), o estų atpasakojamosios nuosakos priesaga -vat – tai sustabarėjęs partityvas: 'jis ateinąs / ateisiąs',, 'jis atėjęs', ta olevat tulnud 'jis buvęs atėjęs'. Rudzytės manymu, lyvių kalboje dalyvius išstūmė veiksmo atlikėją reiškiantys daiktavardžiai, pvz., lyv. ta tuļļi(ji), kur lyv. tuļļi(ji) – 'ėjėjas', o  – 'einąs'. Pasak jos, būtini papildomi tyrimai, nes vadinamosiose giliausiose latvių tamniekų tarmėse (pavyzdžiui, apie Dundagą) atpasakojamosios nuosakos nėra, o tamniekų tarmės išaugusios ant lyvių kalbos substrato.
Aruma daro prielaidą, kad veiksmo atlikėjus reiškiančių daiktavardžių kaip pažyminių vartojimas latvių kalboje bus atsiradęs dėl Baltijos finų įtakos: 'dėsli antis' („dėjėja antis”),  't. p.', lyvių jūoji vāški 'daug geriantis veršis' („gėrėjas veršis”) –  't. p.'
Įtraukiant ir lyviškus, ir kitų Baltijos finų kalbų žodžius, kartu su tik tarmėse vartojamais žodžiais latvių kalboje, anot Rudzytės, yra iki 500 finiškų skolinių.
Kalbos pavyzdys su garso įrašu
Trumpas filmuoto pokalbio su Grizelda Kristinia (Grizelda Kristiņa) fragmentas, perrašytas tarptautine fonetine abėcėle ir verstas į lietuvių kalbą.
Štabino valsčius
Valsčiaus gamta
Dalis valsčiaus teritorijos yra Bebro nacionaliniame parke ir Augustavo girioje. Valsčiuje teka Mėtos ir Bebro upės bei Augustavo kanalas. Valsčiuje yra Kozi Rineko ir Kurianskių Bagno draustiniai.
Ščeberka (upė)
Ščeberka, Stebra - upė šiaurės rytų Lenkijoje, Baltijos aukštumoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, netoli upės yra Plocično ir Podubuveko kaimai. Bliznos upės intakas. Vietomis upė integruota į laukų drėkinimo sistemą. Upės intakai yra Kruleviankos ir Olšankos upės.
Pavadinimo kilmė
Švedų mokslininkas, Suvalkijos vandenvardžių ir vietovardžių tyrinėtojas Knut Olof Falk teigia, jog upelio dugnas yra nepaprastai akmenuotas, neretai primenantis akmenimis grįstą gatvę. Pasinaudodamas senesniu šio pavadinimo variantu Stebra (1547 m.) nustatė ryšį su jotvingišku žodžiu stabis (akmuo). Taigi Szczeberka (Ščeberka) yra lietuviško pavadinimo Akmena atitikmuo.
185 m.
185 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Saryagašas
Saryagašas  – miestas Kazachstano pietuose, Pietų Kazachstano srityje, Uzbekistano pasienyje, 15 km į šiaurę nuo Taškento, prie Keleso upės. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Orenburgo–Taškento linijos. Maisto (pieno, vyno) pramonė. Mineralinio vandens fasavimas. Apylinkėse vystoma vynuogininkystė. Balneologinis kurortas.
Istorija
Miesto teisės suteiktos 1968 m. , o 1997 m. Sary Agačo miestas pervadintas į Saryagašą.
The Amazing Spider-Man
300px|right|thumb|The Amazing Spider-Man #1 ([[1963 m. kovo mėn.). Viršelis Jack Kirby ir Steve Ditko]]
The Amazing Spider-Man  – JAV komiksų knyga, leidžiama „Marvel Comics“, pristatanti išgalvoto superherojaus Žmogaus-voro nuotykius.
Komiksas buvo pradėtas leisti nuo 1963 m. ir pasirodydavo kiekvieną mėnesį, kol 1999 m. buvo pakartotinai paleista nauja numeravimo tvarka. 2003 m. serijos gavo vėl pirmo tomo numeracijos tvarką. Leidinys retsykiais yra leidžiamas kas dvi savaites ir buvo leistas tris kartus į mėnesį nuo 2008 iki 2010. Filmas, pavadintas šio komikso vardu, pasirodys 2012 m.
Leidimo istorija
Veikėjas buvo sukurtas Stan Lee ir Steve Ditko, jie kartu sukūrė 38 numerius nuo 1963 iki 1966. Ditko paliko po 38-o numerio, bet Lee liko kaip rašytojas iki 100-ojo numerio. Nuo tada daug daug rašytojų ir dailininkų periminėjo komikso redagavimą.
1960 m.
Pirmieji knygos metai buvo Lee ir Ditko kūryba, Žmogus-voras buvo vaizduojamas nuo pat jo atsiradimo, o jo paprasto žmogaus – Piterio Parkerio charakteris buvo kuriamas su geru humoro jausmu. Parkeris padalino savo gyvenimą į laisvai samdomo fotografo The Daily Bugle kompanijoje, kad galėtų padėti sau ir jo globėjai Tetai Mei. Tuo pačiu metu Parkeris kovojo su blogiečiais būdamas Žmogumi-voru. Antagonistų jis turėjo ir tarp bendraklasių, tai Flešas Tomsonas ir Liza Alan.
Stebėdami Piterio kasdienybė bėdas, Lee ir Ditko kūrė herojų, kuris buvo paauglys ir dirbo vienas, tai buvo labai neįprasta.
Lee-Ditko era tęsėsi pristatant dar daugiau piktadarių ir pagalbinių veikėjų, tarp jų numeryje #3 Daktaras Aštuonkojis; Smėliažmogis ir Beti Brant numeryje #4; Driežas numeryje #6; Elektras numeryje #9, Misterijus numeryje #13, Žaliasis goblinas numeryje #14, Medžiotojas Kravenas numeryje #15, reporteris Nedas Lydas numeryje #18; Skorpionas numeryje #20; Lydytas žmogus numeryje #28, tame numeryje taip pat buvo Parkerio mokyklos baigimas.
Parkeris pradeda lankyti Empire State universitetą numeryje #31, čia taip pat pasirodo ir jo nauji draugai ir klasės draugai Gven Steisi ir Haris Ozbornas. Hario tėvas Normanas Ozbornas pirmą kartą pasirodė numeryje #23 kaip Džeimesono šalies klubo narys, tačiau jo vardas nebuvo atskleistas iki numerio #37.
Marškonės dvaras
Marškonės dvaras – dvaras, buvęs dabartiniame Marškonės kaime.
Istorija
XIX a. priklausė Agnietei Borovskaitei-Tanskienei (1793–1884) ir jos sūnui Mykolui Tanskiui (1863 m. sukilimo dalyvis). Po sukilimo iš jų atimta Marškonė, o Mykolas Tanskis ištremtas. A. Tanskienė apsigyveno Viekšniuose, kur turėjo namus su dideliu sklypu. Pas ją šeimininkavo Marija Alseikaitė (~1830–1912), kuriai vėliau atiteko šis namas.
Iki I pasaulinio karo Marškonės dvaras priklausė Savelevui. 1923 m. dvaras išskirstytas viensėdžiais ir pavadintas Marškonės kaimu. Apie 3 ha dydžio dvaro centras paskirtas Rekečių pradinei mokyklai.
Tikrasis mandarinas
thumb|right|230px|[[Mandarinas (vaisius)|Mandarinas]] Tikrasis mandarinas – mandarininio citrinmedžio citrinvaisis.
Mandarinai nepasižymi transportabilumu.
Eurazija
thumb|300px|Eurazija Eurazija – didžiausias žemynas Žemėje, sudarytas iš dviejų žemynų – Europos ir Azijos, retai kada jungiamas su Afrikos žemynu, sudarant vieną Eurafriką. Eurazijos plotas – 54 759 000 km², kas apima 36 % Žemės sausumos. Eurazijoje gyvena daugiau nei 5 mlrd. gyventojų (2010 m.), o tai yra apie ¾ visos planetos žmonių populiacijos.
Eurazija yra žemynas geografiniu požiūriu, o Europa ir Azija išskiriamos kultūriniu. Geografiškai nėra jokios ribos tarp Azijos ir Europos – ji sutartinė.
Pavadinimo kilmė
Ilgą laiką didžiausiam planetos žemynui buvo duodami skirtingi pavadinimai. Aleksandras fon Humboltas „Azija“ vadino visą Eurazijos žemyną (t. y. kartu su Europa). Karlas Gustavas Roišlas 1858 m. išleistoje knygoje Handbuch der Geographie pirmasis pavartojo terminą „Doppelerdtheil Asien – Europa“ („Dvigubas žemynas Azija – Europa“). Patį terminą „Eurazija“ pirmą kartą pavartojo geologas Edgaras Suesas 1880 m.
Geografija
Euraziją juosia Atlanto vandenynas vakaruose, Arkties vandenynas šiaurėje, Ramusis vandenynas rytuose ir Indijos vandenynas pietuose. Europą ir Aziją jungia tiek tektoninis bendrumas, tiek klimato juostų nepertraukiamumas.
Apie 2/3 Eurazijos užima kalnai ir plokščiakalniai, vidutinis žemyno aukštis 840 m. Pagrindiniai kalnų masyvai yra Himalajai, Alpės, Kaukazo kalnai, Hindukušas, Karakorumas, Tianšanis, Kunlunas, Altajaus kalnai, Sajanai, Pamyras, Dekano plokščiakalnis, Tibeto kalnynas, Vidurinio Sibiro plokščiakalnis. Svarbiausios lygumos ir žemumos – Rytų Europos lyguma, Vakarų Sibiro lyguma, Turano žemuma, Didžioji Kinijos lyguma, Indo–Gangos žemuma. Paviršius smarkiai paveiktas apledėjimų. Amžinasis įšalas Arktyje ir aukštikalnėse užima ~11 mln. km² plotą.
Klimatas labai įvairus – nuo arktinio šiaurėje iki pusiaujinio pietuose. Eurazijos pakraščiuose būdingas jūrinis klimatas (pietuose ir rytuose – musoninis), o centrinėje dalyje – žemyninis ir rūsčiai žemyninis. Šalčiausia žemyno dalis yra šiaurės rytuose (Verchojansko, Oimiakono apylinkės), karščiausia – Arabijos pusiasalis, Irano kalnynas. Labai dideli kritulių kiekio kontrastai – nuo mažiau 200 mm per metus Eurazijos pietvakariuose ir šiaurės rytuose iki > 10 000 mm per metus pietrytinėse Himalajų pašlaitėse (Čerapundžis ir kt.).
Ilgiausios upės – Jangdzė, Obė, Jenisiejus, Lena, Amūras, Hvanghė, Mekongas, Brahmaputra, Ganga, Indas, Tigras, Eufratas, Volga, Dunojus. Eurazijoje plyti didžiausi uždari baseinai – Kaspijos ir Aralo jūrų, Balchašo, Lobnoro. Didžiausias pratakus ežeras – Baikalas.
Eurazijoje yra visos šiaurės pusrutulio geografinės juostos – nuo arktinių dykumų iki pusiaujo miškų. Šiaurėje plyti dideli spygliuočių miškų masyvai (taiga), centrinėje dalyje – stepės ir dykumos (Karakumai, Gobis, Arabijos dykuma, Taklamakanas, Taro dykuma).
Gyventojai
Eurazijoje vyrauja indoeuropiečių tautos (įvairios indų tautos – hindustaniai, pandžabai, bengalai, marathai, gudžaratai ir kt.; persai, kurdai, rusai, vokiečiai, prancūzai, italai, ispanai, anglai, lenkai, serbai, švedai ir kt.), kinų-tibetiečių tautos (kinai, tibetiečiai, mjanmai ir kt.), dravidai (tamilai, telugai, malajaliai, kanadai ir kt.), finougrai (vengrai, suomiai, estai, chantai, mansiai ir kt.), tiurkai (turkai, kazachai, totoriai, uzbekai, jakutai ir kt.), austroneziečiai (javiečiai, malajai, tagalai, visajai ir kt.), taip pat ne tokioms skaitlingoms kalbinėms šeimoms priklausančios tautos (vietnamiečiai, tajai, mongolai, khmerai, čiukčiai, ketai ir daug kt.).
Plačiausiai vartojamos kalbos – kinų, hindi, persų, bengalų, anglų, rusų, prancūzų, vokiečių, vietnamiečių.
Gyventojų pasiskirstymas labai netolygus – visa šiaurinė dalis (Sibiras, Arkties salos ir pakrantės, taigos ir tundros zonos vietovės), didelė dalis centrinių rajonų (Mongolija, Kazachijos kalvynas, Tibeto kalnynas, Rytų Turkestanas ir kt.) gyvenami labai retai. Tankiausiai apgyvendintos derlingos lygumos, upių slėniai, salos – Rytų Kinijos lyguma, Indo–Gangos žemuma, Malajų salynas, Vakarų Europa, Japonijos salos. Didžiausi megapoliai – Tokijas, Šanchajus, Mumbajus, Pekinas, Seulas, Džakarta, Kalkuta, Delis, Stambulas, Čenajus, Maskva, Londonas, Paryžius.
Kleboniškio parkas
Kleboniškio parkas – vienas didžiausių parkų Kaune. Parkas (nuo miesto centro pusės) prasideda prie automagistralės Vilnius-Kaunas-Klaipėda ir tęsiasi iki Kleboniškio kaimo ir Neries upės.
Miško plotas yra ~1700h. Šiame miške yra 4 pagr. šaltiniai.Juos saugo pati gamta.
Lapinukai (Polydrusus)
Išvaizda, bionomija
Vidutinio dydžio vabalai. Straublelis trumpas, siauresnis už galvą. Akys iššokusios, apvalios. Priešnugarėlė skersinė, siauresnė už antsparnius. Kūnas apaugęs įvairos formos, dažniausiai žalios, bet būna ir rudų ir kt. spalvų žvyneliais arba prigludusiais (kartais ir pasišiaušusiais) plaukeliais. Nagai suaugę. Daugumos lapinukų rūšių kojų šlaunys turi dantelius.
Vabalai aktyvūs dieną, aptinkami ant įvairių žolinių ir sumedėjusių augalų lapų. Kai kurios rūšys yra kenkėjai.
Skirtumai nuo Phyllobius
Polydrusus genties straubliukai labai panašūs į kitos lapinukų genties – Phyllobius straubliukus. Aiškiausias požymis, skiriantis šias dvi gentis yra antenų pradžia. Phyllobius genties lapinukų vabalų antenos prasideda straublelio nugarinėje dalyje, antenų pirmieji nareliai įsispraudžia į griovelį, kuris nesiekia akių. Pirmas antenų narelis aiškiai matosi žiūrint į vabalą iš viršaus. Polydrusus genties lapinukų antenų pirmas narelis žiūrint iš viršaus taip gerai nesimato. griovelis nueina į apačią už akių. thumb|center|300px|[[Phyllobius (kairėje) ir Polydrusus (dešinėje) galvos.]]
Lietuvos Polydrusus lapinukai
Lietuvoje yra 12 rūšių :
Nagaika
thumb|Nagaika
Nagaika  – trumpas apvalaus skerspjūvio pintas raitelio rimbas, plačiai naudotas kazokų. Nagaikas darydavo standžiai supindami odinius dirželius. Į galą kartais įpindavo metalinį svarelį (antgalį).
Nagaika perimta iš nogajų, tai rodo ir pavadinimas nagaika ( 'nogajė').
Sandara ir darymas
Kubanės nagaikos nuo Dono nagaikų skyrėsi trumpesne (15-20 cm ilgio) rankena bei rankenos ir paties rimbo sujungimu – nagaika taip pinama, kad nebūna aiškios ribos, kur rankena pereina į lanksčiąją dalį. Rankena sudaro 1/3-1/4 visos nagaikos.
Nagaikas paprastai darydavo iš žaliaminės jaučio odos. Odos juostą suraižydavo į 4 juosteles, iš kurių ir pindavo.
Panaudojimas
Kazokai nagaikas naudojo gana įvairiai:
XX a. pradžioje nagaika buvo priespaudos ženklas, kadangi kazokai jas naudojo mitingams ir demonstracijoms vaikyti.
Nagaikos analogai
Vidurinėje Azijoje žinomas analogiškas įrankis, vadinamas kamčia.
Nuorodos
Nuotraukos:
Molodas
Molodas  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Lenos kairysis intakas. Prasideda Vidurio Sibiro plokščiakalnio rytiniame pakraštyje, susiliejus Molodo Unga Anabylos ir Molodo Changas Anabylos upėms. Vėliau teka į pietryčius, po santakos su Siungiude – į šiaurės rytus labai pelkėta Vidurio Jakutijos lyguma. Sudaro daugybę meandrų. Įteka į Leną 413 km nuo jos žiočių.
Didžiausi intakai: Siungiudė (dešinysis), Muogdanas, Tit Jurjagė, Usunku (kairieji).
Upė būna įšalusi iki dugno nuo gruodžio iki gegužės.
Jungtinių Arabų Emyratų vėliava
thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV_111111.svg|20px Jungtinių Arabų Emyratų vėliava pločio ir ilgio santykis 2:3]] Jungtinių Arabų Emyratų vėliava priimta JAE įkūrimo dieną – 1971 m. gruodžio 2 d. Ji susieda iš panarabiškų spalvų raudonos, žalios, baltos ir juodos, kurios simbolizuoja arabų vienybę.
Be to spalvos turi atskiras reikšmes:
Valtūnai
Valtūnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės rytuose, Siesarties dešiniajame krante. Stūkso Raganų kalnas („Čerauninkų kalnas“), įrengta vandens jėgainė.
Romovė
thumb|250px|XVII a. Romovės piešinys pagal Grunau aprašymą Romovė – legendinė prūsų religinė šventovė, pagrindinio žynio – krivių krivaičio – buveinė. Čia degusi ir amžinoji ugnis (minima nuo IV–VI a.). Manoma, kad šventovė buvusi Nadruvos žemėje.
Vokiečių kronikininkas Simonas Grunau „Prūsijos kronikoje“ ją vadina Rikojotu (Rickoyott). Jis aprašo čia esantį ąžuolą, kuris buvęs 6 uolekčių storio, galingas ir aukštas, žaliavo žiemą ir vasarą (war stetis grün, winter und sommer), o lapija buvo tokia vešli, kad pro ją neprasiskverbdavo lietus. Aplink ąžuolą buvo ištempti audeklai, už kurių galėjo įeiti tik krivis krivaitis ir vyriausieji vaidelotai. Ąžuole stovėjo 3 dievų stabai – mirties dievas Patolas (ar Pikulis), griaustinio dievas Perkūnas ir derliaus bei karo dievas Patrimpas (Perkūnas viduryje). Prie ąžuolo nuolatos degė šventoji ugnis, kurstoma ąžuolinėmis malkomis. Jeigu ji būtų užgesusi, ją saugantis vaidelotas (waidlott) būtų turėjęs atsakyti savo galva. Ugnyje buvo deginamos aukos.
Ąžuolo likimas
„Ąžuolas buvo toks šventas, jog žmonės, nuskynę lapą ir pridėję sau arba gyvuliams prie kaklo, nuo visokių ligų apsisaugodavo. Jis ilgai dar Ordino laikais stovėjo. Žmonės paslapčiomis jį garbino, net krikščionimis tapę.
Vėliau šį išgarsėjusį ąžuolą Ordinas Kniprodės laikais nukirto. Bet ši vieta pasidarė klaiki, nerami. Daug čia vaidenosi.
Naujo tikėjimo skelbėjai senąsias dievybes palaikė piktosiomis dvasiomis. Senose šventavietėse statydavo naujajam Dievui šventoves. Taip šventojo ąžuolo vietoje atsirado puiki Trejybės šventovė su vienuolynu. Bet ir po to, pasakoja, dvasios nepaliovė vaidentis: kurį laiką velnias žmonėms neduodavo ramumo“.
Gardajos vilaja
Gardajos vilaja yra Alžyro centrinėje dalyje, Sacharos dykumoje. Sostinė – Gardaja.
Vilaja padalinta į 13 apskritis. Gardajos vilajoje yra Mzabo slėnis.
2019 m. pietinė vilajos dalis atskirta – sudaryta Menijos vilaja.
Mintaujos geležinkelis
thumb|300px|1925 m. Švedijoje išspausdintas žemėlapis, kuriame pavaizduoti Latvijos geležinkeliai: Mintaujos ir naujai tiesiamas maršrutu [[Liepoja-Saldus-Jelgava]]
Mintaujos geležinkelis – Rusijos imperijos susisiekimo bendrovė, stačiusi ir eksploatavusi Mažeikių–Rygos geležinkelį.
Istorija
Geležinkelis buvo tiesiamas dviem etapais: 1867 m. išduota koncesija atkarpai tarp Rygos ir Mintaujos (dabar Jelgava), 1872 m. – tarp Mintaujos ir Mažeikių, Muravjovo geležinkelio stotyje įsijungiant į Liepojos–Romnų geležinkelį. 1873 m. lapkričio 3 d. Jelgavos–Mažeikių kelias (96,4 km) pradėjo viešąjį eismą. 1894 m. geležinkelio linijos ilgis siekė 131 varstą. Rangovas buvo Rygos-Mintaujos akcinė bendrovė, vėliau pervadinta į Mintaujos geležinkelį. Akcininkai – vietiniai Baltijos vokiečiai: grafas Palenas, baronas Hanas, Adolfas Tylo ir kt.
Geležinkelis siekė dalį krovinių nukreipti iš Liepojos uosto į Rygos uostą. Tam turėjo pasitarnauti ir valstybės vykdoma kainų geležinkelių politika – iš Ukrainos gabenamų javų pristatymo įkainiai į Liepoją ir Rygą buvo suvienodinti. Tačiau Mintaujos geležinkelis nuo pat eksploatacijos pradžios turėjo finansinių problemų ir nuo 1895 m. sausio 1 d. jau nebeegzistavo kaip savarankiškas geležinkelis, o tapo pavaldus Rygos–Oriolo geležinkeliui.
Po I pasaulinio karo Latvija dėjo pastangas įtraukti Mažeikius į savo sudėtį, nes tik per Mintaujos ir Liepojos–Romnų geležinkelius vyko geležinkelio transporto susisiekimas tarp Rygos ir Liepojos.
Erazem Lorbek
Erazem Lorbek (g. 1984 m. vasario 21 d. Liublianoje) – Slovėnijos krepšininkas. 2018 m. sausio 19 d. pasirašė kontraktą su Liublianos Petrol Olimpija.
Pistoleto dėklas
thumb|220px|right|XVI a. pistoleto dėklas, siuvinėtas sidabro ir aukso gijomis ([[Tbilisis|Tbilisio muziejuje)]] Pistoleto dėklas  – nedidelis futliaras, paprastai prisegtas prie juosmens diržo ar perpetės, kuriame nešiojamas pistoletas ar revolveris. Egzistuoja pistoletų dėklai, nešiojami pažasties srityje ar prisegti prie šlaunies. Seniau buvo paplitę pistoletų dėklai, kurie būdavo tvirtinami prie balno priekinio lanko. Dažnai pistoleto dėklas turi specialias kišenėles, kuriose laikoma viena ar dvi dėtuvės su šoviniais.
Pistoleto dėklo konstrukcija priklauso nuo funkcijos. Pistoletui nuo aplinkos apsaugoti skirti dėklai būna uždari, dengiantys visas pistoleto dalis. Dėklai, skirti greitam pistoleto ištraukimui, dažnai dengia ne visas pistoleto dalis, juose dominuoja ne pistoleto apsaugos, o pistoleto parengimo išsitraukimui ir šaudymui funkcija.
Egzistuoja ir panašūs dėklai mažiems pistoletams kulkosvaidžiams nešioti.
Pistoletų dėklų tipai
Yra keletas pistoletų (revolverių) dėklų tipų:
Oksitocinas
Oksitocinas gausiai išsiskiria meilės žaidimų ir orgazmo metu abiejų lyčių atstovams. Jis veikia CNS sukeldamas dosnumą ir pasitikėjimą.
Gamyba
Oksitociną pagamina pogumburio neuronai, o išskiria į kraują hipofizė. Oksitocino gamybos intensyvumą lemia elektrinis pogumburio aktyvumas. Tai tam tikrų pogumburio neuronų depoliarizacija sukelia oksitocino egzocitozę. Oksitociną iš pogumburio neuronų į neurohipofizę perneša ir saugo baltymas neurofizinas.
Struktūra
Tai peptidas iš devynių aminorūgščių.
cys-tyr-ile-gln-asn-cys-pro-leu-gly
Ir abu cisteinai susijungę disulfidiniu tilteliu.
Struktūra panaši į vasopresiną.
Poveikis
Poveikis skirstomas į du didelius tipus.