cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kasta
Kastos ėmė formuotis senovės Indijos luomuose varnose; jų atsiradimas susijęs su visuomeniniu darbo pasidalijimu, etniniais skirtumais. Viduramžiais susidarė sudėtinga kastų hierarchija, pakeitusi visuomenės skirstymąsi į varnas. Šios hierarchijos viršūnėje buvo kastos, kurių atstovai kildino save iš privilegijuotų brahmanų ir kšatrijų varnų. Iš šių kastų formavosi feodalų klasė. Privilegijuotos buvo pirklių, prekybininkų kastos. Žemesnio rango, bet pilnateisėms kastoms priskiriama – žemės nuomininkai, kai kurių specialybių amatininkai (kalviai, audėjai, puodžiai). Hierarchijos apačios – žemiausių paniekintųjų kastų (neliečiamųjų) grupės. Kastas valdė taryba, vadinama pančajatu.
Tradicinių kastų papročių nepaisymas ir nesilaikymas (ypač valgymas ir santuoka su kitos kastos nariais, bendravimas su neliečiamaisiais) buvo laikomas dideliu nusikaltimu, griaunančiu esamą socialinę santvarką ir hinduistų religinę sistemą. Iš kastos pašalintas žmogus likdavo beteisis ir susilaukdavo visuotinės paniekos. Tradicinius genetinius kastų narių ryšius, susijusius su profesija ir gyvenamąja vieta, pažeidė pradėjęs vystytis kapitalizmas. Endogamijos ir paveldėjimo ryšiai liko tvirčiausi.
Siekdami skaldyti nacionalinio išsivadavimo judėjimą, britų kolonizatoriai toleravo kastų sistemą. 1950 m. Indijos konstitucijoje skelbiama kastų lygybė, 1955 m. kastų diskriminacija uždrausta įstatymu, tačiau senovės atgyvenos, ypač kaime, dar labai gajos.
Koiras
thumb|right|250px|Koiro krūva thumb|right|250px|Koiro dembliai ir kilimėliai thumb|right|250px|Kokoso vaisius su pašalintu plaušingu minkštimu Koiras, kokoso pluoštas – natūralus grubus pluoštas, gaunamas iš kokospalmės vaisių plaušingo mezokarpio sluoksnio. Šis sluoksnis dengia kokospalmės kaulavaisio kauliuką (vadinamąjį kokoso riešutą).
Rudasis koiras gaunamas iš prinokusių kokosų, iš jo gaminami baldų paminkštai, maišai, dembliai, durų kilimėliai, vazonėliai daigų auginimui ir pan. Baltasis koiras gaunamas iš nesubrendusių kokosų, iš jo gaminamos virvės, žvejybiniai tinklai.
Etimologija
Žodis kilęs iš 'virvė'.
Istorija
Virvės ir takelažas iš kokosų pluošto naudojami nuo senovės. Indijos jūrininkai, plaukioję į Malają, Javą, Kiniją ir Arabijos įlanką, šimtmečiais laivuose naudojo virves iš koiro. XI a. arabų rašytojai minėjo platų koiro naudojimą laivų virvėms ir takelažui.
Pluošto sandara
Koiro pluoštas išgaunamas iš sluoksnio, esančio kokoso vaisiuje tarp kokoso kevalo ir kokoso odelės. Atskiri koiro plaušai yra siauri, tuščiaviduriai, su storomis celiuliozinėmis sienelėmis. Koiras yra blyškus, kai išgaunamas iš nesubrendusių vaisių. Vėliau jis kietėja ir gelsta, kai plaušų ląstelių sienelėse gaminasi ligninas. Kiekviena plaušų ląstelė yra 1 mm ilgio ir 10–20 μm storio. Plaušai būna 20–30 cm ilgio.
Koiro pluoštas yra santykinai atsparus vandeniui, jis vienas iš nedaugelio natūralių pluoštų, atsparių jūros vandeniui.
Apdorojimas
thumb|right|250px|Koiro ryšulys thumb|right|250px|Presuoto koiro blokas thumb|right|250px|Koiro virvutė Kokoso riešutai yra kokospalmės vaisiai. Subrendusi palmė per metus užaugina 50–100 kokosų. Subrendę kokosai renkami nuo žemės, o ne visai subrendę skinami nuo palmių. Laipiotojas gali per dieną nuskinti apie 25 palmes. Skynikas su kartimi, turinčia geležtę, gali per dieną nuimti derlių nuo 250 palmių.
Žali kokosai, nuskinti po 6–12 mėnesių, turi baltą pluoštą. Rudasis pluoštas gaunamas iš visiškai subrendusių kokosų, kurie tinka kopros gamybai. Plaušingas vaisiaus apvalkalas atskiriamas nuo riešuto rankomis – kokosas užsmeigiamas ant specialaus smaigo, taip perskeliant plaušingąjį apvalkalą, kuris po to nuimamas. Patyręs kokosų lukštentojas per dieną gali taip apdoroti apie 2000 kokosų. Dabar naudojamos ir specialios mašinos, kurios atskiria lukštus (iki 2000 kokosų per valandą).
Rudasis koiras
Plaušingi lukštai mirkomi duobėse ar tinkluose lėtai tekančiame vandenyje, kad plaušai išbrinktų ir suminkštėtų. Ilgi šeriški plaušai atskiriami nuo trumpesniųjų plaušų, kurie būna po kokoso paviršine odele. Šis atskyrimo procesas vadinamas.
Baltasis koiras
Nesubrendusių kokosų lukštai pakabinami upės vandenyje ar vandeniu užpildytose duobėse ir laikomi iki dešimties mėnesių. Tuo metu bakterijos suskaido apie plaušus esančius audinius ir išlaisvino plaušus. Šis procesas vadinamas 'mirkymas'. Po to lukštai yra rankomis taršomi, kad ilgi plaušai atsiskirtų. Gauti plaušai džiovinami ir valomi. Valyti plaušai tinka verpimui.
Indijos Mokslinių ir pramoninių tyrimų tarybos Tarpdisciplininių mokslų ir technologijų nacionalinio instituto Tiruvanantapurame tyrėjai sukūrė biologinį metodą, leidžiantį atskirti kokosų lukštų koiro plaušus neteršiant aplinkos. Šiame metode naudojami fermentai, kurių dėka mirkant vandens tarša labai sumažėja.
Panaudojimas
right|thumb|250px|Virvių gamyba iš koiro [[Kerala|Keraloje (Indija)]] Iš rudojo koiro daro grindų ir durų kilimėlius, demblius, šepečius, čiužinius, maišus. Nedidelis kiekis koiro panaudojamas špagato gamyboje. Spirališkai veltas koiro pluoštas naudojamas čiužiniams užpildyti. Iš koiro pagaminti lakštai naudojami upių krantų ir kalvų, pylimų ir panašių šlaitų sutvirtinimui kaip apsauga nuo vandens erozijos. Daug rudojo koiro, apipurkšto lateksu, kuris sutvirtina koiro plaušus, naudojama automobilių sėdynių paminkštams gaminti. Taip pat koiras naudojamas šiluminės izoliacijos bei pakuotės gamyboje.
Sodininkystėje ir daržininkystėje koirą naudoja sraigėms atbaidyti nuo pažeidžiamų sodinių. Šiltnamių augalininkystėje ir grybininkystėje koiras naudojamas kaip auginimo terpių komponentas.
Koiras yra potencialus alergenas, kaip ir jo apdorojime naudojami lateksas ir kai kurios kitos medžiagos. Tai svarbu žinoti alergiškiems žmonėms, kurie naudoja čiužinius ar baldus su koiru.
Koiro gamintojai
Per metus pasaulyje pagaminama apie 250 tūkst. tonų koiro. Ši gamyba labai svarbi kai kuriose besivystančiojo pasaulio šalyse. Indijoje, daugiausia Keralos pakrantės rajonuose ir Tamilnade pagaminama apie 20 % pasaulio baltojo koiro. Šri Lanka pagamina apie 36 % pasaulio rudojo koiro. Virš 50 % pagaminto koiro sunaudojama šalyse, kur jį pagamino, pvz., Indijoje. Indija ir Šri Lanka pagamina apie 90 % pasaulio koiro produkcijos.
Neseniai koirą pasaulio rinkai ėmė gaminti Meksika, Indonezija, Vietnamas, kai kurios Karibų jūros šalys.
Junyj kommunist
Junyj kommunist  – LKJS Centro biuro laikraštis, nelegaliai ėjęs 1920–1921 m. Kaune rusų kalba.
Istorija
Buvo leidžiamas neperiodiškai. Redaktorius Juozas Greifenbergeris.
Armėnijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Finalo rungtynės
--
Lionginas Baliukevičius
Lionginas Baliukevičius-Dzūkas (1925 m. sausio 1 d. Alytuje – 1950 m. birželio 24 d. Žaliamiškyje) – Lietuvos rezistentas, Dainavos apygardos vadas.
Biografija
Baigė Alytaus gimnaziją. 1943 m. pradėjo studijuoti Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultete. 1944 m. vasario mėn. įstojo į Vietinę rinktinę. Naciams išformavus junginį, tarnavo Tėvynės apsaugos rinktinėje. 1944 m. pabaigoje su kitais bendražygiais išvežtas aerodromų apsaugai į Čekoslovakiją. 1945 m. gegužės 15 d. kaip vokiečių eilinis pateko į Raudonosios armijos nelaisvę. 1946 m. pabėgo į Lietuvą iš Ukrainoje buvusio lagerio, kur dirbo Donbaso anglių šachtose. Tais pačiais metais įsijungė į partizanų gretas. 1946 m. lapkričio 1 d., pasirinkęs Dzūko slapyvardį, įstojo į Dainavos partizanų apygardos Dzūkų rinktinės Vaclovo Voverio-Žaibo vadovaujamą Geležinio Vilko grupę.
Gana greitai buvo pastebėti Dzūko organizaciniai ir literatūriniai gabumai. 1947 m. vasario 1 d. paskirtas Geležinio Vilko grupės štabo viršininku, atsakingu už spaudą bei informaciją. Tais pačiais metais rugsėjo 15 d. tapo Dainavos apygardos vado Adolfo Ramanausko-Vanago adjutantu. Šalia šių pareigų nuo 1948 m. rugpjūčio 1 d. pradėjo eiti spaudos ir informacijos srities viršininko pareigas. Su kitais partizanais atgaivino partizaninio laikraščio „Laisvės varpas“ leidybą. thumb|250px|Kazimieraičio rinktinės apdovanojimai. Lionginas Baliukevičius-Dzūkas skaito įsakymą, 1948 m. 1948 m. Dzūkui suteiktas partizanų puskarininkio laipsnis. 1949 m. vasario 16 d. LLKS tarybos prezidiumo pirmininko Jono Žemaičio-Vytauto įsakymu pakeltas į partizanų leitenanto laipsnį. 1949 m. gegužės 19 d. įvykusiame Dainavos apygardos vadų posėdyje paskirtas apygardos vadu, kartu laikinai ėjo Kazimieraičio rinktinės vado pareigas. Nors paskirtas vadu sunkiomis partizaninės kovos sąlygomis, jis ėmėsi atkurti organizacinę struktūrą, tęsė pogrindinės spaudos leidybą.
Žuvo išduotas MGB agento 1950 m. birželio 24 d. Žaliamiškyje, Leipalingio ir Merkinės valsčių sandūroje kartu su dar trimis partizanais: Augustinu Babrausku-Švedriu, Antanu Vailioniu-Špoku ir Anastazu Kakniavičiumi-Švidriu. Autentišku Dzūko gyvenimo ir kovos liudininku liko jo rašytas dienoraštis, rašytas nuo 1948 m. birželio 23 d. iki 1949 m. birželio 6 d.
Pokario metais nukentėjo L. Baliukevičiaus šeima. 1947 m. ištremta partizano motina Joana Baliukevičienė ir dėdė Alfonsas Petruškevičius. 1949 m. į aktyvių partizanų gretas įsijungė brolis Kostas Baliukevičius-Rainys-Tylius (g. 1926), kuris žuvo 1951 m. vasario 15 d. eidamas Pietų Lietuvos (Nemuno) partizanų srities štabo Visuomeninės dalies viršininko pareigas.
Žuvusių partizanų atminimui prie buvusio bunkerio Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras (LGGTC) pastatė kryžių ir Atminties žymenį.
Bučačas
Bučačas  – miestas Ukrainoje, Ternopilio srities pietvakariuose, prie Strypos upės. Rajono centras. Geležinkelio stotis. Plentai į Ternopilį, Ivano Frankivską, Čortkivą. Maisto ir gėrimų (sulčių, spirito, likerio, pieno, sūrio), litavimo–mechanikos, medienos apdirbimo pramonė. Veikia krašto muziejus.
Bučače išlikę nemažai paveldo objektų: barokinė rotušė (apie 1750 m.), XIV a. pilies liekanos, bazilijonų vienuolynas (1770 m.), Šv. Mykolo cerkvė (1610 m.), vėlyvojo baroko Šv. Pokrovos cerkvė (apie 1764 m.), Šv. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia (1763 m.), XIX a. gimnazija.
Istorija
Nuo 1260 m. minima slavų Bučačo gyvenvietė. Magdeburgo teisė pirmąsyk suteikta kažkada prieš 1379 m. , antrąsyk – 1515 m. Buvo svarbus amatų centras, 1580 m. pastatyta pilis. 1667 m. Bučačą sudegino totoriai. 1672 m. čia sudaryta Bučačo taika tarp Abiejų Tautų Respublikos ir Osmanų imperijos. Nepaisant to, mūšiai dėl Bučačo tęsėsi ir toliau. XVIII a. valdant grafui Potockiui, mieste pastatyta daug architektūros paveldo. XIX a. miestas sumenko.
Laktozė
Laktozė (kitaip „pieno cukrus“) – disacharidas, sudarytas iš gliukozės ir galaktozės, randama piene (apie 2~8 proc.). Gaunama iš rūgščių išrūgų, sūrių gamybos produkto, arba iš išrūgų ar pieno filtracijos kietųjų nuosėdų. Laktozė ( arba lactis) reiškia pieną, o -ozė galūnė reiškia cukrų. Jos formulė C12H22O11.
Istorija
Laktozę piene atrado Fabrizio Bartoletti apie 1619 m., ją, kaip cukrų, atpažino Carl Wilhelm Scheele 1780 m.
Struktūra ir reakcijos
thumb|left|Molekulinė α-lactozės struktūra, nustatyta [[Rentgeno kristalografija.]]
Laktozė yra disacharidas, išvestas per galaktozės ir gliukozės kondensacijos reakciją, kurios metu susiformuoja β-1→4 glikozidinis ryšys.
Laktozės monohidrato kristalai turi tomahauko formą, kurią galima pamatyti per šviesinį mikroskopą.
Laktozės gamyba
Pieno išrūgos arba išrūgų ar pieno filtracijos nuosėdos yra koncentruojamos iki 60-65 % kietųjų medžiagų ir kristalizacijos rezervuaruose lėtai šaldomos nuo 50-60 °C iki 15-20 °C. Per 48 valandas susidaro dideli laktozės kristalai. Kristalai atskiriami, nuplaunami skysčių likučiai ir po to išdžiovinami. Vidutinis išdžiovintų kristalų dydis būna apie 200-250µ. Galutiniam produktui paruošti laktozės kristalai gali būti papildomai malami į smulkesnes frakcijas.
Laktozės netoleravimas
Dalis žmonių netoleruoja pieno, nes jų organizme trūksta laktozę skaidančio fermento. Šio fermento trūkumas gali būti įgimtas arba atsirasti po įvairių žarnyno susirgimų. Taip pat dėl senatvės apie 75% pasaulio žmonių praranda galimybę gaminti laktozę skaidantį fermentą.
Lietuvoje laktozės netoleruoja apie 30 % gyventojų.
Medikuičiai
Medikuičiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Mitkūnų.
Balčiūnas
Balčiūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šiaurės Molukai
Šiaurės Molukai  – provincija Indonezijoje, apimanti šiaurines Molukų salas. Provincijos administracinis centras nuo 2010 m. yra Sofifis, o anksčiau buvo Ternatė.
Anksčiau Molukų salos buvo viena provincija, o 1999 m. Šiaurės Molukai buvo atskirti.
Istorija
XVI–XVII a. Šiaurės Molukai buvo vadinami Prieskonių salomis. Tuo metu tai buvo vienintelis gvazdikėlių šaltinis. Olandai, ispanai, portugalai, Ternatės ir Tidorės sultonatai kovojo dėl prieskonių prekybos kontrolės. Kai Kvapnusis gvazdikmedis buvo pasodintas kitose šalyse tarptautinė Šiaurės Molukų svarba smuko.
2010 m. Šiaurės Molukuose gyveno 1 035 478 žmonės.
Kastanjetės
thumb|right|150px|Kastanjetės Kastanjetės – mušamasis muzikos instrumentas. Tai du mediniai kriaukleliai, surišti virve. Kastanjetės vartojamos ritmui paryškinti ispaniško kolorito muzikiniuose kūriniuose bei šokiuose. Orkestro kastanjetės būna su rankenėle; šokėjai jas prisitvirtina prie rankos smiliaus ar nykščio. Iš Azijos į pietų Europą atgabentos XVI a. pabaigoje.
Ona Baliukonytė
Ona Baliukonytė
Ritinė
Ritinė – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 20 km į šiaurės vakarus nuo Mažeikių, 9 km į šiaurę nuo Židikų. Lūšės seniūnaitijos centras. Kaime yra Ritinės piliakalnis, išlikusi dvarvietė, alėja, tvenkinys.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose kaimas minimas 1690 m.
Nuorodos
thumb|left|230px|Ritinės dvaro tvenkinys (užtvenktas Eglynupis)
Fitna (filmas)
thumb|200px|right|Geertas Vilderis
Fitna – Nyderlandų politiko Geert Wilders sukurtas 15 minučių trukmės filmas, Islamo ir Korano tematika; pirmą kartą išleistas internete 2008 m. kovo 27 d. Filmo pavadinimui panaudotas arabiškas žodis Fitna, naudojamas apibūdinti „nesutarimui ir pasidalijimui tarp žmonių“ ar „tikėjimo išbandymui sunkiu laikotarpiu“.
Filmas pirmąkart paminėtas 2007 m. lapkričio 27 d. Nyderlandų žiniasklaidoje. Po to kai kurios valstybės išreiškė susirūpinimą dėl galimos reakcijos į filmo parodymą; Nyderlandų vyriausybė paruošė evakuacijos planus visoms savo diplomatinėms atstovybėms kitose pasaulio šalyse. Buvo baiminamasi, kad filmas gali sukelti panašią reakciją, kokia buvo po Mahometo atvaizdo karikatūrų serijos išspausdinimo Danijos dienraštyje Jyllands-Posten 2005 m.
Filmo siužetas
Pasak paties Wilders'o, filme vaizduojama, kaip Korano tekstai šiais laikais naudojami dabartinių musulmonų kurstymui elgtis nedemokratiškai ar žiauriai, remiantis Koranu.
Repšiai
Repšiais vadinami kaimai:
Fitna (filmas)
Filmo siužetas
Filme pateikiami kai kurių surų dalių vertimai, pakaitomis su laikraščių iškarpų nuotraukomis bei žiniasklaidos įrašais. Fone naudojama „Arabiško šokio“ ištrauka iš P. Čaikovskio baleto Spragtukas, taip pat „Åses død“ iš E. Grygo Pero Giunto.
Filme naudojamos surų dalys, pasirodymo seka:
Reakcija po filmo išleidimo
Pirma reakcija į filmą buvo švelni, lyginant su kokios buvo baiminamasi.
Nyderlandų premjeras Jan Peter Balkenende vyriausybės vardu pareiškė, kad filmas tapatina Islamą su žiaurumu, bei išreiškė apgailestavimą dėl filmo išleidimo. Tolesnėse Nyderlandų politikų diskusijose filmas buvo pavadintas „paranojišku“ ir pan. 2008 m. kovo 28 d. Nyderlandų Centrinės Žydų Komisijos išleistame pranešime filmas pasmerkiamas kaip sustiprinantis išankstinį neigiamą nusistatymą.
JTO generalinis sekretorius Ban Ki Munas taip pat paskelbė pranešimą, pasmerkiantį filmą, pabrėždamas, kad žodžio laisvė turi būti derinama su visuomenine atsakomybe.
Iranas, Pakistanas, Indonezija pasmerkė filmą; Pakistanas pasiūlė aptarti jį kitame Islamo Konferencijų Organizacijos susitikime.
Jordanijoje 53 parlamentarai pasirašė peticiją, reikalaujančią, kad premjeras Nader Dahabi atstatydintų Nyderlandų ambasadorių bei nutrauktų visus diplomatinius ryšius su Nyderlandais.
Balčiūnienė
Balčiūnienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Balčiūnaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Balčiūnas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sanfrecce Hiroshima
„Sanfrecce Hiroshima“ – Japonijos futbolo klubas iš Hirošimos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1938 m.
Sezonai
Šaltiniai:
Sudėtis
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 6 d.
Lietuvos mokslas (leidinys)
Istorija
Pirmaisiais metais leistas kaip pasaulio lietuvių mokslo, švietimo ir kultūros mokslinis žurnalas. Iki 1993 m. ėjo pavadinimu „Mokslas ir Lietuva“ lietuvių ir anglų („Science, Arts and Lithuania“ ir „Science and Arts of Lithuania“) kalbomis, nuo 1993 m. eina tik lietuvių kalba. Leido bendrovė „Lituanus“, nuo 1993 m. – bendrovė „Lietuvos mokslas“, nuo 2005 m. – Lietuvos mokslų akademijos bendrovė „Mokslotyros institutas“.
„Lietuvos mokslas“ spausdina mokslotyros straipsnius, monografijas, studijas ir kt. Kasmet išleidžiamos 4-5 knygos, iki 2007 m. išėjo 72 knygos. Steigėjas ir redaktorius nuo 1990 m. Algimantas Liekis. (2007 m.). Tiražas 1990 m. – 4000 egz. lietuvių kalba ir 2000 egz. anglų kalba, 1997 m. – 1200 egz., 2010 m. – 700 egz.
Dragomireštis
Dragomireštis  – miestelis šiaurės Rumunijoje, Maramurešo apskrityje. 2002 m. gyventojų surašymo duomenimis, 99,5 % Dragomireščio gyventojų buvo rumunai. Religinė sudėtis: 90,8 % – rumunai ortodoksai ir 8,9 % graikų katalikai.
Istorija
Dragomireščiui miesto statusas suteiktas 2004 m.
Miastkovo Dievo Motinos Rožančiaus parapija
Miastkovo Dievo Motinos Rožančiaus parapija  – parapija įkurta 1451 metais. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Lomžos Šv. Brunono dekanatui.
Šinanas
Šinanas  – upė Japonijoje, Honšiū saloje, Nagano ir Nijigatos prefektūrose. Tai ilgiausia šalies upė. Prasideda Kobušio kalno papėdėje, Saitamos prefektūros pasienyje. Aukštupyje vadinama Čikuma (千曲川 = Chikumagawa). Teka šiaurės vakarų, vėliau šiaurės rytų kryptimi. Įteka į Japonijos jūrą ties Nijigata.
Mergelių Salos (JAV)
JAV Mergelių Salos  – salų grupė Karibų jūroje, priklausanti JAV, kurios nusipirko šias salas iš Danijos Pirmojo pasaulinio karo metu (1917 metais), bijodamos, kad Vokietija gali okupuoti salas ir panaudoti jas kaip povandeninių laivų bazę. Plotas 346 kvadratiniai kilometrai. Salų grupėje gyvena 106 574 žmonės (2017 m.).
Geografija
thumb|left|200px|Mergelių Salų žemėlapis thumb|left|260px|Šarlotė Amalija
JAV Mergelių Salos yra 40 km į rytus nuo Puerto Riko ir tuoj į vakarus nuo Britų Mergelių Salų, užima Mergelių salų vakarinę dalį. Šią teritoriją sudaro 3 didesnės salos: Šv. Kryžiaus (Saint Croix, 210 km²), Šv. Jono (Saint John, 52 km²) ir Šv. Tomo (Saint Thomas, 83 km²). Be to, gausu smulkių salelių ir uolų.
Šv. Jono saloje yra įkurtas Mergelių Salų nacionalinis parkas, be to, kitose saugomose teritorijose saugomi salyno rifai, istorinis paveldas.
Salose pasitaiko žemės drebėjimų ir stiprių uraganų.
Ekonomika
Verčiamasi daugiausia turizmu. Distiliuojamas romas.
Gyventojai
2010 m. 66,1 % JAV Mergelių Salų gyventojų buvo juodaodžiai, 13,5 % – baltaodžiai, 17,4 % – lotynoamerikiečiai (daugiausia puertorikiečiai ir dominikiečiai), 1,4 % – azijiečiai, 6,6 % – kitos arba mišrios kilmės.
2010 m. 94,8 % salų gyventojų laikė save krikščionimis (daugiausia baptistai, katalikai ir anglikonai). Šv. Tomo saloje veikia sinagoga.
Pagrindinės salų gyvenvietės: Šarlotė Amalija (Šv. Tomo s.), Kristianstedas (Šv. Kryžiaus s.), Krus Bėjus (Šv. Jono s.).
Sofifis
Sofifis – miestas Indonezijoje, Šiaurės Molukų provincijos sostinė nuo 2010 m. Anksčiau Šiaurės Molukų sostinė buvo Ternatė. Miestas yra vakariniame Halmaheros salos krante.
Selištia de Susas
Selištia de Susas  – miestelis Maramurešo apskrityje, Rumunijoje. Miestelio statusas suteiktas 2004 m.
Jurgis Čartoriskis
Jurgis Čartoriskis (, 1550 m. Klevanė – 1626 m. Klevanė) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, valstybės ir karinis veikėjas.
FK Rasika Juodšiliai
Juodšilių „Rasika“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Juodšilių.
Jurgis Čartoriskis
Šeima
1580 m. vedė, žmona Aleksandra Vyšniovecka, Andriaus Vyšnioveckio ir Eufemijos Veržbickos duktė. Su ja gimė sūnūs Aleksandras (mirė 1605 m.), Adrijanas (m. 1618 m.) ir Mikalojus Jurgis Čartoriskis. 1605 m. su žmona išsiskyrė ir vedė Halską Holovinską. Su ja gimė sūnus Andrius ir dukterys:
Trečioji žmona buvo Sofija Liubomirska, Andriaus Bogumilo Liubomirskio ir Onos Radvilaitės duktė.
Klevanės kunigaikštis, Lucko seniūnas. 1598 m. Bžesko unijos tarp katalikų ir stačiatikių priešininkas. Protestuodamas prieš ją perėjo į katalikų tikėjimą.
Mediliai
Mediliai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Zibalų.
Bogdanas Sapiega (1530)
Bogdanas Povilas Sapiega (apie 1530–1593) – LDK valstybinis veikėjas, Belzo pakamaris (nuo 1566 metų), Bresto (1579–1585 m.) ir Smolensko kaštelionas (1585–1588 m.), Minsko vaivada (1588–1593 m.), Gomelio seniūnas (1572–1582 m.).
Milton Keynes Dons FC
Milton Keynes Dons FC – Anglijos futbolo klubas, įkurtas Vimbldone (Londonas). 2004 m. klubas perkeltas į Milton Keinsą ir pavadintas Milton Keynes Dons FC.
Bogdanas Sapiega (1530)
Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas, Naugarduko vaivados Povilo Ivanovičiaus Sapiegos antrasis sūnus nuo pirmos santuokos su kunigaikštyte Elena Jurjevna Alšeniškaite (m. iki 1558). Broliai – Vitebsko vaivada Mikalojus (1526–1599) ir Smolensko vaivada Andrius (apie 1560–1621).
1565 ir 1567 metais Bogdanas Sapiega dalyvavo karinėse kampanijose prieš Rusijos valstybę. Užėmė keletą aukštų LDK valstybinių pareigybių. 1566–1569 metais – Belzo pakamaris. 1572 metais gavo valdyti Gomelio seniūniją.
1572 metais po Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto II Augusto mirties Bogdanas Sapiega buvo tarp Fiodoro Ivanovičiaus išrinkimo į Lenkijos sostą ir unijos sudarymo su Rusijos valstybe šalininkų. 1579 m. Bogdanas Sapiega gavo valdyti Bockių kaimą, kur 1580 metais priėmė Lenkijos karalių Steponą Batorą.
1579 metais gavo Bresto kašteliono pareigybę. 1585 metų balandį Bogdanas Sapiega tapo Smolensko kaštelionu. 1587 metais palaikė Švedijos princo Žygimanto Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1588 metų gegužį gavo Minsko vaivados pareigybę. 1591 metais buvo išrinktas į iždo teismo tribunolą Vilniuje.
Mirė prieš 1593 metų liepos 22 dieną.
Šeima ir vaikai
Bogdanas Sapiega buvo vedęs du kartus. 1560 metais vedė Mariną Andrejevną Kapustą (m. apie 1570), Braclavo kašteliono kunigaikščio Andriaus Timofejaus Kapusto (m. 1571) dukterį. Vaikai:
Iki 1579 metų vedė antrą kartą kunigaikštytę Apoloniją Timofejevną Drucką-Sokolinskaitę, kunigaikščio Tomofejaus Jurijevičiaus Druckio-Sokolinskio (m. 1585) ir Avdotijos Bariatinskos dukterį, nuo santuokos su ja vaikų neturėjo.
Epitafija
thumb|right|200px|[[Barbora Radvilaitė|Barboros Radvilaitės epitafija Vilniaus katedroje]]
Epitafija (gr. ἐπιτάφιος 'ant kapo') – užrašas antkapyje ar specialioje lentoje, dažnai eiliuotas, pagerbiantis mirusįjį.
Poezijoje epitafijos tapo savarankišku žanru. Epitafijos klasicizmo epochoje neretai būdavo panegirikų tipo arba satyrinės, kaip epigramos. Ne vienas žinomas poetas kūrė epitafijas, neretai – ir sau patiems.
Daug epitafijų yra citatos iš šventų tekstų ar aforizmai. Daug populiarių senųjų epitafijų kreipiasi į skaitantįjį ir perspėja apie tai, kad žmonės mirtingi.
Kartais epitafijose surašyti mirusiojo pasiekimai (pvz., politiko epitafijoje gali būti užrašyti, kada jis buvo valdžioje). Paprastai užrašomi gimimo ir mirties metai (išskyrus Nežinomų kareivių kapus).
Vadopalas
Vadopalas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vadopalienė (ištekėjusi moteris) ir Vadopalaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Medinai
Medinais vadinami kaimai:
Aleksandravičius
Aleksandravičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vitolis Baumilas
Vitolis Baumilas (1928 m. birželio 12 d. Vievis – 1991 m. gruodžio 25 d. Vilnius) – lietuvių kompozitorius.
Kojotas
Kojotas (Canis latrans) – šuninių šeimos žinduolis, aptinkamas tik Šiaurės Amerikoje. Paplitęs beveik visame žemyne – nuo Panamos pietuose iki šiaurės Kanados ir Aliaskos. Pavadinimas kildinamas iš actekų kalbos žodžio.
Vitolis Baumilas
Biografija
1954 m. baigė Lietuvos konservatorijos Antano Račiūno klasę.
Kojotas
Išvaizda
thumb|left|230px|Kojoto galva thumb|left|230px|Kojoto jaunikliai Kojotas panašus į vilką, bet mažesnis. Kailis pilkai rudas, dėmėtas, rečiau juodas, papilvė šviesesnė. Priekinės kojos, galvos šonai, snukis, pėdos rausvai rudos. Ties pečiais ir ant nugaros eina juodi dryžiai. Uodegos galiukas juodas. Nosis juoda, akių rainelė geltona. Ausys palyginti didelės, o kojos – laibos. Kūno ilgis 70–95 cm, aukštis ~50 cm, sveria 11–21 kg, uodegos ilgis ~40 cm. Patinai didesni už pateles. Šeriasi nuo gegužės iki liepos.
Vitolis Baumilas
Biografija
1950–1952 m. Lietuvos rusų dramos teatro Muzikos skyriaus vedėjas. 1952–1965 m. Lietuvos radijo muzikos vyr. redaktorius. Nuo 1955 m. SSKP narys.
Tepelenės apygarda
Tepelenės apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietuose. Priklauso Girokasterio apskričiai. 23 800 gyventojų (2010 m. duomenys). Plotas – 817 km². Administracinis centras – Tepelenė. Ribojasi su Beračio, Permečio, Girokasterio, Vliorės ir Malakasterio apygardomis.
Kojotas
Išvaizda
Kojotas gerokai mažesnis už pilkąjį vilką, bet didesnis už lapę. Nuo šuns skiriasi stačiomis, smailomis ausimis ir ilga nuleista uodega.
Vitolis Baumilas
Kūryba
Sukūrė koncertinių programų ansambliams „Lietuva“, „Armonika“, kaimo kapeloms, dainų, dramos teatro, radijo ir TV spektaklių muzikos, muzikos vaikams.
Tepelenės apygarda
Savivaldybės
Tepelenės apygarda sudaryta iš 10-ies savivaldybių:
Kojotas
Dauginimasis
Veda 6–17 (dažniausiai 4–7) jauniklių, kurie slepiami urvuose, kitose priedangose. Tik gimę kojotukai sveria ~250 g, būna akli, nulėpusiomis ausimis. Po 28 dienų jau gali palikti guolį. Po atjunkymo jauniklius maitina abu tėvai. Nuo tėvų atsiskiria po 6–9 mėnesių, nors patelės dažnai lieka su tėvais ir prisijungia prie jų gaujos. Subręsta po metų. Laukinėje gamtoje išgyvena iki 10 metų, nelaisvėje – iki 18.
Κryžminasi su vilkais ir šunimis, veda hibridus.
Būdas ir buveinė
Kojotas lengvai prisitaiko prie kintančių aplinkos sąlygų, gyvena įvairiuose kraštovaizdžiuose: miškuose, prerijose, dykumose, pelkėse. Paprastai negyvena ten, kur vyrauja vilkai. Kadangi nevengia žmogaus, įsikuria priemiesčiuose, parkuose, aplink kaimus.
Kojotas gali bėgti iki 65 km/h greičiu ir liuoktelėti 4 m šuolį. Tarpusavyje bendrauja garsais, kvapais, prisilietimais, regimais ženklais. Turi labai išvystytą vokalizaciją – loja, kaukia, cypia. Kaukimu skelbia savo teritorijas. Gerai plaukioja, bet į medžius lipa prastai.
Mityba
Beveik 90 % kojoto raciono sudaro gyvūninės kilmės maistas. Gaudo kiškius, triušius, smulkius graužikus, taip pat gyvates, vabzdžius, paukščius, tačiau nevengia ir vaisių, uogų, maitos, kartais užpuola naminius gyvulius. Geba prisitaikyti prie įvairiausio maisto – prie miestų ėda šiukšles. Kojotas peliauja uostinėdamas žolėje – aptikęs auką staiga strykteli ir ją čiumpa. Stambius gyvūnus, tokius kaip elniai medžioja gaujomis, auką stengiasi išvarginti vaikydami.
Pagrindiniai priešai – žmonės, vilkai ir pumos. Serga pasiutlige, kailinių erkių sukeltu susimu, šunų hepatitu. Parazituojami blusų, erkių, kaspinuočių, askaridžių.
Porūšiai
thumb|210px|Kojotų porūšių žemėlapis Išskiriama 19 kojoto porūšių. Stambiausias porūšis yra lygumų kojotas (Canis latrans latrans), gyvenantis Didžiosiose lygumose, panašaus dydžio yra kalninis kojotas (C. l. lestes), gyvenantis daugiausia Uoliniuose kalnuose bei šiaurės rytų kojotas (C. l. thamnos), besilaikantis apie Didžiuosius ežerus. Meksikos, pietų JAV, kai kurie Centrinės Amerikos porūšiai paprastai smulkesnio sudėjimo. Rytinis kojotas (Canis latrans var.) laikomas hibridiniu porūšiu su pilkuoju vilku.
Šunų ir kojotų hibridai gamtoje pasitaiko retai, nes kojotai priešiški šunims, o net susiporavimo atveju nesudaro nuolatinės poros, todėl jaunikliams gerokai sumažėja galimybė išgyventi. Jaunikliai išlaiko kojoto bruožus, pasižymi sunkiai suvaldomu būdu, palyginus su šuniukais. Hibridai vaisingi.
Santykis su žmogumi
Kojotas – svarbus veikėjas indėnų mitologijoje. Dažnai vaizduojamas kaip triksteris, gebantis keisti pavidalus, minimas pasaulėkūros mituose. Actekai kojotą laikė karingumo simboliu, actekų kariai rengdavosi kojotą vaizduojančiais kostiumais. Actekų dievas Huehuekojotlis („senasis kojotas“) laikytas muzikos, šokių, linksmybių, apgaulių viešpačiu. Baltieji atvykėliai kojotą, savo ruožtu, laikė bailumo, nepatikimumo simboliu.
Žmogaus ir kojoto santykiai keblūs dėl to, kad kojotai nepraleidžia progos užpulti naminius gyvulius – kaimiškose vietovėse jie medžioja avis, ožkas, galvijus, naminius paukščius. Pvz., 2004 m. JAV 60 % laukinių gyvūnų sumedžiotų avių buvo kojotų aukos. Miestuose ir priemiesčiuose kojotai medžioja šunis, kates, kitus naminius gyvūnus, vietomis sulaukėjusios katės netgi sudaro jų raciono pagrindą. Kojotai puola dažniausiai mažas ir vidutinio dydžio šunų veisles, o stambūs šunys (pvz., greihaundai, įvairūs aviganiai) paprastai sugeba kojotus nuvyti.
thumb|240px|Kojotas, puolantis avį
XX a. pab.–XXI a. pr. vis daugiau kojotų apsigyvena ne tik JAV ir Kanados priemiesčiuose, bet tiesiog miestuose: parkuose ir kituose žaliuosiuose plotuose, pramoniniuose rajonuose. Jų pastebėta netgi Niujorko Centriniame parke. Kojotus į miestus pritraukia lengvas grobis – šiukšlės, gyvūnams paliekamas maistas, naminiai gyvūnai. Dar labiau kojotų baimę žmogui sumažino tai, kad dalis žmonių šiuos gyvūnus maitina.
Užfiksuotas ne vienas atvejis, kai kojotai užpuolė žmones. Dažniausiai užpuolimai registruojami Kalifornijoje, ypač Los Andželo apygardoje. Kojotai linkę persekioti arba pulti mažus vaikus, bėgiotojus, dviratininkus, vedžiojamus šunis ginančius šeimininkus, gulinčius žmones. Kadangi kojotai paprastai laikosi po vieną, yra gana smulkaus sudėjimo, jų antpuoliai retai kada sukelia rimtų traumų (smulkūs įkandimai, įdrėskimai), rimčiau nukentėti gali maži vaikai, nes jiems kojotas gali griebti už gerklės ar sprando. Žinomi 2 atvejai, kai kojotai nužudė žmogų – 1981 m. 3 metų mergaitę ir 2009 m. 19-metę dainininkę Teilor Mičel (Taylor Mitchell).
Kaspijai
miniatiūra|Etninis Kaukazo žemėlapis, V - IV a. pr. m. e. Kaspijai (🇬🇷, ) – Kaukazo iberų grupės gentys, kurios gyveno Rytų Azerbaidžano stepėse. V a. pr. m. e. jas pirmą kartą paminėjo Herodotas. Kaspijai vertėsi klajokline gyvulininkyste. Iki I a. pr. m. e. susimaišė su albanų, medų ir kitomis gentimis. Nuo šios genties vardą gavo Kaspijos jūra ir Kaspiana – viena senovės Azerbaidžano sritis.
Rekuajus
Rekuajus  – miestas Peru, Ankašo pietuose, Huailaso slėnyje, Santos pakrantėje, 3422 m aukštyje. Provincijos centras. Keliai į Huarasą, Limą, Aichą.
Rekuajus apylinkėse gyvavo indėnų Rekuajo kultūra. Rekuajui miesto satusas suteiktas 1950 m. Vyrauja kolonijinė architektūra, ginklų aikštėje įrengtas fontanas. Gyvenamieji namai daugiausia pastatyti iš molio plytų. Apylinkėse yra karštųjų versmių, auga kiparisų giraitės.
Antanas Vadopalas
Antanas Vadopalas (1921 m. sausio 5 d. Daujėnuose, Pasvalio raj. – 2005 m. sausio 26 d. Kaune) – agronomijos profesorius, habilituotas daktaras.
Biografija
Baigęs akademiją dirbo Klaipėdos žemės ūkio, vėliau – Klaipėdos buhalterinės apskaitos, žemės ūkio technikumuose. 1961 m. įgijo žemės ūkio mokslų kandidato laipsnį. 1963 m. priimtas į Lietuvos Žemės ūkio akademiją – vyresniuoju dėstytoju, vėliau dirbo docentu (1966–1984 m.) ir aštuonerius metus (1984–1993 m.) – profesoriumi. 1982 m. apgynė mokslų daktaro disertaciją.
Mėgo mokslinį – tiriamąjį darbą, todėl greta tiesioginės tarnybos atlikdavo įvairius bandymus. Mokslinėje srityje aktyviai dirbo 42 metus. Tiriamojo darbo kryptis – daugiamečių žolių auginimas sėklai ir pašarui, panaudojant naujausias agrotechnines, chemines ir mechanines priemones.
Greta pedagoginio, mokslinio darbo aktyviai dalyvavo spaudoje. Parašė 15 knygų bei knygelių ir apie 150 straipsnių. Buvo Agronomijos fakulteto profsąjungos pirmininkas, dekano padėjėjas sportiniams reikalams. Prienų rajono šefavimo komisijos narys, LŽŪA specializuotos (K120.60.01) mokslinės tarybos narys. LŽŪA mokslinės tarybos (senato) narys. Jokioms partijoms nepriklausė.
1953 m. vedė gydytoją Gailutę Šalčiutę. Užaugino du vaikus: dukrą Gailutę ir sūnų Rimantą.
Bibliografija
Antanas Vadopalas parašė septynis vadovėlius ir įvairius devynis leidinius:
Kasos aparatas
Kasos aparatas – prietaisas, naudojamas įmonių įplaukoms registruoti.
Lietuvoje
Kasos aparatai privalomai registruojami Valstybinėje mokesčių inspekcijoje pagal jo įrengimo vietą. Kai pasikeičia kasos aparato savininkas, kasos aparatas yra perregistruojamas.
Kiekvienas kasos aparatas privalo turėti techninį pasą, kuris saugomas ir pildomas nuo kasos aparato įsigijimo iki jo utilizavimo. Taip pat kiekvienam kasos aparatui pildomas kasos aparato operacijų žurnalas. Kasos aparato operacijų žurnale užregistruojama ir klijuojama kiekviena darbo dienos ataskaita ir kiekvieno kalendorinio mėnesio ataskaita.
Kasos aparatus įrengti, parengti dirbti, atlikti techninės priežiūros ir remonto darbus gali tik sertifikuotos kasos aparatus aptarnaujančios įmonės ir sertifikatą tam tikram kasos aparato modeliui turintys asmenys.
The Dakota
The Dakota yra apartamentų pastatas, įsikūręs Centrinio parko vakaruose Niujorke. Pastatas buvo pradėtas statyti 1880 m. spalio 25 d. ir baigtas 1884 m. spalio 27 d.
180px|thumb|left|The Dakota XIX a. 9 dešimtmetyje Šiandien pastatas yra žinomas dėl Džono Lenono žmogžudystės, kuri buvo įvykdyta 1980 m. gruodžio 8 d.
250px|thumb|right|The Dakota XIX a. 10 dešimtmetyje
Seinis
Seinis  – miestas Maramurešo apskrityje, šiaurės Transilvanijoje, Rumunijoje. Jis administruoja du kaimus – Săbişa ir Viile Apei.
Ryšių kanalas
Ryšių kanalas – ryšių sistemos dalis, jungianti pranešimų šaltinį ir pranešimų imtuvą. Kanalas turi tam tikrą talpą perduoti informacijai, kuri dažnai matuojama kaip kanalo pralaidumo juostos plotis (Hz) arba kaip duomenų greitis (bitai per sekundę).
Ryšių kanalai gali būti klasifikuojami pagal:
Ou kalnagūbris
thumb|250px|Ou kalnagūbris, Adataros ugnikalnis
Ou kalnagūbris  – kalnagūbris Japonijoje, Honšiū saloje, Tohoku regione. Tai ilgiausia kalnų grandinė šalyje, besidriekianti 500 km nuo Nacudomario pusiasalio pietuose iki Nasu ugnikalnių šiaurėje. Grandinės plotis ~35 km. Aukščiausia vieta – Ivatės kalnas (2038 m). Sudaryti iš gneiso ir granito. Yra daug ugnikalnių (Bandajus, Zao, Azuma, Adatara ir kt.). Dengia plačialapių miškai, o 500–700 m aukštyje – kalnų taiga.
Sero Hojos nacionalinis parkas
Sero Hojos nacionalinis parkas – nacionalinis parkas Panamoje, Asuero pusiasalio pietvakariuose, Veragvaso ir Los Santoso provincijų teritorijose. Įkurtas 1984 m.
Parkas apima Asuero kalnų masyvą su jo aukščiausia viršukalne, Sero Hojos kalnu (1559 m). Šis masyvas vulkaninės kilmės, 300–1500 m aukščio, paveiktas erozijos, apaugęs miškais. Parke prasideda 10 upių. Likusi pusiasalio dalis daugiausia sukuktūrinta, tačiau Sero Hojos nacionaliniame parke išsaugota laukinė gamta.
Čia gyvena 44 žuvų rūšys, 16 varliagyvių rūšių, 151 paukščių rūšis (raudonosios aros, raudonnugarės aros, akiniuotosios pelėdos, Pietų Amerikos purpleliai, didieji kraksai, kolibriai, amerikiniai rudieji pelikanai ir daug kt.), įvairūs ropliai (žaliosios iguanos, paprastieji smaugliai, smailiagalvės gyvatės, dvispalvės pelamidos, geltonžandės kaisakos ir kt.), žinduoliai (mazamos, pakos, jaguarai, pumos, ocelotai, ilgauodegės katės, baltanosiai koačiai, pilkagalvės mangustos, agučiai, pekariai, įvairios beždžionės).
Benas Lainas (Dingę)
Bendžaminas „Benas“ Lainas yra fiktyvus veikėjas ABC televizijos seriale Dingę, kurį vaidina Maiklas Emersonas. Tris pirmuosius serialo sezonus jis praktiškai vadovavo „Kitiems“ ir atliko antagonisto vaidmenį, ketvirtajame „Dingusių“ sezone jis tapo tam tikru antididvyriu.
Iki lėktuvo katastrofos
thumb|left|200px|Dešimtmetis Benas atvyksta į salą. Atvykęs į salą, Rodžeris pradėjo dirbti pagalbiniu darbininku DHARMA Iniciatyvoje, tuo tarpu Benas ėjo į mokyklą, kur susidraugavo su vienmete Ane. Vos tik jiems atvykus į salą, Benas regėjime pamatė savo motiną, stovinčią prie lango, tačiau ji greitai dingo. Rodžeris ėmė smarkiai gerti ir kaltino sūnų dėl žmonos mirties. Per Beno gimtadienį, Anė parodė jam dvi iš medžio išdrožtas figūrėles, vaizduojančias juos abu. Anė berniukui davė savo figūrėlę, o jo pasiliko sau, sakydama, kad taip jie visada bus drauge. Grįžęs namo, Benas tėvą rado girtą. Rodžeris užmiršo sūnaus gimtadienį, tardamas, jog nepajėgia švęsti tos dienos, kai Bendžaminas nužudė jo žmoną. Benas išbėgo į džiungles, kur vėl pamatė savo motiną, kitapus ultragarso tvoros. Kai jis bandė ją pereiti, Emilė pasakė, jog tam dar ne laikas. Kitą kartą Benas galutinai išsiruošė pabėgti į džiungles, tačiau jį sulaikė Ričardas Alpertas, vienas iš „priešiškųjų“, kurie kovojo prieš DHARMA Iniciatyvą. Benas išsakė savo neapykantą Iniciatyvai ir paprašė leisti prisidėti prie jų. Alpertas sutiko jį priimti, tačiau paprašė gerai dėl to pagalvoti ir būti labai kantriam.
Po daugelio metų, Benas tapo tokiu pačiu darbininku kaip ir jo tėvas. Rodžeris ir vėl pamiršo sūnaus gimtadienį, tačiau pakvietė jį tėviškai pasikalbėti ant stalkalnio, kai tik nugabens atsargų krovinį į Perlo stotį. Sėdėdami furgone ant stalkalnio, Rodžeris pasakė, jog kitais metais pasistengs neužmiršti sūnaus gimtadienio, tačiau šis metė, kad jo kantrybė baigėsi, greitai užsidėjo dujokaukę ir atkimšo nuodingų dujų kanistrą. Joms pasklidus automobilyje, Rodžeris mirė. Kai Benas sugrįžo į Dharmos miestelį, jis surado visus Iniciatyvos narius išžudytus nuodingųjų dujų, taip pat ir Horacijų Gudspidą, kurio vienintelio kūnui parodė pagarbą ir užmerkė jo akis. „Kiti“ įžengė į miestelį ir Bendžaminas prisidėjo prie jų. Jie palaidojo kūnus masinėje kapavietėje ir apsigyveno Dharmos miestelyje. Benas nusprendė palikti tėvo lavoną furgone.
Nežinomu būdu Benas tapo tam tikru „Kitų“ vadovu, nors Džuljeta tvirtino, jog grupė pati priiminėjo sprendimus. Benas išliko vienintelis, kuris galėjo bendrauti su tikruoju jų lyderiu Džeikobu ir pranešti jo valią „Kitiems“.
Šešiolika metų prieš lėktuvo katastrofą, „Kiti“ pagrobė Danielės Ruso naujagimę dukterį Aleks. Neminimomis aplinkybėmis, Benas tapo netikru jos tėvu ir išaugino kaip vieną iš „Kitų“. Aleksandrai jis pasakė, jog jos motina mirusi.
Dvi dienos prieš okeaninio skrydžio 815 katastrofą, Benas sužinojo, kad turi stuburo naviką. Pamatęs lėktuvą nukrentant, jis liepė Etanui ištirti fiuzeliažą, o Gudvinui - galinę lėktuvo sekciją, kuri nukrito kitoje vietoje. Benas atsikratė Gudvino dėl savo jausmų Džuljetai.
Janis Spruktis
right|220px|thumb|Janis Spruktis Janis Spruktis (g. 1982 m. sausio 31 d. Rygoje) – Latvijos ledo ritulio puolėjas, olimpietis. Spruktis atstovavo Latvijos nacionalinę rinktinę.
Biografija
Nuo 2006 m. žaidė NHL klube Floridos „Panthers“, kurio sudėtyje jis tapo 14 latviu, kuris kada nors yra žaidęs NHL. 2005–2006 m. sezoną Spruktis žaidė Suomijos ledo ritulio lygos klube HPK ir tapo Suomijos čempionu.
2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse su Latvijos rinktine užėmė 12-ą vietą. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užimta 8-oji vieta.
Teofipolis
Teofipolis  – gyvenvietė Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras.
Įkurtas 1420 m., kaimo tipo miesto statusas nuo 1959-ųjų m. rtimiausia geležinkelio stotis – Suchovolios kaime (Bilohirjos rajone) už 30 km linijoje Podolės Šepetivka-Ternopilis. Miestas įsikūręs prie Poltvos upės (Gorynės intakas). Išvystyta maisto pramonė.
Baltarusijos himnas
Baltarusijos Respublikos valstybinis himnas (baltarusiškai – Дзяржаўны гімн Рэспублікі Беларусь) – Baltarusijos valstybinis himnas. Dažnai pagal pirmą eilutę vadinamas Mes, baltarusiai (baltarusiškai: Мы, беларусы, rusiškai: Мы, белорусы).
Baltarusijos TSR himnas
Daina „Mes, baltarusiai“ buvo sukurta 1944 metais ir pasiūlyta kaip Baltarusijos Tarybų Socialistinės Respublikos himnas. Muzikos autorius Nestoras Sakalonskis (Niescier Sakałoŭski), žodžių Miklaš Klimovičius (Mikhas Klimkovich), tačiau tik po vienuolikos metų, 1955 m. daina paskelbta himnu
Baltarusijos Respublikos himnas
1996 metų Baltarusijos Respublikos konstitucija numatė, kad šalis kaip nepriklausoma valstybė turi savo simbolius, tačiau jų nedetalizavo. Įstatymas „Dėl Baltarusijos Respublikos valstybinio himno“ buvo priimtas tik 2002 m. liepos 2 d., likus dienai iki Baltarusijos Nepriklausomybės dienos (Liepos 3).
Prieš priimant nutarimą Baltarusijos prezidentas Aleksandras Lukašenka paskelbė viešą konkursą sukurti naują respublikos himną ir kandidatų aptarimą. Trys iš penkių variantų naudojo Nestoro Sakalonskio muzika ir prasidėjo Mes, baltarusiai, Priimtame variante muzika išliko nepakitusi, žodžiai truputi pakeisti, pašalinus iš himno nuorodas į Rusiją, Komunistų partiją ir Leniną. Naujų žodžių autorė U. Kazarina.
Oficiali versija
Мы, беларусы – мірныя людзі,
Сэрцам адданыя роднай зямлі,
Шчыра сябруем, сілы гартуем
''Прыпеў:
Слаўся, зямлі нашай светлае імя,
Слаўся, народаў братэрскі саюз!
Наша любімая маці-Радзіма,
Вечна жыві і квітней, Беларусь!''
Разам з братамі мужна вякамі
Мы баранілі родны парог,
У бітвах за волю, бітвах за долю
Прыпеў
Наш запаветны, сонечны шлях.
Горда ж узвіся ў ясныя высі,
Сцяг пераможны – радасці сцяг!
IKI (parduotuvių tinklas)
IKI – nuo 1992 m. Lietuvoje veikiantis prekybos tinklas. Valdytojas – UAB „IKI Lietuva“. Šiuo metu prekybos tinklui „Iki“ Lietuvoje priklauso daugiau nei 230 „Iki“ parduotuvių, kulinarijos gamybos centras ir 3 regioninės kepyklos , kartu su „Pixevia“ Vilniuje atidaryta pirmoji autonominė parduotuvė, pažymėta „Iki“ prekės ženklu. Prekybos tinklas valdo ir prekių pristatymo į namus startuolį „LastMile“, nuosavo prekės ženklo elektroninę parduotuvę www.iki.lt.
Prekybos tinkle IKI dirba daugiau nei 5900 darbuotojų. 2021 m. tinklo apyvarta Lietuvoje siekė 718,96 mln. € (be PVM).
„Iki“ valdytoja UAB „IKI Lietuva“ priklauso REWE-Beteiligungs-Holding International GmbH (valdoma akcijų paketo dalis – 93,75 proc.) ir UNILEC S.A. (valdoma akcijų paketo dalis – 6,25 proc.).
2011 m. lapkričio 11 d. buvo atnaujintas IKI logotipas. „Cento“ parduotuvės tapo „IKI Cento“, o „Ikiukas“ parduotuvės pervadintos į „IKI Express“.
Iki 2016 m. visos „IKI CENTO“ parduotuvės pervadintos į IKI, tad liko du parduotuvių formatai, įskaitant IKI EXPRESS.
Informacijos teorija
Informacijos teorija – mokslas, kuris nagrinėja informacijos kiekio matavimo, gavimo, keitimo, kaupimo, vaizdavimo, perdavimo įvertinimą ir metodinius aprašus. Informacija yra diskrečiosios matematikos dalis. Informacijos kiekio matas – informacijos entropija.
IKI (parduotuvių tinklas)
Istorija
1992 m. broliai belgai George, Oliveris ir Nicolas Ortizai atidarė maisto prekių parduotuvę Vilniuje. 1993 m. Antakalnyje (Vilnius) atidaryta pirmoji Lietuvoje savitarnos parduotuvė. 2005 m. atidarė pirmąją parduotuvę Latvijoje. 2007 m. pabaigoje paskelbta, kad tinklą iš jo įkūrėjų nupirko Vakarų Europos prekybos tinklų aljansas „Coopernic“. Didžiausiu akcininku tapo REWE grupė. 2008 m. užbaigtos Panevėžio logistikos centro statybos ir atidaryti šviežių prekių bei bakalėjos gaminių sandėliai. 2009 m. Panevėžyje atidarytas didžiausias kulinarijos cechas visame Baltijos šalių regione.
Informacijos teorija
Informacijos teorija glaudžiai siejasi su matematika, statistika, kompiuterių mokslu, informatika, fizika, elektronikos inžinerija ir kt.
Istorija
Informacijos teorijos kaip mokslo šakos pradininku laikomas JAV matematikas Klaudas Šenonas (Claude Elwood Shannon), kai 1948 metais pasirodė jo veikalas „Matematinė komunikacijos teorija“. Nors pačios informacijos teorijos idėjas jau anksčiau nagrinėjo Haris Naikvistas ir Ralfas Hartlis.
IKI (parduotuvių tinklas)
Istorija
51 parduotuvės prekybos tinklą Latvijoje valdžiusi įmonė SIA „Palink“ 2014 m. buvo parduota SIA „Mego“.
2018 m. „Iki“ prekybos tinklą siekė įsigyti „Rimi Lietuva“, tačiau Konkurencijos taryba nedavė leidimo sandoriui. „Rewe“, viena didžiausių Europos mažmeninės prekybos bendrovių, 2018 m. padidino savo akcijų paketą „Iki“ valdomoje UAB „Palink“ iki 93,75%. Akcijas pardavusios Europos bendrovės, kaip ir „Rewe“, priklauso prekybininkų aljansui „Coopernic“.
Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacija
Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacija – mokslines bibliotekas ir mokslines bibliotekas turinčias institucijas vienijanti organizacija, įkurta 2001 m. gruodžio 4 d. Vilniuje. 48 nariai (2009 m.).
Veikla
Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacijos įstatai Juridinių asmenų registre įregistruoti 2008 m. rugpjūčio 8 d. Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacijos tikslas – prenumeruoti elektronines duomenų bazes Asociacijos nariams ir kitoms bibliotekoms, skatinti virtualių bibliotekų kūrimą, bibliotekose rengti ir diegti pažangias technologijas ir inovacinius projektus, koordinuoti užsienio periodinių leidinių komplektavimą mokslinėse bibliotekose, plėtoti Asociacijos narių informacinius mainus, sudaryti galimybes vartotojams naudotis bibliotekose sukauptais informaciniais ištekliais ir nuotolinio naudojimo duomenų bazėmis, skatinti bibliotekininkų kvalifikacijos kėlimą ir kita.
IKI (parduotuvių tinklas)
Savitarnos kasos
2008 m. įrengė savitarnos kasas, kurias pavadino „IKI Bitutė“.
Informacijos teorija
Kryptys
Pagrindinės informacijos teorijos kryptys: