cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tailando geografija
Geologija ir naudingosios iškasenos
thumb|200px|left|Urvas [[Khao Sok nacionalinis parkas|Khao Sok nacionaliniame parke]]
Mezozojaus uolienose randami alavo, volframo telkiniai. Paleozojaus – stibio, fluorito, švino, cinko, barito, geležies rūdos ir Mangano rūdos. Pietiniuose ir centriniuose rajonuose randama lignito, halito ir kalio druskos Korato plynaukštėje. Vakaruose yra rubino ir safyro telkiniai.
Augmenija
Šiauriniame Tailande sutinkamas didysis tikmedis, salmedis (Shorea robusta), kalvotose vietovėse pušys, ąžuolai ir kt. Prieškalnėse auga kvapusis koralmedis (Pterocarpus santalinus).
Visžaliuose tropiniuose miškuose sutinkams gigantiškas aukštasis sparnelis (Dipterocarpus alatus), ksilija (Xylia dolabriformis), kvapioji hopėja, įvairių arekinių palmių, sagopalmės, kaliamas, krausvos (Lagerstroemia calyculata), (Lagerstroemia tomentosa) ir (Lagerstroemia balansae) , įvairūs fikusai, pandanai, duonmedis ir kvapusis durijus (Durio zibethinus). Dažnas tropiniame miške stambiavaisis koralmedis, dilenija (Dillenia pentagyna), lakmedis (Schleichera trijuga), viršūklis (Terminalia tripteroides), dalbergija (Dalbergia cultata), afzelija, širdžialapė haldina (Haldina cordifolia) ir bambukai: švelnusis medbambukis (Dendrocalamus brandisii), (Bambusa arundinacea), (Dinochloa maclellandii) , (Cephalostachyum virgatum) , pluoštinis medbambukis (Dendrocalamus hamiltonii) užaugantis iki 22 m aukščio, siaminis šluotbambukis (Thyrsostachys siamensis).
Sausas musoninis miškas vyrauja kontinentinėje šalies dalyje, Menamo žemumoje ir Korato plynaukštėje, išskyrus plynaukštės aukštikalnių pakraščius ir upių slėnius. Čia vyrauja žemaūgis miškas, o Korato plynaukštę dengia aukštos žolės savana ir sausas žemaūgis musoninis ir retas kseroderminis miškas. Daugiausia auga kietmedžiai, priklausantys sparneninių (Dipterocarpaceae) šeimai: gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius). Labiau sausesniuose rajonuose auga rudoji šorėja (Shorea obtusa), tailandinė šorėja (Shorea henryana). Korato pietų lygumose, smėlėtoje ir akmeningoje dirvoje auga (Pentacme siamensis).
Jūros pakrantėse – mangrovių: blakstienotoji rizofora (Rhizophora mucronata), Rhizophora conjugata, Bruguiera gymnorrhiza, Xylocarpus obovata, Xylocarpus moluccensis ir nipų (Nypa fruticans) sąžalynai. Pajūrio rajonuose ir salose auga riešutinė kokospalmė, asiūklinė kazuarina (Casuarina equisetifolia), vaistinis puiklapis (Calophyllum inophyllum), indinė miletija (Millettia pinnata), migdolinis viršūklis (Terminalia catappa) ir kinrožė (Hibiscus tiliaceus).
Gyvūnija
thumb|200px|rigth|[[Baltaliemenis tapyras]] Tailandas priklauso Indo–Malaizijos zoogeorafinei sryčiai su labai didele gyvūnijos įvairove. Azijinis dramblys (prijaukintas), baltaliemenis tapyras, malajinis lokys, šernas, aukštikalnių miškuose gyveno dvi raganosių rūšys – mažasis vienaragis Javos raganosis ir Sumatros raganosis. Abi raganosių rūšys Tailande, dėl gyvūno rago naudojimo farmacijoje, išnaikintos. Tigras, dūminis leopardas, juodoji pantera, viverinė katė, nendrinė katė, bengalinė katė, keletas rūšių mangustų, raudonasis vilkas, kiaunės ir šakalas. Mažieji plėšrūnai: kalnuotose vietovėse – Indijos barsukas (Arctonyx collaris), džiunglėse – dėmėtasis linzangas, bei kiti viverinių atstovai (mažoji civeta, himalajinė civeta (Paguma larvata) ir kt.), upėse – ūdros ((Lutrogale perspicillata) ir Azijinė benagė ūdra). Miškuose daug įvairių beždžionių: baltarankis gibonas, sutinkamas beveik visoje Tailando teritorijoje, rezusas, tibetinė makaka, keturių rūšių suriliai (Presbytis femoralis, Presbytis chrysomelas, Presbytis siamensis ir Presbytis rubicunda). Medžiuose gyvena voverės skraiduolės (Petauristinae) ir didžiosios voverės, o krūmynuose ir pievose – Birminis kiškis (Lepus peguensis). Tailande daug skujuočių (Manis javanica) mintančių termitais.
Kiaulinis elnias (Axis porcinus) ir dygliatriušis sutinkamas visame Tailande. Šiauriniuose kalnų rajonuose gyvena elniai: Indinis zambaras (Cervus unicolor), Indijos muntjakas ir antilopė, upių pakrantėse – Javinis elniukas ir (Tragulus kanchil), o savanose – laukinis gaūras ir bantengas. Šomburgko elnias tikriausiai šiuo metu yra išnykęs, o lyraragis elnias (Cervus eldii) labai retas. Malajinis kaguanas sutinkamas drėgnuose miškuose šalies vakaruose. Daug rūšių šikšnosparnių, vien vaisėdžių šikšnosparnių priskaičiuojama 11 rūšių: labiausiai paplitusios malajinė skraidančioji lapė (Pteropus vampyrus), didžioji skraidančioji lapė (Pteropus giganteus) ir kt. Tailande priskaičiuojama 75 rūšys driežų: gekonai, varanai, skraidantys driežai (Dracos) ir kt., apie 100 rūšių gyvačių (13 nuodingų): karališkoji kobra, paprastoji kobra (Naja), 5 rūšys angių ir kt. Krokodilų femose veisiami Siamo ir briaunagalvis krokodilai. Iki 1970 m. Tailande gyveno gavialas. Miškuose gyvena daug rūšių papūgų, fazanų, povai, laukinės vištos, ragasnapių. 16 rūšių tulžių, paukštis–audėjas, nektarinukai ir mainų. Pelkėtuose rajonuose gyvena garniniai, gandrai (Bubulcus coromandus), ibiai, gervės, endeminė baltaakė upinė kregždė. Plėšrieji paukščiai – ereliai, sakalai, suopiai, pesliai, grifai ((Gyps tenuirostris) ir Bengalinis grifas). Tailande žiemoja Perkūno oželis. Tailando vidaus vandenyse priskaičiuojama apie 75 rūšis karpžuvių (Cypriniformes) būrio žuvų. thumb|200px|left|[[Eravano nacionalinis parkas]]
Saugomos teritorijos
1961 m rugsėjo 22 d. karaliaus Rama IX pasirašė aktą B.E.2504 dėl Tailando nacionalinių parkų, laukinių gyvūnų ir augalų apsaugos departamento (DNP) įkūrimo. Departamentas pavaldus Gamtinių išteklių ir Aplinkos apsaugos ministerijai (MONRE).
Pirmas Khao Yai nacionalinis parkas buvo įkurtas 1962 m. rugsėjo 18 d. Iki šiol Tailando nacionalinių parkų, laukinių gyvūnų ir augalų apsaugos departamentas nustatė 148 nacionalinius parkus, kurių bendras plotas sudaro 78 644 km² (daugiau nei 15% šalies teritorijos).
Upės
Antras pagal dydį upės baseinas Tailande yra šalies rytuose apimantis Korato plynaukštę ir priklauso didžiausiai pietryčių Azijos Mekongo upei. Plynaukštę kerta Munas su savo intaku Či. Vakariniame Tailande yra Meklongo, įtekančio į Siamo įlanką, upės baseinas. Šią upę maitina Kvainoja ir Kvaija įtekančios į Mekongą ties Kančanaburiu. Dar viena didelė Azijos upė Salvinas teka Mianmaro – Tailando siena ir dvejomis atšakomis įteka į Andamanų jūrą.
Ežerai ir vandens saugyklos
Skirtingai nei ežerų, vandens saugyklų Tailande yra labai daug. Bhumifolo hidroelektrinės saugykla (17.24289°N, 98.97264°W) ant Pingo upės yra didžiausia – 125 km ilgio, ant Nano upės – Karalienės Sirikitos vandens saugykla skirta drėkinimui ir yra antra pagal dydį (17.76489°N, 100.56389°W). Ant Kvaijos – Šrinagarindros (14.40644°N, 99.13028°W) ir Thathungno (14.23375°N, 99.23611°W), ant Kvainojos – Vačiralongkono (14.79925°N, 98.59747°W). Malakos pusiasalyje – Račaprafo (8.97197°N, 98.80583°W). Rytinėje šalies dalyje ant Či upės – Lampao (16.60283°N, 103.43997°W) ir Ubonratno (16.7745°N, 102.61858°W).
Kirovo sritis
Kirovo sritis  – Rusijos federalinis subjektas (sritis). Administracinis centras – Kirovas.
thumb|235px|Nurgušo rezervato miškas thumb|235px|Kotelničiaus miestas
Istorija
Cariniais laikais šioje vietoje buvo Viatkos gubernija. 1934 m. iš Gorkio srities dalies sudarytas Kirovo kraštas. 1936 m. perorganizuotas į Kirovo sritį.
Geografija
Kirovo sritis yra Rytų Europos lygumoje. vidurinėje dalyje kyla Viatkos skliautakalvė, šiaurės rytuose – Kamos aukštupio aukštuma (joje stūkso aukščiausia srities vieta – 337 m), šiaurėje – Šiaurės skliautakalvės.
Klimatas žemyninis, vidutinių platumų. Sausio mėnesio vidutinė temperatūra nuo –14 °C iki –16 °C, liepos 17–19 °C. Per metus iškrinta apie 500 mm kritulių. Didžiausios upės – Viatka (su Čepca, Kobra, Moloma, Kilmeze), Kamos aukštupys. Būdingi spygliuočių ir mišrieji miškai, kurie užima apie 65 % Kirovo teritorijos. Nurgušo rezervatas (įkurtas 1994 m.).
Ekonomika
Kasami fosforitai, durpės. Mašinų gamyba, metalo apdirbimo, elektrotechnikos, chemijos (mineralinių trąšų, padangų, biochemijos gaminių), miško ruošos, medienos apdirbimo (faneros, slidžių, degtukų), popieriaus, kailių, odos (dirbtinės), avalynės (odinės), statybinių medžiagų, maisto pramonė. Omutninske yra juodosios metalurgijos įmonė. Auginami miežiai, avižos, linai, kviečiai, rugiai, daržovės. Veisiami galvijai, kiaulės, avys, naminiai paukščiai. Laivyba Viatkos upe.
Gyventojai
2010 m. 89,44 % srities gyventojų buvo rusai, 2,72 % – totoriai, 2,21 % – mariai, 1,02 % – udmurtai, 0,58 % – ukrainiečiai, 0,17 % – azerbaidžaniečiai.
Didžiausi miestai
Didžiausi Kirovo srities miestai (tūkst. gyv., 2020 m.):
Vulingjuanas
Vulingjuanas  – gamtinė sritis pietryčių Kinijoje, Hunano provincijoje, Džangdziadzijės prefektūroje; Vulingšano kalnų dalis. Kraštas pasižymi unikaliu slėniu, kuriame stūkso ~3000 kvarcitinio smiltainio bokštų, iš kurių dauguma viršija 200 m aukštį. Taip pat rasta virš 40 urvų ir du dideli gamtiniai tiltai.
Vulingjuanas yra 270 km į šiaurės vakarus nuo Čangšos, netoli Džangdziadzijės miesto, Džangdziadzijės nacionalinio miško parke. Šis vaizdingas gamtos paveldo objektas 1992 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
thumb|left|400px|Vulingjuano panorama
Vytautas Mockus
Vytautas Mockus (g. 1957 m. spalio 9 d. Kupiškyje) – ekonomistas, Lietuvos kooperacijos ir politinis veikėjas.
Liepgiriai
Liepgiriai – kaimas vakariniame Plungės rajono savivaldybės pakraštyje, 7 km į pietvakarius nuo Šateikių. Įsikūręs dešiniajame Minijos upės krante, į šiaurę nuo Aleksandravo. Šiaurine ir vakarine dalimi praeina kelias.
Vytautas Mockus
Biografija
1976 m. aukso medaliu baigė Kupiškio vidurinę mokyklą. 1980 m. baigė Vilniaus universiteto Prekybos fakultetą ir įgijo prekybos ekonomisto specialybę.
Liepgiriai
Etimologija
Pavadinimas liudija, kad kaimas įsikūrė liepų girioje.
Vytautas Mockus
Biografija
1980–1985 m. Anykščių rajono vartotojų kooperatyvų sąjungos Kavarsko vartotojų kooperatyvo pirmininko pavaduotojas, 1985–1988 m. – Ignalinos rajono vartotojų kooperatyvų sąjungos prekybos bazės direktoriaus pavaduotojas, direktorius. 1988–1991 m. Kupiškio statybinių medžiagų gamyklos planavimo skyriaus viršininkas, 1991–1992 m. – UAB „Lota“ direktoriaus pavaduotojas.
Liepgiriai
Istorija
Liepagirys pirmąkart paminėtas 1511 m. spalio 2 d. Žygimanto Senojo rašte dėl dovanotų žemių patvirtinimo Platelių seniūnui Stanislovui Kęsgailai. Priklausė Platelių, vėliau – Šateikių dvarui. Seniau kaimas plytėjo abipus Minijos upės, o XIX a. jo žemės pietinėje dalyje buvo įkurtas Aleksandravas. 1849 m. kaime gyveno 51 baudžiauninkas, prie senojo Plungės–Kretingos kelio iki XX a. viduriu stovėjo smuklė. Panaikinus baudžiavą, 1870 m. Šateikių grafui Pliateriui išperkamuosius žemės mokesčius mokėjo 25 valstiečiai. 1915 m. prie Liepgirių besitraukiančios Rusijos kariniai daliniai kelis mėnesius priešinosi Vokietijos kariuomenės puolimui.
Vytautas Mockus
Biografija
1992–1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovo konsultantas Utenos regione. 1993–1995 m. UAB „Gilota“ direktoriaus pavaduotojas. 1995–1997 m. Kupiškio rajono savivaldybės meras. 1999–2004 m. UAB „Gilota“ direktoriaus patarėjas ekonominiais klausimais, direktoriaus pavaduotojas ekonomikai, 2004–2008 m. direktoriaus pavaduotojas ekonomikai. Nuo 2008 m. Vilniaus teritorinės ligonių kasos direktorius.
Liepgiriai
Istorija
1923 m. buvo 20 ūkių. Iš jų garsėjo malūnininkas Kazimieras Šleinius, kuris valdė 85 ha žemės, prie Minijos pastatė vandens malūną, lentpjūvę, elektros stotį, salę visuomenės renginiams (šaulių namus), rėmė neturtingus kaimynus. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Liepgiriuose buvo įsitvirtinę vokiečių tankai, saugoję per Minijos tiltą atsitraukiančią kariuomenę. Pokariu kaimas buvo Aleksandravo kolūkio dalimi.
Vytautas Mockus
Biografija
1990–1995 m. Kupiškio rajono tarybos deputatas, 1995–2008 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Liepgiriai
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Vytautas Mockus
Biografija
Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1990–1995 m. Kupiškio grupės pirmininkas. Nuo 1997 m. Tėvynės sąjungos narys. 1999–2002 m. ir nuo 2004 m. – Tėvynės sąjungos Kupiškio skyriaus pirmininkas. Nuo 2003 m. Tėvynės sąjungos Prezidiumo narys nuo Aukštaitijos regiono koordinacinės tarybos.
Sutuoktinė Jūratė, sūnus Paulius.
Ruduo
thumb|250px|Ruduo. Ventos upė, Mažeikių rajonas thumb|250px|Rudeniškas peizažas Ruduo – vienas iš keturių metų laikų vidutinio klimato zonose. Yra tarp vasaros ir žiemos.
Meteorologiniu požiūriu, Šiaurės pusrutulyje rudeniu laikomi rugsėjo, spalio ir lapkričio mėnesiai. Astronomiškai ruduo prasideda apie rugsėjo 23 d. ir baigiasi gruodžio 21 d.
Airių kalendorius, kuriame dar vis naudojamas keltiškasis ciklas, ruduo apima rugpjūtį, rugsėjį ir spalį. Tuo tarpu kinų astronomijoje ruduo prasideda apie rugpjūčio 7 d. Nemažai senovės civilizacijų metus skaičiavo nuo rudens.
2006 m. ruduo buvo šilčiausias per 500 metų, tai siejama su visuotiniu atšilimu.
Ruduo kultūroje
Žymus vokiečių poetas Rainer'is Maria Rilke aprašo rudenį vienoje jo garsių poemų Herbsttag („Rudens diena“).
Kristijono Donelaičio „Metuose“ rudeniui yra paskirta dalis „Rudens gėrybės“, kurioje jaučiama nostalgija.
JAV kultūroje rudenį daug kas sieja su švente Halloween, tuo tarpu Lietuvoje – su Vėlinėmis.
Katmandu rajonas
Katmandu rajonas (nevarų kalba: येँ जिल्ला, nepali: काठमाडौं जिल्ला) – vienas iš 75 Nepalo rajonų, priklausantis Bagmati zonai. Jame yra Nepalo sostinė Katmandu. Tai – tankiausiai gyvenamas rajonas Nepale.
Istorija
Katmandu rajonas yra vienas iš trijų Katmandu slėnio rajonų, nuo seno buvęs svarbus Nepalo istorijoje. Katmandu rajono centras Katmandu nuo XV a. buvo nepriklausomos karalystės sostine, o nuo XVIII a. tapo viso Nepalo sostine.
Varležeris (Kupiškio r., Kupiškio sen.)
Varležeris – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, Kupiškio seniūnijoje, Kupiškio miesto šiaurrytinėje dalyje.
2013 m. ežeras buvo išvalytas. Po išvalymo ežero plotas padidėjo nuo 0,9 ha iki 1,7 ha, kranto linijos ilgis nuo 380 m iki 620 m. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,21 km, plotis - iki 0,11 km. Altitudė 89,7 m. Rytinis ir vakarinis krantai žemi, užpelkėję (Varležerio pelkė), šiaurinis ir pietinis krantai sausi. Šiaurinėje pakrantėje plyti pievos, pietinėje įsikūrusi garažų bendrija, yra paminklas Lietuvos partizanams, į rytus - dalis Aukštupėnų kaimo (kolektyvinių sodų bendrija). Rytuose išteka Aukštupys (Lėvens intakas).
Triumfo arka
Triumfo arka – arkos formos architektūrinis paminklas, skirtas pažymėti karvedžio pergalei. Dažnai dekoruota reljefais, šlovinančiais pergalę įrašais. Statoma nuo antikos laikų, senovės persų, romėnų. Vėliau triumfo arkų statybų menas atsigavo renesanso laikotarpiu.
Kalniškiai (Skaudvilė)
Kaime, kairiajame Ančios krante yra piliakalnis. Šiaurinis piliakalnio šlaitas status 10–12 m aukščio, pietinis – labai nuožulnus leidžiantis į upės slėnį. Tai ankstyvasis piliakalnis, vėliau pilis persikėlė antrapus Ančios upės ant Simėnų piliakalnio, šalia jo yra ir senovės gyvenvietė. Kaime buvo koplytėlė medyje su Marijos Šidlaviškės skulptūra, statyta 1914 metais.
Apolinaras Bagdonas
Apolinaras Bagdonas (1912 m. birželio 4 d. Šiaulių apskrities Užvenčio valsčiaus Talainių kaime – ?) – Lietuvos pedagogas, filologas, poetas, rašantis žemaičių kalba, pirmųjų žemaitiškos poezijos knygų, išleistų užsienyje, autorius.
Biografija
Mokėsi Kražiuose, Vilniaus universitete. Antrojo pasaulinio karo metais emigravo į Vakarus, čia steigė lietuvių mokyklas (1944 m. Vokietijoje – Braunscveige, Blomberge), o nuo 1951 m. mokytojavo Čikagoje veikusioje šeštadieninėje aukštesniojoje lietuvių mokykloje.
Liepiai (Vilnius)
Liepiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km nuo Bezdonių.
Ežeikiai
Ežeikiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Joniškio, prie Vilkiaušio upelio ir kelio. Stūkso Ežeikių akmuo („su dubeniu“).
Rebekos salos
Rebekos salos – lietuvių rašytojos Renatos Šerelytės knyga paaugliams, išleista 2014 m. Knygos pasakojimas sukasi aplink penkiolikmetę Rebeką – šių laikų merginą, kuri vadovaujasi sveiku protu, yra socialiai aktyvi bei viską planuoja. Vieną dieną ji atsiduria paslaptingame, rūkuose skendinčiame salų pasaulyje, kur negalioja racionalaus pasaulio taisyklės. Nepažįstamuose tyruose Rebeka turi įveikti išankstines nuomones, polinkį vertinti bei analizuoti.
Romane esama magiškojo realizmo elementų, ištrinama skirtis tarp sapno ir tikrovės, detaliai aprašomas paauglės ir ją supančių žmonių gyvenimas bei tarpusavio santykiai. Tai antroji Renatos Šerelytės knyga paaugliams. Pirmoji – Jundos lemtis – buvo išleista 1997 m.
Pernilla Karlsson
Pernila Karlson (SV Pernilla Karlsson; g. 1990 m. birželio 11 d.) – Suomijos rankinio rinktinės žaidėja (2012 m.) ir 2012–2013 m. sezono moterų komandos rankinio klubo „Dicken“ (Helsinkis) žaidėja.
Lúcia Moniz
Ana Lúcia Pereira Moniz (1976 m. rugsėjo 9 d. Lisabonoje) – portugalų dainininkė ir aktorė.
Biografija
Lúcia Moniz gimė 1976 m. Lisabonoje, garsaus portugalų dirigento Carlos Alberto Moniz ir Maria do Amparo šeimoje. Ji turi jaunesnę seserį, aktorę Sara Moniz ir įbrolį. 1990–1991 m. mokėsi Santa Cecilia muzikos akademijoje. Vėliau atlikėja išvyko studijuoti į Eden Prairie aukštąją mokyklą Minesotoje (JAV).
1996 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „O meu coração não tem cor“ atstovaudama Portugalijai užėmė 6 vietą. Nors tai buvo geriausias šalies rezultatas šiame konkurse, eurovizinė daina nesulaukė didelės sėkmės gimtojoje šalyje. Po dalyvavimo „Eurovizijoje“, Lúcia debiutavo kaip aktorė – vaidino teatre bei vietiniuose televizijos serialuose.
Juodupės gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazija 2014 m.
Juodupės gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rokiškio raj., Juodupėje, P. Cvirkos g. 16, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190249696.
Istorija
1958 m. direktoriumi paskiriamas jaunas mokytojas Petras Marcijonas, ką tik baigęs Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą. Mokykla dirba trimis pamainomis, nes vakarais dar dirba vakarinė (pamaininė) mokykla. Darosi ankšta. Direktoriaus iniciatyva prasideda beveik nenutrūkstančios statybos. 1961 m. pastatytas pirmasis keturių klasių, 1963 m. antras aštuonių klasių ir 1965 m. – trečias dešimties klasių priestatai. Pradedama dirbti viena pamaina, bet neilgai. 1979 m. pastatyta nauja mokykla, sporto salė, valgykla, išplečiamos dirbtuvės, įrengiamas automobilizmo kabinetas, stadionas.
LR Švietimo ir mokslo ministerijos Kolegija 1997 m. gegužės 30 d. nutarimu Juodupės vidurinei mokyklai rugsėjo 1 d. suteikė gimnazijos statusą.
Gailutė
Gailutė (Acmella) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Liza Stara
Liza Stara  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietus nuo Pošvientnės ir apie 38 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Trasa A1 Ring
2004 m. trasą nusipirko „Red Bull GmbH“ savininkas Dietrich Mateschitz. 2008 m. prasidėjo 70 mln. eurų vertės rekonstrukcijos darbai, kurie bus baigti 2010 m.
2011 m. atnaujintoje trasoje vyko DTM ir Formulės 2 etapai. Nuo 2014 m. Formulės 1 sezono čia vėl vyksta Formulės 1 lenktynės.
Dėl COVID-19 pandemijos šioje trasoje 2020 ir 2021 m. vyko po dvejas lenktynes – Austrijos ir Štirijos GP.
Ijo vulkanologija
thumb|Du vulkano debesys išsiveržiantys nuo Ijo paviršiaus. Ijo vulkanologija – lavos srovių, ugnikalnių ir vulkanizmo Ijo paviršiuje mokslinės studijos. Ijo yra vienas iš Jupiterio palydovų. Ijo vulkaninę veiklą 1979 m. pastebėjo praskrendančio Voyager 1 fotografijos specialistė Linda Morabito. Daugiau nei 150 aktyvių vulkanų buvo pamatyta praskrendančių erdvėlaivių (Voyager, Galileo, Cassini ir New Horizons) Ijo nuotraukose bei astronomų nuo Žemės paviršiaus. Pagal visas surinktas nuotraukas sprendžiama, kad Ijo paviršiuje yra iki 400 tokių vulkanų. Ijo yra vienas iš vos keturių Saulės sistemos kūnų (planetų ar palydovų), ant kurių paviršiaus buvo pastebėti aktyvūs vulkanai (kiti – Žemė, Saturno palydovas Enceladus ir Neptūno palydovas Tritonas.
Lituanistika
right|thumb|250px|[[Lietuvių kalbos institutas Vilniuje, Antakalnyje]] Lituanistika ( – lietuvis, lietuviškas) – baltistikos pošakis, tiriantis lietuvių kalbą, literatūrą ir tautosaką. Lietuvių kalbos ir literatūros specialistai, mokytojai vadinami lituanistais. Lituanistika kaip studijų programa yra Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. Užsienio universitetuose lituanistika studijuojama kaip baltistikos dalis.
Istorija
1939 metais įkurtas Lituanistikos institutas. Nuo 1945 metų VPU veikia Lituanistikos fakultetas. Vilniuje įsteigtas Lietuvių kalbos institutas. Vilniaus universiteto bibliotekoje įrengta Lituanistikos skaitykla.
Nedžefet-Pehu
Nedžefet-Pehu nomas (egip.: nDft phtt, pasenęs skaitymas – Atef-Pehu), (Antrasis) Likopolio nomas  – Senovės Egipto (nuo III tūkst. pr. m. e.), 30 m. pr. m. e.-307 m. ir Romos Egipto provincijos administracinis teritorinis vienetas, priklausęs Aukštutiniam Egiptui ir žymėtas numeriu 14. Jo pavadinimas buvo susideda iš žodžių „nedžefeto medis“ (Pistacia terebinthus) ir „žemutinis“, dėl to nomas dar vadinamas Žemutiniu nedžefeto nomu.
Sostinė (niwt) buvo Kis (dab. Kisas, Ptolemėjų laikų Kusai) vakariniame Nilo krante. Pats nomas buvo į vakarus nuo pagrindinės Nilo upės vagos, nors valdė šiek tiek teritorijų ir rytiniame krante, ir apėmė dalį dabartinės Asjuto muchafazos. Pietuose buvo Atefet (12) ir Nedžefet-Chent (13), o šiaurėje – Unet (15) nomai.
Istorija
Gali būti, kad nomas seniausiais laikais buvo apjungtas kartu su 13-uoju nomu, ir tik vėliau jie atskirti į aukštutinį ir žemutinį. Jo ilgis siekė 3 iteru (apie 31 km), o plotas – apie 6 cha-ta (apie 16 ha). Nuo pat įkūrimo administracinis centras buvo Kis, kuriame garbinta meilės ir vaidsingumo deivė Hator.
Nomas panaikintas 307 m., įdiegiant Egipte ir visoje Romos imperijoje administracinių vienetų pagi sistemą.
Indubas
Indubas (vietinių vadinamas Pyragiais, Dubiniu, Ščiuburku) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 2 km į rytus nuo Kupiškio, Pyragių kaime. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,36 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 92,7 m. Krantai neaukšti, daugiausia sausi. Vanduo neskaidrus. Ežeras gausiai apaugęs vandens augalais, vakarinė pusė užpelkėjusi, pietiniame krante stūkso nedidelis miškelis, rytinėje pakrantėje įrengta Pyragių poilsiavietė. Aplinkui įsikūrę kupiškėnų kolektyviniai sodai. Pietuose išteka upeliukas link Lėvens intako Kupos.
Pavadinimas kilęs iš žodžio iñdubas („įdubimas, dauba“).
Lalitpuro rajonas
Lalitpuro rajonas (nevarų kalba:, nepali: ललितपुर जिल्ला) – vienas iš 75 Nepalo rajonų, priklausantis Bagmati zonai.
Šiucė
thumb|right|125px|SS kariuomenės šiucės apykaklės antsiuvai Šiucė ( 'šaulys'), šaulys – eilinio kareivio laipsnis Vokietijos kariuomenėje.
Vokietijos kariuomenė
Šiucės (šaulio) laipsnis buvo naudojamas Vokietijos kariuomenėje Pirmojo pasaulinio karo metais. Iki 1918 m. šiucė buvo žemiausias kareivių laipsnis kulkosvaidžių daliniuose ir kai kuriuose elitiniuose daliniuose.
Nuo 1920 m. šiucė buvo žemiausias reichsvero pėstininkų laipsnis. Kitose reichsvero kariuomenės rūšyse eiliniai vadinosi jėgeris, kanonierius , pionierius , Liuftvafėje nuo 1935 m. –.
Šių dienų Vokietijoje šiucė yra žemiausiais kareivių laipsnis, atitinkąs NATO rangą OR-1. Už jį aukštesnis rangas yra jefreitorius, priskiriamas NATO rangui OR-2.
Šiuolaikinėje Vokietijos kariuomenėje šiucės laipsnis nėra labai dažnas, kadangi skirtingose kariuomenės rūšyse eiliniai vadinami skirtingai. Pvz., panzergrenadierių daliniuose ( 'sunkieji mechanizuoti pėstininkai') eiliniai vadinami panzergrenadieriais, ryšių daliniuose  – funkeriais ir pan.
Vokietijos karinėje istorijoje buvo laikotarpiai, kai tarp šiucės ir jefreitoriaus buvo oberšiucės ( 'vyresnysis eilinis') laipsnis.
SS kariuomenė
SS kariuomenės laipsnis, atitinkantis eilinio laipsnį kitų šalių kariuomenėse. Jaunesnis laipsnis SS kariuomenėje buvo anverteris (kandidatas), vyresnis – oberšiucė, kuris galėtų būti pavadintas vyresniuoju kareiviu.
Antrojo pasaulinio karo metais SS šiucė buvo SS kariuomenės eilinių laipsnis. Kitose SS šakose SS eiliniai vadinosi esesmanai.
Lapės
Lapės (Vulpes) – šuninių šeimos gentis. Kartais vadinamos tikrosiomis lapėmis, kad atskirti nuo kitų bedrinėje kalboje lapėmis vadinamų gyvūnų, nepriklausančių šiai genčiai.
Rūšys
Kai kurios rūšys:
Liepikas
Liepikas – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 2 km nuo Ausieniškių.
Liepynai (reikšmės)
Liepynais vadinami kaimai:
1999 m. Copa América
1999 m. Copa América – CONMEBOL surengtas Copa América futbolo turnyras, vykęs birželio 18-29 dienomis Paragvajuje. Turnyre dalyvavo visos Pietų Amerikos zonos rinktinės, bei papidomai pakviestos Japonijos ir Meksikos rinktinės. Čempionais tapo Brazilijos rinktinė.
Iš grupių turnyro į kitą etapą patenka po 2 geriausias grupių komandas, bei dar dvi geriausios trečias vietas užėmusios rinktinės.
Įvarčių autoriai
5 įvarčiai
4 įvarčiai
3 įvarčiai
2 įvarčiai
Į savo vartus
Lukavica
Lukavica  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Pošvientnės ir apie 35 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Klubi 04 Helsinki
Helsinkio „Klubi 04“ – Suomijos futbolo klubas, įkurtas Helsinkyje.
Deep Cover
Deep Cover – pirmasis Dr. Dre singlas, išleistas po N.W.A. grupės išsiskyrimo.
Muzikiniame klipe ir ant CD galima buvo matyti užrašą „Dr. Dre introducing Snoop Doggy Dogg“. Tai buvo debiutinė Snoop Dogg daina. Nors ji ir nebuvo labai populiari, bet ja Snoop Dogg sėkmingai pradėjo savo karjerą.
Klubi 04 Helsinki
Istorija
1999 m. įkurtas FC Jokernit klubas, o komanda suburta iš PK-35 Helsinki klubo profesionalų.
Deep Cover
Ši daina buvo sukurta kaip filmo „Deep Cover“ garso takelis.
Istorija
Albumas pateko į Billboard 200 albumų topą numeriu #166 1992 m. liepos 25 d. Daina taip pat pateko į Dr. Dre albumą „First Round Knock Out“ kaip singlas, dvi savaites laikėsi Billboard 200 albumų tope numeriu #52. Daina buvo įtraukta į Snoop Dogg albumus: „Doggy Stuff“ ir „Doggy Style Hits“. Kaip singlas jis nesulaukė labai didelio populiarumo, bet to užteko sėkmingai Snoop Dogg karjeros pradžiai.
Karininkų metraštis
Istorija
Leistas 1932 m., 1933 m., 1937 m., 1939 m. tarnybos reikalams Kaune. Spausdinta 100-110 egz., kurie buvo numeruojami ir griežtai saugomi. Spausdino Spindulio spaustuvė Kaune.
Deep Cover
Istorija
Dainoje skamba ištraukos iš 7-ojo, 8-ojo ir 9-ojo deš. dainų, tokių kaip Undisputed Truth „(I Know) I’m Losing You“ ir Sly & the Family Stone „Sing a Simple Song“.
Daina turėjo pasirodyti Dr. Dre albume „The Chronic“, bet nebuvo įtraukta. To priežastis buvo tai, jog prieš tai išėjusi grupės Body Count daina „Cop Killer“ buvo uždrausta. Kaip ir pastarojoje, „Deep Cover“ minima apie pareigūnų žudymą.
Citata iš dainos žodžių:
Pats filmas „Deep Cover“ nebuvo labai sėkmingas, gavo vos dvi nominacijas Independent Spirits Awards 1992 m. , pati daina susilaukė didesnio pripažinimo negu filmas. Daina buvo įtraukta į žaidimo Grand Theft Auto: San Andreas radijo stotį Radio Los Santos.
Muzikinis klipas
Viskas prasideda nuo Snoop Dogg ir Dr. Dre sėdinčio narkotikų tiekėjo ofise, kuriame ant stalo guli pinigai ir narkotinės medžiagos (žolė). Snoop Dogg ir Dr. Dre yra slaptai dirbantys narkotikų skyriaus policininkai, kurie nori pričiupti narkotikų tiekėją ir jau ilgą laiką renka įrodymus apie jį. Narkotikų tiekėjui kyla įtarimas, jog jie abu yra policininkai ir jis liepia jiems pabandyti „žolės“, taip norėdamas įsitikinti ar jie tikrai ne policininkai. Tuo metu vienintelis gerai žinomas policininkų atpažinimas buvo pabandymas narkotinių medžiagų, kurių tuometiniai pareigūnai negalėjo bandyti. Snoop Dogg turi pasirinkti tarp demaskavimo ir „žolės“ įtraukimo.
Kai atlikėjai pradeda dainuoti, matomas pilnas getas narkomanų kurie ieško dozės.
MO muziejus
miniatiūra|2023 m. miniatiūra|2022 m.
Lietuvos kooperatyvų taryba
Lietuvos kooperatyvų taryba – Lietuvos visuomeninė kredito, vartotojų ir gamybos kooperatyvų organizacija, veikusi 1925–1940 m., būstinė Kaune.
MO muziejus
MO muziejus – modernaus ir šiuolaikinio meno muziejus Vilniuje.
Lietuvos kooperatyvų taryba
Istorija
Lietuvos kooperatyvų taryba įkurta P. Šalčiaus iniciatyva, Vyriausybėje panaikinus Kooperacijos departamentą. Tikslas – remti ir skatinti kooperacijos judėjimą, plėtoti šalies ir užsienio kooperatyvų ryšius, atstovauti kooperatyvams valdžios įstaigose ir visuomeninėse organizacijose. Lietuvos kooperatyvų tarybos nariai buvo pavieniai kooperatyvai ir kooperatyvų centrinės organizacijos: Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga, Kooperacijos bankas, Pienocentras, Lietūkis ir kt. Kooperatyvų tarybos įstatai, kuriuos parengė P. Šalčius, įregistruoti 1925 m. sausio 30 d. Aukščiausias LKT organas buvo įgaliotinių susirinkimas. Įgaliotiniai – tai kooperatyvų sąjungų valdybų nariai arba jų paskirti asmenys. Reikalus tvarkė Tarybos valdyba, ją vieneriems metams rinko narių įgaliotinių susirinkimas.
MO muziejus
2009 m. mokslininkų Danguolės ir Viktoro Butkų iniciatyva, įsteigtas Modernaus meno centras (MMC). Iki 2017 m. veikė kaip „muziejus be sienų“ – įgyvendino visuomenei ir Vilniaus miesto svečiams atvirus kultūrinius projektus, leido meno edukacijai skirtas knygas.
Lietuvos kooperatyvų taryba
Veikla
Lietuvos kooperatyvų taryba parengė Kooperacijos įstatymo pataisų projektą, siuntė savo atstovus į valdžios įstaigas ginti kooperatyvų interesų, rašė memorandumus vyriausybei, pvz., kai kooperacijos atstovai nebuvo pakviesti prisidėti steigiant Žemės ūkio rūmus, atstovavo Lietuvos kooperacijai Tarptautinėje kooperatyvų sąjungoje, į kurią įstojo 1930 m., skelbė informaciją apie Lietuvos kooperaciją užsienio spaudoje, šaukė kooperatyvų kongresus. 1925 m. taryba įsteigė draudimo bendrovę „Kooperacija“. 1925–1940 m. leido žurnalą „Talka“, kurį perėmė iš Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungos, 1928–1935 m. – laikraštį „Bendras darbas“, kooperacinę literatūrą.
Lietuvos kooperatyvų taryba 1927 m. vienijo apie 700 kooperatyvų su daugiau kaip 100 000 narių. Ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje buvo planuota vietoj Lietuvos kooperatyvų tarybos įsteigti Kooperacijos rūmus, bet dėl TSRS okupacijos nespėta.
MO muziejus
2018 m. spalio 18 d. atidarytas MO muziejus. Jame sukaupta >5500 modernaus ir šiuolaikinio meno kūrinių kolekcija (nuo 1960-ųjų iki dabar). Vyksta parodos, kino seansai, edukaciniai užsiėmimai, koncertai.
Muziejus išleido 25 edukacinius meno leidinius, surengė >30 dailės parodų. Bendradarbiaujant su kuratore Egle Vertelkaite, pasitelkus >100 dailininkų Vilniaus senamiestyje įgyvendintas Literatų sienos projektas. >200 Literatų gatvės sienoje instaliuotų plokštelių – keramikinių, metalinių, plastikinių – pristato plačią Lietuvos literatūros panoramą. Menininkų kūriniai išsamiai pristatomi MO muziejaus direktorės Mildos Ivanauskienės parengtoje knygoje „Literatų gatvė. Kultūrinis gidas“ (2014). MO muziejus išleido sostinę pažinti kviečiantį J. Marcišauskytės-Jurašienės kultūrinį gidą (2013 ir 2016) apie Vilniaus skulptūras ir paminklus „Vilniaus skulptūrų kelias“. Įkūnytos svarbios lietuvių istorinės asmenybės, kitų tautų atstovai, atspindintys Vilnių kaip multikultūrinį miestą, ir fikciniai personažai, tampantys dar viena pasakojimo apie Vilniaus miestą dalimi.
Istorija
MO istorija prasidėjo 2008 m., kai muziejaus steigėjai Viktoras ir Danguolė Butkai nusprendė pradėti sistemingai rinkti dailės kolekciją. Renkant Lietuvos dailės kolekciją nuo 6-ojo XX a. deš. iki šių dienų talkino prof. dr. Raminta Jurėnaitė ir kiti menotyrininkai. Šio laikotarpio pradžios dailė atspindi Lietuvos kultūros modernėjimą, po stalinizmo epochos prasidėjusį nors nežymų, tačiau nuolatinį kultūros laisvėjimą.
2009 m. įsteigta viešoji įstaiga – Modernaus meno centras (MMC). MMC orientavosi ne tik į dailės kolekcijos rinkimą, bet ir į ugdymą, edukaciją, todėl imtasi knygų apie meną leidybos. Buvo leidžiamos užsienio autorių knygos vaikams apie dailininkus ir meno istoriją. Taip pat leidinių sąrašas buvo pildomas verstinėmis knygomis jaunimui ir suaugusiems, sudarytas Lietuvos tapytojų darbų albumas, Lietuvos modernistų, Arvydo Šaltenio ir Kosto Dereškevičiaus, o 2018 m. – ir MO kolekcijos, grafikos kūrinių albumai. Iki muziejaus atidarymo 2018 m. MMC išleido per trisdešimt knygų apie meną vaikams ir suaugusiems.
MO muziejaus statybos prasidėjo 2017 m. balandžio mėn. buvusio kino teatro „Lietuva“ vietoje. Muziejaus statyba finansuota Viktoro ir Danguolės Butkų lėšomis.
Architektūra
MO muziejaus pastatą suprojektavo JAV architektas Danielis Libeskindas. MO muziejaus projektas įgyvendintas bendradarbiaujant su D. Libeskindo architektų grupe „Studio Libeskind“ ir Lietuvos architektų komanda „Do Architects“. Tai yra pirmasis „Studio Libeskind“ projektas Baltijos šalyse.
2017 m. vasarį pradėti buvusio kino teatro „Lietuva“ griovimo darbai. 2017 m. balandį baigus griovimo darbus, pradėtos MO muziejaus statybos, į būsimo pastato pamatus įkasama simbolinė laiko kapsulė. MO muziejaus statybos buvo finansuojamos privačiomis V. ir D. Butkų lėšomis. Tai pirmas tokio masto kultūros mecenatystės projektas, įgyvendinamas nepriklausomybę atkūrusioje Lietuvoje.
Muziejaus erdvės
MO muziejaus erdvės pritaikytos laisvalaikiui. Pirmame aukšte yra holas su universalia renginių sale, muziejaus parduotuvė, kavinė MO bistro, meno kūrinių saugykla, antrame – mažoji parodų salė bei skaitykla, administracinės patalpos. Pagrindinė ekspozicijų salė, skirta didžiosioms MO parodoms, įrengta trečiame aukšte. Viena svarbiausių muziejaus architektūrinių detalių – spiraliniai laiptai, primenantys DNR grandinę – ne tik viena dažniausiai fotografuojamų muziejaus vietų, bet ir simboliškai sieja MO muziejų su jo steigėjų praeitimi.
Šalia muziejaus taip pat įrengtos poilsio erdvės. Čia įkurtas miestiečiams ir svečiams visuomet atviras skulptūrų sodas bei terasa.
Skulptūrų sodas
MO skulptūrų sode eksponuojami MO kolekcijai priklausantys Nacionalinės premijos laureatų kūriniai. Tai – Mindaugas Navakas, vienas pirmųjų Lietuvoje ėmęsis įvietinto meno; Petras Mazūras, pastaruoju metu puoselėjantis konceptualiąją skulptūrą; Vladas Urbanavičius, išgarsėjęs savo „Krantinės arka“ (2009), vilniečių praminta „Vamzdžiu“. Taip pat MO sode eksponuojamos ir Ksenijos Jaroševaitės figūrinės skulptūros.
MO muziejaus sodui ir jame esantiems MO kolekcijos meno kūriniams pažinti sukurtas e.gidas.
Didžioji ir mažoji MO parodos
MO muziejus kasmet pristato 2 didžiąsias (spalį ir balandį) ir 2–3 mažąsias parodas. Muziejuje nėra nuolatinės ekspozicijos: parodos yra keičiamos, siekiant kiekvienoje jų pristatyti vis kitus MO kolekcijos autorių kūrinius. Parodos analizuoja skirtingas, Lietuvoje ir pasaulyje svarbias temas, siekiama pristatyti Lietuvos modernaus ir šiuolaikinio meno kūrėjus Lietuvos publikai, platesniame – tiek užsienio meno, tiek kitų sričių – kontekste.
Kolekcija
Kolekcijos branduolį sudaro gausūs tapybos, grafikos, fotografijos ir videomeno rinkiniai, juos papildo mažesnis skulptūros ir tarpdisciplininių menų (performanso, instaliacijos ir kt.) rinkinys. Šie rinkiniai – ir jų kontekstas – yra pateikiamo Lietuvos moderniosios ir šiuolaikinės dailės raidos apibūdinimo pagrindas.
Dalis surinktų kūrinių – ideologiškai Sovietų Sąjungoje nepriimtas menas, kuriam tuo metu didieji Lietuvos muziejai neskyrė dėmesio, atsižvelgdami į valstybės politiką. Taip pat pristatoma kūrėjų karta, kuri į meno sceną įžengė Lietuvai atkūrus Nepriklausomybę. Daugelis kolekcijos autorių aktyviai kuria ir šiandien, yra pripažinti Lietuvoje ir užsienyje.
Internetiniame puslapyje, sukurtame 2009 m., pateikiamos visų MO muziejaus įsigytų darbų reprodukcijos arba nuotraukos, papildytos rašytine, vaizdine ir garsine medžiaga, surinkta lankantis dailininkų dirbtuvėse ir fiksuojant susitikimų akimirkas, dirbtuvių interjerai, mintys apie kūrybą. Menotyrininkų tekstai pasakoja apie kūrėjus ir jų darbus, audiogidai ir aprašymai plačiau supažindina su kūriniais.
Tapyba
Kolekcijos branduolį sudaro tapyba, apimanti apie 250 menininkų kūrybos pavyzdžius. Kolekcija prasideda tarpukario modernizmą tęsusių Antano Gudaičio, Leono Katino, Algirdo Petrulio kūriniais, tęsiant 7-to dešimtmečio kartos, socrealizmo doktrinoms priešinga spalvinga, ekspresyvia ir dekoratyvia Jono Švažo, Vinco Kisarausko, Vincento Gečo ir kt. tapyba. Vėliau sekė 8-ajame dešimtmetyje neoekspresionizmą perėmusių Antano Martinaičio, Algimanto Jono Kuro, Kosto Dereškevčiaus ir kt. kūryba. Taip pat abstrakčią tapybą vysčiusių Lino Katino, Eugenijaus Cukermano, Laimos Drazdauskaitės ir kt. kūriniai. Muziejuje sukaupta 9-tojo dešimtmečio neoekspresionistų Alfonso Vilpišausko, Arūno Vaitkūno, Jono Gasiūno ir kt. tapyba.
Paskutinių dviejų dešimtmečių kūriniai MO kolekcijoje – ekspresyvus Alono Štelmano, Jovitos Aukštikalnytės realizmas, Patricijos Jurkšaitytės, Eglės Gineitytės neoromantizmas ir Pauliaus Juškos, Žygimanto Augustino neoakademizmas, konceptualios realizmo variacijos Eglės Ridikaitės, Agnės Jonkutės tapyboje.
Grafika ir fotografija
MO muziejuje sukaupta nuo 1960 m. iki šių dienų grafika bei humanistinės Lietuvos fotografijos mokyklos fotografų Antano Sutkaus, Aleksandro Macijausko, Romualdo Rakausko darbai. Taip pat vėlesnių kartų autorių Alfonso Budvyčio, Vytauto Balčyčio fotografijos.
Video menas
Video meno kolekcija apima dokumentalius kūrinius, sukurtus naudojantis socialinio tyrimo strategijomis (Artūras Raila, Robertas Antinis), ir individualias siurrealistines tikrovės interpretacijas (Jurga Barilaitė, Evaldas Jansas, Svajonė ir Paulius Stanikai).
Skulptūra
Muziejuje formuojamas skulptūros fondas, kuriame yra tarp skulptūros ir objekto balansuojantys Petro Mazūro, Mindaugo Navako, Gedimino Akstino kūriniai.
Jaunosios kartos menininkai
Kolekciją papildo jaunosios kartos menininkų (Andriaus Zakarausko, Lino Jusionio, Adomo Danusevičiaus, Eglės Karpavičiūtės, Monikos Furmanavičiūtės ir kt.) kūryba.
MO muziejus skiria daug dėmesio autorių kūrybos pristatymui ir viešinimui. Rengiami interviu su menininkais, dalies kūrinių audiogidai. Visa MO muziejaus veiklą atspindinti informacija ir kolekcija talpinama interneto svetainėje
Kreivinė trapecija
frame|right|Kreivinė trapecija
Kreivine trapecija vadinama geometrinė figūra, apribota x ašimi, tiesėmis, bei tolydžia funkcija f(x).
Kreivinės trapecijos plotą galima surasti naudojantis Rymano integralu:
Darbu sumos
Darbu (Darboux) sumos – dvi sąvokos naudojamos apibrėžiant Rymano integralą. Šiomis sumomis apibrėžiamas ir Darbu integralas. Sąvokas pirmą kartą panaudojo Žanas Gastonas Darbu.
Mirgų ežeras
Mirgų ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 6,5 km į šiaurę nuo Alizavos, 1,5 km į pietryčius nuo Kupreliškio, Biržų rajono paribyje. Ovalus, ~0,52 km skersmens. Altitudė 79,8 m. Krantai žemi, užpelkėję, apaugę mišku. Ežerą supa Puznos ir Liekno miškai, pietvakariuose plyti Kupreliškio pelkė. Vakaruose išteka Kraščios upelis (Apaščios intakas).
Darbu sumos
Apatinė Darbu suma
frame|right|Geometrinė apatinės Darbu sumos interpretacija.
Mirgų ežeras
Rytinėje ežero pakrantėje įsikūręs Mirgų kaimas, eina kelias.
Darbu sumos
Apatinė Darbu suma
Tegul funkcija f(x) apibrėžta intervale [a; b]. Suskaidome šį intervalą tokiu būdu:
Gautų intervalų ilgius žymėsime. Jų iš viso yra n. Ilgiausio gabaliuko ilgį žymėsime \Delta.
Tokį intervalo skaidinį vadinsime T. Apibrėžiame tokius taškus:
T.y. kiekviename intervalo skaidinio gabaliuke surandame mažiausią funkcijos reikšmę. Sudarome tokią sumą:
Šią sumą ir vadinsime apatine Darbu suma, ji yra intervalo skaidinio T funkcija, t. y. ji priklauso nuo to, kokiu būdu skaidome intervalą [a; b]. Geometrinė apatinės Darbu sumos prasmė yra stačiakampių, besiremiančių į kreivinę trapeciją iš apačios, plotų suma. Šių stačiakampių pločiai priklauso nuo to, kaip skaidome intervalą, t. y. nuo T.
Viršutinė Darbu suma
frame|right|Geometrinė viršutinės Darbu sumos interpretacija.
Viršutinę Darbu sumą apibrėžiame labai panašiai. Intervalą [a; b] skaidome tokiu pat būtų ir pasirenkame tokius taškus:
T.y. didžiausias funkcijos reikšmes kiekviename intervalo gabaliuke. Analogiškai sudarome sumą:
Dargaičiai (Joniškis)
Dargaičiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Bučiūnų.
Darbu sumos
Viršutinė Darbu suma
Ši suma irgi priklauso nuo intervalo skaidymo būdo T. Geometriškai ji yra kreivinę trapeciją iš viršaus ribojančių stačiakampių plotų suma.
Darbu sumų savybės
Abi Darbu sumos pasižymi tokiomis savybėmis:
Šios savybės yra akivaizdžios geometriškai.
Šie dydžiai pasižymi tokiomis savybėmis:
Paskutinė savybė dar vadinama Darbu lema.
Marijampolės pieno konservai
Istorija
1977 m. gruodžio 31 d. Marijampolėje pradėjo veikti Pieno konservų kombinatas - viena stambiausių ir moderniausių pieno perdirbimo įmonių ne tik Lietuvoje, bet ir Baltijos šalyse. 1981 m. palaipsniui prie kombinato buvo prijungtos Virbalio, Lukšių, Lazdijų, Jurbarko, Prienų ir Kalvarijos pieno perdirbimo įmonės, kurios vėliau tapo šio kombinato filialais.
2001 m. rugpjūčio 16 d. visą AB „Marijampolės pieno konservai" turtą įsigijo UAB „Eksimeta", kuri gamybos procesą perdavė savo dukterinei įmonei – UAB „Marijampolės pieno konservai". Šiuo metu yra išsaugoti visi ankstesni gamybiniai pajėgumai bei aptarnaujantis personalas, tęsiama visos ankstesnės produkcijos gamyba.
2007 m. užbaigtas cecho modernizavimas pagal projektą „Kondensuoto pieno technologinės įrangos atnaujinimas ir proceso valdymo įrangos modernizavimas“, kurio bendra vertė 8,6 mln. Cecho gamybinis pajėgumas - iki 4000 tonų produkcijos arba 10 mln. sąlyginių (400g) indelių per mėnesį.
Maslauskiškiai
Maslauskiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Betygalos. Įsikūręs Dubysos slėnyje, kairiajame šios upės krante, prie jos intako Mūkės. Patenka į Dubysos regioninio parko teritoriją. Šiuo metu yra išlikęs dvaro vandens malūnas, statytas dar prieš 1891 m. Malūnas garsus tuo, kad jame Vytautas Žalakevičius filmavo klasikiniu laikomą lietuvišką filmą „Niekas nenorėjo mirti“ (1965 m.).
thumb|left|220px|Vandens malūnas
Istorija
Dvarvietė minima nuo 1690 m. Gyvenvietės pavadinimas kildinamas nuo pirmojo jos savininko – Jono Mykolo Maslausko. Vėliau dvaras su kaimu priklausė A. Bodendorfui. Dvare, be vandens malūno, dar veikė vilnų karšykla, lentpjūvė. 1994 m. tėvų dvarvietę atsiėmė E. Bodendorf, kuri ją sutvarkė ir pavertė kaimo turizmo sodyba.
Leopoldas Sedaras Sengoras
Leopoldas Sedaras Sengoras (, g. 1906 m. spalio 9 d. Žoalyje, Senegalas – 2001 m. gruodžio 20 d. Versone Prancūzija) – Senegalo filosofas, poetas, politinis veikėjas, pirmasis nepriklausomo Senegalo prezidentas.
Biografija
Mokėsi prancūzų misionierių mokykloje Senegale, nuo 1928 m. studijavo Prancūzijos universitetuose. 1935 m. – pirmasis juodaodis profesorius Prancūzijos universitete. 1936–1948 m. Prancūzijos socialistų partijos (SFIO) narys. 1937 m. Tarptautinės darbininkų bendrijos narys.
1938–1940 m. tarnavo prancūzų armijoje. 1940–1942 m. buvo vokiečių nelaisvėje, vėliau dalyvavo prancūzų Pasipriešinime.
Politinė veikla
1948 m. įkūrė Senegalo Demokratinį bloką (SDB). 1951 m. šis blokas Senegale gavo 67 % balsų. L. Sengoras ir Generalinės darbo federacijos (Prancūzijos profesinių sąjungų susivienijimas) Senegalo lyderis Abas Gejė tapo Prancūzijos parlamento nariais. Tačiau rinkimų kampanija supriešino SFIO ir SDB.
1952 m. Prancūzijos vyriausybės valstybės sekretorius. 1958–1980 m. Senegalo pažangiosios sąjungos (nuo 1976 m. Senegalo socialistų partija) generalinis sekretorius. 1959 m. balandžio – 1960 m. rugpjūčio mėn. Malio federacijos Federalinės asamblėjos pirmininkas.
1960–1980 m. Senegalo prezidentas, 1962–1970 m. kartu ir vyriausybės vadovas. 1976–1983 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas. 1981–1987 m. Afrikos socialistinio ir demokratinio internacionalo iniciatorius ir pirmininkas.
Filosofija
Būdamas Senegalo prezidentu L. Sengoras praktikoje išplėtojo afrikietiškojo socializmo teoriją kaip alternatyvą tuo metu paplitusiam marksizmui.
Poezija
Sukūrė meilės lyrikos – „Dainos Naetai“ (Chants pour Naëtt), 1949), politinės poezijos apie Pasipriešinimo judėjimą – „Juodosios aukos“ (Hosties noires), 1948 m.), Afrikos tautų praeitį („Čaka“, 1949 m., „Etiopiški motyvai“ (Éthiopiques), 1956 m. L. Sengoras – Senegalo himno autorius.
1948 m. išleista jo „Naujosios negrų ir malgašų poezijos antologija“ (Anthologie de la nouvelle poésie nègre et malgache), kuriai įžangą parašė Žanas Polis Sartras.
Kiti kūriniai
Pavadinimai originalo kalba
1983 m. tapo pirmuoju afrikiečiu – Prancūzijos Akademijos nariu.
Po jo mirties Dakaro oro uostas buvo pavadintas Leopoldo Sedaro Sengoro tarptautiniu oro uostu.
Jane's Information Group
thumb|right|250px|Nuotrauka iš žinyno „Jane’s Fightning Ships“ thumb|right|250px|Iron Duke klasės linijinio laivo schema iš žinyno „Jane’s Fightning Ships“ (1919 m.)
Jane’s Information Group, kitaip dar Jane’s – D. Britanijos leidybos kompanija, besispecializuojanti leidinių apie pasaulio šalių transportą ir karines techniką bei pajėgas srityje.
Kompanija įsikūrusi Londone, dabar ji priklauso „IHS Inc.“. Anksčiau priklausė „The Woodbridge Company“, o dar anksčiau – „The Thomson Corporation“.
Istorija
Kompaniją 1898 m. įkūrė Fredas Džeinas (Fred T. Jane). Jis anksčiau buvo karinio laivyno mėgėjas ir rinko kovinių laivų apžvalgas, o vėliau jo hobis išsivystė į enciklopedinį leidinį All the World’s Fighting Ships ('Visi pasaulio koviniai laivai'), kuris 1898 m. ir buvo išleistas.
Palaipsniui kompanija apėmė ir kitas karinės informacijos sritis. Kompanijos leidžiami žinynai ir profesiniai žurnalai dažnai laikomi vieša informacija apie karinės technikos ir transporto sistemas.
Kompanija iki šiol tiekia iš atvirų informacijos šaltinių surinktą informaciją apie gynybos, saugumo, transporto ir įstatymų priežiūros sritis.
Žinynai
(kasmetiniai)
Liepynai (Šaukėnai)
Liepynai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Šaukėnų.
Šimonys (Vilnius)
Šimonys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Buivydžių.