cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1907 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pretendentas
Dalyvaudamas 1900 m. pirmame dideliame turnyre Paryžiuje, laimėjęs prieš E. Laskerį ir aplenkęs eilę žinomų meistrų pasidalino 3-4 vietas.
Algirdas Jacunskas
Kita veikla
Algirdas Jacunskas daug kartų koncertavo su estradiniais ansambliais, kaimo kapelomis.
Nuo 1968 m. restoranų ir kavinių pramoginių, estradinių programų režisierius, atlikėjas. Suorganizavo dsaugiau nei 300 koncertų.
1907 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pretendentas
Po šios sėkmės F. Maršalas sėkmingai pradeda žaisti stambiuose turnyruose. 1903 m. antras gambito turnyre Vienoje, 1904 m. – trečias Monte Karle. Tais pačiais metais pasiekė ryškiausią savo pergalę turnyruose: įtikinamai nugalėjo Kembridž-Springse, aplenkęs E. Laskerį ir D. Janovskį – 13 taškų iš 15 galimų. Šiek tiek vėliau laimėjo amerikiečių meistrų turnyrą Sent Luise, bet atsisakė JAV čempiono titulo, dėl to, kad turnyre nedalyvavo H. Pilsberis.
F. Maršalas buvo aštraus atakuojančio stiliaus žaidėju. Dėl atakos, jis nesiskaitydavo su galimais materialiniais nuostoliais, dėl ko S. Tartakoverio buvo pramintas „kombinacijų žonglieriumi“. Bet jo privalumai – spaudimas, fantazija, išradingumas neatsverdavo trūkumų, todėl kovoje su pozicinio stiliaus šachmatininkais, amerikietis būdavo beveik pasmerktas. Tai parodė dideliu skirtumu pralaimėtas mačas Z. Tarašui, kur laimėjo tik vieną partiją, o pralaimėjo – aštuonias.
Prognozės
Už F. Maršalo stiliaus originalumą M. Vidmaras jį pavadino „ Šachmatų Don Kichotu“. Dvikova su nepramušamu E. Laskeriu, beveik neturinčio trūkumų, efektingai išryškinančio savo varžovų pozicijose silpnąsias vietas, atrodė daugumai, kaip kova su „vėjo malūnais“. Kitaip sakant, šansų Frenkui niekas nematė. Klausimas tebuvo, koks bus galutinis rezultatas: Z. Tarašui mače buvo pavykę laimėti prieš F. Maršalą iš 15 žaistų partijų 8 partijas. Ar sugebės E. Laskeris aplenkti jį?!
Mačo eiga
E. Laskeris iš karto pradėjo F. Maršalą triuškinti, laimėdamas pirmąsias tris partijas. Po to šiek tiek atlyžo – keturios lygiosios iš eilės. Gražiai nugalėjo pretendentą 8-oje partijoje, po to dar trys lygiosios ir įtikinama pabaiga: 4 iš 4.
E. Laskeris nenusileido Z. Tarašui sugebėjęs įveikti F. Maršalą taip pat per 15-ka partijų ir nepralaimėti nei vienos. Čempionas įrodė savo pranašumą prieš pretendentą ne tik strateginėje bet ir taktinėje kovoje.
Skirtingai nuo mačo revanšo su V. Šteinicu, kurio baigtis, taip pat, nuo pradžios buvo aiški, E. Laskeris nei sekundei nebuvo praradęs koncentracijos: F. Maršalas, vis tik, buvo vienas iš stipriausių pasaulio šachmatininkų.
Po mačo
Visiems, išskyrus F. Maršalo amerikiečių gerbėjus, buvo aišku, kad ši dvikova E. Laskeriui tebuvo, prieš dvikovą dėl „karūnos“ su Z. Tarašu, savotiškas „pasiruošmas“. Tarp kitko, per interviu po mačo, Frenkas neatrodė, kad būtų labai susikrimtęs, aukštai įvertino savo varžovą ir išreiškė viltį, kad „dar turės šansų „mesti pirštinę“ stipriausiam per visą istoriją žaidėjui“…
Autai
miniatiūra|140px|Autų užvyniojimo tvarka
Autai – medžiagos gabalai, dažniausiai stačiakampiai, apie 35×90 cm dydžio, užvyniojami ant kojos ir atstojantys kojines avint batus. Galimi autų variantai vasarai iš medvilnės ar panašaus audinio ir žiemai – iš storesnės medžiagos, su vilna. Anksčiau autai nešioti su auliniais batais, vyžomis, vyturais.
Istorija
Autų dėvėjimo madą į Rusiją atvežė caras Petras I iš Olandijos kariuomenės 1690–aisiais. Autai plačiai naudoti įvairių šalių kariuomenėse. Rytų Europos eiliniai kareiviai juos nešiojo iki XXI a. Vokiečių vermachtas autus naudojo iki pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos, VDR kariuomenė autų atsisakė 1968 m., Suomijos – 1990 m., Ukrainos – 2004 m. Rusijos Gynybos ministerija apie perėjimą prie komplekto „kareiviški batai + kojinės“ pranešė 2014 m. pradžioje.
Savybės
Iš autų privalumų minimi:
Iš trūkumų minima būtinybė mokėti tinkamai užsidėti autus, priešingu atveju gresia blogai įtvirtintos bate pėdos pažeidimas, nuospaudų dėl trinties į bato sieneles susidarymas.
Vizbarų šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčia
'''Vizbarų šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčia''' – katalikų koplyčia, esanti Tauragės rajone, Žygaičių seniūnijoje, Visbarų kaime, prie kelio, už 8 km į šiaurę nuo Žygaičių. Įsiterpusi atskirame sklype tarp sodybinių namų, buvusiose nebenaudojamose kapinaitėse. Statinys mūrinis, sudėtas iš lauko riedulių ir plytų, atviru priengiu. Artimos aplinkos perimetrą žymi pavieniai akmenys, žalia veja.
miniatiūra|180px|left|Interjero fragmentas Buvusi mauzoliejinė koplyčia suremontuota, įrengta laikyti pamaldoms. Nelikę angų į buvusias kriptas. Pamato cokolyje įmūrytas vienos kriptos antkapinis akmuo su įrašais. Koplyčia atidaroma šv. Mišioms keletą kartų metuose, per didžiąsias šventes. Telpa apie 20 žmonių. Kasmet spalio 4 d. kaimo gyventojai švenčia šv. Pranciškaus atlaidus. Priklauso Vainuto šv. Jono Krikštytojo parapijai.
Istorija
Visbaruose buvę du dvarai. Dvarų pastatai neišliko. Išlikusios dvejos neveikiančios kapinės. Vienos jų atsirado XVIII a., kada jose Visbarų dvaro savininkas Gimbutas iš lauko akmenų ir plytų pastatė koplyčią. Koplyčioje ir greta jos buvusios kriptos. Čia 1764 m. palaidotas Gimbuto sūnus. Po Pirmojo pasaulinio karo koplyčia sunyko, buvo išplėštos kriptos.
Sovietmečiu koplyčios pastatas buvo nuniokotas, be stogo, su keliais sienų fragmentais. Atgimimo metais vietos meistrų atstatyta, papuošta.
Obie Trice
Obie Trice III (g. 1977 m. lapkričio 14 d.) – amerikiečių repo stiliaus atlikėjas. Reperio karjerą pradėjo būdamas 11 metų.
Gajus
Gajus  – miestas Rusijoje, Orenburgo srityje, 246 km į rytus nuo Orenburgo, Pietų Uralo pašlaitėse; rajono centras. Miestą pasiekia Orenburgo–Orsko geležinkelio ir plento atšaka. Metalurgijos ir kalnakasybos pramonės centras. Už 6 km nuo miesto įsikūręs Gajaus balneologinis kurortas.
Istorija
Miestas įkurtas 1959 m., atidarant vario rūdos telkinius. Nuo 1965 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1979 m. – miestas.
Šventybė
thumb|200px|[[Arti ritualas Varanasyje – kvapai, garsai, judesiai gali būti šventybės suvokimo atributais]]
Long Ailandas (Bahamos)
thumb|250px|Uolinga Atlanto vandenyno pakrantė
Long Ailandas ( – 'Ilgoji sala') – sala Bahamų salyno pietinėje dalyje, ties Vėžio atogrąža. Plotas 448 km². Sala nusidriekusi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ~100 km, o plotis – tik 5 km. Rytinė salos pakrantė stati, uolinga, o vakarinė (Karibų jūros) – nuožulni, su smėlio paplūdimiais. Paviršius daugiausia plokščias, tačiau salos galuose yra kalvų (aukštis iki 54 m). Yra pelkių, o lygumoje išgaunama druska. Long Ailande yra gilių povandeninių urvų, taip pat giliausia pasaulyje – Dyno žydroji skylė (202 m). Kranto linija raižyta, yra nedidelių įlankų ir užutėkių.
Šventybė
Šventybė  – fundamentinė religijotyros kategorija, kuria apibūdinami religiniai išgyvenimai. Laikoma, kad būtent šventybės jausmas yra esminis religijoje, o vėliau jis gali būti įformintas, kaip tikėjimas dievais, dvasiomis, galiomis ar kitomis apibrėžtimis. Būtent pasaulio skirstymas į „šventą“ ir „profanišką“ yra pagrindinis religijos požymis.
Šventybės sąvoką religijotyroje įtvirtino Rudolfas Otas. Pasak jo, šventybė yra neapibrėžtina ir iracionali, jos suvokimas yra vidinis, neverbalizuojamas ir kylantis iš numinozinių potyrių: tremendum (atstumiantys, bauginantys), fascinans (traukiantys, žavintys), mysterium (paslaptingi). Šventybė neredukuojama ir nepaaiškinama; ją tegalima sužadinti, bet ne išmokti. Ji yra tas elementas, kuris sieja pačias įvairiausias pasaulio religines tradicijas (nuo gamtiškųjų tautų tikėjimo, fetišizmo iki dzenbudizmo ar įvairių mistinių praktikų).
Long Ailandas (Bahamos)
Sala senovėje buvo apgyvendinta indėnų lukajanų ir vadinta Juma. 1492 m. ją pasiekė Kristupas Kolumbas ir pakrikštijo Fernandina.
Šventybė
Šventybė ženkliai pasireiškia estetikoje, kadangi menas susikūrė iš esmės kaip religinė forma, religinis veiksmas lygus estetiniam veiksmui. Šventybės potyriais pripildyti buvę šokiai (pvz., indėnų šokiai, dervišų šokiai), dramos, ritualai. Kalba taip pat yra viena iš šventybės raiškos sričių – iki pat šių laikų religijose dažnai tebenaudojamos mirusios kalbos, kurių naudojamas grindžiamas jų šventybe (pvz., sanskritas, gezas, lotynų, koptų, Avestos, hebrajų ir kt. kalbos). Čia svarbiau ne pati tekstualinė kalbos dalis, o jos ritmika, keliamas jausmas. Todėl nuo šventybės neatsiejama poezija bei daina, kuri taip pat turi užkalbėjimo, maldos elementą.
Bahamų ryšiai
Bahamų ryšiai ir komunikacijos:
Bahamų telefono kodas – 242
Algimantas Naudžiūnas
Biografija
1963 m. baigė Kazanės artilerijos technikos mokyklą, 1976 m. – Vladimiro Lenino karinę politinę akademiją.
1976–1986 m. dirbo mechaniku, VLKJS komiteto sekretoriumi, pulko vado pavaduotoju politinio skyriaus reikalams. 1986–1989 m. Baikonyro raketinės divizijos politinio skyriaus viršininkas.
1989–1991 m. LKP (TSKP) CK sekretorius. 1991 m. išvyko į Rusiją, apsigyveno Krasnoznamenske.
Daugirdų apylinkė
Daugirdų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Vakarų Šetlando dujotiekis
Vakarų Šetlando dujotiekis – gamtinių dujų dujotiekis tarp dujų telkinio Šiaurės jūroje ir Šetlando salų, Škotijoje, Jungtinėje Karalystėje.
Alice Torriani
Alisa Toriani (g. 1984 m. kovo 25 d. Rocane) – italų aktorė.
Daugirdų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krokialaukio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Simno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Krokialaukio apylinkės ir Ūdrijos apylinkės.
Alice Torriani
Biografija
Alisa 2007 m. baigė Paolo Grassi dramos mokyklą Milane, kurioje studijavo 3 metus. Karjerą ji pradėjo teatre, kur sulaukė režisieriaus Gabriele Lavia pagyrų už vaidmenis spektakliuose pagal Čechovo ir Dostojevskio kūrinius.
Vakarų Šetlando dujotiekis
Dujotiekiu tiekiamos dujos iš trijų pagrindinių Jungtinės Karalystės Šiaurės jūros gamtinių dujų telkinių – Schiehallion, Foinaven, Clair. Vamzdynas baigiasi ties Sulom Voe dujų ir naftos terminalu, kuriame gamtinės dujos gali būti saugomos ir pergabenamos laivais. Vakarų Šetlando dujotiekis sujungtas su kitais Šetlando ir Škotijos dalies povandeniniais dujotiekiais, kuriais dujos iš Šiaurės jūros patenka į Jungtinę Karalystę.
Alice Torriani
Biografija
Kine debiutavo 2010 m. vaidmeniu juostoje „Dieci inverni“, taip pat vaidino įvairiuose TV serialuose.
2015 m. ji išleido romaną „L‘Altra Sete“, o 2018 m. – dar vieną kūrinį „Una Vita a Posto“.
Kargaudai
Kargaudai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Girkų apylinkėje. Įsikūręs 5,5 km į pietvakarius nuo Rodūnios, prie Bartašunkos upelio. Šalia praeina Vilniaus–Eišiškių–Gardino plentas, atšaka į Girkus. Kaimas gatvinis.
Istorija
XIX a. pab. buvo valstybinis kaimas, kuris pateko į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Elena Sofia Ricci
Elena Sofija Riči (, tikrasis vardas – Elena Sofia Barucchieri; g. 1962 m. kovo 29 d. Florencijoje) – italų aktorė, dažniausiai vaidinanti televizijos filmuose ir serialuose. Kaip geriausia aktorė yra pelniusi pagrindinius šalies kino apdovanojimus David di Donatello ir Globo d'oro.
Apdovanojimai
right |thumb|160px
Angolos ryšiai
Angolos ryšiai ir komunikacijos:
Raibeniai
Raibeniai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Toni Servillo
Toni Servillo (pilnas vardas – Marco Antonio Servillo; g. 1959 m. sausio 25 d.) – italų aktorius, teatro direktorius ir režisierius.
Biografija
Kine Servillo pripažinimą atnešė bendradarbiavimas su režisieriumi Paolo Sorrentino – filmuose „Il Divo“ ir Silvio“ jis įkūnijo Italijos politikos asmenybes Giulio Andreotti ir Silvio Berlusconi. Viso Servillo nusifilmavo 6 Sorrentino filmuose.
Kartu su aktoriumi Daniel Auteuil yra vieninteliai, du kartus laimėję Europos kino apdovanojimą už geriausią vyro vaidmenį.
Jo brolis Peppe Servillo – kompozitorius.
Ekocidas
Ekocidas  – bet kokia ekstensyvi žala, padaryta natūraliam gamtovaizdžiui arba jo sunaikinimą ir ekosistemų ardymą arba praradimą, kai iškyla grėsmė jų gyventojų išlikimui. Ekocido padarytą žalą tiesiogiai ar netiesiogiai sukelia gyvi organizmai. Tiesioginis ekocidas yra rūšių naikinimas, kuris suardo ekosistemos(-ų) struktūrą ir funkcijas.
Ekocidas taip pat gali būti taršos rezultatas, kai aukštos koncentracijos pesticidų naudojimas, masiškai sunaikiną vietinę augmeniją. Vienas pirmųjų ekocido termino panaudojimas buvo susijęs su žala aplinkai padaryta Vietnamo karo metu, kai buvo plačiai paplitęs defoliantų naudojimas.
Terminas ekocidas dažniausiai vartojamas kalbant apie destruktyvų žmonijos poveikį savo pačių natūraliai aplinkai. Mes patys vykdome ekocidą neracionaliai išnaudodami planetos išteklius.
Tarptautinis nusikaltimas
Paskelbti ekocidą tarptautiniu nusikaltimu yra svarstoma jau kelis dešimtmečius. Nuo 1970 m. valdžios, verslo ir bendruomenių parama įforminti ekocidą kaip penktąjį tarptautinį nusikaltimą taikai ir pozicionuoti jį greta genocido nusikaltimų vis auga. Siūloma parengti Tarptautinio Baudžiamojo Teismo Romos Statuto pataisą, kuri būtų ir Žemės Įstatymo ar Žemės Jurisprudencijos pagrindas.
Paskelbti ekocidą tarptautiniu nusikaltimu siūloma siekiant apsaugoti žmogaus teises, kraštovaizdį ir biologinę įvairovę ir užkirsti kelią klimato kaitos procesams. Tačiau ekocido oponentai tikina, kad toks įstatymas nusikaltėliais pavers visą žmonių rasę.
Karlivka
Karlivka  – miestas Ukrainoje, Poltavos srities rytuose, prie Orčyko upės kranto, 40 km į rytus nuo Poltavos. Geležinkelio stotis (prie linijos Poltava–Lozovaja). Mašinų gamybos, maisto (mėsos, grūdų ir kt.) pramonė.
Istorija
Gyvenvietė įkurta XVIII a. Nuo 1863 m. valsčiaus centras, nuo 1957 m. – miestas. 1923–2020 m. Karlivkos rajono centras.
Garbanotasis pelikanas
Garbanotasis pelikanas (Pelecanus crispus) – irklakojinių paukščių (Pelecaniformes) būrio, pelikanų (Pelecanus) genties rūšis.
Apibūdinimas
Tai stambiausia pelikanų genties rūšis, dvidešimtas pagal svorį pasaulyje paukštis. Patinai stambesni už pateles. Patinas sveria apie 10,4 kg, patelė apie 8,7 kg. Minimalus svoris 7,25 kg, maksimalus užregistruotas svoris iki 15 kg. Tai ketvirta pasaulio paukščių rūšis pagal atstumą tarp išskleistų abiejų sparnų, kuris siekia 351 cm.
Paplitimas pasaulyje
Garbanotųjų pelikanų paplitimo arealas labai platus. Jie gyvena nuo Viduržemio jūros rytinių regionų vakaruose, iki Taivanio sąsiaurio rytuose. Šiaurinės populiacijos peri pietiniame Sibire arealo šiaurėje, o pietinės populiacijos klajoja palei Persijos įlankos šiaurinius regionus.
Kaip manoma, pasaulyje peri nuo 4 000 iki 5 000 šios rūšies porų. Išskyrus buvusią TSRS teritoriją, Europoje yra dvi didelės perinčios subpopuliacijos, tai Graikijoje perinčių apie 700 porų ir 400 porų Rumunijoje. Rumunijoje peri Dunojaus deltos biosferos rezervate esančiose penkiose kolonijose, kurie čia sudaro 33,5-36,5% visos jų Europos populiacijos, jeigu neįskaityti buvusių TSRS šalių.
Buveinės
Gyvena ežeruose, upėse ir jų deltose, estuarijose. Labiau mėgsta seklesnius vandens telkinius. Žiemos metu garbanotieji pelikanai laikosi neužšalančiuose ežeruose, o Indijoje sezoniniuose ežeruose.
Paplitimas Lietuvoje
Į Lietuvą užklysta retai, 2015 m. gegužę stebėtas tris kartus, 2018 m. liepos mėnesį vieną kartą.
Mityba
Kuomet maitinasi, dažniausiai būna vienas arba nedidelėje dviejų, trijų šių pelikanų grupelėje. Gaudydamas žuvis, garbanotasis pelikanas plaukia ramiai, lėtai, o pamatęs žuvį greitai galvą panardina po vandeniu ir su dideliais vandens purslais išsitraukia žuvį. Iš posnapio maišelio vandens atsikrato, o žuvį nuryja, nors kartais pasigavęs žuvį laiko posnapio maišelyje vėlesniam laikui. Kartais kooperuojasi su kitais pelikanais žuvis baidydami į seklesnius vandenis, taip panašiai elgiasi ir Graikijoje tarp didžiųjų kormoranų (Phalacrocorax carbo).
Minta dažniausiai žuvimis, iš kurių labai mėgsta paprastuosius karpius (Cyprinus carpio), ešerius (Perca fluviatilis), paprastąsias raudes (Scardinius erythrophthalmus), unguriažuves (Anguilliformes), šamažuves (Siluriformes), kefalines žuvis (Mugilidae), europines lydekas (Esox lucius). Per parą garbanotajam pelikanui reikalinga sulesti 1,200 g žuvų.
Mario Carotenuto
Marijus Karotenutas (1916 m. birželio 30 d. – 1995 m. balandžio 14 d.) buvo italų aktorius.
Biografija
Jo tėvas Nello Carotenuto buvo nebyliojo kino aktorius, taip pat aktoriais buvo jo brolis Memmo Carotenuto.
Mario išbandė įvairius darbus, kol 1946 m. susiejo savo veiklą su aktoryste. Pirmiausia tai buvo radijo vaidinimai, o nuo 1950 m. – ir kinas. Paprastai kūrė antrojo plano vaidmenis komedijose, taip pat aktyviai vaidino teatre bei televizijoje.
Haivoronas
Haivoronas  – miestas Ukrainoje, Kirovohrado srities vakaruose, prie Pietinio Bugo upės, 280 km į pietvakarius nuo Kijevo; rajono centras. Didelis geležinkelių mazgas, veikia dvi stotys. Yra siaurasis geležinkelis į Rudnycią. Akmens ir skaldos apdirbimas, šilumvežių remontas, aliejaus pramonė.
Istorija
Haivoronas XVIII a. įkurtas kaip kazokų žiemavietė. 1897 m. pastatytos geležinkelio dirbtuvės. Miestas nuo 1949 m.
Maranjaunas (upė)
Maranjaunas  – upė vidurio Brazilijoje, Gojaso valstijoje; viena iš Tokantinso ištakų. Prasideda Sera Žeral do Paranano aukštumose (1070 m aukštyje), tuoj į šiaurę nuo Brazilijos miesto. Vinguriuoja daugiausia į šiaurės vakarus per Brazilijos plokščiakalnį. Žemupyje su Almasu ir dar keletu upių sudaro didelį Sera da Mesos tvenkinį (1784 km²). Šaltiniuose skirtingai nurodoma, kur Maranjaunas virsta Tokantinsu – vienur teigiama, kad po Maranjauno ir Almaso santakos (dabar – nuo Sera da Mesos užtvankos), kitur – jog nuo Maranjauno ir Paranano santakos (tokiu atveju Maranjaunas teka ir per Tokantinso valstiją).
Didesnis miestas prie Maranjauno – Uruasu.
Rainaičiai
Rainaičiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 13 km į pietus nuo Vadoklių, prie kelio. Šalia teka Rudekšnos aukštupys, toliau vakaruose dunkso Pauslajo miškai.
Langeledo dujotiekis
Langeledo dujotiekis – tarpvalstybinis gamtinių dujų dujotiekis tarp Norvegijos ir Jungtinės Karalystės.
Istorija
2003 m. paskelbta apie dujotiekio projektą. 2004 m. pradėti statybų darbai. Pirmasis vamzdyno etapas užbaigtas 2006 m. spalio 1 d., o dar po metų projektas užbaigtas pilnai ir pradėtas eksploatuoti pilnu pajėgumu. Dujotiekį atidarė britų premjeras Tony Blair ir norvegų premjeras Jens Stoltenberg.
2006–2011 m. buvo ilgiausias povandeninis dujotiekis pasaulyje.
2019 m. pasaulio Fišerio atsitiktinių šachmatų čempionatas
thumb|250px| [[Wesley So|Veslis So 2019 m. pasaulio Fišerio atsitiktinių šachmatų čempionas]] '''2019 m. pasaulio Fišerio atsitiktinių šachmatų čempionatas''' – varžybos, skirtos išaiškinti 2019 m. pasaulio čempioną, žaidžiantį pagal Fišerio atsitiktinių šachmatų taisykles Jis prasidėjo 2019 m. balandžio 28 d. internetiniais kvalifikaciniais turnyrais. Finalas su pusfinaliais vyko Norvegijoje nuo 2019 m. spalio 27 d. iki lapkričio 2 d. Henie Onstad meno centre Berumo savivaldybės Høviko mieste.
Pėdiškių apylinkė
Pėdiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krosnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Simno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Krosnos apylinkės.
2019 m. pasaulio Fišerio atsitiktinių šachmatų čempionatas
Veslis So finaliniame mače, įveikęs Magnusą Karlseną rezultatu 13,5:2,5, tapo pirmuoju oficialiu Fišerio atsitiktinių šachmatų pasaulio čempionu.
Formatas
Žaidėjęs pirmas, surinkęs 12,5 taško, laimi, arba patenka į sekantį etapą.
Nuo ketvirtfinalio taškai priklauso nuo laiko kontrolės ilgumo ir skirstomi taip:
Pusfinaliai ir finalai buvo žaidžiami taip pat, kaip ir ketvirtfinaliai.
Pirmasis atrankos etapas
Pirmasis atrankos etapas vyko internetu. Jis prasidėjo 2019 m. balandžio 28 d. ir tęsėsi  iki birželio 16 d. Jame galėjo dalyvauti visi norintys. Turnyrai buvo žaidžiami chess.com platformoje, kurioje dėl patekimo į sekantį atrankos etapą buvo sudarytos 32 grupės, kurių dalyviai šveicariška sistema 32 turnyruose žaidė po 9 ratus. Kas savaitę vyko 4 turnyrai. Žaidėjai galėjo dalyvauti tiek turnyrų kiek nori: nepavykus viename patekti į sekantį etapą, galėjo spėti  sužaisti   kitame. Turnyro mokestis buvo:  5 eurai už 2 turnyrus, o sumokėjus 20 eurų, turnyrų skaičius nebuvo ribojamas.
Kiekvienam dalyviui partijai buvo skirta 10 min., o po kiekvieno atlikto ėjimo pridedamos 2 sekundės.
Keliems žaidėjams, surinkus po lygiai taškų, užimtos vietos nustatymui buvo taikomi papildomi rodikliai: Į antrąjį atrankos etapą iš kiekvieno turnyro pateko penki geriausiai pasirodę žaidėjai: iš viso 160.
Antrasis atrankos etapas
Prasidėjo 2019 m. birželio 30 d. ir tęsėsi  iki rugpjūčio 4 d. Antrajame atrankos etape prie 160 dalyvių, patekusių iš pirmojo etapo, prisijungė žaidėjai, turintys FIDE titulus. Visi jie buvo išskirstyti į 12-ka šveicariškos sistemos turnyrų, kuriuose žaidė po 9 ratus.
Turnyro mokestis, turnyrų skaičius, užimtų vietų nustatymas ir laiko kontrolė buvo tokie patys, kaip ir pirmajame etape. Į trečiąjį etapą iš kiekvieno turnyro pateko 7 sėkmingiausiai pasirodę žaidėjai: iš viso – 84.
Trečiasis atrankos etapas
2023 m. rugpjūčio 11 d. prasidėjo trečiasis etapas. Jis tęsėsi iki rugsėjo 7-os. Greta didmeistrių žaidė ir 4 dalyviai, patekę iš pirmojo atrankos etapo. Trečiojo etapo dalyviai buvo suskirstyti į šešias grupes: po 14 žaidėjų. Į kiekvieną iš jų buvo įtraukti ir du kviestiniai žaidėjai. Visi jie didmeistriai.
Kviestiniai žaidėjai į trečiąjį etapą. Iš grupių buvo sudaryti 6 atskiri turnyrai: po 16-ka žaidėjų, kurie vieno minuso sistema žaidė atkrintamųjų varžybų turnyruose. Į ketvirfinalį pateko turnyrų nugalėtojai. Laiko kontrolė kiekvienam buvo: 15 min. + 2 sek. po kiekvieno atlikto ėjimo
Jame du dalyviai tarpusavyje žaidė minimačą iš dviejų partijų: po vieną su kiekviena spalva. Jei po šių partijų mačo rezultatas buvo lygus, dalyviams reikėjo su trumpesniu laiku žaisti naują dviejų partijų mikromačą, o jei vis tiek mačo rezultatas išliko lygus, jie turėjo žaisti dar dvi partijas su dar trumpesniu galvojimo laiku, Jei ir po šių partijų nugalėtojas nepaaiškėdavo, konkurentams tekdavo žaisti armagedono partiją.
Turnyrų nugalėtojai, išsikovoję teisę žaisti ketvirtfinalyje. Šiame etape neiškrito nė vienas iš favoritų, tačiau atrankos barjero nepraėjo didmeistriai: Janas -Kšyštofas Duda, Sergejus Karjakinas, Aleksandras Griščiukas ir Leinieras Domínguezas.
Kovos dėl kelialapio buvo atkaklios: penkiuose finaluose (iš šešių atkrintamųjų turnyrų)  buvo varžomasi tarp kviestinių didmeistrių ir tik penktojo turnyro finale, kurį laimėjo Vladimiras Fedodejevas, jų nebuvo.
Ketvirtfinaliai
Ketvirtfinaliai vyko, taip pat, internetu. Jie truko tris dienas. Prie šešių dalyvių, patekusių iš trečiojo etapo, prisijungė dar du: Hikaru Nakamura, buvęs neoficialaus pasaulio Fišerio šachmatų čempionato nugalėtojas ir  Fabianas Karuana, kaip pretendentas į klasikinių šachmatų pasaulio čempiono titulą, žaidęs finalinį  2018 m. klasikinių šachmatų pasaulio čempionato mačą su M. Karlsenu. Varžybos vyko 2019 m. spalio 4–6 d. Dalyvavo aštuoni žaidėjai, visi – didmeistriai. Jie buvo suskirstyti į keturias poras ir dviejų minusų sistema žaidė atkrintamuosius mačus. Juos sudarė: dvi ilgos laiko kontrolės partijos, dvi trumpos laiko kontrolės partijų ir dvi žaibo šachmatų partijos.
Sužaidus šešias partijas rezultatas (6:6) buvo tik viename mače: Alireza Firuzdža ir Janas Nepomniaščis. Kad išsiaiškintų mačo nugalėtoją, jiems teko žaisti armagedono partiją. Ji buvo sėkminga J. Nepomniaščiui.
Keturi dalyviai, laimėję savo mačus, iš karto pateko į 3-ios dienos atkrintamąsias varžybas, o tie, kurie pralaimėjo, 2-ąją dieną susitiko papildomuose mačuose, kurių nugalėtojai pateko į 3-ios dienos varžybas.
3 diena
Mačai Karuana – Nakamura ir Nepomniaščis – Firuzjdža baigėsi, kai vienas iš varžovų surinko 6½ taško. Veslis So, Fabianas Karuana ir Janas Nepomniaščis pateko į pusfinalius
Pusfinaliai ir finalai
Pusfinaliai ir finalai nuo 2019 m. spalio 27 d. iki lapkričio 2 d. vyko prie šachmatų lentų Henie Onstad meno centre Høviko mieste, (Berumo savivaldybė).
Žaidžiamų partijų skaičius pusfinaliuose ir finaluose, lyginant su ketvirtfinaliu, padvigubėjo: mačą sudarė: 4 ilgos, 4 trumpos ir 4 žaibo laiko kontrolės partijos. Mačai buvo žaidžiami 3 dienas.
Pirmoji diena. Dvi ilgos laiko kontrolės partijos, kur kiekvienam žaidėjui, 40 pirmųjų ėjimų, skiriamos  45 minutės, o žaidimui iki partijos pabaigos - 15 minučių. Atlikus ėjimą laiko priedo nėra.
Antroji diena. Dar dvi partijos su ta pačia laiko kontrole.
Trečioji diena. Keturios trumpos laiko kontrolės partijos: kiekvienam žaidėjui iki partijos pabaigos skiriama po 15 min. Atlikus ėjimą pridedamos 2 sek. Keturios žaibo šachmatų laiko kontrolės partijos: kiekvienam žaidėjui iki partijos pabaigos skiriama po 3 min. + 2 sek. po kiekvieno ėjimo.
Mačui pasibaigus lygiosiomis nugalėtojas išaiškinamas žaidžiant Armagedono partiją (5 min. baltiesiems, 4 min. juodiesiems) be laiko priedo. Paaiškėjus mačo rezultatui, nesužaidus visų partijų, likusiųjų buvo galima nežaisti.
Pusfinaliai
Magnusas Karlsenas automatiškai pateko į pusfinalius, nes buvo laimėjęs 2018 m. vykusį neoficialų pasaulio Fišerio šachmatų čempionatą. Kiti trys pusfinalių dalyviai: Janas Nepomniaščis, Veslis So ir Fabianas Karuana pateko iš ketvirtfinalio.
Karlsenas – Karuana
M. Karlsenas laimėjo pusfinalio mačą prieš F. Karuana, kai po 8 partijų, rezultatas tapo jo naudai 12½-7½ ir varžovas, net teoriškai, mačo išlyginti nebegalėjo.
So – Nepomniaščis
Veslis So mačą su Janu Nepomniaščiu laimėjo, sužaidus 7-ias partijas, kai rezultatas tapo 13:5 jo naudai ir tapo nepavejamas.
Dėl trečios vietos
Mače dėl trečios vietos Nepomniaščis, įveikęs Karuaną rezultatu 12½–5½, užėmė trečią vietą.
Dėl pirmos vietos
Mačą dėl pirmos vietos So, nugalėjęs Karlseną rezultatu 13½ : 2½, tapo pirmuoju oficialiu pasaulio Fišerio atsitiktinių šachmatų čempionu.
Haisynas
Haisynas  – miestas Ukrainoje, Vinycios srityje, 83 km į pietryčius nuo Vinycios, prie Sobo upės; rajono centras. Geležinkelio stotis, plentai į Vinycią, Umanę, Kalynivką, Ladyžiną. Maisto (duonos, konservų, spirito, cukraus, aliejaus), baldų, siuvimo pramonė. Yra cerkvė, baptistų bažnyčia.
Istorija
Nuo XVI a. minima Halščynos vietovė apie Sobą, o pati gyvenvietė minima nuo XVII a. Karalius Augustas III Haisynui 1744 m. suteikė Magdeburgo teises.
Varnagirių apylinkė
Varnagirių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krokialaukio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Simno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Krokialaukio apylinkės, Parėčėnų apylinkės ir Pošnios apylinkės.
Teleneščio rajonas
Teleneščio rajonas – vienas iš Moldovos administracinių vienetų, esantis šalies centrinėje dalyje. Administracinis centras – Teleneštis. Rajone taip pat yra 23 kaimai bei 30 komunų. 2012 m. duomenimis, rajone gyveno 73 900 gyventojų.
Geografija
Teleneščio rajonas šiaurėje ribojasi su Rezina, pietryčiuose su Orhėju, pietuose su Kelerašiu ir Ungeniu bei šiaurės vakaruose su Sindžerėju.
Rajonas yra Dniestro upės baseine. Taip pat teka Reutas (286 km) bei jo intakai: Ciuluicul Mare ir Ciuluc de Mijloc. Dauguma ežerų dirbtinės kilmės.
Naivaša (ežeras)
Naivaša  – ežeras vidurio Kenijoje, Didžiajame lūžių slėnyje, 1884 m aukštyje, į šiaurės vakarus nuo Nairobio. Ežeras liekaninis (pleistoceno laikotarpio stambaus ežero liekana). Pakrantės pelkėtos, o paties ežero plotas svyruoja priklausomai nuo kritulių kiekio. Jį maitina laikinai išdžiūstančios Malevos ir Gilgilio upės.
Naivašos ežere gausu žuvų, pakrantėse – vandens paukščių. Ežeras patenka į Ramsaro konvencijos saugomų šlapynių sąrašą.
Tarp 1937–1950 m. ežeras naudotas kaip vandens lėktuvų tūpimo vieta. Verčiamasi žvejyba, ežero vandeniu drėkinamos gėlių plantacijos, jis naudojamas greta stovinčiai geoterminei jėgainei. Prie Naivašos ežero įsikūręs Naivašos miestas.
Ežero pavadinimas kildinamas iš masajų žodžio nai`posha, reiškiančio „šiurkštus, banguotas vanduo“.
Bandžarai (Indija)
Bandžarai – Indijos klajoklių tauta, spėjama dravidų kilmės. Save laiko radžputi-brahmanų palikuonimis. Gyvena Andhra Pradeše, Karnatakoje, Maharaštroje, Radžastane ir kitose valstijose. Iš viso apie 5,6 mln. Apie pusę bandžarų kalba lambadi kalba (vienas iš hindustani radžastaniečių dialektų), kitų gimtoji kalba yra hindi, telugų kalba arba kitos gyvenamose vietose dominuojančios kalbos.
Rainiškiai
Rainiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Šiluvos.
Bandžarai (Indija)
Anksčiau daugiausia vertėsi javų transportavimu jaučiais, bet iš šio verslo juos išstūmė nutiesti geležinkeliai.
Kultūra
thumb|left|Bandžara moteris Maistui naudoja ir nevegetariškus, taip pat labai aštrius valgius. Moterys vilki labai spalvingus rūbus ir tatuiruoja rankas. Rūbus dekoruoja veidrodžių gabaliukais ir monetomis.
Naivaša
Naivaša  – miestas Kenijoje, į šiaurės vakarus nuo Nairobio, prie šiaurės rytinio Naivašos ežero kranto. Įsikūręs pusiaukelėje tarp Nairobio ir Nakuru, prie Ugandos geležinkelio. Prekybinis centras. Verčiamasi žvejyba, gėlininkyste, turizmu. Veikia geoterminė jėgainė. Netoliese prasideda Pragaro Vartų nacionalinis parkas, stūkso Longonoto kalnas, Naivašos ežero pakrantėje yra buvę britų poilsio namai (dabar viešbučių kompleksas).
Nacistinė propaganda
thumb|[[Joseph Goebbels|Jozefas Gėbelsas – Visuomenės švietimo ir propagandos ministras.]] Nacistinė propaganda – nacistinėje Vokietijoje skleista propaganda. Kaip totalitarinis režimas, nacistinė Vokietija savo ideologiją diegė Vokietijos visuomenei visais įmanomais būdais. Propagandos ministerija, vadovaujama Jozefo Gėbelso, griežtai kontroliavo radiją, spaudą ir visą šalies kultūrinį gyvenimą. Tuo tarpu profesinės organizacijos, jaunimo judėjimai ir darbo jėgos kontrolė užtikrino, kad nebūtų daug vietų, kur žmonės galėtų pasislėpti nuo nacistinės ideologijos.
Tematika
Nacistinė propaganda skleidė nacizmo ideologiją demonizuodama nacių partijos priešus, ypač žydus ir komunistus, taip pat kapitalistus ir intelektualus. Aukštintos nacių skelbtos vertybės, pvz., didvyriška mirtis, fiurerio principas (Führerprinzip), tautinė bendruomenė (Volksgemeinschaft), „kraujo ir žemės“ ideologija (Blut und Boden) ir pasididžiavimas „aukštesniąja rase“ (Herrenrasse). Propaganda taip pat naudota siekiant išlaikyti nacių lyderio Adolfo Hitlerio asmenybės kultą, skatinti eugenikos ir vokiškai kalbančių teritorijų aneksijos kampanijas. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, nacistinė propaganda šmeižė Vokietijos priešus, ypač Didžiąją Britaniją, Sovietų Sąjungą ir JAV, o 1943 m. ragino gyventojus ruoštis totaliniam karui.
Hirošimos ir Nagasakio atominis bombardavimas
Hirošimos ir Nagasakio atominis bombardavimas – 1945 m. rugpjūčio 6 ir 9 d. Jungtinių Amerikos Valstijų įvykdytas dviejų atominių bombų sprogdinimas per Antrąjį pasaulinį karą virš Japonijos miestų Hirošimos ir Nagasakio. Šie du bombardavimai nusinešė nuo 129 000 iki 226 000 žmonių gyvybių, iš kurių dauguma buvo civiliai gyventojai, ir liko vieninteliu branduolinio ginklo panaudojimu ginkluotame konflikte.
Paskutiniaisiais Antrojo pasaulinio karo metais sąjungininkai ruošėsi brangiai kainuojančiai invazijai į Japonijos žemyninę dalį. Prieš tai buvo surengta bombardavimo kampanija, nusiaubusi 64 Japonijos miestus. 1945 m. gegužės 8 d. Vokietijai kapituliavus, karas Europos teatre baigėsi ir sąjungininkai visą dėmesį sutelkė į Ramiojo vandenyno karą. Iki 1945 m. liepos mėn. pagal sąjungininkų Manhatano projektą buvo pagamintos dviejų tipų atominės bombos: „Fat Man“ – plutonio branduolinis ginklas ir „Little Boy“ – prisodrinto urano ginklas. 1945 m. liepos 26 d. Potsdamo deklaracijoje sąjungininkai paragino Japonijos imperatoriškąsias ginkluotąsias pajėgas besąlygiškai pasiduoti, o alternatyva buvo „greitas ir visiškas sunaikinimas“. Japonijos vyriausybė ultimatumo nepaisė.
Bombardavimui buvo gautas Jungtinės Karalystės sutikimas, kaip to reikalavo Kvebeko susitarimas, ir liepos 25 d. JAV kariuomenės štabo vado pareigas einantis generolas Thomas Handy išleido įsakymą panaudoti atomines bombas prieš Hirošimą, Kokurą, Nijigatą ir Nagasakį. Šie taikiniai buvo pasirinkti, nes tai buvo didelės miestų teritorijos, kuriose buvo ir kariniu požiūriu svarbių objektų. Rugpjūčio 6 d. ant Hirošimos buvo numestas „Little Boy“, o Japonijos ministras pirmininkas Kantarō Suzuki pakartojo Japonijos vyriausybės įsipareigojimą nepaisyti sąjungininkų reikalavimų ir kovoti toliau. Po trijų dienų „Fat Man“ buvo numestas ant Nagasakio. Per kitus 2–4 mėnesius dėl atominių bombų poveikio Hirošimoje žuvo nuo 90 000 iki 146 000 žmonių, o Nagasakyje – nuo 39 000 iki 80 000 žmonių. Maždaug pusė jų žuvo pirmąją dieną. Dar kelis mėnesius po to daug žmonių mirė nuo nudegimų, spindulinės ligos ir sužeidimų, prie kurių prisidėjo ligos ir prasta mityba. Nors Hirošimoje buvo nemažas karinis garnizonas, dauguma žuvusiųjų buvo civiliai.
Japonija pasidavė sąjungininkams rugpjūčio 15 d., praėjus šešioms dienoms po Sovietų Sąjungos karo paskelbimo ir Nagasakio bombardavimo. Rugsėjo 2 d. Japonijos vyriausybė pasirašė kapituliacijos dokumentą ir faktiškai užbaigė karą. Mokslininkai daug tyrinėjo bombardavimų poveikį socialiniam ir politiniam vėlesnės pasaulio istorijos ir populiariosios kultūros pobūdžiui, be to, vis dar vyksta daug diskusijų dėl etinio ir teisinio bombardavimų pateisinimo. Šalininkai tiki, kad atominių bombų sprogdinimai buvo būtini norint greitai užbaigti karą su minimaliomis aukomis, o kritikai ginčija, kaip Japonijos vyriausybė buvo priversta pasiduoti, ir pabrėžia moralines bei etines branduolinių ginklų ir civilių gyventojų mirčių pasekmes.
Galaasija
Galaasija  – miestas Uzbekistane, Bucharos srityje, 7 km į šiaurės rytus nuo Bucharos, prie Bucharos–Samarkando kelio ir atšakos į Bagiturkoną. Medvilnės, maisto pramonė.
Istorija
Miesto teisės 1982 m.
Ramanavo apylinkė
Ramanavo apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krosnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Simno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Krosnos apylinkės.
Sumotas
Sumotas – Japonijos miestas, esantis Avadžio saloje, Hiogo prefektūroje.
Miestas įkurtas 1940 m. vasario 11 d. 2017 m. balandžio 30 d. duomenimis, mieste gyvena 45 090 gyventojų. 2006 m. vasario 11 d. Gošikio miestas buvo prijungtas prie Sumoto miesto.
Klimatas
Sumote vyrauja drėgnas subtropinis klimatas su karštomis vasaromis ir vėsiomis žiemomis. Kritulių iškrenta daug ištisus metus, tačiau žiemą jų būna šiek tiek mažiau.
Gibraltaro ir Lietuvos santykiai
Gibraltaro ir Lietuvos santykiai — dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp JK priklausančio Gibraltaro ir Lietuvos.
Lietuvos paminėjimo tūkstantmečiui skirtos „Tūkstantmečio odisėjos“ maršrutas ėjo ir per Gibraltarą.
Yra Gibraltare gyvenančių Lietuvos piliečių.
Leather Jackets
„Leather Jackets“ – dvidešimtas britų atlikėjo Elton John studijinis albumas, išleistas 1986 m. spalio 15 d. Tai pirmasis jo albumas, kuris neturėjo jokių singlų, patekusių į Top 40 nei JAV, nei Jungtinėje Karalystėje. Komerciškai tai pats nesėkmingiausias Eltono Džono albumas per visą jo karjerą. Tiesą sakant, 2001 m. Eltonas dainą „Heartache All Over the World“ įvardino kaip pačią prasčiausią, kokią jis yra įrašęs. Nors pasak jo, Gus Dudgeonas padarė, ką galėjo, tai lieka jo asmeniškai nemėgstamiausiu albumu (Bernie Taupinas mano, jog „The Big Picture“ yra judviejų prasčiausias albumas), taipogi pripažino, jog albumo viršelis buvo įkvėptas baikerių.
Gibraltaro ir Lietuvos santykiai
Kultūriniai ir sportiniai ryšiai
Gibraltaro krepšinio komandoje rungtyniauja klaipėdietis Marius Grigaitis. 2020 m. Zalcburge (Austrija) vykusiame pasaulio smiginio taurės turnyro kovose Lietuvos atstovai susitiko su Gibraltaro atstovais ir juos įveikė. 2023 m. gegužę Gibraltare vyko vyrų žolės riedulininkų Europos klubų III čempionatas, kuriame žaidė Vilniaus „Žuvėdros“ klubas, padedant Vilniaus rajono sporto centro ir Lietuvos nacionalinės rinktinės žaidėjams.
Leather Jackets
Tai paskutinis albumas, kurį prodiusuoja Gus Dudgeonas. Po gerklės operacijos 1987 metais, Eltonas vėl nusamdo Chris Thomas dirbti prodiuseriu. „Leather Jackets“ yra pirmasis albumas, kuriame dainos netrunka ilgiau nei 5 minutės.
Gibraltaro ir Lietuvos santykiai
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Gibraltaro siekė 17,01 mln. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Gibraltarą.
Tomas Žilinskas (1866)
Tomas Žilinskas (1866 m. gruodžio 24 d. Antupių kaime, dab. Vilkaviškio rajonas – 1934 m. Rietave, dab. Plungės rajonas, palaidotas Šunskuose, dab. Marijampolės rajonas) – Romos katalikų kunigas, kalbininkas, publicistas, draudžiamos spaudos platintojas, tautosakininkas.
Biografija
Augo žinomo mokytojo Tomo Ferdinando Žilinsko šeimoje. Mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, kur buvo vienas iš lietuvių klierikų draugijos vadovu. Draugija puoselėjo tautinę dvasią, platino uždraustą lietuvišką spaudą. Įšventintas kunigu dirbo sielovados darbą Suvalkų gubernijos bažnyčiose, padėjo savo tėvui steigiant Veiverių mokytojų seminariją. Surinko apie 500 liaudies dainų, parengė lietuvių kalbos žodyną, kuris liko neišleistas. Išvyko į JAV, kur dirbo pastoracinį darbą Amerikos lietuvių bažnyčiose. Grįžęs į Lietuvą, 1921 m. Domeikų kapinėse pastatė paminklą Žilinskų giminei, ant kurio iškalti Maironio žodžiai. Po Antrojo pasaulinio karo jis buvo nugriautas, vėliau P. Žilinskas su S. Lisausku paminklo dalis iškėlė iš Šešupės ir paminklą atstatė.
Bibliografija
Tomas Žilinskas. Katalikų bažnyčia ir demokratizmas. Darbininko Sp., So. Boston, 1918
Europipe I
Europipe I – tarpvalstybinis dujotiekis, kuriuo transportuojamos gamtinės dujos iš Norvegijos Šiaurės jūros telkinių į Vokietiją.
Istorija
1990 m. vykdyta galimybių studija. 1993 m. balandžio 20 d. pasirašytas oficialus susitarimas tarp Vokietijos ir Norvegijos. 1995 m. pradėta sistemos eksploatacija.
Raipolė
Raipole vadinami kaimai:
Klaišiai (Baltarusija)
Klaišiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Girkų apylinkėje. Įsikūręs 7 km į pietvakarius nuo Rodūnios, tuoj į rytus nuo Girkų, prie Bartašunkos upelio. Šalia praeina Vilniaus–Eišiškių–Gardino plentas.
Istorija
XIX a. pab. pateko į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Vėžio atogrąža
thumb|250px|Vėžio atogrąža thumb|right|250px| Žemė Šiaurės pusrutulio vasaros saulėgrįžos (apie birželio 21 d.) taške. Saulės spinduliai krenta statmenai į Vėžio atogrąžos lygiagretę Vėžio atogrąža arba Šiaurės atogrąža – lygiagretė Šiaurės pusrutulyje, žyminti ribą, kurioje vasaros saulėgrįžos metu Saulė pasiekia zenitą. Vėžio atogrąža yra 23° 26′ 22″ į šiaurę nuo pusiaujo; jos atitikmuo Pietų pusrutulyje – Ožiaragio atogrąža. Tarp šių dviejų atogrąžų esanti zona vadinama tropikais.
Pavadinimas kilo nuo to, kad senovėje Saulė vasaros saulėgrįžos metu patekdavo į Vėžio žvaigždyną. Dabar per vasaros saulėgrįžą ji patenka į Tauro žvaigždyną.
Vėžio atogrąža kerta šias valstybes: Alžyras, Nigeris, Libija, Egiptas, Saudo Arabija, Jungtiniai Arabų Emyratai, Omanas, Indija, Bangladešas, Mianmaras, Kinija, Taivanas, Meksika, Bahamai, Vakarų Sachara, Mauritanija, Malis.
Wendekreis (Breitenkreis)
Naujieji Pakalniškiai
Istorija
Kaimas žymimas XX a. tarpukario žemėlapiuose. Prie Kauno prijungti apie 1960–1970 m.
Jacques-Arsène d'Arsonval
Žakas Arsenė D’Arsonvalis (1851 m. birželio 8 d.–1940 m. gruodžio 13 d.) – prancūzų gydytojas ir fizikas.
Biografija
Gimė Poršerjė, Aukštutinėje Vjenoje. Prisidėjo plėtojant elektrofiziologijos mokslą. Medicinoje pritaikė vėliau jo vardu pavadintą gydymą kintamąja elektros srove.
Gulbinas (Šešupė)
Vidurupio vaga ištiesinta. Prie upelio įsikūręs Gurbšilis, Smalinyčia, Būda, Paežeriai, Visgirdai, Būdviečiai, Gulbiniškiai.
Upėvardis vedamas iš žodžio gulbinas ('gulbių patinas').
Banganapalas
Banganapalas (Banganapalle, taip pat Banaganapalli, Banganapalli) – kunigaikštystė Indijoje, Madraso provincijoje, panaikinta 1947 m. Plotas - 1 077 km², iki Antrojo pasaulinio karo gyveno apie 37 000 gyventojų.
Almasas
Das Almasas arba Almasas ( 'sielų upė') – upė vidurio Brazilijoje, Gojaso valstijoje; viena iš Tokantinso ištakų (arba Maranjauno kairysis intakas). Prasideda Kakalzinjo kalnuose (910 m aukštyje), Pirenopolio apylinkėse, į vakarus nuo Brazilijos miesto. Vinguriuoja į šiaurės vakarus per Brazilijos plokščiakalnį, nuo vidurupio pasuka į šiaurės rytus. Buvusi santaka su Maranjajunu užlieta Sera da Mesos tvenkinio (1784 km²). Neretai nurodoma, kad nuo Almaso ir Maranjauno santakos prasideda Tokantinsas.
Didesni miestai prie Almaso: Žaragva, Rianapolis, Rialma, Seresas, San Luis do Nortė.
Dvigubo efekto principas
Dvigubo efekto principas arba dvigubo efekto doktrina – moralės filosofijos principas, taikomas, kai veiksmas, kuriuo siekiama kažkokio gėrio, sukelia kažkokią žalą.
Laikoma, kad pirmasis dvigubo efekto principą suformulavo Tomas Akvinietis savo veikale Teologijos suma, nagrinėdamas savigyną.
Pagal dvigubo efekto principą veiksmas su geru ir blogu efektu yra leistinas, jei galioja keturios sąlygos:
Vytautiškės apylinkė
Vytautiškės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krosnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Simno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Krosnos apylinkės.
Banfšyras
miniatiūra|Banfšyro regionas Benfširas – tradicinis regionas šiaurės Škotijoje, tarp 1890 ir 1975 m. – grafystė. 1612 km² ploto. Administracinis centras – Benfas. Kalnuota (Grampiano kalnai), aukščiausia viršūnė Ben Muichdhui (1309 m). Svarbiausios upės: Spėjus, Eivonas ir Deveronas.
Stepanas Erzia
thumb|right|Stepanas Erzia Stepanas Dmitrievičius Erzia (Nefiodovas) (1876 m. spalio 27 d. – 1959 m. lapkričio 24 d.) – mordvių skulptorius, kuris gyveno Rusijoje ir Argentinoje. Erzia pasirinko savo pseudonimą iš gimtosios etninės erzių grupės.
Biografija
Stepanas Erzia gimė 1876 m. spalio 27 d. Bajeve, Alatyryje Uiezde, Simbirsko gubernijoje, Rusijos imperijoje. 1892 m. jo šeima persikėlė į Alatyrą. Stepanas čia tapo įvairių tapybos studijų mokinys. 1839–1897 m. gyveno Kazanėje, staliaus krautuvėje, vėliau pas P. A. Kovalinskį tapybos studijoje. Tuo metu Erzia dekoravo bažnyčias įvairiuose miestuose ir kaimuose, esančiuose prie Volgos upės ir lankė Kazanės meno mokyklą.
1902–1906 m. studijavo Maskvos piešimo, skulptūros ir architektūros mokykloje, dalyvavo mokyklos studentų parodose. 1906–1914 m. gyveno Italijoje ir Prancūzijoje. 1909 m. turėjo parodų Venecijoje ir Milane, Paryžiuje 1912 m.
1914 m. sugrįžo į Rusiją ir 1918 m. persikėlė į Jekaterinburgą, kur kūrė meninius monumentinius darbus. 1921 m. persikėlė į Novorosijską, po to į Batumį. Gyvendamas ten sukūrė Lenino, Karlo Markso ir Frydricho Engelso ir kitų Gruzijos asmenybių portretus. 1923 m. gyveno Baku, kur kūrė paminklinį meną.
1926 m. sovietų valdžia nusprendė išsiųsti Stepaną Erzią į užsienį „skleisti sovietų meno žinių“.
1927–1950 m. jis dirbo Buenos Airėse, kūrė portretus Leninui, Mozei, Levui Tolstojui ir Bethovenui.
Stepanas Erzia mirė 1959 m. Maskvoje ir buvo palaidotas Saranske, Mordovijos sostinėje.
Darsonvalizacija
Darsonvalizacija (pagal prancūzų gydytojo ir fiziko Žako D'Arsonvalio pavardę) – gydymas kintamąja elektros srove arba aukšto dažnio elektromagnetiniu lauku.
Gydymas mažina nervų galūnių jautrumą, plečia smulkiąsias kraujagysles, greitina medžiagų apykaitą. Darant vietinę darsonvalizaciją, ant reikiamos kūno vietos dedamas arba į kūno ertmę įkišimas tuščiaviduris stiklinis elektrodas, kuriuo iš aparato teka aukšto dažnio (100–500 kHZ) kintamoji elektros srovė.
Buckūnų apylinkė (Simnas)
Buckūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Simno valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Simno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Parėčėnų apylinkės.
Raipolė (Prienai)
Raipolė – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kašonių.
Istorija
2017 m. kaimas buvo panaikintas.
Kūliai (Baltarusija)
Kūliai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Girkų apylinkėje. Įsikūręs 11 km į pietvakarius nuo Rodūnios, 3,5 km nuo sienos su Lietuva, tarp miškų. Šalia praeina Vilniaus–Eišiškių–Gardino plentas.
Istorija
XIX a. pab. pateko į Lydos apskrities Užubalio valsčių.
Johan Banér
Johan Banér (1596 m. birželio 23 d. Djursholmo pilyje Uplande – 1641 m. gegužės 10 d.) – danų kilmės Švedijos feldmaršalas Trisdešimties metų kare.