cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UML klasių metamodelis
Ryšių tarp klasių metamodelis
thumb|800px|center|4 pav. Ryšių tarp klasių metamodelis
Asociacija
Asociacija specifikuoja dvipusį ryšį tarp klasių. Asociacijos pabaiga (angl. end) yra vadinama vaidmeniu (angl. role). Vaidmuo gali turėti vardą. 5 pav. pateiktas asociacijos vaidmenų pavyzdys: žmogus įmonėje užima darbuotojo vaidmenį, o įmonė vaidina darbdavio vaidmenį.
thumb|400px|center|5 pav. Asociacijos vaidmenų pavyzdys
Asociacija turi mažiausiai 2 vaidmenis, kurie apibūdina, kokį vaidmenį užima klasė (žr. 5 pav.).
thumb|400px|center|6 pav. Daugybiškumo naudojimo pavyzdys
Keičiamumo (angl. changeability) reikšmė parodo, ar asociacijos vaidmenys nekinta. Egzemplioriai gali būti rūšiuojami (angl. ordering), kai daugybiškumas daugiau nei 1.
Generalizacija
Generalizacija - ryšys, kuriame viena klasė yra kitos klasės konkretizacija.
thumb|400px|center|7 pav. Generalizacijos pavyzdys
Priklausomybė
Priklausomybė – vienkryptis ryšys, nurodantis, kad vienas elementas naudoja kitą elementą (žr. 4. pav.)
Bibliografija
Unified Modeling Language
Rudos-Pruskos valsčius
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Lenkijos Kongreso karalystės laikais 1868 m. iš Pruskos ir Rudos valsčiaus buvo padarytas vienas valsčius. 1870 m. gegužės 31 d. vietoj šio valsčiaus buvo sukurtas Vonsošo valsčius. Po kelerių metų buvo atkurti Rudos ir Pruskos valsčiai.
1366 m.
1366 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Antakmenės akmuo
miniatiūra|250px|right|Konglomeratas iš arti
Antakmenės Aukų akmuo (M47K), dar vadinamas Aukuro akmeniu, taip pat Antakmenės konglomeratas – riedulį, uolą primenantis konglomeratas, slūgsantis Ignalinos rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, prie Antakmenės kaimo (Kazitiškio seniūnija), 0,2 km į rytus nuo kelio, į šiaurės vakarus nuo kapinių, rytinėje Piestakalnio papėdėje. Posūkiuose pastatytos rodyklės į objektą. Jis patenka į Ignalinos miškų urėdijos Daugėliškio girininkijos (2449 kv., 11 skl.) teritoriją.
Istorija
Apie Antakmenės uolą rašytiniuose šaltiniuose duomenų yra nuo XIX a. 1842 m. duomenų apie Antakmenės Aukų akmenį (vadindamas jį Aukuro akmeniu) pateikė Eustachijus Tiškevičius, o dailininkas Napoleonas Orda, po apsilankymo prie jo, apie 1875 m. akmens piešinį įtraukė į Lenkijos istorinių vaizdų albumą ir prieraše pažymėjo, kad ši iš nedidelių akmenėlių sumūryta uola (taip iš pirmo žvilgsnio akmuo atrodo), žmonių vadinama Aukų akmeniu, yra vienas iš seniausių pagonybės paminklų Lietuvoje.
Vengrijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Antakmenės akmuo
Istorija
Iki 1940 m. garsėjo čia rengiamos Joninių šventės. 2017 m. prie akmens surengtos Joninės – pirmąkart po 1940 m. Pagal vietos žmonių prisiminimus, iki 1940 m. čia nuolat žmonės rinkosi melstis. Atvykdavo ne tik aplinkinių kaimų gyventojai, bet ir žmonės iš Daugėliškio, Ceikinių, Mielagėnų, Tverečiaus. Sako, praėjusio amžiaus pradžioje čia lankėsi ir garsusis knygnešys Jurgis Bielinis, daug kitų garsių dvasininkų, žmonių. Čia meldėsi ir aukojo ne tik katalikai, bet ir stačiatikiai, sentikiai. 1942 m., prie vokiečių, čia buvo atvykę akmenskaldžiai ir kėsinosi sunaikinti akmenį, bet jiems pavyko atskelti tik keletą jo skeveldrų. Be to, vietiniai vyrai sulėkę su dalgiais ir šakėmis apgynė akmenį, išvijo akmenskaldžius.
Tyrimai
1971 m. Istorijos instituto archeologai (vadovas Vytautas Urbanavičius) prie akmens ištyrė 32 m² plotą. Aptikta 6,5 m skersmens ir 1,4 m gylio piltuvėlio formos duobė su 20 cm storio degėsių, apdegusių akmenų, gyvulių, tarp jų ir arklio, kaulų sluoksniu. Radiokarboninės analizės duomenimis, laužavietė buvo naudojama prieš 210 (± 60 m.) metų.
Ežerynas (ežeras)
Ežerynas – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 11 km į pietus nuo Nemunaičio miestelio. Ežero ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,17 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 88,2 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo ~ 13 ha dydžio Krakinio pelkės rytinėje dalyje. Ežerą iš pietų supa Živulčiškės, o iš šiaurės – Klepočių, miškai. Rytuose atiteka upelis iš Lizdų ežero, o vakaruose per pelkę upeliuku susisiekia su Krakinio ežeru (Nemuno baseinas). Ežeras užankantis.
Dubiai (Jonava)
Dubiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Upninkų, Šventosios kairiajame krante, priešais Širvintos žiotis. Stūkso Dubių piliakalnis.
miniatiūra|220px|left|Dubių sodybos
Tamūzas
Tamūzas – babiloniečių ir asirų augalų vegetacijos ir derlingumo dievas; Ištarės mylimasis. Tikėta, kad vidurvasarį (užeinant sausroms) miršta ir po kelių mėnesių (augalų vegetacijos pradžioje) prisikelia.
Vilniaus getas (filmas)
Vilniaus getas – 2006 m. Lietuvos kino studijoje kartu su „Dragon Cine Venture Image Entertainment“ sukurtas istorinis filmas.
Siužetas
Tai – fatališkos meilės ir baisios neapykantos istorija. Veiksmas vyksta Vilniaus gete Antrojo pasaulinio karo metais (1942–1943 m.). Nacių karininkas Kitelis, pats buvęs aktorius ir džiazo muzikantas, įsimyli žydaitę dainininkę Chają ir dėl jos gete padeda įkurti teatrą.
Filmas sukurtas, remiantis realiais įvykiais, jame atskleidžiamas tragiškas žydų likimas hitlerinės Vokietijos okupuotame krašte.
2007 m. filmas nominuotas „Geriausio NVS ir Baltijos šalių filmų“ kategorijoje Rusijos Kino akademijos rengiamoje NIKA apdovanojimų ceremonijoje.
Bikava
Bikava – upė Šilalės ir Šilutės rajonuose, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 94,8 km nuo jos žiočių. Ištakos į šiaurės rytus nuo Aušbikavio kaimo. Teka daugiausia rytų kryptimi. Prie upės įsikūrę Bikavėnai.
Intakas – Kusupis (dešinysis).
Etimologija
Upėvardis kildinamas iš žodžio bikis („striukis“).
Kerkyra
right|thumb|Kerkyros padėtis Graikijoje right|thumb|Kerkyros sala Kerkyra (, 🇬🇷;, ) – Graikijos sala Jonijos jūroje. Tai antra pagal dydį Jonijos sala. Plotas 592,9 km². Gyventojų skaičius – 107,9 tūkst. (2001 m.). Sala kalnuota, aukščiausia vieta – Pandokratoro kalnas (906 m).
Svarbiausias miestas irgi vadinamas Kerkyra. Čia įsikūręs Jonijos universitetas.
Kerkyra labai stipriai susijusi su Graikijos istorija ir mitologija. Kerkyros pavadinimas, pasak legendų, susijęs su vandens simbolika: Poseidonu, jūrų dievu, ir Asopu, svarbia Graikijos žemyninės dalies upe. Anot mito, Poseidonas įsimylėjo Korkyrą, Asopo ir upių nimfos Metopės dukrą ir pagrobė ją kaip buvo įprasta tarp to meto dievų (pats Dzeusas irgi buvo serijinis grobikas). Poseidonas nugabeno ją į bevardę salą ir ja pasimėgavęs pavadino salą Korkyros vardu, kuris po kurio laiko pavirto į Kerkyrą. Jie susilaukė vaiko Fajakso, kurio vardu pavadinti salos gyventojai. Sala patyrė daugybę mūšių ir užkariavimų, kol 1864 m. buvo prijungta prie Graikijos karalystės. Šių kovų palikimas yra pilys, pastatytos strateginėse salos vietose. Dvi tokios pilys supa sostinę, kuri yra vienintelis Graikijos miestas, apsuptas tokiu būdu. Tad Kerkyros miestas buvo Graikijos vyriausybės paskelbtas Kastropolis (Pilių miestu). 2007 m. Senamiestis buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą po ICOMOS rekomendacijos.
Ekonomika
thumb|left|Laivyba prie Kerkyros uosto. Vido sala matosi fone. Kerkyra apsodinta alyvuogių giraitėmis ir vynuogynais, iš kurių nuo Antikos laikų gaunamos alyvuogės ir vynas. Pagrindinės Kerkyros vynuogių rūšys, naudojamos vynui, yra vietinės baltos Kakotrýgēs ir raudonos Petrokóritho, Kefalonijos baltos Robóla, Egėjo Moscháto (baltasis muskatas), Achajos Mavrodáphnē ir kitos.
Kerkyroje taip pat gaminami gyvulinės kilmės produktai Corfiote graviéra ir Kerkyros sūris, „Kerkyros sviestas“ (Boútyro Kerkýras), prieskoningas kepimo ir virimo sviestas, pagamintas iš avies pieno, ir noúmboulo salamis iš kiaulienos ir lydytų kiaulės taukų, pagardintas apelsinų žievelėmis, raudonėliu, čiobreliu ir kitomis aromatingomis žolelėmis, taip pat naudojamomis rūkant dešras.
Kerkyra tapo užsukamu uostu ir turi gan didelę prekybą alyvuogių aliejumi. Anksčiau sala eksportuodavo daug vietinių citronų.
Lakajos
left|120px
Lakajos arba Lakaja – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 12,5 km į vakarus nuo Švenčionėlių, Labanoro girios apsuptyje (Baranavos miške). Ežero ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 3,16 km, plotis iki 0,58 km. Altitudė 140,6 m. Gylis iki 10,3 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis; sudarytas iš 4 dalių, per vidurį susiaurėjęs. Išilgai ežero dugno driekiasi duburiai. Kranto linija labai vingiuota; šiaurės rytinis ir pietinis krantai aukšti, o ežero galuose, ypač prie Lakajos žiočių ir ištakų – pelkėti, žemi.
Ežeru iš šiaurės vakarų į pietryčius prateka Žeimenos intakas Lakaja (teka iš Juodųjų Lakajų, pro Aldikio ežerą, kuris yra tuoj į šiaurės vakarus). Ežero pratakumas 3477 % per metus.
Greta ežero yra Žukaučiznos, Kumelynės ir Rutovčiznos kaimai. Šiaurrytinėje pakrantėje yra įrengtos 2 stovyklavietės.
Genovaitė Vaiginytė
Genovaitė Vaiginytė (g. 1935 m. sausio 26 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorė, skaitovė.
Biografija
Baigė Kauno J.Gruodžio muzikos mokyklos Teatro fakultetą. 1958-1960 m. Kauno Jaunojo žiūrovo ir Valstybinio lėlių teatrų, 1960-1966 m. Klaipėdos dramos teatro aktorė ir ansamblio „Lietuva“ choro artistė. 1966-1991 m. Šiaulių dramos teatro aktorė. Sukūrė per 90 vaidmenų.
Abelizauras
Abelizauras (, „Abelio driežas“) – plėšriųjų dinozaurų vienintelė genties (Abelisaurus) rūšis, gyvenusi vėlyvuoju kreidos periodu maždaug prieš 80-83 mln. metų Pietų Amerikoje. Fosilijos rastos Patagonijoje. Dinozauro ilgis siekė apie 7-9 metrus. 1985 m. gentį ir rūšį aprašė Argentinos paleontologai Jose Bonaparte ir Fernando Novas.
1367 m.
1367 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kalnai (Vilnius)
Kalnus aptarnauja 114 nr. autobusas (S. Kerbedžio st.).
Istorija
1905 m. Mickūnų valsčiaus Kalnų kaime ir užusienyje gyveno 68 žmonės. 1931 m. – 84 gyventojai.
Bilžiai
Bilžiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Buivydžių.
Senegalo transportas
thumb|right|200px|Senegalo taksi Didžioji dalis Senegalo transporto yra sutankinta į šalies vakarus, ypač į Dakaro regioną ir Žaliąjį kyšulį. Rytiniame Senegale visa transporto infrastruktūra retesnė, o keliavimas šiomis sritimis būna tikras iššūkis.
Sausumos transportas
Senegalo sausumos transporto sistema yra išvystyta pagal Vakarų Afrikos standartus, turinti asfaltuotus kelius, kurie pasiekia visus pagrindinius šalies miestus.
2003 m. Senegalo kelių sistema sudarė 13 576 km, iš kurių 3 972 km buvo asfaltuoti.
Šiuo metu ruošiamas naujas greitkelis tarp Dakaro ir Diamniadžio miestų.
Taksi
Žymieji geltonai juodi Senegalo taksi išplitę sostinėje ir visame Žaliajame kyšulyje, tačiau keli randami ir kituose šalies miestuose.
Autobusai taksi
(Prancūziškai Cars rapides) yra pertektinai išdekoruoti, religiniais motyvais papuošti autobusiukai, kurie yra tradicinė Senegalo transporto dalis.
Geležinkeliai
Pirmoji traukinių linija buvo nutiesta 1885 m. liepos 6 d. Šiuo metu geležinkeliai nusitiesę 906 km visoje šalyje.
Vandens transportas
Pagrindinis šalies uostas yra Dakaras. Dar keli miestai irgi yra uostai – Kaolakas, Matamis, Podoras, Ričard Tolis, Sen Lui, Ziginšoras.
Oro transportas
Šalyje yra 20 oro uostų, iš kurių 10 yra dengta danga, kiti 10 - nedengta danga. Dakaro oro uostas yra tarptautinis.
Šalis turi tris oro kompanijas:
Lolyčia
Lolyčia – upė Šilutės ir Tauragės rajonuose, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 92,7 km nuo jos žiočių, ties Stokaičiais. Ištakos į šiaurės rytus nuo Vainuto. Teka rytų, šiaurės rytų kryptimis.
Upėvardį bandoma sieti su žodžiu liolis („dumblas, purvas“).
Antanas Ilčiukas
Antanas Ilčiukas (1902 m. lapkričio 23 d. Veleikiuose, Zarasų rajonas – 1990 m. lapkričio 29 d. Klaipėdoje) – Lietuvos vargonininkas, choro dirigentas, kompozitorius, pedagogas.
Biografija
Pas Antazavės ir Dusetų vargonininkus išmokęs vargonuoti, 1920–1924 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Daugailiuose ir Kriaunose. Ten susipažino su pedagogu K. Kiela, kuris jaunuolį parengė eksterno egzaminams iš bendrojo lavinimo disciplinų. 1924–1930 m. Klaipėdos muzikos mokykloje-konservatorijoje mokėsi obojaus (dėst. Antanas Staupas), chorvedybos ir kompozicijos (dėst. Stasys Šimkus ir Juozas Žilevičius). Studijuodamas grojo mokyklos simfoniniame orkestre, dainavo moksleivių vyrų chore. Tuo pačiu metu lankė Klaipėdos lietuvių gimnaziją, vadovavo šio krašto Giedotojų draugijos chorams.
1930–1938 m. dirbo muzikos mokytoju ir chorų vadovu Pagėgiuose. 1933 m. II Klaipėdos krašto dainų šventei parengė Pagėgių mišrųjį chorą, o su K. Donelaičio gimnazijos choru gerai pasirodė 1936 m. chorų varžybose Kaune. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Smalininkų 30 dalyvių chorą. 1938–1940 m. dėstė muziką ir vadovavo chorams Tauragėje. Moksleivių chorus parengė dainų šventėms ir chorų varžyboms – laimėjo pirmųjų ir kitų prizinių vietų.
Atvykęs į Vilnių, 1940–1943 m. vadovavo Vilniaus universiteto studentų mišriajam chorui, surengė keletą koncertų. 1940–1947 m. (su pertrauka) studijavo dirigavimą Vilniaus muzikos mokykloje ir konservatorijoje. 1944–1947 m. LSSR filharmonijos mišriojo choro meno vadovas ir vyr. dirigentas. Daug padirbėjo sutelkdamas kolektyvą, mokydamas į j sudėtingų lietuvių ir užsienio klasikų kūrinių, rengdamas koncertus Lietuvos miestuose ir miesteliuose. 1947–1958 m. Vilniaus pedagoginio instituto akademinio choro vadovas. Į chorą subūrė apie 120 merginų ir vaikinų, išmokė sudėtingų lietuvių kompozitorių ir užsienio klasikų kūrinių, koncertų surengė Vilniuje, Kaune ir kituose Lietuvos miestuose, dainavo Maskvoje, Minske, 1950 m. respublikinei dainų šventei parengė 250 choristų ir mažesnį būrį dainininkų 1955 m. respublikinei dainų šventei; respublikinėse apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų.
Nuo 1947 m. buvo ir J. Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytojas, 1957–1972 m. Vilniaus pedagoginio instituto Muzikos katedros dėstytojas, nuo 1972 m. rudens iki mirties LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų vyr. dėstytojas, išugdė būrį chorvedžių. Sukūrė ir harmonizavo dainų chorams, parašė straipsnių apie muzikus ir kitus kultūros veikėjus, buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas ir vyr. dirigentas (1946, 1955, 1960 m.), Vilniaus miesto ir keleto rajonų dainų švenčių dirigentas. 1955 m. dirigentui suteiktas LSSR nusipelniusio artisto vardas.
Jurgis Balčiūnas
Jurgis Balčiūnas (1906 m. balandžio 13 d. Rėčiūnai, Vištyčio valsčius – 1980 m. rugsėjo 6 d. Klyvlendas) – Lietuvos gydytojas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Brolis Vytautas Balčiūnas.
1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Korporacijos „Gaja“ vienas steigėjų, kurį laiką jos pirmininkas. Vertėsi gydytojo praktika, 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949–1950 m. Vokietijos lietuvių bendruomenės Krašto valdybos pirmininkas. Regensburge ir Šeinfelde suorganizavo Lietuvos Raudonojo kryžiaus skyrius ir jiems vadovavo. 1950 m. persikėlė į JAV. 1975–1977 m. Pasaulio lietuvių gydytojų sąjungos pirmininkas.
Šalmo papuošalas (heraldika)
Šalmo papuošalas (lot. clenodium, vok. Zimir, angl. Crest, lenk. Klejnot) – antras (po herbinio skydo) pagal svarbą herbo elementas.
Šiam elementui lietuviško termino nėra, todėl jis vadinamas, tiesiog, šalmo papuošalu. thumb|left|300px|Grotelinis turnyrinis šalmas. Parodytas šalmo papuošalo uždėjimo principas. (Prancūzija, [[XVI amžius|XVI a.)]]
Istorija
Pirmą kartą šalmo papuošalas aptinkamas 1197 m. Flandrijos grafo Boduino (Baudoin) antspaude. Turnyrų metu pradžiai buvo reikalaujama demonstruoti savo šalmą su šalmo papuošalu, todėl šis elementas ir tapo labai svarbiu heraldikoje. Paplito XIII a. ant puodinių šalmų. Paprastai, šalmo papuošalas atvaizduodavo tą patį ar dalį figūros, esančios herbo skyde. Bet yra ir herbų, kuriuose šalmo papuošalai yra papildyti žvėrimis, paukščiais, žmonėmis, plunksnomis. Dažnai buvo vaizduojami ir nepilni gyvūnai, taip pat ir jų dalys (sparnai, ragai). Šalmo papuošalai buvo tvirtinami pririšant juos prie šalmo, todėl atsirado skraistės, vainikai ir antšalmiai pridengti pririšimo vietas.
Lietuvoje
Lietuvoje dažnas yra povo plunksnų motyvas, greičiausiai atkeliavęs nusižiūrėjus į lenkiškąją heraldiką. Toje vietoje kur šalmo papuošalas tvirtinamas prie šalmo, dažnai aptinkamas auksinis trijų lapų vainikas (kitaip karūna).
Kalnėnai (Vilnius)
Kalnėnai – Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo Rasų, prie kelio. Sodų kvartalas.
Vengrijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Enas
Enas  – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Overnės-Ronos-Alpių regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę.
Departamentą sudaro 4 apskritys, 23 kantonai ir 393 komunos.
Istorija
Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė 4 provincijas, dvi iš kurių nuo 1601 m. priklausė Savojos kunigaikščiams. 1798–1814 m. Gekso kraštas buvo priskirtas Lemano departamentui. 1967 m. 4 pietinės komunos priskirtos Ronos departamentui.
1940–1945 m. generalinės tarybos įgaliojimai buvo suspenduoti.
Geografija
Iš šiaurės į pietus per departamentą teka kelios upės. Rytuose vyrauja lygumos, vakaruose – kalnai ir slėniai. Aukščiausia vieta – Sniego kalnagūbris, 1720 m. Žiemos šaltos, vasaros labai karštos, ypač departamento pietuose.
Ekonomika
Pramonei atstovauja plastmasių ruošinių ir dirbinių gamyba. Bugyje yra atominė elektrinė. Per departamentą eina prekybiniai keliai iš Vokietijos, Belgijos ir Nyderlandų į Italiją ir iš Lenkijos bei Čekijos į Ispaniją.
Nemažai dėmesio skiriama turizmo infrastruktūrai. Yra golfo laukų, vandens sporto bazių, patogu keliauti dviračiais, užsiimti žiemos sporto šakomis.
Politika
200px|thumb|Eno prefektūra Departamento Generalinė taryba ir prefektūra yra Breso Burgo mieste. Regiono taryboje departamentui atstovauja 14 narių (rinkimai vyko 2005 m. birželio 17 d.). Departamentui Prancūzijos senate atstovauja Žanas Pepinas ir Žanas Polis Eminas (išrinkti 1989 m. ir perrinkti 1998 m.).
Generalinę tarybą sudaro 43 nariai, renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. 21 dabartinės tarybos narys išrinktas 2001 m., 22 – 2004 m. Generalinės tarybos pirmininkas Šarlis de la Verpiljeras.
Arthur Boka
Artūras Boka (g. 1983 m. balandžio 2 d.) – futbolininkas, Dramblio Kaulo Kranto rinktinės ir VfB Stuttgart klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m. kovo 31 d., su rinktine žaidė visose trejose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse, atliko vieną rezultatyvų perdavimą.
Taylor Swift (albumas)
Taylor Swift – debiutinis amerikietės atlikėjos-dainų autorės Taylor Swift albumas. „Big Machine Records“ išleido albumą 2006 m. pabaigoje, kai Swift buvo vos 16 metų. Swift muzika pasakoja apie romantiškus santykius.
Kritikai teigiamai priėmė šį albumą. JAV Billboard 200 albumas pakilo į penktąją vietą, o Recording Industry Association of America sertifikavo jį penkis kartus platininiu. Albumas sulaukė susidomėjimo ir Kanadoje, Australijoje ir Jungtinėje Karalystėje.
Buvo išleisti penki singlai ir visi tapo platininiais.
Madly
Madly – 1970 m. sukurta drama.
Turinys
Žiuljenas ir Agata – pora, kuri gali sau viską leisti: jauni, linksmi ir turtingi, gyvenantys užmiesčio viloje. Žiuljenas nevengia dairytis į kitas moteris, tačiau Agata ne tik nepavydi, bet ir pati skatina savo meilužį „dairytis į šalį“. Kartą į namus Žiuljenas atsiveža juodaodę amerikietę fotografę Medlę, kurią pradžioje trikdo pernelyg laisvas meilužių požiūris. Nepaisant to, mergina pasilieka jų namuose ir prasideda gyvenimas trise. Galiausiai Agatai sukyla pavydas ir ši pabėga iš namų. Supratusi, kad žaidimas užsitęsė, Medlė išvažiuoja. Agata grįžta pas Žiuljeną ir atsiprašo už iškeltą sceną, tvirtindama, kad įmanomas ir gyvenimas trise. Jis kelioms dienoms išvyksta verslo reikalais, o grįžęs randa namuose Agatą ir Medlę.
Kovaičiai
Kovaičiai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Kalvių ežero. Yra iš dalies išlikusių iš molio drėbtų buvusio Silviškių dvaro pastatų, manoma, kad dvaras priklausęs Pliateriams. Prie kelio per kaimą stūkso įspūdingo dydžio Kovaičių akmenys. Pietvakarinėje kaimo dalyje iki Pirmo pasaulinio karo veikė nedidelė stiklo dirbinių gamykla. Pastatai neišlikę, bet dar XX a. 7-ajame dešimtmetyje matėsi krosnių liekanos. Iš to laiko radinių sprendžiant, gamykloje buvo pučiami buteliai, glazūruojami kokliai ir liejami kiti spalvoto stiklo dirbiniai. Vėliau kasant smėlį buvo sunaikinta kalvos dalis ant kurios stovėję gamyklos pastatai.
miniatiūra|left|250px|Dirbami laukai
Istorija
Anksčiau kaimas vadintas Silviškėmis. Tarpukaryje Silviškių dvaro žemes išdalinus už Lietuvos nepriklausomybę kovų savanoriams, kaimas pavadintas Kovaičiais.
Galijevka
Galijevka – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje.
Dvinaris
Algebroje dvinaris – polinomas, kurį sudaro sudaro du vienanariai. Pavyzdžiui, x + 3 yra dvinaris, kurio pirmasis narys yra x o antrasis narys yra 3. Atliekant veiksmus su dvinariais, jie dažnai yra apskliaudžiami.
Dvinarių daugybos formulės
right|thumb|225px|Pirmosios šešios [[Paskalio trikampis|Paskalio trikampio eilutės. n-osios Paskalio trikampio eilutės nariai atitinka koeficientus, gautus išskleidus dvinarį (a+b)n. Pavyzdžiui, išskleidę dvinarį (x + y)3 gauname 1x3 + 3x2y + 3xy2 + 1y3. Reikia pastebėti, kad koeficientai 1, 3, 3, 1 yra trečiosios Paskalio trikampio eilutės numeriai.]] Pirmąjį dvinario narį pažymėjus raide a, o antrąjį - raide b, galima naudoti šias formules: Tai yra binomo formulė ir antros formulės apibendrinimas. Taip pat galima pasinaudoti Paskalio trikampiu (paaiškinta dešinėje esančiame paveiksliuke).
Memenčiai
Memenčiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, šalia kelio Upytė–Berniūnai. Išlikęs buvęs Memenčių dvaras, 100 m į pietvakarius nuo jo stovi koplytėlė su kryžių nešančio Kristaus skulptūra.
Istorija
Manoma, kad 1861 m. baudžiavos panaikinimo proga Memenčių koplyčią iš plytų ir lauko akmenų pastatė Memenčių dvaro savininkas Simonas Tauginis.
1368 m.
1368 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Vasario 11
Vasario 11 yra 42-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 323 dienos (keliamaisiais metais – 324).
Vardadieniai
Adolfas – Algenė – Algenis – Algirda – Algirdas – Algirdė – Aumantas – Aumantė – Dovilė – Evelina – Kertautas – Kertautė – Kervainas – Kervydas – Liucijus – Teodora
Bžozove Grondai-Lešničuvka
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Jurgos Ivanauskaitės kūrybos paveldo centras
Jurgos Ivanauskaitės kūrybos paveldo centras – 2008–2013 m. veikusi viešoji įstaiga. Pagrindiniai buvę tikslai – rašytojos, menininkės, keliautojos Jurgos Ivanauskaitės idealų skleidimas bei puoselėjimas; medžiagos, susijusios su Jurgos Ivanauskaitės visuomenine, kūrybine veikla, kaupimas.
Organizuoti susitikimai su moksleiviais, studentais, besidominčiais Jurgos Ivanauskaitės kūryba bei asmenybe.
Centro būstinė – butas Vilniuje, Aguonų g. 15/ Šaltinių g. 11 name.
Bimbai
Bimbai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Kurklių, 1 km ryčiau kelio. Neveikiančios kapinaitės.
Vetygala
Vetygala – kaimas Anykščių rajono savivaldybės pietvakariuose, dešiniajame Šventosios krante (priešais Virintos žiotis), prie Anykščių miškų. Upės šlaite atsiveria unikali Vetygalos atodanga. Kaimas pasiekiamas kelio atšaka.
thumb|left|220px|[[Vetygalos atodanga]]
Senosios kaimo kapinės neveikia, yra apaugusios mišku, vienas paskutinių jose palaidotas 1945 m. žiemą stribų nukankintas Vladas Skrebūnas (1923–1945), likęs 1 paminklinis akmuo.
Europos kalbų diena
Europos kalbų diena – rugsėjo 26 d. Europos Sąjungoje švenčiama šventė, skirta Europos Sąjungos kalboms. Pirmą kartą švęsta 2001 m. Jos metu Europos valstybėse organizuojami įvairūs renginiai, siekiant paskatinti kalbų mokymosi įvairovę, išugdyti pagarbą visoms Europos kalboms, regionų ir tautinių mažumų kalboms.
Antakmenė
Antakmenė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Vidiškių. Stūkso mitologinis Antakmenės akmuo.
Mokegvos departamentas
Mokegvos departamentas  – departamentas Peru pietinėje dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Ribojasi su Arekipos departamentu šiaurėje, su Puno departamentu rytuose, su Taknos departamentu pietuose. Administracinis centras – Mokegva.
Istorija
Senovėje teritorijoje vystėsi Pukaros kultūra, vėliau ją pakeitė Tihuanako kultūra, aimarai, galiausiai – inkai. 1540 m. Mokegvoje pasirodė pirmieji ispanai ir įkūrė Mokegvos miestą. Peru pasiekus nepriklausomybę, teritorija priklausė Arekipos departamentui. Vėliau teritorijos ne kartą perskirstytos. Mokegvos departamentas sukurtas 1857 m. su sostine Taknoje. 1875 m. Taknos ir Mokegvos departamentai atsiskyrė.
Antakmenė
miniatiūra|240px|left|Antakmenės kapinės
Mokegvos departamentas
Geografija
thumb|left|240px|Mokegvos upės slėnis Pietinė departamento dalis yra sausringoje pakrantės lygumoje (Kostoje). Šiaurės rytuose paviršius kyla į Andus – Baroso ir Vulkaninę Kordiljeras. Krašte iškilę 3 ugnikalniai: Ubinasas (5672 m), Tiksanis (5408 m), Huainaputina (4850 m). Taip pat yra iškilusios aukštos Keljos (4800 m), Jaretanės (4700 m), Sučeso (4650 m) viršūnės. Pakrantėje yra maža Koleso salelė.
Upės nedidelės, nusekančios, teka iš Andų į vandenyną: Mokegva, Ilas, Osmorė, Asana. Svarbiausi ežerai – Viskača, Chukumarinis.
Klimatas daugiausia tropinis, sausringas. Pakrantėje temperatūra visus metus laikosi apie 18–24 °C, kritulių praktiškai nebūna. Kalnuose kiek vėsiau ir drėgniau.
Ekonomika
Verčiamasi daugiausia drėkinamąja žemdirbyste – auginami alyvmedžiai, vaismedžiai (citrinos, rūgščiosios citrinos, abrikosai), vynmedžiai. Veisiami galvijai, avys. Vystoma tekstilės, maisto pramonė, žvejyba.
Gyventojai
thumb|240px|Čochatos kaimas Sančes Sero provincijoje
Didžioji dauguma Mokegvos departamento gyventojų yra metisai, kalbantys ispaniškai. Aimarų kalba yra gimtoji 10 % krašto gyventojų, kečujų kalba – 9,5 %.
Administracinis skirstymas
Mokegvos departamentas administraciškai padalintas į 3 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
Katiliškės (Vilnius)
Katiliškės – pietinė Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo kelio. Buvusi vakarinė Katiliškių viensėdžio dalis.
Guridų dinastija
Istorija
Kadangi Guridų teritorija buvo įsiterpusi tarp kalnų, jai pavyko išlaikyti autonomiją. Tiesa, teko gintis nuo Safaridų ir Samanidų. 1011 m. Gorą nukariavo Gaznevidų imperija, tačiau vietinė dinastija išlaikė savo valdžią. Tiesa, nuo tada valdovai tapo islamo religijos patronais, puoselėjo persišką kultūrą ir meną. Žymiausias jų dinastijos paminklas Goro regione yra Džamo minaretas, kuris liudija apie šiuo metu neišlikusios Guridų sostinės kultūrą ir meno stilių.
1149 m. Gaznavidų valdovui Bahram Šahui nunuodijus Guridų valdovą, jo broliai keršijo už jį. Jauniausias brolis Ala al-Din Huseinas nužudė Bahram Šachą, paėmė jo sostinę Gaznį ir jį uždegė. Gaisras truko septynias dienas ir naktis. Tiesa, Gaznevidams į pagalbą atėję Seldžiukai atmušė Guridų armiją ir galiausiai privertė Ala al-Diną pasitraukti į savo sostinę.
Tolimesni palikuonys stiprino savo pozicijas Hindukušo kalnyne ir į šiaurę nuo jo, tapdami vis svarbesne jėga, įsiterpusia tarp Seldžiukų ir Gaznevidų imperijų. 1163 m. į valdžią atėjo Ghiyath al-Dinas. Kartu su ištikimu broliu Muiz al-Dinu jie sėkmingai plėtė savo valstybę. 1173 m. jie nukariavo Gaznį ir netrukus pavertė jį savo sostine (Gaznevidai buvo priversti perkelti savo sostinę į Lahorą). Šiaurėje jie kariavo su Chorezmšachais dėl hegemonijos Chorasane, ir iš jų paveržė Heratą. Galiausiai 1186 m. užėmę Lahorą jie pabaigė Gaznevidų imperijos egzistenciją. Didžiausio išsiplėtimo laikais iki XII a. pabaigos Guridai užkariavo visą Šiaurės Indiją (Gango upės slėnį). Kadangi didelę imperiją buvo sunku valdyti, Muiz al-Dinas atskyrė indiškasias jos teritorijas atidavė valdyti tiurkų kilmės karvedžiui Kutb al-Dinui. Taip buvo sukurtas Delio sultonatas.
1206 m. nužudžius Muiz al-Diną, imperija ėmė silpti, kol galiausiai 1215 m. ją nukariavo Chorezmšachai.
Valdovų sąrašas
Ankstyvieji Guridų valdovai buvo tituluojami "karaliais" (malik). Kuomet 1149 m. jie tapo nepriklausomi, pradėti tituluoti sultonais.
Galvinis
left|120px
Galvinis – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 12 km į vakarus nuo Merkinės, Miežionių miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,79 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 79,4 m. Krantai aukšti, tik pietvakarinis krantas žemesnis. Į vakarus už 0,15 km telkšo Bedugnio ežeras. Šalia įsikūrusi vakarinė dalis Druskininkų kaimo. Rytinėje ežero pakrantėje veikia kaimo turizmo sodyba. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno mažųjų intakų baseinui.
Portugalai
Portugalų diaspora
Visam pasaulyje yra daugiau nei 100 milijonų žmonių, kurių portugališką kilmę galima įrodyti. Taip nutiko dėl didelės portugalų migracijos nuo XVI a. į Indiją, Ameriką, Makao, Rytų Timorą, Malaiziją, Indoneziją ir Afriką. 1886–1966 m. dėl emigracijos Portugalija prarado daugiau nei bet kuri kita Vakarų Europos šalis išskyrus Airiją. Nuo XIX a. vidurio iki XX a. vidurio beveik du milijonai portugalų išvyko į Braziliją ir JAV. Apie 40 mln. brazilų turi beveik gryną portugališką kilmę dėl emigracijos XIX a. pabaigoje. Apie 1,2 mln. brazilų gimė Portugalijoje.
JAV portugalai gyvena Naujajame Džersyje, Naujojoje Anglijoje ir Kalifornijoje. Havajuose portugalų yra jau 150 metų. Jų aptinkama Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje.
Zalesiai (Sadovnės valsčius)
Zalesiai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Sadovnės, apie 33 km į šiaurės vakarus nuo Vengruvo ir apie 71 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Europos vartotojų centrų tinklas
Europos vartotojų centrų tinklas (toliau – ECC-Net) sukurtas 2005 m. Europos Komisijos iniciatyva. Tinklo tikslas yra teikti informaciją ir teisinę pagalbą Europos Sąjungos vartotojams.
Istorija
2005 m. siekiant padidinti vartojimą Europos mastu, Europos Komisijos Sveikatos ir vartotojų reikalų generalinis direktoratas sukūrė Europos vartotojų centrų tinklą, apimantį Europos vartotojų centrų tinklą (angl. „Euroguichets“), kuris teikė informaciją vartotojams sprendžiant tarpvalstybinius skundus, ir Europos neteisminį tinklą (angl. „European Extra-Judicial Network“), kuris padėjo Europos vartotojams apginti savo pažeistas teises neteismine ginčų nagrinėjimo tvarka. Nuo to laiko kiekvienoje Europos Sąjungos valstybėje buvo įsteigti Europos vartotojų centrai.
Šiuo metu veiklą vykdo 29 Europos vartotojų centrai 27-iose Europos Sąjungos valstybėse narėse, taip pat Islandijoje ir Norvegijoje.
Tikslai ir uždaviniai
Europos vartotojų centrų tikslas yra skatinti vartotojų pasitikėjimą tarpvalstybine prekyba. Jų uždaviniai:
Organizacija ir finansavimas
Europos vartotojų centrų teisinis statusas ES valstybėse narėse skiriasi priklausomai nuo Europos vartotojų centro steigėjo - jie gali būti viešieji juridiniai asmenys arba privačios organizacijos/asociacijos.
Europos vartotojų centrų veiklą finansuoja kiekviena ES valstybė narė ir Europos Komisija. 2006 m. Europos Sąjungos parama Europos vartotojų centrams sudarė 4 milijonus eurų.
Fianas
thumb|right|Airijos ginkluotųjų pajėgų emblema. Incialai FF centre reiškia Fianna Fáil 'Airijos kareiviai'. Fianas (, dgs. fianna) – maža, pusiau nepriklausoma karių grupė, gyvenusi miške ar pan. vietoje, atsiskyrusi nuo visuomenės, senojoje Airijoje. Fiano nariai versdavosi medžiokle ir/ar plėšikavimu, juos būdavo galima nusamdyti kaip samdomus karius. Karo metu fianus galėjo sukviesti karaliai.
Istorinė institucija fianas žinoma iš paminėjimų Airijos ankstyvųjų viduramžių teisės traktatų. Fianus sudarydavo jauni bežemiai vyriškiai, dažnai jauni aristokratai, kurie dar nepaveldėjo žemės. Fiano narys vadindavosi fénnid; fiano vadas – rígfénnid (pažodžiui 'karalius' + fénnid).
Džefris Kytingas (Geoffrey Keating) XVII a. parašytoje „Airijos istorijoje“ rašė, kad žiemą fianus apgyvendindavo ir maitindavo kilmingieji. Tuo metu fianai palaikydavo tvarką tokių šeimininkų valdose. O vasarą nuo Belteino iki Sauino (Samhain) fianai turėjo gyventi medžiokle – susimedžioti maisto ir kailių pardavimui. Kytingo „Istorija“ yra daugiau sukompiliuoti tradicijų aprašai, o ne patikimas istorijos aprašymas. Mokslininkai nurodo faktus ankstyvojoje airių poezijoje bei draudžiamą elnių ir šernų medžioklę nuo Sauino iki Belteino Škotijoje kaip šios Kytingo informacijos patvirtinimą.
Kai kurie fianų aprašymai legendose atitinka šiuos istorinius faktus. Pvz., Alsterio cikle (Ulster Cycle) aprašyta, kad druido Ketbado (Cathbad) vedamas fianas iš dvidešimt septynių karių kaunasi su kitu fianu ir nukauna dvylika Alsterio princesės Nesos įtėvių. Tada Nesa su savo fianu irgi iš dvidešimt septynių karių persekioja Ketbadą.
Tuo tarpu Fiono ciklo istorijos, kurių veiksmas vyksta Kormako mak Airto (Cormac mac Airt) laikais, aprašo fianus kaip nuolatinę Airijos aukštojo karaliaus armiją, nors joje yra besivaržančios frakcijos: Fianai gyvena atskirai nuo kitų žmonių, maitinasi iš medžioklės.
Abu l-Rabija Suleimanas
Abu l-Rabija Suleimanas (abū ar - rabī` sulaymān, arab.: أبو الربيع سليمان, g. 1291 m. – m. 1310 m.) – nuo 1307 m. Marinidų dinastijos Maroko sultonas.
Fianas
Norintis tapti fiano nariu turėdavo atlaikyti išbandymus. Vienas testas buvo toks: bandomasis stovėdavo duobėje iki juosmens su skydu, o devyni kariai svaidė į jį ietis. Gauda žaizda rodė, kad bandymas neįveiktas. Kito bandymo metu bandomojo plaukus susegdavo kaspinais, ir po to jį persekiodavo miške. Bandomasis pralaimėdavo, jei jį pagaudavo, jei po jo kojomis sutraškėdavo šakos, jei išsipešdavo plaukų kaspinai.
Abu l-Rabija Suleimanas
Abu l-Rabija Suleimanas buvo Jusufos Abu Jakubo anūkas ir Amiro Abu Sabito brolis.
Istorija
1310 m. vykdamas slopinti sukilimo Tazoje Abu l-Rabija Suleimanas mirė nuo ligos.
Fuchshefenas
Fuchshefenas arba Slavianskojė (, nuo 1939 m. Fuchshöfen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Славянское) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Vengrijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Grudeko valsčius
Istorija
thumb|Krulovi Mosto Šv. Onos parapija Grudeko valsčiuje
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. 1914–1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 430,6 km², iš kurių:
Valsčius sudaro 14,43% Balstogės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1301,5 zlotai.
Šiova
Šiova:
Šiaulių Gegužių progimnazija
Istorija
1972 m. rugsėjo 1-ąją darbo pradžią 13-oje vidurinėje mokykloje paskelbė Jonas Kleišmanas. 1974 m. pradėtas sustiprintas dailės mokymas. Ilgą laiką tai buvo vienintelė tokio tipo mokykla Šiauliuose. 1985 m. išleista pirmoji sustiprinto vaizduojamojo meno abiturientų laida. 1991 m. įrengtas IBM kompiuterių kabinetas, pakeitęs gamyklos „Nuklon“ dovanotus DSK tipo kompiuterius.
1995 m. sudaryta choreografijos klasė. Nuo 1997 m. pradėtas švelnusis profiliavimas 10-tose klasėse. 1999 m. abiturientai pirmą kartą laikė valstybinius matematikos ir istorijos egzaminus. Pagal jų rezultatus mokykla pateko į respublikos geriausiųjų dešimtuką. 2000 m. pradėta ruoštis profiliuotam mokymui 11-12 kl. 2000 m. rugsėjo mėn. 1 d. pradėtas profilinis mokymas mokykloje. Mokiniai gali rinktis humanitarinį profilį (meninę, socialinių mokslų ir šiuolaikinių kalbų pakraipas) arba realinį profilį (ekonominę, tiksliųjų mokslų ir gamtos mokslų pakraipas). 2002 m. išleista pirmoji profilinio mokymo laida. Sumažėjus moksleivių, 2010 m. rugpjūčio 19 d. Šiaulių miesto savivaldybės taryba mokyklą reorganizavo į pagrindinę, 2011 m. į progimnaziją.
Mokiniai
Baigę mokyklą aukso medaliu:
Baigę mokyklą sidabro medaliu:
Filipas Kirkorovas
Filipas Bedrosovičius Kirkorovas (g. 1967 m. balandžio 30 d. Varnoje, Bulgarijoje) – Sovietų Sąjungos ir Rusijos dainininkas, dainų autorius ir įrašų prodiuseris.
Šiaulių Gegužių progimnazija
Mokiniai
Baigę mokyklą su pagyrimu:
Filipas Kirkorovas
Aštuonis kartus premijos „Ovation“ nugalėtojas, penkis kartus apdovanojimų „World Music Awards“ nugalėtojas už populiariausio Rusijos dainininko nominaciją, konkursų „Золотой граммофон“, „Стопудовый хит“, „Серебряная калоша“ laureatas, metinio festivalio „Песня года“ laureatas.
Dėl viešo pritarimo Krymo okupacijai nuo 2021 m. sausio 19 d. įtrauktas į Lietuvoje nepageidaujamų asmenų sąrašą. Šis draudimas atlikėjui galios 5 metus.
Skandinavų kosmologija
Skandinavų kosmologiją sudaro pasaulio medis ir devyni pasauliai.
Kraujeliai (reikšmės)
Kraujeliais vadinami kaimai:
Skandinavų kosmologija
Visus pasaulius, išskyrus Midgardą (Manheimą), galima sugrupuoti kontrastinėmis poromis.
Pasaulius jungia milžiniškas uosis Igdrasilas, pasaulio medis. Viena Igdrasilo šaknis siekia Asgardą, kita – Jotunheimą, trečioji – Niflheimą. Kiekviename iš pasaulių teka po šaltinį: Asgarde – Urdas, Jotunheime – Mimis, Niflheime – Hvergelmis.
Pasaulių išsidėstymas
thumb|400px|Devynių pasaulių diagrama Bendras pasaulių išsidėstimas yra toks: (Žr. paveikslėlį dešinėje „Devynių pasaulių diagrama“)
Visata
Κοσμολογία
Dievybė
Dievybė – aksiominė supernatūrali būtybė ar abstrakcija, turinti ypatingų galių, šventa, sakrali, verta garbinimo ir didelės žmonių pagarbos.
Dievybė dažnai siejama su žmogaus ar gyvūno išvaizda, arba dievybe laikomi gamtos objektai: Saulė, Mėnulis, Žemė taip pat gali būti dvasia, energija ar kitokia abstrakcija. Dievybė paprastai yra nemirtinga, turinti jausmus, įgeidžius, panašius kaip žmogus. Jos galia pasireiškia gamtos fenomenais ir stichijomis, stebuklais.
Monoteistinėse religijose išskiriama vienintelė dievybė – Dievas, kuri valdo visus pasaulio aspektus. Panteizmas teigia, kad visa visata, jos dariniai patys savaime yra dievybė. Dualizmas teigia, kad yra dvi dievybės, visiškai priešingos viena kitai. Politeizme egzistuoja daug dievybių, sudarančių panteoną, kontroliuojančių atskirus pasaulio ir būties aspektus. Animistiniu poižūriu dievybė egzistuoja kiekvienoje gyvoje būtybėje, gamtos elemente. Ateizmas tuo tarpu teigia, jog jokių dievybių nėra, tik materialus pasaulis.
Nasero tvenkinys
Nasero tvenkinys, dar vadinamas Sad el Ali, Asuano tvenkiniu, Nubijos ežeru – tvenkinys pietų Egipte ir šiaurės Sudane, Nilo upės slėnyje. Susidarė 1950–1978 m. Nilo upę patvenkus Asuano užtvanka. Tvenkinys pavadintas Egipto prezidento Gamalio Abdelio Nasero, inicijavusio užtvankos statybą, garbei.
Tvenkinio ilgis ~550 km, plotis iki 35 km (ties ta vieta, kur tvenkinį kerta Vėžio atogrąža). Tvenkinio tūris 157 km³.
Tvenkinio dugne atsidūrė 18 senovės Egipto ir Nubijos archeologinių radimviečių. Dalis paminklų (tarp jų Abu Simbelis) perkelta toliau nuo upės. Taip pat buvo iškelta tūkstančiai pakrantėse gyvenusių nubų. XX a. pab. dėl pernelyg pakilusio tvenkinio vandens lygio Egiptas dalį vandens nupylė į Sacharos dykumą ir suformavo Toškos ežerus.
Panevėžio miesto savivaldybė
Panevėžio miesto savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos centrinėje dalyje. Apima Panevėžio miestą.
Istorija
1946 m. rugpjūčio 3 d. Panevėžys gavo LTSR respublikinio pavaldumo miesto statusą. Tai reiškė, kad jis įgavo apskrities teises. 1950–1953 m. buvo srities pavaldumo miestas su rajono teisėmis, vėliau – vėl respublikinio pavaldumo miestas. 1995 m. įsteigta miesto savivaldybė.
Administracija
Atstovaujamoji valdžia – Panevėžio miesto savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Panevėžio miesto savivaldybės administracija. Seniūnijų nėra.
Seniūnaitijos
2021 m. savivaldybėje buvo 10 seniūnaitijų:
Miestų partnerystė
Bendradarbiavimo ketinimų protokolai:
Panevėžys yra Baltijos miestų sąjungos narys.
Švietimo ir ugdymo įstaigos
thumb|200px|J. Balčikonio gimnazija
Bibliotekos:
Bendrojo lavinimo mokyklos žr. Kategorija:Panevėžio mokyklos. Profesinio mokymo įstaigos:
Kitos mokyklos:
Gegutės (Jonava)
Gegutės – kaimas Jonavos rajono savivaldybės pietryčiuose, dešiniajame Neries krante.
Elektronvoltas
300px|thumb|Pralėkdami trijų kilometrų ilgio Standordo greitintuvą, elektronai įgauna iki 50 gigaelektronvoltų energijos. Elektronvoltas (žymuo eV) – energijos vienetas. Tai kinetinės energijos kiekis, kurį įgauna pavienis elektronas, vakuume praskriedamas elektrostatinių potencialų skirtumą, lygų vienam voltui. Ši energija lygi voltui (voltas = 1 džaulis kulonui), padaugintam iš elektrono krūvio (elementariojo krūvio).
Tai labai mažas energijos kiekis:
Pavyzdžiui, jei seno tipo televizoriuje įtampa tarp elektronus skleidžiančio kineskopo katodo ir ekrano paviršiaus lygi šešiems tūkstančiams voltų (6 KV), įveikdamas šį kelią elektronas įsibėgės iki šešių tūkstančio elektronvoltų (šešių kiloelektronvoltų) kinetinės energijos. Eksperimentinėje fizikoje naudojami įrenginiai gali daleles įgreitinti iki gigaelektronvoltų. Termobranduolinėje sintezėje išsiskiria 17 MeV (14 MeV neutrono ir 3 MeV Helio) kinetinė energija dviejų skeveldrų, tai yra J energija.
Bimberiškė
Bimberiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dūkštelių.
Gonzalo Pineda
Gonsalas Pineda Rejesas (Gonzalo Pineda Reyes; g. 1982 m. spalio 19 d.) – futbolininkas, Meksikos rinktinės ir Cruz Azul klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2004 m. rugsėjo 8 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Zažetka
Zažetka  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1836 metais.
Kęstutis Ilgūnas
Kęstutis Ilgūnas (g. 1926 m. gegužės 26 d. Pilviškių miestelyje, Vilkaviškio r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
Dar mokydamasis Kauno muzikos mokykloje pradėjo vadovauti Pilviškių nepilnos gimnazijos moksleivių ir mokytojų mišriajam chorui. 1951–1956 m. Valkininkų vidurinės mokyklos muzikos ir vokiečių kalbos mokytojas, moksleivių ir suaugusiųjų chorų vadovas.
Nuo 1952 m. kasmet ėmė organizuoti buvusio Eišiškių rajono dainų šventes ir joms diriguoti. Mokyklos ir kaimo chorus parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. 1956–1957 m. Bubių (Šiaulių r.) kaimo dainų ir šokių liaudies ansamblio vadovas. Kolektyvas nemažai koncertavo Žemaitijoje, taip pat Baltarusijoje ir Vilniuje. 1957 m. I respublikinio jaunimo festivalio konkurse pelnė trečiąją vietą. Buvo tų metų Šiaulių rajono dainų šventės vyr. dirigentas. 1958–1960 m. Pabradės (Švenčionių r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir kultūros namų choro vadovas. 1958 m. suorganizavo pirmąją buvusio Pabradės rajono dainų šventę ir buvo jos vyr. dirigentas. Kultūros namų mišrųjį chorą parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei Vilniuje. 1960–1964 m. Dūkšto (Ignalinos r.) Rytų Aukštaitijos dainų ir šokių liaudies ansamblio vadovas – surengė koncertų miestuose ir kaimuose. Taip pat dėstė muziką Dūkšto vidurinėje mokykloje ir vadovavo moksleivių chorams. Didelius jaunučių ir jaunių chorus parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.
1964–1986 m. K. Ilgūnas – Ignalinos rajoninių kultūros namų mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė 1965, 1970, 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, chorų apžiūrose bei konkursuose laimėjo pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1970 m. respublikinei dainų šventei parengė ir Dūkšto kultūros namų mišrųjį chorą.
Buvo Ignalinos rajoninių kultūros namų meno vadovas ir 2-osios vidurinės mokyklos muzikos bei dainavimo mokytojas. Išėjęs į pensiją, dar kurį laiką mokytojavo Didžiasalio (Ignalinos r.) vidurinėje mokykloje. Buvo Ignalinos rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gediminas Kviklys
Gediminas Kviklys (g. 1946 m. balandžio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos vargonininkas, klavesinininkas, pedagogas.
Biografija
Tėvas Vladas Kviklys. Baigė Lietuvos konservatoriją: 1969 m. Stasio Vainiūno fortepijono, 1973 m. Leopoldo Digrio vargonų klases. 1986–1987 m. stažavo Prahos muzikos akademijoje pas Zuzana Ružičkovą. Tobulinosi tarptautiniuose meistriškumo kursuose Prahoje, Ciuriche, Milštate (Austrija), Leufstebruche (Švedija).
Nuo 1967 m. dėsto Čiurlionio menų mokykloje, nuo 1988 m. – dar ir Lietuvos konservatorijoje (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija), nuo 1995 m. Vargonų ir klavesino katedros vedėjas. Nuo 1982 m. kamerinės muzikos ansamblio „Musica humana“ klavesinininkas.
Surengė daugiau kaip 1000 solinių vargonų muzikos koncertų. Gastroliavo Vokietijoje, JAV, Šveicarijoje, Italijoje, Danijoje, Švedijoje, Čekijoje. Repertuarą sudaro įvairių epochų ir stilių muzika. Suredagavo lietuvių kompozitorių (Juozo Gruodžio, Vinco Bacevičiaus, Česlovo Sasnausko) kūrinių vargonams, aranžavo įvairių šalių kompozitorių kūrinių kameriniams ansambliams.
Tarnagala
Tarnagala – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Upytės, prie kelio. Stūkso Tarnagalos piliakalnis.
Etimologija
Kaimo vardas tikriausiai kilęs nuo bendrinių žodžių tarnas ir galas.
Sergejus Dovlatovas
Sergejus Dovlatovas (, 1941 m. rugsėjo 3 d. Ufa – 1990 m. rugpjūčio 24 Niujorkas) – rusų rašytojas, disidentas.