cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rusijos futbolo sistema
Rusijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Rusijos futbolo sąjunga, kontroliuojanti , taip pat organizuojanti Rusijos vyrų futbolo čempionatą bei, moterų, jaunimo varžybas. Futbolo sąjunga įkurta 1912 m., tais pačiais organizacija priimta į FIFA nare, 1917-1992 m. buvo Tarybų Sąjungos futbolo federacijos dalis, 1992 m. priimta į UEFA.
Futbolo lygos organizuojamos piramidės principu:
Taip pat rengiami ir atskirų federalinių subjektų čempionatai, nepriklausantys futbolo lygų piramidei.
Klubai
Mėgėjų futbolo lygos klubai taip pat dalyvauja Mėgėjų taurės varžybose.
Henrikas III (Kastilija)
Henrikas III (1379 m. spalio  24 d. Burgose, Ispanijoje – 1406 m. gruodžio 25 d. Tolede, ten pat) – Astūrijos princas, nuo 1388 m. rugsėjo mėn. iki 1390 m. spalio 9 d. Kastilijos ir Leono karalius, valdė nuo 1390 m. spalio 9 d. iki mirties.
Palikuonys
Visi vaikai nuo santuokos (1388–1406) su Katerina Lankastere (*1373 †1418):
Kečua
thumb|right|230px|Kečua regionas, [[Kolkos kanjonas]] Kečua (, keč. Qhichwa suyu) – vienas iš 8 Peru gamtinių regionų. Apima vakarinę Andų kalnų dalį 2300-3500 m aukštyje.
Regionui būdingi dideli, platūs kalnų slėniai. Vyrauja pudykumių augalija. Auginami kukurūzai, moliūgai, granadiljos, pomidorai, papaja, cyclanthera pedata.
Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
Premija
Buvo premijuojami atskirų asmenų arba autorių grupės kūriniai. Laureatai skelbti balandžio 7-ąją – Vinco Mickevičiaus-Kapsuko (1880–1935) gimimo dieną. Kiekvienam laureatui buvo įteikiamas specialus medalis, atitinkamas raštas ir piniginė premija. 1990–1991 m. premijos neteiktos, nuo 1992 m. žurnalistams teikiama Vinco Kudirkos premija.
Darbo visuomenė
miniatiūra|Pirmasis žurnalo „Darbo visuomenė“ numeris Darbo visuomenė – socialdemokratų žurnalas, leistas 1934–1936 m. Kaune.
Istorija
Leido Lietuvos socialdemokratų partijos CK 32 puslapių kartą per mėnesį. Spausdino „Raidės“ spaustuvė Kaune. Išleista 14 numerių.
Informavo apie šalies ir pasaulio įvykius, rašė apie LSDP veiklą, nagrinėjo socialdemokratų patirtį kitose šalyse, spausdino užsienio šalių spaudos straipsnius, skelbė recenzijas.
Redaktorė Ona Leonaitė-Kairienė.
Augis Gučas
Augis Gučas (g. 1940 m. vasario 18 d. Kaune) – Lietuvos architektas.
Biografija
Tėvas Alfonsas Gučas, brolis Rimantas Gučas. 1963 m. baigė Lietuvos konservatorijos violončelės klasę, 1974 m. – architektūrą Lietuvos dailės institute. 1963–1974 m. dėstė Šiaulių, Kauno muzikos mokyklose. 1974–1992 m. Miestų statybos projektavimo instituto vyr. architektas, 1988–1994 m. – Paminklų restauravimo projektavimo instituto (nuo 1993 m. Paminklų restauravimo institutas) projektų vyr. architektas, 1994–2003 m. – Vilniaus miesto savivaldybės Paminklotvarkos skyriaus vedėjas.
Parengė urbanistikos, miesto istorinių dalių regeneravimo ir rekonstrukcijos, susisiekimo sistemų, kraštovaizdžio ir želdynų tvarkymo projektų (visi Vilniuje).
Šaravai
thumb|left|250px|[[Šaravų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia|Šaravų bažnyčia ]]
Istorija
Nuo seno čia būta dvaro. 1822 m. Josvainių parapijos surašyme minimi 7 Šaravų kaimo ūkiai, Šaravų dvare gyvenanti bajorų Juozapo ir Marcijonos Rajunčių šeima, o gretimame name - bajoras Felicijonas Kupstys su žmona Ieva.
Šaltiniai
thumb|400px|left|Šaravų kaimas prie Šaravų miško
Gamta (reikšmės)
Gamta gali reikšti:
Picea chihuahuana
Picea chihuahuana – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis.
Paplitimas
Savaime auga šiaurės vakarų Meksikoje, Vakarų Siera Madrės kalnuose (Čihuahuoje, Durange). Chihuahuana eglė labai reta, 2000 metais rastos nedidelės 39 augavietės.
Apibūdinimas
Užauga iki 51 m aukščio, kamienai iki 1,5 m skersmens. Spygliai 17-23 mm ilgio, šviesiai žydrai žali. Kankorėžiai cilindriški, 7-12 cm ilgio, 3 cm pločio.
Ave vita
Ave vita:
Butrimoniai
Butrimoniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Krekenavos, prie Linkavos upelio. Pro kaimą eina Krekenavos–Truskavos kelias. Stovi kryžius tremtiniams.
Žymūs žmonės
thumb|left|180px|Paminklinis kryžius kaimo tremtiniams
Giedra
Giedra gali reikšti:
Zapyškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Zapyškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kluoniškių kaime, Kauno rajone. Bažnyčia pastatyta 1942 m., priklauso Zapyškio šv. Jono Krikštytojo parapijai (Vilkaviškio vyskupija, Aleksoto dekanatas).
Parapijos teritorijoje stovi senųjų kapinių koplyčia, veikia Kačerginės šv. Onos koplyčia.
Architektūra
Bažnyčia mūrinė, stačiakampė, neoromaninė, tūrio kompozicija halinė, vienabokštė, be apsidės. Vidus padalintas į tris navas.
Norfolkas (reikšmės)
Norfolkas (Norfolk) gali reikšti:
Kotelnikovas (Raganytė)
Kotelnikovas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 5 km į vakarus nuo Nemano centro, Nemuno senvagės kairiajame krante; nuo 2008 m. birželio 30 d. Nemano miesto gyvenvietės kaimas.
Gyventojai
Kaime 2010 m. buvo 7 gyvenamieji namai.
Sandlaukis
Sandlaukis (, nuo 1946 m. Dorožnas, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kutuzovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Sandlauks prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities Trutnavos dvaro kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Kutuzovo apylinkės kaimas.
Šlavė
Šlavė – nedidelė upė Anykščių rajone. Kairysis Šventosios intakas, įteka į ją 83,2 km atstumu nuo jos žiočių, priklauso Šventosios baseinui. Upelio hidrologinis nr. 12210710.
Upelio ištakos – šaltiniuota versminga vieta Šlavėnų kaime. Aukštupyje kerta kelius ir, toliau vingiuoja Anykščių šilelyje. Čia upelio slėnis siauras, krantai aukšti, vietomis iki 35 m. Vagoje daug įvairaus dydžio akmenų, medžių išvartų.
Upėvardis kildinamas iš žodžio šluoti/šlavu/šlaviau („valyti, braukti šluota“), kuris seniau galimai sietas su švara, tyrumu (plg. „valau“, 🇬🇷 „valau, skalauju, plaunu“,  „grynas, tyras“).
Gamtinės vertybės
Pakrantėse auga vienos labiausiai paplitusių kerpsamanių – paprastoji maršantija ir kūginė apiželė.
Upelis garsėja čia esančia Šlavės atodanga su išlikusiais priešledyninio kvartero periodo geologiniais sluoksniais. Slėnyje rasta 25 mln. metų senumo šiltųjų kraštų medžių (kukmedžių, bukų, skroblų ir kt.) žiedadulkių.
Lageras
thumb|right Lageras dažniau sakomas kaip Lageris (arba apatinės fermentacijos alus) yra lengvo skonio alus, fermentuojamas žemoje temperatūroje lėto poveikio alaus mielėmis bei brandinamas (laikomas) tam tikrą laiką vėsiai. Lageris yra vienas iš trijų pasaulyje egzistuojančių alaus tipų, šio tipo alus yra populiariausias pasaulyje. Labiausiai paplitę yra šviesieji lagerai (pale lager).
Lagero rūšių skonis gali įvairuoti nuo salsvo iki kartaus, spalva – nuo skaidrios gelsvos iki juodos. Dauguma lagero rūšių yra šviesios spalvos, turi daug angliarūgštės, vidutiniškai arba stipriai jaučiamas apynių skonis, 3-5 % alkoholio tūrio.
Istorija
XIX a. Bavarijos aludariai išvirtą alų tam tikrą laiką laikydavo vėsiai, kad jis subręstų. Šitokį alų jie vadino Lagerbier (vokiškai lagern reiškia saugoti). Šitokia praktika palaipsniui vystėsi keletą šimtmečių, susidarė alaus mielių rūšis, gyvenanti ir vykdanti fermentaciją žemoje temperatūroje. Šios rūšies mielės nusėda į indo apačią (iš čia apibūdinimas apatinės fermentacijos alus).
1820-1830 m. Miuncheno (Bavarija) alaus daryklos „Spaten“ savininkų sūnus Gabriel Sedlmayr keliavo po Europą, siekdamas patobulinti savo alaus gamybos žinias. Sugrįžęs į Miuncheną, įgytas žinias jis panaudojo kurdamas stabilesnio skonio lagero gamybos būdą. Tų laikų lageras skyrėsi nuo šiuolaikinio šviesiojo alaus; kadangi Miuncheno apylinkių vanduo yra kietas, alus buvo tamsios spalvos.
Naujas pagerinto lagero receptas sparčiai plito Europoje. 1840-1841 m. Sedlmayro draugas Anton Dreher, naudodamasis naujuoju receptu, pagerino Vienoje gamintą alų. Kadangi Vienoje vanduo buvo minkštesnis, buvo galima naudoti švelnesnį salyklą, alus buvo gintarinės - rausvos spalvos.
1842 m. bavaras aludaris Čekijos Pilzeno mieste naująjį lagero receptą išbandė su vietiniu salyklu ir vietiniu (ypač minkštu) vandeniu. Išvirtas alus buvo labai šviesios, auksinės spalvos. Ši nauja alaus rūšis, žinoma kaip pilzenas (Pilsener, Pilsner, sutrumpintai Pils), susilaukė didžiulio pasisekimo ir sparčiai pradėjo plisti po Europą.
Gamyba
Lager tipo mielės (Saccharomyces pastorianus ar Saccharomyces carlsbergensis) fermentuoja misą žemoje temperatūroje, ir nusėda indo apačioje.
Pirminė fermentacija paprastai vyksta 7-12 °C temperatūroje, ją seka ilga antrinė fermentacija 0-4 °C temperatūroje. Šios antrosios fazės (dėl kurios šio tipo alus ir vadinamas lager, nes „saugomas“ šaltai) metu alus tampa skaidrus, o skonis – švelnus, šaltyje susidaro esteriai ir kiti šalutiniai produktai, lemiantys „gaivesnį“ ir „švaresnį“ skonį. Kartu aluje susidaro angliarūgštė.
Aukštos kokybės alūs brandinami žemoje temperatūroje ilgą laiką (iki kelių mėnesių). Šiuolaikinėmis technologijomis gaminamos žemesnės kokybės pigesnio alaus rūšys brandinamos žymiai trumpiau, vos 1-3 savaites.
Čaidamo dubuma
thumb|300px|Jardangai Čaidamo dubumoje thumb|300px|Kasykla dykumoje
Čaidamo dubuma arba Caidamas  – tektoninė dubuma centrinėje Kinijoje, rytinėje Činghajaus provincijos dalyje (daugiausia Haisi mongolų ir tibetiečių autonominėje prefektūroje). Užima ~120 000 km² plotą. Baseino ilgis ~700 km, plotis iki 400 km, būdingas aukštis 2600–2900 m virš jūros lygio. Dubumą supa Kunluno, Nanšano ir Altyntago kalnai. Paviršių sudaro smiltainio-molio lyguma su atskirais skliautgūbriais, uolynais, eoliniais dariniais („uolų miestais“ – jardangais), druskos lygumomis. Būdingos kalnų dykumos ir stepės. Yra naftos, asbesto, borakso, gamtinių dujų, ličio, magnio, kalio telkinių.
Čaidamo baseino dykynes kerta Činghajaus-Tibeto geležinkelis.
Izraelio futbolo varžybos 1985–1986 m.
Izraelio futbolo varžybos 1985–1986 m.
Alėjai
Alėjai (arba Alėjai I) – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Raseinių. Seniūnaitijos centras. Yra medinė Alėjų Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1939 m.), Raseinių pagrindinės mokyklos skyrius, biblioteka.
Prateka upelis Alėja (su intaku Kūdlankiu). Į rytus nuo gyvenvietės – Alėjai II. Pro kaimą eina kelias.
Istorija
Seniau Alėjuose stovėjusi bažnyčia, buvęs valstybinis dvaras. Per I pasaulinį karą kaimas buvo sudegintas. Vėliau atstatytas senojoje vietoje (kaip Alėjai I), dalis išsiskirstė vienkiemiais (Alėjai II). 1950–1977 m. kaimas buvo Alėjų apylinkės centras. LTSR metais – „Auksinės varpos“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė mokykla (įkurta 1934 m.), ryšių skyrius, felčerių ir akušerių punktas, kultūros namai, biblioteka.
2015 m. Alėjai I ir Alėjai II sujungti į Alėjų kaimą.
Akis už akį
Akis už akį:
Formulė 3000
Formulė 3000 – 1985 m. FIA pradėtas organizuoti automobilių sporto čempionatas. Jis pakeitė iki tol vykusias Formulės 2 lenktynes. Formulė 3000 buvo vadinama paskutiniu žingsniu iki patekimo į Formulės 1 pirmenybes. Paskutiniais sezonais iki tol buvęs Formulės 2 čempionatas buvo tapęs per brangus, tad Formulės 3000 pirmenybės tapo pigesnės bei labiau prieinamos daugumai jaunų lenktynininkų. Šis čempionatas vyko iki 2004 m., o 2005 m. pakeistas GP2 serija.
Varikliai
Pirmenybės gavo tokį pavadinimą, nes jose buvo naudojami vienodi 3 litrų Cosworth varikliai. Pagal taisykles buvo leidžiama naudoti bet kokius 90 laipsnių V8 variklius, tad netrukus į čempionatą įžengė ir Honda agregatai. Daug kalbų sukėlė planai čempionate naudoti ir Lamborghini variklius, tačiau tai neįvyko.
Pakabos
thumb|right|200px|[[Fernando Alonso naudotas Lola Formulės 3000 automobilis]] Pirmosios pakabos buvo likusios nuo Formulės 2 čempionato. 1988 m. čempionate debiutavo Reynard Motorsport pakabos. Ši kompanija laimėdavo savo pirmąsias lenktynes visuose debiutuose. Tai įvyko ir Formulėje 3000. Čempionate dar pasirodė ir kitų gamintojų pakabos - Lola, Dallara, Footwork ir kt.
Norilskas
Norilskas – miestas Krasnojarsko krašte, Rusijoje. Šiauriausias miestas Sibire ir antrasis pagal dydį miestas pasaulyje (po Murmansko), esantis Šiaurės poliaratyje. Norilskas ir Jakutskas – vieni didžiausių miestų amžino įšalo zonoje. Norilskas – šiauriausias miestas, turintis daugiau nei 100 tūkst. gyventojų. Pagrindinė darbdavė Norilsko rajone yra „Norilsk Nickel“ kasybos kompanija. Miestą aptarnauja Norilsko Alykelo oro uostas ir Norilsko Valeko aerodromas.
Tai vienas labiausiai užterštų šalies miestų. Kartais čia sninga juodomis snaigėmis, juntamas sieros kvapas. Čia veikia didžiausios pasaulyje gamyklos, perdirbančios varį, seleną, šviną, nikelį ir cinką. Nuo 2001 m. į miestą draudžiama įvažiuoti užsieniečiams.
Istorija
Norilskas buvo įkurtas 1920 m., bet oficiali įkūrimo data tradiciškai laikoma 1935 m., kai Norilskas buvo išplėstas ir įkurtas Norilsko kasybos ir metalurgijos kompleksas. Miesto teises gavo 1953 m.
Miesto pavadinimas
Manoma, kad miestas pavadinimą gavo nuo greta tekančios upės „Norilkos“ ir Norilsko kalnų. Evenkų kalbos žodis „narus“ reiškia pelkė. Iš šio žodžio, kaip spėjama, ir kilo upės bei kalnų pavadinimai.
Kultūra
Norilskas garsėja savo istorijos muziejumi ir meno galerija, Norilsko Poliariniu dramos teatru, zoologijos sodu, kultūros centru, sporto ir pramogų kompleksu ir arena, paminklais ir istoriniais pastatais bei kitomis lankytinomis vietomis.
Italijos vyrų krepšinio rinktinė
Italijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Italijos valstybei. Dalyvavo 13 olimpinių žaidynių, 9 pasaulio čempionatuose ir 38 Europos čempionatuose.
Tai viena stipresnių pasaulio rinktinių: vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 2 vietą 1980 ir 2004 metais, Europos čempionate užėmė 1 vietą 1983 ir 1999 m.; užėmė 2 vietą 1937, 1946, 1991 ir 1997 m.; užėmė 3 vietą 1971, 1975, 1985 ir 2003 m.
Jonas II (Kastilija)
Jonas II (1405 m. kovo 6 d. Tore, Samoroje, Ispanijoje – 1454 m. liepos 20 d. Valjadolide, Ispanijoje) – Astūrijos princas, nuo 1405 m. kovo 6 d. iki 1406 m. gruodžio 25 d. Kastilijos ir Leono karalius, valdė nuo 1406 m. gruodžio 25 d. iki mirties.
Palikuonys
Vaikai nuo pirmos santuokos (1420–1445) su Marija Aragoniete (*1396 †1445):
Bukonių apylinkė
Bukonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos viduryje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Panoterių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. 1954 m. prijungta Gaižūnų apylinkė ir dalis Pručių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Bukonių apylinkė prijungta prie Šėtos apylinkės. Atkurta 1965 m. sausio 14 d. iš dalies Kulvos apylinkės ir Žeimių apylinkės. 1976 m. prijungta dalis naikinamos Beržų apylinkės.
Birželio 26
Birželio 26 yra 177-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 178-a). Nuo šios dienos iki metų pabaigos lieka 188 dienos.
Vardadieniai
Jaunė – Jaunius – Jaunys – Jaunutė – Jaunutis – Mingauda – Mingaudas – Paulius – Povilas – Ramunė – Viltautas – Viltautė – Virgilijus.
Garliavos geležinkelio stotelė
Garliavos geležinkelio stotelė – geležinkelio stotelė į pietryčius nuo Garliavos miesto, Rinkūnų kaime Jiesios g. 59 (Garliavos apylinkių seniūnija, Kauno rajono savivaldybė). Stoja traukiniai Kaunas–Kybartai ir Kaunas–Marijampolė. Keleivių paviljonas yra perone pietrytinėje stoties pusėje, buvęs pagrindinis pastatas – šiaurės vakarinėje. Ribojasi su Jiesios kraštovaizdžio draustiniu. Automobiliu pasiekiama išsukus iš Garliavos aplinkkelio, pietryčių kryptimi ~1,4 km. Pro Garliavos stotelę veda dvi 1520 mm pločio vėžės geležinkelio linijos.
Istorija
Įkurta XX a. 1-ojoje pusėje. Anksčiau čia veikė geležinkelio pervaža, kuria daugiausia naudojosi gretimo Pavytės kaimo gyventojai, norintys sėsti į traukinį ar važiuoti keliu į Garliavą. Sugriuvus netoliese betoniniams tiltams per Jiesią ir Vyčių, pravažiavimas vietiniu keliu nutrūko, pervaža buvo uždaryta. Pasiekti Garliavos stotelę šio kaimo gyventojams išlieka sudėtinga.
2012 m. stotelėje stodavo 3 geležinkelio maršrutų traukiniai:
Iki 2020 m. pro stotelę nutiesta europinė vėžė, sutvarkyta stotelė ir jos prieigos, pastatytos apsauginės sienos nuo traukinių keliamo triukšmo, atitvertas ir pagrindinis pastatas.
Gelvonų valsčius
Gelvonų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Gelvonai.
Istorija
Valsčius žinomas nuo XIX a. Vilniaus gubernijoje. Nepriklausomoje Lietuvoje savivaldybė pradėjo kurtis 1919 m., tvarkingai ėmė veikti nuo 1920 m. XX a. tarpukariu buvo Ukmergės apskrities pakraštyje, ribojosi su Veprių, Pabaisko, Širvintų, Musninkų, Kaišiadorių, Žaslių ir Jonavos valsčiais. Iki 1938 m. pabaigos į vienkiemius išskirstyta 32 kaimai, išparceliuota 16 dvarų, neišskirstytų kaimų buvo likę ~60. 1939 m. sausio 1 d. 7 kaimai priskirti Jonavos valsčiui, o 3 Pabaisko valsčiaus kaimai perduoti Gelvonų valsčiui, kuris suskirstytas į 10 seniūnijų. Gelvonų valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Jonavos rajonui (1 apylinkė) ir Smėlių rajonui (8 apylinkės).
Gyvenvietės
1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:
Gyvenvietės 1939 m.:
Skerdūmės tvenkinys
Skerdūmės tvenkinys – tvenkinys Kėdainių rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Pašušvio. Susidaręs patvenkus Skerdūmės upelį (Šušvės intakas) 1,8 km nuo jo žiočių.
Tvenkinio ilgis (iš rytų į vakarus) 1,58 km, plotis iki 0,16 km. Altitudė 92,3 m. Krantai aukštoki, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai, iš vakarų prieina Pašušvio miškas. Vandens pralaida – šachtinė. Tvenkinys įrengtas 1972 m. Apie 1998 m. nurodyta, kad Skerdūmės tvenkinys priklausė ūkininkui Kupriui.
Kailiavos piliakalnis
Kailiavos piliakalnis – prūsų piliakalnis prie Kailių kaimo, (buv. Vėluvos apskritis, dab. Poddubnoje, Gvardeisko rajonas, Kaliningrado sr.), Deimenos upės pakrantės iškyšulyje.
Piliakalnis
Iki Antrojo pasaulinio karo ant piliakalnio buvo švenčiama Rasos šventė. Piliakalnis labai apardytas per karą, jame buvo įrengta betoninių įtvirtinimų, iškasta apkasų.
Dabartis
Dabartis:
Vytautas Sakalauskas (1933)
Vytautas Sakalauskas (1933 m. balandžio 24 d. Kaune – 2001 m. gegužės 29 d. Vilniuje) – sovietinės Lietuvos partijos ir politinis veikėjas.
Biografija
1957 m. ir 1964 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1959 m. Kauno „Priekalo“ gamyklos vyriausiasis inžinierius, 1959–1963 m. direktorius.
1963–1965 m. LTSR liaudies ūkio technikos mašinų gamybos valdybos viršininko pavaduotojas. 1965–1967 m. LKP CK pramonės ir transporto skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1967–1969 m. skyriaus vedėjas. 1969–1974 m. Vilniaus miesto vykdomojo komiteto pirmininkas. 1974–1983 m. LKP Vilniaus miesto komiteto I sekretorius. 1983–1984 m. LTSR Ministrų Tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas, 1985–1990 m. pirmininkas. 1984–1985 m. SSKP CK inspektorius.
Nuo 1971 m. LKP CK narys, 1974–1976 m. kandidatas į LKP CK Biuro narius, 1976–1984 m. ir nuo 1985 m. Biuro narys. 1967–1975 m. LSSR Aukščiausios Tarybos deputatas, nuo 1974 m. SSRS Aukščiausios Tarybos deputatas. 1985–1990 m. LSSR Ministrų Tarybos pirmininkas. 1990 m. kovo 11-17 d. laikinasis Lietuvos ministras pirmininkas.
1990–1992 m. dirbo TSRS ambasadoje Mozambike. 1991 m. prosovietinėms jėgoms mėginant formuoti Maskvai ištikimą Lietuvos vyriausybę, jam buvo siūloma vadovauti kuriamai struktūrai, tačiau V. Sakalauskas atsisakė. Žlugus TSRS, grįžo į Lietuvą, dirbo „Baltijos biržoje“. 1993–1997 m. buvo šios įmonės prezidentas.
Butvilai
Butvilai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kletiškės.
Piketinio pamatėlis
thumb|right|250px|HK416 šautuvas su Piketinio pamatėliais visose keturiose pusėse. Apačioje prie pamatėlio pritvirtinta priekinė rankena, viršuje raudontaškis taikiklis 'Aimpoint CompM4''. thumb|right|250px|Pamatėlio konstrukcija: kairėje – skerspjūvis, dešinėje – šoninė projekcija. thumb|right|250px|M16A41 šautuvas su priekine rankena, pritvirtinta Piketinio pamatėlio. Piketinio pamatėlis (, kitaip dar MIL-STD-1913 rail, STANAG 2324 rail, Tactical Rail) – laikiklis ant kai kurių šaulių ginklų, naudojamas kaip standartinis pamatėlis, prie kurio tvirtinami papildomi ginklo įtaisai (taikikliai, šviestuvėliai, rankenos ir pan.). Panašus įtaisas yra Vyverio pamatėlis.
Pamatėlis paplitęs NATO šalyse pagal sutarimą naudoti standartą STANAG 2324. Naujausias Rusijos automatas AK-12 irgi turi šiuos pamatėlius.
Istorija
Piketinio arsenalas atliko pamatėlio bandymus ir sukūrė karinį pamatėlio standartą. 1995 m. vasario 3 d. patvirtintas standartas vadinasi Mil-STD-1913.
Kuriant M16A2E4 šautuvą ir M4E2 karabiną jų viršutinės uokso dalys buvo modifikuotos – rankų saugus pakeitė pamatėliai.
Patį pamatėlį 9-ojo dešimtmečio pradžioje sukūrė kompanija A.R.M.S.
Naudojimas
thumb|left|250px|Pistoletas Beretta 90TWO su Piketinio pamatėliu po vamzdžiu Pradžioje pamatėlis buvo sukurtas optiniams taikikliams tvirtinti. O netrukus pamatėlius ėmė naudoti ir kitiems ginklų priedams tvirtinti – taktiniams šviestuvėliams, lazeriniams, naktiniams ir veidrodiniams taikikliams, rankenoms, kojelėms, net durtuvams. Kadangi pamatėliai pradžioje buvo skirti optiniams taikikliams, todėl juos dėdavo tik didelio kalibro šautuvų uoksų viršaus. Plečiantis pamatėlių naudojimui juos ėmė įtaisyti ir kitur (pvz., priekinės apsodo dalies apačioje, po pistoletų vamzdžiais).
Aprašas
Pamatėlį sudaro metalinis strypelis su išilginėmis šoninėmis išdrožomis, dėl ko skerspjūvyje jis yra T pavidalo. Tvirtinama dalis užmaunama nuo vieno ar kito strypelio galo ir tvirtinama varžtais ar svirtelėmis. Tvirtinti padeda viršutiniame strypelio paviršiuje esančios stačiakampės išpjovos.
Techninė specifikacija
Pamatėlių viršutinių išpjovų plotis yra 5,23 mm. Atstumas tarp išpjovų centrų yra 10,01 mm, o išpjovų gylis yra 3 mm. Vienintelis skirtumas tarp Piketinio pamatėlio ir Vyverio pamatėlio yra išpjovų matmenys, be to, Piketinio pamatėlis yra standartizuotas. Vyverio pamatėlio išpjovų plotis yra 4,57 mm, o atstumai tarp išpjovų centrų gali būti nevienodi. Kai kurie šaulių ginklų priedai pritaikyti tiek Vyverio, tiek Piketinio pamatėliams, tačiau daugelis Piketinio standarto priedų netiks Vyverio pamatėliams. Šiuo metu daugelis šaulių ginklų pamatėlių yra Piketinio standarto.
Karkliniai
Karkliniai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, prie kelio, 3 km į pietus nuo Keturvalakių, 13 km į pietvakarius nuo Marijampolės. Kaimo vakariniu pakraščiu teka Šešupės kairysis intakas Rausvė. Seniūnaitijos centras. Paštas LT-70322.
Istorija
Nuo XIX a. iki 1914 m. kaimas buvo Karklinių valsčiaus centras. 1905 m. pabaigoje streikavo Karklinių dvaro darbininkai. Po Pirmojo pasaulinio karo 1927 m. Karklinių dvare įkurta mergaičių žemesnioji žemės ūkio mokykla. 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė. Stovi kultūros namai (neveikia; 350 vietų žiūrovų salė, šokių salė, 2 persirengimo kambariai, iki 2007 m. veikė Karklinių pradinė mokykla, dabar įsikūrusi Karklinių kaimo bendruomenė), yra biblioteka, medicinos punktas, veikia Rausvės ugniagesių komanda. Iki 2010 m. birželio mėn. veikė vaikų darželis.
Karklinių dvaras
Karklinių dvaras buvo iš didžiausių Keturvalakių valsčiaus dvarų po Valavičių dvaro, buvo Karklinių majoratas. 1918 m. majoratai buvo paskelbti Lietuvos nuosavybe, nes daugelį jų kitataučiai pasitraukdami paliko. Vykdant žemės reformą majoratai buvo konfiskuoti be jokio atlyginimo. 1905 m. įvyko dvaro darbininkų streikas. XX a. pradžioje Karklinių majoratas su visais palivarkais užėmė 720 ha plotą. Tuo metu jis priklausė dvarininkui Teodorui Bergui. O prieš Pirmąjį pasaulinį karą dvaro savininku buvo žydas Motkė. Po I Pasaulinio karo dvare atsidarė mergaičių žemesnioji žemės ūkio mokykla. Vėliau, atkūrus Lietuvai nepriklausomybę, Karkliniai buvo patikėti danų ūkininkams, kurie turėjo parodyti lietuvaičiams, kaip reikia šeimininkauti. Tačiau trečio dešimtmečio pradžioje kažkas uždegė dvaro kluoną. Danai, gaisrą įvertinę kaip įspėjimą, iš Karklinių išvyko. Prasidėjus žemės reformai žemės buvo išdalintos. Žemės gavo savanoriai Mičiulis, Kalinauskas ir kt., 10 ha skirta Keturvalakių klebonijai. Pakajų stogas dengtas gontais. Prie paradinių durų stovėjo keturios kolonos su stogeliu. Iš vieno galo buvo pastatyta uždara medinė veranda. Pakajus supo gražus parkas, kurį nuo 1927 m. ėmė prižiūrėti Marijampolės Vargdienių seserų vienuolynui priklausančios namų ruošos, vėliau Žemesniosios žemės ūkio mokyklos moksleivės. Ėmus kurti kolūkius, buvo nugriauti kumetynai: du mediniai, po vieną akmeninį ir molinį. Pakajuose, panaikinus žemės ūkio mokyklą, buvo įkurta kolūkio salė, gyvenamieji butai. Ilgą laiką jie tarnavo Karklinių pradžios mokyklai.
Koreliacijos ignoravimas
Koreliacijos ignoravimas – alternatyvų ieškojimas ten, kur jų nėra. Taip gali atsitikti esant tik dviem akivaizdžioms alternatyvoms. Užuot pasirinkęs vieną iš jų, puolantysis iškelia trečią, bandydamas atitraukti dėmesį nuo pirmųjų dviejų.
Greitasis traukinys
thumb|300px|Pasaulio rekordininkas – [[Japonija|Japonijos greitasis „maglev“ tipo traukinys, įsibėgėjo iki 603 km/h greičio.]] thumb|right|[[China Railways CRH3 traukinys, kursuojantis tarpmiestine linija Pekinas–Tiandzinas]] Greitasis traukinys – geležinkelio keleivinio transporto tipas, kuris pasižymi didesniu traukinių greičiu, nei įprastai. Dažniausiai traukinių greitis svyruoja nuo 200 km/h Europoje ir apie 145 km/h JAV. Kadangi nėra vienodo standarto, lėtesni traukiniai taip pat gali būti priskiriami greitiesiems.
Nors greitieji traukiniai skirti tik keleiviams, tačiau kai kuriose šalyse jie naudojami ir kroviniams vežti. Prancūzijoje jais vežamos pašto siuntos.
Tobulinant traukinių technologijas, jų greitis didėjo, o savybės gerėjo. Jau 1933 m. Europoje kai kurie traukiniai važinėjo iki 160 km/h greičiu. Tačiau oficialiai pirmuoju greituoju traukiniu laikomas Japonijoje sukurtas „Kawasaki“ kompanijos traukinys, 1964 m. pradėjęs komercinius maršrutus, pasiekdamas 200 km/h greitį.
Daugumoje valstybių (Japonijoje, Taivane, Ispanijoje), kuriose geležinkelio vėžės yra kitokio vėžės pločio, visos naujai tiesiamos greitųjų geležinkelių linijos yra standartinės vėžės.
Greičio rekordai
Ilgą laiką greičiausiais traukiniais, važinėjančiais komerciniais maršrutais, buvo laikomi prancūzų „TGV“ kompanijos greitieji traukiniai, pasiekę 320 km/h greitį. 2015 m. greičiausias komercijoje naudojamas traukinys yra Šanchajaus maglev traukinys, pasiekiantis 430 km/val. greitį. Traukinys kursuoja tarp Šanchajaus Pudongo tarptautinio oro uosto ir Pudongo rajono. 30,5 km ilgio maršrutą traukinys įveikia per 8 minutes.
Greičiausiu keleiviniu traukiniu tapo „Shinkansen L0“. 2015 m. balandžio 21 d. mašinisto valdomas septynių vagonų „Shinkansen L0“ serijos magnetinės levitacijos traukinys išvystė 603 km/h greitį.
Darius Raulušaitis
Darius Raulušaitis (g. 1975 m. birželio 27 d. Kauno rajone) – teisininkas, prokuroras.
Biografija
1993 m. baigė Varėnos 2-ąją vidurinę mokyklą. 1998 m. – Lietuvos teisės akademiją (MRU), įgijo teisininko kvalifikaciją. 2002 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1996–1999 m. Lietuvos Respublikos vadovybės apsaugos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos šaulys, inspektorius. 1999–2003 m. Vilniaus rajono apylinkės prokuratūros prokuroras. 2003–2004 m. Vilniaus apygardos prokuratūros Trečiojo sunkių nusikaltimų ikiteisminio tyrimo organizavimo skyriaus prokuroras. 2004–2010 m. Lietuvos Respublikos generalinės prokuratūros Ikiteisminio tyrimo kontrolės skyriaus prokuroras. 2010–2015 m. LR generalinio prokuroro pavaduotojas.
Lietuvos Respublikos Prezidento 2010 m. liepos 12 d. dekretu suteiktas valstybinio justicijos patarėjo laipsnis.
Vedęs. Turi sūnų ir dukrą.
Moka rusų, anglų kalbas.
Countdown
Countdown – trečiasis JAV atlikėjos, Beyonce singlas, išleistas 2011 m. spalio 4 d., iš albumo „4“. „Countdown“ dainos ištraukos buvo paimtos iš dainos „Uhh Ahh“ atliktos grupės Boyz II Men. Daina,SPIN manymu, 2011 metais buvo antra geriausių, anot Rolling Stone žurnalo "Countdown" #8 Geriausia daina 2011 m. JAV daina tapo Auksine, nors pasiekė #71 vietą HOT 100 tope.
Vaizdo klipas
„Countdown“ vaizdo klipą režisavo ankstesnio Beyonce singlo „Sweet Dreams“ režisierė Adria Petty. Klipo premjera įvyko 2011 m. spalio 6 d. Internetinė svetainė Pitchfork klipą pripažino vienu geriausiu 2011 m., klipas gavo dvi nominacijas, Geriausiausios choreografijosir Geriausio redagavimo (laimėjo) kategorijose per MTV VIDEO MUSIC AWARDS 2012.
Vokiečių ekspresionizmas
|right|300px|thumb|Scena iš filmo „[[Daktaro Kalagario kabinetas“ (1920)]] Vokiečių ekspresionizmas – kinematografinis judėjimas, gimęs Vokietijoje po Pirmojo pasaulinio karo. Vokiečių ekspresionizmo filmai pasižymi savita stilistika, gilia simbolika ir stipria nuotaikų išraiška scenografinėmis priemonėmis.
Žymiausi ekspresionistiniai filmai buvo „Daktaro Kalagario kabinetas“ (1920), „Golemas“ (1915) ir „Nosferatu“ (1922). Vėlesni Fritzo Lango darbai „Metropolis“ (1927) ir „M“ (1931) taip pat dažnai įvardijami kaip ekspresionistiniai. Didelę įtaką šiam judėjimui padarė tuo metu Europoje populiarus dadaizmas. Todėl scenografija pasižymi visišku nerealistiškumu ir absurdiška geometrija. Vyraujantys „intelektualūs“ siužeto motyvai: pamišimas, beprotybė, išdavystė, buvo atsvara tą laikmetį vyravusiai nuotykių ir romantinei kinematografijai.
Ketvirtą dešimtmetį Holivude taip pat atsirado tamsios nuotaikos filmų. Pagrindinė to priežastis – kylantis nacizmas, privertęs daug kūrėjų pasitraukti už Atlanto. Būtent jų įtaka lėmė tokių žanrų kaip siaubo filmas ir film noir gimimą.
Kajetonas Nezabitauskis
Kajetonas Nezabitauskis (Kajetonas Rokas Nezabitauskis-Zabitis, 1800 m. liepos 17 d. – 1876 m. balandžio 11 d.) – žemaičių lietuviškojo sąjūdžio veikėjas, bibliografas.
Biografija
Gimė Baidotuose, mokėsi Žemaičių Kalvarijos ir Kauno gimnazijose. 1821–1824 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisių fakultete. Palaikė artimus santykius su Dionizu Poška, Varšuvoje išleido pastarojo knygelę „Kaimiečio artojo mąstymai“. Studijų metais gana artimai bendravo su Simonu Stanevičiumi.
Remiamas Vilniaus universiteto profesoriaus J. Lobojkos 1823 m. surengė kraštotyrinę ekspediciją po Žemaitiją, su pastarojo pagalba tikėjosi leisti žurnalą lietuvių kalba. 1824 m. išspausdino populiarų lietuvių kalbos elementorių, kurio priedas buvo pirmoji lietuviškų knygų bibliografija.
1825 m. dėl filomatų ir filaretų bylų turėjo persikelti į Varšuvą. Ten parašė „Žemaitijos ir Lietuvos istoriją“ lenkų kalba, kuri nebuvo spausdinta ir kurios rankraščio likimas šiuo metu nežinomas.
Modena FC
Modenos FC – Italijos futbolo klubas iš Modenos.
Istorija
Modenos futbolo klubas buvo įkurtas 1912 m. balandžio 5 d., susijungus Modenos klubams "Football Club Audax Modena" ir "Associazione Studentesca del Calcio Modena".
Danutė Pečkaitienė-Majauskaitė
Danutė Pečkaitienė-Majauskaitė (1938 m. rugsėjo 30 d. Žikaronių k., Kaišiadorių r.), choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
Baigusi Semeliškių (Trakų r.) vidurinę mokyklą, 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. J. Narvidas), kartu mokytojavo Marijampolio vidurinėje mokykloje. 1959–1964 choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko klasė).
1967–1987 Vilniaus statybos technikumo moksleivių mišriojo choro (60-90 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. Chorą išmokė sudėtingesnių klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių, surengė koncertų Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje ir Rusijoje. Chorą parengė 1970, 1975, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose bei konkursuose. Taip pat vadovavo vokaliniams ansmbliams ir jauniesiems solistams.
Nuo 1987 Trakų meno mokyklos (Grigiškių filialo) jaunių choro chormeisterė, šį chorą padėjo parengti 1995 išvykai į Vokietiją, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms bei 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Buvo renkama Vilniaus miesto Liaudies tarybos deputate. Sesuo Filomena Majauskaitė irgi kvalifikuota chorvedė – Trakų meno mokyklos Grigiškių filialo direktorė, vaikų choro vadovė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Skraidantys drambliai
300px|thumb|„Skraidantys drambliai“ „[[Ledinis diskas|Ledinio disko“ turnyre]] Skraidantys drambliai – tai atvirosios (open) sudėties ultimeito komanda iš Kauno. Komanda atstovauja Kauną Lietuvos ultimeito čempionatuose, Baltijos ultimeito čempionatuose bei kitose nacionalinėse ir tarptautinėse varžybose.
Komandos istorija
Kaune ultimeitas pradėtas žaisti 2008 metais. Klubas įkurtas 2011 metų pradžioje.
Vyžuonų šv. Jurgio bažnyčia
'''Vyžuonų šv. Jurgio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vyžuonose, 1 km į šiaurės rytus nuo kelio, Vyžuonos (Šventosios kairiojo intako) dešiniajame krante.
Galinio fasado sienoje, dešinėje, įmūryta akmeninė žalčio Vyžo galva, kairėje pusėje – akmeninis švedų patrankos sviedinys, kadaise kritęs į Vyžuonas.
Ankstyvasis periodas
Gotikinė Vyžuonų šv. Jurgio bažnyčia, funduota 1406 m. Vilniaus kašteliono Kristino Astiko, buvo išmūryta XV a. pirmoje pusėje pagal tuo metu Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje paplitusį kvadratinio plano trinavės halės su penkiasiene apside modelį.
miniatiūra|240px|left|Interjeras miniatiūra|250px|right|2017 m.
Vyžuonų bažnyčiai 1522 m. dovanoti keli žemės sklypai. Katalikų bažnyčia minima 1553 m., tačiau jau nuo 7-ojo XVI a. dešimtmečio visi Vyžuonų savininkai buvo evangelikai reformatai (Mikalojus Radvila Rudasis, Jurgis Astikas, Mikalojaus Radvilos Rudojo sūnus, evangelikai Kiškos), tad jau tada koliatorių teise bažnyčia perėjo evangelikams reformatams. 1611 m. balandžio 16 d. šventovėje iškilmingai palaidotas Kristupo II Radvilos pirmagimis Mikalojus Radvila. 1641 m. sausio 20 d. su didelėmis iškilmėmis palaidotas kunigaikštis Kristupas Radvila Jaunasis.
Ukmergės pilies teismo sprendimu evangelikų reformatų bažnyčia 1656 m. perduota katalikams. Apie 1666 m. Radvilų nekropolis perkeltas į Kėdainių didžiąją kalvinų bažnyčią. 1736 m. pastatyta klebonija. Nuo 1777 m. minima parapinė mokykla. Mūrinė Vyžuonų bažnyčia 1793 m. turėjo 2 šonines koplyčias ir neseniai primūrytą priebažnytį. Jai priklausė Čerioškavietės ir Kunigiškių (anksčiau Žemaitėlių) kaimai.
Carinės Rusijos laikotarpis
Per miestelio gaisrą 1796 m. kovo 26 d. bažnyčia sudegė. 1811 m. ji buvo restauruota. Vikaras Leopoldas Dilevičius už tai, kad prisidėjo prie 1863 m. sukilimo, 1864 m. ištremtas 8 metams į Sibirą. Jam atimtas dvasininko titulas, konfiskuotas turtas. Valdžia, sužinojusi, kad 2 valstiečiai rinko aukas kapinėms aptverti, 1886 m. nubaudė juos po 10 rublių, o kleboną Praną Drukteinį – 25 rublių baudomis.
Klebono Antano Drukteinio rūpesčiu 1891–1892 m. bažnyčia perstatyta ir padidinta, primūrytas bokštas. Įrengti 9 registrų vargonai, Kryžiaus kelio stotys. 1898 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Gasparas Cirtautas. Baigus mūryti bokštą, 1899 m. į jį įkelti varpai. Už tai, kad jie įkelti neatsiklausus valdžios, klebonas nubaustas 300 rublių. 1897–1899 m. Vyžuonose klebonavęs Juozas Paškevičius organizavo draudžiamos spaudos platinimą, globojo knygnešius. 1908 m. įsikūrė „Saulės“ draugijos skyrius, kuris 1909 m. įsteigė mokyklą. Klebonas Lionginas Misevičius 1910 m. pastatė naują medinę prieglaudą su sale.
Architektūra
Bažnyčia gotikinė, lotyniško kryžiaus plano, halinė (38 × 15 m), su trisiene apside, vienabokštė. Vidus 3 navų. Jas dengia kryžminiai skliautai, rūsį – cilindriniai skliautai. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Prancūzų naujoji banga
Naujoji banga – terminas, nusakantis prancūzų kino kūrėjų grupės, dirbusios šeštojo dešimtmečio pabaigoje ir septintajame dešimtmetyje, meninę kryptį. Iš dalies įtaką šio judėjimo gimimui padarė italų neorealizmas. Nors Naujoji banga niekada nebuvo formaliai organizuotas kolektyvas, bet visus su ja susijusius režisierius vienijo sąmoningas tradicinės kinematografijos atmetimas ir ikonoklastinė dvasia.
Daugelis jų savo filmais buvo įsitraukę į to laikmečio socialines ir politines aktualijas, pasižymėjo radikaliais eksperimentais su montažu, vaizdu bei siužeto plėtote.
Žymiausi Naujosios bangos kūrėjai ir pradininkai buvo François Truffaut, Jean-Luc Godard, Éric Rohmer, Claude Chabrol ir Jacques Rivette.
Truffaut su savo filmu „400 smūgių“ (1959) ir Godardas su „Iki paskutinio atodūsio“ (À bout de souffle; 1960) susilaukė netikėtos tarptautinės sėkmės taip pritraukdami pasaulio dėmesį į Naująją bangą ir paskatindami šio judėjimo žydėjimą.
Dzingdedženas
Dzingdedženas  – miestas rytų Kinijoje, Dziangsi provincijoje, prie Čangdziango upės (Pojango ežero baseinas). Sudaro prefektūrą. Svarbus transporto mazgas, yra oro uostas. Dzingdedženas žymus kaip senovinis porceliano gamybos centras, laikomas Kinijos „porceliano sostine“. Veikia porceliano dirbtuvės, muziejai.
Istorija
Hanių dinastijos laikais miestas vadintas Sinpinu ir jau buvo žymus dėl savo porceliano. Valdant Songų dinastijai gavo dabartinį pavadinimą. Mingų ir Čingų dinastijų laikais Dzingdedženas buvo vienas svarbiausių Kinijos miestų.
thumb|left|250px|Porceliano dirbtuvėje
Vosbučių atodanga
thumb|260px|Vosbučių atodanga
Vosbučių atodanga – valstybinės reikšmės gamtos paveldo objektas Kėdainių rajone, Krakių seniūnijoje, Šušvės dešiniajame krante, Vosbučių botaniniame-zoologiniame draustinyje. Atodanga pasiekiama nuo kelio Pernarava–Pašušvys, Guptilčių kaime už Rievonės upokšnio pasukus į dešinę link sodybos, tada pievų taku ~400 m žemyn, link Šušvės. Nuo jos kranto atsiveria reginys į atodangą.
Vosbučių atodanga silikatinė, užima 0,23 ha. Už 200 m į šiaurę nuo atodangos stūkso Pečupės atskirtas Vosbučių piliakalnis. Keli kilometrai žemiau Šušve atsiveria Pilsupių atodanga.
Jonas Pavilonis
Jonas Pavilonis (1944 m. gruodžio 2 d. Dambavos k., Marijampolės r. – 2017 m. spalio 20 d. Alytuje ) – choro dirigentas ir pedagogas.
Mokėsi Marijampolės internatinėje ir vaikų muzikos mokykloje. Pirmieji muzikos mokytojai buvo K. Gurevičius ir V. Pocius. Mokydamasis muzikos mokykloje, valtorna grojo moksleivių pučiamųjų orkestre. 1963 m. įstojo į Lietuvos valstybinę konservatoriją (mokėsi A. Baužinsko valtornos klasėje), grojo studentų pučiamųjų ir simfoniniame orkestre, bet netrukus buvo pašauktas į sovietų armiją.
Biografija
1964–1966 m. tarnaudamas Sovetske (Tilžėje), grojo profesionalų pučiamųjų orkestre klarnetu ir džiazo orkestre fortepijonu. Grįžęs iš kariuomenės, 1967–1972 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. J. Karoso klasė).
Nuo 1966 m. pradėjo vadovauti Alytaus rajoninių kultūros namų estradiniam ansambliui, 1967–1984 m. vadovavo rajkoopsąjungos moterų vokaliniam ansambliui, kuris buvo respublikinių „Sidabrinių balsų“ konkursų laureatas ir prizininkas. 1968–1972 m. vadovavo Alytaus mašinų gamyklos mišriajam chorui – parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei ir konkurse pelnė prizinę vietą. 1983–1987 m. vadovavo Alytaus šaldytuvų gamyklos vyrų chorui ir 1984–1986 m. švietimo darbuotojų moterų chorui. 1986–1988 m. kūrybiškai dirbo su švietimo darbuotojų moterų vokaliniu ansambliu, tapusiu 1986 m. respublikinio „Sidabrinių balsų" konkurso laureatu.
Nuo 1993 m. Dzūkijos vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir vyresniųjų klasių merginų choro vadovas – parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
Tačiau vaisingiausias ir ilgiausiai trukęs J. Pavilonio darbas yra su Alytaus miesto mišriuoju choru „Putinas“ (1981), kuriam pradėjo vadovauti 1973 m. (anksčiau choras priklausė kultūros namams) ir išugdė jį iki pavyzdingos choro studijos. Choras nuo 1975 m. parengtas visoms respublikinėms dainų šventėms, taip pat 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. Pirmųjų ir kitų prizinių vietų jis pelnė respublikinių dainų švenčių, S. Šimkaus, Č. Sasnausko ir M. K. Čiurlionio konkursuose, liaudies dainų festivaliuose Panevėžyje. 1993 m. dalyvavo tarptautiniame chorų konkurse Švedijoje (Oskarshamno mieste), o 1997 m. XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje. 1996 m. Vokietijoje su Braunschweigo miesto simfoniniu orkestru „Putinas“ atliko A. Dvoržako „Stabat Mater" – išleistos dvi plokštelės. Choras yra parengęs ir daugiau stambesnių kūrinių, koncertavęs daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių, dalyvavęs įvairiuose kultūros renginiuose, dainavęs Rusijoje ir Lenkijoje. J. Pavilonis – Trakų, Alytaus, Prienų, Varėnos, Veisiejų rajonų dainų švenčių ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune dirigentas. 1989–1994 m. Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narys, yra Lietuvos muzikų draugijos narys, buvo Dainavos krašto pirmininkas, harmonizuoja ir aranžuoja dainas chorams bei vokaliniams ansambliams. 1985 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Sūnus Dainius – pianistas.
HNK Orašje
Orašjės HNK – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Orašjės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1966 m.
Mesinos sąsiauris
thumb|Mesinos sąsiauris žemėlapyje
Mesinos sąsiauris – sąsiauris, skiriantis Siciliją nuo Apeninų pusiasalio, jungiantis Tirėnų ir Jonijos jūras. Plotis nuo 3,1 km iki 5,1 km. Ilgis apie 32 km. Sąsiauryje susidaro sūkurys, gali būti, kad šią vietą senovės graikai siejo su Scile ir Charibde.
1957 m. per sąsiaurį buvo pastatyta 220 kV elektros energijos perdavimo oro linija. 1994 m. paklotas kabelis sąsiaurio dugnu. Oro linija nebenaudojama, bet jos pilonai saugomi kaip paminklai, jie tebėra vieni iš aukščiausių pasaulyje (232 m).
Sicilijos sąsiauris
thumb|Sicilijos sąsiauris
Mesinos sąsiauris
Vakarinėje sąsiaurio pusėje išsidėstęs Mesinos miestas, rytinėje – Kalabrijos Redžas.
7-tame XX a. dešimtmetyje kilo planai ištiesti kabantį tiltą per šį sąsiaurį, kuris jungtų Mesinos miestą ir pietinę žemyninę Italijos dalį. Nuo 2006 m. yra ruošiami planai, pagal kuriuos tilto ilgis siektų 3300 m ir jis taptų ilgiausiu kabančiu tiltu pasaulyje.
Sicilijos sąsiauris
Sicilijos sąsiauris - Viduržemio jūros dalis tarp Sicilijos ir Tuniso. Jungia rytinę ir vakarinę Viduržemio jūros dalis. Siauriausioje vietoje - 145 km pločio. Sąsiaurio viduryje išsidėsčiusi Pantelerijos sala.
Planuojama ateityje įgyvendinti megaprojektą - Sicilijos sąsiaurio tunelį.
Izraelio futbolo varžybos 1986–1987 m.
Izraelio futbolo varžybos 1986–1987 m.
Graikijos tamsieji amžiai
Graikijos tamsieji amžiai (apie 1200–800 m. pr. m. e.) – Graikijos istorijos laikotarpis nuo numanomos dorėnų invazijos ir Mikėnų rūmų kultūros pabaigos apie 1200 m. iki pirmųjų graikų miestų-valstybių ženklų IX a. pr. m. e. Šis terminas vis rečiau vartojamas, nes archeologinių radinių ir įrašų iš to laikotarpio trūkumas buvo atsitiktinumas, o ne istorinis faktas.
Tuo metu Viduržemio jūros rytinėje pakrantėje žlugo civilizacija, o Mikėnų miestai buvo apleisti ar sugriauti. Retesnės ir mažesnės gyvenvietės rodo badą ir gyventojų trūkumą. Tuo metu hetitų civilizacija patyrė didelį sukrėtimą, o miestai nuo Trojos iki Gazos buvo sugriauti. Graikijoje Mikėnų biurokratų raštas, naudotas graikų kalbai užrašyti, išnyko. Ant graikų puodų po 1100 m. pr. m. e. išnyko Mikėnams būdingos žmonių figūros ir atsirado paprastesni geometriniai raštai. Anksčiau buvo manoma, kad ryšiai su užsienio šalimis tuo metu buvo nutrūkę, o kultūrinis augimas buvo lėtas. Lefkados ir Lelantino lygumos Eubojoje kasinėjimai rodo kultūrinius ryšius ir prekybą su Rytais, ypač Levanto pakrante nuo 900 m. pr. m. e ir helenų migraciją į Kiprą.
Tamsiųjų amžių kultūra
Žlugus rūmams nebebuvo statoma monumentalių akmeninių pastatų, išnyko sienų tapyba ir Linijinis B raštas, nutrūko svarbūs prekybos ryšiai, o miestai ir kaimai buvo apleisti. Sumažėjo Graikijos gyventojų skaičius, o organizuotų valstybių armijų, karalių, pareigūnų ir perskirstymo sistemos pasaulis išnyko. Daugumą to meto žinių pateikia kapai ir šalia palaikų esantys daiktai. Kiek tiksliai seniausi graikų literatūros šaltiniai Homeras ir Heziodas aprašo IX-VIII a. pr. m. e. gyvenimą yra ginčų objektas.
Kai kurie Graikijos regionai (Euboja, Atika, Centrinė Graikija) ekonomiškai atsigavo greičiau nei kiti, bet vargingiausių graikų gyvenimas nepasikeitė šimtmečiais. Tais laikais vis dar būdavo audžiama, dirbama žemė, žiedžiami puodai, bet gamyba buvo žemesnio lygio ir našumo. Kai kurios techninės naujovės atsirado 1050 m. pr. m. e. su protogeometrinio stiliaus atsiradimu, pvz.: geresnė puodų žiedimo technika. Greitesnis žiedimo ratas lėmė taisyklingesnės formos vazų atsiradimą, o skriestuvu buvo padaromi tikslesni apskritimai ir pusapskritimiai jų dekoravimui. Aukštesnėj temperatūroj deginant vazas gautos geresnės glazūros. Tačiau buvo polinkis daryti paprastesnes vazas, mažiau resursų buvo skirta kurti menui.
Tuo metu geležies lydymas, atkeliavęs iš Kipro ir Levanto, buvo patobulintas panaudojant vietinius geležies resursus, ignoruotus mikėniečių: ašmeniniais ginklais pradėjo naudotis ir neelitiniai kariai. Iki šiol nežinoma kada geležiniai ginklai ir šarvai tapo pranašesni už bronzinius. Apie 1050 m. atsirado daug mažų geležies dirbtuvių, o nuo 900 beveik visi kapuose rasti ginklai yra geležiniai.
Kretėjus
Kretėjus − miestas Prancūzijoje, prie Marnos upės; 12 km nuo Paryžiaus.
Kretėjus yra Il de Franso regione, Marnos slėnio departamento administracinis centras. Miestas yra arkivyskupijos centras.
Pirmą kartą miestas paminėtas 865 m. kaip Kristoliumas (Cristoïlum).
Miestų partnerystė
Kretėjų, miestų partnerystės ryšiai sieja su šiais pasaulio miestais:
Čadas
Čado Respublika (Čadas) – valstybė Centrinėje Afrikoje. Ribojasi su Libija šiaurėje, Sudanu rytuose, Centrinės Afrikos Respublika pietuose, Kamerūnu ir Nigerija pietvakariuose ir Nigeriu vakaruose.
Istorija
Apie senąją Čado istoriją: Kanem-Bornu, Vadajus