cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dodge Charger (B-platforma)
1970
Pirmą kartą antroje šių automobilių kartoje pasirodė naujas variklis. Tai buvo 440 Six Pack variklis su trigubu 2-barelių karbiuratoriumi, turintis 390 AG (291 kW). Nepaisant šių pakeitimų automobilio gamyba dar karta sumažėjo ir 1970 metais buvo pagaminta tik 46 576 automobiliai, tačiau tam įtaką darė ir naujas Dodge Challenger automobilis, bei aukštos draudimo kainos. 1970 metų NASCAR sezone Charger iškovojo daugiau pergalių, nei kada nors anksčiau (10) taip aplenkdamas net 1969 Charger Daytona ir Plymouth Superbird modelius.
Šetlando salų vėliava
right|thumb|250px|Šetlando salų vėliava. Pločio ir ilgio santykis – 5:3 (arba 2:3) Šetlando salų vėliava – stačiakampio formos mėlyname fone baltas skandinaviškas kryžius.
Heraldinis blazonavimas (aprašymas): Azur fone Argent skandinaviškas kryžius.
Istorija
Šetlando salų vėliavą sukūrė Roy Grönneberg ir Bill Adams 1969 m. Skandinaviškas kryžius yra istoriška jungtis su Skandinavijos šalimis. Vėliava naudojama kaip specialus Šetlando salų atpažinimo simbolis.
Spalvos
Vėliavoje panaudotos Škotijos vėliavos spalvos.
Spalvų reikšmės Pantone spalvų sistemoje:
Spalvų reikšmės RGB spalvų sistemoje:
Algimantas Adolfas Jucys
Algimantas Adolfas Jucys (1936 m. lapkričio 14 d. Kaune – 1998 m. liepos 29 d. Vilniuje) – Lietuvos matematikas, fizikas.
Biografija
Gimė 1936 m. lapkričio 14 d. Kaune, fiziko ir matematiko Adolfo Jucio šeimoje. 1960 m. baigė teorinės fizikos studijas VU absolventas. Nuo 1967 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijoje. 1971 m. tapo fizikos ir matematikos mokslų daktaru. 1977-1990 m. dirbo fizikos institute, 1990-1996 m. teorinės fizikos ir astronomijos institute. Iki 1997 m. teorinės fizikos ir astronomijos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. Buvo JAV matematikų draugijos narys. Tyrinėjo atomo ir branduolio sluoksninių modelių teoriją bei jos matematinius tyrimus. Kartu su JAV mokslininku G. E. Murphy sukūrė Jucys-Murphy elementų formulę, kuria remiamasi kuriant kvantinių grupių (q algebrų) teoriją. Mirė 1998 m. liepos 29 d. Vilniuje.
Berdžeso skalūnai
thumb|Volkoto karjeras – pirmoji Berdžeso skalūnų vieta, kurioje atrasti dideli kiekiai bestuburių [[Fosilija|fosilijų]] Berdžeso skalūnai  – fosilijų radimvietė Kanadoje, Britų Kolumbijoje, Joho nacionaliniame parke. Pirmosios fosilijos atrastos 1909 m. Čarlzo Dulitlio Volkoto. Fosilijos randamos tarp skalūnų sluoksnių. Fosilijų amžius siekia 540 mln. metų.
Dėl savo paleontologinės reikšmės Berdžeso skalūnai 1981 m. drauge su kitais Uolinių kalnų objektais įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija ir reikšmingumas
Pagal tuo metu priimtą požiūrį, Volkotas bandė Burgeso skalūnuose atrastus gyvūnus priskirti jau esančioms kategorijoms. Dėl šios priežasties Skalūnai nesusilaukė daugiau dėmesio ir nebuvo laikomi labai reikšmingais – manyta, kad nieko iš esmės naujo ten neatrasta.
Septintojo dešimtmečio pradžioje kasinėjimus atnaujino trilobitų ekspertas Haris Blekmoras Vitingtonas (Harry Blackmore Whittington). Kartu su dviem Kembridžo universiteto studentais Dereku Brigsu (Derek Briggs) ir Saimonu Morisu (Simon Conway Morris) jis iš naujo išstudijavo Berdžeso skalūnų fosilijas ir nustatė, kad jos yra daug įvairesnės ir neįprastesnės nei Volkoto klasifikacija leistų manyti. Dauguma jų beveik nepanašūs į kitus, šiuo metu egzistuojančius gyvūnus. Paaiškėjo, kad nemaža dalis Volkoto atrastų gyvūnų priklauso iki tol nežinotiems tipams.
Nuo 1970 m. kasinėjimus vykdo Karališkasis Ontarijo muziejus (Kanada).
Berdžeso skalūnuose iki dabar iškasamos naujos fosilijos, didesniais kiekiais nei spėjama jas studijuoti. Šiuo metu Ontarijo muziejus turi virš 140 tūkstančių skirtingų bestuburių rūšių fosilijų. Tai yra didžiausia ir unikali bestuburių fosilijų radavietė pasaulyje.
Berdžeso skalūnų tipo fauna
thumb|250px|right|Bestuburio opabinia rekonstrukcija Berdžeso skalūnų tipo fauna yra bendras pavadinimas Kambro vidurio bestuburių gyvūnų fosilijoms. Manoma, kad tuo metu šie gyvūnai buvo išplitę po visą pasaulį, kadangi panašių fosilijų dabar randama beveik kiekviename žemyne.
Berdžeso skalūnų tipo fauną dažniausiai sudaro bestuburiai, minkštakūniai organizmai. Pagrindinės grupės yra pintys, Palaeoscolecida klasės kirmėlės, Palaeoscolecida, Lobopodia, nariuotakojai ir Anomalocarididae.
Ši fauna paprastai gyvendavo vandenynų eufotinėje zonoje.
Jungtinių Amerikos Valstijų moterų vandensvydžio rinktinė
Jungtinių Amerikos Valstijų moterų vandensvydžio rinktinė – nacionalinė moterų komanda, kuri atstovauja JAV oficialiose vandensvydžio varžybose.
Berdžeso skalūnai
Berdžeso skalūnų tipo fauna
Neskaitant Berdžeso skalūnų, kitos didžiausios šio tipo faunos fosilijų radavietės yra Kinijoje ir Grenlandijoje.
Berdžeso skalūnų tipo prezervacija
thumb|250px|right|[[Trilobitas|Trilobito fosilija iš Berdžeso skalūnų, matomi išlikę minkštieji audiniai]] Fauna Berdžeso skalūnuose fosilizavosi išskirtiniu būdu, šiuo metu vadinamu Berdžeso skalūnų tipo prezervacija. Kietesnės kūno dalys, pavyzdžiui, kutikulė, yra išlikusios kaip ploni atspaudai. Minkšti audiniai yra sukietėję, ir kietėjimo procesas vyko labai greitai, sprendžiant iš to, kad jie beveik nespėję suirti. Vidutinio kietumo audiniai, kaip kad raumenys, neišliko.
Kol kas dar tvirtai nežinoma, koks procesas nulėmė tokią fosilizaciją. Beveik neabejotina, kad organizmai buvo palaidoti po sąnašų lavina, tačiau neaišku, ar jie buvo užlieti ir dabar randami ten kur ir gyveno; ar lavinos atnešti iš kitų vietų, ar dalis tokių dalis tokių.
Panašiu, nors ir ne identišku būdu išlikusių fosilijų yra atrandama dar maždaug keturiasdešimtyje vietų. Dauguma tokių fosilijų yra kambro periodo, tačiau pasitaiko ir iš kitų.
Semeniškės (Šiauliai)
Semeniškės – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 38 km į šiaurę nuo Šiaulių, į vakarus nuo kelio, Girkančių miško pietvakariniame pakraštyje.
Istorija
Nuo 1918 m. kaimas priklausė Šiaulių apskrities Šakynos valsčiui, nuo 1920 m. Kruopių valsčiui, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.
PFK Čavdar Etropole
Etropolės „Čavdar“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Etropolės.
Lygainiai (Kaunas)
Lygainiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Padauguvos.
Saulius Urbanavičius
Saulius Urbanavičius (g. 1973 m. vasario 1 d. Vilniuje) – buvęs VĮ Registrų centro generalinis direktorius, teisininkas. Buvęs Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) direktorius.
Biografija
1995 m. Lietuvos policijos akademijoje įgijo teisės bakalauro laipsnį. 2006 m. Mykolo Romerio universitete įgijo teisės magistro laipsnį.
1994–1999 m. dirbo Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos Nusikalstamų susivienijimų kontrolės skyriaus vyresniuoju inspektoriumi.
1999–2012 m. dirbo Lietuvos Respublikos muitinėje: 1999–2002 m. – Muitinės departamento prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos Pažeidimų prevencijos ir tyrimų tarnybos Kovos su kontrabanda skyriaus vyriausiuoju inspektoriumi, viršininko pavaduotoju; 2002–2005 m. – Muitinės kriminalinės tarnybos skyriaus viršininko pavaduotoju, skyriaus viršininku; 2005–2008 m. – Muitinės kriminalinės tarnybos direktoriaus pavaduotoju; 2008–2012 m. buvo Muitinės kriminalinės tarnybos direktorius.
Nuo 2012 m. sausio 30 d. ėjo Specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriaus pirmojo pavaduotojo pareigas, jam suteiktas vyriausiojo specialiojo agento tarnybinis rangas.
Nuo 2013 m. kovo 29 d. iki 2018 m. ėjo Specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriaus pareigas, jam suteiktas ypatingojo specialiojo agento tarnybinis rangas.
Nuo 2018 m. birželio vadovauja VĮ Registrų centrui.
Paupio mokykla-daugiafunkcis centras
Raseinių rajono Paupio mokykla-daugiafunkcis centras – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Paupyje (Raseinių raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190097270. Steigėjas Raseinių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Uždaryta 2018 m.
Aukštutinės Mazovijos aukštuma
Aukštutinės Mazovijos aukštuma – mezoreljefas esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose. Šiaurėje ribojasi su Bebro upės žemuma, rytuose su Narevo upe, pietuose su Bugo ir Nužeco upėmis. Aukštumoje yra šios didesnės gyvenvietės: Zambruvas, Mazovijos Vysokis ir Šepetovas. Aukštumos plotas 2430 km². Aukščiausias taškas 172 m aukštyje virš jūros lygio. Aukštumoje teka Broko, Šlinos ir Gačo upės.
Zambruvo miesto herbas
thumb|right|200px|Zambruvo miesto herbas Zambruvo miesto herbas  – Zambruvo miesto heraldinis simbolis.
Aprašas
Raudoname lauke juoda bekaklė stumbro galva.
Herbo simbolika kilusi nuo paties miesto pavadinimo, kuris atsirado iš 'vieta kurioje renkasi stumbrai'.
Herbas patvirtintas 2003 m. vasario 25 dieną.
Kuodžiai (Lazdijai)
Kuodžiai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 10 km į pietvakarius nuo Kapčiamiesčio, giliai Kapčiamiesčio girioje, prie pat Lietuvos ir Baltarusijos valstybių sienos, Maros pakrantėje. Pasiekiamas mišku keliukais iš Kapčiamiesčio.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Pokrovsko valsčių, Kapčiamiesčio parapiją.
Kalniai (Darkiemio apskritis)
Kalniai arba Novo-Gurjevskojė (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Drachenberg, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Ново-Гурьевское) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Geležininkų valsčiaus kaimas, nuo 1874 m. gegužės 6 d. Kalnių valsčiaus centras. Priklausė Balėtų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sadovojės apylinkės kaimas.
thumb|right|300px|Kalnai – moreninių kalvų grandinė, davusi kaimui vardą. Ant vienos iš jų 1903 m. buvo pastatytas [[Bismarko bokštai|Bismarko bokštas]]
Masa
Masa – miestas Italijoje, Toskanoje, Masos-Kararos provincijos sostinė. Ji yra Frigido upės slėnyje prie Apuano Alpių apie 5 km nuo Tirėnų jūros. Masa yra turistinėje zonoje, su miestu dvyniu Karara ji garsėja iškasamu ir apdorojamu marmuru.
Istorija
XV-XIX a. Masa buvo Masos ir Kararos kunigaikštystės, kurią valdė Malaspinų ir Cybo-Malaspinų šeimos, sostinė. Masa yra pirmasis miestas Europoje, kur buvo panaudotas kompasas nubrėžti kasyklų žemėlapius ir nustatyti jų savininkų ribas.
1829 m. miestą pradėjo valdyti austriška Estės šeimos atšaka, o 1859 m. Masa buvo prijungta prie Sardinijos karalystės.
Mikoyan-Gurevich MiG-29
MiG-29 (pilnas pavadinimas – Mikojan-Gurevič MiG-29, ) – ketvirtos kartos viršgarsinis dviejų variklių reaktyvinis naikintuvas. Pradėtas gaminti Sovietų Sąjungoje kaip atsakas į JAV gaminamą F-15 Eagle.
Istorija
MiG-29 (kaip ir sunkusis naikintuvas Su-27) pradėtas projektuoti 1969 m. išanalizavus JAV FX programą, kurios rezultatas buvo JAV KOP naikintuvai F-15 Eagle ir F-16 Fighting Falcon. Tuo metu rusų naudotas MiG-21 (NATO kodas – Fishbed) ir MiG-23 (Flogger) nebeatitiko aukštų reikalavmų. Pirmas skrydis įvyko 1977 m. spalio 6 d., o 1983 m. pradėtas naudoti sovietų KOP. 1986 m. pirmą kartą viešai pademonstruotas intervencijos į Afganistaną metu MiG-29 nugalėjo oro mūšiuose afganų turimus sovietinius Su-20. Pirmojo Irako karo metu nepasižymėjo.
Susijungus Vokietijai, Vokietijos KOP (Luftwaffe) buvo naudojami Vokietijos Demokratinės Respublikos turimi MiG-29. 2003 m. rugsėjo mėn. 22 naikintuvai buvo parduoti Lenkijos KOP už kiekvieną MiG-29 mokant simbolinę 1 € kainą.
Šalys naudotojos
thumb|250px|Šalys kurios naudoja (-jo) MiG-29
Dabar naudoja
Skliausteliuose – naikintuvų kiekis. * – tikslus kiekis nežinomas.
Modifikacijos
thumb|200px|MiG-29OVT aeroparodoje ([[Berlynas, 2006 m.)]] thumb|200px|Kokpitas thumb|200px MiG-29 (Fulcrum) bazėje sukurtos modifikacijos:
Ginkluotė
Naikintuve sumontuota:
Viso naikintuvas gali pakelti apie 3 500 kg ginkluotės.
Olibrijus
Olibrijus – Vakarų Romos imperijos imperatorius 472 m. rugpjūčio 20 d. – spalio 23 d.
Biografija
thumb|left|Geizerichas siaubia Romą, Karlo Briulovo paveikslas Romos senatorius, vedęs imperatoriaus Valentiniano III dukterį Placidiją. Vandalių karaliaus Geizericho buvo remiamas kandidatu į imperatoriaus sostą, nes jo sūnus Hunerikas buvo vedęs kitą Valentiniano III dukrą, bet varžybas pralaimėjo Ryto Romos imperatoriaus Leono I iškeltam Antemijui, kurį parėmė karvedys Recimeras. 472 m. apkaltinus Antemijų išdavyste, Recimeras imperatoriumi paskelbė Olibrijų ir šturmu užėmė Romą. Po Antemijaus nužudymo mirė ir pats Recimeras rugpjūčio 9 ar 19 d. Po Recimero mirties reali valdžia atsidūrė jo sūnėno Gundobado rankose. Tiksli Olibrijaus paskelbimo imperatoriumi ir jo mirties data nežinoma. Manoma, kad jis mirė Romoje nuo maro spalio 22 d. ar lapkričio 2 d.
Viskėnai
Viskėnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pakalnių. Yra saugomas Utenio akmuo.
Istorija
Kaimas minimas 1704 m. Molėtų parapijos krikšto metrikų knygoje de Wiskiany.
Maleckažemis
Maleckažemis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, Tauragnų seniūnijos pietvakariuose, 8 km į šiaurės rytus nuo Kuktiškių ir 4 km į pietvakarius nuo Tauragnų. Piliakalnio seniūnaitijos centras.
Ramūnas Čapkauskas
Ramūnas Čapkauskas (g. 1977 m. kovo 15 d. Kaune) – Lietuvos žiedinių lenktynių ir ralio pilotas.
2003 m. suteiktas Lietuvos sporto meistro vardas. 2004 m. Latvijos sporto meistro vardas.
Sportinę karjerą pradėjo kartingų sporte būdamas 7-nerių metų. Kartingais Ramūnas lenktyniavo iki 1995 m. Per šį laikotarpį penkis kartus tapo Lietuvos čempionu. Nuo 1995 m. dalyvauja žiedinėse lenktynėse.
Šiuo metu Ramūnas dalyvauja ralio bei ilgų distancijų lenktynėse. Ralyje pilotuoja sportinį automobilį Mitsubishi Lancer Evo IX.
Ramūnas yra tituluočiausias Lietuvos žiedinių lenktynių dalyvis.
2007 m. nugalėjo 1000 kilometrų lenktynėse. 2012 m. pasiekė absoliutų trasos rekordą: 1:17.270 min.
Pergalės ralyje
! Nr. ! Ralis ! Sezonas ! Šturmanas ! Automobilis
Pasiekimai
! LARČ absoliutus Čempionas
Paryžiaus universitetas
Paryžiaus universitetas gali reikšti:
Mantujos apgultis
Mantujos apgultis (1796 birželio 4 - liepos 31, 1796 rugpjūčio 24 - 1797 vasario 2) - vienos iš pagrindinių Italijoje tvirtovių apgultis, įvykusi Napoleono Italijos kampanijoje.
Mantuja buvo gyvybiškai svarbus taškas abiem pusėm Šiaurės Italijos kampanijoj. Prancūzams pirmąsyk užgulus miestą, už jo sienų austrai turėjo 9000 karių ir 500 patrankų. Viena siuntė savo paramą ir neišvengiamas generolo Dagobert Wurmser atvykimas privertė Napoleoną nutraukti operaciją, sunaikinti savo artileriją ir keliavo susidurti su pastiprinimu. Vėliau sekę du austrų pralaimėjimai ties Lonato ir Castiglione leido Mantua pasistiprinti 6000 kariais. Napoleonas vėl žygiavo Mantujos link, tačiau Wurmser vėl pasirodė ties prancūzais. Prancūzai vėl sumušė austrus ties Kalijanu (Caliano) ir Basanu (Bassano) ir privertė Wurmser pasitraukti į Mantua. Daugiau karių mieste tik smarkiau mažino maisto atsargas tvirtovėje, todėl Wurmser bandė prasiveržti, bet buvo priverstas grįžti į miestą, prarasdamas 4000 karių. Dar vienas austrų pastiprinimas buvo sumuštas ties Caldiero, Arcola ir Rivoli, todėl 1797 02 02 Wurmser buvo priverstas pasiduoti. Per Mantua apgultį žuvo 18000 austrų bei 7000 prancūzų. Panaikinęs tvirtovės pavojų savo ryšiams Napoleonas dabar galėjo susitelkti kampanijai į Austriją.
Kalnų rogės Zipfy
Kalnų rogės Zipfy  - tvirto plastiko vienvietės kalnų rogės su svirtimi stabilumui ir posūkiams užtikrinti.
Naudojimas ir valdymas
Sukurtos tik leidimuisi nuo kalnų. Tinkamos važiuoti ir snieguota, ir ledo trasa. Valdymui specialių įgūdžių ar papildomo mokymosi nereikia. Skirtos visai šeimai: vaikams, paaugliams ir suaugusiems. Atsisėdus ant neslidžia danga padengtos sėdynės, kojos ištiesiamos pirmyn, rankomis laikomasi už svirties. Kad sulėtinti ar visiškai sustabdyti pakanka nuleisti kojas, o vairuojama palinkstant į vieną, ar kitą šoną.
Istorija
Originalių Zipfy kalnų rogių pėdsakai veda į mažą Bavarijos Alpių miestelį, kur 1970 m. buvo suprojektuotos geresniam nusileidimui nuo kalno, nei tam tikslui iki tol naudotas anglių kastuvas. Pirmasis Zipfy rogių kūrėjas - Johann Uttenthalen. Šiuolaikines Zipfy roges sukūrė kanadiečių kompanija „Great Circle Works“. Nuo 60-ųjų pabaigos, kai pirmą kartą buvo išleistos šios rogės, tapo tikra sensacija Europoje ir neatsiejama žiemos laisvalaikio ir sporto dalimi. Nuo 2010 metų kasmet Europoje, Kanadoje, Amerikoje bei Japonijoje organizuojami čiuožimo Zipfy kalnų rogėmis čempionatai, varžybos ir renginiai įvairaus amžiaus grupėms. Naujausia Zipfy rogių ekstremalaus sporto kryptis - Heli Zipfy - tai šuoliai į kalnus iš malūnsparnio su Zipfy rogėmis, kaip kad šokama ir su slidėmis.
Zambruvo miesto vėliava
thumb|right|200px|Zambruvo miesto vėliava Zambruvo miesto vėliava - tai Zambruvo miesto vėliava, kurioje raudonai baltame fone vaizduojama juodos spalvos stumbro galva. Vėliavos simbolika kilusi nuo paties miesto pavadinimo, kuris atsirado nuo senoviško lenkų kalbos žodžio Ząbr, kas reiškia vieta kurioje renkasi stumbrai. Vėliavos naudojimas patvirtintas 2003 m. vasario 25 dieną.
Krupai
Krupai – vokiečių verslininkų bei pramonininkų dinastija XIX – XX a., Krupp koncerno – kurį laiką didžiausios bendrovės Europoje valdytojai.
Istorija
Friedrich Krupp įsteigta ir vėliau jo sūnaus Alfredo plėtota bendrovės veikla keitė regiono ir miesto (Esenas) veidą – vyko industrializacij, trukusi iki pat II. pasaulinio karo pradžios.
Krupai buvo artimai susiję su Vokietijos vyriausybėmis (išimtis – Veimaro Respublika), bendravo su jų vadovais – Kaizeriu Vilhelmu I. iki pat K. Adenaurio. Dinastijos gamyklų gaminti ginklai tiekti karams Europoje 1866–1945.
Šeimos nariai
Kiti artimi šeimos asmenys – Berthold Beitz, Alfried Krupp patikėtinis, iki 2005 Alfried Krupp von Bohlen und Halbach-Stiftung kuratorijos pirmininkas.
Etropolė
Etropolė – miestas vakarų Bulgarijoje, Balkanų kalnų šiaurinėje pašlaitėje, 80 km nuo Sofijos. Rotušė, seniausias šalyje laikrodžio bokštas (nuo 1710 m.), vienuolynas.
Final Fantasy Type-0
Final Fantasy Type-0 – 2011 m. Japonijoje pristatytas videožaidimas „Sony PSP“ nešiojamajai konsolei. 2015 m. išleistas pagerintos grafikos (HD) tarptautinis leidimas „PlayStation 4“ ir „Xbox One“ žaidimų konsolėms. Dar labiau pagerintos grafikos žaidimo versija išleista PC „Windows“ sistemoms.
„Final Fantasy Type-0“ yra veiksmo RPG žaidimas, kuriame žaidėjas gali valdyti 14 herojų elitinį Class Zero būrį kovų fiktyviame Orience pasaulyje metu. „PSP“ konsolei žaidimas turėjo kelių žaidėjų prisijungimo galimybę, HD versijoje ši galimybė panaikinta. „PSP“ leidimas Japonijoje išplatintas 0,81 mln. kopijų tiražu, HD versijos išplatintų kopijų skaičius viršijo 1 mln. vienetų. Vidutinis Vakarų kritikų įvertinimas 2015 m. žaidimo HD versijai − 73 balai iš 100 pagal metacritic.com svetainės suvestinę.
Leidimai
„Final Fantasy Type-0“, „PSP“ konsolė: „Final Fantasy Type-0 HD“, „PlayStation 4“ ir „Xbox One“ konsolės: „Final Fantasy Type-0 HD“, PC „Windows“ platforma:
Apie žaidimą
„Final Fantasy Type-0“ žaidimas buvo anonsuotas 2006 m. pavadinimu „Final Fantasy Agito XIII“, kartu su žaidimais „Final Fantasy XIII“ ir „Final Fantasy XIII Versus“. Šie žaidimai sudaro Fabula Nova Crystallis subseriją „Final Fantasy“ žaidimų serijoje, kurią kuria Japonijos „Square Enix“ kompanija. Žaidimus sieja bendra pasaulių mitologija, tačiau jie siužetiškai neturi nieko bendro.
Siužetas
Žaidimas prasideda fikciniame Orience pasaulyje, kuriame yra 4 valstybės: Rubrum dominija, Milites imperija, Concordia karalystė ir Lorican aljansas. Kiekvienos valstybės galios šaltinis yra vienas jos valdomas kristalas. 4 kristalai palaiko pasaulio jėgų pusiausvyrą ir naudoja skirtingas jėgas tam pasiekti. Netikėtai Miletes imperijos armija, vadovaujama maršalo Cid Aulstyne, užpuola likusias valstybes, siekdama užvaldyti jų kristalus. Žaidimo veiksmas prasideda Rubrum dominijoje, kur technologijų dėka Miletes imperija užblokavo Rubrum kristalo magiškąsias galias ir Rubrum kariuomenė tapo labai pažeidžiama nebegalėdama naudoti magijos, kas buvo jos pagrindinis ginklas.
Į pagalbą iškviečiamas 12 Rubrum elitinių karių-kadetų būrys Class Zero, kurie neprarado galių valdyti magijos. Prie jų prisijungia du papildomi herojai. Rubrum dominija sėkmingai atremia imperijos atakas ir Class Zero patys pasiunčiami su karine misija į imperijos sostinę. Netikėtai valstybės susitaria dėl taikos, tačiau imperijos sostinėje nužudoma Concordia karalystės valdovė, o jos nužudymu apkaltinami Class Zero kariai. Class Zero būrys turi padėti atremti susivienijusių Miletesi imperijos ir Concordia karalystės puolimą prieš Rubrum dominiją, bei išsiaiškinti, kas slypi už imperijos noro užvaldyti kristalus.
Žaidimo mechanika
thumb|right|260px| Žaidimo kovos scena Žaidimo pradžioje suteikta galimybė iškart valdyti 12 Class Zero karių ir 2 papildomus prie būrio prisijungusius veikėjus. Karių yra po lygiai vaikinų ir merginų, jie apsirengę bendra uniforma. Veiksmas vyksta 3D pasaulyje kovojant su monstrais ir priešininkų kareiviais, mašinomis-robotais. Misijoje pasirenkami trys pagrindiniai kariai-kadetai, o kitus galima pasilikti rezerve. Žaidėjas valdo tik vieną karį ir kovoje gali keisti jį iš trijų dalyvių. Žuvus kariui iš rezervo galima pasirinkti kitą veikėją ir tęsti kovą. Žaidimo pabaiga laikoma, kai misijos metu žūsta visi Class Zero kariai (nebegalima pasirinkti iš rezervo). Žaidimo metu karių savybes, jų galias galima tobulinti naudojant po kovos renkamus taškus iš nugalėtų priešininkų. Galima pasirinkti, kiek tobulinti karių − mažiau karių greičiau tampa galingesni, tačiau daugiau stiprių karių pagerina šansus užbaigti sunkią misiją, nes gali pakeisti žuvusius veikėjus iš rezervo.
Žaidimo eigoje renkami ar nusiperkami galingesni aksesuarai, ginklai, tobulinamos magiškosios jėgos, renkami trofėjai. Žaidėją lygi virtualus pagalbininkas − muglas, kuris eigoje pataria, ko imtis norint nugalėti priešininką, nurodo misijų užduotis ar komentuoja situaciją. Panaikinus „PSP“ versijos kelių žaidėjų prisijungimo galimybę, vietoj jų į kovą žaidimo HD versijoje galima pasitelkti AI valdomus veikėjus, vadinamus SP Unit, kurie vaizduojami pilkais siluetais. Jų varduose užfiksuoti žaidimo kūrėjų vardai, kuriuos praneša muglas. Tarp misijų Class Zero kadetai gali kelti savo galių lygius, vykdyti papildomas misijas ar ieškoti informacijos. Laikas tarp pagrindinių misijų yra ribotas. Class Zero kadetų būstinė vadinama Akademija, kurioje galima mokytis žaidimo, sužinoti įvairios informacijos apie pasaulį ir pan.
„Final Fantasy Type-0“ yra veiksmo žaidimas. Skirtingai nuo „Final Fantasy“ pagrindinės linijos žaidimų, kovos vyksta realiu laiku, o ne ėjimų ar ATB sistemos principu. Class Zero karys turi 4 pagrindines funkcijas, valdomas klavišų pagalba: ataką jam būdingu ginklu, dvi specialių atakų komandas ir 1 gynybinę funkciją. Kovos metu jis gali išvengti priešininko atakų, laisvai judėti aplink priešininką. Kovojant su keliais priešininkais galima rinktis, kurį iš jų atakuoti. Žaidime nėra daugelio „Final Fantasy“ serijos burtų. Žaidime vaizduojamas kraujas ir mirtis, kas nebūdinga serijai, tačiau yra serijoje pasikartojančių būtybių: muglų, eidolonų, čokobo paukščių, įvairių priešininkų rūšių. Dalis dialogų tarp veikėjų vaizduojami tekstu. Siužeto vingiai pasakojami vaizdo intarpuose. Žaidime yra keli minižaidimai, daugiausiai laiko tenka RTS elementų turinčiam miestų užėmimo žaidimui pasaulio žemėlapyje.
Alfred Krupp
Alfredas Krupas (, pradžioje vad. Alfried Krupp, 1812 m. balandžio 26 d. Esene – 1887 m. liepos 14 d. Esene) – vokiečių pramonininkas, išradėjas.
Alfredas Krupas išplėtė tėvo Friedrich Krupp įkurtą Kruppsche Gussstahlfabrik fabriką, kuris tapo dabartinio koncerno ThyssenKrupp AG pirmtaku, tuomet didžiausia pramonės bendrove Europoje.
Krupp
Žodis Krupp turi keletą reikšmių:
Apšermeninkai (Rusija)
Apšermeninkai arba Rečkalovas (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Fuchstal, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Pabaliai (Kaunas)
Pabaliai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Vilkijos, prie kelio.
Istorija
Buvo dvaras, tačiau duomenų neišlikę. Tautodailininkė skulptorė Elžbieta Daugvilienė su vyru Steponu valdė gerai valdomą nuosavybę Pabaliuose.
Pomorijė
Pomorijė – miestas rytų Bulgarijoje, prie Juodosios jūros, 20 km nuo Burgaso. Išvystytas turizmas.
Istorija
Miestą V–IV a. pr. m. e. įkūrė graikai.
Finder
Finder – standartinė Mac OS ir Mac OS X operacinių sistemų programa skirta surasti, perkelti, sukurti ir šalinti failus ir aplankus. Analogiška programa Microsoft Windows operacinėje sistemoje yra „Explorer“.
Tohoku regionas
Tohoku regionas  – Japonijos regionas, esantis Honšiū, didžiausios salos Japonijoje, šiaurės rytuose, ką ir byloja pats regiono pavadinimas ( – „šiaurės rytų“).
Arūnas Blūšius
Arūnas Blūšius (g. 1953 m. balandžio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas, roko grupų gitaristas ir dainininkas.
Tohoku regionas
Geografija
Tohoku regionas, kaip ir didžioji dalis Japonijos, kalnuota ir kalvota. Čia iš šiaurės į pietus driekiasi Ou kalnai, dalijantys regioną išilgai. Tarp kalnų įsiterpę nemažai derlingų slėnių, o pajūryje yra lygumų.
Istorija
Šis regionas Japonų Jamato valstybei buvo pati atokiausia provincija, neįsavinta labai ilgai. Ji buvo vadinama Mičinoku (陸奥 みちのく, t. y. „Sausumos kraštas“). Čia labai ilgai išliko senieji gyventojai emiši (dabartinių Ainu protėviai), palengva sunaikinti plečiantis Japonijos valdžiai.
Arūnas Blūšius
Biografija
1977 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1977-1988 m. dirbo Pramprojekto Vilniaus filiale, nuo 1988 m. Lietuvos statybų projektavimo institute, nuo 1990 m. bendrovėje „Arsa“, nuo 1994 m. individualios įmonės vadovas.
Grojo gitara 1971-1972 m. roko grupėje „Gėlių vaikai“ (ir vokalistas), 1984-1996 m. ir nuo 2003 m. Antis, 1990-1993 m. grupėje „Kiaulė“.
Kūryba
Projektuoja daugiausia pramonės ir visuomeninius pastatus, svarbesni:
Tohoku regionas
Istorija
Administraciškai šis tolimas regionas buvo dalijamas į dvi žemes, kurių riba ėjo ties Ou kalnais. Vakarinė žemė vadinosi Deva, o rytinė – Mucu. Tai buvo didžiausios Japonijos žemės. Tik XIX a. pabaigoje šios žemės buvo suskaldytos į smulkesnes dalis, davusias pradžią dabartinėms prefektūroms.
Administracija
Tohoku regione yra šešios prefektūros: Akitos, Aomorio, Fukušimos, Ivatės, Mijagio ir Jamagatos.
Zambruvo geležinkelio stotis
Zambruvo geležinkelio stotis - geležinkelio stotis Zambruvo mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Zambruvo apskrityje. Tai nebenaudojama stotis per kurią ėjo Zambruvas-Červoni Buras geležinkelio linija. Nuo stoties iki Zagrobi Zakževo geležinkelio stotelės yra 6,1 km.
Tohoku regionas
Turizmas
Šiame regione turizmas tampa pagrindiniu verslu. Tohoku išsaugojo atokios vietos reputaciją: čia stovi paskutinė Honšiū salos senųjų gyventojų Ainų tvirtovė ir esti karais garsėjusios vietos. Regionui būdingas kvapą gniaužiantis kraštovaizdis, tačiau su atšiauriu klimatu. Haiku poetas Macuo Bašio rašė kūrinį „Oku no Hosomichi“ būtent keliaudamas šiame regione.
Pagrindinės lankytinos vietos:
Velbiškės
Velbiškės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pakalnių.
Istorija
Kaimas minimas 1704 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje de Welbiszki.
LHCf
Prie projekto dirba 29 mokslininkai iš 9 mokslo įstaigų.
Sandara ir tikslai
Detektoriai sudaryti iš volframo plokštelių ir plastikinių scintiliatorių. Jais galima tiksliai nustatyti ATLAS detektoriuje susidariusių neutralių pionų kiekį ir energijas. Tikimasi, kad tai padės paaiškinti itin aukštos energijos kosminių spindulių kilmę.
Simuna
Simuna  – gyvenvietė (alevik) Veike Marjos valsčiuje, Vakarų Viru apskrityje, šiaurės rytų Estijoje. 454 gyventojai (2011 m. sausio 1 d. duomenys). Anksčiau Simuna buvo administracinis centras Avandusės valsčiaus, kuris buvo prijungtas prie Veike Marjos valsčiaus.
Simunoje yra vienas iš Struvės geodezinio lanko punktų (UNESCO paveldo objektas). Simunos (Katko) punktas pažymėtas 1,9 m aukščio granitiniu stulpu, pastatytu 1849 m.
Avandusės dvaras
Avandusės dvaras pirmą kartą buvo paminėtas 1494 m. Iki šių dienų išlikusių rūmų istorija siekia 1679–1684 m., kuomet tuomečio žemės savininko Gideono fon Foko iniciatyva juos pastatė meistras iš Talino Gerdas Vorbergas. Nuo to laiko statinys smarkiai keitėsi, kol 1890 m. galutinius pakeitimus jame atliko architektas Rudolfas fon Engelhardtas.
Rusų geografas Fiodoras Litkė buvo garsiausias šio dvaro valdytojas. Tai byloja ant rūmų sienos pakabinta atminimo lenta.
Eritrizmas
thumb|300px|Tamsusis šeškas eritristas Eritrizmas, eritrochroizmas  – reiškinys, kai gyvūno kailis, plaukai, oda, plunksnos ar kiaušinio lukštas raudonesni nei būdinga tos rūšies atstovams. Eritrizmu pasižymintys individai vadinami eritristais.
Žiogų eritrizmas
Žinomi žiogų etritrizmo atvejai. Tokios žiogų spalvos gali būti ir maskuotės variantas, kai rūšis gyvena ant raudonlapių augalų.
Architecture in Helsinki
Architecture in Helsinki – 2000 m. Melburno apylinkėse susikūrusi australų indie-pop grupė. Šiuo metu ją sudaro 6 nariai (Cameron Bird, James Cecil, Gus Franklin, Jamie Mildren, Sam Perry, Kellie Sutherland), ankčiau 8 (Isobel Knowles, Tara Shackell paliko grupę).
Dauguma grupės narių gali groti daugiau negu vienu instrumentu. Jų muzikoje galite išgirsti šiuos instrumentus: sintezatoriai, metalofonas, trimitas, tūba, trombonas, klarnetas ir labiau standartinius: gitaros, bosas ir būgnai. Taip pat naudojami ir pavyzdžių rinkiniai, rankų plojimas, bei magnetofonas
Padauguvėlė
Padauguvėlė – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Padauguvos, prie Padauguvos–Karalgirio miškų. Praeina kelias. Kaime išlikęs buvęs Padauguvėlės dvaras.
Šv. Pranciškus Asyžietis
miniatiūra|Šv. Pranciškus ir [[Gubijaus vilkas (kompozicija Krekenavoje)]]
Šventasis Pranciškus Asyžietis (lot. Franciscus de Assisi, Franciscus Assisiensis, Pranciškus Asyžietis gimė kaip Giovanni di Pietro di Bernardone (g. tarp 1181 m. gruodžio mėn. ir 1182 m. rugsėjo mėn. Asyžiuje, Spoleto kunigaikštystė (dabartinė Italija) – m. 1226 m. spalio 4 d. Asyžiuje, Popiežiaus valstybėje (dabartinė Italija)) – vienuolis, katalikų šventasis, įkūręs Mažesniųjų brolių ordiną (labiau žinomas kaip pranciškonų ordinas) bei prisidėjęs prie Šv. Klaros Neturtėlių seserų ordino įkūrimo. Yra Italijos, gyvūnų, katalikybės plėtros, gamtosaugos ir prekybininkų globėjas. Jo relikvijos saugomos Šv. Pranciškaus Asyžiečio bazilikoje.
Biografija
Šv. Pranciškaus Asyžiečio (1181–1226) gyvenimo chronologija:
Tarp 1181 m. gruodžio mėn. ir 1182 m. rugsėjo mėn. Asyžiuje, turtingo pirklio šeimoje, Joanna Pica De Bourlemont pagimdė sūnų ir pakrištijo jį vardu Giovanni. Tėvas Pietro di Bernardo di Moricone tuo metu buvo Prancūzijoje, verslo reikalais, o grįžęs davė dar vieną vardą - Pranciškus.
1202 m. vyksta karas tarp Asyžiaus ir Perudžos miestų. Asyžiečiams pralaimėjus, Pranciškus metus praleidžia įkalintas Perudžoje. Tėvas jį sergantį išperka iš nelaisvės.
1204–1205 m. ilgai trunkanti liga. Prasideda ryškios permainos jo gyvenime.
1205 m. Šv. Damijono bažnytėlėje išvysta regėjimą, kurio metu Kristus pakviečia jį eiti ir atstatyti Bažnyčią. Konfliktas su tėvu dėl vargšams išdalinto turto.
1206 m. Asyžiaus vyskupo teisme bylinėdamasis su tėvu atsisako teisių į turto paveldėjimą. Apsivelka atsiskyrėlio abitą, imasi atstatyti Šv. Damijano bažnytėlę. Atstato San Pietro ir Porciunkulės bažnytėles.
1208 m. per šventąsias Mišias išgirdęs Evangeliją pagal Matą (10,9-10) suvokia, kad jo tikrasis pašaukimas yra Evangelijos skelbimas visai kūrinijai. Prie Pranciškaus prisideda pirmieji bendražygiai. Tų pačių metų pavasarį jie po du leidžiasi į pirmąją apaštalinę misiją.
1209 m. pradžioje bendruomenėje jau dvylika brolių. Pranciškus parašo trumpą regulą ir iškeliauja į Romą, kur gauna popiežiaus Inocento III palaiminimą jų bendruomenės gyvenimo būdui bei leidimą pamokslauti. Manoma, kad tais pačiais metais įkuriamas trečiasis pranciškoniškas ordinas-pranciškonai pasauliečiai.
1212 m. padedant Šv. Pranciškui, Porciunkulėje Šv. Klara pradeda Dievui pašvęstąjį gyvenimą. Šie metai laikomi Pranciškaus įkurto II – ojo ordino, kuriam prigijo Šv. Klaros neturtėlių seserų ordino vardas, atsiradimo data.
1215 m. įvyksta visuotinis Laterano IV susirinkimas, kuriame nubrėžiamos svarbios gairės to meto Bažnyčios atnaujinimui. Manoma, kad ir Pranciškus galėjo jame dalyvauti.
1216 m. Perudžoje iš popiežiaus Honorijaus III Pranciškus gauna leidimą Porciunkulės atlaidams.
1217 m. įvyksta didžioji Sekminių palapinių kapitula, kurios metu dalyvavo jau apie 5 000 brolių. Pirmosios misijos anapus Alpių.
1220 m. dėl kilusių vidinių įtampų bendruomenėje Šv. Pranciškus atsisako vadovavimo ordinui. Jį pakeičia Pietro Katani, o nuo 1221 m. − brolis Elijas.
1223 m. parašo galutinę ordino regulos redakciją, kurią savo bule „Solet annnuere“ patvirtina popiežius Honorijus III.
1224 m. ant La Vernos kalno gauna stigmas − Kristaus kančios žaizdas savo kūne.
1226 m. spalio 3 d. vakare (po saulės laidos pagal viduramžių liturginį kalendorių jau buvo 4 d.) miršta Porciunkulėje.
1228 m. popiežius Grigalius IX Asyžiuje savo bule „Mira circa nos“ Pranciškų paskelbia šventuoju.
Vienuolių ordinai
Šv. Pranciškaus dvasingumu paremti įsteigti trys pranciškoniškosios šeimos ordinai:
Petras Narkevičius (1955)
Petras Narkevičius (g. 1955 m. gruodžio 24 d. Biržuose) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – statybininkas.
1982–1989 m. Panevėžio 5-osios profesinės technikos mokyklos gamybinio mokymo meistras. 1990–1991 m. UAB „Rentinys“ kooperatyvo pirmininkas. 1992–1997 m. AB „Panevėžio stiklas“ Tiekimo skyriaus viršininkas, komercijos direktorius. 1997–2001 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos Panevėžio įmonės rinkodaros ir gamybos direktorius. 2001–2004 m. „Darmesta“ direktorius. 2004–2007 m. UAB „Zarasų automobilių keliai“ direktorius. 2004–2008 m. AB „Ignalinos statyba“ direktorius plėtrai. 2008–2011 m. UAB „Aukštaitijos vandenys“ plėtros direktorius.
2007–2012 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 2011–2012 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
2012–2016 m. LR Seimo narys. 2017–2019 m. UAB „Optimalus veikimas“ direktorius. 2019–2020 m. žemės ūkio viceministras.
1988–1990 m. TSKP narys, 1990–1991 m. Lietuvos komunistų partijos narys, 2004–2018 m. Darbo partijos Panevėžio miesto skyriaus narys, Panevėžio skyriaus pirmininkas. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos narys
Sutuoktinė Danutė, vaikai Kristina, Mindaugas.
Padubysys (Vilkija)
Padubysys – kaimas Kauno rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 6 km į pietvakarius nuo Čekiškės, Dubysos kairiajame krante (kitame krante yra Jurbarko Padubysys).
Mažaičiai (Šiauliai)
Mažaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 38 km į šiaurę nuo Šiaulių, prie kelio.
Istorija
Nuo 1920 m. kaimas priklausė Kruopių valsčiui, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.
Urakava
Urakava – Japonijos miestas Hokaido saloje, Hidakos subprefektūroje.
Klimatas
Urakavoje vyrauja žemyninis pereinantis į jūrinį klimatas. Miesto rajone vyrauja vėsios žiemos ir šiltos vasaros. Daugiausiai kritulių iškrenta nuo gegužės iki spalio mėnesio. Vidutinė metinė temperatūra 7,69 °C.
Juozas Bečelis
Juozas Bečelis (g. 1948 m. lapkričio 2 d. Palūšėje, Ignalinos rajonas) – Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, medžio apdirbimo technologas.
1971–1972 m. Panevėžio baldų fabriko pamainos meistras, 1972–1973 m. laboratorijos inžinierius, 1973 m. gegužės – lapkričio mėn. fabriko direktoriaus pavaduotojas, 1973–1977 m. fabriko vyr. inžinierius, 1977–1979 m. Panevėžio baldų fabriko direktorius. 1979–1987 m. LKP Panevėžio miesto komiteto Pramonės skyriaus vedėjas, 1987–1990 m. Panevėžio m. liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas. 1990–1991 m. Lietuvos Vyriausybės patarėjas savivaldybių klausimais. 1991 m. kovo – gruodžio mėn. Lietuvos kurčiųjų draugijos UAB „Elkada“ direktoriaus pavaduotojas, 1991–1998 m. UAB „Elkada“ direktorius. 1998 m. AB Lietuvos taupomasis bankas Regionų valdymo departamento regiono vadybininkas, 2001 m. vasario – rugsėjo mėn. AB LTB Panevėžio skyriaus valdytojas, 2001–2002 m. AB „Šiaulių bankas“ Panevėžio regiono vadybininkas, 2002 m. AB „Šiaulių bankas“ Panevėžio Klijentų aptarnavimo skyriaus viršininkas, nuo 2005 m. AB „Šiaulių bankas“ Panevėžio filialo direktorius.
2004 m. Darbo partijos, 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Panevėžio miesto skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Panevėžio prekybos pramonės ir amatų rūmų narys, 1994–1999 m. rūmų prezidentas, Panevėžio Rotary klubo „Nevėžis“ prezidentas. Sutuoktinė Gita – Marija, vaikai Ingrida, Mindaugas. .
Henrikas Žukauskas
Henrikas Žukauskas (g. 1951 m. liepos 19 d. Kaune) – architektas inžinierius, VGTU Architektūros fakulteto docentas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1970 m. baigė Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos tapybos klasę. 1975 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą ir įgijo architekto inžinieriaus specialybę.
1975–1985 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektas. 1985–1987 m. Kauno radijo gamyklos vyriausiasis architektas. 1987–1990 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto Kauno filialo grupės vadovas bei projektų vyriausias architektas. Paminklinės Prisikėlimo bažnyčios Kaune atgavimo (kartu su prof. A. Smailiu ir vikaru G. Kabašinsku) komiteto narys, atstatymo projekto autorius.
1990–1991 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys ir Kauno miesto mero pavaduotojas. 1991–1997 m. reklamos firmos „Style“ ir televizijos „Kaunas plius TV“ steigėjas ir vadovas.
1997–2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės Miesto plėtros departamento direktoriaus pavaduotojas. 2000–2008 m. Seimo narys, Aplinkos apsaugos komiteto pirmininko pavaduotojas, 2000 m. lapkričio 9 d. – 2001 m. liepos 12 d. aplinkos ministras (vienuoliktojoje Vyriausybėje).
Daugelio straipsnių ir publikacijų autorius, knygos „Architektūrinio projektavimo ir planavimo teisė“ autorius, Premjero Algirdo Butkevičiaus visuomeninis patarėjas, Prezidento R. Pakso visuomeninis patarėjas Lietuvos eksparlamentarų klubo vienas iš steigėjų, prezidentas, FP-AP Europos buvusių parlamentarų asociacijos Lietuvos delegacijos vadovas.
Žmona Ona. Sūnus Henrikas – teologijos filosofijos mokslų daktaras, misionierius. Duktė Ieva – architektė, Vilniaus dizaino kolegijos Interjero ir dizaino katedros vedėja.
Veiverė
Veiverė – kaimas (küla) Veike Marjos valsčiuje,  Vakarų Viru apskrityje, šiaurės rytų Estijoje. 49 gyventojai (2011 m. sausio 1 d. duomenys).
Veiverėje yra vienas iš Struvės geodezinio lanko punktų (UNESCO paveldo objektas). 2001 m. GPS matavimų pagalba surastas ant 204×204 cm dydžio klintinio pamato įtvirtintas apvalus granitinis akmuo su skyle geodeziniam taškui pažymėti. Veiverės (Woibifer) punktas 2011 m. buvo paženklintas stikline piramide.
Evergleidso nacionalinis parkas
Evergleidso nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija pietryčių Jungtinėse Amerikos Valstijose, Floridos valstijoje, Floridos pusiasalio pietrytinėje dalyje. Plotas – 6104 km². Parkas įsteigtas 1934 m., o galutinai įkurtas 1947 m. Nuo 1979 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (1993–2007 m. ir nuo 2010 m. įtrauktas į rizikos grupę dėl sparčios urbanizacijos, kylančio jūros lygio, invazinių rūšių žalos).
Evergleidso nacionalinis parkas apima ~20 % Evergleidso – pelkėtos, mangrove apaugusios lygumos Floridos pusiasalyje. Teritorijoje gausybė gėlo ir druskingo vandens telkinių, pelkių, šlapynių, veši mangrovės, palmės, aukštažolės pievos, pušynai, pelkiniai kiparisai. Dėl besiplečiančių miestų, melioracijos vandens pusiausvyra krašte sutrikusi, todėl gėlas vanduo pumpuojamas. Gausu vandens paukščių (rožinės girnovės, ibiai, garniai, pelikanai), Misisipės aligatorių, įvairių vėžlių, varliagyvių, žuvų. Saugomos 24 endeminės ir nykstančios gyvūnų rūšys (Floridos pumos, baltauodegiai elniai, rudosios lūšys, amerikiniai krokodilai ir kt.).
Ivoškai
Ivoškai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 6 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio, tarp Kaviškio ir Kauknorėlio ežerų, Kapčiamiesčio girioje. Seniūnaitijos centras. Šalia eina kelias.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių.
Pikčiūnų pagrindinė mokykla
Raseinių rajono Pikčiūnų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Raseinių raj., Šimkaičiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190102493. Steigėjas Raseinių rajono savivaldybės taryba.
2009 m. mokykla uždaryta.
Zambruvo miesto žydų kapinės
thumb|right|200px|Jagodnikų šeima žydų kapinėse apie 1920 metus
Batkeno sritis
Batkeno sritis  – viena Kirgizijos sričių. Sostinė – Batkenas. Srities plotas yra 16 995 km², 2005 metais čia gyveno 400 400 žmonių.
Istorija
Iki 1999 m. dabartinės srities teritorija įėjo į Ošo sritį.
Geografija
Batkeno sritis yra Kirgizijos pietvakariuose, įsiterpusi tarp Tadžikistano ir Uzbekistano. Srities apsuptyje yra keletas šių kaimyninių šalių eksklavų. Šiaurinėje dalyje siekia Ferganos slėnio pietinį pakraštį. Likusią teritoriją užima Pamyro Alajaus kalnų sistemos kalnagūbriai (Gisaro Alajus su Turkestano kalnagūbriu, Alajaus kalnagūbris ir kt.). Srityje yra žemiausia Kirgizijos vieta – 401 m virš jūros lygio. Upės priklauso Syrdarjos baseinui (Sochas, Isfara ir kt.), telkšo Aikiolio ežeras.
Administracinis suskirstymas
Rajonai:
Gerveliai
Gerveliai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 6 km šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, Kapčiamiesčio girioje, Veisiejo vakariniame krante. Šalia – Niedaus ornitologinis draustinis.
Subačiai
Subačiai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, Vesiejo vakariniame krante, Kapčiamiesčio girioje, tuoj į šiaurę nuo Ivoškų. Šalia – Niedaus ornitologinis draustinis.
Tešla
thumb|Picos tešlos minkymas Tešla – vientisas mišinys iš miltų, skysto komponento ir kitų valgomų priemaišų, skirtas įvairių miltinių patiekalų kepimui arba virimui. Šnekamojoje kalboje tešla dažnai vadinamas ir bet koks kitoks vientisas maisto produktų mišinys prieš jį termiškai apdorojant.
Sudėtis
Minimali paprasčiausios tešlos sudėtis yra miltai ir vanduo, pvz., lietiniams.
Priklausomai nuo patiekalo bei valstybei ar šeimai būdingų tradicijų, tešlai paruošti naudojami labai įvairūs maisto produktai (neskaitant miltų): pienas, grietinė, majonezas, kiaušiniai, sviestas, aliejus, kiti riebalai, cukrus, medus, druska, varškė, prieskonį ar aromatą suteikiantys priedai, kėlimo agentai (mielės, kepimo milteliai, kepimo soda), kiti priedai (razinos, uogos, vaisių ar daržovių gabaliukai, aguonos, sūris ir kt.).
Nuo tešloje esančių produktų, taip pat nuo jų proporcijų, paruošimo būdo ir įmaišymo į tešlą eiliškumo priklauso patiekalų tekstūra (trapumas, kietumas, minkštumas, purumas), išvaizda ir skonis.
Miltai gali būti naudojami įvairių grūdų, pvz., duonos kepiniams naudojami grūdai įvairiose valstybėse skiriasi.
Rūšys
Visose pasaulio virtuvėse ruošiamos tešlos gali būti skirstomos į tam tikras rūšis pagal savo ingredientus ir ruošimo metodą. Didžiausia tešlų įvairovė aptinkama Vakarų virtuvėse. Pagrindinės tešlų rūšys yra šios:
Paruošimas
Tešla ruošiama maišant, plakant, minkant, pjaustant, kočiojant. Įvairūs tešlos komponentai prieš įmaišant į tešlą gali būti atskirai paruošiami – pvz., trynių su cukrumi išsukimas, baltymų plakimas, sviesto lydymas, cukraus/medaus pakepinimas, džiovintų vaisių mirkymas, t. t.
Tešla, kuri paruošiama naudojant mieles, vadinama mieline, ir proceso metu kildinama laikant šiltoje aplinkoje. Plikytų gaminių tešla paruošimo proceso metu užplikoma karštu vandeniu, pienu ir pan. Tešla duonai dažnai rauginama. Tešla taip pat prieš pradedant formuoti gaminius gali būti atšaldoma. Priklausomai nuo produktų ir paruošimo būdo, tešla būna skysta, minkšta, biri. Nuo tekstūros atitinkamai priklauso gaminio formos suteikimo būdai – liejimas į specialias formas, kočiojimas, pjaustymas ir kt., bei termiško apdorojimo būdai.
Termiškas apdorojimas
Paruošta tešla termiškai apdorojama:
Tešla gali būti naudojama kitiems maisto produktams apkepti, pvz., kepta žuvis tešloje.
Esenas
Esenas ( - tarti: Esn, arba Essendia) – miestas Vokietijos vakaruose, pramoninės Rūro srities centras. 2021 m. duomenimis, 10-as pagal gyventojų skaičių šalies ir 75-as pagal gyventojų skaičių Europos žemyno miestas.
thumb|left|240px|Borbeko pilis
Istorija
Miestas buvo įkūrtas 845 m. Antrojo pasaulinio karo metu per 270 oro flotilės antskrydžių 90 % miesto centro ir 60 % kitų miesto dalių buvo sugriauta.
Stovi gotikinė bažnyčia (XIII a.), kuri antrojo pasaulinio karo metu po gaisro labai nukentėjo, vėliau dalis buvo restauruota ir atstatyta. Esenas buvo 2010 m. Europos kultūros sostinė.
Pramonė
Stambus Rūro regiono pramonės centras. Išvystyta mašinų, elektrotechnikos, metalurgijos, tekstilės, poligrafijos, cemento, maisto pramonė.