cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daktarai (Kretinga)
Istorija
1915 m. kaizerinės Vokietijos kareiviai kaimą sudegino, palikdami tik vieną sodybą. 1916 m. pradėti kaimo atstatymo darbai. 1920 m. jame buvo 13, o 1923 m. – 20 sodybų.
1931–1932 m. palei kaimo žemių šiaurės vakarinį pakraštį buvo nutiestas geležinkelis Kretinga–Telšiai. Prie jo statybos darbų prisidėjo ir Daktarų kaimo gyventojai, dirbę padieniais samdomais darbininkais, vežę statybai iš savo laukų surinktus akmenis.
Pokariu šalia Daktarų ošiančiame Rubulių miškų masyve bazavosi Kardo rinktinės Širvydo kuopos partizanai.
Portugal. The Man
'''Portugal. The Man''' – amerikiečių indie rock grupė, susibūrusi 2004 m., Vasiloje (Wasilla) (JAV).
Vilhelmo kalnas
Vilhelmo kalnas  – aukščiausia Papua Naujosios Gvinėjos viršukalnė, stūksanti Bismarko kalnagūbryje, Simbu ir Madango provincijose. Aukštis 4509 m. Tai antras pagal aukštį Naujosios Gvinėjos salos kalnas, nusileidžiantis tik Džajos kalnui (4884 m).
1888 m. kalną atrado vokiečių korespondentas Hugo Zöller. Jis viršukalnę pavadino Oto fon Bismarko sūnaus Vilhelmo garbei. 1938 m. į kalną pirmasis įkopė australų karys Leigh Vial, lydimas dviejų papuasų.
2015 m. Europos krepšinio čempionatas
'''2015 m. Europos krepšinio čempionatas''' – 39-tas Europos krepšinio čempionatas, kuris 2015 m. rugsėjo 5–20 d. vyko keturiose šalyse – Kroatijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje ir Latvijoje.
Kuršiai (Kelmė)
Kuršiai – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Tytuvėnų, šalia kelio. Aptiktas Kuršių pilkapynas.
Istorija
Gyvenvietėje rasta senovės Romos sidabrinė segė, ornamentuota skersinių rantelių ir taškučių eilėmis, kuri datuojama II a.
2015 m. Europos krepšinio čempionatas
Čempionatas turėjo būti surengtas Ukrainoje, tačiau dėl kilusių karo veiksmų šalies rytuose, 2014 m. rugsėjo 8 d. FIBA čempionatą perkėlė į keturias valstybes. Finalinė dalis vyko Prancūzijoje, Lilio mieste. Tai pirmas toks atvejis FIBA istorijoje.
Čempionato grupės
A grupė
Vieta: Monpeljė, Prancūzija
B grupė
Vieta: Berlynas, Vokietija
C grupė
Vieta: Zagrebas, Kroatija
D grupė
Vieta: Ryga, Latvija
34 m. pr. m. e.
'''34 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rožinė kakadu
Rožinė kakadu (Eolophus roseicapillus) – kakadu (Cacatuidae) šeimos papūga.
Išvaizda
rhumb|120px|left|
Ukrainos vyrų krepšinio rinktinė
Ukrainos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Ukrainos valstybei. Dalyvavo 9 Europos čempionatuose: daugelyje nuo rinktinės susikūrimo 1991 metais. Geriausias pasiekimas – ketvirtfinalis (pralaimėtas Kroatijai) 2013 m. Europos čempionate Slovėnijoje. Taip pat dalyvavo 2014 m. pasaulio čempionate Ispanijoje, bet neįveikė grupės lygmens.
Lauryniškės (Širvintos)
Lauryniškės – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Variekos.
Daktariškės
Daktariškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vilūnų.
Bochotnica
Bochotnica – kaimas pietryčių Lenkijoje (Liublino vaivadija) netoli Liublino.
Įkurtas prieš 1317 m.
Antonis Benediktas Liubomirskis
Kunigaikštis Antonis Benediktas Liubomirskis (Antoni Benedykt Lubomirski; m. 1761) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos didysis ginklininkas (1754–1761 m.), Karūnos kariuomenės generolas-majoras, po to generolas-leitenantas (1753 m.), Kazimiežo seniūnas. Polono, Mendzyžeco, Miropolio valdytojas.
Biografija
thumb|left|150px|Antonio Benedikto Liubomirskio žmona Ana Sofija Ožarovska Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Šreniava“ savininkas. Krokuvos vaivados, kunigaikščio Jurgio Dominyko Liubomirskio (apie 1664–1727) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Magdalena Tarlo (m. 1732). Karūnos didžiojo vėliavininko Pranciškaus Ferdinando Liubomirskio (m. 1771) jaunesnysis brolis.
Ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu į seimą. Seime 1738 metais primygtinai reikalavo, kad rusai išvestu savo karius iš ATR teritorijos. 1746 metais buvo išrinktas seimo maršalka. 1748 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Čersko žemės į seimą, kur pasisakė, kad būtu pravestos ekonominės ir karinės reformos ATR, taip pat prieš liberum veto. 1753 gavo Karūnos kariuomenės generolo-leitenanto laipsnį, o 1754 metais buvo paskirtas Karūnos didžiuoju ginklininku.
1742 metais tapo Švento Aleksandro Neviškio ordino kavalieriumi. 1757 m. rugpjūčio 3 d. kunigaikštis Antonis Benediktas Liubomirskis buvo apdovanotas Varšuvoje Baltojo erelio ordinu.
Šeima
1737 metais vedė Aną Sofiją Ožarovską (m. 1759), nuo vedybų turėjo sūnų ir dukrą:
Degučių piliakalnis
kairėje|miniatiūra|300x300px|Degučių piliakalnis iš pietų pusės Degučių piliakalnis ir pilkapynas, Ažusamanės pilis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5701; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1491; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A995P) ir pilkapynas (A996P) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, prie Degučių kaimo, miške.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Vakariniai ir šiaurės vakarų šlaitai statūs, apie 15 m aukščio, šiaurės, rytų ir pietų – žemi ir nuolaidūs. Kalvos viršūnėje yra beveik apskrita (25–30 m skersmens) aikštelė. Jos pietinis ir pietvakarių kraštas žemesnis, sutvirtintas pylimu, išliko 40 m ilgio pylimo liekanų.
Piliakalnį juosia 3 pylimai: pirmasis, 1,2 m aukščio ir 120 m ilgio yra šiaurės, rytų ir pietų šlaituose, 3,5 m žemiau aikštelės krašto. Žemiau jo, pietvakarių ir šiaurės vakarų šlaituose – antrasis, 1 m aukščio ir 50 m ilgio pylimas, o šiaurės rytų šlaituose trečiasis, 1 m aukščio ir 30 m ilgio pylimas.
Pilkapynas
thumb|left|Paminklas pilkapiams atminti.
800 m į pietryčius nuo piliakalnio yra pirmasis pilkapynas su 4 pilkapiais, 200 m į pietus antrasis, su 7 pilkapiais. Pilkapiai IX a.-XII a., apardyti. Sampilai 8–12 m skersmens, iki 1 m aukščio, kai kurie apjuosti grioviais.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1949 m. ir 1972 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1975 m. ir 1985 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Istorija
Spėjama, kad IX–XII a. čia stovėjo medinė Degučių pilis. Išlikusios terasos – buvusios gynybinės sienos. Pasakojama, kad į piliakalnį anksčiau vedė slaptas kelias per greta esančią Užusamanio balą.
Piliakalnyje 1831 m. buvo įsitvirtinę Emilijos Pliaterytės vadovaujami sukilėliai.
Legendos
Pasakojama, kad Degučių piliakalnis atsiradęs dar tada, kai gyventa milžinų. Vienas toks milžinas, vardu Samanis, paėmė žemių saują ir supylė ją kitoje vietoje. Tada toje vietoje, iš kurios buvo paimta žemė, atsirado Samanio ežeras, o iš supiltų žemių saujos susidarė Degučių piliakalnis. center|miniatiūra|600x600px|Degučių piliakalnis iš pietvakarių pusės
Masiai (Lenkija)
Masiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Monkų ir 43 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Vladas Skuja
Vladas Skuja (1929 m. gruodžio 9 d. Kubiliūnų k. (Pasvalio raj.) – 2018 m. kovo 4 d.) – kontrabosininkas, muzikos mokytojas, chorvedys.
Biografija
Mokėsi Biržų gimnazijoje, 1950 m. paimtas į sovietinę armiją. Privačiai pramokęs muzikos, 1954–1958 m. Panevėžio muzikos mokykloje mokėsi griežti kontrabosu, domėjosi dirigavimu. Kvalifikaciją kėlė daug metų dainuodamas Respublikiniame muzikos mokytojų mišriajame chore, dalyvaudamas kursuose ir seminaruose.
1958–1960 m. – Paliūniškio (Panevėžio raj.) kultūros namų meno vadovas, suorganizavo mišrųjį chorą. 1960–1989 m. – Baisogalos (Radviliškio raj.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei pučiamųjų orkestro vadovas. Kolektyvai dainuodavo koncertuose, Radviliškio rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.
Jaunių chorą mokytojas parengė 1964, 1965, 1969, 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms. Ypač skambų išugdė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą (70–80 dalyvių), kuris atlikdavo sudėtingesnius kūrinius, buvo parengtas respublikinėms moksleivių dainų šventėms, 1976 ir 1979 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose pelnė pirmąją ir antrąją vietas. 1998m. Baisogalos kultūros namuose subūrė mišrų chorą, dirigavo Radviliškio rajono dainų šventėse.
Išėjęs į pensiją, dalyvavo folkloriniame ansamblyje „Dainoriai“ ir kaimo kapeloje „Žvangulis“, nuo 1994 m. – vaikų darželio – mokyklos kanklininkų būrelio vadovas. 1965 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1989 m. – Kultūros žymūno ženklu.
Mirė 2018 metų kovo 4 dieną. Palaidotas Pasvalio rajono Saločių miestelyje.
Algirdas Lekavičius
Algirdas Lekavičius (1921 m. birželio 27 d. Avinėliuose, Žiežmarių valsčius – 1999 m. liepos 22 d. Vilniuje) – Lietuvos botanikas floristas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Vladas Skuja
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Algirdas Lekavičius
Biografija
1957 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1958–1959 m. dirbo Biologijos institute, 1959–1991 m. ir 1997–1999 m. Botanikos institute; 1968–1987 m. Floros ir geobotanikos laboratorijos vedėjas. 1986 m. biologijos mokslų daktaras. 1991–1999 m. Vilniaus universiteto ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas. 1982–1988 m. Lietuvos botanikų draugijos pirmininkas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia sritis – Lietuvos flora, balandinių ir viksvinių šeimų augalai, reti ir saugotini Lietuvos augalai.
Olesiundas
Olesiundas – miestas ir savivaldybė vakarų Norvegijoje.
Istorija
Miesto teisės Olesiundui suteiktos 1848 m. Miestas greitai augo ir tapo vienu iš didžiausių žvejybos uostų bei didžiausiu džiovintos žuvies eksporto uostu Norvegijoje.
1904 m. sausio 23 d. naktį siautėjo didžiulis gaisras, kurio metu medinis miestas visiškai sudegė. Gaisras kilo apvertus žibalinę lempą margarino fabrike. Jam greitai išplisti padėjo ta naktį siautėjusi audra. Gaisras truko 16 valandų. Sudegė 850 namų, 10 000 gyventojų liko be pastogės, tačiau tik vienas žmogus žuvo. Po gaisro leista statyti tik mūrinius namus. Maždaug per septynerius metus didžioji dalis Olesiundo buvo atstatyta. Visas miesto centras buvo atstatytas Art nouveau stiliumi, kuris garsina miestą iki šiol.
Vokietijos kaizeris Vilhelmas II mėgo lankytis Sunnmore regione per atostogas. Po gaisro jis atsiuntė 4 laivus su medžiagomis laikinų būstų ir barakų statymui. Po planavimo etapo miestas buvo atstatytas tuo laikotarpiu vyravusiu Jugend stiliumi iš akmens, plytų ir skiedinio. Statyboms vadovavo apie 20 statybininkų-vadovų ir 30 Norvegijos architektų, išsilavinimą daugiausia gavusių Trondheime, Šarlotenburge ir Berlyne. Dauguma pastatų iškilo 1904–1907. Po atstatymo miestas pasižymi nepaprastai vientisa architektūra.
Miesto centre galima aplankyti nacionalinį kultūros populiarinimo centrą Jugenstilsenteret, supažindinantį lankytojus su miesto gaisru, jo atstatymu Art Nouveau (arba Jugendstil) stiliumi. Olesiundas įeina į Art Nouveau tinklą (asociacija įkurta 1999 m. ir siekianti išsaugoti bei puoselėti šio stiliaus paminklus).
Geografija
Olesiundo savivaldybė yra Miorės ir Rumsdalio regione ir užima 7 salas: Hessa, Aspøy, Nørvøy, Oksnøy, Ellingsøy, Humla ir Tørla. Miesto centras išsidėstęs Aspøy and Nørvøy salose, o Hessa ir Oksnøy – individualių namų valdos. Antroji pagal dydį sala Ellingsøy anksčiau buvo pasiekiama tik plaukte arba keliu per Skodjės savivaldybę, kol 1987 m. nebuvo nutiestas tunelis po jūros dugnu.
Nuo Bergeno Olesiundas nutolęs 236 km į šiaurę – šiaurės rytus, ribojasi su Hjorundo ir Geirangerio fjordais (pastarasis yra UNESCO pasaulinio paveldo sąraše).
Savivaldybės plotas – 93 km². Yra 41 385 gyventojai, jų tankumas – 430 žm./km². 45 299 gyventojai priskaičiuojami aglomeracijoje, į kurios sudėtį įeina kaimyninės Sulos savivaldybės dalys. Be to savivaldybė turi tris mažas atskiras miesto erdves – Hoffland, Årset ir Myklebost – su 1217 gyventojų.
Mieste vyrauja ryškus jūrinis klimatas su švelniomis ir vėjuotomis žiemomis. Šalčiausią metų mėnesį (sausį) vidutinė temperatūra nukrinta iki 1,3 °C. Žemiausia visų laikų temperatūra buvo -11 °C (užfiksuota Olesiundo Vigra oro uoste, kuris yra kitoje savivaldybėje).
Ekonomika
Olesiundas – vienas didžiausių ir svarbiausių žvejybos uostų Norvegijoje, svarbus žuvies perdirbimo centras. Miesto laivynas yra vienas moderniausių Europoje.
Olesiunde ir jo apylinkėse išvystyta baldų industrija.
Kultūra
thumb|200px|Art Nouveau architektūros pastatai Norvegijos Art Nouveau architektūros centras Jugendstilsenteret yra įsikūręs Olesiunde. Tai kartu ir muziejus, ir žinių centras su ekspozicija, pasakojančia miesto gaisro, Norvegijos ir visos Europos Art Nouveu/Jugendstil stiliaus istoriją.
Vietinė futbolo komanda Ålesunds FK (AaFK) įkurta 1914 m., pirmąkart Norvegijos premier lygoje žaidė 2003 m. sezone. Naujoji komandos arena Color Line Stadion atidaryta 2005 m. apie 1 km nuo miesto centro. Palaikymo klubas „Stormen“ jungia apie 2000 narių.
Vietinis laikraštis Sunnmørsposten įkurtas 1882 m., leidžiamas 6 kartus per savaitę. Olesiundas yra kasmetinio Norvegijos maisto festivalio vieta.
Švietimas
Olesiunde yra Olesiundo universiteto kolegija (Høgskolen i Ålesund, apie 1800 studentų ir 150 darbuotojų), Olesiundo menų mokykla (Ålesund Kunstskole).
Palšoji papūgžuvė
Palšoji papūgžuvė (Leptoscarus vaigiensis) - papūgžuvinių (Scaridae) šeimos žuvis. Vienintelė rūšis palšųjų papūgžuvių (Leptoscarus) gentyje.
Paplitusi tarp koralinių rifų Indijos ir Ramiajame vandenynuose nuo Raudonosios jūros vakaruose iki Naujosios Zelandijos rytuose.
Drąseikių apylinkė
Drąseikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, dešiniajame Neries krante.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lapių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungta Didžiųjų Lapių apylinkė. 1959 m. rugsėjo 30 d. Drąseikių apylinkė prijungta prie Lapių apylinkės.
Polikarpas
Biografija
Buvo apaštalo Jono mokinys, jo paskirtas Smirnos vyskupu prieš 96 m. ištremiant jį į Patmos salą.
Garsiausi Polikarpo mokiniai – Irenėjus ir Papijas.
155 m. (pagal kitą versiją 158 m.) Polikarpas lankėsi pas popiežių Anicetą, norėdamas apginti Mažojoje Azijoje priimtą Velykų datą, kuri, skirtingai nei Romoje, buvo švenčiama nisano mėnesio 14 dieną, kartu su žydų Paschos švente, neatsižvelgiant į savaitės dieną. Tuo tarpu Romoje, Egipte ir visuose Vakaruose Velykos visada švęstos artimiausią Paschai sekmadienį. Susitarti dėl vieningos datos tuomet nepavyko, tačiau popiežius Anicetas sutiko, kad Smirnos bažnyčia ir toliau laikytųsi įprastos dienos.
Kaip liudija Euzebijus, šeštaisiais imperatoriaus Marko Aurelijaus valdymo metais kilo krikščionių persekiojimas, kurio metu Polikarpas buvo suimtas ir teisiamas. Anot legendos, Polikarpas turėjo galimybę pabėgti, tačiau ja nepasinaudojo. Kartu su keletu kitų krikščionių jis pasitraukė į netoli miesto esančią sodybą. Likus trims dienoms iki mirties, Polikarpas matė regėjimą: liepsnojančią savo pagalvę. Artėjant persekiotojams vyskupas pasitraukęs į kitą vietą, tačiau vergas jį išdavė. Pasitraukti į kitą sodybą Polikarpas nesutikęs. Jis buvo atvestas į stadioną, kuriame jo laukė susirinkusi minia ir prokonsulas – Romos valdžios atstovas. Prokonsulas neatidavė vyskupo sudraskyti žvėrims, o liepė sudeginti ant laužo. Legenda sako, kad liepsnos apėmė Polikarpo kūną jo nepaliesdamos. Kūnas atrodė esąs iš gryno aukso ar sidabro, sklidęs brangiųjų prieskonių aromatas, kad jį išvystų, praregėję aklieji. Budeliui buvo įsakyta vyskupą nudurti, tačiau iš kairiojo šono ištekėję tiek kraujo, kad jis užgesino ugnį. Pasak Tillemont, tai įvykę 166 m., o pasak Basnage, – 169 m.
Iš Polikarpo raštų yra išlikęs vienas laiškas filipiečiams, kuris buvo skaitomas Mažosios Azijos bažnyčiose. Šiame laiške eretikas Markionas pavadinamas Šėtono sūnumi. Taip pat yra išlikęs oficialus jo kankinystės akto egzempliorius „Šv. Polikarpo kankinystė“.
Alė Kalvaitytė
Alė Kalvaitytė-Velbasienė, Elena Kalvaitytė-Morkūnienė (1908 m. birželio 13 d. Pajevonys, Vilkaviškio valsčius – 2004 m. kovo 27 d. Sent Pitersbergas, Floridos valstija) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas).
Biografija
Brolis Brunonas Kalvaitis. 1934 m. baigė Kauno konservatoriją, dainuoti mokėsi pas V. Grigaitienę ir O. Marini. 1934–1944 m. Valstybės teatro operos solistė. 1935 m. stažavo Milane. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, koncertavo. 1948–1949 m. su solistų grupe gastroliavo Didžiojoje Britanijoje. Nuo 1949 m. gyveno JAV, koncertavo lietuvių kolonijose. 1960 m. Čikagos lietuvių operoje sukūrė Azučenos vaidmenį.
1723 m.
1723 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Eretrija
Eretrija – Antikinės Graikijos polis vakariniame Eubojos krante, į pietus nuo Chalkidės. Polis buvo už siauro siąsiaurio nuo Atikos. Eretrija buvo svarbus graikų polis VI-V a. pr. m. e. Tačiau jau Antikos laikais prarado savo įtaką. Kasinėjimai prasidėjo apie 1890 m., o nuo 1964 m. juos vykdo Graikijos Archeologinė Tarnyba ir Šveicarų Archeologijos Mokykla Graikijoje. Dabar šalia griuvėsių yra šiuolaikinis graikų miestas tokiu pat pavadinimu.
Nuo archainio iki romėnų laikotarpio
Seniausi radiniai rodo, kad miestas įkurtas IX a. pr. m. e. Jis tikriausiai buvo įkurtas kaip Lefkandžio, buvusio 15 km į vakarus, uostas. Graikiškai ἐρέτης yra irklininkas, tad Eretrija yra "Irklininkų miestas". Miesto gyventojų skaičius ir svarba išaugo po Lefkandžio gaisro 825 m. pr. m. e.
Homeras pirmasis paminėjo Eretriją, teigdamas, kad miestas pasiuntė laivus į Trojos karą. VIII a. pr. m. e. Eretrija ir Chalkidė, konkurentai ir kaimynai buvo klestintys ir turtingi pirklių miestai. Eretrija valdė tokias Egėjo salas kaip Andras, Tenas, Kejas bei turėjo žemių Bojotijoje. Miestas taip pat dalyvavo kolonizacijoje ir su Chalkide įkūrė Pitekosajų ir Kumus Italijoje.
Po pralaimėjimo Eretrija tęsė kolonizaciją. Įkūrė miestus šiaurės Egėjuje, Makedonijoje, Italijoje ir Sicilijoje.
Eretrijos gyventojai buvo jonėnai ir naturalūs Atėnų sąjungininkai. Kai Anatolijos jonėnai sukilo prieš persus 499 m. pr. m. e. abu miestai pasiuntė pagalbą. Viena iš priežasčių – Miletas rėmė Eretriją per Lelantino karą. Tad įsiveržęs į Graikiją Darijus I nusprendė nubausti Eretriją. Jo generolas Datis 490 m. pr. m. e. nusiaubė ir sudegino miestą, o jo gyventojus ištrėmė į Mesopotamiją. Apolono šventykla, pastatyta 510 m. pr. m. e., buvo sugriauta persų.
Eretrija buvo greitai atstatyta, o jos 600 hoplitų dalyvavo Platėjos mūšyje. V a. pr. m. e. visa Euboja priklausė Delo sąjungai. Eretrija ir kiti Eubojos miestai sukilo prieš Atėnų savbivalę 446 m. pr. m. e., bet nesėkmingai. Per Peloponeso karą Eretrija buvo Atėnų sąjungininkė prieš Korintą ir Spartą. Bet vėl kilo nepasitenkinimas Atėnais ir po Eretrijos mūšio 411 m. pr. m. e. Eubojos miestai sukilo.
Po pralaimėjimo Spartai 404 m. pr. m. e. Atėnai atsigavo ir vėl užėmė Euboją, kuri buvo svarbus grūdų šaltinis. Po 349 m. pr. m. e. maišto Atėnai nebeatgavo Eretrijos. 343 m. pr. m. e. mieste valdžią gavo Pilypo II sąjungininkai, bet Demosteno vadovaujami Atėnai jį užėmė 341 m. pr. m. e.
Po Cheronėjos mūšio, kuriame makedoniečiai nugalėjo nepriklausomus graikų miestus, Eretrija tapo provincijos miestu. 198 m. pr. m. e. miestą nusiaubė romėnai, o per Mitridato karą 87 m. pr. m. e. jis buvo sugriautas ir galutinai apleistas.
Šių laikų miestas
Šiuolaikinė Eretrija įkurta 1824 m., po Graikijos nepriklausomybės ir yra populiarus pajūrio kurortas. Lefkandžio ir Eretrijos radiniai yra Eretrijos muziejuje. Griuvėsiai yra šiauriniame miesto pakraštyje.
35 m. pr. m. e.
'''35 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Šafhauzeno kantonas
Šafhauzeno kantonas – kantonas šiaurės Šveicarijoje. Šafhauzenas yra pagrindinis kantono miestas ir sostinė.
Geografija
thumb|left|200px|thumb|Kaimo vietovė prie Dorflingeno Šafhauzeno kantonas yra labiausiai į šiaurę nutolęs Šveicarijos kantonas ir yra į šiaurę nuo Ciuricho kantono. Jis yra į vakarus nuo Bodeno ežero, o plotas yra 298 km², iš kurio dauguma yra dirbama žemė.
Kantoną iš trijų pusių supa Vokietija. Kantonas netgi padalintas Vokietijos sričių į tris dalis. Didžiausiai daliai priklauso Šafhauzeno miestas. Mažas Rüdlingen-Buchberg rajonas yra į pietvakarius nuo Šafhauzeno, o trečiai daliai priklauso Ramsenas ir Štainas prie Reino. Be to Vokietijos eksklavas Biuzingenas yra prie pietinės pagrindinės kantono dalies sienos.
Kantonas yra lygumoje, virš kurios iškilęs Hoher Randen, kurio aukštis 912 m. Kalno šlaitaiu palaipniui leidžiasi į pietus, kol pasiekia Reino slėnį. Trumpi ir siauri slėniai vagoja šiuos šlaitus. Vienas iš slėnių yra Kletgau.
Reino krioklys yra didžiausi Europoje ir yra prie Šafhauzeno ir Ciuricho kantonų sienos.
Istorija
Viduramžiais Šafhauzenas buvo miestas-valstybė ir kalė monetas nuo 1045 m. Tuo metu jis vadinosi Villa Scafhusun. Apie 1049 m. įkurtas benediktinų vienuolynas, padėjęs plėstis bendruomenei, kuri tapo nepriklausoma 1190 m. Iki 1218 m. Šafhauzenas buvo laisvas imperijos miestas. Bet 1330 m. Šafhauzeną užėmė Habsburgai. Miestas nusipirko laisvę 1415 m., tapo Ciuricho sąjungininku 1454 m. ir Šveicarijos dalimi 1501 m. Pirmas geležinkelis į miestą nutiestas 1857 m. JAV oro pajėgos atsitiktinai subombardavo Šafhauzeną 1944 m.
Dione
Dione – lietuviški ledai, kuriuos gamina AB „Klaipėdos pienas“. Tiekia ES ir kt. rinkoms.
Siūlo sūdytos karamelės ir lazdynų riešutų, spanguolių ir „Džiugo“ sūrio, mango, pistacijų ir kt. skonių ledus. „Dione“ vaniliniai ledai su sūdyta karamele, belgišku šokoladu ir lazdyno riešutais tarptautiniuose „Monde Selection“ apdovanojimuose gavo aukščiausią „Grand Gold“ įvertinimą. Taip pat ledai buvo apdovanoti „Superior Taste Awards“, „Gulfood“ ir kt. parodose.
Majenas (departamentas)
Majenas  – Prancūzijos departamentas šalies šiaurės vakaruose, Luaros krašto regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Lavalis.
Daktoriai
Daktoriai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Tverečiaus, apie kilometrą piečiau Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos, prie kelio.
Majenas (departamentas)
Departamente 3 apskritys, 32 kantonai, 17 municipalinių susivienijimų ir 361 komuna. Plotas – 5 175 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Meno provincijos dalyje.
Meilai
Meilai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Monkų ir 44 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Majenas (departamentas)
Geografija
thumb|left|Majeno keliai Majeno departamentas ribojasi su Manšo, Orno, Sarto, Meno ir Luaros bei Ilio ir Vileno departamentais.
Meilai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Majenas (departamentas)
Geografija
Aukščiausia vieta Avaluaro kalnas – 417 m.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žanas Artuis ir Fransua Zoketas (abu Centristų sąjunga]]), Atstovų rūmuose – Anri Huduinas, Markas Bernjė ir Janikas Favenekas. Generalinę tarybą sudaro 32 nariai, kurių po pusę kas trejus metus renkami šešerių metų kadencijai.
36 m. pr. m. e.
'''36 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lauryniškės (Vilnius)
Lauryniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Sudervės.
Varpinė medlieva
Varpinė medlieva (Amelanchier spicata) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos augalas. Paplitusi Šiaurės Amerikos rytuose.
Siaurokas, glaustomis stačiomis šakomis, 1,5-4 m aukščio krūmas. Ūgliai apvalūs, tamsiai rudi, pavėsyje su lengvai nusivalančiu sidabrišku apnašu, neplaukuoti. Pumpurai pražanginiai, kūgiški, iki 10-15 mm ilgio, aštriai nusmailėję, rausvai rudi, balsvai plaukuoti, prigludę prie ūglio. Lapai ovalūs arba kiaušiniški, 2,5-5 cm ilgio, 2-3,5 cm pločio, žali jauni purpuriniai, apaugę veltiniškais balsvais plaukeliais, vėliau pliki.
Lietuvoje paskelbta invazine rūšimi.
San Antonijus
San Antonijus  – miestas JAV pietuose, Teksaso valstijoje. 1,32 mln. gyventojų (2010). Susisiekimo mazgas pakeliui į Meksiką. Gyvulininkystės regiono prekybos ir finansų centras, yra didžiausias šalyje vilnos prekybos centras. Išvystyta maisto, metalo, chemijos pramonė.
Miestas – balneologinis klimato kurortas. Yra universitetų, muziejų, Šv. Fernando katedra (XVIII a.).
Kultūra
1968 m. čia vyko Pasaulinė paroda.
Duburys
Duburys (arba Dūburys) – ežeras Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Šventosios baseine, 3 km į pietryčius nuo Antazavės, 8,5 km į šiaurės rytus nuo Dusetų. Aplink ežerą įsteigtas Duburio hidrografinis draustinis. Plotas 101 ha. Ilgis iš šiaurės rytų į pietus 3,06 km, didžiausias plotis 1,05 km. Paviršiaus altitudė 116,9 m. Baseino plotas 40,4 km². Didžiausias gylis 19,4 m (šiaurės rytuose), vidutinis gylis 5,2 m. Ežeras rininis.
Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 12 km. Vakariniai ir rytiniai krantai labai aukšti ir statūs, šiaurinis ir pietinis – žemesni, pietinis vietomis pelkėtas. Pietinėje ir rytinėje pakrantėse auga miškeliai, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Ežere yra didelė sala – Astravos sala (46,6 ha). Ši sala yra didžiausia Zarasų rajone. Atabradas smėlingas, apaugęs nendrėmis ir švendrais; giliau dugne – dumblas. Ežero vandens skaidrumas 3,6–3,9 m. Pietinė ežero dalis labai užžėlusi vandens augalija.
Į Duburį šiaurėje iš Dūburaičio ežero įteka Duburė, taip pat dar 4 bevardžiai upeliai, vakaruose į Zalvio ežerą išteka Rūra (Šventosios baseinas).
Duburyje sugaunamos 9 rūšių žuvys: kuojos, lydekos, karšiai, plakiai, raudės, karosai, ešeriai, aukšlės.
Prie ežero įsikūrę Duburaičio, Bieliūnų, Plisiškių, Duburių kaimai, Astravos saloje – Murovanka.
Istorija
Astravos saloje buvo dvaras, žmonės keldavosi plaustu į salą ir dirbdavo baudžiauninko darbus, tačiau pasikeitus technologijoms, žmonės pastatė pylimą skersai ežerą, kuris tiesiu keliu veda į salą.
Kadaise Rūros upėje, kuri išteka iš ežero buvo vandens malūnas, vandens lygis buvo žymiai aukštesnis, dabar likę tik griuvėsiai.
Astravos saloje rengiamos skautų stovyklos, 2009 ir 2011 metais vyko „Tundros“ festivalis, 2016 m., 2017 m., 2020 m. – „Mėnuo Juodaragis“.
Draugystė (Marijampolė)
Draugystė – Marijampolės valstybinės įmonės „FASA“ savaitraštis, ėjęs 1987–1990 m.
Istorija
Iki 1989 m. Nr. 17 ėjo kaip Kapsuko „TSRS 50-mečio maisto pramonės automatų gamybinio susivienijimo“ savaitraštis. Tiražas 1000 egz.
Berilinė bronza
miniatiūra|Nekibirkščiuojantis [[įrankis, kuris yra pagamintas iš berilinės bronzos.]] Berilinė bronza, berilinis varis  – vario lydinys, kuriame be vario yra 0,5–3,0 % berilio, o kartais ir kitų priedų.
Berilinė bronza derina tokias naudingas savybes kaip tvirtumas ir nemagnetiškumas bei nekibirkščiavimo geba. Lengvai apdirbama ir formuojama. Plačiai naudojama tokios specialiose srityse kaip įrankiai darbui pavojingose aplinkose, muzikos instrumentai, tikslieji matavimo prietaisai, kulkos, kosmoso ir aviacinė technika. Tiesa, berilio turintys lydiniai pavojingi, jei apdorojant įkvepiama jų dalelių, nes berilio junginiai gali būti toksiški.
Savybės
Berilinė bronza yra kalus, tinkamas suvirinimui bei mašininiam apdirbimui lydinys. Ji atspari neoksiduojančiosioms rūgštims (pvz., druskos rūgščiai ar anglies rogščiai), abrazyviniam dėvėjimuisi ir nuotrynoms. Ji tinka terminiam apdorojimui, kuris didina lydinio stiprį, patvarumą ir elektrinį laidį. Berilinė bronza yra stipriausias vario lydinys (iki 1400 MPa).
Toksiškumas
Berilio junginiai yra toksiški, pasižymi kumuliaciniu nuodingumu, tad dirbant su berilio lydiniais galimos saugos problemos. Kieta, galutinai apdorota berilinė bronza, kiek žinoma, nėra pavojinga sveikatai. Tačiau berilinės bronzos dulkių ar garų, susidarančių suvirinant, šlifuojant ir panašiai apdorojant, įkvėpimas anksčiau ar vėliau rimtai pažeidžia plaučius. Įkvepiami berilio junginiai yra žinomi žmonių kancerogenai. Todėl neretai berilinę bronzą keičia saugesniais vario lydiniais, tokiais kaip Cu-Ni-Sn bronza.
Draugystė (laikraštis)
Draugystė – Vilniaus rajono laikraštis, leistas nuo 1949 m. spalio 2 d. iki 1991 m. rugsėjo 26 d. Vilniuje lietuvių, rusų ir lenkų kalbomis.
Istorija
Iki 1950 m. buvo Vilniaus apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Vilniaus rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. – Vilniaus rajono tarybos laikraštis.
1951–1961 m. leistas du kartus, vėliau – tris kartus, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. 1950 m. rugsėjo – 1963 m. balandžio mėn. ėjo tik rusų ir lenkų kalba. Iki 1962 m. vadinosi „Lenino keliu“. Tiražas 1950 m. lietuvių kalba – 500 egz., rusų kalba – 1000 egz., lenkų kalba – 3000 egz., 1987 m. lietuvių kalba – 1700 egz., rusų kalba – 5700 egz., lenkų kalba – 3400 egz., 1991 m. lietuvių kalba – 560 egz., rusų kalba – 3000 egz., lenkų kalba – 1700 egz. Nuo 1991 m. liepos 12 d. vietoj „Draugystės“ leistas laikraštis „Vilnia“.
Skogalis
Skogalis – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Tytuvėnų. Šalia telkšo Bridvaišio pelkė, toliau rytuose – Tytuvėnų tyrelis-durpynas. Vieškeliai į Tytuvėnus, Plekaičius, Budraičius, Trainaičius.
Moniušečkai
Moniušečkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Skogalis
Gyventojai
thumb|left|255px|Kaimo kryžius
Moniušečkai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Saliamono jūra
Saliamono jūra – tarpsalinė Ramiojo vandenyno vakarinės dalies jūra. Įsiterpusi tarp Naujosios Gvinėjos vakaruose ir Saliamono salų rytuose. Šiaurėje nuo vandenyno skiria Bismarko salynas. Pietuose jungiasi su Koralų jūra. Plotas 723 tūkst. km². Vidutinis gylis 2430 m, didžiausias – 9140 m (Bugenvilio gelmė).
Vatikano muziejai
thumb|right|250px| Vatikano muziejų įėjimo skulptūros thumb|right|250px Vatikano muziejai − dailės, kultūros muziejai ir galerijos Vatikane (Romoje).
Istorija
Muziejaus istorija prasidėjo, kai 1506 m. sausio 14 d. buvo atrasta skulptūra "Laokoonas ir jo sūnūs". Tuo metu popiežius Julijus II išsiuntė savo pasiuntinius ištyrinėti atradimą ir netrukus pats įsigijo šią kompoziciją. Praėjus mėnesiui nuo šio atradimo skulptūra jau buvo pastatyta kaip eksponatas.
Vėliau bėgant laikui popiežiai stengėsi plėsti muziejaus kolekcijas. Prie to prisidėjo Benediktas XIV, Pijus IX ir kiti.
1973 m. popiežius Paulius VI įkūrė Vatikano istorijos muziejų, kuris tapo Vatikanų muziejų dalimi.
Eksponatai
thumb|right|250px|Naujasis sparnas (Braccio Nuovo) Vatikano muziejuose sukaupta viena iš didžiausių pasaulyje dailės kolekcijų (apie 70 000 darbų), kurią sudaro meno kūriniai iš įvairių epochų. Tarp muziejų eksponatų − vieni žinomiausių meno kūrinių pasaulyje − Mikelandželo freskos Siksto koplyčioje, Rafaelio freskos Vatikano stancose, daugelis žinomiausių antikinių skulptūrų: „Belvederio Apolonas“, „Belvederio torsas“, „Laokoonas ir jo sūnūs“ ir kitos. Vatikano pinakotekoje eksponuojami vieni garsiausių krikščioniškojo meno paveikslų, tame tarpe Rafaelio, Leonardo da Vinčio, Karavadžo ir kiti. Eksponuojama apie 20 000 turimų kūrinių.
Vatikano muziejus sudaro:
Lankytojai
Vatikano muziejai atidaromi 9 val. ir veikia iki 18 val. Tačiau dėl didelio turistų srauto priimtas sprendimas penktadieniais pailginti darbo valandas ir dirbti taip: nuo gegužės 4 d. iki liepos 13 d. ir nuo rugsėjo 7 d. iki spalio 26 d. muziejuje galima apsilankyti nuo 19:00 iki 23:00 val.
Bronius Sližys
Bronius Sližys (1920 m. spalio 7 d. Traupyje, Anykščių raj. – 1987 m. gruodžio 7 d. Vilniuje) – vargonininkas, choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo vargonininko Petro Sližio. 1937 m. pradėjo vargonininkauti Leliūnuose, kartu lankė Konrado Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus Kaune. Vėliau kurį laiką vargonininkavo Vilijampolėje. 1940 m. įstojo į Kauno konservatoriją, kur vargonuoti mokėsi pas Zigmą Aleksandravičių ir kartu lankė suaugusiųjų gimnaziją. 1944–1948 m. vargonų studijas tęsė pas Nikodemą Martinonį, pas jį mokėsi ir chorvedybos meno.
Nuo 1948 m. – Šiaulių muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1949–1953 ir 1967–1970 m. – moksleivių choro studijos vadovas. Chorą parengė Šiaulių miesto ir respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo konkursuose ir koncertuose, išugdė visą būrį jaunųjų chorvedžių.
Kiršapai
Kiršapai arba Pridorožnojė (, nuo 1938 m. Kirschappen, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Bronius Sližys
Biografija
1948–1956 m. kūrybiškai dirbo su Šiaulių medicinos mokyklos merginų choru ir vokaliniais ansambliais. Chorą parengė 1950 ir 1955 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo koncertuose. Buvo daugelio Šiaulių miesto mėgėjų chorų vadovas: gamybinio susivienijimo „Elnias“, medicinos darbuotojų, statybos tresto, saldainių fabriko „Rūta“, Juliaus Janonio vidurinės mokyklos, Pedagoginio instituto ir kt. Daugiau kaip 15 metų vadovavo Šiaulių pieno kombinato ir „Vairo“ gamyklos jungtiniam mišriajam chorui. Kiekvienai miesto ir respublikinei dainų šventei parengdavo po 2–3 chorus, kurie konkursuose dažnai pelnydavo ir prizines vietas. Pedagogas buvo Šiaulių miesto dainų švenčių organizatorius ir dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kiršapai
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Kirsapis prūsiškos kilmės. 1405 m. minimas Kirsappen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities Sūdininkų dvaro palivarkas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Kaširskojės apylinkės kaimas, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maršalskojės apylinkės kaimas.
Augustavo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė
'''Augustavo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė''' – nebeegzistuojanti stačiatikių cerkvė Augustavo mieste.
Cerkvė atidaryta 1884 m., iki šios cerkvės pastatymo Augustavo mieste buvo tik viena nedidelė Augustavo Kazanės Dievo Motinos ikonos cerkvė. Sprendimą statyti naują cerkvę 1878 m. priėmė Suvalkų gubernijos gubernatorius Sergejus Golovinas (Siergiej Gołowin). Sprendimą priėmė atsižvelgdamas į 24 Augustavo stačiatikių tikinčiųjų prašymą. Po metų mieste buvo paskirta žemė statyboms, netoli dabartinio Žygimanto Augusto turgaus. Statybų planai buvo baigti 1881 m. ir 1881 m. birželio 9 d. arkivyskupas Ivanas Aleksiejevičius Lebiedinskis (Iwan Aleksiejewicz Lebiedinski) pašventino cerkvės statybų pradžią. Cerkvė tikintiesiems buvo atidaryta 1884 m. spalio 7 dieną. Cerkvės statybas finansavo Suvalkų gubernija. Statybas atliko meistrai iš Aukštutinės Silezijos. Cerkvėje galėjo tilpti apie 800 žmonių. Cerkvė turėjo kupolą, keturių aukštų varpinę ir penkis varpus. Cerkvėje buvo Aleksandro Neviškio ikona. 1894 m. cerkvėje buvo įkurta parapijos brolija. 1926 m. lenkai cerkvę nugriovė.
Šiuo metu buvusioje cerkvės vietoje stovi paminklas karaliui Žygimantui Augustui.
Algimantas Vladas Garsys
Algimantas Vladas Garsys (1942 m. gegužės 10 d. Dusetose - 2018 m. rugsėjo 23 d. Tampoje, Floridoje, JAV ) – JAV ir Lietuvos karinis veikėjas. 1988 m. JAV jūrų pėstininkų pulkininkas.
Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. apsigyveno JAV. 1966 m. Masačūsetso universitete baigė fizinį lavinimą, 1967 m. baigė jūrų pėstininkų kursus. 1968 m. dalyvavo Vietnamo kare. 1969 m. Quantico (Virdžinijos valstija) jūrų bazės bataliono materialinio tiekimo skyriaus viršininkas. 1971 m. baigė Monterėjaus (Kalifornijos valstija) Karinį kalbų institutą, išmoko tajų kalbą. 1971–1973 m. JAV patarėjas Tailando karališkajame jūrų pėstininkų korpuse. 1975 m. JAV divizijos Quantico materialinio tiekimo skyriaus viršininko pavaduotojas, 1976 m. čia baigė desantininkų karo mokyklą. 1976–1979 m. dėstė jūrų pėstininkų korpuso mokykloje Albanyje (Džordžijos valstija). 1980 m. baigė jūrų pėstininkų štabo vadų koledžą. 1980–1985 m. štabo karininkas ryšiams su JAV Kongresu, Pentagonu ir operatyviniais štabais. 1986 m. vadovavo operatyviniam daliniui Okinavoje (Japonija), Pietų Korėjoje. 1987 m. baigė Gynybos sistemų valdymo koledžą Fort Belvoire (Virdžinijos valstija). Dirbo jūrų korpuso štabe Vašingtone valdymų ir kontrolės sistemų vadovo pavaduotoju. 1989 m. baigė Nacionalinio gynybos universiteto Vašingtone Jungtinių pajėgų koledžą. Dirbo generolo H. N. Švarckopfo štabe, per Persijos įlankos karą 1991 m. vadovavo kariuomenės aprūpinimo skyriui. 1991–1993 m. jūrų pėstininkų korpuso materialinio tiekimo centro Barstow (Kalifornijos valstija) vadovas.
Dalgedos
Dalgedos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Ceikinių.
5 Seconds of Summer (albumas)
5 Seconds of Summer – debiutinis to paties pavadinimo australų poproko grupės albumas, išleistas 2014 m. liepos 22 d. Pirmasis albumo singlas „She Looks So Perfect“ buvo išleistas 2014 m. vasario 21 d. ir pasiekė pirmąją vietą Australijoje, Naujojoje Zelandijoje , Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje. Pačio albumo per pirmąją savaitę buvo parduota 259 tūkstančiai kopijų ir jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Tai – pirmasis kartas, kai australų grupė debiutuoja pirmoje vietoje su debiutiniu albumu.
Purmamarka
Purmamarka  – miestelis šiaurės vakarų Argentinoje, Chuchujaus provincijoje, Tumbajos departamente, Humahuakos slėnyje, pusiaukelėje tarp Tumbajos ir Tilkaros. Yra ~2000 gyventojų. 4 km nuo gyvenvietės praeina kelias (Ruta Nacional 9) Buenos Airės – La Kjaka, nuo kurio atsišakoja kelias į vakarus link Suskeso ir Čilės.
Purmamarka yra svarbus regiono turistinis centras. Žymus vaizdingomis, ryškiomis apylinkių uolomis, ypač Septynių Spalvų kalva (Cerro de los Siete Colores), kuri yra vienas svarbiausių šiaurės rytų Argentinos simbolių. Gražūs kraštovaizdžiai atsiveria ir nuo Lipano kuestos. Pavažiavus keliu į rytus plyti Salinas Grandes druskos lygumos. Pats miestelis išlaikęs senovinę architektūrą. Yra 1648 m. statyta bažnyčia – nacionalinis architektūros paminklas.
Palemono apylinkė
Palemono apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, dešiniajame Nemuno krante, į rytus nuo Kauno.
Purmamarka
Vietovės pavadinimas aimarų kalba reiškia „dykynės miestas“. Iki atkeliaujant ispanams teritorija buvo gyvenama indėnų omaguakų. Šie buvo stipriai paveikti inkų kultūros, kuri čia buvo atkeliavusi plečiantis Inkų imperijos teritorijoms (buvo Koljasujaus dalimi).
Palemono apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Karmėlavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungtos Vieškūnų apylinkė ir Neveronių apylinkė. 1959 m. rugsėjo 30 d. Palemono apylinkė prijungta prie Karmėlavos apylinkės.
1724 m.
1724 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Linfield FC
Belfasto „Linfield“ – Šiaurės Airijos futbolo klubas iš Belfasto. Vienas stipriausių šalies klubų.
Istorija
Klubą 1886 m. įkūrė Linfildo malūno darbininkai. 1889 m. ekipa žaidė pirmąsias FA taurės rungtynes.
Klubo komanda dažnai dalyvauja Europos klubų varžybose. Didžiausias jų pasiekimas – Europos taurės ketvirtfinalis 1967 metais, kur rezultatu 2:3 pralaimėta Sofijos CSKA klubui.
Čempionų lyga: kova prieš FK Žalgiris
2021–2022 m. čempionų lygos atrankoje susitiko su Vilniaus „Žalgiriu“. 2021 m. liepos 6 d. Vilniuje pralaimėjo rezultatu 1:3. Atsakomosios rungtynės įvyko 2021 m. liepos 13 d. Šiaurės Airijoje. Jose žalgiriečiai nugalėjo rezultatu 2:1. Galutinis dviejų rungtynių rezultatas buvo 5:2 FK Žalgiris naudai ir Lietuvos klubas pateko į antrą etapą.
Šiaurės Airijos pirmenybėse
Šaltiniai:
Dean Martin
Sentimentalus Martino balsas pelnė jam daugybę singlų hitų, tokių kaip „Memories Are Made of This“, „That’s Amore“, „Everybody Loves Somebody“, „You’re Nobody till Somebody Loves You“, „Sway“, „Volare“ ir „Ain’t That a Kick in the Head?“.
Vaidino tokiuose filmuose kaip „Rio Bravo“ (1959 m.), „The Sons of Katie Elder“ (1965 m.), „Oro uostas“ (1970 m.), „Oušeno vienuoliktukas“ (1960 m.), „Some Came Running“ (1958 m.), „Kiss Me, Stupid!“ (1964 m.). 1967 m. pelnė Auksinio gaublio apdovanojimą už savo paties vaidmenį komedijiniame šou „The Dean Martin Show“ (1965–1974 m.).
Augustavo Truškovskių šeimos mauzoliejaus koplyčia
Augustavo Truškovskių šeimos mauzoliejaus koplyčia – koplyčia, esanti Augustavo mieste, parapijos kapinėse.
1832 m. koplyčią užsakė pastatyti Jonas Nepomukas Truškovskis (Jan Nepomucen Truszkowski). Koplyčia pašventinta 1834 metais. Koplyčia medinė su barokinio stiliaus altoriumi centre. Visų šventųjų dieną koplyčioje rengiamos mišios. 1987 m. vasario 25 d. koplyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos istorinių paminklų sąrašą.
37 m. pr. m. e.
'''37 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Grand Teras
Grand Teras ( arba île de la Grande-Terre) – sala Karibų jūroje, rytinėje Gvadelupos dalyje. Priklauso Mažųjų Antilų salynui. Atskirta nuo kitos (Bas Tero salos) Gvadelupos dalies, siauru jūros kanalu, vadinamu Rivière Salée. Pointe de la Grande Vigie yra šiauriausias salos taškas.
Grand Teras yra klinties plynaukštė, o pati sala yra apsupta koralinio rifo. Paviršius kalvotas su balto smėlio paplūdimiais. Pagrindinis gyventojų pajamų šaltinis yra turizmas bei žemės ūkis.
Salos plotas 586,68 km². Sala padalinta į 10 komunų (savivaldybių). 197 603 žmonės (2006 m. surašymo duomenys).
thumb|left|600px|Pointe de la Grande Vigie – šiauriausias salos taškas
Papua įlanka
Papua įlanka  – Ramiojo vandenyno (Koralų jūros) įlanka prie pietrytinių Naujosios Gvinėjos salos krantų. Ilgis 150 km, plotis ties išėjimu 330 km. Gylis iki 969 m. Pagrindinis pakrantės miestas – Kerema.
Pakrantėje įlanka sekli, šalia krantų gausu koralų rifų. Įteka keletas didžiausių Naujosios Gvinėjos upių – Flajus, Kikoris, Puraris, Turama. Vakarinės pakrantės pelkėtos, apaugusios mangrovėmis, rytinė dalis – plokščia ir smėlėta. Centrinėje ir rytinėje dalyje toliau nuo pakrantės prasideda Pietinis kalnynas, kraštovaizdis pelkėtas, apaugęs tankiu tropikų mišku. Sausasis sezonas prasideda spalį ir tęsiasi iki vasario, po kurio prasideda drėgnasis sezonas.
Pietine įlankos riba laikoma linija nuo pietvakarinio Flajaus upės deltos kampo vakaruose iki Saklingo kyšulio už 355 km į rytus, 70 km į pietvakarius nuo Port Morsbio. Įlankos plotas sudaro apie 35 tūkst. kv.km. Papua įlankos gyvenvietės yra dažniausiai pakrantėje ar pakrantės mangrovių miškuose esantys kaimai, tačiau yra ir keletas svarbių regioninių centrų (Kikoris, Baimuru, Ihu, Kerema ir Malalaua). Šiose miesto tipo gyvenvietėse teikiamos sveikatos apsaugos paslaugos, yra mokyklos ir prekybiniai sandėliai. Dėl šiose gyvenvietėse teikiamų paslaugų, jų gyventojų etninė sudėtis yra mišri. Įlankos provincijos, kuri apima didžiąją dalį Papua įlankos pakrantės, administracinis centras yra Kerema.
Nuo XX a. šeštojo dešimtmečio Papua įlankos pakrantės gyventojai, ieškodami darbo, migruoja į Papua Naujosios Gvinėjos sostinę Port Morsbį. Dėl to Port Morsbyje yra didelė Papua įlankos pakrantės gyventojų bendruomenė. Įlankos pakrantės pasiekiamos regioninių avialinijų skrydžių. Gyvenvietes aplink Malaluą su Port Morsbiu jungia kelias. Negrįstas kelias jungia Keremą su Malalua, tačiau dažnai būna išplaunamas. Nepasaint šios infrastruktūros pagrindinės keliavimo priemonės išlieka kanojos su pakabinamais varikliais.
Pakrantės gyventojai daugiausia verčiasi žvejyba ir medžiokle, kai kuriose vietose taip pat ir žemdirbyste ir gyvulininkyste. Bendruomenės rytinėje įlankos dalyje (Toaripi ir Elema), kuriose dirva yra aukščiau, augina didelius daržus.
Kopuliacinis ciklas
Kopuliacinis ciklas – lytinių reakcijų visuma prieš, per ir tuoj po lytinio akto (sueities). Kiekvieno žmogaus lytinės reakcijos atskirose ciklo stadijose yra nevienodos ir individualios – vyksta specifiniai fiziologiniai pokyčiai abiejų besimylinčiųjų organizme. Be to, tam pačiam žmogui viena sueitis gali suteikti daug didesnį malonumą nei kita. Tai lemia daug aplinkybių – lytinis partneris, suartėjimo vieta ir laikas, nuotaika ir kt. Nepaisant šios reakcijų įvairovės, sąlyginai yra išskiriamos tam tikros tipiškos reakcijos ir fazės.
Klasikinis kopuliacinis ciklas
Šiuolaikinėje seksologijoje vyrauja JAV seksologų Viljamo Masterso ir Virdžinijos Džonson (William Masters and Virginia Johnson) 1966 metais aprašytas modelis, skirstantis kopuliacinį ciklą į 4 fazes: