cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lejasbitėnų kapinynas
Tyrimai
Tyrinėtas 1931 m. (Hugo Riekstinis) ir 1961–1964 m. (Vladislavas Urtanas). Rasti 459 kapai. Mirusieji laidoti su gausiomis įkapėmis. Rasta apie 2800 įvairių III a. – XI a. dirbinių. III a. – V a. laidota pilkapiuose, VI a. – XI a. – kapo duobėse. Trijuose IX a. – XI a. kapuose (2 vyrų ir 1 moters) buvo trepanuotos (atvertos) kaukolės.
Įkapės: darbo įrankiai – geležiniai peiliai ir dalgiai, ginklai – Damasko plieno kalavijas, ietigaliai, įmoviniai ir pentiniai kirviai, žalvariniai papuošalai – smeigtukai, segės, įvijinės ir juostinės apyrankės, kabučiai, antkaklės kūginiais galais, gintariniai kabučiai, kaklo apvaros, keramika. Kapinynas priskiriamas baltų gentims, dauguma VII a. – XI a. kapų yra latgalių ir sėlių, kiti – lyvių. Šalia kapinyno rasta virvelinės keramikos kultūrai priskiriamos ir 1 tūkstantmečio pr. m. e. gyvenviečių pėdsakų.
Mockaičių apylinkė (Kelmė)
Mockaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakarinėje dalyje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tytuvėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kubilių apylinkės, o dalis Mockaičių apylinkės prijungta prie Kubilių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Mockaičių apylinkė prijungta prie Kiaunorių apylinkės.
SK Blāzma
Rėzeknės „Blāzma“ – Latvijos futbolo klubas iš Rėzeknės.
Istorija
Klubas įkurtas 2004 m. kaip antroji miesto komanda, tačiau 2007 m. iš RSK Dižvanagi perėmė geriausiu žaidėjus ir aukščiausios lygos licenciją bei tapo stipriausia miesto komanda, o „Dižvanagi“ tapo dukterine.
Andinis akmengaidis
Andinis akmengaidis (Rupicola peruvianus) – kotinginių (Cotingidae) šeimos paukščių rūšis. Paplitusi Andų kalnų debesų miškuose – 500–2400 m aukštyje rytiniuose Andų šlaituose ir slėniuose Kolumbijoje, Ekvadore, Peru, Bolivijoje, Venesueloje.
Paukštis 32 cm dydžio, sveria 235 g. Ryškus lytinis dimorfizmas – patinas ryškiai oranžine galva, su skiautere, nugara pilka, sparnai ir uodega juodi; patelė rusvai oranžinė, blausesnių spalvų, be skiauterės.
Andinis akmengaidis maitinasi daugiausia vaisiais ir vabzdžiais, kartais ropliais, varlėms. Patinai poligamiški, dalyvauja sudėtinguose poravimosi ritualuose, kurių metu rodo savo plunksnas. Lizdus iš molio urvų prieangiuose, miško griovose stato patelės. Deda 2 baltus kiaušinius ir peri 25–28 dienas. Andinis akmengaidis skleidžia triukšmingus garsus. Šiais paukščiais minta įvairūs ereliai, vanagai, plėšrieji žinduoliai, smaugliai.
Andinis akmengaidis yra Peru tautinis paukštis.
Vietiniai pavadinimai:
thumb|left|240px|Patelė
Brandenburgo žygis
Priežastys
1325 m. Gediminas sudarė prieš Vokiečių ordiną nukreiptą LDK karinę sąjungą su Lenkija. Tais pačiais metais Gedimino duktė Aldona ištekėjo už Lenkijos karaliaus Vladislovo Lokietkos sūnaus Kazimiero. Tuo pačiu Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė įsitraukė į popiežiaus Jono XXII vadovaujamą koaliciją prieš Šventosios Romos imperijos imperatorių Liudviką IV Bavarą, remiantį Vokiečių ordiną. Vladislovas I Lokietka norėjo iš Brandenburgo markgrafo sosto pašalinti imperatoriaus sūnų Liudviką. Jono XXII pasiuntinių spaudžiamas Vokiečių ordinas turėjo praleisti apie 1200 rinktinių lietuvių raitelių, kuriems vadovavo didžiojo kunigaikščio karvedys Dovydas Gardiniškis.
Nikon
Nikon ar Nikon Korporacija (Nikon Corporation), yra daugiašalė įmonė įsteigta Tokijuje, Japonija. Specializuojasi optikoje ir vaizdo gavime. Gamina fotoaparatus, žiūronus, mikroskopus, matavimo instrumentus.
Žemieji Karačiūnai
Žemieji Karačiūnai – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, prie kelio. Iš visų pusių supami miškų. Toliau rytuose Karačiūnų gatve jungiasi su Aukštaisiais Karačiūnais. Individualūs namai, kolektyviniai sodai.
Brandenburgo žygis
Žygio eiga
1326 m. vasario 10 d. lietuviai susijungė su lenkais ir apiplėšė Mendžižeco apylinkes. Iki kovo pradžios lietuvių ir lenkų kariuomenė nusiaubė Brandenburgo markgrafystę, tuo pačiu ir Berlyną. Lietuviai netrukdomi parsigabeno didelį grobį. Vien belaisvių buvo apie 6000. Tačiau Lietuvos kariuomenei grįžtant namo, mozūrų, kurie rėmė Vokiečių ordiną, bajoras Andrius Gostas iš pasalų nužudė Dovydą Gardiniškį. Manoma, kad žygyje dalyvavo ir Pilėnų kunigaikštis Margiris.
Žemieji Karačiūnai
Žemuosius Karačiūnus aptarnauja 17 ir 39 autobusai.
Nikon
Istorija
Nikon Korporacija buvo įkurta 1917, kaip Nippon Kōgaku Kōgyō ("Japan Optical Industries"), susijungus trims optikos gamintojams. Per Antrąjį pasaulinį karą kompanija užaugo iki 19 gamyklų ir 23 000 tarnautojų, tiekdama įrangą Japonijos kariuomenei. Šiandien, Nikon Grupės kompanijas sudaro beveik 17 000 tarnautojų visame pasaulyje. 2006 m. sausį, Nikon paskelbė nutraukianti juostinių fotoaparatų gamybą ir visą dėmesį sutelkianti skaitmeninių fotoaparatų gamybai.
Žemieji Karačiūnai
thumb|left|280px|Aukštieji (dabar Žemieji) ir Žemieji (dabar Aukštieji) Karačiūnai XX a. pr. žemėlapyje
Brandenburgo žygis
Pasekmės
Liudvikas Jaunesnysis išliko Brandenburgo markgrafu. Pagonių lietuvių įsiveržimas vokiečių žemėse ir Čekijoje sukėlė didžiulį pasipiktinimą Vladislovu I Lokietka ir Jonu XXII. Popiežius atsiribojo nuo Lenkijos ir Lietuvos valdovų veiksmų ir nebegalėjo su Gediminu atnaujinti derybų dėl krikšto, bet žygis sustiprino LDK ir Lenkijos karinę sąjungą. Ji Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei labai pravertė kai 1328 m. pasibaigė paliaubos ir Ordinas vėl pradėjo karą su Lietuva ir 1329 m., kai ją užpuolė Čekijos karalius Jonas Liuksemburgas.
Nikon
Skaitmeniniai kompaktiniai
Coolpix serijos aparatai
Skaitmeniniai veidrodiniai
thumb|210 px|Nikon D90 fotoaparatas
Žemieji Karačiūnai
Istorija
XIX a. pab. minimas Karačiūnų užusienis. 1866 m. jame gyveno 7 katalikai.
Jonas Gaučys
Jonas Gaučys (1919 m. sausio 24 d. Kaimynų k., Užpalių valsčius, Utenos apskr. – 1997 m. gruodžio 21 d. Prienuose) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
1935 m. baigęs Užpalių progimnaziją, pradėjo mokytis muzikos pas vietos vargonininką S. Daunorą. 1947 m. Vilniuje lankė muzikos mokytojų ir chorvedžių kursus, harmonijos ir dirigavimo privačiai mokėsi pas P. Beinarį ir N. Martinonį.
Nuo 1937 m. vargonininkavo Avilių (Zarasų r.), 1939–1942 m. Kirdeikių (Utenos r.), 1942–1944 m. Kamajų (Rokiškio r.), 1944–1945 m. Dabužių (Anykščių r.), 1945–1947 m. Obelių (Rokiškio r.) parapijose. Visur turėjo subūręs ir chorus, kuriuos išmokė daug giesmių ir mišių. Kamajuose pastatė M. Petrausko operetę „Consilium facultatis", kurią parodė ir artimose parapijose. Kirdeikių parapijoje Kalėdų giesmes choras atlikdavo su pučiamųjų orkestru, kuriam jis pats vadovavo.
Nuo 1948 m. Prienų Kristaus Apsireiškimo bažnyčios vargonininkas ir mišriojo choro vadovas. Chore nuolat giedojo 30-40 žmonių, kuriuos vargonininkas išmokė apie 200 giesmių ir nemaža įvairių autorių sudėtingų mišių. J. Gaučys chorui paskyrė ir savo kūrybos keletą giesmių: „Kalėdų varpai“, „Triumfo aušra“, „Atėjo Kristus" ir kt. Iš viso sukūrė apie 20 giesmių ir gedulingas mišias. Choras yra giedojęs Kauno Arkikatedroje, Šiluvos bazilikoje, Jonavos, Marijampolės, Jurbarko, Šakių ir kitų parapijų bažnyčiose įvairių religinių švenčių progomis. J. Gaučio sūnus Gintautas taip pat muzikas – pedagogas ir vargonininkas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Beržynė (Geležiai)
Beržynė – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Geležių.
Narevkos valsčius
Narevkos valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Centras – Narevka. Ribojasi su Bialoviežos, Hainuvkos, Michalovo, Narevo valsčiais ir Gudija.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1795 m. buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Bresto vaivadijos valdose. 1795–1796 m. priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796–1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. priklausė Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1921–1939 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Masevo ir Tarnopolio valsčiams. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Stare Levkovo valsčiui. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 339,48 km², iš kurių: Valsčius sudaro 20,91 % Hainuvkos apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1720,92 zlotai.
Tautinė sudėtis
2002 m. gyveno 4 199 žmonės:
Administracinis suskirstymas
Babia Gura, Bačinscai, Bazilove, Bernacki Mostas, Bielscai, Bokove, Borove, Ceremkai, Chominščizna, Dombrova, Eliašukai, Gnilecas, Grodziskas, Gruškai, Guščevina, Janovas, Kapitanščizna, Kasjanai, Kordonas, Krinica, Kruhlikas, Lančinas, Lešna, Lozove, Ludvinovas, Luka, Maruška, Michnuvka, Miklaševas, Minkuvka, Mostkai, Narevka, Nova Luka, Nove Levkovas, Nove Masevas, Novinai, Ochrimai, Olchuvka, Osove, Pasekai, Planta, Podlevkoviai, Podochrimai, Polimiai, Porosle, Prentai, Semianuvka, Semieniakovščizna, Skupovas, Slobudka, Smolnica, Stare Levkovas, Stare Masevas, Stari Dvuras, Stočekas, Sušči Borekas, Švinoroje, Tarnopolis, Zablotčizna, Zabrodai ir Zamoše.
Šokiai Lunazos metu
Siužetas
Berniuko Maiklo prisiminimai apie 1936 m. vasarą. Jis tada gyveno su savo motina ir keturiomis tetomis skurdžiame Airijos vienkiemyje. Mandi šeima su vyriausiąja seserimi Keite priešakyje vargiai sudūrė galą su galu. Iš Afrikos namo sugrįžta jų vienintelis brolis Džekas, visą gyvenimą Ugandoje pradirbęs dvasininku. Šis puikus, geras ir į vaikystę sugrįžtantis senukas nebegali pats pasirūpini savimi. Su Maiklu atsisveikinti keletui dienų atvažiuoja jo tėvas Džeris, kuris ruošiasi karui už demokratiją Ispanijoje prieš Franko režimą.
Seserys myli vieną kitą ir ši meilė palaiko jas, nes laimės jų gyvenime yra labai mažai. Tai liūdesiu, užuojauta ir vaikystės nostalgija persunktas šviesus ir labai asmeniškas filmas…
Kula
Kula gali reikšti:
Taip pat:
Apsiuvos
Apsiuvos (Trichoptera) – smulkių, į kandis panašių vabzdžių būrys. Apsiuvos artimos drugiams. Turi dvi poras plaukeliais padengtų sparnų. Apsiuvų lervos vandeninės, vystosi įvairiuose vandens telkiniuose, bet dažniausiai indikuoja švarų vandenį. Lervos dažniausiai slepiasi nameliuose, kuriuos nešiojasi su savimi. Apsiuvų metamorfozė pilna – yra lėliukės stadija. Iš lėliukių išsiritę suaugėliai trumpaamžiai, nesimaitina.
Mindaugas Milinis
Mindaugas Milinis (g. 1970 m. Šilutėje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas.
Biografija
1993 m. baigė Klaipėdos universitetą. 1995–1997 m. regioninės televizijos „Balticum TV“ informacinės laidos redaktorius, publicistinės laidos „Tavo problemos“ ir sportinės laidos „Riteriai“ kūrėjas. 1997–2000 m. dienraščio „Vakarų ekspresas“ reporteris. 2000–2001 m. krovos kompanijos „Bega“ atstovas spaudai. 2001–2003 m. dienraščio „Vakarų ekspresas“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 2003–2004 m. žurnalo „Ekstra laikas“ redaktorius ir leidėjas. 2004–2006 m. Neringos savivaldybės atstovas spaudai. 2006–2012 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ korespondentas. Nuo 2012 m. dienraščio „Vakarų ekspresas“ ekonomikos ir politikos aktualijų redaktorius. 2015 m. laikraščio „Naujas rytas“ redaktorius.
Kūryba
Išleido fotoalbumą „Neringai 45“ (2006 m.), knygą „Paskutinieji Kuršių nerijos betonuotojai“ (2008 m.), parašė publicistines knygas „Afganistano kariai“ (2010 m.), „Afganistano kariai. Antra knyga“ (2012 m.), istorinį romaną „Partizanas“ (2015 m.).
Velso vėliava
thumb|250px|Velso vėliava Velso vėliava vadinasi Raudonasis drakonas (valų kalba Y Ddraig Goch). Vėliavą sudaro raudonas drakonas ant žalio ir balto lauko. Tiksli drakono forma nėra standartizuota, todėl yra įvairių variantų.
Su Velso drakonu susiję daugybė legendų. Žymiausia yra Myrddin (arba Merlino, iš pradžių Ambrozijaus Aureliano) pranašystė, kurioje kalbama apie ilgą kovą tarp raudonojo ir baltojo drakono. Pasak pranašystės iš pradžių dominuos baltasis drakonas, tačiau galiausiai laimės raudonasis. Daug kas šioje legendoje mato paralelę su valų kova prieš anglus. Historia Britonum pasakojamoje versijoje raudonasis drakonas siejamas su keltais britais, o baltasis su anglosaksais.
Istorija
Raudonasis drakonas Velso nacionaline vėliava tapo 1807 m., 1959 įgavo dabartinę formą. Raudonasis drakonas ir iki tol šimtmečiais laikytas Velso simboliu. Kai kurie istorikai teigia, kad Velso vėliava, šalia Škotijos vėliavos, yra seniausia tebenaudojama nacionalinė vėliava pasaulyje. Drakono simbolio kilmė nėra aiški. Įtikinama versija yra tai, kad simbolį Britanijos priklausomybės nuo Romos laikotarpiu atsinešė romėnai, tačiau jis galėjo būti ir senesnis. Žalia ir balta juostos kilusios iš valų karalių giminės Tiudorų, kurie nuo 1485 iki 1603 m. valdė Angliją. Seniausias žinomas Raudonojo drakono kaip Velso simbolio panaudojimas siekia 820 m.
Janovas (Narevo valsčius)
Janovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gobiškiai
Gobiškiai – buvęs kaimas šiaurės rytinėje Vilkaviškio rajono dalyje.
Istorija
Kaimas panaikintas 2018 m.
Kula (antropologija)
thumb|240px|Kriauklių apyrankės mwali, naudojamos kula mainuose
Kula – resiproksinių mainų forma, žinoma iš Trobriando salų, esančių šalia Papua Naujosios Gvinėjos. Šią sąvoką išgarsino britų antropologas Bronislavas Malinovskis savo knygoje „Vakarinės Ramiojo vandenyno dalies argonautai“ (1922 m.), vėliau ją plėtojo prancūzas Marselis Mosas knygoje „Dovana“ (1924 m.). Šis žodis trobrianiečių kalba, reiškia apsikeitimą, dovanojant iš kriauklių pagamintus papuošalus.
Pasak antropologų, kula tai kompleksinis tarpgentinių resiproksinių mainų, apipintų mitais, maginėmis apeigomis ir institucionalizuotų paprotinės teisės institucijomis, pavyzdys (panašus į Ramiojo vandenyno pakrantės indėnų potlačą). Kula tipo resiproksiniams apsikeitimams tarp gausybės kultūriškai labai skirtingų salų ir jose gyvenančių genčių (300–500 km plote) naudojami du kriauklių papuošalai: raudonų kriauklių karoliai soulava ir baltų kriauklių apyrankės mwali. Didžiuliai, tūkstantiniai tokių karolių ir apyrankių rinkiniai keliauja priešingomis kryptimis: soulava – pagal laikrodžio rodyklę, mwali – prieš. Gavęs dovanų, pvz., soulava, turi atidovanoti davėjui atitinkamos vertės mwali, o gautąjį papuošalą stengiamasi toliau perduoti, kad būtų palaikomas ryšys su kaimyninės salos gyventojais. Kol papuošalai apsuka visą ratą, praeina 4-5 metai. Toks dovanojimas neturi jokios tiesioginės utilitarinės reikšmės, bet palaiko socialinę tvarką tarp salyno gyventojų. Dalyvaujantieji viešuose kula mainuose savo gentainių atžvilgiu įgija didesnį prestižą. Kiti melaneziečių socialiniai institutai, pvz., politinė lyderystė, giminystė, rangų sistema, namų ūkiai, yra tiesiogiai susiję su kula.
Puokštinė poraistė
Puokštinė poraistė (Lysimachia thyrsiflora) – mirsininių (Myrsinaceae) šeimos augalas. Augalas 30-70 cm aukščio. Žydi gegužės-liepos mėn. Auga grioviuose, šlapiose pakrantėse, pelkėse.
Lietuvoje gana dažna rūšis.
thumb|left|210px|Puokštinės poraistės žiedai
Lyvoniškių apylinkė
Lyvoniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakarinėje dalyje.
Juozas Gaubas
Juozas Gaubas (1879 m. birželio 20 d. Mickūnuose, Lygumų valsčius, Šiaulių apskr. – 1962 m. liepos 9 d. Los Andžele, JAV) – vargonininkas, dirigentas, chorvedys, pedagogas, kompozitorius.
Biografija
Tėvas buvo vargonininkas ir turėjo gražų balsą. Nuo dešimties metų Juozas pradėjo mokytis vargonuoti pas vargonininkus Valavičių ir Butkevičių Šeduvoje ir kitur. Nuo 1891 m. groti vargonais mokėsi Šiauliuose, o vėliau – Rokiškio vargonininkų mokykloje.
Nuo 1893 m. buvo Šiaulių vargonininko padėjėjas, bet netrukus gavo vargonininko vietą Stačiūnuose (Pakruojo raj.). Nuo 1895 m. vargonininkavo Kurske (Rusija), nuo 1897 m. – Mariupolyje, nuo 1898 m. – Stavropolyje (Kaukazas). Dirbdamas Kurske, mokėsi ir muzikos mokykloje. 1899 m. įstojo į kontraboso klasę Maskvos filharmonijos muzikos mokykloje. Muzikos teorijos mokėsi pas E. Konijų, kontrapunkto – pas žymius rusų ir kitų tautybių tuometinius pedagogus. Įsteigė draugiją ir subūrė 50 dalyvių-mėgėjų chorą „Garsas“, gimnazijoje suorganizavo vyrų chorą. Abu chorus (apie 200 dalyvių) parengė 1924 m. pirmajai visos Lietuvos dainų šventei Kaune.
1925 m. vasario 10 d. pastatė Miko Petrausko operą „Birutė“. 1925 m. dalyvavo chorvedžių suvažiavime Kaune, steigiant Lietuvos chorvedžių draugiją (buvo sekretorius). Vėliau buvo Lietuvos muzikų draugijos valdybos narys. 1926–1928 m. Klaipėdos muzikos mokyklos-konservatorijos mokytojas, administratorius ir simfoninio orkestro dirigentas – surengė koncertų Klaipėdoje ir kituose Lietuvos miestuose, 1928 m. dirigavo M. Petrausko operoje „Birutė“ ir Šarlio Guno „Faustas“ (pastatyta muzikos mokyklos moksleivių ir dėstytojų jėgomis), vadovavo „Aidos“ chorui.
Nuo 1928 m. buvo muzikos mokytojas Telšių mokytojų seminarijoje ir gimnazijoje, 1929 m. su seminarija perkeltas i Plungę. Nuo 1931 m. dėstė muziką Šančių vidurinėje mokykloje ir Aukštuosiuose kūno kultūros kursuose Kaune.
Nuo 1933 m. Klaipėdos pedagoginio instituto muzikos lektorius (dėstė muzikos teoriją ir chorvedybą), su asistentu Stepu Sodeika vadovavo studentų chorui, dėstė ir muzikos kursuose. 1939 m. vokiečiams okupavus Klaipėdą, su institutu persikėlė į Šiaulius, 1940 m. – į Vilnių. Institute dėstė harmoniją, dainavimo metodiką, vadovavo pedagoginei praktikai. Vilniaus muzikos mokykloje buvo inspektorius ir dėstytojas. 1940 m. kovo 1-2 d. Vilniuje vykusiame Lietuvos muzikų draugijos suvažiavime išrinktas į valdybą.
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją (Bavariją), vargonininkavo Dilingeno lietuvių stovykloje, vertėsi privačiomis muzikos pamokomis ir akompanavo solistams. 1946 m. dalyvavo Lietuvių katalikų muzikos darbuotojų suvažiavime Regensburge, buvo išrinktas į Lietuvių katalikų tremtinių bažnytinės muzikos komisiją. 1950 m. atvyko į JAV, Bostoną. Vertėsi muzikos pamokomis, vargonininkavo lenkų bažnyčioje. Vėliau persikėlė į Putnamą, kur Nekalto Prasidėjimo Marijos vienuolyno seserų vadovų mokykloje dėstė muziką.
J. Gaubas žinomas ir kaip kompozitorius. Sukūrė ir harmonizavo lietuvių liaudies dainų chorams ir solistams. 1924 m. parašė muziką Šiaulių gimnazijos himnui. Nemaža jo dainų išleista: 1937 m. „Mažųjų dainos“ mokykloms, „Liaudies dainos mišriajam chorui“, 1952 m. „Mišių giesmės“ ir kiti rinkiniai. 1972 m. išleistas giesmių ir dainų rinkinys chorams. Be dainų, sukūrė giesmių, mišių ir kitokių kūrinių. Giesmė „Marija“ buvo premijuota. Jo harmonizuotos liaudies dainos „Žalioj girelėj“ ir „Augo kalnely“ skambėjo 1938 m. dainų šventėje Klaipėdoje ir 1939 m. – Pasaulinės parodos Lietuvių dienos koncerte Niujorke.
Struktūrinis funkcionalizmas
Struktūrinis funkcionalizmas arba tiesiog funkcionalizmas – socialinių mokslų kryptis, kurios pagrindą sudaro socialinių darinių (daugiausia socialinių institutų) sandaros ir funkcijų analizė. Teigiama, kad visuomenės socialinės sistemos pusiausvyrą ir tvarką gali garantuoti tik visų šios sistemos elementų ir mechanizmų (posistemių) tarpusavio sąveika sutarimo (konsensuso) principu.
Eurovizijos dainų konkursas 1993
200px|thumb|right| {{legend|#22B14C|Dalyvaujančios šalys}} {{legend|#FFC20E|Šalys, 1993 m. Eurovizijos dalyvavime padariusios pertrauką. {{legend|#D40000|Šalys neįveikusios išankstinės kvalifikacijos etapo}}}} thumb|200px|Eurovizijos vedėja Fionnuala Sweeney thumb|200px|Airijos atstovai antrą kartą iš eilės tampa Eurovizijos laimėtojais. Šįkart tai pavyko Niamh Kavanagh atliktai dainai
Struktūrinis funkcionalizmas
Pamatus funkcionalizmo teorijai padėjo Ogiusto Komto pozityvizmo idėjos. Toliau šią kryptį plėtojo socialinis darvinistas Herbertas Spenseris. Struktūrinio funkcionalizmo principus XX a. viduryje susistemino amerikiečių sociologas Talkotas Parsonsas, kuris teigė, kad visos veikiančios sistemos, jei joms pavyksta išgyventi, turi atitikti 4 pagrindinius reikalavimus: jos turi gauti iš aplinkos atsargų ir jas paskirstyti savo viduje (adaptacija), nustatyti prioritetus ir jų eiliškumą (tikslo siekimas), sistemos viduje santykiai turi būti koordinuojami ir reguliuojami (integracijos mechanizmo kūrimas), turi egzistuoti sistemą sudarančių asmenų motyvacijos rengimo metodika, kuri jų veiklą suderintų su sistemos tikslais (vertybinių standartų palaikymo mechanizmo kūrimas). Sisteminėje hierarchijoje jis išskyrė vadinamąją gyvąją sistemą, kurią sudaro fizinė cheminė (atlieka adaptacijos neorganinėje aplinkoje funkciją), organinė (atlieka tikslų siekimo funkciją), transcendentinė (apima egzistavimo transcendentines sąlygas, atlieka vertybių standartų palaikymo ir įtampos pašalinimo funkciją), veiksmo (atlieka integracijos funkciją) sistemos.
Eurovizijos dainų konkursas 1993
'''1993 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – trisdešimt aštuntasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 1993 m. gegužės 15 d. Airijoje, Milstryte. Konkurso nugalėtoja tapo šios šalies atstovė Niamh Kavanagh su daina „In Your Eyes“.
Kvalifikacijos etapas
Rengiantis šiam konkursui, Europos transliuotojų sąjunga pagaliau pradėjo grumtis su potencialių dalyvaujančių šalių sprogimu, kurį sukėlė Rytų bloko iširimas, taip pat ir Jugoslavijos, kuri tradiciškai buvo vienintelė konkurse dalyvavusi komunistinė šalis, suirimas. Pirmą kartą prieš konkursą buvo įvestas kvalifikacinis etapas, tačiau tik toms šalims, kurios niekada dalyvavo konkurse, arba buvusios Jugoslavijos Respublikos tautoms, kurios taip pat anksčiau savarankiškai nedalyvavo. Kroatija, Bosnija ir Hercegovina, Vengrija, Slovėnija, Slovakija, Rumunija ir Estija dalyvavo specialiame etape, kuris dar vadinama Kvalifikacija za Millstreet. Balandžio 3 d. Liublianoje trys laimėjusios šalys galėjo dalyvauti Eurovizijos finale Milstryte. Po tam tikro balsavimo Bosnija ir Hercegovina, Kroatija ir Slovėnija dalyvavo finale.
12 taškų
Po 12 taškų surinkusios šalys:
Struktūrinis funkcionalizmas
Kiti struktūrinio funkcionalizmo svarbiausi atstovai – Kingslis Deivisas, Vilbertas Muras, Robertas K. Mertonas, Gabielis Almondas, Bingamas Pauelas.
Antropologija
Socialinėje ir kultūrinėje antropologijoje funkcionalizmas išplėtotas XX a. pr. Bronislavo Malinovskio. Tai daugiausia britų antropologų kryptis. Funkcionalizmo atstovai teigia, kad socialiniai institutai, socialinės organizacijos formos, taip pat ir kultūros reiškiniai turi savo aktualiąją, konkrečioje visuomenėje (čia ir dabar) atsiradusią paskirtį, kuri yra jų gyvavimo pagrindas. Kitaip nei evoliucionizmo atstovai, atsiriboja nuo istorinių rekonstrukcijų, pabrėžia dabarties etnografinio tyrimo metodologinę reikšmę. Malinovskis atstovavo psichologinį funkcionalizmą: jis teigė kad žmogaus kūno, tai yra biopsichologiniai, arba pirminiai, poreikiai sukuria socialinius, arba antrinius, poreikius. Konkreti visuomenė antriniams poreikiams tenkinti kuria socialinius institutus, kultūros priemones, įrankius. Kiekviena kultūra yra integruotas vienetas, nelinkęs kisti laike ir erdvėje, todėl bet kurio papročio kilmę galima nustatyti iš dabartinės jo paskirties.
Grynąjį struktūrinį funkcionalizmą antropologijoje atstovauja Alfredas Redklifas-Braunas ir jo pasekėjai. Pasak Brauno, kiekviena socialinė sistema yra funkciškai integruota tarsi organizmas, kurio sandaros pastovumą lemia visų elementų darni veikla bendram labui, todėl kiekviena visuomenė turi siekti socialinės veiklos vienybės.
Funkcionalizmo atstovai pirmieji pavartojo bei plėtojo socialinio proceso (sinchroniška reguliarių pasikartojimų visuma), socialinės funkcijos (kiekvieno socialinio vieneto paskirtis yra jo kaip elemento įnašas į visą socialinę sistemą), socialinės struktūros (organizuota sandara, kurios dalys – asmenys, dalyvaujantys socialiniuose santykiuose, – turi socialinį statusą ir yra kontroliuojamos visuomenės normų bei taisyklių) kategorijas. Funkcionalizmo atstovai (ypač B. Malinovskis) sukūrė ir pagrindė dalyvaujamojo stebėjimo metodą (etnografija). Funkcionalizmas, lyg antrinė evoliucionizmo kritika, atmetė spekuliacijas apie socialinę evoliuciją ir difuzionistinį papročių ištraukimą iš jų socialinio konteksto.
XX a. 7-ajame dešimtmetyje funkcionalizmas sulaukė kritikos, kad neatsižvelgia į visuomeninę raidą, istoriją. Kaip atsaką į funkcionalizmą, Maksas Glukmanas pradėjo Mančesterio mokyklą, telkusią dėmesį į socialinę kaitą. Evansas-Pričardas siekė grąžinti į funkcionalizmą istorinę perspektyvą.
XXI amžiaus pradžioje funkcionalizmas su išlygomis tebevyrauja Didžiosios Britanijos etnologijoje, sociologijoje ir kituose socialiniuose moksluose.
Mačiūkiai
Mačiūkiai – kaimas Plungės rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Skuodo rajono savivaldybės paribyje, Barstyčių miško apsuptyje, į pietus nuo Jockių kaimo. Įeina į Žemaitijos nacionalinį parką. Šiaurės vakarinė kaimo dalis priklauso Skuodo rajonui.
Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos, Alkos partizanų rinktinės partizanai.
Gyventojai
thumb|left|180px|Kaimo koplytėlė thumb|left|240px|Mačiūkių kapinaitės
Bullet In A Bible
Bullet In A Bible – pirmasis JAV pankroko grupės Green Day gyvo garso DVD, kuriame nufilmuoti du didžiausi grupės koncertai Milton Keynes (Anglija), vykę 2005 m. birželio 18 d. ir 19 dienomis, į kuriuos susirinko daugiau kaip 130 000 žmonių. Anot muzikinio žurnalo „Rolling Stone“, tai buvo 7-asis pagal dydį visų laikų bet kokios grupės koncertas.
DVD sudaro 14 iš 20-ies skambėjusių dainų ir grupės narių interviu. Šio koncertinio DVD režisierius - Sam Bayer.
Dainos
Visi kūriniai parašyti Billie Joe Armstrong (išskyrus, kur parašyta kitaip).
Atskiri kūriniai
Koncertuose atliktos, bet į albumą nepatekusios dainos.
Miškininkystė
thumb|250px|right|Miško kirtimas [[Austrija|Austrijoje]] Miškininkystė – gamybos sritis (augalininkystės šaka), užsiimanti miško želdinimu, gerinimu ir augalinių miško išteklių naudojimu. Taip pat – mokslinių tyrimų sritis, tirianti miško želdinimo metodus, miškų ūkio gerinimą. Miškininkystė kaip mokslas tiria vieną svarbiausių biosferos komponentų – miškus.
Miškininkystė užsiima miško auginimu medienos gavybai, miško buveinių apsauga, miškų atkūrimu.
Miškininkystės specialistai vadinami miškininkais. Lietuvoje miškininkų pareigybės:
Petras Jurgėla
Petras Jurgelevičius-Jurgėla (1901 m. rugsėjo 30 d. Džersi Sitis – 1992 m. vasario 19 d. Elensvilis, Niujorko valstija) – Lietuvos skautų įkūrėjas, karininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, publicistas.
Biografija
Brolis Konstantinas Rudaminas Jurgėla.
1919 m. baigė Vytauto Didžiojo gimnaziją Vilniuje. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Baigęs Karo mokyklą iki 1930 m. tarnavo kariuomenėje, 1925–1930 m. kariuomenės štabo skyriaus redaktorius, kalbos taisytojas, vertėjas. 1927 m. kapitonas. 1923 m. žurnalo „Skautas“ redaktorius.
1931 m. grįžo į JAV. 1931–1932 m. dirbo laikraštyje „Draugas“, 1937–1938 m. laikraščio „Vienybė“ redakcijoje. 1933–1935 m. lietuvių mokyklos Čikagoje vedėjas. 1933–1937 m. Amerikos lietuvių legiono vado padėjėjas, inspektorius. 1936 m. leido ir redagavo žurnalą „Tauta“ (išėjo 4 numeriai).
Nuo 1915 m. reiškėsi skautų veikloje, kūrė lietuviškus terminus, įstatus, parašė vadovėlių, knygų. 1932–1935 m. Stepono Dariaus ir Stasio Girėno skrydžio per Atlantą komiteto sekretorius ir propaguotojas. 1933–1936 m. Dalyvavo Amerikos lietuvių sąjungos veikloje, Amerikos lietuvių tarybos sekretorius, 1936–1939 m. vicepirmininkas. 1941 m. Tautos fondo sekretorius, laikraščio „Lietuvos aidas“ korespondentas JAV. Suredagavo leidinį „Kauno karo komendantūra“ (1929 m.) ir J. Bačiūno knygelę apie A. Olšauską (1934 m.).
Lietuvos skautų įkūrimas
1918 m. Vytauto gimnazijoje įvyko ateitininkų susirinkimas, kuriame P. Jurgelevičius skaitė paskaitą apie skautus. Po šios paskaitos 2 mergaitės ir 10 berniukų susibūrė į skiltį. Skautiška šeima augo ir 1918 m. lapkričio 1 d. gimnazijos salėje įvyko Vilniaus lietuvių skautų ir skaučių draugovės pirmoji sueiga. Ši data yra laikoma oficialia skautų veiklos Lietuvoje pradžia.
Portimonense SC
Portimauno SC – Portugalijos futbolo klubas iš Portimauno.
Tauzaras
Tauzaras  – miestas pietvakarių Tunise, El Džerido ežero pakrantėje, netoli Alžyro sienos. Vilajeto centras. Miestas įsikūręs Sacharos oazėje, yra svarbus transporto ir prekybinis centras. Yra geležinkelio stotis, tarptautinis oro uostas. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu. Tauzare yra išlikusi medina (senamiestis) su minaretais, mečetėmis, turgumis, siauromis gatvelėmis. Daugelis statinių pastatyta iš geltonų plytų taikant plytų mūrinio technologiją. Veikia muziejus.
Tauzare filmuoti „Žvaigždžių karai“, išlikęs filmavimui pastatytas miestelis.
Klaudijus Maniokas
thumb|right|200px|Klaudijus Maniokas 2012 m. Klaudijus Maniokas (g. 1969 m. liepos 5 d.) – Lietuvos politologas, diplomatas.
Biografija
1994–1995 m. dirbo Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijoje. 1995–1997 m. Europos integracijos studijų centro direktoriaus pavaduotojas. Nuo 1996 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto dėstytojas. 1997–1998 m. dirbo Lietuvos Respublikos Europos reikalų ministerijoje. 1998–2004 m. Europos komiteto prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Integracijos strategijos departamento direktorius, vyriausiojo derybininko dėl Europos Sąjungos narystės pavaduotojas.
Nuo 2004 m. „Europos socialiniai, teisiniai ir ekonominiai projektai“ direktorius, valdybos pirmininkas.
Nuo 2018 m. vadovauja „Europos federalistų sąjunga Lietuvoje” organizacijai.
Užpelkių telmologinis draustinis
Užpelkių telmologinis draustinis yra Plungės raj., Platelių seniūnijoje, Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje, Montvidinės miške, į rytus nuo Užpelkių.
Draustinis įsteigtas 1997 m., siekiant atkurti ir išsaugoti būdingą takoskyrinį Užpelkių pelkinį kompleksą su pelkių gamtine buveine ir jos ekosistema.
thumb|left|210px|
Commedia dell’arte
Commedia dell’arte – taip pat žinoma kaip „itališkoji komedija“, tai buvo humoristinių vaidinimų pateikimas, vaidinant profesionaliems veikėjams, kurie keliaudavo trupėse per visą Italiją XVI amžiuje. thumb|Paveikslas „Commedia dell’arte pasirodymas“, aut. [[Karel Dujardin, 1657 m., Luvras]] thumb|Commedia dell’arte kaukė thumb|„Pulcinella“, aut. Chez N. Bonnart, 1650 m. thumb|Ispaniškas kapitono personažas, 1600 m. thumb|„Harlekin“ (Arlekinas), aut. [[Paul Cézanne, 1889-1890 m.]] thumb|„Scaramuccia“, aut. Michel Levy Freres, Paryžius, 1860 m
Istorija
Commedia dell’arte atsirado XV a., centrinėje Italijos dalyje, Toskanoje, nors jos ištakas ir kilmę yra gana sudėtinga surasti. Commedia dell’arte reiškia neužrašyta ar improvizuota drama. Ši specifinė rūšis ilgai gyvavo Italijoje, greičiausiai apie keturis šimtus metų (nuo XIV iki XVIII a.). Bet labiausiai ji suklestėjo XVI–XVII amžiuje. Jos šaknys siekė antikinę Romą. Šie vaidinimai ir technika Europoje paplito XVI–XVII amžiuje, su atšakomis Prancūzijoje, Ispanijoje ir D. Britanijoje.
Italai sugalvojo pagrindiniams veikėjams uždėti kaukes, kad ir pasikeitus aktoriui mylimi personažai ir toliau būtų lengvai atpažįstami. Kaukių teatras patiko tiek elgetoms, tiek karaliams, todėl tapo populiaria teatro forma. Commedia dell’arte įtaka europiečių dramai gali būti pastebima prancūzų pantonimoje ir britų vaidinimuose. Ansamblių kompanijos paprastai pasirodydavo Italijoje, nors kompanija, pasivadinusi „comédie – italienne“ susikūrė Paryžiuje, 1661 m. Commedia dell’arte išliko iki ankstyvojo XVIII amžiaus. Šiuo metu ši teatro forma taip pat naudojama.
Bruožai
Commedia dell’arte nebuvo būdingi rašytiniai scenarijai, o savo prigimtimi ji buvo panaši į šių laikų tradicinį džiazą: improvizuotą, bet paremtą aiškia struktūra, tradicinėmis temomis, iš anksto apgalvotomis priemonėmis ir visada paliekantį erdvės laisvai improvizacijai bei naujoms idėjoms. Skiriamasis šios komedijos bruožas – kaukės, kurias gali keisti dideli akiniai, nubalintas veidas, tarties ypatybė ar kitas ženklas, nužymintis veikėjo charakterį. Kaukių komedijos veiksmas paremtas improvizacija: aktorius nepririšamas prie dramaturgo teksto. Svarbiausia – nenukrypti nuo siužeto linijos ir netrukdyti vaidinti partneriams. Vaidinimuose dalyvaudavo keturi pagrindiniai personažai su puikiai išdėstytais pagalbiniais personažais. Dalis jų jėgos slypėdavo kaukėse, kurios sustiprindavo pagrindinių personažų įvaizdį ir išskirdavo juos iš kitų personažų, kurie nedėvėdavo kaukių. Vaidinimai vykdavo pagal vieną iš kelių atsarginių scenarijų, pagal kuriuos jie tiesiog improvizuodavo. Vaidinimai vykdavo ant laikinų pakylų, dažniausiai tiesiog miesto gatvėse, bet kartais ir karališkuose dvaro rūmuose. Geresnės trupės – ypač Gelosi, Confidenti ir Fedeli pasirodydavo rūmuose ir tapo žinomi įvairiose valstybėse. Humorą kurdavo daugiausia vaizdinėmis priemonėmis: varijuodavo standartinius pokštus – „lazzi“, arba smulkesnius komiškus elementus, bei „burle“ – ilgesnio veiksmo epizodus, kurių branduolį sudarė kokia nors išdaiga. Muzika, šokis, sąmojingas dialogas ir visos sofistikos rūšys prisidėjo prie komiškų efektų.
Aktoriai
Commedia dell’arte aktoriai reprezentuodavo nusistovėjusius socialinius tipus, pavyzdžiui, kvailas senas diedas, nesąžiningas tarnas ar kareiviai, pilni demonstratyvios drąsos. Tokie personažai kaip Pantalone, šykštus Venecijos pirklys; Dottore, pedantas iš Bolonės; ar Arlecchino, išdykęs tarnas iš Bergamo, tapo vieni iš daugelio mėgstamų, XVII–XVIII a. Europos teatro, prototipų. Aktoriai būdavo neprilygstami savo profesijos meistrai, derinę šokėjo, akrobato, dainininko komiko, mimo, pamėgdžiotojo sugebėjimus su kūno ir proto paslankumu. Kiekvienas Commedia dell’arte aktorius priklausė aiškiai identifikuojamai grupei, ir tik itin retais atvejais jie pereidavo iš vieno personažo tipo į kitą. Dažniausia tai būdavo Innamorati (įsimylėjėliai). Pasenę jie prarasdavo deramą figūrą bei išvaizdą, todėl atsisakydavo savo jaunatviško heroizmo ir iškeisdavo jį į juokdario komizmą.
Beržynė (Kužiai)
Beržynė – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kužių.
Plunksnažiauniai
Plunksnažiauniai (Protobranchia) – dvigeldžių moliuskų (Bivalvia) tipo poklasis.
1288 m.
1288 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vengrijos futbolo varžybos 1934–1935 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1934–1935 m.
Plačiasnukis kaimanas
Plačiasnukis kaimanas (Caiman latirostris) – aligatorinių (Alligatoridae) šeimos kaimanų rūšis. Paplitusi tropinės Pietų Amerikos pietryčiuose – pietryčių Brazilijoje (Atlanto miškuose, Pantanalyje, Mato Grose), rytų Bolivijoje, Paragvajuje, Urugvajuje, šiaurės rytų Argentinoje.
Suaugęs kaimanas yra 2–2,5 m ilgio, atskiri individai užauga iki 3,5 m. Sveria nuo 29 iki 62 kg. Kūnas šviesiai alyvinės, žalios spalvos. Pasižymi trumpu ir plačiu snukiu. Juo gyvūnas prisitaikęs brautis per vešlią seklumų augmeniją.
Plačiasnukis kaimanas gyvena stovinčiuose, užžėlusiuose vandenyse. Maitinasi daugiausia smulkiais bestuburiais, gali pralaužti sraigių, vėžlių kiautus. Didesni kaimanai medžioja roplius, paukščius, žuvis. Patelė netoli vandens padeda 18–50 kiaušinių ir juos užkasa. Jei temperatūra viduje viršija 32 °C gimsta patelės, jei neviršija – patinėliai.
Kaimanai kurį laiką medžioti dėl odos, tačiau dabar jiems pavojų kelia gamtinių buveinių naikinimas ir vandens tarša. Šie kaimanai laikomi net Rio de Žaneire – lagūnose Bara da Tižukoje.
Vietiniai pavadinimai:
thumb|left|240px|Iš šono
Bob Paisley
Robert „Bob“ Paisley (g. 1919 m. sausio 23 d. – m. 1996 m. vasario 14 d.) – buvęs anglų futbolininkas ir treneris. Paisley Liverpulio klube pradirbo beveik pusę amžiaus, iš pradžių kaip žaidėjas, fizioterapeutas, vėliau tapęs treneriu ir galiausiai vadybininku.
Per devynerius metus, nuo 1974 m. iki 1983 m., su klubu laimėjo šešis lygos titulus, tris Europos taures, vieną UEFA taurę, tris Anglijos lygos taures, penkias FA Community Shield ir vieną Europos Super taurę.
Paisley yra vienintelis futbolo istorijoje treneris, laimėjęs tris Europos taures.
Žaidėjo
🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Liverpool
Rolandas Pavilionis
Biografija
Dirbo Šiaulių dviračių gamykloje, 1962 m. baigė Šiaulių vakarinę darbo jaunimo mokyklą. 1962–1968 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. 1963–1966 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1968–1971 m. studijavo Ukrainos mokslų akademijos Filosofijos instituto aspirantūroje, apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją.
Nuo 1971 m. dėstė Vilniaus universitete (VU), docentas, 1975–1977 m. filosofijos istorijos ir ateizmo katedros vedėjas. 1977–1978 m. stažavosi Paryžiaus Visuomenės mokslų aukštųjų studijų mokykloje, pas prof. Algirdą Julių Greimą. 1981 m. filosofijos mokslų daktaras. 1982–1989 m. VU filosofijos istorijos ir logikos katedros vedėjas, nuo 1982 m. profesorius. 1989–1990 m. VU prorektorius, 1990–2000 m. rektorius.
Bob Paisley
Žaidėjo
* Buvo apdovanotas medaliu, nors ir nepasirodė finale.
Trenerio
🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Liverpool
Rolandas Pavilionis
Biografija
1989–2004 m. Lietuvos ir Prancūzijos asociacijos garbės prezidentas. 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 1994 m. tikrasis narys. 1990–2000 m. Tarptautinės universitetų prezidentų asociacijos narys, Europos rektorių konferencijos ir vykdomojo komiteto narys. Nuo 1992 m. Europos menų ir mokslų akademijos narys. 1995–1996 m. Lietuvos universitetų rektorių konferencijos prezidentas.
2006 m. mirė Vilniaus Santariškių klinikose, palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.
Žmona Marija Aušrinė – VU profesorė. Vyresnysis sūnus Šarūnas – teisininkas, jaunesnysis Žygimantas – diplomatas.
Afrikinis alavijas
Afrikinis alavijas (Aloe africana) – plėnūninių šeimos augalų rūšis auganti Pietų Afrikoje Kapo provincijoje. Augalas auga lėtai, pradeda žydėti po 4-5 metų. Žydi nuo liepos iki rugsėjo mėnesio.
Rolandas Pavilionis
Politinė veikla
1997 m. kandidatavo LR Prezidento rinkimuose. 2000–2004 m. ir 2004 m. LR Seimo narys, 2000–2004 m. Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto pirmininkas, Europos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas, Lietuvos ir Prancūzijos tarpparlamentinių ryšių grupės vadovas. Vienas iš Liberalų demokratų partijos (dab. Tvarka ir teisingumas) ideologų ir įkūrėjų, priklausė partijos Senamiesčio skyriui. 2004–2006 m. Europos Parlamento narys, Sąjungos už Tautų Europą frakcijos vicepirmininkas, Kultūros ir švietimo komiteto narys, Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto narys-pavaduotojas.
Pleuritas
Pleuritas – krūtinplėvės (pleuros) uždegimas, kurį sukelia mikroorganizmai (dažniausiai tuberkuliozės bakterijos, pneumokokai arba stafilokokai), patekę į krūtinplėvę per kraują, limfą, arba iš gretimų organų, nuodingi medžiagų apykaitos produktai (pvz., esant uremijai), krūtinės trauma. Pleuritas dažniausiai prasideda, sergant plaučių tuberkulioze ir uždegimu, reumatu.
Pleuritas būna sausasis, arba fibrininis, kuomet ant krūtinplėvės lapų susikaupia fibrino, ir šlapiasis, arba eksudacinis, kuomet ertmėje tarp lapų būna skysčio. Šlapiasis pleuritas pagal skysčio pobūdį būna serozinis, pūlinis ir hemoraginis. Sausasis pleuritas prasideda staiga arba išsivysto per kurį laiką, jis dažnai būna pradinė šlapiojo pleurito stadija.
Sergant pleuritu, ligoniui pakyla temperatūra, jam silpna, pablogėja apetitas, skauda krūtinę, prakaituojama, kosima. Skysčiui kaupiantis ertmėje, lapai atsiskiria vienas nuo kito, ir skausmas sumažėja arba visiškai pranyksta. Susikaupus daugiau skysčio, jis pažeidžia plaučių audinį, tarpusienio organus, ligonis ima dusti, deformuojasi krūtinės ląsta. Po ligos dažnai lieka krūtinplėvės sąaugų.
Pleuritas gydomas antibiotikais, antialerginiais, priešuždegiminiais vaistais; skystis traukiamas krūtinplėvės punkcija.
Plaukiamasis tankas
thumb|right|300px|Plaukia Lenkijos kariuomenės tankai [[PT-76 (1971 m.)]] Plaukiamasis tankas  – tankas, gebantis savarankiškai, be papildomų priemonių įveikti vandens kliūtis perplaukdamas ir kautis vandens paviršiuje bei sausumoje. . Tokio tanko korpusas užtikrina reikiamą plūdrumą, o vandenyje varo vikšrų judėjimas arba vandenmetis ar sraigtas.
Kiti tankai plūdrumą įgyja pritvirtinus išorinius pontonus arba pakeliant dumples primenančius ekranus.
D. Britanija
thumb|right|250px|Vickers Carden-Loyd plaukiamasis tankas Pirmą plaukiamąją šarvuotąją kovos mašiną sukūrė britai. Tai buvo vidutinis tankas D, kurio prototipą 1919 m. sukūrė F. Džonsono vadovaujama grupė. Tankas plaukdavo varomas vikšrų judėjimo, jie veikė lyg savotiški ratinio garlaivio ratai.
1929 m. D. Britanijoje buvo pagamintas kompanijos Vickers-Armstrongs sukurtas patikimas plaukiamasis tankas. Šis tankas vadinosi Vickers Carden-Loyd А4Е11 ir А4Е12. Tankas gebėjo plaukti, nes buvo maksimaliai palengvintas, po dugnu turėjo papildomas cisternas, virš vikšrų buvo įrengtos plūdės. Sraigtą suko nuo greičio dėžės atvestas velenas. Vandenyje vairuodavo vairu.
TSRS
TSRS 1932 m. sukonstravo lengvąjį žvalgybinį plaukiamąjį tanką T-37A, turėjusį šonines plūdes. O po 4 metų pasirodė kitas plaukiamasis tankas T-38. Šio tanko plūdrumą palaikė tik korpusas, plūdžių jis nebeturėjo. T-38 buvo platesnis ir žemesnis, dėl ko vandenyje jis buvo stabilesnis, o geresnė pakaba užtikrino didesnį važiavimo greitį ir eigos tolygumą. Šis tankas buvo labiausiai vykęs 4-tojo dešimtmečio tankas, jį gamino iki 1939 m.
JAV
1922–1927 m. JAV Volteris Kristis (J. Walter Christie) irgi kūrė plaukiojamuosius tankus, panašius į britų, tačiau nė vienas jo modelis nebuvo gaminamas.
Antrojo pasaulinio karo metu, 1942–1944 m., ruošiantis desantinėms operacijoms Ramiajame vandenyne ir Europoje, amerikiečių konstruktoriai sukūrė seriją plaukiamųjų kovos mašinų. Visa ši sukurta LVT mašinų serija neturėjo varomųjų sraigtų ir posūkio vairų. Jas vandenyje varė vikšrai. LVT serijos mašinos pasižymėjo geromis laivybinėmis savybėmis, tačiau sausumoje buvo mažai judrios, dėl silpnų šarvų lengvai pažeidžiamos priešo ugnies. Jų pagamino apie 18,5 tūkstančio, jos dalyvavo visose sąjungininkų desantinėse operacijose. Dalis šių mašinų buvo tankų komponuotės – su storesniais šarvais iš ginkluotu bokšteliu.
Japonija
Dar vienas Antrojo pasaulinio karo laikų plaukiamasis tankas buvo japonų Ka-Mi. Jo laivybiškumą užtikrindavo specialūs aptakūs pontonai, tvirtinti tanko priuekyje ir užpakalyje, kuriuos išvažiavęs ant kranto numesdavo. Savo charakteristikomis sausumoje žymiai pranoko amerikietiškus plaukiamuosius tankus, tačiau numetę pontonus nebegalėdavo plaukti. Dėl Japonijos tankų pramonės silpnumo šių tankų buvo pagaminta tik 180 vienetų.
TSRS
Po karo į TSRS kariuomenės ginkluotę buvo priimtas tankas PT-76, sukurtas 1949–1951 m., vadovaujant Ž. Kotinui. Panaudojant patikimą ir manevringą PT-76 kaip bazę vėliau, 1952 m., buvo sukurtas šarvuotasis transporteris BTR-50P, gabenantis 20 kareivių. Dar 5 metais vėliau buvo sukurtas BTR-90PK.
Vėliau Tarybinė Armija atsisakė kurti naujus plaukiamuosius tankus. Žvalgybai imta naudoti plaukiamuosius žvalgybinius šarvuočius BRDM ir, iš dalies, pėstininkų kovos mašinas BMP. Ugnies paramos funkciją forsuojant vandens kliūtis perėmė plaukiamosios savaeigės (2S1 Gvozdika, 2S9 Nona-S ir kt.), taip pat BMP.
Kitos valstybės
Panašią techniką kūrė ir kitos valstybės:
Šiais laikais be pasiruošimo ir papildomų priemonių vandens kliūtis forsuoti gali tik tokie tankai kaip tarybinis PT-76, amerikiečių M551 Sheridan, kinų Tipas 63 ir švedų IKV-91.
Junkilų apylinkė
Junkilų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakarinėje dalyje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Užvenčio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Užvenčio rajonui. 1954 m. prijungta Gorainių apylinkė, o dalis Junkilų apylinkės prijungta prie Užvenčio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Junkilų apylinkė prijungta prie Kražių apylinkės ir Vaiguvos apylinkės.
Montekarlas
Montekarlas  – miestas Argentinoje, Misjoneso provincijoje, į rytus nuo Paranos upės, prie Posadaso–Puerto Igvasu kelio. Departamento centras. 22,2 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1920 m. vokiečių imigrantų iš Paragvajaus ir Brazilijos. Pavadintas žemvaldžio Carlos Seguín garbei.
Žvejyba, gėlių auginimas.
Montekarle spalį vyksta kasmetinė orchidėjų šventė (Fiesta Nacional de la Orquídea), todėl miestas vadinamas „orchidėjų sostine“, o aplinkinės teritorijos Provincia de la Flor („Gėlės provincija“). Montekarle taip pat yra zoologijos sodas ir gyvatvorių labirintas.
Siūlažiauniai
Siūlažiauniai (Pteriomorphia) – dvigeldžių moliuskų (Bivalvia) tipo poklasis.
Aukštieji Karačiūnai
Aukštieji Karačiūnai – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, į rytus nuo kelio. Įsikūrę Antavilių miško apsuptyje, prie Karačiūnų gatvės – kelio tarp Žemųjų Karačiūnų ir Bezdonių. Toliau vakaruose yra Žemieji Karačiūnai, pietuose – Vinciūniškės. Kolektyviniai sodai.
thumb|left|250px|Karačiūnų gatvė A. Karačiūnuose thumb|left|250px|Dauba miške į rytus nuo Karačiūnų
thumb|left|280px|Aukštieji (dabar Žemieji) ir Žemieji (dabar Aukštieji) Karačiūnai XX a. pr. žemėlapyje
Istorija
1905 m. minimi du Mickūnų valsčiaus Karačiūnų užusieniai su 15 ir 21 gyventoju. 1931 m. kaime gyveno 20 gyventojų. Prieškariniuose ir sovietiniuose žemėlapiuose vietovė vadinama Žemaisiais Karačiūnais.
Tengizas
Apie Tengizo ežerą Kostanajaus srityje žiūrėkite: Tenizas
Andhros istorija
Satavahanų dinastija
Andhra nuo seno buvo minima senovės Indijos epuose Mahabharatoje, Ramajanoje kaip Andhra karalystė. Jos geografinės ribos buvo Krišnos ir Godavario upės, tarp kurių ji buvo.
Po neilgo Maurjų dinastijos valdymo III a. pr. m. e., Andhra iškovojo nepriklausomybę, valdoma Satavahanų dinastijos. Jai valdant valstybė kontroliavo visas vidurio Indijos sritis, o pirmaisiais mūsų eros amžiais – ir Magadhos karalystę šiaurėje. Tai buvo didžiausias Andhros suklestėjimas.
Susiskaldymas
Po Satavahanų dinastijos žlugimo II a. pabaigoje, valstybė visiškai subyrėjo į smulkias valstybėles. Andhroje ją pakeitė Ikšvakų dinastija, tačiau šalia jos egzistavo smulkesnės Brihatpalajanų, Anandagotrikų, Salankajanų, Višnukundinų dinastijos.
Tuo pat metu hegemoniją susiskaldžiusioje teorijoje buvo įgiję tamilų Palavų dinastija iš Tamilakamo bei kanadų Čalukjų dinastija ir Karnatakos.