cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nykštukinė pečialinda
Nykštukinės pečialindos iš šiaurinių sričių žiemai migruoja į subtropinę Aziją. Migruodamos kartais užklysta ir į vakarų Europą, dažniausiai spalio – lapkričio mėnesiais.
Jeronimas Seniavskis
Jeronimas (Jarošas) Seniavskis (1519–1582) – Lenkijos bajoras, Haličo ir Kolomijsko seniūnas nuo 1550 metų, Kameneco pakamaris nuo 1550 metų, Kameneco kaštelionas nuo 1569 metų, Rusios vaivada (1576–1582).
Biografija
Sūnus būsimo Karūnos didžiojo etmono Mikalojaus Seniavskio iš Seniavskių giminės. Didelę gyvenimo dalį, kaip ir jo broliai buvo kalvinizmo šalininkas, į gyvenimo pabaigą įtakojant paskutinei žmonai perėjo į katalikybę. Pastoviai dalyvavo karinėse kampanijose, kariavo savo tėvo padalinyje žygyje į Moldaviją. Buvo husarų rotmistras, Kamenecko kaštelionu. Pasirašė Varšuvos konfederaciją 1573 metais. Dalyvavo karaliaus Stepono Batoro žygyje į Rusijos valstybę ir išsiskyrė Velikije Luki apgultyje 1579–1580 m.
Valdė 1570 metais Oleščice. 1576 metais paskelbė Oleščice miestu.
Mirė 1582 metais palaidos bažnyčioje Berežanuose.
Vaikai
Tik nuo paskutinės santuokos turėjo vaiką, išgyvenusį iki pilnametystės – Adomas Jeronimas Seniavskis (1576–1619) – Karūnos didysis pataurininkas.
Limburgo provincija (Nyderlandai)
Limburgas – Nyderlandų provincija, esanti šalies pietinėje dalyje. Šiaurėje ribojas su Gelderlando, šiaurės-vakaruose Šiaurės Brabanto provincijomis. Rytuose - siena su Vokietija, pietvakariuose su Belgija.
Administracinis centras – Mastrichtas.
Elektrėnų herbas
Elektrėnų herbas – Elektrėnų miesto simbolis.
Aprašas
Mėlyname skydo lauke trys auksinės kairieji kaspinėliai su lūžiu centre (imituojančios žaibus). Abipus juostelių dvi auksinės aštuonkampės žvaigždės plonais juodais apvadėliais.
Žaibai visais laikais buvo laikomi dievų įrankiu, galingiausi dievai jais svaidėsi dar nuo Antikos laikų. Herbe žaibai simbolizuoja energetikos galią.
Dvi aštuonkampės žvaigždės simbolizuoja kaimus, buvusius miesto vietoje (apatinė žvaigždė), ir dabartinį miestą (viršutinė žvaigždė). Simbolių kalboje aštuonkampės žvaigždės reiškia kūrybą ir derlingumą.
Dvidža
Dvidža ( - 'du-kart-gimęs') – terminas, kuris hinduizme apibūdina vyriškos lyties trijų aukščiausių varnų (brahmanai, kšatrijai, vaišijai) asmenis, kurie (dažniausia vaikystėje 8-12 metų amžiaus) praėjo Upanayanam ritualinį įšventinimą.
Senovinė Asvalayana sutra teigia, kad ne-dvidža vaikas irgi gali patapt dvidža, jeigu jis trokšta laikytis prievolių, kurios priklauso toms varnoms.
Du-kart-gimusio prasmė
Tradiciškai moterims ir šudroms buvo neleidžiama būti išventintiems per Upanayanam ritualines apeigas. Kaljanovas Vladimiras Ivanovičius rašo, kad „pagal hinduizmo kanonus, žmogus neturintis šventų žinių, niekuo nesiskiria nuo gyvulio. Todėl žmogus, prisilietęs prie žinių ir praėjęs įšventinimo ritualą, gimsta antrą kartą, ir todėl yra vadinamas du-kart-gimusiu“.
Dvidža reiškia du-kart-gimęs:  pirmasis gimimas yra fizinis, o antrasis gimimas yra dvasinis. Antrą kart "gimstama" per Upanayanam įšventinimo  ceremoniją. Pavyzdžiui, brahmanas yra įšventinamas į galutinį gyvenimo tikslą Brahmopadesam, tuo tarpu kšatrijas pradės mokytis naudotis ginklais, o vaišijas pradės mokytis prekybos meno.
Tradicinėje hinduizmo bendruomenėje Dvidža privalėjo atlikti hinduizmo tekstuose išdėstytas pareigas, priklausomai nuo to kuriam ''gyvenimo tarpsniui (ašramui) jis priklauso. Dvidža pereina keturis gyvenimo tarpsnius (ašramus):
Manusmriti šventraštyje yra detaliau aprašyti reikalavimai kiekvienam gyvenimo tarpsniui (ašramui).
Brahmanų mokymosi centrai yra atviri visoms Dvidža varnoms, tačiau didžioji dauguma mokinių yra kilę iš brahmanų varnos.
Airija olimpinėse žaidynėse
Airija olimpinėse žaidynėse kaip nepriklausoma valstybė debiutavo 1924 m. olimpinėse žaidynėse. Žiemos olimpinėse žaidynėse Airija debiutavo vos 1992 m.
Nemunaitis (Šakių r.)
Nemunaitis – ežeras Lietuvoje, Šakių rajone, 3 km į vakarus nuo Gelgaudiškio, Nemuno slėnyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,24 km, plotis – iki 0,03 km. Altitudė 12,8 m. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi. Aplinkui plyti pievos. Ežero apylinkėse telkšo dar keletas mažesnių senvaginių ežerėlių. Į pietus auga miškelis, už jo – Narkūnų kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno baseinui.
Berdyčivas
Berdyčivas  – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Žytomyro srityje. Rajono administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Hnylopjatės upės. Įkurtas 1430. Priklauso istoriniam Voluinės regionui. 83,2 tūkst. gyventojų. Plotas – 35,33 km². Išvystyta mašinų gamybos (gamykla „Prohres“), betono maišyklių gamykla, chemijos, lengvoji bei maisto pramonė. Architektūros pamiklai: šv. Barboros bažnyčia ir M. Marijos bažnyčia; pastaroji pastatyta baroko stiliuje. Berdyčive gimė garsus rašytojas Džozefas Konradas. Svarbus geležinkelio mazgas. Miestas išsidėstęs prie tarptautinės automagistralės (Žytomyras-sienos kirtimo su Moldova punktas „Podolės Mohiliavas“).
Ferdinandas I
Ferdinandas I (, 1793 m. balandžio 19 d. Viena – 1875 m. birželio 29 d. Praha) – nuo 1830 m. Vengrijos karalius, 1835–1848 m. Austrijos imperatorius ir Vokiečių konfederacijos prezidentas, nuo 1836 m. Čekijos karalius.
Biografija
Kilęs iš Habsburgų Lotaringų dinastijos. Tėvas paskutinis Šventosios Romos imperijos imperatorius Pranciškus II, nuo 1806 m. Austrijos imperatorius Pranciškus I, motina Marija Teresė Burbonė. Jaunystėje pradėjo sirgti epilepsija ir hidrocefalija, tačiau studijavo heraldiką ir technologiją. 1831 m. vedė trečios eilės pusseserę Mariją Oną Savojietę.
Valdymas
Dėl jo silpnaprotystės vyriausybę kontroliavo vadinamoji patarėjų taryba – Valstybės susirinkimas, kuriame, kaip ir valdant tėvui, vyravo kancleris Klemensas Meternichas (1773–1859 m.). Per 1848 m. revoliuciją atsistatydino sūnėno Pranciškaus Juozapo (būsimasis imperatorius Pranciškus Juozapas I) naudai. Vėliau su žmona gyveno Prahoje.
Edward Norton
Edward Harrison Norton (g. 1969 m. rugpjūčio 18 d.) – JAV kino aktorius ir režisierius, labiausiai žinomas vaidmenimis filmuose „Pirmykštė baimė“, „Kovos klubas“ bei „Amerikos istorija X“.
Koriakų autonominės apygardos herbas
thumb|right|Koriakų autonominės apygardos herbas Koriakų autonominės apygardos herbas – 2007 m. liepos 1 d. panaikintos Koriakų autonominės apygardos herbas.
Kailė (palydovas)
Kailė arba Jupiteris XXXVII – natūralus Jupiterio palydovas, atrastas 2001 m. Havajų Universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard. Iškart po atradimo šiam palydovui buvo suteiktas laikinas S/2001 J 8 pavadinimas. Vėliau pavadintas vienos iš charičių vardu.
Koriakų autonominės apygardos herbas
Skydas prancūziškas/rusiškas, laukas mėlynas su raudona galva. Žemiau galvos sidabrinis bėgantis šiaurės elnias.
Šiaurės elnias atspindi pagrindinį vietinių gyventojų verslą – elnininkystę.
Kailė (palydovas)
Palydovas sukasi aplink Jupiterį priešinga kryptimi nei pats Jupiteris aplink savo ašį. Priklauso Karmės palydovų grupei.
Ridzevo Šlacheckiai
Ridzevo Šlacheckiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurę nuo Radziluvo, apie 20 km į pietus nuo Grajevo ir apie 67 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Jūratė Visockaitė
Jūratė Visockaitė (g. 1953 m. gruodžio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos kino kritikė, redaktorė.
Koncertas
Koncertas – gyvas pasirodymas, įprastai muzikos, prieš auditoriją. Muzika gali būti atliekama vieno muzikanto, kartais tai vadinama rečitaliu, arba muzikinio ansamblio, kaip orkestras, choras ar muzikinė grupė. Dažnai tai neformaliai vadinama „šou“. Koncertai vyksta įvairiose vietose, įskaitant barus, naktinius klubus, namus, užeigas, tam skirtas koncertų sales, laisvalaikio centruose, dideliuose įvairiems tikslams skirtuose pastatuose ir net sporto stadionuose. Nepriklausomai nuo vietos, muzikantai įprastai groja ant scenos. Prieš įsigalint muzikos įrašams koncertai buvo vienintelis būdas išgirsti muzikantus grojant.
Jūratė Visockaitė
Biografija
1975–1978 m. – Respublikinės kino filmų nuomojimo kontoros Reklamos skyriaus redaktorė, 1978–1985 m. – Lietuvos kinematografininkų sąjungos vyriausioji konsultantė, 1986–1992 m. – leidyklos „Vaga“ redaktorė, 1992–1994 m. – žurnalo „Kinas“ valstybės redakcijos redaktorė, 2000–2010 m. – žurnalo „Šiaurės Atėnai“ vyriausioji redaktorė, o nuo 2010 m. – „Šiaurės Atėnai“ teatro ir kino skyriaus redaktorė.
Koncertas
Nors koncertų pagrindinis tikslas yra galimybė muzikantams groti prieš publiką, dažnai tai ir galimybė jiems atsiskleisti. Jei koncertas pavyko, žiūrovai norės eit ir į kitus pasirodymus. Įrašinėjantys atlikėjai važiuoja į turus norėdami padidinti parduodamų įrašų kiekį ir supažindinti fanus su naujais muzikiniais kūriniais. Kai kurie muzikantai labai dažnai rengia turus ir koncertuoja, nors daug taip ir nedaro.
Kainos
Yra priimta, kad koncertai yra mokami, nors daug būna nemokamų. Yra interneto svetainių, kurios leidžia žmonėms eiti į koncertus nemokamai, jei tik jie paskui pateikia renginio apžvalgą. Iš koncerto surinkti pinigai naudojami sumokėti muzikantams, vietos, kurioje vyko koncertas, savininkams ir kitiems prie koncerto prisidėjusiems, arba kai kuriais atvejais labdarai.
Koncertiniai turai
Koncertinis turas yra daug muzikanto, grupės ar daugelio jų koncertų, vykstančių skirtingose vietose ar miestuose. Populiariosios muzikos pasaulyje tokie turai gali tęstis kelias savaites, mėnesius ir net metus, būti pamatyti kelių šimtų tūkstančių ar net milijonų žmonių ir atnešti milijonus dolerių pelno iš bilietų.
Koncertų tipai
Koncerto tipas svyruoja pagal atliekamos muzikos žanrą ir pačias žanro atstoves grupes. Tam tikras muzikantas, grupė ar atliekamos muzikos žanras pritraukia panašiai besirengiančius ir besielgiančius žmones. Pavyzdžiui, septinto dešimtmečio hipiai turėjo ilgus plaukus (kartais dredlokus), sandalus ir nebrangius, tačiau iš natūralių medžiagų pagamintus drabužius. Tai sukuria savitą koncerto atmosferą.
Grupės, kurios pritraukia dideles auditorijas bilietų kainas nustato dideles. Norėdamos reginį padaryti įspūdingą ir įsimintiną, jos įtraukia į savo pasirodymą įvairius papildomus įtaisus, kaip besikeičiantis scenos apšvietimas, efektai ir įvairūs specialieji vaizdo efektai – didelius ekranus, dūmus, sausą ledą, pirotechniką, vaizdo įrašus, neįprastą išvaizdą (kaip grupė Kiss). Kai kurie atlikėjai, ypač populiariosios muzikos atstovai, dažnai naudoja dalinai įrašytus akomponementus arba net visišką fonogramą.
Didesni koncertai, kuriuose dalyvauja daug grupių, ypač tie, kurie trunka kelias dienas, yra žinomi kaip festivaliai, pavyzdžiui, garsusis Vudstoko muzikos ir meno festivalis.
Koncertas – muzikinis kūrinys
Mūsų muzikinėje buityje dažnai girdimas žodis koncertas (italų k. concerto- darnumas, sutarimas; lotynų k. concertare- rungtyniauti, varžytis). Koncertu įprasta vadinti viešą (arba uždarą) muzikinių kūrinių atlikimą arba vakarą, kurio metu atliekami muzikiniai kūriniai. Tačiau yra ir instrumentinės- simfoninės muzikos kūrinių, kurie vadinami koncertais. Koncertas kaip muzikos žanras yra didelis, emocingas, pakilus, virtuozinis kūrinys solistui (arba jų grupei) ir atlikėjų kolektyvui (dažniausiai orkestrui). Yra koncertų solistui be pritarimo arba vien tik orkestrui.
Trumpa koncerto istorija
Svarbiausia koncerto atsiradimo priežastis buvo kompozitorių noras sugretinti chorus, solistus ir instrumentus. Patys ankstyviausi koncertai atsirado Italijoje, Bolonijoje ir Romoje, XVI–XVII amžiuje. Pradininkais laikomi Arkandželas Korelis ir Džiuzepė Torelis.
XVI amžiaus pradžioje atsirado bažnytiniai koncertai- vokaliniai moteto¹ tipo kūriniai su instrumentiniu pritarimu, juos kūrė L. Viadana, G. Gabrieli, H. Schützas, S. Scheidtas.
XVII amžiaus pirmojoje pusėje iš kanconos² kilo instrumentiniai koncertai. Jie buvo skirstomi į bažnytinius (itališkai concerti da chiesa), su polifoniškai plėtojamomis dalimis, ir kamerinius (itališkai concerti da kamera), turinčius pasaulietinės šokių muzikos elementų.
Tagi XVI amžiaus pabaigoje- XVII amžiaus pradžioje tikrąja to žodžio prasme rungtyniavo atskiros, lygiavertės atlikėjų grupės, pavyzdžiui, dainininkų ir instrumentalistų kolektyvai.
XVII amžiaus antrojoje pusėje pradėta rašyti koncertus, per kuriuos keletas solistų (vadinama concertino) rungtyniavo su kitais orkestrantais- didesniu atlikėjų ansambliu (vadinama ripieno). Tokios rūšies koncertas buvo vadinamas concerto grosso- pažodžiui tai yra „didysis koncertas- didysis rungtyniavimas“. Šio tipo koncertus kūrė A. Stradella, A. Corelli, G. Fr. Händelis, J. S. Bachas.
Bet vėliau, formuojantis šių laikų virtuozo tipui, orkestras pasitraukė į antrąją vietą ir dažnai tik akompanuodavo kuriam solistui. XVIII amžiaus viduryje atsirado solinis koncertas. Koncertus smuikui kūrė G. Torelli, A. Vivaldi. Pirmuosius koncertus klavyrui ir orkestrui parašė J. S. Bachas, vargonams ir orkestrui- G. Fr. Hendelis.
Pirmieji koncertai, tokios formos, kokios jie yra iki šiol, sukurti klasicizmo epochoje. Iš jų autorių ypač paminėtini Mocartas ir Bethovenas. Vienos klasikų koncertuose įsigalėjo trijų dalių sonatinio ciklo struktūra, dažnai su solisto kadencija³ pirmosios dalies pabaigoje. XVIII amžiuje atsirado koncertui artimas koncertinės simfonijos žanras.
XIX–XX amžiuje koncertas dažnai turi simfonijos ar simfoninės poemos bruožų (F. Lizsto, J. Brahmso, P. Čaikovskio, S. Rachmaninovo, S. Prokofjevo koncertai), jų dalių skaičius nepastovus, kuriami ir vienos dalies (F. Liszto), keturių dalių (J. Bramso) koncertai.
XX amžiuje dėl neoklasicizmo įtakos atgaivintas concerto grosso žanras. Atsirado orkestrų kameriniam ansambliui (A. Webernas), simfoniniam orkestrui (Bela Bartokas)
¹ motetas [pranc. motet < mot – žodis] daugiabalsės vokalinės muzikos žanras; motetai kuriami dažn. pagal rel. tekstą; būdinga išplėtota forma, sudėtinga polifoninė technika.
²kancona [it. canzone – daina] XVI–XVII a. instrumentinis polifoninės struktūros kelių dalių kūrinys, išsirutuliojęs iš vokalinės kancolos.
³ kadencija [it. cadenza < lot. cado – krintu] virtuozinis neapibrėžtos trukmės instrumentinio koncerto, operos arijos fragmentas, kurį solistas atlieka be pritarimo, kai kada improvizuodamas.
Koncertas taip pat yra sonata
Koncertai buvo (ir dabar yra) rašomi sonatos forma, bet taip pat ir skiriasi nuo jos. Visų pirma- savo pobūdžiu, nes sonata išreikšta kompozitoriaus jausmais ir išgyvenimais, o koncertui svarbiausia turi būti įmantrios technikos kūrinys, kurį virtuoziškai atlieka solistas. Ilgainiui klasikinė sonata tapo keturių dalių kūriniu- buvo pridėta papildoma dalis. Tuo tarpu koncertas išliko trijų dalių:
Paskutinis skirtumas tarp sonatos ir koncerto (kad solistui ir klausytojams virtuoziškumo būtų iki soties) – prieš koncerto pirmosios dalies pabaigą paprastai būna kadencija, kai orkestras nutyla, o grija tik virtuozas, drąsiai improvizuodamas allegro temomis.
¹allegro [it. linksmai] greitas muz. tempas.
²andante [it. einant, žingsniuojant] lėtas muz. tempas.
³rondo [it.] muz. žanras; žaismingos, grakščios formos, dainingos melodikos kūrinys.
Koncertai Lietuvoje
Lietuvoje pirmuosius koncertus sukūrė V. Bacevičius (1929, 1933, 1949, visi fortepijonui ir orkestrui), J. Navakauskas (1934, smuikui, neišliko) A. Klenickis, J. Švedas. Vieni reikšmingiausių koncertų raidai buvo S. Vainiliūno keturi koncertai fortepijonui (1945, 1952, 1965, 1974), B. Dvarionio koncertas smuikui (1948) ir fortepijonui (1960, 1962), E. Balsio koncertai smuikui (1954, 1958, 1984), V. Barkausko koncertas altui ir kameriniam orkestrui (1981). Daug koncertų sukūrė B. Gorbulskis, V. Barkauskas, O. Balakauskas.
Daugiausia koncertų sukurta fortepijonui, smuikui, violončelei; koncertų yra ir beveik visiems kitiems simfoninio orkestro instrumentams, koncertų orkestrui, instrumentams be orkestro pritarimo, lietuvių liaudies muzikos instrumentams.
Retesnės sudėties koncertus kūrė J. Juzeliūnas (balsui ir orkestrui, 1955; Concerto grosso styginiams, pučiamųjų kvintetui ir fortepijonui, 1966), V. Laurušas (balsui ir styginių kvartetui, 1983), O. Balakauskas (obojui, klavesinui ir styginiams, 1981; Dada-Concerto chorui ir kameriniam orkestrui, 1982). XX amžiaus paskutiniajame dešimtmetyje koncertus kūrė F. Bajoras, A. Šenderovas, V. Bartulis, O. Balakauskas.
Ankstyvieji lietuviški koncertai buvo klasikinio koncerto struktūros. Ilgainiai išryškėjo nacionalinio koncerto savitumas, didėjo virtuozinio prado reikšmė (išaugęs atlikėjų meistriškumas buvo vienas iš koncerto kūrimo stimulų); buvo nemažai eksperimentuojama, ieškoma naujų formų, muzikinių raiškos priemonių (pvz., B. Gorbulskio pirmajame koncerte klarnetui ir orkestrui, 1962, pirmą kartą lietuviškoje muzikoje pavartota dodekafonija¹), įsivyravo simfoninio plėtojimo principai.
¹dodekafonija [gr. dodeka – dvylika + gr. phone – garsas] muzikos kūrimo metodas, pagrįstas absoliučiu visų 12 muz. sistemos garsų lygiavertiškumu: atsisakoma garsų funkcinių ryšių ir tonikos.
Concerto grosso
Concerto grosso (itališkai- didysis koncertas) Buvo ansamblinio, orkestrinio baroko koncerto tipas. Tai ciklinis žanras, kur vienas kitą keitė lėtos ir greitos dalys, bet jų skaičius buvo įvairus (dažniausiai- keturios dalys).
Jo esmė- orkestro ir solinės grupės priešpriešinimas. Concerto grosso nebe mažo solinių instrumentų ansamblio (concertino), bet didelio, vadinamojo concerto grosso („didelio koncerto“). Soliniai instrumentai paprastai būdavo styginiai- dažniausiai du smuikai ir continuo, tačiau juos galėdavo pakeisti ar prie jų prisijungti ir kiti soliniai styginiai ar pučiamieji instrumentai.
Susiformavo XVII amžiaus viduryje Italijoje. Pradininkais laikomi A. Stradela ir A. Korelis. Klasikinius pavyzdžius sukūrė A. Vivaldis, F. Hendelis, J. S. Bachas. Geriausiai žinomi Antonijaus Vivaldžio „Metų laikai“, Hendelio dvylika koncertų styginiams, o pats garsiausias rinkinys iš visų- Bacho šeši „Brandenburgo“ koncertai. Kiekvienas jų skitas solistų deriniui: Koncertas Nr. 6 parašytas vien styginiams, o Koncertas Nr. 5- fleitai ir smuikui su nuostabia pagrindine partija klavesinui.
Solo concerto
Soliniame koncerte orkestrui priešinami vienas ar keli solistai. Jie nėra priklausomi nuo orkestro, kaip concerto grosso, jų intarpai remiasi orkestro bosu.
Didelę grupę beveik visada sudarydavo styginių orkestras- paprastai pirmieji ir antrieji smuikai, altai, violončelės ir bosinės violos- ir basso continuo. Soliniai instrumentai paprastai būdavo styginiai- smuikai.
Koncertas paprastai būna trijų dalių (greita, lėta, greita).
Solinio koncerto pagrindiniai formuotojai buvo venecijietis Antonijus Vivaldis (1678–1741) ir italas Bonočinis. Bachas sukūrė pirmuosius koncertus klavesinui su orkestru. Žymiausias solinių koncertų kūrėjas- A. Vivaldis. Pagrindinę jo kūrybos dalį sudaro daugiau nei keturi šimtai penkiasdešimt solinių koncertų: pusė jų smuikui, kiti- įvairiems instrumentams. Išliko beveik šimtas koncertų dviem- keturiems solistams ir orkestrui.
Vyturys (leidykla)
Vyturys – literatūros leidykla, specialios paskirties UAB, veikusi 1985–2001 m. Vilniuje, J. Tumo-Vaižganto g. 2. Leisdavo ikimokyklinio, mokyklinio amžiaus vaikams bei jaunimui skirtą originalią ir verstinę grožinę, mokslo populiarinimo ir visuomeninę literatūrą, žaislines ir pramogines knygas. Per metus išleisdavo 20-25 leidinius.
Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' yra 36 Lietuvos bažnyčių titulas. Jį turi šios Lietuvos bažnyčios:
Kapočius
Kapočius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pelėjūnas
Pelėjūnas (Penicillium) – grybų gentis, sukelianti pelėjūninį puvinį. Ant vaisių, uogų atsiranda puvinio dėmių, kurias iš pradžių dengia baltas grybienos valktis, o vėliau iš jo susidaro dulkingos karputės. Pūvantys vaisiai skleidžia nemalonų kvapą. Plinta konidijomis.
Kapočius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kapočienė (ištekėjusi moteris) ir Kapočiūtė (mergautinė pavardė).
Vyturys (žurnalas)
Vyturys – vaikų laikraštis, vaikų žurnalas, leistas 1931 m. ir 1935–1940 m. Kaune.
Istorija
1931 m. leido Lietuvos skautų sąjunga, 1935–1940 m. „Lietuvos vaiko“ draugija. 1935–1938 m. mėnesinis, 1938–1940 m. dvisavaitis.
Skiepijo vaikams pilietinius idealus, praktiškąsias gyvenimo vertybes. Bendradarbiauti sutelkė daug moterų.
Žurnalui rašė Petras Cvirka, Danutė Čiurlionytė-Zubovienė, Vanda Daugirdaitė-Sruogienė, V. Griciūtė, K. Grigaitytė, V. Janavičienė, Kazys Jankauskas, Kazimiera Kymantaitė, J. Mackevičius-Nord, Marija Mašiotaitė-Urbšienė, Pranas Mašiotas, Monika Mironaitė, Kazys Papečkys, Antanas Poška, Vincas Ruzgas, Balys Sruoga, Teodoras Šuravinas, Vytautas Tamulaitis, Leonardas Žitkevičius ir kt.
Žurnalą iliustravo Jonas Martinaitis, Telesforas Kulakauskas, Vlada Stančikaitė, Domicėlė Tarabildienė ir kt.
Smaugtapilviai
Smaugtapilviai (Apocrita) – plėviasparnių pobūris. Jam priklauso progresyviausi plėviasparniai. Nuo liemenpilvių skiriasi persmauka tarp krūtinės ir pilvelio. Pirmasis pilvelio segmentas suaugęs su krūtine, taigi iš tikrųjų persmauka yra tarp pirmo ir antro pilvelio segmentų. Patelių kiaušdėtis gali būti pakitęs į geluonį, naudojamą gynybai ar aukai paralyžiuoti. Lervos bekojės ir aklos, maitinasi arba šeimininko (augalo ar gyvūno) viduje, arba maitinamos suaugėlių.
Didžioji dalis smaugtapilvių – parazitoidai. Jų kiaušdėtis pritaikytas šeimininko, į kurį sudedami kiaušiniai, kūnui pradurti. Šeimininkais gali būti daugelis vabzdžių, rečiau kiti gyvūnai. Išsiritusios lervos maitinasi šeimininku, o baigusios vystymąsi jį nužudo. Esama ir hiperparazitų – parazitoidų, parazituojančių kitus parazitoidus. Parazitoidai gali būti panaudoti kaip biologinės kenkėjų kontrolės agentai. Geriausiai žinomi plėviasparniai parazitoidai – vyčiai.
Kita smaugtapilvių dalis – gėluoniniai plėviasparniai. Tai monofiletinė grupė, kuriai priklauso plėviasparniai, kurių kiaušdėtis pritaikytas nuodams švirkšti. Jiems priklauso visi bendruomeniniai plėviasparniai – bitės, širšės, vapsvos, kamanės, skruzdėlės. Manoma, kad kiaušdėčio panaudojimas gynybai buvo prielaida bendruomeniniam gyvenimo būdui atsirasti. Nebendruomeninių gėluoninių plėviasparnių lervas maitina motina atneštu grobiu arba žiedadulkėmis, nektaru. Bendruomeninių plėviasparnių lervos gali būti maitinamos grobiu, žiedadulkėmis, nektaru, sėklomis, grybais ar net neapvaisintais kiaušiniais (skruzdėlės).
1527 m.
1527 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Pirmoji antiprancūziška koalicija
thumb|350px|Strateginė padėtis Europoje 1796 m. Pirmoji antiprancūziškoji koalicija – vienas iš napoleonmečio politinių tarpsnių.
Raida
1792 m. balandžio 20 d. Prancūzija paskelbė karą Bohemijos ir Vengrijos imperatoriui François II. Pagal 1791 m. liepos mėn. Pilnitz susitarimą bei 1792 m. vasario mėn. Berlin sutartį Austrija ir Prūsija veikė išvien. Po Liudviko XVI egzekucijos į koaliciją prieš Prancūziją įstojo Anglija ir Ispanija. Tuo metu įvyko Argonne manevrai ir labai svarbus Valmy mūšis.
Tuo metu Vokietijoje generolo Adam Custine vadovaujama kariuomenė puolė Frankfurtą. Dumouriez veržėsi į Austrijos žemes, pietinę Nyderlandų dalį (dabartinė Belgija) ir pasivijo besitraukiančią Habsburgo armiją, įvyko Jemappes mūšis.
1793 m. generolo Adam Custine armija buvo uždaryta Brunswick’o Mainze. Austrijos princas Frederick siekė atsiimti Nyderlandų žemes. Dumouriez puolė Saxe-Coburg ties Neerwinden. 1793 m. vasario 23 d. Sardinijos šiaurėje įvyko La Maddalenos mūšis.
Diktatoriškas Prancūzijos generolas Jean Houchard su Šiaurės armija, sudaryta iš rekrutų, užpuolė York’o kunigaikščio armiją ties Hondschoote.
Vėliau Jean Houchard puolė Orange princą Menin’e, bet jam buvo paliepta nutraukti žygį. Vėliau jis buvo giljotinuotas. Armijos vadovavimą perėmė generolas Jean-Baptiste Jourdan, kurį rėmė karo ministras Lazare Carnot. Jis pasiuntė Jourdan prieš Saxe-Coburg'o pajėgas, kurios buvo įsiveržusios į Mauberge ir Prancūziją, įvyko Wattignies mūšis.
Vėliau buvo atsiimta Tulonas. Generolas Lazare Hoche atsisakė pasitraukti po Kaiserslautern pralaimėjimo ir gruodžio 22 d. sumušė prūsų armiją Froschwiller ir gruodžio 26 d. austrus, vadovaujamus generolo Dagobert Wurmser prie Geisberg’e.
1794 m. Revoliucija toliau plėtojosi. Buvo pasiektos pergalės Tourcoing, Hooglede ir Fleurus. Jourdan užėmė Briuselį ir Antverpeną ir galų gale išstūmė austrus iš Nyderlandų. Pietuose prancūzai susidūrę su ispanų armija, prarado Korsiką, Vakarų Indijos žemes, pralaimėjo First of June mūšį. Šiaurinė Nyderlandų dalis, kurioje vyravo protestantai, po pietinių katalikiškų Nyderlandų žemių aneksijos, perėjo į antiprancūziško koalicijos pusę. 1795 m. generolas Jean Pichegru puolė protestantus olandus ir su kavalerija užėmė lavyną. Nyderlandai visiškai priklausomi Prancūzijai. Gegužės 16 d. Prūsija pasirašė Basle taikos sutartį. Vėliau taiką su Prancūzija sudarė ir mažesnės vokiečių žemės bei Ispanija. Liepą britų laivynas išlaipino 3500 Prancūzijos rojalistų ir politinių emigrantų į Prancūziją, įvyko Quiberon mūšis. Įsiveržėliai tikėjosi sustiprinti pasipriešinimą, bet nebuvo pakankamai įvertintas respublikonų ryžtingumas ir Hoche greitai nuslopino sukilėlius. Sukilimas tegyvavo labai trumpai, tik mažesnė pusė sukilėlių pabėgo į Angliją. Didelis Prancūzijos nuostolis buvo generolo Pichegru giljotinavimas, nors jis spalio 29 d. ir sumušė austrus prie Mainz.
1796 m. Prancūzija ir Austrija kovojo tarpusavyje Vokietijoje ir Italijoje. Generolai Jean Moreau ir Jourdan užgrobė Archduke Charles prie Reino. Jourdan bandė prasimušti pro Reiną į Bavariją, bet buvo sumuštas Charles’o prie Wetzlar ir atsitraukė. Charles atakavo Moreau, jį prisivijo prie Malsh, kur nė viena pusė neįgijo pranašumo. Tada Charles vėl puolė Jourdan, kurį sumušė prie Amberg, ir Wurzburg, Tuo tarpu Moreau atlaikė austrų puolimą prie Freidberg, tačiau Moreau buvo paliktas vienas, ir, negalėdamas apsiginti, pasidavė. Abi šalys pasirašė paliaubas.
Italija – Napoleono šlovės lopšys
1796 m. Italijoje iškilo Napoleonas Bonapartas, kurio pirmosios kliūtys buvo austrų armija (Generolas Jean Beaulieu) ir Pjemonto armija (Generolas Michael Colli). Napoleonas šias dvi armijas atskyrė Montenotte mūšyje, sumušė Beaulieu Dego’e, o Colli’į – Mondovi’e. Kiti mūšiai: Voltri.
Colli nutraukė karo veiksmus ir po dviejų savaičių Pjemontas išstojo iš karo. Tada Napoleonas sumušė austrus prie Lodi ir užėmė Lombardiją. Napoleonas spaudė Beaulieu ir sekė jį iki Tyrol. Kai generolas Dagobert Wurmser įsiveržė į Italiją, ketindamas nutraukti Mantua apgultį, Wurmser pasiuntė dalį savo armijos nutraukti Napoleono aprūpinimo linijas. Napoleonas naudodamas įsiveržimo į centrą taktiką neleido susijungti priešo armijoms, užpuolė Quasdanovich prie Lonato. Tada sumušė Wurmser prie Castiglione, iš kur Wurmser pabėgo atgal į Tirolį.
Atsigavęs Wurmser vėl norėjo padėti Mantua miestui, bet vėl išskaidė savo pajėgas. Generolas Paul Davidovich pasiliko ginti Tyrol, kai Wurmser keliavo į Mantua. Napoleonas sumušė Davidovich Caliano’e. Vėliau pasivijo Wurmser ir sumušė jį Bassano mūšyje, tačiau dalis austrų armijos pabėgo į Mantua.
Mantua mieste buvo 28000 austrų armija, bet ji nesugebėjo atlaikyti generolo Andrė Masena apsiausties. Trečiajame austrų bandyme sustabdyti Napoleono armiją dalyvavo generolas Josef Alvintzy. Vėl austrai išskaidė savo armiją. Kai prancūzų apsauginės pajėgos sulaikė Davidovich, Bonaparte susigrūmė su Alvintzy Caldiero mūšyje, kurį laimėjo austrai, tačiau vėliau Arcola mūšyje Napoleonas sutriuškino Alvintzy.
1797 m. Austrija dar sykį mėgino apginti Mantują. Alvintzy vėl padalino savo armiją ir nepilna armija puolė Napoleoną prie Rivoli, kur Alvintzy buvo užspaudęs prancūzus iki tol, kol neatvyko prancūzų pastiprinimas.
Po šios pergalės Napoleonas pasuko Mantujos link, kur miestą apsupęs laikė generolas Jean Serurier, kuris buvo pakliuvęs tarp Mantujos įgulos bei austrų pastiprinimo su generolu Johann Provera priešakyje. Pastiprinimas leido Serurier apgulti miestą su Wurmser įgula, kai Napoleonas apsupo Provera armiją ir privertė ją pasiduoti. Wurmser, likęs be pastiprinimo, neišlaikė miesto, kuriame, daugiausia dėl ligų, mirė 18000 miestiečių ir kareivių. Užėmęs Mantują Napoleonas, nepaisydamas besipriešinančio Pjemonto erchercogo Karolio, per Alpes pasuko į Vieną. Austrijos imperatorius Pranciškus I nedelsdamas paprašė taikos. Napoleonas nusiuntė Leoben taikos sąlygas: Nyderlandų žemių atidavimą ir Cisalpinės respublikos Šiaurės Italijoje pripažinimą.
1798 m. buvo gana ramūs. Prancūzija užėmė Šveicariją, sukurdama Helvetijos respubliką, ir Romą, sukurdama Romos respubliką, tačiau nesėkmingai bandė įsiveržti į Airiją. Generolas Jean Humbert buvo nusiųstas padėti airių sukilimui. Tačiau buvo sumuštas prancūzų La Vendee ir Quiberon mūšiuose. Vinegar Hill mūšyje buvo sumuštos sukilėlių pajėgos. Netrukus lordas Cornwallis apsupo Humbert armiją ir jis buvo priverstas pasiduoti.
Salinis (Zarasų r., Turmanto sen.)
left|120px
Salinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Turmanto seniūnijoje, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Turmanto, Pasmalvės miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,5 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 144,9 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurės rytuose ~ 15 m pločio protaka jungiasi su Skritelio ežeru (Smalvo ežero baseinas).
Pirmoji antiprancūziška koalicija
Nuorodos
Žemėlapiai (Šiaurės Italija 1796 balandžio 10 d.-gegužės 1 d.):
Pelmas
240px|thumb Pelmas  – viena aukščiausių Dolomitų viršūnių (3 168 m), Pelmo grupės kalnuose.
Pirmą kartą į Pelmą 1857 m. rugsėjo 19 d. įkopė airių alpinizmo pradininkas seras John Ball. Tai buvo pirmoji iš didžiųjų Dolomitų viršūnių į kurias buvo įkopta. Tuo metu dar tebebuvo nedidelis Pelmo ledynas, kuris jau daugelį metų yra ištirpęs.
Yra tik keletas kopimo į Pelmą kelių. Žinomiausias ir lengviausias kopimo kelias yra iš pietrytinės pusės. Tai ilgas ir sudėtingas (antras sudėtingumo laipsnis) kelias. Lipančiajam būtini lipimo naudojantis apsauginėmis virvėmis įgūdžiai. Bet kuriuo atveju lipant turi būti geras oras ir neprisnigę.
Kitas galimas panašaus sudėtingumo kopimo kelias yra per Fisura (nuobirų užpildytas tarpas tarp pagrindinės viršūnės ir Pelmeto).
Populiarus kalnų kelias, apjuosiantis Pelmą yra iš Rifuggio Citta di Fiume per Forcella Val d’Arcia iki Rifuggio Venezia ir atgal iki pradinio taško (apie 6-7 val.).
Prieš keletą metų ant vieno atskilusio uolos gabalo kalno papėdėje aptikti dinozaurų pėdsakai (ten veda nuorodos su užrašu „Orme di Dinosauri“).
Kiti grupės kalnai
Pelmas aiškiai dominuoja grupėje, užimdamas didžiąją jos dalį. Į vakarus nuo Pelmo viršūnės, atskirta gilaus tarpeklio (Fisura, 2726 m), yra Pelmeto („mažojo Pelmo“, 2990 m) viršūnė.
Vojni Krupai
Vojni Krupai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1203 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 10 namų ir 66 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 10 namų ir 82 gyventojai, iš kurių 43 vyrai ir 39 moterys, 72 lenkai ir 11 gudų.
Šaulys (2009 filmas)
Šaulys – antrasis filmas apie daktarą Vestą, kurį vaidina Terensas Hilas. Ši juosta kartais laikoma „Daktaro Vesto“ antrąja dalimi, o ne atskiru filmu.
Turinys
left|thumb|150px|Daktaras Vestas ir šerifas Mokytojai Denisei pasiūlius idėją įkurti ligoninę, šerifas ir daktaras Vestas tam pritaria, tačiau miestas neturi tam pinigų. Netrukus gimsta mintis suorganizuoti didelį pokerio turnyrą, kurį laimėjęs Vestas galėtų pinigus atiduoti statomai ligoninei. Denisė tam prieštarauja, tačiau sprendimas priimamas ir į miestelį ima rinktis lošėjai iš visos šalies.
Miestelyje pasirodo Debra Dauning, buvusi šerifo draugė, dabar tapusi profesionalia pokerio lošėja ir Skrajojantis Olandas, kažkada pralaimėjęs Vestui ir dabar trokštantis nugalėti jį finale.
Debra savo kerais stengiasi paveikti šerifą, kad šis jai padėtų, tuo tarpu Olandas ir fiziškai bando susidoroti su Vesto konkurentais, tad šis tikrai patektų į finalą.
Galiausiai finale susitinka Vestas ir Olandas, o prizų fondas viršija 30 tūkst. dolerių. Žaidimui prasidėjus, Vestas gauna žinią, kad Olando žmonės pagrobė Denisę ir paleis ją tik tada, kai šis pralaimės.
Serbija Eurovizijoje
thumb|right|200px|[[Marija Šerifovič 2007 m.]] thumb|right|200px|[[Milanas Stankovičius 2010 m.]] thumb|right|200px|[[Željko Joksimovičius 2012 m.]] thumb|right|200px|[[Moje 3 2013 m.]] thumb|right|200px|[[Bojana Stamenov 2015 m.]] thumb|right|200px|[[Sanja Vučič 2016 m.]]
Serbija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 14 kartų, iš jų 11 kartų pasirodė finale. Šalis vienintelę pergalę pasiekė 2007 m., kuomet Serbijai atstovavo Marija Šerifović su daina „Molitva“ – būtent šiais metais Serbija debiutavo konkurse kaip atskira valstybė.
Istorija
Serbijos, kaip atskiros valstybės, debiutinė daina buvo Marijos Šerifovič baladė „Molitva“, kuri šaliai laimėjo 2007 m. Eurovizijos dainų konkursą, surinkusi 268 taškus. Serbija tapo pirmąja šalimi, kuri laimėjo su debiutine daina po Šveicarijos pergalės pirmajame konkurse. 2008 m. konkursas vyko Serbijos sostinėje Belgrade.
Antroji Serbijos daina, atlikta Belgrade, buvo parašyta Željko Joksimovičiaus. Dainą „Oro“ – etninę baladę atliko Jelena Tomašević. Ji užėmė 6 vietą.
2009 metais Serbijai atstovavo Marko Kon ir Milaan. Duetui nepavyko patekti į konkurso finalą.
2010 m. Milanas Stankovičius pasirinktas atstovauti šaliai su daina „Ovo je Balkan“. Tai buvo optimistiška daina su etninės muzikos elementais. Jis pateko į finalą ir jame pasiekė 13 vietą su 72 taškais.
2011 m. šaliai atstovavo Nina su septintojo dešimtmečio stiliaus daina „Čaroban“. Finale ji pasiekė 14-ąją vietą.
Željko Joksimovičius 2012 metais atstovavo Serbijai Baku, Azerbaidžane, su daina „Nije ljubav stvar“. Antrajame konkurso pusfinalyje jis užėmė antrąją vietą, finale – trečiąją vietą.
2013 m. grupė Moje 3 atstovavo Serbijai su daina „Ljubav je svuda“. Grupė užėmė 11 vietą pusfinalyje, todėl joms patekti į finalą nepavyko (tik pirmas 10 vietų užėmusios dainos galėjo dalyvauti finale). Tai buvo antras kartas, kai Serbija neįveikė pusfinalio.
Konkursų rengimas
thumb|200px|[[Željko Joksimovičius ir Jovana Jankovič – 2008 m. Eurovizijos vedėjai]]
Taigetė (palydovas)
Taigetė arba Jupiteris XX – natūralus Jupiterio palydovas, atrastas 2000 m. Havajų Universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard. Iškart po atradimo šiam palydovui buvo suteiktas laikinas S/2000 J 9 pavadinimas. Vėliau pavadintas vienos iš plejadžių vardu (žr. Taigetė).
Taigetė buvo oficialiai taip pavadinta 2002 m. spalio 22 d.
Priklauso Karmės palydovų grupei. Tai „retrogradų“ grupė (besisukantys aplink Jupiterį atvirkščiai nei pats Jupiteris aplink savo ašį).
Ridzevo Pienožekas
Ridzevo Pienožekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Radziluvo, apie 23 km į pietus nuo Grajevo ir apie 65 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Huculščina
Ribos
Pietinės ir šiaurinės Huculščinos ribos yra pirmieji aukšti kalnagūbriai ir smarkiai susiaurėję upių slėniai. Keletas huculų kaimų yra Rumunijos Maramureše.
Iki 1770 m. Huculščina priklausė Osmanų imperijai, Lenkijai ir Vengrijai, po to ji priklausė Austrijai-Vengrijai, o 1920–1939 m. – Rumunijai, Lenkijai ir Čekoslovakijai. Nežiūrint į suskaldymą valstybių sienomis, huculai išlaikė kultūrinį vientisumą.
Lomana LuaLua
Trezoras Lomana Lua Lua (Trésor Lomana LuaLua; g. 1980 m. gruodžio 28 d.) – Kongo Demokratinės Respublikos futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo pozicijoje. Geriausiais savo karjeros laikais rungtyniavo Premier League klubuose „Newcastle United“ ir „Portsmouth FC“.
Lua Lua vaikystėje persikėlė į Angliją, kur debiutavo „Colchester United FC“ klube. Netrukus jis tapo svarbiu „Newcastle United“ žaidėju. 2007 m. išvyko į Graikiją, vėliau žaidė Katare, Kipre, vėl Anglijoje (Football League Championship turnyre), Turkijoje.
Lomana Lua Lua Kongo rinktinėje debiutavo 2002 m., Afrikos Tautų Taurės varžybose prieš Malį.
Krasnojarsko krašto herbas
thumb|right|200px|Krasnojarsko krašto herbas Krasnojarsko krašto herbas – oficialus Krasnojarsko krašto simbolis, patvirtintas 1999 m. vasario 12 d.
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, raudoname lauke su dešinėn paslinktu mėlynu stulpu auksiniais apvadais auksinis ant užpakalinių kojų stovintis liūtas, dešinėje letenoje laikantis auksinį kastuvą, o kairėje – auksinį pjautuvą.
Skydo viršuje auksinis pjedestalas su trimis skydeliais, kuriais iš viršaus žemyn eina ordinų juostelės, skydelių viršumis eina klostėtas auksinis kaspinas.
Puerto Riko vyrų futbolo rinktinė
Puerto Riko vyrų futbolo rinktinė – Puerto Rikui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Puerto Riko futbolo federacija (Federación Puertorriqueña de Fútbol). Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
FIFA (nuo 1960 m.) ir CONCACAF (nuo 1964 m.) narė.
Mamai
Mamai arba mamiai – indėnų tauta, priklausanti majų grupei. Gyvena vakarinėse Gvatemalos aukštumose ir pietvakarių Meksikoje. Kalba majų kalbų šeimai priklausančia mamų kalba. Etnografiškai savo skirsto į tekitekus ir takanekus.
Dygliuotasis pumpotaukšlis
Dygliuotasis pumpotaukšlis (Lycoperdon echinatum) – pumpotaukšlių (Lycoperdon) genties grybų rūšis.
Mamai
Ikikolumbiniais laikais mamai užėmė didelę teritoriją Gvatemalos aukštumose ir Meksikos kalvose. Tačiau XIV a. prasidėjo didelė kičių ekspansija į mamų žemes. Jų gyvenamos teritorijos pasiekė Kecaltenangą ir vakarų Gvatemalą, išstumdamos mamų kultūrą. Praradę Kecaltenangą ir Totonikapaną, mamai savo centrą perkėlė į Zakuleu miestą (tada vadintą Šinabachuliu) Huehuetenange. 1525 m. mamų valstybė buvo nukariauta Gonsalo de Alvarado.
Dygliuotasis pumpotaukšlis
Vaisiakūniai 3-5 cm skersmens, rutuliški, plačiai kriaušiški, ties pagrindu smailėjantis, be aiškiai susiformavusios koto. Spalva įvairuoja nuo baltos, balkšvos iki šviesiai rudos. Grybo paviršius tankiai nusėtas ilgų (dygliukas gali būti iki 7 mm ilgio), piramidės formos dyglių, kurie dažnai būna palinkę vienas į kitą ir pradedant nuo vidurio galiausiai nubyra – lieka šiurkštus tinkliškas raštas. Subrendusio vaisiakūnio viršūnėje atsiveria maža apvali angelė, pro kurią išbyra sporos (5-6 μm). Trama: jauna – balta, kompaktiška, sena – pilkai ruda, purpuriškai ruda. Auga liepos – spalio mėnesiais, drėgnuose miškuose, pavieniui ar nedidelėmis grupelėmis. Mėgsta buko kaimynystę, kalkingą dirvožemį. Jauni grybai valgomi, bet menkaverčiai. Nedažnas.
Mamai
thumb|left|240px|Buvusi mamų sostinė Zakuleu Dabar mamai gyvena Gvatemalos Huehuetenango, San Markoso ir Kecaltenango departamentuose bei Meksikos Čiapaso valstijos pietuose (Sokonuske). Gyvena daugiausia kaimiškose vietovėse, verčiasi žemės ūkiu (augina kukurūzus, pupeles it kt.), dirba kavos plantacijose, verčiasi amatais. Vyraujanti religija yra krikščionybė, tačiau gajūs vietiniai tikėjimai.
Talaso sritis
Talaso sritis yra Kirgizstano sritis. Srities administracinis centras – Talasas. Srities plotas – 11 400 km². Tai mažiausią plotą turinti sritis šalyje.
Dubajus
Dubajus  – didžiausias Jungtinių Arabų Emyratų miestas, esantis šalies šiaurės rytinėje dalyje ir to paties pavadinimo emyrato sostinė. Aglomeracijoje gyvena 2,9 mln. gyventojų (2017 m.). Šalia yra Persų įlanka (Dubajaus užutėkis), o miestas išsidėstęs vakarinėje užutėkio dalyje. Dubajaus šaltinis dalina miestą į dvi dalis – šiaurinė miesto dalis vadinama Deira (Dayrah), pietinė – Bur Dubajus. Tai svarbus Artimųjų Rytų uostas ir verslo centras. CityMayors.com skaičiavimais, Dubajus taip pat yra antras pagal brangumą miestas regione ir 20-as visame pasaulyje.
Dubajaus emyrate išgaunama nafta, paplitę tradiciniai amatai (žvejyba, kupranugarių veisimas, perlų rinkimas).
Istorija
Apie Dubajaus senovę žinoma nedaug. Archeologiniai tyrimai rado miesto teritorijoje III a. keramikos ir nestoriečių bažnyčių likučius. 1799 m. į šias teritorijas nuo Nedždo vahabitų pabėgo banijasų beduinų gentis. Jie vertėsi žvejyba ir grūdų auginimu.
Iki XIX a. pabaigos Dubajus buvo skurdus ir izoliuotas miestas, gyvenantis daugiausia perlų žvejyba. Miestas 1954–1971 m. buvo anglų kolonijos administracinis centras. 1971 metais septyni nepriklausomi emyratai Abu Dabis, Dubajus, Šardža, Adžmanas, Ras Al Khaimah, Um El Kaivainas ir Fudžeira susijungė, kad sudarytų Jungtinius Arabų Emyratus. Dubajaus emyras tapo šalies viceprezidentu.
Turizmas
Nors Dubajus niekada netapo JAE sostine, jis yra žinomiausias federacijos miestas su moderniausia infrastruktūra. Taip atsitiko dėl to, kad didelio žiniasklaidos dėmesio sulaukė miesto statiniai ir dirbtinės salos, pvz., Palmių salos – dirbtinis palmės formos pusiasalis ir Pasaulis (dirbtinis salynas atkartojantis pasaulio žemėlapį). Čia taip pat yra prabangiausi viešbučiai ir Burdž al Arabas (vienintelis septynių žvaigždučių viešbutis pasaulyje), aukščiausias pasaulio dangoraižis Burdž Chalifa (828 m aukštis).
Kiti objektai: Dubailendas, Pakrantės Ruožas, Dubajaus marina, Dubajaus zoologijos sodas.
Klimatas
Kaip ir likusi šalies dalis, Dubajus yra subtropinėje klimato juostoje. Šiame Persijos įlankos krante žiemą vidutinė oro temperatūra yra 26 laipsniai šilumos, o vasarą oro temperatūra siekia iki 40 laipsnių karščio ir daugiau. Tai sausringas kraštas, kur lietūs labai reti. Vidutiniškai per metus iškrinta 13 mm kritulių, kas prilygsta 3–4 lietingoms Europos dienoms.
Wiener AC
Vienos AC – Austrijos futbolo klubas iš Vienos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1900 m.
1931 m. viešėjo Lietuvoje ir žaidė su lietuviais.
1931 m. Vienos AC įveikė LFLS Kaunas ekipą net 10:1.
Vyzdys (žurnalas)
Vyzdys – iliustruotas mėnesinis fotografijos žurnalas, einantis nuo 1994 m. rugpjūčio mėn. Vilniuje.
Istorija
Steigėjas ir redaktorius Valentinas Juraitis, leidykla „Vyzdys“. Rašo apie fotografiją, dizainą, reklamą. Tiražas 1994 m. – 2000 egz., 1996 m. – 3000 egz.
Midijiniai
Midijiniai (Mytilidae) – dvigeldžių moliuskų klasės šeima.
Valgomoji midija (Mytilus edulis) – Lietuvoje randama vienintelė rūšis. Paplitusi visur. Užauga iki 7,5 cm ilgio. Gyvena prisitvirtinusios prie akmenų bisuso siūlais. Minta potvyniu metu filtruodamos vandenį. Pradžioje midija yra plaukiojančios lervos stadijoje, vėliau bręsta ant po vandeniu esančių akmenų. Kad išsilaikytų ant kieto paviršiaus, midija gamina kietėjantį lipnų skystį.
Talaso sritis
Ekonomika
Verčiamasi daugiausia ganykline gyvulininkyste (avys, galvijai, arkliai), slėniuose – drėkinamąja žemdirbyste (kviečiai, miežiai, tabakas). Veikia Kirovo hidroelektrinė. Kasamos polimetalų rūdos.
Administracinis suskirstymas
Rajonai:
2009 m. srityje buvo 1 miestas (Talasas), 1 miesto tipo gyvenvietė (Maimakas) ir 90 kaimų.
Dubajus
Gyventojai
Septintas JAE laikinosios konstitucijos straipsnis skelbia islamą oficialiąja valstybės religija. Vyriausybė subsidijuoja 95 % mečečių ir įdarbina visus imamus; maždaug 5 % mečečių yra išimtinai privačios, kelios didesnės mečetės turi privačius fondus.
Dubajuje taip pat yra krikščionių, hinduistų, sikhų, bahajų, budistų ir kitų religinių bendruomenių. Nemusulmoniškoms grupėms leidžiama įsigyti savo šventvietes, kur gali laisvai atlikti apeigas, prieš tai gavus sutikimą dėl žemės. Neturinčios savo pastatų bendruomenės vieta turi dalintis su kitomis religinėmis organizacijomis ar atlikti apeigas privačiuose namuose. Nemusulmoniškoms religinėms grupėms leidžiama atvirai išpažinti savo tikėjimą, tačiau atversti į kitą tikėjimą ar platinti religinę literatūrą griežtai draudžiama – už tokius veiksmus gresia bauda, baudžiamoji atsakomybė, įkalinimas ar išsiuntimas iš šalies.
Sportas
Dubajuje veikiantys futbolo klubai, rungtyniavę JAE profesionalų lygoje:
Dubajuje kasmet vyksta Dubajaus teniso čempionatai, taip pat Dubajaus golfo turnyrai. Dubajuje įsikūręs Dubajaus autodromas, kuriame per metus įvyksta daug lenktynių. Mieste vyko 2019 m. AFC Azijos taurės turnyro varžybos.
Švietimas
Dubajuje veikia daug universitetų ir kolegijų, iš jų dauguma privatūs. 2 valstybiniai universitetai – tai Aukštesnieji Technologijų koledžai bei Zajedo universitetas.
1528 m.
1528 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Chabarovsko krašto herbas
thumb|right|200px|Chabarovsko krašto herbas Chabarovsko krašto herbas – oficialus Rusijos Chabarovsko krašto simbolis, patvirtintas 1994 m. liepos 28 d.
Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Sidabro lauke sėdintis anfas juodas baltakrūtinis himalajinis lokys raudonomis akimis, galvą pasukęs dešinėn, iškišęs raudoną liežuvį. Prie krūtinės laiko istorinį Chabarovsko miesto herbą.
Virš skydo auksinė imperatoriška karūna, iš kurios išeina mėlyni kaspinai, kurie apveja auksinį ąžuolo šakelių su gilėmis vainiką, o skydo apačioje surišti mazgu su dviem kilpomis.
Herbo autorius – Chabarovsko dailininkas Sergejus Loginovas (Сергей Логинов).
Herbo elementų aiškinimas
Herbo kompozicija ir elementai atspindi krašto istorines ir kultūrines tradicijas, krašto gamtinius klimatinius ypatumus.
Alfredas Antanas Jakučiūnas
Alfredas Antanas Jakučiūnas (1938 m. sausio 1 d. Kaune - 2019 m. balandžio 9 d. Kaune) – Lietuvos architektas.