cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neptūnas (planeta)
Pavadinimas
Kurį laiką po Neptūno atradimo XIX a. vid. planeta buvo vadinama „už Urano esančia planeta“ arba „Le Verjero planeta“. Vokiečių astronomas Johanas Galė siūlė planetą pavadinti Janu, o anglų astronomas Džeimsas Čalisas - Okeanu.
Pasinaudodamas teise kaio atradėjas suteikti savo atradimui vardą, Le Verjeras greitai pasiūlė Neptūno pavadinimą, nors klaidingai nurodė, jog šį pavadinimą oficialiai patvirtino prancūzų Bureau des Longitudes. Kita vertus, neilgai trukus siekė planetą pavadinti Le Verjeru, t. y., savo paties garbei, tačiau toks pasiūlymas, nors ir palaikytas observatorijos vadovo Fransua Arago, sulaukė didelio pasipriešinimo už Prancūzijos ribų. Pracūzų almanachai kurį laiką Uraną vadino Heršeliu pagal planetos atradėją serą Viljamą Heršelį, o nauja atrastą planetą - Leverjeru.
Sočis
Sportas
Mieste žaidžia FK Žemčužina Soči futbolo klubas.
Nuo 2014 m. miesto olimpinio parko trasoje vyksta Formulės 1 lenktynės.
Linatės tarptautinis oro uostas
Linatės oro uostas (IATA: LIN, ICAO: LIML) – antras pagal dydį Milaną aptarnaujantis tarptautinis oro uostas. 2018 m. oro uostas aptarnavo 9 233 475 keleivius. Jame savo bazes įkūrusios Alitalia ir Alitalia CityLiner aviakompanijos.
Atlantas (palydovas)
Atlantas – vienas iš Saturno palydovų. Jo orbitos spindulys yra 137 670 km. Palydovo orbitinis periodas yra 0,602 paros. Atlantas yra netaisyklingos formos 37×34×27 km dydžio kosminis kūnas. Jo ryškis yra 19. Palydovas atspindi 40 % į jį krintančios šviesos. Jis skrieja prie Saturno A žiedo išorinio krašto.
Linatės tarptautinis oro uostas
Milaną aptarnauja dar du oro uostai – Malpensa ir Bergamo oro uostas.
Neptūnas (planeta)
Pavadinimas
Manoma, kad Frydrichas Struvė 1846 m. gruodžio 29 d. Sankt Peterburgo mokslų akademijai pasiūlė planetą vis dėlto vadinti Neptūnu. Netrukus Neptūnas tapo plačiai priimtu pavadinimu. Neptūnas romėnų mitologijoje buvo jūrų dievas, Poseidono atitikmuo graikų mitologijoje. Tokiu pavadinimu buvo išlaikytas nuoseklumas Saulės sistemos pavadinimų nomenklatūroje, kadangi visos, išskyrus Žemę, planetos pavadintos graikų ar romėnų dievų vardais.
Atlantas (palydovas)
Atradimas
Dėl Atlanto regimojo mažo ryškio pro galingiausius teleskopus atrodo labai silpnas mažas taškelis. Nenuostabu, kad jis ilgai buvo neatrastas. Todėl tik 1980 m. kosminės stoties Voyager 1 nuotraukose jis buvo pirmasyk pastebėtas. Palydovas pavadintas titano Atlanto, laikančio ant savo pečių dangų, vardu.
Linatės tarptautinis oro uostas
Kadangi Linatės oro uostas yra arčiau Milano (8 km) nei kiti miesto oro uostai, jis naudojamas vietiniams ir trumpų nuotolių Europoje skrydžiams.
Linatės oro uostas yra pagrindinis oro uostas 2021 m. įkurtai „ITA Airways“ aviakompanijai.
Neptūnas (planeta)
Pavadinimas
Dauguma kalbų, įskaitant lietuvių, planetai įvardinti vartoja Neptūno pavadinimą. Etimologiškai panašus pavadinimas ir kinų, vietnamiečių, japonų ir korėjiečių kalbose, kur planeta vadinama „jūros karaliaus žvaigžde“. Mongolų kalba Neptūnas vadinamas Dalain van ( (Далайн ван), arba jūros valdovu. Tibetiečių kalba Neptūnas vadinamas karma tsiogė, kas reiškia vandenynų karaliene vadinamos tibetiečių budizmo motinos planeta. Šiuolaikine graikų kalba planeta vadinama Poseidonas (Ποσειδώνας), t. y., Neptūną atitinkančiu senovės graikų dievo vardu. Hebrajiškai vadinamas Rahabu , t. y., biblinės jūrų pabaisos, minimos Psalmėse, vardu. Šį pavadinimą kaip oficialų 2009 metais balsavimu išrinko Hebrajų kalbos akademija. Kita vertus, paraleliai egzistuoja ir lotynizmas Neptun.
Gamtiniai palydovai
Neptūnas turi 14 žinomų gamtinių palydovų, kurių visi pavadinti vandens dievų senovės graikų mitologijoje vardais. Didžiausias jų – Tritonas, kurį 1846 metais atrado Viljamas Laselis, praėjus tik 17 dienų po paties Neptūno atradimo. Tritonas, skirtingai nuo kitų didelių planetinių palydovų, skrieja priešinga orbita. kairėje|miniatiūra|181x181px|[[Tritonas (palydovas)|Tritonas]] Kiti iki Voyager 2 erdvėlaivio misijos atrasti Neptūno palydovai: Nereidė (atrasta Žerardo P. Kiperio 1949 m.), Larisa (pastebėta 1981 m.) 1989 m., Voyager 2 misijos metu, atrasti dar penki palydovai — Najadė, Talasa, Despina, Galatėja ir Protėjas.
Dar penki palydovai atrasti 2002–2003 m. — tai Halimedė, Sao, Psamatė, Laomedėja ir Nesa. Pastaroji yra toliausiai Neptūno orbitoje esantis palydovas ir labiausiai nuo savo planetos nutolęs gamtinis palydovas Saulės sistemoje. Nesos žvaigždinis periodas trunka 26 Julijaus metų. Keturioliktą palydovą Hipokampą 2013 m. atrado JAV astronomas Markas Šovalteris, atradimą padaręs analizuodamas 2009 m. Hablo teleskopu darytos Neptūno žiedų nuotrauką.
Slovakijos Rojaus nacionalinis parkas
Slovakijos Rojaus nacionalinis parkas  – vienas iš 9 nacionalinių parkų Slovakijoje. Parkas įsikūręs Banska Bistricos (Brezno raj.), Prešovo (Poprado raj.) ir Košicės kraštuose (Rožniavos ir Spišska Nova Vesės raj.).
Rojaus parkas įkurtas 1988 m. Nuo 2004 m. dalis parko įtraukta į Europos Natura 2000 saugomų teritorijų tinklą.
Geografija
thumb|left|220px|Dobšino ledo urvas Parke yra saugoma Slovakijos Rojaus – kalnų grandinės Slovakijos Rūdiniuose kalnuose – gamtinė teritorija su vaizdingais kalnų kraštovaizdžiais ir reljefo formomis, išskirtinėmis faunos ir floros rūšimis. Rojaus parko plotas – 197,63 km², juosiančios buferinės zonos plotas – 130,11 km². Parko teritorijoje įsikūrę 8 vietiniai ir 11 nacionalinių draustinių, įrengta 300 km turistinių pėsčiųjų takų, dažnai su laiptais, tilteliais, grandinėmis. Parke yra apie 350 olų ir urvų, tačiau lankymui atviras tik Dobšino ledo urvas, nuo 2000 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Flora ir fauna
Parke gyvena apie 4 000 rūšių bestuburių, tarp jų virš 2 100 rūšių drugių. Iš stuburinių – veisiasi 200 rūšių, iš kurių 130 yra saugomos. Tarp parke gyvenančių 40 rūšių žinduolių: lokiai, šernai, elniai, vilkai, lapės, vilpišiai, kiaunės. Čia prieglobstį randa nykstančios gyvūnų rūšys: europinės ūdros ir starai, taurieji sakalai.
Nijolė Sabaitė
Nijolė Sabaitė (Razienė 1950 m. rugpjūčio 12 d. Raseiniuose) – Lietuvos lengvaatletė ir olimpietė. Specializavosi vidutinių nuotolių 800 m bėgimo varžybose. Atstovavo TSRS rintkinę.
Profesinė veikla
Nijolė Sabaitė yra gydytoja bei psichologė. Buvo išrinkta į Lietuvos moterų sporto federacijos prezidentės pareigas.
Vokietijos baudžiamoji teisė
thumb|200px|[[Constitutio Criminalis Carolina (CCC) titulinis puslapis. Imprintas: Frankfurtas prie Maino, J. Schmidt. Verlegung Sigmund Feyrabends, 1577 m.]] Vokietijos baudžiamoji teisė - Vokietijos teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių baudžiamuosius teisinius santykius Vokietijoje ir Vokietijos piliečių atžvilgiu. Pagrindinis Vokietijos baudžiamosios teisės šaltinis yra kodifikuotas baudžiamasis įstatymas - Vokietijos baudžiamasis kodeksas, taip pat Tarptautinės baudžiamosios teisės sąvadas.
Istorija
Žymiausias Vokietijos baudžiamosios teisės paminklas - Imperatoriaus Karolio V baudžiamasis teisynas, įtvirtinęs baudžiamąsias bei baudžiamojo proceso normas. Kiti istoriniai Vokietijos baudžiamosios teisės šaltiniai - Bambergo baudžiamasis teisynas, Maksimiliano baudžiamasis teisynas; taip pat Vokietijos imperijos baudžiamasis kodeksas, padėjęs pagrindus šiuolaikinei Vokietijos baudžiamajai teisei.
Literatūra
Law of Germany
Driežai
Driežai – žvynaroplių (Squamata) grupė. Kūnas pailgas, su aiškiu kaklu ir ilga uodega. Turi gerai išvystytas galūnes ir pailgėjusį liemenį. Kai kurių rūšių galūnės redukuotos arba visai išnykusios. Akių vokai judrūs, turi gerai matomą ausies būgninę membraną.
Sistematika
Driežai kaip roplių būrys sistematikoje pirmą kartą pasiūlyti airių anatomo James Macartney 1802 m. Jiems duotas moksliškas pavadinimas Sauria, kas yra sulotynintas prancūziškas žodis Sauriens. Iš pradžių Sauria apėmė ir krokodilus, tačiau vėliau paaiškėjo, kad jie nėra artimi driežams. Vėliau terminas Sauria buvo naudojamas kaip sinonimas taksonui  Lacertilia – ropliams priklausančio žvynaroplių (Squamata) būrio pobūris, į kurį įėjo driežai, tačiau neįėjo gyvatės. Dar vėliau detalesni tyrimai parodė, kad kai kurie vadinamieji driežai yra iš tiesų artimesni gyvatėms, nei kitiems driežams. Todėl bet kokia grupė, kuri apimtų visus driežus, turėtų kartu apimti ir gyvates, priešingu atveju, dalį vadinamųjų driežų reikėtų išimti. Tad pobūrio driežai modernioje sistematikoje nebeliko, tačiau įvairūs biologai kartais dar naudoja šį terminą, kartu nurodydami tikslesnį apibrėžimą, ką turi omenyje. Pavyzdžiui, 1997 m. Michael deBraga ir Olivier Rieppel driežus (Sauria) apibrėžė kaip gyvūnų grupę, į kurią įeina seniausias bendras Choristodera, Archosauromorpha ir Lepidosauromorpha protėvis bei visi jų palikuonys. Tačiau tokie apibrėžimai nesulaukia platesnio pripažinimo biologinėje klasifikacijoje.
Pasaulyje yra daugiau kaip 6000 tradiciškai driežais laikytų rūšių, priklausančių 29 šeimoms: ir kt.
Tarptautinė kinologų federacija
Tarptautinė kinologų federacija (, FCI) – nevyriausybinė organizacija, vienijanti daugumą nacionalinių – Europos, Azijos, Afrikos, Lotynų Amerikos, Australijos ir Naujosios Zelandijos – šunininkystės (kinologų) organizacijų (klubų, draugijų).
Lietuvos kinologų draugija (LKD), vienijanti visas Lietuvos kinologų organizacijas, taip pat yra FCI organizacijos narė.
Tarptautinė kinologų federacija tvirtina bei papildo jau priimtus šunų veislių standartus. Pasaulyje yra aprašyti ir patvirtinti daugiau nei 400 šunų veislių veislės standartai.
La Pasas (Meksika)
La Pasas  – miestas šiaurės vakarų Meksikoje, Kalifornijos pusiasalio pietuose, Kalifornijos įlankos pakrantėje. Žemutinės Pietų Kalifornijos valstijos sostinė. 189,2 tūkst. gyventojų (2005 m.). Miestą aptarnauja jūrų uostas, Manuel Márquez de León tarptautinis oro uostas. La Pasas yra svarbus turistinis centras.
Jasvilų Šv. Jėzaus Širdies parapija
'''Jašvilių Šv. Jėzaus Širdies parapija''' - parapija įkurta 1924 metais. Parapiją pašventino Vilniaus arkivyskupas Jurgis Matulaitis. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Knišino dekanatui. 1986-1988 m. pastatyta nauja parapijos bažnyčia.
Lietuvos miestų sąjunga
Lietuvos miestų sąjunga – Lietuvos miestų savivaldos organizacija, veikusi 1924–1940 m., iki 1935 m. Lietuvos miestų ir miestelių sąjunga.
Veikla
Lietuvos miestų sąjungos nariai buvo miestai – apskričių centrai su daugiau kaip 10 000 gyventojų ir valsčių centrai su daugiau kaip 3000 gyventojų, t. p. kiti miestai ir miesteliai, bet be sprendžiamojo balso teisės, iš viso 29 (1939 m.). Lietuvos miestų sąjungai vadovavo 5-8 narių valdyba, kuri veikė Kaune. Buvo renkamas nario mokestis.
Sąjunga rūpinosi bendraisiais miestų ūkio ir kultūros reikalais, atstovavo miestams bendraujant su valstybės ir kitomis organizacijomis, palaikė ryšius su kitų šalių miestų sąjungomis. Lietuvos miestų sąjungos pastangomis 1932 m. 5 nauji miestai gavo apskrities miesto teises, ji rūpinosi, kad nebūtų mažinamos miestų savivaldybių teisės.
Lietuvos miestų sąjunga priklausė Tarptautinei miestų sąjungai, bendradarbiavo su Estijos, Latvijos ir Suomijos miestų savivaldybėmis. Buvo viena Estijos, Latvijos ir Lietuvos miestų sąjungų biuro, veikusio 1927–1940 m. kūrėjų. 1926 m. leido mėnraštį „Savivaldybių balsas“. 1940 m. prasidėjus TSRS okupacijai Lietuvos miestų sąjunga uždaryta. Atkurta 1991 m. Nuo 1995 m. Lietuvos miestų sąjungos veiklos tradicijas iš dalies toliau plėtoja Lietuvos savivaldybių asociacija.
Vytautas Steponas Buterlevičius
Biografija
1967–1972 m. mokėsi Šiaulių politechnikume, 1991 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius ekonomistas.
1965–1967 m. Vietinės pramonės ir komunalinių įmonių profsąjungos grupinio komiteto pirmininko pavaduotojas, 1967–1971 m. Panevėžio Butų ūkio valdybos, namų valdybos vyr. inžinierius, 1971–1975 m. Panevėžio gamybinės butų ūkio valdybos vyr. inžinierius, 1975–1990 m. Specialaus tresto vadovas, tresto Jungtinio profsąjungų komiteto pirmininkas, 1990–1992 m. Panevėžio komunalinio ūkio valdybos viršininkas, 1992 m. UAB „Pasažas“ direktorius, 1992–1996 m. BĮ „Invariantas“ generalinis direktorius, 1996–2000 m. AB „Metalistas“ administratorius. 2000–2003 m. Panevėžio miesto savivaldybės administratorius, administracijos direktorius. nuo 2003 m. Miesto ūkio skyriaus statinių naudojimo priežiūros inžinierius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio skyriaus narys.
Nuo 1995 iki 2002 m. gegužės mėn. (LDDP sąraše) ir nuo 2003 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1980 m. Panevėžio rankinio federacijos prezidentas, Lietuvos rankinio federacijos teisėjų asociacijos viceprezidentas, rankinio treneris visuomenininkas. Nacionalinės Verslo Administratorių Asociacijos narys.
Dendritas
thumb|300px|Neurono sandara 1. Dendritas 2. [[Aksonas 3. Ranvje sąsmauka 4. Aksono „šluotelė“ 5. Mielininis dangalas (Švano ląstelės) 6. Ląstelė 7. Ląstelės branduolys]] Dendritas (,, medis) – neurono atauga, priimanti signalus iš kitų neuronų. Dendritai yra trumpesni už aksonus. Vidutiniškai vienas neuronas turi 5-15 stambių dendritų, tačiau nugarinių mazgų neuronai turi tik vieną labai ilgą dendritą. Dendrito citoplazma vadinama dendroplazma. Dendrito galai baigiasi dendrito spygliukais, kurie jungiasi su aksonais ir priima nervinį impulsą. Dendritai gali priimti labai daug nervinių impulsų, nes jie maždaug sudaro 80-90 proc. viso neurono paviršiaus.
Ilgai buvo manoma, kad dendritai atlieka tiesinio sumatoriaus vaidmenį. Kauno medicinos instituto (dabar Kauno medicinos universitetas) mokslininkas Aronas Gutmanas XX a. antroje pusėje pagrindė teiginį, kad dendrito funkcijos netiesinės ir kad jis galėtų būti aprašomas kaip procesorius, ne tik perduodantis, bet ir apdorojantis signalus.
Šoninis kalnagūbris
Šoninis kalnagūbris  – kalnagūbris Didžiajame Kaukaze, driekiasi lygiagrečiai su Pagrindiniu kalnagūbriu šiam iš šiaurės. Šoninis kalnagūbris nesudaro ištisos grandinės, bet susideda iš atskirų masyvų. Kalnai sudaryti iš nuosėdinių uolienų, kristalinių ir molingųjų skalūnų bei granito.
Šoniniam kalnagūbriui priklauso aukščiausios Didžiojo Kaukazo viršukalnės – Elbrusas (5642 m), Dychtau (5203 m), Kazbekas (5033 m), Tebulosmta (4493 m) ir kt.
Kanskas
Kanskas – miestas Krasnojarsko krašte (Rusija), kairiajame Kano upės krante, 247 km į rytus nuo Krasnojarsko; rajono centras. Geležinkelio stotis, automobilių kelių mazgas. Išvystyta medienos, mašinų, metalo, lengvoji, maisto pramonė. Veikia dramos teatras, kraštotyros muziejus.
Istorija
Įkurtas 1628 m. kaip Kano ostrogas, dabartinio Komarovkos kaimo vietoje, 43 km nuo dabartinio miesto. 1640 m. ostrogas perkeltas į dabartinę vietą. 1822 m. tapo miestu. XIX a. dauguma gyventojų užsiiminėjo žemdirbyste ir gyvulininkyste, o vasarą eidavo ieškoti aukso.
Vidurinis kalnagūbris
Vidurinis kalnagūbris  – kalnų grandinė Rusijoje, pagrindinė Kamčiatkos pusiasalyje. Ilgis ~1200 km. Aukštis iki 3621 m (Ičios ugnikalnis). Sudarytas iš kristalinių skalūnų, gneisų, smiltainio ir vulkaninių uolienų. Vidurinį kalnagūbrį sudaro kalnų viršukalnės ir tarp jų plytintys lavos laukai. Daug užgesusių ugnikalnių.
Kalnų šlaituose auga akmeninių beržų, kedrų, alksnių giraitės. Aukštikalnėse vyrauja kalnų tundra.
Montseratas
thumb|left|200px|Montserato žemėlapis thumb|left|150px|Montserato parapijos Montseratas – sala Karibų jūroje, Jungtinės Karalystės užjūrio teritorija.
Sostinės yra dvi: Plimutas (de jure) ir Breidsas (angl. Brades) (de facto). Po šio ugnikalnio išsiveržimo 1997 m. sostinė Plimutas buvo apleistas ir vyriausybė persikėlė Breidsą.
Monseratas yra pravardžiuojamas „Smaragdine Karibų sala“ (angl. „The Emerald Isle of the Caribbean“).
Lankytojams paprastai neleidžiama patekti į ugnikalnio išsiveržimo paveiktą zoną, tačiau vaizdas į Plimutą gali būti matomas nuo Garibaldžio (angl. Garibaldi) kalvos viršūnės.
Montserato apylinkės
Montseratas padalintas į 3 apylinkes (parapijas, ):
Geografija
Montserato sala yra maždaug 480 km (300 mylių) į pietryčius nuo Puerto Riko ir 48 km (30 mylių) į pietvakarius nuo Antigvos. Plotas 102 km², ilgis 16 km, plotis 11 km, turi maždaug 40 km pakrantės. Šalia yra dvi salelės – Mažoji Redonda ir Mergelių sala. Saloje yra veikiantis Soufrière Hills stratovulkanas, esantis į rytus nuo Plimuto miesto. Paskutinis jo aktyvus išsiveržimas įvyko 2008 m. liepos 28 d. Per 1995 ir 1997 m. įvykusius Sufrier Hilso ugnikalnio išsiveržimus buvo sunaikinta salos sostinė. Salos vyriausybė nuo 1998 m. faktiškai veikia Brado mieste. Šiuo metu statoma nauja salos sostinė – Litl Bėjus. Projektą finansuoja Jungtinės Karalystės valdžia.
Montserato ūkis įvairus: augininamos daržovės ir medvilnė, plėtojama apdirbamoji pramonė, gaminanti automobilių detales ir procesorius.
Bankininkystė Kinijos Liaudies Respublikoje
Bankininkystės sektorius Kinijos Liaudies Respublikoje žymiai pasikeitė per pastaruosius du dešimtečius. Šiuo metu bankininkystės sektorius yra daug labiau išvystytas nei anksčiau. Nepaisant to Kinijos bankininkystės pramonė išliko vyriausybės gniaužtuose. Keturi didžiausi Kinijos komerciniai bankai – Bank of China, China Construction Bank, Industrial and Commercial Bank of China ir Agricultural Bank of China – priklauso vyriausybiai.
Didžiausi bankai
Didžiausi bankai Kinijos Liaudies Respublikoje, pagal prestižinio bankersalmanac puslapio ir tarptautinio bankinkystės informacijos biuro duomenis:
Kinijos Liaudies bankas
Kinijos Liaudies bankas - Kinijos Liaudies Respublikos centrinis bankas, kuris atsakiningas už monetarinės politikos vykdymą, finansinio stabilumo palaikymą ir finansinių įstaigų priežiūrą Žemynėje Kinijoje. Kinijos Liaudies bankas turi sukaupęs daugiausiai finansinio turto per visą istoriją iš visų viešų įstaigų pasaulyje.
Powerless (Say What You Want)
„Powerless (Say What You Want)“ yra 2003 m. pop singlas iš antrojo studijinio albumo „Folklore“, išleistas Kanados/Portugalijos atlikėjos Nelly Furtado. Bandžos dainoje groja muzikantas Béla Fleck. Daina netapo tokia populiari, kaip ankstesnieji Nelly pagrindiniai albumų singlai. Singlas aukštas pozicijas pasiekė tik keliose Europos šalyse, gimtojoje Nelly Kanadoje ir Okeanijoje pasiekė top 50-tuką. JAV daina nepateko į topą Billboard Hot 100.
Istorija
Šią dainą Nelly adresavo įrašų kompanijai, kuri neleido rodyti Furtado savo užsienietiškų šaknų albumuose. Taip pat Furtado pasirodė, jog dainos tampa labiau elektroninės ir netikros, todėl sukūrė šią dainą.
Vaizdo klipas
Vaizdo klipas dainai „Powerless (Say What You Want)“ buvo režisuotas Bryan Barber ir nufilmuotas per tris dienas. Klipe Nelly rodoma dėžėje, iš kurios negali ištrūkti. Viduje yra plakatai, kurie pasitarnauja, kaip išėjimai atlikėjos vaizduotėje. Šių plakatų esmė, jog Furtado gyvena komerciniame pasaulyje, kuriame galioja tik grožis ir populiarumas. Klipas nufilmuotas įvairiose vietose, klipe daug sceninių drabužių bei šis video įtakotas kelių kultūrų. Visą dizainą ir filmavimo scena paruošė Aaron Goffman.
Singlo turinys
A Pusė B Pusė
Klervo kantonas
Klervo kantonas – 1 vienas iš 12 Liuksemburgo kantonų. Kantono plotas – 332 km². Gyventojų – 14 245. Klervo kantonas suskirstytas į 8 komunas.
Panevėžio balsas (savaitraštis)
miniatiūra|Savaitraščio „Panevėžio balsas“ 6-asis numeris, 1924 m. Panevėžio balsas – savaitinis politikos, ekonomikos, visuomenės ir literatūros laikraštis, ėjęs 1924–1935 m. Panevėžyje, Sodų g. 8.
Istorija
Leido Konstantinas Jasiukaitis, Stasys Liutkevičius, vėliau, nuo Nr. 16 bendrovė „Žodis“, P. Zalatorius. Spausdino Bangos spaustuvė, N. Feigenzono spaustuvė Panevėžyje, Savičo ir Šumausko spaustuvė Šiauliuose. Išleido priedus: „Į darbą“, „Panevėžio balso priedas“. Nuo 1935 m. vasario 16 d. vietoje „Panevėžio balso“ pradėjo eiti „Panevėžio garsas“.
Spausdino Panevėžio miesto ir regiono naujienas, svarstė savivaldybių, švietimo, kultūros, socialines, ekonomines ir kt. problemas, informavo apie Lietuvos ir užsienio įvykius.
Bendradarbiavo Petras Būtėnas, Antanas Didžiulis, A. Galvydis, Juozas Bronius Laučka, Juozas Prunskis ir kt.
Pete Maravich
Pitas Maravičius (1947 m. liepos 22 d. – 1988 m. sausio 5 d.) buvo profesionalus amerikiečių krepšininkas, laikomas vienu iš geriausių ir taikliausių krepšininkų NBA istorijoje.
Mažiklis
Mažiklis arba Mužiklis – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Semeliškių miestelio, į vakarus nuo Laičių kaimo. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,085 km. Altitudė 178,1 m. Šiaurinis krantas aukštas. Pietinis krantas apaugęs medžiais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietvakariuose išteka upeliukas (Strėvos intako Dubreikos baseinas).
Pete Maravich
Pitas Maravičius gimė 1947 m. liepos 22 d. Aliquipoje, Pensilvanijoje. Jis pradėjo lankyti Broughton vidurinę mokyklą Raleige, kurioje vidutiniškai pelnydavo 32 taškus per rungtynes. 1966 m. jo tėvas gavo trenerio darbą Luizianos valstijos universitete (LSU) į kurį pasikvietė ir savo sūnų. Paskutinius trejus metus universitete jis pradėjo pirmauti šalyje pagal pelnomus taškus per rungtynes: 43.8, 44.2 ir 44.5.
1970 m. NBA naujokų biržoje jį 3 šaukimu pakvietė Atlanta "Hawks“ komanda. Su krepšininku buvo pasirašyta 5 metų, 1,9 mln. JAV dolerių sutartis, viena iš didžiausių tų laikų sutarčių. Atlantoje jis žaidė 4 metus. 1974 m. tarpsezonyje buvo iškeistas naujai priimtai NBA komandai New Orleans „Jazz“. Po sunkaus 23-59 pirmojo sezono P. Maravičiaus taiklumas krito, jis pataikė tik 41,9 % metimų, tai buvo prasčiausias jo sezonas. 1977-78, 1978-79 m. sezonuose jį persekiojo traumos, tačiau jis sugebėdavo pelnyti virš 20 taškų per rungtynes.
1979 m. komandai persikėlus į Jutą jis prarado trenerio pasitikėjimą ir buvo atleistas po 22 rungtynių. Likusią sezono dalį rungtyniavo Boston "Celtics" komandoje, kartu su naujoku Larry Bird. 1980 m. rugsėjo 20 d. pasitraukė iš profesionalaus krepšinio.
Pasitraukęs iš krepšinio jis tapo atsiskyręs, sirgo depresija. 1988 m. sausio 5 d. jis mirė nuo širdies smūgio Pasadenoje, Kalifornijoje žaisdamas krepšinį Nazarėnų bažnyčios salėje.
Knišino dekanatas
right|thumb|250px|Balstogės arkivyskupijos dekanatai
Knišino dekanatas  – tai vienas iš 13 katalikų Balstogės arkivyskupijos dekanatų. Dekanas – Szczepan Zagórski. Dekanatas įkurtas XVII a.
Parapijos
Dekanate yra 7 parapijos:
Zayn Malik
Zain Javadd Malik (g. 1993 m. sausio 12 d.), geriau žinomas kaip Zayn (rašoma ZAYN) – britų atlikėjas iš Bradfordo. Karjerą pradėjo 2010 m. kartu su grupe „One Direction“, su kuria išleido keturis didžiulio populiarumo sulaukusius albumus. 2015 m. kovo 25 d. Zayn Malik oficialiai paliko grupę ir pradėjo solinę karjerą. 2016 m. kovą išleistas debiutinis atlikėjo albumas „Mind of Mine“, kuris taip pat sulaukė didelio pasisekimo visame pasaulyje. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs tris studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Nobody Is Listening“, išleistas 2021 m. sausį.
Garibaldijos
Garibaldijos (Hypsypops) – vienuolžuvinių (Pomacentridae) šeimos žuvų gentis, kurioje viena rūšis – garibaldija (Hypsypops rubicundus).
Kūnas blizgančios oranžinės spalvos, iki 35 cm ilgio. Paplitusios Ramiojo vandenyno šiaurinėje subtropinio klimato dalyje. Gyvena iki 30 m gylyje, tarp koralinių rifų ir povandeninių olų.
Lumpėnų Enzio Jagomasto pagrindinė mokykla
Pagėgių savivaldybės Lumpėnų Enzio Jagomasto pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pagėgių savivaldybėje, Lumpėnuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190694625. Steigėjas Pagėgių savivaldybės taryba. Pavadinta Enzio Jagomasto vardu. miniatiūra|240px|left|Akmenų kompozicija su mokyklos vardu, 2017 m.
Istorija
1946 m. įsteigta pradžios mokykla, 1953–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, dešimtmetė, nuo 1999 m. pagrindinė, nuo 2009 m. Lumpėnų Enzio Jagomasto pagrindinė mokykla.
2014 m. lapkričio 1 d. reoganizuota į Vilkyškių Johaneso Bobrovskio vidurinės mokyklos skyrių.
Lietuvos mikrobiologų draugija
Lietuvos mikrobiologų draugija – Lietuvos visuomeninė organizacija, veikianti nuo 1990 m. Vilniuje, Žaliųjų Ežerų g. 49.
Veikla
1959–1989 m. draugija veikė kaip Sąjunginės mikrobiologų draugijos skyrius. Turi apie 90 narių. Tikslas – plėtoti mikrobiologijos mokslą ir propaguoti jo laimėjimus. Lietuvos mikrobiologų draugija rengia mokslines konferencijas, seminarus, simpoziumus, plėtoja mikrobiologijos mokslo ryšių galimybes su kitomis mokslo šakomis, konsultuoja įvairiais mikrobiologijos klausimais. Bendradarbiauja su kitomis draugijomis.
Koto seniūnija
Kotas  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų, dažnai vadinama Koto miestu. Čia gyvena apie 442,3 tūkst. gyventojų. Įsikūręs universitetas, sraigtasparnių oro uostas.
Istorija
Vakarinė dabartinės seniūnijos vietoje seniau buvo Fukugavos seniūnija senajame Tokijuje, kuri patyrė milžinišką žalą per Didįjį Kanto drebėjimą ir buvo smarkiai subombarduota II pasaulinio karo metais.
Dabartinė specialioji seniūnija buvo įkurta 1947 m. kovo 15 d., sujungus Fukagavos ir Džioto seniūnijas.
Geografija
Kotas vakaruose ribojasi su Sumidagava, rytuose – su Arakava.
Simboliai
Oficiali gėlė – kvapioji kamelija (Camellia sasanqua), medis – Tunbergo pušis (Pinus thunbergii).
Ričardas Garbačiauskas
Ričardas Garbačiauskas (g. 1956 m. spalio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, tapytojas.
Biografija
1980 m. baigė LSSR dailės instituto tapybos specialybę.
Nuo 1991 m. dirba Šiaulių universiteto Menų fakultete, 1996–2000 m. šio fakulteto dekanas, 2000–2005 m. prodekanas, nuo 2006 m. Menų fakulteto Dailės katedros profesorius.
Nuo 1982 m. dalyvauja įvairiose parodose ir pleneruose, šalyje ir užsienyje – Švedijoje, Olandijoje, Estijoje, Latvijoje. Nuo 1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, nuo 2009 m. dailininkų sąjungos Šiaulių skyriaus pirmininkas. Šiaulių LIONS „Alka“ klubo narys.
Kūryba
Ankstesniame etape – simbolinis žmogaus vaizdavimas su siurrealizmo stilistiniais elementais. Vėlesni darbai – abstrakčios kompozicijos, inspiruotos gamtos nuotaikų kitimo.
Lietuvos liaudies kariuomenė
thumb|Lietuvos liaudies kariuomenės dalinys susitikime su [[Liaudies Seimas|Liaudies Seimo nariais 1940 m.]] Lietuvos liaudies kariuomenė – oficialus buvusios Lietuvos kariuomenės (buvusių I Lietuvos Respublikos ginkluotųjų pajėgų) pavadinimas nuo 1940 m. liepos 3 d. iki tų pačių metų rugpjūčio 17 d.
Meguro seniūnija
Meguras  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų, dar vadinama Meguro miestu. Čia gyvena apie 268,2 tūkst. gyventojų.
Istorija
Seniūnija įkurta 1947 m. kovo 15 d.
Simboliai
Oficiali gėlė – dobiliūnė, medis – kaštenis, paukštis – didžioji zylė (Parus major).
Nuorodos
thumb|left|Meguras Tokijo prefektūroje
Pakruojo rajono apylinkės teismas
miniatiūra|250px|right|Teismo rūmai
Pakruojo rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas šiaurės Lietuvoje. Teritorija – Pakruojo rajono savivaldybė. Dirba 3 teisėjai.
Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (ŠAT).
Laimutė Baikauskaitė
Laimutė Baikauskaitė (g. 1956 birželio 10 d. Gaideliai, Šilutės raj.) – Lietuvos olimpietė, lengvaatletė, vidutinių nuotolių bėgikė ir nacionalinė rekordininkė.
Biografija
Baigė defektologiją Šiaulių pedagoginiame institute.
Sportiniai pasiekimai
Pasiekė 15 Lietuvos lengvosios atletikos rekordų, 7 kartus gerino 1500 m bėgimo rekordą. Jos laikas, (4:00.24) iki šiol yra Lietuvos rekordas.
Daugelio tarptautinių varžybų nugalėtoja ir prizininkė, iš jų:
Gaetano Donizetti
Gaetanas Donicetis (, 1797 m. lapkričio 29 d., Bergamas – 1848 m. balandžio 8 d., ten pat) – italų kompozitorius, žymus bel canto meistras, vienas reikšmingiausių XIX a. pirmosios pusės italų operos kūrėjų.
Stoklė
Stoklė (Cakile) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – pajūrinė stoklė (Cakile maritima). Auga pajūrio smėlyje arba žvyre, prieškopiuose. Augalas vienmetis, apie 15-30 cm aukščio. Žydi visą vasarą nuo birželio mėn.
Gaetano Donizetti
Biografija
Gaetanas Donicetis gimė 1797 m. lapkričio 29 d. Bergame. Gaetanas buvo penktasis vaikas šeimoje. Jo tėvas Andrėja buvo nešikas lombarde ir motina Domenika − audėja. Šeima buvo labai skurdi. 1806 m. G. Donicetis pradėjo mokytis nemokamoje muzikos mokykloje, kuriai vadovavo Džovanis Simonė Mairas (Giovanni Simone Mayr, 1763−1845), tuo metu Bergamo Švč. Marijos Didžiosios bažnyčios kapelmeisteris. Mokykloje G. Donicetis susipažino su Vienos kompozitorių kūryba. 1811 m. Dž. S. Mairas suorganizavo ir iš dalies parėmė G. Donicečio kontrapunkto mokslus pas tėvą Mateją Bolonijoje. Bolonijoje G. Donicetis pradėjo kurti operas (nei viena nepastatyta). 1817 m. G. Donicetis grįžo į Bergamą, kur Dž. S. Mairas suorganizavo sutartį dėl serijos operų pastatymo Venecijoje. Nei viena iš šių ankstyvųjų G. Donicečio operų nepasižymėjo originalumu. 1817−1821 m. jis sukūrė grupę neoperinių kūrinių: kantatų, styginių kvartetų, orkestrinių simfonijų, keletą sakralinių kūrinių ir kūrinių pianinui.
Gekonai
Gekonai (Gekkonidae) – driežų pobūrio šeima. Tai nedideli primityvūs gyvūnai, turintys dideles akis ir suaugusius į skaidrią membraną kaip gyvačių vokus. Akies vyzdys vertikalus. Dauguma gekonų apatinėje pirštų dalyje turi kibius plaukelius, todėl jie vikriai gali bėgioti stačiomis uolomis ar medžių kamienais. Yra aktyvūs naktį (bet yra ir dieninių gekonų), skleidžia tam tikrus garsus. Dauguma požymių netinka Eublepharinea pošeimiui. Leopardinis gekonas (Eublepharis macularius) yra geriausiai pradedantiesiems tinkamas ir dažniausiai auginamas pasaulio driežas.
Gaetano Donizetti
Biografija
1822 m. Dž. S. Mairas perdavė užsakymą G. Donicečiui operai Romoje. Jis sukūrė „Zoraidą di Granatą“, kurios premjera įvyko 1822 m. sausio 28 d. Argentinos teatre Romoje. Šis pastatymas tapo pirmąja kompozitoriaus sėkme. Impresarijus Domenikas Barbaja užsakė operą Naujajam teatrui Neapolyje − G. Donicetis parašė „Čigonę“ (La zingara), kurios premjera įvyko 1822 m. gegužės 12 d. Tarp 1822−1827 m. G. Donicetis rašydavo po dvi–penkias operas kasmet, daugiausiai teatrams Neapolyje. Jo operos buvo pastatytos La Scala teatre Milane, taip pat − Romoje, Palerme ir Genujoje. Po 1827 m. G. Donicetis pradėjo diriguoti ir rūpintis kitų kompozitorių operų pastatymais Neapolyje. 1828 m. jis vedė Virdžiniją Vaseli, teisininko dukterį iš Romos. Pora susilaukė trijų vaikų, tačiau nei vienas iš jų nepergyveno vaikystės.
1830 m. opera „Ana Bolena“, pastatyta rugpjūčio 23 d. Karkano teatre Milane, sulaukė didelės sėkmės ir tapo proveržiu G. Donicečio karjeroje bei kūrybiniame stiliuje. Jis siekė praplėsti savo galimybių ratą ir nutraukė sutartis su Neapolio teatrais. 1832 m. gegužės 12 d. Kanobianos teatre Milane pastatyta opera „Meilės eliksyras“ irgi sulaukė didelio pasisekimo. 1833 m. Romoje G. Donicetis parašė dvi operas ir pradėjo bendradarbiauti su jaunu baritonu Džordžiju Ronkoniu, kurio dramatinė balso jėga suteikė kompozitoriui galimybę pilnai išnaudoti šio tipo balso galimybes kompozicijose. Metų pabaigoje, gruodžio 26 d. La Scala teatre pastatyta opera „Lukrecija Bordžija“. 1834 m. kompozitorius sudarė sutartį su Neapolio San Karlo teatru įsipareigojęs rašyti po operą kasmet. 1835 m. jis keliavo į Paryžių Dž. Rosinio kvietimu prižiūrėti operos „Marinas Falieris“ pastatymo Italų teatre. Šis pastatymas nebuvo sutiktas palankiai, tačiau G. Donicetis Paryžiuje galėjo susipažinti su prancūziškąja „didžiąja opera“, kurias kūrė Dž. Mejerbejeris ir F. Halevi. Sugrįžęs į Neapolį G. Donicetis sulaukė didžiulės sėkmės su rugsėjo 26 d. San Karlo teatre pastatyta „Liučija di Lamermur“. Šis kūrinys iškėlė G. Donicetį tarp pirmaujančių to meto operos kūrėjų. Metų pabaigoje nelabai sėkmingas buvo „Marijos Stiuart“ pastatymas La Scala teatre Milane. 1836 m. vasario 4 d. La Fenice teatre Venecijoje pastatyta opera „Belizarijus“, kurioje G. Donicetis pabandė vienyti prancūzų „didžiosios operos“ bruožus su savo asmeniniu stiliumi.
Gekonai
ir kt.
Gaetano Donizetti
Biografija
1837 m. G. Donicečiui buvo pasiūlytas Neapolio konservatorijos direktoriaus postas, tačiau po uždelsimų jis jam neatiteko. 1837 m. liepos 30 d. mirė jo žmona ir spalio 29 d. įvyko sėkminga operos „Robertas Deverė“ premjera Neapolyje. 1838 m., po to, kai Neapolio cenzoriai uždraudė operos „Polieuktas“ pastatymą, G. Donicetis išvyko į Paryžių pradėti naujo karjeros etapo. Per pirmuosius dvejus metus G. Donicetis tiesiog pavergė Paryžiaus publiką. Jo operos buvo statomos net keturiuose miesto teatruose ir iššaukė H. Berliozo ataką spaudoje. Sėkmę iš dalies lėmė ankstyva V. Belinio mirtis ir Dž. Rosinio pasitraukimas iš operos. Kompozitorius intensyviai kūrė ir pradėjo nebesusikoncentruoti ties operomis. Jo „Adelijos“ premjera 1841 m. Romoje patyrė fiasko. Dž. Rosinio kvietimu G. Donicetis keliavo į Boloniją diriguoti Rosinio „Stabat Mater“ atlikimą. Vyresnis kolega ragino jį tapti Šv. Petronijaus bažnyčios Bolonijoje kapelmeisteriu, tačiau G. Donicetis išvyko į Vieną siekdamas kapelmeisterio posto Austrijos imperatoriaus dvare. Tai jam pavyko su sėkmingu operos „Linda di Šamuni“ pastatymu 1842 m. gegužę.
1843 m. opera „Donas Paskualė“ Italų teatre Paryžiuje sukėlė anšlagą, sėkmės sulaukė „Marijos di Rohan“ pastatymas Vienoje. Tuo pat metu kompozitoriaus sveikata sparčiai prastėjo. Ruošdamas paskutinę operą „Donas Sebastianas, Portugalijos karalius“ jis elgėsi keistai ir nors operoje buvo vieni sėkmingiausių kompozitoriaus pasažų, jį patyrė nesėkmę. 1846 m. sausio 28 d. daktarai diagnozavo G. Donicečiui smegenų ir stuburo degradaciją (požymiai, sietini su sifiliu). Daugiau nei metus kompozitorius praleido sanatorijoje Ivri prie Senos. 1847 m. paralyžuotas ir nebegalintis kalbėti kompozitorius su šeimos pagalba buvo pergabentas į Bergamą, kur mirė 1848 m. balandžio 8 d. Jis buvo palaidotas Bergamo Valtesės kapinėse. 1875 m. jo palaikai kartu su mentoriaus Dž. S. Mairo buvo perkelti į Bergamo Švč. Marijos Didžiąją bažnyčią.
Kūryba
Sukūrė 74 operas, 16 simfonijų, 19 styginių kvartetų, pjesių fortepijonui, 3 oratorijas, 28 kantatas, apie 100 bažnytinės muzikos kūrinių („Requiem V. Bellini atminimui“), dainų. Kūryba melodinga, emocinga, vokalinės partijos virtuoziškos.
Trys G. Donicečio operos pastatytos Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre:
Žymiausios operos
thumb|right|180px| G. Donicečio kapas Švč. Marijos Didžiojoje bazilikoje Bergame
Raudonoji karalienė žudo septynis kartus
Turinys
Dvarininkų Vildenbriukų giminę daugybę metų persekioja prakeiksmas. Kaip pasakoja legenda, prieš daugybę metų tarp dviejų seserų, vadinamų Raudonąja ir Juodąja karaliene, vyko nuolatinė nesantaika, kuri baigėsi tuo, kad Juodoji karalienė nužudė seserį, suduodama jai peiliu septynis smūgius. Raudonoji karalienė prisikėlė iš numirusių ir nužudė Juodąją karalienę bei dar šešis su ja susijusius žmones, taip keršydama už kiekvieną jai padarytą žaizdą. Nuo to laiko kartą per šimtą metų giminėje vyksta kova tarp Raudonosios ir Juodosios karalienių ir dabar vėl ateina lemtingasis periodas, kurio metu Martinas Hofmanas visomis jėgomis stengiasi apsaugoti savo sužadėtinę Kiti nuo giminės prakeiksmo...
Panevėžio balsas
Panevėžio balsas – Panevėžio miesto dienraštis, einantis nuo 1941 m. balandžio 12 d. Panevėžyje, Nemuno g. 73.
Istorija
Laikoma, kad tai atkurtas 1924 m. įsteigtas savaitraštis „Panevėžio balsas“, nors jo vietoje 1935–1940 m. ėjo „Panevėžio garsas“, o 1941–1944 m. – „Panevėžio apygardos balsas“. Nuo 1941 m. iki 1990 m. liepos mėn. vadinosi „Panevėžio tiesa“.
1941 m. ir 1944–1950 m. ėjo kaip Panevėžio miesto ir apskrities laikraštis, 1950–1962 m. – miesto ir Panevėžio rajono laikraštis. Nuo 1962 m. balandžio mėn. iki 1990 m. kovo mėn. – LKP Panevėžio miesto komiteto ir miesto Liaudies deputatų tarybos organas. 1990–1993 m. laikraščio steigėja ir leidėja buvo Panevėžio miesto taryba, nuo 1994 m. – UAB „Panevėžio balsas“. Nuo 2003 m. gruodžio mėn. savininkais tapo AB „Ekranas“ generalinis direktorius Eimutis Žvybas ir su šia bendrove susiję asmenys. 2007 m. bendrovę perpirko JAV kapitalo bendrovė „ALRO media“ 2009 m. gegužės mėn. dienraštį įsigijo Darius Gudelis. Leidžia UAB „Panevėžio dienraštis“.
1941 m. ir 1944 m. buvo leidžiamas kartą per savaitę, 1945–1957 m. – 2-3 kartus per savaitę, nuo 1958 m. eina kaip dienraštis 5 kartus per savaitę. Spausdino Panevėžio spaustuvė, 1982 m. pavadinta „Varsa“, 1993 m. – AB „Panevėžio spaustuvė“. Tiražas 1941 m. – 3000 egz., 1961 m. – 10 000 egz., 1981 m. – 30 000 egz., 1991 m. – 33 500 egz., 1997 m. – 12 500 egz., 2009 m. 11 600 egz. Spausdinamas Latvijos spaustuvėje „Poligrafijas Grupa Fenster, Ltd“.
Rašo apie miesto politinį, ekonominį ir kultūrinį gyvenimą, informuoja apie svarbiausias Lietuvos ir užsienio naujienas, analizuoja miesto problemas.
Redakcija
Redakcijoje dirbo: L. Banelis, Marius Glinskas, Liuda Jonušienė, Giedrė Kazlauskaitė, Zita Kukuraitienė, Elena Mezginaitė, Romualdas Narečionis, Genė Silickienė, Juozas Šikšnius, A. Venskūnas, M. Vepštienė, J. Žalgevičiūtė.
Bergamo tarptautinis oro uostas
Milaną aptarnauja dar du oro uostai – Malpensa ir Linatės oro uostas.
BFA Senior League
BFA Senior League – aukščiausioji Bahamų futbolo lyga šalyje.
Istorija
Kitados (1991–2007 m.) čempionatas buvo žaidžiamas tarp Naujojo Providenso futbolo lygos, Didžiosios Bahamos futbolo lygos ir Abako futbolo lygos.
2008 m. buvo suformuota vieningoji futbolo lyga, kurioje rungtyniavo dešimt stipriausių šalies klubų.
Nei viena Bahamų komanda nėra žaidusi CFU klubų čempionate ar CONCACAF Čempionų lygoje.
Dalyviai
BFA Senior League 2022–2023 m. dalyviai. 1. Western Warriors FC           18  15  3  0  79- 8  48 2. United FC                     18  13  2  3  77-18  41 3. UB Mingoes FC                 18  13  1  4  63-25  40 4. IM Bears FC                   18  10  1  7  54-34  31 5. Dynamos                       18   9  2  7  35-32  29 6. Seventeen FC                  18   7  5  6  40-32  26 7. Westside Renegades            18   6  2 10  43-42  20 8. Future Stars FC               18   6  2 10  41-43  20 9. Baha Juniors FC               18   2  0 16  12-99   6 10. Cavalier FC                   18   0  0 18   9-120  0
Stare Dolistovo Šv. Lauryno parapija
'''Stare Dolistovo Šv. Lauryno parapija''' - parapija įkurta 1500 m. vasario 6 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Knišino dekanatui. 1789-1791 m. pastatyta Stare Dolistovo Šv. Lauryno bažnyčia.
Ainai
Jų žinomiausiais tautovardis kilo iš žodžio aynu, kuris reiškia „žmogų“. Ainai nemėgsta būti vadinami Ainu dėl dviprasmiškos žodžio prasmės japonų kalboje (A! Inu! japoniškai reiškia „A! Šuo!“). Jie labiau linkę save vadinti Utari (ainų kalboje tai reiškią „draugą“). Šiuo metu šią etninę grupę sudaro 24–150 tūkst. žmonių. Ainų skaičius skirtinguose šaltiniuose labai svyruoja dėl toli pažengusios asimiliacijos su japonais. Istorinės ainu tautos žemės|thumb|right|225px
Istorija
Apie ainų kilmę žinoma labai mažai. Mokslininkai yra pateikę įvairių ainų kilmės teorijų: Kaukazietiška teorija, Mongoloidų teorija, Okeaniškos rasės teorija, Senosios Azijos rasės teorija, Pavienės rasės teorija. Egzistuoja prielaida, kad jų protėviai į Japoniją atvyko prieš maždaug 6 tūkstančius metų. Gyveno beveik visame Japonijos salyne. Į Japoniją atsikėlus Jajojaus žmonėms (tikėtina, jog iš Korėjos pusiasalio), kurie susimaišę su vietiniais gyventojais suformavo jamato tautą (japonus), ainų protėviai buvo jų išstumti į šiaurę ir liko tik Hokaido saloje. Užsiėmė žvejyba ir rinkimu. Kultūriniu, antropologiniu ir kalbiniu požiūriu labai skyrėsi nuo juos supusių tautų. Jų odos spalva buvo šviesi, o ne gelsva, kaip aplinkinių tautų. Juos nuo kitų grupių skyrė taip pat tankūs plaukai bei barzda. Religija – animizmas.
Meidži laikotarpiu ainus siekta asimiliuoti, pavyzdžiui, uždraudžiant jų kalbą, skatinant vyriausybės skirtuose žemės plotuose užsiimti žemdirbyste ir panašiai. To atspindys 1899 m. vyriausybės išleistas Hokkaido Kyudojin Hogo Ho ('Hokaido aborigenų apsaugos aktas') tariamai ainų apsaugai. Tikrasis akto tikslas buvo įteisinti asimiliacijos politiką. Taigi ainai buvo iškeldinami iš savo gimtųjų vietų į labiau žemdirbystei tinkamas žemes. Dėl to įvyko ryškių pasikeitimų ainų visuomenėje ir kultūroje. Be to, Meidži laikotarpiu buvo pasiųsta daug japonų į pietinę Sachalino dalį tam, kad jie išnaudotų ten esančius resursus. Sachalino ainai pateko į Rusijos kontrolę 1875 m., tačiau Japonija atgavo teritoriją 1905 m. (visgi teritorija į šiaurę nuo 50 dienovidinio liko kontroliuojama Rusijos). Tarp 1912 m. ir 1914 m. Japonijos sprendimu Sachalino ainai buvo perkelti į rezervatus (išskyrus ainus, kurie gyveno atokiuose šiaurės vakarų pakrantės vietovėse). Po Antrojo pasaulinio karo pietinis Sachalinas atiteko TSRS ir dauguma ten buvusių ainų buvo perkelti į Hokaidą.
Ainų tautą XX a. tyrė lenkų etnologas, Juzefo Pilsudskio brolis Bronislavas Pilsudskis.
Kalba
Nepaisant keleto žodžių panašumo (pavyzdžiui, dievas ainų kalba yra kamui, o japonų kalba – kami), ainų kalba visiškai skiriasi nuo japonų. Nėra nustatyta giminystė ir su kitomis kalbomis, todėl ji laikoma izoliuota kalba, nors kartais priskiriama prie paleoazinių kalbų grupės. Iki XIX a. ainų grupėse dominavo ainų kalba. Nuo XIX a. pradžios iki XX a. vidurio dauguma ainių buvo dvikalbiai (ainų ir japonų kalbos). Nuo XX a. vidurio iki dabar tarp ainų paplitusi japonų kalba. Ainų kalba yra beveik visiškai išnykusi, nes niekas šiandien jų kalba nebesinaudoja kaip komunikacijos priemone. Yra išskiriami 3 ainų kalbos dialektai: Hokaido dialektas, Sachalino dialektas ir Kurilų dialektas. Nė vienas iš dialektų neturi raidyno ar specialių rašmenų. Nėra ainų kalbos rašytinių šaltinių. Kalbos transkribavimui naudojami lotyniški arba japonų fonetiniai skiemeniniai simboliai (katakana). Laisvai ainų kalba kalbančių žmonių skaičius nėra žinomas (prieš keletą metų laisvai ainų kalba kalbančių buvo likę tik apie 15 ).
Kultūra
Tradicinė ainų kultūra skyrėsi nuo japonų kultūros. Jie negamino keramikos dirbinių, vyrai augindavo barzdas. Tarp ainų grupių iškilūs vyrai galėdavo praktikuoti daugpatystę. Ainų kultūra nebuvo monolitiška. Pagrindiniai skirtumai buvo išskiriami tarp Kurilų, Sachalino ir Hokaido ainių.
Ainų tikėjimo sistemoje svarbią vietą užima siela. Siela tampa juntama, kai ji palieka kūną. Pagal ainų tikėjimą, sapnuojant siela keliauja po pasaulį, palikdama miegantį kūną. Tokiu pat būdu mirusiojo siela gali patekti į gyvųjų sapnus. Šamanistinių ritualų metu šamano siela keliauja į mirusiųjų pasaulį. Ten šamanas gali pagriebti ir grąžinti atgal mirštančio žmogaus sielą. Šamanavimas nėra išskirtinis vyrų vaidmuo. Hokaido ainiai šamanizmo ypatingai negarbina; ir šamanais dažniausiai būna moteris, kurios ainių visuomenėje turi žemesnį statusą už vyrus. Toks tikėjimas lėmė ainių elgesį su mirusių žmonių ir kitų, kurie turi sielas, kūnais. Tai lėmė sudėtingus laidotuvių papročius. Pavyzdžiui, meškos ceremonija ar atsargus elgesys su žuvies ašakomis. Be tinkamo elgesio su mirusiųjų kūnais jų sielos negali ramiai ilsėtis mirusiųjų pasaulyje, tad jos sukelia įvairias ligas, kad primintų apie netinkamą elgesį su jų buvusiais kūnais. Taigi šamanai vaidino svarbų vaidmenį nustatant ligas ir paskiriant gydimo būdą. Tik dievybės galėjo ir bausti, ir atlyginti.
Ainai mano gyvūnų dievybes esant žmonių pavidalo bei gyvenant visai taip pat kaip žmonės savo dieviškoje šalyje. Gyvūnų dievybės ainiams nešdamos dovanų mėsą ir kailius slepiasi. Tarp ainų dievybių paminėtinos šios: lokys, ugnis, lapė, pelėda, ruonis ir daugelis kitų gyvūnų. Kiekvieno jų svarba skiriasi priklausomai nuo regiono. Lokio ceremonija buvo viena labiausiai paplitusių. Ceremonijos paskirtis – specialių ritualų pagalba nusiųsti lokio sielą atgal į kalnus; ir ten atgimusi į lokį vėl grįžti su mėsos ir kailių dovanomis. Lokio ceremonija gali trukti apie dvejus metus. Lokio ceremonija derina religinius elementus su valgymo, gėrimo, šokio ir dainavimo džiaugsmais. Visi ceremonijos dalyviai dėvi geriausius drabužius bei papuošalus. Lokio ceremonija turi tiek religinę, tiek politinė, tiek ir ekonominę reikšmę. Ceremonijos šeimininkas dažniausiai – bendruomenės politinis lyderis. Lokio ceremonija buvo uždrausta japonų. Dėl žvejybos suvaržymų tapo sunku atlikti ir lašišų ceremoniją. Ceremonijų ar susitikimų metu ainai dainuodavo ir šokdavo. Šokama daugiausiai moterų, kurių šokiai lydimi ritmingo žiūrovų plojimo ir dainavimo (Ainų šokio pavyzdys).
Ainų žodinė tradicija, kuri būdavo perduodama iš lūpų į lūpas, buvo pirminis šaltinis apie dievybes bei elgesio su jomis nuorodos. Yra bent 27 vietiniai kalbinės tradicijos žanrai, kurie gali būti klasifikuojami į du tipus: eiliuotus (epinius ar lyrinius) dainuojamuosius arba giedojamuosius; pasakojamąją prozą. Mitiniai ir herojiniai epai yra ilgi ir sudėtingi. Kai kurie herojiniai epai turi apie 15 000 eilučių. Istorijos dažniausiai pasakojo apie lokį, lapę ir kitas gyvūnų dievybes. Ainų žodinės tradicijos pavyzdžiai: Yukar – pasakojimai apie herojus; Yaysama – moterų dainuojamos improvizacinės dainos apie išgyvenamas emocijas; Upopo – festivalinė moterų daina, dainuojama ratelyje mušant shintoko viršų ir t. t. Ainų drožyba, pynimas, siuvinėjimas bei muzika yra aukštos estetinės kokybės. Visa tai buvo jų kasdienio gyvenimo sudedamosios dalys, bet ne atskiros veiklos rūšys.
Ainai pradėjo organizuotis, siekdami apsaugoti savo kultūrą. Didžiausia organizacija buvo įsteigta Hokaide 1946 m. – Hokaido ainų asociacija. 1997 m. buvo išleistas Ainų kultūros apsaugos įstatymas, kuriuo mėginama išsaugoti jų kultūrinį palikimą. Kasmet vyksta ainų etniniai ir kultūriniai festivaliai. Organizuojami ainų kultūriniai pasirodymai užsienyje.
Mityba
Ainai maisto ieškojo gamtoje: rinko gėrybes, medžiojo. Svarbiausiais ainų maistas buvo lašišų, elnių, lokių, lapių, triušių, ruonių ir kitų gyvūnų mėsa. Plačiai naudojo šerytę (vėliau pereita prie ryžių), įvairių žolių ir šaknų, kurių rasdavo miškuose. Ainų virtuvė panaši į Hokaido, tačiau naudojama daugiau česnako (laukinis česnakas – pukusa) ir imbiero. Maistas – rūkomas, verdamas, kepamas. Žalia mėsa (Sahimi) buvo vartojama retai. Virė sriubas su gyvūnų mėsa, pavyzdžiui, kam ohaw (mėsos sriuba), ir džiovinta žuvimi. Vaikai mėgo gaminti klevų ledo saldainius. Tarp žinomesnių maisto gaminių yra kitokamu – dešra pagardinta pukusa.