cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giovanni Lanfranco
Biografija
Džovanis Lanfrankas gimė 1582 m. sausio 26 d. Parmoje. Apie 1597 m. ir 1600−1602 m. jis mokėsi pas Lodoviką Karačį, kuris tuo metu dirbo Parmoje. Po to persikėlė į Romą, kur mokėsi vadovaujamas Anibalės Karačio. Jis derino Bolonijos dailės meistrų įtaką su tuo, ką išmoko savarankiškai studijuodamas Koredžo ir Karavadžo darbus. Dirbo kartu su kitais A. Karačio mokiniais dekoruojant Farnezės rūmus. 1610 m. jis trumpam buvo grįžęs į Emiliją, kur gavo užsakymų altoriniams paveikslams Pjačencoje. 1615 m. Palazzo Mattei Romoje jis atliko freskas Šv. Juozapo gyvenimo tema. Jo svarbiausiu darbu tapo kupolo tapyba San Andrea della Valle bažnyčioje Mergelės Marijos paėmimo į Dangų tema. Ties šiomis freskomis F. Lanfrankas dirbo 1621−25 m. ir artimai sekė tos pačios temos Koredžo darbais Parmos katedroje. Romoje jis buvo remiamas Borgezių giminės ir buvo aršus konkurentas Domenikinui ir vėliau, kai apie 1633 m. persikėlė į Neapolį. Neapolyje pažymėtinu jo darbu yra San Gennaro koplyčios kupolo dekoras Neapolio katedroje. Dž. Lanfrankas 1646 m. grįžo į Romą, kur mirė 1647 m. lapkričio 30 d. Jo biografiją publikavo Dž. Beloris, kuris pastebėjo, kad atlikdamas didelius freskų užsakymus Dž. Lanfrankas tapė prasčiau nei galėtų. Jo įtaką patyrė Matija Pretis (1613−1699), Luka Džordanas (1634−1705) ir Frančeskas Solimena (1657−1747)
2022 m. Europos akademinio irklavimo čempionatas
2022 m. Europos akademinio irklavimo čempionatas – tarptautinės irklavimo federacijos organizuotas geriausių Europos akademinio irklavimo sportininkų čempionatas, kuris vyko rugpjūčio 11 d. – rugpjūčio 14 d. Vokietijos mieste Miunchene.
Čempionatas buvo 2022 m. Europos čempionatų žaidynių programos dalis.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Vytauto Kernagio vardo gitara
Vytauto Kernagio vardo gitara – apdovanojimas, skiriamas labiausiai nusipelniusiam dainuojamosios poezijos muzikantui. Šį apdovanojimą, pavadintą aktoriaus ir dainininko Vytauto Kernagio vardu, 2008 m. įsteigė Lietuvos gretutinių teisių asociacija (AGATA). Teikiamas kasmet dainuojamosios poezijos festivalio „Tai – aš“ metu.
Krišna
thumb|150px|XII a. bareljefas, vaizduojatis fleita grojantį Krišną thumb|150px|Krišna ir Radha, sienų tapyba, Krišnos Balaramos šventykla, Vrindavanas, Indija Krišna  – dievybė hinduizme, garbinamas kaip aštuntasis Višnaus įsikūnijimas (avatara), o kai kuriose vaišnavizmo tradicijose – kaip avataris, t. y. visų kitų avatarų šaltinis, pirminis Višnus arba svayam bhagavan. Krišna yra vienas „Mahabharatos“ herojų. Hinduizmo religijoje jis laikomas iš tikro gyvenusiu asmeniu, dalyvavusiu „Mahabharatoje“ aprašytuose įvykiuose. Istorijos moksle yra hipotezių, kad Krišnos prototipas galėjo būti vienas iš senovės Indijos karalių, vėliau sudievintas. Dievybės Krišnos garbinimas atsekamas anksčiausiai iki IV a. pr. m. e. . Istoriškai garbinimo paplitimas labiausiai pastebimas viduramžių bhakti judėjimo kontekste. Indų mene ypač populiarus buvo viduramžiais (pvz., Džajadevos poema „Gytagovinda“, XII a.). Krišna – viena populiariausių ir labiausiai garbinamų Dievo formų Indijoje. Septintajame XX a. dešimtmetyje Krišnos garbinimas išplito į Vakarus. Daugiausiai įtakos tam turėjo Tarptautinės Krišnos sąmonės bendrijos veikla.
Demon Days
„Demon Days“ – antrasis studijinis britų virtualios grupės Gorillaz albumas, išleistas 2005 m. gegužės 11 d. Japonijoje ir gegužės 23 d. Jungtinėje Karalystėje. Albume yra dainos, bendrai įrašytos su De La Soul, Neneh Cherry, Martina Topley-Bird, Roots Manuva, MF Doom, Ike Turner, Bootie Brown (iš The Pharcyde), Shaun Ryder bei Dennis Hopper.
Krišna
Tiek tekstuose, tiek įvairiuose dailės kūriniuose Krišna dažnai vaizduojamas kaip kūdikis ar jaunas berniukas, grojantis fleita (Bhagavata puranoje), taip pat kaip jaunas princas, duodantis įvairius nurodymus ir patarimus (Bhagavadgitoje). Pasakojimai apie Krišną sutinkami pačiose įvairiausiose indų filosofinėse bei teologinėse tradicijose. Jose Krišna parodomas iš įvairių perspektyvų: dievas-vaikas, išdaigininkas, pavyzdingas mylimasis, dieviškasis herojus bei aukščiausioji būtybė. Svarbiausi šventieji hinduizmo tekstai, kuriuose pasakojama apie Krišną, yra „Mahabharata“, Harivamša, Bhagavata purana ir Višnaus purana.
Vardo etimologija
Sanskrito šaknies kṛṣ- ir jos vedinių reikšmės – „traukti, arti; patraukti savo galion; įgyti, paimti iš ko nors“. . „Mahabharatoje“, (Šanti Parva, 3.43) Krišna sako Ardžunai: „Aš ariu Žemę, įgydamas didelio juodos geležies plūgo pavidalą“. Šaknis „kriš-“ siejama su žodžiais „akriš“ (patraukti prie savęs, su savim, pasiskolinti, paimti) ir „akarša“ (patrauklumas, susidomėjimas). Viena iš paprasčiausių tiesioginių žodžio Kṛṣṇa reikšmių – „juodas“ arba „tamsiai mėlynas“. „Mahabharatoje“, (Šanti Parva, 3.43) Krišna sako Ardžunai: "Kadangi mano kūno spalva juoda, aš žinomas vardu Krišna. "
„Mahabharatoje“ ir „Gautamyja tantroje“ vardo „Krišna“ atskiriems skiemenims priskiriamos išvestinės reikšmės, ir nagrinėjama kokį prasminį derinį sudaro tos reikšmės sudėtos kartu:
Kiti vardai
Krišna hinduizme vadinamas daugybe kitų vardų. Kai kurie iš dažniau naudojamų Krišnos vardų – Haris („Pašalinantis nuodėmes“ arba „Pavagiantis širdį“), Vasudeva („Vasudevos sūnus“), Madhava („Laimės deivės sužadėtinis“), Balagopala („Berniukas piemenukas“), Govinda („Džiuginantis žemę, karves, jutimus“), Gopala („Karvių globėjas“), Devakisuta („Devaki sūnus“), Damodara („Kuris mamos buvo surištas virve per juosmenį“), Giridharis („Pakėlęs Govardhanos kalvą“), Ačjuta („Neprarandantis savo galių“), Gopinatha („Piemenaičių viešpats“), Gopikanta („Piemenaičių mylimasis“), Mukunda („Teikiantis išlaisvinimą iš materialios būties (mukti)“), Džanardana („Teikiantis palaiminimus“), Kešava („Gražių plaukų“ arba „Nužudęs demoną Kešį“), Jašodanandana („Jašodos vaikas“), Šjamasundara („Lietaus debesų spalvos gražuolis“), Radhavalabha („Radhos mylimasis“).
Tekstiniai šaltiniai
Ankstyvajame sanskritu kurtame vedų bei hiduizmo tekstiniame korpuse Krišna minimas nesyk.
Sanskrito etimologijos traktate „Nirukta“ (datuojamame VI–V a. pr. m. e.), kurį sukūrė Jaska, minimas brangakmenis šjamantaka, kuris buvo Akruros nuosavybė – tai detalė iš puranose dėstomų Krišnos gyvenimo istorijų. Sanskrito gramatikas Paninis, kuris kaip manoma gyvenęs V–IV a. pr. m. e., savo klasikiniame veikale "Aštadhjaji (4.3.98) paaiškina žodžio „vasudevaka“ prasmę – „Vasudevos bhakta“. Ten pat mini Ardžuną, iš to buvo padaryta išvada, kad kalbama būtent apie Krišną Vasudevą.
„Baudhajana-dharma-sutroje“, kuri datuojama IV a. pr. m. e. yra maldos skirtos Višnui, kuriose naudojama 12 vardų, tarp jų tokie vardai kaip Kešava, Govinda, Damodara, tradiciškai siejami su Krišna, arba su Višnumi Krišnos pavidalu. Šių vardų paminėjimas liudija, kad teksto sudarymo metu Krišna garbintas kaip viena Dievo formų, ir teksto autoriai žinojo istorijas apie Krišną, kurios sudėtos į Puranas. Tą patį liudija Krišnos-Vasudevos paminėjimas „Arthašastroje“ – politikos traktate, kurį parašė Kautylja, datuojamame IV a. pr. m. e.
thumb|Heliodoro kolona
Priešistorė
Pasak Bhagavata Puranos, Krišnos avatara atėjo besibaigiant Dvaparajugai. Kali jugos pradžia ir Dvapara jugos pabaiga hinduizme tradiciškai laikoma 3102 m. pr. m. e. data.
Krišnos apsireiškimo priešistorė Bhagavata Puranoje aprašoma taip: deivė Bhūmi (motina Žemė) kentėjo nuo galybės karalių demonų armijų, todėl pasivertusi karve nukeliavo pas visų gyvų visatos būtybių prosenį Viešpatį Brahmą ir paprašė ją apginti. Užjausdamas Žemę, Brahma, kartu su Šiva ir kitais pusdieviais nukeliavo kartu su ja prie Pieno Vandenyno ir meldėsi Aukščiausiam Viešpačiui Višnui. Brahma išgirdo Višnaus atsakymą į maldas ir perdavė žinią pusdieviams. Višnus pasakė, kad apsireikš Žemėje, Jadu giminėje, kad pašalintų demonų sukurtą naštą. Pusdieviai kartu su savo žmonomis taip pat privalo apsireikšti Jadu giminėje. Pirma Krišnos apsireikš jo pilnavertė inkarnacija Ananta (Balarama, Krišnos vyresnis brolis) ir Jo galia, Jogamaja. Brahma pranešė tai Žemei, ir sugrįžo į savo buveinę.
Jadu dinastijos sostinė buvo Mathura, vienas svarbiausių tuometinių Indijos miestų. Ugrasena buvo Jadu, Bhodžos ir Andhakos giminės karalius, jo ministras buvo Vasudeva iš Jadu giminės Vrišni šeimos, o sūnus – galingas Kamsa. Vasudeva gavo į žmonas aštuonias Ugrasenos brolio Devakos žmonas, viena iš jų buvo vardu Devaki.
Kai Devaki buvo atiduota į žmonas Vasudevai, į Vasudevos rūmus sutuoktinių porą pagal paprotį vežė pusbrolis Kamsa. Tuo metu iš dangaus pasigirdęs balsas, kuris Kamsai pasakęs, kad šis esąs kvailys, kadangi važnyčiodamas Devaki ir Vasudevos vežimą net nenumano, jog aštuntasis Devaki sūnus vieną dieną jį nužudysiąs. Kamsa, tai išgirdęs, išsitraukė kardą ir norėjo Devaki užmušti, tačiau Vasudeva doroviniais pamokymais, filosofine išmintimi ir maldavimais įkalbėjo Kamsą pasigailėti jo nuotakos gyvybės, pažadėjęs atiduoti Kamsos globai visus Devaki gimsiančius vaikus. Kamsa pasitikėjo Vasudevos garbės žodžiu ir sutiko.
Devaki pagimdžius pirmąjį sūnų, Vasudeva nunešęs naujagimį Kamsai, tačiau šis vaiką atidavęs atgal Vasudevai, nes jam rūpėjęs tik aštuntasis Devaki sūnus. Tačiau paklausęs išminčiaus Narados pasakojimo, apie tai kad Vrindavano piemenys su savo karaliumi Nanda, bei Vrišni šeimos nariai tikisi Višnaus ir pusdievių apsireiškimo jų gretose, ir įspėjimo pasisaugoti visų ten gimstančių, Kamsa uždarė Vasudevą ir Devaki į kalėjimą. Vieną po kito jis žudė Devaki gimstančius vaikus, bijodamas, kad bet kuris iš jų gali būti Višnaus avatara. Jis taip pat uždarė į kalėjimą savo tėvą Ugraseną, ir užgrobė Vasudevos tėvo Šūrasenos karalystę, ir pasiskelbė valdovu.
Septintasis vaikas Devaki įsčiose buvo Višnaus inkarnacija Ananta (Balarama). Jis buvo Višnaus perkeltas į kitos Vasudevos žmonos, Rohini, įsčias. Rohini gyveno Vrindavanoje, Gokuloje, karaliaus Nandos, Vasudevos draugo, globoje. Išoriškai atrodė, kad Devaki septintasis nėštumas baigėsi persileidimu.
Gimimas
Tuomet Vasudevos sąmonėje apsireiškė švytintis Krišnos pavidalas, o iš ten persikėlė į Devakės protą ir kūną. Devakė pastojusi aštuntą kartą. Iš suspindėjusio Devaki grožio, Kamsa supratęs, kad šis vaikas ir bus Višnaus avatara, bet nesiryžo nužudyti Devakės, nenorėdamas visiškai sugadinti savo reputacijos. Laukdamas vaiko gimimo, Kamsa pasinėrė į baimingas mintis apie Višnu. Tuo tarpu pusdieviai meldėsi Devakės įsčiose glūdinčiam Krišnai.
Jamunos upė buvo patvinusi po didelių liūčių, tačiau vandenys prasiskyrę, leisdami praeiti Vasudevai. Jis užėjęs į namus, priklausiusius Nandai, kurio žmona Jašoda ką tik buvo pagimdžiusi mergaitę. Abu tėvai kietai miegoję. Jiems nežinant, Vasudeva sukeitęs kūdikius. Jam grįžus į kalėjimą, kūdikis pravirkęs, todėl sargybiniai pranešę Kamsai apie aštuntojo vaiko gimimą. Kamsa įėjęs į kamerą ir pakėlęs kūdikį, ketindamas jį nužudyti, tačiau šis išsprūdęs iš jo rankų, pakilęs į padanges, ir pasirodęs jaunesniosios Višnaus sesers, deivės Durgos, pavidalu, su aštuoniomis rankomis, kuriose laikė lanką, ietimį, strėles, kardą, kriauklę, diską, vėzdą ir skydą. Deivė Durga pareiškė Kamsai, kad vaikas, kuris jį nužudysias, jau gimė anksčiau už ją. Kamsa išsigandęs, ir ėmęs gailėtis, bei atsiprašinėti Devakės ir Vasudevos, bet kitą dieną pasitaręs su patarėjais demonais, nusprendė persekioti Višnaus garbintojus – brahmanus ir vaišnavus, ir taip kovoti su Višnumi. Esą, sunaikinus Višnaus garbintojus, bus sunaikintas ir Višnus.
Tuo tarpu Gokuloje karalius Nanda su žmona Jašoda šventė Krišnos gimimą, atlikinėjo gimimo apeigas, į kurias buvo pakviesti dvasininkai ir astrologai, susirinko piemenys su žmonomis. Visi džiūgavo, karalius Nanda dalijo dosnią labdarą pagal tradicijas.
Daug vėliau, pas karalių Nanda apsilankęs išminčius astrologas Gargamunis, kuris pasakęs, kad naujagimis įvairiose jugose ateidavęs skirtingomis spalvomis. Iš pradžių jis buvo baltas, paskui – raudonas, po to – geltonas, o dabar – juodas. Be to anksčiau jis buvęs Vasudevos sūnus, todėl jį reiktų vadinti Vāsudeva ir Krišna. Taip pat jis turėsiąs daugiau vardų ir atliks daug nuostabių darbų, kuriuos Gargamunis regįs, bet kitiems jie nežinomi. Vaikas bus visų mylimas Vrindavanoje ir teiks visiems laimę, bus labai galingas, ir viskuo prilygstąs Aukščiausiam Dievo Asmeniui Narajanai.
Vaikystė ir jaunystė Vrindavane
Krišna augo Vrindavano piemenų (vaišjų) bendruomenėje, kaip piemenų karaliaus Nandos ir jo žmonos Jašodos sūnus. Piemenų užsiėmimas buvo globoti karves ir auginti javus. Pienas, jogurtas, lydytas sviestas bei daugybė kitų pieno produktų buvo jų turtas, ir parduodami tai, ką duoda žemė, jie įsigydavo pakankamai brangenybių, papuošalų bei brangių rūbų.
Pasak Bhagavata Puranos, labiausiai Krišna yra mylimas Vrindavane, Vrindavano gyventojai turi aukščiausio pobūdžio meilę Dievui – kuri yra natūrali, spontaniška, artima ir meili. Visi Vrindavanos gyventojai buvo sužavėti Krišnos, visados apie jį galvodavo ir rūpindavosi juo. Kad jų meilė dar labiau augtų, Krišnos žaidimų galia (jogamaja) surengdavo visokių įvykių, kurie išgąsdindavo gero Krišnai trokštančius piemenis, bet Krišna apreikšdavo savo kaip Dievo galybę, ir nugalėdavo visas sau ar piemenims gresiančias nelaimes.
Pūtanos bandymas nunuodyti Krišną
Pasitaręs su savo ministrais demonais, Kamsa liepė raganai, vardu Pūtana (juodosios magijos žinovei, mokėjusiai baisiais ir nedorais būdais galabyti mažus vaikus), išžudyti visus vaikus miestuose, kaimuose bei ganyklose. Pūtana atėjo ir į Gokulą, kur gyveno karalius Nanda. Ji pasivertė žavinga gražuole, ir įėjo į karaliaus Nandos namus, tarsi būtų viena iš svečių, ateinančių aplankyti neseniai gimusio Krišnos. Kai Pūtana paėmė mažylį Krišną į rankas, Jašoda ir Rohini buvo greta, tačiau tam neprieštaravo, nes ji buvo labai gražiai apsirengusi ir reiškė motinišką meilę Krišnai. Pūtanos krūtys buvo išteptos be galo stipriais nuodais, ji pasiguldė kūdikį ant kelių ir paskubomis įbruko jam į burnytę krūties spenelį. Ragana tikėjosi, kad Krišna tuoj pat mirs, tačiau mažasis Krišna piktai stvėrė spenelį ir iščiulpė užnuodytą pieną kartu su demonės gyvybe. Pūtana krito ant žemės, vietoje gražios išvaizdos įgavo savo tikrąjį milžinišką kalvos dydžio baisios demonės pavidalą, ir mirė. Pamačiusios ant Pūtanos krūtinės be baimės žaidžiantį mažąjį Krišną, gopės tuojau puolė prie jo ir nukėlė nuo demonės. Motina Jašoda, Rohini ir kitos vyresnės gopės nedelsdamos atliko šventuosius ritualus, norėdamos, kad Krišna būtų apsaugotas nuo visokių pavojų ir piktų būtybių. Vrindavanos gyventojai išgirdę, kad Krišna užmušė raganą, kupinomis meilės širdimis ėmė laiminti mažylį.
Pasak Bhagavata Puranos, nors Pūtana bandė nunuodyti Krišną, Krišna, užmušdamas ją, apvalė nuo visų nuodėmių ir paėmė į Dievo karalyste, dvasinį pasaulį, būti žindyve. Tai pateikiama kaip vienas iš Krišnos nepaprasto maloningumo, lyginant su kitais avatarais, pavyzdžių. Krišnos garbintojų maldose sakoma, kad jeigu Krišna taip apdovanojo Pūtaną, kuri buvo Krišnos priešas, ir bandė jį nunuodyti, nepalyginamai labiau bus apdovanotas tas, kas garbina Krišną su meile ir atsidavimu.
Kaip teigiama legendose, Krišna buvęs labai mylimas už išdykėliškus pokštus. Jis vogdavęs sviestą iš moterų; iš čia kilęs epitetas „Navanytha Čora“ („Navanytha“ – sviestas, „Čora“ – vagiantis). Taip pat Krišna pagrobęs, t. y. užkariavęs, visų širdis („Bada Čitha Čora“ – „Didysis mūsų širdžių užkariautojas“).
Praėjus keleriems metams, žmonės palikę Gokulą ir apsigyvenę Brindavane, kuriame įsikūrė ir Krišna su savo šeima. Brindavane Krišna ganęs galvijus. Iš to kilę tokie epitetai, kaip Gopala („Go“ – karvė, „Pala“ – ganytojas) ir Govinda (karvių numylėtinis).
2018 m. Formulės E sezonas
thumb|right|250px|Antrą sezoną iš eilės čempionu tapo [[Jean-Éric Vergne.]] '''2018-2019 m. Formulės E sezonas''' – penktasis Formulės E čempionato sezonas. Jis vyko nuo 2018 m. gruodžio 11 iki 2019 m. liepos 14 d.
Krišna
Pūtanos bandymas nunuodyti Krišną
Krišnos brolis Balarama buvęs vienas jo vaikystės draugų.
2018 m. Formulės E sezonas
Čempiono titulus gynė Jean-Éric Vergne ir „Audi Sport ABT Schaeffler“ komanda. Čempionate debiutavo BMW, Nissan ir DS Automobiles gamintojai.
Krišna
Pūtanos bandymas nunuodyti Krišną
Visą miestą Krišna žavėjęs nuostabia savo fleitos muzika (iš čia epitetai „Murali Dhara“ – laikantis fleitą, „Murali Lola“ – mylintis fleitą). Krišnos fleita dar vadinama Venu.
2018 m. Formulės E sezonas
Šiame sezone debiutavo antros kartos čempionato automobilis Spark SRT05e. Su šiuo automobiliu Formulėje E daugiau nebeliko automobilių keitimo procedūros lenktynių metu, nes šis modelis gali įveikti pilną lenktynių distanciją.
Krišna
Pūtanos bandymas nunuodyti Krišną
Krišną mėgęs visas miestas, o piemenaitės (gopės) jį mylėjusios dieviška meile („Gopi Lola“ – gopių numylėtinis). Krišna labiausiai mylėjęs Radhą („Radha Lola“ – Radhos mylimasis). Radha buvusi pačios Šakti ir Dieviškosios ekstazės įsikūnijimas, simbolizuojantis visišką sielos atsidavimą Aukščiausiajam Aš.
2018 m. Formulės E sezonas
Šių metų Hong Kongo ePrix buvo 50-osios Formulės E lenktynės istorijoje. Iki šio sezono penki lenktynininkai dalyvavo visose lenktynėse nuo 2014 m. – Lucas di Grassi, Sam Bird, Daniel Abt, Nelson Piquet Jr ir Jérôme d'Ambrosio.
Krišna
Pūtanos bandymas nunuodyti Krišną
Krišna buvęs ir didis šokėjas („Natavara“). Jo mėgiamas šokis buvęs Rasalyla arba Rasa Krida. Krišnos epitetas „Rasa Vilola“ nurodo Rasalylos ekstazę. Tame šokyje Krišna pasidauginęs ir šokęs su kiekviena piemenaite, tačiau jos daugybės Krišnos pavidalų nesuvokusios. Kiekviena iš jų galvojusi, kad Krišna šoko tik su ja.
Stebuklai
Krišna daręs įvairius stebuklus. Jis nužudęs demonus Murą ir Madhu („Murari, Mura Hara“ – demono Muros sunaikintojas. Demonas Mura simbolizuojąs egoizmą; „Madhusūdhana“ reiškia demono Madhu sunaikintojas). Taip pat Krišna kovęsis su piktąja nuodingąja gyvate Kalja, užnuodijusia Jamunos upės vandenis. Kovoje Krišna Kaljos galybę įveikęs ir įsakęs gyvatei išvykti su savo šeima į tolimus kraštus, kur ši daugiau jokiam gyvam padarui nebegalėtų padaryti žalos.
2018 m. Formulės E sezonas
Kalendorius
2018-2019 m. čempionate vyko šios lenktynės:
Kaip ir Formulėje 1 bei kitose aukščiausio lygio lenktynėse šiemet Formulėje E debiutavo Halo apsaugos sistema.
Nuo šio sezono kiekvienos lenktynės trunka 45 min. + vienas ratas.
Krišna
Stebuklai
Kamsa, išgirdęs apie stebuklingus Krišnos žygdarbius, supratęs, kad jį sunaikins būtent Krišna. Kamsa sugalvojęs įvairių būdų Krišnai nužudyti. Nepavykus įgyvendinti nė vieno iš jų, jis pakvietęs Krišną bei jo brolį Balaramą į imtynes Lanko Šventėje. Krišna sulaužęs Lanką, kurio niekas negalėjo netgi pakelti. Abu broliai nesunkiai įveikę Kamsos imtynininkus. Jie taip pat parbloškę dramblį, atsiųstą jų sutraiškyti. Paskui Krišna puolęs Kamsą ir nukovęs. Krišna išlaisvinęs Ugraseną, kuris vėl tapo karaliumi. Pats Krišna, praleidęs kurį laiką Vrindavane, tapo Dvarakos valdovu.
Kurukšetros mūšis ir Bhagavadgyta
Iš Krišnos giminaičių, teisiųjų Pandavų, įžūliesiems Kauravoms (jų giminaičiai) atėmus karalystę, tarp jų kilęs karas. Krišna buvęs Ardžunos (vieno iš Pandavų) kovos vežimo važnyčiotojas. Mūšio Kurukšetroje pradžioje, Ardžuna pažvelgęs į giminaičius ir mokytojus, stovinčius priešingoje pusėje, nuliūdo ir pasimetė, prarado norą kautis. Jis paprašo Krišnos pabūti jo mokytoju ir suteikti pamokymų, kaip įveikti šią asmeninę krizę. Tada Krišna išdėsto Ardžunai žymiąją Bhagavad-gitą, mokymą, kuris apibūdina visų Vedų esmę. Bhagavad-gitoje teigiama, kad žmogaus pasiruošimas atlikti kažkokią veiklą seka iš jo prigimties. Be tinkamo pasiruošimo sąlygota siela negali pasiekti Bhagavano. Veikla dėl rezultatų (karma), žinojimas (džniana) ir pasišventimas (bhakti) turi skirtingas prigimtis. Todėl Vedos dalijamos į karmos, gjanos ir bhakti skyrius. Žmogaus veikla dėl rezultatų transformuojasi į pasišventimą (bhakti) kai jis iškyla virš norų pasiekti religingumą (dharmą), turtą (arthą), jutimų tenkinimą (kamą), ir išsivadavimą (mokšą) ir vietoje to atranda džiaugsmą tarnystėje Bhagavanui. Todėl bhakti yra galutinis gyvos būtybės pareigų tikslas, taip pat ir rezultatas. Ardžuna norėjo pasielgti bailiai ir nekovoti prieš giminaičius, kurių nusikalstama galia vis labiau auga, ir Krišna pamoko Ardžuną, kad kovoti ar nekovoti reikia ne dėl egoizmo ar dėl kūniškų sumetimų, bet reikia atlikti pareigą suvokiant dvasinę realybės pusę, su atsidavimu Bhagavanui. Žmogus turi veikti pagal savo prigimtį ir tobulėti jogoje, kuri reiškiasi trimis etapais – kaip karma joga, džniana joga, bhakti joga.
Mirtis
Po Kurukšetros mūšio 36 metus Krišna gyvenęs Dvarakoje. Po to, keli Jadavos pokštaudami supykdė Dvaraką lankiusius išminčius, ir jie juos prakeikė. Krišna viską žinojęs, ir supratęs, kad artėja metas Jadavoms palikti šį pasaulį, kad nebūtų nekontroliuojama našta planetai, kai jis baigs savo inkarnaciją Žemėje. Daugėjo blogą lemtį rodančių ženklų, todėl visi Jadavos iškeliavo į piligrimystę šventon vieton pajūryje. Prisigėrę vyno Jadavos puolė vieni kitus ir sunaikino. Didelę dalį jų nužudė pats Krišna, stebuklingai žolės kuokštus pavertęs bet kokias kliūtis pramušančiomis geležies ietimis. Po šio įvykio vyresnysis Krišnos brolis Balarama palikęs savo kūną jogiškame transe. Krišna atsiskyręs į mišką ir atsisėdęs medituoti po medžiu.
Kol Krišna sėdėjęs miške samadhi būsenos, medžiotojas Džara (sanskr. „senatvė“) iš tolo pamatęs kairę Krišnos koją. Medžiotojui Džarai pasirodę, kad Krišna tai elnias. Medžiotojas Džara šovęs strėlę, pataikęs į Krišnos kulną ir greitai atbėgęs pasiimti grobio. Priėjęs Džara pamatė žmogų geltonais drabužiais su daugybe rankų, susitelkusį jogoje. Išsigandęs ir laikydamas save nusikaltusiu, Džara palietė Krišnos pėdas. Tada Krišna jį nuramino, ir pakilo aukštyn, viską užpildydamas spindesiu. Jis pasiekė rojų, kur pusdieviai puolė jį pasitikti. Mahabharatoje rašoma: "Tada, o karaliau, žymusis nežabotos energijos Narajana (Krišna), visų Kūrėjas ir Naikintojas, užpildęs rojų savo spindesiu, nukeliavo į savo paties buveinę, kuri yra nesuvokiama. " Pasak Mahabharatos, tada visi pusdieviai ir išminčiai jį garbinę ir lenkėsi jam, kaip visų Viešpačiui.
Puranų apibūdinimuose Krišna per visą gyvenimą nesensta. Mahabharata taip pat daugelyje vietų aprašo Krišnos antgamtines savybes.
Ardžuna kremavęs Balaramos ir Krišnos kūnus. Pagrindinės Krišnos žmonos žengė ant laužo, tarp jų ir Rukminė bei Jambavatė. Iš viso Krišna turėjęs 16108 žmonas. Po to, kai Krišna paliko šį pasaulį, Ardžuna jo paliepimu turėjo globoti jo likusias žmonas, ir vedė jas į Pandavų sostinę Indraprasthą. Kai Krišnos žmonų karavanas keliavęs per įvairias provincijas pakeliui karavaną užpuolę plėšikai. Ardžuna pamatęs plėšikus, iššaukė juos į kovą, ir ketino nubausti, bet pamatė, kad jo ilgus metus jo kovinę jėgą užtikrindavę dangiškieji ginklai neatsiranda pašaukti. Taip plėšikai pagrobę didžiąją dalį Krišnos žmonų. Bhagavata Purana aprašo šį epizodą taip, kad Ardžuną netekęs Bhagavano Krišnos globos, praranda jėgą, kurią gaudavo iš Krišnos malonės, todėl nesugeba apginti Krišnos žmonų.
Pagal Bhagavadgytos ir Bhagavata Puranos apibūdinimus ir remiantis astrologiniais skaičiavimais, Krišnos mirties diena hinduizme yra laikoma 3102 vasario 18 dieną prieš mūsų erą. Ši data remiasi Mahabharatos aprašymu, kad po Kurukšetros mūšio Krišna gyvenęs Dvarakoje 36 metus. Matsja-puranoje taip pat rašoma, kad Kurukšetros mūšio metu Krišnai buvę 89 metai, o po mūšio Pandavai valdę 36 metus.
Žmogaus pavidalu Krišna gyvenęs 126 metus ir 5 mėnesius.
Krišnos kultas
Krišnos kultui didelę reikšmę turėjo alvarų sąjūdis ir Džajadevos poema „Gytagovinda“. Poetiniai tekstai apie Krišną paskatino vaišnavų teologus filosofiškai pagrįsti bhakties idėjas, jų pagrindu susiklostė vaišnavizmo Valabhos ir Čaitanjos mokyklos. Jos turėjo įtakos Indijos literatūrai, klasikiniam šokiui (orisio, arba odisio, manipurio stiliams), miniatiūrai. Vaišnavai XV–XVI a. teologiškai pagrindė gopių kultą. Krišnos gimimo dienos šventė Džanmaštamė minima bhadros mėnesio (rugpjūtis–rugsėjis) tamsiosios mėnulio pusės 8 aštuntąją dieną.
Krišnos svarbiausios šventyklos yra Mathuroje (Kešavadevos), Vrindavane (Madanamohano, Govindadevos, Radhavalabhos, Radharamanos), Puryje (Džaganathos), Guruvadžure (Keralos valstijoje, Šri Krišnos).
Sinkopė (medicina)
Sinkopė – medicininis terminas, apibūdinantis nualpimą ar sąmonės ir laikysenos netekimą, kuris yra laikinas, apibūdinamas greita pradžia, reta trukme ir savaiminiu atsigavimu dėl bendros smegenų hipoperfuzijos (nepakankamas kraujo tekėjimas į smegenis), kuris dažniausiai yra hipotenzijos (žemo kraujospūdžio) rezultatas. Sinkopė kartais pasireiškia su epilepsiškais traukuliais, kontūzija ar smegenų kraujagyslių sužeidimu ir sinkopė yra atskirtina nuo komos, ilgesnio sąmonės netekimo. Šį nesuderinamumą galima išvysti ir literatūroje. Daugelis sinkopės formų įvyksta prieš prodrominę būseną, į kurią įeina: galvos svaigimas, regos netekimas (laikinas), klausos netekimas (laikinas), skausmo ir lytėjimo netekimas (laikinas), pykinimas ir pilvo diskomfortas, silpnumas, prakaitavimas, karščio jautimas, smarkus širdies plakimas ir kiti reiškiniai, kurie, jei neprogresuoja į sąmonės ir laikysenos tonuso netekimą, yra dažnai nurodomi kaip presinkopė.
Egzistuoja trys plačios sinkopės kategorijos, kurios sudaro pagrindines sinkopių rūšis:
Kardiogeninei kategorijai priskiriamos sinkopės rūšys turi didesnę tikimybę sukelti mirtį, todėl yra svarbu skubiai suteikti gydymą. Nors kardiogeninė sinkopė yra daugiausia paplitusi tarp pagyvenusio amžiaus pacientų, bet simptomų, kaip antai aritmija, obstrukcinės, ischeminės ar kardiomiopatinės sinkopės, priežastys ir kraujo apytakos nepakankamumas yra svarbus visiems pacientams.
Refleksinės sinkopės diagnozavimui svarbiausia klinikinė ligos istorija. Fizinis ištyrimas ir elektrokardiograma yra dalis pirminio sinkopės įvertinimo bei kiti daugiau specifiški įrankiai, kaip kad implantuojamas cikliškai įrašantis aparatas, taip pat gali būti reikalingas kliniškai neaiškiais atvejais.
Sinkopė yra itin dažna, įvykstanti didžiajai daliai dviejų amžiaus grupių pacientams, kaip kad paaugliams ir vyresnio amžiaus žmonėms. Bent viena sinkopė per gyvenimą yra ištikusi nuo 40 iki 50 procentų bendros populiacijos. Apalpimas sudaro nuo 1 iki 3 procentų visų skubiosios medicinos pagalbos iškvietimų bei nuo 1 iki 6 procentų visų siuntimų į ligonines.
Paamūrės kraštas
Paamūrės kraštas, Paamūrės žemietijos kraštas, Juodasis buferis  – valstybinis darinys Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, egzistavęs nuo 1921 m. gegužės 26 d. iki 1922 m. spalio 25 d. Jos teritorija buvo dalis buvusios Primorjės srities (Rusijos imperija), kuri nominaliai priklausė Tolimųjų Rytų respublikai.
Dar Rusijos pilietinio karo metais tarybinėje spaudoje šį darinį ima vadinti Juoduoju buferiu. Šis pavadinimas gana plačiai naudotas TSRS istoriografijoje.
thumb|left|250px|Paamūrės krašto laikinoji vyriausybė (1922 m.): užsienio reikalų ministras Nikolajus Merkulovas, admirolas Georgijus Starkas, pirmininkas Spiridonas Merkulovas.
Istorija
Paamūrės krašto valstybinio darinio pradžia laikoma 1921 m. gegužės 26 d., kai baltieji sukilėliai nuvertė Primorjės žemietijos vyriausybę Vladivostoke (vadovas bolševikas V. Antonovas), kuri pripažino Tolimųjų Rytų respublikos valdžią.
Naujai suformuota vyriausybė vadinosi Laikinoji Paamūrės vyriausybė. Jos ginkluotąsias pajėgas sudarė baltosios Tolimųjų Rytų armijos daliniai, anksčiau buvę generolo Vladimiro Kapelio (Владимир Оскарович Каппель) ir atamano Grigorijaus Semionovo (Григорий Михайлович Семёнов) kariuomenėse. Aukščiausiu organu buvo laikomas Liaudies susirinkimas.
Naująją valstybę palaikė JAV ir Japonija – Paamūrės krašte veikė šių valstybių konsulatai. Japonija teikė ir karinę paramą, nes Primorjėje buvo dislokuota intervencinė Japonijos kariuomenės grupė.
Pirmuoju Paamūrės naujosios vyriausybės vadovu tapo prisiekusysis advokatas Spiridonas Merkulovas (Спиридон Дионисьевич Меркулов).
Beveik išsyk po Antonovo vyriausybės nuvertimo Paamūrėje prasidėjo socialistinės orientacijos partijų (daugiausia bolševikų) organizuotas masinis partizaninis judėjimas. Dėl nesėkmingos kovos su partizaniniu judėjimu ir Paamūrės kariuomenės 1922 m. žiemą ir pavasarį pralaimėtų mūšių ties Chabarovsku mūšiuose su Tolimųjų Rytų respublikos Liaudies revoliucine armija.
1922 m. liepos mėn. susirinko Paamūrės žemietijos susirinkimas. Susirinkimas kreipėsi į visus Rusijos žmones atgailauti dėl caro nuvertimo, paskelbė atkuriantis monarchiją ir caru paskelbiantis didįjį kunigaikštį Nikolajų Romanovą. Patriarchas Tichonas buvo buvo paskelbtas susirinkimo garbės pirmininku. Iš tikrųjų susirinkime nedalyvavo nei kunigaikštis, nei patriarchas. Valstybė buvo pavadinta Paamūrės žemietijos kraštu, krašto kariuomenė – pervadinta į Žemietijos kariauną.
1922 m. vasarą Merkulovo vyriausybė atsistatydino, ir realią valdžią perėmė generolas Michailas Diterichsas (Михаил Константинович Дитерихс), buvęs Aleksandro Kolčiako kariuomenės generolas. Generolas užėmė tiek vyriausybės vadovo, tiek vyriausiojo kariuomenės vado postus, 1922 m. liepos 23 d. jis buvo paskelbtas Paamūrės krašto valdytoju.
Žemietijos kariauna rugsėjo 1 d. ėmė pulti Tolimųjų Rytų respublikos Liaudies revoliucinę armiją, bet spalio mėnesį pati buvo praktiškai sunaikinta.
1922 m. spalio 25 d. TRR Liaudies revoliucinė armija užėmė Vladivostoką, ir Paamūrės kraštas kaip valstybinis darinys nustojo egzistuoti. Teritorija vėl tapo Tolimųjų Rytų respublikos dalimi.
Pelkinė uolaskėlė
Pelkinė uolaskėlė  – uolaskėlinių (Saxifragaceae) šeimos uolaskėlių (Saxifraga) genties augalas. Išnykstanti rūšis, įrašyta į Latvijos, Estijos, Lenkijos, Baltarusijos bei Lietuvos raudonąsias knygas.
Paplitimas ir augavietės
thumb|left|200px| Natūraliai paplitęs beveik visoje Europoje, išskyrus pietinę dalį, Šiaurės Azijoje, Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje dabar žinoma apie trisdešimt populiacijų. XX a. savaime sunyko arba buvo sunaikinta dvidešimt šios rūšies populiacijų Lietuvoje. Gausiausios populiacijos žinomos Ignalinos, Varėnos, Trakų, Zarasų rajonuose.
Randamas žemapelkėse, tarpinėse pelkėse, užpelkėjusiose ežerų pakrantėse, durpinėse pievose. Auga retomis grupelėmis. Svarbiausi aplinkos veiksniai yra drėkinimo sàlygos, buveinės būklė ir apšviestumas. Augalas silpnai konkurencingas. Lietuvoje dauguma populiacijų aptinkamos dirvožemyje, kurio terpė yra neutrali (pH 6,7–7,3). Geriausai auga šaltiniuotose pelkėse.
Biologija
Tai daugiametis, 5-30 cm aukščio augalas su pavieniais raudonos spalvos stiebais. Lapai 15-20 mm ilgio, išsidėstę skrotele. Vainiklapiai penki, geltonos spalvos, dažnai su raudonais taškeliais, 10-15 mm ilgio. Taurėlapiai penki, apaugę raudonais plaukeliais, 3-6 mm ilgio, užlenkti atgal. Žiede yra dešimt kuokelių. Žiedas skleidžia nemalonų kvapą.
Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais. Žiedus apdulkina vabzdžiai. Dauginasi smulkiomis sėklomis. Jas platina vėjas, vanduo ir gyvūnai. Vaisius – dėžutė. Vaisiai bręsta nuo rugpjūčio pabaigos iki rugsėjo pabaigos.
Apsauga
Pelkinė uolaskėlė įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Auga Aukštaitijos nacionaliniame parke, Aukštadvario, Dusetų, Gražutės, Raigardo, Skroblaus, Smalvo-Smalvykščio, Žaliųjų ežerų draustiniuose. Būtina išsaugoti biotopų hidrologinį režimą. Augalas sparčiai nyksta kartu su biotopais, sausinant pelkes, keičiant ežerų vandens lygį, kultūrinant pievas. Grėsmę kelia bebrų veikla, vandens lygio mažėjimas, krūmų skverbimasis. Svarbi nykimo priežastis yra kryžminimosi stoka ir maža genetinė įvairovė.
Porūšiai
thumb|200px| Žinomi keturi Pelkinės uolaskėlės porūšiai. Pateikiamas lotyniškas pavadinimas, chromosomų skaičius ir paplitimas:
Barasinga
Barasinga (Cervus duvauceli, sin. Rucervus duvaucelii) – elninių (Cervidae) šeimos žinduolis. Seniau buvo paplitęs didelėje Pietų Azijos dalyje, tačiau dabar aptinkamas tik atskiruose arealuose Centrinėje Indijoje (~300 individų) bei Šiaurės Indijoje ir Nepale (~4000). Barasingos nelaisvėje veisiamos JAV, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje.
Barasingų gyvenami plotai yra pelkėti, nusidriekę prie upių. Patinai laikosi atskirai nuo patelių su jaunikliais. Minta žoliniais augalais. Rujoja gruodžio-sausio mėnesį. Nėštumas trunka 5 mėnesius, gimsta dažniausiai 1 jauniklis (rečiau 2).
Sinkopė (reikšmės)
Sinkopė gali reikšti:
Barasinga
Skiriami 2-3 porūšiai:
Sakapos departamentas
Sakapos departamentas  – departamentas Gvatemalos pietrytnėje dalyje, prie Hondūro sienos. Administracinis centras – Sakapa.
Geografija
Šiaurinė departamento dalis kalnuota, ten rytų-vakarų kryptimi driekiasi Las Minaso kalnagūbris. Centrinę dalį užima Motagvos lūžis. Pietuose yra nedidelių, izoliuotų aukštumų ir kalvų. Svarbiausia upė – Motagva. Kalnų pašlaitėje auga drėgnieji miškai, slėnis daugiausia išdirbtas, o pietuose vyrauja subtropiniai krūmynai.
Administracinis suskirstymas
Departamentas padalintas į 10 savivaldybių:
Mažonas (XIV a.)
Mažonas – XIV a. pirmosios pusės žemaičių didžiūnas.
Biografija
Pirmą kartą minimas Petro Dusburgiečio kronikoje 1311 m. tarp Žemaitijos kilmingųjų vadų. 1314 m. Medininkų žemėje žuvo jo brolis. Su didžiūnais Manstu ir Sudargu vadovavo tuo metu suaktyvėjusiai žemaičių politikai.
Kai kurių istorikų nuomone, Mažono valdos galbūt buvo dab. Mažonų apylinkės prie Tauragės.
Ke Ntemo provincija
Ke Ntemo provincija – viena iš Pusiaujo Gvinėjos provincijų, kurios sostinė yra Ebebijinas.
Ke Ntemas ribojasi su šiomis provincijomis:
Provincijos plotas 3 943 km², joje gyvena 167 279 gyventojų (2001 m. duomenimis).
Nathdvara
Nathdvara  – miestas Indijos vakaruose, Radžasthane, Aravalio kalnuose, prie Banaso upės, 48 km į šiaurės rytus nuo Udaipuro. Svarbus vaišnavizmo piligriminis centras – Šri Nathidži šventykla. Joje yra juodo akmens Krišnos Šri Nathidži, vaizduojamo vaiko pavidalu, atvaizdas, 1669 m. čia atgabentas iš Mathuros, siekiant jį apsaugoti nuo Aurangzebo antpuolio.
Senica (Minskas)
Sènica – agromiestelis vidurio Baltarusijoje, 10 km į pietus nuo Minsko miesto centro. Apylinkės centras. Stovi šv. Petro ir Povilo cerkvė, veikia koledžas, vidurinė mokykla, kultūros namai, biblioteka, poliklinika, vaistinė.
Nathdvara
thumb|left|150px|Nathdvaros Šri Nathidži atvaizdas
Nathdvaroje kuriami tradicinio meno dirbiniai, vaizduojantys Šri Nathidži ir jo gyvenimo įvykius. Būdingas Mevaro mokyklos stilius.
Senica (Minskas)
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Minsko apskrities Senicos valsčiaus centras.
Rifo respublika
Rifo Respublika (berb. Tagduda n Arif; ), Konfederacinė Rifo genčių respublika – nepriklausoma berberų valstybė, egzistavusi nuo 1921 m. rugsėjo iki 1926 m. gegužės. Valstybė buvo paskelbta, kai Rifo berberų gentys sukilo ir paskelbė nepriklausomybę tiek nuo Maroko sultono, tiek nuo Maroką valdžiusių ispanų.
Rifo respublikos sostinė buvo Aždiras (Ajdir), o piniginis vienetas – rifanas. Nepriklausomybės diena buvo rugsėjo 18 d. Gyventojų skaičius – apie 550 000.
Paskelbus nepriklausomybę Rifo respublikos prezidentu tapo Muhammad Ibn 'Abd al-Karim al-Khattabi, trumpiau vadintas Abd el-Krim.
Valstybė buvo panaikinta 1926 m. gegužės 27 d., po to, kai Ispanijos ir Prancūzijos pajėgos, po ilgo Rifo karo, sutriuškino Rifo respublikos pajėgas. Karo veiksmuose Ispanijos pajėgos prieš berberus panaudojo cheminį ginklą.
Istorija
Berberai smarkiai priešinosi Ispanijos ir Prancūzijos įsiveržimams į Maroką. Tačiau berberai nesugebėdavo suvienyti jėgų, vėl prasidėdavo tarpgentiniai kivirčai ir gentinis susiskaldymas. Didysis 1912 m. sukilimas prieš prancūzus buvo visiška nesėkmė, nes jo metu sudarytos sąjungos žlugo per keletą mėnesių.
Vienintelis vadovas Muhammad Ibn 'Abd al-Karim al-Khattabi, buvęs žurnalistas ir kadis, tapo Rifo berberų vadu. Abd el-Krimo vadovaujami berberai daug kartų sutriuškino ispanus ir nustūmė juos į pakrantę, kur liko tik keli ispanų įtvirtinimai. Abd el-Krimas norėjo sukurti laisvą berberų valstybę, kurioje berberams netektų kariauti. Jis siuntė diplomatinius atstovus į Londoną ir Paryžių, bandydamas užmegzti diplomatinius ryšius su Europos valstybėmis. Tai nepadėjo, nes Prancūzija labai nerimavo dėl jaunos berberų valstybės, kuri ateityje galėjo išstumti prancūzus iš viso Maroko, jei tik turės laiko sutelkti pajėgas ir apsiginkluoti. Abd el-Krimas savo veikloje rėmėsi idėja apie visų tautų teisę į laisvę, tačiau ši idėja visiškai nežavėjo kolonijinių Europos valstybių.
Pleščanicai
Plèščanicai (arba Pleščenicai,, ) – miesto tipo gyvenvietė šiaurės Baltarusijoje, 27 km į šiaurę nuo Lahoisko. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis ir dvaras, Barysavo apskrities Pleščanicų valsčiaus centras.
Rolandas Banionis
miniatiūra|150px|Lakūno antkapinis paminklas su 4 menčių propeleriu
Rolandas Banionis (1964 m. rugsėjo 3 d. – 1993 m. kovo 13 d.) – Lietuvos karinių oro pajėgų lakūnas, kapitonas.
Biografija
1992 m. liepos 16 d. kpt. R. Banionis buvo paskirtas pirmuoju KAM Aviacijos tarnybos štabo viršininku. Jo įsakymu pasienio ruože nuo Rusnės iki Švenčionių pradėti organizuoti maršrutiniai planiniai skraidymai oro žvalgybos ir patruliavimo tikslu lėktuvais An-2, ypatingą dėmesį skiriant sienai su Lenkija ir Varėnos rajonui. Štabo viršininko pareigas vykdė iki savo tragiškos mirties 1993 m. kovo 13 d. (nusišovė asmeniniu ginklu savo bute po Karo aviacijos metinių minėjimo).
Palaidotas Gabriškės kapinėse prie Pilviškių (Vilkaviškio raj.).
Luc Holtz
Lukas Holcas (g. 1969 m. birželio 14 d.) – buvęs Liuksemburgo futbolininkas, saugas, o pastaruoju metu – Liuksemburgo nacionalinės rinktinės treneris.
Žaidėjo karjera
1990–1992 m. atstovavo Red Boys Differdange. Sužaidė 56 lygos rungtynes. Pelnė 26 įvarčius.
O 1992–1999 m. atstovavo Avenir Beggen. Sužaidė 154 lygos rungtynes, pasižymėjo pelnydamas 61 įvartį.
1999–2007 m. priklausė FC Etzella. Atstovaudamas šiame klubui sužaidė 134 lygos rungtynes. Pelnė 25 įvarčius.
Trenerio karjera
Baigęs profesionalaus futbolininko karejerą, ėmėsi trenerio veiklos. 1999–2007 m. dirbo FC Etzella. 2008–2010 m. dirbo Liuksemburgo U-21 rintinės vyr. treneriu.
Nuo 2010 m.	Liuksemburgo nacionalinės rinktinės vyr. treneris.
Sakapa
Verčiamasi žemės ūkiu (tabako, kavos, pomidorų, moliūginių augalų auginimas), marmuro, nefrito gavyba, medienos kirtimu.
Smilavičai
Smilavìčai (arba Smilovičiai) – miesto tipo gyvenvietė vidurio Baltarusijoje, 27 km į rytus nuo Minsko. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis ir dvaras, Ihumeno apskrities Smilavičų valsčiaus centras.
Andenas
Andenas (valon. Andene, ) – miestas ir savivaldybė Namiūro provincijoje, Valonijoje, Belgijoje. Per miestą teka Masas. 25 729 gyventojai (2015 m. duomenys). Į savivaldybės teritoriją įeina: Bonneville, Coutisse, Landenne, Maizeret, Namêche, Sclayn, Seilles, Thon-Samson ir Vezin gyvenvietės (kaimai).
Praudzinskis
Práudzinskis (arba Pravdinskis) – miesto tipo gyvenvietė vidurio Baltarusijoje, 9 km į pietvakarius nuo Rudzensko.
Istorija
Gyvenvietė kūrėsi XX a. 2-ojoje pusėje prie durpių gavybos įmonės. 1977 m. jai suteiktas dabartinis pavadinimas ir darbininkų gyvenvietės statusas.
Zinagas
Zinagas (, iš Zn + Al + Ag) – trijų metalų (cinkas, aliuminis ir sidabras) lydinys, pasižymintis geromis mechaninėmis ir antikorozinėmis savybėmis. Šis mažo tankio lydinys gali būti naudojamas automobilių, medicinos technikos, aviacijos ir kosminėje pramonėje.
Maija Jermakova
Biografija
Valstybiniame Maskvos universitete baigusi slavistikos katedros lenkų kalbos skyrių M. Jermakova įstojo į TSRS mokslų akademijos Slavistikos instituto aspirantūrą ir, S. Bernšteino patarta, ėmė tirti sorbų kalbas ir rašyti disertaciją „Laiko formų vartojimo sorbų kalbose istorija “. Šią disertaciją apgynė 1964 m.
Vėliau mokslininkė telkėsi į sorbų kalbų morfologiją, tirdama XVI – XVII a. raštus, XIX – XX a. literatūros kūrinius, tarmių duomenis. Sorbų kalbų faktus M. Jermakova interpretavo juos gretindama su atitinkamais vokiečių kalbos duomenimis. Nagrinėjo vokiečių kalbos įtaką sorbų kalboms. Publikavo daug atskiriems sorbų kalbų gramatikos fragmentams skirtų straipsnių, pavyzdžiui, rašė apie veiksmažodžio laikų formų struktūrą ir dinamiką, rūšies ir posesyvumo kategorijas, dviskaitą, vardažodžio kaitybą ir kt. XX a. 10-ajame dešimtmetyje didelį dėmesį skyrė sorbų kalbų istorijos sąlygotoms bendrinių kalbų kodifikavimo problemoms.
M. Jermakova sorbų kalbas pažino ne tik iš mokslinių darbų, bet ir tiesiogiai: Sorbų tautotyros instituto pakviesta dalyvavo medžiagos Sorbų kalbų atlasui (Sorbischer Sprachatlas) lauko rinkime. M. Jermakova dirbo taip pat ir organizacinį darbą, buvo kolektyvinių darbų redaktorė, atskirų straipsnių iš vokiečių ir sorbų kalbų vertėja. Ne vienerius metus dirbo slavų kalbotyros sektoriaus mokslo sekretore. Mokslininkė publikavo darbus ne tik Rusijoje, bet ir leidiniuose „Zeitschrift für Slavistik“ (Berlynas), „Letopis Instituta za serbski ludospyt. Rjad A“ (Budičiai).
Botanikos įlanka
thumb|Botanikos įlankos palydovinė nuotrauka Botanikos įlanka – Tasmano jūros dalis, ties Sidnėjumi įsiterpusi į Australijos rytinį krantą, apie 13 km į pietus nuo Sidnėjaus centro. Įlanka 10 km ilgio, 39,6 km² ploto. Vidutinis gylis 11,4 m. Žiotys 1,6 km pločio, šiaurinis ir pietinis kyšuliai pavadinti Džeimso Kuko pirmąją ekspediciją lydėjusių gamtininkų Džozefo Bankso ir Danieliaus Solanderio garbei Bankso ir Solanderio kyšuliais. Įteka Jurgio ir Kuko upės.
Nepaisant nedidelio gylio, įlankoje įrengtas pagrindinis Sidnėjaus krovinių uostas. Į įlanką nusidriekia du Sidnėjaus oro uosto kilimo-tūpimo takai. Įlankos pietinėje pakrantėje yra naftos perdirbimo įmonė, vandens gėlinimo įmonė, nuotekų valymo įrenginiai, smėlio karjeras. Vakarinė pakrantė urbanizuota, yra paplūdimių. Įlankos žiotyse šiaurinėje ir pietinėje pusėje įkurtas Botanikos įlankos nacionalinis parkas.
thumb|330px|left|Čarlzo Goro 1788 m. akvarelė „Botanikos įlanka“ 1770 m. balandžio 29 d. įlankos krantuose išsilaipino pirmieji europiečiai Australijos žemyno rytinėje pakrantėje – Anglijos Karališkojo laivyno leitenantas Džeimsas Kukas ir jo vadovaujama ekspedicija. Iš pradžių Kukas pavadino įlanką Dygliauodegių rajų Uostu (Stingrays Harbour), bet, ekspedicijos botanikams įlankos pakrantėse radus gausybę naujų augalų rūšių, persigalvojo ir pakeitė pavadinimą į Botanikos įlanką.
Po Dž. Kuko vizito britai planavo įlankos krantuose įsteigti nuteistųjų koloniją. 1788 m. sausio 18 d. į įlanką atvyko pirmoji laivų flotilė su nuteistaisiais, tačiau dėl nederlingo dirvožemio ir gėlo vandens trūkumo kolonija po keleto dienų perkelta į Sidnėjaus įlanką. Sausio 24 d. įlankoje apsilankė prancūzų keliautojas Žanas Fransua La Peruzas. Jo garbei pavadintas Sidnėjaus La Peruzo priemiestis įlankos šiauriniame krante.
Nepaisant to, kad kolonija iškart buvo perkelta į Sidnėjaus įlanką, dar daugelį metų Britų salose šnekamojoje kalboje, dainose kolonija buvo vadinama Botanikos įlankos vardu.
Mažutiškių piliakalnis
Mažutiškių (Migdoliškių) piliakalnis – buvęs piliakalnis Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, Parovėjos seniūnijoje, 10 km į šiaurės rytus nuo Biržų, 2 km į rytus nuo Medeikių, prie Mažutiškių ir Migdoliškių kaimų ribos.
Piliakalnis
Pelkėto slėnio pakraštyje prie Aukštosios Gervės upelio buvo kalva, vadinama piliakalniu. Ją sunaikino žvyrduobės. Buvusios kalvos dydis ir forma nežinoma.
Giedrė Rakauskaitė
MBE Giedrė Rakauskaitė (g. 1991 m. birželio 13 d. Kaune, Lietuvoje) – lietuvių paralimpinė akademinio irklavimo sportininkė, kuri tarptautinėse varžybose atstovauja Jungtinės Karalystės nacionalinę rinktinę.
Biografija
2017 m. Rakauskaitė pirmą kartą tapo pasaulio čempione. 2019 m. pasaulio akademinio irklavimo čempionate iškovotas antrasis pasaulio čempionatų aukso medalis ir pakvietimas į paralimpines žaidynes.
2021 m. Tokijos paralimpiados aukso medalininkė. 2022 m. už nuopelnus Jungtinės Karalystės sportui sportininkei įteiktas Britanijos imperijos ordinas.
2022 m. Europos akademinio irklavimo čempionate iškovotas aukso medalis.
Nortamptono rotušė
Nortamptono rotušė – miesto rotušė Nortamptone, Jungtinėje Karalystėje. Viena lankomiausių turistinių vietų Nortamptono mieste.
Istorija
1925 m. pagrindinėje salėje atidengtos anglų tapytojo Colin Gill tapytos freskos, kuriose vaizduojamos įvairios Nortamptono istorijai svarbios asmenybės.
1952 m. sausio 19 d. pastatas įtrauktas į architektūrinių saugomų paminklų registrą.
2002 m. ant rytinio priestato atidengta memorialinė lentelė princesei Dianai atminti.
Ureča
Urečà (arba Urečė) – miesto tipo gyvenvietė vidurio Baltarusijoje, 24 km į pietvakarius nuo Liubanės. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis ir dvaras Babruisko apskrities Horkų valsčiuje.
2016 m. Meksikos Grand Prix
2016 m. Meksikos Grand Prix (arba Formula 1 Gran Premio de México 2016) – 19-tasis 2016 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko spalio 28–30 dienomis Hermanos Rodrigues trasoje Meksike, Meksikoje.
Lenktynininkų čempionato lyderis Nico Rosberg pradėjo lenktynes turėdamas 26 taškų persvarą prieš komandos draugą Lewis Hamilton. Jie buvo tik du lenktynininkai toje čempionato stadijoje turintys galimybę kovoti dėl čempiono titulo ir tokie liko po lenktynių. Mercedes komanda konstruktorių čempionate prieš lenktynes turėjo 236 taškų persvarą prieš Red Bull Racing, o Red Bull turėjo 53 taškų persvarą prieš Scuderia Ferrari.
KF Gjilani
Gnilanės KF – Kosovo futbolo klubas iš Gnilanės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1945 m.
Indinis kiaurasnapis gandras
Paplitimas ir biotopas
Paplitę Indijoje, Šri Lankoje bei kai kuriose Indokinijos pusiasalio dalyse. Biotopas – pelkynai, užliejamos pievos, limanai, sūrūs ežerai, ryžių laukai.
Išvaizda
Šiek tiek mažesnis už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 81 cm, atstumas tarp ištiestų sparnugalių – 147–149 cm. Kūnas pilkšvai baltas, tik sparnai ir dvišakė uodega yra juodos spalvos. Rainelė tamsiai ruda. Snapas platus, geltonai pilkos spalvos (pilkas), antsnapis nėra išlinkęs (beveik tiesus), posnapis išlinkęs, su antsnapiu susiglaudžia tik snapo gale. Kojos labiau rožinės (rausvo atspalvio) negu ryškiai raudonos kaip baltojo gandro. Jaunikliai rudo atspalvio.
Biologija
Dieniniai paukščiai. Migrantai. Sklando pasinaudodami kylančio šilto oro srovėmis. Bendruomeniniai, peri didelėse kolonijose, kartu su kitais vandens paukščiais. Balso stygos nėra gerai išvystytos. Veisimosi metu kalena snapu. Skrisdami būriais yra labai triukšmingi. Skleidžiamas garsas primena ančių gagenimą.
Minta moliuskais, vėžiagyviais, kirmėlėmis, varliagyviais, ropliais, vabzdžiais ir žuvimis. Maisto ieško pavieniai braidydami vandenyje. Grobį suryja visą iš karto arba, pasinaudodami aštriu posnapiu, sutraiško.