cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paprastasis pankolis
Kulinarija
Pankolio vaisiai - nuo seno naudojamas Viduržemio jūros regiono prieskonis. Jis jau prieš 3 tūkstančius metų buvo žinomas graikams. Bėgant laikui pasklido tiek į šiaurę, tiek į rytus, todėl dabar žinomas ir šiaurės Europos ir rytų Azijos virtuvėse.
Auginamas kaip vaistinis ir prieskoninis augalas dėl eterinių aliejų, kurių gausu vaisiuose.
Vartojami vaisiai, dar vadinami pankolio sėklomis. Skirtingai nuo kitų prieskonių, pankolis ir džiovintas išlaiko žalią spalvą. Kuo intensyvesnė spalva – tuo geresnė kokybė. Italijoje dar naudojamos ir pankolio žiedadulkės – labai brangus „angelų prieskonis“.
Itališkieji arba Florencijos pankoliai vartojami ir kaip daržovė. Kvapas ir skonis saldūs ir aromatingi, primenantys anyžių, bet subtilesni.
Pankolis – neatskiriamas nuo kinų virtuvės, tai pagrindinė tradicinio penkių prieskonių mišinio (Wu xiang fen) dalis. Jis beveik nenaudojamas vienas. Svarbi vieta pankoliui tenka ir Indijos virtuvėje, pvz., Kašmyre tradiciškai kepa antį su paskrudintomis pankolio „sėklomis“. Pankolis suteikia rafinuotumo ir aštriems Šri Lankos troškiniams. Mėgstamas Irano, arabų šalių virtuvėse.
Viduržemio jūros regione pankoliu gardinama mėsa ir paukštiena, o dar dažniau – žuvis ir jūros gėrybės. Italų virėjai jį naudoja mažais kiekiais. Pankolio yra itališkose dešrose, padažuose makaronams, kartu su kitomis žolelėmis – alyvų aliejaus pagrindu paruoštuose marinatuose daržovėms ar jūros gėrybėms, patiekiamose kaip užkandžiai (antipasti).
Vidurio Europoje pirmiausiai naudojamas kaip duonos prieskonis, puikiai derantis prie „įžeminto“ ruginių miltų skonio. Be to, gerai tinka daržovių konservavimui arba actui aromatizuoti.
Pikantiški valgiai gardinami tik mažu pankolio žiupsneliu. Paskrudinus pankolio vaisius ne tik suintensyvėja aromatas – jie tampa pikantiškesni ir praranda salsvumą. Naudojamas absento gamyboje, yra vienas iš trijų sudedamųjų dalių.
Grožis
Kretos salos moterys stiprią pankolio vaisių arbatą maišydavo su jogurtu ir medumi. Tokia kaukė skirta veido odai gražinti ir išlyginti.
Jau nuo Hipokrato laikų Viduržemio jūros kraštuose pankolis laikomas geriausiu „maisto papildu“ krūtimi maitinančioms moterims.
Alternatyvioji medicina
Pankolio ir šalavijo mišinys palengvina žarnyno kolikas (populiari arbatėlė nuo diegliukų kūdikiams). Tiek vaisiai, tiek gumbai gerina virškinimą. Vaisių arbata pasižymi palankiu poveikiu inkstams – neleidžia susidaryti smulkiems akmenukams. Pankolis ramina gleivinę, žaizdų gijimą. Vartojamas kvėpavimo takuose esančioms gleivėms skystinti (tinka ir mažiems vaikams). Iš 1-3 arbatinių šaukštelių pankolio paruošti antpilą ir šviežią gerti tarp valgymų.
Antanas Kaminskas (1932)
Antanas Kaminskas (1932 m. sausio 2 d. Kalnėnuose, Jurbarko valsčiuje – 2010 m. lapkričio 7 d. Vilniuje ) – Lietuvos silikatų technologijos inžinierius, statybinių medžiagų technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1954–1958 m. dirbo Akmenės cemento gamykloje. 1958–1959 m. Lietuvos liaudies ūkio tarybos statybinių medžiagų pramonės valdybos viršininko pavaduotojas. 1959–1991 m. statybinių medžiagų instituto (nuo 1965 m. Termoizoliacijos institutas) direktorius. 1981 m. technikos mokslų daktaras. 1982–2012 m. Mendelejevo chemikų draugijos Lietuvos respublikinės valdybos (nuo 1988 m. Lietuvos chemikų draugija) pirmininkas.
1990–2004 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1990 m. profesorius. 1991–1994 m. bendrovės „Termolita“ Inovacijų ir mokslo centro direktorius. 1994–2005 m. Termoizoliacijos instituto Fizikinių-cheminių tyrimų centro direktorius, nuo 2005 m. Termoizoliacijos instituto vyr. mokslo darbuotojas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – medžiagų inžinerija ir statybinių medžiagų technologija. Su kitais rengė statybinių medžiagų pramonės plėtros strategiją (1988–1992 m.), Lietuvos energijos vartojimo efektyvumo didinimo nacionalinę programą (1990–1992 m.), kompleksinę dolomito naudojimo ir statybinių medžiagų restruktūrizavimo programą (1992–1998 m.). 68 išradimų autorius.
Michalas Homolickis
Michalas Homolickis (, 1791 m. lapkričio 22 d. Bialavičiai, Slanimo apskritis – 1861 m. sausio 21 d. Vilnius) – Lietuvos medikas, istorikas, daktaras.
Biografija
Baigęs Žirovicų bazilijonų mokyklą nuo 1808 m. Vilniaus universitete studijavo mediciną. 1815 m. daktaras. Nuo 1815 m. Vilniaus medicinos draugijos narys, vienas jos leidinių redaktorių. Nuo 1816 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, buvo medicinos fakulteto sekretorius; nuo 1824 m. ekstraordinarinis profesorius. 1827 m. dėl sveikatos išėjo į pensiją ir atsidėjo Vilniaus istoriniams tyrimams.
Žurnale „Wizerunki i Roztrząsania Naukowe“ paskelbė 1838 m. straipsnių apie Vilniaus katedrą, 1840 m. ir 1843 m. apie Šv. Kazimiero koplyčią, 1843 m. apie Švč. Trejybės cerkvę, 1843 m. paskelbė P. Smuglevičiaus tapytus Vilniaus vaizdus. Vilniaus istorijos žinovo autoritetą pelnė, kai pagal jo pastabas 1841–1843 m. tame pat žurnale, Juozapas Ignotas Kraševskis turėjo sustabdyti savo „Vilniaus istorijos“ l t. leidimą ir parengti naują jo redakciją.
160 m. pr. m. e.
'''160 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Daubariškiai
Daubariškiais vadinami kaimai:
Uoksai
Uoksai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Velykių.
Algis Šimkus
Algis Šimkus (1917 m. vasario 20 d. Šenandoa, JAV – 2012 m. gruodžio 11 d. Sietle ) – teisininkas, pianistas, dirigentas, kompozitorius. Kompozitoriaus ir dirigento Stasio Šimkaus sūnus.
Biografija
Su tėvais grįžęs iš JAV į Lietuvą, 1928–1935 m. Klaipėdos ir Kauno konservatorijose pas pedagogus Igną Prielgauską, Eleną Laumenskienę, Lidiją Dauguvietytę-Malko ir Vladimirą Ružickį mokėsi skambinti fortepijonu. 1936–1941 m. dar tobulinosi pas E. Hansen-Herbeck Kaune.
1941 m. baigė Vilniaus universitetą ir įgijo teisininko diplomą. 1942–1944 m. Vilniaus muzikos mokykloje pas Jeronimą Kačinską mokėsi diriguoti. 1937–1944 m. kaip pianistas koncertavo su Valstybės teatro ir Vilniaus filharmonijos simfoniniais orkestrais, kuriems dirigavo Stasys Šimkus, Jeronimas Kačinskas ir Mykolas Bukša. 1944 m. dirigavo Vilniaus filharmonijos simfoniniam orkestrui miesto Didžiojoje koncertų salėje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją ir ten 1945–1947 m. buvo daugelio lietuviškų koncertų akompaniatorius, o emigravęs į JAV, 1947–1954 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Lawrence, MA. Kartu mokėsi Harvardo universitete, Cambridge, MA, 1951 m. įgijo magistro laipsnį, tapo teisininkas – sociologas.
1954 m. persikėlęs į Čikagą, 1956–1965 m. kartu su Stepu Sodeika vadovavo „Dainavos" meno ansambliui. Jie parengė nemaža įvairių programų ir su ansambliu dažnai koncertavo. Be muzikinės veiklos, dirbo įvairius darbus teisės ir administracijos srityse. Nuo 1979 m. gyveno ir dirbo Miami, FL, 1987 m. išėjo į pensiją.
A. Šimkus sukūrė giesmę „Garbė Tau, Viešpatie“, „Mylimoji Karalienė“, nedidelę kantatą chorui ir sopranui „Leiski mums“, poemą chorui ir sopranui „Čičinskas“ (1965 m. atliko „Dainavos“ ansamblis) ir kitokių kūrinių. Įvairiais muzikinio gyvenimo klausimais nemažai rašė spaudoje. 1989 m. su Stasiu Santvaru naujai suredagavo S. Šimkaus operą „Pagirėnai“ („Kaimas prie dvaro“). A. Šimkus ne kartą lankėsi Lietuvoje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gabija (žurnalas)
Gabija – žurnalas moterims (panelėms ir ponioms), ėjęs 1990–2000 m. Kaune.
Istorija
Leistas dažniausiai kas du mėnesiai. Tiražas 1990 m. – 15 000 egz., 1991 m. – 25 000 egz., 1996 m. – 4000 egz.
Redaktorė Dalia Teišerskytė.
Povilas Karolis Sanguška
Povilas Karolis Sanguška (1680–1750 m. balandžio 14 d., Zagaicai) – stambus Lenkijos magnatas, Lietuvos didysis stalininkas (1708–1709 m.), Lietuvos gvardijos pulkininkas (1711 ]m.), Lietuvos dvaro paiždininkas (1711–1713 m.), Lietuvos dvaro maršalka (1713–1734 m.) ir Lietuvos didysis maršalka (1734–1750 m.), 7-tas Ostrogiškių ordinatas (1720–1750 m.), Kremeneco ir Čerkasų seniūnas. Baltojo erelio ordino kavalierius.
Biografija
1720 metais po bevaikio kunigaikščio Aleksandro Liubomirskio (1693–1720) 6-to Ostrogiškių ordinato mirties, Povilas Karolis Sanguška, vedęs jo seserį Marianą, paveldėjo Ostrogiškių ordinaciją.
Augusto Stipriojo šalininkas. Po jo mirties buvo buvo vienas iš pretendentų 1733 metais į ATR karaliaus karūną (turėjo palaikymą iš Rusijos pusės), po to palaikė Augusto III išrinkimą. Valdė dvarus Ukrainoje, Lietuvoje, Lenkijoje, ir Slovakijoje.
Šeima ir vaikai
Povilas Karolis Sanguška buvo vedę tris kartus. 1706 m. vasario 18 d. pirmąkart vedė Bronislavą Peniažkovną (m. 1707), savo vyresnio brolio Kazimiero Antano našlę.
Antrąkart vedė kunigaikštytę Marianą Liubomirską (1693–1729), Juozapo Karolio Liubomirskio ir Teofilės Liudvikos Zalavskos jaunesniąją dukrą, dėka vedybų gavo Ostrogiškų ordinaciją. Vaikai:
1735 vedė trečią kartą Barborą Sangušką (1718–1791), Krūnos didžiojo referento Jokubo Dunino (apie 1680–1730) ir Marinos Grudzinskos(m. 1727) dukrą. Vaikai:
Celičanka
Celičanka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Supraslio ir apie 19 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Sikorai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Latvijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Latvijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Petelis
Peteliai paprastai būna apskritieji. Toks apskritasis petelis žiedu supa kaklelį. Jie būdingi daugumai butelių, tūbelių, ampulių. Kai kurių butelių peteliai tolygiai pereina į kaklelį, tokiais atvejais gali neiti atskirti, kur yra petelis, kur kaklelis.
Rečiau pasitaiko du peteliai, jie būdingi plokštiems buteliams ar gertuvėms.
Ovalieji peteliai
Labai plokšti buteliai gali turėti du atskirus petelius.
Buteliškos tūtelės
Petelius turi ir buteliškos šovinių tūtelės. Tai būdinga galingesniesiems šoviniams – padidinto galingumo pistoletų šoviniams (pvz., 7,62×25 mm Tokarev), tarpiniams, šautuvų, mažo kalibro automatinių patrankų. Į šovinio lizdą įstumtas buteliškas šovinys paprastai petelio paviršiumi remiasi į atitinkamą lizdo paviršių. Tuo tarpu cilindriški šoviniai į lizdą remiasi tūtelės kraštu, kurio plotas labai mažas.
Uoksai (reikšmės)
Žodis uoksai gali reikšti:
161 m. pr. m. e.
'''161 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lietuviškas kalendorius
Lietuviškas kalendorius – Lietuvoje naudojamas kalendorius, kurio pagrindą sudaro Saulės metų trukmė, yra 365 dienos, jis suskirstytas į 12 mėnesių.
Istorija
Pirmųjų lietuviškųjų kalendorių pradininkas – liaudies švietėjas Laurynas Ivinskis (1810–1881). L. Ivinskio 1845 m. parengtas kalendorius buvo išleistas 1846 m. Vilniuje, Adomo Zavadskio spaustuvėje. Jo leidimui lėšų skyrė Rietavo kunigaikštis Irenėjus Kleopas Oginskis. Kalendorius vadinosi „Metų skajtlius ukiniszkas ant metu Wieszpaties 1846“. Dėl tokio pavadinimo Ivinskio kalendoriai kartais vadinami „metskaitliais“. Pirmųjų septynerių metų kalendoriai buvo leidžiami paties L. Ivinskio arba jo iniciatyva gautomis lėšomis, o iki 1852 m. ir dalyti nemokamai. Nuo 1855 m. Zavadskis leido kalendorius jau net mokėdamas Ivinskiui honorarą. Lietuviški kalendoriai ėjo iki spaudos uždraudimo 1864 m. 1866–1867 m. L. Ivinskis turėjo kalendorių perrašyti rusiškomis raidėmis. 1878 m. išleido lotynų raidėmis, bet be lenkiškų ženklelių. Iš viso išėjo 22 kalendoriai (19 lotynų raidėmis ir 3 kirilica).
Nuo 1990 m. kasmet skiriama Lauryno Ivinskio premija už geriausią per metus išleistą lietuvišką kalendorių.
Mažojoje Lietuvoje gotišku šriftu buvo leidžiamos vadinamosios kalendros. Jų pradininkas – Tilžės mokytojas Erdmonas Šesnakas (1797-1864), parengęs „Prūsiškas kalendras ant meto 1847“ (išleistos Klaipėdoje  Frydricho Vilhelmo Horcho spaustuvėje). Kaip ir L. Ivinskio kalendoriai, įvairios kalendros (evangeliškos, lietuviškos ir t. t.) susidėjo iš 2 dalių – informacinės ir literatūrinės, kurioje spausdinta ir Didžiosios Lietuvos autorių kūryba.
Pirmasis latviškas kalendorius „Latviešu tautas kalendars“ išleistas 1875 m.
Savaitės, mėnesiai
miniatiūra|250px|right|XIX a. lietuviški kalendoriai rusų ir lenkų kalbomis Lietuviškame kalendoriuje savaitės dienos pavadintos tiesiog eilės tvarka: pirmadienis (pirma diena), antradienis (antra diena) ir t. t. Su gamtoje vykstančiais reiškiniais jos nesiejamos.
Lietuvių kalboje mėnesiai vadinami apibūdinant, kas tuo metu vyksta, kuo mėnuo išsiskiria iš kitų, nors dauguma pasaulio kalbų (pvz., anglų, vokiečių, rusų) naudoja lotyniškus mėnesių pavadinimus. Mėnesių pavadinimai Lietuvoje nuo senų laikų iki šiol yra keitęsi.
Juozas Šidlauskas
Juozas Šidlauskas (1927 m. gegužės 6 d. Puknioniuose, Pakruojo raj. – 2015 m. gruodžio 13 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Mokėsi Linkuvos gimnazijoje ir Panevėžio mokytojų seminarijoje. 1948–1952 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. Mykolas Karka). 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Antano Budriūno klasė).
1948–1957 m. Panevėžio 4-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo ir merginų choro vadovas. 1950 m. respublikinės dainų šventės konkurse vaikų choras pelnė pirmąją vietą, o merginų – ketvirtąją. 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui mokytojas parengė 4-osios vidurinės, pedagoginės ir medicinos mokyklų jungtinį merginų chorą, konkurse tapusį laureatu.
Nuo 1950 m. – ir Panevėžio pedagoginės mokyklos dėstytojas, suorganizavęs 80 dalyvių mišrųjį chorą ir 1952 m. Šiaulių srities meno mėgėjų apžiūroje su juo pelnęs pirmąją vietą. 1955 m. respublikinei dainų šventei parengė 150 dalyvių merginų chorą, pučiamųjų instrumentų orkestrą ir skudučių ansamblį. Choras ir skudutininkai varžybose laimėjo pirmąsias vietas. Taip pat kurį laiką vadovavo ir Panevėžio rajono kultūros namų mišriajam chorui.
Nuo 1957 m. rudens Kauno J. Jablonskio vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir moksleivių choro vadovas. 1957–1967 m. Kauno politechnikos instituto vyrų choro meno vadovas ir dirigentas. Didelis kolektyvas buvo parengtas Baltijos respublikų 1958 ir 1967 m. studentų dainų šventėms „Gaudeamus“ Rygoje ir Tartu, 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui, 1960 ir 1965 m. respublikinėms dainų šventėms Vilniuje – konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Studentai koncertavo Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje ir Rusijoje, dalyvavo televizijos laidoje, išmoko daug sudėtingų Vakarų Europos klasikų ir šiuolaikinių autorių kūrinių.
1967–1971 m. Kauno medicinos instituto studentų mišriojo choro „Neris“ meno vadovas ir dirigentas. Chorą parengė 1968 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventei „Gaudeamus-IV“ Vilniuje ir 1970 m. – respublikinei dainų šventei, su juo koncertavo Lietuvoje, Užkarpatėje ir Leningrade.
Ypač ryškių meninių laimėjimų J. Šidlauskas pasiekė 1959–1974 m. vadovaudamas Kauno radijo gamyklos nusipelniusiam (1973 m.) mišriajam chorui „Banga“. Kolektyve buvo 100–120 balsingų moterų ir vyrų, kurie išmoko daug sudėtingų kūrinių, dažnai koncertavo Lietuvoje, gastroliavo Rusijoje, Baltarusijoje, Užkarpatėje, Latvijoje, Vokietijoje, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje. „Banga“ – 1960, 1963, 1965, 1967 ir 1970 m. respublikinių konkursų laureatė ir absoliučiai geriausias to laikotarpio mišrusis choras Lietuvoje.
1974 m. apsigyvenęs Vilniuje, netrukus Respublikiniuose moksleivių rūmuose suorganizavo dainų ir šokių ansamblį, kuriam 1979 m. suteiktas „Ugnelės“ vardas. Labai daug dėmesio buvo skiriama vaikų ir jaunimo choriniam dainavimui – veikė kelios grupės chorų, kurios turėjo ir atskirus savo mokytojus. Dainų ir šokių studiją lankė iki 700 Vilniaus moksleivių ir dirbo 30 muzikos ir choreografijos pedagogų. Buvo parengta įdomių teminių programų, koncertuota Lietuvoje, Rusijoje, Baltarusijoje, Moldavijoje, Rumunijoje ir Vengrijoje, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnyta įvairiuose konkursuose.
1986–1987 m. dirbdamas naujuosiuose moksleivių kultūros rūmuose, į juos sukvietė apie 300 Vilniaus miesto bendrojo lavinimo mokyklų moksleivių, suskirstė juos į atskiras chorų grupes ir su būriu chorvedžių vaikus ir jaunimą mokė dainuoti, rengė koncertus moksleivių tėvams ir visuomenei.
1976–1981 m. vadovavo Vilniaus finansų – kredito technikumo merginų chorui (60–80 dalyvių), kurį parengė 1978 m. respublikiniam moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose ir 1980 m. respublikinei dainų šventei Vilniuje.
1978–1988 m. Vilniaus radijo komponentų gamyklos mišriojo choro „Vilnis“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvas keitėsi koncertais su Lietuvos, Latvijos ir Estijos chorais, surengė įspūdingus savo 20-mečio ir 25-mečio jubiliejinius koncertus, dainavo Rusijos, Bulgarijos ir Vengrijos miestuose. Chorą (60–70 dalyvių) parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo su juo konkursuose.
J. Šidlauskas buvo Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių, festivalių ir chorų sąskrydžių dirigentas (1957, 1963, 1965, 1967, 1970 m.), Baltijos respublikų studentų dainų švenčių „Gaudeamus-IV“ Vilniuje (1968 m.) dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys ir pirmininkas. Spaudoje paskelbė muzikinių straipsnių ir chorų koncertų recenzijų, sukūrė dainų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1965 m. dirigentui suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas; 1983 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Robotas irgi žmogus
„Robotas irgi žmogus“ – antrasis grupės „Pieno lazeriai“ albumas.
Kuoduotasis kormoranas
Kuoduotasis kormoranas (Phalacrocorax aristotelis) – kormoraninių (Phalacrocoracidae) šeimos paukštis.
Minioniai
Minioniai yra:
Ptujus
Ptujus – miestas rytų Slovėnijoje, seniausias šalyje. Savivaldybės centras.
Prokuratūros stažuotojas
Prokuratūros aplikantas
Prokuratūros aplikantas - teisinė pareigybė Lenkijoje. Aplikacija trunka apie 2,5 metų. Asmuo turi būti Lenkijos pilietis,    būti nepriekaištingos reputacijos,     įgijęs aukštąjį teisės išsilavinimą Lenkijoje ir kt.
Daubariškis
Daubariškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Musninkų.
Meškasalio paminklas partizanams
Meškasalio paminklas Kazimieraičio rinktinės Geležinio Vilko tėvūnijos partizanams yra pietrytinėje Alytaus rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Meškasalyje (Raitininkų seniūnija), krašto kelio kairėje pusėje.
Paminklas
Tai tipinis, betoninis, trikampis stačiasienis atminimo ženklas, įmontuotas į apskritą postamentą. Viršūnė užsibaigia Vyčio kryžiaus siluetu, po kuriuo visų trijų fasadų pusėje yra po įrašą: priekyje – „DAINAVOS / APYGARDOS / KAZIMIERAIČIO / RINKTINĖS / GELEŽINIO VILKO / TĖVŪNIJOS / PARTIZANAMS“, kairėje – „PARTIZANAMS / KILUSIEMS / IŠ MEŠKASALIO KAIMO / VACLOVAS BURNEIKA / 1922-1945 / JONAS BELEVIČIUS MUSTEIKIS / 1905-1946 / SKYRIAUS VADAS / BRONISLOVAS BURNEIKA / ŪSAS / 1923-1948 / SKYRIAUS VADAS / JUOZAS VYTAUTAS / BURNEIKA-TĖVELIS / 1926-1948 / SKYRIAUS VADAS / MOTIEJUS DZIDZEVIČIUS / TARZANAS / 1917-1948“; dešinėje – „PARTIZANAMS / GYVENUSIEMS IR ŽUVUSIEMS MEŠKASALIO / KAIME / 1945 M. GRUODŽIO MĖN. / ŽUVO / PETRAS DIDZEVIČIUS / GENYS /...“. Paminklą juosia stačiakampė betoninių plytelių aikštelė.
Paminklo aukštis – 1,6 m, paminklinės teritorijos plotas – 4 m².
Istorija
Meškasalio apylinkėse nuo 1945–1952 m. veikė Dainavos (iki 1946 m. - Algirdo) apygardos Merkio (Kazimieraičio) rinktinės Geležinio Vilko tėvūnijos partizanai, kurių gretose buvo iš Meškasalio kaimo kilę Vaclovas Burneika (1922–1945), Jonas Belevičius-Musteikis (1905–1946), Petras Dzidzevičius-Genys (žuvo 1945 m.), partizaninių junginių skyrių vadai Motiejus Dzidzevičius-Tarzanas (1917–1948), Juozas Vytautas Burneika-Tėvelis (1926–1948).
Žuvusiems partizanams ir jų ryšininkams atminti, 2012 m. rugpjūčio 26 d. Meškasalyje pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas), kurį konsekravo Alovės ir Ryliškių parapijų klebonas, pirmasis Alytaus rajono garbės pilietis Stanislovas Stankevičius.
Amos Lee
Amos Lee (g. 1977 m. birželio 20 d., gimtasis vardas Ryan Anthony Massaro) – amerikiečių atlikėjas ir dainų autorius. Savo karjerą pradėjo 2004 m., nusprendęs mesti mokytojo bei barmeno darbą. Per savo karjerą yra gastroliavęs kartu su tokiais atlikėjais, kaip Bob Dylan, Norah Jones ir kitais. 2011 m. sausį išleistas albumas „Mission Bell“ buvo pirmasis Lee įrašas, pasiekęs pirmąją vietą JAV reitinguose. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs devynis albumus, iš kurių naujausiasis, „My Ideal: A Tribute to Chet Baker Sings“, išleistas 2022 m. gruodį.
162 m. pr. m. e.
'''162 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ciasnė
Ciasnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Supraslio ir apie 12 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Supraslio upės intakas Pilnica. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Hogvartsas
miniatiūra|Hogvartso pilies maketas Hogvartso burtų ir kerėjimo mokykla – išgalvota J. K. Rowling knygų apie Harį Poterį vieta. Tai magijos mokykla skirta Didžiojoje Britanijoje gyvenantiems nuo vienuolikos iki aštuoniolikos metų burtininkams ir raganoms. Šešiose iš septynių Hario Poterio serijos knygų pagrindinis veiksmas vyksta mokykloje, kuris trunka lygiai vienerius mokslo metus. Septintoje knygoje Haris Poteris ir Mirties relikvijos beveik visas veiksmas vyksta už Hogvartso ribų, kadangi pagrindiniai knygų veikėjai Haris Poteris, Ronis Vizlis ir Hermiona Įkyrėlė nepradeda savo paskutiniųjų mokslo metų joje (nors J. K. Rowling po knygos išleidimo spaudos konferencijoje yra pranešus, jog Hermiona galiausiai grįžta užbaigti mokyklą). Tragiška ir dramatiška paskutinioji kova vis dėlto įvyksta Hogvartse.
J. K. Rowling yra iškėlusi kaip prielaidą, jog ji netyčia galėjo pasiskolinti mokyklos pavadinimą iš augalo pavadinimu hogwort (Croton capitatus), kurį buvo mačiusi lankydamasi Karališkajame Kew botanikos sode daug anksčiau nei buvo parašytos Hario Poterio knygos. Vieno seno angliško žaidimo pavadinimas taip pat yra Hogvartsas, kuriame vaikai slapta įeina į kažkieno namus (dažniausiai tų, kuriuos pažįsta) ir perstumdydami arba paimdami ir paslėpdami daiktus įtikina namo šeimininkus jog jų namas yra apsėstas dvasių. Yra užsiminta, nors pati autorė nėra atsakiusi į tai, jog Hogvartso pilies idėja, kuriame laiptai juda patys ir keičia praėjimus, ir kilo iš šio žaidimo.
Informacija apie mokyklą
Knygose Hogvartsas yra kažkur Škotijoje. Trečiajame filme (Azkabano kalinys) nepristatytas Hogvartso studentas užsimena, jog Sirijus Blekas yra netoli (tikros) vietovės pavadinimu Daftaunas ir, kad mokykla yra netoli jo. Šio dalyko knygose nebuvo. Mokyklą supa galingi burtažodžiai ir užkeikimai todėl tai neleidžia jokiam žiobarui (žmogui, neturinčiam magiškų galių) pamatyti mokyklos. Jie nemato jos, tik keletą griuvėsių ir pavojaus ženklą, jog vaikščioti pavojinga. Nors Hogvartsas ir yra atskira institucija, tačiau knygose jo padėtis nėra tiksliai aprašoma. Yra žinoma, jog tai bendro lavinimo mokykla, priimanti vaikus nuo 11 iki 17 metų. Mokymasis Hogvarste nėra privalomas, nes kai kurie moksleiviai, kaip tvirtinama septintojoje knygoje, mokosi namuose. Iš pradžių Rowling yra sakiusi, jog Hogvartse yra maždaug 1000 moksleivių. Vėliau ji tvirtino, jog apie šešis šimtus, pripažindama, kad šis skaičius yra prieštaraujantis, nes Hario amžiaus grupėje moksleivių yra mažai. Vėliau ji paaiškino, jog dėl to ji ir sukūrė tik 40 personažų Hario amžiaus grupėje.
Mokyklos direktorius arba direktorė, paskiriama pavaduotojos arba pavaduotojo, valdo mokyklos veiklą. Direktorius(ė) apie savo veiklą ir darbus pastoviai praneša Gubernatorių tarybai, kurią sudaro dvylika narių.
Nežinoma, iš kur Hogvartsas gauna finansavimą, tačiau yra manoma, kad moksleivių šeimos (bent jau dalis jų) moka už vaikų mokslą. Šeštojoje knygoje „Haris Poteris ir Netikras Princas“ Tomas Ridlis sakė, jog jis neišgali lankyti Hogvartso, o Dumbldoras jam atsakęs „Hogvartse yra fondas tiems, kuriems reikia pagalbos perkant knygas ir drabužius“, kadangi mokiniams reikia nusipirkti savo knygas, sąsiuvinius, uniformas ir kitas reikalingas priemones. Knygoje „Haris Poteris ir Fenikso brolija“ Magijos ministras mokyklos valdymą paima į savo rankas teigdamas, kad tai yra viešai finansuojama mokykla, vis dėlto neužsimindamas iš kur tos lėšos yra gaunamos.
Priėmimas
Užburtasis plunksnakotis, aptikęs gimusius vaikus su magiškomis galiomis, užrašo jų vardus didžiuliame pergamente. Kiekvienais metais mokytojas patikrina sąrašą ir kiekvienam vaikui, kurio gimtadienis yra ne vėliau kaip rugpjūčio 31 d., nusiunčia laišką. Jame rašoma, ko prireiks per mokslo metus. Tikimasi, kad būsimas moksleivis visus reikalingus reikmenis nusipirks Skersiniame Skersgatvyje, kuris yra Čering Kros Roude, Londone, paslėptas už Kiauro Katilo. Mokiniai, neišgalintys nusipirkti būtiniausių prekių, gauna paramą iš Hogvartso fondo. Vaikams, kurie yra žiobarų kilmės, laiškus atneša kuris nors mokyklos mokytojas ar personalo atstovas. Jis tėvams paaiškina apie jų vaiko nepaprastas galias. Kiekvienas mokinys gali į mokyklą atsivežti naminį gyvūną. Dažniausiai tai būna pelėda, rupūžė arba katė, nors, pvz., Ronaldas Vizlis buvo atsivežęs žiurkę. Pirmakursiams draudžiama atsivežti šluotas, bet Hariui Poteriui buvo padaryta išimtis, pastebėjus jo talentą kvidičui.
Atvykimas
Mokiniai atvyksta į Hogvartsą Hogvartso ekspresu, kuris išvyksta iš Kings Kroso stoties Londone, 11 valandą, rugsėjo pirmąją dieną. Į 9¾ platformą galima patekti pereinant sieną, skiriančią 9 ir 10 platformas. Kelionė pasibaigia jau sutemus, Kiauliasodyje. Į Kiauliasodį mokiniams galima nuvykti savaitgaliais, nors vykti ten neprivaloma. Tačiau negalima į mokyklą atkeliauti oru, nes ji yra apsaugota burtais. Iš ten pirmakursius surenka Rubėjus Hagridas ir su jais keliasi per ežerą valtimis, kurios irkluojasi pačios. Vyresnieji mokiniai sulipa į karietas, kurias traukia testraliai – arkliai, matomi tik tų žmonių, kurie yra matę mirtį. Kai pirmakursiai atvyksta į Hogvartsą, prasideda iškilminga paskirstymo ceremonija, kurioje paaiškėja, kokiam koledžui priklausys moksleivis. Iš viso yra keturi koledžai, pavadinti keturių burtininkų, įkūrusių Hogvartsą, vardais. Tai Grifų Gūžta, Švilpynė, Varno Nagas ir Klastūnynas.
Koledžai
Hario Poterio knygų serijoje, Hogvartso burtų ir kerėjimo mokykla yra padalyta į 4 koledžus, pavadintus įkūrėjų vardais: Godriko Grifo, Salazaro Klastuolio, Rovenos Varnanagės ir Helgos Švilpynės.
Koledžai rungtyniauja tarpusavyje visus mokslo metus – įvairiais atvejais užsidirba ar praranda taškus, norėdami laimėti Koledžo taurę. Kiekvienas koledžas taip pat turi savo kvidičo komandą, kuri rungtyniauja su kitomis dėl Kvidičo Taurės. Labiausiai varžosi Grifų gūžtos ir Klastūnyno koledžai. Hogvartso mokiniai kartu gyvena, mokosi ir bendrauja. Kiekvieno koledžo moksleivis su savo bendraamžiais dalinasi miegamuoju, jiems kartu vedamos pamokos. Miegamieji ir koledžo bendrasis kambarys priklauso tik to koledžo moksleiviams, todėl į savo bendruosius kambarius negalima atsivesti mokinio iš kito koledžo.
Grifų Gūžta
Koledžo himnas:
Kai kraujo raudonio kils saulė rytuos,
Pelėdos sau ūkaus, sparnais vis mojuos,
Iš ežero laumės mums giesmę giedos
Į drąsą, teisybę, į taiką pasaulio.
Kariausim, jei reiks, mes ginsime garbę,
Kurią mūsų protėviai davė pavargę.
Mes gerbsime priešus, jeigu jų turėsim,
Mes drąsūs, mes narsūs ir aišku kovingi.
Mes patys geriausieji - Godriko Grifai!
Koledžo įkūrėjas:
Godrikas Grifas
Koledžo spalvos
Raudona ir auksinė
Bendrasis kambarys
Klastūnynas
Klastūnyno mokiniai dažniausiai yra grynakraujai, senų giminės medžio šaknų tėvų. Jie mėgsta meluoti, sukčiauti ir nusižengti taisyklėms,bet jie siekia savo tikslą, kartais lojalus bei užsispyrę, nors prie kai kurių naujų mokytojų gerinasi, nes mato jog taip jiems palankiau (pvz.: Drakas Smirdžius 5-oje dalyje prie Doloresos Ambridž, anksčiau jis gerindavosi prie Sneipo).
Koledžo spalvos
Žalia ir sidabrinė
Bendrasis kambarys
Klastūnyno bendrasis kambarys yra požemiuose. Į jį patenkama per sieną, pasakius slaptažodį. Kambarys yra po ežeru, tad spalva yra žalia. Kambarį apšviečia žalios lempos.
Švilpynė
Švilpynėje mokosi geri, sąžiningi ir kantrūs mokiniai.
Koledžo įkūrėja:
Helga Švilpynė (Švilpikė)
Koledžo himnas:
Savo vietą tarp draugų.
Būk už Gėrį ir Teisybę,
Gerbkime vieni kitus.
Esame mes darbštūs, kantrūs,
IrDA
thumb|Iš mobilaus telefono „[[Nokia“ infraraudonųjų spindulių pagalba siunčiami duomenys.]]
Hogvartsas
Švilpynė
Kovoje – vieningi.
IrDA
IrDA - belaidžio ryšio standartas, aprašantis duomenų keitimąsi nedideliu atstumu infraraudonaisiais spinduliais. IrDA naudojamas sujungiant tarpusavyje įvairius įrenginius: asmeninius ar delninius kompiuterius, mobiliuosius telefonus, periferinę įranga. Veikimo nuotolis - iki 7 m. Veikimo zonoje tarp įrenginių neturi būti jokių kliūčių.
Hogvartsas
Švilpynė
Jei ir tu esi toksai,
Priklausai Švilpynei.
Būki linksmas, nuoširdus –
Brolis tau kiekvienas bus.
Tegyvuoja Švilpynė!
Koledžo spalvos
Geltona ir juoda
Bendrasis kambarys
Į švilpynės bendrajį kambarį patenkama per virtuvę į ten stovinčią statinę subeldus tinkamą ritmą. Kambarys nudažytas geltonai, jame daug augalų. Švilpynės bendrojo kambario langai ir įėjimas yra apvalios formos.
Varno Nagas
Varno Nage mokosi labai protingi, o užaugę dažniausiai būna didūs išminčiai. Jie negalėtų nusižengti taisyklėms, taip pat yra narsių, teisingų bei sąžiningų varnanagių, kurie taip pat galėtų mokytis ir Grifų Gūžtoje.
Rovena Varnanagė
Koledžo spalvos
Mėlyna ir bronzinė
Bendrasis kambarys
Varno nago bendrasis kambarys yra bokšte. Į jį patenkama pabeldus ant durų kabantį belstuką ir atsakius į jo užduotą klausimą. Jei į klausimą neatsakai, tenka laukti kito žmogaus, kuris sugebės atsakyti. Kambaryje dominuoja mėlyna spalva, lubos numargintos žvaigždėmis. Kambaryje stovi varno nago įkūrėjos statula su koledžo deivizu - ,,Išminties aruodas geriau už aukso puodą".
Semestrai ir atostogos
Iš viso per mokslo metus būna dvejos atostogos: Kalėdų ir Velykų. Namo išvyksta tie mokiniai, kurie nori būti pas savo šeimas, o kurių šeimos išvyksta (pavyzdžiui, pirmoje „Hario Poterio“ knygoje Ronio tėvai išvyko pas brolį Čarlį, kuris Rumunijoje tyrinėja slibinus) arba nori likti mokykloje, tie pasilieka ir atostogauja Hogvartse.
Dėstomieji dalykai ir mokytojai
Visi Hogvartso pirmakursiai turi lankyti 8 mokomuosius dalykus: transfigūraciją, kerėjimą, nuodų ir vaistų gamyba, magijos istoriją, apsigynimą nuo juodosios magijos, astronomiją ir herbologiją. Skraidymo pamokos taip pat privalomos.
Antro kurso pabaigoje mokiniai turi pasirinkti nors 2 dalykus, iš šių išvardintų: aritmomantiją, žiobarotyrą, ateities spėjimą ar magiškųjų gyvūnų priežiūrą.
Labai specifinis dalykas yra alchemija. kartais pasiūloma ir yra mokomųjų dalykų sąraše, jeigu atsiranda norinčių.
Apsigynimas nuo juodosios magijos
Šioje pamokoje mokomasi atpažinti juodąją magiją, tamsiąsias būtybes ir kaip su jomis kovoti. Pirmaisiais mokslo metais apžvelgiama bendra teorija, antraisiais – paprastosios tamsiosios būtybės ir būdai su jomis kovoti, trečiaisiais – vidutinės tamsiosios būtybės, ketvirtaisiais – užkeikimai ir t. t.
Žinomi mokytojai:
Aritmomantija
Šiose pamokose mokiniai rašo rašinius ir mokomi suprasti sudėtingas skaičių lenteles. Tai dalis ir jų namų darbų.
Astronomija
Tai pamoka apie žvaigždes, kuriose mokiniai mokosi kaip jas atpažinti ir tyrinėti.Pamokoje būna braižomi žvaigždėlapiai, per teleskopą stebimas dangus.
Ateities spėjimas
Mokomasi spėti ateitį, lavinti vidinę akį.
Herbologija
Tai pamoka apie magiškuosius ir praprastuosius „žiobariškuosius“ augalus. Mokiniai pamokose mokosi kaip juos atpažinti, prižiūrėti ir auginti.
Kerėjimas
Šiose pamokose mokiniai mokomi įvairių kerų ir kaip juos naudoti.
Magijos istorija
Magijos istorija - žiobariškosios istorijos atitikmuo burtininkų pasaulyje. Pagal mokinių nuomonę, nuobodžiausias dėstomas dalykas Hogvartse. Šią pamoką dėsto profesorius-vaiduoklis Binsas. Jis kartą snūduriavo mokytojų kambary ir nė nepajautė, kad mirė, todėl į klasę grįžo būdamas vaiduokliu.
Magiškųjų gyvūnų priežiūra
Magiškųjų gyvūnų priežiūra yra klasė Hogvartse (nuo 13-os metų) apie magiškų gyvūnų maitinimą, prižiūrėjimą ir veisimą. Ją dėsto Rubėjus Hagridas. Retkarčiais jį pavaduoja Kiautena Liurbė
Nuodai ir vaistai
Nuodų ir vaistų pamokose mokiniai mokomi taisyti įvairius eliksyrus ir mišinius.
Senovės runos
Žinomi mokytojai: Šioje pamokoje mokiniai mokomi atpažinti ir žinoti senovės runų reikšmes.
Vadovėliai:
Skraidymas, kvidičas (sportas)
Šioje pamokoje mokiniai mokomi skraidyti šluota.
Transfigūracija
Šioje pamokoje mokiniai mokomi pradanginti daiktus, pakeisti jų išvaizdą, dydį, pasikeisti (transfigūruotis) patys.
Žiobarotyra
Pamokoje mokiniai mokomi pažinti žiobarų gyvenimo būdą.
Vertinimas ir atestavimas
Hogvartse nėra vertinimų ir balų, tačiau kiekvienas mokinys, norėdamas pereiti į aukštesnį kursą, mokslo metų gale privalo laikyti egzaminus. Tie, kurie neišlaiko dalyko, kitais metais kartoja kursą. Egzaminai būna vertinami procentais, nuo 1 iki 100.
Norėdami tapti pilnaverčiais burtininkais, mokiniai po penkerių mokymosi metų turi gerai išlaikyti VML (Vidutinis Magijos Lygis) egzaminus ir gauti leidimą naudotis magija. Gavus gerus rezultatus per VML, mokinys po septintų mokslo metų gali laikyti VSMT (Velniško Sunkumo Magijos Testai) egzaminus, kurie suteikia aukštesnę kvalifikaciją.
Geri pažymiai
Blogi pažymiai
Mokiniai, kurie neišlaiko egzamino, turi perlaikyti šeštame ir septintame kurse. Penkto kurso pabaigoje, mokiniai turi pasiteirauti su savo koledžų vadovais, kurias pamokas toliau lankyti ir kurias "mesti". Lankomos pamokos yra žymiai stipresnio lygio.
Moksleivio gyvenimas
Diena prasideda, kai mokiniai atvyksta į Didžiąją salę pusryčiauti. Po pusryčių mokiniai dažniausiai kalbasi su kitais mokiniais, užbaigia neatliktus namų darbus ir gauna paštą nuo pelėdų. Profesoriai taip pat pusryčiauja Didžiojoje salėje su direktoriumi. Kai suskamba skambutis, mokiniai išeina į klases. Pirma pamoka prasideda 9 valandą ryto. Po dviejų ilgų pamokų su pertraukėlėmis prasideda pietūs. Popietinės klasės, kurios prasideda 13 valandą, yra lengvesnės, pamokos trunka tik 45 minutes. Popietinės klasės baigiasi 17 valandą. Po to mokiniai eina valgyti vakarienės ir vyksta į savo koledžo kambarius. Kambariuose jie ruošia savo namų darbus arba ilsisi. Kiekvienas koledžo kambarys (išskyrus Varno Nagą) turi slaptažodį, kurį kiekvienas mokinys turi įsiminti. Kambariuose dar yra skelbimų lenta, kurioje kabinami mokinių ir profesorių skelbimai. Berniukų ir mergaičių kambariai yra atskiri. Kambariuose mokiniai miega didelėse lovose su koledžo užuolaidomis ir minkštomis pagalvėmis. Prie kiekvienos lovos yra maži staliukai, ant kurių stovi stiklinės ir vandens puodynės.
Disciplina
Direktoriaujant prof. A. Dumbldorui nebuvo labai griežtos taisyklės. Tačiau mokiniai privalėjo laikytis savo režimo – vėlai vakare nevaikščioti iš savo koledžo kambarių, likti juose. Prof. Dumbldoras pernelyg jų ir nedrausmino, nes norėjo, kad mokiniai turėtų laisvą gyvenimą. Penktoje „Hario Poterio“ dalyje vadovaujant Ambridž, mokiniai neteko laisvės ir nebegalėjo elgtis laisvai bei nevaržomai.
Išminties akmens slaptavietė
Ilgą laiką Išminties Akmens slaptavietė buvo Gringotso banko saugykla. Tačiau prieš Išminties Akmenį sunaikinant jis buvo paslėptas troškimų Veidrodyje. Akmenį paimti galėjo tik tas, kas norėjo jo ne savo naudai.
Paslapčių kambarys
Paslapčių kambarys Hogvartse gyvuoja nuo jo įkūrimo, bet buvo atidarytas tik kelis kartus. Kaip žinoma Hogvartsą įkūrė keturi burtininkai, visi buvo vieningi ir neengė žiobarų kilmės burtininkų, išskyrus Klastuolį, jis manė, kad kerėti verti tik grynakraujai ir neapkentė visų purvakraujų, todėl jis įrengė paslapčių kambarį kuriame gyveno pabaisa, Basiliskas kuris žudo žvilgsniu, užtenka jam į akis pažiūrėti ir tu jau miręs. Bet kiti trys koledžų įkūrėjai sukilo prieš jį ir Klastuolis pasitraukė, bet pasakė jog Paslapčių kambarys bus atvertas kai į mokyklą sugrįš tiesioginis jo palikuonis. Klastuolis prieš išeidamas kambarį uždarė ir įėjimo į kambarį niekas nerado ne tik dėl to, kad nerado, bet ir todėl, kad jam atidaryti reikėjo mokėti šnypštūniškai.
Tuneliai
Dar viena Hogvartso paslaptis, niekam nežinomi slaptieji išėjimai, koridoriai ir tuneliai. Iš Hogvartso veda 7 slapti tuneliai daugiausiai vedantys į Kiauliasodį.
Hogvartso ekspresas
Kraujo raudonumo Hogvartso ekspresas rugsėjo 1-ąja pasirodo Kings Kroso stotyje 9 3/4 perone. Jis nugabena mokinius, kartais ir mokytojus į Hogvartsą. Yra atskiros kupė prefektams (seniūnams). Taip pat ekspresas važiuoja ir atostogų metu.
Herbas, mokyklos devizas, mokyklos himnas
Mokyklos Himnas
Hogvartsai, kad tave karpos išverstų, Tu išmokyki mus ko nors. Ir seni ir pliki, Ir maži nutrūktgalviai Norim turėt galvoj Šio bei to įdomaus, Nes kol kas ten tik švilpia vėjas, Pilna musių ir vištų pūkų. Tad išmokyki mus ko nors, Ką pamiršome, mums primink, Pasistenki, o mes netingėsim, Kalsim, kad net smegeninės braškės.
Mokyklos Devizas
Drago dormiens ninquam titullandus, kuris reiškia Niekada nekutenk Miegančio slibino.
Sobeskai
Sobeskai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Monkų ir 45 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Laninas
Laninas  – užgesęs ugnikalnis (stratovulkanas) Anduose, Argentinos (Neukeno prov.) ir Čilės pasienyje. Aukštis – 3776 m (kitais duomenimis 3747 m). Priklauso Lanino nacionaliniam parkui. Ugnikalnį supa pietuose – Paimuno ir Uečulafkeno, o šiaurėje – Tromeno ežerai. Iš pietų pusės slenka dideli ledynai. Paskutinis išsiveržimas įvyko apytiksliai 560 metais.
Švyturys (alaus darykla)
thumb|260px|Senasis daryklos logotipas
„Švyturys“ – Klaipėdos mieste veikianti alaus darykla. Dabar ji priklauso „Carlsberg Group“.
„Švyturio“ alaus darykloje tebenaudojama senoji vokiška gamybos technologija, kai alus brandinamas ne tik vertikaliose, bet ir horizontaliose talpose. Tokias talpas Lietuvoje iš didžiųjų alaus daryklų turi vienintelis „Švyturys“. Alus eksportuojamas į daugiau nei 20 pasaulio valstybių – JAV, Kanadą, Didžiąją Britaniją, Rusiją, Airiją, Ispaniją, Italiją, Lenkiją, Norvegiją, Švediją, Suomiją, Daniją, Australiją, Prancūziją, Islandiją, Olandiją, Gruziją, Izraelį, Latviją, Estiją, Baltarusiją, Ukrainą, Kiprą ir kt.
Istorija
Alaus daryklą 1784 m. Klaipėdoje įkūrė pirklys J. W. Reincke. Dabartinį gamyklos herbą puošia jo giminės simbolis – jūrinis erelis. Fridricho priemiestyje veikianti darykla XIX a. susijungė su dvarininko T. Preusso bravoru ir tapo pagrindiniu miesto bravoru, verdančiu tradicinį Bock, bavariškąjį ir porterio alų, už kurį buvo apdovanotas aukso medaliu 1883 m. Klaipėdos krašto prekybos ir amatų mugėje.
Klaipėdos akcijinis alaus bravoras buvo viena iš labiausiai įvertintų tarpukario Lietuvos alaus daryklų. Bendrovė turėjo savo mielių fabriką, vyno ir likerių sandėlį, garsėjo lengvu „Audit“ ir „Caramel“ alumi, kuris 1927 m. Lietuvos ūkio parodoje Klaipėdoje įvertintas medaliu. Karo metais alaus darykla Klaipėdoje veikė „Ostquell“ vardu. 1944 m. ji buvo beveik visiškai sugriauta, pokario metais atstatyta.
Po karo atstatytoje ir „Švyturio“ vardu pavadintoje alaus darykloje alus pradėtas virti 1946 m. 1965 m. buvo sukurtas Märzen stiliaus „Baltijos“ alaus receptas. Ilgainiui jis tapo tradiciniu, „Švyturio“ gaminamo alaus grupės lyderiu. Pati gamykla plėtėsi, ir iki Nepriklausomybės atgavimo ji tapo viena moderniausių Lietuvoje. 1973 m. „Švyturys“ vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo gaminti pasterizuotą alų.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, „Švyturys“ buvo reorganizuotas į akcinę bendrovę. 1995 m. aludarė Džuljeta Armonienė Klaipėdoje sukūrė „Švyturio Extra“ alų, tapusį lietuviško alaus standartu ir daugelio tarptautinio alaus konkursų nugalėtoju „Dortmunder / European Export“ klasėje. 1999 m. didžiąją dalį bendrovės akcijų įsigijo Danijos bendrovė „Carlsberg A/S“, kuri skyrė ženklias investicijas gamybai atnaujinti. 2001 m. gruodį „Švyturio“ ir „Utenos alaus“ daryklos susijungė į AB „Švyturys-Utenos alus“, o 2003 m. vasarį AB „Švyturys-Utenos alus“ reorganizuotas į UAB „Švyturys-Utenos alus“. Taip pat 2003 m. Klaipėdoje pradėtas virti kvietinis „Baltas“ alus. 2004 m. „Švyturio Ekstra“ pradėtas reguliariai eksportuoti į Jungtines Amerikos Valstijas. Tais pat metais, minint daryklos jubiliejių, pristatytas pagal „krausening“ technologiją sukurtas unikalus „premium“ lageras „Jubiliejinis 1784“. 2005 m. alaus darykloje įrengta muziejinė ekspozicija. 2007 m. pristatytas „bock“ stiliaus alus „Adler Bock“. 2009 m. pradėtas pilstyti „Švyturio Nefiltruotas“ alus.
thumb|433x433px|centre|Senoji „Švyturio" alaus darykla
Alaus rūšys
thumb|Tamsusis „Švyturio Porteris“. Degintas salyklas
Apdovanojimai, įvertinimas
thumb|150px|right|„Superior Taste Award“ trijų žvaigždučių apdovanojimas thumb|150px|right|„Pasaulio alaus taurės“ auksinis apdovanojimas
Daubariškis (reikšmės)
Daubariškiu vadinamos gyvenvietės Širvintų rajone:
Ignasijaus Varneso provincija
Ignasijaus Varneso provincija  – viena iš penkiolikos Santa Kruso departamento provincijų, esanti centrinėje departamento dalyje, Bolivijoje. Provincijos sostinė Varnesas.
Geografija
Šiaurėje ir rytuose Ignasijaus Varneso provincija ribojasi su Njuflo de Čaveso provincija, pietuose su Andreso Ibanjeso provincija, vakaruose su Saros provincija, šiaurės vakaruose su Obispo Santistevano provincija.
Vyraujantis provincijos reljefas – lyguma. Rytinę provincijos sieną sudaro Grandės upė, pietvakarinę Pirajaus upė. Kitos upės: Čičas, Čanė, Pailonas, El Toras. Šiaurės vakarinėje provincijos dalyje yra La Esperansos ežeras.
Provincijai būdingas šiltas klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 23ºC, metinis kritulių kiekis 1385 mm.
Demografija
Ignasijaus Varneso provincijos gyventojai (56 979 gyv.) sudaro 2,81 % visų departamento gyventojų. 42,91 % provincijos gyventojų gyvena miestuose ir 57,09 % kaimuose.
Didžiausi provincijos miestai :
52,67 % provincijos gyventojų yra vyrai, 47,33 % moterys. 45,81 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.
Didžioji provincijos gyventojų dirba žemės ūkio, gyvulininkystės ir miškininkystės sektoriuje (42,64 %).
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 2 savivaldybes:
Alba Julija
Istorija
thumb|left|200px|[[Izabelė Jogailaitė|Izabelės Jogailaitės kapavietė katalikiškoje Šv. Mykolo katedroje]] Žinomas nuo dakų laikų kaip vergvaldžių valstybės centras, vėliau – kaip romėnų laikų karinė tvirtovė. Miestas istoriškai svarbus vengrams ir rumunams.
Šv. Mykolo katedra
Kryžiaus plano trinavė su transeptu katalikų šventovė, šiaurinėje pusėje prie jos glaudžiasi 1512 m. pristatyta katedros klebono Lazoniuso funduota koplyčia. Kitoje (Karališkojoje) koplyčioje ilsisi Lietuvos kunigaikštytės Izabelės Jogailaitės, 1539 m. karūnuotos Vengrijos karaliene, palaikai. Šalia palaidotas jos sūnus Transilvanijos pirmasis kunigaikštis Jonas Zigmantas Zapojajis.
Kazys Paulikas
Kazys Paulikas (g. 1964 m. spalio 14 d.) – verslininkas, vienintelis "Nesė Group" įmonių, jungiančių bendroves Nesė UAB, "Sėkmės tiltas", "Pramogų bankas", grupės akcininkas ir savininkas, "Nesė Group" valdybos pirmininkas, žinomas Lietuvos visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Klaipėdos 21-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. baigė Klaipėdos 42-ąją profesinio lavinimo mokyklą. 1981–1983 m. dirbo AB Vakarų laivų remonto įmonėje. 1983–1985 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1985–1987 m. dirbo Klaipėdos liftų priežiūros įmonėje techniniu darbuotoju. 1987–1989 m. dirbo Valstybinėje priešgaisrinėje gelbėjimo tarnyboje ugniagesiu. 1989 m. neakivaizdžiai baigė Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos fakultetą. 1989–1991 m. plėtojo nuosavą verslą Rusijos rinkoje. 1991 m. Lietuvoje įsteigė „Nesė Group“ įmonę UAB „Nesė“.
1993–1995 m. – Klaipėdos miesto ir apskrities futbolo federacijos prezidentas, 1995–1996 m. – Klaipėdos apskrities sunkiosios atletikos federacijos prezidentas. 2003 m. įsteigė Lietuvos lošimų operatorių asociaciją, 2003–2006 m. – šios asociacijos prezidentas.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, Klapėdos skyriaus primininko pavaduotojas, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos miesto skyriaus narys. 2003–2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys, Turto komiteto pirmininkas. Nėra jokios partijos narys nuo 2010 m.
Klaipėdos miesto futbolo federacijos viceprezidentas.