cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1938 m. Huanghės potvynis
Vertinimas
Strateginis potvynio vaidmuo yra ginčytinas. Japonijos armijos potvynis nepalietė nei šiaurėje, nei rytuose, nei pietuose. Jų veržimasis į Džengdžou buvo sustabdytas, tačiau spalio mėnesį jie užėmė Uhaną puldami iš kitos pusės. Japonai didžiosios dalies Henano neužėmė iki pat vėlyvosios karo stadijos, o japonų okupacija Anhui ir Dziangsu buvo ribota. Daugelis miestų ir transporto linijų užtvindytoje teritorijoje jau buvo užimti japonų; po potvynio jie negalėjo konsoliduoti savo valdžios šioje teritorijoje ir didelės šios teritorijos dalys buvo apimtos partizaninio judėjimo. Potvynio aukų skaičius išlieka ginčytinas, tiek Kinijos valdžios, tiek kitų tyrinėtojų vertinimai buvo tikslinami ir po kelių dešimtmečių po potvynio.
Aleksandras Olelka
Aleksandras Olelka (XV a. pradžia – m. 1454 m. Kijevas) – Kopylio ir Slucko kunigaikštis (1443-1454 m.) ir Kijevo kunigaikštis (1443-1454 m.), Slucko kunigaikščių Olelkaičių dinastijos pradininkas.
Biografija
Algirdo vaikaitis, Kijevo kunigaikščio Vladimiro sūnus, iš kurio paveldėjo Slucko-Kapyliaus kunigaikštystę. Buvo vedęs Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus I ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto dukters Sofijos dukterį Anastaziją. Sūnus Simonas Olelkaitis (1420-1470 m.) ir Mykolas Olelkaitis (?-1481 m.).
1422 m. Melno taikos sutarties liudytojas, dalyvavo 1428 m. Vytauto žygyje į Didijį Naugardą. 1430-1431 m. rėmė Lietuvos didijį kunigaikštį Švitrigailą per šio kovą su pretendentu į Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sostą Žygimantu Kęstutaičiu. 1431 m. Švitrigailos ir Vokiečių ordino atstovų Skirsnemunės sutarties liudytojas. Apie 1431 m. ėmė remti Žygimantą Kęstutaitį, buvo jo 1432 m. Gardino sutarties ir 1433 m. sutarčių su Lenkija liudytojas.
Dalyvavo 1432 m. rugsėjo 1 d. Ašmenoje verčiant nuo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sosto Švitrigailą. Spėjama, kad 1433 m. vėl ėmė jį remti. 1434 m. buvo nuvykęs valdyti Kijevo, bet pavėlavo – čia valdžia atiteko kitam Švitrigailos šalininkui. Grįžęs Žygimanto Kęstutaičio buvo suimtas, valdos konfiskuotos.
1440 m. Lietuvos Didžąją kunigaikštystę pradėjus valdyti Kazimierui atgavo didžiojo kunigaikščio malonę, jam pripažinta Kijevo kunigaikštystė, kurią iš Vladimiro buvo atėmęs Vytautas. Kijevo kunigaikštystę paveldėjęs Mykolas ją valdė jau kaip Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero vietininkas.
Palaidotas Kijevo Pečorų lauros vienuolyne.
Saladas (Paragvajus)
Saladas  – upė Paragvajuje, Centriniame ir Kordiljeros departamentuose; Paragvajaus upės kairysis intakas. Išteka iš Ipakarajaus ežero šiaurinio galo. Teka į šiaurės vakarus, sudaro meandras ir senvages. Įteka į Paragvajų ties Limpiju, šalia Pikete Kuė uosto.
Kvapusis tabakas
Kvapusis tabakas (Nicotiana alata) – bulvinių (Solanaceae) šeimos augalas, priskiriamas tabako genčiai. Kilęs iš Pietų ir Centrinės Amerikos, dabar plačiai auginamas visame pasaulyje, ypač Irane.
Augalas daugiametis, žolinis, 60–70 cm aukščio. Stiebas šakotas. Lapai bekočiai, dideli (iki 50 cm ilgio, 20 cm pločio). Žiedai rausvi arba balti, žydi naktį, skleidžia malonų kvapą.
Kvapusis tabakas auginamas kaip dekoratyvinis augalas darželiuose, soduose.
Šiurpilis (ežeras)
Tai netaisyklingos formos ežeras su dugne ir krantuose iškilusiomis morenomis ir keimais. Šiaurinėje ežero pakrantėje yra Pilies kalnas, kuris yra šalia Juodosios įlankos. Ežero vanduo yra ganėtinai švarus ir skaidrus, dugne yra žvyras, smėlis ir akmenys. Pavasariais ežere neršia ežerinis upėtakis. Labiausiai paplitusios žūvų rūšys yra: karšis, paprastoji kuoja, lydekos, ešerys ir sykas. Vietomis ežero pakrantėse auga nendrės. Ežero šiaurės rytuose yra upokšnis Šiurpiluvka, kuris jungiasi su Kopanės ežeru ir vėliau įteka į Šešupę. Ežero viduryje yra sala Pustelnia, apaugusi lapuočiais. Ežeras telkšo 128,8 m virš jūros lygio.
Čentas
Čentas – miestas Italijoje, Fereros provincijoje, Emilijos-Romanijos regione.
Istorija
Čentas gavo pavadinimą nuo Po slėnio centuriacijos (žemės padalinimo). Jis išaugo iš mažo žvejų kaimelio į žemės ūkio miesto XI a.
1502 m. popiežius Aleksandras VI atėmė žemę iš Bolonijos vyskupo ir atidavė kaip savo dukros Lukrecijos Bordžijos kraitį Feraros kunigaikščiui Alfonsui I d’Estei ir 1598 m. Čentas buvo grąžintas Popiežiaus valstybei.
Jan Olszewski
Biografija
1953 m. baigė Varšuvos universiteto Teisės fakultetą, dirbo LLR Teisingumo ministerijoje bei Mokslų akademijoje, bendradarbiavo spaudoje. Kaip advokatas pagarsėjo teismo procesuose gindamas tuometinės opozicijos narius. Buvo Apskritojo stalo derybų tarp valdančiosios komunistinės valdžios ir „Solidarumo“ organizacijos, dalyvis.
1991 m. gruodžio 23 d. tapo penkių partijų dešiniojo centro koalicinės vyriausybės vadovu. J.Olševskio vyriausybei nesisekė rasti bendros kalbos su tuometiniu šalies prezidentu Lechu Valensa. Žinomiausias šios vyriausybės pasiekimas – Liustracijos įstatymas, kuris vėliau buvo pripažintas nekonstituciniu.
1992 m. birželio 5 d. Lenkijos Seimas paskelbė nepasitikėjimą Ministro pirmininko J.Olševskio vyriausybe.
2001–2005 m. J.Olševskis buvo Lenkijos Seimo narys.
Edgar Allan Poe
Edgaras Alanas Po (, 1809 m. sausio 19 d. – 1849 m. spalio 7 d.) – amerikiečių poetas, novelių rašytojas, redaktorius ir literatūros kritikas. Jis laikomas Amerikos romantizmo judėjimo dalimi. Geriausiai žinomos jo mistiškos ir kraupios istorijos. Po yra laikomas detektyvinio žanro pradininku. Glaudžiai siejamas su mokslinės fantastikos žanru. Po buvo pirmasis garsus amerikiečių rašytojas, bandęs pragyventi iš rašymo, tačiau susidūrė su finansiniais sunkumais.
Edgaras Alanas Po gimė Bostone, Masačiusetse, tėvų neteko labai anksti. Po buvo priglaustas Džono ir Francės Alanų, gyvenusių Ričmonde, Virdžinijoje, tačiau nebuvo įsivaikintas. Po neilgai trukusių studijų Virdžinijos universitete ir nevykusio bandymo ką nors pasiekti kariuomenėje, Po ir Alanų šeimos keliai išsiskyrė. Kaip tik tada, likęs vienas, Po pradėjo publicisto karjerą. Savo karjerą pradėjo kukliai – anoniminiu poemų rinkiniu, pasirašęs Bostoniečio slapyvardžiu.
Po neilgai rašė poeziją, vėliau nusprendė kurti prozą, kelerius kitus metus dirbo žurnalistu, per tą laiką išgarsėjo savitu kritikos stiliumi. Dirbdamas jis turėjo nuolat kraustytis iš miesto į miestą, įskaitant Baltimorę, Filadelfiją ir Niujorką. 1835 metais Baltimorėje 26 metų amžiaus Po vedė Virdžiniją Clemm, savo trylikametę pusseserę. 1845 metų sausį buvo išleista jo kurta poema „Varnas", kuri akimirksniu išpopuliarėjo. Po dvejų metų nuo tuberkuliozės mirė Po žmona. Jis pradėjo planuoti nuosavo žurnalo leidybą, The Penn (vėliau pervadintas The Stylus), tačiau mirė prieš jam pasirodant apyvartoje. 1849 metais spalio 7 dieną, būdamas gyvybingu,dar jaunu 40 metų vyru, Po mirė, o mirties priežastys dar iki šiol nenustatytos. Spėjama, kad tai nutiko dėl besaikio alkoholio vartojimo, smegenų perkrovos, choleros, narkotikų,  širdies ligos, pasiutligės, tuberkuliozės ar pasikėsinimo į savo gyvybę.
Edgaro Alano Po palikimas turėjo įtakos Jungtinių Valstijų ir viso pasaulio literatūrai, taip pat ir tokioms mokslo sritims kaip kosmologija ir kriptografija. Jo darbų įtaka pastebima populiariojoje literatūroje, muzikoje, filmuose ir televizijoje. Daugelis vietų, kuriose gyveno Po, paversta muziejais.
Jaunystė
miniatiūra|dešinėje|Ši plokštelė žymi apytikslę vietą, kur gimė Edgaras Alanas Po, [[Bostonas, Masačiusetsas.]] Edgaras Po gimė 1809 m. sausio 19 dieną, Bostone, Masačusetso valstijoje. Jis buvo antrasis vaikas aktorių Elizabetos Arnold Hopkins Po ir Davido Po jaunesniojo šeimoje, turėjo vyresnį brolį Viljamą Henrį Leonardą Po ir jaunesnę seserį Rosaliną Po. Edgaras galėjo gauti vardą Viljamo Šekspyro dramos „Karalius Lyras“ personažo garbei. Šią dramą jo tėvai vaidino 1809 metais. 1810 metais tėvas paliko šeimą, o po metų nuo džiovos mirė motina. Po buvo priglaustas Džono Alano, pasiturinčio škotų prekeivio Ričmonde, Virdžinijos valstijoje. Džonas Alanas prekiavo gausybe įvairių prekių, įskaitant tabaką, gelumbę, kviečius, paminklus ir vergus. Alanai buvo globėjiška šeima, tačiau formaliai taip ir neįsivaikino Po, net davę jam vardą „Edgaras Alanas Po“.
John Gotti
John Joseph Gotti Jaunesnysis (dar žinomas pravarde Tefloninis Donas, 1940 m. spalio 27 d. – 2002 m. birželio 10 d.) – nuo 1986 iki 1992 buvo Niujorko Gambino mafijos šeimos donas.
Edgar Allan Poe
Jaunystė
Alanų šeima pakrikštijo Po episkopalinėje bažnyčioje 1812 metais. Džonas Alanas lepino ir drausmino savo auklėtinį. 1815 m. šeima persikėlė į Angliją. 1816 metais Po trumpą laikotarpį klausėsi paskaitų gramatikos mokykloje Irvine, Škotijoje (Džono Alano gimtinėje). Iki 1817 metų vasaros mokėsi internatinėje mokykloje Čelsyje. Vėliau įstojo į „Reverend John Bransby’s Manor House School“, tada buvusią už 4 mylių (6 km) į šiaurę nuo Londono.
John Gotti
Jis išgarsėjo dėl kelių iš eilės laimėtų bylų prieš FTB ir policiją (iš čia ir pravardė), ir spalvingos asmenybės. 1990 m. buvo nuteistas kalėti iki gyvos galvos už reketą, nelegalių azartinių žaidimų organizavimą ir Polo Castelano (ankstesnio Gambino šeimos dono) nužudymą. 2002 m. kalėjime John Gotti mirė nuo gerklės vėžio.
Edgar Allan Poe
Jaunystė
1820 metais Po kartu su Alanais persikraustė atgal į Ričmondą Virdžinijoje. 1825 m. mirė Džono Alano draugas ir verslo rėmėjas Viljamas Galtas, manoma – turtingiausias Ričmondo gyventojas. Jis paliko Alanui kelis akrus nekilnojamojo turto. Palikimas buvo įvertintas 750 000 JAV dolerių. Tų pačių metų vasarą Alanas išleido savo didžiulius turtus įsigydamas dviejų aukštų plytinį namą, kuris vadinosi „Moldavija“. Manoma, jog Po buvo susižadėjęs su Sara Elmira Royster, prieš 1826 metų vasarį užsiregistruodamas į Virdžinijos universitetą studijuoti kalbų. Tuo laikotarpiu universitete buvo įsišaknijusios jo įkūrėjo Tomo Džefersono idėjos. Universitetas turėjo griežtas taisykles prieš lošimą, žirgų lenktynių lažybas, ginklus, tabaką ir alkoholį. Tačiau šios taisyklės buvo visiškai ignoruojamos. Džefersonas įvedė studentų savivaldos sistemą, leidusią jiems patiems pasirinkti studijas, patiems susitarti dėl apgyvendinimo ir pranešinėti apie visus prasižengėlius dėstytojams. Unikalioji sistema buvo chaotiška, pakilo išmestųjų skaičius. Būtent tuo metu Po išsiskyrė su Royster ir nutolo nuo savo globėjo dėl polinkio lošti. Po tvirtino, jog Alanas nedavė jam pakankamai pinigų norimoms studijoms, būtiniems tekstams bei neapstatė buto. Alanas siuntė papildomus pinigus ir drabužius, tačiau Po skolos augo. Praėjus metams Po metė universitetą ir 1827 metų balandį išvyko į Bostoną. Jis nemanė, jog yra laukiamas Ričmonde, ypač po to, kai sužinojo, kad jo mylimoji Royster ištekėjo už Aleksandro Šeltono. Tuo metu Po užsidirbdavo iš atsitiktinių darbų, tokių, kaip raštininkas ir žurnalistas. Kažkuriuo metu pasirašinėjo slapyvardžiu Henri Le Rennet.
Kareivio karjera
miniatiūra|kairėje|Po iš pradžių tarnavo Bostono Nepriklausomybės forte. 1827 m. gegužės 27 d., nebegalėdamas pats išsilaikyti, Po verbavosi į Jungtinių Valstijų kariuomenę kaip eilinis. Pasivadinęs Edgaru A. Periu, jis tvirtino, jog yra 22 metų amžiaus, nors iš tiesų jam tebuvo 18 metų. Iš pradžių jis tarnavo Nepriklausomybės forte Bostone už penkis dolerius per mėnesį. Tais pačiais metais Po išleido pirmąją knygą – keturiasdešimties puslapių poezijos rinkinį „Tamerlane ir kiti eilėraščiai“, pasirašęs „Bostoniečiu“. Buvo išspausdinta tik 50 kopijų, kurios faktiškai nesusilaukė jokio dėmesio. Po pulkas buvo perkeltas į Moultrie Fortą Čarlstone, Pietų Karolinoje. Jie keliavo brigu „Waltham“, 1827 m. lapkričio 8 d. buvo paaukštintas iki techniko, eilinio krautuvininko, kuris ruošė artilerijai granatas, o jo mėnesinis atlyginimas padvigubėjo. Po dvejų metų tarnybos ir pasiekęs artilerijos seržanto majoro laipsnį (aukščiausią, kurį gali pasiekti puskarininkis), Po nusprendė savo penkerių metų tarnybą baigti anksčiau. Jis atskleidė savo tikrąjį vardą ir jo byla buvo perduota vyriausiajam jo būrio pareigūnui, leitenantui Hovardui. Hovardas nusprendė, kad Po bus paleistas, tik jei jis susitaikys su Džonu Alanu. Leitenantas parašė Alanui laišką, tačiau šis neužjautė Po. Praėjo keli mėnesiai, o Alanas maldavimus ignoravo. Jis net neparašė Po apie pamotės ligą. Francė Alan mirė 1829 metų vasario 28 dieną. Po apsilankė praėjus dienai po laidotuvių. Galbūt suminkštintas žmonos mirties, Džonas Alanas sutiko paremti Po prašymą atleisti jį iš tarnybos ir atsiimti prašymą iš Jungtinių Valstijų Karinės akademijos Vestpointe.
1829 m. balandžio 15 d. Po buvo paleistas iš tarnybos, po to, kai surado, kas vietoje jo baigė tarnybos terminą. Prieš palikdamas Vakarų kyšulį, Po trumpam persikraustė atgal į Baltimorę. Ten aplankė savo našlę tetą Mariją Clemm, jos dukterį Virdžiniją Clemm (Po vyriausioji pusseserė), savo brolį Henrį ir neįgalią močiutę Elizabetą Cairnes Po. Per tą laiką Po išleido savo antrąją knygą „Al Aaraaf, Tamerlane ir Minorinės Poemos“, Baltimorėje 1829 metais.
Po grįžo į Vestpointą ir buvo priimtas į aukštąją mokyklą kadetu, 1830 m. liepos 1 d. Tų pačių metų spalį Džonas Alanas antrą kartą vedė – žmona tapo Luisa Patterson. Ši santuoka ir aštrūs ginčai su Po dėl Alanui gimusio vaiko, privertė patėvį galutinai išsižadėti Po. Rašytojas nusprendė palikti Vestpointą tyčia patekdamas į karo teismą. 1831 metų vasario 8 d. jis buvo apkaltintas šiurkščiu pareigos nepaisymu ir įsakymų nevykdymu, kai atsisakė klausyti rikiuotės, kursų ir bažnyčios. Po tyčia įtikinėjo esantis nekaltas, kad paskatintų pašalinimą, žinodamas, kad bus pripažintas kaltu.
1831 m. vasarį Po išvyko į Niujorką ir išleido trečiąjį eilėraščių komplektą, pavadintą tiesiog „Eilėraščiai“. Knyga buvo finansuota bičiulių kadetų iš Vestpointo. Daug jų paaukojo po 75 centus šiam reikalui ir buvo surinkta 170 JAV dolerių. Jie tikėjosi eilėraščių panašių į satyrinius kūrinius, kuriuos Po rašė apie vadovaujančius pareigūnus. Knyga buvo atspausdinta „Elam Bliss’e“ Niujorke ir joje buvo puslapis su užrašu: „Ši knyga su didžiausia pagarba dedikuota J. V. Kadetų korpusui“. Knygoje vėl buvo išspausdinti ilgi eilėraščiai „Tamerlane“ ir „Al Aaraaf“, tačiau taip pat ir šeši prieš tai niekur nepublikuoti eilėraščiai, tokie, kaip ankstyvoji „Helenai“ versija, „Israfel“ ir „Miestas jūroje“. 1831 metų kovą Po grįžo į Baltimorę pas tetą, brolį ir pusseserę. Tų pačių metų rugpjūčio 1 mirė Po vyresnysis brolis Henris, sirgęs alkoholio sukeltomis ligomis.
Leidėjo karjera
Mirus broliui, Po ėmė rimčiau siekti rašytojo karjeros. Jis tam pasirinko sudėtingą laiką Amerikos leidyboje. Po buvo pirmasis žymus amerikietis, bandęs pragyventi iš rašymo, tačiau suvaržytas tarptautinio darbų pardavimo įstatymo. Leidėjai dažnai verčiau nelegaliai įsiveždavo britų autorių darbų kopijų, nei mokėdavo naujiems amerikiečių kūrėjams. Taip pat pramonė buvo ypatingai pažeista po 1837 m. panikos. Nepaisant tuo laikotarpiu vyravusio banguojančio Amerikos periodinių leidinių augimo, iš dalies pakurstyto naujų technologijų, daugelis jų buvo išleisti tik kelis kartus, o leidėjai dažnai atsisakydavo mokėti jų rašytojams arba sumokėdavo daug vėliau nei buvo žadėta. Po per visus savo mėginimus užsiimti sėkminga literatūrine karjera, būtų priverstas nuolatos nusižeminančiai prašyti pinigų ir kitokios paramos visą likusį gyvenimą.
Po ankstyvųjų poetinių bandymų, Po susitelkė ties proza. Jis išleido kelias istorijas Filadelfijos leidiniuose ir pradėjo rašyti savo pirmą ir vienintelę dramą Politian. Baltimorės laikraštis The Saturday Visitor 1833 m. spalį apdovanojo Po už jo novelę „Rankraštis, rastas butelyje“. Kūrinys atkreipė žymaus Baltimorės turtuolio Džono P. Kenedžio dėmesį. Jis padėjo Po išleistis dar kelis savo kūrinius ir pristatė jį Tomui W. Vaitui, The Souther Literary Messenger Ričmonde redaktoriui. 1835 m. rugpjūtį Po tapo laikraščio redaktorius padėjėju, tačiau po kelių savaičių buvo atleistas, nes kelis kartus į darbą atėjo girtas. Grįžęs į Baltimorę, Po slapčia vedė savo pusseserę Virdžiniją 1835 m. rugsėjo 22 d. Tuo metu jai buvo 13 metų, nors santuokos liudijime tvirtinama, jog 21. Prisižadėjus gerai elgtis Vaitas priėmė Po atgal į darbą ir rašytojas kartu su Virdžinija ir jos motina išsikraustė į Ričmondą. The Messenger‘e jis pradirbo iki 1837 m. sausio mėn. Per tą laiką laikraščio tiražas išaugo nuo 700 iki 3500 egz. Po laikraštyje išspausdino kelias poemas, knygų recenzijas, kritikas ir istorijas. 1839 m. gegužės 16 dieną Ričmonde įvyko antroji jo ir Virdžinijos Clemm tuoktuvių ceremonija, šį kartą vieša.
Artūro Gordono Pimo Nuotykiai buvo išleisti ir plačiai recenzuoti 1838 metais. 1839 vasarą Po tapo redaktoriaus asistentu Burton‘s Gentleman‘s žurnale. Jis išleido gausybę straipsnių, pasakojimų ir recenzijų, sustiprindamas savo kandaus kritiko reputaciją. Tais pačiais 1839 rinkinys Grotesko ir Arabesko Pasakos buvo išleistas dviem tomais. Po iš to užsidirbo truputį pinigų, nors knyga susilaukė prieštaringų vertinimų. Maždaug po metų Po paliko Burton‘s ir susirado asistento darbą Graham‘s žurnale.
1840 m. liepą Po platino briošiūras, įrodančios, jog jis ketino leisti nuosavą žurnalą – The Stylus. Originalus žurnalo pavadinimas buvo The Penn, planuota jį leisti Filadelfijoje, Pensilvanijoje. 1840 liepos 6 Filadelfijos leidinyje Saturday Evening Post, Po nusipirko reklaminę vietą savo briošiūrai: „The Penn Magazine briošiūra, literatūros žurnalas kas mėnesį redaguojamas ir leidžiamas Filadelfijos mieste, Edgaro A. Po.“ Žurnalas taip ir nebuvo išleistas iki Po mirties. Maždaug tuo metu, jis bandė išsaugoti poziciją Tailoro administracijoje, tvirtindamas, jog yra liberalų partijos narys. Jis tikėjosi, jog su prezidento Tailerio sūnaus Roberto, Po draugo Frederiko Tomo pažįstamo, pagalba bus paskirtas į Filaelfijos Klientūros Namus. Tačiau Po nepasirodė susitikime su Tomu 1842 m. rugsėjo viduryje, tvirtindamas, jog serga, tačiau Tomas tikėjo, jog Po buvo girtas. Nors jam buvo prižadėtas darbas, visos vietos buvo užpildytos kitų kandidatų.
Vieną 1842 m. sausio vakarą Virdžinijai dainuojant ir grojant pianinu, pasirodė pirmieji džiovos, dabar žinomos kaip tuberkuliozė, simptomai. Po apibūdino juos kaip „kraujagyslės plyšimą jos gerklėje“. Dėl Virdžinijos ligos Po ėmė dar daugiau gerti. Jis paliko Graham‘s ir ėmė ieškoti naujo darbo, kurį laiką ieškojo posto vyriausybėje. Rašytojas grįžo į Niujorką, kur trumpai dirbo The Evening Mirror, prieš tapdamas redaktoriumi Broadway žurnale. Ten jis išskyrė save iš kitų rašytojų išspausdindamas kaltinimą Henriui Wadsworth Longfellow‘ui dėl plagiavimo, tačiau pastarasis taip ir neatsiliepė. 1845 m. sausio 29 d. Po poema Varnas buvo išspausdinta Evening Mirror žurnale ir tapo tikra sensacija. Nors ji akimirksniu išgarsino Po vardą, rašytojui už Varną buvo sumokėti tik 9 doleriai.
1846 m. Broadway žurnalas bankrutavo. Po išsikraustė į kotedžą Bronkso rajone Fordhame, Niujorke. Šis namas, dabar vadinamas Po Kotedžu, yra pietrytiniame didžiosios aikštės ir Kingsbridžio kelio kampe. Virdžinija mirė ten 1847 m. sausio 30. Biografai ir kritikai dažnai siūlo nuolatinę Po naudojamą „gražuolės mirties“ temą kildinti iš pasikartojančių jam svarbių moterų netekčių, įskaitant ir jo žmoną.
Tapęs ypač nestabiliu po žmonos mirties, Po pasipiršo poetei Sarai Helen Whitman, gyvenusiai Providence, Rod Ailande. Sužadėtuvės žlugo neva dėl Po girtuokliavimo ir permainingo elgesio. Kaip bebūtų, taip pat yra aiškių įrodymų, jog Whitman motina nuolat kišosi ir darė viską, kad nuverstų nuo bėgių jų santykius. Tada Po grįžo į Ričmondą ir atnaujino santykius su vaikystės mylimąją Sara Elmira Royster.
Mirtis
miniatiūra|dešinėje|Edgaras Alanas Po yra palaidotas [[Baltimorė|Baltimorėje, Merilande.]] 1849 m. spalio 3 d. Po buvo rastas kliedintis Baltimorės gatvėje, „milžiniškame sielvarte ir… skubios pagalbos poreikyje“, pasak vyro, kuris jį rado – Džozefo W. Walkerio. Po buvo nuvežtas į Vašingtono Koledžo ligoninę, kur mirė 1849 m. spalio 7 d. dieną, penktą valandą ryto. Niekas nesugebėjo paaiškinti kaip Po atsidūrė tokioje baisioje būklėje ir kodėl vilkėjo drabužius, kurie jam nepriklausė. Sakoma, kad tą naktį kai mirė, Po nuolat kartojo vardą „Reynolds“, nors taip ir liko neaišku į ką jis kreipėsi. Kai kurie šaltiniai teigia, jog paskutiniai Po žodžiai buvo: „Viešpatie, padėk mano vargšei sielai.“ Visi jo medicininiai įrašai, įskaitant ir mirties liudijimą, dingo. Tuometiniai laikraščiai apibūdino Po mirties priežastį kaip „smegenų kongestiją“ arba „smegenų paralyžių“, dažnas eufemizmas gėdingos ligos, tokios kaip alkoholizmas. Kad ir kaip būtų, tikroji rašytojo mirties priežastis lieka paslaptimi. Jau nuo 1872 metų atsirado daugybė kitokių spėliojimų, tokių kaip širdies liga, epilepsija, sifilis, cholera ir daug kitų.
Grisvoldo „Memuarai“
Dieną po Po laidotuvių New York Tribune pasirodė ilgas nekrologas, pasirašytas Liudviko. Greitai jis buvo išplatintas visoje šalyje. Straipsnis pradedamas žodžiais: „Edgaras Alanas Po yra miręs. Jis mirė užvakar Baltimorėje. Šis pareiškimas apstulbins daugelį, tačiau tik nedaugeliui sukels sielvartą.“ Greitai Liudviko asmenybė išaiškėjo – tai buvo Rufas Wilmotas Griswoldas – redaktorius, kritikas ir antologas, kuris jau nuo 1842 griežė ant Po dantį. Tačiau kažkokiu būdu Griswoldas tapo Po literatūriniu testamento vykdytoju ir bandė sunaikinti Po reputaciją po jo mirties.
Rufas Griswoldas parašė Po biografijos straipsnį, pavadintą „Didžiojo Autoriaus memuarai“ („Memoir of the Author“), kurį jis įtraukė į 1850 m. rinktinių darbų leidinį. Griswoldas aprašė Po kaip ištvirkusį, nuolat girtą, priklausomą nuo narkotikų beprotį ir kaip įrodymus pateikė jo laiškus. Daugelis jo tvirtinimų buvo arba akivaizdus melas, arba deformuota pusiau tiesa. Pavyzdžiui, dabar tikslai žinoma, jog Po nebuvo priklausomas nuo narkotikų. Griswoldo knyga buvo pasmerkta gerai Po pažinojusių žmonių, tačiau tapo išties populiari. Iš dalies taip nutiko dėl to, jog tuo metu tai buvo vienintėlė pilna rašytojo biografija, išleista dideliu tiražu, o iš dalies dėl to, jog skaitytojai buvo sujaudinti minties, jog skaito „velniško“ žmogaus kūrybą. Laiškai, kuriuos Griswoldas savo knygoje pateikė kaip įrodymus, kaip vėliau paaiškėjo, buvo klastotėms.
Žanrai
Geriausia žinoma Po beletristika yra gotiška, žanras, kuriuo jis tenkino visuomenės skonį. Dažniausios jo temos buvo mirties klausimas, įskaitant ir jos fizinius ženklus, irimo efektas, susirūpinimas neapgalvotu žiaurumu, prisikėlimas iš mirusiųjų ir gedulas. Daugybė jo darbų priskiriami prie tamsiojo romantizmo, literatūrinės reakcijos į transcendentalizmą, kurio Po labai nemėgo. Jis šaipėsi iš jų darbų dėl „metaforų bėgimo“, krypimo į „miglotumą dėl miglotumo“ ir „mistiškumą dėl mistiškumo.“ Kartą laiške Tomui Holley Chiversui Po taip rašė apie transcendentalistus: „tarp jų tik apsimetėliai ir sofistai.“
Be siaubo pasakojimų, Po taip pat kūrė satyras, humoristines pasakas ir pokštus. Kurdamas komiškus įvaizdžius jis naudojo ironiją ir absurdišką ekstravaganciją, dažnai siekdamas išlaisvinti skaitytoją nuo kultūrinio supanašėjimo. Tiesą sakant, pirmasis žinomas Po publikuotas kūrinys „Metzengerstein“ ir jo pirmasis įsiveržimas į siaubo literatūrą iš tiesų buvo apibūdinti kaip parodinė, populiariojo žanro pajuoka. Po taip pat išrado mokslinę fantastiką, aprašydamas savo kūriniuose tokias technologijas kaip karšto oro balionas „Baliono apgaulėje“.
Daugelį savo darbų Po parašė atsižvelgdamas į visuomenės skonį. Dėl to jo kūrybje dažnai sutinkami pseudo mokslai, tokie kaip frenologija ir fizionomika.
Literatūrinė teorija
Po rašymas atspindi jo literatūrinę teoriją, kurią jis pristatė savo kritikose ir tokiose esė kaip „Poetiniai pradmenys“. Jis nemėgo didaktikos ir alegorijų, nors tikėjo, jog kūrinio potekstė turėtų būti žemiau už kūrinio paviršių. Darbai su akivaizdžiomis reikšmėmis, rašė jis, paniekina meną. Jis tikėjo, jog kokybiškas darbas turi būti trumpas ir susitelkti ties konkrečiu, paprastu veiksmu. Galų gale, Po tikėjo, jog rašytojas turėtų atidžiai skaičiuoti kiekvieną sentimentą ir idėją. „Kompozicijos filosofijoje“, esė kurioje Po aprašo savo metodą rašant „Varną“, jis tvirtino, jog griežtai sekė savo metodu. Vis dėlto buvo diskutuojama ar tikrai jis naudojosi savo sistema. T. S. Eliotas sakė: „Mums yra sunku skaityti šią esė nesusimąsčius, jog jei Po tikrai sudarė savo siužetą taip tiksliai viską apskaičiuodamas, jis galėjo panaudoti jam pernelyg daug sielvarto. Rezultatas sunkiai atitinka metodą.“ Biografas Džosefas Wood Krutchas apibūdina esė kaip „gerokai išradingesnį racionalizacijos meno pratimą.“
Literatūrinis įkvėpimas
Būdamas gyvas Po dažniausiai buvo atpažįstamas kaip kritikas. Bendradarbis kritikas Džeimsas Russell Lowellis pavadino jį „labiausiai nusimanančiu apie savo darbą, filosofiškiausiu ir drąsiausiu kritiku, tarp kada nors Amerikoje rašiusių lakios vaizduotės darbus“, nors jis iškėlė teoriją, jog Po vietoj rašalo kartais naudojo ciano vandenilio rūgštį. Taip pat Po buvo žinomas kaip beletristikos rašytojas ir tapo vienu pirmųjų XIX amžiaus amerikiečių rašytojų, kuris labiau išpopuliarėjo Europoje nei Jungtinėse Valstijose. Po ypač gerbiamas Prancūzijoje, dėka ankstyvųjų Čarlio Baudelaire vertimų. Baudelaire vertimai greitai tapo geriausiais visoje Europoje.
Ankstyvieji Po detektyvai, kurių pagrindinis herojus išgalvotasis C. Auguste Dupinas, padėjo pamatus ateities detektyvinei literatūrai. Seras Artūras Konanas Doilis sakė: „Kiekvienas iš jų (Po detektyvų) yra šaknys, iš kurių ir išsivystė visa literatūra… Kur buvo detektyvinė literatūra, prieš Po įkvėpiant jai gyvybę?“ Amerikos Detektyvų Rašytojai savo apdovanojimams už žanro tobulumą suteikė pavadinimą „Edgars“. Po taip pat turėjo įtakos mokslinei fantastikai, ypač Žiuliui Vernui, kuris parašė Artūro Gordono Pimo nuotykių tęsinį, pavadintą Artūro Gordono Pimo nuotykiai, Le spinx des glaces. Mokslinės fantastikos rašytojas H. G. Velsas pabrėžė: „Pimas parodo, koks intelektualus turėjo būti žmogus, kad jau prieš šimtmetį įsivaizduotų kaip atrodo pietų ašigalis.“
Kaip ir dauguma garsių autorių, Po darbai buvo imituojami nesuskaičiuojamą daugybę kartų. Viena įdomi mada tarp Po kopijuotojų buvo aiškiaregių ir psichologų įtikinėjimai, jog Po dvasia jiems „atsiuntė“ savo poemas tiesiai iš kapo. Viena iš žymiausių tokių aiškiaregių buvo Liza Doten, kuri 1863 m. išleido knygą Eilėraščiai iš Dvasių Pasaulio, kurioje ji tvirtino, jog tai nauji kūriniai „gauti“ iš Po dvasios. Kūriniai buvo paprasčiausi garsių Po eilėraščių, tokie kaip „Varpai“, perdirbiniai. Bet jie skleidė naują, pozityvų požiūrį.
Po susilaikė ne tik pagyrimų. Viljamas Butleris Yeastas buvo vienas griežčiausių Po kritikų, pavadinęs jį „vulgariu“. Transcendentalistas Ralfas Waldo Emersonas perskaitęs „Varną“ pasakė: „Aš jame nieko nematau“ ir pašaipiai palygino Po su „skambaliukų žmogumi“. Aldas Huxley rašė, jog Po kūryba „įgriūva į vulgarumą“, nes yra „pernelyg poetiška“ – tai lygu mūvėjimui deimantinio žiedo ant kiekvieno piršto.
Fizika ir kosmologija
Eureka: prozos poema – tai esė parašyta 1848 m. Joje buvo kosmologinė teorija, kuri nujautė didelio smūgio po 80 metų galimybę. Taip pat ir pirmasis patikimas Olberio paradokso sprendimas. Po vengė mokslinės fantastikos Eurekoje ir vietoje to rašė vedamas aklos intuicijos. Dėl to, šį darbą jis laikė meno kūriniu, o ne mokslo. Tačiau nepaisant to jis vis tiek buvo teisingas ir yra laikomas šedevru. Nors Eurekoje neišvegta mokslinių klaidų. Ypatingai Po spėliojimai prieštaravo Niutono tankio ir planetų sukimosi dėsniams.
Kriptografija
Po ypatingai domėjosi kriptografijos mokslu. Filadelfijos laikraštyje Alexander‘s Weekly (Express) Messenger jis įdėjo skelbimą, kviečiantį šifruotojus siųsti jam savo darbus, kuriuos jis mėgino iššifruoti. 1841 m. liepą Po Graham‘s žurnale išspausdino esė pavadintą „Keli žodžiai apie slaptus šifrus“. Pamatęs visuomenės susidomėjimą šia tema, jis parašė „Auksinį Vabalą“ įterpdamas šifrus, kaip pasakojimo dalį. Po pasisekimas kriptografijoje ne tiek pagilino jo žinias šioje sferoje (jo metodas buvo apribotas paprasčiausiu ženklų pakeitimu), kiek supratimą apie žurnalų ir laikraščių kultūrą. Jo nepaprasti analitiniai gabumai, kurie buvo tokie akivaizdūs detektyvuose, Po pastebėjo, jog dauguma visuomenės buvo gana neišprusę ir nesugebėjo perprasti kaip turėtų būti iššifruoti šifrai ir tuo jis pasinaudojo. Sensacija, kurią Po sukūrė demonstruodamas kriptografiją, turėjo didelę įtaką populiarinant šifrus laikraščiuose ir žurnaluose.
Po smarkiai pakėlė visuomenės domėjimąsi kriptografija. Viljamas Friedmanas, žymiausias Amerikos kriptografas, buvo smarkiai įkvėptas Po. Pirmasis Friedmano susidomėjimas šiuo mokslu kilo vaikystėje perskaičius „Auksinį Vabalą“. Vėliau tai pravertė Antrojo Pasaulinio karo metu, šifruojant japonų PURPURINĮ kodą.
Bibliografija
Poezija
Kiti darbai
Dezornamentadas
thumb|250px|Eskorialio vienuolyno ansamblis thumb|250px|Bažnyčia San Carlos del Valle, Ciudad Real Dezornamentadas ( - be puošmenų) arba Hereros stilius, XVI a. antrosios pusės Ispanijos architektūros stilius, renesanso atmaina.
Šio stiliaus pastatams būdinga griežta struktūra, klasikinis orderis, santūrus dekoras. Žymiausi atstovai: karaliaus Pilypo II architektas Chuanas de Herera ir jo mokiniai, Chuan Bautista de Toledo, Franciskas de Mora ir kiti.
Gintautas Petras Judickas
Gintautas Petras Judickas (1944 m. rugpjūčio 7 d. Anglininkuose, Prienų valsčius – 2005 m. vasario 8 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Baigęs Aukštadvario žemės ūkio technikumą ir gavęs agronomo diplomą, studijavo žurnalistiką Vilniaus universitete. 1977 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą.
Žurnalistinę veiklą pradėjo 1970 m. Varėnos rajono laikraščio „Raudonoji vėliava“ redakcijoje. 1977–1981 m. dirbo Šakių rajono laikraščio „Draugas“ redaktorius, 1981–1991 m. – laikraščių ir žurnalų susivienijimo „Periodika“ direktoriaus pavaduotojas ir vyriausias redaktorius. 1991–1993 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos leidyklos „Žurnalistika“ direktorius, nuo 1993 m. – įmonės „Lietuvos geležinkeliai“ Informacijos ir leidybos centro viršininkas.
Nuo 1987 m. rūpinosi knygų leidyba: tremtinių poezijos knygos „Benamiai“ (išl. 1989 m.) vyr. redaktorius. Organizavo žurnalo „Nemunas“ knygų serijos, „Žurnalisto bibliotekos“, almanachų „Baltija“, „Varpai“, „Atodangos“, tremtinių atsiminimų serijos „Amžino įšalo žemėje“ leidybą.
29 (skaičius)
Chronologijoje
29 yra apytikris dienų skaičius Mėnulio mėnesyje
Žmogaus anatomijoje
Žmogaus kaukolė susideda iš 29 kaulų.
Jeleniavo žydų kapinės
thumb|right|250px|Kapinių vartai
Segeža
Segeža  – miestas Rusijoje, Karelijos Respublikos centrinėje dalyje, 267 km į šiaurę nuo Petrozavodsko, Vygo ežero vakarinėje pakrantėje, prie Segežos upės. Rajono centras. Yra geležinkelio stotis prie Sankt Peterburgo–Murmansko linijos, į miestą ateina Kolos plento atšaka, yra uostas prie Baltosios–Baltijos jūrų kanalo. Popieriaus ir celiuliozės, medienos apdirbimo, maisto pramonė.
Istorija
1695 m. dabartinio miesto apylinkėse įsikūrė Vygoreco vienuolynas. XX a. pr. minimas mažas karelų kaimas Segeža. 1914 m. tiesiant geležinkelį, pastatyta Segežos stotis. 1932 m. pastatyta medienos apdirbimo gamykla, o vėliau – celiuliozės fabrikas. 1943 m. Segežai suteiktas miesto statusas.
Dezurbanizmas
thumb|250px|Furjė bendruomenės namai Dezurbanizmas  – urbanistikos kryptis architektūroje, antimiestiškumo ideologija, neigianti žmonių apgyvendinimo koncentruotas formas, ypač didmiesčius.
Istorija
Išsiplėtus miestams ir aštrėjant didmiesčių sukeltoms socialinėms, ekonominėms, ekologinėms problemoms šios teorijos vis labiau įsigalėjo. Dezurbanizmo sąjūdis ypač išsiplėtojo Rusijoje, ypač po B. Tauto apsilankymo 1929 m. ir jo aktyvios propagandos. Tačiau ten šios idėjos įgavo ryškų politinį atspalvį. Vienas aktyviausių Rusijos dezurbanizmo apologetų M. Ochitovičius teigė, kad miestas turėtų žlugti kapitalistinio gamybos būdo griuvėsiuose, nes kaip tik miestas pagimdė prekines kapitalistines visuomenines reikmes, pranykus šioms reikmėms, pranyktų ir pats miestas. Panašias mintis Rusijoje skleidė L. Sabsovičius, N. Miliutinas, M. Barščas, M. Ginzburgas, V. Vladimirovas, kurių projektuose buvo miestai komunos Maskvoje, Kuznecke.
Lietuvoje dezurbanizmas natūraliai pasireiškė prie didesnių ir net mažesnių miestų po 1963 m. leistuose kurti kolektyviniuose soduose, kuriuose, nepaisant oficialių draudimų, buvo pradėti statyti gyvenamieji namai. Ši tendencija ypač sustiprėjo XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje kylant žemės ir energijos šaltinių kainai. Tačiau toks anarchistinis priemiesčių mikrourbanizavimas Lietuvoje teisiškai nereglamentuotas.
Kritika
Ultraavangardistines dezurbanizmo idėjas kritikavo Vakarų Europos architektai ir urbanistai, ypač prancūzų architektas, neoekspresionizmo lyderis Le Korbiuzjė. XX a. viduryje spartus miestų gyventojų skaičiaus didėjimas dezurbanizmo teorijas paneigė.
Kirmėliškės (Trakai)
Kirmėliškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Padvarionių.
Turkijos Süper Lig
Turkijos Superlyga (nuo 2005 m. Turkcell Süper Lig) – Turkijos profesionalų futbolo lyga, įkurta 1957 metais.
Apie Turkijos Superlygą
Lygos varžybas organizuoja Turkijos futbolo federacija, lygoje žaidžia 20 ekipų.
Lygos sezonas tęsiasi nuo rugpjūčio iki kitų metų gegužės su maždaug mėnesio žiemos pertrauka, komandos tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes. Paskutiniąsias tris vietas užėmusios komandos iškrenta į pirmąją lygą, jas pakeičia 1-2 vietas bei viena iš 4-7 vietas užėmusių pirmosios lygos komandų. Dvi lygos komandos patenka į UEFA Čempionų lygą – lygos čempionai pradeda nuo grupės varžybų, antrąją vietą užėmusi komanda nuo antrojo atrankinio etapo. Trečiąją vietą užėmusi komanda kartu su Turkijos taurės nugalėtojais dalyvauja UEFA taurės varžybose.
Juozas Ramanauskas
Juozas Ramanauskas (g. 1985 m. sausio 29 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Jonavos „Sintek-Jonava“ komandoje.
2010 m. lapkričio 25 d. pasirašė sutartį su Kazachstano Atyrau „Barsy“ klubu.
2011 m. persikėlė į NKL rungtyniaujantį krepšinio klubą KK Radviliškis-Juodeliai.
Kirmėliškis
Kirmėliškiu vadinami kaimai Rokiškio rajone:
Strėlialapė papliauška
Strėlialapė papliauška (Sagittaria sagittifolia) – dumblialaiškinių (Alismataceae) šeimos augalas.
Morfologija
Daugiametis, trumpą šakniastiebį išauginantis, 20–100 (kartais kiek daugiau) cm aukščio augalas. Stiebas vertikalus, šoniniai ūgliai ilgi. Rudenį susidarę šoninių ūglių viršutinėse gumbai gilės pavidalo. Lapai skroteliniai, trejopos formos: apatiniai – pasinėrę vandenyje, bekočiai, linijiški, buki, permatomi, iki 80 cm ilgio ir 3–20 mm pločio, jų gyslos lygiagretės; kiti – plūduriuojantieji, ilgakočiai, jų lakštas pailgai lancetiškas, kiaušiniškas arba elipsiškas, su gilia iškarpa pagrindine ir 2 suartėjusiomis trumpom skiautėm, 3,5–14(17) cm ilgio ir 2,5–7,5(8) cm pločio; treti – oriniai, jų lakštas strėliškai trikampškas, 6,5–15(25) cm ilgio ir (0,5)4–12(22) cm pločio pagrinde esančios skiautės praskleistos, lancetiškos arba linijiškos, dažnai tokio ilgio, kaip lakštas; dažnai būna ne visų trijų tipų, bet tik vieno arba dviejų tipų lapai. thumb|left|230px|Strėlialapės papliauškos žiedai Žiedynstiebis paprastas arba negausiai šakotas, storokas, tribriaunis, tokio ilgio, kaip lapai arba trumpesnis už juos, su nedaugeliu trižiedžių menturių; apatiniame menturyje (kartais 2 apatiniuose) esantieji piesteliniai žiedai turi dvigubai trumpesnius žiedkočius, negu viršutiniuose menturiuose susitelkę kuokeliniai žiedai. Pažiedės trumpos, trikampiškos, odiškais pakraščiais. Žiedai nemaži, iki 2 cm skersmens. Taurėlapiai plačiai kiaušiniški, 6–7 mm ilgio. Vainiklapiai iki 1,5 cm ilgio, beveik apvalūs, balti su raudonai violetiniu nageliu, gležni. Kuokeliai 2–3 mm ilgio, jų koteliai tolio ilgio, kaip dulkinės; dulkinės violetinės (labai retai geltonos). [[Vaizdas:Strelialape papliauska-Sagittaria sagittifolia.jpg|thumb|left|230px|Strėlialapės papliauškos vaisiai Vaisiukų galvutės ant trumpų kotelių arba beveik bekotės; vaisiukai apie 4–5 mm skersmens, atvirkščiai kiaušiniški arba netaisyklingai apvalūs, iš šonų suspausti, plačiai sparnuoti; liemenėlio liekana beveik tiesi. Vaisių ir sėklų sienelės purios, korėtos, jie vandenyje neskęsta. Piesteliniai žiedai subręsta pirmiau už kuokelinius. Nektaro negamina, tačiau vabzdžiai žiedus lanko ir apdulkina. Kartu su vienalyčiais pasitaiko ir dvilyčių žiedų. Sėklos plinta vandeniu. Vegetatyviškai dauginasi ir žiemoja žieminiais pumpurais.
Augavietės
Lietuvoje dažna rūšis. Auga stovinčiuose ir lėtai tekančiuose vandenyse. Formuoja Sagittario-Sparganietum emersi bendrijas.
Bendras paplitimas: Vakarų Europa, Europinė Rusijos dalis (išskyrus Artiką), Kaukazas, Vakarų ir Rytų Sibiras.
Lietuvoje rastos formos
'''Sagittaria sagittifolia var. sagittifolia Klinge''' – turi visų trijų tipų lapus. Auga skaidriame vendenyje; neretas.
'''Sagittaria sagittifolia var. natans Klinge''' – neturi orinių lapų. Auga gilesnėse vietose, negu pirmasis variantas; neretas.
'''Sagittaria sagittifolia var. terrerstris Klinge''' – sausminė forma. Linijiški lapai menkai išaugę; tarpinio tipo lapų lakštas elipsiškas; viršutiniai skrotelės lapai strėliški, bet trumpesni, negu vandeninės formos. Šoniniai ūgliai trumpi; neretas.
'''Sagittaria sagittifolia var. vallisneriifolia coss. Et Germ'''. – vandeninė forma, turinti tik pasinėrusius, linijiškus, ponus, 40–250 cm ilgio ir 4–32 mm pločio lapus. Dažiausiai sterili. Tekančime vandenyje, o kartais ir stovinčiame, bet tuomet gilesnėse (1,5–2 m) vietose; neretas.
'''Sagittaria sagittifolia subvar. stratiotioides Bolle' – taip pat turi tik linijiškus, bet trumpesnius, negu Sagittaria sagittifolia var. vallisneriifolia'', 3,5–9 cm ilgio ir 2,5–6,5 mm pločio, dažniausiai penkiagyslius lapus. Stovinčiame vandenyje; rastas Lukos (Trakų raj.) ir Ančios (Lazdijų raj.) ežeruose, bet turėtų būti neretas.
Panaudojimas
Ant šoninių ūglių rudenį susidarę gilių pavidalo gumbeliai pasižymi maistingumu: jų sausoje masėje yra iki 55 % krakmolo ir 7 % cukrų. Vienas augalas tokių gumbelių išaugina 12–13. Maistui jie vartojami kepti bei virti, turi kaštanų arba žirnių skonį.
Stasys Jokubka
Stasys Jonas Jokubka (1909 m. gegužės 8 d. Bridžportas, JAV – 1998 m. spalio 19 d. Brazilija) – Amerikos lietuvių visuomenės veikėjas, žurnalistas.
Biografija
1913 m. su tėvais atvyko į Lietuvą. Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, Panevėžio mokytojų seminarijoje.
Parašė propagandinės publicistikos, apsakymų, atsiminimų knygų.
Rūta Krugiškytė
Rūta Krugiškytė-Čiplienė (g. 1948 m. rugsėjo 30 d. Bajoruose) – Lietuvos baleto artistė, žurnalistė, visuomenės veikėja.
Biografija
1966 m. baigė Čiurlionio meno mokyklą, 1988 m. – žurnalistiką Vilniaus universitete. 1966–1986 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė. Gastroliavo Bulgarijoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Airijoje. 1998–2001 m. dėstė klasikinį šokį Vilniaus konservatorijoje. Jos iniciatyva įteisintas Kauno šokio teatras „Aura“.
Alfonsas
Alfonsas – vyriškas vardas. Pirmas žinomas Alfonsas buvo VIII a. gyvenęs Asturijos karalius, valdęs 739–757 m. Vėliau viduramžiais vardas Alfonsas tapo įprastu Ispanijos ir Portugalijos karališkųjų giminių vardu.
Kilmė ir formos
IX ir X a. vardas buvo užrašytas kaip, o X–XI a. kaip  ir Adelphonsus. Redukuota forma Alfonso žinoma iš IX a. pab. įrašų, portugališka forma Afonso – iš XI a. pradžios.
Vardas naudojamas ne vienoje Europos šalyje, jo formos šiek tiek skiriasi:
Lietuvoje
Lietuvoje vardas Alfonsas irgi gana populiarus. Nuo 1900 iki 2011 m. pagal „Piliečių vardų sąvadas VARDAI.vlkk.lt“ vardas Alfonsas suteiktas 7571 kartą. Jį turi ne vienas Lietuvoje žinomas žmogus: ir daug kitų.
Perkeltinė prasmė
Pagal prancūzų rašytojo A. Diuma sūnaus (1824–95) komediją „Mesjė Alfonsas" vardas Alfonsas tapo bendriniu žodžiu, alfonsas reiškia 'moters išlaikomas meilužis'.
Afrikinis kūgenis
Afrikinis kūgenis (Conus africanus) – kūgeninių (Conidae) šeimos gyvūnų rūšis.
Paplitimas
Yra aptinkama Angoloje, Liberijoje, Senegale, Šv. Elenos saloje.
32 (skaičius)
Žmogaus anatomijoje
Suaugęs žmogus turi 32 dantis (įskaitant ne visada išdygstančius protinius dantis).
Dainius Kreivys
Biografija
1977–1985 m. mokėsi Jonavos 5-ojoje vidurinėje mokykloje. 1989 m. baigė Kauno politechnikumą, įgijo radioinžinerijos specialybę. 1996 m. Vilniaus pedagoginiame universitete įgijo istorijos specialybę.
1995–1998 m. dirbo vadovaujantį darbą keliose mažmeninės prekybos bendrovėse. 1996–2003 m. AB „Specializuota komplektavimo valdyba“ direktorius ir valdybos narys. 1998–2008 m. UAB „Baldenis“ valdybos pirmininkas, bendrasavininkis. 2005–2008 m. UAB „Saldo partneriai“, 2008 m. AB „Silikatas“ valdybos pirmininkas.
2006–2008 m. Baltijos vadybos institute (BMI) studijavo pagal verslo administravimo studijų vadovams (EMBA) programą. 2008 m. BMI parengė magistro darbą „Valiutų krizės ir lito stabilumo perspektyva" (vadovas prof. Mindaugas Dapkus), tačiau darbo negynė (nebuvo tam pasirengęs) . Sritis – finansų krizės valdymas. 2009 m. BMI apgynė magistro darbą „Nacionalinės valiutos stabilumas valiutų krizių kontekste: Lietuvos atvejis”.
Politiniai postai
Nuo 2002 m. TS-LKD narys, nuo 2004 m. TS-LKD Tarybos narys, nuo 2008 m. TS-LKD Prezidiumo narys, nuo 2015 m. TS-LKD rinkimų štabo vadovas.
Nuo 2016 m. Seimo narys.
Veikla 15-oje Lietuvos Respublikos Vyriausybėje
Nuo 2008 m. gruodžio 4 d. LR Prezidento Valdo Adamkaus dekretu paskirtas 15-tosios LR Vyriausybės ūkio ministru, nuo 2008 m. gruodžio 9 d. Lietuvos ūkio ministras. D. Kreiviui tapus ministru, Ūkio ministerija pertvarkyta į dvi ministerijas – Ūkio ir Energetikos, perduodant su energetika susijusias sritis naujai sukurtai Energetikos ministerijai.
D. Kreivys LR Ūkio ministerijos viceministrais paskyrė:
D. Kreivio vadovavimo metais LR ūkio ministerija pakeitė struktūrą, atleido apie 30-40 žmonių, etatų skaičių sumažino nuo 204 iki 181, o realių darbuotojų dar labiau. LR Ūkio ministerija prižiūrėjo ir vykdė didelės dalies Ekonomikos skatinimo plano įgyvendinimą.
Vadovavimo LR ŪM metu LEPA buvo reorganizuota ir padalinta į 2 agentūras Investuok Lietuvoje ir Verslią Lietuvą.
D. Kreivys kartu su LR teisingumo ministru Remigijumi Šimašiumi inicijavo verslą kontroliuojančių institucijų pertvarką. Įgyvendinus reformą, iš 150 verslą kontroliuojančių institucijų turėtų likti 8.
D. Kreivys EBPO rekomendacijų pagrindu pradėjo valstybės valdomų įmonių (VVĮ) pertvarką VVĮ iškeliant aiškius ir pamatuojamus tikslus, išskaidrintant įmonių veiklą ir depolitizuojant jų valdymą. Vykdant VVĮ pertvarką, 2011 m. į valstybės biudžetą surinkta rekordinė VVĮ išmokėtų dividendų suma – 540 mln. litų.
Kartu su tuometiniu Ministru Pirmininku Andriumi Kubiliumi, D. Kreivys inicijavo didžiųjų paslaugų centrų – Barclays, Western Union ir kitų – atvedimą į Lietuvą.
2011 m. kovo mėn. Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (VTEK) nutarė, kad ūkio ministras Dainius Kreivys, skirdamas ES finansinę paramą mokykloms, neįvykdė įstatymuose numatyto reikalavimo – vengti interesų konflikto ir elgtis, kad nekiltų abejonių, jog toks konfliktas yra. Prezidentei Daliai Grybauskaitei viešai išreiškus nepasitikėjimą ministru, D. Kreivys atsistatydino.
Veikla atkuriant Lietuvos nepriklausomybę
Nuo 1988 m. Jaunosios Lietuvos narys. Dalyvavo visuose mitinguose, protestuose bei eitynėse, akcijose (pavyzdžiui, verčiant sovietinių veikėjų Lietuvoje paminklus (Felikso Dzeržinskio ir Vinco Kapsuko), grąžinant Sovietinės armijos karinius bilietus ir kt.). Kurį laiką su Stanislovu Buškevičiumi buvo vienu iš Jaunosios Lietuvos vadovų.
Šeima, kita veikla
D. Kreivio giminėje buvo nemažai Lietuvos nepriklausomybės gynėjų ir kovotojų už jos laisvę. Senelis – Viktoras Kreivys, 1918 m. Lietuvos savanoris. Senelio brolis, tėvo dėdė – Augustas Kreivys, Lietuvos savanoris, žuvęs ties Giedraičiais mūšiuose už nepriklausomybę. Mamos dėdė, partizanas Ksaveras Stepšys žuvo 1949 m. laisvės kovų metu.
D. Kreivys vedęs; žmona Dalia Kreivienė, LR užsienio reikalų ministerijos tarnautoja. Sūnus Daumantas. Duktė Gabrielė Marija.
Teigia, kad kalba anglų, prancūzų, rusų kalbomis, šiek tiek vokiečių kalba.
Naujosios viešosios vadybos instituto konsultantas, paskelbė straipsnių makroekonomikos, politinės ekonomijos temomis.
Beržų dvaras
Beržų dvaras:
Saldaus rajonas
thumb|right|250px|Saldaus rajonas Latvijos žemėlapyje Saldaus rajonas buvo administracinio suskirstymo vienetas Kuržemėje. Ribojasi su Duobelės rajonu, Tukumo rajonu, Kuldygos rajonu, Liepojos rajonu ir Lietuva.
2009 m. panaikintas (žr. Latvijos administracinis suskirstymas (nuo 2009 m.)).
Luís Carlos Almeida da Cunha
Luišas Karlošas Almeida da Kunja ( (geriau žinomas kaip Nani); g. 1986 m. lapkričio 17 d.) – iš Žaliojo Kyšulio salų kilęs futbolininkas, Portugalijos rinktinės ir Valencia CF klubo saugas.
žaidžia nuo 2006 m. Su rinktine 2016 m. tapo Europos čempionu.
Beržų dvaras (Jonava)
Beržų dvaras – buvęs dvaras Beržuose (Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Ne­pri­klau­so­mybės me­tais Ber­žų dvarą su 40 ha žemės nu­si­pir­ko pul­ki­nin­kas Mykolas Kalmantas (1895–1976), išėjęs į pensiją, nuo 1940 m. gyvenęs savo ūkyje Beržuose. Lietuvos TSR metais dvaro pa­sta­te veikė Beržų aštuon­metė mo­kyk­la.
Romas Adomavičius
Romas Adomavičius (g. 1953 m. gegužės 31 d. Vilkija, Kauno sritis) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1971 m. baigė Alytaus rajono Miroslavo vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas.
1986–1991 m. dirbo Marijampolės LKP komiteto skyriaus vedėju, sekretoriumi pramonės ir ekonomikos klausimais ir pirmuoju sekretoriumi. 1992 m. tarptautinio krovinių pervežimo įmonės „Transtrado“ generalinis direktorius. Nuo 1995 m. Lietuvos nacionalinės vežėjų asociacijos „Linava“ narys. 2009–2010 m. ir 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
1982–1984 m. Ignalinos darbo žmonių deputatų tarybos deputatas, 1990–1991 m. Marijampolės miesto darbo žmonių deputatų tarybos deputatas, 2007–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
2015 m. pripažintas kaltu korupcijos byloje, jam skirta trejų metų laisvės atėmimo bausmė ją atidedant trejiems metams. 2017 m. LAT atmetė R. Adomavičiaus apeliaciją.
Pearl Jam diskografija
„Official bootlegs“
Nuo pat 2000 m. vykusio turo, grupė įrašo kiekvieną savo koncertą ir išleidžia CD ir skaitmeniniu formatu. Grupė yra pardavusi virš 3.5 milijonų šių įrašų.