cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Holografija
Hologramos užrašymas
Koncepcijos demonstravimui galima atpjauti mažą hologramos dalį. Žiūrint į ją iš to paties atstumo, kaip ir į visą hologramą, bus matoma mažiau vaizdo, tačiau visą vaizdą išvysti galima arba keičiant žiūrėjimo kampą (išlaikant vienodą atstumą), arba priėjus arčiau hologramos. Tai lyg mažas langelis name: vis viena gali pamatyti visą vaizdą lauke, tačiau esi priverstas būti arti to langelio.
Hologramos atkūrimas
thumb|300px|Vaizdo atkūrimo schema. Vaizdas atgaminamas naudojant tą pačią atraminę bangą, kuria apšviečiama holograma. Kai objektas apšviečiamas šia banga, holografinėje plokštelėje užrašyta difrakcinė struktūra atkuria originalius nuo objekto sklidusius šviesos spindulius. Kadangi holografijos metu buvo užrašyti vaizdai iš skirtingų matymo taškų, kiekvieno žiūrovo akys mato paveikslą šiek tiek skirtingu kampu, todėl jis atrodo trimatis. Žiūrovas gali keisti savo padėtį ir stebėti besisukantį (taip pat tolstantį, artėjantį ir pan.) objektą hologramoje taip pat, kaip ir tikrovėje.
Atkurti vaizdą galima ir kitokio bangos ilgio nei buvo naudojama užrašant monochromatine šviesa. Tokiu atveju sukurto atvaizdo matmenys skiriasi nuo objekto matmenų, jis yra kitu atstumu nuo hologramos.
Medžiagos
Hologramų gamybai (ne reprodukcijai) dažniausiai naudojama fotografinės emulsijos, fotorezistai, fotopolimerai, dichromuota želatina ir kt.
Skaitmeninė holografija
Skaitmeninė holografija – tai holografija, kai hologramos užrašomos naudojant CCD kameras ir kompiuterius. Kadangi vaizdai atkuriami taip pat kompiuteriais, skaitmeninė holografija gali būti panaudota, pavyzdžiui, apskaičiuoti objekto paviršiaus nelygumus ar stebėti greitai kintančius procesus.
IAAF Deimantinė lyga 2011
IAAF Samsung Deimantinė lyga 2011 – antrasis IAAF rengiamos Deimantinės lygos sezonas. Šįmet lygoje vyks keturiolika vienadienių susitikimų.
Ambasadoriai
Keturiolika lengvaatlečių: septynios moterys ir septyni vyrai, pelnė Deimantinės lygos ambasadorių statusą.
Lietuviai lygoje
thumb|Virgilijus Alekna Bislett žaidynėse
Microsoft Dynamics NAV
Produktas skirtas finansų, gamybos, kliento ryšių, tiekimo valdymui, analitikai ir elektroninei komercijai mažų bei mažų - vidutinių įmonių segmente. Sprendimų centrai, diegianys šį produktą turi priėjimą prie visų biznio logikos išeities tekstų. To dėka produktas gali būti labai smarkiai adaptuojamas individualiems poreikiams.
2002 m. liepos 11, Microsoft įsigijo kompaniją Navision A/S, kuri buvo pradinė Navision produktų gamintoja. Tai buvo planuotas Microsoft žingsnis po Great Plains produkto įsigijimo. Įsigijus kompaniją Navision A/S, Microsoft taip pat įsigijo teises į Axapta, atskirą Damgaard A/S gamintą produktą, kuris turi labai daug panašumų į „Navision Attain“, tačiau yra sukurtas modernesnės technologijos pagrindu.
Po produktų įsigijimo, Microsoft pervardino visus tris produktus ir 2004 m. spalio mėn. išleido Microsoft Dynamics NAV 4.0. 2007 m. Microsoft ketina išleisti Microsoft Dynamics NAV 5.0.
Maskoliškis
Maskoliškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Kurklių.
Janauka
Janauka vadinami kaimai:
Garnys (Švenčionys)
Garnys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Švenčionėlių, prie Žeimenos upės. Šalia Garnio stūkso Paduobės piliakalnis, kaimą supa Švenčionėlių miškas.
Dinamo Soxumi
Dinamo Soxumi – Gruzijos futbolo klubas iš Suchumio (Abchazija). 1990–1992 m. buvo vienas stipriausių šalies klubų, tačiau 1993 m. dėl politinių priežasčių iš varžybų pasitraukė, dabar žaidžia regioninėje lygoje.
Jakiškiai
Istorija
Nuo XVI a. pabaigos minimas Jakiškių dvaras.
Dinamo Soxumi
Istorija
1990 m. dauguma Gruzijos klubų, įskaitant FC Dinamo Tbilisi, pasitraukė iš Sovietų lygos sistemos ir įsteigė Gruzijos nacionalinę lygą (Umaglesi Liga).
Buvo suformuotas klubas, kad atstovautų miestui Umaglesi lygoje. Goča Gogričiani ir Giorgi Čichradze prisijungė prie ekipos. Pirmasis prezidentas buvo Guram Gabiskiria.
Komanda startavo sėkmingai ir du kartus pateko į Gruzijos taurės finalą 1990 ir 1991 m., kur atitinkamai pralaimėjo Guria Lanchkhuti ir Dinamo Tbilisi.
Be to, 1991-1992 m. lygoje užėmė 2 vietą, tačiau dėl Abchazijos karo teko nutraukti savo dalyvavimą čempionate kartu su kitais šio regiono klubais.
Iš viso Tskhumi Umaglesi lygoje praleido keturis pilnus sezonus.
Oratorija
thumb|right|[[Hendelis|Hendelio oratorija „Mesijas“ Royal Albert Hall koncertų salėje]]
Oratorija ( < orare – 'kalbėti, melstis') – didelės apimties vokalinės instrumentinės muzikos žanras; stambus ciklinis kūrinys solistams (dainininkams), chorui, orkestrui (arba instrumentų ansambliui) pagal dramatinį siužetą.
Oratorija yra glaudžiai susijusi su opera ir kantata. Kitaip nei opera, oratorija yra ne sceninis, bet koncertinis kūrinys (siužetas ne vaidinamas, bet pasakojamas), o nuo kantatos skiriasi didesne apimtimi ir siužetu.
Daugelis oratorijų turi pasakotojo partiją (vad. testo, textus, poeta, storico, historicus). Labai svarbus vaidmuo tenka chorui, kuris atstovauja visuomenei (turba), pasakoja ir komentuoja veiksmą.
Istorija
Oratorija kildinama iš viduramžių liturginės dramos, šventųjų švenčių liturginių valandų, pasijos, miraklio, misterijų ir kt. Oratorija susiklostė Romoje kaip muzikos žanras, skirtas atlikti „oratorijoje“ – specialioje buveinėje šv. Pilypo Nerio (ir jo XVI a. įkurtos oratorionų kongregacijos narių) rengiamų maldos ir pokalbių apie dvasinius dalykus susirinkimams. XVII a. oratorijos dažniausiai buvo kuriamos pagal biblinį ar hagiografinį siužetą. Tarp 2 dalių paprastai būdavo įterpiamas pamokslas.
1600 m. Romos „Chiesa Nuova“ oratorijoje (susirinkimų patalpoje) buvo atliktas E. de Cavalieri alegorinis vaidinimas – dramatinis kūrinys su monodinio stiliaus solo epizodais Rappresentazione di anima e di corpo („Vaidinimas apie sielą ir kūną“), kuris laikomas pirmąja oratorija Italijoje.
Oratorijos, kaip muzikos žanro, giminingo kantatai, pavadinimas pirmą kartą pavartotas 1640 m. (P. Della Valle’s „Oratorio della Purificatione“). XVII a. vid. Italijoje pasirodė pirmieji spausdinti oratorijų libretai ir susiklostė du oratorijų tipai: oratorio volgare (italų k.), skirta eiliniams klausytojams ir oratorio latino (lotynų k.), artimamotetams, skirta aristokratinei publikai.
XVII a. – XVIII a. pr. italų oratorijos paplito ir Vokietijoje, Austrijoje. Jos vis dažniau buvo atliekamos didikų rūmuose kaip operos pakaitalas gavėnios metu.
XVII–XVIII a. žymiausi oratorijų kūrėjai A. Skarlatis, G. F. Hendelis, A. Vivaldis, M. A. Šarpantjė, vėliau – F. Listas, R. Šumanas, F. Mendelsonas, H. Berliozas, F. J. Haidnas, S. Prokofjevas, D. Šostakovičius, Karlas Orfas, I. Stravinskis, A. Šionbergas, E. Elgaras.
Galapagų provincija
Salos tapo Ekvadoro dalimi 1832 m., o provincija sudaryta 1973 m.
Geografija
Galapagų salyną sudaro 22 salos, pasižymičios unikalia gamta. Tik 4 iš jų gyvenamos.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 3 kantonus:
Panevėžio miesto savivaldybės taryba
Panevėžio miesto savivaldybės taryba – Panevėžio miesto savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus. miniatiūra|Panevėžio miesto savivaldybės tarybos frakcijos 2019-2023 m. kadencijoje: {{legend|#F86E04|Frakcija „Atsinaujinančiam Panevėžiui“: 9 }} {{legend|#30B61E|Lietuvos valstiečių ir žaliųjų frakcija: 3 }} {{legend|#FFAB04|Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio frakcija: 2 }} {{legend|#F10914|Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija: 2 }} {{legend|#53FF09|Lietuvos žaliųjų partijos frakcija: 2 }} {{legend|#000000|Frakcija „Kurkime jaukų miestą KARTU“: 4 }} {{legend|#3C8A7E|Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų frakcija: 5 }} Tarybą sudaro 27 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Bara do Korda
Bara do Korda  – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Maranjauno valstijoje, į vakarus nuo Terezinos, prie Mearino ir Kordos upių santakos. Yra vietinis oro uostas, pro miestą eina Natalio–Vanderlandijos plentas. Apylinkėse auginami kukurūzai, ryžiai, verčiamasi gyvulininkyste. Netoli miesto yra gipso telkinys.
Panevėžio miesto savivaldybės taryba
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Bara do Korda
Savivaldybės plotas – 5203 km², gyventojų skaičius – 88 895 (iš jų 55 430 mieste, 2021 m.).
Panevėžio miesto savivaldybės taryba
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Bara do Korda
Istorija
Bara do Korda įkurta 1835 m. Nuo 1972 m. pagal Nacionalinę integracijos programą daug žmonių į šį miestą atvyksta iš Brazilijos Šiaurės rytų regiono.
Panevėžio miesto savivaldybės taryba
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Pūslius
Žinomos 25 rūšys:
Lietuvoje vienintelė, retai auganti rūšis:
thumb|left|210px|Krūminis pūslius
Pauslajo miškai
thumb|300px|Pauslajo miškas nuo [[Jokniai|Joknių kaimo apylinkių]]
Pauslajo miškai – miškų masyvas Kėdainių rajono šiaurės rytuose ir Panevėžio rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Pagirių, 2 km į pietryčius nuo Pauslajo. Plotas 1650 ha (iš jų mišku apaugę 1480 ha). Sudaryti iš Pauslajo, Bliūdinių, Geltonų miškų. Priklauso Panevėžio miškų urėdijai, Anciškio girininkijai.
Paviršius lygus. Dirvožemiai vėlėniniai glėjiški sujaurėję. Per miškus teka Obels intakas Šumera, vakaruose teka Linkavos baseinui priklausančios upės (Orojus, Žiežmojus, Ratlankstis), o šiaurėje – Upytės intakas Uslaja (su Kuršele).
Medynų sudėtis:
Jaunuolynai sudaro 27 % medynų, pusamžiai medžiai – 43 %, pribręstantys medžiai – 16 %, brandūs – 14 %. Vidutinis medynų amžius 47 m.
Gyvena stambieji kanopiniai gyvūnai (briedžiai, šernai, stirnos ir kt.), lūšys, lapės, usūriniai šunys, kiškiai, voverės, kiaunės, slankos, jerubės.
Varėnos rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
thumb|250px|Varėnos rajono savivaldybės administracija Varėnos rajono savivaldybės taryba – Varėnos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Kriaučiaus akmuo
thumb|250px|Kriaučiaus akmuo Kriaučiaus akmuo – masyvus riedulys Kelmės rajone, Pakražančio seniūnijoje, Vileikių kaime. Riedulys guli plyname ariamame lauke, prie Kražių–Jauniškės kelio, beveik ant aptakios 157 m aukščio kalvos viršaus. Šis riedulys yra trečias pagal dydį Lietuvoje. Gamtos paminklu paskelbtas 1990 m.
Apibūdinimas
Riedulio ilgis – 7,84 m, plotis – 7,65 m, aukštis – > 4 m, didžiausia horizontali apimtis – 23,2 m. Riedulio forma netaisyklinga, iš viršaus žvelgiant šiek tiek trikampiška, palyginti neblogai apzulinta; paviršius gana aptakus, turi, parvelkant riedulį, su storais lynais apibrūžintų vietų. Riedulį sudaranti uoliena – biotitinis-granitinis granitogneisas, melsvai pilkas su rusvom, rausvom dėmėm. Tiriant šlifą, nustatyti šie mineralai: plagioklazas, mikroklinas, kvarcas, granatas ir biotitas, cirkonas, apatitas. Kristalinių grūdelių dydžiai: mikroklino – iki 25 mm, kvarco – iki 5 mm, plagioklazo – 0,1-5 mm, granato ir biotito – iki 2 mm.
Istorija
Šis riedulys (tiksliau virš žemės paviršiaus prasikišusi nedidelė viršutinė jo dalis) vietos gyventojams buvo senai žinoma. Tačiau tik 1974 m. čia dirbę melioratoriai pirmąkart buldozeriu prastumdė žemę ir plačiau atidengė riedulio nugarą. 1985 m. akmuo dar labiau buvo atkastas, užsimota jį žūtbūt iškelti į paviršių, paskelbti gamtos paminklu, padaryti prieinamu lankytojams. Keletą metų niekaip nepavyko iš vietos pajudinti apie 600 tonų sveriančio riedulio. 1989 m., panaudojus iš Mažeikių naftos gamyklos pasiskolintus skriemulių blokus su rankos storumo lynais ir dviem į žemę įkasamais inkarais, pavyko riedulį ištempti į paviršių ir nuvilkti iki artimiausios Vileikių kaimo kalvelės.
Eoraptorius
Eoraptorius (Eoraptor lunensis) – vienas iš anksčiausių žinomų dinozaurų. Tai dvikojis, mėsėdis, lengvo sudėjimo dinozauras, priskiriamas terapodams, gyvenęs vėlyvojo triaso periode, prieš 230–225 mln. metų. Ilgis ~1 m, svėrė 10 kg. Dantys aštrūs ir šiek tiek pjūkliški, skirti įsikibti į mėsą, tačiau jis neturėjo lankstaus žandikaulio sąnario.
Eoraptorius atrastas Isčigualasto parke, Argentinoje.
Jan Peter Locher
Biografija
1953-1959 m. studijavo Berno universitete ir savarankiškai mokėsi lietuvių kalbos. 1961 m. tobulinosi Pensilvanijos universitete Filadelfijoje pas prof. A. Seną, A. Salį, t. p. Lundo, Stokholmo, Helsinkio universitetuose. 1970 m. tobulinosi Maskvos universitete pas prof. V. Ivanovą ir Vilniaus universitete pas prof. J. Lebedį. 1970 m. Berno universitete apgynė disertaciją apie europietiškos sąvokos tauta atsiradimo istoriją, paskelbė studijų apie šią sąvoką reiškiančius žodžius lietuvių ir latvių kalbose.
1964-1983 m. Neušatelio universiteto docentas, Slavų ir baltų kalbų ir literatūrų seminaro vedėjas, kartu dėstė ir Berno universitete. 1983-1999 m. dėstė Berno universitete (ir lietuvių kalbą), vadovavo Slavų ir baltų kalbų ir literatūrų institutui; nuo 1987 m. profesorius. Nuo 1970 m. šiame universitete jo pastangomis pradėjo formuotis baltistikos tradicijos, iš pradžių kaip indoeuropiečių kalbotyros, vėliau ir kaip savarankiška specialybė. Nuo 2000 m. kaip kviestinis profesorius dėstė baltų ir slavų filologiją Prahos universiteto Slavistikos ir Rytų Europos studijų institute.
Mokslinė veikla
Daugiausia tyrinėjo baltų ir slavų kalbų leksiką, lietuvių kalbos santykius su kitomis kalbomis, lietuvių poezijos vertimo problemas, šiaurės rytų Europos kalbų ryšius. 1996 m. su S. Christenu ir B. Valchliu sudarė šiaurės rytų Europos kalbų tyrinėjimo projektą. Parašė studijų apie dabartinių lietuvių poetų kūrybą, į vokiečių k. išvertė jų eilėraščių. Daug kartų lankėsi Lietuvoje.
Vakarinių prieigų vadovybė
thumb|right|300px|Komanderis Cross (už konvojus atsakingas štabo karininkas) kairėje ir kapitonas Lake (operacinio skyriaus budintis karininkas) aptarinėje konvojaus maršrutą (1944 m. rugsėjis).
Vakarinių prieigų vadovybė  – operatyvinio lygio D. Britanijos karališkojo laivyno štabas Antrojo pasaulinio karo metais, atsakinga už britų laivybos saugumą Vakarinėse prieigose.
Karo pradžioje 1939 m. rugsėjį Vakarinių prieigų vyriausiuoju vadu buvo admirolas Martin Dunbar-Nasmith. Vadovybės štabas tuomet buvo įsikūręs Plimute. Admirolas M. Dunbar-Nasmith šio štabo vadu buvo iki 1941 m. vasario 17 d. Vakarinių prieigų vadovybė buvo atsakinga už pagrindinių Šiaurės Atlanto konvojų, kurie iš D. Britanijos į Šiaurės Atlantą išplaukdavo pietrytine prieiga piečiau Airijos.
1940 m. birželį kapituliavus Prancūzijai pagrindiniai Šiaurės Atlanto konvojų maršrutai pro šiaurės vakarų prieigas šiauriau Airijos. 1940 m. antroje pusėje štabo bazavimosi vieta Pilute darėsi vis nepatogesnė, tad buvo nutarta štabą perkelti į Liverpulį. 1941 m. vasario 7 d. Vakarinių prieigų vadovybė buvo padalinta, ir jos štabas perkeltas į Liverpulį. Tuo pačiu metu buvo perkeltas ir Karališkųjų oro pajėgų Pakrančių apygardos štabas.
1941 m. vasario 17 d. nauju Vakarinių prieigų vadovybės vadu buvo paskirtas admirolas Percy Noble. Jo pavaldume atsidūrė ne tik Vakarinės prieigos, bet net ir Atlanto konvojų maršrutų vakarinės dalies saugumu besirūpinusios Niufaundlando palydų pajėgos. Vadovaujant šiam admirolui Šiaurės Atlante veikiančioms palydų grupėms buvo įkurtos bazės Grynoke, Londonderyje ir Liverpulyje, sukurta mokymų infrastruktūra, prisidėję prie pergalės Atlante.
1942 m. admirolą Noble pakeitė admirolas Maksas Hortonas (Max Horton), vadovavęs Vakarinių prieigų štabui iki vadovybės panaikinimo 1945 m. rugpjūčio 15 d., kai karas buvo senokai jau pasibaigęs.
thumb|left|[[memorialas|Memorialinė lenta Liverpool, prie buvusio Vakarinių prieigų štabo pastato.]]
Pasvalio rajono savivaldybės taryba
Pasvalio rajono savivaldybės taryba – Pasvalio rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Kakuei Tanaka
Biografija
Tanaka gimė 1918 m. nedideliame Nišijamos mieste Niigatos prefektūroje. Jo tėvai buvo neturtingi, todėl sulaukęs 15 metų Tanaka turėjo palikti mokyklą ir pradėjo dirbti statybose. Antrojo pasaulinio karo metais tarnavo armijoje, buvo išsiųstas į Mandžiūriją, tačiau dėl ligos 1941 m. grįžo atgal į Japoniją. Čia įkūrė savo statybų kompaniją, kuri sėkmingai augo ir greitai tapo viena didžiausių šalyje.
Nuo 1947 m. Tanaka buvo išrenkamas į parlamentą, 1962 m. tapo finansų ministru ir šias pareigas ėjo trejus metus. 1965 m. paskirtas Liberalų demokratų partijos generaliniu sekretoriumi. 1971–1972 m. užėmė ministro postą vienoje įtakingiausių ministerijų – Tarptautinės prekybos ir pramonės, o 1972 m. birželį išrinktas šalies ministru pirmininku.
Pagrindinės Tanakos vadovavimo metu vykdytos politikos kryptys buvo diplomatinių santykių su Kinija užmezgimas (lig tol Japonija palaikė Taivaną); kova su tarša, skatinant pramonės įmonių persikėlimą toliau nuo tankiai apgyvendintų vietovių; valstybinės socialinės apsaugos sistemos įkūrimas, siekiant padidinti gyventojų palankumą Liberalų demokratų partijai.
1974 m. spalį spaudoje pasirodė įtarimai dėl Tanakos vykdomų finansinių manipuliacijų. Reaguodamas į tai, Tanaka atsistatydino tų pačių metų lapkritį. 1976 m. vasarį buvo paviešintas Lockheed skandalas, kuriame Tanaka ir kiti politikai apkaltinti kyšių ėmimu iš amerikiečių aviacijos kompanijos Lockheed už susitarimą iš jų įsigyti Tristar lėktuvus. Tanaka liepą buvo trumpam areštuotas ir po kelerius metus trukusio teismo proceso, 1983 m. spalį pripažintas kaltu, jam skirta 4 metų bausmė. Netrukus byla su apeliacija buvo perduoda aukštesniam teismui, o vėliau ir Aukščiausiajam. Jos nagrinėjimas tęsėsi iki pat Tanakos mirties 1993 m.
1984 m. Tanaka pasitraukė iš Liberalų demokratų partijos, tačiau išlaikė stiprius ryšius su svarbiausiais jos nariais, darė jiems didelę įtaką, prisidėjo prie partijos politikos formavimo. Paskutinį gyvenimo dešimtmetį turėjo įvairių sveikatos problemų: 1985 m. patyrė insultą, jam buvo diagnozuotas diabetas, skundėsi hipertenzija ir galiausiai 1993 m. gruodžio 16 d. mirė ligoninėje nuo plaučių uždegimo.
Tanakos duktė Makiko Tanaka yra Japonijoje žinoma politikė, 2001–2002 m. dirbusi užsienio reikalų ministre, o 2012 m. pabaigoje – švietimo, kultūros, mokslo, sporto ir technologijų ministre.
Abisininis ragasnapis
Abisininis ragasnapis (Bucorvus abyssinicus) – ragasnapinių paukščių (Bucerotiformes) būrio, dirvinių ragasnapių (Bucorvidae) šeimos paukščių rūšis.
Paplitimas
Savaime paplitę Afrikos žemyne į pietus nuo Sahelio ir siaura linija jų arealas tęsiasi vakarų - rytų kryptimi. Vakarų Afrikoje jų arealas eina nuo vakarinio Senegalo prie Atlanto vandenyno pakrančių ir tęsiasi per Vakarų Afrikos vidurį, per Centrinės Afrikos šiaurinę dalį pereidamas į Rytų Afriką (Pietų Sudanas, Etiopija, Eritrėja, Uganda, šiaurės vakarų Kenija).
Gyvena savanose ir pusdykumėse, kur laikosi poromis arba nedidelėmis šeimyninėmis grupelėmis.
Išvaizda
Dideli paukščiai. Pagal kūno ilgį abisininiai yra didesni už pietuose gyvenančius Pietų Afrikos ragasnapius (Bucorvus leadbeateri), bet pastariesiems nežymiai nusileidžia pagal svorį. Abisininių ragasnapių vidutinis ūgis apie 90–100 cm, kūno ilgis 90–110 cm, atstumas tarp išskleistų abiejų sparnu galų 122–183 cm, svoris 3–4 kg.
Lytinis dimorfizmas nežymus. Patinai už pateles šiek tiek stambesni. Plunksninis apdaras juodas, išskyrus baltas plasnojamąsias plunksnas, matomas jiems išskleidus sparnus. Snapas ilgas ir juodas, išskyrus jo pagrinde esančią rausvą dėmę.
Pas patinus aplink akis melsva dėmė, gerklės oda raudona, išskyrus gerklės viršutinę dalį, kuri melsva. Pas pateles aplink akis melsva dėmė, gerklė tamsiai mėlyna. Nesubrendę jauni paukščiai tamsiai rudo plunksnų apdaro ir trumpesniais snapais.
Mityba
Abisininiai ragasnapiai plėšrūs paukščiai, minta įvairiais gyviais. Besimaitindami per dieną nueina apie 11 km, dažnai sekdami iš paskos kanopinius žvėris, kurie kanopomis iš slėptuvių išbaido smulkius roplius, smulkius žinduolius ir smulkius paukščius, kuriais abisininiai ragasnapiai minta. Taip pat minta vabzdžiais, o augaliniu maistu labai retai.
Nelaisvėje išgyvena apie 40 metų.
Grodziskas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1463 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1919 m. įkurta Grodzisko Šv. Trejybės parapija.
TSU Tbilisi
TSU Tbilisi – Gruzijos futbolo klubas iš Tbilisio. Po 2004 m. I ar II divizione nebežaidžia.
Muzikos spauda
Muzikos spauda – periodiniai ir neperiodiniai muzikos leidiniai, raštija, literatūra. Pramoninis muzikos leidinių spausdinimas, jo būdas, poligrafija: muzikos spaudos darbai.
Istorija
Muzikos spauda savo istoriją pradeda su muzikos filosofija, estetika, kada šiais klausimais pradėjo rašyti mokslinius traktatus, kritikas, nagrinėdamim ir muzikos mokslo disciplinas. Senovės graikų filosofai Pitagoras, Aristoksenas, Platonas, Aristotelis, besvarstydami filosofijos klausimus, nustatinėjo muzikos disciplinos pagrindus. Daug šimtmečių prabėgo, kol nusistojo muzikos mokslo samprata.
Palaipsniui vystantis muzikinei veiklai koncertų, operinių vaidinimų pavidalu, atsirado reikalas ir specialinių muzikos leidinių. Maždaug nuo XIII a. pabaigos atsiranda periodinių muzikos leidinių.
Lietuvoje
Lietuvių spaudoje muzikos klausimais randame žinių „Aušroje“, „Žinyčioje“, „Tėvynės sarge“, tačiau muzikos reikalais daugiausiai pradėjo rūpintis Vincas Kudirka „Varpe“.
Specialiai muzikos reikalams tarnauti pradėjo 1909-1910 m. „Vargonininkas“, 1913-1914 m. „Vargonininkų kalendoriai“. Zvadskio knygyno nuo 1808 m. leidžiamas ėjo kelerius metus „Nowosci muzyczne“, nuo 1834 m. „Dziennik muzyczny“.
1916 m. Filadelfijoje (JAV) išėjo mėnesinis žurnalas pavadintas „Muzika“, 1924 m. „Muzikos menas“ Kaune, nuo 1925 m. Klaipėdoje pavadintas „Muzika“, 1924 m. „Muzikos almanachas“ su „Muzikų kalendoriumi“ Kaune, 1926 m. „Muzikos aidai“ mėnesinis žurnalas bažnytinės muzikos reikalams, 1931-1933 m. ir 1938-1940 m. „Muzikos barai“ Kaune ir Vilniuje, 1932-1935 m. „Muzika ir menas“ Kaune, nuo 1934 m. „Muzikos žinios“ (Čikagoje, JAV), 1936-1938 m. dvasinis „Nauja muzika“, 1937-1938 m. dvasinis „Mūsų menas“ Kaune, 1939, 1941, 1942, 1946 m. „Skambantis balsas“, 4 numeriai Čikagoje (JAV), nuo 1942 m. Brukline (JAV) „Naujienos“, 1942 m. Brazilijoje mėnesinis „Muzikos menas“, nuo 1955 m. Čikagoje (JAV) „Lietuvių muzikai vardynas“.
Maskviškės
Maskviškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Dūkštų.
Garšvėnai (Inturkė)
Garšvėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ūtos.
Kvasis
Skandinavų mitologijoje
Kvasis (Kvasiras) – išmintingiausias vanų dievas, sukurtas iš visų dievų seilių.
Kvasis gyveno neilgai, du dvergai broliai Fjalaras ir Galaras jį užmušė. Jie sumaišė nužudytojo kraują su medumi ir užkonservavo. Kraujas fermentavosi į stebuklingą Poezijos midų, kuris įkvėpdavęs poetus.
Bratislava
Bratislava  – Slovakijos sostinė ir didžiausias miestas, šalies pramoninis, kultūrinis ir mokslinis centras. Bratislava išsidėsčiusi prie Dunojaus upės, šalia Slovakijos sienos su Austrija ir Vengrija, netoli nuo Čekijos. Miestas yra tik 60 km (60-100 min traukiniu) nuo Vienos. Upių uostas prie Dunojaus, tarptautinis oro uostas.
Išvystyta mašinų, chemijos, tekstilės, siuvimo, poligrafijos, maisto pramonė. Yra Slovakijos mokslų akademija, universitetas (vengrų įkurtas 1467 m., slovakų atkurtas 1919 m.), nacionalinis muziejus (nuo 1893 m.), nacionalinė galerija (nuo 1948 m.). Išlikusi Bratislavos pilis.
Istorija
Slovakijos sostine tapo po I pasaulinio karo, 1919 m. susikūrus Čekoslovakijos valstybei. Nuo 1993 m. Bratislava − nepriklausomos Slovakijos valstybės sostinė.
Pavadinimo kilmė
Miesto vardas minimas nuo X a. kaip Brezalauspurc – „kunigaikščio Braslavo pilis“. Istoriškai buvo vartojami įvairūs miesto pavadinimai –, , ,.
Administravimas
Administraciniu požiūriu Bratislava yra padalinta į penkis rajonus: Bratislava I (miesto centras), Bratislava II (rytinės dalys), Bratislava III (šiaurės rytų dalys), Bratislava IV (vakarinės ir šiaurinės dalys) ir Bratislava V (pietinės dalys Dunojaus kranto dešinė, įskaitant Petržalką, tankiausiai apgyvendintą gyvenamąjį rajoną Centrinėje Europoje) Savivaldos tikslais miestas suskirstytas į 17 seniūnijų, kurių kiekviena turi savo merą (starostą) ir tarybą. Tarybos narių skaičius kiekviename miesto rajone priklauso nuo seniūnijos dydžio ir gyventojų skaičiaus.
Ekonomika
Bratislavos regionas yra turtingiausias ir ekonomiškai klestintis Slovakijos regionas, nepaisant to, kad jis yra mažiausias pagal plotą ir trečias pagal gyventojų skaičių iš aštuonių Slovakijos regionų. Šiame regione sukuriama apie 26 % Slovakijos BVP. Vidutinis mėnesinis atlyginimas Bratislavos regione 2022 metais buvo 1908 eurai .2016 m. pagal BVP vienam gyventojui Bratislava buvo šeštas turtingiausias regionas Europos Sąjungoje. Tačiau analitikai pastebėjo, kad Bratislavos regiono reitingas yra perdėtas dėl kelių priežasčių. Bratislavos regiono BVP sukuria įmonės, kurių būstinės yra sostinėje, bet kurios vykdo veiklą kitose šalies regionuose. „Volkswagen Slovakia“, didžiausias automobilių gamintojas Slovakijoje, įsikūręs Bratislavos regione, tačiau priklauso VW motininei įmonei Vokietijoje, todėl susidaro įspūdis, kad ši regionas yra itin turtinga. Dėl to beveik 30 procentų Slovakijos BVP sukuriama Bratislavoje. Daugelio vyriausybinių institucijų ir privačių įmonių būstinės yra Bratislavoje. Daugiau nei 75 % Bratislavos gyventojų dirba paslaugų sektoriuje, kurį daugiausia sudaro prekyba, bankininkystė, IT, telekomunikacijos ir turizmas.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Bratislava yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Kolonas
Kolonas ( – „Kolumbas“) gali reikšti:
Birutė Marija Paplauskienė
Birutė Marija Paplauskienė (g. 1945 m. lapkričio 18 d. Tauragėje) – gydytoja, Šiaulių miesto savivaldybės politinė ir visuomenės veikėja.
Biografija
1963 m. baigė Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinę mokyklą. 1969 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1969 m. gydytoja pediatrė, vėliau – terapeutė, nuo 1992 m. bendrosios praktikos gydytoja. Šiaulių miesto savivaldybės VĮ Dainų pirminės sveikatos centro direktoriaus pavaduotoja medicinai ir bendrosios praktikos gydytoja.
1993 m. Tėvynės sąjungos narė. 1990-1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatė, 1995–2015 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė. 1995–1997 m. Sveikatos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkė, 1997–2000 m. Šiaulių miesto valdybos narė bei Sveikatos ir ekologijos komiteto pirmininkė.
Šiaulių trečiojo amžiaus universiteto prorektorė. Bendruomenės sveikatos tarybos narė, karališkosios Bajorų sąjungos Šiaulių skyriaus narė. Vyras Juozapas, dukros Gabrielė, Henrieta.
Duonmedis
Duonmedis (Artocarpus) – erškėčiažiedžių (Rosidae) poklasio šilkmedinių (Moraceae) šeimos augalų gentis.
Rūšys: ir kt.
Nykstantis šviesių plaukų genas
thumb|273x273px|Šviesių plaukų paveldėjimą lemia alelinis genas, kuris yra recesyvinis daugumos alelinių tamsių plaukų genų atžvilgiu; vis dėlto išnykimas šviesių plaukų genui negresia Nykstantis šviesių plaukų genas – 2002 – 2006 m. eskaluota apgavystė apie mokslinį tyrimą, pagal kurį natūralių šviesiaplaukių laukia išnykimas. Ši žinia buvo pasirodžiusi ir aukštos reputacijos žiniasklaidoje, pavyzdžiui, britų BBC ir „Sunday Times“. Apie šviesiaplaukių išnykimą pradėta kalbėti jau nuo 1865 m. Įvairiuose melaginguose ganduose skelbiama, kad Pasaulio sveikatos organizacija (PSO) ir kiti ekspertai paviešino ataskaitą, kurioje tvirtinama, jog šviesiaplaukiai „išnyks iki 2202 m.“
Nei PSO, nei kiti kompetentingi ekspertai nėra paviešinę tokios ataskaitos. PSO pareikalavo, kad pasisakiusieji apie šią tariamą ataskaitą išsižadėtų savo žodžių.
Gandai apie šviesiaplaukių išnykimą paremti klaidingu supratimu apie genų recesyvumą. Iš tikrųjų, šviesiaplaukiams išnykimas negresia, nebent šviesių plaukų geną būtų bandoma pašalinti natūralios atrankos būdu.
Žiniasklaidoje
2002 m. „BBC News“ pranešė, kad neįvardyti vokiečių ekspertai padarė išvadą, jog per ateinančius 200 m. natūralių šviesiaplaukių paplitimas sumažės dėl šviesių plaukų paveldėjimą lemiančių genų recesyvumo. Straipsnyje buvo pateikti mokslininkų teiginiai, esą itin mažas skaičius žmonių turi recesyvinį šviesių plaukų alelinį geną. Manoma, kad tai ypač būdinga šalims, kurių gyventojai yra įvairios kilmės, pavyzdžiui, JAV, Kanadai, Argentinai, Brazilijai, Naujajai Zelandijai ir Australijai. Dominuojantys aleliniai genai (pvz., dėl kurių paveldimi tamsūs, juodi plaukai, rudos akys) nugali recesyvinius genus ar, vaizdingiau sakant, kelia jiems grėsmę. Vėliau šis tyrimas buvo priskirtas PSO. Profesorius Jonathanas Reesas iš Edinburgo universiteto tame pačiame BBC straipsnyje suabejojo teiginiais apie šviesių plaukų geną. Pasak jo, „šviesiaplaukių gali sumažėti, tačiau jie neišnyks.“
2002 m. spalį „The New York Times“ pranešė, kad PSO neturi jokios informacijos apie šį tyrimą.
Tadeusz Maria Rostworowski
Tadeušas Marija Rostvorovskis (1860 m. kovo 21 d. Kovalevščiznoje, Rusijos imperija – 1928 m. rugpjūčio 23 d. Vilniuje, Antroji Lenkijos Respublika) – architektas, dalininkas, suprojektavęs nemažai Vilniaus pastatų.
Biografija
thumb|left|150px|Tadeusz Maria Rostworowski žmona Sofija Oskierka Gimė 1860 m. kovo 21 d. Kovalevščiznoje. Mokėsi Poznanės vidurinėje mokykloje, nuo 1870 m. Varšuvoje. 1876-1885 m. studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, stažavosi Krokuvoje, Miunchene ir Paryžiuje. 1891 m. Bialoviežoje suprojektavo caro medžioklės rūmus. 1899 m. suprojektavo Lentvario dvaro rekonstrukciją. 1893-1895 metais savo sklype suprojektavo ir pastatė ''Šv. Jurgio'' viešbutį. Viešbutyje buvo įrengtos 35 gyvenamosios patalpos. Pardavęs pastatytą viešbutį dvarininkui Ignatijui Zavistovskiui, architektas pasiliko sau reprezentacinius apartamentus. Taip pat tapė portretus ir mitologinius paveikslus. Vilniuje buvo įsigijęs pieštukų gamyklą Fortūna.
Gabrielė Martirosian
Gabrielė Martirosianaitė (nuo 2019 m. Martirosian; g. 1991 m. vasario 23 d. Kaune) – modelis, televizijos ir radijo laidų vedėja, 2008 m. Mis Lietuva.
Biografija
miniatiūra|kairėje|175px|2008 m. [[Mis Pasaulis konkurse]]
Augo Akademijos miestelyje, vasaras leisdavo pas senelius Mosėdyje ir Šilutėje. 2007 m. pradėjo modelio karjerą. Bendradarbiavo su „Modilinos“ modelių agentūra. Pirmasis jos modelio darbo kontraktas buvo Tokijuje, vėliau dirbo Bankoke. 2008 m. „Mis Lietuva“ nugalėtoja. Tais pačiais metais Pietų Afrikos Respublikoje vykusiame konkurse „Mis Pasaulis 2008“ atstovavo Lietuvai (į tolimesnį turą nepateko).
Festivalio „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ ambasadorė. Mokėsi ir 2009 m. baigė Akademijos Ugnės Karvelis gimnaziją. 2009–2013 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbos filologiją. 2013–2018 m. dirbo radijo stotyje M-1. 2015 m. įkūrė odinių aksesuarų prekės ženklą „Oh! Skin“, 2017 m. atidarė nagų dailės saloną „Nail Game“. Nuo 2019 m. LRT radijo laidų vedėja.
Nuo 2009 m. TV seriale „Moterų alėja“ vaidino pagrindinio herojaus Miko dukrą Moniką. 2019 m. nusifilmavo lietuviškoje kino komedijoje „Vestuvės: importinis jaunikis“.
Virusinis hepatitas
300px|thumb|Hepatito A paplitimas. Tamsiai raudona: didelis, raudona: vidutinis – didelis, geltona: mažas – vidutinis, pilka – mažas. 300px|thumb|Hepatito B paplitimas. Raudona: didelis, oranžinė: vidutinis, geltona: mažas.
Virusinis hepatitas, arba Botkino liga (, morbus botkini) – liga, pažeidžianti kepenis. Sukelia keli skirtingi virusai. Skiriami du ligos variantai:
Tai viena iš dažniausių infekcinių ligų. Infekcijos šaltinis – žmogus. Hepatitinė infekcija užkrečia kepenis, todėl gali sutrikti jų veikla, atsirasti kepenų vėžys, ištikti mirtis.
Hepatito A užkrato šaltinis – sergantis žmogus. Virusas, išsiskyręs su išmatomis, užkrečia dirvožemį, vandenį, maistą, buities reikmenis, rankas. Dažniausiai suserga vaikai ir jauni žmonės, būna ligos protrūkių, ypač rudenį. Sergamumas padažnėja periodiškai kas 3-5 metai. Motinos antikūnai pereina per placentą naujagimiui ir apsaugo jį nuo ligos maždaug vienerius metus.
Hepatito B užkrato šaltinis – lėtiniu hepatitu sergantys ligoniai ir besimptomiai viruso nešiotojai. Virusas plinta pro pažeistą buityje odą bei gleivinę, darant gydomąsias procedūras nepakankamai steriliais instrumentais, perpilant infekuotą kraują ar jo komponentus. Užkratas plinta lytiniu būdu, per placentą perduodamas vaisiui.
Skiepai nuo hepatito A
Lietuvoje hepatitas A yra suvaldytas, tačiau galutinai neišnykęs, didelė gyventojų dalis yra imli šiam virusui. Išlieka reali viruso protrūkio galimybė. Pagrindinė profilaktinė priemonė prieš hepatitą A yra skiepai. Hepatito A vakcina naudojama nuo 1992 metų. Įrodyta, kad vakcina yra saugi, jos efektyvumas siekia 95%. Skiepui naudojama užmušta virusinio hepatito A viruso vakcina, skiepijama dviem dozėmis. Lietuvoje nėra įvestas visuotinis vaikų skiepijimas nuo hepatito A, šiuo klausimu intensyviai diskutuojama. Tokia praktika taikoma Izraelyje, dalyje JAV valstijų.
Šiuo metu Lietuvoje hepatito A vakcina rekomenduojama skiepyti prieš vaikui pradedant dažniau kontaktuoti su kitais vaikais, pavyzdžiui, lankyti vaikų darželį. Taip pat pasiskiepyti vakcina nuo hepatito A rekomenduojama ir į endemines hepatito A šalis vykstantiems Lietuvos gyventojams. Vykstantieji svetur pasiskiepyti nuo hepatito A turėtų likus mėnesiui iki kelionės, jog užtektų laiko susidaryti imunitetui. Antroji dozė turėtų būti įskiepyta praėjus pusmečiui arba dvejiems metams po pirmosios dozės.
Hepatito A vakcina yra saugi ir gerai toleruojama. Po vakcinacijos gali pasireikšti lengva vietinė reakcija (paraudimas, truputėlį pakilusi temperatūra). Alerginės reakcijos pasireiškia itin retai.
Hilaruvas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Hilaruvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sabnių valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Sabnių, apie 13 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 90 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Virusinis hepatitas
Skiepai nuo hepatito B
Vakcina nuo hepatito B užtikrina ilgalaikį imunitetą, o jei paskiepyto asmens organizme liaujasi cirkuliavę anti-HB antikūnai, organizmo apsaugą užtikrina imuninės atminties mechanizmai. Dėl šios priežasties sustiprinamoji vakcinos dozė nėra reikalinga.
Lietuvoje ūmių susirgimų hepatitu B nėra užfiksuojama daug, tačiau tam įtakos turi faktas, jog esant begeltei hepatito B formai, liga nėra diagnozuojama.
Geriausia skiepyti dar paauglystės nesulaukusius vaikus, nes taip užtikrinama geresnė ilgalaikės imuninės trukmė (citata). Skiepyti jau užsikrėtusius asmenis galima, tačiau nėra tikslinga. Lietuvoje nėščiosios dažniausiai nėra tiriamos dėl galimo užsikrėtimo hepatitu B, dėl to tikslinga skiepyti ką tik gimusius kūdikius. Geriausia, jog jie būtų paskiepyti per 12 pirmųjų gyvenimo valandų.
Kūdikių skiepijimas vakcina nuo hepatito B Lietuvoje pradėtas 1998 m., o 12 – 13 metų vaikų – 2002 metais. Pastarąjį skiepą apmoka valstybė. Egzistuoja ir vyresnių asmenų skiepijimas nuo hepatito B, tačiau jis nekompensuojamas valstybės. Įskiepijus pilną vakcinos kursą – 3 vakcinos dozes – imunitetas įgyjamas 15 metų ar daugiau.
Keliautojų skiepijimas nuo hepatito A ir B
Augant turizmo mastams ir plečiantis kelionių geografijai infekcijos plinta dar sparčiau. Prieš keliaujant į svečias šalis būtina pasitarti su gydytoju, kad jis nustatytų individualią riziką užsikrėsti virusinėmis ligomis ir rekomenduotų apsaugos priemones. Skiepai – viena efektyviausių tokių priemonių. Ruošiantis kelionei rekomenduojama pas gydytojus apsilankyti likus mėnesiui ar daugiau, nes imunitetas nesusidaro iš karto ir po skiepijimo turi praeiti tam tikras laiko tarpas.
Svarbu žinoti, kad keliaujantiems asmenims skiepijimo schema sudaroma individualiai. Sprendžiant apie reikiamus skiepus atsižvelgiama į tai, ar reikalinga revakcinacija nuo tam tikrų ligų, kokia užkrečiamos ligos rizika, keliaujančiojo amžius ir sveikatos būklė, kelionės tikslas ir trukmė ir t. t. Jei keliauja vaikai, reikia patikrinti, ar jie yra paskiepyti visais Lietuvos vaikų profilaktinių skiepų kalendoriuje esančiais skiepais.
Skiepai keliaujantiesiems yra skirstomi į tris grupes: planinius, rekomenduojamus ir privalomuosius. Skiepai nuo virusinio hepatito A ir virusinio hepatito B priskiriami rekomenduojamų skiepų grupei.
Hepatitas A ir hepatitas B yra paplitę visame pasaulyje, išskyrus kai kurias šalis Šiaurės Amerikoje, Šiaurės ir Vakarų Europoje, kai kurias Pietų ir Rytų Europos šalis, Australiją. Hepatitas A nėra paplitęs Japonijoje, o hepatitas B – Naujojoje Zelandijoje.
Hepatitas A yra viena dažniausiai pasitaikančių užkrečiamųjų ligų ir yra itin pavojinga vykstantiems iš labiau išsivysčiusių šalių į menkiau išsivysčiusias. Hepatitas A ypač paplitęs Azijoje, Afrikoje ir Pietų Amerikoje. Viena priežasčių – klimato sąlygos, kita – minėtose šalyse nėra susiformavę higienos įpročiai.
Neturint imuniteto šiai infekcijai ir nuvykus į šalis, kuriose hepatitas A labiau paplitęs, iškyla didelė grėsmė ja užsikrėsti bei, grįžus namo, užkrėsti ir artimuosius. Hepatito A grėsmė itin didelė keliaujantiems Lietuvos gyventojams, nes sergamumas šia liga šalyje yra pasiekęs itin žemą lygį, todėl didelė visuomenės dalis yra imli virusui.
Į didžiausią rizikos grupę patenka keliaujantys asmenys, kurie svečioje šalyje gyvena patalpose, kuriose yra blogos sanitarinės sąlygos, neturi galimybės įsigyti saugų geriamąjį vandenį.
Lietuvoje vakcina nuo hepatito A vartojama nuo 1992 metų ir rekomenduojama visiems, vykstantiems į endemines hepatito A šalis. Vakcina yra saugi ir efektyvi, ja skiepijama likus mėnesiui iki kelionės. Pakartotinai skiepijama po pusės metų ir po dvejų metų. Po tokios skiepijimo schemos imunitetas užtikrinamas 10 metų.
Rizika keliaujant endeminėse hepatito B šalyse užsikrėsti šiuo virusu didelė, ypač žmonėms, kurie kontaktuoja su kitų žmonių organizmo skysčiais ir krauju bei žmonėms, turintiems nesaugių lytinių santykių. Be to, besivystančiose šalyse hepatitu B galima užsikrėsti ir tiesioginio kontakto metu, pavyzdžiui, per odoje esančius įtrūkimus ar žaizdeles.
Daugumai keliautojų dėl hepatito B vakcinos neturėtų iškilti problemų, nes Lietuvoje ja, pagal skiepų kalendorių, yra skiepijami ką tik gimę kūdikiai. Nepaskiepytiems asmenims, ketinantiems keliauti į endemines hepatito B šalis, itin rekomenduotina pasiskiepyti. Tokiu atveju yra skiriama 3 skiepų schema: praėjus mėnesiui po pirmosios vakcinos dozės skiriama antroji, o trečioji – praėjus pusei arba visiems metams.
Taip pat, priklausomai nuo to, kur keliaujama, gali būti vertinga iš karto pasiskiepyti sudėtine hepatito A ir hepatito B vakcina.
Twinrix vakcina
Twinrix – vakcina nuo hepatito A ir hepatito B. Twinrix Adult vakcina turėtų pasiskiepyti neimunizuoti suaugusieji ir paaugliai nuo 16 metų. Vakcina yra administruojama trimis dozėmis: praėjus mėnesiui po pirmosios dozės, ir praėjus pusei metų po antrosios dozės. Praėjus metams po paskutinės dozės rekomenduojama įskiepyti dar vieną dozę. Suaugusiems ir paaugliams nuo 16 metų rekomenduotina 1,0 ml dozė.
Vakcina kontraindikacijų turi nedaug, tačiau sergantiems ūmine karščiavimą sukeliančia liga skiepus šia vakcina reikėtų atidėti. Imunitetas nuo hepatito A ir B įgyjamas per 2 – 4 savaites.
Twinrix vakcinos pirmtakai – Havrix ir Engerix-B vakcinos.
Horodokas
Gorodokas (arba Haradokas, Horodokas, Grudekas) gali reikšti gyvenvietes:
Paraudinės piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Virintos ir Raudinės (Rūdynės) kairiuosiuose krantuose, 100 m į vakarus nuo jų santakos. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 40 m ilgio, 30 m pločio pietvakarių gale, 12 m pločio - šiaurės rytuose. Jos pietvakarių krašte supiltas 2,5 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į tiesų 60 m ilgio, 10 m pločio, 1,3 m gylio griovį 2 m pločio dugnu. Jo išorinėje pusėje supiltas antras 1,5 m aukščio, 7 m pločio pylimas. Šiaurės rytų šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 10­-12 m aukščio.
Rytinėje papėdėje, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, šlako.
Tyrimai
1936 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka, 1970 m. – Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 46000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 2371000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Bara do Garsasas
Bara do Garsasas  – miestas pietvakarių Brazilijoje, Mato Groso valstijoje, Gojaso valstijos pasienyje, Aragvajos upės pakrantėje, 550 km nuo Kujabos. Yra oro uostas, plentai į Beleną, Kampo Grandę, Kujabą, Braziliją. Žvejybinis uostas. Maisto (pieno, mėsos) pramonė. Vystomas turizmas. Netoli Bara do Garsoso yra Agvas Kenteso parkas, su karštosiomis versmėmis, sporto ir poilsio kompleksais. Miestas taip pat žymus Kristaus Atpirkėjo paminklo kopija. Vyskupijos centras.
Istorija
Bara do Garsasas įkurtas 1924 m., o miestu tapo 1948 m.
Branduolinis nusiginklavimas
thumb|Po START II sutarties pasirašymo išmontuojami strateginiai bombonešiai
Branduoliniu nusiginklavimu vadinamas siūlomas branduolinio ginklo išmontavimas, ypač kalbant apie JAV ir TSRS (vėliau Rusijos) branduolinį arsenalą, kuris buvo nukreiptas viena prieš kitą.
Branduolinio nusiginklavimo šalininkai teigė, kad tai sumažins branduolinio karo tikimybę, ypač atsitiktinę tokio karo pradžią. Branduolinio nusiginklavimo kritikai teigia, kad toks procesas nesuderinamas su atgrasymo principu, kuris akivaizdžiai išsaugojo pasaulį nuo branduolinio karo.
Istorija
Jungtinėse Valstijose, kur pirmiausia buvo išrastas branduolinis ginklas, judėjimas už branduolinį nusiginklavimą susilaukė šalininkų jau pirmosiomis Šaltojo karo dienomis. Jie siūlė sukurti tarptautinę organizaciją, kuri prižiūrėtų, kad branduoliniai ginklai nebūtų kuriami. XX a. septintajame dešimtmetyje ėmė formuotis žymiai platesnis judėjimas prieš branduolinį ginklą, kurį palaikė ir branduolinių bombų bandymų pasėkmių baimė. Po Dalinės bandymų uždraudimo sutarties pasirašymo (1963), pagal kurią buvo uždrausti bandymai atmosferoje, branduolinio nusiginklavimo judėjimas kiek sumažėjo, o aštuntajame dešimtmetyje buvo iš dalies absorbuotas judėjimo prieš branduolinę energiją. Devintajame dešimtmetyje platus judėjimas už branduolinį nusiginklavimą vėl sustiprėjo, skatinamas ginklavimo varžybų suintensyvėjimo ir Ronaldo Reigano retorikos. Po šaltojo karo pabaigos branduolinio nusiginklavimo pastangos vėl ėmė mažėti.
TSRS pasisakančių prieš branduolinį ginklą buvo mažai, tuo labiau, kad nebuvo viešosios erdvės, kurioje tokie pasisakymai galėtų būti išsakyti. Prieš branduolinį ginklą galėjo pasisakyti tik garsūs asmenys, kurie mažiau bijojo valdžios susidorojimo, pvz., Andrejus Sacharovas, tačiau jų įtaka buvo menka.