cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lielstraupė
Paminklas
Lielstraupės ansamblį sudaro pilies rūmai su bokštu, bažnyčia, varpinė, viduramžių kapinės su akmeniniu kryžiumi, gynybinės sienos. Pilies rūmai pastatyti XIII a. antroje pusėje, 1684 m. pristatytas bokštas, 1743 m. rūmai įgavo baroko bruožų, po 1905 m. gaisro restauruoti (architektas V. L. N. Bokslafas). XX a. pradžioje pakito rūmų interjeras: įrengti barokiniai mediniai laiptai ir durys, krosnys pakeistos naujomis. 1970 m. pilis iš dalies renovuota.
Bažnyčia pastatyta XIII a., 1681–1684 m. restauruotas eksterjeras. 1730 m. trinavė bažnyčios erdvė transformuota į halinę, 1739 m. sukurtos medinės lubos, dekoruotos tapytais akanto lapų ir gėlių motyvais, 1938 m. jos uždengtos medinėmis voliutomis, kurias laiko akmeniniai piliastrai ir konsolės (architektas P. Arendsas).
1744 m. pilies kieme pastatyta medinė varpinė.
Titanikas (1997 filmas)
Titanikas  – 1997 m. JAV epinė romantinė drama, kurios režisierius, scenarijaus autorius ir vienas prodiuserių bei montuotojų James Cameron. Pagrindinius vaidmenis atliko Leonardo DiCaprio ir Kate Winslet.
Filmas pasakoja apie įsimylėjėlių kelionę Titaniku, atrastą meilę ir katastrofišką kelionės pabaigą. „Titanikas“ yra antras pelningiausias visų laikų filmas (po J. Cameron „Įsikūnijimo“), visame pasaulyje uždirbęs per 2,196 mlrd. JAV dolerių, bei pirmasis, pasiekęs 1 mlrd. pajamų ribą. Filmas pelnė daugybę apdovanojimų, nominuotas 14 „Oskarų“, 11 iš jų laimėjo. Įtrauktas į JAV Nacionalinį kino registrą.
Apdovanojimai ir nominacijos
Laimėjo šių nominacijų „Oskarus“:
Nominuotas, tačiau nelaimėjo:
Koprofagija
thumb|250px|Musė Chrysomya megacephala maitinasi išmatomis Koprofagija (, iš 'išmatos' + phagein 'ėsti, ryti')) - ekologinis reiškinys, kai mintama kitų gyvūnų išmatomis.
Koprofagija pagal būdingumą būna trejopa:
Aktajonas
Aktajonas (Aktaeonas) graikų mitologijoje – Aristėjo ir Autonojos iš Bojotijos sūnus, medžiotojas, kuris užsitraukė Artemidės rūstybę. Jį medžioklės meno išmokė kentauras Cheironas.
Koprofagija
Cekotrofija nėra koprofagija (nors cekotrofiniai gyvūnai ėda savo išmatas), kadangi jos atveju išmatos yra ne maisto (energijos) šaltinis, o virškinimo būdo ypatumas, palengvinantis celiuliozės virškinimą.
Žolėdžių mėšlo koprofagija
Ekologinėse sistemose susidaro dideli kiekiai žolėdžių mėšlo, kadangi didžioji dalis augalinio pašaro celiuliozės lieka nesuvirškinta. Žolėdžių mėšlas yra kaloringas (tebeturi daug energijos), todėl žmonės jį išdžiovintą naudoja kaip kurą (kiziakas), o kai kurie organizmai naudoja kaip maisto šaltinį. Dideli žolėdžių mėšlo kiekiai, nuolat susidarantys savanų, stepių ir kitų panašių biomų biogeocenozėse, buvo ir yra atsinaujinantis maisto išteklis, tad atsirado nemažai organizmų, besispecializuojančių misti žolėdžių mėšlu. Specializuotiems koprofagams būdinga:
Aktajonas
Artemidė maudėsi nuoga miške (ar oloje) netoli Bojotijos Orchomeno, kai Aktajonas užtiko ją. Jis sustojęs žiūrėjo, pakerėtas jos žavingo grožio. Kai ji pamatė medžiotoją, supykusi pavertė jį elniu. Tuo tarpu 50 Aktajono šunų neatpažindami savo šeimininko, pradėjo jį medžioti ir pasiviję mirtinai sukandžiojo. Vėliau šunys lodami pradėjo ieškoti savo šeimininko ir priartėjo prie Cheirono olos, kur jis juo nuramino Aktajono atvaizdu.
Koprofagija
Mėsėdžių ir visaėdžių išmatų koprofagija
Mėsėdžių išmatų gamtoje susidaro gerokai mažesni kiekiai, nes:
a) gyvūnėdžiai sudaro nedidelę gyvūnų dalį ekosistemose, todėl ir jų išmatų susidaro nedaug,
Aktajonas
Kitas Aktajonas paminėtas graikų mitologijoje - berniukas iš Korinto, Melisos sūnus, žuvęs nuo jį persekiojusios Archijo.
Koprofagija
Mėsėdžių ir visaėdžių išmatų koprofagija
b) gyvūnėdžių maistas lengvai suvirškinamas, todėl iš maisto susidaro gerokai mažesnis kiekis išmatų.
Šių gyvūnų išmatos gerokai mažiau kaloringos, jose nėra vyraujančios medžiagos (kaip kad celiuliozė žolėdžių mėšle). Dėl visų šių priežasčių neatsirado gyvūnų, specializuotų misti gyvūnėdžių mėšlu, ir juo minta gyvūnai, kurie minta įvairiomis atmatomis.
„Sėjamoji“ koprofagija
Yra nemažai rūšių (drambliai, pandos, koalos, hipopotamai ir kt.), kuriose jaunikliai suėda nedidelį kiekį suaugusiųjų mėšlo, kad jų virškinimo sistema „užsisėtų“ reikiamomis bakterijomis (naujagimių žarnynai būna visiškai sterilūs), padedančiomis virškinti augalinį maistą ir sudarančiomis reikiamą žarnyno bakterinę florą.
Lapūkavas (reikšmės)
Lapūkavas vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Kalnalaukis
Kalnalaukis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, šiauriniame Širvintų pakraštyje, prie Širvintų miško. Yra hipodromas. Kuriasi nausėdijos.
Slubicės
Slubicės – miestas vakarinėje Lenkijoje, Liubušo vaivadijoje. 16,8 tūkst. gyventojų (2008). Miestas išsidėstęs dešiniajame Odros krante, priešais Frankfurtą prie Oderio (Vokietija). Yra dvi bažnyčios, biblioteka, kolegija, pasienio postas.
Istorija
thumb|left|250px|Slubicių vaizdas nuo Frankfurto pusės thumb|left|250px|Paminklas [[Vikipedijai, pastatytas Slubicėse 2014 m.]]
Gyvenvietė minima nuo XII a., iki 1945 m. buvo Frankfurto dalis, buvo atskirta dėl politinių priežasčių (nubrėžus naują sieną tarp Lenkijos ir Vokietijos).
Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas – Lietuvos moterų korespondencinių šachmatų varžybos (čempionatas), kuriose išaiškinama tų metų Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionas ir kiti prizininkai (vicečempionas ir bronzininkas). Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatą rengia Lietuvos korespondencinių šachmatų federacija.
Istorija
Pirmasis čempionatas vyko nuo 1960 iki 1962 metų. Jame dalyvavo 8 žaidėjai. Nugalėjo šiaulietis Anicetas Uogelė. 2 vietą užėmė J. Sargūnas (Vilnius), 3-iąją – J. Daunys (Vilnius).
Vasilijus Griazevas
Vasilijus Griazevas (g. 1928 m. kovo 4 d. – 2008 m. spalio 1 d.) – tarybinis automatinių šaulių ir artilerijos ginklų konstruktorius.
1945 m. įstojo į Tulos mechanikos instituto Mašinų gamybos fakultetą, kurį baigė 1951 m. Paskirtas į 61-ąjį mokslinio tyrimo institutą Podolske (Rusija, Maskvos sritis), kur dirbo techniku, vyresn. inžinieriumi, skyriaus viršininko pavaduotoju, vyriausiuoju konstruktoriumi.
1966 m. perkeltas į Prietaisų gamybos konstravimo biurą viršininko pavaduotoju ir vyriausiuoju konstruktoriumi.
Pats kūrė ir vadovavo kuriant daug greitašaudžių automatinių GŠ patrankų modelių, skirtų aviacijai, laivų ir antžeminėms priešlėktuvinėms sistemoms, BMP-3 pabūklą 2А72, daug šaulių ginklų (pvz., pistoletas GŠ-18). Šiuo metu Rusijos ginkluotosios pajėgos naudoja vien tik V. Griazevo konstrukcijos mažakalibres automatines patrankas.
V. Griazevas buvo Tulos valstybinio universiteto Automatinių mašinų skaičiavimų ir projektavimo katedros vedėjas, profesorius. Parašęs virš 50 darbų automatinės šaulių ir artilerijos ginkluotės projektavimo ir tyrimų, ginkluotės efektyvumo, patvarumo, veiksnumo didinimo klausimais, 240 išradimų autorius. Tikrasis Rusijos Inžinerijos akademijos ir Rusijos raketų ir artilerijos mokslų akademijos narys.
Didysis baltasis garnys
Didysis baltasis garnys (Egretta alba, sin. Ardea alba, Casmerodius albus) – garninių (Ardeidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Baltasis garnys yra maždaug pilkojo garnio dydžio. Patinas visas baltas, pakaušio ir pagurklio plunksnos truputį pailgėjusios. Vasarą nugaros plunksnos būna puošnios su plačioms vėtyklėmis, ilgesnės net už uodegą. Pilka oda apie akis žalia. Snapas juodas, pamatinė jo dalis geltona. Kojos juodos. Rainelė geltona.
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo pietinės Čekijos, Slovakijos, Austrijos iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Dnepro, Dono, Volgos žemupius, Šiaurės Kazachstaną, Mongoliją, Amūro vidurupį, Primorę. Į pietus paplitęs iki okeaninių pakrančių, Irano, Mažosios Azijos, Balkanų pusiasalio. Taip pat gyvena Šiaurės ir Pietų Amerikoje, Afrikoje, Australijoje, Zondo salose, Naujojoje Zelandijoje. Žiemoja pietinėse arealo dalyse.
Anksčiau gyveno tik pietiniuose kraštuose, retkarčiais užklysdavo į Lietuvą.
Pirmąkart Lietuvoje pastebėtas 1959 m. Peri nuo 2006 m. Pasitaiko įvairiose Lietuvos vietose. Įprastas Nemuno deltoje, žuvininkystės tvenkiniuose. Kai kada stebimos paukščių sankaupos, kurias sudaro iki kelių šimtų paukščių. Nustatyta perėjimo atvejų (Elektrėnų, Pagėgių, Zarasų savivaldybėse).
Biologija
Perėjimo laikotarpiu aptinkamas didelėse pelkėse, upių senvagėse, ežerų pakrantėse, salose, apaugusiose plačia nendrių ir krūmų juosta. Maitinasi tiek sūrių, tiek gėlų vandenų seklumose, kanalų ir tvenkinių pakraščiuose, ryžių laukuose. Retesnis sausose ir šlapiose pievose. Per klajones gali sustoti prie įvairių seklių vandens telkinių.
Didysis baltasis garnys – atsargus, bailus paukštis. Maitinasi atvirose vietovėse, kad iš tolo pastebėtų priešą. Pabaidytas staigiai kyla aukštyn. Pakilęs iki tam tikro aukščio, ištiesia kojas atgal, kaklą sulenkia būdinga garniams „S“ forma ir, lėtai plasnodamas sparnais, skrenda tolyn nuo pavojaus vietos. Skrisdamas būna dar atsargesnis. Retai tupia į medžius. Aktyvus dieną, bet per vidurdienio karštį laikosi kolonijose.
Skrisdamas į pietus, prisijungia prie kitų būrių, dažnai – pilkųjų garnių. Peri kartu su garniniais bei irklakojiniais paukščiais. Dėtyje paprastai būna 3–4 kiaušiniai, kuriuos peri abu poros nariai apie 25 dienas. Jaunikliai lizdus palieka po maždaug 54 dienų.
Minta daugiausia žuvimis, varliagyviais, vabzdžiais ir jų lervomis, bestuburiais, augalais.
Lopas (pavardė)
Lopas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
HZ
HZ gali reikšti:
Lopas (pavardė)
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Lopienė (ištekėjusi moteris) ir Lopaitė (mergautinė pavardė).
HZ
Hz gali reikšti:
hz gali reikšti:
Lopas (pavardė)
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Alseikos
Alseikos – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Švėkšnos, prie kelio Švėkšna-Veiviržėnai; per kaimą teka upelė Alsė (Švėkšnalės kairysis intakas), vakariniu pakraščiu – Švėkšnalė (Ašvos deš. intakas). Ribojasi su Kalnalio, Stirpeikų, Jonikų ir Jurizdikos kaimais. Alseikų vakariniame pakraštyje yra kapinaitės, dar vadinamos Maro kapais, apaugusios ąžuolais (plotas 1 ha).
Atiro kultūra
Atiro kultūra – Šiaurės Afrikos paleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal Bir al Atiro viduriniojo paleolito gyvenvietę netoli Konstantinos miesto (Alžyras). Šios kultūros radinių tikriausiai aptikta Omane ir Taro dykumoje. Seniausi Atiro artefaktai yra 145 tūkst. metų senumo ir rasti Ifri n'Ammare Maroke. Kultūra išnyko prieš 20 tūkst. metų.
Alseikos
Etimologija
Kaimo vardas siejamas su pratekančiu Alsės upeliu (vandenvardinis vietovardis), nors gali būti kilęs ir iš pavardės Alseika („dusuliu sergantis žmogus“).
Istorija
Alseikų kaimas (služba Olseykiow) minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 7 šeimos. 1695 m. – 9 šeimos.
1904 m. Alseikose pas ūkininką Urboną Švėkšnos grafas Adomas Pliateris atlydėjo savo svečius Vilniaus generalgubernatorių kunigaikštį P. Sviatopolk-Mirskį, vėliau buvusį Rusijos Vidaus reikalų ministrą, Kauno gubernatorių Veriovkiną, prancūzų mokslininką Joseph de Baye (1853–1931 m.), tyrinėjusį lietuvių tautą ir jos papročius; jiems čia buvo surengtos kaimiškos vaišės ir pasisvečiavimas; jie gėrėjosi žemaičių tautiniais rūbais, dainomis ir šokiais ir stebėjosi kaimiečių svetingumu ir vaišingumu, taip pat Urbono gražiu ūkiu.
Pirmo pasaulinio karo metu (1915 m. kovo 13 d.), vokiečiams užimant Švėkšną, Alseikų kaime vyko smarkus vokiečių ir rusų dalinių susišaudymas.
1938 metų pavasarį Alseikose, ūkininko Bliūdžiaus sodyboje, vyko studentų ateitininkų šventė, kurioje dalyvavo studentai iš Klaipėdos Prekybos ir Pedagoginio institutų, Kauno Vytauto Didžiojo universiteto, Dotnuvos Žemės ūkio akademijos.
1958–1972 m. Alseikose buvo „Švėkšnos“ tarybinio ūkio skyriaus raštinė, 1967 m. pastatyti ūkio grūdų ir chemikalų sandėliai.
Kuleše Košcelnė
Kuleše Košcelnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į šiaurę nuo Mazovijos Vysokio ir apie 46 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Kuleše Košcielnės geležinkelio stotelė.
Alseikos
Žymūs žmonės
Alseikose gimė:
Kuleše Košcelnė
Istorija
1438 m. įkurta Kuleše Košcelnės Šv. Apaštalo Bartalomiejaus parapija. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 8 namai ir 33 gyventojai. 1874 m. pastatyta klebonija. 1915-1919 m. kaime vikaru dirbo kunigas Vaclovas Budrevičius. 1918-1926 m. pastatyta Kuleše Košcelnės Šv. Apaštalo Bartalomiejaus bažnyčia. 1921 m. kaime buvo 42 namai ir 278 gyventojai, iš kurių 185 žydai, 93 lenkai ir 1 rusas.
Atiro kultūra
Kultūra
Atiro kultūrai būdingi dviejų tipų antgaliai – su trumpomis ar ilgesnėmis įkotėmis, išryškintomis retušu, ir lapo formos su iš abiejų pusių plokščiai retušuotu paviršiumi. Lapo formos antgaliai siejami su vėlyvąja Atiro kultūra. Titnaginiai dirbiniai (gremžtukai, grandukai) apdirbti vadinamąja Levalua technika. Iki neolito pastebima Atiro kultūros įtaka į šiaurę nuo Sacharos. Priskiriama ankstyvojo Homo sapiens Mustjė kultūrai. Ją pakeitė Iberijos – Mauritanijos kultūra.
Estijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Estijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Sekierkai (reikšmės)
Sekierkais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Mirties angelas
Mirties angelas – angelas, nešantis mirtį, pasiglemžiantis žmogaus sielą. Minimas religiniuose tekstuose, sutinkamas meno kūriniuose, vartojamas kaip metafora.
Religijoje
Pasakojama, kad kai mirties angelas (vietomis Šėtonas, vietomis Samaelis) ateina žmogaus sielos, jis nešasi peilį, kurio gale yra trys lašai nuodų. Žmogus, išsigandęs juodo angelo, išsižioja, ir į jo burną suteka lašai, atnešantys mirtį. Pirmas lašas nutraukia gyvenimą, antras – tai mirties tulžis, o trečias užbaigia tai, kas pradėta. Tuos lašus ant peilio galo valdo demonas Niacrinelis, gyvenantis pragare.
Samaelis yra baisus juodas mirties angelas su dantytu peiliu ir ateina tik pas nusidėjėlius. Pas teisiuosius ateina angelas Gabrielis – jo peilis lygus ir nužudo švelniai.
thumb|left|180px|Mirties angelas [[Carlos Schwabe piešinyje Duobkasio mirtis]] Kiti judaizme su mirtimi siejami angelai yra Abadonas ir Azrailas.
Krikščionybėje mirties angelu dažnai įvardijamas arkangelas Gabrelius, kadangi atnešė Marijai žinią apie jos mirtį ir ėmimą į dangų. Taip pat mirties angelais dažnai įvardijami puolusieji angelai.
Mene
Mene mirties angelas dažniausiai vaizduojamas juodas, juodais sparnais, liūdnas. Jo vaizdinys neretai susilieja su giltinės, pavyzdžiui, vaizduojamas angelas su gobtuvu ir dalgiu. Mirties angelo tematika sukurta keletas filmų, kaip mirties metafora naudojamas literatūroje.
Kita
„Mirties angelo“ pravardė pritaikyta eilei žymių istorinių asmenybių, pagarsėjusių žmonių žudymu. Taip vadinti Jozefas Mengelė, Lui Antuanas de Sen Žiustas, Irma Gresė ir kt.
Esvatinio vėliava
thumb|250px|Esvatinio vėliava Esvatinio vėliava priimta 1968 m., spalio 6 d.
Vėliavoje esantis skydas ir dvi ietys simbolizuoja šalies globojimą nuo priešų.
Bear Grylls
thumb|180px|Bear Grylls Edvardas Maiklas Grylzas (, g. 1974 m. birželio 7 d.) yra britų avantiūristas, rašytojas ir televizijos žvaigždė. Geriausiai žinomas dėl savo dokumentinių laidų Born Survivor ir Man vs. Wild (Europoje žinoma kaip Ultimate Survival). Jis taip pat yra vienas iš jauniausių britų, kurie įkopė į Everesto kalną. Bear Grylls tai padarė būdamas 23 metų.
Asmeninis gyvenimas
Iki ketverių metų Grylls augo Donaghadee mieste šiaurinėje Airijoje, kai jis ir jo šeima išsikraustė į Bembridžą Vaito Saloje. Jis yra politiko Sero Michael Grylls ir Sarah Ford sūnus. Jo šeimoje buvo gausu politikų, dėstytojų, karių ir dvasininkų.
Grylls mokėsi Etono koledže ir Londono universitete. Jis išmoko kopinėti ir buriuoti iš savo tėvo, kai dar buvo visiškai jaunas. Bear turi antro dan lygio juodą diržą Kyokushin karate. Šiuo metu jis praktikuoja jogą ir ninjutsu. Nuo aštuonerių metų Bear Grylls aktyviai dalyvauja skautų veikloje. Kalba anglų, ispanų ir prancūzų kalbomis. Grylls yra krikščionis ir apibūdina savo tikėjimą, kaip savo gyvenimo "stuburą". Bear susituokė su Cannings Knight 2000 metais. Jie turi tris sūnūs: Jesse, Marmaduke ir Huckleberry.
Televizija
Bear Grylls yra išgyvenimo ekspertas, tai jis parodo savo paties kurtose dokumentinėse laidose. Discovery kanalo rodomoje laidoje Ultimate Survival jis demonstruoja savo gebėjimus išgyventi įvairiose pasaulio vietose – nuo dykumų iki Sibiro gūdumos.
Ernest-Alexandre Goüin
Ernestas Aleksandras Guenas (1815 m. liepos 22 d. Tūre, Prancūzija – 1885 m. kovo 24 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Prancūzijos mašinų ir metalo konstrukcijų gamintojas, inžinierius statybininkas ir verslininkas.
Biografija
Kilęs iš garsios bankininkų ir verslininkų giminės, tėvas buvo verpimo fabriko savininkas Nanto. 1836 m. Ernestas Guenas pradėjo studijuoti garsiojoje Paryžiaus politechnikos mokykloje, po to šeima jį pasiuntė tęsti industrines studijas į Angliją. Po baigimo gyveno ir darbavosi Didžiojoje Britanijoje, kurį laiką Mančesteryje atrinkinėjo lokomotyvus prancūziškai bendrovei Compagnie du chemin de fer de Paris à Orléans. Vėliau grįžo į gimtąją šalį ir Paryžiuje sėmėsi patyrimo vadovaudamas gamybinėms dirbtuvėms geležinkelių įmonėje Compagnie du chemin de fer de Paris à Saint-Germain.
1846 m. Paryžiaus šiauriniame priemiestyje Batignolles įkūrė savo įmonę Ernest Goüin et Cie, kurioje gamino lokomotyvus geležinkeliams, stakles verpykloms ir kt. Tuo metu kilo geležinkelių statybų bumas ir pasipylė užsakymai metalinių tiltų gamybai. 1867 m. E.A.Guenas savo įmonę pervadino į Société de Construction des Batignolles (šiandien geriau žinoma Spie Batignolles pavadinimu) ir pradėjo specializuotis  projektuotuojant  ir gaminant metalines konstrukcijas geležinkeliams bei kt. objektams.
Pastatyti objektai
thumb|right|250px|Geležinkelio tilto per [[Nemunas|Nemuną Kaune brėžiniai]]
Be išvardytų objektų buvo ir daugybė smulkesnių užsakymų tiek Prancūzijoje, tiek ir kt. pasaulio šalyse.
Įvertinimas
thumb|right|250px|Inžinieriaus pavardė ant Eifelio bokšto Paryžiuje
Šaltiniai
‎
Ločeris
Ločeris − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šafrankai (reikšmės)
Šafrankais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Ločeris
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Ločerienė (ištekėjusi moteris) ir Ločerytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pranciškus Skorina
Pranciškus Skorina (Franciscus Skorina gimęs, manoma, 1486 arba 1490 m. Polocke – 1540 arba 1551 m. Prahoje) – rusėnų kilmės LDK visuomenės veikėjas, išspausdinęs pirmąją knygą Lietuvoje (Vilniuje) rusėnų kalba. Skorina buvo vienas žymiausių to meto žmonių, vienas didžiųjų humanistų.
Biografija
Skorina gimė Polocke, anais laikais žymiame prekybos centro mieste, pirklių šeimoje. Skorina pasiekė aukštą humanitarinį išsilavinimą.
Jis studijavo Krokuvos universitete, kur 1506 m. gavo laisvųjų mokslų bakalauro laipsnį (laisvieji menai, arba mokslai, buvo septyni: gramatika, logika, retorika, muzika, aritmetika, geometrija ir astronomija).
Paskui jis atvyko į Prahą, žymų slavų kultūros centrą, kuriame tebebuvo gyvos Jano Huso tradicijos, plito humanizmo idėjos. Čia Skorina turtingų Vilniaus miestelėnų padedamas, 1517 m. įkūrė spaustuvę. Joje išspausdino „Psalmyną“ (1517 m.) ir „Rusų bibliją“ – Senojo Testamento 22 knygas (1518–1519 m.). Tuos kuklius ir patogius, mažo formato ir pigius, tačiau labai skoningai apipavidalintus leidinius Skorina skyrė liaudžiai šviesti – paprastiems žmonėms gerai pamokyti. thumb|left|150px|Mažoji kelionių knygutė 1519 m. Skorina išvyko iš Prahos ir sugrįžo į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę, atsigabendamas su savimi spaustuvės reikmenis ir popieriaus atsargų. 1522 m. gegužės 20 d. Vilniaus burmistro Jokūbo Babičiaus namuose jis įkūrė pirmąją spaustuvę LDK. 1522 m. Pranciškus Vilniuje išleidžia „Mažąją kelionių knygelę“ su kalendoriumi.
1525 m. šioje spaustuvėje išspausdino ir pirmąsias knygas – „Apaštalas“ («Апостол») ir „Mažoji kelionių knygutė“ («Малая подорожная книжица»). Pirmąjį leidinį sudarė vadinamieji apaštalų laiškai iš Naujojo Testamento, o antrąjį – psalmių ir įvairių didaktinių pamokymų rinkinys.
1530 m. po Vilniaus gaisro, sunaikinusio didelę miesto dalį, o kartu, matyt, ir spaustuvę, Skorina išvyko į Karaliaučių, kur tikėjosi gauti paramos iš kunigaikščio Albrechto. Tačiau atkurti Vilniuje spaustuvę ir atgaivinti knygų leidybą jam nepavyko. Apie tolimesnį Skorinos gyvenimą mažai kas težinoma.
Skorina stengėsi rašyti paprasta, šnekamąja baltarusių liaudies kalba. Jo leidiniai pasižymėjo aukšta spaudos technika, poligrafine kultūra: aiškiu ir stilingu šriftu, turtinga ornamentika (vinjetėmis, inicialais), puikiomis graviūromis. Jie buvo plačiai skaitomi, skatino ir kitus rūpintis knygų leidimu. Skorinos leidiniai pradėjo knygų spausdinimo tradiciją Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.
Žeimeliai (Molėtai)
Žeimeliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ūtos.
Viktors Morozs
Viktoras Morozas (Viktors Morozs, g. 1980 m. liepos 30 d.) – buvęs Latvijos futbolininkas, saugas.
Savo karjerą pradėjo klube FK Valmiera, o 1999 m. perėjo į Skonto FC. Latvijos rinktinėje Morozas debiutavo 2002 m. liepą rungtynėse prieš Azerbaidžaną.
Slovėnija Eurovizijoje
thumb||right|200px|[[Alenka Gotar 2007 m.]] thumb||right|200px|[[Rebeka Dremelj 2008 m.]] thumb||right|200px|[[Ansambel Roka Žlindre ir Kalamari 2010 m.]] thumb||right|200px|[[Eva Boto 2012 m.]] thumb||right|200px|[[Hannah Mancini 2013 m.]]
Nuo pusfinalio įvedimo 2004 m. Slovėnijai ilgus metus nepavyko patekti į finalą. Tačiau 2007 m. Alenka Gotar pirmą kartą šalis pateko į finalą su daina „Cvet z juga“. Finale ji užėmė 15 vietą. 2011 metais Maja Keuc su daina „Vanilija“ užėmė 13 vietą – Slovėnijos geriausias rezultatas nuo 2002 m.
Barzdaskutys
thumb|Barzdaskutys [[Viduramžiai|Viduramžių festivalio metu (Kaltenberg, 2005 m.)]] thumb|right|200px|Pastatas [[Pilies gatvėje Vilniuje, kuriame cechas XVII a. nuomojosi patalpas]] thumb|200px|Barzdaskučių cecho herbas thumb|200px|Barzdaskutys apie [[1568 m.]] Barzdaskutys (cirulninkas, nuo ) – istorinė amatininko profesija. Barzdaskučio veiklos sritys – kūno priežiūra, medicina (pvz., chirurgija; tiesa, savamokslė, primityvi).
= Barzdaskutys-chirurgas = Barzdaskučiai-chirurgai (kirpėjai-chirurgai, cirulninkai) – viduramžių medicinos darbuotojų luomas. Tai nebuvo tikrieji gydytojai, nes neturėjo aukštojo ar bet kokio mokslinio išsilavinimo. Jie gydydavo paprastus gyventojus. Daugiausia užsiiminėjo primityvia chirurgija, statė taures, valydavo vidurius, nuleisdavo kraują, gydė ir siuvo paviršines ir gilesnes žaizdas, atstatydavo išnarintus sąnarius, sudėdavo lūžusius kaulus. Neatlikinėjo tik išvaržos, kataraktos, ir šlapimo pūslės akmenų šalinimo procedūrų, nes tai atlikdavo specializuoti gydytojai.
= Lietuvoje = 1509 m. Lietuvoje buvo patvirtintas barzdaskučių – chirurgų cecho statutas. Vėliau paplito toks cechas vadinosi „Vilniaus chirurgijos brolija“. Surašyti įstatai, kuriais nustatomi tarpusavio santykiai, cecho narių kategorijos, teisės ir pareigos, profesinės etikos taisyklės.
Grupės
Buvo 3 cirulninkų grupės:
Reikalavimai stojant į cechą
Kandidatas į mokinius, būtinai vyras, ne pirtininkų vaikas, turi mokėti pagaląsti chirurginius įrankius, gaminti tam tikrus tepalus, mostis: rusišką ir rudą, miltelius sulaužytiems kaulams gydytis. Kiek vėliau reikėjo atsakyti į klausimus apie žaizdų, opų, išnarinimų ir lūžių gydymą. Iš pradžių mokinys gyvena pas „masterį“ kaip padėjėjas, sumoka mokestį ir galiausiai iškelia pietus mokytojo šeimai. Po 3 metų mokinys tapdavo pameistriu, dar vėliau jis tapdavo „masteriu“ (po metų menkai apmokamo darbo pas „masterį“ ir profesinio egzamino).
Vilniaus chirurgų cechas gyvavo iki 1893 m., kai Rusijos imperijoje likviduojama cechinė amatininkystė. Tiesa, cechas buvo išlaikęs tik pavadinimą, nes kai VU Medicinos fakultetas (įkurtas 1781 m.) pradėjo rengti ne tik vidaus ligų gydytojus, bet ir chirurgus, cecho reikšmė labai sumenko. Cechas dar mėgino savo narius apmokyti, bet vis tiek atsiliko nuo fakulteto auklėtinių, todėl visuomenės akyse jie beliko tik paprasti kirpėjai. Nariai dar kurį laiką dirbo atokesnėse vietovėse, kur trūko gydytojų ir felčerių.
= Šaltiniai =
Цирюльник
Kryptukas
thumb|right|200px|Vokiško [[pistoletas-kulkosvaidis|pistoleto-kulkosvaidžio MP5 taikiklio vaizdas. Centre matyti kryptukas, apsaugotas žiediniu saugu.]] thumb|right|200px|Tarybinio [[kulkosvaidis|kulkosvaidžio RPD vamzdis. Matyti pusžiedžio formos saugu pridengtas kryptukas.]]
Kryptukas  – šaulių ginklo taikiklio dalis, priešakinis taikinio ieškiklis, esanti ant vamzdžio galo, netoli vamzdžio žiočių, kuri padeda nusitaikyti į taikinį.
Kryptukai būna:
Kuleše Litevka
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 13 namų ir 69 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 22 namai ir 110 gyventojų.
Paranoja (filmas)
Paranoja  – 2000 m. JK trileris, kuriame pagrindinį vaidmenį atlieka Džesika Alba. Peržiūros amžiaus riba : N-14.
Filmo premjera įvyko 2000 m. kovo 30 d. Briuselio tarptautiniame fantastinių filmų festivalyje.
Siužetas
Kloja – kylanti Londono mados žvaigždė, bet jos asmeninį gyvenimą trikdo keisti vakariniai skambučiai, kai po darbo ji grįžta namo. Mat kainynas Klaivas, gyvenantis prieš jos langus, dievina Kloją ir vakarais stebi ją žiūronais pro langą. Netikėta naujo Klojos draugo Braino dovana ir pakvietimas su draugais praleisti laiką vakarėlyje nuošaliame užmiesčio name, kaip tik tai, ko reikia Klojai.
Bet keistas užmiesčio namas, jo gyventojai ir dar keistesnės jų rengiamos nakties pramogos. Prabudusi naktį, Kloja aptinka vaizdo kasetę su vakarėlyje filmuotais vaizdais. Kloja supranta, kad tais kuriais ji pasitikėjo labiausiai, kelia jai didžiausią pavojų…
Aktoriai
ir kt.
Alachuela
Alachuela  – miestas vidurio Kosta Rikoje, Centriniame slėnyje, į šiaurės vakarus nuo šalies sostinės San Chosės; provincijos centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas bei geležinkelis, jungiantis vandenynų pakrantes (Limonas-Puntarenasas). Šalia yra pagrindinis šalyje Chuano Santamarijos tarptautinis oro uostas.
Maisto, medžio apdirbimo, tekstilės, avalynės pramonė. Eksportas ir prekyba cukrumi, kava, tabaku, kukurūzais, pupelėmis, vaisiais, gėlėmis, pieno produktais. Turizmas.
Istorija
Kolonizatoriai pradėjo kurtis 1650 m. Vietovė pradėta vadinti La Lachuela (La Lajuela). Oficialiai gyvenvietė įkurta 1782 m. 1812–1824 m. miestas vadintas Viljahermosa (Villahermosa). 1830–1834 m. Alachuela buvo viena iš Kosta Rikos sostinių.
Kuikurai
Kuikurai – Pietų Amerikos indėnų gentis, gyvenanti Brazilijoje, Mato Groso valstijoje, aukštutiniame Šingu upės baseine. Priskiriami šingu gentims. Kalba karibų šeimai priklausančia kuikurų kalba. Gentį sudaro ~500 žmonių, gyvenančių trijuose kaimuose: Ipatse (pagrindinis kaimas), Ahukugi ir Lahatuá. Dar apie 50 kuikurų gyvena aravakų Yawalapiti kaime prie Tuatario upės žiočių.
Kaimą sudaro didelė aikštė, o namai išdėstyti jos pakraščiuose. Aikštės centre atliekamos ceremonijos, ritualai, čia stovi pastatas, kuriame saugomi tam reikalingi atributai (fleitos, kaukės). Namai dideli, sudėtingos architektūros. Gyvenami vienos ar daugiau išplėstinių šeimų.
Kuikurai verčiasi daugiausia manijokų auginimu ir žvejyba, užsiima rankiojimu. Turi išvystytą pynimo amatą.
Tikėjime vyrauja šamanizmas.
Lincoln MKS
Lincoln MKS yra prabangus didelės klasės sedanas, kurį gamina koncerno „Ford Motor Company“ dukterinė įmonė, markė Lincoln. MKS pirmą kartą buvo pristatytas kaip koncepcinis automobilis, 2006 metų sausį vykusioje Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje, vėliau 2007 metų lapkritį vykusioje Los Andželo automobilių parodoje buvo pristatyta galutinė automobilio versija. Prekyboje automobilis pasirodė kaip 2009 metų modelis, kurio gamyba prasidėjo 2008 metų gegužę.
Glapas
Glapas (m. apie 1273 m.) – Prūsijos Varmės didžiūnas vitingas.
Biografija
Per 1260–1274 m. Didįjį prūsų sukilimą prieš Vokiečių ordiną varmių karo vadas. Iki 1264 m. su pagudėnų vadu Auktuma išvijo kryžiuočių įgulas iš keliolikos pilių, tarp jų iš Varmės vyskupo Brunsbergo (, dab. Branevas) ir Heilsbergo pilių. Kryžiuočiai pasitraukė į Elbingo pilį. 1266 m. staigiu puolimu sugriovė Brandenburgo pilį Notangoje.
Buvo išduotas priešui Sleinavo, kuris įkalbėjo jį apie 1273 m. pulti vokiečių pilaitę Aismarių pakrantėje, priešais Brandenburgą, o pats apie tai pranešė Karaliaučiaus komtūrui. Sutartu laiku kryžiuočiai iš pasalų išžudė varmius, o Glapą pristatė į Karaliaučių. Komtūro įsakymu jis pakartas ant kalvos į vakarus nuo pilies. Vėliau kalnas ilgai buvo vadinamas Glapo kalnu, vėliau – Rollberg. Po jo mirties sukilimas Varmėje baigėsi.
AT123
AT123 – Austrijos Žemutinės Austrijos žemės Sankt Pelteno krašto apskrities, vok. Bezirk Sankt Pölten-Land administracinių vienetų suskirstymas pagal LAU, smulkių vietinių administracinių vienetų suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistemą.
LAU vietiniame lygmenyje pratęsia NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą, patvirtintą 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Išvaduotojo Generolo Bernardo O'Higinso regionas
Išvaduotojo Generolo Bernardo O’Higinso regionas  – regionas centrinėje Čilės dalyje. Ribojasi su Valparaiso ir Santjago regionu šiaurėje, su Maulės regionu pietuose ir Argentina (Mendosos provincija) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Rankagva.
Regionas pavadintas vieno iš Čilės nepriklausomybės kovotojų, Bernardo O’Higinso garbei.
Geografija
Centrinę regiono dalį užima Vidurio Čilės slėnis, persipynęs su pakrante besidriekiančiu Čilės pakrantės kalnagūbriu. Rytuose iškilę Andų kalnai (aukštis iki 4860 m, Palomos kalnas). Iš Andų ledynų išteka trumpos, bet vandeningos upės – Kačapoalis, Sipresas, Tingiririka. Įkurtas Sipreso upės nacionalinis parkas.
Didier Ya Konan
Didijė Ja Konanas (Didier Ya Konan; g. 1984 m. gegužės 22 d.) – Dramblio Kaulo Kranto futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Vokietijos klubo „Hannover 96“ žaidėjas.
Pradžioje rungtyniavo gimtosios šalies klube „ASEC Mimosas“, su juo tapo rezultatyviausiu AFC Čempionų lygos žaidėju. 2006 m. išvyko į Norvegiją.
Akis
thumb|right|20|Vabzdžių facetinės akys Akis – gyvūnų jutimo organas. Akis reaguoja į fizinį dirginimą, kurį sukelia tam tikro diapazono elektromagnetinės bangos.
Medelynas (Šiauliai)
Medelynas – Šiaulių miesto dalis, esanti 3–5 km į šiaurę ir šiaurės vakarus nuo miesto. Teritorija priklauso Medelyno seniūnijai.
Akis
Rūšys ir funkcijos
Pačias primityviausias akis turi kai kurios jūrinės apvaliosios kirmėlės. Plėšriosios daugiašerės žieduotosios kirmėlės jau turi gerai išsivysčiusias sudėtingas, gebančias akomoduoti akis. Vėžiagyvių akys dviejų tipų: paprastos ir sudėtinės (facetinės).
Medelynas (Šiauliai)
Geografija
Rytine rajono riba eina geležinkelis į Rygą, skiriantis nuo Gubernijos rajono, pietuose ribojasi su Vijoliais, vakaruose ir šiaurės vakaruose rajonas siekia šiaurinį Šiaulių miesto aplinkkelį, vakaruose ribojasi su Kadagyne, šiaurėje su Pakarčiūnais, Vinkšnėnais ir Šiaulių rajonui priklausančiu Bridų gyvenamuoju kvartalu. Rajono rytinė dalis pagal geležinkelį skirta pramonei, likusi teritorija užstatyta mažaaukščiais gyvenamaisiais namais.
Akis
Rūšys ir funkcijos
Facetinė akis susideda iš daugybės vienodos sandaros smulkių šešiakampių atskirų akelių – omatidijų, kurių kiekviena mato tik dalį daikto. Todėl toks matymas vadinamas mozaikiniu. Tokias pat akis turi vabzdžiai (pav.). Paprastos akelės yra smulkių apskritų kaip sagutės gumburėlių pavidalo, dažnai kitokios spalvos, negu fonas. Tokių akelių būna 1-3. Vorų paprastos akelės yra galvakrūtinės priekinėje dalyje. Jų būna nuo 2 iki 12, ir išsidėsčiusios 2-3 eilėmis. Geriausias regėjimas būdingas šokliavoriams. Dvigeldžiai moliuskai tikrųjų akių neturi, bet kai kuriems būdingos antrinės kilmės paprastos akelės, išsidėsčiusios mantijos pakraščiuose.
Stuburinių akys
Daugelio stuburinių akys projektuoja vaizdą į šviesai jautrų sluoksnį, vadinamą tinklaine. Iš ten nerviniu impulsu vaizdas perduodamas per regėjimo nervą į smegenis. Dabar gyvenantys stuburiniai turi tik dvi išsivysčiusias akis, tačiau kai kuriose rūšyse aptinkama labai redukuotų trečiosios (pakaušyje buvusios) akies liekanų. Ši akis, nors jau redukuota ir padengta skaidrių žvynų sluoksniu, vis dar palyginus lengvai atpažįstama tuataroje. Tuataros trečioji akis turi rageną, lęšiuką, rainelę ir nervais sujungta su smegenimis. Kai kurių kitų driežų, reptilijų ir žuvų viršugalvyje vis dar aptinkama šviesai jautri dėmė. Tikėtina, jog gilioje praeityje būta tris gerai išvystytas akis turėjusių stuburinių.
Kuleše Podlipnė
Kuleše Podlipnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Kuleše Košcelnės, apie 11 km į šiaurę nuo Mazovijos Vysokio ir apie 45 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Akis
Stuburinių akys
Žuvų akys gerai išsivysčiusios, todėl jos mato daiktų formą ir spalvą. Kitų stuburinių akys pateiktos lentelėje.
Medelynas (Šiauliai)
Istorija
Pavadinimas kilęs nuo medelynu vadinto Vinkšnėnų vaismedžių sodininkystės ūkio gyvenvietės. Sodininkystės ūkį sujungus su Bridų kolūkiu gyvenvietė buvo prijungta prie miesto ir nuo 1962 m. pradėjo plėstis, užimdama naujas pamažu naikinamo sodo žemes.
Kuleše Podlipnė
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 7 namai ir 35 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 9 namai ir 59 gyventojai.
Medelynas (Šiauliai)
Istorija
Už aplinkkelio esantis miškas dar ir dabar vadinamas prieš Pirmąjį pasaulinį karą šią miško dalį saugojusio eigulio Bartašiaus vardu. I pasaulinio karo metais prie miško įvyko didelis vokiečių susirėmimas su kazokų būriu. Kazokai iškapojo daug vokiečių pėstininkų. To karo metu tiesiant Šiaulių – Rygos geležinkelį šiame ruože dirbę belaisviai rusai pasipriešino vokiečiams. Už tai vokiečiai Bartašiaus miško pakraštyje sušaudė apie 200 belaisvių.
Infrastruktūra
Medelyno pietinėje dalyje yra antroji pagal galingumą Šiaulių miesto Birutės vandenvietė, kurioje 2000 m. sumontuoti vandens kokybės gerinimo įrenginiai. Vandenvietėje veikia 33 gręžiniai nuo 180 iki 215 m gylio, kurių bendra galia 32 000 m³ geriamojo vandens per parą.
Medelyne veikia kelios metalo prekybos ir perdirbimo įmonės, prekybiniai sandėliai, tačiau jų susisiekimas su miestu ir aplinkkeliais apsunkintas dėl siaurų gatvių. Planuojama Sodo ir V. Bielskio gatves sujungti su aplinkkeliu. 1990 m. pastatytą AB „Šiaulių energija“ Šiaurinę katilinę, bankrutavus įmonėms, kurių aprūpinimui garu ir šilumos energija ji buvo skirta, 2007 m. rengiamasi užkonservuoti.
Samora Machel
Samora Mašelas (1933 m. rugsėjo 29 d., Chilembene, Mozambikas – 1986 m. spalio 19 d. žuvo aviakatastrofoje) – vienas žymiausių Afrikos politinių veikėjų, pirmasis Mozambiko prezidentas.
Biografija
Gimęs vargingų medvilnės plantacijų darbininkų šeimoje galėjo lankyti tik katalikų misionierių mokyklą. Dirbo PAR šachtose. Vėliau studijavo teologiją Lorenco Markeso misijoje. Tačiau bestudijuodamas susipažino su Mao Dzeduno ir Ganos lyderio Kvamės Nkrumos teorijomis ir įsijungė į kova prieš Portugalijos kolonizatorius. 1962 m. įstojo į Eduardo Mondlanės vadovaujamą marksistinį Mozambiko išvadavimo frontą (FRELIMO, Frente de Libertação de Moçambique). Porą metų mokėsi karybos slaptose bazėse. o 1964 m. jau dalyvavo pirmosiose kovose su Portugalijos kariuomene. 1970 m. buvo paskirtas visos FRELIMO armijos vadu.
1974 m. Portugalijoje nugalėjus revoliucijai kolonijinę kariuomenę buvo pradėta išvesti iš Angolos, Žaliojo Rago salų, Mozambiko. 1975 m. birželio 25 d. Mozambikas gavo nepriklausomybę, o FRELIMO įgijo realią jėgą ir tapo partija. S. Mašelas buvo išrinktas šalies prezidentu.
Siekdamas padėti išsivaduoti ir kitoms Afrikos tautoms, S. Mašelas suteikė karines treniruočių bazes Pietų Afrikos, Rodezijos (dabar – Zimbabvė), išsivaduojamiesiems judėjimams, todėl prasidėjo konfliktai su šių kraštų valdžia ir jų remiamomis ginkluotomis formuotėmis, tokiomis, kaip PAR remiamu judėjimu RENAMO, (Resistência Nacional Moçambicana). Ekonomiškai šalis buvo palaikoma tik TSRS, bet ši parama buvo epizodinė, todėl šalis skurdo. Nepaisant to, S. Mašelas liko populiarus.
1986 m. spalio 19 d. grįžtant į Lusaką, S. Mašelo lėktuvas Tu-134 atsitrenkė į Lebombo kalnus prie sienos su Pietų Afrikos Respublika. Mašelas ir dar 24 jo palydovai žuvo, bet 9 liko gyvi. Iš pradžių dėl aviakatastrofos buvo apkaltinti kalnuose pasiklydę rusų lakūnai, bet vėliau buvo manoma, kad tuomet PAR slaptosios tarnybos panaudojo prietaisą, išvedantį iš rikiuotės lėktuvo navigacines sistemas.
Samoros Mašelo įpėdiniu prezidento ir FRELIMO vadovo postuose tapo Ž. Čisanas. S. Mašelo žmona Gracia 1998 m. ištekėjo už Pietų Afrikos Respublikos prezidento Nelsono Mandelos.
Idėjų kalvė
Idėjų kalvė, smegenų centras – nuolatinė asmenų grupė, kartu kelianti, plėtojanti ekonomines strategijas, veiklos programas, skatinanti diskusijas kokių nors idėjų pagrindu ir pan. Kai kurios kalvės iš principo nepriima valstybės finansavimo, kitais atvejais šis finansavimas yra svarbi jų pajamų dalis. Dauguma jų visgi nėra „liaudies judėjimai“, labiau tai savo kompetenciją pabrėžiančios elitinės grupės.
Paplitimas
Praeityje šios kalvės buvo labiau būdingos išvystytoms Vakarų valstybėms, bet šiuo metu jų yra ir tokiose šalyse kaip Libanas, Bulgarija, Senegalas, Tailandas ir panašiai. Jų labai padaugėjo nuo maždaug 1970 m ir dabar beveik kiekviena bent keletą milijonų gyventojų ir bent pakenčiamą informacijos laisvę turinti valstybė paprastai turi ir savo idėjų kalvę.
Veikla
Idėjų kalvės nagrinėja esamas politines problemas, siūlo sprendimus valstybinėms insitucijoms, vienaip ar kitaip įvertina valstybės vykdomas programas ir projektus. Jos taip pat gali skleisti idėjas tiesioginiu bendravimu, renginiais ar per socialinius tinklus. Jose gali formuotis būsimi politikai bei vyriausybės nariai.
Tipai
Labiausiai paplitę keturi idėjų kalvių tipai: akademinis, užsakomųjų tyrimų, idėjas remiantis ir politinių partijų.
Akademinė ir užsakomųjų tyrimų kalvės turi panašumų: abi stengiasi pritraukti rimtus akademinius laipsnius turinčius, prestižinius universitetus baigusius narius ir dalyvius, ir abi skiria daug dėmesio moksliniams metodams, siekdamos pateikti savo išvadas kaip objektyvias ir patikimas. Šie tipai skiriasi finansavimu. Akademinės kalvės daugiausia finansuojamos įvairių fondų, korporacijų ir pavienių asmenybių, kurie visi įtakoja nagrinėjamų temų pasirinkimą. Jos daugiausia skelbia straipsnius ir monografijas. Užsakomųjų tyrimų kalvė daugiausia remiasi valstybės institucijų užsakomaisiais tyrimais ir dažniausiai tiesiog pateikia savo analizės rezultatus užsakovams.
Idėjas remiančios ir politinių partijų kalvės irgi tarpusavyje panašios. Idėjas remianti kalvė, nors ir išsaugodama formalią nepriklausomybę, yra susijusi su kokios nors konkrečios grupės ideologija bei interesais. Jos nariai linkę žiūrėti į savo pastangas kaip į „karą, kurį būtina laimėti“ ir gana dažnai neturi tiek gilaus akademinio išsilavinimo kiek pirmosios dvi grupės. Politinės kalvės derina savo veiklą su konkrečia politine partija, jos programa. Jų dalyviai neretai yra esami ar buvę šios partijos nariai.
Kalvei tenka pasirinkti tarp atviro atstovavimo konkrečioms idėjoms ar deklaruojamo neutralumo ir nesuinteresuotumo. Neutralus požiūris gali pritraukti daugiau įvairių rėmėjų ir įvairiopos žiniasklaidos dėmesio. Iš kitos pusės, aiškus atstovavimas geriau pritraukia būtent atstovaujamų idėjų šalininkus, tiek rėmėjus, tiek ir jais susijusią žiniasklaidą.
Ribakai (reikšmės)
Ribakais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Lucas
Lucas − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šacilai (reikšmės)
Šacilais vadinamos šios gyvenvietės:
Optimist
Optimist – viena populiariausių mažųjų sportinių jachtų klasių pasaulyje.
Šiomis jachtomis pradeda buriuoti patys jauniausi ir mažiausi buriuotojai – vaikai, kadangi yra svorio bei amžiaus cenzas – 16 metų, peržengę tam tikro svorio arba šio amžiaus ribą vaikai turi rinktis kitos klasės jachtas: lazer, europa, cadet ir daugelį kitų paplitusių sportinių jachtų pasaulyje.
Lietuva
thumb|left|200px| Lietuvoje šiomis jachtomis pradėta buriuoti dar 1971 m. Sovietmečiu respublikoje vykusiose regatose dalyvaudavo 20-40 sportininkų. Regatas organizuodavo „Nemuno“, vėliau „Žalgirio“ draugijos. Dabar, pagrinde, veikla vykdoma klubuose. Tradiciškai stipriausi būdavo Kauno ir Nidos buriavo mokyklų sportininkai. Ši jachtų klasė buvo populiari ir Vilniuje bei Klaipėdoje.
Lietuvos Optimistų asociacija gyvuoja nuo 1995 metų. Tikslas – dalyvauti oficialiose ISAF regatose ir čempionatuose. Pirmasis LOA prezidentas – Rimantas Stropus.
Dabartinei – Lietuvos Optimist jachtų klasės buriuotojų asociacijai (LOJKBA), perregistruotai 2005 m. gegužės 31 d., vadovauja prezidentas, buvęs ilgametis Lietuvos rinktinės narys „FD“ („Skrajojančio olando“) bei „Soling“ olimpinėse, taip pat ir „Cadet“, „420“, „470“ klasėse, Arūnas Burkšas. Prasiplėtė asociacijos tikslai – be dalyvavimo kontinento ir planetos čempionatuose, vystyti, plėsti, propaguoti buriavimo sportą, rūpintis Lietuvos vaikų ir jaunimo užimtumu, tvirtėjimu, jūrinių tradicijų puoselėjimu.
Iki Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo, tuometiniuose Tarybų Sąjungos čempionatuose du lietuvių „Optimistai“ yra iškovoję aukso medalius: 1975 m. Gintaras Jaškūnas (Vilnius) ir 1978 m. Šarūnas Abraitis (Kaunas).
Visi ligšioliniai Lietuvos olimpiečiai – buvę aukšto lygio Optimist vairininkai. Labai aukštas Gintarės Volungevičiūtės pasiekimas – sidabro medalis Laser Radial klasėje 2008 m. Pekino Olimpinėje regatoje. Ji – keliskart Lietuvos čempionė „Optimist“ klasėje. Europos ir Pasaulio čempionas Laser Radial klasėje, olimpietis Raimondas Šiugždinis savo laiku taip pat buvo nepralenkiamas „Optimistas“ Lietuvoje. Šių dienų, po Nepriklausomybės atkūrimo (nuo 1990 m.), kol kas geriausias Lietuvos Optimist klasės pasiekimas – kauniečio Marčio Pajarsko 12 vieta 2008 m. Europos Čempionate Italijoje.
Šiai dienai Lietuvos OJKBA vienija virš 100 jaunųjų buriuotojų. Ypač aktyvūs optimistais buriuojantys ir nacionalinėse bei tarptautinėse regatose dalyvaujantys Kauno, Klaipėdos ir Neringos miestų klubų nariai. Nacionalinėse varžybose dalyvauja ir Vilniaus, Šiaulių, Platelių, Marijampolės jaunieji buriuotojai.
Kiekvienais metais Lietuvos OJKBA ir LBS pastangomis ir lėšomis Lietuvos „Optimistų“ rinktinė dalyvauja Europos čempionatuose, planuojama dalyvauti ir Pasaulio čempionatuose, rengiamuose Europoje.
Luchtanas
Luchtanas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Luchtanienė (ištekėjusi moteris) ir Luchtanaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šiaurinė linėja
Šiaurinė linėja  – sausmedinių (Caprifoliaceae) šeimos monotipinės linėjų (Linnaea) genties krūmokšnis.
Paplitimas ir augavietės
Savaime šiaurinė linėja paplitusi vidutinių platumų Šiaurės Amerikoje, Europoje ir Šiaurės Azijoje. Lietuvoje apyretė, labiausiai išplitusi pajūryje, vietomis aptinkama pietuose ir rytuose.
Yra išskiriami trys pagrindiniai porūšiai, paplitę skirtinguose žemynuose:
Auga spygliuočių miškuose, nelabai derlinguose, apysausiuose ir sausuose dirvožemiuose. Mėgsta šešėlį.
Biologija
thumb|left|200px| thumb|right|225px|Lapas Tai daugiametis, 5–20 cm aukščio krūmokšnis, sudarantis didelius sąžalynus. Šaknys siekia iki 10 cm gylį. Kai augalui 5–10 metų, susidaro palaipos, bambliuose įsišaknijančios. Stiebas laibas, iki 1 m ilgio, 1–3 mm skersmens, pažeme besidriekiantis, medėjantis, su mažomis, stačiomis šakutėmis. Lapai priešiniai, visžaliai, odiški, beveik apskriti, atvirkščiai kiaušiniški arba elipsiški, karbuoti arba lygiakraščiai, trumpakočiai, 0,3–1,5 cm pločio, 0,4–2,5 cm ilgio, negausiai apaugę plaukeliais, išsidėstę poromis vienas prieš kitą. Lapai po 12–16 mėnesių nukrenta.
Kvepiantys žiedai sukibę po porą ar po tris apaugusių liaukingais plaukeliais žiedkočių viršūnėse. Pažiedės pusiau suaugusios su vaisiumi. Suaugtinis vainikėlis iš vidaus plaukuotas, 5–10 mm ilgio, varpelio formos, iš penkių rusvų ar baltų su rausvais ruoželiais vainiklapių. Taurelė iš penkių smailėjančių taurėlapių. Kuokeliai 4, iš jų 2 ilgesni. Mezginė apatinė, trilizdė, su daugeliu užsimezgusių sėklapradžių, bet iš jų išauga tik vienas.
Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – sausas, 3 mm ilgio, vienasėklis kaulavaisis, apaugęs liaukiniais plaukeliais. Vaisius subręsta per 36 dienas. Sėklos išlieka gyvybingos vienerius metus. Augalas dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai palaipomis.
Augalo chromosomų rinkinys diploidinis, 2n = 32.
Naudojimas
Šiaurinė linėja dekoratyvi, globotina. Plisdama palaipomis sudaro besidriekiančius sąžalynus – kilimus, todėl tinka apželdinti darželiams.
Maistui galima vartoti lapus. Žolėje yra askorbino rūgšties, kumarino, alkaloidų, mineralinių medžiagų. Žolė pjaunama žydėjimo metu ir džiovinama pavėsyje. Žaliavos preparatai vartojami nuo kosulio, sąnarių skausmų, nuoviro pavilgai dedami ant patinusių, traumuotų vietų.
Burčakas (reikšmės)
Burčaku vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Šiaurinė linėja
Pavadinimas
thumb|left|200px|[[Karlas Linėjus, dešinėje rankoje laikantis šiaurinės linėjos šakelę. (aut. Hendrik Hollander, 1853)]] thumb|right|200px|Karlo Linėjaus herbas
Šiaurinė linėja pavadinta garsaus sistematikos, Švedijos Upsalos universiteto profesoriaus Karlo Linėjaus garbei.
Augalas jau buvo žinomas XVI amžiuje ir buvo lotyniškai vadinamas Campanula serpyllifolia. Linėjus šią gėlę labai mėgo. Jis norėjo, kad jau būtų suteiktas linėjos (Linnaea) vardas, tačiau tuo metu botanikai dar augalams nesuteikė pavadinimų pagal save, todėl Linėjus turėjo surasti kitą botaniką, kuris tai galėtų padaryti.
Nyderlanduose Linėjus susidraugavo su garsiu daktaru ir botaniku J. F. Gronovijumi. Jis Linėjui padėdavo ekonomiškai ir kitais būdais. Gronovijus gėlytę pavadino Linnaea savo draugo garbei. Patenkintas Linėjus prie genties pavadinimo pridėjo būdvardį borealis, kuris reiškia „šiaurinė“.
Kita informacija
Šiaurinė linėja yra oficiali Smolando provincijos gėlė.
Kalneliai (Kalvarija)
Kalneliai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 6 km nuo Liubavo.
Estijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Estijos futbolo varžybos 2009–2010 m.