cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vajala
Vajala  – miestas Australijoje, Pietų Australijoje. Penktasis pagal dydį miestas regione. Tai uostamiestis Ero pusiasalyje prie Spenserio įlankos. Išvežama geležies rūda.
Istorija
1901 m. pradėjo kurtis europiečių gyvenvietė. 1905 m. atidaryta padinė mokykla. 1920 m. balandžio 16 d. miestas buvo pavadintas Vajala. Pradėtas rūdos gabenimas į naujai pastatytas Niukaslo ir kitas Naujojo Pietų Velso plieno gamyklas. Miestas augo lėtai iki 1938 m. Padėtis pasikeitė, kai 1939 m. buvo pradėta statyti aukštakrosnė ir uostas. Pastatyta laivų statykla, skirta aprūpinti laivus Australijos karališkajam jūrų laivynui Antrojo pasaulinio karo metu. Gyventojų skaičius pradėjo sparčiai augti. Atsirado daug naujų įstaigų, įskaitant ligoninę ir skerdyklas.
1941 m. buvo paleistas pirmasis laivas iš naujos laivų statyklos „HMAS Whyalla“ ir aukštakrosnė pradėjo veikti. 1958 m. bendrovė nusprendė statyti integruotą plieno gamyklą mieste, ir ji buvo baigta 1965 m. Gyventojų skaičius labai sparčiai augo, Pietų Australijos būsto fondas per metus statė 500 namų, kad patenkintų paklausą.
Dėl nuožmios Japonijos laivų statytojų konkurencijos 1978 m. buvo uždarytos laivų statyklos, kurios tuo metu buvo didžiausios Australijoje. Nuo 1976 m. Didžiausio 33 000 gyventojų skaičiaus, gyventojų skaičius sparčiai sumažėjo.
Nuo 2004 m. atrasta naujų iškasenų telkinių, išaugo eksportas, todėl miesto ekonomika atsigavo.
Kauno regiono aplinkos apsaugos departamentas
miniatiūra|140px|left|Departamento ženklas
Lietuvos Respublikos Aplinkos ministerijos Kauno regiono aplinkos apsaugos departamentas – Kaune esanti viešojo administravimo įstaiga, vykdomosios valdžios institucija, įsteigta siekiant Kauno regione užtikrinti teisėtumą ir teisėtvarką aplinkos apsaugos srityje, organizuoti ir vykdyti valstybinę aplinkos apsaugos ir gamtos išteklių naudojimo kontrolę.
Veikla
Departamentas siekia užtikrinti teisėtumą ir teisėtvarką aplinkos apsaugos ir gamtos išteklių naudojimo srityje vykdyti aplinkos apsaugos valstybinę kontrolę, išskyrus aplinkos apsaugos valstybinę kontrolę cheminių medžiagų ir preparatų tvarkymo, miškų būklės, naudojimo, atkūrimo, įveisimo ir apsaugos srityse.
Departamentas pagal kompetenciją įgyvendina valstybės politiką šiose srityse:
Klasikinė filologija
Klasikinė filologija – filologinių mokslų visuma, nagrinėjanti Senovės Graikijos ir Senovės Romos literatūrinį paveldą. Tiesioginis klasikinės filologijos objektas – klasikinės kalbos: senoji graikų kalba ir lotynų kalba, taip pat visa, kas šiedviem kalbom parašyta – senovės poetų, rašytojų, filosofų, istorikų, politikų, teisininkų, mokslininkų ir kitų kūriniai. Klasikinė filologija yra ne šiaip vienas iš filologijos dalykų; ji tęsia antikinių žinių tradicijas, jungdama to meto pasiekimus ir naujausius filologijos metodus.
„Klasikinė filologija, kaip sąveika su antikos paveldu, iškilo italų humanistams kovojant už tai, kad jų dalykai universaliojo švietimo sistemoje užimtų centrinę vietą. Filologinį šios kovos atspalvį lėmė nepaprasta senovės rašytinių paminklų svarba, ir šių paminklų tyrimas, kaip atsvara nusistovėjusiai tvarkai, turėjo tapti svarbiausiu Romos atgimimo varikliu,“ – sakė profesorius A. Rosiusas. .
Žinomas vokiečių filologas F. A. Volfas iškėlė vadinamąjį Homero klausimą („Įvadas į Homerą“,, 1795), tokiu būdu, taikant naują požiūrį į „Iliadą“ ir „Odisėją“, šią filologiją pradėta suvokti kaip platesnės imties bei krypčių tyrimus, ji tapo antikinio graikų ir romėnų pasaulio nagrinėjimu, virto „mokslu apie senovę“ , nors iki tol klasikinė filologija apsiribojo graikų ir romėnų šaltinių tyrimu, kuris daugiausia buvo sutelktas į tekstų saugojimą, vertimą ir perteikimą.
Pasak profesoriaus E. Frolovo, „natūralus tradicinis pagrindas svarbiausiems antikos istorijos etapams ir reiškiniams rekonstruoti – senovės žmonių bendroji literatūros tradicija“.
Vengrijos moterų krepšinio rinktinė
Vengrijos moterų krepšinio rinktinė – Vengrijos nacionalinė moterų krepšinio komanda.
Šiaudiniai (Kupiškis)
Šiaudiniai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Subačiaus.
Tomas Davulis
miniatiūra Tomas Davulis (g. 1975 m. gegužės 29 d.) – teisininkas, teisėtyrininkas laboralistas, Vilniaus universiteto (VU) profesorius, Teisės fakulteto dekanas, Privatinės teisės katedros dėstytojas, Darbo teisės instituto vadovas, Lietuvos teisininkų draugijos (LTD) valdybos narys, Lietuvos Europos teisės asociacijos (LETA) pirmininkas, LR darbo kodekso rengėjas.
Biografija
1998 m. baigė VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. Gavęs stipendiją iš Adolfo ir Margot Krebs fondo (Adolf- und Margot-Krebs-Stiftung), 2001 m. lapkričio 27 d. Albert-Ludwig universitete Freiburge (Vokietijoje) per 14 mėnesių baigė podiplomines studijas, apgynė magistro darbą vokiečių kalba tema „Europos Sąjungos darbo teisės poveikis ES narių kandidačių teisei, Lietuvos pavyzdys“ (darbo vadovas – Ūkinės, darbo ir socialinio draudimo teisės instituto direktorius prof. Manfred Löwisch), teisės magistras (LL. M. studijas baigė summa cum laude). Pelnė DAAD fondo premiją išskirtiniams užsienio studentams (premiją skyręs Freiburgo universitetas be užsienio studentų apdovanojimo už ypatingus akademinius pasiekimus taip pat siekė atkreipti dėmesį ir paskatinti A. ir M. Krebs fondo, remiančio studentus iš Rytų Europos, veiklą). 2002 m. gruodžio 20 d. apgynė disertaciją tema „Lietuvos darbo teisės integracijos į Europos Sąjungos teisinę sistemą problemos”, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
Dalyvavo rengiant ir keičiant įstatymus, pvz., tokius kaip Lietuvos Respublikos darbo kodeksas (2002 m.), Lietuvos Respublikos darbo kodeksas (2016 m.), Valstybės tarnybos įstatymas (1999 m.), Užimtumo įstatymas (2016 m.), Darbo tarybų įstatymas (2004 m.), Europos darbo tarybų įstatymas (2004 m.), Garantijų komandiruotiems darbuotojams įstatymas (2007 m.) ir kt. Europos Komisijos nepriklausomų ekspertų tinklo darbo teisės direktyvoms įgyvendinti narys (nuo 2007 m.), Europos Komisijos Nepriklausomų ekspertų tinklo vyrų ir moterų lygiateisiškumo įgyvendinimui darbo ir užimtumo srityje narys (nuo 2004 m.), Europos darbo teisės tinklo narys. Nuolat kviečiamas įvertinti Seimo komitetų pateiktas Konstitucijos pataisas, teikė nuomonę ir siūlymus kaip VU Teisės fakulteto mokslininkas. Projekto „Darbo santykių ir valstybinio socialinio draudimo teisinis-administracinis modelis” vadovas.
Kelių mokslinių knygų, virš šimto įvairių mokslo publikacijų autorius ir bendraautoris, Lietuvos Respublikos darbo kodekso komentaro (2018 m.) autorius. Parengė Lietuvos darbo teisės apžvalgą (TDO organizacijai, 2004 m.), 2008 m. rugsėjo 16-18 d. Freiburge Tarptautinės darbo ir socialinės apsaugos teisės bendrijos Europos Kongrese, skirtame darbo ir socialinei teisei, skaitė pagrindinį pranešimą apie visuomenės senėjimo įtaką Europos šalių pensijų sistemoms , 2008 m. lapkričio 28 d. dalyvavo ELLN teisiniame seminare „Darbo teisiniai iššūkiai tarptautinio mobilumo atveju“ Noordwijke (Nyderlandai). Skaitė įvairius pranešimus tarptautinėse ir nacionalinėse konferencijose. Seminarų darbo teisės tema lektorius teisėjams, advokatams ir kitiems praktikams, kelių užsienio mokslinių teisinių žurnalų redakcinės kolegijos narys. 2017 m. buvo išrinktas Ukrainos teisės mokslų akademijos užsienio nariu. Kaip kviestinis nacionalinės teisinės sistemos ir Europos teisės, socialinių ir žmogaus teisių ekspertas yra dirbęs Moldovoje, Ukrainoje, Azerbaidžane, Kroatijoje, Gruzijoje. 2010 - 2015 m. yra buvęs Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūros (FRA) valdančiosios tarybos nariu.
Lietuvos darbo teisės ir socialinės apsaugos draugijos vicepirmininkas, Lietuvos Europos teisės asociacijos (FIDE narys) pirmininkas, Europos darbo teisės tinklo (ELLN) narys, buv. Lietuvos advokatų kvalifikacinio egzamino komisijos narys (iki 2018 m.), buv. Pretendentų į teisėjus egzamino komisijos narys (iki 2012 m.), 2007-2010 m. Lietuvos teisininkų draugijos vicepirmininkas, buv. 2010-2013 m. kovo mėn. Lietuvos teisininkų draugijos pirmininkas.
Romos respublika (1849)
Romos respublika – trumpalaikė valstybė, paskelbta 1849 m. vasario 9 d., kai dėl popiežiaus Pijaus IX išvykimo į Gaetą popiežiaus valdžią laikinai pakeitė respublikinė vyriausybė. Respublikai vadovavo Karlas Armelinis, Džiuzepė Mazinis ir Aurelijus Safis. Kartu jie sudarė triumviratą, atspindintį senovės Romos respublikos valdymo formą.
Tomas Davulis
Biografija
Apdovanotas valstybiniu Prancūzijos apdovanojimu - Akademinių palmių ordino riterio insignijomis (pranc. Chevalier dans l’Ordre des Palmes académiques).
Moka vokiečių, anglų, prancūzų, rusų kalbas bei lenkų kalbos pagrindus.
Romos respublika (1849)
Viena iš svarbiausių naujovių, kurių tikėjosi respublika, buvo įtvirtinta jos konstitucijoje: Religijos laisvė, Popiežiui Pijui IX ir jo įpėdiniams buvo garantuota teisė valdyti Katalikų Bažnyčią. Šios religinės laisvės gerokai skyrėsi nuo ankstesnės valdžios, kuri savo piliečiams leido išpažinti tik katalikybę ir judaizmą, padėties. Romos respublikos konstitucija buvo pirmoji pasaulyje, kurios konstitucinėje teisėje buvo panaikinta mirties bausmė.
Respublikos gimimas
1848 m. lapkričio 15 d. buvo nužudytas popiežiaus vyriausybės teisingumo ministras Pellegrino Rossi. Kitą dieną Romos liberalai užpildė gatves, kuriose įvairios grupės reikalavo demokratinės vyriausybės, socialinių reformų ir karo Austrijos imperijai paskelbimo, kad būtų išlaisvintos seniai užgrobtos teritorijos, kurios kultūriniu ir etniniu požiūriu buvo itališkos. Lapkričio 24-osios naktį popiežius Pijus IX, persirengęs paprastu kunigu, paliko Romą ir išvyko už valstybės ribų į Gaetą, tvirtovę Abiejų Sicilijų karalystėje. Prieš išvykdamas jis leido sudaryti vyriausybę, kuriai vadovavo arkivyskupas Carlo Emanuele Muzzarelli, kuriam prieš išvykdamas parašė laišką:"Jūsų žinomam apdairumui ir sąžiningumui patikime pranešti apie tai ministrui Galletti, įpareigojant jį kartu su kitais ministrais ginti ne tik rūmus, bet ypač šalia jūsų esančius asmenis, kurie nežinojo mūsų sprendimo. Kadangi ne tik Jūs ir Jūsų šeima brangūs Mūsų širdžiai, pakartojame, kad jie nežinojo Mūsų minčių, bet daug labiau rekomenduojame tiems ponams ramybę ir tvarką visame Mieste." Vyriausybė paskelbė keletą liberalių reformų, kurias Pijus IX atmetė. Saugiai įsitvirtinęs Gaetoje, jis suorganizavo naują vyriausybę. Popiežiaus ir Romos mero sudaryta Aukščiausioji taryba sudarė delegaciją, kuri buvo pasiųsta nuraminti popiežių ir paprašyti kuo greičiau grįžti. Šią delegaciją sudarė pats meras, princas Tommaso Corsini, trys kunigai - Rezzi, Mertel ir Arrighi, maršalka Paolucci de Calboli, gydytojas Fusconi ir advokatas Rossi. Tačiau jie buvo sulaikyti prie valstybės sienos Teračinoje. Apie tai informuotas popiežius atsisakė su jais kalbėtis. Lapkričio 29 d. Romoje buvo suformuota Costituente Romana.
kairėje|miniatiūra|Džiuzepė Mazinis
Romoje pirmą kartą artimoje istorijoje nesant vietos valdžios, susirinko liaudies susirinkimai. Margaret Fuller aprašė eitynes su nauja, iš Venecijos atsiųsta trispalve vėliava, kurios metu vėliava atsidūrė prie Raito Marko Aurelijaus statulos Kapitolijaus aikštėje, ir piktą liaudies reakciją į popiežiaus įspėjimus dėl ekskomunikos už lapkričio mėn. politinius veiksmus, gautus iš Gaetos ir paskelbtus 3 d. Costituenti nutarė 1849 m. sausio 21 d. paskelbti tiesioginius ir visuotinius rinkimus (rinkėjai buvo visi valstybės piliečiai vyrai, vyresni nei 21 metų). Kadangi popiežius uždraudė katalikams balsuoti šiuose rinkimuose (rinkimų sušaukimą jis laikė „monstrišku nusikaltimu, kurį be užuolankų įvykdė anarchistinės demagogijos rėmėjai“, „nenormaliu ir šventvagišku mėginimu... nusipelniusiu bausmių, įrašytų ir dieviškuosiuose, ir žmogiškuosiuose įstatymuose“), sudarytas konstitucinis susirinkimas (neoficialiai vadinamas „Prakeiktųjų susirinkimu“) buvo respublikoniškų pažiūrų. Kiekvienoje popiežiaus valstybių dalyje prie balsadėžių atėjo daugiau kaip 50 proc. potencialių rinkėjų.
miniatiūra|Aurelijus Safis.
Rinkėjų buvo prašoma ne pasisakyti dėl partijų, o balsuoti už asmenis. Daugiausia balsų gavo advokatas Francesco Sturbinetti, vadovavęs deputatų tarybai, po jo sekė Karlas Armelinis, gydytojas Pietro Sterbini, monsinjoras Carlo Emanuele Muzzarelli (kurio rankose Pijus paliko miestą) ir Kanino kunigaikštis Carlo Luciano Bonaparte. Aristokratijai atstovavo kunigaikštis, šeši markizai, penkiolika grafų ir trys kiti didikai. Naujajame susirinkime dominavo buržuazija, pasiturintys asmenys, specialistai ir tarnautojai. Jame buvo dvidešimt septyni savininkai, bankininkas, penkiasdešimt trys teisininkai ir advokatai, šeši absolventai, dvylika profesorių, du rašytojai, dvidešimt vienas gydytojas, vienas vaistininkas, šeši inžinieriai, penki tarnautojai, du pirkliai, devyniolika kariškių, vienas prioras ir vienas monsinjoras.
1849 m. vasario 2 d. Apolono teatre vykusiame politiniame mitinge jaunas buvęs Romos kunigas Abbé Arduini pasakė kalbą, kurioje pareiškė, kad popiežių valdžia yra „istorinis melas, politinė apgaulė ir religinė amoralybė“.
Konstitucinis susirinkimas susirinko vasario 8 d., o vasario 9 d. po vidurnakčio paskelbė Romos respubliką. Pasak Jaspero Ridley: „Kai buvo ištarta Charles Lucien Bonaparte, kuris buvo narys iš Viterbo, pavardė, jis atsakė į vardinį šaukinį sušukdamas „Tegyvuoja Respublika!“. (Viva la Repubblica!). Tai, kad Romos Respublika buvo platesnių lūkesčių nuojauta, išreiškė Džiuzepė Mazinis savo, kaip Romos piliečio, aklamacijoje.
dešinėje|miniatiūra|300px|Romos Respublikos paskelbimas 1849 m.
Kai miestą pasiekė žinia apie lemiamą Pjemonto pajėgų pralaimėjimą Novaros mūšyje (kovo 22 d.), asamblėja paskelbė triumviratą: Karlas Armelinis (romėnas), Džiuzepė Mazinis (romėnas) ir Aurelijus Safis (iš Teramo, Popiežiaus valstybės), ir vyriausybę, kuriai vadovavo Muzzarelli ir kurią taip pat sudarė Aurelijus Safis. Vienas pirmųjų Respublikos aktų buvo popiežiaus teisės toliau eiti Romos Bažnyčios vadovo pareigas paskelbimas. Triumviratas priėmė populiarius įstatymus, kuriais siekta panaikinti sunkius mokesčius ir suteikti darbo bedarbiams.
kairėje|miniatiūra|Džiuzepė Garibaldis.
Džiuzepė Garibaldis suformavo „Italijos legioną“, kuriame buvo daug rekrutų iš Pjemonto ir Austrijos teritorijos – Lombardijos-Venecijos karalystės, ir įkūrė stotį pasienyje, Riečio miestelyje, prie sienos su Abiejų Sicilijų karalyste. Ten legionas išaugo iki maždaug 1 000 žmonių ir įgijo discipliną bei organizaciją.
Popiežius paprašė katalikiškų šalių karinės pagalbos. Saličeti ir Montekis paliko triumviratą; kovo 29 d. jų vietas užėmė Safis ir Džiuzepė Mazinis, žurnalo „La Giovine Italia“ įkūrėjas iš Genujos, kuris nuo pat pradžių buvo pagrindinis Respublikos vadovas. Mazinis susirado draugų tarp vargšų, konfiskuodamas kai kurias dideles bažnyčios žemės valdas ir išdalydamas jas valstiečiams. Jis inicijavo kalėjimų ir beprotnamių reformą, spaudos laisvę ir pasaulietinį švietimą, tačiau vengė „teisės į darbą“, nes matė, kaip ši idėja žlugo Prancūzijoje.
Tačiau vyriausybės vykdoma politika (mažesni mokesčiai, didesnės išlaidos) lėmė, kad vyriausybė susidūrė su finansiniais sunkumais ir, norėdama sumokėti skolas, turėjo sukelti infliaciją. Besaikė infliacija galėjo pasmerkti respubliką ir žlugti pati savaime, tačiau ji taip pat susidūrė su karinėmis grėsmėmis.
Pjemontui grėsė Austrijos pajėgų puolimas, o Respublikos kariuomenė šiame regione kėlė grėsmę Austrijai (kuri neabejotinai galėjo užpulti pačią Romą). Austrijos pajėgų Milane vyriausiasis vadas grafas Jozefas Radeckis fon Radecas per „Penkias šlovingas dienas“ Milane pastebėjo: „Trys dienos kraujo mums duos trisdešimt metų taikos“.
Tačiau Romos Respublika žlugo dėl kito, netikėto priešo. Prancūzijoje naujai išrinktas prezidentas Napoleonas III buvo spaudžiamas dėl dalyvavimo 1831 m. sukilime prieš popiežių Popiežiaus valstybėje, tačiau šiuo metu jis patyrė didelį spaudimą iš ultramontaniškų Prancūzijos katalikų, kurie didžiąja dalimi balsavo už jį. Nors jis dvejojo, ar išduoti Italijos liberalus, galiausiai nusprendė pasiųsti prancūzų karius, kad šie sugrąžintų popiežių į valdžią.
Prancūzų apgultis
kairėje|miniatiūra|Napoleonas III. Balandžio 25 d. apie 8-10 tūkst. prancūzų karių, vadovaujamų generolo Charles Oudinot, išsilaipino Čivitavekijoje, į šiaurės vakarus nuo Romos, o Ispanija pasiuntė 4000 vyrų, vadovaujamų Fernando Fernandez de Cordova, į Gaetą, kur popiežius pasiliko savo prieglobstyje. Kitą dieną prancūzai pasiuntė štabo karininką susitikti su Džiuzepe Maziniu su griežtu tvirtinimu, kad popiežius bus sugrąžintas į valdžią. Revoliucinis Romos susirinkimas, griausmingai šūkaudamas „Guerra!, Guerra!“, įgaliojo Mazinį priešintis prancūzams ginklu.
Prancūzai nesitikėjo didelio pasipriešinimo. Tačiau respublikonų ryžtą sustiprino ilgai atidėliotas charizmatiškojo Džiuzepės Garibaldžio triumfo įžengimas į Romą balandžio 27 d. ir balandžio 29 d. atvykę lombardų bersaljerai, kurie neseniai išstūmė austrus iš Milano gatvių taikydami naują kovos „namas prieš namą“ taktiką. Skubiai buvo pastatyta Janikulo sienos gynyba, o miesto pakraščiuose esančiose vilose – garnizonai. Balandžio 30 d. dėl pasenusių žemėlapių generolas Oudinot žygiavo prie vartų, kurie buvo užmūryti. Pirmasis patrankos šūvis buvo supainiotas su vidurdienio patrankos šūviu, ir nustebusius prancūzus atmušė nuožmiai antipopiežiškai nusiteikę Trasteverės romėnai, Garibaldžio legionieriai ir piliečiai kareiviai, kurie juos pasiuntė atgal prie jūros. Tačiau, nepaisant Garibaldžio raginimų, Mazinis nenorėjo pasinaudoti jų pranašumu, nes nesitikėjo prancūzų puolimo ir tikėjosi, kad Romos Respublika gali susidraugauti su Prancūzija. Su prancūzų belaisviais buvo elgiamasi kaip su ospiti della guerra (karo svečiais) ir jie buvo išsiųsti atgal su respublikoniškais traktatais, kuriuose buvo cituojamas naujausios Prancūzijos konstitucijos V straipsnis: „Prancūzija gerbia svetimas tautybes. Jos galia niekada nebus panaudota prieš kurios nors tautos laisvę“.
dešinėje|miniatiūra|285x285px|Popiežius Pijus IX.
Apgultis prasidėjo birželio 1 d. ir, nepaisant Garibaldžio vadovaujamos respublikonų armijos pasipriešinimo, birželio 29 d. prancūzai ją įveikė. Birželio 30 d. susirinkusi Romos asamblėja svarstė tris galimybes: pasiduoti, tęsti kovą Romos gatvėse ar pasitraukti iš Romos ir tęsti pasipriešinimą iš Apeninų kalnų. Garibaldis pasakė kalbą, kurioje pasisakė už trečiąjį variantą, o paskui pasakė: Dovunque saremo, colà sarà Roma. („Kur bebūtume, ten bus Roma!“).
Liepos 1 d. buvo sudarytos paliaubos, o liepos 2 d. Garibaldis su maždaug 4000 karių pasitraukė iš Romos ir prisiglaudė neutralioje San Marino respublikoje. Liepos 3 d. Prancūzijos kariuomenė įžengė į Romą ir atkūrė Šventojo Sosto laikinąją valdžią. Rugpjūtį Napoleonas III paskelbė savotišką manifestą, kuriame prašė Pijaus IX visuotinės amnestijos, sekuliarizuotos administracijos, Napoleono kodekso sukūrimo ir apskritai liberalios vyriausybės. Pijus pažadėjo reformas, kurias paskelbė motu proprio, t. y. savo noru, o ne atsakydamas prancūzams.
Pats popiežius į Romą grįžo tik 1850 m. balandį, nes prancūzai vis tiek buvo laikomi liberalais, o popiežius negrįš, kol nebus užtikrintas, kad prancūzai nesikiš į jo reikalus. Tuo tarpu Romą valdė reakcingas kardinolų „raudonasis triumviratas“. 1870 m. prasidėjus Prancūzijos ir Prūsijos karui, prancūzų kariai palaikė popiežiaus administraciją Romoje, kol buvo išvesti, vėliau Italijos suvienijimo metais Roma buvo aneksuota Italijos karalystės.
Pasak Raffaele De Cesare: miniatiūra|Prancūzų vykdomi Romos bombardavimai 1849 m. "Romos klausimas buvo akmuo, pririštas prie Napoleono kojų, kuris tempė jį į bedugnę. Net 1870 m. rugpjūtį, likus mėnesiui iki Sedano mūšio, jis niekada nepamiršo, kad yra katalikiškos šalies valdovas, kad jis tapo imperatoriumi, kad jį remia konservatorių balsai ir dvasininkijos įtaka, ir kad jo didžiausia pareiga buvo nepalikti pontifiko. [...] Dvidešimt metų Napoleonas III buvo tikrasis Romos valdovas, kur jis turėjo daug draugų ir ryšių [...] Be jo popiežiaus valdžia niekada nebūtų buvusi atkurta, o ir atkurta nebūtų išsilaikiusi."
Struktūrinių investicijų įmonė
Struktūrinių investicijų įmonė – fondas, besiskolinantis pinigus, išleisdamas žemomis palūkanomis trumpalaikius vertybinius popierius, ir už juos perkantis ilgalaikius vertybinius popierius su aukštesne palūkanų norma. Paparastai toks fondas išleisdavo trumpalaikius prekybinius vekselius ir gautas pajamas investuodavo į turtu užtikrintas obligacijas ir hipotekinius vertybinius popierius. Šie fondai savo finansavimą rėmė trumpalaikėmis paskolomis pinigų rinkoje, tai yra jie dažnai turėjo refinansuoti savo veiklą, o investuodavo į mažiau likvidžius ir ilgesnę trukmę turinčius investicinius vienetus. Struktūrinių investicijų įmonės buvo patrauklios, nes jų veiklai reikėjo tik 0,5 % kapitalo nuo visų paskolų, kai bankui tom pačiom operacijom vykdyti reikėjo 7 %. Tai buvo vadinamosios šešėlinės bankininkystės dalis.
„Citigroup“ bankas buvo pirmasis įsteigęs tokio pobūdžio įmonę 1988 m. Vidutinis fondo dydis buvo 1-30 mlrd. USD. Šie fondai buvo plačiai naudojami iki 2008 m. finansų rinkų išsilydimo. Ekonominio pakilimo metu struktūrinių investicijų įmonės valdė $400 mlrd. JAV dolerių turto. Po „Lehman Brothers“ investicinio banko griūties buvo likviduoti visos struktūrinių investicijų įmonės.
Ta13oo
„Ta13oo“ (stilizuotai TA13OO) – amerikiečių reperio Denzel Curry trečiasis studijinis albumas, išleistas 2018 m. liepos 27 d. Šis albumas yra 2017 m. išleisto EP „13“ tęsinys. Albume svečiuojasi Twelve'len, GoldLink, Nyyjerya, JID, JPEGMafia, ZillaKami bei Billie Eilish.
Kartu su albumu išleisti 5 singlai: „Sumo“, „Percs“, „Clout Cobain“, „Vengeance“ ir „Black Balloons“. Albumas sulaukė plataus kritikų pripažinimo.
Vengeance
Singlas „Vengeance“ išleistas 2018 m. rugsėjo 5 d. Dainoje svečiuojasi JPEGMafia ir ZillaKami.
Muzikos vaizdo klipai
2018 m. liepos 27 d. kartu su „Ta13oo“ buvo išleistas vizualinis vaizdo įrašas. Jame rodomi klipai iš vaizdo žaidimo „Yandere Simulator“, kuriame veikėjas mirtinai sumuša bendraamžius. Filmuota medžiaga dalijamasi su „The Blackest Balloon“ ir „Black Metal Terrorist (BMT)“, kurios yra kitos dainos iš „Ta13oo“ trečiosios dalies.
Oficialus muzikinis vaizdo klipas buvo išleistas 2018 m. rugsėjo 5 d. Vaizdo klipas rodomas komikso stiliumi, taip pat rodomas vaizdo žaidimas iš pirmojo vaizdo įrašo.
Port Piris
Istorija
1845 m. pradėjo kurtis europiečių gyvenvietė. 1883 m. atradus sidabro, švino ir cinko rūdos Brokeno kalvoje ir 1888 m. pabaigus geležinkelį iki Broken Hilo, miesto ekonominė veikla pasikeitė.
1915 m. lydyklą perėmė stambi bendrovė Broken Hill Associated Smelters (BHAS). BHAS, vadovaujama „Collins House Group“, iki 1934 m. tapo didžiausia lydykla pasaulyje.
Šiandien Port Piris yra antras pagal dydį Pietų Australijos uostas. Mieste išliko daug įdomių istorinių pastatų.
Versmynas (upė)
Versmynas (Versmyna) – upė Anykščių rajone, priklauso Nemuno baseinui. Jungia Smulkio ir Versmyno ežerus. Vyresnysis vandens telkinys – Laimučio upė. Upelio hidrologinis nr. 12210657. Upės ilgis 9,9 km, baseino plotas 53,1 km².
kairėje|miniatiūra|285x285px|Versmynas
Versmynas išteka iš Versmyno ežero, vaga Utenos raj. ribose yra ištiesinta, jos nuolydis apie 0,17 %. Iki sureguliavimo upelis tekėjo lėtai, tačiau nestokojo gilių sietuvų, žuvų.
Gaurės ąžuolas
Gaurės ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, valstybės saugomas išskirtinis ąžuolas, augantis Tauragės rajone, Gaurės miestelyje, 0,3 km į pietryčius nuo Gaurės bažnyčios, tarp pagrindinės gatvės ir Įkojo upelio (yra kelio nuoroda). Patenka į Tauragės miškų urėdijos Eičių girininkijos (904 kv., 34 skl.) teritoriją. Paminklinis medis auga šalia gyvenamos sodybos, ant šlaito pakraščio. Teritorija prižiūrima, pastatyta informacinė lentelė. Medis gyvybingas ir žaliuojantis, nors mažai beturintis šakų, jo 7,10 m apimties kamienas gausiai apaugęs kerpėmis ir grybais, drevėtas. Kaip tvirtybės simbolis, ąžuolas pavaizduotas Gaurės herbe. miniatiūra|160px|left|Kamienas nuo šlaito pusės
Ąžuolas paskelbtas saugomu 1960 m. (LTSR Gamtos apsaugos komiteto įsakymas Nr. 165).
Mildjūra
Mildjūra  – miestas pietryčių Australijoje, Viktorijoje, Murėjaus upės kairiajame krante, 400 km į rytus nuo Adelaidės. Miesto apylinkėse daug vynuogynų ir gaminamas vynas. Plentai į Sidnėjų, Adelaidę, Melburną. Yra oro uostas.
Istorija
1857 m. atvyko pirmieji atėjūnai ir pradėjo kurtis europiečių gyvenvietė. Miestas po truputį augo ir 1934 m. jam buvo suteiktos miesto teisės.
Bendigas
Bendigas  – miestas pietryčių Australijoje, Viktorijos valstijoje, 150 km į šiaurę nuo Melburno. Tai vienas didžiausių šalies miestų, esančių ne pakrantėje. Kalnakasybos technikos, metalo apdirbimo pramonė, vystomas turizmas. Miestas garsėja Viktorijos stiliaus architektūra.
Istorija
1951 m. šiose vietovėse radus aukso, greitai išdygo palapinių miestelis, kuriame apsigyveno aukso ieškotojai. 1863 m. suteiktos miesto teisės, o nuo 1891 m. oficialiai vadinamas Bendigu.
Geležinkelis čia buvo nutiestas iki 1862 m. Tai paskatino spartų miestelio augimą. Čia buvo vystoma miltų, vilnos, malūnų, karjerų, liejyklų, eukalipto aliejaus pramonė, maisto gamybos pramonė, būta lentpjūvių. Dėl spartaus gyventojų skaičiaus augimo trūko vandens, todėl pastatytas naujas akvedukas, kuriuo tiektas Kolibano upės vanduo. Bendigo mieste architektas Viljamas Čarlzas Volandas suprojektavo daugiau nei 80 pastatų, įskaitant Aleksandros fontaną su granito delfinais, vienaragiais, nimfomis ir alegorinėmis figūromis.
Lipit-Ištaras
thumb|Lipit-Ištaro teisynas (~1860 m. pr. m. e.)
Lipit-Ištaras arba Lipit-Eštaras – Isino karalius, valdęs 1934–1896 m. pr. m. e. (pagal vidurinę chronologiją); tai penktasis Isino dinastijos valdovas. Sostą paveldėjo iš tėvo Išme-Dagano. Kaip ir kiti Isino dinastijos valdovai, titulavosi „Šumero ir Akado karaliumi“.
Lipit-Ištaro iniciatyva vyko statybos Ūre (pvz., buvo tiesiami ir atnaujinami kanalai), ypač Gipare. Šiame mieste Lipit-Ištaro dukra Enninsunzi buvo paskirta entum žyne, o karaliaus sesuo En-ana-tuma Ūre buvo aukščiausioji Mėnulio dievo Nanos žynė. Pasak įrašų, Lipit-Ištaras rūpinosi socialiniu teisingumu (kaip ir jo pirmtakas Išme-Daganas): laikas nuo laiko valdovas paskelbdavo apie skolų perskaičiavimą, taip pat priimdavo sprendimus dėl priverstinio darbo.
Šiaudiniai (Šakiai)
Šiaudiniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Tubelių.
Teresė Ciškevič
Teresė Ciškevič, arba,  (1848 m. Nevėžninkuose (Kauno gubernija) – 1921 m. balandžio 20 d. Varšuvoje) – Lenkijos gydytoja, visuomenės veikėja.
Biografija
1883 m. ištekėjo už savo pusbrolio architekto Alfredo Cieškevičiaus ir apsigyveno Varšuvoje. Atidarė ginekologijos praktiką, buvo viena pirmųjų moterų gydytojų Lenkijos sostinėje. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje politinėje veikloje: priklausė Liga Narodowa, Towarzystwo Oświaty Narodowej ir Legiony Polskie organizacijoms. Kartu su W. Marrené-Morzkowska 1886 m. įsteigė slaptą švietėjišką moterų draugiją Koło Kobiet Korony i Litwy ir jai vadovavo. Buvo viena iš emancipacinio moterų judėjimo pradininkių Lenkijoje. Palaidota Povonzkų kapinėse.
Šaltiniai
Ciszkiewiczowa Teresa
Kleomedas (Mėnulio krateris)
thumb|right|240px| Kleomedo (Cleomedes) krateris mėnlapyje šiauriau [[Krizių jūra|Krizių jūros (Mare Crysium) su aplinkiniais objektais]] Kleomedas (, 27.7°N, 56°W) – smūginis Mėnulio krateris, esantis į šiaurę nuo Krizių jūros. Pavadintas graikų astronomo Kleomedo (mirė apie 50 m. pr. m. e.) vardu.
Kleomedas yra ryškus Mėnulio krateris iškart į šiaurę nuo Krizių jūros. Skersmuo 125−130 km. Jo centre matoma centrinė kalva ir dugne keletas mažesnių kraterių. Kraterio pakraščių sienos iškyla apie 2,5 km virš jo dugno. Rytinėje sienoje daug įgriuvų, o vakarinėje įspūdingos terasos su daug mažų kraterių. Šiaurės vakaruose Kleomedo pakraščio siena yra paveikta erozijos ir suardyta įsiterpusio Traleso (skersmuo 43 km) kraterio. Kleomedo dugno šiaurinėje pusėje yra sunkiai pastebima 30 km ilgio raukšlė Rima Cleomedes.
Šv. Kozmas ir Damijonas
thumb|300px
Šventieji Kozmas ir Damijonas (m. 303 m. ) – du broliai-dvyniai, arabų gydytojai, ankstyvosios krikščionybės laikų kankiniai. Jie gyveno III amžiuje Egėjos uoste ir romėnų Sirijos provincijoje, žmones gydė nemokamai.
Valdant Romos imperatoriui Diokletianui buvo suimti ir nukirsdinti Antiochijoje prie Oronto. Laikomi gydytojų šventaisiais ir globėjais, taip pat Prahos, Florencijos, Bitonto miestų globėjais.
Minimi rugsėjo 26 d.
Irako transportas
Šis straipsnis skirtas Irako transportui aprašyti.
Geležinkeliai
Iš viso: 2032 km (visi standartinės vėžės).
Metropolitenas
Daugiau kaip du dešimtmečius buvo svarstoma metropoliteno sistema Bagdade. Tai buvo įmanoma, nes dalis tunelių buvo pastatyta, bet jie buvo naudojami kariniams tikslams. Jose kariai slėpdavosi. JT inspektoriai apie tai girdėjo jau seniai, bet niekaip nebūdavo randami įėjimai. 2008 m. lapkritį metropolitenas pradėjo veikti.
Greitkeliai
Iš viso: 45 550 km
Asfaltuoti: 38 400 km
Neasfaltuoti: 7 150 km (1996 m. duomenys)
Irakas turi 12 magistralinių kelių.
Vamzdynai
Gryna nafta: 4 350 km
Naftos produktai: 725 km
Gamtinės dujos: 1 360 km
Aurelio Saffi
Aurelijus Safis (Aurelio Saffi; 1819 m. rugpjūčio 13 d. – 1890 m. balandžio 10 d.) – Romos ir Italijos politikas, veikęs Italijos susivienijimo laikotarpiu. Jis buvo svarbus radikalių respublikonų veikėjas, artimas jo lyderiui ir pagrindiniam įkvėpėjui Džiuzepei Maziniui. Kartu su juo ir Karlu Armeliniu priklausė triumviratui, kuris 1849 m. vadovavo trumpai gyvavusiai Romos respublikai.
Anima (albumas)
Anima – trečiasis studijinis studijinis britų muzikanto Thom Yorke albumas, išleistas 2019 m. birželio 27 d. Albume skamba sluoksniuota elektroninė muzika, o dainų žodžiai liečia baimės ir dystopijos temas. Kartu su albumu išleistas trumpametražis filmas, kuri režisavo Paul Thomas Anderson, taip pat vaizdo klipas dainai „Last I Heard (...He Was Circling the Drain)“.
Aurelio Saffi
Biografija
Aurelijus gimė Forlyje, tuo metu mieste Popiežiaus srityje (dabar Emilijos-Romanijos regionas). Teisininko išsilavinimą įgijo Feraroje, tačiau politinę veiklą pradėjo gimtajame mieste, protestuodamas prieš blogą popiežiaus legatų administravimą. 1844 – 1845 m. jis taip pat buvo komunos ir provincijos tarybų narys.
Irako transportas
Oro uostai
Irake yra apie 113 oro uostų (pagal 1999 m.), iš kurių 80 yra asfaltuoti. Taip pat turi 5 sraigtasparnių aikšteles.
Aurelio Saffi
Biografija
Netrukus jis tapo stipriu Mazinio idėjų šalininku, o 1849 m. dalyvavo trumpai gyvavusioje Romos respublikoje. Safis buvo vyriausybės, bandžiusios sukurti demokratinę respubliką, įkvėptą Jungtinių Amerikos Valstijų, narys. Tačiau netrukus (1849 m. birželį) revoliucionierius sutriuškino prancūzų kariuomenė, ir Aurelijus pasitraukė į Ligūriją kaip tremtinys. Iš ten jis prisijungė prie Mazinio Šveicarijoje, o vėliau kartu su juo persikėlė į Londoną.
Anima (albumas)
Albumas sulaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir debiutavo penktojoje Britanijos ir 59–ojoje JAV albumų reitingų vietose. 2020 m. įrašas nominuotas „Grammy“ apdovanojimų geriausio alternatyviosios muzikos albumo ir geriausio specialaus leidimo įpakavimo nominacijose.
Aurelio Saffi
Biografija
Safis grįžo į Italiją tik 1852 m., kad suplanuotų sukilimus, kurie turėjo įvykti Milane. Šiam projektui žlugus 1853 m., jis vėl pabėgo į Angliją ir buvo nuteistas dvidešimčiai metų kalėjimo. Gyvendamas Anglijoje vedė (1857 m.) Georgiana Janet Craufurd. Ji taip pat buvo stipri Mazinio šalininkė ir feministė. Jie turėjo keturis sūnus: Attilio Joseph (1858–1923), Emilio John (1861–1930), Charles Balilla Louis (1863–1896) ir Rinaldo Arthur (1868–1929).
Anima (albumas)
Kūrybinė grupė
Papildomi muzikantai
Aurelio Saffi
Biografija
1860 m. Safis persikėlė į Neapolį, vėl kartu su Džiuzepe Maziniu. Kitais metais jis buvo išrinktas naujai susikūrusios Italijos karalystės parlamento deputatu. Po kelerių metų jis grįžo į Londoną, kur liko iki 1867 m. Paskutines dienas praleido savo viloje Forlyje, persikėlęs į Boloniją, kur tapo profesorius. Jis taip pat atsidėjo istorinės medžiagos, susijusios su jo draugu Džiuzepės Maziniu, rinkimui.
Kvapusis gurgždis
Kvapusis gurgždis (Chaerophyllum aromaticum) – salierinių (Apiaceae) šeimos, gurgždių genties daugiametis, šlapių vietų augalas. Kvapniojo gurgždžio pavadinimas kilo iš graikiškų žodžių: chairo – džiaugiuosi, pasitenkinti, phyllon – lapas, aromaticum – aromatiškas, maloniai kvepiąs
Aurelio Saffi
Biografija
Aurelijus mirė sulaukęs septyniasdešimties metų savo rezidencijoje Villa Saffi, kuri dabar paversta muziejumi.
Kvapusis gurgždis
Morfologija
Daugiametis, malonaus morkos kvapo augalas, 60–200 cm aukščio augalas. Stiebas šakotas, jo apatinė dalis šiurkščiai plaukuota, raudonai taškuota, žemiau bamblių ryškiai sustorėjęs, vagotas. Lapai žalios spalvos, plunksniškai suskaldyti arba tris kartus trilapiai (aukštesnieji 2–1 kart trilapiai), su kiaušiniškais, stambiais, 4–10 cm ilgio ir 1,5–5 cm pločio, dantytais, smailiaviršūniais, plaukuotais lapeliais; makštys neilgos, plačios, plėviškais kraštais. thumb|left|210px|Kvapniojo gurgždžio žiedas Skėtis su 12–20 stipinų; skraistės nėra arba esti vienas, anksti nukrintantis skaistlapis; skaistlapėliai 6–9, lancetiški, smailiaviršūniai, plėviniais blakstienotais kraštais, žemyn atsilošę. Vainiklapiai neblakstienoti, ryškiai balti, pliki. Liemenėlis ilgesnis už savo kūgišką pamatą (mezginės viršūnėje esantį priedą). thumb|left|210px|Kvapniojo gurgždžio vaisiai Vaisių užmega tik vienas ar keli skėtuko žiedai; vaisius cilindriškas, 8–13 mm ilgio, 3 mm ilgio, šviesus, išilgai tamsiai dryžuotas, liemenėliai 2–3 ilgesni už stilopodį. Vaisiai išauga rugpjūčio mėn.
Anima (albumas)
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Aurelio Saffi
Biografija
Jo gimtajame Forlio mieste, centrinėje aikštėje stovi Safio statula.
Pafnutijus Čebyšovas
Pafnutijus Čebyšovas (, 1821 m. gegužės 16 d. Okatovas, Kalugos gubernija – 1918 m. lapkričio 3 d. Sankt Peterburgas) – rusų matematikas ir mechanikas. Sankt Peterburgo mokslų akademijos (1856), Londono karališkosios draugijos (1877), daugelio šalių mokslų akademijų narys.
Anima (albumas)
Kūrybinė grupė
Dizainas
Pafnutijus Čebyšovas
Biografija
Gimė Okatovo kaime rusų dvarininkų Levo ir Agafijos Čebyšovų gausioje šeimoje. Mokėsi namuose. 1832 m. šeima persikėlė į Maskvą. 1841 m. baigė Maskvos imperatoriškojo universiteto fizikos-matematikos skyrių. 1847–1882 m. dėstė Sankt Peterburgo universitete. Mokslinio darbo kryptys – tikimybių ir skaičių teorijos.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš matematinės analizės, skaičių teorijos, tikimybių teorijos (sukūrė naują įrodymų būdą – momentų metodą), funkcijų teorijos (sukūrė funkcijų optimalios aproksimavimo teorijos, vėliau išsirutuliojusios į šiuolaikinę konstrukcinę funkcijų teoriją, pagrindus), pradėjo vartoti vadinamus Čebyšovo daugianarius. Tyrė mechanizmų kinematiką.
Kvapusis gurgždis
Morfologija
Žydi liepos mėnesį.
Augavietės
Auga lapuočių ir mišriuose miškeliuose, krūmuose. Mėgsta pavėsingas vietas ir humusingą dirvožemį.
Paplitimas Lietuvoje: Neretas. Pasitaiko visuose respublikos rajonuose, auga sąžalynais.
Bendras paplitimas: Vidurio ir Rytų Europa, Viduržemio pajūris (Šiaurės Italija ir Balkanai), Rusijos europinė dalis.
Jolanta Balčiūnienė
Jolanta Balčiūnienė (g. 1962 m. spalio 16 d. Varniuose, Telšių raj.) – lietuvių diplomatė, ambasadorė.
Biografija
1988 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, prancūzų kalbos ir literatūros specialybę. 1990–1991 m. studijavo tarptautinius santykius Tarptautiniame administracijos institute Paryžiuje bei Prancūzijos nacionalinėje administracijos mokykloje (1993–1995 m.).
1993 m. Prancūzijos Respublikos ambasados Lietuvos Respublikoje Ekonominės ekspancijos skyriaus konsultantė, 1995 m. Lietuvos Krašto apsaugos ministerijos Politikos ir analizės departamento vyriausioji specialistė.
1995–1996 m. dirbo banko „Hermis“ Valdybos pirmininko padėjėja, Mokymo skyriaus vedėja. 1996–2000 m. vėl buvo Seimo Pirmininko patarėja.
2000–2002 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Pirmojo dvišalių santykių departamento patarėja, 2002–2005 m. – Lietuvos ambasados Prancūzijoje patarėja.
2005 m. grįžo į URM ir iki 2007 m. dirbo Rytų ir Vidurinės Azijos departamento Vidurinės Azijos ir Pietų Kaukazo šalių skyriaus vedėja. 2007–2008 m. kaip įgaliotoji ministrė dirbo Lietuvos nuolatinėje atstovybėje Europos Sąjungoje. 2008 m. buvo URM Rytų kaimynystės politikos departamento direktoriaus pavaduotoja.
2009–2014 m. buvo Lietuvos ambasadorė Prancūzijoje ir Marokui. Nuo 2010 m. rugsėjo 27 d. kartu buvo ir ambasadore Andoros kunigaikštystei.
2014-2017 m. buvo Lietuvos ambasadorė Italijoje.
Vodonga
Vodonga  – miestas pietryčių Australijoje, Viktorijoje, prie Murėjaus upės, priešais Olberį Naujajame Pietų Velse, 300 km atstumu nutolęs nuo Melburno. Geležinkelių ir plentų mazgas, yra oro uostas. Mašinų, maisto, kartono pramonė, rengiami galvijų turgūs.
Istorija
1852 m. atvyko pirmieji atėjūnai ir pradėjo kurtis europiečių gyvenvietė. 1856 m. įkurtas paštas. Miestas po truputį augo ir jam buvo suteiktos miesto teisės.
Dūkšto geležinkelio stotis
Istorija
1861 m. Dūkšte prasidėjo pirmasis streikas Lietuvoje. Nuo liepos 4 iki liepos 28 d. čia streikavo akmenskaldžiai, tiesantys Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelį. Jie reikalavo iš rangovų, kad nebūtų sumažintas jau ir taip mažas darbo užmokestis, kreipėsi net į patį generalgubernatorių Vilniuje, tikėdamiesi jo užtarimo. Caro valdininkai, pabūgę neramumų ir streikų visoje geležinkelio tiesimo trasoje, griebėsi skubių ir griežtų priemonių: liepos mėnesio pabaigoje 4 aktyviausi streiko organizatoriai buvo pasodinti į kalėjimą, 5 – žiauriai nuplakti. Valdininkai užgniaužė pirmąjį streiką ir privertė akmenskaldžius dirbti senomis sąlygomis.
Dūkšto stotis įrengta 1862 m. kaip III klasės geležinkelio stotis, kurioje galėtų prasilenkti traukiniai, garvežiai pasipildyti vandens, o keleiviai galėtų pasivaikščioti. Dūkšte buvo įrengtos dirbtuvės, kuriose pagaminta didelių ir mažų žemės vežimo vagonų, karučių, kitų būtinų įrankių. Stotis galėjo krauti ir iškrauti prekinius vagonus, priimti ir išduoti bagažą. 1916 m. nuo Dūkšto link Drujos vokiečiai nutiesė Dūkšto–Drujos siauruką. Per II pasaulinį karą Dūkšto stotyje sunaikintas keleivių namas, apgriautas vandens bokštas, depas neteko stogo. Gyvenamieji namai, sandėliai ir mažesni ūkiniai pastatai išliko nepaliesti. Po karo keleivių namų funkcijas atliko gyvenamasis namas. 1950 m. dokumentuose pažymėta, kad Dūkšto stotyje ketinama pastatyti keleivių namus pagal Minsko–Bresto geležinkelio ruožo vienos iš stočių šabloną. Dūkšto stoties keleivių namas iškilo į vakarus nuo sunaikinto, kiek toliau nuo bėgių ir platformos, vienoje linijoje su depu. Šalia jo pastatyta bagažinė ir du sandėliai.
Konstantinas I (Škotija)
Konstantinas I (,, 836–877 m.) – piktų ir Škotijos karalius. Jis buvo pirmojo Škotijos karaliaus Keneto I sūnus ir po dėdės Donaldo I mirties 862 m. balandžio 13 d. tapo piktų karaliumi. Tikėtina, kad valdant Konstantinui suaktyvėjo vikingų veikla Airijoje, Nortumbrijoje ir šiaurės Britanijoje, o jis pats žuvo kovodamas su viena iš tokių invazijų.
Paskutinės piktų karalystės dienos
875 m. „Piktų kronika“ ir „Ulsterio metraščiai“ praneša apie vikingų kariuomenę piktų žemėse. „Ulsterio metraščiuose“ rašoma, kad „įvyko didelės piktų žudynės“. Mūšio, kuriame įvyko žudynės, pavadinimas nenurodomas, tačiau „Kronikoje“ pažymimas danų ir škotų mūšis netoli Dolaro, o vėliau „sunaikinimas“ Atole. 877 m., netrukus po to, kai buvo pastatyta nauja bažnyčia Sent Endriuse, Konstantinas, gindamasis nuo vikingų plėšikų, buvo paimtas į nelaisvę ir nužudytas (arba žuvo mūšyje). Nors sutariama dėl jo mirties laiko ir būdo, neaišku, kur jis mirė.
Šiaudiniškė (Kazlų Rūda)
Šiaudiniškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km nuo Bagotosios.
Portugalas (ATR)
Portugalas – auksinė Abiejų Tautų Respublikos moneta, kaldinta 1562-1698 m. Tai viena iš keleto portugalo tipo monetų, kaldintų Europoje.
Pirmą kartą moneta nukaldinta Vilniaus monetų kalykloje, vėliau kaldinta kitose ATR kalyklose. Egzistavo 1 ir 1/2 portugalo vertės monetos.
2013 m. Lietuvos monetų kalykla nukaldino Žygimanto Augusto 1562 m. lietuviško portugalo kopijų seriją. Ši moneta priklauso suplanuotai leisti Lietuvos istorinių monetų replikų kolekcijai „Lietuvos pinigų istorija“.
Ostruvo valsčius (reikšmės)
Ostruvo valsčius gali reikšti:
Gumbuotasis gurgždis
(Fisch. exHoffm.) Schischk. Kuntze
Gumbuotasis gurgždis (Chaerophyllum bulbosum) – salierinių (Apiaceae) šeimos, gurgždių genties šlapių vietų, maistinis augalas.
Gumbuotojo gurgždžio pavadinimas kilo iš graikiškų žodžių: chairo – džiaugiuosi, o phyllon – lapas; bulbosum – gumbuotas, sustorėjęs, svogūniškas.
Morfologija
thumb|left|210px|Gumbuotojo gurgždžio stiebas Dvimetis augalas. Stiebas stačias, apvalus, tuščiaviduris, pamatas gumbiškai sustorėjęs, po bambliais išsipūtęs, tik apatinė dalis su violetinėmis dėmėmis, apaugęs baltais, šiurkščiais plaukeliais, viršutinė dalis plika. Lapai maloniai kvepia, nešvariai žali, trikampiško kontūro, 15–30 centimetrų ilgio, apatinė dalis apaugusi retais plaukeliais, 3 kartus plunksniški, plunksniškai skaldytais lapeliais; skiltys lancetiškos arba linijiškos, smailios; apatiniai lapai ilgais, nelabai plaukuotais lapkočiais, viršutiniai – beveik bekočiai, ilgomis makštimis ir siauru, negausiai suskaldytu į linijiškas skiltis lakšteliu. thumb|left|210px|Gumbuotojo gurgždžio žiedynas Žiedynas 3–7 centimetrų skersmens, su 8–15(20) nevienodo ilgio stipinų, be skraistės; skraistlapėliai linijiškai lancetiški, nusmailėję, nelygūs plėneliniais blakstienotais kraštais. Skraistės nėra arba ji tik iš vieno kito lapelio tesudaryta. Skraistelė daugialapė. Skraistlapėliai blakstienoti. Skraistlapėliai dažniausiai asimetriški, iš vieno šono, po 3–6. Vainiklapiai balti, iki vidurio įskelti. Vaisius pailgas, 4–6 milimetrų ilgio, 1,5–2 ml pločio, su plačiu plokščiu stilopodžiu ir trumpais, į šalis nulinkusiais liemenėliais.
Augavietės
Auga paupių miškuose ir krūmuose. Labai retas. Kartais auginamas.
Paplitimas Lietuvoje: Rastas miškinguose Mažupės šlaituose tarp Joniškėlio miestelio ir Mūšos. Bendras paplitimas: Vidurio ir Rytų Europa, europinė Rusijos dalis, Kaukazas, Šiaurės Balkanai.
Šiaudiniškė (Švenčionys)
Šiaudiniškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Naujo Strūnaičio.
Liepgalio valsčius
Liepgalio valsčius (, nuo ~1938 m. Amtsbezirk Löbenau) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Liepgalis.
Istorija
Valsčius buvo vakarinėje apskrities dalyje, Ragainės, nuo 1922 m. – Tilžės-Ragainės apskrities paribyje. Valsčius apėmė teritoriją abipus Įsruties ir Būdupės tarp Kakšių balos ir Užbalių girios šiaurėje bei Šorelių girios pietuose ir rytuose. Valsčiaus pakraščiu tekėjo Būdupės baseino upeliai Ragupė ir Meškupė. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Versmininkai (497 gyv.), Liepgalis (188 gyv.) ir Versmininkėliai (152 gyv.).
Dahukas
Dahukas (,, ARC ܢܘܗܕܪܐ (Nūhadrā)) – miestas šiaurės Irake, Irako Kurdistane, 470 km nuo Bagdado; muchafazos centras. Pagrindiniai gyventojai – kurdai ir asirai. Miestas įsikūręs prie Tigro upės, kalnų apsuptyje. Yra oro uostas. Tai vienas ūkiškai labiausiai išsivysčiusių Kurdistano miestų. Veikia keletas universitetų (Dahuko, Dohuko amerikiečių, politechnikos, novrūzo).
Istorija
Miestas žinomas nuo Asirijos imperijos laikų kaip Nohadra. Naujosios Asirijos karalystės laikais sudarė savivaldžią kunigaikštystę. Krikščionybės laikais sudarė Erbilio bažnyčios eparchiją. 1236 m. įjungtas į kurdų Badinano kunigaikštystę, o 1942 m. užimtas osmanų.
Nuorodos
Oficialus miesto tinklapis (kurdų k.):
Krizių jūra
thumb|right|180px| Krizių jūra (Nr. 1, Mare Crisium) Mėnulio matomosios pusės rytiniame pakraštyje Krizių jūra (, 17°N, 59°W) – Mėnulio jūra, esanti matomosios Mėnulio pusės rytiniame pakraštyje.
Jūra susidarė prieš apie 3,9 mlrd. metų nuo susidūrimo su kitu kosminiu kūnu. Jos skersmuo 505 km, plotas apie 200 000 km² (apie 180 000 km² kt. lit.). Jūra pasiekia 1,8 km gylį žemiau Mėnulio „jūros lygio“, kai jos kraštų sienos iškyla 3,34 km aukščiau „jūros lygio“, o pietvakariuose iki 3,5 km. Jūros pakraščiai labai gerai išsilaikę ir mažai erodavę. Tai labai lygi jūra. Joje stebimi maži krateriai jos pakraščiuose, o centre jų nėra. Tai paaiškinama tuo, kad vėliau meteoritų išmušti krateriai „nuskendo“ gilesnėje centrinėje jūros dalyje. thumb|left|200px| Krizių jūros padėtis Mėnulyje 1969 m. Krizių jūroje sudužo TSRS tyrimų aparatas „Луна-15“. 1976 m. „Луна-24“ sėkmingai nusileido jūroje ir pargabeno į Žemę jos paviršiaus mėginių.
Krizių jūra matoma iš Žemės be optinių prietaisų pagalbos ir atrodo kaip iš viršaus žemyn ištęstas ovalas, tačiau realybėje jūros vakarų-rytų skersmuo (560 km) yra didesnis už šiaurės-pietų (420 km).
Išsiskiriantys aplinkiniai objektai (žr. schemą): į šiaurę nuo jūros – Kleomedo krateris (Cleomedes), į šiaurės rytus − Gyvatės jūra (Mare Anguis), į pietryčius − Kondorsė krateris (Condorset) ir Bangų jūra (Mare Undarum). Į pietus − Firmiko (Firmicus) ir Apolonijo (Apollonius) krateriai. Krateriai į vakarus − jaunas ir ryškus Proklas (Proclus) bei Makrobijus (Macrobius)
Čidaoba
Čidaoba - gruzinų nacionalinės imtynės, buvusios labai garsios Tarybų Sąjungoje, laikomos vienu iš sambo šaltinių.
Čiadaoboje imamasi tik stovint. Leidžiama veikti atakuoti kojomis - pakišti koją ar mesti per koją. Tikslas - parmesti priešininką ant nugaros. Neleidžiama parmestą priešininką bandyti apversti ant nugaros. Tikra pergale - kai priešininkas parmetamas ant nugaros. Nepasiekus tikros pergalės gali būti priteisiama pusinė pergalė už metimą ne ant nugaros. Čidaoboje plačiai naudojami kojų pakišimai, pakirtimai, užkabinimai, apvijimai, metimai per nugarą ir kt. imtys. Pasižymi labai greitu tempu.
Imamasi vilkint drobines striukes čochas su trumpomis rankovėmis (kartais - visai be rankovių), sujuostą drobiniu diržu, ir trumpikes. Striukės skvernai surišami už nugaros. Per skvernų mazgą sujuosiama diržu. Imantis galima griebti už bet kurios striukės vietos virš diržo.
Imantis zurnomis groja tautinę muziką. Imtynės trunka 5 minutes.
Žinoma, kad gruzinų imtynės labai senos. Jų aprašymai aptinkami Šotos Rustavelio ir kitų autorių kūriniuose. Gruzinų berniukai imdavo mokytis čidaobos nuo ankstyvos vaikystės.