cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bahr al Gazalis (provincija)
Raida
thumb|left|200px|Egipto ir Sudano provincijos 1912 m. Provincija (mudirija) buvo įsteigta Egipto chedivo Ismailio Pašos iniciatyva, šiam plečiant Egipto teritorijas į pietus. Tuo metu regionas buvo gyvenamas daugiausia dinkų genčių, kurias siekė kontroliuoti Darfūro sultonatas. Pastarasis žiūrėjo į regioną kaip į svarbų vergų šaltinį. 1856 m. išeivis iš Chartumo al-Zubairas su nedidele armija sugebėjo paimti kontrolę dinkų krašte ir sukurti vergvaldinę imperiją. 1872 m. jis buvo paskirtas Egipto vietininku.
Sudanui tapus kondominiumu (1889–1947 m.), apie 1919 m. Bahr al Gazalio provincija buvo panaikinta, ir jos teritorijos prijungtos prie Ekvatorijos. 1948 m., po Džubos konferencijos galutinai nusprendus Pietų Sudaną prijungti prie Sudano, provincija buvo atkurta, jos teritorijas vėl atskiriant nuo Ekvatorijos. Nuo tada Ekvatorija sudarė vieną iš trijų Pietų Sudano provincijų ir vieną iš devynių Sudano provincijų.
Tarpe tarp dviejų pilietinių karų (1972–1983 m.) Sudane vykdant administracines reformas, Bahr al Gazalio provincija buvo sumažinta, nuo jos atskiriant al-Buhairatą, tačiau trumpam 1991–1994 m. laikotarpiui jai sugrąžintos senosios teritorijos.
Galutinai provincija panaikinta Sudane vykdant 1994 m. administracinę reformą, ir ją padalinant į keturias vilajas: Šiaurės ir Vakarų Bahr el Gazalį, al-Buhairatą ir Varabą.
Degiai
Degiai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Žeimelio, pasienyje su Latvija.
Jono Garalevičiaus kapo koplyčia
Jono Garalevičiaus kapo koplyčia – originalios architektūros antkapinis paminklas su laidojimo rūsiu, dar vadinami koplyčia, mauzoliejumi, esantis Kelmės rajono savivaldybėje, Žalpių miestelio (Pakražančio sen.) kapinėse. Jis stovi kapinių šiaurės rytiniame pakraštyje, priešais Šv. Benedikto bažnyčią, priešingoje gatvės pusėje. Koplyčios rūsyje palaidotas Jonas Garalevičius (1871-1943), vargonų meistras, aviacijos konstruktorius, tautinio sąjūdžio veikėjas ir jo motina Marijona Garalevičienė (1830-1915).
Istorija
Kapo koplyčią su paminklu ant jos 1932-1933 m. pasistatė Jonas Garalevičius pagal savo parengtą projektą. Į jį perkėlė motinos palaikus, kurie buvo palaidoti kitose kapinėse, o po savo mirties 1943 m. čia palaidotas ir pats statytojas.
1993 m. kapavietė su paminklu įrašyta į savivaldybės saugomų nekilnojamojo kultūros paveldo vertybių sąrašą, 2006 m. restauruota.
Architektūra
Paminklinio statinio pagrindinis tūris kompaktiškas, suręstas iš betono, be puošybos elementų. Jam išraiškingumo prideda karnizą imituojančios pakopinės linijos. Pagal išmatavimus statinio planas artimas kvadratui. Virš jo įtaisytas originalus paminklas su betonine skulptūra tarp keturių vertikalių stulpų. Tarp jų ant apskrito postamento su nišų (langelių) eilėmis stovi skulptūra „Švč. Jėzaus Širdis“. Stulpų viršuje įtaisyta žiedinė jungtis suformuoja keturių kryžių kompoziciją su apjungtomis jų kryžmomis. Ansamblio atskiroms dalims išryškinti panaudotos balta, ruda ir pilka spalvos, laidojimo rūsio viduje yra mėlynos spalvos akcentų. Virš portalo su įėjimo durimis, į vieną iš stulpų šliejasi sėdinčios „Moters su vargonų instrumento fragmentu“ skulptūra.
Žemiau postamento įrengtas laidojimo rūsys. Pietryčių fasade įrengtos įėjimo durys su laiptais nusileisti į kriptą. Įėjimo anga stačiakampė, su dvigubomis vienvėrėmis metalinėmis durimis, iš kurių vidinės – ažūrinės. Virš durų išlietas reljefinių raidžių įrašas: „MOTINOS IR SŪNAUS / AMŽINO POILSIO VIETA“. Pietvakarių fasade kabo juodo granito lenta su įrašu: „JONAS GARALEVIČIUS / 1871-1943 / IR JO MOTINA MARIJONA / 1830-1915 / PAMINKLAS PASTATYTAS /1933“. Ši lenta pritvirtinta po 2006 m. atliktos statinio restauracijos.
Jono Garalevičiaus ir motinos Marijonos Garalevičienės palaikai ilsisi atskiruose karstuose, pastatytuose rūsyje, ant grindų pakylų. Grindys pagal raštą išklotos šviesiomis plytelėmis. Karstai mediniai, skirtingų dydžių. Tarp jų pastatytas stalelis su žvakidėmis ir vazomis. Rūsio priekinėje sienoje, virš karstų, suformuota erdvi niša. Patalpa su palaikais šviesi – natūrali lauko šviesa laisvai patenka pro kvadratinius įstiklintus palubės langelius, įrengtus postamento viršutinėje, apskritojoje dalyje. Jų įkomponuota po tris visose keturiose paminklo pusėse tarp stulpų-kryžių.
Tesličius
Tesličius – miestas šiaurinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje, prie Usoros upės. Vyrauja serbai. Žymus kurortas. Apie 2000 m. pastatyta nauja cerkvė.
Ukraina 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Ukrainos sportininkai pakviesti dalyvauti į 2024 m. vasaros olimpinės žaidynės Paryžiuje. Tai bus aštuntosios vasaros olimpinės žaidynės šalies istorijoje ir pirmosios nuo 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą pradžios.
Dėl istorinių sėkmingų rezultatų, Ukraina negali kandidatuoti į specialiuosius olimpinius pakvietimus, o visi olimpiadoje dalyvaujantys Ukrainos atstovai turi iškovoti olimpines kvotos atrankos turnyruose.
Frinė stoja prieš Areopagą
Frinė stoja prieš Areopagą – Žano Leono Žeromo paveikslas tapytas 1861 m. Motyvą įkvėpė Knido Afroditė. Tais pačiais metais paveikslas buvo priimtas į prestižinį akademistinį Paryžiaus Saloną. Tačiau ten susilaukė kritikos dėl lėkšto istorinio įvykio perteikimo bei perdėto kūno erotizavimo.
Auguste Comte
Ogiustas Kontas (1798 m. sausio 17 d. – 1857 m. rugsėjo 5 d.) buvo prancūzų filosofas, sociologijos ir pozityvizmo doktrinos įkūrėjas. Moderniąja termino prasme Kontas gali būti laikomas pirmuoju mokslo filosofu.
Lewben Group
„Lewben“ –  integruotų verslo paslaugų teikėja. Tai  grupė  įmonių, kurios savo klientams  teikia  finansų planavimo, teisės, mokesčių ir verslo konsultavimo bei apskaitos, o taip pat  gerovės valdymo  paslaugas. Grupės biurai veikia Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje (Lietuva), Amsterdame (Nyderlandai) ir Nikosijoje (Kipras).
Frinė stoja prieš Areopagą
Paveiksle vaizduojama legendinė hetera Frinė, kuri šventvagiškai pažeidė Eleusino misterijų viešąją tvarką ir buvo pasmerkta mirčiai. Šventės metu ji pasileidus plaukus nuoga brido į jūrą. Areopagų teisme buvo nagrinėjamas jos bedieviškumas. Jos gynėjas buvo ją įsimylėjęs, todėl darė viską, ką galėjo. Ji buvo išteisinta, kuomet buvo apnuoginta jos krūtinė ir atskleistas jos grožis tam, kad sukeltų teisėjų pasigailėjimą. Vieni teigia, kad apnuoginimas buvo dramatizuotas. Kiti teigia, kad išteisinimo eiga įtikinama ir įprasta.
Lewben Group
Istorija
2009 m. įkurta bendrovė „Lewben Family Offices“, pirmoji Lietuvoje šeimos biuro paslaugų tiekėja.
2010 m. įsteigta VšĮ „Lietuvos išeivijos dailės fondas“
2010 m. atidarytas biuras Nikosijoje (Kipras).
Auguste Comte
Smarkiai paveiktas utopinio socializmo atstovo Henri de Saint-Simon, August Comte, bandydamas ištaisyti po Prancūzijos revoliucijos atsiradusias socialines negalias ir reikalaudamas naujos socialinės paradigmos, paremtos mokslu, suformavo pozityvią filosofiją. Šiandien palyginti nežinomas Kontas padarė žymią įtaką XIX amžiaus mąstymui. Jis padarė įtaką tokių mąstytojų, kaip Karlas Marksas ir Džonas Stiuartas Milis, darbams. Konto sociologijos versija bei jo sukurta socialinės evoliucijos idėja, nors dabar ir pasenusios, davė toną ankstyviesiems socialiniams teoretikams ir antropologams, tokiems kaip Harieta Martino ir Herbertas Spenceris. Moderniąją akademinę sociologiją vėliau, XIX amžiaus paskutiniame dešimtmetyje, oficialiai sukūrė Emilis Durheimas. Šis tvirtai pabrėžė praktinį ir objektyvų socialinių faktų tyrimą.
Kontas bandė įdiegti darnią humanizmo religiją, kuri nors ir nesėkminga, vėliau XIX amžiuje padarė didelę įtaką įvairių pasaulietinių humanistinių organizacijų atsiradimui. Ogiustas Kontas taip pat sukūrė ir apibrėžė „altruizmo” sąvoką.
Gyvenimas
Ogiusto Konto tėvas Luisas Kontas (Louis Comte) ir motina Rozali Bojė (Rosalie Boyer) buvo tikri rojalistai ir giliai tikintys Romos katalikai. Tuo tarpu Prancūzijoje plito respublikonizmas ir skepticizmas, kurie buvo Didžiosios Prancūzijos revoliucijos padarinys. O. Kontas išprendė šiuos prieštaravimus dar ankstyvame amžiuje, atsiribodamas nuo katalikybės ir rojalizmo. Kai jam buvo maždaug keturiolika metų jis nustojo tikėti Dievu. Neilgai trukus tapo respublikonizmo šalininku.
Jis buvo ne pagal amžių intelektualiai išsivystęs ir 1814 metais pradėjo lankyti École Polytechnique – mokyklą, kuri buvo įkurta Paryžiuje 1794 metais ugdyti karo inžinieriams, tačiau greitai performuota į bendrąją pažangaus mokslo mokyklą. Nors mokykla buvo laikinai uždaryta 1816 metais, Kontas jau buvo įsikūręs Paryžiuje. Jis dirbo matematikos mokytoju ir žurnalistu. Jis daug skaitė apie filosofiją ir istoriją. Labiausiai jį domino tie mąstytojai, kurie ėmė matyti skirtumą tarp istorijoje aptinkamų žmonių ir visuomeninių santvarkų. Tokie svarbūs XVIII a. Prancūzijos politikos filosofai kaip Montesquieu, Marquis de Condorcet, A.-R.-J. Turgot ir Joseph de Maistre smarkiai paveikė jo paties mąstymą.
Nuo 1832 m. iki 1842 m. O. Kontas buvo École Polytechnique mokyklos mokytojas ir egzaminuotijas. Po kivirčo su mokyklos direktoriumi jis prarado savo postą, o drauge ir didžiąją dalį pajamų. 1825–1842 metais Comte buvo vedęs Caroline Massin. 1845 metais turėjo romaną su Clotilde de Vaux, kuri sekančiais metais mirė nuo tuberkuliozės. Šis sentimentalus O. Konto gyvenimo tarpsnis padarė didelę įtaką vėlesniems jo apmąstymams, ypač didelį dėmesį skyrė moters padėčiai pozityvistinėje visuomėnėje, kurią jis planavo įkurti.
1857 metais Ogiustas Kontas mirė nuo vėžio.
Darbai
1817 m. Ogiustas Kontas įsiliejo į intelektualiąją visuomenę. Pirmieji jo straipsniai buvo spausdinami įvairiose publikacijose. Saint-Simon vardu buvo parašyti tokie straipsniai kaip „Pramonė“ (L‘Industrie), „Politika“ (Le Politique), „Organizatorius“ (L‘Organisateur) bei Charles Dunoyer ir Charles Comte – „Europietiškas kritikas“ (Le Censeur Européen). Iki pat 1819 m. O. Kontas nepasirašinėjo savo darbų tikruoju vardu. Pirmasis spausdintas rašinys O. Konto vardu – „Visuotinis nuomonių ir troškimų atskyrimas“ (La séparation générale des entre les opinions et les désirs). 1822 m. filosofas publikavo straipsnį „Mokslinių studijų, reikalingų visuomenės reorganizacijai, planas“ (Plan de travaux scientifiques nécessaires pour réorganiser la société). Tačiau šis straipsnis nepadėjo jam gauti svarbių darbo pareigų akademinėje veikloje.
Lewben Group
Istorija
2017 m. įmonė pakeitė savo prekės ženklą ir tapo „Lewben Wealth“. „Lewben“ išplėtė savo paslaugų spektrą ir klientams pradėjo teikti atitikties bei pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos paslaugas.
Auguste Comte
Darbai
O. Kontas buvo pirmasis, kuris apibūdino pozityvizmo perspektyvą savo darbuose. Filosofo darbai buvo išversti į anglų kalbą ir išspausdinti tekstų, parašytų 1830–1842 m., rinkinyje „Pozityvios filosofijos kryptis“ (The Course in Positive Philosophy). Taip pat šie tekstai 1865 m buvo publikuoti Anglijoje – „Bendra pozityvizmo apžvalga“ (A General View of Positivism).
Lewben Group
Istorija
2019 m. įsteigtas paramos ir labdaros fondas Juozo Kavaliausko atminimo paramos fondas. Ženkliai išaugus veiklos mastui, komandai, paslaugų spektrui ir dinamikos poreikiui bei būtinybei inovuotis, įmonių grupė persiorientavo į Agile projektų valdymo metodą bei siekdama tampresnės integracijos priėmė sprendimą judėti link bendro prekės ženklo.
Auguste Comte
Darbai
Vėliau gyvenime O. Kontas išplėtojo „Žmoniškumo religiją“, kuri turėjo atitikti bendrumo funkciją pozityvioje visuomenėje. 1849 m. pasiūlė kalendoriaus reformą, vadinamą „Pozityvus kalendorius“, tačiau toks kalendorius netapo plačiau naudojamu. 1851–1854 m buvo išleisti keturi O. Konto knygos „Pozityvios politikos sistema“ (Système de politique positive) tomai. 1856 m. išleistas paskutinis O. Konto darbas – pirmas knygos „Subjektyvi sintezė“ (La Synthèse Subjective) tomas.
Lewben Group
Istorija
2020 m., atšventusi veiklos 10-metį, įmonė apsisprendė atnaujinti savo vizualinį identitetą bei logotipą, kad labiau atspindėtų išaugusios įmonių grupės ambicijas, kompleksiškumą ir inovatyvumą. Įmonė pakeitė pavadinimą iš „Lewben Group“ į „Lewben“.
Auguste Comte
„Trijų etapų dėsnis“
Ne anksčiau nei 1822 metais, kol O. Kontas vis dar buvo Henri‘o de Saint-Simon‘o mokinys, jis sau iškėlė užduotį: atrasti tai, kas paaiškintų visas sėkmingas žmonijos rasės transformacijas, pradedant nuo žmogbeždžionių gyvavimo iki civilizacijos, kurią turime šiandieną. Teigdamas, jog tai, ką jis sugalvojo gali būti mokslinio palyginimo per tam tikrą laiką metodas, O. Kontas pateikė savo pagrindinę koncepciją, šiandien žinomą kaip „Žmogaus progreso dėsnį“ arba dar kitaip vadinamąjį „Trijų etapų dėsnį“.
Lewben Group
Valdymas
Valdybos pirmininkė – Rita Kavaliauskienė (g. 1978 m.)
Auguste Comte
„Trijų etapų dėsnis“
Anot O. Konto, kiekviena svarbiausių sąvokų, kiekviena mokslo sritis sėkmingai pereina tris skirtingas teorines būsenas: teologinę arba fiktyvią, metafizinę arba abstrakčią ir galiausiai mokslinę arba realiąją. Trumpai tariant, O. Konto Trijų Etapų Dėsnis teigė, jog žmogaus intelektualus vystymasis istoriškai keitėsi. Pirmiausia teologiniame tarpsnyje buvo tikima, kad žmogaus ir pasaulio likimai yra paaiškinami ir nulemti dievų ir dvasių. Pereinamajame – metafiziniame – tarpsnyje paaiškinimai buvo pateikiami esmės, priežasties terminais, taigi labai abstrakčiai. Galiausiai intelektualus vystymasis pasiekė paskutinį tarpsnį – modernųjį – realųjį. Šis etapas pasižymėjo supratimu, jog žmogaus žinojimas yra ribotas.
Lewben Group
Valdymas
Valdybos nariai – Justinas Klimašauskas (g. 1978 m.), Vilma Poškutė (g. 1982 m.)
Auguste Comte
Pozityvizmas
Prancūzų filosofas Ogiustas Kontas yra laikomas Pozityvizmo doktrinos (kitaip: Pozityviosios filosofijos) pradininku. XIX a. sukurtas Pozityvizmas yra filosofinio mąstymo sistema, teigianti, kad pagrindinis žinių tikslas yra tiesiog aprašyti pasireiškusius reiškinius, o ne atsakyti į klausimą, ar jie egzistuoja ar ne. Pozityviosios filosofijos diskurse akcentuojama, jog, norint suprasti visus gyvenime pasireiškiančius reiškinius, reikia juos analizuoti remiantis anksčiau sukurtais ir patvirtintais moksliniais metodais; tiksliau, viską reikia aiškinti remiantis mokslu.
Senos Kazokiškės
Senos Kazokiškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 5,5 km į šiaurės rytus nuo Rodūnios, prie Ditvos upės. Praeina kelias Adverninkai–Žirmūnai. Yra fermų kompleksas.
Auguste Comte
Pozityvizmas
Pozityvizmas turi du atskirus atsvaros taškus – filosofinį ir religinį, arba mistišką. Remiantis O. Konto filosofinės struktūros detalėmis, pozityvistinė (mokslinė) tendencija yra svarbi visiems mąstymams/idėjoms, kurios neigia antgamtiškumą bei metafiziškumą. Agnosticizmas, Fenomenalizmas, Racionalizmas, Materializmas yra akivaizdžios pozityviosios minties išraiškos, neigiančios tai, kas gali būti glaustai apibūdinama kaip metaempirika (metempirical). Pozityvizmas kartais siejamas su empirizmu bei humanizmu ir teigia, kad tiesioginio jutimo patirtis yra vienintelis patikimas žmogaus žinių objektas, kadangi jis yra visos Žmonijos pažinimo šaltinis.
Lewben Group
Grupės įmonės
Lewben Wealth – turto valdymo paslaugas aukštas pajamas turintiems asmenims teikianti bendrovė.
UAB „Strategy Labs“ –  įmonių vadovų bei valdybos narių konsultavimo įmonė.
Auguste Comte
„Pozityvus kalendorius“
Tai kalendoriaus reforma, 1849 m pasiūlyta Ogiusto Konto. Peržiūrėjęs ankstesnį Marco Mastrofini darbą, O. Kontas pasiūlė naudoti saulės kalendorių, kuris turi 13 mėnesių po 28 dienas, taip pat papildomą šventinę dieną, skirtą paminėti mirusius, viso – 365 dienos.
Ši papildoma diena pridėta prie paskutinio mėnesio, ji neįeina į savaitės dienų ciklą, taigi pirmoji mėnesio diena yra pirmadienis. Keliamaisiais metais įtraukiama dar viena papildoma šventinė diena (taip pat nepriklausanti savaitės dienoms), kuri susijungia su memorialine mirusiųjų diena, ir yra skirta iškilmingai paminėti šventoms moterims. Keliamieji metai nustatomi pagal Grigaliaus kalendoriaus schemą. Pirmieji pozityvaus kalendoriaus metai atitinka 1789 Grigaliaus sistemos metus. Mėnesiams duoti pavadinimai didžių Vakarų Europos asmenų, pasižymėjusių mokslo, religijos, filosofijos, pramonės bei literatūros srityse.
Mėnesių pavadinimai:
Lewben Group
Grupės įmonės
VšĮ „Lewben Art Foundation“ – nevalstybinė institucija, administruojanti Lietuvos ir užsienio menininkų (nuo XVIII a. pabaigos iki šių dienų) meno kolekciją.
Auguste Comte
„Pozityvus kalendorius“
1849 m. O. Kontas rašė, jog jis savo kalendorių vadina seno mąstymo būdo „tęsiamumo laužymu“, būtent toks „žmoniškasis kalendorius“ ir buvo dalis laužymo. Tačiau, kaip ir dauguma kitų O. Konto schemų, „Pozityvus kalendorius“ netapo plačiau naudojamu.
Avadhų kalba
Avadhų kalba arba avadhi (अवधी = avadhī) – indoeuropiečių šeimos, indoarijų šakos kalba, vartojama Indijoje, istoriniame Avadho krašte, apimančiame dabartinės Utar Pradešo valstijos vidurinę dalį, bei aplinkiniuose rajonuose Nepale (terajuose). Taip pat vartojama indų diasporos įvairiose šalyse (iš jos kilusios kai kurios diasporinės hindi tarmės, pvz., Fidžio hindi). Avadhų kalba dažnai laikoma viena iš rytinių hindi tarmių.
Auguste Comte
Žmonijos religija
Kai skirtingos religijos išsaugo tikėjimą Dievu, O. Kontas siūlo priešingą variantą – religiją, kurioje neegzistuoja nei dievas, nei jokia kita antgamtiška jėga.
Paežerys (Rokiškio r.)
Paežerys arba Paežeris – ežeras Lietuvoje, Rokiškio rajone, 11 km į pietryčius nuo Rokiškio. Ežeras beveik apvalus: ilgis iš vakarų į rytus – 0,13 km, plotis – 0,11 km. Altitudė 143,7 m. Krantai aukštoki. Aplinkui plyti dirbami laukai, pievos. Šalia įsikūręs Meldučių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Sartų ežero intako Audros baseinui.
Avadhų kalba
Nuo vakarų (standartinės) hindi avadhų kalba skiriasi laisvesniu gramatinių giminių traktavimu, kiek kitokiais polinksniais, pakitusia fonetika.
Avadhų kalba seniau gausiai kurta bhaktinė literatūra – vienas žymiausių šia kalba sukurtų tekstų yra Tulsidaso „Ramajanos“ adaptacija „Ramčaritmanasas“. Šios kalbos leksiką gausiai naudojo Kabyras, sufijų poetas Džajasis. Dabar avadhų kalba vartojama daugiausia kaip šnekamoji.
Senos Kazokiškės
Istorija
1940–1961 m. – Kazokiškių apylinkės centras.
Auguste Comte
Žmonijos religija
Kontas apibrėžia religiją, kaip „ypatingą visavertės harmonijos būseną, kai visos Gyvenimo stadijos yra viena su kita susietos natūraliais ryšiais“; kaip konsensusą, analogišką sveikatos bei kūno tarpusavio suderinamui. Pasak filosofo, religija atlieka dvi pagrindines savo egzistencijos funkcijas: moralinę (religija daro įtaką kiekvienam individui atskirai)bei politinę (religija vienija visus individus draugėn). Religija taip pat turi turėti tris pagrindinius komponentus: doktriną (doctrine), garbinimą (worship)bei discipliną (discipline). Iš pradžių O. Kontas vadovavosi tradicine religijos komponentų išsidėstymo tvarka, tačiau ilgainiui pirmenybę pradėjo teikti garbinimui ir suvokė, jog tai didelė pažanga tobulumo link.
O. Kontas religijoje pagrindinius komponentus vienijo Humaniškumas (Humanity). 1847 m., padaręs esminius pakeitimus savo darbuose (filosofijoje), priklausymą humaniškajai bendruomenei jis priskyrė sociologiniam, o ne biologiniam, reiškiniui – siekinat būti tęstinio Žmonijos tobulėjimo dalimi, reikia būti to vertam; visi to nenusipelnę turi būti atmesti; priešingai, gyvūnai, kurie suteikia svarbių paslaugų, yra įtraukiami.
Pagrindine O. Konto religijos naujovė slypi garbinime (worship), kuris gali būti tiek privatus (atliekamas šeimos rate), tiek viešas. Humaniškosios religijos atstovai sudarė ištisą maldų, giesmių bei sakramentų sistemą, kuri buvo paremta „Katalikybe be Kristaus“, nors pozityvistai tvirtino, jog tai „katalikybė plius mokslas“ (‘catholicism plus science’). Geriausiai žinomi ir originaliausi O. Konto religijos aspektai randami jo viešų garbinimų apeigose bei liturginiuose kalendoriuose. Kadangi Humaniškumas susideda daugiau iš negyvų būtybių, nei gyvų, pozityvizmas sukūrė visą sistema minėjimų, kurie buvo skirti Humaniškumo istoriniam tęstinumui.
Noras atriboti laikinas žemiškas galias nuo dvasinių galių, leido Comte bei jo pasekėjams atskirti Valstybę ir Bažnyčią, kadangi jos propaguoja skirtingus poreikius. Iš dviejų savo darbuose sugretinamų politinių modelių (Prancūziškojo bei Angliškojo), O. Kontas pirmenybę teikė prancūziškajam. Iš pirmo žvilgsnio gali pasirodyti, jog jis buvo centralizuotos politinės valdžios šalininkas, tačiau jis buvo to priešininkas – O. Kontas pasiūlė padalinti Prancūziją į septyniolika administracinių regionų, daugiau ar mažiau lygiareikšmių senosioms provincijoms, nes, pasak jo, centralizacija taikoma tik dvasinėms galioms.
Lewben Group
Grupės įmonės
Juozo Kavaliausko atminimo paramos fondas – tai paramos ir labdaros fondas, kurio tikslas atkreipti visuomenės dėmesį į onkologinėmis ligomis sergančių vaikų problemas, rinkti lėšas ir padėti pasveikti mažiesiems.
Socialinė atsakomybė
„Lewben“ įmonių grupei priklausanti VšĮ „Lewben Art Foundation“ yra VšĮ „Lietuvos išeivijos dailės fondo“ steigėja. Šio fondo tikslas – sistemingai tyrinėti Lietuvos išeivijos dailę bei grąžinti kūrinius į tėvynę.
Taip pat „Lewben“ įmonių grupėje yra 2019 m. rugsėjo 25 d. įkurtas paramos ir labdaros fondas Juozo Kavaliausko atminimo paramos fondas. Jis buvo įsteigtas netekus brolio, draugo, bendradarbio ir „Lewben“ šeimos nario Juozo Kavaliausko (2018 metų lapkričio 3 d.).
„Lewben“ yra viena iš Vilniaus operos teatro „Vilnius City Opera“ rėmėjų.
„Lewben“ remia Litvak World – ne pelno siekiančią organizaciją, kurios tikslas išsaugoti ir puoselėti LDK žydų kultūrą.
Apdovanojimai, įvertinimai
2015 m. „Lewben“ įmoniu grupei priklausanti įmonė „Nordgain“ pateko į „Verslo žinių“ sudaromą Lietuvoje sparčiausiai augančių finansinių paslaugų bendrovių sąrašą „Lietuvos gazelė 2015“.
Tarptautinis bankininkystės ir finansų rinkų žurnalas „Euromoney“ 2012 m. – 2014 m. bei 2016 m. – 2018 m. „Lewben“ pripažino „geriausia šeimos biuro paslaugų teikėja Lietuvoje. 2019 m. „Euromoney“ pripažino įmonę geriausiu paslaugų tarptautiniams klientams teikėju Lietuvoje. Be šio įvertinimo, „Lewben“ užėmė antras vietas dar dvejose kategorijose – paslaugų verslo savininkams ir filantropinės veiklos konsultacijų. “.
Anja Nissen
Biografija
Anja Nissen gimė netoli Sidnėjaus, Danijos emigrantų šeimoje. Pirmą kartą išgarsėti bandė būdama 12-kos, kai sudalyvavo laidoje „Australijos Talentai“. Nors ilgai laidoje nepavyko išsilaikyti, merginai atvėrė duris laimę bandyti kituose jaunimui skirtuose televizijos projektuose. Po nedidelės pertraukos, 2014 metais, atlikėja ir vėl sugrįžo į Australijos televizijos ekranus, šįkart – kaip šou „Balsas“ dalyvė. Projekte Anja iškovojo pergalę, kuri užtikrino kontraktą su muzikos įrašų kompanija. Tais pačiais metais išleido savo pirmąjį albumą, tačiau didelės sėkmės nesulaukė.
2016 metais Anja debiutavo nacionalinėje Danijos „Eurovizijos“ atrankoje su daina „Never Alone“. Tąkart ji superfinalo metu liko antra. Galiausiai 2017 m. su daina „Where I Am“ laimėjo nacionalinę atranką ir atstovavo Danijai 2017 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Kijeve.
Aktantas
Aktantas ( – 'veikiantis') (sin. argumentas, predikato argumentas) – aktyvus arba reikšmingas sakinio situacijos dalyvis; predikato priklausinys – subjektas, objektas, aplinkybė.
Įprastinio, stilistiškai neutralaus pilno sakinio struktūros elementai yra šie:
Tokio sakinio pavyzdys:
Šio sakinio centras, viršūnė yra predikatas skaito, o su juo susiję (ir būtini) du aktantai – vaikas, knyga. Semantiškai tai yra subjektas ir objektas, o sakinyje atlieka veiksnio ir papildinio vaidmenis. Trečiasis aktantas lauke yra aplinkybė ir nėra nei privalomas predikatui, nei predikato valdomas. Dėl to kai kuriuose šaltiniuose toks sakinio elementas vadinamas sirkonstanta arba adjunktu.
Bet koks sakinys kalbėtojo gali būti transformuojamas. Transformacija gali būti semantiškai neutrali (sakiniu pranešama tikrovės situacija nekinta), arba pridedama/šalinama sakinio aktantų, nuo ko keičiasi ir sakiniu skelbiama tikrovė:
Rūšies ir aktantinės derivacijos ribos neaiškios; kartais reiškiniai iš dalies persikloja ir vadinami vienas kitu.
Šią sąvoką įsivedė XX amžiaus viduryje prancūzų lingvistas Liusjenas Tenjeras (Lucien Tesnière), spręsdamas predikato valentingumo problemas ir tikslindamas papildinio bei aplinkybės sąvokas.
Pakarklės miškas
Pakarklės miškas – miškas Lietuvoje, Kauno rajone, 1 km į pietryčius nuo Vilkijos, Nemuno dešiniajame krante. Priklauso Kauno miškų urėdijos Kulautuvos girininkijai. Apima 7,7 km² plotą.
Rytinė dalis – pakili lyguma, vakarinė – Nemuno senslėnis, išgriaužtas upokšnių slėnių ir griovų. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję, velėniniai jauriniai priesmėliai, velėniniai karbonatiniai sujaurėję priemoliai. Mišką vagoja Nemuno intakai – Upys (Tamsė) su Palaidžiupiu, Karklė, Upesnis, Medinka, Tebeškupis, Prakupis, Pilies upelis, Piliakalnio upelis.
Medynai:
Pakarklės miškų šiaurine dalimi eina plentas. Įsteigtas Paštuvos botaninis draustinis, Karklės ichtiologinis draustinis. Gausu archeologijos ir istorijos paveldo: Kriemalos senovės gyvenvietė ir kapinynas, Brūžės senovės gyvenvietė ir dvarvietė, Paštuvos kapinynas, Vilkijos senovės gyvenvietė, Jaučakių piliakalnis, Jaučakių holokausto vieta, Svirkalnis, Žvirgždės dvarvietė.
Pakarklės miškuose ir aplink įsikūrę: Tolivardžiai, Paštuva, Bubiai, Batniava, Brūžė, Kriemala, Naujiena, Jaučakiai, Antalkiai.
Kick in de Kök
thumb|rigt|220px|"Kick in de Kök" turnyro logotipas „Kick in de Kök“ – didžiausias Estijoje uždarų patalpų ultimeito turnyras, taip pat ir vienas didžiausių Baltijos šalyse, organizuojamas nuo 1998 metų. Turnyras pradėtas rengti Viimsi miestelyje, vėliau perkeltas į Taliną.
„Kick in de Kök“ turnyras tradiciškai organizuojamas balandžio mėnesio antroje savaitėje ir trunka dvi dienas (šeštadienį ir sekmadienį).
Turnyre dėl stipriausių vardo varžosi 24 atvirojo (vaikinų) diviziono ir 16 merginų diviziono komandų iš Baltarusijos, Estijos, Latvijos, Lietuvos, Rusijos, Suomijos ir Švedijos.
== Rezultatai ==
Žaliasiai
Žãliasiai (arba Šiekštys, Žaliasis) – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Ignalinos miesto pietrytinėje dalyje. Netaisyklingos formos. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-šiaurės kryptimi iki 0,97 km, plotis iki 0,29 km. Altitudė 161,3 m. Krantai daugiausia aukšti arba labai aukšti, pietvakariniai – žemi, o šiaurinis vietomis pelkėtas. Pakrantės miškingos. Pietvakariuose išteka upeliukas link Agarinio ežero (Rudinės upės baseinas).
Šiaurinėje ežero pakrantėje yra įrengtas Lietuvos žiemos sporto centras, šiaurvakarinėje - pastatytas Vilkakalnio (Ignalinos) apžvalgos bokštas. Pietinėje pakrantėje įsikūrusi sodų bendrija.
Etimologija
Ežero pavadinimas kilęs nuo žodžio žalias, žalia.
thumb|left|240px
Gintarai (Pakruojis)
Gintarai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Pašvitinio.
Fanny de Sivers
Fani de Zivers (, mergautinė pav. Isak, 1920 m. spalio 20 d. Pernu, Estija – 2011 m. birželio 22 d. Obonas, Prancūzija) – estų ir prancūzų kalbininkė, literatūrologė, vertėja ir eseistė.
Biografija
Gimė 1920 m. spalio 20 d. Pernu. 1938–1941 m. studijavo Tartu universiteto Humanitarinių mokslų ir menų katedroje. 1941 m. išvyko į Vokietiją, ištekėjo už Hanso Georgo fon Ziverso. Studijavo Breslau, Viurcburgo ir Insbruko universitetuose. 1950 m. baigė Viurcburgo universitetą, išlaikė prancūzų, vokiečių ir lotynų kalbų valstybinius egzaminus. Paryžiuje ir Lunde gavo akademinį licenciato laipsnį.
Nuo 1949 m. gyveno Paryžiuje, dirbo sekretore ir vertėja vyriausybinėse organizacijose. 1964–1986 m. buvo Prancūzijos nacionalinio mokslinių tyrimų centro kalbininkė. 1993–1994 m. Tartu universitete dirbo kviestine profesore. Jos straipsniai skirti kalbotyrai ir literatūrai, taip pat estų autorių kūrinių vertimams į prancūzų kalbą ir prancūzų autorių – į estų kalbą. Nemaža dalis straipsnių nebuvo paskelbti iki SSRS žlugimo.
Fani de Zivers buvo tikinti krikščionė ir smerkė Europos islamizacijos procesus, lygindama Prancūziją su žūstančiu vienuolynu.
Mirė 2011 m. birželio 22 d. Obone, Prancūzijoje.
Pakalas
Pakalas – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 2 km į vakarus nuo Linkmenų, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Ilgis šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi 2,7 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 147,6 m. Gylis siekia 20,5 m. Ežeras telkšo bendroje rinoje su Žiezdro, Žiezdrelio, Ūsių, Švento ežerais. Krantai statoki, apaugę medžiais ir krūmais. Atabradas smėlingas, siauras. Pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Pietrytinėje Pakalo dalyje yra miškinga 2,7 ha sala ir mažytė priekrantės 0,1 ha sala. Per Limino, Ūsių ežerus jungiasi su Jaurupės (Baltelės) baseinu (įteka į Žeimenio ežerą). Ežero pratakumas 34 %.
Aplinkui ežerą įsikūrę Krivasalio, Šiškinių, Varniškės, Jovaraučiškių, Sidariškių, Pusvarsnėlių kaimai. Veikia 4 kaimo turizmo sodybos. Pietrytine pakrante eina kelias.
Ežerėvardis Pãkalas kildinama nuo žodžių pakalas, pakalys („nugara, užpakalis“).
Tirintas
Tirintas (🇬🇷) – Senovės Graikijos miestas šiaurės rytų Peloponese. II tūkstantmečio pr. m. e. antrojoje pusėje buvo Mikėnų kultūros centras. Miestas buvo apgyvendintas achajų. Heraklio gimimo ir jo 12 žygdarbių atlikimo vieta.
Žanetos sala
thumb|250px|De Longo salos
Žanetos sala  – negyvenama sala Arktyje, Rytų Sibiro jūroje, Naujojo Sibiro salose, De Longo salų grupėje. Plotas 3,3 km². Aukštis iki 351 m. Sudaryta daugiausia iš klinties. Yra ledynų ir firno laukų.
Sala atrasta 1879–1881 m. amerikiečių poliarinio keliautojo Džordžo De Longo ekspedicijos metu. Pavadinta pagal vieną ekspedicijos laivų „USS Jeannette“.
Žalesas
Ežere sugaunama karšių.
Stračiūnai (Baltarusija)
Stračiūnai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Rodūnios apylinkėje. Įsikūręs 3,5 km į rytus nuo Rodūnios. Praeina kelias Rodūnia–Sklodonys.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių, apylinkę ir dvaro valdą.
Stanislavas Zamoiskis
Biografija
Lenkijos bajorų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Chelmo medžioklio, vaiskio ir pakamario Felikso Zamoiskio (m. 1535) jaunesnysis sūnus nuo antros santuokos su Ana Ugrovecka. Vyresnysis brolis – Chelmo pataurininkis ir vėliavininkas Florijonas (m. 1591).
Gavo valdyti Skokovo miestelį (dab. Zamostę) ir kaimus: Ždanuvą, Kalinovicą, Tvoryčuvą, Lentovnią ir Pniuvą. Kaip apdovanojimą už tarnybą karuose su rusais, totoriais ir moldavais Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas perdavė Stanislavui Zamoiskiui laikymui Belzo seniūniją ir paskyrė jį Chelmo kaštelionu.
1572 m. liepos 6 d Chelmo kaštelionas Stanislavas Zamoiskis mirė.
Išpažino kalvinizmą.
Šeima ir vaikai
Apie 1564 metus vedė antrą kartą Aną Oržechovską (m. 1588), nuo santuokos su kuria turėjo dvi dukteris:
Artritas
180px|thumb|[[Rentgeno spinduliai|Rentgeno spindulių nušviesta deformuota ranka, paveikta autoimuninės ligos reumatoidinio artrito]]
Artritas (iš – 'sąnarys') – sąnario uždegimas. Reiškiasi sąnario skausmu, patinimu, stingimu, aplink esančios odos paraudimu ir temperatūros padidėjimu, sutrikusia jo funkcija. Jei artritas progresuoja, sąnarys deformuojasi ir tampa iš dalies arba visiškai nejudrus.
Artritu galima susirgti po bakterinės, virusinės arba grybelinės sąnarių infekcijos, alergijos, traumos, tam tikrų medžiagų apykaitos sutrikimo ar paveldimų genetinių ir išorės veiksnių sąveikos. Sąnarių uždegimas būdingas daugeliui ligų (reumatoidinis artritas, reumatas, ankilozinis spondilartritas, Reiterio liga, sisteminės jungiamojo audinio ligos, podagra, reaktyvieji artritai). Reumatoidinis artritas yra viena iš labiausiai paplitusi autoimuninė artrito forma.
Panemunio ežeras
Panemunio ežeras arba Panemunėlio ežeras – ežeras Lietuvoje, Rokiškio rajone, 8 km į pietvakarius nuo Rokiškio, Nemunėlio upės slėnyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,36 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 98,3 m. Krantai žemi, užpelkėję. Pakrantės kalvotos, plyti dirbami laukai ir pievos. Ežeru iš pietryčių į šiaurės vakarus prateka Nemunėlis. Šiauriniame krante įsikūręs Panemunių kaimas, pietiniame – Legiškio, Joneliškių kaimai. Šiaurine pakrante eina kelias.
Badrinathas
Badrinathas  – kaimas šiaurės Indijoje, Utarakhande, Himalajų papėdėje, prie Alaknandos upės (viena Gangos ištakų), 301 km į šiaurę nuo Rišikešo. Už 9 km nuo miesto stūkso Nylkanthos kalnas, už 62 km – Nanda Devi kalnas.
Badrinathas yra svarbus hinduizmo religinis centras, sutraukiantis daug piligrimų (patenka į „keturių romovių“ piligriminį kelią). Svarbiausias objektas – Višnui skirta Badrinatho šventykla, stovinti šalia karštųjų versmių.
Istorija
Vietovė siejama su „Bhagavatos puranoje“ ir „Mahabharatoje“ minima Badario ar Badarikašramo (बदरिकाश्रम) vietove, kur, pasak legendų, Višnus priėmęs dvynišką Naros-Narajanos pavidalą, uoliai asketavo gyvų būtybių labui. Apylinkėse esančiame Manos urve didysis Vjasa, kaip teigiama, sudėstė „Mahabharatą“. Ilgą laiką Badrinathas tebuvo kelių namų kaimas, aptarnaujantis negausius piligrimus, bet nuo XX a. pab. vietovę lanko vis daugiau piligrimų.
Fuenchirola
Fuenchirola  – miestas Ispanijoje, Andalūzijoje, Malagos provincijoje, Viduržemio jūros pakrantėje (Kosta del Solyje), 30 km į pietvakarius nuo Malagos. Yra žvejybos uostas. Vystoma maisto pramonė, turizmas. Fuenchirola yra pajūrio kurortas. Yra istorijos, atvirasis muziejai, zoologijos sodas. Miesto įžymybė – X a. maurų Sohailo pilis.
Istorija
Romėnų laikais miesto vietoje buvo Suelo gyvenvietė, pastatyta ankstesnių kultūrų (finikiečių ir kt.) gyvenvietės vietoje. X a. Abdurahmanas III pastatydino Sohailo pilį. Gyvenvietė išaugo, bet vėliau buvo nuniokota krikščionių. 1485 m. jau nebegyvenamą vietovę užkariavo ispanai. XVIII a. pr. ėmė kurtis nauja Fuenchirolos gyvenvietė. 1810 m. spalio 15 d. čia vyko Fuenchirolos mūšis (Pirėnų karų dalis), kuriame prancūzų sąjungininkų lenkų pajėgos nugalėjo jungtinę anglų-ispanų kariuomenę. 1841 m. sudaryta Fuenchirolos savivaldybė. Ilgą laiką tai buvo žvejų miestelis, bet XX a. vid. ėmė augti dėl suklestėjusio turizmo.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Sohailo pilis
Girelė (Pakruojis)
Girelė – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 11 km nuo Klovainių.
Šv. Savos katedra
'''Šv. Savos katedra, Šv. Savos soboras, Šv. Savos cerkvė''' – didžiausia Europos stačiatikių cerkvė. Cerkvė yra Serbijos sostinėje Belgrade, ji pavadinta Šv. Savos (1175–1236 m.), Serbijos stačiatikių bažnyčios įkūrėjo, pirmojo arkivyskupo, nacionalinio serbų herojaus ir svarbios viduramžių Balkanų figūros, vardu. Pastatyta tariamai toje vietoje, kur Osmanų valdžia 1594 m. sudegino Šv. Savos palaikus. Čia yra ir Serbijos kunigaikščio Lazaro kapas.
Cerkvės pavyzdžiu buvo Šv. Sofijos soboras Stambule.
Istorija
Pagal tradicinį pasakojimą 1594 m. Osmanų sardaras Kodža Sinan Paša po nesėkmingo serbų sukilimo Banate nurodė pervežti Šv.Savos palaikus į Belgradą, čia juos sudegino ir išbarstė pelenus. Jau nuo XVI a. buvo laikoma, kad tai įvyko ant Vračaro kalvos Belgrade, nors istoriniai šaltiniai apie įvykį yra negausūs ir netikslūs, o dalis istorikų išvis abejoja, kad toks įvykis kada nutiko.
XIX a. pabaigoje atsikūrus Serbijos valstybei vėl didelę reikšmę įgavo Šv. Savos kultas, imta svarstyti kaip įamžinti jo atminimą. 1894 m. aikštėje, kur kaip spėjama buvo sudeginti šv. Savos palaikai, iš pradžių buvo pastatyta nedidelė cerkvė. 1895 m. susikūrė Šv.Savos šventovės statybos draugija, siekusi toje vietoje pastatyti katedrą. Draugijai ėmė vadovauti slavofilams simpatizavęs ir Šv.Savos kultą skatinęs metropolitas Mihailo. 1905 m. paskelbtas konkursas geriausiam cerkvės projektui išrinkti, tačiau visi penki pasiūlymai buvo atmesti. Per Pirmąjį Balkanų karą 1912 m. ir Pirmąjį pasaulinį karą (1914–1918 m.) statybų planai buvo sustoję. 1919 m. draugija reorganizavosi ir vėl pradėjo ieškoti tinkamo cerkvės projekto. 1926 m. buvo pateikti 22 nauji pasiūlymai ir draugija nusprendė, kad geriausias yra Aleksandro Deroko ir B.Nestorovičiaus projektas.
Viesų koplyčia
Viesų koplyčia – koplyčia, stovinti Širvintų rajone, Žemųjų Viesų kaimo kapinėse, kurios yra įsikūrusios Senosiose Viesose, 6 km į šiaurės vakarus nuo Širvintų. Kapinės įrengtos prie senojo plento Vilnius–Ukmergė (tarp Širvintos upės ir kelio ), Širvintų Šv. arkangelo Mykolo parapijoje. Atidaroma per Visus šventuosius, kitas didžiąsias metų šventes.
Šv. Savos katedra
Istorija
Statybos pradėtos 1935 m. gegužės 10 d., praėjus 340 metų po Šv. Savos kaulų sudeginimo. Kertinį akmenį pastatė vyskupas Gavrilo Dožič-Medenica (būsimasis Serbijos stačiatikių bažnyčios patriarchas). Pirmoji statybų fazė tęsėsi iki Ašies įsiveržimo į Jugoslaviją 1941 m. Iki to laiko buvo pastatytos 12 m aukščio sienos. Nebaigtu pastatu kaip garažu naudojosi Ašies pajėgos, Jugoslavijos partizanai, Raudonoji armija. Vėliau – kelios regiono kompanijos.
Viesų koplyčia
Koplyčia medinė, vieno aukšto, taisyklingo stačiakampio plano, be apsidės, jos pagrindinis fasadas orientuotas vakarų kryptimi. Ant dvišlaičio stogo stovi bokštelis–varpinė su metaliniu kryžiumi. Priekiniame fasade kyšo keturių kolonų portikas, vainikuotas trikampiu frontonu. Koplyčioje yra altorius.
Šv. Savos katedra
Istorija
Šiuo metu Šv. Savos katedra laikoma vienu iš Belgrado simbolių.
Viesų koplyčia
Prastos būklės Viesų koplyčia 2021 m. buvo suremontuota: atlikti apskardinimo darbai, įrengti lietvamzdžiai, pakeistos vėjalentės, sutvirtinti pamatai, perdažytos fasado kolonos.
Šv. Savos katedra
Architektūra
Katedros aukštis - 82 m, kupolas siekia 70 m aukštį, o pagrindinis kryžius virš jo - dar 12 m. Interjeras išpuoštas 17 000 m² mozaikų, sienų tapyba ir lipdiniais.
91 m x 81 m dydžio ir 7570 m² ploto Šv. Savos cerkvė daugmaž atitinka Sofijos katedros mastelį, tačiau turi didesnio diametro kupolą (35 m), taip pat yra didesnio aukščio (65 m).
Užunguzės plynanukštė
Užunguzės plynanukštė – plynaukštė šiaurės Turkmėnistane, Karakumų dykumoje (Užunguzės Karakumuose). Aukštis iki 203 m. Pietuose Unguzo druskožemių dubuma skiria nuo likusių Karakumų.
Sudaryta iš smiltainio, molio ir smėlio nuogulų, suneštų senovinės Amudarjos vagos. Paviršius kalvotas. Vyrauja smėlio ir skaldos dykuma.
Mikėnų kalba
Mikėnų kalba – senovės Graikijos civilizacijos kalba, seniausia graikų kalbos forma, kuri buvo paplitusi žemyninėje Graikijoje ir Kretoje nuo XVI iki XI a. pr. m. e. prieš dorėnų invaziją. Mikėnų kalba išsaugota užrašų, padarytų linijinio B rašto forma, sukurta Kretoje anksčiau nei XIV a. pr. m. e. Dauguma šio rašto paminklų yra išsaugoti molinių lentelių pavidalu, rastų senoviniame Knoso mieste Kretos centre ir Pilase, esančiame Peloponeso pietvakariuose. Šio rašto molinių lentelių dar rasta pačiuose Mikėnuose, Tirinte, Tėbuose ir Chanijoje, vakarinėje Kretoje. Kalba buvo pavadinta senovės graikų polio Mikėnų vardu, kur buvo rasti pirmieji šio laikotarpio rūmai. miniatiūra|200px|left|Molio lentelė su užrašu mikėnų kalba
Lentelių įrašai ilgą laiką buvo neiššifruoti, buvo iškeliamos fantastiškiausios hipotezės dėl kalbos, kuria jos buvo parašytos, kol 1952 m. šio darbo neatliko Maiklas Ventrisas ir nebuvo įrodyta, kad lentelėse – ankstyvoji graikų kalbos forma. Šiuose tekstuose daugiausia pateikta ūkinio pobūdžio sąrašų ir aprašymų. Nepaisant to, įrašai suteikia daug informacijos apie Mikėnų kultūrą, egzistavusią iki vadinamųjų Graikijos tamsiųjų amžių. Vadinamasis „Kafkanijos akmenukas“, rastas netoli Olimpijos, datuojamas XVII a. pr. m. e., autentiškumo atveju galėtų būti seniausias mikėnų kalbos užrašas ir todėl seniausias graikų kalbos paminklas. Tačiau jis atrodo šiuolaikine klastote.
Linijinį B raštą sudaro apie 200 skiemenų ženklų ir logogramų. Mikėnų kalbos garsai nėra visiškai atvaizduojami. Iš esmės ribotas skiemenų skaičius turi reikšti daug didesnį skiemenų skaičių, kurį fonetine prasme geriau atspindėtų abėcėlės raidės. Rašto sistemoje yra maždaug 87 skiemenų ir daugiau nei 100 ideografinių ženklų. Šios ideogramos arba „žymintys“ ženklai simbolizuoja daiktus ar prekes. Jie neturi fonetinės vertės ir niekada nėra naudojami kaip žodiniai ženklai rašant sakinį. Daugelis ženklų yra tapatūs ar panašūs į esančius linijiniame A rašte, tačiau jame užkoduota dar nežinoma kalba ir neaišku, ar panašūs ženklai turėjo tas pačias fonetines reikšmes.
ETV
ETV gali reikšti:
Ptolemėjas VIII Euergetas II
thumb|300px|Sidabrinė Ptolemėjo VIII didrachma Ptolemėjas VIII Euergetas II (gr.: Πτολεμαῖος Εὐεργέτης, Ptolemaĩos Euergétēs, apie 182 m. pr. m. e. – 116 m. pr. m. e. birželio 26 d.), pramintas Fiskonu (Φύσκων, Phúskōn "pilvūzas") dėl nutukimo, buvo Egipto karalius, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jo karjera prasidėjo 170 m. pr. m. e., kai Antiochas IV įsiveržė į Egiptą, pagavo jo brolį Ptolemėją VI ir leido toliau valdyti kaip marionetei. Todėl Aleksandrijos gyventojai išrinko Ptolemėją VIII karaliumi.
Antiochui IV išvykus 169 m. pr. m. e. Ptolemėjas VIII sutiko valdyti su broliu Ptolemėju VI ir Kleopatra II. Vyko nuolatinės intrigos iki 164 m. pr. m. e. spalio, kai Ptolemėjas VI išvyko į Romą gauti Senato paramą, kuris dalyvavo sudarant susitarimą. Ptolemėjo VIII vienvaldystė nebuvo populiari ir 163 m. pr. m. e. gegužę broliai pasidalino imperiją ir Ptolemėjui VIII atiteko Kirenaika.
Nors susitarimas galiojo iki 145 m. pr. m. e., kai mirė Ptolemėjas VI, tai neužbaigė varžybų. Ptolemėjas VIII įtikino Romos Senatą, kad paremtų jo pretenzijas į Kiprą, bet brolis nekreipė į tai dėmesio. Kai Ptolemėjo VIII bandymas užimti Kiprą 161 m. pr. m. e. nepavyko, Senatas išsiuntė Ptolemėjo VI ambasadorius namo. 156/155 m. pr. m. e. Ptolemėjas VI nesėkmingai bandė nužudyti brolį, o šis nuvyko į Romą Senatui parodyti gautų žaizdų ir nepaisant Katono Vyresniojo pasipriešinimo, gavo Senato paramą naujai invazijai į Kiprą. Tuo metu jis sutiko Korneliją Afrikaną, Tiberijaus Grakcho Vyresniojo našlę, ir paprašė jos rankos, bet ši atsisakė.
Antrasis įsiveržimas į Kiprą baigėsi nesėkme, Ptolemėjas VI pagavo brolį, bet pasiūlė jam savo dukters Kleopatros Tėjos ranką ir sugrąžino į Kirenaiką.
Kai Ptolemėjas VI mirė žygyje 145 m. pr. m. e., Kleopatra II paskelbė sūnų Ptolemėją VII karaliumi, bet grįžo Ptolemėjas VIII ir pasiūlė vesti Kleopatrą II ir valdyti kartu. Jis nužudė jaunąjį Ptolemėją per vestuvių puotą ir 144 m. pr. m. e. pasiskelbė faraonu.
Ptolemėjas VIII keršijo Aleksandrijos intelektualams, kurie jam priešinosi, juos trėmė ir plėšė, paversdamas Aleksandriją visai kitokiu miestu. Po to jis suviliojo ir vedė žmonos dukrą Kleopatrą III, neišsiskyręs su žmona, kuri supyko, o aleksandriečiai 132 ar 131 m. pr. m. e. padegė rūmus. Ptolemėjas VIII, Kleopatra III ir jų vaikai pabėgo į Kiprą, o Kleopatra II paskelbė jų 12 metų sūnų Ptolemėją Memfitį karaliumi. Ptolemėjas VIII pagrobė berniuką ir jį dalimis nusiuntė motinai kaip dovaną.
Per pilietinį karą Aleksandrija rėmė Kleopatrą II, o kaimo vietovės Ptolemėją VIII. Kleopatra pasiūlė sostą Demetrijui II, bet šis sugebėjo atvykti tik iki Pelusijaus. Kleopatra II 127 m. pr. m. e. pabėgo į Siriją, o Aleksandrija dar metus priešinosi.
Po įvairių intrigų 124 m. pr. m. e. Kleopatra II vėl buvo Egipte, o Ptolemėjas VIII dukterį Trifeną, kurios susilaukė su Kleopatra III, išleido už Antiocho VIII. 118 m. pr. m. e. buvo suteikta formali amnestija, bet tai nepatataisė valdžios ir romėnai vėl turėjo įsikišti po Ptolemėjo VIII mirties 116 m. pr. m. e.
Po jo mirties sostas atiteko Kleopatrai III ir sūnui, kurį ši išsirinks. Iš pradžių ji nusprendė valdyti su Ptolemėju X, bet aleksandriečiai norėjo Ptolemėjo IX.
Dvarka
Dvarka  – miestas vakarų Indijoje, Gudžarate, Kathijavaro pusiasalyje, prie Kačo įlankos. Jūrų uostas (išvežama druska, augalinis aliejus, soros, lydytas sviestas). Vystomas turizmas. Svarbus hinduizmo piligrimystės centras – Dvarka laikoma vienu iš 7 šventųjų Indijos miestų (sapta puri), viešpaties Krišnos gimimo vieta. Svarbiausia šventykla – Višnui skirta Dvarkadhyšo šventovė su Šankaros įsteigtu vienuolynu. Taip pat yra svarbi Krišnos žmonai Rukminei skirta šventykla bei Šivos Nagešvaros šventykla su „džjotirlinga“. Prie įlankos žiočių įrengti ritualiniams apsiplovimams bei velionių palaikų išbarstymui skirti ghatai. Piligrimų lankoma toliau jūroje esanti Bet Dvarkos sala, kur esą buvę Krišnos rūmai.
Istorija
Vietovė gyvenama jau nuo Harapos civilizacijos laikų. Dvarkos miestas siejamas su „Mahabharatoje“, puranose ir kituose senuosiuose tekstuose minimu Dvarakos ( „durų, vartų“) miestu. Senovėje šioje vietovėje gyvavo Sauraštros karalystė, kurią, pasak padavimų, įsteigusi Jadavų šeima, iš kurios kilo Krišna. Dvarka siejama su „Eritrėjos jūros periple“ (I a.) minima Baraca vietove bei Ptolemajaus „Geografijos“ Barake. 1241 ir 1473 m. miestą nuniokojo musulmonų antpuoliai.
Gojus (Pakruojis)
Gojus – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Butniūnų.
Sadarko tiltas
Sadarko tiltas – plieninis arkinis tiltas, kertantis Temzės upę centriniame Londone, Jungtinėje Karalystėje. Tiltas sujungia automobilių ir pėsčiųjų eismo srautus tarp Sadarko rajono ir komercinio centro Londono Sityje.
Facepunch Studios
Facepunch Studios Ltd – britų kompiuterinių žaidimų kūrimo ir platinimo kompanija, įsikūrusi Volslo mieste, Anglijoje. Kompanija įkurta 2004 m. birželį, o pilnai registruota 2009 m. kovo 17 d. „Facepunch“ labiausiai žinoma dėl smėlio dėžės žanro „Garry's Mod“ ir išlikimo žanro „Rust“ žaidimų. Šiuo metu kompanija kuria „Garry's Mod“ tęsiniu vadinamą žaidimą „s&box“.
Istorija
„Facepunch Studios“ 2004 m. birželį įkūrė Garry Newman ketindamas išleisti kuriamą žaidimą „Facewound“. Newman'as kartu su kolegomis norėjo atrodyti solidžiau turėdami studijos pavadinimą, kad prisistatinėdami neturėtų naudoti savo tikrųjų vardų. Pavadinimas „Facepunch“ kilo siekiant sugalvoti pavadinimą žaidimui „Facewound“, iš kurio vėliau pakeitus galūnę kilo ir studijos pavadinimas.
2004 m. Newman'as pradėjo žaidimo „Garry's Mod“ kūrimą, kuris nors iš pradžių buvo kaip atskiras mažesnės reikšmės projektas, vėliau peraugo į labiau aptariamą kompanijos žaidimą, negu „Facewound“. Pastarasis vėliau buvo netgi atidėliojamas, o galų gale atšauktas, kai „Facepunch Studio“ su buvusiu kolektyvu savo ruožtu iširo. „Garry's Mod“ tapo pagrindiniu Newman'o žaidimu, patenkančiu į labiausiai žaidžiamų žaidimų sąrašą „Steam“ platformoje.
Sadarko tiltas
Istorija
1995 m. tiltas įtrauktas į II lygio saugotinų architektūrinių paminklų sąrašą.
Listas
Listas  – miestelis šiaurės Vokietijoje, Šlėzvigo-Holšteino žemėje. Ji įsikūrusi Ziulto saloje, kuri yra viena iš Šiaurės Fryzų salų. Listas yra labiausiai į šiaurę nutolęs Vokietijos miestas-bendruomenė.
Listas yra ypatingas tuo, kad tai yra labiausiai į šiaurę nutolusi vokiškai kalbanti bendruomenė Europoje, o labiausiai į pietus nutolusi (1005 km) vokiškai kalbanti bendruomenė yra Cermatas, Šveicarijoje.
Las Vegaso Golden Knights
Las Vegaso „Golden Knights“  – NHL Vakarų konferencijos, Ramiojo Vandenyno pogrupio ledo ritulio komanda iš Las Vegaso (Nevada, JAV).