cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Romualdas Giedraitis (1913)
Biografija
Nuo 1936 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo slavų ir lietuvių kalbas bei literatūrą. Baigė Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. Dirbo mokytoju Kaune, Zarasuose. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1947 m. gyveno Anglijoje.
Kūryba
Sukūrė tris apysakas, keturių romanų ciklą. Jame vaizduojamas Lietuvoje iki Antrojo pasaulinio karo brendusios kartos likimas. Vyrauja apsisprendimo situacija, kurioje patikrinama idėjos, atsakomybė už mylimą žmogų, bendražygius, tėvynės likimą. Būdingas dinamiškas pasakojimas, netikėtos situacijos. Novelėse atsispindi XX a. ketvirtojo dešimtmečio miesto ir kaimo gyvenimo vaizdai, išryškinamas iš kaimo kilusių inteligentų charakteris. Parašė feljetonų.
1999 m. rašytojo našlės iniciatyva įkurtas Rumualado Giedraičio-Spalio labdaros fondas, iš kurio palūkanų Dusetų biblioteka įsigyja naujų reikalingų leidinių.
Katinūsis
Katinūsis (Catasetum) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis. Šakniagumbiai stori, cigaro formos ir tampa dygliuoti kai augalas numeta lapus. Spalvoti vyriškieji ir geltonai žali moteriškieji žiedai išauga ant skirtingų augalų, todėl sistematikai dažnai išskirdavo atskiras rūšis.
Vyriškieji žiedai turi specifinį prisitaikymą, kad jų žiedadulkės patektų ant moteriškų žiedų. Vabzdžiui prisilietus prie polinarijaus, jis stipriai iššauna ir tvirtai prilimpa prie vabzdžio pilvelio. Nuskridęs į moterišką žiedą, kurio visada lūpa atgręžta į viršų, vabzdys žiedadulkes palieka purkos duobutėje ir taip ji apdulkinama.
Augalai paplitę nuo Meksikos iki Argentinos. Daug rūšių auga Brazilijoje.
Rūšys
Gentyje yra 166 rūšys: ir kt.
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Catasetum expansum]] thumb|left|210px|[[Catasetum fimbriatum]]
Darželinis katilėlis
Darželinis katilėlis (Campanula medium) – katilėlinių (Campanulaceae) šeimos daugiametis augalas.
Žemaičių vyskupijos kronika
Žemaičių vyskupijos kronika – pareiginis Žemaičių vyskupijos laikraštis, leistas 1920–1922 m. Kaune.
Istorija
Ėjo nereguliariai. Leido vyskupijos kurija. Spausdino vyskupo raštus, generalvikariato cirkuliarus, instrukcijas ir kt. dokumentus, žinias apie vyskupijos gyvenimo įvykius. Spausdino Šviesos spaustuvė Kaune. Išėjo 11 numerių. 1922 m. ėjo kartu su žurnalu „Ganytojas“.
Jonas Malinauskas (1956)
Biografija
1974 m. baigė Onuškio vidurinę mokyklą, 1979 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Vošiškės
Vošiškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Kašonių, prie Viekšnios upelio. Eina kelias Darsūniškin.
Jonas Malinauskas (1956)
Biografija
1979–1982 m. Alytaus eksperimentinio namų statybos kombinato juriskonsultas, 1982–1984 m. Alytaus tarprajoninės prokuratūros prokuroro vyr. padėjėjas, 1984–1987 m. Prienų rajono liaudies teismo, 1987–1997 m. Alytaus rajono apylinkės teismo teisėjas, 1997 m. iki 2007 m. vasario teismo pirmininkas, nuo 2007 m. vasario iki 2008 m. gruodžio Alytaus r. apylinkės teismo teisėjas, nuo 2008 m. gruodžio teismo pirmininko pavaduotojas.
Vošiškės
Gyventojai
miniatiūra|250px|left|Stambus riedulys pakelėje
Jonas Malinauskas (1956)
Biografija
Moka rusų, prancūzų, lenkų kalbas.
Kėdainių šv. Jurgio bažnyčia
'''Kėdainių šv. Jurgio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kėdainiuose, Nevėžio kairiajame krante, ant slėnio terasos, šalia nedidelio upokšnio, juosiančio bažnyčios kalną, žiočių. Seniausias pastatas mieste.
Mišios vyksta kiekvieną sekmadienį, 10:00 ir 12:00 valandomis. Parapijai priklauso rytinė Kėdainių dalis bei aplinkiniai kaimai.
Istorija
Manoma, kad mūrinė bažnyčia pastatyta iš lietuvių pilies XV a. pirmojoje pusėje. Minima 1518 m. Apie XVI a. vidurį perduota protestantams. 1600 m. iškelta bažnyčios grąžinimo byla. Po ilgo bylinėjimosi 1627 m. sutartimi bažnyčia perduota katalikams. Konsekruota 1662 m. Bažnyčia 1758 m. rekonstruota, pažeminta, šoninės navos perdengtos skliautais. XVIII a. antrojoje pusėje veikė parapinė mokykla. Iki 1782 m. sudegė. Klebonijai 1832 m. priklausė Dvarčininkų, Eigulių, Melagių kaimai. Bažnyčia 1839–1840 m. gerokai remontuota.
Architektūra
Bažnyčia gotikinė, neobazilikinė, stačiakampio plano (navos 23 × 24 m), su trisiene apside, dviaukščiu priestatu ir žemu bokštu (varpine). Vidus 3 navų, atskirtų stulpais. Vidurinę navą dengia kryžminiai, šonines – cilindriniai skliautai.
EBC
ETV (Etiopijos televizija) – Etiopijos vyriausybei priklausantis televizijos kanalas. Tai vienintelis televizijos kanalas Etiopijoje, nes vyriausybė uždraudė privačias žiniasklaidos įmones. Kanalas transliuoja sporto varžybas, muzikinius renginius, žinias ir kitas pramogas amharų, tigrinjų, oromų ir anglų kalbomis.
Etiopijos televizija įkurta Adis Abeboje 1964 m. bendradarbiaujant su Didžiosios Britanijos firma Thomson. Spalvota televizija pradėta transliuoti 1982 m. Etiopijos darbininkų partijos įkūrimo proga.
Lietuvos savivaldybių reforma 1994–1999 m.
Savivaldybių reforma 1994–1999 m. buvo įgyvendinta siekiant performuoti Lietuvos administracinio suskirstymo sistemą.
Pirmasis etapas
1994 m. buvo priimtas LR teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas, kuriuo buvo nustatyti teritorijos administraciniai vienetai – apskritys ir savivaldybės. Vadovaujantis LR teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymu (Žin., 1994, Nr.60-1183; 1995, Nr.79-1819; 1997, Nr.65-1544; 1999, Nr.43-1362, Nr.109-3176) pirmajame teritorijos administracinių vienetų reformos etape buvo įsteigtos 56 savivaldybės ir 10 apskričių: Alytaus, Kauno, Klaipėdos, Marijampolės, Panevėžio, Šiaulių, Tauragės, Telšių, Utenos ir Vilniaus.
Antrasis etapas
Įstatymas dėl reformos priimtas 1999 m. gruodžio 21 d. Didelės plotu ir (arba) gyventojų skaičiumi rajonų savivaldybės, kuriose buvo keli aiškūs centrai, buvo suskirstytos į dalis, nuo jų atskiriant naujas savivaldybes. Mažų miestų savivaldybės, kurios iki tol apėmė tik tuos miestus, buvo išplėstos, kad apimtų dar ir apylinkes, o jų pavadinimas pakeistas iš „miesto savivaldybės“ į tiesiog „savivaldybę“. Kai kurios sienos tarp savivaldybių pakeistos, taip kad teritorijos įeitų į tą savivaldybę, kurios sostinė yra arčiau jų.
Per savivaldybių reformą buvo:
Bananiniai
Bananiniai (Musaceae) – lelijainių (Liliopsida) klasės augalų šeima. Daugiausia tai medžio pavidalo žolės, kurių stiebas apdengtas nukritusių lapų makščių. Lapai labai dideli, kotuoti, su viena stipria briauna viduje. Žiedai netaisyklingi, didelių dengiamųjų lapelių pažastyse. Vaisius - dėžutė arba uoga.
Paplitę tropikuose arba subtropikuose nuo Vakarų Afrikos per Indiją iki Ramiojo vandenyno; pagrindinė paplitimo vieta yra Pietryčių Azija.
Sistematika
Šeimoje yra 3 gentys ir 42 rūšys:
Jutiškiai (Pasvalys)
Jutiškiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Krinčino.
Žemaičių žemė (savaitraštis)
Žemaičių žemė – Telšių apskrities laikraštis, ėjęs 1941 m. birželio mėn. – 1944 m. liepos mėn. Telšiuose.
Istorija
Leido Lietuvių aktyvistų fronto miesto skyrius, Žemaičių kultūrinio veikimo centro vardu Kazys Mockus. Spausdino Telšių spaustuvė. Redagavo Kazys Mockus.
Matas Slančiauskas
Matas Jonas Slančiauskas (1850 m. vasario 21 d. Trumpaičiuose, Gruzdžių valsčius – 1924 m. kovo 11 d. Reibiniuose, Skaisgirio valsčius, Šiaulių apskritis, palaidotas Rudiškių kapinėse) – knygnešys, lietuvių visuomenės veikėjas, aušrininkas, knygnešys, publicistas, tautosakos rinkėjas.
Biografija
Gimė bežemio amatininko šeimoje. 1855 m. tėvas pradėjo mokyti iš lenkiško elementoriaus, vėliau mokėsi Rudiškių špitolėje pas vargonininką. Čia pramoko ne tik vargonuoti bei pažinti gaidas, bet ir lietuviškai skaityti. 1857 m. įstojo į Joniškio parapinę mokyklą, kurioje buvo mokoma lietuviškai.
Sulaukęs 16 metų, pramoko siuvėjo amato. Būdamas siuvėju, aplankydavo nemaža žmonių, kartu ir jų vaikus pamokydavo lietuviško rašto. Nuo 1866 m. pradėjo užrašinėti išgirstus pasakojimus, nutikimus, nuo 1874 m. bandė ir pats kurti eiles, daineles, „pasakas“. Kartais pasakojamąją tautosaką pats sueiliuodavo. Jo eiliuotų mįslių, poezijos 1884–1886 m. paskelbta „Aušros” lietuviškuose kalendoriuose.
1876 m. vedė Barborą Čepulytę, šeimoje augo keturios dukros: Kristina, Jadvyga, Elžbieta ir Anelė, du sūnūs anksti mirė. Vargoninkavo Žarėnuose – Latveliuose, Šiupyliuose ir kitur. Prenumeravo Mažojoje Lietuvoje gotišku šriftu leidžiamą laikraštį „Konservatyvų draugystės laiškas“.
1889 m. susipažino su gimnazistu, būsimuoju kalbininku Jonu Jablonskiu, o dar anksčiau – su Liudu Vaineikiu, kuris atostogas leisdavo gimtajame Svirplių kaime ir kvietė rinkti tautosaką, patardavo, kaip ją užrašinėti, kam įteikti. 1889 m. gegužės 1 d. kartu su Jonu Trumpuliu, vargonininku Augustinu Baranausku, Aleksandru Ratkum, įkūrė draugiją „Atgaja“. Buvo faktiškas šios draugijos vadovas. Parašė jos statutą, kurį dar pataisė L. Vaineikis. Be savo pagrindinio uždavinio – tautosakos rinkimo, draugija rūpinosi ir draudžiamos spaudos platinimu, turėjo bibliotekėlę. 1890 m. išėjo antroji draugijos narių dainų knyga „Daines del berniuku ir mergeliu”, kurioje buvo išspausdinta ir M. Slančiausko eilių.
1891 m. mirė žmona. 1892 m. pradėjo susirašinėti su Jonu Basanavičiumi, siuntinėjo jam savo bei kitų atgajiečių surinktą tautosaką, buvo pažįstamas su Kaziu Griniumi, Juozu Miliausku – Miglovara, Jonu Šliūpu, kunigu Juozu Tumu -Vaižgantu ir kitais inteligentais.
„Atgajos” draugiją žandarai susekė atsitiktinai. 1895 m. balandžio 26 d. įkliuvus Kuršėnų knygnešiui Stanislovui Rupšiui, darydami kratą šio žymaus knygnešio namuose, žandarai tarp kitų popierių rado Valerijos Vaineikytės iš Svirplių kaimo laišką. Todėl 1895 m. birželio 4 d. buvo krečiama Vaineikių sodyba. Studento Liudo Vaineikio lagamine ir pintinėje žandarai rado A. Baranausko, J. Trumpulio ir kitų rankraščių, laiškų, „Atgajos” įstatus. 1895 m. liepos 18 d. per kratą M. Slančiausko namuose žandarai rado 71 sąsiuvinį su tautosaka, jo paties kūryba, jam rašytų Jurgio Bielinio, Stanislovo ir Liudvikos Didžiulių, Martyno Jankaus, Juozo Miliausko ir kt. laiškų, „Atgajos“ statutą, kalendorių ir dainų knygelių. Nuo 1895 m. rugsėjo 5 d. paskirtas kardomasis areštas Šiaulių kalėjime. Jame išbuvo vienerius metus ir dvylika dienų, caro 1896 m. rugpjūčio 31 d. paliepimu 3 metams ištremtas į Rygą.
Grįžęs namo nenustojo platinti draudžiamos spaudos ir rinkti tautosakos. Daug rašė periodinei spaudai. Vien per 1890–1905 m. užrašė 633 „visokius niektikius ir burtus“, 1903 m. sudarė žodynėlį, kuriame surašyti keli šimtai žymių vardų ir tarptautinių žodžių su lietuviškais atitikmenimis. Jam padėjo Steponas Strazdas, atostogaujantys studentai ir kiti apylinkių gyventojai.
1899 m. vedė Oną Zalogytę ir apsigyveno jos tėviškėje Reibinių kaime. 1904 m. už draudžiamos spaudos platinimą persekiojamas žandarų slapstėsi miške. 1905–1907 m. revoliucijos pakilimo laikotarpiu kūrė eiles, kviečiančias darbo žmones vienytis ir kovoti už laisvę. 1907 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos mokslo draugija M. Slančiauską išrinko nariu bendradarbiu. 1908–1909 m. rinko tautosaką Joniškio apylinkėse. 1921 m. parašė autobiografiją. 1923 m. surinkta tautosaka išleista J. Basanavičiaus tautosakos rinkiniuose, tęstiniuose leidiniuose.
1900–1905 m. nemaža jo straipsnių išspausdinta laikraščiuose „Skardas“, „Žarija“, „Ūkininkas“, „Vienybė lietuvninkų“, „Tėvynės sargas“, „Kova“, „Lietuvos ūkininkas“.
Įvertinimas
Šiauliečio kraštotyrininko entuziasto B. Vengrio pastangomis apleista sodyba „Pergalės” kolūkio lėšomis buvo suremontuota. Namo viduje Šiaulių „Aušros“ muziejaus darbuotoja Olga Seliugina parengė laikiną ekspoziciją. 1989 m. gegužės 13 d. įvyko iškilmingas muziejaus atidarymas. Jame, be kitų garbių svečių, dalyvavo ir žymus Lietuvos mitologas, etnografas Norbertas Vėlius. 1998 m. Joniškio rajono savivaldybės mero potvarkiu Mato Slančiausko muziejus perduotas Joniškio istorijos ir kultūros muziejui. 1999 m., minint „Atgajos” 110 m. sukaktį, atnaujinta ekspozicija. Joje eksponuojama M. Slančiausko ir švietėjiškos „Atgajos” draugijos veiklos istorija.
Matas Jonas Slačiauskas populiariojoje kultūroje
Menininko Jaro Ramūno muzikos albumas „Apsakyms apė pradžią ir galą pasaulės“ yra sukurtas pagal Mato Slačiausko surinktus tautosakos tekstus. (http://www.jaras.lt/109.php)
Javiečiai
Javiečiai (Wong Jawa) – gausiausia Indonezijos tauta, kilusi iš centrinės Javos salos dalies, tačiau dabar gyvenanti daugelyje Indonezijos salų, taip pat emigracijoje Nyderlanduose, Malaizijoje, Suriname ir kt. Populiacija – apie 85 mln. žmonių. Kalba malajų-polineziečių grupei priklausančia javiečių kalba, nors labai dažnai vartoja ir indoneziečių kalbą.
Danijos kolonijos
Danijos kolonijos – Danijos Karalystės (iš dalies ir Norvegijos) valdos ir kolonijos už pagrindinės teritorijos ribų. Danijos kolonijos driekėsi nuo Indijos vandenyno iki Karibų ir Arkties. Iš ankstesnių valdų Danija tebevaldo Grenlandiją (nuo 1953 m. traktuojama kaip autonominis regionas) ir Farerų salas (turi autonomiją).
Valdant Kristianui IV (1577–1648), Danija aktyviai pradėjo kurti kolonijinę imperiją, įsigalėdama skirtinguose pasaulio regionuose.
Europa
Danai savo kolonijinę imperiją pradėjo kurti jau XIII a., kuomet pradėjo kolonizuoti šiaurės Estiją (Danijos Estija) (egzistavo 1219-1346 m.). XIV a. susijungus su Švedija ir Norvegija, o XVI a. pasilikus sudėtyje kartu su Norvegija kaip Danija-Norvegija, Danija paveldėjo visas buvusias Norvegijos (vikingų) kolonijas Europoje, tarp kurių buvo Islandija ir Farerų salos.
Javiečiai
Istorija
Javiečiai kaip ir dauguma kitų Indonezijos tautų yra kilę iš Filipinų ir į salyną atsikraustė prieš 3000-3500 metų. Jie tapo viena pagrindinių Malajų salyno tautų. Vėliau dėl Javos salos perpildymo daug javiečių buvo iškeldinta į rečiau gyvenamas salas.
Kultūra
Javiečiai tradiciškai verčiasi žemės ūkiu, užima daugelį valstybinių, karinių postų šalyje. Būdinga didelė religinė įvairovė: dauguma javiečių yra musulmonai, tačiau centrinėje Javoje nemaža dalis yra krikščionys (katalikai ir protestantai). Taip pat yra budistų, hinduistų, tradicinio tikėjimo (Kedžaven) išpažinėjų. Dėl tokios religinės įvairovės javiečiai paveikti skirtingų kultūrinių tradicijų. Javiečių kultūros žymūs aspektai – lėlių teatras Wayeng ir javiečių šokiai. Jie yra ir audimo meno batikos pradininkai. Tradicinė muzika atliekama gamelanu.
Iš javiečių yra kilę daug žymių Indonezijos žmonių: Sukarno, Suharto, Raden Saleh, Abdurrahman Wahid ir kt.
Danijos kolonijos
Kolonijos Pietų Azijoje
thumb|250px|Europos kolonijos Pietų Azijoje iki XVIII a.
Pietų Azijoje Danai nuo XVII a. valdė keletą miestų ir tos valdos buvo vadinamos Danijos Indija. Dauguma kolonijų buvo parduotos arba perleistos Britų Indijai XIX a.
Antušava (Ukmergė)
Antušava – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Paobelio.
Džantho
Džantho  – miestas Indonezijoje, Sumatroje, Ačeho regiono šiaurės vakaruose. Ačeh Besaro regencijos centras. Miestas išsidėstęs kalnų slėnyje, prie Ačeho upės. Per miestą eina Banda Ačeho-Medano plentas ir geležinkelis.
miniatiūra|kairėje|Didžioji mečetė Džantho mieste
FK Inžinerija Vilnius
Vilniaus „Inžinerija“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Marius Žaliūkas
Biografija
Karjerą pradėjo Kauno Inkaro klube. Po dvejų metų perėjo į FBK klubą. Neįsitvirtinęs Kauno klube sezoną praleido Šilutėje ir grįžęs į FBK tapo pagrindinės sudėties žaidėju. 2006 m. rugpjūčio iki 2010 m. lapkričio mėn. buvo skolinamas Hearts klubui. 2009 m. gegužės 9 d. pratęsė sutartį su Hearts klubu iki 2010 m. gruodžio. 2010 m. lapkričio 12 d. pasirašė ilgalaikę trejų metų sutartį su Hearts klubu. 2013 m. vasarą paliko Hearts klubą.
2013 m. spalį M. Žaliūkas pradėjo treniruotis su „Leeds United“, o 2013 m. spalio 26 d. su šiuo klubu pasirašė kontraktą iki sezono pabaigos, o po to pratęsė iki 2014-2015 m. sezono pabaigos. 2014 m. liepos mėn. perėjo į Glazgo Rangers klubą, ir ten žaidė iki 2015 m. rugpjūčio. 2016 m. žaidė Vilniaus Žalgiryje.
Asmeninis gyvenimas
Tėvai: Ramutė Žaliūkienė, Romualdas Žaliūkas. Broliai/seserys: Laura Tylenienė. 2013 m. M. Žaliūkui buvo nustatyta šoninė amiotrofinė sklerozė. 2017 m. jis baigė sportininko karjerą. 2018 m. vedė Norą Sudarytę, 2020 m. kovą susilaukė sūnaus Mariaus. mirė Kaune, palaidotas Romainių 1-osiose kapinėse.
Stasys Jankauskas
Stasys Jankauskas (1899 m. sausio 25 d. Dvarviečiuose, Užvenčio valsčius – 1997 m. vasario 6 d. Klyvlende, palaidotas Čikagoje, JAV) – Lietuvos veterinarijos gydytojas.
Biografija
1927 m. baigė Miuncheno universitetą. 1928–1933 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos veterinarijos departamento inspektorius, 1933–1944 m. su 1940–1941 m. pertrauka departamento direktorius. Jo rūpesčiu įkurta Lietuvos veterinarijos akademija (LVA). 1936–1938 m. LVA tarybos pirmininkas, 1938–1940 m. pirmasis rektorius. 1941 m. LVA garbės daktaras.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. Ten iki 1969 m. dirbo mėsos veterinarijos kontrolės inspektoriumi. Paskelbė mokslinių straipsnių.
Punsko Dariaus ir Girėno gimnazija
Punsko Dariaus ir Girėno vardo gimnazija, – dieninė, savarankiško mokymosi, nepilną vidurinį išsilavinimą suteikianti Lenkijos švietimo įstaiga, esanti Punsko vietovėje. Mokykla įsikūrusi Punsko Kovo 11-tosios mokyklų komplekse, kartu su kitomis švietimo įstaigomis: pagrindine mokykla ir dviem licėjais. Lietuvių arba lenkų kalbomis dėstomos šios disciplinos: lietuvių, lenkų, anglų ir rusų kalbos, istorija, visuomenės mokslas, matematika, fizika su astronomija, chemija, biologija, geografija, muzika, technika, informatika, fizinis lavinimas, religija arba etika. Mokoma iš lenkiškų vadovėlių. Po trejų metų gimnazistai laiko valstybinius egzaminus, nuo kurių rezultatų priklauso ar bus tęsiamas mokslas licėjuje. Besimokantys gali dalyvauti gausiuose saviveiklininkų būreliuose, sportuoti.
Istorija
Po 1999 m. švietimo reformos Punske pradėjo veikti šešiametė pagrindinė mokykla bei gimnazija su lenkų ir lietuvių dėstomąja kalba. Trimetėje gimnazijoje yra 9 klasės (po dvi su lietuvių ir viena su lenkų mokomąja kalba). 2004 m. gruodžio 10 d. gimnazijai suteiktas Dariaus ir Girėno vardas.
UEFA čempionų taurė 1978–1979 m.
UEFA čempionų taurė 1978–1979 m. – 24-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1978 m. rudenį. Turnyrą laimėjo klubas, 1979 m. gegužės 30 d. finale laimėjęs prieš.
Simonas Giedraitis
Simonas Mykolas Giedraitis (1764 m. spalio 30 d. Vilkija – 1844 m. rugpjūčio 7 d. Alsėdžiai) – Lietuvos katalikų bažnyčios veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. Nuo 1787 m. kunigas, teologijos daktaras. 1795-1838 m. Šiluvos infulatas. Nuo 1789 m. Lietuvos vyriausiojo tribunolo narys. Nuo 1804 m. Žemaičių vyskupo J. A. Giedraičio koadjutorius, nuo 1812 m. Žemaičių vyskupijos sufraganas ir Adramiteno titulinis vyskupas. 1808-1819 m. atstovavo vyskupijai Sankt Peterburgo Romos katalikų dvasinėje kolegijoje, 1829-1831 m. kolegijos pirmininkas. Caro Nikolajaus I nurodymu 1831 m. Žemaitijoje platino du Sankt Peterburge išspausdintus lietuviškus atsišaukimus ir kt. dokumentus, skirtus 1831 m. sukilimui slopinti. Sukilėliams ketinant nužudyti buvo pasitraukęs į Latviją. Po 1831 m. Rusijos valdžios nurodymu faktiškai perėmė Žemaičių vyskupijos valdymą, vyskupui J. A. Giedraičiui paliktos tik reprezentacinės funkcijos. Nuo 1838 m. Žemaičių vyskupijos generalinis vikaras ir administratorius, bet popiežius jo nepatvirtino. Nuo trėmimų apsaugojo dalį sukilime dalyvavusių kunigų.
Neringa (gamybinis susivienijimas)
Lietuvos TSR Vietinės pramonės ministerijos Vilniaus kultūrinių prekių gamybinis susivienijimas „Neringa“ – nuo 1972 m. iki paskutinio XX a. dešimtmečio veikęs LTSR žaislų gamybos gamybinis susivienijimas.
Istorija
Gamybinis susivienijimas įkurtas sujungus tris Vilniuje veikusias įmones: „Lėlė“, „Žaislas“ ir „Vienybė“. 8-ojo XX a. dešimtmečio viduryje prie susivienijimo prijungta „Metalo konstrukcijų gamykla“, veikusi Bukčiuose, 1980 m. – Kauno „Aido“ gamykla, apie 1985 m. – nedidelė Šakių įmonė. Tuo metu įmonėje dirbo virš 3000 darbuotojų, žaislų gamybos apimtis siekė kelis šimtus tūkstančių vienetų.
Vilniaus įmonės perorganizuotos į gamybinio susivienijimo cechus: Kauno „Aidas“ gamino vaikiškus baldus, vežimėlius bei muzikos instrumentus – metalofonus, lūpines armonikėles ir kt. Pakuotes gamybinio susivienijimo produkcijai gamino 1964 m. įkurtas „Eksperimentinis taros ir įpakavimo konstravimo biuras“, 1975 m. reorganizuotas į pakavimo gamybinį susivienijimą „Vilnis“.
1988 m. gamybinis susivienijimas atsiskyrė nuo Vietinės pramonės ministerijos ir veikė savarankiškai, tačiau buvo išformuotas pirmais Nepriklausomybės metais. Atskiros susivienijimo įmonės nebuvo pajėgios konkuruoti su užsienio produkcija ir beveik visos bankrutavo XX a. paskutinio dešimtmečio viduryje.
Panevėžio apygardos teismas
Panevėžio apygardos teismas - vienas iš Lietuvos bendrosios kompetencijos apygardos teismų, nagrinėjančių jo kompetencijai priskirtas baudžiamąsias ir civilines bylas pirmąja arba antrąja instancija. Adresas - Elektros g. 9, LT-35175, Panevėžys. Teismo pirmininkas - Eigirdas Činka.
Veikia 2 skyriai - Baudžiamųjų bylų (pirmininkas - Sigitas Bagdonavičius) ir Civilinių bylų skyrius (pirmininkas - Laimantas Misiūnas).
Istorija
1925 m. balandžio 20 d. įstatymu buvo įsteigtas Panevėžio apygardos teismas (aukščiausioji teisminė instancija visai valstybės teritorijai buvo Vyriausiasis Lietuvos tribunolas). Sovietinės okupacijos metais teismas panaikintas.
Kalvarijos Žieminė sinagoga
thumb|250px|Kalvarijos Žieminė sinagoga Kalvarijos Žieminė sinagoga arba Kalvarijos eklektinė sinagoga – buvusi žydų sinagoga Kalvarijoje. Viena iš trijų pastatų Kalvarijos sinagogų komplekse (dar Kalvarijos Vasarinė sinagoga ir Talmudo mokykla).
Istorija
1713-aisiais karalius Augustas II Kalvarijos žydų kahalui suteikė tokias pačias teises, kaip ir kituose LDK miestuose, viena iš jų – pasistatyti sinagogą.
Sinagoga pastatyta XIX a. istorizmo laikotarpiu. Pastatas buvo paverstas sandėliu, jame buvo prakirstos plačios durų angos. Po 1981 m. apleista.
2001 m. Kalvarijos miesto savivaldybė iniciavo eklektinės žieminės sinagogos restauraciją. Ją finansavo vokiečių fondas „Zeit“, siekiantis išsaugoti žydų kultūros paminklus, ir Lietuvos Kultūros paveldo departamentas. Institucijos per kelis metus sinagogos atnaujinimui skyrė daugiau nei 230 tūkst. eurų. Už šias lėšas atkastas maldos namų rūsys, sutvirtinti pamatai ir įtrūkusios sienos, užtaisyti plyšiai, sutvarkyti fasadai, tarp jų ir pagrindinis simetriškasis, kurio kampuose stiebiasi bokšteliai, rastas aron kodešas – vieta, kurioje saugoma Tora –, padengtas stogas, įstatyti langai. 2004 m. dėl lėšų stygiaus „Zeit“ fondas nutraukė projekto finansavimą.
Architektūra
Kompaktiškas pastato tūris nepakitęs iki mūsų dienų: dviejų aukštų su dvišlaičiu stogu, pagrindinį fasadą puošia rizalitas, užbaigtas trikampiu skydu su bokšteliais.
Planas stačiakampis, artimas kvadratui, su pusapskrite apside (sumūryta rekonstrukcijos metu). Šiaurės vakarų pusėje yra dviaukštė dalis su išilginiu koridoriumi. Dviaukštės dalies kampuose, simetriškai įėjimui, įrengtos gelžbetoninių konstrukcijų laiptinės, o vidurinėje dalyje yra prieangis, vedantis į išilginį koridorių, į salę ir į pagalbines patalpas.
Žemaičių žinios
Žemaičių žinios – visuomenės ir literatūros savaitraštis, ėjęs 1920 m. vasario 8 d. – kovo 15 d. Raseiniuose, Nemakščių g. 92.
Istorija
Leido ir redagavo redakcijos komisija. Rašė apie Raseinių apskrities problemas, skelbė politikos, užsienio žinias, kultūros naujienas. Spausdino S. Kadušino spaustuvė Raseiniuose, Laisvės g. 45. Išėjo 5 numeriai.
Peleninė šviesa
Peleninė šviesa – silpnas tamsiosios mėnulio pusės švytėjimas dėl žemės albedo. Ji yra ~5000 kartų silpnesnė, nei tiesiogiai nuo saulės atsispindėjusi šviesa. Geriausiai matoma giedru oru ryto arba vakaro aušros spinduliuose kelias dienas prieš jungtį arba po jos.
Leonardo da Vinci dar 1500-aisiais metais suprato, kad ir Mėnulis ir Žemė atspindi saulės šviesą, o Mėnulyje dar matoma Žemės atspindėta Saulės šviesa. Todėl peleninė šviesa yra dar vadinama Da Vinci švytėjimu.
Peleninė šviesa yra naudojama nustatant Žemės albedą, kuris kinta, priklausomai nuo debesuotumo ir aerozolių kiekio atmosferoje.
Mėnulio peleninės šviesos matavimas yra svarbus metodas, nustatant aerozolių kiekį Žemės atmosferoje. Kuo intensyvesnė yra peleninė šviesa, tuo didesnis yra aerozolių kiekis atmosferoje. right|thumb|Mėnulio peleninė šviesa
Amundseno įlanka
thumb|200px|Įlankos padėtis
Amundseno įlanka  – Arkties vandenyno įlanka, įsiterpusi tarp Kanados šiaurinės pakrantės bei Bankso ir Viktorijos salų (Kanados Arktinis salynas). Ilgis iki 445 km, plotis iki 213 km. Giliausia vieta siekia 285 m. Amundseno įlanka šiaurės vakaruose pereina į Boforto jūrą, pietryčiuose pereina į eilę sąsiaurių, skiriančių žemyną nuo Viktorijos salos. Didžiąją metų dalį įlanką dengia ledas.
Amundseno įlanka yra šiaurės vakarų kelio, jungiančio Arkties ir Atlanto vandenynus, dalis. Pavadinta ją 1903–1906 m. tyrinėjusio norvegų keliautojo Roaldo Amundseno garbei.
Svarbiausios pakrančių gyvenvietės: Sačs Harboras, Uluchanktokas, Paulatukas.
Lešna Prava
Pravaja Liasnaja, Lešna Prava  – upė Gudijos vakaruose ir šiaurės rytų Lenkijos, Palenkės vaivadijos, Hainuvkos apskrityje. Upė teka Belovežo girioje. Gudijos teritorijoje upė teka 33 km, o Lenkijos 30 km. Vėliau upė susijungia su Levaja Liasnajos upe ir toliau teka kaip Liasnajos upė, kuri yra dešinysis Vakarinio Bugo upės intakas. Į upę įteka Lucho, Chviščejaus, Peravalokos, Pževlokos, Miednos ir Belajos upės. Upę savo novelėse yra aprašiusi Elzė Ožeškienė.
Lizdas (reikšmės)
Žodis lizdas reiškia:
Dailusis čiuožimas Lietuvoje
thumb|right|Lietuvos čiuožėjai M. Drobiazko ir P. Vanagas Lietuvoje susidomėjimas dailiuoju čiuožimu prasidėjo 1923 m. 1924 m. surengtos pirmosios varžybos. 1931 m. surengtas pirmasis Lietuvos čempionatas. Žymiausi Lietuvos dailiojo čiuožimo atstovai – Margarita Drobiazko ir Povilas Vanagas, kurie kartu čiuožia nuo 1991 m. Geriausi pasiekimai – šokių ant ledo varžybose 2000 m. Europos ir pasaulio, 2006 m. Europos čempionatuose iškovoti bronzos medaliai. M. Drobiazko ir P. Vanagas iš aktyvaus sporto pasitraukė 2002 m. po Nagano mieste vykusio pasaulio čempionato, tačiau, pasikeitus vertinimo sistemai, šokėjai siekė dar kartą dalyvauti žiemos olimpinėse žaidynėse, ir į aktyvų sportą grįžo vienam sezonui (2005–2006 m.). M. Drobiazko ir P. Vanagas žiemos olimpinėse žaidynėse dalyvavo penkis kartus: 1992 m. Albervilyje (16-a vieta), 1994 m. Lilehameryje (12-a vieta), 1998 m. Nagane (8-a vieta), 2002 m. Solt Leik Sityje (5-a vieta), 2006 m. Turine (7-a vieta). Baigę sportinę karjerą, čiuožėjai aktyviai dalyvauja įvairiuose ledo šou visame pasaulyje.
Kita pastarojo meto pora – Katherine Copely ir Deividas Stagniūnas, kartu čiuožę nuo 2006 m. 2009 m. Europos čempionate Lietuvos pora užėmė 10-ą vietą, o tų pačių metų pasaulio čempionate – 14 vietą, tuo pačiu iškovodami Lietuvai kelialapį į 2010 m. žiemos olimpines žaidynes Vankuveryje. Po ilgų svarstymų buvo nuspręsta K. Copely Lietuvos Respublikos pilietybės nesuteikti, todėl šokių ant ledo pora negalėjo dalyvauti olimpinėse žaidynėse. Vėliau per treniruotę čiuožėja patyrė traumą ir nusprendė pasitraukti iš dailiojo čiuožimo sporto, kartu palikdama savo ilgametį partnerį D. Stagniūną.
Dardžilingas
Dardžilingas  – miestas Indijoje, Vakarų Bengalijos valstijoje. 2185 m virš jūros lygio. Išsidėstęs priešakiniuose Himalajuose tarp Nepalo ir Butano.
Šiauriniu Dardžilingo apskrities pakraščiu eina virš pelkynų iškilę Himalajų aukščiausieji gūbriai. Dėl staigiai į viršų kylančių musonų klimatas labai drėgnas – per metus apie 8000 mm atmosferos kritulių.
thumb|250px|Dardžilingo Šv. Andriaus bažnyčia
Dardžilingu taip pat vadinama brangiausia pasaulyje arbata, auginama kalnuotose Dardžilingo miesto apylinkėse. Yra anglikonų Šv. Andriaus bažnyčia (pastayta 1843 m., atstatyta 1873 m.). Svarbus kurortas ir turistinis centras. Britų valdymo laikais klestėjo kaip sanatorijų, poilsiaviečių kurortas.
Miesto pavadinimas kilo iš tibetiečių kalbos ir reiškia "Indros (Dorje) vieta (ling).
Dauguma miesto gyventojų yra nepalai (gurkhos), taip pat kitų kalnų tautų atstovai (tibetiečiai, gurungai, lepčai, nevarai, limbai, magarai ir kt.), Indijos anglai, bengalai ir kt. Dardžilingo ir apylinkių gyventojai siekia naujos Gorkhalando valstijos sudarymo.
Kalvarijos Vasarinė sinagoga
thumb|250px|Kalvarijos Vasarinė sinagoga Kalvarijos Vasarinė sinagoga arba Kalvarijos barokinė sinagoga – buvusi žydų sinagoga Kalvarijoje. Viena iš trijų pastatų Kalvarijos sinagogų komplekse (dar Kalvarijos Žieminė sinagoga ir Talmudo mokykla).
Istorija
1713-aisiais karalius Augustas II Kalvarijos žydų kahalui suteikė tokias pačias teises, kaip ir kituose LDK miestuose, viena iš jų – pasistatyti sinagogą.
Po 1981 m. apleista.
Dabartinė būklė
Sinagogos viduje išliko aron kodešas, nebėra stogo ir perdangos, aižėja ir byra archainis 200 metų senumo mūras, nuvirto viena iš bimos kolonų, sparčiai nyksta eksterjero formos.
Calangas
Calangas (indonez. Calang) – miestas Indonezijoje, Sumatroje, Ačeho regione, Indijos vandenyno pakrantėje. Ačeh Džajos regencijos centras. 2004 m. mieste gyveno ~12 tūkst. gyventojų.
Calangas labai nukentėjo nuo 2004 m. cunamio. Apie 30 % miesto buvo sugriauta.
Jutkiškis
Jutkiškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Ramygalos. Pro kaimą eina Ramygalos–Pavermenio kelias, rytuose dunkso Juodžių miškas.
Vilniaus Santariškių konsultacinis-mokymo centras
Vilniaus Santariškių konsultacinis mokymo centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Santariškių g. 7, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba Santariškių vaikų klinikose besigydantiems vaikams. Įstaigos kodas 9171357. Steigėja – Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Žemaitija (Raseiniai)
Žemaitija – laikraštis, ėjęs 1919 m. Raseiniuose dukart per savaitę. Skelbėsi esąs „visuomenės bepartyvis laikraštis“.
Istorija
Leido ir redagavo redakcijos komisija. Spausdino S. Kadušino spaustuvė Raseiniuose. Išėjo 55 numeriai.
Skirtas Raseinių apskrities gyventojams. Informavo apie Žemaitijos krašto įvykius, užsienio naujienas, svarstė socialinius, švietimo ir kt. klausimus.
Barai
Barai  – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietus nuo Siesikų, prie kelio.
Graikijos futbolo federacija
Graikijos futbolo federacija – Graikijos futbolo vykdomoji institucija, organizuojanti Graikijos Superlygą, Graikijos futbolo taurę, taip pat Graikijos vyrų futbolo rinktinę. Federacija įsikūrusi Atėnuose.
Federacija buvo įkurta 1926 m. trijų pagrindinių šalies futbolo sąjungų (Atėnų, Pirėjo ir Salonikų).
Pagrindiniai įvykiai
Graikijos futbolo federacija organizavo Europos futbolo klubų varžybas. Svarbiausi ivykiai:
Cikloalkanai
Jų galima rasti naftoje, todėl jie dažnai vadinami naftenais. Cikloalkanai su vienu žiedu paprastai vadinami pagal anglies skaičių atitinkančio alkano pavadinimą, pvz., ciklopropanas, ciklobutanas, ciklopentanas. Sudėtingesnės struktūros cikloalkanai (virš 20 anglies atomų) paprastai vadinami cikloparafinais.
Cikloalkanų virimo temperatūra yra 10–20 K aukštesnė nei atitinkamų neciklinių alkanų.
Vidutiniai ir didesni cikloalkanai yra patvarūs ir cheminėse reakcijose dalyvauja panašiai kaip alkanai. Mažesni cikloalkanai, ypač ciklopropanas, yra mažiau stabilūs ir reaguoja panašiai į alkenus.
Ciklopropanas ir ciklobutanas normaliomis sąlygomis yra dujos, o ciklopentanas ir cikloheksanas – skysčiai. Cikloalkanai yra praktiškai netirpūs vandenyje.
FK Kapočiai Vilnius
FK Kapočiai – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus, žaidęs SFL lygoje.
Elektros lizdas
thumb|[[Vokietija|Vokietijos lizdas ir kištukas]] thumb|[[Šveicarija|Šveicarijos lizdas ir kištukas]] thumb|[[Indija|Indijos lizdas ir kištukas]]
thumb|Įtaisas elektros prietaisui su įvairiose šalyse naudojamais lizdais sujungti Elektros lizdas – į sieną įmontuotas lizdas, skirtas elektros prietaisų prijungimui prie elektros tinklo.
Fazė (arba „gyvasis“, )
Fazinis kontaktas neša galią perduodančią elektros srovę. Būtent šio kontakto prisilietimas yra pavojingas ir gali būti mirtinas. Paprastai fazinis yra tik vienas lizdo kontaktas, bet kai kuriose senose instaliacijose abu kontaktai gali būti „gyvieji“. Taip gali būti jei į lizdą atvestos dvi trifazės srovės fazinės atšakos arba jis sujungtas su vienfazio transformatoriaus apvija kurios vidurinis taškas įžemintas. Tokių instaliacijų pasitaiko senesniuose Anglijos bei Skandinavijos namuose.
Nulis (arba neutralusis, )
Nulinio kontakto įtampa paprastai (išskyrus kai kuriuos specialius atvejus) yra lygi žemės potencialui, todėl jei instaliacija įrengta be klaidų ir visi įjungti elektros prietaisai taip pat yra tvarkingi, jį liesti neturėtų būti pavojinga. Tačiau dėl klaidų ar gedimų nulinis laidas gali lengvai tapti lygiai tiek pat pavojingas, kaip ir „gyvasis“. Todėl elektros įrangą projektuojantys specialistai bei laidus vedžiojantys elektrikai su juo elgiasi tiek pat atsargiai, kaip ir su faziniu laidu.
Pagrindinis nulinio laido pavojus glūdi tame, jog jis tampa mirtinai pavojingas jei kuriame nors taške yra nutraukiamas. Tuomet nutrauktoji dalis gali įgauti tokią pat aukštą įtampą, kaip ir fazinis laidas. Todėl, nors nulinis ir įžeminimo laidai instaliacijai normaliai dirbant turi artimą potencialą bei paprastai yra viename iš tolimų taškų sujungti, papildomai juos kur nors sujungti griežtai draudžiama, išskyrus aiškiai taisyklių reglamentuotus atvejus.
Įžeminimas ()
Įžeminimo kontaktas sujungiamas su elektros prietaiso korpusu. Instaliacijai teisingai dirbant, elektros srovė įžeminimo laidu neteka. Tačiau jei, prietaisui sugedus, fazinis laidas paliečia prietaiso korpusą, maitinimo šaltinis trumpai sujungiamas grandine: fazinis laidas – prietaiso korpusas – įžeminimo laidas (nulinis ir įžeminimo laidas ties maitinimo šaltiniu yra tarpusavyje sujungti). Paprastai iškart perdega saugiklis ir maitinimo šaltinis atjungiamas. Tokiu būdu teisingai įrengtas įžeminimas apsaugo nuo elektros prietaiso gedimų.
Teoriškai kaip įžeminimą galima naudoti ir nulinį kontaktą, tačiau tai gali būti pavojinga jei nulinis laidas būtų nutrauktas tarp prietaiso ir maitinimo šaltinio. Visgi, pavyzdžiui, daugelyje senų Šveicarijos namų su naujai įrengtomis trijų kontaktų rozetėmis bet dviejų laidų (be įžeminimo) instaliacija įžeminimo laidas sujungtas su nuliniu laidu, matyt tariant jog profesionaliai prižiūrima namo instaliacija daug patikimesnė už įvairius kištuku prijungiamus elektros prietaisus.
Jutkoniai
Jutkoniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Naujamiesčio.
Elektros lizdas
Pavojingiausios montavimo klaidos
Trijų kontaktų rozetės ar kištuko prijungimas yra labai atsakingas darbas. Mat neteisingai sujungus rozetės ar kištuko laidus prietaisas gali dirbti (elektros srovė jam tiekiama), tačiau tapti pavojingu. Be to, kai kurios klaidos sukuria nesaugią situaciją ne tik klaidingai prijungtos rozetės ar kištuko vartotojui, bet ir visame name.
Senojo Tarybų Sąjungos standarto rozetė turėjo tik fazinį ir nulinį laidus, be įžeminimo kontakto. Be to, su faziniu ir nuliniu laidu buvo elgiamasi vienodai atsargiai, neatmetant galimybės jog neatidus elektrikas juos ne kartą sukeis vietomis. Patį kištuką irgi buvo galima įstatyti dviem padėtimis, iš kurių nė viena nebuvo pažymėta kaip patartina. Montuojant tokią rozetę į dviejų laidų tinklą, jei tik abu laidai tvirtai prijungiami prie jiems skirtų kontaktų, montavimo klaidų greičiausiai nėra kaip padaryti. Nors dabar naudojamos trijų kontaktų sistemos teisingai įrengtos yra daug saugesnės, atsirado daugiau galimų klaidų. Todėl, jei nesate absoliučiai tikri, kur fazė, kur nulis ir kur įžeminimas, patartina elektros instaliacijos savarankiškai nemontuoti, patikint šį darbą specialistui.
Medinė skydblakė
Medinė skydblakė  – skydblakių (Pentatomidae) šeimos blakių rūšis.
Šios plačiai paplitusios blakės kūnas yra plokščias, skydo formos, 12 – 13,5 mm ilgio. Antenos rusvos, sudarytos iš 5 segmentų. Nugarą dengia didelis trikampis skydas ir kieti antsparniai odiškais galiukais. Pavasarį jos yra ryškiai žalios spalvos, padengtos mažais juodais taškeliais, o prieš žiemojimą blakių spalva patamsėja iki tamsiai bronzinės, rudos. Pilvas geltonas – tiek pavasarį, tiek rudenį. Abiejų lyčių išvaizda yra vienoda, tik patelės yra šiek tiek didesnės nei patinėliai. Kaip ir visos blakės, taip ir ši turi nariuotą siurbiamąjį organą – straubliuką, kuriuo iš augalų ir uogų siurbia sultis.
Suaugusios blakės pabunda iš žiemos miego balandžio mėnesio gale, ir birželio mėnesį pradeda poruotis. Metuose būna viena generacija. Ieškodami poros, tiek patelės, tiek patinėliai leidžia žemus garsus – tai daro užpakalines kojas trindami į pilvelį. Kaip ir daugelio blakių, sueitis vyksta „galu į galą“. Kiaušinėlių dėtis panaši į šešiakampį, kuriame būna apie 28 kiaušinėlius, ir vienu dėjimu yra sudedama apie 100 kiaušinėlių. Blakių vystymosi ratas nėra pilnas, nėra lėliukės stadijos, o ką tik išsiritusių blakučių forma iškart yra panaši į suaugusių blakių. Visas ciklas nuo kiaušinėlio iki suaugėlio užtrunka apie 6 savaites. Suaugę individai žiemoja – žiemos miegas tęsiasi nuo lapkričio iki gegužės mėnesio.
Tiek suaugėliai, tiek lervos siurbia augalų sultis.
Gyvena įvairiuose biotopuose: jų galima rasti pievose, ypač drėgnesnėse, miško proskynose, krūmynuose, kurie yra arčiau vandens telkinių.
Panašios rūšys: žalioji skydblakė (Palomena viridissima), Chlorochroa genties blakės, dvispalvė skydblakė (Piezodorus lituratus).
Lietuvos entomologų draugija Metų vabzdžio akcijos objektu 2010 m. pasirinko būtent šią blakę.
Chviščejus
Chviščejus  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Upė teka Belovežo girioje. Dešinysis Lešna Pravos upės intakas. Į upę įteka Czobutok ir Łozica upės.
Šeirys
Gyvena miškų pakraščiuose, miškų aikštelėse. Vikšrai juodi, baltais taškais. Jie gyvena ant beržų, gluosnių, drebulių, guobų. Lėliukė pilka, nugarinėje pusėje su dviem eilėmis gumburėlių.
Drugiai skraido nuo liepos mėn. Sparnų plotis 62-75 mm. Suaugėliai peržiemoja ir pasirodo, kai dar būna sniego.
Lietuvoje rūšis paplitusi negausiai.
Doiluango nacionalinis parkas
Doiluango nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Čiangrajaus, Pajao ir Lampango provincijose. Parkas įkurtas 1990 m. balandžio 16 d.
Vieta
Parkas užima 1 170,00 km² plotą ir apima Amfoemaesuajo (Amphoe Mae Suai), Amfovfano (Amphow Phan), Amfoeviango Papao (Amphoe Wiang Pa Pao) Čiangrajaus, Amfoevangnuea (Amphoe Wang Nuea) ir Amfoengao (Amphoe Ngao) Lampango, Amfoemaečajo (Amphoe Mae Chai) ir Amfoemueango (Amphoe Mueang) Pajao apylinkėse. Parkas yra kalmuotoje vietovėje, kalnų grandinė tęsiasi nuo šiaurės lik pietų, aukščiausias kalnas – Doiluango 1 694 m.
Flora ir fauna
Doiluango nacionaliniame parke vyrauja: Iš retų augalų parke sutinkama: krausva (Lagerstroemia tomentosa), puošnioji krausva (Lagerstroemia speciosa), kvapioji hopėja (Hopea odorata), irvingija (Irvingia malayana), raudonasis indenis (Toona ciliata), tikrasis gelžmedis (Mesua ferrea), rudoji šorėja, gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus) ir įvairių rūšių bambukai. Parke gyvena: Indijos muntjakas, šernas, palminis musangas, malajinė civeta, Malajinis kaguanas, Birminis kiškis (Lepus peguensis), makakos, Indokininis tigras ir kt., daug įvairių paukščių – pavasarinė kabančioji papūgėlė (Loriculus vernalis), Richardo kalviukas (Anthus richardi), biulbiulinių (Pycnonotus aurigaster), fazaninių, pitinių (Pitta moluccensis) šeimos atstovai ir kt.
Gryžuva
Gryžuva – upė Kelmės rajone, Dubysos kairysis intakas. Prasideda 5 km į šiaurę nuo Tytuvėnų, Gauštvinio ežere. Teka į pietvakarius. Turi viena intaką – Vengrę (1 km). Prateka pro Pagryžuvio gyvenvietę.
Etimologija
Upėvardžio etimologija, kaip spėjama, yra nuo grįžti („eiti atgal“), kuris galėjo būti suteiktas pagal tekėjimo kryptį.
Valserbergas
Valserbergas yra nedidelė aukštuma Nyderlandų pietuose. Geologiniu požiūriu ji priklauso Ardėnų kalnams. Aukščiausio taško vietoje pastatytas nedidelis paminklas.
Valserbergas taip pat žinomas kaip trijų valstybių − Belgijos, Nyderlandų ir Vokietijos − sienų susijungimo taškas. Šioje vietoje irgi pastatytas nedidelis paminklas su šių valstybių vėliavomis. 1816−1920 m. ir dabar Nyderlanduose ši vietovė vadinasi Viergrenzenweg („keturios valstybinės sienos“), nes tais laikais čia dar buvo siena su nepriklausomu Moresnetu.
Už 7 km į rytus nuo Valserbergo yra Vokietijos miestas Achenas.
Žvynuotosios antys
Žvynuotosios antys (Tachyeres) – vandens paukščių gentis iš antinių (Anatidae) šeimos. Gentyje išskiriamos 4 rūšys. Žvynuotosioms antims būdingas pilkų plunksnų apdaras, jos nepasižymi lytiniu dimorfizmu. 1875 m. gentį aprašė Richard Owen.
Visos 4 rūšys paplitusios Pietų Amerikos žemyno pietiniame kūgyje Čilėje ir Argentinoje. Jos visos, išskyrus patagoninę žvynuotąją antį, yra neskraidantys paukščiai, tačiau ir pastaroji į orą pakyla retai. Genties vardas Tachyeres („turintis greitus irklus“) kilęs iš graikiškų, 'greitas' + ἐρέσσω, 'aš irkluoju'. Šios antys turi savybę greitai plaukti su sparnais mušdamos į vandens paviršių, be to, spartos irklavimui prideda su kojų pagalba, sudarydamos plaukiančio garlaivio su mentiniu ratu įspūdį. Jos gali būti agresyvios ir įstengti nubaidyti plėšrius jūrų paukščius. Gamtoje pastebimos kruvinos žvynuotųjų ančių tarpusavio dvikovos dėl teritorijų. Jos net gali nužudyti didesnius už save kitus vandens paukščius.
Filogenetiniai ryšiai
Pagal „Taxonomy in Flux“ iš John Boyd tinklalapio:
Kėdainių šv. Juozapo bažnyčia
'''Kėdainių šv. Juozapo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kėdainiuose, Nevėžio dešiniajame krante.
Istorija
Į Kėdainius nuo 1703 m. pradėjo važinėti Kauno jėzuitai. Apie 1747 m. pastatytas jėzuitų misijos namas ir bažnyčia. Ji po 1773 m. sunyko. Kėdainiuose 1704 m. paskirtas sklypas karmelitų bažnyčiai ir vienuolynui, kurie pastatyti iki 1709 m. Vienuolynui priklausė Daukšų kaimas. 1713 m. įkurta parapija.
1766 m. pastatyta nauja bažnyčia. Parapijai 1820 m. priklausė Kėdainių miestas ir Janušavos priemiestis. Rusijos valdžia 1832 m. vienuolyną uždarė, parapiją prijungė prie Josvainių. Vėliau vienuolyno pastatas paverstas kareivinėmis. Iki 1863 m. suvežta mediena bažnyčios sienojams pakeisti.
Po Pirmojo pasaulinio karo bažnyčia buvo Kėdainių šv. Jurgio parapijos filija. Joje kapelionas laikydavo pamaldas mokiniams. 1963–1991 m. bažnyčia neveikė, joje buvo įrengtas Elektros aparatūros gamyklos sandėlis. Restauruota pagal architekto Dainiaus Juozėno projektą.
Architektūra
Bažnyčia kryžminio plano, dvibokštė. Apsidė trisienė, virš jos – bokštelis. Šalia presbiterijos yra žemesnės zakristijos. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora mūrinė (viršutinė dalis ažūrinė). Jame stovi medinė varpinė.
Mažasis Ilmakaimis
Mažasis Ilmakaimis arba Ochotničjė (, nuo 1931 m. Privatforsthaus Klein Ilmsdorf, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Охотничье) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės kaimas prie kelio Znamenskas – Oziorskas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities girininkija, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Mažojo Nuro valsčiaus kaimas. Priklausė Vėluvos parapijai. 1905 m. buvo 6 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novo Bobruisko apylinkės kaimas.
Garbiniuotasis dagys
Garbiniuotasis dagys, sin. garbanotasis dagys (Carduus crispus) – astrinių (Asteraceae) šeimos dagių (Carduus) genties augalas.
Biologija
Žydi antroje vasaros pusėje, pražysta liepos mėnesį. Vaisius – lukštavaisis, 3 mm ilgio, rusvas, su smulkiais, tamsiais skersiniais ruoželiais. Skristukas apie 1 cm ilgio, ilgesnis už skraistlapius. Šių vaisių skristukų plaukeliai plunksniški ir be dantelių. Vaisius išnešioja vėjas.
Paplitimas ir augavietės
Savaime paplitęs Europoje, Kaukaze. Lietuvoje dažnas. Introdukuotas Šiaurės Amerikoje, Japonijoje.
Auga miškuose, krūmuose, ūksmėtose upių ir ežerų pakrantėse, pakelėse, dažniausiai pavieniais egzemplioriais.
Ekologija
Žiedus lanko nektaru mintantys vabzdžiai, kurie surenka ir žiedadulkes. Augalas yra mėgstamas usninuko (Vanessa cardui) lervų maisto šaltinis.
Naudojimas
Bitininkai gerai vertina dagio žiedų medų. Galima vartoti virtus lapus. Šaknis turi skausmą malšinančių savybių.
Karačiajų Čerkesija
thumb|250px|right|Respublikos žemėlapis Karačiajų Čerkesija, Karačiajų Čerkesijos Respublika (, , Къэрэшей-Шэрджэс Республикэ) – federacinė respublika pietų Rusijoje, Kaukaze. Ribojasi su Stavropolio kraštu šiaurėje, su Kabarda-Balkarija rytuose, su Gruzija pietuose ir su Krasnodaro kraštu vakaruose. Sostinė – Čerkeskas.
Istorija
Karačiajaus-Čerkesijos autonominė sritis sudaryta 1922 m. 1926 m. padalinta į Karačiajaus autonominę sritį ir Čerkesijos autonominę apygardą (nuo 1928 m. autonominę sritį). 1957 m. vėl sujungta Karačiajaus-Čerkesijos AS Stravropolio krašto sudėtyje. 1990 m. tapo autonomine respublika.
Geografija
Karačiajų Čerkesija plyti Kaukazo kalnų šiaurinėje pašlaitėje. Aukščiausia vieta – Elbruso kalnas (5642 m).
Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -5 °C lygumoje iki -10 °C kalnuose, liepą atitinkamai 21 ir 8 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 550–2500 mm. Didžiausios upės – Kubanė, Kuma, Didysis Zelenčiukas, Urupas, Laba.
Lygumose būdingos stepės, priekalnėse besimainančios su ąžuolų, bukų, skroblų miškais, aukščiau – su spygliuočių miškais. Aukštikalnėse – subalpinės ir alpinės pievos, ledynai.
Gyventojai
Karačiajų Čerkesijoje yra 4 miestai:
Tautinė sudėtis (2010 m.):