cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charunas
Priskaičiuojama mažiausiai dešimt įrašų su šio demono vardu.
Pultuvka
Pultuvka – buvęs kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Gudelių.
Nyderlandų futbolo varžybos 1983–1984 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
--- - -
Nemunėlio Radviliškio herbas
Nemunėlio Radviliškio herbas – 2006 m. liepos 10 d. prezidento dekretu patvirtintas oficialus Nemunėlio Radviliškio simbolis.
Herbas
Raudoname lauke du sukryžiuoti auksiniai patrankų vamzdžiai žiotimis į viršų, virš jų – sidabrinė aštuoniakampė žvaigždė (kas antras spindulys trumpesnis). Ant patrankų – juodi Radvilų ereliai.
Simbolika
Herbo etalono kūrėjas – Arvydas Každailis.
Greitasis čiuožimas trumpuoju taku 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
miniatiūra|dešinėje|200px|[[Greitasis čiuožimas|Greitojo čiuožimo trumpuoju taku emblema 2010 m. olimpinėse žaidynėse.]] Greitojo čiuožimo trumpuoju taku varžybos 2010 m. olimpinėse žaidynėse vyko Vankuverio Pacific Coliseum arenoje. Rungtys vyko nuo vasario 13 iki vasario 26 d.
Rungtys
Iš viso greitojo čiuožimo trumpuoju taku varžybose buvo surengtos 8 rungtys:
Medalininkai
OR - olimpinis rekordas, PR - pasaulio rekordas.
Pūsdvaris
Pūsdvaris – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 12 km nuo Tytuvėnų.
Liaskavičai (Petrykavas)
Liaskavičai – agromiestelis pietinėje Baltarusijoje, 24 km į vakarus nuo Petrykavo. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Mozyriaus apskrities Liaskavičų valsčiaus centras.
Danny Silva
Danny Silva (g. 1973 m. liepos 24 d.) – Portugalijos slidininkas. Turino ir Vankuverio olimpinių žaidynių dalyvis ir vienintelis šalies atstovas.
Ramūnas Liutkevičius
Ramūnas Liutkevičius (g. 1982 m. Molėtų rajone, Antaraisčių kaime) – Lietuvos poetas.
Biografija
Vilniaus universitete studijavo lietuvių filologiją, semiotiką.
Darbo patirtis įvairi ir skirtinga. Eseistinius tekstus, interviu su autoriais skelbė „Šiaurės Atėnuose“’, „Nemune“, „Kultūros baruose“. Poezija ir kitokia kūryba dalijasi socialiniuose tinkluose, asmeninėse platformose, dalyvauja įvairiuose poetiniuose, tarpdisciplininiuose renginiuose. Kūrybą yra linkęs atlikti performatyviai, nes poezija, anot jo, „yra ne tik raidės, bet ir muzika, ir vaizdas, o iš tikrųjų poezija yra šokis“.
Šiaulių laisvoji ekonominė zona
Šiaulių laisvoji ekonominė zona – laisvosios ekonominės zonos statusą turinti 218 ha pramoninės plėtros teritorija, kur klientams yra nustatytos mokesčių, muitų, kvotų lengvatos ir specialiosios veiklos taisyklės, siekiant investuotojams sudaryti palankesnes veiklos sąlygas. Šiaulių laisvoji ekonominė zona įsteigta 1996 m. liepos mėnesį ir sudarė 450 ha teritoriją, tačiau 2002 m. buvo panaikinta ir vėl atkurta 2011 metais. Zona įsteigta 49 metams.
Pusdešriai
Pusdešriai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Šakių, šalia kelio. Pro kaimą teka dešinysis Šešupės intakas Aukspirta, į vakarus nuo kaimo telkšo Valakbūdžių tvenkinys.
miniatiūra|150px|left|Kryžiaus lentelė: Raubų giminės kryžius, atstatytas 2015 m. miniatiūra|220px|left|Mobilus [[bitynas prie tvenkinio]]
Šiaulių neaustinių medžiagų fabrikas
Šiaulių neaustinių medžiagų fabrikas – akcinė bendrovė Šiauliuose.
Istorija
Fabrikas įkurtas 1963 m., reorga­nizavus pirmtaką Šiaulių linų fabriką; šis įkurtas 1938 m., 1940 m. pradėjo gamybą pirminiu lino perdirbimu, vėliau buvo pradėtos gaminti neaustos, įdėklinės bei kamšytinės medžiagos, regeneruota vilna.
Fabrikas tobulino savo gamybą, dabar jį sudaro įmonių grupė.
Bendrovę vienija 16 įmonių: UAB „Neaustima“, UAB „Comco“, UAB „Sintuva“, UAB „Interscalit“, UAB „Gemega“, UAB „Trivilita„, UAB „Litsofa“, UAB „Artilux Baltija" ir kt., gaminančios neaustines medžiagas, čiužinius, matrasus, minkštus baldus, buitinius šviestuvus.
Lenkijos futbolo varžybos 1962 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1962 m.
Proilgis
Proilgis – aerodinamikos terminas, apibūdinantis lėktuvo sparno ilgio ir ploto santykį. Sparno proilgis yra lygus sparno mojo ir vidutinės geometrinės stygos santykiui.
Proilgis žymimas raide A ir apskaičiuojamas pagal formulę:
,
kur A – sparno prioilgis, S – sparno plotas.
Didėjant sparno proilgiui, indukcinio pasipriešinimo koeficientas mažėja. Sklandytuvai konstruojami didelio proilgio sparnais, taip siekiant sumažinti šį pasipriešinimą.
Pusilgiškiai
Pusilgiškiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Gelvonų.
Kauno jachtklubas
thumb|250px|Jachtklubas nuo vartų
Kauno Žalgirio jachtklubas – Kaune, Petrašiūnuose prie Kauno marių pakrančių įsikūręs jachtklubas. Šalimais yra valčių įlanka.
Pušyne prie Kauno marių įsikūręs jachtų uostas mėgiamas būriavimo profesionalų bei poilsiautojų. Šiltuoju sezonu ieškantiems pramogų siūlomi pasiplaukiojimai valtimis, jachtomis, kateriais. Vyksta įvairūs muzikiniai ir būriavimo renginiai. Be to, siūloma irklenčių, burlenčių nuoma. Yra teniso kortai, kempingas, buriavimo mokykla.
Kauno jachtklube veikia restoranai „Iešmas ir ližė“ bei „Marina“.
Šauklių apylinkė (Salantai)
Šauklių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Bortelis
thumb|right|200px|Gatvės bortelis kartu su lietaus nuotekų surinkimo vieta. Bortelis – kelio ar gatvės konstrukcija, skirianti kelią nuo šaligatvio ar kito tako.
Dumblynas
Dumblynas arba Pakalnis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, Pakalnių kaimo pietiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,24 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 158,9 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežerą supa ~ 12 ha dydžio Dvaro liūnas. Pakrantės apaugę krūmynais, pietuose stūkso miškas, vietomis plyti pievos, vakarinėje pakrantėje auga sodas. Vakaruose išteka Gulbės upelis link Vastapo ežero. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalais, užankantis.
Kredito linija
Kredito linija – trumpalaikės paskolos forma. Kredito linija skirta apyvartinėms lėšoms papildyti, garantijoms bei laidavimams teikti, dokumentiniams akredityvams leisti. Iš esmės tai apyvartinio kapitalo finansavimo būdas, kai įmonė, turėdama tam tikrą banko nustatytą skolinimosi limitą, gauna šio limito neviršijančią sumą iš banko tada, kai jai šios sumos prireikia, ir grąžina tada, kai gauna atsiskaitymą už parduotas prekes ar paslaugas. Dažniausiai kredito linija suteikiama 1 metų laikotarpiui.
Galimybės ir privalumai
Kredito linijos dėka klientas sutaupo laiką gauti paskolai, o bankui nereikia pastoviai analizuoti kliento sugebėjimų grąžinti paskolą. Bankui jos sumažino dokumentacijos kaštus, klientui – panaikina būtinybę kiekvieną kartą prašyti paskolos, be to, jis moka palūkanos tik už iš tikrųjų panaudotą paskolos sumą. Trumpalaikės kredito linijos tikslinė paskirtis, panašiai kaip ir paprastosios trumpalaikės paskolos atveju – finansuoti apyvartinį kapitalą. Kredito linijos dažniausiai suteikiamos taikant kintamos palūkanų normos modelį bei pasižymi didesne palūkanų norma.
Bortelis
Pritaikymas
Gatvių borteliai gali turėti kelias pritaikymo galimybes. Aiškiai pakėlus gatvės kraštus borteliais ir atskyrus gatvę nuo šaligatvių, borteliai neleidžia automobiliams stovėti ant pėsčiųjų takų, taip pat važiuoti jais. Taip pat borteliai leidžia palaikyti gatvės kraštų struktūrą. Dažnai borteliai padeda valdyti lietaus nuotekas gatvėse.
Kredito linija
Šaltiniai
Finansų departamentas
Bortelis
Pritaikymas
Kadangi bortelių įrengimas kainuoja papildomai, jie įprastai įrengiami tik miestuose arba tik ten, kur jie padeda valdyti lietaus nuotekas. Taip pat užmiesčio keliuose borteliai retai įrengiami dėl saugumo – dideliu greičiu automobiliai atsitrenkę į bortelius gali apsiversti.
Borteliai taip pat įrengiami prie pėsčiųjų perėjų, siekiant perspėti pėsčiuosius apie transporto eismą.
Nikola Jokić
Nikola Jokičius (, g. 1995 m. vasario 19 d.) – Serbijos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Denverio „Nuggets“ komandoje. 2021 ir 2022 m. tapo naudingiausiu lygos žaidėju. N. Jokičius yra šeštas NBA istorijoje pagal surinktų trigubų dublių skaičių ir yra laikomas vienu geriausiu Serbijos krepšininku.
Karjera
2018 m. liepos 9 d. Jokičius su „Nuggets“ pasirašė penkerių metų 148 milijonų JAV dolerių vertės sutartį.
Už 2021 m. pasirodymą reguliariajame sezone jis pelnė NBA naudingiausio žaidėjo apdovanojimą ir tapo pirmuoju vidurio puolėju, laimėjusiu šį apdovanojimą po Shaquille O'Neal 2000 m., ir pirmuoju žaidėju Denverio „Nuggets“ klubo istorijoje.
2022 m. gegužės 12 d. Jokičius antrus metus iš eilės buvo pripažintas naudingiausiu NBA žaidėju, aplenkęs finalininkus Joel Embiid ir Giannis Antetokounmpo.
2022 m. liepos 1 d. krepšininkas su Denverio klubu penkeriems metams pasirašė 264 milijonų JAV dolerių vertės sutartį, kuri tapo brangiausiu sandoriu NBA istorijoje.
2023 m. jis atvedė „Nuggets“ į pirmąjį NBA čempionų titulą per visą klubo istoriją ir laimėjo finalo MVP.
Šalies rinktinė
2013 m. N. Jokičius atstovavo Serbijos jaunimo iki 19 rinktinei ir iškovojo sidabrą Jaunimo iki 19 metų pasaulio krepšinio čempionate.
2016 m. jis atstovavo Serbijos vyrų krepšinio rinktinei vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose iškovojo sidabrą.
N. Jokičius taip pat atstovavo Serbijos vyrų krepšinio rinktinei 2019 m. pasaulio krepšinio čempionate ir 2022 m. Europos krepšinio čempionate.
Asmeninis gyvenimas
N. Jokičius turi du vyresnius brolius.
Laisvalaikiui žaidėjas mėgsta jodinėti žirgais.
Šiaulių Bruklinas
Bruklinas – prekybos centras Šiauliuose, Pramonės g. 6, plotas 50.000 m². Prekybos centras atidarytas 2007 metų rudenį. 2009 m. prekybos centras pakeitė savo koncepciją ir tapo vieninteliu Šiaurės Lietuvoje išparduotuvių centru. Centras orientuotas į žemesnių ir vidutinių pajamų Šiaurės Lietuvos gyventoją. Prekybos centrą buvusio „Šiaulių odos“ fabrike įkūrė Ogmios verslo grupė.
Margasis asiūklis
Margasis asiūklis (Equisetum variegatum) – asiūklūnų (Equisetophyta) skyriaus daugiametis augalas, kurio sporofitai auga pelkėse, paupių, paežerių smėlynuose, nuimtų velėnų dirvose, žvyro karjeruose. Gana retas, sudaro vejas. Sporifikuoja liepos – rugsėjo mėn. Gametofitai trumpaamžiai, plokštelės pavidalo, labai retai aptinkami.
Anatomija
Stiebo vagelės turi periferinius (valekuliarinius) kanalus. Stiebas turi du bendrus endodermius, kurie gaubia indų kūlelius.
Turi karinalinius kanalus su prigludusia karniena, per kuriuos vyksta vandens apykaita.
Turi enciklocitinį žiotelinį aparatą – epidermio ląstelių vientisas žiedas gaubiantis varstomąsias ląsteles.
Gyvenimo ciklas
Kaip ir kitų sporinių induočių, gyvenimo ciklą sudaro dviejų kartų (sporofito (2n) ir (gametofito (n)) kaita. Sporangėse susidaro sporangiosporos. Sporanges praveria liepos pabaigoje arba rugpjūtį, jei jos neprasiveria, sporangiosporos išbarstomos pavasarį. Iš sporangiosporų išauga gametofitai. Gametofitai trumpaamžiai, plokštelės pavidalo. Gametofituose formuojasi vyriški ir moteriški lytiniai organai – anteridžiai ir archegonės. Susiliejus gametoms susidaro zigota, iš kurios išauga naujas sporofitas, ciklas kartojasi.
Paplitimas
Auga smėlinguose, žvyringuose, pelkėtuose ir drėgnuose dirvožemiuose. Juos galima rasti paežerėse, paupiuose ir jų rezervatuose, kalkingose žemapelkėse. Gali augti ir jūros pakrantės suneštame smėlyje, tačiau įsigalėjus augalų tarprūšinei konkurencijai, asiūklis dažnai išnyksta
Retas Lietuvos augalas, paplitęs Palangos, Pažaislio, Jurbarko, Sodėnų, Druskininkų apylinkėse.
Paplitęs Arktyje, Skandinavijoje, Vidurio Europoje, Prieškaukazėje, Vakarų Užkaukazėje, Mongolijoje, Vakarų ir Rytų Sibire, Tolimuosiuose Rytuose, Šiaurės Amerikoje.
Gardino gubernijos informacinė knyga
thumb|Gardino gubernijos informacinė knyga, [[1847 m.]]
Margasis asiūklis
Panaudojimas
Šiame augale gausu silicio rūgšties druskų, kurios padeda palaikyti stabilią medžiagų apykaitą.
Gardino gubernijos informacinė knyga
Gardino gubernijos informacinė knyga – informacinis metraštis, leistas rusų kalba 1847–1915 m. apie Gardino guberniją. Nedidelė šiaurinė šios gubernijos dalis yra dabartinės Lietuvos teritorijoje, tad leidinyje būdavo šiek tiek informacijos ir apie Lietuvą.
Margasis asiūklis
Panaudojimas
Termiškai neapdorojus šio augalo, galima mirtinai perdozuoti tiaminazės – tai fermentas, kuris skaido vitaminą B1.
Gardino gubernijos informacinė knyga
Iš dalies kaip metraštis ir kalendorius, knyga būdavo sudaroma ir išleidžiama ankstesniųjų metų pabaigoje arba einamųjų metų pradžioje.
Lenkijos futbolo varžybos 1921 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1921 m.
Sporto žaidimas
miniatiūra|„Yoda Soccer“ žaidimo kadras Sporto žaidimas – simuliacijos žanro žaidimas, su virtualiai pritaikytu sportu, kuriame pagal atitinkamą sporto šaką galima dalyvauti įvairiose varžybose ir jas laimėti iškovojant pvz. aukso taures ar medalius. Į šių žaidimų kategoriją įeina komandinis sportas, lengvoji atletika, ekstremalusis ir kovinis sportas. Kai kuriuose žaidimuose reikia tiesiogiai dalyvauti sporte (pvz. „FIFA“ žaidimų serija, „Pro Evolution Soccer“ ar „Madden NFL“), o kai kurie remiasi žaidimo proceso strateginiu valdymu ir organizavimu (pvz. „Football Manager“ ir „Out of the Park Baseball“). Nevisi žaidimai perteikiami itin realistiškai, kai kurie atlieka satyrinę funkciją, šitaip duodami komišką efektą, kaip kad yra žaidimuose „Need for Speed“, „Arch Rivals“ ar „Punch-Out!!“. Nuo neatmenamų laikų tai yra vienas populiariausių, o taip pat ir seniausių kompiuterinių žaidimų žanrų, ne gana to, savo populiarumu nenusileidžia ir pačioms realaus pasaulio sporto šakoms. Daugelis žaidimų siūlo realaus pasaulio sportininkų atitikmenis su jų vardais ir komandomis ar klubais, kuriuos žaidžiant galima valdyti įsijaučiant į jų rolę, be to, kasmet yra teikiami atnaujinimai atsižvelgiant į kintančią atitinkamų realaus pasaulio komandų sudėtį ar debiutuojančius sportininkus.
Puskelnėliai
Puskelnėliai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 5 km nuo Sasnavos.
Kuršo gubernijos informacinė knyga
Kuršo gubernijos informacinė knyga (, taip pat ) – informacinis metraštis, leistas rusų kalba 1890–1913 m. apie Kuršo guberniją. Nedidelė pietvakarinė šios gubernijos dalis prie Baltijos yra dabartinės Lietuvos teritorijoje, tad leidinyje būdavo ir informacijos apie Lietuvą.
Dovainių apylinkė
Dovainių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Platelių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Salantų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gintališkės apylinkės.
Vindeikių apylinkė (Salantai)
Vindeikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Mosėdžio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Salantų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Notėnų apylinkės.
Suvalkų koridorius
miniatiūra|Suvalkų koridoriaus vieta (oranžinė linija) miniatiūra|Regiono geografija
Suvalkų koridorius – geopolitiškai svarbus apie 80 km ilgio sausumos ruožas Lenkijoje, tarp Kaliningrado srities ir Baltarusijos, besidriekiantis Lenkijos–Lietuvos pasieniu. Lenkijai ir Baltijos šalims įstojus į Šiaurės Atlanto Sutarties Organizaciją (NATO), teritorijai prigijo gretimo Lenkijos miesto Suvalkų (Palenkės vaivadija) vardas. JAV ginkluotųjų pajėgų atstovų teigimu, šis regionas yra vienas potencialiausių karštųjų taškų Europoje. Dėl neišvystytos infrastruktūros atokiame pasienio ruože NATO šalys susidurtų su sunkumais reaguodamos į iškilusią karinę grėsmę. Konflikto atveju ši vieta gali virsti karinių veiksmų tarp Rusijos ir JAV zona.
Istorija
1993 m. Rusija paskelbė apie greitkelio projektą susisiekimui su savo eksklavu apeinant Lietuvą. Numatytas kelias turėjo jungti Gardiną (Baltarusija) ir Gusevą (Kaliningrado sritis) per Lenkijos pasienio miestus Suvalkus ir Geldapę. Taip esą būtų galima išvengti Lietuvai mokamų aukštų tranzito mokesčių. Lenkija Suvalkų koridoriaus projektą atmetė dėl numatomos ekologinės žalos Suvalkų krašto kraštovaizdžiui ir galimo santykių su Lietuva pablogėjimo.
NATO nuogąstavimai dėl saugumo Suvalkų koridoriuje sustiprėjo po 2014 m., kai Rusija aneksavo Krymą ir pradėjo karą Donbase. Tai patvirtino ir 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą. Šios aplinkybės paskatino aljansą suaktyvinti savo karinį buvimą rajone, sustiprinti ginkluotę.
Harbacevičai
Harbacevičai – agromiestelis pietryčių Baltarusijoje, 15 km į vakarus nuo Babruisko. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Babruisko apskrities Harbacevičų valsčiaus centras.
DeepDyve
„DeepDyve“ – komercinė mokslinių straipsnių biblioteka skirta įmonių mokslininkams ir kt. neturintiems priėjimo prie universiteto bibliotekos.
2008 m. bendrovė pradėjo savo veiklą siūlydama nuodugnesnės paieškos paslaugas, tačiau 2010 m. pasiūlė rinkai prieigą prie vieno straipsnio už 99¢ centus, o nuo 2013 m. pradėjo teikti tik prenumeratos paslaugas.
„DeepDyve“ turi 1 milijoną prenumeratorių. Bibliotekoje yra daugiau nei 12 milijonų mokslinių straipsnių iš 10 000 mokslinių žurnalų. Taip pat yra 20 000 tūkstančių mokslinių knygų.
Suomijos prezidentas
thumb|200px|Prezidento vėliava
Suomijos prezidentas – Suomijos valstybės vadovas. Pagal Suomijos Konstituciją vykdomoji valdžia priklauso prezidentui ir vyriausybei, o prezidentas turi plačius įgaliojimus.
Rinkimai
Prezidentas yra renkamas tiesioginiuose rinkimuose 6 metų kadencijai.
Nuo 1991 m. prezidentas negali būti išrinktas daugiau kaip dvi kadencijas iš eilės.
Puskepaliai
Puskepaliai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Girėnų.
Istorija
Šakių apylinkės Puskepalių kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Alvaro Alto medalis
Alvaro Alto medalis  – nuo 1967 m. teikiama premija už išskirtinius pasiekimus architektūros srityje. Premiją skiria Suomijos architektūros muziejus, o pats medalis pavadintas suomių architekto Alvaro Alto vardu. Apdovanojimas įteikiamas už svarų indėlį į kūrybinę architektūrą. Apdovanojimas anksčiau teiktas Alvar Aalto gimtajame mieste Juveskiulėje. Anksčiau ceremonija buvo organizuojama per A. Alto gimtadienį – vasario 3 d., dabar – per nacionalinę Suomijos architektūros dieną.
Pašiaušės valsčius
Pašiaušės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje. Centras – Pašiaušė.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1930 m. Dalis valsčiaus teritorijos perduota Padubysio valsčiui.
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 3 915 žmonės:
Gotra
Gotra  – klanas Indijos hinduistų visuomenėje. Jį sudaro žmonės, kilę vyriškąja linija iš bendro protėvio vyro.
Dionas Kasijus
Dionas Kasijus (Cassius Dio Cocceianus; 150 m. Nikėjoje – 235 m. Nikėjoje) – senovės Romos valstybės veikėjas, istorikas. Imperatoriaus Komodo laikais (177–192 m.) senatorius, valdant Severų dinastijos imperatoriams (193–217 m.) aukštas pareigūnas – Pergamo ir Smirnos valdytojas, vėliau – konsulas, Dalmatijos ir Panonijos legatas. Konsulas (229 m.).
Gotra
Žodžio kilmė
Šios giminystės linijos buvo patrilinijiniai kilmės ryšiai brahmanų, kšatrijų (karių ir administratorių) ir vaišijų bendruomenėse.
Brahmanų klanai
Pasakymas „jis yra Kašyapa-gotra“ reiškia, kad jis vyriškąja linija kilęs iš išminčiaus Kašyapos (Kashyapa). Pagal Brihadaranjaka Upanišadą 2.2.6, Gautama ir Bharadvadža, Višvamitra ir Džamadagni, Vasištha ir Kašjapa bei Atri buvo septyni išminčiai (vadinami Saptarišiais 'septyni išminčiai'). Šių septynių išminčių palikuoniai hinduistų visuomenėje sudaro 7 brahmanų gotras. Kiti panašūs klanai vadinami gotrâvayava.
Hinduistų pasaulėžiūroje vienos gotros nariai pasižymi tam tikrais būdingais bruožais, gautais iš prigimimo ar profesijos. Pagal brahmanų pažiūras brahmanai yra tiesioginiai palikuonys septynių ar aštuonių išminčių, o šie buvo iš Brahmos proto gimę sūnūs. Šie išminčiai – Gautama, Bharadvadža, Višvamitra, Džamadagni, Vasištha, Kašjapa ir Atri. Šį sąrašą kartais papildo aštuntuoju išminčiumi Agasthja. Visi šie aštuoni išminčiai vadinami gotrakarin, iš jų kildinamos visos 49 gotros (ypač brahmanų). Pvz., teigiama, kad iš Atrio kilo Atreja ir Gavisthiras gotros.
Gotros ir kulos
Gotros skiriamos nuo kula. Kula yra žmonių grupė, kurią vienija vienodi kultūriniai ritualai, dažnai garbinama ta pati dievybė (Kula-Devata 'klano dievas'). Kulos nesusijusios su kilmės linijomis ar kastomis. Iš esmės žmogus gali net pakeisti kulą, nes tai susiję su jo tikėjimu ir Iṣṭa-devatā.
Gotros hinduistų pasaulyje
Kilus klausimui apie vedybas hinduistų bendruomenėje teiraujamasi apie jaunosios ir jaunojo kula-gotra (klaną ir kilmę), kad išsiaiškinti ar santuoka leistina. Hinduistų bendruomenėse paprastai santuoka gotros viduje draudžiama, nes visi vienos gotros nariai laikomi seserimis ir broliais. O santuoka džačio viduje ne tik leidžiama, bet ir pageidaujama. Džatų bendruomenėse paprastai santuokos su žmonėmis iš gotrų, kurioms priklausai pats, tavo motina ir senelė neleidžiamos.
Hinduistų bendruomenėse vaikai priklauso tai pačiai gotrai kaip ir tėvas, o malajalių ir tulų bendruomenėse – motinos gotrai.
Gotros ir santuokos
Patrilinijinėje hinduistų visuomenėje nuotaka priklauso tėvo gotrai iki vedybų, o po to – vyro gotrai. Jaunasis (sūnus) priklauso tėvo gotrai visą gyvenimą.
Tradicinėje santuokų sistemoje santuokos gotros viduje neleidžiamos dėl privalomos egzogamijos. Tokios neleistinos santuokos vadinamos „sagotra santuokos“, kur sa reiškia 'toks pat, panašus'. Vienos gotros nariai laikomi kraujo giminaičiais, tad jų tarpusavio vedybos laikomos kraujomaiša.
Kanadų kalbos žodžiai sahodara 'brolis' ir sahodari 'sesuo' kilę iš 'gimę iš tų pačių įsčių'. Bendruomenėse, kur vaikai narystę gotroje paveldi iš tėvo, leisto santuokos tarp sėsės pagal motiną ir dukterėčios. O matrilinijinėse bendruomenėse, pvz., tulų ir nairų, kur priklausomybė gotrai perduodama motinos linija, tokios santuokos uždraustos.
Pietų Indijos hinduistų bendruomenėse paplitęs dalykas yra leisto kroskuzeninės (pusbrolių ir pusseserių) santuokos. Jose leista tuoktis brolių ir seserų vaikams, nes jie priklauso skirtingoms gotroms. Vyras gali vesti dėdės pagal motiną dukterį arba tetos pagal tėvą dukterį, tačiau negali vesti tėvo brolio dukters. Pastaroji priklauso tai pačiai gotrai ir laikoma tokia pačia kraujo giminaite kaip ir tikra sesuo.
Egzistuoja vienas socialiai leidžiamas būdas apeiti tokius sagotra santuokų apribojimus. Tam būsima nuotaka įdukrinama (Dathu ritualas) kitos gotros šeimoje, paprastai nuotakos dėdės pagal motiną šeimoje. Šis dėdė ir jos vaikai priklauso kitai gotrai nei iki tol priklausė būsima nuotaka. Po įdukrinimo nuotaka pasidaro kitos gotros narė ir santuoka su buvusiu bendragotriu tampa įmanoma.
Senovės Egipto literatūra
thumb|160px|[[Palermo akmuo − analai iš Senosios karalystės]] thumb|220px|„[[Mirusiųjų knyga|Mirusiųjų knygos“ papiruso fragmentas iš Naujosios karalystės]] Senovės Egipto literatūra – Senovės Egipto civilizacijos rašytinis palikimas.
Senovės Egipto literatūros sąvoka apima tiek praktinius užrašus (laiškus, administracinius dokumentus, mokslinius tekstus), tiek literatūros meno kūrinius (poeziją, religinius, maginius tekstus). Pagal rašmenų fizinį pagrindą ji gali būti skirstoma į papirusų, ostrakų, stelų, karstų, piramidžių tekstus. Pagal rašmenis − į hieroglifų, hieratinę, demotinę, graikišką, koptų.
Istorija
Senosios karalystės metu (apie 2960–2650 m. pr. m. e.) literatūra dominuota religinių laidojimo tekstų, kuriuos sudarė karalių piramidžių tekstai ir kilmingųjų kapų poetizuoti mirusiojo biografiniai tekstai. Yra nuorodų apie medicininių užrašų buvimą iš šio laikotarpio, tačiau jie nerasti. Išliko keletas karalių sąrašų.
Viduriniosios karalystės metu (apie 2040–1640 m. pr. m. e.) pasirodė literatūrinių pasakojimų, pavyzdžiui, „Pasakojimas apie sudužusio laivo jūreivį“, „Pasakojimas apie iškalbų valstietį“, „Stebuklų istorijos“ ir „Sinuhės istorija“. Jie buvo paremti istoriniais įvykiais ir papildyti fantastiškais prasimanymais, kad sužavėtų klausytoją. Laidojimo literatūroje paplito karstų tekstai. Nuo 12 ir 13 dinastijų laikų pradėjo gausėti „išminties“ literatūros manuskriptų: himnų, litanijų.
Naujosios karalystės metu (apie 1550−1070 m. pr. m. e.) esami literatūros žanrai buvo ženkliai praplėsti. Atsirado platūs aukų sąrašai, analai, himnai, žurnalai, kapų biografijos. Senesnė laidojimo literatūra buvo apjungta ir papildyta naujais tekstais − taip sudaryta „Mirusiųjų knyga“. Žinomi matematiniai, diagramų tekstai, įsakai, sutartys. Literatūriniai pasakojimai tapo laisvesni, epizodiškesni: „Japos užėmimo istorija“, „Pasakojimas apie lemties princą“. Atsirado antologiniai himnų, maldų ir didaktinių pasakojimų rinkiniai. Nuo Ramzidų laikotarpio hieratiniu raštu pradėti kurti asmeniniai meilės eilėraščiai, kuriuose paprastai būdavo vieno ar abiejų įsimylėjėlių dramatiški monologai. Iš Naujosios karalystės išliko daug mokesčių, prekybinių ir teisinių dokumentų, magiškų, burtų, medicininių dokumentų, laiškų.
Lyrika
Didesnioji dalis lyrinės poezijos iš Senovės Egipto yra himnai ir maldos, kuriais pagarbinamos dievybės, iš jų ko nors prašoma ar joms primenama. Tekstuose reiškiamas susižavėjimas kūrybiniais gamtos procesais, dienos šviesa, gyvenimo tęstinumu, reiškiamos padėkos už dievų apsaugą, prašoma leisti tarnauti dievams Juose ryški religinė potekstė. Vieną grupę lyrikos sudaro karališkieji himnai ir maldos, net keletas karo dainų, šlovinančių valdovą. Piramidžių tekstai įtraukė poetinius valdovo galios ir jo prisikėlimo apdainavimus, valdovo prilyginimus žaibui ar išblėstančiai žvaigždei aušroje. Kita grupė lyrikos yra nedaug meilės eilėraščių iš Naujosios karalystės laikotarpio. Atskiras lyrikos žanras vadinamas „arfininko giesmėmis“ − šių tekstų rasta kapuose ir jų leitmotyvas yra „džiaukis diena“.
Su senovės egiptiečių lyrika lietuvių kalba galima susipažinti „Pasaulinės literatūros bibliotekos“ serijos leidinyje „Senovės Rytų poezija“ (1991).
Mančių apylinkė
Mančių apylinkė (arba Mončių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1940 m., atkurta 1944 m. pabaigoje vietoje Mančių (Mončių) seniūnijos. 1949 m. buvo Darbėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Salantų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Grūšlaukės apylinkės.
Antiklėja
Antiklėja (🇬🇷) – graikų mitologijos veikėja, Autoliko duktė, Laerto žmona, Odisėjo motina.
Homeras mini, kad Antiklėja mirusi iš sielvarto ilgą laiką nesant Odisėjo. Šis motiną susitikęs ir su ja kalbėjęsis Hade. Pasak kitų tradicijų, Antiklėja pati pasitraukusi iš gyvenimo, išgirdusi pranešimą apie sūnaus mirtį. Be to, Higinas mini, kad prieš ištekėdama už Laerto, Antiklėja buvusi Sizifo mylimoji; dėl to Euripidas Odisėją vadina Sizifo sūnumi.
Nėra aišku, ar ši Antiklėja tapati tai, kurios sūnus Perifetas buvęs užmuštas Tesėjo. Sūnaus Perifeto ji susilaukusi su Hefaistu arba Poseidonu. Dar vieną mitologinę veikėją tokiu pat vardu mini Pausanijas. Ji ištekėjusi už Asklepijo sūnaus Machaono.
Šiaulių kamerinis orkestras
Šiaulių kamerinis orkestras – Šiaulių miesto kamerinis orkestras, įkurtas 1989 metais.
Veikla
Šiaulių kamerinis orkestras įkurtas 1989 m. iš iki tol gyvavusio Liaudies simfoninio orkestro. Jame groja artistai, dauguma mokęsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, o dabar dirbantys miesto ir apskrities muzikos mokyklose mokytojais ir dėstytojais. Aukštesniosios muzikos mokyklos direktorius ir orkestro vadovas Jonas Lamauskas sugalvojo sukurti kamerinę grupę iš simfoninio orkestro. Ši idėja visiems patiko, o Jonas Lamauskas tapo pirmuoju Šiaulių kamerinio orkestro vadovu. Per metus orkestras vidutiniškai surengia per dvidešimt koncertų, kuriuose gausu įvairių žanrų ir epochų kūrinių, tačiau vyrauja klasika ir barokas. Didžiosios dalies koncertų klausosi šiauliečiai ir miesto svečiai, tačiau orkestras vyksta į gastroles kituose Lietuvos miestuose bei užsienio šalyse.
Kurtuvėnų valsčius
Kurtuvėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Kurtuvėnai.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo. 1930 m. dalis valsčiaus teritorijos perduota Padubysio valsčiui, valsčius panaikintas, tačiau atkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Padubysio valsčiaus. Galutinai panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šiaulių rajonui (5 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 6436 žmonės:
Daniel Ingalls
1936 m. Harvardo universitete baigė klasikinių kalbų studijas. 1938 m. pas Vilardą Van Kvainą mokėsi simbolinės logikos. 1939 m. išvyko į Kalkutą studijuoti naujosios njajos filosofijos pas Kalipadą Tarkačarją.
1956–1979 m. – Harvardo universiteto Velso vardo Sanskrito profesorius (Wales Professor of Sanskrit). Amerikos orientalistų prezidentas.
Pagrindinis veikalas – vertimas „Sanskrito dvaro poezijos antologija“ (An Anthology of Sanskrit Court Poetry – pagal Vidjakaros Subhāṣitaratnakoṣa).
Danielis Ingalasas kritikavo ankstesnių laikų sanskritologus už jų niekinimą požiūrį į klasikinę sanskrito literatūrą.
Dotnuvos dvaras
thumb|left|240px|Dvaro rūmai thumb|left|240px|Dvaro parko tvenkinėlis thumb|left|240px|Paminklas nepriklausomybei dvaro parke
Istorija
Dotnuvos dvaras rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XVI a. Tuomet jis priklausė Izakauskiams. XVII a. jį valdė Mlečkai. Jų dukrai ištekėjus už Jono Vladislovo Bžostovskio dvaras atiteko šiai giminei. 1701 m. dvarininkų Bžostovskių pakviesti Dotnuvoje įsikūrė iš Vilniaus atvykę vienuoliai bernardinai. Jie pastatė naują bažnyčią, vienuolyną, 1976 m. įsteigė gimnaziją. Po Bžostovskių dvarą valdė Ščitauskiai, XVII a. pab. jį įsigijo Chrapovickiai. Pastarieji naujai sutvarkė dvaravietę, pastatė prabangią rezidenciją, kurioje ne kartą viešėjo net caras Aleksandras I su žmona Elžbieta. Chrapovickių dvare veikė baldų fabrikas, jame buvo gaminami meniški, ištaigingi baldai. Po 1863 m. sukilimo caro valdžia Chrapovickių dvarą konfiskavo. 1867 m. jį per varžytines nupirko Šuvalovas, o 1869 m. šias valdas perėmė grafas Genrikas Kreicas (jis palaidotas dvaro parke). Taip dvaras ėjo iš rankų į rankas. Vėliau šios valdos priklausė Piotrui Stolypinui, carinės Rusijos vidaus reikalų ministrui. Stolypinas buvo ir 1906 m. rusų agrarinės reformos autorius. Tikriausiai ne be jo iniciatyvos 1911 m. rusų valdžia Dotnuvos dvare įkūrė Žemės ūkio mokyklą, kuri 1915 m. buvo iškeldinta į Rusijos gilumą. 1918 m. Lietuvos vyriausybės vardu Dotnuvos dvarą su mokykla įsigijo Viktoras Ruokis (1885–1971), vėliau išgarsėjęs kaip Lietuvos dirvožemių tyrinėtojas. 1919 m. čia įsteigta Žemės ūkio ir miškų mokykla, kuriai vadovavo pats V. Ruokis. 1922 m. įsteigus Kultūrtechnikos skyrių, mokykla pavadinta Žemės ūkio technikumu. 1924 m. įsteigta Žemės ūkio akademija. Greitai čia apsigyveno dėstytojai, akademijoje dirbęs personalas su šeimomis, darbininkai, studentai. Dvaravietė tapo lyg atskiras miestelis, kuriame buvo valgykla, parduotuvė, smulkaus kredito draugija. Centre stovėjo didieji akademijos rūmai, juose buvo mokymo įstaigos, kabinetai, auditorijos, laboratorijos, skaitykla, biblioteka, studentų bendrabutis, virtuvė ir valgykla. Tuomet čia mokėsi 300–400 studentų.
thumb|250px|Dvaro parkas
Šalia Akademijos pastato, nedidelėje daloje, – dvaro rūmai, statyti XIX a. antrojoje pusėje. Tai eklektinis stačiakampio formos, triaukštis pastatas, centrinės jo dalies akcentas – siauras rizalitas. Iš parko pusės rūmus puošė nedidelis dviaukštis priebutis su laiptais, vedančiais prie netoliese esančio tvenkinio.
Akademijos dvaravietė skaudžiai nukentėjo baigiantis Antrajam pasauliniam karui. 1944 m. liepos mėnesį traukdamiesi vokiečių armijos kariai išsigabeno didžiąją dalį akademijos turto. Per gaisrą žuvo vertinga biblioteka, įrengimai.
Nuo 1945 m. buvusiame akademijos pastate veikia Lietuvos žemdirbystės institutas. Akademijoje yra paminklų čia dirbusiems žymiems žmonėms – prof. Dionizui Rudzinskui (skulpt. Antanas Milkintas), prof. Stasiui Nacevičiui (archit. Jonas Vikaras), prof. Juozui Tonkūnui (skulpt. Vladas Vildžiūnas), vienam paskutinių dvaro savininkų Genrikui Kreicui (1817–1891). Rūmus ir kitus dvarui priklausiusius pastatus supa senas, vaizdingas parkas.
Žimantas Pacevičius
Žimantas Pacevičius (g. 1963 m. lapkričio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, buvęs Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) direktorius.
Biografija
1984 m. baigė Saratovo industrinį pedagoginį technikumą. 1984–1990 m. Vilniaus 30-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos darbuotojas.
1990–1991 m. Vilniaus miesto vidaus reikalų skyriaus Kriminalinės paieškos poskyrio operatyvinis įgaliotinis. 1991–1993 m. Lietuvos policijos akademijos Tarnybos skyriaus kuopos vadas, Akademinio skyriaus pagrindinių studijų vadas. 1993–1995 m. VRM Policijos departamento Kriminalinės policijos Ypatingų nusikaltimų tyrimo valdybos 1-ojo skyriaus vyr. inspektorius. 1996 m. Lietuvos policijos akademijoje baigė teisės studijas, teisės magistras. 1995–1997 m. Policijos departamento Kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos Smurtinių nusikaltimų tyrimo skyriaus komisaras inspektorius, komisaras.
1997–1999 m. STT prie VRM Operatyvinės veiklos skyriaus poskyrio viršininkas, Operatyvinės veiklos skyriaus viršininko pavaduotojas. 1999–2000 m. STT prie VRM viršininko pavaduotojas, 2000–2007 m. STT direktoriaus pirmasis pavaduotojas, nuo 2007 m. spalio 17 d. iki 2012 m. spalio 17 d. STT direktorius. Nuo 2012 m. gruodžio 28 d. iki 2014 m. lapkričio 7 d. vidaus reikalų viceministras, kuruojantis viešojo saugumo politikos sritį. Nuo 2014 m. gruodžio 11 d. iki 2015 m. lapkričio 13 d. Seimo pirmininkės Loretos Graužinienės sekretoriato vadovas. Iš pareigų atsistatydino po įtarimų dėl kelių nemokamų apsilankymų Druskininkų sveikatingu­mo ir poilsio centre „Aqua“.
Nyderlandų futbolo varžybos 1984–1985 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1984–1985 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
---
Sangamono apygarda
Sangamono apygarda (angl. Sangamon County) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Ilinojaus centrinėje dalyje. Pagal 2021 m. duomenis, Sangamono apygardoje gyveno 194 734 žmonės. Apygardos būstinė įsikūrusi didžiausiame apygardos mieste ir Ilinojaus sostinėje – Springfilde. Apygarda įsikūrusi į šiaurę nuo Makupino ir Montgomerio, į vakarus nuo Kristiano ir Makono, į pietus nuo Menardo ir Logano ir į rytus nuo Kaso ir ir Morgano apygardų.
Istorija
Sangamono apygarda įkurta 1821 m. iš Madisono ir Bondo apygardų. Apygardos pavadinimas kilęs nuo Sangamono upės, tekančios pro apygardą.
Gyventojai
2020 m. duomenimis Sangamono apygardoje gyveno 79,9 % baltųjų, 12,6 % afroamerikiečių, 2 % azijiečių, 2,81 % mišrios rasės, 0,1 % indėnų, 0,24 % kitų rasių ir 2.36 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.
Puskepuriai
Puskepuriai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Šunskų, Šešupės kairiajame krante, prie Šunskų miško.
Vilniaus universiteto Biochemijos institutas
Vilniaus universiteto Biochemijos institutas – mokslinių tyrimų institucija, vidinis Vilniaus universiteto Gyvybės mokslų centro padalinys. Svarbiausios mokslinės veiklos kryptys: biologinių darinių struktūros, funkcionavimo ir taikymo tyrimai bei signalinių kelių ir epigenetinio reguliavimo tyrimai navikinėse ir kamieninėse ląstelėse, t. p. atliekama įvairių bioorganinių junginių sintezė ir tyrimai.
Istorija
Institutas įsteigtas 1967 m. sausio 1 d. LTSR Mokslų akademijos Prezidiumo nutarimu, priimtu 1966 m. lapkričio 23 d. Pirmosios mokslinių tyrimų kryptys buvo: fermentų struktūros ir modeliavimo tyrimai; mutageninių mikroorganizmų, skirtų fermentų bei gyvulininkystei naudingos biomasės gamybai, kūrimas citotoksinių medžiagų sintezė ir panaudojimo tyrimai; baltymų ir aminorūgščių gamyba iš maistinių ir techninių žaliavų atliekų bei tyrimai. Veiklą institutas pradėjo Chemijos ir cheminės technologijos instituto rūmuose A. Goštauto g. 9. 1980 m. institutas buvo perkeltas į naujas patalpas adresu Mokslininkų g. 12.
Nuo 1967 m. institute buvo atliekami priešnavikinių, priešleukeminių, chemosteriliantinių ir mutageninių savybių turinčių preparatų tyrimai. Institute susintetinti junginiai (lofenalis, heksafosfamidas, pafencilas, fenalonas) tuo metu buvo patvirtinti onkologinių susirgimų gydymui, šių junginių gamybos linijos įdiegtos Lietuvos chemijos ir farmacijos pramonėje. Taip pat nagrinėta ląstelės branduolio struktūra, genų veikla ir imunologija. XX a. devintojo dešimtmečio viduryje pradėjo vystytis fermentinės katalizės pagrindu veikiančių biosensorių kūrimas ir taikymai (sukurta bei aprašyta per 30 įvairių biosensorių). Sukurti gliukozės biosensoriai buvo panaudoti gliukozės analizatoriuose „Eksan-G“, kurių gamyba pradėta 1986 m. Panevėžio tiksliosios mechanikos gamykla|Panevėžio tiksliosios mechanikos gamykloje.
1997 m. kovo 28 d. įregistruota Valstybės biudžetinė įstaiga „Biochemijos institutas“, bei 1998 m. LRV nutarimu buvo patvirtintos naujos instituto mokslinių tyrimų kryptys.
2010 m. spalio 1 d. LRV nutarimu institutas prijungtas prie Vilniaus universiteto kamieninio akademinio padalinio teisėmis. 2016 m. lapkričio 14 d. institutas buvo reorganizuotas ir apjungiant tris VU kamieninius akademinius padalinius įsteigtas Vilniaus universiteto Gyvybės mokslų centras.
Bendra informacija
Institute dirba daugiau kaip 80 aukštos kvalifikacijos mokslo darbuotojų ir tyrėjų. Institute atliekami biochemijos, molekulinės biologijos, biofizikos, chemijos mokslo krypčių moksliniai tyrimai bei eksperimentinės plėtros darbai, nagrinėjantys baltymų ir jų sistemų struktūros, funkcionavimo, praktinio pritaikymo klausimus, genų struktūros, raiškos bei ląstelių signalinių ir reguliavimo sistemų veikimą, taip pat atliekama įvairių bioorganinių junginių sintezė.
Biochemijos institute vyksta doktorantūros studijos (studijuoja 30 doktorantų), I ir II pakopo studentai ruošia baigiamuosius darbus, atlieka praktikas bei vykdo tyrimus.
Mokslininkai ir tyrėjai aktyviai dalyvauja tarptautinėse ir Lietuvos mokslinių tyrimų ir eksperimentinės plėtros programose, atlieka mokslinių tyrimų ir eksperimentinės plėtros projektų, programų ir kitas ekspertizes, teikia konsultacijas įvairiais mokslo ir studijų klausimais. Instituto mokslininkai palaiko glaudžius mokslinius bei dalykinius ryšius su kitomis Lietuvos ir užsienio mokslo ir studijų institucijomis, atskirais mokslininkais, dalyvauja edukacinėje veikloje, rengia vadovėlius ir studijų programas. Instituto mokslinės grupės bendradarbiauja su Lietuvos ir užsienio chemijos bei biotechnologijos pramonės įmonėmis, atlieka įvairius užsakomuosius mokslinius tyrimus.
Lenkijos futbolo varžybos 1922 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1922 m.
Gargždelės apylinkė
Gargždelės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Salantų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Salantų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Imbarės apylinkės.
Jørn Utzon
J. Utzonas 1942 m. baigė Karališkąją Danijos vaizduojamųjų menų akademiją, jo architektūriniam stiliui turėjo įtakos Gunaro Asplundo ir Alvaro Alto darbai. J. Utzonas 2003 m. gavo Prickerio architektūros premiją.
Ankstyvasis gyvenimas ir karjera
J. Utzonas gimė Kopenhagoje, karinio jūrų laivyno architekto šeimoje, užaugo Olborge. Vaikystėje susidomėjo laivyba. 1937 m. įstojo į Karališkąją Danijos taikomųjų menų akademiją, studijavo pas Kajų Fiskerį ir Steną Rasmuseną. Baigęs akademiją, 1942 m. Stokholme kartu su Arne Jakobsenu ir Poulu Heningsenu pradėjo studijas pas švedų architektą Gunarą Aspluną. Domėjosi amerikiečių architekto Franko Loido Raito darbais. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui ir Danijai išsilaisvinus nuo Vokietijos, grįžo į Kopenhagą.
1946 m. Helsinkyje sutiko suomių architektą Alvarą Altą. 1947–1948 m. keliavo po Europą, 1948 m. nuvykęs į Maroką buvo pakerėtas aukštų molinių pastatų. 1949 m. keliavo po Jungtines Valstijas ir Meksiką. Lankėsi F. L. Raito namuose Arizonos dykumoje. Meksikoje aplankęs majų piramides, J. Utzonas vėliau paminėjo, jog tai buvo „didžiausias architektūrinis įkvėpimas jo gyvenime“. 1950 m. įkūrė nuosavą studiją Kopenhagoje, 1952 m. pasistatė atviro plano namą, pirmąjį tokio pobūdžio Danijoje. Ateinančiais metais keliavo po Aziją – Kiniją, Indiją ir Japoniją. 1957 m. apsistojo Australijoje. Visos šios kelionės, manoma, padarė įtaką J. Utzono architektūriniam stiliui.
Sidnėjaus operos teatras
miniatiūra|320x320px|[[Sidnėjaus operos teatras]] 1957 m. J. Utzonas netikėtai laimėjo Sidnėjaus operos teatro konkursą. Šiame konkurse buvo pateikti 233 projektai iš 32 šalių, daugumą jų parengė garsūs to meto architektai. Nors J. Utzonas anksčiau buvo laimėjęs šešis projektavimo konkursus, Sidnėjaus operos teatras buvo pirmasis jo laimėtas konkursas ne Danijoje. Vienas teisėjų, suomių kilmės amerikiečių architektas Ero Sarinenas, apibūdino projektą kaip „genialų“ ir pareiškė negalįs pritarti jokiam kitam projektui.
1958 m. Naujojo Pietų Velso vyriausybė leido pradėti statybos darbus. Britų inžinerijos konsultavimo įmonė „Ove Arup and Partners“ paskelbė statybos konkursą be reikiamų darbui brėžinių, ir statybos darbai pradėti 1959 m. kovo 2 d. Dėl to pastatytos kolonos nebuvo pakankamai stiprios, kad išlaikytų stogą, ir jas teko perstatyti. Padėtį dar labiau apsunkino Naujojo Pietų Velso premjero Džozefo Keihilo mirtis 1959 m. spalį.
Neįprasta korpuso struktūra inžinieriams buvo sunkiai perprantama. Ši problema nebuvo išspręsta iki pat 1961 m., kai pats J. Utzonas sugalvojo sprendimą – originalų elipsinį karkasą jis pakeitė dizainu, pagrįstu sudėtingomis sferos sekcijomis. J. Utzono dizainą įkvėpė apelsino nulupimas: 14 pastato kriauklių, jei būtų sujungtos, sudarytų tobulą sferą. Nors J. Utzonas turėjo įspūdingus, novatoriškus salių interjero planus, jis nesugebėjo įgyvendinti šios dizaino dalies. 1965 m. viduryje buvo išrinkta Naujojo Pietų Velso vyriausybė, vadovaujama Roberto Askino. Askinas jau prieš rinkimus, gana skeptiškai vertino šį projektą. Vyriausybės ministras viešiesiems darbams, Deividas Hjusas, buvo dar aršiau nusiteikęs. Elizabet Fareli, Australijos architektūros kritikė, vėliau rašė, kad „Hjusas nesidomėjo menu, architektūra ar estetika. <…> Po to, kai buvo pagautas meluojant (Hjusas sakėsi turintis universitetinį išsilavinimą ), Sidnėjaus operos teatro projektas suteikė Hjusui antrąjį šansą. Jis norėjo įrodyti esąs viršesnis už užsienio architektus.“
Darbai Danijoje
Po kelerių metų J. Utzonas suprojektavo Fredensborgo namus (1963 m.). J. Utzonas pats parinko pastatams vietą. Namų kompleksas susidėjo iš 47 kieminių namų ir 30 vienbučių namų, centrinio pastato su restoranu, posėdžių salių bei devynių svečių kambarių. Namų dizainą įkvėpė Uždraustojo miesto (Pekino) architektūra. Namai yra išdėstyti po tris, siekiant padidinti privatumą, sukurti natūralų apšvietimą bei kuo geresnį vaizdą į kraštovaizdį. 2003 m. už šiuos namus J. Utzonui buvo paskirta Prickerio architektūros premija.
J. Utzono suprojektuota „Paustian“ baldų parduotuvė (1988 m.) Kopenhagos krantinėje stovi ant daugybės kolonų, kurios buvo įkvėptos bukynų miškų. 2005 m. kartu su sūnumi Kimu jis suplanavo „Utzono centrą“ Olborge (pastatas baigtas 2008 m.), šis pastatas skirtas jaunųjų Danijos architektų susitikimams ir diskusijoms.
Kiti darbai
kairėje|miniatiūra|[[Kuveito nacionalinės asamblėjos pastatas (1982)]] J. Utzono suprojektuotas Kuveito nacionalinės asamblėjos pastatas (baigtas 1982 m.) stovi ant jūros kranto ir (pačio J. Utzono žodžiais) „yra migla ir balta šviesa, už kurios stovi netvarkingas miestas“. Pasinaudojęs islamo architektūros supratimu, J. Utzonas suprojektavo pastatą, kurį sudaro uždengta aikštė, parlamento rūmai, konferencijų salė bei mečetė. Pastato banguotas stogas sudaro judančio audinio įspūdį. Pastato kolonos yra įkvėptos Karnako šventyklų.
Kitas J. Utzono suprojektuotas pastatas yra „Melli“ Bank pastatas Teherane, kurio karkasas sudarytas iš gelžbetonio, o išorė padengta akmeniu. Po žeme esantis bankas yra natūraliai apšviečiamas iš viršaus ir yra sujungtas su viršutiniu aukštu spiraliniais laiptais, taip užtikrinant didžiausią įmanomą erdvės lankstumą.
J. Utzonas taip pat yra suprojektavęs darbų Švedijoje ir Ispanijoje.
Tolesnis gyvenimas
miniatiūra|Can Lis, [[Maljorka]] Išvykęs iš Australijos 1966 m., J. Utzonas apsistojo Maljorkoje. Sužavėtas kraštovaizdžio, jis nusprendė pasistatyti vasarnamį ant uolos, netoli Portopetro žvejų kaimelio. Namui suteikė žmonos Lis vardą – Can Lis. J. Utzonas tokį namą norėjo pasistatyti Australijoje, tačiau atvykęs į Ispaniją, nusprendė pastatyti Maljorkoje pagal Viduržemio jūros regiono architektūros standartus.
J. Utzonas ir jo žmona vis daugiau laiko praleido Maljorkoje, tačiau jiems trukdydavo turistai, atvykę apžiūrėti namo. Jie nusprendė persikelti į atokesnę vietovę kalnuose, kur pasistatė antrąjį namą, Can Feliz, susidedantį iš trijų blokų: valgomojo, gyvenamojo ir miegamojo, juos visus skyrė didžiulis kiemas. Pro didžiulį langą atsivėrė puikus vaizdas į pušynus ir jūrą.
„Utzono centras“ Olborge, suprojektuotas kartu su sūnumi Kimu, buvo paskutinis architekto darbas. 2005 m. jis pakomentavo: „Iš visos širdies tikiuosi, kad J. Utzono centras bus vieta, kur vyrauja teigiamos mintys ir susirenka architektūros studentai aptarti savo idėjų. Ši vieta turėtų būti ateities architektų centru“.
Architektūros stilius
J. Utzonas dažniausiai laikomas modernizmo ir ekspresionizmo krypčių atstovu. Manoma, kad jo stilių paveikė Gunaro Asplundo, Alvaro Alto ir Ero Sarineno darbai bei skandinaviškoji architektūra, kurioje jaučiama gamtos įtaka. Savo interjero projektuose J. Utzonas pabrėžė formos, medžiagos ir funkcijos sintezės svarbą. Jo susižavėjimas majų, islamo pasaulio, Kinijos ir Japonijos architektūriniais palikimais taip pat padarė įtaką jo darbams, įskaitant Fredensborgo namus, kurie buvo įkvėpti Kinijos architektūros. Visa tai sudarė tam tikrą stilių, kurį J. Utzonas pavadino „papildomąja architektūra“.