cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pugijas
thumb|250px|Rekonstruotas pugijas (Romos kareivis, 70 m. e. m.) Pugijas  – dviašmenis romėnų durklas plačia lapo formos geležte.
Lotyniškas žodis pūgio kilęs iš indoeuropietiškos šaknies *peuĝ- 'durti, smeigti'. Gali būti, kad lietuviški žodžiai pūgžlys 'tokia žuvis, Gymnocephalus cernuus' ir pužas 'pūgžlys; pašiauštų, pastatytų plaukų kuodas' irgi kilęs iš šios šaknies (pūgžlys yra spygliuota žuvis). thum|left|250px|Pugijas
Konstrukcija
Pradžioje (maždaug iki 50 m. e. m.) pugijo geležtė būdavo 18-28 cm ilgio ir 5 cm pločio ar platesnė. Einant nuo rankenos pirmame trečdalyje geležtė susiaurėja, ties riba tarp antrojo ir trečiojo trečdalių geležtė plačiausia ir toliau smailėja iki smaigalio. Išilgai geležtės abiejose pusėse eina iškilos briaunos.
Pugijo geležtės įkotė plati, rankenos kriaunos (kaulinės, raginės ar medinės) prikniedijamos prie įkotės ir prie geležtės „pečių“.
Maždaug apie 50 m. e. m. plačias kniedijamas įkotes pakeitė siaurosios įkotės, rankena ant kurių būdavo užmaunama ir laikydavosi dėl trinties arba įkotės galas, išlendantis rankenos gale, būdavo užplakamas. Rankenos būdavo 10-13 cm ilgio, gana plonos. Kadangi pugijų geležtės plačios, rankenos atrodo pernelyg siauros vizualiai masyviam durklui.
Pugijo išvaizda mažai pasikeitė, tačiau geležtė kiek susiaurėjo (iki 4,5 cm), geležtės „talija“ pasidarė ne tokia ryški, geležtės briaunos išnyko visai ar pasidarė neryškios.
Naudojimas
thumb|250px|Rekonstruotas pugijas (Romos kareivis iš šiaurinių provincijų, 175 m. e. m.) Pugijas paprastai būdavo naudojamas kaip duriamasis durklas.
Pugijas buvo papildomas kareivių ginklas, bet taip pat jį naudojo kaip pagalbinį peilį maistui pjaustyti, kuolams smailinti, šakoms kirsti ir kt. Romos imperijos valdininkai nešiodavo pugijus kaip padėties simbolį. Paslėptus pugijus nešiodavo kaip savigynos ginklą. Pugijus naudodavo ir žudymui, pvz., Julijų Cezarį sąmokslininkai atakavo pugijais.
Čarvaka
Čarvaka arba lokajata – indų materialistinės filosofijos mokykla, skelbianti, kad pasaulio daiktai sudaryti iš 4 pirminių elementų: žemės, vandens, oro ir ugnies (iš čia ir kilo pavadinimas „keturi žodžiai“). Nepripažino šventraščių autoriteto, karmos, mokšos.
Kaip filosofinė sistema susiformavo viduramžiais. Pasak jos, keturis elementus sudarančių atomų forma ir jų išsidėstymas lemia pasaulio įvairovę, atsiradimą ir išnykimą. Protas, jausmai, siela taip pat sudaryti iš šių elementų. Vienintelis patikimas pažinimo šaltinis esąs pojūčiai. Jie susideda iš tų pačių elementų kaip ir juntamieji objektai. Atmaną laikė pačiu žmogaus kūnu. Čarvakos etika artima hedonistinei.
Vilniaus lietuvių teatras
Vilniaus lietuvių teatras – Lenkų okupuotame Vilniuje 1936–1945 veikęs teatras.
Įkūrėjas Antanas Krutulys. Nuo 1940 m. vadovas ir režisierius Algirdas Jakševičius. 1939 m. Juozo Kanopkos iniciatyva pervadintas Vilniaus skrajojamuoju teatru „Vaidila“. 1939 m. Švietimo ministerija teatrui skyrė finansinę paramą. 1945 metais „Vaidilos“ trupė buvo prijungta prie Vilniaus valstybinio dramos teatro.
Nosvaičiai
Nosvaičiai – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 4,5 km į pietryčius nuo Duokiškio. Kaimo šiauriniu pakraščiu teka Nosvė, pietiniu – Ūdrokšlis.
Vytautas Filipavičius
Vytautas Filipavičius (1919 m. rugsėjo 20 d. Jekaterinoslavas – 1984 m. kovo 6 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1947 m. baigė Kauno universitetą. 1955 m. technikos mokslų kandidatas.
1947–1984 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1957–1972 m. Traktorių ir automobilių katedros vedėjas; nuo 1958 m. docentas.
Mokslinė veikla
Įkūrė variklių ir dyzelinių degalų aparatūros bandymo laboratorijas. Padėjo tobulinti Vilniaus kuro aparatūros gamyklos gaminamus aukšto slėgio siurblius. Paskelbė mokslinių straipsnių degalų aparatūros tobulinimo klausimais.
Lygiasparniai
Lygiasparniai (Sternorrhyncha) – blakių (Hemiptera) pobūris, kuris ankstesnių sistematikų buvo išskirtas į savarankišką būrį – lygiasparniai (Homoptera). Jam priklauso amarai, baltasparniai, blakutės, skydamariai.
Pasaulyje yra apie 12500 rūšių. Lietuvoje randamos šios lygiasparnių vabzdžių šeimos:
Simple Minds
„Simple Minds“ – škotų roko grupė, susikūrusi 1977 m. Glazge, Škotijoje.
Albanijos istorija
Albanijos istorija apima laikotarpį nuo pirmųjų gyvenviečių dabartinėje Albanijos teritorijoje atsiradimo iki dabartinės Albanijos respublikos istorijos.
Priešistorė
Pirmųjų gyvenviečių pėdsakai dabartinės Albanijos teritorijoje randami iš paleolito laikotarpio.
Ilyrai buvo indoeuropiečiai, pasirodę Balkanų pusiasalio vakarinėje dalyje apie 1300 pr. m. e., t. y. laikotarpiu sutampančiu su perėjimu iš bronzos į geležies amžių. šioje teritorijoje jie gyveno per ateinančius tūkstantį metų. Archeologai sieja ilyrus su geležies amžiaus Halštato kultūra, žinoma savo geležies apdirbimu ir arklių prijaukinimu. ilyrai buvo geri kariai, auksakaliai, kalviai, piemenys ir piratai tuo pačiu metu. Ilyrai gyveno žemėse nuo Dunojaus, Savos ir Moravos upių iki Adrijos jūros ir Šaro kalnų. Skirtingais laikais ilyrų grupės – mesapiai ir japygai – migravo į Italiją tiek jūros, tiek sausumos keliais.
Antika
Pietinė dabartinės Albanijos dalis įėjo į Epyro sudėtį. Centrinė dalis su graikų miestais Apolonija ir Epidamnu (dabartinis Duresis), romėnų laikais pervadintu į Dirachijų, nuo Filipo II ir Aleksandro Makedoniečio laikų kartkartėmis priklausė Makedonijai, o Makedoniją prijungus prie Romos tapo to paties pavadinimo Romos provincijos dalimi.
Romėnų periodas
Apie 4 amžius trukusi romėnų valdžia atnešė ilirų gyvenamoms žemėms ekonominį ir kultūrinį pakilimą ir baigėsi vidiniai genčių nesutarimai. Ilirijos kalnų klanų vadai atkūrė vietinę valdžią, bet prisiekė ištikimybę imperatoriui ir užtikrino savo atstovų valdžią. Per kasmetines šventes pagerbiant cezarius, Ilirijos kalniečiai prisiekė ištikimybę imperatoriui ir sutiko su politinėmis teisėmis. Šios tradicijos forma žinoma kaip kuvend, išliko iki šių dienų šiaurės Albanijoje.
Romėnai įkūrė daugybę stovyklų ir kolonijų ir visiškai lotynizavo pakrančių miestus. Jie statė akvedukus ir tiesė kelius, išplėtė Via Egnatia, seną Ilirijos kelią, vėliau žinomą karinį plentą ir prekybos trasą vedusią nuo Durešo per Škumbin upės slėnį į Makedoniją ir Bizantiją. Varis, asfaltas ir sidabras išgautas iš kalnų. Pagrindinės eksportuotos prekės – vynas, sūris, aliejus ir žuvis iš Skutari ir Ohrido ežero. Importuoti įrankiai, metalo dirbiniai, prabangos prekės ir kiti gamybos produktai. Apolonija tapo kultūriniu centru, ten Julijus Cezaris išsiuntė savo sūnėną studijuoti.
Ilirai nusisamdė į karius romėnų legionuose ir sudarė didelę dalį pretorijos sargų. Keletas Romos imperatorių gimusių Balkanuose pačių albanų laikomi ilirų kilmės – Gajus Decijus, Klaudijus Gotikas, Aurelijanas, Probus, Diokletianas ir Konstantinas Didysis.
Krikščionybė
Krikščionybė į ilyrų gyvenamas žemes atėjo I a. Šventasis Paulius rašė, kad pamokslavo Romos provincijoje Ilirijoje, manoma, kad aplankė ir Durešą. 379 m. valdant imperatoriui Teodosijui I, pietinis regionas kaip rytų Ilirijos prefektūros dalis padalintas į tris provincijas – Epirus vetus (sostinė Nikopolis (dab. Preveza)), Epirus Nova (sostinė Durešas) ir Prevalitaniją (sostinė Škoderis). Kiekvienas miestas sudarė arkivyskupiją.
Barbarų puldinėjimai ankstyvuose viduramžiuose
Vakarų Romos imperijos žlugimas ir tautų kraustymosi laikas atnešė pokyčius į Balkanų pusiasalį ir Ilirijos žmonėms. Barbarų gentys užkariavo daug turtingų romėnų miestų, sugriaudami nusistovėjusią ekonominę ir socialinę tvarką, nugriovę didžiuosius romėnų akvedukus, koliziejus, šventyklas ir kelius. Ilirai pamažu išnyko kaip individuali tauta iš Balkanų, juos pakeitė bulgarai, serbai, kroatai ir bosniai. Viduramžiais naujos imigrantų bangos nušlavė albanų apgyvendintas žemes.
Dėl kalnų, saugančių glaudžias genčių bendruomenes, ir karingumo albanai išvystė atskirą tapatybę ir kalbą. Albanijos senovinės bendruomenės pavirto į nepriklausomus klanus. Albanija liko izoliuota vietovė, kur žemes valdančios šeimos valdė dideles privačias sritis. Mažos kunigaikštystės kūrėsi netoli uostų ir derlinguose upės slėniuose. Kalnuose albanų klanai kovėsi dėl teritorijos ir dėl menkų natūralių išteklių.
IV a. barbarų gentys ėmė plėšti Romos imperiją ir dauguma ilirų apgyvendintų žemių nukariautos. Germanų gotai ir Azijos hunai pirmieji atvyko amžiaus viduryje; avarai puolė 570 m. slavų serbai ir kroatai užėmė ilirų gyvenamas teritorijas VII a. pr.
Savo laiku pietų Ilirija išliko svarbiu karių tiekėju imperijos armijai. Daugelis nukariavimų vakarų viduržemyje pasiekti karių iš pietų Balkanų. Dabar žemių saugumas priklausė nuo vietinių naujų arba atstatytų savivaldų. Mažų fortų tinklas, kurių statyba turėjo būti didelė našta vietinėms bendruomenėms, rodė pasyvią gynybą, sumažinus krašto kontrolę. Senajame ir naujajame Epyre, 50 fortų atstatyti, bet pagal Prokopijų, jo „Slaptoje istorijoje“ regionas buvo siaubiamas hunų ir slavų beveik kiekvienus Justiniano valdymo metus, taip romėnai nukentėdavo dėl apleistos teritorijos. Atstatyti įtvirtinimai pasirodė neefektyvūs.
Žlugus Ilirijai, regiono padėtis pablogėjo. Tai rodos buvo vidinių miestų atsiradusių helenizmo periodu žlugimas, o labiau apsaugoti pakrančių miestai toliau egzistavo. Kai kuriuos miestus saugojo paskutinės laidos gynyba – Skampį (Elbasaną) Via Egnatia ir Vig ąnetoli Škoderio. Po V a. visigotams ir ostgotams atvykus į regioną, iškilo keletas kalnų tvirtovių, pvz.: Sarda, nuo kurios matosi upės Drin apylinkės. Regiono populiaciją sudarė lotyniškai kalbantys provincialai, viduje daugiausia ilirų kilmės, o pakrančių miestuose kosmopolitiškesni gyventojai. Slavų išsidėstymas pietų Balkanuose, sekęs po nesėkmingo Tesalonikų užėmimo 586 m., privedė prie Prevalitanijos ir pietų Škumbino okupacijos, ką rodo slavų kilmės vietovių pavadinimai. Per VII ir VIII a. Durešas ir pakrantė liko imperijos valdžioje, bet senieji Leže ir Škoderio miestai turėjo savo akropolius. Tai vyko dėl Bizantijos pajėgų pasitraukimo iš Balkanų, kad apgintų vidurio rytų provincijas 620 m., paliekant Albaniją gintis pačiai.
Pagrindinis įrodymas, kas tuo metu gyveno Albanijoje, yra Komani-Kruje kapinių grupė Durešo centre, miesto įtvirtinimai ir krikščionys. Tos kapinės nenaudotos nuo IX a., kai 862 m. atsirado naujas Durešo karinis vadovybės planas. Jie nurodo romanizuotos ilirų tautos (Romanoi pamini Konstantinas Porfirogenitus), nustumtos slavų gyvenviečių toliau į šiaurę, populiacijos išlikimą. Šią versiją patvirtina ir lotynų vietovių pavadinimų gausa aplink Škoderio ežerą, Drin ir Fano slėniuose ir palei kelią nuo Leže iki Ulpianos Kosove, kai kur Juodosios Drin ir Mat slėniuose, išsidėstymas apribotas Via Egnatia kelio pietuose.
VIII a. ir IX a. bulgarai užėmė daugumą Balkanų pusiasalio ir išplėtė savo valdas į žemumas, kas dabar yra centrinė ir pietų Albanija. Bulgarijos caras Simeonas I palaužė Bizantijos armiją ir įkūrė kolonijas palei Adrijos pakrantę. Samuil užkariavo Durešą, buvusį romėnų Durrachium uostą, kuris vis dar prekiavo su Graikijos ir Italijos miestais. Dauguma ilirų pabėgo iš pakrantės vietovių į kalnus paversdami sėslų žemdirbių ganytojų gyvenimą į klajoklių gyvenimo būdą. Kiti ilirai sukūrė šeimas su užkariautojais ir asimiliavosi. Įsibrovėliai sugriovė ir susilpnino romėnų ir Bizantijos kultūros centrus žemėse, kurios vėliau tapo Albanija.
Bet Bizantijos imperatorius Basilis II, pavadintas „bulgarų žudiku“, kontratakavo 1014 m. Bizantijos pajėgos sutriuškino bulgarų armiją, užgrobė Adrijos uostus ir užėmė Epyrą pietų Albanijoje. Tačiau šios žemės buvo toli nuo Konstantinopolio, ir Bizantijos valdžia ten pamažu silpnėjo. Klanai ir žemvaldžiai kontroliavo šalį, pakrančių miestų gyventojai priešinosi Bizantijos valdžiai.
Vėlyvieji viduramžiai
Albanijos uostai buvo vertingi užkariavimai kelioms priešiškoms šalims. Normanai, valdę pietų Italijos karalystę užkariavo Durešą 1081 m. 1083 m. Bizantijos rekonkistai reikėjo Venecijos pagalbos, o ji greitai gavo komercines privilegijas Albanijos miestuose kaip apdovanojimą. Šis turtingas prekybos miestas šiaurės Italijoje pastatė tvirtoves ir prekybos postus Albanijos žemumose, kad išplėstų savo galią. 1107 m. ir 1185 m. sugrįžo normanai, bet buvo greitai nugalėti.
Vėlyvųjų viduramžių periodu įsibrovėliai nusiaubė ilirų gyvenamus regionus Balkanuose. Normanai, venecijiečiai ir Bizantijos flotilės atakavo iš jūros. Bulgarai, serbai ir Bizantijos pajėgos puolė žemėje ir išlaikė regioną valdžioje keletą metų. Susidūrimai tarp priešiškų klanų ir serbų įsibrovimai sukėlė sunkumų, dėl kurių prasidėjo egzodas į pietus, į Graikiją, Tesaliją, Peloponesą ir Egėjo salas.
Pasidaliję į kovojančius klanus albanai negalėjo išvengti okupacijos. XII a. pab. serbai okupavo šiaurės ir rytų Albanijos dalis ir Škoderį 1180 m. 1204 m. po Konstantinopolio sugriovimo Venecija formaliai gavo centrinę ir pietų Albaniją, šiaurės Graikijos rajono Epyro ir Durešo valdžią. Nuverstos Bizantiją valdžiusios šeimos princas, Michael Comnenus, sudarė aljansus su albanų vadais ir išvarė venecijiečius iš žemių nuo dabartinės pietų Albanijos iki šiaurės Graikijos, o 1204 m. įkūrė nepriklausomą Bizantijos kunigaikštystę, Epyro despotatą su sostine Joanina. Jo pasekėjas Teodoras susivienijo su albanų vadais 1216 m., atlaikė vakarų kryžiuočių ir Venecijos laivų ataką 1217 m. Dureše ir su armija patraukė į rytus, prieš pralaimint 1230 m. atsigavusiai Ivano Aseno II Bulgarijos imperijai.
XIV a. vidinės kovos Bizantijos imperijoje toliau silpnino ją, o tuo metu Serbija, karalystė į šiaurės rytus, jau įkūrė dinastiją Škoderyje, kad užvaldytų šiaurės Albaniją. XIV a. vid. Stefanas Dušanas, galingas Serbijos karalius, užkariavo didelę dalį vakarų Balkanų, taip pat ir visą Albaniją išskyrus Durešą. Dušanas išleido legalų įstatymų rinkinį savo karalystėje ir karūnavosi „serbų, graikų, bulgarų ir albanų imperatoriumi“. Bet 1355 m., atakuojant Konstantinopolį Dušanas staiga mirė. Jo imperija greitai suskilo, o žemes pasidalijo serbų ir albanų bajorai. Galingos šeimos atėjo į valdžią, ypač Balshas šiaurėje ir Thopias centre. Pietų Albanija pasidavė serbų vadui, Thomas Preliubovic 1367 m. Jo sostą 1385 m. paveldėjo Florencijos bajoras.
Nuolatinės kovos Albanijoje sukėlė skurdą ir mirtinus badus. XIV a. pr. daugelis albanų paliko tėvynę ir migravo į pietus į Epyro kalnus ir į Graikijos miestus bei salas. Albanų pabėgėliai sukūrė bendruomenes pietų Italijoje ir Sicilijos saloje.
Nacionalizmo pradžia
1870 m. pastangos sustabdyti osmanų imperijos dezintegraciją nepavyko. Turkų jungo simbolis užsifiksavo Balkanų tautų mitologijoje ir pasąmonėje, ir jų žygis nepriklausomybės link pagreitėjo. Albanai dėl musulmonų ryšių su islamu dominavimo ir vidinio socialinio pasidalijimo mažiausiai norėjo atsiskirti nuo osmanų imperijos, nes bijojo, kad praras albanų gyvenamas žemes kylančioms Balkanų valstybėms Serbijai, Juodkalnijai, Bulgarijai ir Graikijai. 1878 m. albanų lyderiai suformavo Prizreno Lygą, remiamą sultono Abdulhamid II, per kurį jie reikalavo teritorinės autonomijos ir apsaugos nuo užsienio puldinėjimų. Po neramumų dekados, Pirmojo Balkanų karo išvakarėse 1912 m. albanų gyvenamose Osmanų imperijos teritorijose įvyko sukilimas. Kai Serbija, Juodkalnija ir Graikija pareiškė pretenzijas į Albanijos žemes per karą, albanai paskelbė nepriklausomybę.
Boguškai (Monkų apskritis)
Boguškai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Tšcianės valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Tžcianų, apie 7 km į vakarus nuo Monkų ir apie 45 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Albanijos istorija
Nacionalizmo pradžia
1913 m. Europos didžiosios valstybės pripažino Albaniją po Antrojo Balkanų karo, paliekant už Albanijos sienų daugiau negu pusę Albanijos gyventojų ir žemės, padalintos Juodkalnijai, Serbijai ir Graikijai. Albanams padėjo Audrey Herbert, Didžiosios Britanijos premjeras, gynęs jų teises Londone. Po to Herbertui pasiūlyta Albanijos karūna, bet britų premjeras H. H. Asquit įtikino jį nesutikti. Tada pasiūlymas teko Viljamui iš Vydo, vokiečių princui, kuris ją priėmė ir tapo naujos Albanijos kunigaikštystės valdovu.
Boguškai (Monkų apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Albanijos istorija
Nacionalizmo pradžia
Tačiau naujoji valstybė per kelias savaites sunaikinta, nes prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas. Prieš tai Albanai sukilo prieš vokiečių princą ir paskelbė šalies nepriklausomybę nuo didžiųjų valstybių jurisdikcijos ir visoje šalyje įkūrė musulmonų režimą, valdant vietiniam kariui Haji Qamil. Tai ilgai netruko; prasidėjus Pirmam pasauliniam karui, į Albaniją įsiveržė Juodkalnija, Serbija, Austrija-Vengrija, Graikija, Italija ir Prancūzija. Po karo Albanija vis dar okupuota Serbijos ir Italijos pajėgų. Maištaudamos šiaurės ir pietų albanai nustūmė serbus ir italus atgal už pripažintų Albanijos sienų.
Pirmasis Pasaulinis karas ir jo padariniai
Albanija pasiekė savivaldos statusą po karo, iš dalies dėl diplomatinio JAV įsikišimo. Šalis kentė dėl nevisiško ekonominio ir socialinio išsivystymo, ir pirmaisiais nepriklausomybės metais buvo politiškai nestabili. Negalėdama išgyventi grobikiškoje aplinkoje be užsienio apsaugos, Albanija tapo nesutarimų tarp Italijos ir Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės (vėliau Jugoslavijos) objektu, kurios norėjo dominuoti valstybėje.
Padedant Jugoslavijos kariuomenei, Ahmed Bey Zogu, klano vadovo sūnus, pergalingai iškilo iš vidinio politinių jėgų mūšio 1924 m. pabaigoje. Tačiau Zogu nusisuko nuo Belgrado ir ieškojo užtarimo Benito Musolinio Italijoje. Jam valdant, Albanija prisijungė prie Italijos koalicijos prieš Jugoslaviją, Vengriją ir Bulgariją 1924–1927 m. Po Jungtinės karalystės, Prancūzijos ir Jugoslavijos karalystės intervencijos 1927 m., aljansas žlugo. 1928 m. šalies parlamentas paskelbė Albaniją karalyste, o Zogu karaliumi. Karalius Zogu išliko konservatyvus, bet inicijavo reformas, pvz.: dėl socialinės modernizacijos paprotys priskirti regioną prie vardo išnyko. Zogu taip pat užsiėmė labdara tarptautinėse organizacijose steigiamoms mokykloms ir ligoninėms. Musolinio pajėgos nuvertė Zogu, kai Italija įsiveržė į Albaniją 1939 m.
Antras pasaulinis karas ir komunizmo iškilimas
thumb|200px|Vokiečių kariai Albanijoje.|right Per II pasaulinį karą, Albanų fašistai rėmė Italiją ir jo invaziją į Graikiją 1940 m. spalio mėn. Kai kurie albanai padėjo vokiečių SS jėgai spaudžiant Jugoslaviją ir Albanijos pasipriešinimo judėjimus. Komunistų partizanai priešinosi Italijos ir Vokietijos okupacijai kaip ir kitiems Albanų partizanams nacionalistams. Jie laimėjo II pasaulinį karą ir užėmė valstybę, po to šalis iškarto tapo komunistine.
Komunistų režimas
Enver Hoxha ir Mehmet Shehu iškilo kaip pagrindiniai asmenys Albanijoje, po 5 metų politinių neramumų kilusių po II pasaulinio karo. Jie pirmiausia telkė dėmesį saugumui ir jų galios išlaikymui, nužudydami visus politinius oponentus, antra išsaugodami Albanijos nepriklausomybę ir pertvarkydami šalį pagal stalinizmo principus, kad išliktų valdžioje ilgai. Per visą valdymo laikotarpį, Hoxha sukūrė asmenybės kultą iškėlusį jį į nenugalimo lyderio statusą. Jam mirus 1985 m. organizuotos grandiozinės gedulo ceremonijos.
1980 m. pabaigoje, šalyje apribotas turizmas, daugiausia iš Graikijos autobusais. Užsieniečiai persekioti slaptųjų agentų, pranešinėjusių, kaip jie elgėsi.
Po Hoxhos mirties Albanijos visuomenė norėjo pokyčių ir vyriausybė ėmė siekti glaudesnių ryšių su vakarais, kad pagerintų ekonomines sąlygas ir 1991 m. vyko daugiapartiniai rinkimai, pristatytos demokratinės reformos. Sutikusi su 1991 m. laikina pagrindine teise, Albanija ratifikavo konstituciją 1998 m., įkurdama demokratišką vyriausybę, paremtą teisine valdžia ir garantuodama pagrindinių žmogaus teisių apsaugą.
Postkomunizmas
Nuo 1992 m. Albanija siekė glaudesnių ryšių su vakarais. 1992 m. po rinkimų šalį pradėjo valdyti Demokratinė Albanijos partija. Pristatytos teisėtos ekonomikos ir demokratinės reformų programos, bet dėl mažos patirties kuriant kapitalizmą šalyje įsivyravo piramidės schemos susiskirstymas, kurio nepavyko sumažinti dėl korupcijos vyriausybėje. Anarchija nuo 1996 m. pabaigos iki 1997 m. žlugus piramidės schemai, privertė tarptautinę bendruomenę įsikišti.
1995 m. Albanija priimta į Europos tarybą ir pateikė prašymą narystei NATO. Albanijos darbo jėga toliau emigravo į vakarų šalis, ypač į Graikiją ir Italiją.
1997 m. neramumų Albanijoje metu po generalinių rinkimai 1997 m. birželio mėn. į valdžią atėjo socialistai ir jų sąjungininkai. Prezidentas Berisha atsistatydino, socialistai išrinko Rexhep Meidani Albanijos prezidentu. Albanijos socialistų partijos vadovas Fatos Nano išrinktas į ministro pirmininko postą, kur išbuvo iki 1998 m. spalio mėn., kai atsistatydino dėl įtemptos situacijos kilusios po Azem Hajdari, tuometinio demokratų partijos lyderio nužudymo. Pandeli Maiko tada išrinktas ministru pirmininku, ten išbuvo iki 1999 m. lapkričio mėn., kai jį pakeitė Ilir Meta. Albanai patvirtino konstituciją per referendumą, įvykusį 1998 lapkričio mėn., bet jį boikotavo opozicija. 2000 m. spalio mėn. vietiniuose rinkimuose demokratai prarado valdžią rajonų vyriausybėse, laimėjo socialistai.
Nors Albanija stengėsi įvesti demokratines reformas ir išlaikyti teisinę valdžią, rimti trūkumai rinkimų įstatymuose lieka neišspręsti, ką parodė 2001 birželio mėn. parlamento rinkimai. Tarptautiniai prižiūrėtojai 2001 rinkimus paskelbė priimtais, bet Pergalės koalicijos sąjunga, antra surinkusi daugiausiai balsų, užginčijo rezultatus ir boikotavo parlamentą iki 2002 sausio 31 d. Socialistai perrinko Ilir Meta ministru pirmininku 2001 m. rugpjūčio mėn., iki 2002 m. vasario mėn., kai jis atsistatydino dėl partijos vidinių nesutarimų. Pandeli Majko perrinktas ministru pirmininku 2002 m. vasario mėn.
Nepaisant politinės situacijos, Albanijos ekonomika išaugo 5 proc. 2007 m. Albanijos lekas sustiprėjo nuo 143 leke už dolerį 2000 m. iki 92 leke 2007 m.
Gojus (Elektrėnai)
Gojus – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 5 km nuo Naujųjų Kietaviškių.
Schauinsland-Reisen-Arena
Schauinsland-Reisen-Arena (prieš tai buvo žinoma MSV-Arena) yra futbolo stadionas Duisburge, Šiaurės Reino-Vestfalijos federacinėje žemėje, Vokietijoje. Pastatytas 2004 m. Talpina 31 500 žiūrovų. Jame namų rungtynes žaidžia MSV Duisburg. Klubas iki 2003 m. žaidė Wedaustadion stadione.
Bivijos
Bivijos (Biwia) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Ugnies kamuolys
Ugnies kamuolys, ntk. fajerbolas – rutuliškas ugnies pliūpsnis, susidarantys sprogimo ar energingo degimo metu, taip pat stebimas skriejant bolidui.
Paprastai ugnies kamuoliai susidaro:
Ugnies kamuoliais maginėje fantastikoje ir susijusioje subkultūroje vadinami ir magiškai sukelti sprogimai arba kerai, kuriais sukeliamas toks sprogimas.
Rankas aukštyn!
Rankas aukštyn! – Lietuvos invalidų draugijos ketvirtinis žurnalas, leistas 1990–1997 m. Vilniuje.
Istorija
Steigėjas ir redaktorius Eugenijus Remigijus Baltrušaitis, leido leidybos ir komercijos įmonė „Vaiva“. Tiražas 1990 m. – 50 000 egz., 1996 m. – 12 500 egz.
Spausdino nuotykinio ir pramoginio pobūdžio rašinius, detektyvinio ir fantastinio turinio literatūros kūrinius.
Vilkų Laukas
Vilkų Laukas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, dešiniajame Jūros upės krante, į pietus nuo Bario upelio žiočių, 3 km į pietryčius nuo Žvingių. Kaime, Jūros pakrantėje stūkso Vilkų Lauko piliakalnis, dar vadinamas Kūple, piečiau jo būta senovinės gyvenvietės, jos vietoje išlikęs kultūrinis sluoksnis. Prie Vilkų lauko Jūra pradeda platinti savo vagą ir po truputį tampa Balskų tvenkiniu.
Paprastoji geneta
Paprastoji geneta (Genetta genetta) – viverinių (Viverridae) šeimos žinduolis.
Kūno sandara ir medžioklės būdas labai panašūs į kačių, nors, kaip ir kiti viveriniai, ji artimesnė mangustoms. Turi įtraukiamus nagus, gerai laipioja medžiais. Auką nužudo perkąsdamos kaklą. Medžiodama geneta gali nušokti į tolį daugiau kaip 2 metrus. Aktyvios naktį. Minta smulkiais žinduoliais, paukščiais, driežais, varliagyviais, vabzdžiais ir net vaisiais.
Kartais laikomos kaip egzotiški augintiniai.
250px|left
Šaltiniai
Dalis informacijos paimta iš leidinio Gyvūnijos pasaulyje.
Bronislavas Rimkus
Bronislavas Rimkus (g. 1940 m. rugsėjo 17 d. Andrioniškyje, Anykščių rajonas) – Lietuvos pedagogas, Kupiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1982 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą, 1998 m. baigė edukologiją Vilniaus Gedimino technikos universitete, magistras.
1964–1975 m. Troškūnų profesinės technikos mokyklos gamybinio mokymo meistras, 1975–1982 m. Aukštakalnio ir Surdegio kolūkių pirmininkų pavaduotojas. 1982–1985 m. Troškūnų 2-osios kaimo profesinės technikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokomajam ir auklėjamajam darbui, 1985–1987 m. Anykščių profesinės technikos mokyklos Troškūnų filialo vedėjas. 1987–1990 m. Kupiškio profesinės technikos mokyklos statybos direkcijos direktorius. Jam vadovaujant Kupiškyje pastatytas 450 vietų mokomasis pastatas, mokomosios – gamybinės dirbtuvės, du bendrabučiai po 200 vietų, 45 butų gyvenamasis namas, automobilių ir traktorių šildomi garažai, 60 vietų pastogė žemės ūkio technikai laikyti, autodromas, traktorodromas, mašinų plovykla, įrengtas stadionas ir sporto aikštelės. Nuo 1990 m. Kupiškio žemės ūkio mokyklos, dab. Kupiškio technologijos ir verslo mokykla, direktorius. 1991 m. įkūrė šios mokyklos mokomąjį žemdirbystės ūkį, 1995–1996 m. įrengė mokomąją gyvulių fermą. Jo iniciatyva mokomojo komplekso teritorijoje įveistas parkas ir sodas. Vėliau pensininkas.
Tėvynės sąjungos narys. 2008-2011 m. ir nuo 2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Rudoji katė
Rudoji katė (Prionailurus rubiginosus) – katinių (Felidae) šeimos plėšrus žinduolis, istoriškai paplitęs Indijoje ir Šri Lankoje. 2012 m. rudoji katė buvo pastebėta Terajuose, Nepale.
Rimas Antanas Ručys
Rimas Antanas Ručys (g. 1954 m. gegužės 26 d. Balbieriškyje, Prienų rajonas) – Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1973 m. baigė Balbieriškio vidurinę mokyklą. 1973–1978 m. studijavo Lietuvos kūno kultūros institute, fizinio auklėjimo dėstytojas.
2003–2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos ir 2007–2008 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2008–2012 m. ir 2014–2016 m. LR Seimo narys. Nuo 2002 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, partijos valdybos narys, Kauno miesto koordinatorius.
Sutuoktinė Aušra, advokatė, vaikai Dovilė ir Deimantė.
Lėliai (Utena)
Lėliai – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 8 km į šiaurę nuo Užpalių.
Sarajevo Bosna
Bosna Royal  – Bosnijos ir Hercegovinos krepšinio komanda, įsikūrusi Sarajeve.
Futurizmas
thumb|250px|[[Giacomo Balla|Džiakomo Balos paveikslas, futurizmo pavyzdys]] thumb|250px| [[Umberto Boccioni, Miestas bunda, 1910.]] thumb|right|Antonio Sant Elia – Urbanistik şəkil Futurizmas ( 'ateitis') – avangardinė literatūros ir meno srovė, gyvavusi 1909–1925 m. Futuristai pretendavo kurti ateities meną, neigė praeities kultūrą, aukštino industriją, didmiesčio gyvenimą. Futurizmas pirmiausia paplito tarp Italijos menininkų, vėliau kitose Europos šalyse, taip pat Rusijoje.
Italas Filipas Tomazas Marinetis savo „Futurizmo manifeste“ (1909) ragino atsisakyti bet kokio ryšio su kultūros tradicija, aukštinti agresyvumą, narsą, riziką, dinamiškumą, greitį, raumeningą kūną, technikos atradimus. Futuristai ragino šlovinti perversmą, sudeginti muziejus ir bibliotekas, nepaisyti jokių etinių ir estetinių draudimų, papročių. Literatūroje propagavo nesąvokinę kalbą, nepaisė gramatikos taisyklių, laužė sintaksės normas, vertino neologizmus ir alogizmus, eilėraščiuose pirmenybę teikė laisvosioms eilėms. Futuristai dailininkai perėmė kubizmo techniką, bet atmetė jo tematiką, vietoj portretų ir natiurmortų vaizdavo lekiančius traukinius ir automobilius.
Lietuvoje futurizmo pradininkas – Kazys Binkis. 1922 m. grupė rašytojų – Kazys Binkis, Juozas Tysliava, Juozas Žlabys-Žengė, Petras Tarulis, Salys Šemerys ir Antanas Rimydis – išleido „Keturių Vėjų Pranašą“, kuriame skelbė apie būsimą atsinaujinimą Lietuvos literatūroje. Šie rašytojai 1924–1928 m. taip pat leido futuristinį žurnalą „Keturi Vėjai“.
Bruožai
Panašiai dinamišką gyvenimo pusę akcentavo impresionistai, tačiau jie nesprendė problemos, kaip perteikti judėjimą statiškoje tapyboje ir skulptūroje. Futuristų sprendimas buvo kiek naivokas: lekiantis šuoliais žirgas, anot jų, turi ne keturias, o dvidešimt kojų, kurios juda trikampiu. Jie tapė arklius, šunis, žmones su daugybe paeiliui arba spinduliu išdėstytų kojų. Dinamiką ir judėjimą reiškė erdvę skaidančiais, susikertančiais spinduliais, banguojančiais laukais. Garsą galima išreikšti bangų seka, spalvą – lūžtančio spektro ritmu. Bandydami perteikti judesį, futuristai sekė kinematografu; jų kūryba – tai veikiau plastiniai judesio simboliai negu pats judesys.
Dzintars
Dzintars – latvių įmonė, gaminanti parfumeriją ir kosmetiką. Įsikūrusi Rygoje. Valdybos pirmininkas – Ilja Gerčikovas.
Istorija
Istorija prasidėjo nuo Brigerio (įkūrėjas – Henrikas Adolfas Brigeris) muilo ir parfumerijos fabriko, kuris įkurtas 1849 m.
Po nacionalizuotų muilo ir parfumerijos įmonių susijungimo ir reorganizacijos 1951 m. vienas iš fabrikų buvo pavadintas „Dzintars“. 1958 m. prisijungus muilo fabrikui „Sarkana Ausma“ buvo įkurta parfumerijos-kosmetikos gamykla „Dzintars“. Nuo 1991 m. iki šių dienų – akcinė bendrovė.
Veikla
Įmonė užsiima parfumerijos, kosmetikos, augalinių ekstraktų kūrimu ir gamyba. Įmonėje dirba apie 400 žmonių.
Nuo 1998 iki 2004 m. įmonėje vyko reorganizacija, po kurios vokiečių audito kompanija išdavė „GMP Cosmetic“ sertifikatą. Kompanija taip pat turi ISO 14001, ISO 9001 ir ISO 17025 sertifikatus. Taip pat Pasaulinė intelektualinės nuosavybės organizacija įteikė apdovanojimą „WIPO Trophy for Innovative Enterprises“. 2010 m. įmonė gavo tarptautinio standarto „Ecocert“ licenciją.
„Dzintars“ produkcijos asortimente yra daugiau nei 750 parfumerijos, dekoratyvinės kosmetikos, veido, kūno, plaukų priežiūros priemonių ir kitų biokosmetikos gaminių.
Latvijoje yra 50 specializuotų „Dzintars“ produkcijos parduotuvių.
2010 m. grynasis pardavimas siekė 7,5 mln. eurų (2009 m. – 6,3 mln. eurų).
Huritų-urartų kalbos
Huritų-urartų kalbos – šeima mirusių kalbų, kurios buvo vartojamos Artimuosiuose Rytuose, Užkaukazėje, Mesopotamijos šiaurėje ir Mažosios Azijos  pietryčiuose.
Pagal morfologinius kriterijus šios kalbos yra agliutinacinės ir ergatyvinės. Tai jas priartina prie šumerų ir kitų neindoeuropiečių ar semitų kalbų senovės Artimuosiuose Rytuose. Rusų kalbininkai Igoris Djakonovas, Sergejus Starostinas huritų-urartu kalbas sieja su šiaurės rytų Kaukazo kalbomis.
Kalbų ryšiai
I. Djakonovas aptiko žymių struktūrinių sutapimų tarp huritų-urartų ir tirėnų kalbų šeimų. Prie pastarosios priskiriamos etruskų (vartota Etrūrijoje), retų (Retijoje) ir lemniečių (Lemno saloje) kalbos. Kol kas šių kalbų giminystės ryšys ginčijamas, nes beveik iš viso nėra tiesioginių morfologinių sutapimų. Be to, huritų kalba tiesiogiai paveikė hetitų, o urartų kalba – armėnų kalbą.
Senovės Kipro kalbos (Eteocypriot) tyrinėtojai pažymi formalius morfemų panašumus su huritų kalba. Kalbų giminystės klausimas galutinai neišspręstas dėl neužbaigto šifruoti ikigraikinio kipriečių rašto ir nepakankamai ištyrinėtos kalbos, taip pat dėl chronologinių pertraukų.
Darbo rūmų teatras
miniatiūra|250px|right|Darbo rūmai Darbo rūmų teatras – Kaune 1937–1940 m. veikęs teatras.
Įsikūrė kaip Darbo rūmų kultūros klubo scenos mėgėjų kuopelė. 1938 m. pasivadino Darbo rūmų teatro studija. Nuo 1938 m. vadovas Juozas Miltinis. Dailininkas – Vsevolodas Dobužinskis. 1940 m. teatro kolektyvas perėjo į naujai įsisteigusį Panevėžio dramos teatrą.
Rankdarbiai (laikraštis)
Rankdarbiai – mėnesinis laikraštis, almanacho „Tautodailė“ leidinys, leistas 1991–2008 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė ir leido Feliksas Marcinkas. Tiražas 1991 m. – 25 900 egz., 1997 m. – 12 000 egz. 1992 m. išleistas ir rusų kalba, taip pat išėjo priedas „Mezgimo pasaka“ (tir. 10 000 egz.).
Propagavo rankdarbius, spausdino praktinius patarimus mezgėjoms, siuvėjoms, pynėjoms, kulinarėms ir kt.
Vyriausiasis redaktorius Feliksas Marcinkas, redaktorės E. Andrulienė, Birutė Ona Boreišienė, V. Kanclerienė.
Vilniaus teatras
Vilniaus teatras – Vilniuje 1927–1928 veikęs teatras.
Suomijos futbolo lygos taurė
Suomijos futbolo lygos taurė – buvęs Suomijos futbolo turnyras, vykęs nuo 1994 metų.
Istorija
Dalyvavo stipriausių lygų klubai. Vyko metų pradžioje.
Nuo 1994 m. vyko Suomijos futbolo lygos taurės turnyrai.
2001–2003 m. turnyras nevyko. 2016 m. įvyko paskutinysis turnyras.
HJK Helsinki tapo turnyro nugalėtojais penkis kartus (1994, 1996, 1997, 1998, 2015 m.).
Kataro savivaldybės
right|thumb|220px|Kataro savivaldybės Kataras administraciškai skirstomas į 8 savivaldybes (biladdiya):
(numeracija pagal greta pateiktą žemėlapį) Pirmosios Kataro savivaldybės sudarytos 1972 m. Vėliau jų skaičius nesyk keitėsi: iki 2004 m. egzistavo Guvarijos, Džumalijos, Džarija al Batnos savivaldybės, iki 2006 m. – Mesaido savivaldybė. 2014 m. sudaryta nauja Šachanijos savivaldybė.
Statistikos reikmėms savivaldybės papildomai sudalintos į zonas (2021 m. iš viso buvo 98 zonos).
Jaupra
Jaupra (Pranciškoniškasis jaunimas) - III pranciškonų ordino dalis. Tai jaunimo brolija, pašaukta Šventosios Dvasios dalytis krikščioniško gyvenimo patirtimi pagal šv. Pranciškaus Asyžiečio dvasingumą.
Pranciškoniškasis jaunimas Lietuvoje
Lietuvos Pranciškoniškojo jaunimo istorija prasideda jaunuolių susibūrimu prie pranciškonų, sugrįžusių į atkurtą Kretingos vienuolyną. 1995 m. įkurta Kretingos Pranciškoniškojo Jaunimo Tarnyba (KPJT).
2006 m. liepos 8 d. patvirtintas Lietuvos Pranciškoniškojo jaunimo statutas ir išrinkta Nacionalinė taryba. Šiuo metu Jaupra nariais yra apie šimtas jaunų žmonių iš Kretingos, Vilniaus Bernardinų ir Klaipėdos brolijų. Pranciškoniškojo jaunimo brolija kuriasi ir Kaune prie Šv. Jurgio konvento.
2007 lapkričio mėnesį Lietuvos Jaupra įgavo juridinį statusą - dabar ji pripažįstama kaip tradicinė religinė bendruomenė.
2009 metais surengė III Europos pranciškoniškojo jaunimo kongresą "Per kankinystę į prisikėlimą".
2014 rugpjūčio mėnesį surengė Pirmąjį Nacionalinį pasauliečių pranciškonų ir pranciškoniškojo jaunimo kongresą "Dievas davė man brolius", kuris įvyko Kretingoje.
Lietuvos Jaupra veikla
Išskiriamos tokios pagrindinės veiklos kryptys:
Prezidentai
2006-2009 Virginija Mickutė OFS
2009-2012 Virginija Mickutė OFS
2012-2015 Monika Midverytė OFS
2015-2017 Rokas Žeimys
Žvaigždikis (teatras)
Žvaigždikis – Kaune 1931–1932 m. veikęs teatras.
Gojus (Molėtai)
Gojus – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Luokesos. Kaimo turizmo sodyba „Gojaus smuklė“.
Istorija
XVIII a. pabaigoje Vilniaus vyskupo kaimas.
Mis Žemė 2001
Mis Žemė 2001 – 1 konkurso Mis Žemė ceremonija, vykusi Keson Sitije. Konkurso nugalėtoja tapo Catharina Svensson iš Danijos.
Dalyvės
''Pasitraukė:
Glücksgas-Stadion
Glücksgas-Stadion yra futbolo stadionas Dresdene, Saksonijoje, Vokietijoje. Iki 2010 m. gruodžio buvo vadinamas Rudolf-Harbig-Stadion. Namų rungtynes žaidžia Dynamo Dresden. Stadiono vietoje nuo 1874 m. vyko įvairus sporto renginiai. Stadionas atidarytas 1923 m. gegužės 16 d. Renovuotas 1951 ir 1990 m. Nuo 2009 m. įgavo dabartinę formą. Tų pačių metų rugsėjo 15 d. buvo oficialiai atidarytas. Atidarymo dieną buvo sužaistos draugiškos rungtynės prieš Schalke, kurias Dynamo pralaimėjo rezultatu 1–2.
Kipišas
Kipišas (kartais Kipishas, Ramūnas Balčiūnas; tikras vardas Romanas Neyelovas; 1979 m. – 2016 m. vasario 12 d.) – Lietuvos hip-hopo, regio muzikos atlikėjas, išgarsėjęs dalyvaudamas dueto „Kastaneda“ muzikinėje veikloje nuo 2002 m.
Muzikinė biografija
Kipišas – Lietuvos „reggae“ bei „hip – hop“ muzikos atlikėjas, visada aktyviai dalyvavo muzikinėje veikloje. 2002 m. atlikėją pastebėjo įrašų kompaniją „Koja records“, kurioje buvo pradėtas dviejų atskirų atlikėjų Luko ir Kipišo duetas „Kastaneda“, Kipišui dalyvaujant buvo išleisti keturi albumai („Nesiparink“, „Merginos“, „Mūsų fiestos“, „Viskas, ko reikia“). 2005 m. buvo išleisti du albumai, solinis „Lyriškas gangsteris“ ir „Green Sun Club“ albumas „Nebo Jamaiki“. 2006 m. Kipišas atsiskyrė nuo projekto „Kastaneda“ ir tęsė muzikinę karjerą kaip solo atlikėjas. Tais pačiais metais pavasarį buvo išleistas dar vienas solinis Kipišo albumas pavadinimu „Formatai – neformatai“.
Kipišo kūryboje dominuoja „reggae“, „r` n `b“ ir „hip – hop“ stiliaus kūriniai, taip pat šmaikštūs ir lyriški dainų žodžiai. Atlikėjas aktyviai koncertavo su skirtingomis programomis, dažnai kūrinius atlikdavo „gyvai“. Paskutinio meto atlikėjo pusantros valandos trunkanti koncertinė programa nukreipta klubinės ir vakarėlių muzikos linkme.
Čiklajus
Čiklajus  – miestas šiaurės vakarų Peru, Kostoje, netoli Ramiojo vandenyno pakrantės. Lambajekės departamento centras. 630 tūkst. gyventojų (su priemiesčiais virš 910 tūkst.). Per miestą eina Panamerikos plentas.
Istorija
Senovėje, dabartinio miesto apylinkėse vystėsi Močikų ir Lambajekės kultūros. Čiklajus įkurtas 1560 m. XVI–XIX a. gyvavo kaip nedidelė metisų ir indėnų gyvenvietė. Dėl savo geros geografinės padėties pradėjo sparčiai augti. 1835 m. tapo departamento centru.
Ekonomika
Žemės ūkio rajono centras (auginami ryžiai, cukranendrės). Maisto (cukraus, ryžių valymo), statybinių medžiagų ir kita pramonė. Universitetas.
Garnyras
Garnyras ( 'papuošti, papildyti') – kito patiekalo ar maisto produkto priedas dažniausiai prie mėsos ar žuvies patiekalų. Garnyru būna daržovės, bulvių košė ar kitokios košės ir kt.
Garnyrai rūšys:
Pušyninė gelteklė
Pušyninė gelteklė (Scorzonera humilis) – astrinių (Asteraceae) šeimos, gelteklių (Scorzonera) genties augalas.
Lietuvoje gana dažna. Vartojama kaip vaistažolė.
thumb|left|210px|Pušyninė gelteklė thumb|left|210px|Butonas
Hobitas (1977 filmas)
Pirmąkart filmas transliuotas per NBC. Filmas aiškiai buvo skirtas vaikams: pasakojimo stilius aiškus ir suprantamas, daug melodingų dainų (daugumos tekstai iš knygos), istorija daug kur supaprastinta.
Animaciją vieni giria, kiti kritikuoja. Tolkino gerbėjai buvo nepatenkinti kai kurių detalių pakeitimu: pavyzdžiui, Gandalfas vietoj kepurės dėvi apsiausto gobtubą, Golumas panašesnis į varlę nei į Golumą, Elrondas su barzda (nors knygoje aiškinama, kad elfai barzdų neturi), Miško elfai atrodo bjauresni nei goblinai, o jų karalius kalba su ryškiu vokišku akcentu. Smogas pernelyg plaukuotas.
Prie knygos įvykių scenaristas naujų nepridėjo bei nekeitė jau esamų, tačiau išmetė ne vieną buvusį.
1978 m. NBC, Rankinas ir Basas už šį filmą gavo „Peabody“ apdovanojimą (teikiamą JAV televizijos bei radijo programoms). Filmas taip pat nominuotas fantastikos „Hugo“ premijai už geriausią draminį filmą, tačiau pralaimėjo „Žvaigždžių karams“.
Cinzia De Ponti
Cinzia De Ponti (tikrasis vardas –  Cinzia Fiordeponti ; g. 1960 m. spalio 10 d. Pescara) – italų modelis, aktorė ir televizijos laidų vedėja.
9 dešimtmetyje De Ponti sukūrė beveik 20 nedidelių vaidmenų kine, tačiau pagrindine jos veikla tapo televizija, kur ji ne tik vaidino, bet ir vedė įvairaus žanro laidas.
Kamščiai (Šilalė)
Kamščiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Vilkų lauko, šiauriau Balskų tvenkinio.
Senovės tiurkų kalba
Senovės tiurkų kalba (dar Orchono tiurkų, senovės uigūrų kalba) – seniausia raštiškai užfiksuota tiurkų kalba. Žinoma iš VII–XIII a. rašto paminklų, rastų uigūrų ir gioktiurkų kaganatų teritorijose. Ši kalba buvo užrašyta Orchono-Jenisiejaus tiurkų runomis, senuoju uigūrų raštu, brahmi, manichėjų, persų raštais. Svarbiausi rašto paminklai yra Orchono įrašai (Mongolija, Tuva), įvairūs rankraščiai iš Sindziango (įvairiomis rašto sistemomis sukurti daugiausia religiniai veikalai), XII a. Karachanidų raštai (tarp jų poema Kutadgu Bilig bei arabų kalbos žodynas).
Senovės tiurkų kalba lingvistiškai skirstoma į:
Tantanas
Tantanas  – miestas pietvakarių Maroke, 400 km į pietus nuo Agadiro, Sacharos dykumos pakraštyje. Provincijos centras. 60,7 tūkst. gyventojų (2004 m.).
Apie 25 km nuo Tantano yra El Ouatijos uostamiestis ir kurortas. Miesto apylinkėse randama archeologinių radinių.
Aukštosios Panemunės Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia
'''Aukštosios Panemunės Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kaune, Aukštojoje Panemunėje, prie Sėmenos žiočių. Prie bažnyčios, 250 m į pietvakarius yra Panemunės kapinės. Parapijoje veikia Viršužiglio koplyčia, taip pat Šv. Pijaus X brolijos (katalikų tradicionalistų) koplyčia.
miniatiūra|240px|left|Bažnyčios interjeras. Erdvę dalija medinės kolonos
Istorija
Simono Siručio rūpesčiu 1763 m. pastatyta mūrinė šv. Simono ir Judo bažnyčia. Dėl blogų pamatų po 11 metų jos siena ėmė griūti.
1780 m. pastatyta nauja medinė šv. Karolio bažnyčia ir į ją perkeltos pamaldos. Didžiosios Panemunės dvaro sodybos savininkas sumažino bažnyčiai skirtus procentus, todėl klebonas Rokas Bučinevskis 1837 m. iškėlė bylą, kurią 1848 m. laimėjo. To paties klebono iniciatyva 1859 m. pastatyta mūrinė bažnyčia. Klebono Jurgio Staugaičio rūpesčiu 1882 m. padidinta, pakeistas frontonas.
1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1917 m. įsteigtos Panemunės kaimo kapinės.
2003 m. šalia bažnyčios šventoriaus esančioje pievelėje ėmė kurtis „meilės simbolių parkelis“ – nedideli akmenys su vardais ir užrašais apie meilę, dažniausiai paliekami bažnyčioje susituokusių porų.
Architektūra
Bažnyčia neorenesansinė, stačiakampio plano, bebokštė, su šoninėmis zakristijomis. Vidus 3 navų, atskirtų medinėmis kolonomis. Priekiniame fasade aukštai iškeltas trikampis frontonas. Virš įėjimo durų yra gulsčias sandrikas, aukščiau įstatytas puslankio formos langas. Šoninėse sienose įrengta po tris aukštus arkinius langus. Presbiterija atskirta triumfo arka. Greta yra šoniniai altoriai. Pagrindiniam ir kitiems altoriams būdinga neogotikinė puošyba.
Šventoriaus tvora metalinė, su mūriniais stulpais. Vartai turi tris arkines angas su trikampiu stogeliu, yra derantys su bažnyčios architektūra. Šventoriaus tvoros kampuose pastatytos koplytėlės. Už šventoriaus ribų stovi buvusi varpinė (veikusi tarpukaryje).
Loreta Kekienė
Loreta Kekienė (g. 1963 m. vasario 1 d. Marijampolėje) – Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1986 m. baigė Vilniaus Valstybinio universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą, ekonominės kibernetikos specialybės kursą ir įgijo ekonomisto matematiko kvalifikaciją. 2000–2001 m. mokėsi Pedagogų profesinės raidos centro Perkvalifikavimo studijų skyriuje, baigė pedagogikos ir psichologijos specialybės kursą, įgijo pedagogo psichologo kvalifikaciją.
1986–1989 m. Kauno prekybos organizacijų valdybos skaičiavimo centro ekonomistė, 1989–1992 m. inžinierė technologė. Nuo 1998 m. Kauno Maironio universitetinės gimnazijos, Kauno Suaugusiųjų mokymo centro matematikos ir ekonomikos mokytoja.
Nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos narė, Liberalų demokratų partijos Švietimo ir mokslo komiteto pirmininkė, Liberalų demokratų partijos Moterų klubo Kauno filialo pirmininkė. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Rimantas, vaikai Tadas, Dovydas. .
Wolfgang Ernst Pauli
Volfgangas Ernstas Paulis (, 1900 m. balandžio 25 d. – 1958 m. gruodžio 5 d.) – austrų fizikas teoretikas, geriausiai žinomas už darbus apie sukinio teoriją ir draudimo principą, kuris palaiko medžiagos struktūrą.
Biografija
Volfgangas Paulis gimė Vienoje, Wolfgang Joseph Pauli ir Berta Camilla Schütz šeimoje. Antrąjį vardą gavo savo krikštatėvio, fiziko Ernsto Macho, garbei. Lankė Döblinger gimnaziją Vienoje ir su pagyrimu ją baigė 1918 m. Praėjus dviem mėnesiams po baigimo paskelbė pirmąjį mokslinį darbą (apie Einšteino bendrąją reliatyvumo teoriją). Įstojo Liudviko Maksimiljano universitetą Miunchene ir, vadovaujamas Arnoldo Somerfeldo, 1921 m. apgynė mokslų daktaro disertaciją kvantinės jonizuoto molekulinio vandenilio teorijos tema.
1928 m. buvo paskirtas Ciuricho Federalinio technologijų instituto teorinės fizikos profesoriumi. 1931 m. apdovanotas Lorenco medaliu.
1938 m. Vokietijai prisijungus Austriją, Paulis gavo Vokietijos pilietybę, todėl 1940 m. persikėlė į JAV. Čia tapo Prinstono universiteto teorinės fizikos profesoriumi. Po Antro pasaulinio karo tapo natūralizuotu JAV piliečiu (1946 m.) ir netrukus grįžo į Ciurichą, kur praleido likusį savo gyvenimą.
1945 m. už draudimo principą gavo Nobelio fizikos premiją, kuriai nominuotas buvo Alberto Einšteino. 1958 m. gavo Makso Planko medalį. Tais pačiais metais susirgo kasos vėžiu.
Paulis mirė Rotkreuz ligoninėje Ciuriche 1958 m. gruodžio 15 d.
Široki Brijego Široki
Široki Brijego HKK Široki ERONET – Bosnijos ir Hercegovinos kroatų 1974 metais įkurtas klubas.
Ugnies kamuolys (fantastika)
thumb|right|200px|Magiškas ugnies kamuolys [[komiksas|komikse]] Ugnies kamuolys  – kerai maginėje fantastikoje, kuriais sukeliamas ugninis sprogimas (kamuolio formos pliūpsnis), taip pat – pats rutuliškas sprogimas.
Kerai „ugnies kamuolys“ plačiai naudojami maginės fantastikos kompiuteriniuose žaidimuose, romanuose, filmuose. Paprastai įsivaizduojama, kad ugnies kamuolys primena nuo prisilietimo sprogstantį kamuolinį žaibą, tiesa, energingai lekiantį.