cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Louis Jean Pierre Vieillot
Biografija
Louis Jean Pierre Vieillot gimė Iveto, Prancūzijoje. Jis atstovavo savo šeimos verslui Sent Dominge (Haitis), Espanjolos saloje, bet prasidėjus Haičio sukilimui pabėgo į Jungtines Valstijas. Jis rinko medžiagą Histoire naturelle des oiseaux de l'Amérique Septentrionale veikalui, pirmieji du tomai buvo publikuoti Prancūzijoje 1807 m.
1798 m. grįžo į Prancūziją ir išleido Bulletin des Lois, taip pat tęsė gamtos istorijos studijas. Po Jean-Baptiste Audebert mirties, 1802 m. užbaigė dviejų dalių Oiseaux dorés veikalą. 1806 m. pasirodė jo paties darbas Histoire naturelle des plus beaux oiseaux chanteurs de la zone torride.
Analyse d'une nouvelle Ornithologie Elémentaire (1816 m.) išdėstė naują ornitologinę klasifikavimo sistemą, kurią šiek tiek modifikavo Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle (1816–19) veikale. 1820 m. tęsė Tableau encyclopédique et méthodique darbą, kurį pradėjo Pierre Joseph Bonnaterre 1790 m.
Jo garbei pavadintos kelios paukščių rūšys: raudonkrūtis libis (Lybius vieilloti) ir puertorikinė driežinė gegutė (Saurothera vieilloti).
Darbai
<div class="notice metadata" style="text-align:left; border-top:2px #ddd solid; border-bottom:2px #ddd solid;">Standartinis autoriaus trumpinys Vieillot yra naudojamas nurodyti šį asmenį kaip autorių, cituojant lotynišką binomą<div class="notice metadata" style="text-align:left; border-top:2px #ddd solid; border-bottom:2px #ddd solid;">
Juozas Vaičkus
Juozas Vaičkus (1885 m. balandžio 16 d. Zastaučiuose, Telšių apskritis, Rusijos imperija – 1935 m. balandžio 7 d. Kaune) – Valstybės teatro režisierius.
Biografija
J. Vaičkus 1905 m. Sankt Peterburge suorganizavo vadinamąjį Skrajojamajį teatrą. 1916 m. jis įkūrė pirmąją lietuvių teatro studiją, išugdė pirmuosius profesionalius lietuvių aktorius: O. Kurmytę, T. Vaičiūnienę, P. Kubertavičių, J. Stanulį.
1919 m. jis įsitraukė į Lietuvių meno kūrėjų draugiją ir pradėjo teatrinę veiklą Kaune. 1920 m. sausio 19 d. Kauno teatro rūmuose įvyko pirmasis vaidyklos spektaklis – J. Vaičkaus režisuota H. Zudermano pjesė „Joninės“. Vėliau, kilus nesutarimams, J. Vaičkus iš teatro pasitraukė. 1923–1928 m. jis dirbo JAV, Holivude studijavo kino meną.
1931 m. J. Vaičkus sugrįžo į Lietuvą. Kaune jis įsteigė privačią Vaidybos studiją, kurioje mokėsi virš 100 mokinių. Po metų studijoje jau buvo vaidinami spektakliai. Kartu su operatoriumi A. Žibu J. Vaičkus sukūrė dokumentinius filmus apie poeto Maironio laidotuves ir Palangą. 1932 m. J. Vaičkus įsteigė lietuviškų filmų kūrimo bendrovę „Lietfilmas“, norėjo kurti vaidybinius filmus. Daliai J. Vaičkaus mokinių perėjus pas režisierių A. Oleką-Žilinską, rengti projektai nutrūko.
J. Vaičkus mirė 1935 m. Palaidotas Kauno Eigulių kapinėse.
Perkapis
Perkapis, Perkopiai arba Poltavskojė (, nuo 1939 m. Perkappen, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Полтавское ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Perkapīs prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 135 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Labguvos rajono, vėliau Polesko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Polesko rajono, nuo 1947 m. liepos 25 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Dobrino apylinkės kaimas.
Kvederiškė
Kvederiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Švenčionėlių.
Istorija
Nuo 1895 m. iki XX a. aštuntojo dešimtmečio pro kaimą driekėsi siaurasis Panevėžio–Pastovių geležinkelis, kaime buvo pirmas keleivinių traukinių sustojimas atkarpoje Švenčionėliai–Švenčionys.
Trakų apskritis (1413–1795)
Trakų apskritis  – LDK administracinis-teritorinis vienetas dabartinės Lietuvos pietrytinėje ir pietinėje dalyje. Egzistavo nuo XV a. iki 1795 m. Centras – Trakai. Priklausė Trakų vaivadijai. Vėliau gerokai mažesnėse teritorijose apskritis buvo atkurta Rusijos imperijoje ir XX a.
Istorija
Trakų apskritis minima nuo 1413 ar 1496 m., iki 1795 m. priklausė LDK Trakų vaivadijai.
Prasidėjus ATR padalinimams, 1791 m. iš pietinės Trakų apskrities dalies sudaryta Merkinės apskritis. 1795 m. rytinė dalis atiteko Rusijos imperijai (įjungta į Vilniaus guberniją), o vakarinė dalis (į vakarus nuo Nemuno) – Prūsijos karalystei (įjungta į Balstogės departamentą).
Administracinis suskirstymas
Sudarymo metu apskričiai priklausė Trakų, Žiežmarių, Merkinės, Lazdijų, Valkininkų, Nemunaičio valsčiai. XVIII a. pabaigoje apskrityje buvo priskaičiuojama 8154 dūmų.
Krovinių kultas
thumb|Vėliavų pakėlimas „[[John Frum“ krovinių kulte Tanos saloje]] thumb|Ceremoninis kryžius „John Frum“ krovinių kulte Tanos saloje 1967 m. Krovinių kultas – bendras pavadinimas daugybės susijusių Melanezijos religinių judėjimų, kuriuos vienijo bendras tikėjimas magiška vakarietiškų prekių galia. Pasak krovinių kulto, visi šie daiktai sukurti protėvių dvasių, tačiau baltieji žmonės nesąžiningai juos pasisavino.
Norėdami „atgauti“ vakarietiškas prekes, kulto nariai atlikinėdavo ritualus, panašius į matytą vakariečių elgesį. Žinomiausi pavyzdžiai yra oro uostų, radijo aparatų ir kt. imitacijos, padarytos iš kokoso riešutų, akmenų ir panašių medžiagų. Buvo tikima, kad šie daiktai pritrauks lėktuvus, pilnus krovinių. Jie garbino simbolinius amerikiečius, John Frum ir Tom Navy.
Šiuo metu dauguma istorikų ir antropologų teigia, kad krovinių kultas yra neteisingas terminas, taikomas daugybei skirtingų kultų. Tačiau jis plačiai paplitęs ir vartojamas iki šiol.
Girokasteris
Miestas yra vienas vaizdingiausių šalies miestų, vaizdingai išsidėstęs kalnuotoje vietovėje, apie 300 m virš jūros lygio, dešiniajame Drinio upės krante, Gjerio kalno papėdėje. Miestas yra įsikūręs apie 215 km į pietus nuo sostinės Tiranos ir 36 km į šiaurę nuo kaimyninės Graikijos sienos. Per miestą eina vienas svarbiausių kelių jungiančių šias dvi valstybes.
Girokasteris – didelis šalies maisto, tekstilės ir odos pramonės centras. Apylinkėse išvystytas žemės ūkis, vaismedžių ir techninių augalų auginimas, gyvulininkystė.
Istorija
thumb|left|200px|Girokasterio tvirtovė
Antika
Girokasteris ir jo apylinkės yra vienos seniausiai apgyvendintų Albanijos vietų, pirmųjų gyventojų gyvenvietės liekanos siekia akmens amžiaus laikotarpį. Šioje vietovėje taip pat gausiai randama ir kitų priešistorės – žalvario ir geležies amžiaus – gyvenviečių liekanų. Antikiniais laikais čia apsigyveno ilyrų gentys, vėliau atsikėlė dabartinių graikų protėvių gentys. Nuo pat ankstyvosios antikos laikų vietovė buvo smarkiai veikiama graikų kultūros, dauguma gyventojų buvo asimiliuoti graikų. Girokasteris su apylinkėmis ilgą laiką priklausė senovės antikinėms valstybėms: Makedonijai, Romos imperijai, Bizantijai.
Viduramžiai
Nuo VI a. pabaigos į Balkanų regioną ėmus skverbtis slavams, palaipsniui ši vietovė buvo apgyvendinta slavų genčių – dabartinių makedonų ir bulgarų protėvių, tačiau nepasisant to, dauguma slavakalbių persikelėlių buvo asimiliuoti vietos graikų. Miestas išliko daugiatautis, kuriame glaudžiai sugyveno graikai, slavai ir tuomet pakankamai gausi rumunams artima arumunų tauta.
Miestas buvo įkurtas Bizantijos imperijos laikais, XII a. antroje pusėje, netoli jau seniau ant kalvos esančios IV a. Bizantijos laikų tvirtovės. Bizantijos valdymo laikais miestas tapo vienu svarbiausių prekybos, amatų ir stačiatikių bažnyčios veiklos centrų Bizantijos valdomame Balkanų regione. Bizantijos imperijos laikais miestas buvo vadinamas Argirupoliu ( 'sidabrinis miestas, pilis'). Ankstyvaisiais viduramžiais miestas taip pat kurį laiką priklausė Bulgarijos karalystei.
1204 m. ketvirtojo kryžiaus žygio metu kryžiuočiams užėmus Konstantinopolį ir Bizantijai kurį laiką suskilus į kelias valstybes, XIII a. miestas tapo pavaldus viduramžių Graikijos valstybei – Epyro Despotijai. Dėl šios valstybės karų su Venecija, XIV a. miestas tapo pavaldus Venecijai, kol 1417 m. buvo užgrobtas Osmanų imperijos kariuomenės. Osmanų imperijos valdymo laikais pradėjo plisti islamas, ėmė gausėti albanų ir turkų persikelėlių.
Naujieji laikai
1811 m. mieste įsitvirtino vienas garsiausių albanų kovotojų prieš turkų jungą – Ali Paša Tepelenietis, kuriam valdant miestas, kartu su pietų Albanija ir šiaurės vakarų Graikija, buvo faktiškai nepriklausomas nuo osmanų valdžios. Nuo XIX a. miestas tapo vienu svarbiausiu albanų tautinio judėjimo centrų, kuriame 1880 m. Prizreno lyga paskelbė rezoliuciją, reikalaujančią suteikti Albanijai autonomijos statusą Osmanų imperijos sudėtyje.
Iki 1912 m. miestas buvo Janinos vilajeto, Girokasterio sandžako centras. Albanijai paskelbus nepriklausomybę miestas atiteko pastarajai valstybei. Tačiau dėl gausios graikų bendruomenės, kultūrinio ir istorinio sąlyčio su Graikija miesto priklausomybė buvo ilgai ginčijama Graikijos, idant šį miestą ir jo apylinkes prisijungti prie savo teritorijos. Galiausiai, 1914 m. Kerkyros sutartimi buvo nuspręsta šį miestą palikti Albanijos valdžioje, suteikiant pietų Albanijai (Šiaurės Epyrui) autonomiją, kuri ilgainiui taip ir nebuvo suteikta.
Prasidėjus I pasauliniam karui 1916 m. miestas buvo užimtas Graikijos armijos ir aneksuotas Graikijos vyriausybės sprendimu. Paryžiaus taikos konferencijos nutarimu 1919 m. miesto kontrolė perduota Albanijos valstybei.
Antrojo pasaulinio karo išvakarėse, 1939 m. miestą užėmė Italijos kariuomenės. Prasidėjus II pasauliniam karui, 1940 m. Italijos-Graikijos karo metu miestas buvo užimtas Graikijos kariuomenės, kurią 1941 m. su Vokietijos kariuomenės pagalba išstūmė ir miestą okupavo Italija. 1943 m. miestas buvo okupuotas hitlerinės Vokietijos, kol galiausiai 1944 m. buvo išvaduotas Albanijos komunistų vadovaujamų partizanų.
Dėl po karo pradėtos industrializacijos miesto reikšmė dar labiau išaugo, miestas tapo pramoniniu, socialiniu ir kultūriniu pietų Albanijos centru. Tačiau skirtingai nei daugumoje kitų didesnių Albanijos miestų, mieste buvo vystoma lengvoji ir maisto pramonė. To priežastis buvo Albanijos komunistų partijos išleistas nutarimas, miestui suteikiantis miesto-muziejaus statusą.
Komunizmo laikais Girokasteris tapo komunizmo propagandos ir ilgamečio Albanijos vadovo – Envero Hodžos (gimusio šiame mieste 1908 m.) – asmenybės kulto centas. Komunismo laikais mieste veikė vienas iš labiausiai šalyje liūdnai pagarsėjusių kalėjimų, kuriame daugiausia buvo kalinami režimo priešininkai, disidentai.
Žlugus komunistiniam režimui ir nustojus veikti planinei ekonomikai, Girokasteris kaip ir kiti Albanijos miestai smarkiai nukentėjo nuo XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžios ekonominės krizės. 1997 m. žlugus Albanijos ekonomikai ir šaliai įklimpus į politinę, ekonominę ir socialinę krizę, mieste vyko patys smarkiausi neramumai šalyje, vyko smarkūs susirėmimų su policija ir kariuomene. Kurį laiką minėtu laikotarpiu mieste buvo įsigalėjusi anarchija.
Architektūra ir archeologija
thumb|200px|Senamiesčio fragmentas
Girokasteris – vienas gražiausių ir turtingiausią architektūrą išlaikiusių Albanijos miestų. Miesto centre yra didelis Osmanų imperijos laikų senamiestis su jame vyraujančiais XVI–XIX amžių 2-3 aukštų akmeniniais namais (apie 200 jų yra paskelbti kultūros paminklais), turkų laikų mečetėmis, XVII a. pirtimis, užeigomis, dviem XVIII a. bažnyčiomis, rytietišku turgumi, XIII a. įtvirtinimais, perstatytais 1812 m.
Komunistinės diktatūros laikais pastatyta pagal tipinius projektus suprojektuotų daugiabučių gyvenamųjų ir administracinių pastatų. Dabartiniais laikais pagerėjus ekonominei būklei pastatyta naujų šiuolaikinių pastatų, mečečių.
Girokasteris dėl savo grožio ir architektūrinio bei urbanistinio paveldo 2005 m. yra įrašytas į UNESCO saugomų pasaulio paveldo sąrašą. Albanijos valdžios sprendimu jam suteiktas miesto-muziejaus statusas.
Likurgas
Likurgas graikų mitologijoje ar istorijoje yra:
Antegluonis
Antegluonis – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurės rytus nuo Tauragės, šalia magistralinio kelio sankryžos su keliu Lomiai-Batakiai. Piečiau kaimo auga Tauragės-Batakių miškai, pro jį teka Agluona.
Istorija
Senasis kaimo pavadinimas – Minkštpaučiai.
Kaime buvusi viena iš nedaugelio rajone išlikusių XIX a. sodybų. Joje buvo gyvenamasis namas, svirnas, tvartas, daržinė. Gyvenamasis namas statytas XIX a. vid. meistro Izidoriaus Andriulio, savo architektūra ir išplanavimu būdingas Žemaitijos regionui, mažažemiui valstiečiui. Svirnas statytas XIX a. pab. meistro Jono Andriulio, tai vienas mažiausių svirnų Žemaitijoje, saikingai dekoruotas, vienos patalpos. Bet 1988 m. sodybos pastatai buvo nugriauti.
Kroso bėgimas
Kroso bėgimas – lengvosios atletikos bėgimo sporto šaka, kurios metu bėgama gamtiniu reljefu. Rungtynės dažniausiai būna 4 km, 8 km ir 12 km ilgio. Kaip ir kitose lengvosios atletikos rungtynėse, bėgikai bėga ratais, kol nubėga nustatytą ilgio atkarpą. Varžybos gali būti tiek komandinės, tiek individualios.
Belizas
Belizas – valstybė Centrinėje Amerikoje, Šiaurės Amerikos žemyne. Ribojasi su Meksika šiaurės vakaruose, Gvatemala vakaruose ir pietuose, Karibų jūra rytuose.
Kroso bėgimas
Treilo bėgimas iš esmės yra kroso bėgimas, tik rungtynių pobūdis skiriasi. Profesionalios varžybos būna ultramaratonų ilgio.
Varžybos
Tarptautinė lengvosios atletikos federacija nuo 1973 m. rengia Pasaulio kroso bėgimo čempionatą. Nuo 1928 m. Olimpinėse žaidynėse ši sporto šaka įeina tik kaip viena iš penkiakovės šakų. 1912, 1920 ir 1924 m. buvo vasaros žaidynių programos dalis. Tačiau paskutiniais metais vykusių varžybų metu kaitra neleido daugeliui įveikti finišo tiesiosios. Tik 15 iš 38 dalyvių peržengė ją, nes nemažai dalyvių nualpo arba prarado sąmonę, todėl Olimpiados rengėjai nusprendė uždrausti šias varžybas.
Belizas
Istorija
Teritorijoje nuo apie 300 m. pr. m. e. iki 900 metų klestėjo majų civilizacija. 1502 m. čia atvyko Kristupas Kolumbas ir, ispanams 1509–1524 metais nukariavus Centrinę Ameriką, šiaurinė dabartinio Belizo dalis buvo prijungta prie Naujosios Ispanijos (Meksikos), o pietinė – prie Gvatemalos karalystės.
Nepaisant to, kad Belizas yra žemyninėje Centrinės Amerikos dalyje, jo pokolonijinė istorija yra labai tampriai susijusi su Karibų istorija. XVII a. pradžioje iš Jamaikos salos į Belizo pakrantes pradėjo keltis anglų piratai ir kolonistai, 1638 metais įkūrę pirmą gyvenvietę. Tuo metu buvo kuriamos cukranendrių plantacijos, kertami miškai, darbui vežami juodaodžiai vergai. XVII–XVIII amžiuje dažnai vyko anglų ir ispanų ginkluoti konfliktai, ir ispanai pakrantėje visiškai prarado kontrolę.
1954 m. paskelbta karūnos kolonija su ribota autonomija. 1964 metais Britų Hondūrui suteikta savivalda. 1961 metais uraganui nusiaubus sostinę Belizą, 1970 metais sostinė perkelta į naujai įkurtą Belmopaną. 1973 šalis pavadinta Belizu, o 1981 rugsėjo 21 dieną paskelbta nepriklausomybė. Pretenzijas į britų valdomą teritoriją reiškė Gvatemala, dėl to teritorijos nepriklausomybės paskelbimas ilgai atidėliotas. Gvatemala Belizo nepriklausomybę pripažino tik 1992 m.
Politinė sistema
Santvarka – konstitucinė monarchija, galioja 1981 metų konstitucija. Valstybės vadovas – Jungtinės karalystės karalius, kurį atstovauja generalgubernatorius. Faktiškai aukščiausioji vykdomoji valdžia yra ministrų kabinetas, kurio vadovas yra faktinis valstybės vadovas. Įstatymų leidžiamoji valdžia – Nacionalinė Asamblėja (National Assembly), sudaryta iš dviejų rūmų – Senato ir Atstovų Rūmų. 8 senatorius penkerių metų kadencijai skiria generalgubernatorius, 29 Atstovų Rūmų nariai renkami tiesiogiai penkeriems metams.
Svarbiausios partijos – Jungtinė liaudies partija, Jungtinė demokratų partija. Nuo 2008 m. šalies ministru pirmininku dirba Dean Barrow, kuris taip pat vadovauja Jungtinei demokratų partijai.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|250px|Belizo rajonai
Geografija
Belizas įsiterpęs Karibų jūros pakrantėje į pietus nuo Jukatano pusiasalio. Palei Belizą Karibų jūroje plyti ilgiausias Vakarų pusrutulyje (290 km) Belizo barjerinis rifas, kurį sudaro 425 koralų salos ir atolai. Rifas įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą. Didžiausios salos – Turnefo salos, Ambergriso Sala. Šiaurinėje šalies dalyje vyrauja vietomis pelkėtos lygumos, tankiai apaugusios mišku. Pietinėje dalyje iškilę Majų kalnai, kuriuose yra aukščiausia šalies vieta – Doilz Delaitas (1124 m). thumb|240px|[[Didžioji Žydroji skylė Belizo barjeriniame rife]]
Šalyje vyrauja du skirtingi kraštovaizdžiai: su Meksika Besiribojanti šiaurė – pelkėta (ypač pakrantėje) lyguma, pietūs – pamažu aukštėjančios ir virstančios kalnagūbriais savanos. Per 40 proc. Belizo apaugę subtropiniais miškais, pasižyminčiais vertingų medžių gausa. Kokskomo kalnuose yra pirmasis pasaulyje jaguarų draustinis.
Ilgiausia upė – Belizas (290 km), ji susidaro susiliejus Mopano ir Makalio upėms. Šiauriniu paribiu teka Hondas, pietiniu – Sarstūnas, o centrinėje dalyje gausu neilgų vandeningų upių, tekančių iš Majų kalnų į jūrą. Pakrantėse yra nedidelių, vietomis druskingų lagūnų.
Klimatas jūrinis tropinis. Metų bėgyje temperatūra laikosi apie 24-27 °C, kalnuose vėsiau. Metinis kritulių kiekis svyruoja tarp 1350 mm šiaurėje ir 4500 mm pačiuose pietuose. Drėgniausi mėnesiai yra rugsėjis, spalis ir lapkritis, sausiausi – vasaris, kovas ir balandis. Lietinguoju laikotarpiu Belize dažni uraganai, ne kartą smarkiai nusiaubę šalį.
Ekonomika
Belize randama naftos, boksito, aukso. Svarbiausios ūkio šakos – turizmas, prekinis žemės ūkis; tradicinė šaka – cukraus gamyba. Taip pat gaminamas romas, alus, citrusų sultys, cigaretės, mineralinės trąšos, drabužiai bei avalynė.
Šėtijų piliakalnis
Šėtijų piliakalnis, Jundakalnis – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Šėtijų, Lekėčių seniūnija. Pasiekiamas keliu Pavilkijys – Zapyškis, yra dešinėje vakaruose nuo jo, už sodybos, prieš Liekės upelį.
Kartografija
Kartografija – žemėlapius, jų sudarinėjimo techniką tyrinėjantis mokslas. Senoji kartografija (žemėlapių ir atlasų) buvo įvairiapusė humanitarinių ir gamtos mokslų tyrinėjama sritis. Kartografija gimė XV–XVIII amžiuje.
Belizas
Ekonomika
Dirbamoji žemė sudaro 4 % teritorijos, vyrauja dideli ūkiai, pagrindinis augalas – cukranendrės.
Kartografija
Dabar kartografijoje yra naudojami atlasai, geografinės informacinės sistemos, geologinai žemėlapiai, portulanai ir žemėlapiai.
Belizas
Ekonomika
Belizas yra viena populiariausių jurisdikcijų, kuriose registruojamos ofšorinės įmonės.
Šėtijų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Nemuno ir Liekės kairiajame krante. Aikštelė beveik keturkampė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 25 m ilgio, 38 m pločio. Jos vakariniame krašte ir supiltas 25 m ilgio, 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas, kurio 2 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, 0,8 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 35 m aukščio.
Kartografija
Kartografijos istorija
I m. e. amžiaus pabaigoje Ptolemėjus sudarė kartografinį veikalą - Geografija. Jame nurodė, kaip plokščiame paviršiuje pavaizduoti apvalią Žemę, paskelbė geografinės platumos ir ilgumos sąvokas. Vėliau sekė ilgas kartografijos nuosmukis, kuris tęsėsi iki kryžiaus žygių bei prekybos suklestėjimo.
Belizas
Demografija
thumb|240px|Vaikai San Ignasijuje
Antanas Kojelis
Antanas Kojelis (1903 m. vasario 5 d. Viekšnaliuose, Luokės valsčiuje – 1976 m. liepos 4 d. Prienuose ) – vargonininkas, pedagogas ir chorvedys.
Belizas
Demografija
Belizas yra rečiausiai gyvenama Centrinės Amerikos valstybė. Didžioji dauguma gyventojų susitelkę Karibų jūros pakrantėje ar netoli jos, taip pat Belizo upės baseine. Rečiausiai gyvenami Majų kalnai bei kitos sritys šalies vakaruose bei pietuose.
Antanas Kojelis
Biografija
Iš mažens tėvas mokė skambinti pianinu ir vargonuoti. Mokyklą lankė Skaudvilėje, vėliau vargonininkavo Viekšneliuose.
Belizas
Demografija
Šalis pasižymi marga etnine sudėtimi:
Valstybinė kalba anglų, bet yra nemažai kalbančių kreolų bei ispanų kalbomis. 1998 metais 24,5 % suaugusiųjų buvo neraštingi.
Antanas Kojelis
Biografija
Nuo 1921 m. mokėsi vargonuoti Juozo Naujalio privačioje muzikos mokykloje Kaune.
Kartografija
Kartografijos istorija
Mokslas vėl atgimė XV a. suradus ir perleidus Ptolemėjaus veikalą, pasklidus Vasko da Gamos ir Kristupo Kolumbo, bei kitų atradėjų kelionėse atrastoms žinioms. Žemėlapių leidimo mastus ir prienamumą visuomenei gerokai paspartino žemėlapių graviravimas ir spausdinimas. XVI a. gyveno ir dirbo žymūs Olandijos ir Prancūzijos kartografai sukūrę dabartinės kartografijos pagrindus. Abrahamas Ortelijus sukūrė pirmąjį šiuolaikinį atlasą, Martinas Behaimas - pirmąjį žinomą gaublį. Gerardas Merkatorius sukūrė naują, kartografijos revoliuciją sukėlusią projekciją, naudojamą iki šiol - pavaizdavo pasaulį kaip stačiakampį, kiek suplotą ties pusiauju.
Belizas
Demografija
Pagrindinė religija – katalikybė (išpažįsta 58 % gyventojų), yra anglikonų (12 %), metodistų (6 %), menonitų (4 %), septintosios dienos adventistų (3 %).
Taip pat žiūrėkite: Sąrašas:Belizo miestai.
Antanas Kojelis
Biografija
1930–1940 m. muzikinį darbą dirbo Jonavoje, 1940–1941 m. – Veiverių gimnazijoje, 1942–1944 m. – Švenčionių mokytojų seminarijoje, 1945–1947 m. – Utenos gimnazijoje, 1947–1951 m. – Anykščių gimnazijoje. Visur turėjo subūręs chorus ir rengė koncertus.
Kartografija
Kartografijos istorija
Jau XVII a. viduryje Prancūzijoje veikė topografijos tarnyba. XIX a. pradėti gaminti specialūs teminiai (kelių, žemėtvarkos, jūriniai) žemėlapiai.
Antanas Kojelis
Biografija
Sovietų ištremtas į Sibirą, 1952–1955 m. muzikinį darbą dirbo Sverdlovsko srityje. 1956 m. grįžo į Lietuvą ir ėmė vadovauti Kauno finansų technikumo ir Kūno kultūros instituto chorams.
Kartografija
Pabaltijo istorija kartografijoje
thumb|200px|Klaudijas Ptolemėjas thumb|200px|Franz Johann Joseph von Reilly 1791 m. žemėlapis [[LDK šiaurės vakarai]] thumb|right|200px|Gerardo Merkatoriaus 1592 m. sudarytas Lietuvos žemėlapis
Antanas Kojelis
Biografija
1956 m. pabaigoje persikėlė į Prienus ir daug metų mokė muzikos ir dainavimo vidurinėse mokyklose, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. 1957–1969 m. vadovavo Prienų rajkoopsąjungos mišriajam chorui, 1960–1965 m. – Prienų statybos valdybos vyrų chorui. Vėliau kurį laiką mokytojavo Birštono ir Garliavos vidurinėse mokyklose, taip pat Išlaužo aštuonmetėje mokykloje. Buvo Prienų rajono dainų švenčių vyr. dirigentas, moksleivių meno mėgėjų būrelių konsultantas.
Šėtijų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis datuojamas I tūkst. – II tūkst. pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 22 000 m².
Tyrimai
1960 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Kartografija
Pabaltijo istorija kartografijoje
Kai kurios Pabaltijo sritys buvo žinomos senovės pasauliui. Graikų geografas, astronomas ir keliautojas Pitėjas Masalietis IV a. pr. m. e. per savo keliones į Šiaurės Europą buvo pasiekęs Baltijos krantus, graikų ir romėnų pirkliai palaikė prekybinius ryšius su Pabaltijo gyventojais. II a. graikų mokslininkas Klaudijas Ptolemėjas taip pat žinojo apie Baltijos rytines pakrantes. Jis savo garsiojo veikalo „Geografijos vadovas” aštuntoje knygoje, aprašinėdamas savo sudarytuosius žemėlapius, mini Rytų Pabaltijį ir išvardija kai kuriuos to krašto geografinius objektus.
K. Ptolemėjo žemėlapiai neišliko, bet 1416 m. iš „Geografijos” duomenų italai atkūrė 26 žemėlapius. Viename jų (Vidurio Europos) yra labai kuklus Lietuvos kartografinis vaizdas. Čia į Baltijos jūrą įteka penkios upės, tačiau atpažįstamos tik trys: Vysla, Nemunas, Dauguva. Tarp dviejų pastarųjų upių yra įrašas, žymintis baltų gentis – galindus ir sūduvius.
Žydų kartografas A. Kreskovas vadinamajame kataloniškajame pasaulio žemėlapyje (1375 m.) pavaizdavo Baltijos jūrą, prie jos pažymėjo Rygą, Taliną, Klaipėdą (neįvardyta), išbrėžė Nemuną (labai trumpą) ir užrašė Litefanie Pagonis (pagoniškoji Lietuva). Tai pirmąkart žemėlapyje paminėtas Lietuvos vardas, nors ir neįprasta jo forma.
Netikslumai
Panašių netikslumų yra ir šiandieninės Lietuvos bei Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kartografiniame vaizde. N. Kuzietis, kaip ir K. Ptolemėjas, vaizdavo pramanytus „Teuko kalnus“ ir „Hercinijos miškus“. Iš tariamų Teuko kalnų išneštos Šventosios ir Ventos upės, o iš Hercinijos miškų – Nemunas. Kadangi Baltijos jūra pavaizduota netiksliai, tai ir Nemuno bei Šventosios tekėjimo kryptys neatitinka tikrovės: upės išbrėžtos tekančios iš pietų į šiaurę, o turėtų būti iš rytų į vakarus. Be to, Nemunas užuot įsiliejęs į Kuršių marias, įteka tiesiai į jūrą.
Daug yra netikslumų N. Kuziečio žemėlapyje, tačiau negalima pamiršti, kokiomis sąlygomis jis rinko duomenis ir jį kūrė. Vis dėlto šis žemėlapis pralenkė N. Kuziečio pirmtakų žemėlapius matematiniais sprendimais, vaizdavimo metodais ir turiniu.
Belizas
Kultūra
thumb|240px|Majų miesto [[Altun Ha griuvėsiai]]
Dėl margos etninės sudėties Belizo kultūra nevienalytė – Karibų jūros pakrantės, kur gyvena daugiausia kreolai ir garifūnai, kultūra artimesnė Karibų jūros regionui. Šiauriniuose ir vakariniuose rajonuose gyvenantys indėnai ir metisai yra artimesni Lotynų Amerikos kultūrai. Be to, centriniuose rajonuose gan izoliuotai gyvenantys menonitai turi savitą, pagal protestantiškus idealus suformuotą kultūrą.
Bubštai
Bubštai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pašvitinio.
Belizas
Kultūra
Tradicinėje Belizo virtuvėje vartojama daug vaisių, patiekalų iš ryžių, kukurūzų, manijoko, jamso, pupelių.
Populiariausios sporto šakos Belize yra dviračių sportas, futbolas, krepšinis, tinklinis. Tiesa, Belizo sportininkai nėra laimėję olimpinių medalių ir tik 2 medalius Panamerikos žaidynėse.
Dvispalvė dobilūnė
Dvispalvė dobilūnė (Lespedeza bicolor) – pupinių (Fabaceae) šeimos dobilūnių (Lespedeza) genties augalų rūšis.
Belizas
Nuorodos
Bendros nuorodos:
Al Taliaferro
miniatiūra|„Disney Legends“ lentelė, skirta Al Taliaferro
Dvispalvė dobilūnė
Iki 3 m aukščio užaugantis krūmas. Žiedai rožiškai alyviniai, sukrauti ilgakotėse kekėse. Žydi liepos-rugsėjo mėn. Ankštys elipsiškos, negausiai plaukuotos, žalsvai rudos spalvos, 6-8 mm ilgio. Sėklos inkstiškos, su dėmėmis. Dirvožemyje kaupia azotą. Ilgos šaknys gerai sutvirtina šlaitus.
Lietuvoje vienintelė retkarčiais auginama dekoratyvinė rūšis. Tai medingas, taip pat ir pašarinis augalas.
Al Taliaferro
Charles Alfred Taliaferro (1905 m. rugpjūčio 29 d. – 1969 m. vasario 3 d.), arba tiesiog Al Taliaferro, buvo Disnėjaus komiksų dailininkas. Dauguma komiksų buvo parašyta Bobo Karpo.
Jo labiausiai žinomi darbai yra įvairūs Antulio Donaldo komiksai, bet vėliau jis pradėjo rašyti raides Peliuko Mikio komiksuose. Taip pat jis prisidėjo prie daugybės veikėjų sukurimo, tarp jų ir: Bilis, Dilis ir Vilis, Bolivaras, Močiutė Antis ir Antytė Rožė.
Burger King
„Burger King“ – amerikiečių greito maisto restoranų tinklas, įkurtas 1954 m. Floridoje. Tai yra antras didžiausias mėsainiais prekiaujantis restoranų tinklas pasaulyje, pagal vietų skaičių nusileisdamas tik konkurentui „McDonald's“. 2013 m. pab. veiklą vykdė 97 šalyse visame pasaulyje, turėjo 13,7 tūkst. restoranų.
Istorija
Kompanijos pradžia gali būti laikomi 1953 metai, kai buvo įkurtas restoranų tinklas pavadinimu „Insta-Burger King“ ir veikęs Džeksonvilyje, Floridoje. Netrukus kompanija susidūrė su finansiniais keblumais ir 1954 m. buvo nupirkta dviejų verslininkų David Edgerton ir James McLamore, kurie tinklą pertvarkė ir kiek vėliau pervadino į „Burger King“.
Produkcija
As I walk through the valley where I harvest my grain I take a look at my wife and realize she's very plain But that's just perfect for an Amish like me You know, I shun fancy things like electricity At 4:30 in the morning, I'm milkin' cows Jebediah feeds the chickens and Jacob plows, fool And I've been milkin' and plowin' so long that Even Ezekiel thinks that my mind is gone I'm a man of the land, I'm into discipline Got a Bible in my hand and a beard on my chin But if I finish all of my chores, and you finish thine Then tonight, we're gonna party like it's 1699 We been spending most our lives Livin' in an Amish paradise I churned butter once or twice Livin' in an Amish paradise It's hard work and sacrifice Livin' in an Amish paradise We sell quilts at discount price Livin' in an Amish paradise A local boy kicked me in the butt last week I just smiled at him and I turned the other cheek I really don't care, in fact I wish him well 'Cause I'll be laughing my head off when he's burning in Hell But I ain't never punched a tourist even if he deserved it An Amish with a 'tude? You know that's unheard of I never wear buttons but I got a cool hat And my homies agree I really look good in black, fool If you come to visit, you'll be bored to tears We haven't even paid the phone bill in 300 years But we ain't really quaint, so please don't point and stare We're just technologically impaired There's no phone, no lights, no motorcar Not a single luxury Like Robinson Crusoe It's as primitive as can be We been spending most our lives Livin' in an Amish paradise We're just plain and simple guys Livin' in an Amish paradise There's no time for sin and vice Livin' in an Amish paradise We don't fight, we all play nice Livin' in an Amish paradise Hitchin' up the buggy, churnin' lots of butter Raised a barn on Monday, soon I'll raise another Think you're really righteous? Think you're pure in heart? Well, I know I'm a million times as humble as thou art I'm the pious guy the little Amlettes wanna be like On my knees day and night, scorin' points for the afterlife So don't be vain and don't be whiny Or else, my brother, I might have to get medieval on your heinie We been spending most our lives Livin' in an Amish paradise We're all crazy Mennonites Livin' in an Amish paradise There's no cops or traffic lights Livin' in an Amish paradise But you'd probably think it bites Livin' in an Amish paradise
Restoranų tinklas ir pardavimai
Restoranų tinklas per savo gyvavimo laikotarpį priklausė įvairioms kompanijoms: „Pillsbury Company“ (tinklą įsigijo 1967 m.), „Grand Metropolitan PLC“ (1988 m.) bei įmonėms „Texas Pacific Group“, „Bain Capital“ ir „Goldman Sachs Capital Partners“ (2002 m.). 2010 m. „Burger King“ buvo nupirktas kompanijos „3G Capital“, sandorio vertė – 3,26 mlrd. JAV dol. Naujieji restoranų šeimininkai siekė pertvarkyti kompaniją, padidinti pardavimus ir sumažinti atotrūkį tarp „Burger King“ ir rinkos konkurentų, daugiausiai „McDonald’s“.
2013 m. pab. „Burger King“ turėjo 13 667-ių restoranų tinklą, iš kurių tik 52 buvo valdomi pačios kompanijos; visų kitų restoranų veikla buvo grindžiama franšizės būdu. Daugiausiai restoranų kompanija turėjo šiose šalyse: Jungtinėse Valstijose (7436 restoranai), Vokietijoje (692), Ispanijoje (561), Turkijoje (553), Meksikoje (449), Jungtinėje Karalystėje (484) bei Australijoje (371).
Balandžio 22
Balandžio 22 yra 112-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 113-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 253 dienos.
Vardadieniai
Kajus – Leonas – Leonidas – Norvaidė – Vadimas – Visgailas – Visgaudė – Visgirdas
Kvietiniškis
Kvietiniškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kazliškio.
Lapių geomorfologinis draustinis
Geografija
thumb|left|240px|Miško kelias draustinyje thumb|left|240px|Įvažiavimas į draustinį ties [[Lepšiškiais]] Lapių geomorfologinis draustinis yra mažai urbanizuotoje vietovėje, Kauno miškų urėdijos Vytėnų girininkijos teritorijoje, užima 1168 ha plotą, iš jų 400 ha yra miškai. Valstybinės reikšmės miškai – 142 ha plote. Prasideda Lapių miestelyje ir tęsiasi rytų kryptimi kairėje kelio pusėje iki Stavidvario miško. Šiaurinėje dalyje prieina prie Didžiųjų Lapių. Draustinis gausiai išvagotas raguvų. Būdingas gūbriuotas kraštinių ledyno darinių reljefas, natūralūs upeliai teka giliose rėvose.
Draustinis ribojasi su Lapių regioniniu savartynu. Jo teritorijoje yra Lepšiškių ir Šančių piliakalniai. Iš gyvenviečių – Lepšiškiai, Tauralaukis, Smiltynai II, kelios kolektyvinių sodų bendrijos. Teka Marilė, Margupis, Girdažė.
Svilengradas
Svilengradas  – miestas Chaskovo srityje, pietų Bulgarijoje, prie pasienio su Turkija ir Graikija. Svilengrado savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 300 km nuo Sofijos. 18 827 gyventojai (2014 m. duomenys). Dauguma gyventojų dirba aptarnavimo sferoje bei su pasieniu susijusiais darbais. Mieste yra daug kavinių, viešbučių, barų ir parduotuvių. Taip pat du kino teatrai ir biblioteka. Per miestą teka Marica. Savivaldybė pietuose ribojasi su Evru. Rodopai stūkso vakaruose ir pietvakariuose. Į pietvakarius nuo Svilengrado auginami vaismedžiai.
Dominykas Vaitiekūnas
Dominykas Vaitiekūnas (g. 1987 m. rugsėjo 27 d. Panevėžyje) – scenos menų atlikėjas, Lietuvos teatro ir kino aktorius, renginių vedėjas, grupės „Liūdni slibinai“ narys televizijos, laidų vedėjas. Šiuo metu kuria ir atlieka muziką Vitalijaus Špokaičio vardu.
Svilengradas
Istorija
Osmanų valdymo laikais, miestas vadintas Cisr-i Mustafapasha. 1529 m., per Maricos upę pastatytas senasis tiltas  – vienas iš miesto simboliu. 1912 m., po Pirmojo Balkanų karo, miestas atiteko Bulgarijai.
Dominykas Vaitiekūnas
Biografija
2006 m. įstojo į specialų Vlado Bagdono ir Vytauto Kernagio surinktą aktorių – renginių vedėjų kursą Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. 2012 m. baigęs studijas ėmė dirbti pagal specialybę – iki šiol dalyvauja įvairiuose scenos menų pastatymuose.
Vaidino Klaipėdos Valstybinio Muzikinio teatro ir Kauno Valstybinio Muzikinio teatro spektakliuose, A. Giniočio, A. Cholinos, K. Jakšto, E. Jaro ir kitų režisierių darbuose. Siekdamas tapti profesionaliu miuziklo žanro atlikėju, ėmė aktyviai gilintis į miuziklo atlikimo subtilumus, tobulino profesinius scenos judesio ir šokio įgūdžius Lietuvoje, o specialios miuziklinio dainavimo technikos mokytis nuo 2017 metų vyko į Jungtinę Karalystę pas prof. Derek Barnes.
Devyneris metus kūrė ir dainavo grupėje „Liūdni slibinai“. Grupė išleido 4 autorinius muzikos albumus, sukūrė keletą muzikinių programų, dalyvavo didžiuosiuose Lietuvos populiariosios muzikos festivaliuose, o 2012 metais buvo pripažinta geriausia muzikinė grupė Lietuvoje – laimėjo Muzikos Asociacijos „M.A.M.A“ apdovanojimą. 2017 metų atlikėjas kartu su Vilniaus miesto styginiu ansambliu „Mikroorkéstra“ pristatė ir pirmąją savo muzikinę pjesę-komediją „Muzikanto (iš)gyvenimo simfonija“ (meno vadovas – Martynas Levickis). Nuo 2018 m. rudens pasirinkęs Vitalijaus Špokaičio sceninį pseudonimą rengia muzikinio stendapo autorinius pasirodymus, 2019 m. pavasarį išleido albumą „Geras Žmogus“ ir kartu su ritmo grupe pristatė dviejų dalių programą „Geras Žmogus“.
Penkerius metus vedė TV projektą Lietuvos tūkstantmečio vaikai (LRT), informacinę laidą „Kultūros diena“ (LRT Plius), ir ne vieną dešimtį įvairaus žanro renginių – žiemos ir vasaros įmonių renginius (įmonės „Western Union“, „Danske Bank“, „Alma littera“ ir kt.). Ne kartą yra tapęs Lietuvos Respublikos prezidentūros, Lietuvos banko renginių vedėju, vedęs „Versli Lietuva“ organizuojamas ir kitas mokslo konferencijas.
Aleksisbadas
Aleksisbadas  – mažas kaimas ir mineralinių vandenų kurortas Vokietijoje, Harcgerodės savivaldybėje, Saksonijos-Anhalto srityje, Harco kalnų papėdėje, 304 metrų virš jūros lygio aukštyje. Kaime yra siaurojo geležinkelio stotis. 42 gyventojai.
Kaimas žinomas dėl savo mineralinių vandenų šaltinių. Aleksijaus šaltinis, prisotintas geležies, naudojamas geriamajam vandeniui, o Selke šaltinio vanduo naudojamas gydomosioms vonioms.
Istorija
Įkurtas 1810 m. grafo Aleksijaus, išpopuliarėjo XIX amžiaus pabaigoje.
Polekėlės apylinkė
Polekėlės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Spičių apylinkės ir dalies Kaneivaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Daugėlaičių apylinkės.
Imperatorius Juozapas I
Jozefas I Habsburgas (1678 m. liepos 26 d. Vienoje – 1711 m. balandžio 17 d. Vienoje) – 1705 – 1711 m. Habsburgų dinastijos Šventosios Romos imperijos imperatorius, Čekijos ir Vengrijos karalius (karūnuotas 1701 m.), Austrijos kunigaikštis.
Sėkmingai kovojo Ispanijos paveldėjimo kare (1701-1714 m.).
Šeima
1699 metais vedė Vilgelminą Braunšveig-Liuneburgietę (1673–1742). Pas juos gimė dvi dukterys:
Ižiniškių piliakalnis
Ižiniškių piliakalnis – piliakalnis (A374K1P) ir gyvenvietė (A374K2P) Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Ižiniškių kaimo, Šešuvies kairiajame krante. Pasiekiamas iš autostrados Klaipėda–Vilnius pervažiavus Šešuvį ir pasukus į dešinę keliuku, pavažiavus 1,4 km iki pirmos tolimesnės sodybos dešinėje, šiaurės vakaruose, piliakalnis yra už sodybos.
Piliakalnis
Piliakalnis, dar vadinamas Papilės kalnu, Guru, o jo pylimas Guruku, yra stačiašlaitė kalva, kurią iš pietryčių, pietų ir pietvakarių juosia Šešuvis ir jo daubos. Dalis kalno nuplauta upės. Šlaitai 7–9 m aukščio. Kalvos viršuje, šiauriniame krašte, buvęs pylimas nulygintas 1956 m. suformuojant 16x9 m dydžio aikštelę šokiams. Lyginant pylimą jame buvo rasta molio tinko, žmonių kaulų. Išliko trikampė apie 100 m² ploto, iki 3 m ilgio, 14 m pločio aikštelės dalis. Papilės kalno papėdėje iškastas 17 m pločio, 4 m gylio griovys, už jo lanku buvo supiltas apie 85 m ilgio ir 3–5 m aukščio pylimas. Už jo yra 5 ha ploto senovės gyvenvietės liekanų.
Istorija
Archeologas Gintautas Zabiela spėja, kad Papilės kalne XIV a. stovėjusi Pilėnų pilis.
Šiaurinė
Šiaurinė – ryškiausia Mažųjų Grįžulo Ratų žvaigždė (tiksliau, trijų žvaigždžių sistema), esanti arčiausiai šiaurinio dangaus poliaus (nutolusi per 45'). Geltona. Matoma visame Šiaurės pusrutulyje ištisus metus.
Navigacinė žvaigždė, jos aukštis virš horizonto laipsniais rodo vietos geografinę platumą. Pagal Šiaurinę galima rasti šiaurės kryptį. Ji randama, apie 5 kartus pratęsus dvi kraštines Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždes (β Umi ir α Umi).
Didžiausia šios sistemos žvaigždė (Šiaurinė A) yra milžinė cefeidė. Jos šviesumas keičiasi 3,97 paros periodu, kuris kasmet pailgėja maždaug aštuoniomis sekundėmis. Šios žvaigždės šviesumas pamažu didėja: manoma, kad ji dabar daugiau kaip dvigubai ryškesnė nei kai ją stebėjo Ptolemėjus. Ryškumo svyravimų apimtis mažėja (nuo 1900 m. iki dabar svyravimai susilpnėjo nuo 8 % iki 2 %). Ši milžinė nelabai ryški tik todėl, kad yra gana toli.
Didžioji žvaigždė turi labai arti skriejantį mažą palydovą Šiaurinę Ab ir daug toliau esančią Šiaurinę B (stebėtą jau Viljamo Heršelio 1780 metais). Abu šie palydovai yra geltonosios nykštukės.
Kituose kataloguose Šiaurinė dar žymima 1 UMi, HD 8890 arba HR 424.
Kadangi Šiaurinė žvaigždė danguje turi pastovią vietą, ji vadinama Vinimi. Šiaurinę žvaigždę lietuviai dar vadino Marių žvaigžde arba Jūreivių žvaigžde, Jūra-žvaigžde, nes pagal ją orientavosi žvejai ir jūrininkai. Manoma, jog ši žvaigždė buvo žinoma ir pirmykščiam žmogui. Visos Europos ir Azijos tautos ją laikė dangaus centru. Tai, kad apie Šiaurinę žvaigždę sukasi Mažieji ir Didieji Grįžulo Ratai, sudarė pagrindą gausiems mitams ir legendoms. Kartais Šiaurinę žvaigždę slavai vadindavo Kuolu, aplink kurį vaikščioja arklys.
Pietų pusrutulyje tokios ryškios „Pietinės“ žvaigždės nėra.
Čiuteikiai
Čiuteikiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 4 km iki Batakių.
Ugandos vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|23px Proporcijos: 2:3]]
Ugandos vėliava įteisinta 1962 m. spalio 9 d. – tą dieną, kai Ugandai buvo suteikta nepriklausomybė nuo Jungtinės Karalystės. Ugandos vėliava susideda iš šesių vienodo pločio horizontalių juostų iš viršaus į apačią išsidėsčiusių tokia tvarka: juoda, geltona, raudona, juoda, geltona, raudona. Vėliavos viduryje yra baltas skritulys, kuriame pavaizduotas nacionalinis Ugandos simbolis – pilkakuodė gervė. Trys vėliavos spalvos simbolizuoja Afrikos žmonės (juoda), Afrikos saulę (geltona) ir Afrikos vienybę (raudona yra kraujo, jungiančio visus afrikiečius, spalva). Gervė garsi savo kilminga prigimtimi. Be to ji buvo Ugandos kareivių karinis simbolis valdant britams. Ugandos vėliavą sukūrė tuometinis Ugandos teisingumo ministras Grace Ibingira. Ugandos vėliavos spalvos paveldėtos iš Ugandos Liaudies Kongreso partijos spalvų.
Borisas Bruckus
Borisas Bruckus (1874 m. spalio 3 d. Palangoje, Rusijos imperija – 1938 m. gruodžio 7 d. Jeruzalėje, Britų Palestina) – ekonomistas, statistikas, agronomas, publicistas, tarpukario Lietuvos politiko Juliaus Bruckaus brolis.
Biografija
Gimė 1874 m. spalio 3 d. Palangoje. 1891 m. aukso medaliu baigė gimnaziją Maskvoje. 1892 m. įstojo į Varšuvos universiteto medicinos fakultetą. Po trečio kurso perėjo mokytis agronomijos į Pulavų žemės ūkio institutą, kurį baigė 1898 metais. 1898–1908 m. rinko ir spausdino įvairius statistinius leidinius apie žydų gyvenimą vakarų Rusijos imperijos gubernijose. 1908 m. pradėjo dėstyti Sankt Peterburgo žemės ūkio institute. Rašė įvairius straipsnius apie Rusijos imperijos žemės ūkį, rinko ir spausdino statistinius duomenis.
Po revoliucijos Rusijoje, 1922 m. emigravo į Vokietiją, kur dėstė žemės ūkio institute Berlyne bei dėstydavo paskaitas žydų universitete Vilniuje. Hitleriui paėmus valdžią Vokietijoje, 1932 m. išvyko gyventi į Paryžių, o 1936 m. – į Jeruzalę. Čia jis pradėjo profesoriauti Hebrajų universitete. Savo mokslo darbuose daugiausia nagrinėjo žemės ūkio ekonomikos problemas, nemažai darbų skyrė sovietų ekonomikos analizei, įrodinėjo socialistinės planinės ekonomikos neefektyvumą.
Dojlidų tvenkiniai
Dojlidų tvenkiniai – dirbtiniai tvenkiniai, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Balstogės mieste. Tvenkiniai susidarė 1962 m. užtvenkus Bialos upę.
Gyvūnija
Tvenkiniuose gyvena apie 200 skirtingų paukščių rūšių iš kurių rečiausios didysis baltasis garnys, mažasis baltasis garnys, kormoranas, juodakaklis naras, urvinė antis, nuodėgulė, pelikanai, raudonkojis sakalas, terekija, gyvatėdis, kilnusis erelis, didysis poliarinis kiras, tripirštis kiras ir t. t. Taip pat dėl gana pelkėtų ir seklių vietų tvenkiniuose gausu skirtingų varliagyvių rūšių iš kurių rečiausios raudonpilvė kūmutė, pilkoji rupūžė, žalioji rupūžė, nendrinė rupūžė, tikrosios medvarlės, paprastasis tritonas, skiauterėtasis tritonas bei beuodegiai varliagyviai.
thumb|center|800px|Tvenkinių panorama
Miškinis storgalvis
Miškinis storgalvis (Ochlodes sylvanus) – hesperijų (Hesperiidae) šeimos drugys.
Lytinis dimorfizmas ryškus. Patino priekinis sparnas su juoda androkoninių žvynų juosta. Panašus į gelsvažalį storgalvį (Hesperia comma), bet sparnų apačia be baltų dėmių.
Skraido birželio - liepos mėnesiais pamiškių pievose, paupiuose, paežerėse, parkuose, žmonių gyvenamojoje aplinkoje. Dažnai matomas tupintis ant aviečių lapų.
Kiaušinėlius po vieną deda ant mitybinių augalų. Žiemoja vikšrai.
Paplitimas: Palearktika.
Literatūra
Lietuvos dieniniai drugiai, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004, ISBN 9955-575-41-7, p. 76
Nuorodos
Macrogamta: Miškinis storgalvis - Ochlodes sylvanus
Juvencijus Lapė
Juvencijus Lapė (1925 m. rugsėjo 13 d. Degėsiuose, Užpalių valsčius – 2011 m. birželio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos psichologas, pedagogas, socialinių mokslų daktaras.
Rüştü Reçber
Riuštu Rečberas (g. 1973 m. gegužės 10 d.) – buvęs futbolininkas, Turkijos rinktinės vartininkas.
Juvencijus Lapė
Biografija
Baigęs Kauno 9-osios vidurinės mokyklos septynias klases, įstojo į Kauno mokytojų seminariją, kurią baigė 1946 m., kartu įgijo bendrąjį vidurinį išsilavinimą. 1946–1947 m. studijavo psichologiją Vilniaus universitete, 1947–1953 m. pedagogiką ir psichologiją – Vilniaus pedagoginiame institute. Studijuodamas dirbo Vilniaus kurčiųjų internatinėje mokykloje, Mokyklų mokslinių tyrimų institute Vilniuje, Klaipėdos srities švietimo inspektoriumi.
Rüştü Reçber
žaidžia nuo 1993 m. Su rinktine dalyvavo 2002 m. pasaulio futbolo čempionate, kur pasiekė 3 vietą. Po čempionato vartininku susidomėjo tokie klubai kaip Arsenal FC, Manchester United, FC Barcelona. Rustu į pastarąjį klubą perėjo 2003 m. tačiau dėl traumos žaidė prastai ir nepasitenkinęs atsarginio vartininko vieta, grįžo atgal į Turkiją.
Juvencijus Lapė
Biografija
1951 m. Rusnės kurčiųjų ir nebyliųjų internatinės mokyklos steigimo iniciatorius, 1951–1952 m. jos, 1952–1953 m. Varnių vidurinės mokyklos direktorius. 1953–1958 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas. 1958 m. vienas Lietuvos psichologų draugijos steigėjų. 1962 m. pedagogikos mokslų kandidatas. 1962–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1971 m. vienas Psichologijos katedros steigimo iniciatorių, 1975–1986 m. jos vedėjas, 1966 m. docentas. 1990–1999 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1990–1999 m. Psichologijos katedros vedėjas ir Socialinių mokslų fakulteto dekanas. 1999–2002 m. Lietuvos teisės universiteto dėstytojas.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos kryptys – bendroji, asmenybės, darbo, inžinerinė, eksperimentinė, teisės psichologija, pažinimo proceso, suvokimo tyrimai.
Rüştü Reçber
2008 m. liepos 26 d. paskelbė, kad baigia karjerą nacionalinėje rinktinėje.
Luara
Luara – ilgiausia Prancūzijos upė.
Didžiausi Luaros intakai: Aljė (Allier), Šeras (Cher), Vienas (Vienne), Sartas (Sarthe).
Upė laivuojama nuo Roano (Roanne); iki Orleano (Orlean) laivai plaukia daugiausia aplenkiamaisiais laivybos kanalais. Iki Nanto (Nantes) (nuo jūros) plaukia jūrų laivai (vandens lygį pakelia jūros potvyniai). Laivybos kanalai jungia Luarą su Sena (Seine), Sona (Saone).
Didžiausi Luaros pakrančių miestai: Roanas (Roanne), Neveras (Nevers), Orleanas (Orlean), Tūras (Tours), Nantas (Nantes). Luaros slėnyje daug XV – XVI a. gotikos ir renesanso pilių.
Linkolnas (Anglija)
Linkolnas – miestas vidurio rytų Anglijoje; grafystės centras. Geležinkelio stotis. Miesto įžymybė yra XI a. katedra. Veikia kolegija, Linkolno universitetas
Bučeliai
Bučeliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Obelių. Nuo Bučelių matyti laukuose auganti saugoma Mataučiznos guoba.
Silkaimis
Silkaimis arba Veselovka (, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Веселовка ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Silikaims prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Labguvos rajono, vėliau Polesko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Polesko rajono, nuo 1947 m. liepos 25 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Dobrino apylinkės kaimas.
FK Naujieji Verkiai
Vilniaus „Naujieji Verkiai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Naujųjų Verkių (Vilnius).