cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilniaus apskritis (1795–1915)
Gyventojai
1897 m. surašymo duomenimis apskrityje gyveno 363,3 tūkst. gyventojų, iš kurių 25,8 % užsirašė gudais, 21,3 % – žydais, 20,9 % – lietuviais, 20,1 % – lenkais, 10,4 % – rusais, 0,8 % – vokiečiais, 0,2 % – totoriais, 0,2 % – ukrainiečiais, 0,1 % – latviais ir kitais.
Administracinis suskirstymas
Beveik visa apskritis buvo dabartinės Lietuvos teritorijoje, tačiau apėmė ir Gudijos pakraščius. Į apskritį pateko beveik visas dabartinis Vilniaus rajonas, didžioji dalis Molėtų, Šalčininkų, Širvintų rajonų, Švenčionių rajono pakraštys.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
1989–1990 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Finalo rungtynės
--
Skauradai (Širvintos)
Skauradai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Alionių I.
Klyksmo karalienės
„Klyksmo karalienės“  – amerikiečių siaubo komedijos televizijos serialas, kurio autoriai ir prodiuseriai yra Ryan Murphy, Ian Brennan ir Brad Falchuk.
2020 m. paskelbta, kad pradėtas kurti trečiasis serialo sezonas.
Leoš Janáček
Jaunystė ir mokslai
Leošas Janačekas gimė 1854 m. liepos 3 d. Hukvaldžio (Hochvaldo) kaime, Lašsko regione šiaurinėje Moravijoje, tuometinėje Austrijos imperijoje (vėliau Austrijos-Vengrijos imperija). Jis buvo pakrikštytas Leo ir Eugenijaus vardais. Antrojo vardo čekai paprastai nenaudojo. Kurį laiką, 1870-aisiais kompozitorius buvo žinomas labiau slavišku Levo vardu, o vardo formą Leošas jis pradėjo naudoti po 1880 m. Oficialiuose dokumentuose išliko krikšto Leo vardas. Leošas gimė Jiržio ir Amelijos Janačekų daugiavaikėje šeimoje. Kai jis gimė šeima jau turėjo šešis vaikus (viso susilaukė keturiolikos). Jo tėvas buvo nepasiturintis kaimo mokytojas ir bažnyčios vargonininkas. Su muzika Leošas susipažino bažnyčioje, kur jį tėvas vesdavosi kartu su seserimi dainuoti. Kai jam buvo vienuolika, tėvas organizavo, kad jis būtų priimtas mokytis į augustiniečių Karalienės vienuolyną Brno. Vienuolyne buvo choro mokykla ir jame priimami nepasiturinčių tėvų vaikai. Vienuolyno mokyklos vadovu buvo tuomet geriausias kompozitorius Moravijoje − Pavelas Križkovskis. Leošas atvyko į vienuolyną 1865 m. rudenį, jis jau tuomet mokėjo groti pianinu ir smuiku. Jo tėvas mirė 1866 m. ir Leošo finansavimą perėmė dėdė, dvasininkas Janas Janačekas. Vienuolyne Leošas praktikavosi groti vargonais ir baigęs mokytojų kursus 1872 m. pradėjo dirbti mokytoju mokykloje prie Mokytojų instituto Brno bei chorvedžiu vietoj P. Križkovskio Senajame Brno vienuolyne. Už abu darbus jam nebuvo mokamas atlyginimas. Vienuolyne Leošas pavalgydavo ir gaudavo smulkių pajamų už patarnavimus bei privačias pamokas.
Kūrybinė Leošo muzikinė veikla prasidėjo 1873 m., kai jis kovo 1 d. buvo paskirtas vadovauti „Svatopluk“ klubo chorui. Jis jame dirbo iki 1874 m. vasaros. Sudalyvavo keturiuose koncertuose Brno ir keturiuose miesto apylinkėse. Šiuo laikotarpiu datuojamos pirmosios L. Janačeko kompozicijos. 1874 m. L. Janačekas persikėlė mokytis į Prahos vargonininkų mokyklą. Kaip pažengusiam, jam buvo leista pradėti mokytis antrųjų metų kurse. Jis tuo metu gyveno labai skurdžiai, neturėjo pinigų net išsinuomoti pianinui, savarankiškai mokėsi estetikos ir muzikos istorijos. 1875 m. paramos koncerto metu jis pamatė Bedrichą Smetaną, tuo metu jau apkurtusį kompozitorių. Savo prisiminimuose L. Jančekas rašė: „Mano atsiminimai apie Smetaną yra kaip vaiko, įsivaizduojančio dievą: debesyse.“ Prahoje L. Janačekas pradėjo literatūrinę veiklą. Po šešių mėnesių nuo įstojimo į mokyklą jis publikavo kritišką atsiliepimą žurnale Cecilie apie mokyklos vadovo Františeko Zdeneko Skuherskio (1830−1892) diriguotą mišių atlikimą. Jis buvo paprašytas palikti mokyklą ir atgal priimtas po Velykų atostogų užtarus draugams. L. Janačekas baigė Prahos vargonininkų mokyklą 1875 m. liepą, dvejų metų kursą išėjęs per 1 metus. Jis buvo įvertintas aukščiausiais pažymiais, išskyrus grojimo pagal boso partiją discipliną.
Moravijos kompozitorius
1885 m. L. Janačekas paruošė „Keturis vyriškų balsų chorus“ − keturias originalias dainas folk muzikos dvasioje. Kompozitorius maždaug tuo metu labai susidomėjo Moravijos folklorinėmis dainomis. Jis važinėjo po apylinkes užrašinėdamas liaudies kūrybą, daugiau nei dešimt metų bendradarbiavo su lingvistu, folkloristu Františeku Bartošu. Kartu jie paruošė folklorinių dainų rinkinius „Puokštė“ (Kytice, 1899) ir „Moravijos liaudies dainos“ (Národní písně moravské, 1901). Pastarajam rinkiniui L. Janačekas parašė šimto puslapių įvadą, kuriame pateikė savo folklorinių dainų analizę. L. Janačekas rašė savas muzikos ir vokalo adaptacijas pagal liaudies dainas. 1887 m. kompozitorius sukūrė pirmąją savo operą „Šarka“ (Šárka), paremtą čekų legenda apie ankstyvaisiais viduramžiai s tariamai vykusį karą tarp moterų ir vyrų. Libretui buvo panaudota menkai žinomo poeto Julius Zeyer poema, L. Janačeko perskaityta žurnale. Susisiekęs su Julius Zeyer, Leošas negavo jo leidimo naudoti tekstą libretui, atitinkamai, negalėjo organizuoti operos pastatymo. Šios operos rankraštį kompozitorius buvo užmetęs ir atrado tik 1918 m. Su jo pataisymais „Šarkos“ premjera įvyko 1925 m. Brno. Tai labai retai atliekama opera, pirmasis jos įrašas padarytas tik XXI a. pradžioje.
1906−1907 m. L. Janačekas sukūrė kulminacines savo chorinės kūrybos dainas: „Kantorius Halfaras“, „Maryčka Magdonova“ ir „70 000“. 1908 m. pradėjo operą „Pono Broučeko kelionė į Mėnulį“ pagal čekų satyrinį romaną. Kompozitorius turėjo daug problemų su jos libretu, kurį pats parašė ir darbą apleido. Iki Pirmojo pasaulinio karo L. Janačekas buvo gerai žinomas ir gerbiamas Brno kompozitorius ir prestižinės mokyklos vadovas, tačiau jo muzika praktiškai nebuvo atliekama kitur. Smetanos choro draugijos choras atliko vieną L. Janačeko dainą 1905 m. vasarą Spa Belgijoje ir tai buvo pirmas kartas, kai kompozitoriaus kūryba nuskambėjo užsienyje. Moravijos mokytojų choro draugijos choristai atlikdavo L. Janačeko kūrinių gastrolių metu. Kompozitorius tuo metu jau tapo pasiturinčiu, 1910 m. kartu su žmona persikraustė į naują namą, pastatytą prie naujo Vargonininkų mokyklos pastato Brno. Pati mokykla, vadovaujama L. Janačeko, plėtėsi. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniui karui L. Janačekas palaikė Rusijos imperijos pusę. Jis pradėjo kurti rapsodiją „Tarasas Bulba“ pagal N. Gogolio romaną, kurį įsivaizdavo išreiškiantį slavų pergalę ir turintį sąsajų su esama politine situacija: germaniškų imperijų (Vokietijos ir Austro-Vengrijos) susidūrimu su slaviškąja (Rusijos). Iš tikro, N. Gogolio romane aprašoma kazokų kova su lenkais, t. y. slavų su slavais. 2015 m. „Rusiškas ratelis“ Brno buvo uždraustas, policija iškratė L. Janačeko namus, bet kompozitorius didesnio persekiojimo nepatyrė.
Vėlyvieji metai, išgarsėjimas
Tarptautinis L. Janačeko žinomumas augo, „Universal Edition“ publikavo kiekvieną jo operą. 1924 m. „Jenufa“ pastatyta Berlyno ir Niujorko Metropoliteno operos teatruose. 70-ojo gimtadienio proga Masariko universitetas Brno suteikė jam garbės daktaro laipsnį, Maksas Brodas publikavo pirmąją biografiją. 1926 m. pavasarį L. Janačekas parašė didžiausią savo orkestrinį kūrinį „Sinfonietta“, kuri sulaukė triumfu virtusio atlikimo. Tais pat metais L. Janačekas lankėsi Anglijoje savo kūrybos koncerte ir pakvietus žinomai rašytojai apie muziką Rozai Niumarč. 1927 m. L. Janačekas priimtas į Prūsijos meno akademijos narius kartu su A. Šionbergu ir P. Hindermitu. 1927 m. gruodį Brno įvyko „Glagolitinių mišių“ premjera ir kompozitorius pradėjo darbą ties opera „Iš mirusiųjų namų“ (Z mrtvého domu), pagal F. Dostojevskio romaną. Vasaros laikmečiui L. Janačekas turėjo sodybą gimtajame Hukvaldžio kaime, kur prie jo prisijungė Kamila su savo sūnumi ir vyru. Pasivaikščiojimo metu po apylinkes Leošas persišaldė. Jis buvo nugabentas į artimiausią Ostravos miestą, kur mirė 1928 m. rugpjūčio 12 d. nuo pneumonijos. Buvo palaidotas Brno centrinėse kapinėse. Jo žmona Zdenka gyveno 10 metų ilgiau ir parašė savo ir kompozitoriaus gyvenimo memuarus. Pasak jos, Leošas nebuvo tikintis ir jam niekuomet religija nerūpėjo. Istorijoje L. Janačekas vadinamas „nacionalistiniu“ kompozitoriumi. Melodiškai ir ritmiškai L. Janačeko muzika buvo artima rytinės Moravijos, Vengrijos, Slovakijos, Rumunijos liaudies dainoms ir šia prasme jis buvo labiau artimesnis Belai Bartokui, nei Bohemijos kompozitoriams A. Dvoržakui ir B. Smetanai.
Mozyriaus Chutaro valsčius
Mozyriaus Chutaro valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Chutaras prie Mozyriaus.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, tačiau buvo gana greitai panaikintas.
International Airlines Group
International Consolidated Airlines Group, S.A. – holdingo bendrovė, įsikūrusi Londone. Trečia pagal dydį Europos oro linijų bendrovė buvo įsteigta 2010 m., kai susijungė „British Airways“ ir „Iberia“ įmonės. Bendros britų ir ispanų oro linijos turėtų tapti ypač stambiu rinkos žaidėjų konkurencinėje kovose su „Air France-KLM“ ir „Deutsche Lufthansa“.
Pelundas
Pelundas – vakarinės Bisau Gvinėjos miestas, Kašeu regione.
Istorija
2008 m. mieste gyveno 2,3 tūkst. žmonių.
Mansoa
Mansoa – centrinės Bisau Gvinėjos miestas, Ojo regione, prie Mansoa upės. Įsikūręs mansoankų arba kunančių genties teritorijoje, 2008 m. mieste gyveno 7,3 tūkst. žmonių. Gyventojai kalba sua šnekta.
Istorija
XIX a. portugalai Brajos ir Mansoa upių santakoje įrengė nesaugų prekybos postą, o ilgainiui išaugo miestelis.
1897 m. ir 1902 m. portugalai vykdė karinius veiksmus, vertė mokėti mokesčius, tačiau čiabuviai pasipriešino. 1913 m. kovo ir liepos mėn. portugalų okupantai buvo nugalėti balantų dviejose kautynėse, tačiau trečiajame mūšyje balantai buvo sutriuškinti. Nugalėję portugalai siekė įsitvirtinti regione, tad 1913 m. liepą įkūrė nuolatinį karinį postą.
Toro Rosso STR5
Toro Rosso STR5 – Formulės 1 automobilis 2010 m. sezone naudojamas Scuderia Toro Rosso komandos. Automobilį vairuos šveicaras Sebastienas Buemi ir ispanas Jaime Alguersuari.
Ilija (Vileika)
Ìlija  – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 37 km į šiaurės rytus nuo Vileikos.
Istorija
XIX a. miestelis buvo Vileikos apskrityje, čia veikė bažnyčia, sinagoga, mokykla. XX a. tarpukariu Ilijos valsčiaus centras.
Davyd Haradoko valsčius
Davyd Haradoko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Davyd Haradokas.
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo. 1919 m. rugpjūčio 14 d. Davyd Haradokas buvo išbrauktas iš valsčiaus sudėties. Iki 1924 m. valsčius panaikintas, tikriausiai prijungiant prie Berezovės valsčiaus.
Skryhalavo valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, tačiau buvo gana greitai panaikintas.
Macikų dvaras
Macikų dvaras – dvaras Macikuose, Jonaičių seniūnijoje, apie 3 km į rytus nuo Šilutės, Šyšos kairiajame krante.
Išlikę dvaro rūmai, gyvenamieji namai, arklidės, tvarto griuvėsiai, rūsiai.
Istorija
1663 m. Verdainės kunigas čia perėmė nemažą, apie devynių ūbų dydžio, žemės sklypą (Prūsijoje tuo metu 1 ūbas prilygo maždaug 7,5 ha). Tai ir buvo Macikų dvaro užuomazga.
Vėliau Macikų dvaras priklausė turtingam Šilutės krašto žemvaldžiui, vokiečių riterių palikuoniui, grafui Macikui. Napoleonmečiu Macikų grafai rėmė prancūzus, todėl Prūsijos valdžia po karo dvarą konfiskavo ir paliko tik mažą Hermannlöhlen palivarką (dab. Armalėnai). Jame 1904 m. gimė Eduardas Macikas (Eduard Matzick) – būsimas Vokietijos aktorius, režisierius ir dailininkas, Berlyne išgarsėjusios portretavimo studijos steigėjas. Viešėdamas gimtuosiuose kraštuose, jis susitikdavo su kita Macikuose gimusia asmenybe – rašytoju ir dramaturgu Hermanu Zudermanu (Hermann Sudermann), kuris ten lankydavo savo motiną.
Hermanas Zudermanas (1857–1928 m.) gimė Macikų dvaro bravoro aludario šeimoje. Gyveno jie išsinuomotame bravoro priestate. Hermano tėvas Johanas Zudermanas (Johann Sudermann) pradžioje dirbo dvaro bravore, aludarių meistru, o vėliau atkakliu darbu susitaupė pinigų ir pasistatė nuosavą alaus gamyklėlę. Iš Hermano Zudermano atsiminimų: „Į kairę nuo už vartų einančio kelio stovėjo bravoras – ne koks nors didelis gamyklos rūmas su salyklo bokštais ir apledėjusiais skliautais, ne! – tik menkas lauko akmenų pastatas. Prie jo buvo du priestatai, kurių viename aš gimiau. Mano tėvas dvare gyveno kaip nuomininkas, bet savo nepailstamo darbo, rūpestingumo ir taupumo dėka sugebėjo sukaupti tiek pinigų, kad nusipirko žemės ir joje pasistatė nuosavą bravorą“.
XX a. Macikų dvarą valdė Rudolfas Nickelis. Jis įveisė elitinių olandiškų galvijų bandą.
Po Klaipėdos krašto prijungimo prie Lietuvos, 1924 m. dalį Macikų dvaro pastatų nupirko Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija ir pritaikė juos 7-ojo pėstininkų pulko 2-ojo bataliono kareivinėms. 1939 m. kovą Klaipėdos kraštą užėmę naciai, jose įrengė koncentracijos stovyklą. Iki karo Macikų lageryje buvo „perauklėjami“ lietuvininkai, karo metu – kalinami karo belaisviai. Rusų okupantai toje stovykloje kalino karo belaisvius vokiečius, o vėliau – politinius kalinius. Tai buvo vienas didžiausių lagerių Lietuvoje. Jame mirė muziejininkas ir poetas Pranas Genys. Po 1955 m. buvusiame dvare veikė psichikos ligonių prieglauda.
Atgimimo metais buvusioje koncentracijos stovykloje genocido aukoms pastatytas kryžius. Gimtasis rašytojo Hermano Zudermano namas pažymėtas memorialine lenta. H. Zudermanas rašė vokiškai, tačiau savo kūriniuose daug vietos skyrė lietuvininkų gyvenimui. Macikų dvaro gyvename name buvo įsteigtas Hermano Zudermano memorialinis muziejus, tačiau 2016 m. jį uždarė.
Beisbolas olimpinėse žaidynėse
Beisbolo varžybos vasaros olimpinėse žaidynėse pirmą kartą vyko dar 1912 m. kaip demonstracinė sporto šaka, bet į oficialią žaidynių programą beisbolas įtrauktas tik nuo 1992 m. Barselonos žaidynių. Tradiciškai olimpiadoje vyksta tik vyrų varžybos (moterys varžosi sofbtolo rungtyse). Tradiciškai varžybas dominuoja JAV, Kubos ir Rytų Azijos šalys.
Linas Kvedaravičius
Išsilavinimas ir darbas
1972–1985 m. mokėsi Vilniaus 40-ojoje vidurinėje mokykloje (dabartinė Vilniaus Minties gimnazija). 1990–1993 m. dirbo UAB „Herkus“ direktoriaus pavaduotoju. 1995–1999 m. studijavo teisės specialybę Lietuvos teisės universitete. 2004–2010 m. dirbo Šarūno Marčiulionio krepšinio akademijos direktoriaus pavaduotoju bei tuo pačiu metu ėjo direktoriaus pareigas UAB „Eat & viešbutis „Šarūnas““. 2010–2015 m. UAB „PHARMACELS CORPORATION“ direktorius. 2011 m. buvo Vilniaus miesto pasirengimo Europos krepšinio čempionatui darbo grupės narys. 2015 m. išrinktas į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą, eina miesto vicemero pareigas.
Politinė veikla
Nuo 2011 iki 2018 m. buvo Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. Jis buvo partijos tarybos narys bei partijos Vilniaus miesto skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2016 m. Vilniaus miesto tarybos opozicija bandė iškelti interpeliaciją, tačiau interpeliacija žlugo.
Stanislovas Bžostovskis
Stanislovas Bžostovskis (1733 m. kovo 2 d., Volkolata, Ašmenos pavietas, Vilniaus vaivadija, LDK – 1769 m. balandžio 8 d., Rubeževičiai) – ATR valstybinis veikėjas, Lenkijos armijos pulkininkas, Ldk didžiosios buožės pulko šefas, Livonijos vaivada (nuo 1767), Bistryčios, Radoškonių, Slavgorodo, seniūnas, Radomo konfederacijos maršalka.
Biografija
Žymios bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Strzemię“ savininkas. Lietuvos didžiojo raštininko Juozapo Bžostovskio sūnus.
Keletą kartų buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimą: 1754 ir 1760 metais nuo Ašmenos pavieto, 1761 metais - nuo Pinsko pavieto ir 1762 metais - nuo Breslaujos pavieto.
Buvo Piatigorsko pulko pulkininku.
1767 metais buvo išrinktas Radomo konfederafijos maršalka.
Baro konfederacijos metu 1768 metais perėjo į Rusijos pusę.
Už ištikimą tarnybą apdovanotas Baltojo erelio ir Švento Stanislovo ordinais ir dviem Rusijos imperijos aukštais apdovanojimais.
Bernardo Silva
Bernardas Silva (, g. 1994 m. rugpjūčio 10 d. Lisabonoje) – portugalų futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje Premier League klube Manchester City FC bei Portugalijos rinktinėje.
Tarptautinė karjera
2013 m., UEFA Europos iki 19 m. čempionate atstovavo Portugalijos rinktinę. 2015 m. kovo 31 d. debiutavo Portugalijos rinktinėje, draugiškose rungtynėse, prieš Žaliojo Kyšulio rinktinę.
2015 m. birželio 27 d., UEFA Europos iki 21 m. čempionate, atstovaujant Portugalijos U-21, pelnė savo pirmąjį įvartį rungtynėse prieš Vokietijos bendraamžius.
2017 m. FIFA konfederacijų taurės metu, žaidžiant prieš Naujosios Zelandijos rinktinę, 37-tą rungtynių minutę, pelnė įvartį.
2019 m. lapkričio 14 d. pelnė įvartį į Lietuvos rinktinės vartus. Portugalijoje vykusiose rungtynėse dominavo šeimininkai, kurie nugalėjo rezultatu 6-0. Po Bernardo smūgio rezultatas tapo 5-0.
Pageležių–Bareišių miškai
Pageležių-Bareišių miškai – miškai vidurio Lietuvoje, Jonavos rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Jonavos, tuoj į pietus nuo Panoterių. Priklauso Jonavos miškų urėdijos Pageležių, Jonavos ir Ąžuolynės girininkijoms. Apima 72 km² plotą. Masyvą sudaro Pageležių, Bareišių, Pupkulių, Tabalų, Markutiškių, Patrakių, Karčių miškai.
Paviršius lygus, vietomis supelkėjęs. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję, velėniniai jauriniai silpnai sujaurėję smėliai, velėniniai jauriniai glėjiški ir velėniniai glėjiški sujaurėję priesmėliai. Yra keturi ežerėliai (Ilgajis, Baltas, Juodas ir kt.), keletas raistų ir durpynų (Pageležių, Tabalų, Paąžuolynės, Aklojo Ežero-Samaninės, Ilgajo, Rizgonių). Pietvakariuose masyvas siekia Šventąją, šiaurėje teka jos intakas Geležė, pietuose – Šakė. Rytine puse teka Neries intakas Lokys (su Notera ir Smala).
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 28 % medynų, pusamžiai medžiai 36 %, pribręstantys 14 %, brandūs 4 %.
Pageležių-Bareišių miškuose gyvena lapės, kiškiai, usūriniai šunys, opšrūs, voverės, kiaunės, bebrai, ūdros, ondatros, jerubės, slankos, plėšrieji, vandens paukščiai. Yra Tabalų vandens paukščių draustinis, Paąžuolynės botaninis-zoologinis draustinis.
Miškus ties viduriu kerta plentas bei geležinkelio atšaka į Rizgonis. Pageležių miške stūkso Dubių piliakalnis. Pageležių-Bareišių miškuose esančios gyvenvietės: Aklasis Ežeras, Kaušanka, Ilgabradai, Markutiškiai, Pupkuliai, Tabala, Rizgonys, Karčiai, Ąžuolynė, Kryžiauka, Pūstelninkai, Jakimauka, Makštava, Stoškai, Pasiekai, Makaronka.
Bistryčios valsčius
Bistryčios valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos ir šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Bistryčia. Apėmė dabartines Baltarusijos teritorijas prie Neries upės, taip pat dalį Lietuvos žemių (dabartinių Buivydžių, Magūnų seniūnijų dalys).
Istorija
Valsčius susikūrė Bistryčios seniūnijos, minimos nuo XVI a., pagrindu. Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Panaikintas 1927 m. balandžio 1 d., teritorija prijungta prie Varnionių valsčiaus, Nemenčinės valsčiaus ir Mickūnų valsčiaus.
Skauroniškiai
Skauroniškiai – buvęs kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dubingių.
Sonakas
Sonakas – šiaurinės Bisau Gvinėjos miestas, Gabu regione.
Istorija
2008 m. mieste gyveno 2,3 tūkst. žmonių.
Skeiriai
Skeiriais vadinami kaimai Rokiškio rajone:
Chatyničai
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Pinsko apskrities Chatyničų valsčiaus centras.
Lotus T127
Lotus T127 – Formulės 1 automobilis, kurį 2010 m. sezone naudoja Formulės 1 naujokė Lotus ekipa. Automobilį vairuoja italas Jarno Trulli ir suomis Heikki Kovalainenas.
Serbijos ekonomika
Svarbiausios Serbijos pramonės šakos yra automobilių gamyba, metalo apdorojimas, baldų gamyba, maisto gamyba ir perdirbimas, mašinų ir mechanizmų gamyba, chemijos pramonė, padangų gamyba, tekstilės pramonė ir vaistų gamyba. Svarbiausi pramonės eksporto produktai yra automobiliai, geležis ir plienas, guma, drabužiai, kviečiai, vaisiai ir daržovės, spalvotieji metalai, elektros prietaisai, metalo gaminiai, ginklai ir amunicija. Pagrindinės prekybos partnerės šalys yra Italija, Vokietija, Bosnija ir Hercegovina, Rusija ir Rumunija.
Belgradas – šalies sostinė ir ekonomikos centras. Jame įsikūrusios dauguma pagrindinių serbiškų bei tarptautinių kompanijų, kurios veikia šalyje. Belgrade yra įsikūręs Serbijos liaudies bankas ir Belgrado akcijų birža. Novi Sadas – antras pagal dydį Serbijos miestas bei svarbiausias ekonominis centras po Belgrado.
Istorinė apžvalga
XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje Serbijoje rinkos ekonomika po truputį ėmė keisti planinę ekonomiką. Serbijos ekonominė padėtis tuo metu buvo geresnė negu daugumos Rytų bloko valstybių, bet vėliau buvo smarkiai paveikta Jugoslavijos karų bei Jungtinių Tautų sankcijų ir prekybos embargo. XX a. paskutiniajame dešimtmetyje šalis patyrė didžiulį „protų nutekėjimą“. Po Slobodano Milaševičiaus nuvertimo iš prezidento posto 2000 m. Serbija galutinai perėjo į rinkos ekonomiką ir patyrė staigų ekonomikos augimą. Tuo laikotarpiu Serbijos ekonomika augo maždaug 4–5 % per metus, vidutinė alga padidėjo keturgubai, taip pat padidėjo ekonominės ir socialinės galimybės. 2009 m. pasaulinės ekonominės krizės metu Serbijos ekonomika smuko 3,1 %. Po to kelis metus jautėsi ekonominis sąstingis. Šalis prieškrizinį BVP pasiekė tik 2016 m.
Panevėžio senvagės tvenkinys
Panevėžio senvagės tvenkinys arba Senvagė – tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio miesto centre. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,38 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 44 m. Vakarinis krantas aukštas. 1939 m. supylus pylimą ir iškasus rytų pusėje naują Nevėžio upės vagą, vakarinėje pylimo pusėje likusi upės vaga tapo senvage. Tai buvo padaryta, kad potvynių vanduo neardytų kairiojo upės kranto. Keletą dešimtmečių senvagė nebuvo tvarkoma, apaugo žolėmis ir krūmais, užpelkėjo. Pagal 1972 m. ir 1981 m. parengtus projektus įrengtas Senvagės parkas ir suformuotas tvenkinys su 0,17 ha sala, sujungta tilteliais su vakariniu ir rytiniu krantais. Tvenkinio viduryje įrengtas 12 m aukščio fontanas. Parkas ir tvenkinys tapo labiausiai reprezentuojanti miestą vieta.
Serbijos ekonomika
Istorinė apžvalga
Nuo 2014 m. šalis derisi dėl įstojimo į Europos Sąjungą.
Ekonomikos augimas
2018 m. duomenimis, vidutinis Serbijos BVP metinis prieaugis per paskutinius penkerius metus buvo 2 %. BVP struktūra pagal sektorius: 67,9 % sudaro paslaugų sektorius, 26,1 % – pramonės ir 6,0 % – žemės ūkio.
Viešieji finansai
Nuo 2000 m. iki 2008 m. Serbijos valstybinės skolos santykis su BVP nukrito 140,1 procentinio taško. Kiek vėliau santykis vėl ėmė augti, kai valstybė ėmė kovoti su 2008 m. finansų krizės padariniais. 2018 m. valstybės skolos ir BVP santykis sustojo ties 53,8 %.
Nuo 2000 m. iki 2009 m. Serbijos oficialiosios tarptautinės atsargos smarkiai išaugo. Tuomet jos prilygo 10,6 milijardo eurų ir iki šiol liko to paties lygio.
Valiuta ir infliacija
thumb|right|250px|1000 Serbijos dinarų banknotas Serbijos valiuta yra Serbijos dinaras, kurio istorija siekia dar 1214 m.
Po Antrojo pasaulinio karo Jugoslavijai ir vėliau Serbijai buvo būdinga aukšta infliacija, ypač XX a. devintame ir dešimtame dešimtmečiuose. Tarp 1992 m. ir 1994 m. šalis išgyveno hiperinfliacijos periodą, kuris truko dvidešimt penkis mėnesius. 1993 m. mėnesio infliacija pasiekė stulbinančius 313 milijonų procentų. XXI a. pradžioje infliacijos lygis stabilizavosi. Per paskutinius porą metų Serbijoje buvo užfiksuotas palyginti nedidelis infliacijos lygis.
Prekyba su užsienio šalimis
thumb|250px|Grafinis Serbijos produktų eksporto atvaizdavimas thumb|250px|Fiat 500L – motorinės transporto priemonės yra pagrindinis Serbijos eksportas Serbija yra sudariusi nemažai sutarčių, kurios leidžia šaliai laisvai prekiauti su užsienio šalimis ir prekybos blokais.
2008 m. Serbija pasirašė laisvosios prekybos sutartį su Europos Sąjunga, ši sutartis leidžia eksportuoti visus šalyje pagamintus produktus be muitų ir kitų įmokų. Kai kuriems produktams (veršienai, cukrui ir vynui) metinės importo kvotos vis dar taikomos. Nuo 2016 m. Europos Sąjungos šalys buvo didžiausias Serbijos prekybos partneris. 64,3 % viso šalies eksporto sudaro eksportas į Europos Sąjungos šalis.
Serbija yra pasirašiusi Centrinės Europos laisvosios prekybos sutartį, kuri leidžia šaliai eksportuoti produktus be muitų į kaimynines šalis: Albaniją, Bosniją ir Hercegoviną, Kroatiją, Šiaurės Makedoniją, Moldaviją, Juodkalniją ir Kosovą. 2016 m. šios sutarties šalys narės buvo antras didžiausias Serbijos prekybos partneris.
Serbijos laisvosios prekybos sutartis su Rusija galioja nuo 2000 m. Kai kuriems produktams vis dar yra taikomos metinės kvotos. Laisvosios prekybos sutartis su Turkija buvo pasirašyta 2009 m. Prekyba su JAV yra vykdoma pagal Bendrąją lengvatų sistemą, kuri leidžia lengvatinėmis sąlygomis neapmokestinti maždaug 4 650 produktų.
Tiesioginės užsienio investicijos
Serbijos vyriausybės prioritetas yra tiesioginių užsienio investicijų pritraukimas. Kompanijoms, kurios yra pasiruošusios investuoti šalyje, yra siūlomos finansinės ir mokesčių lengvatos. Serbijoje pirmaujančios šalys investuotojos yra Vokietija, Italija, Jungtinės Valstijos, Kinija, Austrija, Čekijos Respublika ir Prancūzija. Didžioji tiesioginių užsienio investicijų dalis yra skiriama automobilių pramonei, maisto ir gėrimų pramonei, elektronikos pramonei bei tekstilės ir drabužių pramonei.
„Blue chip” korporacijos, investuojančios į gamybos sektorių yra Fiat Chrysler Automobiles, Bosch, Michelin, Siemens, Panasonic, Continental, Schneider Electric, PepsiCo, Coca-Cola, Heineken ir kitos. Rusijos energijos milžinai Lukoil ir Gazprom taip pat nemažai investavo Serbijoje. Kinijos plieno ir vario gigantai Hesteel ir Zijin Mining Serbijoje įsigijo plieno gamyklą ir vario kasybos kompleksą. Finansinis sektorius pritraukė investicijas iš įvairių užsienio bankų: Intesa Sanpaolo ir UniCredit iš Italijos, Crédit Agricole ir Société Générale iš Prancūzijos, Erste Group ir Raiffeisen iš Austrijos. Į technologijas ir telekomunikacijas Serbijoje investuoja Microsoft, Telenor, Telekom Austria ir NCR.
Mažmeninės prekybos sektoriuje didžiausi užsienio investuotojai yra olandų Ahold Delhaize, vokiečių Metro AG ir Schwarz Gruppe, graikų Veropoulos ir kroatų Fortenova.
Žemės ūkis
thumb|right|Vynuogynai [[Fruška Gora|Fruška Goroje; 2014 m. Serbija buvo 11-ta didžiausia vyno gamintoja Europoje ir 19-ta pasaulyje.]] Gamtinės (žemės ir klimato) sąlygos Serbijoje yra labai palankios įvairiai žemės ūkio produkcijai. Šalis turi 3 468 500 ha žemės ūkio naudmenų (0,49 ha žmogui), iš kurių 2 591 000 ha sudaro ariamoji žemė (0,37 ha žmogui). 2016 m. Serbija eksportavo žemės ūkio ir maisto produktų už $3,2 milijardo. Importo ir eksporto santykis tais metais buvo 178 %. Žemės ūkio eksportas sudaro daugiau nei penktadalį viso Serbijos eksporto. Serbija yra viena didžiausių šaldytų vaisių tiekėjų į Europos Sąjungą (didžiausia Prancūzijos rinkai ir antra didžiausia Vokietijos rinkai). Voivodina – svarbiausias žemės ūkio produkcijos regionas, įsikūręs Panonijos lygumoje. Kiti svarbūs žemės ūkio regionai yra Metohija, Moravos upės slėnis, Tamnavos upės slėnis, Rasina ir Jablanica. 2010 m. 68,4 % žemės ūkio produkcijos sudarė pasėliai, o likusius 31,6 % – gyvulinė produkcija. Serbija yra trečia didžiausia slyvų tiekėja (500 000 tonų per metus, trečia po Kinijos ir Indijos), o 2015 m. tapo pirma didžiausia aviečių tiekėja (apie 100 000 tonų, pralenkdama Lenkiją ir Čilę). Taip pat ji yra svarbi kukurūzų (6,48 milijonų tonų, 32-ta pasaulyje) ir kviečių tiekėja (3 milijonai tonų, 35-ta pasaulyje). Kiti svarbūs žemės ūkio produktai yra saulėgrąžos, cukriniai runkeliai, sojos pupelės, bulvės, obuoliai, kiauliena, jautiena, paukštiena ir pieno produktai.
Serbijoje yra 56 000 ha vynuogynų, kurie tiekia maždaug 178 mln. litrų vyno per metus. Žymiausi vynuogininkystės regionai yra Voivodinoje ir Šumadijoje.
Energetika
thumb|200px|[[Geležiniai Vartai|Geležinių Vartų hidroelektrinė.]] Energetikos sektorius yra vienas didžiausių ir svarbiausių sektorių šalyje. Serbija eksportuoja daugiau elektros energijos nei importuoja.
Serbijoje gausu anglies bei naftos ir gamtinių dujų atsargų. Serbija turi net 5,5 milijardų tonų rusvosios anglies atsargų. Šalis yra penkta pagal iškasamų rusvųjų anglių kiekį pasaulyje (antra po Vokietijos Europoje). Anglis gaunama iš dviejų šalies didžiausių anglies šachtų Kolubaroje (4 milijardai tonų) ir Kostolace (1,5 milijardo tonų). Nepaisant to, kad šalis yra maža pasauliniu mastu, Serbijos naftos ir dujų ištekliai (77,4 milijonų tonų naftos ekvivalento ir 48,1 milijardų kubinių metrų dujų) turi regioninę reikšmę, kadangi Serbija yra didžiausia buvusios Jugoslavijos ir Balkanų (didžiausia po Rumunijos) šalis. Beveik 90 % aptiktos naftos ir dujų yra randama Banate. Šie naftos ir dujų telkiniai yra didžiausi Panonijos baseine, bet vidutiniai Europos mastu.
2016 m. Serbija pagamino 36,5 milijardų kilovatvalandžių (KWh) elektros energijos, tuo tarpu galutinis elektros energijos suvartojimas šalyje buvo 35,5 kilovatvalandžių (KWh). Didžioji pagamintos elektros energijos dalis yra gaunama iš šiluminių elektrinių (72,7 % visos elektros energijos), mažesnioji dalis yra gaunama iš hidroelektrinių (27,3 %). Šalyje yra šešios šiluminės elektrinės, kurios naudoja rusvąsias anglis, ir kurios kartu sudėjus sugeneruoja 4 032 MW elektros energijos. Tuo tarpu devynios hidroelektrinės kartu sudėjus sugeneruoja 2 831 MW elektros energijos. Didžiausia Serbijos hidroelektrinė yra Geležinių Vartų hidroelektrinė, kuri sugeneruoja 1 026 MW elektros energijos. Taip pat Serbijoje yra mazutu ir dujomis varomos šiluminės elektrinės, kurios kartu sudėjus sugeneruoja 353 MW elektros energijos. Visa elektros energijos gamyba sutelkta Elektroprivreda Srbije (EPS), kuri yra valstybinė elektros energijos kompanija.
Šiuo metu Serbijoje yra išgaunama virš 1,3 milijonų tonų naftos ekvivalento ir patenkina 43% šalies poreikių. Likusi nafta yra importuojama. 2008 m. Gazprom Neft įsigijo nacionalinę naftos ir dujų įmonę, Naftna Industrija Srbije. Kompanijos naftos perdirbimo įmonė Pančeve (4,8 milijonų tonų pajėgumas) yra viena iš moderniausių naftos perdirbimo įmonių Europoje. Įmonė taip pat valdo 334 degalinių Serbijoje, kurios sudaro 74 % šalies rinkos, 36 degalines Bosnijoje ir Hercegovinoje, 31 Bulgarijoje ir 28 Rumunijoje. 155 kilometrai žalios naftos vamzdynų, kurie yra transnacionalinio Adrijos naftos vamzdyno dalis, jungia Pančevo ir Novi Sado naftos perdirbimo įmones.
Pramonė
Pramonės sektorių labiausiai paveikė Jungtinių tautų sankcijos ir NATO bombardavimas XX a. dešimtajame dešimtmetyje bei perėjimas į rinkos ekonomiką XXI a. pradžioje. Pramonės produkcija patyrė ryškų nuosmukį: 2012 m. Serbijos pramonės produkcijos lygis sudarė 39 % 1989 m. pramonės produkcijos lygio. Pagrindinės šalies pramonės šakos yra automobilių gamyba, kasyba, spalvotieji metalai, maisto perdirbimas, elektronika, farmacija ir drabužiai. 2016 m. Serbija turėjo keturiolika laisvųjų ekonominių zonų, kuriose realizuojama daugybė tiesioginių užsienio investicijų.
Automobilių pramonė (kurios pirmtakas šalyje yra Fiat Chrysler Automobiles) yra susitelkusi Kragujevace ir jo apylinkėse. Automobilių eksportas 2013 m. pasiekė 1,23 milijardo eurų. Šalis yra pirmaujanti plieno gamintoja Pietryčių Europos regione. 2018 m. Serbija pagamino beveik 2 milijonus tonų neapdoroto plieno. Plienas šalyje yra gaunamas tik iš Smederevo plieno gamyklos, kuri priklauso Kinijos Hesteel. Serbijos kalnakasybos pramonė taip pat stipri: šalis yra 18-ta didžiausia pasaulyje anglių tiekėja (7-ta Europoje). Anglis išgaunama iš telkinių Kolubaroje ir Kostolace. Serbija taip pat yra 23-ia pagal dydį pasaulyje (3-ia Europoje) vario tiekėja. Varis yra išgaunamas Boro mieste, kurio kasykla nuo 2018 m. priklauso Kinijos Zijin Mining. Netoli Boro taip pat yra išgaunamas ir auksas. Serbija taip pat gamina Intel išmaniuosius telefonus, kurie yra pavadinti Teslos vardu.
Serbijoje stipri yra ir maisto pramonė. Kai kurie tarptautiniai prekės ženklai, tokie kaip PepsiCo, Nestlé, Coca-Cola, Heineken ir Carlsberg, yra įsikūrę šalyje. Serbijos elektronikos pramonės viršūnė buvo XX a. devintajame dešimtmetyje. Šiuo metu jos lygis yra vos trečdalis to laikotarpio lygio. Nepaisant to, šalis po truputį atsigauna dėka investicijų iš kompanijų, pavyzdžiui Siemens, Panasonic ir Gorenje. Farmacijos pramonę Serbijoje sudaro keliolika vaistų gamintojų, iš kurių Hemofarm ir Galenika sudaro 80 % visos produkcijos. Vidaus produkcija patenkina daugiau kaip 60 % vietinės paklausos.
Telekomunikacijos ir informacinės technologijos
thumb|left|upright|205 metrų aukščio [[Avalos televizijos bokštas]] Serbijoje telefono linijos jungia 89 % namų ūkių. Šalyje suskaičiuojama maždaug 8,82 milijono mobiliųjų telefonų, kas 25 % viršija Serbijos populiaciją. Didžiausi mobiliojo ryšio operatoriai yra Telekom Srbija (4,06 milijonų abonentų), Telenor (2,73 milijonų vartotojų) ir Vip mobile (2,03 milijonų klientų). Apie 58 % namų ūkių turi fiksuoto plačiajuosčio ryšio (ne mobilųjį) internetą. Tuo tarpu 67 % įvairiais būdais moka už televiziją, pavyzdžiui įsigyja kabelinę televiziją, IPTV televiziją arba palydovinę televiziją. 2015 m. Serbijos analoginė televizija buvo pakeista į skaitmeninę televiziją.
Serbijos informacinių technologijų industrija sparčiai auga ir keičiasi. 2018 m. informacinių technologijų eksportas pasiekė 1,13 milijardo eurų. 2013 m. Belgrade, kuris yra vienas iš informacinių technologijų centrų pietryčių Europoje, buvo įsikūrusios 6 924 informacinių technologijų kompanijos. Kai Microsoft Plėtros Centras įsikūrė Belgrade, tuo metu jis buvo tik ketvirtas toks centras pasaulyje. Daugybė tarptautinių informacinių technologijų kompanijų, tokių kaip Asus, Intel, Dell, Huawei ir NCR, Belgrade įkūrė regioninius centrus. Šios kompanijos pasinaudojo dideliu kiekiu inžinierių ir matematikų bei žemų atlyginimų pranašumu.
Turizmas
2017 m. turizmo sektorius sudarė 1,4 % BVP, o šiuo metu įdarbina apie 75 000 žmonių, kas yra maždaug 3 % šalies darbo jėgos. 2018 m. Serbija pasiekė 1,5 milijardo JAV dolerių grynųjų užsienio turizmo įplaukų.
Serbija nėra masinio turizmo kryptis. Nepaisant to 2018 m. apgyvendinimo įstaigose buvo užregistruota daugiau nei 3,4 milijonų turistų, iš kurių pusė buvo užsieniečiai.
Turizmas daugiausiai orientuotas į šalies kalnus ir spa centrus, kurie dažniausiai yra lankomi vietinių gyventojų. Populiariausi kalnų kurortai yra Kopaonikas, Stara Planina ir Zlatiboras. Didžiausi spa centrai šalyje yra Vrniačka Bania, Sokobania ir Bania Koviliača. Tuo tarpu Belgradas labiau yra lankomas užsienio turistų (2018 m. miestą aplankė 938 448 užsienio turistai, daugiau nei pusė visų tarptautinių šalies vizitų). Konferencijų turizmas labiausiai išvystytas Belgrade ir Novi Sade. Kitos populiarios turizmo vietos yra gamtos stebuklai, pavyzdžiui Djavolia Varošas, stačiatikių vienuolynai ir kruizas Dunojumi. Šalyje rengiami keli populiarūs tarptautiniu mastu muzikos festivaliai „Exit“ (25 000 – 30 000 užsienio lankytojų iš 60 skirtingų šalių) ir „Guča trimitų festivalis“.
Transportas
Strategiškai Serbija yra įsikūrusi palankioje geografinėje vietoje – Moravos upės slėnis yra lengviausias sausumos kelionių maršrutas iš Žemyninės Europos į Mažąją Aziją ir Artimuosius Rytus.
Bendras Serbijos kelių ilgis yra 40 845 km, iš kurių 747 km yra automagistralės, 4 481 km – valstybiniai keliai, 10 951 km – regioniniai keliai, o 23 780 km – savivaldybių keliai. Dėl finansinių išteklių trūkumo, Serbijos kelių tinklas, išskyrus daugumą automagistralių, yra prastesnės kokybės nei lyginant su Vakarų Europos šalimis. thumb|left|250px|[[Air Serbia Airbus A330]] Per paskutinį dešimtmetį Serbijoje buvo pastatyta daugiau nei 300 km naujų automagistralių. Šiuo metu statomi dar 142 km: A5 automagistralė, kuri sujungs Kruševacą su Čačaku, bei 30 km A2 automagistralės atkarpa (tarp Čačako ir Požegos). 2018 m. šalyje buvo įregistruoti 1 999 771 lengvieji automobiliai, t. y. 3,5 gyventojo tenka vienas lengvasis automobilis. Serbijoje labai išplėtotas autobusų susisiekimas: beveik visos šalies vietos, nuo didžiausių miestų iki kaimelių, yra sujungtos autobusais. Be to, yra gausu ir tarptautinių autobusų maršrutų (daugiausia į Vakarų Europos šalis, kuriose yra daug emigravusių serbų). Tiek vietiniai, tiek tarptautiniai maršrutai yra aptarnaujami daugiau nei šimtu autobusų kompanijų, iš kurių didžiausios yra „Lasta“ ir „Niš-Ekspres“.
Serbijoje nutiesti 3 819 km geležinkelių, iš kurių 1 279 km yra elektrifikuoti. Pagrindinis geležinkelių mazgas yra Belgradas, iš kurio yra nutiestos svarbiausios geležinkelio linijos: Belgradas-Baras, Belgradas-Šidas-Zagrebas/Belgradas-Nišas-Sofija (X Pan-Europinio transporto koridoriaus dalis), Belgradas-Subotica-Budapeštas ir Nišas-Salonikai. Nors traukiniai yra svarbiausia krovinių gabenimo priemonė, geležinkeliai susiduria su vis didesnėmis infrastruktūros priežiūros problemomis. Geležinkelio susisiekimo paslaugas teikia „Železnice Srbije“.
Šalyje yra du oro uostai – Belgrado Nikolos Teslos oro uostas ir Nišo Konstantino Didžiojo oro uostas. 2018 m. Belgrado oro uostas aptarnavo 5,6 mln. keleivių. Taip pat jis yra nacionalinių oro linijų Air Serbia, kurios 2018 m. aptarnavo apie 2,5 mln. keleivių, centras. Iš Nišo oro uosto daugiausiai skraido mažų sąnaudų oro linijos.
Serbija turi gerai išvystytą vidaus vandenų transportą, nes šalis turi beveik 1 716 km laivybai tinkamų vandens kelių (1 043 km upių ir 673 km kanalų), iš kurių beveik visi yra šiaurinėje šalies dalyje. Svarbiausia šalyje yra Dunojaus upė. Kitos laivybai tinkamos upės yra Sava, Tisa, Bega ir Tamišas. 2016 m. Serbijos upėmis ir kanalais buvo gabenta daugiau nei 2 milijonai tonų krovinių. Didžiausi Serbijos upių uostai yra Novi Sadas, Belgradas, Pančevas, Smederevas, Prahovas ir Šabacas.
Darbas
2018 m. darbo jėga šalyje buvo 3,25 mln., o užimtumas buvo 2,83 mln. (oficialus užimtumas sudarė 2,28 mln., o neoficialus – 0,55 mln.). Užimtumo lygis (tarp 15 metų ir vyresnių gyventojų) yra palyginti žemas ir siekė 47,6 %. Iš dirbančiųjų, 15,9 % dirbo žemės ūkyje, 28,1 % – pramonėje, o 56 % – paslaugų sektoriuje. XIX a. pradžioje nedarbas pasiekė aukščiausią, 25 %, lygį. Nuo tada šis rodiklis smarkiai sumažėjo, susikūrus naujoms darbo vietoms privačiajame sektoriuje. 2018 m. nedarbas buvo 12,7 %.
Remiantis naujausia Serbijos Respublikos statistikos departamento metine ataskaita, vidutinis mėnesinis darbo užmokestis „į rankas“ 2019 m. gegužės mėnesį buvo 55 380 Serbijos dinarų arba 470 eurų.
Zagrosas
thumb|250px|Zagroso kalnai iš palydovo
Alkovičai
Alkovičai – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 12 km į šiaurės rytus nuo Ilijos.
Zagrosas
Zagrosas  – kalnų sistema Irane (pakraštys Irake), pietvakarinėje Irano kalnyno dalyje. Ilgis ~1600 km, plotis 200–300 km. Aukščiausia vieta – Zerdkuho kalnas (4548 m). Kalnai sudaryti daugiausia iš kalkakmenio ir skalūnų. Susideda iš eilės lygiagrečiai iš šiaurės vakarų į pietryčius nusidriekusių kalnų grandinių, kurias skiria siauri slėniai. Paplitę karstiniai reiškiniai.
Alkovičai
Istorija
XIX a. buvo vadinamas miesteliu. XX a. tarpukariu buvo Alkovičų valsčiaus centras.
Shmuel Yitzchak Hillman
Šmuelis Icchakas Hilmanas (1868 m. liepos 2 d. Kaune – 1953 m. birželio 1 d. Jeruzalėje) – Lietuvos žydų kilmės rabinas.
Zagrosas
Vyrauja kalnų dykumos, šiaurės vakaruose yra krūmynų ir retmiškių. Slėniuose telkšo ežerai ir druskos lygumos.
Shmuel Yitzchak Hillman
Biografija
Gimė 1868 m. liepos 2 d. Kaune. 1897 m. tapo Berazino rabinu. Vėliau emigravęs į Jungtinę Karalystę tapo Glazgo rabinu, 1914 m. Beth Din Londono bendruomenės rabinas. 1934 m. išvyko gyventi į Jeruzalę, buvo vienas iš Jeruzalės Ohel Torah ješivos įkūrėjų. Parašė Babiloniškojo ir Jeruzališkojo Talmudų traktatų komentarus. Mirė 1953 m. birželio 1 d. Jeruzalėje. Š. Hilmano vaikaitis Chaimas Hercogas buvo Izraelio prezidentas.
Dabraslauka
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Pinsko apskrities Dabraslaukos valsčiaus centras.
Sauber C29
Sauber C29 – Formulės 1 automobilis 2010 m. naudojamas Sauber ekipos. Automobilį vairuos ispanas Pedro de la Rosa ir japonas Kamui Kobayashi.
Skaistakalnio tvenkinys
Skaistakalnio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio miesto rytinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Žagienio upelį (Nevėžio intakas) 0,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,41 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 43,6 m. Krantai neaukšti, ištisai apaugę medžiais. Susiaurėjusią vidurinę dalį skersai kerta tiltelis. Tvenkinį supa Skaistakalnio parkas.
Akvilėja
Akvilėja – šiaurės rytų Italijos miestas Friulio-Venecijos Džulijos provincijoje. Tai senovinis Romos respublikos miestas. II šimtmetyje Akvilėja buvo vienas didžiausių miestų pasaulyje, čia gyveno apie 100 000 gyventojų. Šiuo metu tai vienas pagrindinių archeologinių kasinėjimų miestas Italijoje.
Miesto archeologinė vietovė ir bazilika 1998 m. buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Mieste vykusių archeologinių kasinėjimų metu buvo atrastos romėniško miesto liekanos – gatvių elementai, šiaurės vakarų pusės miesto sienos, upės uostas, buvusios vonios, amfiteatras, cirkas, kapinės ir turgus. Nacionaliniame archeologijos muziejuje laikoma apie 2 000 įvairių atrastų objektų – paminklų, mozaikų, indų ir pinigų.
Mieste yra V a. krikščionių bazilika, vėliau tapusi benediktinų vienuolynu. Šiuo metu čia įkurtas paleokrikščionių muziejus.
Miestai partneriai
Akvilėja palaiko ryšius su šiais miestais:
Skeiriai (Kamajai)
Skeiriai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kamajų.
Rabunė
Istorija
XIX a. buvo Rabunės valsčiaus centras.
Sirijos dykuma
thumb|300px|right|Sirijos dykuma Sirijos dykuma  – dykuma Artimuosiuose Rytuose, Sirijos, Jordanijos, Irako ir Saudo Arabijos teritorijose. Užima ~1 mln. km² plotą. Plyti 500–800 m aukštyje, tačiau atskiri kalnų masyvai iškyla iki 1100 m. Paviršius leidžiasi rytų kryptimi, link Eufrato upės ir Mesopotamijos žemumos. Būdinga klintinė plynaukštė ir lavos laukai, įdubos užpildytos druskos lygumomis ir takyrais. Yra smėlio ir akmenų dykumų ruožų.
Vyrauja efemerinė, krūminė augalija, vadžių slėniuose – eglūnų sąžalynai. Dykumoje gyvena daugiausia beduinai, besiverčiantys klajokline gyvulininkyste.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
1988–1989 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Finalo rungtynės
-
Virgin VR-01
Virgin VR-01 – Formulės 1 automobilis, kurį 2010 m. sezone naudoja naujokė Virgin Racing ekipa. Automobilį vairuoja vokietis Timo Glockas ir naujokas brazilas Lucas di Grassi.
Skerdimai (Prienai)
Skerdimai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 15 km nuo Lielionių.
Rogučių ledo ritulys 2014 m. žiemos paralimpinėse žaidynėse
Rogučių ledo ritulio varžybos 2014 m. žiemos paralimpinėse žaidynėse vyko Šaba arenoje (Sočis, Rusija) 2014 m. kovo 8-15 dienomis. Iš viso varžysis 8 komandos mišrių komandų turnyre.
Preliminarinis raundas
{{legend|#ccffcc|Pateko į medalių turnyrą|outline=silver}} {{legend|#ffcccc|Pateko į klasifikacinį raundą|outline=silver}}
B grupė
{{Hockeybox2 2–0 2–1 2–2 2–3 J. Petrov (29:03)
M. Han (29:24) B. Cho (32:12) M. Han (GWS) }}
{{Hockeybox2 }} {{Hockeybox2 }}
Gorni Vakufas-Uskoplė
Gorni Vakufas-Uskoplė – miestas vidurio Bosnijoje ir Hercegovinoje. Vyrauja musulmonai. Kroatai miestą vadina Uskople.
Chatyničų valsčius
Chatyničų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Chatyničai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Dabraslaukos valsčius
Dabraslaukos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dabraslauka.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Hispania F110
Hispania F110 – Formulės 1 automobilis, kurį 2010 m. sezone naudoja naujokė Hispania Racing F1 Team ekipa. Automobilį vairuoja naujokai lenktynininkai - indas Karun Chandhokas ir brazilas Bruno Senna.
Stolacas
Stolacas – miestas pietinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje. Vyrauja kroatai, nors iki Bosnijos karo mieste apie pusė gyventojų buvo kroatai, o pusė – musulmonai. Kroatai išvijo musulmonus, nugriovė mečetes ir cerkves.
Pagrįžpelkis
Pagrįžpelkis – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Vašilėnų.
Vidar klasės minų traleris
thumb|400px|Vidar klasės minų traleris Vidar klasės minų traleris – minų traleris suprojektuotas ir pastatytas (pirmas klasės laivas) 1977 m. Bergene, Norvegijoje „Mjellem and Karlsen“ laivų statykloje. Laivas suprojektuotas taip, kad galėtų gabenti maistą, vandenį, kurą bei kitus resursus. Dėl to gali būti naudojamas kaip tiekimo laivas. Papildomai Vidar klasės laivai gali būti naudojami kaip komandiniai centrai ir koordinuoti flotilės veiksmus vykdant įvairias operacijas.
Ekipažas
Ekipažas – iki 50 žmonių.
Variklis
Du 2100 AG varikliai WICHMANN (iš viso 4200 AG)
Svistapolis (Kelmė)
Svistapolis (arba Pamiškys) – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Pašiaušės.
Rabunės valsčius
Rabunės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Rabunė.
Sentimentai
„Sentimentai“ – lietuvių atlikėjos Monikos Liu daina. Ši daina atstovavo Lietuvai 2022 m. Eurovizijos dainų konkurse, prieš tai laimėjusi Lietuvos atranką į Euroviziją „Pabandom iš naujo!“. Daina buvo išleista 2022 m. sausio 18 d. ir iškart tapo klausomiausia daina Lietuvoje.
Rabunės valsčius
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, 1867 m. valsčiuje buvo 1349 dirbantys gyventojai. Panaikintas XIX a. pabaigoje.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Sentimentai
Ši daina laimėjo 2022 m. vasario 12 d. vykusį „Pabandom iš naujo!“ finalą, kuomet ženkliai aplenkė kitus dalyvius tiek žiūrovų, tiek komisijos balsavime ir iškovojo teisę atstovauti Lietuvai Eurovizijoje 2022 m. Eurovizijoje, kuri vyko Turine, Italijoje. Atlikėja Monika Liu sėkmingai pasirodė pusfinalyje, kur su šia daina užėmė septintąją vietą su 159 taškais ir pateko į finalą, kuriame užėmė keturioliktąją vietą su 128 tašku – tai šeštas geriausias Lietuvos pasiekimas konkurse.
Joseph Smith
Džozefas Smitas (Joseph Smith, g. 1805 m. gruodžio 23 d. – 1844 m. birželio 27 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų religinis veikėjas, Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčios (žinomos mormonų vardu) įkūrėjas ir pirmasis prezidentas. Jis su šešiais bendraminčiais 1830 m. balandžio 6 d. oficialiai įkūrė bažnyčią Fajete, Niujorko valstijoje.