cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marihuana
Marihuaninės kanapės
Pati didžiausia ir žinomiausia šeima. Terminas skunk daug kam jau tapo marihuanos sinonimu. Veislė Skunk yra hibridas iš trijų veislių: Acapulco Gold (50 %), Colombian Gold (25 %) ir Afghan (25 %). Ji pirmą kartą buvo išvesta JAV aštuntajame XX a. dešimtmetyje. Pats vardas suteiktas dėl specifinio ir labai stipraus kvapo – tiek auginimo metu, tiek išdžiovinus marihuaną, tiek rūkant. Vėliau komerciniai Nyderlandų augintojai Skunk 1 pagrindu išvedė daug panašaus tipo veislių, siekdami sutrumpinti žydėjimo periodą (laikotarpis, kai augalas aktyviai gamina THK ir kitus kanabinoidus) ir stabilizuoti. Šiuo metu Skunk šeimos veislės dominuoja Europoje. Jos žinomiausios ir tipiškiausios atstovės: Big Bud, Hollands Hope, Ice, Jack Herer, Mazar, Shiva, Super Skunk.
Afghan šeima
Dar kitaip vadinama Kush. Kilo iš Afganistano, kai šis buvo okupuotas sovietų. Tai maža, bet labai sena šeima. Jos veislės dažniausiai kryžminamos su Skunk šeima ir gaunami stiprūs hibridai kaip, kad Chronic, Critical Mass, Northern Lights ir Super Afghan.
Thai šeima
Šios šeimos veislės stipriai susimaišę su Vietnamese ir Cambodian nariais, netgi sudarę gentį. Thai veisles sunku taip konkrečiai apibrėžti ir išskirti, kaip Skunk. Šios Pietryčių Azijos šeimos veislės yra labai nestabilios, todėl dažnai palikuonys stipriai skiriasi nuo motininio augalo. Jos atpažįstamos iš to, kad labai dažnai augalai tampa hermafroditais. Žinomiausios ir tipiškiausios iš vienos pusės daugiau Thai/Vietnamese, iš kitos – Cambodian atstovės: Blueberry, Cali Orange, Haze, Juicy Fruit, Kali Mist, Northern Lights, Yumbolt. Dauguma jų pasižymi gaiviu, vaisiniu dūmo aromatu.
Tai antroji pagal dydį šeima. Haze veislė buvo išvesta sukryžminus Colombian, Mexican, Thai/Vietnamese veisles Kalifornijoje tuo pat metu, kaip Skunk. Pasak marihuaninių kanapių augintojų, tai pati geriausia ilgo žydėjimo garažinių kanapių veislių linija.
Indian šeima
Viena mažiausių šeimų. Labai dažnai kryžminama su kitomis šeimomis. Tariama, kad ši šeima kilo iš South Indian veislės vieno augalo. Jos žinomiausios ir tipiškiausios atstovės: Hindu Kush ir Citral.
White šeima
Lichtenšteino futbolo varžybos 2009–2010 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2009–2010 m.
Marihuana
Marihuaninės kanapės
Gana gausi ir garsi šeima. Pasižymi tuo, kad gaunama šviesi marihuana. Kilo iš White Widow veislės, kuri buvo sukurta sukryžminus Brazilian ir Indian paskutiniame XX a. dešimtmetyje Nyderlanduose. Tai kaip olandų veisėjų atsakymas į amerikiečių Skunk ir Haze. Jos žinomiausios ir tipiškiausios atstovės: Snow White, White Pearl, White Rose, White Russian, „White Widow“
Northern Light šeima
Dar vienas olandų produktas. Jie sukryžmino Thai ir Afghan šeimos atstoves, o gautą veislę pavadino Northern Lights, kurios sutrumpinime užkuoduotas Nyderlandų pavadinimas – NL. Iki šiol tai laikoma vienu tobuliausiu genetiniu sprendimu. Savo laiku tai buvo populiariausia „garažinė“ veislė. Jos hibridas su Skunk 1 yra garsusis Jack Herer.
Bubblegum šeima
Tai nauja maža šeima. Pati Bubblegum veislė gauta sukryžminus Big Skunk ir Northern Lights 5 (Skunk x Afghan x Thai x Afghan). Ji sukurta ieškant optimalios medicininės marihuanos – stipri ir malonaus skonio, kuo mažiau celiuliozės.
Blue ir Black šeimos
Kai marihuaninių kanapių augintojams atsibodo išvedinėti kuo stipresnes veisles, jie pradėjo išvedinėti kuo malonesnio dūmo aromato ir įvairių spalvų marihuanos veisles. Sukryžminus Juicy Fruit Thai ir Afghan buvo gauta Blue pradininkė Blueberry. O Black Domina pradėjo Black liniją. Tai naujos šeimos, jos išsiskiria iš kitu tik žiedų spalva – Blue purpurine, mėlyna ar violetine, o Black – juoda.
Ruderalis/Lowryder šeima
Kilo iš Mexican Ruderalis (European Ruderalis x Oaxacan Mexicana), Northern Lights ir Williams Wonder (taip pat turinčio C. ruderalis genų). Tai buvo daugelio kryžminimų rinkinys, vėliau buvo selektyviai vesta iki mažiausio augalo, gerai tinkančio auginti atšiauriose pasaulio vietose. Pradeda žydėti automatiškai (nereikia perėjimo nuo vasarinio iki 12/12h šviesos periodo kaip daugeliui kitų veislių). Nepriklausomai tuo pačiu C. ruderalis pagrindu Aliaskos veisėjai išvedė savo pasididžiavimą – Matanuska Thundra. Dėl menko ir prasto derliaus šios šeimos veisles daugiausia augina eksperimentiniais tikslais ar tose klimatinėse zonose, kur paroje prasidėjus 12/12 valandų periodui, labai greitai ateina šalti orai ir stipriai sumažėja saulėtų dienų. Žinomiausios ir tipiškiausios atstovės: Lowryder 2, PowerStout, MasterLow, Indica Ruderalis, Ruderalis Skunk.
Spaudoje gana dažnai minima Nederweed nėra kokia tai atskira marihuaninių kanapių veislė ar rūšis. Tai tiesiog bendras pavadinimas itin stiprioms Nyderlanduose auginamoms ir pardavinėjamoms skirtingų veislių kanapėms.
Pastebėtina, kad beveik visą šią vieno augalo veislių įvairovę, išskyrus „G-13“, sukūrė ir išplėtojo žmonės daugiausia pogrindyje.
Globalinis marihuanos maršas
thumb|240px|2008 metų Varšuvos paradas, demonstrantai miesto centre, Gegužės 17 diena. Globalinis marihuanos maršas (GMM arba MMM – Milijoninis marihuanos maršas) yra kasmetinis renginys vykstantis per visą pasaulį. Tai su kanapėmis ir marihuana susiję renginiai vykstantys pirmą Gegužės šeštadienį ar panašiu metu. Demonstracijos, mitingai, įvairūs muzikiniai renginiai, konferencijos ir kita. Kasmetinių maršų vietos ir datos registruojamos bei skelbiamos GlobalMarijuanaMarch.org tinklalapyje.
1999 metais gegužės pirmą buvo surengtas pirmasis GMM Niujorke (JAV). Jo pagrindinis organizatorius Dana Beal subūrė apie 25000 žmonių, kurie užtvindė gatves. Idėja pradėti rengti tarptautinius maršus kilo iš kasmetinių Pro-Pot demonstracijų, kurios buvo rengiamos tik Niujorke. Pradžioje tai vadinta Milijoniniu marihuanos maršu (MMM), 2005 metais pavadinimas pakeistas į – GMM.
Nuo 1999 metų šis renginys jau buvo bandytas (užregistruotas GMM tinklalapyje) surengti per 450 skirtingų miestų visame pasaulyje. Kiekvienoj šaly šis renginys dažniausiai turi savo vietinį pavadinimą kaip Pasaulinė kanapių diena, Kanapių išvadavimo diena, Gandža diena, J diena, Milijono suktinių diena ir pan.
Masiškiausi renginiai vyksta Kanadoje, JAV, Italijoje, Ispanijoje, Čekijoje, Lenkijoje, Ukrainoje, Brazilijoje.
Pravieniškių darbo stovykla
Pravieniškių darbo stovykla – tarpukariu Lietuvos valdžios įkurta priverčiamųjų darbų stovykla, veikusi iki 1944 m. vasaros Antrosiose Pravieniškėse.
Istorija
Tarpukario metais įkurta priverčiamųjų darbų stovykla, kurioje buvo laikomi administracine tvarka nubausti žmonės. 1939 m. rugsėjį į stovyklą perkelta dalis internuotų Lenkijos karių. Karo pradžioje Pravieniškėse, už trijų eilių spygliuotos vielos tvoros, kalėjo nuo 444 iki 451 kalinio. Čia buvo kalinami jau nuteisti kaliniai, kurių bausmės laikas buvo neilgas, ilgiausiai 2–4 metai. Tarp jų buvo 80 internuotų lenkų, 20–30 už įvairius nusikaltimus nuteistų raudonarmiečių. Pravieniškių lageris nuo kitų kalinimo vietų skyrėsi ir tuo, kad čia visi sargybiniai ir prižiūrėtojai buvo lietuviai. Be to, kaliniai turėjo dirbti sunkiausius durpių kasimo darbus. Dėl baisių kalinimo sąlygų kaliniai nuolat mėgindavo pabėgti iš lagerio, o jo administracija į tai atsakydavo žiauriausiu teroru.
1941 m. birželį kalinti raudonarmiečiai buvo apginkluoti ir išvežti. Lagerio sargyba buvo sustiprinta, likę kaliniai uždaryti barakuose. 1941 m. birželio 26 d. į lagerį atvyko raudonarmiečių būrys su šarvuočiu. Likusių gyvų kalinių liudijimu, sušaudymo iniciatorius buvo karui prasidėjus iš lagerio išleistas leitenantas Kiseliovas. Jo kerštu galima paaiškinti prižiūrėtojų ir jų šeimų sušaudymą. Buvo nužudyta 21 lagerio tarnautojas, 6 moterys ir 13 bei 16 metų mergaitės.
Iš barakų į uždarą kiemą išvarytus kalinius raudonarmiečiai išrikiavo ir pradėjo iš kulkosvaidžių bei automatinių šautuvų šaudyti į juos. Šaudė 15-20 minučių. Per žudynes likusio gyvo K. Gailiaus liudijimu „kilo neįsivaizduojamai baisus klyksmas, maldavimai ir sužeistųjų dejavimas. […] Arčiau aukštos spygliuotos tvoros esantieji jau sužeisti, kruvinomis rankomis kabinosi į spygliuotas vielas ir dar kartą pataikyti susmukdavo ant žemės“. Tuos, kurie liko gyvi, pribaigė durtuvais ir į lavonų ir sužeistųjų krūvą numesta granata. Kauno miesto komendantūros karininko Mato Valeikos 1941 m. birželio 28 d. raporte minima, jog „buvo išžudyta 230 žmonių ir taip pat iššaudyti prižiūrėtojai su šeimomis. Tai dienai maitinimo sąrašuose – 444 žmonės. Reiškia, 214 pabėgo. Jų tarpe 50 sužeistų. Apie 260 žmonių tapo šio nusikaltimo aukomis. 1941 m. birželio 29 d. Pravieniškių lagerio teritorijoje buvo palaidoti 182 nužudytųjų palaikai, 50 jų išsivežė giminės. 1990 m. nužudytųjų atminimui netoli sušaudymo vietos pastatytas kryžius.
Pokario laikotarpiu Pravieniškių priverčiamųjų darbų stovykla perorganizuota į pataisos darbų koloniją (dabar veikia Pravieniškių pataisos namai-atviroji kolonija).
Jakavičius
Jakavičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jakavičienė (ištekėjusi moteris) ir Jakavičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šv. Jono benediktinų vienuolynas
'''Šv. Jono benediktinų vienuolynas Miustaire''' – vienuolynas, esantis Graubiundeno kantone Šveicarijoje. 1986 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo objektų sąrašą.
Kompleksą sudaro keletas pastatų, labiausiai vertingi – Planto bokštas bei bažnyčios viduje – Šv. Kryžiaus koplyčia. Dabartinė bažnyčia – tai XV a. vėlus gotikinis pastatas, tačiau perstatymo metu nebuvo sunaikintos neįkainojamos VII a. freskos bažnyčios šoninėse sienose. Didžiulės kompozicijos, vaizduojančios Jėzaus gyvenimo scenas bei Paskutinį teismą vakarinėje sienoje XII a. buvo papildytos presbiterijos apsidėse nutapytomis šv. Jono Krikštytojo gyvenimo scenomis.
Bažnyčioje taip pat išliko romanistinės freskos, lipdytiniai pagražinimai bei skulptūros.
Maginė energija
Terminas mana yra atsiradęs Okeanijos kalbose (melaneziečių, polineziečių, mikroneziečių). Ten jis reiškė beasmenę jėgą, slypinčią žmonėse, gyvūnuose, augaluose, negyvuose daiktuose, kuri jautriam stebėtojui sukelia nuostabą ar pagarbą. Kultūrinėje antropologijoje ši samprata kartais siejama su pirmykštėmis religijomis.
Mana maginėje fantastikoje
Maginėje fantastikoje (literatūroje, kompiuteriniuose ir stalo vaidmenų žaidimuose) mana paprastai tapatinama su magine energija, kuri laikoma savotišku magams būtinu ištekliu, naudojamu kerint. Pvz., keliama mintis, kad tam tikrose vietose mana generuojama intensyviau, tai lyg savotiški manos šaltiniai, todėl magai ir panašūs kerėtojai stengiasi įsikurti tokiose gausios manos vietose. Žaidimuose manos kiekis matuojamas magijos taškais, manos taškais ar kitokiais vienetais (pvz., žiežirbos „Karių ir magų“ sistemoje).
Maná (juegos)
Degsnė (Kelmė)
Degsnė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Užvenčio.
Istorija
1983 m. kaimas buvo panaikintas, bet vėliau atkurtas.
Nėginės
Nėginės (Petromyzonidae) – vienintelė nėgių (Petromyzoniformes) būriui priklausanti primityvių vandens stuburinių gyvūnų šeima. Turi 1 ar 2 nugarinius ir analinį pelekus. Kūnas ištįsęs, panašus į ungurio. Kūno šonuose ties galva matomos 7 poros žiauninių angų. Akys didelės, lervų jas dengia oda. Ties šnerve yra jautrus šviesai parietalinis organas – „trečioji akis". Kūno šonuose išsidėstę jutimo organai, panašūs į žuvų šoninę liniją.
Neršia upių aukštupiuose, nerštui reikalingas žvyruotas dugnas, kuriuo teka vėsus, deguonies pripildytas vanduo. Išaugęs daugelio rūšių mailius keliauja į jūrą, kur iki 18 mėnesių gyvena kaip parazitai, paprastai netoli kranto. Jų šeimininkais tampa žuvys, prie kurių nėginės prisisiurbia ir minta jų krauju bei kūno dalelėmis. Didesnės, sveikos žuvys tokį nėginių parazitavimą nesunkiai išgyvena, ir ant jų lieka tik tipiški apvalūs randai. Tuo tarpu mažesnių rūšių žuvys, jaunos bei sergančios žuvys gali dėl to žūti. Po keleto metų nėginės vėl kyla į upių aukštupius nerštui, o po to žūva.
Upinės nėgės į jūrą neišplaukia. Jos pasilieka netoli neršto vietų.
Žemutinė Sasandra
Žemutinės Sasandros regionas  – vienas iš Dramblio Kaulo Kranto regionų. Yra šalies pietvakarinėje dalyje, Liberijos pasienyje, prie Atlanto vandenyno ir Sasandros upės. Administracinis centras – San Pedras.
Šį kraštą pasiekė pirmieji europiečiai – portugalų keliautojai. Iki šių dienų čia išlikę portugališkos kolonijinės architektūros miestų.
Gyventojai
Etninė regiono sudėtis įvairi.
Administracinis suskirstymas
Regione yra 4 departamentai:
Mantė Kvederavičiūtė
Mantė Kvederavičiūtė (g. 1990 m. lapkričio 28 d. Prienuose) – Lietuvos krepšininkė.
2016 m. liepos pradžioje pasirašė sutartį su Graikijos Volo „AEO Porteas“ klubu. 2021 m. sausio pabaigoje persikėlė iš Didžiosios Britanijos į Vokietijos Hanoverio komandą.
Paudruvės dvaras
Paudruvės dvaras – dvaras, esantis Šiaurės Lietuvoje, Joniškio r., Satkūnų sen., Girdžiūnų kaime, prie kelio. Įrašytas į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas. Dvaras įsikūręs prie Audruvės upelio, sodyboje be medinių rūmų yra ūkiniai pastatai (svirnai, tvartai, kalvė), kumetynas, parkas, sodas, greta yra kaimo kapinės, V–VIII a. žiemgalių kapinynas (Kultūros vertybių registre, unikalus kodas ).
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Paudruvė (Poawdruwie, Poawdruwia, Powdruwia, Powdruwie) Šiaulių valsčiuje minima nuo XVI a. 1576 m. Simonas Giedgirdas (Eigirdas) Baltramiejaus (iš senos Žemaitijos bajorų giminės) testamentu savo žmonai paliko 2 dvarus – Kampus (Vilkijos valsčiuje) ir Paudruvę (Šiaulių valsčiuje). Jo sūnus Jonas 1593 m. dvarą pardavė netikram broliui Matui Eigirdui Mykolo. 1667 m. Paudruvės bajorkaimyje minima keletas savininkų – Lukas Daugėla (1 dūmas), Baltramiejus Daugėla (1 dūmas), Vaitiekus Daujotas (3 dūmai), Martynas Eigirdas (2 dūmai), 1690 m. – Albrechtas Daujotas (2 dūmai), Mykolas Daujotas (1 dūmas), Stanislovas Eigirdas (2 dūmai) ir Gertrūda Eigirdienė (2 dūmai).
1775 m. nurodyti 2 Paudruvės dvarai: vienas jų su Andriūnų, Nemeikšių, Padirvėnų palivarkais priklausė Teklei Komorauskienei (30 dūmų), kitas su 3 dūmais – Martynui Daujotui. Iki 1854 m. Paudruvės Antano Burnevičiaus (dvaro šeimininkai palaidoti Paudruvės kaimo kapinėse) dvarui priklausė Paudruvės ir Medikuičių kaimai. Apie 1841 m. dvare gyveno Vincento Landsbergio šeima.
Pasak vienų šaltinių, Paudruvės dvarą prieš 1854 m. nusipirko Johana Kupfer-Erndorf iš Kuršo, o kitų – 1879 m. Paudruvės-Gervelių dvarą įsigijo Henrikas Erndorf-Kupferis Jurgio (Ertzdorff-Kupffer kilmingųjų šeima susidarė kai Jelgavos teisėjui ir pirkliui baronų titulą 1795 m. suteikė Austrijos imperatorius Pranciškus II). Dvaras 1881 m. apėmė 265 dešimtines dirbamos žemės, 15 blogos ir 122 miško. Savininkui gyvenant Zalytės dvare Kurše einamuosius reikalus tvarkė nuomininkas. 1910 m. dvaras pasidalintas tarp 6 paveldėtojų.
Po 1918 m. žemės reformos dvarą nusipirko broliai Lauciniai, pagal tautybę latviai. Jie dvarą valdė iki 1945 m.
Nuo 1945 m. dvaro sodybos pastato vidus buvo pertvarkytas, jame apsigyveno kolūkio darbininkai.
Sodybos struktūra ir architektūra
Medinis dvaro sodybos gyvenamasis pastatas – vienaaukšis, 2 galų, stogas pusvalminis, su akmenų mūro pusrūsiais (skliautai kryžminiai, tinkuoti). Kumetynas – akmenų mūro, palėpė – plytų, fachverkinės konstrukcijos, stogas – dvišlaitis.
Ponų namas
Pirmas ūkinis pastatas
Pirmas namas
Antras namas
Renginiai
2007 m. rugpjūčio 16–19 d. Paudruvės dvaro sodyboje, prie Audruvės upelio, vyko Joniškio „Audruvės“ literatų klubo organizuota kompleksinė kūrybinė mitologinė stovykla „Raganinės“ (pagal greta esančias Audruvės upės sietuvoje Mitkūnų ir Paudruvės kaimų aplinkoje fiksuotas mitologines vietas – Raganines). Stovykloje dalyvavo įvairių meno sričių profesionalai (tarp jų ir rašytoja Jolita Skablauskaitė), mėgėjai ir studentai (kai kurie jų – būsimi savo sričių profesionalai).
Hubert Reimer
Hubert Reimer (g. 1939 m. vasario 23 d. Klaipėdoje) – istorikas.
Biografija
Gimė 1939 m. vasario 23 d. Klaipėdoje. 1960-1964 m. studijavo istoriją Leipcigo universitete. 1966 m. dalyvavo moksliniuose tyrimuose Čilėje. Apsigynė disertaciją apie Čilės kolonizaciją VIII-XVI amžiais. Vėliau dirbo moksliniu darbuotoju Leipcigo universitete. Nuo 1983 m. universitete dėstė proistorę ir ankstyvąją istoriją.
Outremeras
thumb|right|250px|Outremeras, kurį sudarė Edesos grafystė, Antiochijos kunigaikštystė, Tripolio grafystė ir Jeruzalės karalystė (visi nuspalvinti žaliais tonais). Outremeras  – pavadinimas, kuriuo po Pirmojo Kryžiaus žygio imta vadinti Artimuosiuose Rytuose įsikūrusias kryžiuočių valstybes.
Outremerui buvo priskiriama:
Outremero teritorija dažnai tapatinta su Levantu ar net Sirija (Didžioji Sirija) ir Palestina.
Outremero žemės dabar yra Izraelio, Jordanijos, Sirijos, Turkijos ir Libano dalis.
Semiatyčių miesto herbas
right|thumb|Semiatyčių herbas
Semiatyčių miesto herbas  – Semiatičės miesto herbo kairėje pusėje, mėlynos spalvos užsklandoje vaizduojami sidabrinės spalvos dalgio ašmenys ir pusė pasagos bei auskinės spalvos pusantro kryžiaus. Dešinėje pusėje vaizduojama sidabrinė strėlė. Kairėje pusėje esantys simboliai yra Jablonovskių (Jabłonowski) šeimos herbo dalis, kuriems XVIII a. priklausė miestas. Dešinėje pusėje esantis simbolis yra Sapiegų herbo dalis, kuriems taip pat yra priklausęs šis miestas.
Marė
thumb|250px|Marė salos padėtis
Marė  – sala Okeanijoje, Naujojoje Kaledonijoje, Ištikimybės salų grupėje. Plotas 641,7 km². Sala netaisyklingos formos, ilgis 42 km, plotis tarp 16 ir 33 km. Marė sala yra susidariusi atolo vietoje. Paviršius plokščias (aukštis iki 138 m), apaugęs džiunglėmis. Aplink salą driekiasi koralų rifai. Krantai skardingi, saloje gausu urvų, ertmių.
Geltondyglis ežiakaktusis
Geltondyglis ežiakaktusis (Echinocactus grusonii) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas. Stiebas rutuliškas, su daugiau nei 30 briaunų, aukso spalvos dygliais. Aukštis – iki 1 m, dygliai apie 7 cm ilgio.
Žiedai smulkūs, apie 5 cm skersmens.
Auga Kanarų salose. Auginamas didesnės daugumos kaktusininkų kolekcijose, botanikos soduose. Dauginamas iš sėklų, kurios būna daigios keletą metų. Pražysta tik po daugelio auginimo metų.
Žinomos kelios formos.
Vait Riveris
Šaltiniai
thumb|left|230px|Vait Riverio žemėlapis
Čepienė
Čepienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Čepaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjunga
'''Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjunga' arba Lietuvių darbininkų sąjunga'' – JAV lietuvių organizacija, 1915–1965 m. veikusi JAV. Būstinė Bostone, nuo 1950 – Nonvude. Idėjiškai artima Lietuvoje veikusiai Šv. Kazimiero draugijai.
Istorija
Įkurta 1915 m. birželio 10 d. Bostone. Steigėjas – kunigas Fabijonas Kemėšis. Tais pačiais metais įsigijo nuosavą spaustuvę ir jau rugsėjo 19 d. išleido savo organą „Darbininką“. 1916 m. pabaigoje Lietuvių darbininkų sąjunga turėjo 46 kuopas, 1093 narius. Sąjunga turėjo savo knygyną, įsteigtą 1915 m., buvo sudarytas fondas lietuviams darbininkams per streikus šelpti.
Lietuvių darbininkų sąjunga aktyviai dalyvavo kitų lietuvių organizacijų, tokių, kaip Lietuvių tautos taryba, kovojančių dėl Lietuvos nepriklausomybės, veikloje. Rinko aukas religinei ir tautinei veiklai remti, leido knygas ir brošiūras. Stiprų smūgį organizuotai veiklai Lietuvių darbininkų sąjunga patyrė didžiosios depresijos metu. Sąjunga neteko daug narių, o „Darbininkas“ skaitytojų. Daugelis kuopų likvidavosi. Organizacijos likučiai išsilaikė tik Naujojoje Anglijoje. Po Antrojo pasaulinio karo sąjungos veikla sumenko. 1950 m. laikraštis „Darbininkas“ perleistas pranciškonams.
Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjungos jubiliejinis 50-mečio seimas įvyko spalio 16 Šv. Petro parapijos salėje So. Bostone valdybai pasiūlius, svarstė tolimesnio veikimo klausimą ir priėjo išvadą, jog nėra vilčių organizacijos sustiprinti, o jos dabartinę egzistenciją toliau tęsti nėra prasminga. Tad padarytas, kad ir skaudus, bet gyvenimiškas sprendimas – šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjungą likviduoti.
Pirmininkai
Sąjungai 1915-1932 m. vadovavo M. Žioba, M. Abračinskas, J. Treinavičius, V. Paulauskas, J. Smilgis
FC International Turku
Turku „International“ – Suomijos futbolo klubas iš Turku miesto.
Istorija
Klubas įkurtas 1990 m. Yra tapę šalies čempionais ir iškovoję futbolo taurę.
Degsnė (Luokesa)
Degsnė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Luokesos.
Žemaičiai
Žemaičiai – Vakarų Lietuvoje gyvenantys žemaičių (baltų genties) palikuonys.
Dabar žemaičių etnoso samprata dvejopa. Pagal vieną žemaičiai laikomi lietuvių tautos subetnosu (potaute), kalbantys lietuvių kalbos žemaičių tarme. Pagal šią sampratą šis lietuvių subetnosas kartu yra ir viena iš 5 dabartinių lietuvių tautos etnografinių grupių. Pagal kitą sampratą žemaičiai laikomi atskira tauta, kalbančia žemaičių kalba (žemaičių kalba tarptautiniame ISO registre 2010-06-30 įregistruota kaip savarankiška gyva kalba: ISO 639-3). Šią sampratą palaiko asmenys, save priskiriantys žemaičių tautybei.
Per 2011 m. surašymą žemaičiais deklaravo save 2169 gyventojai. Daugiausia jų buvo Telšių apskrityje, iš 2011 m. rinkimuose į savivaldybes išrinktų tarybos narių vienas asmuo nurodė esantis žemaičių tautybės.
IRAS kosminė observatorija
miniatiūra|dešinėje|260px|IRAS kosminė observatorija
IRAS kosminė observatorija yra JAV, Didžiosios Britanijos ir Nyderlandų kosminė observatorija (Infrared Astronomy Satelite) su 57 cm skersmens teleskopu ir infraraudonųjų spindulių imtuvais. Teleskopą projektavo JAV NASA tyrimų centras, Nyderlandų (NIVR), ir Didžiosios Britanijos (SERC). Jo masė yra 1083 kg. Jis buvo į kosmosą paleistas 1983 m. sausio 25 d. IRAS misijos laikas buvo skirtas 10 mėnesių darbui. Tačiau 1983 m. lapkričio 23 d. išseko skystos helio atsargos, ir kosminė observatorija nustojo veikti anksčiau, negu tikėtasi.
Misija ir atradimai
IRAS kosminė observatorija tyrė planetų ir žvaigždžių sistemų formavimąsi. Buvo atrastas žvaigždę Vegą juosiantis, iš kietų dalelių sudarytas žiedas, kurio skersmuo yra net iki 170 av, t. y. dukart didesnis už Plutono orbitą.
Nuorodos
IRAS website (oficialus IRO observatorijos tinklalapis)
365 m. pr. m. e.
'''365 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas
thumb|260px|right|Lietuvos prezidentas [[Tauragės dvaras|Tauragės dvare III dragūnų Geležinio vilko pulkui 1937 m. rugpjūčio 15 d. įteikia vėliavą. Iš kairės: vidaus reikalų ministras Julius Čaplikas, kariuomenės vadas Stasys Raštikis, krašto apsaugos ministras Stasys Dirmantas, prezidentas Antanas Smetona, brigados generolas Kazys Tallat-Kelpša.]] Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas, Dragūnų pulkas, Geležinio Vilko pulkas – 1920–1940 m. Lietuvos kariuomenės lengvosios kavalerijos karinis dalinys.
Istorija
Pulko pradžia – 1920 m. spalio mėn. pradėta formuoti savanorių raitelių šimtinė „Geležinis Vilkas“. 1920 m. lapkričio mėn. ji performuota į Trečiąjį raitelių „Geležinio Vilko“ pulką. 1921 m. sausio mėn. – 1923 m. kovo mėn. pulkas saugojo demarkacinę linija su Lenkija. 1922 m. balandžio 1 d. gavo oficialų vardą „Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas“. Pulke tarnavęs Kazys Binkis parašė eiles populiariam „Geležinio Vilko maršui“.
Dragūnais kavaleristai pavadinti prisimenant garbingą lietuvių dragūnų pulkų ir eskadronų istoriją. Taip vadinosi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės raitosios gvardijos pulkas ir keturi samdytos kariuomenės dragūnų pulkai, kuriuose 1650 m. buvo 1660 karių, Prūsijos kariuomenės Lietuvos dragūnų pirmasis pulkas, įsteigtas 1717 m. ir 1917 m. pabaigoje – 1918 m. pavasarį Rusijos kariuomenėje buvęs Valkos lietuvių dragūnų divizionas, kuriame buvo du eskadronai.
Pulkas 1924 m. sausio mėn. buvo išformuotas, bet 1935 m. gegužės mėn. iš naujo suformuotas iš kai kurių Pirmojo ir Antrojo kavalerijos pulkų eskadronų ir pavadintas Trečiuoju kavalerijos pulku.
1936 m. birželio 4 d. grąžintas oficialus vardas. 1937 m. rugpjūčio 15 d., pulko šventės dieną, pulkui iškilmingoje rikiuotėje įteikta vėliava su įrašu „Kovon dėl Lietuvos laisvės ir garbės“. 1939 m. pulkas dalyvavo Lietuvos kariuomenės žygyje į Vilnių, vėliau priklausė Vilniaus įgulai. Tuo metu pulkas turėjo 4 raitelių, 1 kulkosvaidžių, 1 technikos eskadronus ir šarvuočių būrį.
Pulko dislokacijos vietos keitėsi, buvo: Aukštoji Panemunė (Kaunas), Raudondvaris, Utena, Vilkaviškis, Anykščiai, Tauragė (ilgiausiai), Klaipėdos kraštas, Vilnius.
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 25 d. pulkas pavadintas Trečiuoju dragūnų pulku, 1940 m. rugpjūčio mėn. išformuotas.
Kučiuliškės herpetologinis draustinis
thumb|right|260px|[[Kūdra]] thumb|right|260px|[[Pieva]]
Kučiuliškės herpetologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Lazdijų rajono savivaldybėje, viena iš trijų vietų, kur aptiktos išnykusiu laikyto balinio vėžlio paskutinės buveinės. Herpetologiniame draustinyje saugomi vandens telkiniai, kuriuose baliniai vėžliai nuolat gyvena ir žiemoja, bei pastovios jų kiaušinių dėjimo vietos. Nuo 1997 m. Juodabalės ir Kučiuliškės draustiniuose gilinami seni ir kasami nauji vandens telkiniai, tvarkomos vėžlių kiaušinių dėjimo vietos.
Kučiuliškės draustinyje vykdomi gamtotvarkos darbai, turintys pagerinti šioje teritorijoje saugomų gyvūnų – balinių vėžlių – populiacijos būklę. Vėžliams reikalingos vandens ir sausumos buveinės. Vasarą šie ropliai praleidžia negiliose dumblingose kūdrose su atviromis vietomis: augmenijos ir dumblo salomis, įvirtusiais stuobriais. Ant šių struktūrų vėžliai gali saugiai šildytis saulės atokaitoje. Sekliuose telkiniuose vanduo šiltesnis, o pakrančių augmenijoje galima rasti maisto. Pakrantėse iš pradžių slepiasi iš lizdų išlindę vežlių jaunikliai.
Žiemoja vėžliai kitose vietose: apsemtose šlapynėse po medžių šaknimis, šaltiniuotų kūdrų arba raistų dugne. Tam reikalingas didesnis, neįšalantis gylis. Tačiau ir žiemavietėse būtina sekli pakrantė, kurioje vanduo pavasari greičiau sušyla. Seklumose vėžliai atšyla ir susiporuoja.
Simone Biles
Simone Arianne Biles (g. 1997 m. kovo 14 d.) – JAV gimnastė. Daugkartinė pasaulio ir olimpinė čempionė.
Kučiuliškės herpetologinis draustinis
Daugelis kūdrų ir šlapžemių buvo nusausintos melioracijos metu, o atsisakius tradicinės ūkinės veiklos – gyvulių ganymo ir šienavimo – dauguma vandens telkinių užako, apaugo sumedėjusia augalija. Pakeitus hidrologinį režimą nusausėjo šaltiniuotos pelkės ir raistai, išnyko kemsynės, kuriose žiemodavo baliniai vėžliai.
Simone Biles
Biles olimpinėse žaidynėse ir pasaulio čempionatuose yra laimėjusi virš 20 medalių bei yra daugiausiai medalių pelniusi JAV gimnastė istorijoje. 2016 m. olimpinėse žaidynėse iškovoti keturi aukso medaliai yra naujas olimpinis rekordas. Varžybose oficialiai dalyvauja nuo 2011 m.
Kučiuliškės herpetologinis draustinis
Draustinio teritorijoje nuo balandžio 1 d. iki spalio 1 d. d lankytis draudžiama.
Prakorimas
Prakorimas (Prakūrimas) – Aukščiausiojo lietuvių dievo vardas, gali būti, kad eufemistinis. Dievo vardą mini M. Strijkovskis 1582 metais. Pasak M. Strijkovskio, Prakorimas – „pats pirmutinis dievas“, kuriam aukojami balti kaplūnai, ne pjaunant, bet užmušant lazdomis, be to, mušantieji turėdavę nekalbėti. Dalį aukos valgydavę patys, dalį žyniai, o trečią dalį sudegindavę. Pagal V. Manhartą jis – pasaulio sukūrimo dievas. T. Narbutas jį tapatina su Praamžiumi ir laiko likimus valdančiu pirmapradžiu dievu, Fatumu. Prakorimo pirmapradiškumą pažymi ir A. J. Greimas, kildindamas šį vardą iš „prakorauti“ – „pirma paragauti duodamą kam valgį, gėrimą“, tad Prakorimas būtų kadaise abstraktus, vėliau personifikuotas Likimas. Šitaip Greimas iš esmės palaiko T. Narbuto prielaidą.
Jis pirmutinis dievas, dievų ir žmonių pasaulio pradininkas, likimo žinovas ir lėmėjas, kuriam aukodavo baltus kastruotus gaidžius ne pjaunant, bet užmušant lazdomis. Dalį tų gaidžių valgė patys namiškiai, dalį aukotojai, o trečia dalis buvo sudeginama kaip auka. Šis aukščiausiasis Dievas buvo ir metų laikų tvarkytojas. Gimsta jis žiemą kartu su laiko atgimimu, su Saule. Vasarą ilgiausios dienos metu jam atliekamos sudėtingos apeigos. Prakorimas gretinamas su likimu, laikomas dangaus ir žemės viešpačiu, lemiančiu genčių, vėlių ir tautų ateitį.
Vincas Vinikaitis
Vincas Vinikaitis (1929 m. rugpjūčio 4 d. Rudaminos miestelyje, Lazdijų r.), vargonininkas, pedagogas, chorvedys.
Biografija
Dar vaikystėje pas Rudaminos bažnyčios vargonininką J. Andziulį išmoko vargonuoti. 1945–1948 mokėsi Lazdijų gimnazijoje, dainavo chore ir berniukų vokaliniame ansamblyje (vadovavo muzikos mokytojas V. Launikonis). 1948–1952 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis, A. Kairys, J. Bielionis, A. Budriūnas). 1952–1955 Alytaus 1-osios ir 1952–1977 2-osios vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, berniukų, mergaičių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas – parengė 1955 respublikinei dainų šventei. 1958–1970 vadovavo „Tvirtovės" kolūkio mišriajam chorui, su kuriuo dalyvavo 1960 respublikinėje dainų šventėje. 1963–1970 vadovavo Alytaus buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato mišriajam chorui – parengė 1965 respublikinei dainų šventei. Su moksleivių ir suaugusiųjų chorais surengė nemaža koncertų. 1971–1980 V. Vinikaitis mokytojavo Krokialaukio vidurinėje mokykloje, 1971–1990 vadovavo Krokialaukio kultūros namų kaimo kapelai, kurią paruošė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, įvairiuose konkursuose pelnė prizinių vietų, surengė koncertų daugelyje Dzūkijos ir Aukštaitijos miestų. 1957–1968 dėstė Alytaus metiniuose chorvedžių kursuose, 1961–1975 dainavo Respublikiniame muzikos mokytojų mišriajame chore.
Nuo 1993 V. Vinikaitis Alytaus Švč. M. Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Sukūrė dainų ir giesmių mišriesiems ir vaikų chorams. Padėjo surengti Alytaus miesto ir rajono 1995 ir 1996 bažnytinių chorų šventes, buvo jų dirigentas.
Bolivijos geografija
thumb|right|300px|Bolivijos topografinis žemėlapis Bolivijos geografija yra unikali tarp Pietų Amerikos valstybių. Šalis yra viena iš dviejų šiame žemyne, kuri neturi priėjimo prie jūros, taip pat Bolivijos vidutinis aukštis virš jūros lygio yra didžiausias žemyne. Pagrindiniai Bolivijos geografijos bruožai: šalyje yra Altiplanas – aukščiausias ir didžiausias pasaulyje plokščiakalnis po Tibeto, esantis Anduose ir Titikaka ežeras, kuris yra didžiausias ežeras Pietų Amerikoje ir aukščiausiai virš jūros lygio esantis (3 821 m.) laivybai naudojamas ežeras pasaulyje (šiuo ežeru Bolivija dalinasi su Peru). Rytinėje šalies dalyje yra žemuma, Amazonės drėgnieji atogrąžų miškai.
Teritorija
Bolivija užima 1 098 580 km² plotą, iš kurio 14 190 km² sudaro vanduo. Tai Bolivijai leidžia būti 28-tai didžiausiai pasaulio valstybei. Ji ribojasi su penkiomis valstybėmis (bendras sienų ilgis – 6 743 km). Ilgiausia siena yra su Brazilija – 3 400 km. Kitos besiribojančios valstybės – Peru, Čilė, Argentina ir Paragvajus.
Kalnai
Vakarinė Bolivijos dalis yra Andų kalnuose. Šiaurėje yra aukščiausia viršukalnė šalyje – Sachamos kalnas (6.542 m.).
Pagrindiniai faktai
Teritorija: Andų kalnai, Altiplano plokštikalnis, Amazonės baseino žemuma.
Žemiausias taškas: Paragvajaus upė 90 m.
Aukščiausias taškas: Sachamos kalnas 6 542 m.
Naudingos iškasenos: alavas, gamtinės dujos, nafta, sidabras, geležis, auksas, druska, cinkas, volframas, stibis, švinas, mediena.
Žemės naudojimas:
daugiametės kultūros: 0 %
miškai ir girios: 53 %
kita: 21 % (1993 m.)
Dangaus šventykla
Dangaus šventykla arba Rojaus šventykla – šventovių kompleksas pietrytinėje Pekino miesto centro dalyje. Šventykloje lankydavosi Mingų ir Čingų dinastijų imperatoriai, metinių apeigų metu prašydami gero derliaus. Laikoma daoistų šventykla.
Istorija
Šventyklos kompleksas pastatytas 1406–1420 m. laikotarpyje, valdant imperatoriui Jonglė, kuris taip pat pastatė ir Uždraustąjį miestą. XVI a. valdant imperatoriui Dziadzingui, kompleksas buvo išplėstas ir pavadintas Dangaus šventykla. Imperatorius Dziadzingas taip pat Pekine pastatė dar tris žymias šventyklas, Saulės šventyklą (日壇) rytuose, Žemės šventyklą (地壇) šiaurėje ir Mėnulio šventyklą (月壇) vakaruose. Dangaus šventykla buvo renovuota XVIII a., valdant imperatoriui Čianlongui (Qianlong). Dėl valstybės biudžeto sumažėjimo, tai buvo paskutiniai didelio masto šventyklos komplekso renovacijos darbai imperijos laikais.
Antrojo opijaus karo metu šventyklą užėmė anglų ir prancūzų kariai. 1900 m. Boksininkų sukilimo metu Aštuonių tautų aljansas užėmė šventyklos kompleksą ir įrengė trumpalaikę karinių pajėgų vadavietę, kuri išsilaikė vienerius metus. Tuo laikotarpiu šventykla buvo sudarkyta, apgadinti komplekso pastatai bei sodas. Taip pat buvo pagrobta keletas artefaktų. Žlungant Čingų dinastijai, šventyklos kompleksas liko apleistas. Dėl to vėlesniais metais sugriuvo keletas salių.
1998 m. Dangaus šventykla buvo įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
thumb|center|600px|Trys pagrindinės salės
Kernagienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Kernagytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pchovija
Pchovija, dar žinoma kaip Pchoetija  – kalnuotas kraštas viduramžiais šiaurės rytų Gruzijoje. Vėliau skilo į dvi provincijas – Pšaviją ir Chevsuretiją. Pchovija buvo pagal Aragvio upės viršutinę dalį ir trijuose alpiniuose slėniuose šiauriau Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio pagrindinės keteros.
Krašto gyventojai vadinosi pchoviai (, Pkho[v]elni), tai buvo karinga gruzinų kalniečių gentis, dažnai nepaklusdavusi karališkai Gruzijos valdžiai.
Toponimas Pchovija pirmą kartą paminėtas VII a. kronikoje „Kartlio atvertimas“, kurioje minima, kad vietiniai kalniečiai atmeta krikštijimo politiką, kurią vykdė karalius Mirianas III. Karalystei krikštijant per prievartą dalis pchovių pasitraukė į pietryčius, į Tušetiją.
Gruzijos stačiatikių bažnyčios įtaka krašte buvo silpna, pchoviai praktikavo savotišką pagonybės ir krikščionybės mišinį. Tai atsispindėjo Pchovijos religinėje architektūroje: Svanetijoje, Chevijoje, Mtiuletijoje ir Račoje praktiškai kiekvienas kaimas turi V–XVIII a. statytą bažnyčią, o Pchovijoje tų laikų stačiatikių bažnyčių nėra. Užtai krašte daug šventų vietų su pagoniškomis šaknimis.
Dėl Pchovijos kalniečių klanų nepriklausomumo į Pchoviją protarpiais įsiverždavo Gruzijos karalystės kariuomenė. Vieną labiausiai kraštą nusiaubusių ekspedicijų surengė Gruzijos karalienė Tamara, kuriai valdant buvo vadinamasis „Gruzijos aukso amžius“. Po kruvinos tris mėnesius trukusios kampanijos Pchovijoje buvo sunaikinti keli kaimai ir šventovės.
366 m. pr. m. e.
'''366 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lietuvių darbininkių susivienijimas Amerikoje
Lietuvių darbininkių susivienijimas Amerikoje, iki 1919 m. Lietuvių moterų progresyvus susivienijimas Amerikoje – JAV lietuvių moterų organizacija, veikusi 1908–1933 m.
Istorija
Lietuvių moterų progresyvus susivienijimas Amerikoje įkurtas 1908 m. Brukline „Lietuvaičių apšvietos draugijos“ organizuotame pirmajame Amerikos lietuvaičių suvažiavime. 1916–1923 m. leido žurnalą „Moterų balsas“, 1923–1932 m. laikraštį „Darbininkių balsas“, 1932–1933 m. – „Darbininkė“. Susivienijimo leidykla leido ir platino knygas.
1916 m. spalio mėn. Niujorko suvažiavime susivienijimas priėmė rezoliucijas, smerkiančias karą, vaikų darbą, aptariančias santykius su profsąjungomis, kitomis organizacijomis. 1918 m. Filadelfijos suvažiavime, kuriame dalyvavo ir Žemaitė, buvo nutarta veikti kartu su Amerikos lietuvių socialistų sąjunga. Tačiau didelę įtaką tolesnei susivienijimo veiklai padarė Rusijos revoliucija. 1919 m. Amerikos lietuvių socialistų sąjungai skilus, skilo ir Lietuvių darbininkių susivienijimas – iš organizacijos pasitraukė Margarita Michelsonienė, Zuzana Puišiūtė, Marija Račiūtė-Herman.
1921 m. Bostono suvažiavime priimtos rezoliucijos dėl santykių su JAV kairiuoju judėjimu ir Lietuvos darbininkėmis. Susivienijimo veikla pagyvėjo. 1922 m. Lietuvių darbininkių susivienijimas įkūrė Lietuvos politinių kalinių gelbėjimo fondą. 1927 m. susivienijimas turėjo 137 kuopas ir daugiau kaip 2000 narių. Jo kuopų taip pat buvo Kanadoje, Argentinoje. Jos buvo sujungtos į rajonus, apskritis. Lietuvių darbininkių susivienijimo veiklai vadovavo vykdomasis komitetas ir centro sekretorius. Kuopos platino literatūrą, kūrė chorus, rengė koncertus, spektaklius; leido knygas, vadovavo „Ateities žiedo“ vaikų draugijos mokykloms. Lietuvių darbininkių susivienijimas finansiškai rėmė streikuojančius JAV darbininkus. Didžioji depresija paveikė ir lietuviškų draugijų veiklą, todėl 1933 m. Lietuvių darbininkių susivienijimas Amerikoje susijungė su Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugija.
Viskonsinas (upė)
Viskonsinas – upė JAV (Viskonsino valstijoje). Misisipės kairysis intakas. Ilgis 690 km, baseino plotas – 31 450 km². Vidutinis debitas žemupyje – 250 m³/s. Daug hidroelektrinių. Laivuojamas nuo Portidžo. Didžiausias miestas prie upės – Viskonsin Rapidsas.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Viskonsino upės žemėlapis
Zabluduvo miesto herbas
right|thumb|Zabluduvo herbas Zabluduvo miesto herbas  – Zabluduvo miesto herbas yra skydo formos. Baltos spalvos užsklandoje vaizduojamas šuoliuojantis raudonas elnias. Elnias simbolizuoja aplinkinėse vietovėse gyvenančius elnius.
Mauno Koivisto
Maunas Koivistas (, g. 1923 m. lapkričio 25 d. Turku mieste – m. 2017 m. gegužės 12 d. Helsinkis mieste) – filosofas, finansininkas, Suomijos politinis veikėjas.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2010–2011 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2010–2011 m.
Mauno Koivisto
Biografija
Nuo mažų dienų teko dirbti, nes jam esant 10 metų, mirė motina. Dalyvavo savanoriu 1939–1940 m. Žiemos kare su TSRS. Už nuopelnus buvo apdovanotas „Laisvės“ medaliu.
Nuo 1948 m. Suomijos socialdemokratų partijos narys. 1949 m. organizavo kairiųjų jėgų pasipriešinimą komunistų agitatoriams. 1949 m. Turku mokykloje išlaikė egzaminus, 1953 m. baigė studijas Turku universitete, meno bakalauras. 1956 m. Turku universitete apgynęs disertaciją apie Turku dokininkų socialinius santykius, tapo filosofijos daktaru.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2010–2011 m.
Finalo rungtynės
---
Mauno Koivisto
Biografija
1966 m. Suomijos socialdemokratų partijai laimėjus rinkimus, Rafaelis Pasio suformavo vyriausybę, kurioje tapo finansų ministru. Šias pareigas ėjo ir antrojoje R. Pasio vyriausybėje 1972 m.
1968–1970 m. ir 1979–1981 m. Suomijos koalicinės vyriausybės ministras pirmininkas. 1981 m. rudenį atsistatydinus Urhui Kokonenui perėmė šalies vadovo pareigas iki naujų prezidento rinkimų. Rinkimuose už jį atidavė savo balsus 167 iš 301 rinkimų kolegijos narių. 1982–1994 m. pirmasis socialdemokratas – Suomijos prezidentas. Jis tęsė U. Kekoneno pradėtus darbus. Pasižymėjo tvirtesne ir savarankiškesne užsienio politika. 1988 m. rinkimuose už jį balsavo net 189 rinkikai. Jam vadovaujant šalis tapo Europos Sąjungos nare.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2010–2011 m.
Finalo rungtynės
-
Žuvyčių piliakalnis
Žuvyčių piliakalnis – piliakalnis Elektrėnų savivaldybės teritorijoje, Semeliškių seniūnija. Pasiekiamas žvyrkeliu Semeliškės – Mūro Strėvininkai Žuvyčiuose pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 400 m – yra 100 m į pietus nuo buvusių fermų. miniatiūra|left|Piliakalnio šlaitas, 2022 m.
Piliakalnis
Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja, aikštelė ir šlaitai apaugę alksniais.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 17000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 612800 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Giedrius Masalskis
Giedrius Masalskis (g. 1971 m. lapkričio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo, televizijos laidų ir renginių vedėjas, organizatorius.
Biografija
Dirbo radijo stotyse M-1, Radiocentras, vedė televizijos laidas – LNK „Aukselis“, „Žodžių mūšis“, TV3 realybės šou „Akvariumas“, „Akvariumas 2“ ir „Baras Holivudas“, „Lietuvos Metų Moteris 2008“ apdovanojimai, LTV – „Triumfo arka“ (2008, 2009, 2010, 2011 m.), nacionalinės atrankos į Euroviziją ir kt. Nuo 2019 m. gegužės mėn. LRT Radijo departamento vadovas, atsakingas už tris visuomeninio transliuotojo radijo stotis: LRT Radiją, LRT Klasiką bei LRT Opus.
2001 m. vedė televizijos laidų ir renginių vedėją Asta Stašaitytę, su ja susilaukė sūnų Emilio ir Danieliaus. 2017 m. lakričio mėnesį išsiskyrė.
Pasaulio tvanas
thumb|250px|„Tvanas“ pagal [[Gustavas Dorė|Gustavą Dorę.]] Pasaulio tvanas – daugelyje religijų minima katastrofa, didelio masto potvynis, kuris pagal šias religijas buvo Dievo ar dievų bausmė už žmonių nuodėmes. Tai – ryški ir pasikartojanti tema rytų mitologijoje, kuri vaizduoja dievų potencialią galią sunaikinti žmoniją. Bene labiausiai žinoma krikščioniškoji versija, kuri, dalies religijotyrininkų nuomone, remiasi šumerų apie 2900 m. pr. m. e. – 2750 m. pr. m. e. senumo istorija (Gilgamešo epas), iš kurios galbūt kilusi biblinė versija.
Pasakojimai apie pasaulio tvaną
Pagal James George Frazer šio pasakojimo pėdsakų randama Babilonijoje, Palestinoje, Sirijoje, Frygijoje, Indijoje, Mianmare, Vietname, daugelyje Indonezijos salų, Filipinuose, Andamanų salose, Taivane, Kamčiatkoje, Naujojoje Gvinėjoje, Australijoje, Melanezijos salose, Mikronezijoje ir Polinezijoje, tarp daugelio indėnų genčių nuo Aliaskos iki Ugnies Žemės. Tokių pasakojimų praktiškai nėra Afrikoje (išskyrus patekusių kartu su europiečių misionieriais), Rytų, Centrinėje ir Šiaurės Azijoje, jie reti Europoje (randami Senovės Graikijoje, pas baltus, Velse, tarp Transilvanijos čigonų ir mansių).
Pasakojimas apie Ziusudrą
1914 m. Arno Piobelis publikavo šumerų poemos apie tvaną tekstą, rastą kasinėjant Nipūrą. Deja, dvi trečiosios vienintelės žinomos lentelės teksto neišliko, o poemos turinį galima rekonstruoti tik pagal analogiją su akadų poemomis, nors šumerų versija nuo jų galėjo ir skirtis.
Pradžioje pasakojama kaip dievas sukūrė penkis miestus. Po to minima dievų taryba. Pasakojama, kaip karalius Ziusudra (pagal kitą skaitymo variantą – Ziudzudu), Enkio žynys, pasiklauso kažkieno kalbą nukreiptą į šventyklos sieną (galbūt paties Enkio), kurioje sakoma, kad dievų taryboje Enlilio reikalavimu buvo nuspręsta surengti didelį tvaną. Tvanas truko septynias dienas ir naktis, o po to Ziusudra išėjo iš savo laivo ir paaukojo jaučių ir avių.
Paskutiniame fragmente rašoma, kad Ziusudra krenta prieš Anu ir Enlilį, o šie prisiekia atgaivinti pasaulyje gyvybę. Jis duoda Ziusudrai amžinąjį gyvenimą ir apgyvendina Dilmune, šalyje kur teka saulė.
Pasakojimas apie Atrachasisą
Akadų poema apie Atrachasisą, kurioje minimas tvanas, buvo rasta vykdant Turkijos iniciatyva pradėtus kasinėjimus senoviniame Siparo mieste. Iki mūsų laikų išlikęs tekstas sukurtas XVII a. pr. m. e.
Masačusetso technologijos institutas
Masačusetso technologijos institutas (, MIT) – privatus universitetas, esantis Kembridže, Masačusetso valstijoje. MIT sudaro penkios mokyklos ir vienas koledžas, kurį sudaro 32 universitetiniai fakultetai, stipriai orientuoti į mokslinius ir technologinius tyrimus.
Pasaulio tvanas
Biblinė versija
thumb|450px|||Pasaulinis tvanas, [[freska, Mikelandželas]] Krikščionybės sklidimo laikais, labiausiai išplito biblinis pasakojimas apie tvaną. Šventojo Rašto Pradžios knygoje 6-9 skyriuose pasakojama apie žmogų, vardu Nojus. Biblija pasakoja: „VIEŠPATS matė, koks didelis buvo žmonių nedorumas žemėje ir kaip kiekvienas užmojis, sumanytas jų širdyse, linko visą laiką tik į pikta." Todėl Viešpats nutarė sunaikinti žmogiškąją giminę. Tačiau tarp visų žmonių atsirado vienas, kuris rado malonę Dievo akyse. „Nojus buvo teisus vyras, savo kartoje be dėmės, nes ėjo su Dievu."
Masačusetso technologijos institutas
MIT buvo įkurtas William Barton Rogers 1861 metais kaip atsakas į didėjančią Jungtinių Amerikos Valstijų industrializaciją. Nors įkurtas pagal vokiečių ir prancūzų politechninių technologijos institutų modelius, MIT filosofija „mokytis per veiklą“ pavertė universitetą mokymosi laboratorijose, doktorantų tyrinėjimų, ir progresuojančių architektūros stilių iniciatoriumi. Kaip federacinės valdžios finansuotas tyrinėjimo ir plėtros centras per Antrąjį pasaulinį karą, MIT mokslininkai išvystė susijusias su gynyba technologijas, kurios vėliau tapo kompiuterių, radarų, išcentrinės navigacijos sistemų pagrindu. Po karo MIT reputacija plėtėsi už jos pagrindinių kompetencijų moksle ir inžinerijoje į socialinius mokslus įskaitant ir ekonomiką, lingvistiką, politikos mokslus ir vadybą.
MIT biudžetas ir metinės išlaidos tyrimams yra vienos didžiausių tarp Amerikos universitetų. MIT absolventai ir fakultetų mokomasis personalas yra žinomi dėl techninio sumanumo (72 Nobelio premijos laureatai, 47 Nacionalinio Amerikos Aukso medalio gavėjai ir 29 MacArthur draugijos nariai), verslumo dvasios (1997 m. pranešimas tvirtino, kad sujungtos pajamos kompanijų, įsteigtų MIT filialų, taptų dvidešimt ketvirta didžiausia ekonomika pasaulyje), ir nepagarbumas (populiari praktika konstruoti sudėtingas išdaigas, ar įsibrauti į svetimas duomenų bazes, dažnai turi anti-autoritarines potekstes).