cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žalioji giria
Nesupelkėjusių plotų dirvožemiai velėniniai jauriniai, daugelyje vietų gliejiški, susiformavę ant limnoglacialinių smėlių. Labiausiai paplitę augaviečių tipai − drėgnokas bei drėgnas žaliašilis ir šlapias šilagiris.
Janauka (Luokesa)
Janauka – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje.
Istorija
1786 m. Janaukos palivarką valdė Zajančkovskis.
Lietuvos ryto TV
„Lietuvos ryto“ televizija – Lietuvos televizijos kanalas, kuris pakeitė iki tol egzistavusią televiziją „5 kanalas“. Kanalo savininkas – UAB „Singing Fish“.
Istorija
„Lietuvos ryto“ televizija įkurta 2008 m. spalio 12 d. Nuo 2011 m. rugpjūčio pradžios televizija transliuojama 16:9 formatu, o nuo 2017 m. visos laidos filmuojamos ir rodomos HDTV formatu.
Žalioji giria
Girioje auga pušys, beržai, juodalksniai, eglės, drebulės.
1863 m. Žaliojoje girioje buvo sukilėlių stovykla. Nuo 1945 m. Žaliojoje girioje veikė Lietuvos partizanų, kovojusių prieš Sovietų okupantus Žalioji rinktinė. Žalioji rinktinė kovojo prieš okupacinį režimą Pasvalio ir Panevėžio apskričių teritorijose, jos partizanai pasiekdavo ir atskirus kaimyninių Radviliškio bei Šiaulių valsčius, ypač Rozalimą. Pažymėta Žaliosios miško holokausto vieta.
Antanas Jakaitis
Biografija
1922–1926 m. mokėsi Jurbarko gimnazijoje. 1927 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. Kunigu įšventintas 1935 m. balandžio 20 d. 1935 m. paskirtas Alsėdžių, 1937 m. – Rietavo, 1939 m. – Kaltinėnų bažnyčios vikaru. Nuo 1941 m. klebonavo Tenenių, 1948 m. – Platelių, 1951 m. – Alsėdžių parapijoje. Nuo 1974 m. kovo 18 d. buvo Salantų bažnyčios altarista.
Palaidotas tėviškėje, Skirsnemunės bažnyčios šventoriuje.
Žezkazganas
Žezkazganas (arba Džezkazganas) – miestas vidurio Kazachijoje, prie Kengiro tvenkinio. Geležinkelio stotis. Išvystyta metalurgijos, trikotažo, mėsos, pieno pramonė. Apylinkėse kasama vario rūda. Dvi aukštosios mokyklos. Veikia istorijos ir kraštotyros muziejus.
Istorija
Žezkazganas įkurtas 1938 m. 1954 m. gavo miesto teises.
1973–1997 m. – Žezkazgano srities centras.
Etiketė
thumb|right|[[Marškiniai|Marškinių etiketės]] thumb|right|Pašto siuntinio etiketė (Vokietija) thumb|right|Knygos pardavimo etiketė (Vokietija)
thumb|right|Bananai su etikete thumb|right|Vidinė drabužio priežiūros etiketė Etiketė – tam tikro dydžio ir formos gaminys (popierinė, plastikinė kortelė ar lapelis, audeklo skiautė, skardos lakštas), pritvirtinamas prie taros (pakuotės) arba gaminio, kuriame surašyta esminė informacija apie gaminį.
Etiketavimas – gamybos ir/ar pakavimo procedūra, kai prie gaminių ar pakuočių tvirtinamos etiketės.
Informacija etiketėse
Etiketėje būna surašyta:
Taip pat etiketė gali turėti:
Etikečių tvirtinimas
Etiketės gali būti įvairiai pritvirtintos:
Etiketės gali būti tvirtinamos rankiniu būdu arba automatizuotai. Etiketavimo mašinos vadinamos etiketuotuvais.
Etikečių tiekimas
Etiketės į tvirtinimo vietą gali būti tiekiamos:
Etiketes į tvirtinimo vietą gali tiekti specialios pakavimo mašinos etikečių tiektuvai.
Specialios etiketės
Klistermärke
Būdbaliai (Gumbinės apskritis)
Būdbaliai arba Myškinas (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Moorbude, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d.  – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Majakovskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas – lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1905 m. buvo 50 gyventojų. 1928 m. rugsėjo 30 d. Būdbaliai ir Austinėliai prijungti prie Adomlaukių. 1947–2008 m. Majakovskojės apylinkės kaimas.
Google+
Google+ – socialinis tinklas, kurį valdė „Google“, ir kuris veikė nuo 2011 birželio iki 2019 m. balandžio mėn.
Šiame socialiniame tinkle buvo virš 500 mln. aktyvių vartotojų. 2018 m. savo tinklaraščio įraše „Google“ pripažino, kad socialinio tinklo projektas buvo nesėkmingas – vartotojų naudojimasis šiuo tinklu ir įsitraukimas buvo labai mažas, o 90 procentų prisijungimų prie šio tinklo baigdavosi greičiau nei po 5 sekundžių.
Bomelio Vitė
Bomelio Vitė (arba Bomelsvitė, Švyturio mikrorajonas) – Klaipėdos miesto dalis, esanti į šiaurę nuo Vitės. Iš vakarų pusės ribojasi su Burių gatve, iš šiaurės ir rytų su geležinkeliu, o iš pietų su Dariaus ir Girėno bei Janonio gatvėmis. Tai uosto rezervinėje teritorijoje esantis mikrorajonas. Jame yra miesto centrinis stadionas. Į jį veda pagrindinė mikrorajono Sportininkų gatvė.
Istorija
Pagal 1890 m. surašymo duomenis iš 3378 gyventojų, 2300 (68 %) užsirašė lietuviais. 1918 m. prijungta prie Klaipėdos miesto.
Miestų tyrinėtojas
right|thumb|300px|„Miestų tyrinėtojas“ ruošiasi apsilankyti tunelyje Miestų tyrinėjimas yra retai kada legalus, mėgėjiškas, įprastai nematomos žmonių civilizacijos dalies tyrinėjimas. „Miestų tyrinėtojai“ lankosi apleistuose pastatuose, požeminiuose įrengimuose, techninėse patalpose, tuneliuose bei įvairiose kitose vietose, kur pašaliniams įėjimas paprastai draudžiamas. Kadangi tyrinėtojas draudimų nepaiso, tokia veikla dažnai laikoma daugiau ar mažiau nusikalstama, nors kitais įprastiniais nusikaltėlio veiksmais (vagystėmis, vandalizmais ir pan.) šie žmones paprastai neužsiima.
Objektai
Vienas dažniausių tyrinėjimo objektų yra apleisti pastatai. Nelegaliems lankytojams gresia tiek paties pastato pavojai (griūvančios grindys bei stogai, sudužę stiklai, patalpose galintys būti pavojingi chemikalai), tiek ir sarginiai šunys bei apsaugos filmavimo kameros. Dažniausiai lankomi apleisti grūdų elevatoriai, paliktos raketų leidimo šachtos, karinės slėptuvės ir pan. „Tyrinėtojas“ neretai lankomas patalpas fotografuoja, kai kada palieka užrašus ant sienų, pasiima nedidelius suvenyrus. „Garbės kodeksas“ paprastai draudžia vietą niokoti, idealu laikoma viska palikti taip, kaip buvo rasta. Lankomasi ir aktyvių, gyvenamų pastatų techninėse, pašaliniams draudžiamose patalpose.
Daugelyje miestų esama įvairių techninių tunelių, kuriais po žeme galima nukeliauti didelius atstumus. Kai kurie jų yra gana grėsmingi (kartais gali būti, kad oro temperatūra siekia 50 °C, visiška tamsa, dujos, dulkės ar pan.). Kitur tuneliai apšviesti, juose palaikoma normali temperatūra, todėl lankymosi pavojus mažesnis. Ilgai nebuvus lietaus, įeinama ir į lietaus drenažo tunelius. Pasitaiko, jog lankomi veikiantys ir apleisti geležinkelio tuneliai, tačiau dėl pavojaus traukiniams bei saugantis teroristinių aktų už tokį lankymasi gresia pernelyg didelės bausmės, jog šie objektai būtų populiarūs.
VLBA
thumb|350px|right|VLBA radioteleskopų vietos. thumb|350px|right|Radioteleskopas Mergelių salose
Miestų tyrinėtojas
Objektai
Dauguma „miestų tyrinėtojų“ apleistų ar neprieinamų patalpų vaizdus apibūdina kaip „nuostabų grožį“.
VLBA
Radioteleskopai išdėstyti visoje JAV teritorijoje nuo Atlanto vandenyno iki Havajų salų, jos ilgiausia bazė – 8611 km.
Veikimo principas
Stebėjimų duomenys iš kiekvienos antenos, kartu su tiksliu laiku iš vietinio atominio laikrodžio, įrašomi ir saugojami vėlesnei analizei. Duomenys koreliuojami su analogiškai įrašytais duomenimis iš kitų antenų, taip gaunamas galutinis objekto vaizdas. Maksimali skiriamoji geba interferometrijoje priklauso nuo signalo dažnio ir atstumo tarp tolimiausių sistemos teleskopų. Tokiu būdu galima gauti informacijos (pvz, nustatyti žvaigždės diametrą, dvinarių/daugianarių žvaigždžių poziciją) ne iš objektų atvaizdų, o iš fiksuojamo elektromagnetinio signalo savybių.
Išsidėstymas
Radioteleskopų išsidėstymas bei geografinės koordinatės:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Misijos (žurnalas)
thumb|200px|Misijos, 1930 m. Nr. 1 „Misijos“ – Lietuvos mėnesinis iliustruotas katalikų žurnalas, leistas 1930–1940 m. Kaune ir 1931 m. Marijampolėje.
Medšarkiai
Medšarkiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Darbėnų.
Misijos (žurnalas)
Žurnalas
Leido jėzuitai. Spausdino Spindulio spaustuvė Kaune. 1931 m. Marijampolėje išleisti 2–12 nr. Išėjo 128 numeriai. Tiražas – 15 000 egzempliorių.
Medšarkiai
Gyventojai
1846 m. buvo 3 dūmai, 1923 m. – 1 ūkis
Misijos (žurnalas)
Žurnalas
Rašė apie Misijų sąjungos veiklą, Bažnyčios problemas misijų kraštuose, misionierių darbą įvairiose pasaulio šalyse.
Bendradarbiavo P. Beleckas, S. Jakubėnas, Jonas Kubilius, V. Kropas, A. Liauksminas, T. Smilgevičius ir kiti.
Salgótarjáni BTC
Šalgotarjano BTC – Vengrijos futbolo klubas iš Šalgotarjano.
Funkas
Funkas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Funkienė (ištekėjusi moteris) ir Funkaitė (mergautinė pavardė).
Freizerburgas
Freizerburgas – miestas Aberdynšyre, Škotijoje. 12216 gyventojų (2004 m. duomenimis).
Funkas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Freizerburgas
Freizerburgo pilį apie 1572 m. pastatydino seras Aleksandras Freizeris. 1787 m. Tomas Smitas pastatė Freizerburgo švyturį, kuris 1995 m. tapo muziejumi.
Gyventojų pajamos daugiausiai susijusios su jūra (žvejyba, žuvies perdirbimas, prekyba). Didžiausi žuvies perdirbimo fabrikai yra McRae, Young's, Nor see, Lunar, "Iceberg".
Nors yra patrauklus turistiniu požiūriu, paskutiniu metu miestas taip pat įgijęs Škotijos narkotikų sostinės reputaciją.
Fragma
Fragma, arba Fragma Project – Vokietijos house - trance muzikos grupė.
Įkurta 1998 m. brolių Dirk Duderstadt, Marco Duderstadt ir Ramon Zenker, jie išleido pirmą singlą Toca Me, kurioje skambėjo tik melodija. Ji susilaukė didelio populiarumo, bei pasiekė 11 vieta, tarp Jungtinės Karalystės dainų top.
2001 išleistas albumas Toca, su hitais tapusiais Everytime You Need Me, įrašytu su Maria Rubia, You Are Alive kartu su vokaliste Damae.
2002 m. Dirk ir Marco įkūrė įrašų studiją, pavadinę Evergreen-Terrace.
Dirk ir Marco taip pat Duderstadt slapyvardžiu sukūrė kelis singlus; Sunrise ir Taking Over.
2006 metais, Fragma išleido naują singlą Radio Waves kartu su Kirsty Hawkshaw.
Rasa Drazdauskaitė (1969)
Rasa Drazdauskaitė (g. 1969 m. balandžio 28 d. Kaune) – Lietuvos baleto artistė, choreografė.
Ilginiai
Ilginiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 1 km į šiaurę nuo Darbėnų, prie kelio ir Kretingos–Skuodo geležinkelio.
Istorija
1779–1781 m. Palangos seniūnijos inventoriuje minimas Ilginių vienkiemis (obręb Ilgini), įsikūręs Auksūdžio žemės pietvakariniame pakraštyje, Gudiškių ganyklose. Jame nuolatinių gyventojų nebuvo, o žemę 1780 m. iš Darbėnų dvaro nuomojo Auksūdyje gyvenę valstiečiai Martynas Kiesus, Jonas ir Juozapas Lazdauskai.
Ilginių (Ilginy) kaimas pažymėtas 1921 m. Vokietijoje išleistame kariniame topografiniame žemėlapyje, parengtame I pasaulinio karo išvakarėse. Jo žemės rytiniu pakraščiu okupacinė vokiečių valdžia 1915 m. nutiesė geležinkelį Bajorai–Priekulė (Latvija). 1923 m. Ilginiuose buvo 4 sodybos.
Kaime veikia vienas didžiausių Lietuvos pajūrio regione Ilginių žvyro karjeras (27,1 ha), kurį eksploatuoja valstybinė įmonė „Klaipėdos regiono keliai“.
Juodinis
Juodinis – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Semeliškių, Navasiolkų kaime. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,15 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 183,9 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurrytinis krantas aukštas. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurine pakrante eina kelias. Ežeras nenutekantis, priklauso Dubreikos upelio baseinui (Strėvos intakas).
Generolas kvartirmeisteris
Dvi karinės pareigybės – kvartirmeisteris ir generolas kvartirmeisteris – vadinasi panašiai, bet yra skirtingos. Kvartirmeisteriai yra intendantai, užsiimantys ūkiniu aprūpinimu, o generolai kvartirmeisteriai – generolų rango štabų viršininkai.
Rusija
Rusijoje generolo kvartirmeisterio kaip vyriausiojo vado padėjėjo pareigas 1701 m. įvedė Petras I. Pirmuoju generolu kvartirmeisteriu tapo kunigaikštis A. Šachovskojus.
Pradžioje generolus kvartirmeisterius paskirdavo tik karo metu.
Generolas kvartirmeisteris turėjo tvarkyti karinius operatyvinius klausimus vyriausiuose štabuose – Vyriausiojo štabo (1815–1832 m.), Generalinio štabo (1832–1914 m.), Vyriausiojo vado būstinės (1914–1918 m.).
Generolo kvartirmeisterio pareigos:
Generolo kvartirmeisterio vadovaujamos valdybos funkcijos:
1711 m. prie generolų kvartirmeisterių buvo sukurta kvartirmeisterių dalis, iš kurios 1763 m. buvo sudarytas pirmasis Rusijos Generalinis štabas.
XIX a. antroje pusėje karinių apygardų štabuose buvo įsteigtos generolų kvartirmeisterių pareigos. Generolai kvartirmeisteriai tapo artimiausiais štabų viršininkų padėjėjais, jie užsiimdavo kariuomenės apgyvendinimu ir judėjimu, kovine ir mobilizacine parengtimi.
XX a. generolais kvartirmeisteriais būdavo generolai, turintys ne žemesnį kaip generolo majoro laipsnį.
Po 1914 m. liepos generolas kvartirmeisteris vadovavo vienai iš Vyriausiojo vado būstinės valdybų.
Vokietija
Vokietijos armijoje generolas kvartirmeisteris užsiidavo operatyviniu valdymu ir buvo antras pagal vyresnumą generolas po generalinio štabo viršininko.
Pirmojo pasaulinio karo metais 1914 m. rugpjūčio mėn. Erichas Liudendorfas (Erich Ludendorff) buvo Vokietijos Antrosios armijos generolas kvartirmeisteris. Gerai žinodamas Lježo puolimo planą, kurį pats padėjo sudaryti, jis prižiūrėjo puolimą.
1916 m. rugpjūtį Paulius fon Hindenburgas (Paul von Hindenburg) buvo paskirtas Generalinio štabo viršininku. Liudendorfas, kuris buvo Hindenburgo štabo viršininku Rytų fronte, į Generalinį štabą atvyko kartu su Hindenburgu. Liudendorfas tapo pirmuoju generolu kvartirmeisteriu.
Didžioji Britanija
Didžiosios Britanijos ginkluotosiose pajėgose pajėgų generolas kvartirmeisteris (Quartermaster-General to the Forces; QMG) yra vienas vyriausių generolų britų armijoje. Kiekvienas junginys turi: Pareigų lygis priklauso nuo junginio dydžio.
JAV
JAV kariuomenėje egzistuoja pareigybė Quartermaster General – generalkvartirmeisteris. Šis karininkas (jo laipsnis būna nuo pulkininko iki generolo leitenanto) atsako už Kvartirmeisterių korpuso (JAV kariuomenės ūkinio aprūpinimo šaka) veiklą. Jis nėra visų kvartirmeisterių vadas, bet daugiausia užsiima jų apmokymu ir profesiniu rengimu. Jis vadovauja Kvartirmeisterių centrui ir mokyklai (Quartermaster Center and School).
Gabšys
Gabšys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gabšienė (ištekėjusi moteris) ir Gabšytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Užpalių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 76x22 m dydžio. Šiauriniame jos gale, atrodo, buvęs pylimas (suardytas). Šlaitai vidutinio statumo, 15 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas arimų, dirvonuoja.
Rytinėje ir šiaurės vakarų papėdėse, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Pastebėtos kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų žymės. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.
Ritele Olechnai
Ritele Olechnai  – kaimas Lenkijos rytuose, Ceranuvo valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo išteka Bučinkos upė.
Užpalių piliakalnis
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Čouči
Čouči  – di etninės grupės valstybė dabartinėje Gansu provincijoje, gyvavusi Šešiolikos karalysčių bei Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpiu. Ji nėra įskaičiuojama į 16 karalysčių skaičių.
Viena iš di klajoklių genčių, „baltakakliai di“ (白項氐), jau II a. pabaigoje įsitvirtino Gansu regione, atkirsdami tuometinę Vei imperiją nuo ekonomiškai svarbių Vakarų teritorijų. Jų vadai sinizavosi ir perėmė kinišką pavardę Jang (楊). Iš pradžių Čouči mokėjo duoklę Kinijai, bėt IV a. pradžioje patys tapo labai stiprūs ir iš savo svarbiausios bazės Luejange (pietvakarinė Šaansi provincija) siaubė kinų žemes. Tiek Dzin dinastija, tiek Han Džao ne kartą rengė baudžiamąsias ekspedicijas į Čouči žemes, tačiau jų sutriuškinti niekada nepavyko. Tik 371 m. Ankstyvoji Čin trumpam sutramdė šiuos barbarus.
385 m. Ankstyvajai Čin nusilpus, Jang Ding (楊定) atkūrė savo genties hegemoniją Gansu regione ir sukūrė nepriklausomą karalystę, įtvirtindamas sostinę Ličenge (歷城). Netrukus Čouči bandė plėsti savo teritorijas į Sičuaną, į rytus, tačiau susidūrė su stiprėjančia konkurente – Šiaurės Vei. Po 443 m. Čouči bebuvo tik Šiaurės Vei valdovų kontroliuojamos marionetės. Valstybė ir vietinė dinastija galutinai nunyko VI a. pradžioje.
Irenijus Račkauskas
Irenijus Račkauskas (g. 1949 m. gruodžio 15 d. Radviliškis – 2010 m. sausio 19 d. Šiauliai) – Lietuvos ir Šiaulių miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1967 m. baigė Šiaulių 5-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. Kauno politechnikos institutą, 1993 m. Kauno vadybos ir kalbų koledžą.
1967–1969 m. Šiaulių televizorių gamyklos darbininkas, 1970–1973 m. Šiaulių elektros tinklų darbuotojas, 1974–1982 m. Šiaulių televizorių gamyklos specialistas, inžinierius, vyriausiasis inžinierius, 1983–1987 m. Šiaulių elektros tinklų vyriausiasis inžinierius, 1988 m. gamyklos „Nuklonas“ Skaičiavimo technikos laboratorijos viršininkas, 1990–1996 m. AB „Gliukozė“ darbininkas. 1997–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, mero pavaduotojas.
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas, 1998–1999 m. pirmininkas, nuo 2001 m. revizijos komisijos pirmininkas. 1988–1990 m. Šiaulių Sąjūdžio tarybos narys.
Radijo mėgėjas, šaukinys LY3RI, daugkartinis Lietuvos UTB radijo ryšių čempionatų prizininkas Radijo mėgėjų draugijos iždininkas.
Po sunkios limfmazgių vėžio ligos mirė Šiaulių miesto respublikinėje ligoninėje 2010 m. sausio 19 d.
Paprotinė teisė
thumb|[[Eike von Repgowo Oldenburgo saksų veidrodis – XIII a. paprotinės teisės rinkinys]] Paprotinė teisė – nerašytoji teisė ; teisės normos (taisyklės), įgijusios teisinę galią, kadangi faktiškai jų buvo laikomasi kaip papročių ilgą laiką. Tai yra - paprotinės taisyklės de facto reguliavo visuomeninius santykius.
Paprotinės normos tapdavo visuotinai privalomos pripažinus jų norminę reikšmę, prasmę ir būtinybę elgtis pagal jų imperatyvus ( arba opinio iuris) kurioje nors visuomeninių santykių srityje. Paprotinę teisę veikia ir visuomeniniai įpročiai, kiti nerašyti elgesio modeliai bei standartai.
Paprotinė teisė, veikianti tik tam tikroje teritorijoje, vad. observancija (pavyzdžiui, bendrijos, bendruomenės teisė). Ji yra teisės šaltinis.
Paprotinė teisė – pozityviosios teisės dalis, kadangi sukurta žmonių žmonėms. Kita pozityviosios teisės dalis – rašytinė teisė: kompetentingų asmenų, organizacijų nustatyta teisė – parlamento įstatymai, ministerijų norminiai aktai, darbdavio patvirtintos vidaus taisyklės ar kt.
Paprotinė teisė Kontinentinės teisės valstybėse negali būti pagrindas taikyti valstybines sankcijas už teisės pažeidimus (baudžiamoji teisė, administracinė teisė). Toks draudimas nėra įsakmiai įtvirtintas Angloamerikiečių teisėje (Common Law) ir tarptautinėje teisėje.
Stasys Šeinauskas
thumb|240px|Paminklinis akmuo Kandrėnėliuose (1985 m.)
Stasys Šeinauskas (1917 m. gegužės 2 d. Kandrėnėliuose, Rokiškio apskritis – 1944 m. spalio 13 d. prie Plaškių) – sovietinis milicininkas, artileristas, 16-osios lietuviškosios divizijos jaunesnysis seržantas, Sovietų Sąjungos didvyris.
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje, ganė gyvulius, baigė pradžios mokyklą. Tarnavo Lietuvos kariuomenėje Aukštojoje Panemunėje ir Kupiškyje. Prasidėjus sovietinei okupacijai kurį laiką su broliu dirbo statybose, 1940-1941 m. milicininkas, operatyvinis įgaliotinis Kamajų ir Juodupės valsčiuose, priklausė NKVD.
1944 m. spalio 13 d. 16-osios Lietuviškosios divizijos daliniai judėjo link Nemuno. 18 km į šiaurės vakarus nuo Tilžės (dab. Sovetskas, Rusija) puolančius dalinius kontraatakavo vokiečiai. Sovietinių istorikų teigimu, 167-ojo šaulių pulko kuopos pozicijas, kurias dengė jaunesniojo seržanto S. Šeinausko pabūklas, atakavo 13 tankų su pėstininkais. Prileidęs tankus iki 300–400 m jis ėmė šaudyti tiesioginiu taikymu. Pirmaisiais šūviais pamušė du vidutinius tankus. Pėstininkams atsitraukus Šeinausko pabūklas liko vietoje ir toliau apšaudė tankus. Nuo tankų sviedinių žuvo beveik visa įgula, buvo sudaužytas pabūklo kampamatis. S. Šeinauskas buvo sunkiai sužeistas, bet ir toliau šaudė taikydamas pabūklą pro vamzdį. Spėjo pamušti dar vieną tanką, bet netrukus žuvo nuo greta sprogusio sviedinio skeveldrų. Palaidotas Pagėgių karių kapinėse.
1945 m. kovo 24 d. po mirties suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Sovietmečiu jo vardu buvo pavadintos gatvės Kupiškyje, Pagėgiuose, Rokiškyje. Jis yra įtrauktas į oficialų Rusijos vidaus reikalų ministerijos vidaus reikalų organų darbuotojų ir vidaus kariuomenės kariškių Sovietų Sąjungos didvyrių sąrašą.
Ekibastuzas
Ekibastuzas – miestas šiaurės rytų Kazachijoje. Geležinkelio stotis. Išvystyta anglies, geležies, pieno, mėsos pramonė. Pastatyta šiluminė jėgainė (elektrinė), kurioje energijai gaminti naudojamos akmens anglys.
Myliu tave, Paryžiau
Filmo premjera įvyko 2006 m. gegužės 18 d. Kanų kino festivalyje.
XVIII apskritis: Monmartras (Montmartre)
Vyras ilgai ieško vietos mašinai siaurose Monmartro gatvelėse. Jis vienišas ir su pavydu žiūri į vaikščiojančias poras, besilaukiančias moteris ir moteris su vaikais. Netikėtai prie jo mašinos, praradusi jėgas, krenta jauna mergina. Praeivių pagalba jis moterį paguldo ant užpakalinės mašinos sėdinės. Moteris prabunda ir kai jis pasiūlo ją pavežti, su padėka paima jo ranką…
V apskritis: Senos krantinė (Quais de Seine)
Trys jaunuoliai, sėdintys Senos krantinėje, užkabinėja pro šalį einančias merginas, laidydami įvairius juokelius. Netoliese sėdi jauna musulmonė. Kai ji susiruošia nueiti, suklumpa ir nukrenta. Vienas iš jaunuolių padeda jai atsikelti ir užsirišti skarą. Zarka klausia, kodėl jis ir jo draugai sako tokius nemalonius dalykus praeinančioms merginoms? Fransua klausia Zarkos, kodėl ji, būdama tokia graži, nešioja ant galvos skarą? Ji eina į mečetę, o Francua, truputį suabejojęs, seka iš paskos. Iš mečetės Zarka išeina su savo dėde. Fransua pasimetęs, bet dėdė pakviečia eiti kartu. Novelė apie meilę iš pirmo žvilgsnio…
IV apskritis: Mare kvartalas (Le Marais)
Veiksmas vyksta homoseksualistų pamėgtame Paryžiaus Mare kvartale. Gasparas su Marina užeina į meno dirbtuves. Kol Marina tvarko savo reikalus, Gasparas pradeda kabintis prie dirbtuvėse sėdinčio jaunuolio Elio. Kai lankytojai išeina, paaiškėja, kad Elis nekalba prancūziškai ir nieko nesuprato, ką jam sakė Gasparas. Novelė apie giminingas sielas…
I apskritis: Tiulri (Tuileries)
Turistas iš JAV sėdi metro stotelėje ir turistiniame vadove skaito, kad Paryžiaus metro nedera žmonėms žiūrėti į akis. Kitoje platformoje sėdi jaunuoliai ir bučiuojasi. Akselis šaukia turistui, kad šis nežiūrėtų. Supykusi mergina atsisėda šalia turisto ir pradeda jį bučiuoti. Novelė apie aistringą, pavydulingą ir su keistenybėmis meilę…
XVI apskritis: Toli nuo XVI–tos Paryžiaus apskrities (Loin du 16e)
Jauna moteris ryte nuveda savo vaiką į vaikų lopšelį. Kad jis nusiramintų, ji tyliai padainuoja lopšinę. Po varginančios kelionės miesto transportu, jos laukia auklės darbas turtingoje šeimoje. Čia ji tą pačią lopšinę dainuoja svetimam vaikui. Graži, jaudinanti ir tuo pačiu liūdna novelė apie meilę vaikui…
XIII apskritis: Stotelė Šuazi (Porte de Choisy)
Pagyvenęs, firmos prekiaujančiomis kirpykloms skirtomis prekėmis, agentas viename salone susiduria su karingai nusiteikusia grožio salono savininke. Galiausiai jis šoka su modeliais ir lydi jauną azijietę, su ilgu juodu paltu, į metro…
XII apskritis: Bastilija (Bastille)
Vyras laukia savo žmonos kavinėje. Jis ruošiasi pasakyti, kad palieka ją dėl „aistringos stiuardesės“. Bet atėjusi žmona jam parodo gydytojo diagnozę – ji serga retos formos leukemija ir greitai mirs. Vyras lieka su žmona, o stiuardesei siunčia atsisveikinimo žinutę telefonu. Vyras taip vaidina mylintį vyrą, kad savo žmoną įsimyli iš naujo. Po žmonos mirties jis labai liūdi. Novelė apie meilę, kurią praradus galima vėl pajusti…
II apskritis: Pergalės aikštė (Place des Victoires)
Nuo to laiko, kai mirė jos jaunėlis sūnus, Siuzana depresijoje ir ją kankina košmarai. Vieną naktį, lunatizmo metu, ji ateina į Pergalės aikštę ir sutinka raitą kaubojų. Šis suteikia paskutinį kartą apkabinti savo sūnų, kuris labai mėgo kaubojus ir indėnus. Taip ji galutinai atsisveikina su sūnumi ir grįžta pas vyrą…
VII apskritis: Eifelio bokštas (Tour Eiffel)
Berniukas su didele kuprine pasakoja, kaip susipažino jo tėvai. Jo tėvas, genialus mimas, buvo areštuotas ir kalėjime susipažino su berniuko mama, taip pat mimu. Novelė apie šmaikščią, nuotaikingą ir linksmą meilę…
XVII apskritis: Monso parkas (Parc Monceau)
Liūdna pagyvenusi moteris susitinka su pagyvenusiu vyru, kuris bando ja paguosti. Moteris guodžiasi taip, kad susidaro įspūdis, kad pagyvenęs vyras yra jos meilužis, kuriam skundžiasi savo gyvenimu. Bet jis – jos tėvas. Kol moteris su drauge eina į kiną jis lieka prižiūrėti vaiko (savo anūko). Novelė apie meilė, švelnumą vaikams ir anūkams…
III apskritis: Anfan–Ružo kvartalas (Quartier des Enfants Rouges)
Amerikiečių aktorė Liza įsimyli narkotikų tiekėją ir palieka jam savo telefono numerį. Kito iškvietimo metu, kai ji atidaro duris, pamato, kad atėjo jo padėjėjas. Novelė apie prarastą meilę iš pirmo žvilgsnio…
Pagramančio miškai
Pagramančio miškai (Pagramančio−Didkiemio miškai) − miškų masyvas Šilalės rajone, tarp Jūros ir jos intako Akmenos. Priklauso Tauragės miškų urėdijai (Pajūrio ir Pagramančio girininkijoms).
Myliu tave, Paryžiau
IX apskritis: Pigalis (Pigalle)
Pagyvenęs vyras užeina į viešnamį, kur jo laukia pagyvenusi ponia. Ji priverčia, dėl jos, atsisakyti jaunos prostitutės paslaugų. Pabaigoje paaiškėja, kad jie aktoriai, kurie nusprendė suvaidinti aistringą sceną…
Pagramančio miškai
Masyvo plotas ~ 3800 ha. Miškai apie 10 km tęsiasi iš vakarų į rytus. Šilalės−Didkiemio kelias dalija masyvą į dvi dalis: vakarinę dalį sudaro Didkiemio miškas, rytinę − Pagramančio miškas. Didkiemio miškas labai vingiuotais pakraščiais; daug kur į jį įsiterpę kaimai (Pažiuržmotis, Gerviškė, Laumenai, Griaužai, Rauškas, Gedėliškė). Pagramančio miškas kompaktiškas.
Myliu tave, Paryžiau
XX apskritis: Per Lašezas (Père-Lachaise)
Anglų pora apžiūrinėja Per Lašezo kapines ir diskutuoja apie apie humorą. Staiga Fransi supranta, kad jos būsimasis vyras neturi humoro jausmo, kad ji negalės gyventi su tokiu žmogumi. Ji nori nutraukti jų sužadėtuves ir bėga nuo savo sužadėtinio. Bet Oskaro Vaildo šmėkla Viljemsui duoda keletą vertingų patarimų ir išgelbėja porą nuo iširimo…
Pagramančio miškai
Reljefas banguotas, palaipsniui žemėjantis pietų link. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai ir priesmėliai.
Dauguma medynų yra savaiminės kilmės. Auga eglės (38 %), beržai (36 %), drebulės (9 %), juodalksniai (10 %), pušys (3 %), ąžuolai (1 %), uosiai (1 %).
Myliu tave, Paryžiau
X apskritis: Priemiestis Sen Deni (Faubourg Saint-Denis)
Aklas jaunuolis telefono ragelyje girdi, kad jo mergina nori su juo skirtis. Jis prisimena, kaip jie susipažino, kaip jie tapo pora. Pagreitintai prabėga visi jų santykių etapai. Fransin vėl skambina jam. Pasirodo, visi jos pasakyti žodžiai buvo tik dalis jos repetuojamos rolės. Tomas tyli, o ji klausia jo, – ar girdi? Jis atsako: Ne aš matau tave. Ši novelė tapo filmo vizitine kortele… "„Aš parodžiau tau rajoną, barus, mokyklą… Pristačiau draugams, tėvams… Išklausiau tavo monologus, dainas, svajones, klausiau tavo muziką, tu klausei mano… Aš kalbėjau itališkai, vokiškai, rusiškai… Aš atidaviau tau savo grotuvą, tu man padovanojai pagalvę… Ir vieną kartą tu mane pabučiavai. Bėgo laikas, viskas atrodė taip lengva ir paprasta, nauja ir sudėtinga… Mes ėjome į kiną, į šokius, į parduotuves… Mes juokėmės, rūkėm, skutomės… Tu šaukei… Kartais be priežasties, kartais priežastis buvo… Aš lydėjau tave į institutą, ruošėmės egzaminams, klausiau tavo dainų, tavo svajonių, tavo muzikos, tu klauseisi manos… Mes buvome tokie artimi, vis arčiau ir arčiau… Mes ėjome į kiną, maudėmės, kartu juokėmės, tu šaukei, kartais priežastis buvo, o kartais ne… Bėgo laikas… Aš lydėjau tave į institutą, kalbėjau su tavimi itališkai, rusiškai, prancūziškai, ruošiausi egzaminams… Kartais be priežasties tu šaukei… Aš ruošiausi egzaminams, egzaminams, egzaminams… Laikas bėgo… Tu šaukei… Šaukei… Šaukei… Aš ėjau į kiną.“"
VI apskritis: Lotinų kvartalas (Quartier Latin)
Jie jau seniai kartu negyvena, bet dabar nori oficialiai išsiskirti, nes jo naujoji draugė nėščia, be to ir Džena gyvena su jaunesniu už save vyru. Sarkazmas, kuriuo jie kalbasi užkandinėje vienas su kitu rodo, kaip juos tai žeidžia, kad jie vienas kitą dar myli…
XIV apskritis: 14–ta Paryžiaus apskritis (14e arrondissement)
Amerikiečių turistė vaikšto po Paryžių, užkandžiauja kavinėje, stebi miesto panoramą ir visą laiką ji, šiame meilės mieste, jaučiasi vieniša. Bet sėdėdama parke ant suoliuko ji staiga supranta, kad ji įsimylėjo ši miestą, kad ši meilė…abipusė. Novelė apie meilę miestui, gyvenimui…
Yardena Arazi
200px|miniatiūra|Yardena Arazi
Yardena Arazi (g. 1951 m. rugsėjo 25 d.) – Izraelio dainininkė ir televizijos laidų vedėja.
Biografija
Yardena Arazi gimė Kabri, užaugo Haifoje. Yardena yra žydų imigrantų iš Prancūzijos ir Vokietijos dukra. Būdama 16-os, buvo grupės Beit Rothschild vokalistė. Yardena yra ištekėjusi už inžinieriaus Natan Tomer, pora turi dukrą Alona.
Aštuntajame dešimtmetyje Yardena su Ruthie Holzman ir Lea Lupatin subūrė grupę Chocolat, Menta, Mastik. Trio atstovavo Izraeliui 1976 m. Eurovizijos konkurse su daina „Emor Shalom“, kuri užėmė šeštą vietą. 1979 metais su Daniel Pe’er vedė Eurovizijos dainų konkursą Jeruzalėje. Vėliau atlikėja bandė patekti į Euroviziją 1982, 1983 ir 1985 metais, tačiau užėmė žemesnes vietas ir dalyvauti negalėjo. 1987 metais vedė šalies atrankos finalą, o 1988-aisiais transliuotojo IBA išrinkta Izraelio atstove Eurovizijoje. 1988 m. Eurovizijos konkurse, vykusiame Dubline, Yardena su daina „Ben Adam“ užėmė septintą vietą.
Enigma (reikšmės)
Enigma gali reikšti:
Gadeikis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gadeikienė (ištekėjusi moteris) ir Gadeikytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
William Shakespeare
Viljamas Šekspyras (pakrikštytas 1564 m. balandžio 26 d. Stratforde prie Eivono – 1616 m. balandžio 23 d.  Stratforde prie Eivono  ) – anglų rašytojas, poetas ir dramaturgas. Šekspyras laikomas vienu svarbiausių anglų ir Vakarų Europos rašytojų. Dažnai vadinamas Anglijos nacionaliniu poetu ir „Avon bardu“. Iki šiol yra išlikusios 39 Šekspyro pjesės, 154 sonetai, du eiliuoti epai ir keletas eilėraščių; kai kurie šių darbų gimė bendradarbiaujant su kitais rašytojais. Šekspyro pjesės buvo išverstos į daugelį kalbų ir jis yra dramaturgas, pagal kurio pjeses pastatoma daugiausia spektaklių.
Apie Šekspyro asmeninį gyvenimą yra išlikę labai mažai duomenų, o tai paskatino daug spekuliacijų apie jo išvaizdą, lytiškumą, religines pažiūras ir ar visi Viljamui Šekspyrui priskiriami kūriniai yra išties jo parašyti.
Biografija
Viljamo Šekspyro tėvas Džonas buvo pasiturintis miestietis, pirštinių meistras, tikriausiai dar prekiavęs odomis ir vilna, motina Meri — pasiturinčių žemvaldžių Ardenų duktė. Viljamas buvo trečias vaikas aštuonių vaikų šeimoje ir vyriausias išgyvenęs sūnus. Manoma, kad Viljamas Šekspyras mokėsi „Gramatikos mokykloje“, kur buvo dėstomos: lotynų ir graikų kalbos, retorika, logika, istorija.
1582 m., būdamas aštuoniolikos, vedė aštuoneriais metais vyresnę Eną Hetavei, su kuria susilaukė trijų vaikų: Suzanos ir dvynių Hamneto bei Džadit.
1592 m. atvyko į Londoną, čia vaidino ir daug rašė scenų. Manoma, kad teatre Šekspyras išbandė įvairias profesijas – buvo sufleriu, režisieriaus padėjėju, perdirbinėjo kitų rašytas pjeses, galiausiai pats pradėjo kurti dramos veikalus.
1594 m. Šekspyras kartu su savo kolegomis subūrė naują grupę – „Lordo Šambeliono žmones“. Grupės populiarumą lėmė Šekspyro dramos. „Lordo Šambeliono žmones“ vertino karalienė Elžbieta I, jie kartais buvo kviečiami į jos rūmus vaidinti. 1599 m. trupė pasistatė teatrą „Globe“. Šekspyras buvo vienas šio teatro dalininkų.
Paskutiniuosius gyvenimo metus Šekspyras praleido gimtajame Stratforde. Teatrui, manoma, neberašė, tačiau ryšius su Londonu palaikė. Jo testamente šalia artimųjų minimi ir trys aktoriai – Ričardas Berbedžas, Džonas Hemingas ir Henris Kondelas. Du pastarieji daug nusipelnė, kad išliktų Šekspyro kūryba.
Kūryba
Pirmuoju kūrybos dešimtmečiu Šekspyras rašė daugiausia dramines kronikas ir komedijas, po 1600 m. – tragedijas ir dramas.
Draminėse kronikose „Henrikas VI“ (1590–1591 m.), „Ričardas III“ (1592 m.), „Ričardas II“ (1595 m.), „Henrikas IV“ (1597 m.), „Henrikas V“ (1598 m.) vaizduojami daugiausia XIV–XV a. politiniai konfliktai. Monarchas vertinamas renesanso humanistinių idealų požiūriu. Kai kuriose draminėse kronikose pabrėžiama istorinės būtinybės įtaka politinių asmenybių likimui, atskleidžiami sudėtingi luomų santykiai, liaudis parodoma kaip visai nesvarbi istorinių įvykių dalyvė.
Pirmojo kūrybos dešimtmečio tragedijose „Romeo ir Džuljeta“ (1595 m.), „Julijus Cezaris“ (1599 m.) ir dramoje „Venecijos pirklys“ (1597 m.) daugiau dėmesio skiriama asmenybės ir aplinkos kontrastams, tragiškiems gyvenimo reiškiniams.
Po 1600 m. Šekspyro kūryboje atsispindėjo humanizmo idealų krizės nuotaikos, sustiprėjo tragiškas gyvenimo suvokimas. Tragedijoje „Hamletas“ (1601 m.) vaizduojamas taurus humanistas, tragiškai vienišas kovoje prieš visuomeninį blogį. Tragedijų „Otelas“ (1604 m.) ir „Karalius Lyras“ (1605 m.) pagrindiniai veikėjai skaudžiai išgyvena griūvantį tikėjimą aplinkiniais žmonėmis, bet lieka taurūs, moraliai nesužlugdyti. Tragedijoje „Makbetas“ (1606 m.) vaizduojama garbėtroškos ir savanaudiškumo aistrų, vidinių prieštaravimų sužlugdyta asmenybė. Valdžios, savanaudiškumo, meilės ir draugystės problemos keliamos ir antikinių siužetų tragedijose „Antonijus ir Kleopatra“ (1607 m.), „Koriolanas“ (1607 m.), „Timonas Atėnietis“ (1608 m.).
Vėlyvosiose komedijose „Troilas ir Kresida“ (1602), „Viskas gerai, kas gerai baigiasi“ (1603), „Akis už akį“ (1604 m.) ryškūs ironijos, skepticizmo elementai. Paskutiniųjų kūrybinės veiklos metų dramose „Žiemos pasaka“ (1611 m.), „Audra“ (1612 m.) humanistiniai idealai jungiami su pasakų fantastikos elementais. Šekspyras dar parašė poemą „Venera ir Adonis“ (1593 m.) ir 154 sonetus (1609). Juose vyrauja filosofiškai įprasminti meilės, draugystės motyvai.
Šekspyro kūryba pasižymi gaivališka gyvenimo meile, filosofiniu susimąstymu, ryškiais, sudėtingais, turtingo dvasinio pasaulio charakteriais, didele dramine įtampa. Ji turėjo didelę įtaką pasaulio kultūros raidai.
Vertimai
Viljamo Šekspyro kūryba išversta į 75 pasaulio kalbas, įskaitant dirbtines esperanto, klingoną ir interlingua.
Į lietuvių kalbą kūrinių išvertė Kazimieras Samajauskas, Kleopas Jurgelionis, Jurgis Talmantas, Vytautas Petras Bložė, Kazys Boruta, Aleksys Churginas, Antanas Danielius, Sigitas Geda, Antanas Miškinis, Alfonsas Nyka-Niliūnas, Alfonsas Tyruolis-Šešplaukis, Tomas Venclova ir kiti. Pirmasis Šekspyro darbus į lietuvių kalbą versti ėmėsi Kazimieras Samajauskas, 1909 m. išvertęs „Hamletą“, vienas paskutinių vertimų — „Troilas ir Kresidos“ vertimas, kurį 2016 m. atliko Saulius Repečka.
Sterbliniai skraiduoliai
Sterbliniai skraiduoliai (Petauridae) – sterblinių žinduolių šeima, kuri skirstoma į du pošeimius: thumb|left|210px|[[Vidutinioji voverinė skraiduolė (Petaurus norfolcensis)]]
'''Pošeimis. Dactylopsilinae''' '''Pošeimis. Petaurinae'''
Europos kultūros sostinė
Europos kultūros sostinės statusas (iki 1999 m.: Europos kultūros miestas) – kasmet nuo 1985 m. suteikiamas bent vienam Europos miestui, nuo 2007 m. – dviem, nuo 2020 m. kas trejus metus – trims. Miestai priskiriami iš Europos Sąjungos, ELPA (EEE) ir iš ES šalių-kandidačių (tarp jų ir galimų).
Idėja įgyvendinta 1985 metais tuometinės Graikijos kultūros ministrės Melinos Merkuri iniciatyva – Europos Sąjungos Ministrų Taryba oficialiai patvirtino programą „Europos kultūros sostinės“. ES programa „Europos kultūros sostinė“ siekia puoselėti bendrąsias kultūros vertybes ir padėti išlaikyti tradicines šalių narių kultūras bei didinti jų žinomumą. Kultūros sostinių yra reikalaujama integruoti programos veiklas į ilgalaikes miestų strategijas, kurios (remiantis darnumo siekiu) turėtų būti darnios plėtros strategijomis. Tokiu būdu per kultūros sostinės programą taip pat turėtų būti skleidžiamos darnumo idėjos, kurios galėtų prisidėti, keičiant žmonių vertybines nuostatas, įsitikinimus ir elgseną.
Iš Baltijos valstybių Vilnius buvo 2009 m. Europos kultūros sostine, 2011 m. – Talinas, 2014 m. – Ryga, Kaunas šiuo metu yra 2022 m. Europos kultūros sostinė, 2024 m. ja taps Estijos miestas Tartu, o 2027 m. kuris nors Latvijos miestas.
Chronologija
thumb|170px|right|Lietuvos banko 50 litų moneta, skirta Vilniui – 2009 m. Europos kultūros sostinei right|thumb|170px|[[Kaunas – 2022 m. Europos kultūros sostinė]]
Sanklodiškės
Sanklodiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Sanklodas.
Istorija
XX a. pokario metais Sanklodiškių kaime, beržynėlyje tarp Želvykščio ežero ir Vižinio sodybos, keturi partizanai šaudėsi su liaudies gynėjais iš Molėtų.
Memelio markė
Memelio markė – Memelando (Klaipėdos krašto) piniginis vienetas, naudotas 1919–1923 m. Ši markė buvo sudaryta iš 100 pfenigų.
Istorija
Didžiąją dalį savo istorijos Klaipėda priklausė Prūsijai, o vėliau – Vokietijai. 1920 m. pagal Versalio taikos sutartį Vokietijos žemės, buvusios šiauriau Nemuno, sudarė Memelio kraštą. Pagal Versalio sutartį ši teritorija nebuvo perduota Lietuvai, nes tada Lietuva dar nebuvo tarptautinės bendrijos pripažinta valstybė. Memelio kraštas buvo atskirtas, nes didžiąją dalį jo gyventojų sudarė lietuviai (išskyrus patį Memelio miestą, t. y., Klaipėdą).
Skiltuvas
Geležinis skiltuvas su gabalėliu titnago viduramžiais atstodavo žiebtuvėlį ar degtukus. Tradicinis ugnies skiltuvas su titnagu ir lengvai degia medžiaga nešiojamas natūralios odos maišelyje.
Istorija
Senovėje skiltuvai buvo reikalingi užkurti laužams. Iki plieno išradimo buvo naudojami geležis arba titnagas, kurių pagalba galima sukelti aukštos temperatūros kibirkštį ir nuo jos įsiplieskiančią ugnį. Geležies amžiuje iki degtuko išradimo buvo įprasta užkurti ugnį plienu su titnagu. Ugnies įdegimas skėlimu Europoje buvo naudojamas senaisiais, viduramžių, vikingų laikais. Nustatyta, kad „ledo žmogus“ Ecis ugniai įdegti naudojo pirito mineralą.
Geležinis skiltuvas Europoje paplito I tūkstm. pr. m.e. pabaigoje, o pirmaisiais mūsų eros amžiais plačiai paplito ir Rytų bei Šiaurės Europoje. Pirmieji geležiniai skiltuvai buvo lazdelės formos, o apie V a. pradėti naudoti lanko ar kitokios formos skiltuvai.
Zhu De
Džu De (, W.-G. Chu Teh; 1886 m. gruodžio 1 d. – 1976 m. liepos 6 d.) – kinų generolas, karo vadas, politikas, revoliucionierius ir vienas iš Kinijos komunistų partijos pionierių. Jis gimė 1886 m. neturtingoje šeimoje Sičuane. Tačiau, kai jam buvo devyneri metai, jį pasiėmė turtingas dėdė. Dėdės turtas nulėmė Džu priėmimą į karinę akademiją. Po studijų akademijoje, jis prisijungė prie sukilėlių armijos ir netrukus tapo karo vadu. Tuo pačiu metu jis gilinosi į komunizmo ideologiją. Jis gretai kilo Liaudies Išlaisvinimo Armijos ranguose ir kai Kinija buvo pavaldi Mao Dzedunui, Džu jau buvo aukšto rango pareigūnas Kinijos komunistų partijoje. Jis tarnavo kaip vyriausiasis kariuomenės vadas Antrojo Kinijos-Japonijos karo metu. Po Kinijos Liaudies Respublikos įkūrimo, 1955 m., Džu tapo vienu iš dešimties Liaudies Išlaisvinimo Armijos maršalų. 1975 m. po Kinijos Liaudies Respublikos prezidento pareigybės panaikinimo, Džu būdamas Nacionalinio Liaudies Kongreso Nuolatinio Komiteto Pirmininku, turėjo prezidento įgaliojimus. Džu išliko svarbia politine figūra iki savo mirties 1976 m.
Skiltuvas
Istorija
Plienas su titnagu buvo laikomi metalinėje dėžutėje su lengvai užsidegančia medžiaga.
Vardan tėvo
Scenarijų filmui parašė Teris Džordžas kartu su Džimu Šeridanu pagal Džerio Konlono (Gerry Conlon) autobiografiją „Proved Innocent: The Story of Gerry Conlon of the Guildford Four by Gerry Conlon“.
Skiltuvas
Medžiagos skiltuvų gamybai
Be plieno ir titnago, skiltuvams gaminti buvo naudojami įvairūs kiti neporėti aštriabriauniai akmenys, tokie kaip žėrutis, jaspis arba agatas. Japonijoje ugnies skėlimo būdas buvo vykdomas dažniausiai naudojant agatą arba kvarcą.
Zhu De
Ankstyvasis gyvenimas
left|thumb|250px|Džu ant žirgo Džu gimė 1886 m. gruodžio 1 d. vargšo ūkininko šeimoje Hungo mieste, Jilongo apskrityje, kalvotoje ir izoliuotoje šiaurinėje Sičuano provincijos dalyje. Jo hakų šeima persikėlė į Sičuaną migracijos iš Hunano ir Guangdongo provincijų metu. Nepaisant šeimos skurdo, 1892 m. Džu buvo išsiųstas į regioninę privačią mokyklą. Kai Džu sukako devyneri, jį pasiėmė turtingas dėdė, kurio politinė įtaka leido jam išsiųsti Džu į Junano karo akademiją. 1906 m. prieš imperinių egzaminų atšaukimą, Džu pasiekė Xiucai rangą, kas leido jam klasifikuotis kaip valstybės tarnautojas. Apie 1907 m. jis pradėjo studijas Sičuano vidurinėje mokykloje, kurią baigė 1908 metais. Vėliau jis grįžo į Jilongo pradinę mokyklą kaip sporto instruktorius. Džu buvo šiuolaikinio mokslo ir politinio mokslo šalininkas, todėl buvo atleistas iš pareigų ir įstojo į Junano karo akademiją Kunminge. Ten jis prisijungė prie Beijang armijos ir slaptos politinės visuomenės Tongmenghui (Guomindano pradininko).
Nacionalizmas ir karo vadas
left|thumb|200px|Džu 1916 m. Būtent Junano karo akademijoje Džu pirmą kartą susitiko su Cai E (Tsai Ao). 1911 m. liepos mėn. Džu pabaigė akademiją, tačiau pasiliko joje kaip dėstytojas. Po Sinhai revoliucijos Džu palaikė revoliucinę grupę ir 1911 m. spalio mėn. prisijungė prie Cai E (su kuriuo susipažino dar karo akademijoje) ekspedicinių pajėgų brigados, kuri žygiavo prieš Čing dinastijos pajėgų Sičuane. Be to, 1915–1916 m. Džu tarnavo kaip pulko vadas kampanijoje prieš Juan Šikajų. 1916 m. birželio mėn. po Juano Šikajaus mirties, Cai E tapo Sičuano gubernatoriumi, o Džu buvo paskirtas brigados vadu.
Vardan tėvo
Siužetas
Džeris Konlonas (akt. Daniel Day-Lewis) su draugais Belfaste sukelia riaušes, kurių sutramdyti atvyksta Laikinosios Airijos respublikonų armijos pajėgos (IRA). Džeriui pavyksta išvengti kaltinimų, bet tėvai jį išsiunčia į Londoną, tikėdamiesi šitaip jį apsaugoti nuo neramumų. Ten jis apsistoja pas grupelę hipių, neteisėtai gyvenančių apleistame name. Vieną vakarą jam beslankiojant Londono gatvėmis, Gildforde nugriaudėja sprogimas, o jo pasekoje žuvo penki žmonės ir dar daug buvo sužeisti.
Konlonas sugrįžta į Belfastą, kur į jo namus įsiveržia britų armijos pajėgos ir jį suima bei nugabena į JK. Po ilgų, kelias dienas trukusių žiaurių kankinimų, britų policija išgauna iš jo ir jo draugų prisipažinimą apie nepadarytą nusikaltimą. Jo tėvas Džiuzepė (akt. Pete Postlethwaite) išvyksta jam pagelbėti, bet tik jam nuvykus pas giminaičius, jį ir kitus taip pat suima policija ir apkaltina juos buvus sprogdintojų bendrininkais. Visi jie nuteisiami kalėti keliolika ar daugiau metų.
Zhu De
Nacionalizmas ir karo vadas
Po savo mokytojo Cai E ir pirmosios žmonos mirties, Džu priprato prie opiumo, kurį vartojo iki 1922 m. gydymo Šanchajuje. Jo kariai toliau jį rėmė, todėl jis konsolidavo savo jėgas ir tapo karo vadu. 1920 m. jo kariai buvo išstumti iš Sičuano Tibeto sienos link. Todėl Džu grįžo į Junaną kaip provincijos valdžios viešojo saugumo komisijos narys. Maždaug tuo pačiu metu jo antroji žmona ir vaikas buvo nužudyti konkuruojančių karo vadų įsakymu, kas, kaip manoma, prisidėjo prie Džu sprendimo palikti Kiniją ir išvykti studijoms į Europą. Iš pradžių jis nuvyko į Šanchajų, kur jis įveikė opiumo priklausomybę ir, kaip sako istorikai, susitiko su Sun Jatsenu. 1922 m. Džu bandė įstoti į Kinijos komunistų partijos, tačiau nebuvo priimtas dėl to, kad buvo karo vadu.
Vardan tėvo
Siužetas
Sėdėdamas griežto režimo kalėjime Konlonas su advokatės Garet Piers (akt. Emma Thompson) pagalba iš paskutiniųjų stengiasi, kad faktai iškiltų į dienos šviesą. Net penkiolika metų sūnus bando išteisinti savo tėvą...
Atsiliepimai
Filmas sulaukė teigiamų kritikų įvertinimų, buvo nominuotas septyniose 66-ųjų „Oskarų“ apdovanojimų kategorijose, įskaitant geriausią aktorių (Daniel Day-Lewis), geriausią antro plano aktorių (Pete Postlethwaite) ir geriausią antro plano aktorę (Emma Thompson), taip pat geriausią režisierių ir geriausią filmą.
Zhu De
Kelias į komunizmą
1927 m. po Pirmojo Jungtinio fronto tarp Guomindano ir Kinijos komunistų partijos žlugimo, Guomindano valdžios įsakė Džu De vadovauti pajėgoms kovoje prieš Džu Enlajaus ir Liu Bochengo Nančango sukilimą. Atsižvelgiant į tai, kad Džu De padėjo surengti sukilimą, jis ir jo kariuomenė pabėgo iš Guomindano. Tačiau sukilimui nepavyko gauti palaikymo ir Džu De buvo priverstas bėgti iš Nančango su savo kariuomene. Naudodamasis netikru vardu, Wang Kai, Džu pavyko rasti prieglobstį savo pajėgoms pas karo vadą Fan Šišengą. Netrukus Džu tapo nauju Pirmojo Jungtinio Fronto karinio instituto Nančange vadovu.
Vardan tėvo
Atsiliepimai
44-uosiuose Berlyno filmų festivalio apdovanojimuose filmas pelnė „Auksinio lokio“ statulėlę.
Zhu De
Džu ir Mao
left|thumb|200px|Džu De ir Mao Dzeduno mašinos muziejuje Džu glaudus darbas su Mao Dzedunu prasidėjo 1928 m., kai su Čen I ir Lin Biao pagalba jis pabėgo nuo Fan Šišengo apsaugos ir nužygiavo su savo kariuomene iš 10 000 vyrų į Dzinggango kalnus. Džu pradėjo stiprinti Mao kariuomenę ir kurti Raudonąją armiją, stiprinant ir plėtojant sovietų kontrolės sritis.
Vardan tėvo
Atsiliepimai
Tinklalapiai „Rotten Tomatoes“ ir „Metacritic“ filmui skyrė itin aukštą įvertinimą, atitinkamai po 95 % ir 84 %.
Zhu De
Džu ir Mao
Savo vadovavimo dėka, Džu greitai pasiekė didžiulio populiarumo; vietiniai gyventojai net jam priskirdavo antgamtiniuis sugebėjimus. Tuo metu Mao ir Džu palaikė tokį glaudų ryšį, kad valstiečiai vadino juos „Džu Mao“.
1929 m. Džu ir Mao buvo priversti bėgti iš Dzinggangšano į Žuidzin  dėl Guomindano karinio spaudimo. Čia jie įkūrė Dziangsi sovietinę valstybę, kuri galiausiai padengė 30 000 kvadratinių kilometrų ir ją sudarė apie tris milijonai žmonių. 1931 m. Žuidzine, Džu, Kinijos komunistų partijos vadovybės buvo paskirtas Raudonosios armijos lyderiu. Džu sėkmingai vadovavo Raudonajai Armijai prieš Guomindano pajėgas Ketvirtoje apsupimo kampanijoje. Tačiau jis nesugebėjo padaryti to paties Penktos apsupimo kampanijos metu ir Kinijos komunistų partija turėjo bėgti. 1934 m. jie pradėjo Ilgajį žygį.