cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berezanė (miestas)
Berezanė  – miestas (srities pavaldumo) Ukrainoje, Kijevo srityje, 65 km į rytus nuo Kijevo, prie Nedros upės. Stotis prie Kijevo–Charkovo geležinkelio. Maisto (mineralinio vandens, pašarų), tekstilės, statybinių medžiagų (gelžbetonio) pramonė. Yra kultūros namai, cerkvė, krašto muziejus, keletas tarybinių paminklų.
Etninės grupės Londone
Etninės grupės Londone – Londone gyvenančios įvairios etninės grupės ir tautinės mažumos. 2011 m. duomenimis, Londone gyveno 8 173 941 žmonės, 44,9% buvo baltaodžiai britai. 37% žmonių buvo gimę ne Didžiojoje Britanijoje, iš jų – ne Europoje 24,5%.
Berezanė (miestas)
Istorija
Berezanė šaltiniuose minima nuo XVII a. Čia 1843 m. lankėsi Tarasas Ševčenka. Buvo rajono centru 1923–1933, 1934–1962 m. Berezanei miesto statusas suteiktas 1981 m.
thumb|left|250px|Geležinkelio stotis
Rūgių koplyčia
Rūgių kapinių koplyčia – buvusi medinė koplyčia, stovinti Šakių rajone, Sintautų seniūnijoje, Rūgių kaime, už 3,3 km į pietvakarius nuo Veršių. Pasiekiama iš kelio, ties tiltu per Novą dešiniuoju, mišku apaugusiu krantu pavažiavus į vakarus (žemupio link) apie o,5 km. Netoli tilto pravažiuojamas iškilus koplytstulpis Juozapui Rugiui (1858-1919). Išlikę koplyčios griuvėsiai senosiose kapinaitėse, kurias tarp medžių apriboja buvusios tvoros betoniniai stulpeliai. Rūgiai priklauso Sintautų Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai.
Istorija
Pastaraisiais metais koplyčia apleista, be stogo, svyrančiomis sienomis. Koplyčia stovi atokiau nuo kaimo, mišku apaugusioje palaukėje, senosiose kapinėse. Jų pakraščiuose yra palaidojimų, stovi medinis drožinėtas kryžius su įrašu Rūgių kaimo gyvųjų ir mirusiųjų atminimui. Anksčiau kapinės buvo aptvertos medine statinių tvora.
Architektūra
Koplyčia liaudiškos architektūros, buvo žymi savo monumentaliu tūriu ir originaliais apskritais apsidės langeliais. Koplyčia pagrindiniu fasadu atgręžta į buvusius vartus ir į keliuką (pietų kryptimi), kurio pietinėje pusėje teka Nova. Pastatas sudėtinio tūrio, su nedideliu žemu zakristijos priestatu prie dešiniojo šoninio fasado, dengtas dvišlaičiu malksnų stogu. Išlikusioje XX a. vidurio istorinėje nuotraukoje matyti, kad virš kraigo vidurinėje stogo dalyje kilo bokštelis, dengtas piramidiniu stogeliu su kryžiumi. Dabar koplyčios planą sudaro stačiakampė nava, užbaigta trisiene apside. Išlikusios tik sienos, kurios suręstos iš tašytų sienojų, sujungtų į sąsparas. Pagrindinio fasado vidurinėje dalyje – plati stačiakampė anga (buvo įėjimo durys)). Kairėje angos pusėje prie sienos pritvirtinta koplytėlė, dengta dvišlaičiu stogeliu. Šoninėse koplyčios sienose yra po vieną stačiakampį langą, apjuostą lentų apvadais. Apsidės vidurinė siena aklina, o šoninėse įstrižose sienose yra po mažą apskritą langelį, įkomponuotą į rombo formos nišeles. Koplyčios vidus be grindų, apaugęs žolėmis.
Halubičai
Halubičai – agromiestelis Baltarusijoje, 18 km į pietryčius nuo Gluboko.
Hassania Agadir
Agadiro „Hassanijos“ klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Hassania Agadir, o trumpai tiesiog Hassaia bei HUSA – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Maroko lygoje. Klubas įsikūręs Ahadyre. Klubo spalvinė gama – raudona ir balta.
Istorija
Per savo gyvavimo istoriją tris kartus pateko į šalies futbolo taurės finalą.
Emblema
Vaizdas: Vaizdas:Hassania Agadir logo.png|Emblema </gallerY>
Pakamariškis
Pakamariškis – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Samanių.
Kampiškių apylinkė
Kampiškių apylinkės sovietmečiu buvo Panemunės rajone:
Kampiškių I apylinkė
Kampiškių I apylinkė (iki 1950 m. Kampiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Garliavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ringaudų apylinkės.
Valstybės sienos apsaugos tarnyba
thumb|[[Štabas (2023)]] thumb|Štabo [[fasadas (2015)]]
Valstybės sienos apsaugos tarnyba (VSAT) – valstybinė įstaiga, užtikrinanti Lietuvos sienos apsaugą.
Struktūra
Yra trys tarnybos teritoriniai struktūriniai padaliniai – rinktinės. Jos paskirstytos valstybės teritorijoje ir saugo atitinkamą valstybės sienos su užsienio valstybėmis ruožą:
Kiti padaliniai:
Istorija
thumb|Pasienio policijos departamento antsiuvas 1990 m. lapkritį įkurta Krašto apsaugos departamento Pasienio apsaugos tarnyba. 1991 m. rugpjūtį ji perėmė Lenkijos–Lietuvos pasienio priežiūrą.
1992 m. įstaiga pervardyta į Krašto apsaugos ministerijos Valstybės sienos apsaugos tarnybą ir įkūrė Marijampolės pasienio, Vilniaus pasienio policijos, Vilniaus pasienio kontrolės punktų ir Pakrančių apsaugos rinktines. 1994 m. tarnyba reorganizuota į Pasienio policijos departamentą prie Vidaus reikalų ministerijos. Tuo pat metu įkurta Pagėgių valstybės sienos apsaugos rinktinė.
1996 m. Lazdijų pasienio policijos kontrolės punktų ir Marijampolės pasienio policijos rinktinės sujungtos į Pietvakarių pasienio policijos rinktinę; Klaipėdos pasienio policijos ir Klaipėdos atskirų pasienio policijos kontrolės punktų rinktinės – į Pakrančių apsaugos pasienio policijos rinktinę; Vilniaus pasienio policijos ir Vilniaus pasienio kontrolės punktų rinktinės išskaidytos į Visagino, Varėnos ir Vilniaus pasienio policijos rinktines.
2000 m. prijungta Atskiroji aviacijos tarnyba prie Vidaus reikalų ministerijos ir Užsieniečių registracijos centras. 2001 m. departamentas reorganizuotas į Valstybės sienos apsaugos tarnybą prie Vidaus reikalų ministerijos. 2002 m. tarnyboje ėmė tarnauti tik profesionalūs pareigūnai.
2004 m., Lietuvai tapus ES nare, tarnyba tapo atsakinga už išorinės ES sienos apsaugą. 2006 m. įkurta Specialiųjų užduočių rinktinė. 2007 m., Lietuvai tapus Šengeno erdvės dalimi, imta mažinti pasieniečių skaičių. Tais pačiais metais perėmė Palangos oro uosto apsaugą iš Krašto apsaugos savanorių pajėgų Žemaičių apygardos 3-iosios rinktinės. 2010 m. panaikinta Šiaulių rinktinė.
2016 m. panaikinta Lazdijų rinktinė; prie Ignalinos rinktinės prijungta Ignalinos atominės elektrinės apsaugos rinktinė. Prie tarnybos prijungtos Aviacijos ir Specialiųjų užduočių rinktinės (vietoj jų įkurtos Aviacijos ir Specialiųjų užduočių valdybos) bei Užsieniečių registracijos centras.
2018 m. Palangos oro uosto apsauga perduota Viešojo saugumo tarnybai. 2019 m. VST perduota ir Ignalinos atominės elektrinės apsauga. 2019 m. prie Vilniaus rinktinės prijungta Ignalinos rinktinė, 2020 m. prie Pagėgių rinktinės prijungta Pakrančių apsaugos pasienio rinktinė.
Aviacija
thumb|VSAT sraigtasparnis Eurocopter EC145 VSAT aviacijos valdyba įkurta Oreivių g. 1, Paluknyje.
Ihumenavas
Ihumenavas – buvusi dvarvietė Baltarusijoje, 5 km į pietvakarius nuo Armanavičių.
Istorija
Kadaise buvo Korsakų valda, 1604 m. atiteko Polocko jėzuitams. XIX–XX a. buvo Ihumenavo valsčius.
Sužadinta būsena
Sužadinta būsena arba sužadintos būsenos lygmuo arba sužadintas lygmuo – sistemos (elektrono, branduolio, atomo, molekulės ar nanokristalo) energijos lygmuo, kuriame sistemos energija yra didesnė nei pagrindiniame lygmenyje.
Iš sužadintos būsenos priverstinai išėjęs elektronas išspinduliuoja tokios pat poliarizacijos, energijos, fazės ir krypties fotoną (kitaip tariant koherentinę šviesą), kaip ir būseną pakeisti privertęs fotonas. Dėl šios priežasties lazeriai spinduliuoja monochromatinę šviesą.
Pragaras ant ratų
Pragaras ant ratų – vesterno televizijos serialas, pasakojantis apie pirmojo transkontinentinio geležinkelio tiesimą JAV. Serialas rodytas nuo 2011 m. lapkričio 6 d. iki 2016 m. liepos 23 d.
„Pragaras ant ratų“ yra gyvenvietė, keliaujanti kartu su geležinkelio tiesėjais ir kurioje taip pat yra vietos lošimo namas, bordeliui, bažnyčiai. Pagrindinis serialo herojus – buvęs konfederatų armijos kareivis Kolenas Bohanonas, ieškantis savo žmonos bei sūnaus žudikų. Įtardamas, kad šis yra vienas iš geležinkelio tiesėjų, Bohanonas taip pat įsidarbina tiesėju, kad galėtų susekti nusikaltėlį.
Turinys
Pirmas sezonas
Pasibaigus pilietiniam karui, buvęs konfederatų armijos karininkas Kolenas Bohanonas grįžta namo, kur randa išžudytą šeimą. Gavęs duomenų, jog tai padarė sąjungininkų kariuomenės kareiviai, dabar dirbantys prie transkontinentinio geležinkelio, Bohanonas taip pat čia įsidarbina. Geležinkelį tiesia daugiausia buvę vergai, o darbus prižiūri sadistiškų polinkių turintis Toras Gandersonas, visų vadinamas Švedu (nors iš tiesų yra norvegas). Bohanonas įgyja geležinkeliui vadovaujančio verslininko ir sukčiaus Tomo Diuranto pasitikėjimą ir tampa darbininkų prižiūrėtoju, vis labiau konfliktuodamas su Švedu. Savo pagalbininku Bohanonas paskiria buvusį vergą Elamą Fergusoną, su kuriuo ilgainiui susidraugauja. Kai galiausiai jam pavyksta išaiškinti savo šeimos žudikus, stovyklą pasiekia žinios, kad Bohanonas yra buvęs priešų armijos karininkas ir ieškomas sąjungininkų. Vis tik jis spėja įvykdyti savo kerštą ir pabėgti.
Antras sezonas
Pabėgęs iš Pragaro ant ratų, Bohanonas prisijungia prie gaujos buvusių konfederatų, puldinėjančių traukinius. Po traukinio, priklausančio Tomui Diurantui, apiplėšimo, kuomet jame buvęs Elamas jį atpažino, Bohanonas apsisprendžia pasitraukti, tačiau kiti gaujos nariai nori dar vieno apiplėšimo prieš pasitraukiant į Meksiką. Jo metu Bohanonas įkliūna ir jam paskiriama mirties bausmė. Susitikus su Diurantu, jam pavyksta šį įtikinti, kad gali būti naudingas toliau tiesiant geležinkelį, ir įtakingas verslininkas sugeba šį išpirkti. Bohanonas grįžta į Pragarą ant ratų ir tampa pagrindiniu darbų prižiūrėtoju, nes Švedas buvo ištremtas iš miesto.
Trečias sezonas
Ketvirtas sezonas
Gimus sūnui, Bohanonas su Naome grįžta į Pragarą ant ratų, tačiau čia jo darbo vieta užimta. Jis įsidarbina paprastu darbininku, tačiau netrunka susigrąžinti visų pagarbą. Į stovyklą grįžta sužalotas Elamas su pakrikusia psichika ir yra nužudomas. Netrukus stovykloje pasirodo buvęs Bohanono kovos draugas Harlanas, tapęs ieškomu nusikaltėliu. Bohanonas nesutinka prie jo prisijungti, o Harlalas įgauna vis daugiau galių ir vietinio maršalo pasitikėjimą. Pastarasis, naudodamasis savo padėtimi, apkaltina Diurantą sukčiavimu bei buvusių pabėgėlių dangstymu, ir suima juos visus bei nurodo Harlanui kalinius nugabenti į artimiausią miestą. Likęs vienas, Bohanonas pasitelkia į pagalbą uždaryto kazino savininką Mikį MakGinesą, kad visus išlaisvintų. Kai jam tai pavyksta, Naomė su sūnumi nusprendžia grįžti pas tėvą. Bohanonas atvyksta į fortą, kurį randa užpultą, tačiau savo šeimos tarp aukų neranda.
Penktas sezonas
Ieškodamas šeimos, Bohanonas palieka Diurantą ir įsidarbina pas konkurentus, tiesiančius geležinkelį iš priešingos pusės, mainais už pažadą rasti šeimą. Naujieji Bohanono darbininkai yra ne buvę vergai, o kinai, kurie priversti dirbti ir gyventi vergiškomis sąlygomis bei yra prižiūrimi savo pačių viršininkų. Jaunas darbuotojas Fongas pasirodo besanti persirengusi mergina Mei. Išaiškėjus tiesai, ji pabėga atgal į Kiniją. Po ilgų paieškų Bohanonui pavyksta rasti savo šeimą, tačiau čia pasirodo ir Švedas, kurį jam galiausiai pavyksta įveikti. Sužinojęs, kad Naomė myli kitą, Bohanonas padeda jiems pasiekti saugų fortą, o pats grįžta tiesti geležinkelio. Darbai baigiami ir Bohanonui pasiūloma tarnyba Vašingtone, kurios šis atsisako ir išplaukia į Kiniją ieškoti Mei.
Christine Nöstlinger
Kristinė Niostlinger (, 1936 m. spalio 13 d. Vienoje – 2018 m. birželio 28 d. ) – austrų vaikų rašytoja, literatūros kritikė, filmų scenarijų autorė. 1984 m. jai buvo įteiktas Hanso Kristiano Anderseno medalis, o 2003 m. – Astridos Lindgren premija.
Biografija
Kaip rašytoja debiutavo 1970 m. Pirmosios knygos pavadinimas – „Nuožmioji Frederika“, kurią Kristinė Niostlinger iliustravo pati. Iš viso parašė beveik šimtą knygų vaikams ir paaugliams. Niostlinger savo kūryboje nevengia sudėtingų temų (tėvų skyrybos, paauglystės kompleksai, neprisitaikymas), akcentuoja mažo žmogaus poreikius. Autorė rašė ironiškai, nevengė lengvo humoro, satyros elementų.
Pakapinė (Zarasai)
Pakapinė – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Suvieko.
Blužgalis
Blužgalis – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, tarp naujojo kelio (E77) ir senojo, dab. Bubiai–Kelmė kelio, 2 km į pietus nuo Bubių.
Paragvajinė lapė
Paragvajinė lapė arba pampinė lapė  – šuninių šeimos plėšrusis žinduolis, paplitęs Pietų Amerikoje, daugiausia pampų ir Gran Čako savanų plotuose: rytų Bolivijoje, vakarų Paragvajuje, šiaurės–šiaurės rytų Argentinoje, pietų Brazilijoje ir visame Urugvajuje.
Blužgalis
Kaimas dažniausiai tapatinamas su Bubiais, nes jame buvo pastatytos Bubių pionierių ir moksleivių vasaros stovyklos. Antrojo pasaulinio karo metais kaimas nukentėjo, 1944 m. vasarą kelis kartus jį buvo užėmę rusai arba vokiečiai, prie kaimo yra keli brolių kapai, kuriuose palaidota ir 16-osios lietuviškosios divizijos karių.
Šiame kaime taip pat yra Bubių MTB trasa.
Paragvajinė lapė
Kūnas 51–80 cm ilgio, sveria 2,4–8 kg. Spalva pilka – viršuje tamsesnė, papilvėje šviesesnė. Snukis ir panasrė juodi (tuo skiriasi nuo andinės lapės). Arealo šiaurinėje dalyje gyvenančios paragvajinės lapės ryškesnių spalvų, nei gyvenančios pietuose.
Gyvena pampų žolynuose, aukštumose, viržynuose, kalnagūbriuose, dykynėse. Laikosi daugiausia atviruose, aukšta žole apaugusiuose plotuose, kalnagūbriuose, bei paupių sąžalynuose.
Paragvajinės lapės gyvena pavieniui, bet per rują sudaro monogamines poras. Nėštumas trunka 55–60 dienų. Jauniklius prižiūri abu tėvai. Jaunikliai gimsta beveik juodi, o bręstant kailis blunka.
Gyvūnas visaėdis, bet daugiausia ėda mėsą (ypač graužikus, kiškius, triušius, paukščius, rečiau varles, driežus), taip pat – vaisius, cukranendrių stiebus. Prie gyvenviečių medžioja vištas, ėriukus. Veikliausia naktį, bet atokesnėse vietose galima pamatyti ir dieną. Paragvajinė lapė užpulta dedasi esanti negyva.
Valstybės dokumentų technologinės apsaugos tarnyba
thumb|250px|Buveinė (2023)
– Lietuvos įstaiga, maketuojanti valstybinius saugiuosius dokumentus ir užtikrinanti jų technologinę apsaugą.
Užsiima įvairių atestatų, blankų, diplomų, lapų, leidimų, licencijų, liudijimų, pažymėjimų, sertifikatų ir kitų griežtos apskaitos dokumentų grafiniu dizainu.
Spontaninis spinduliavimas
Spontaninis spinduliavimas arba savaiminis spinduliavimas stebimas, kai sužadintoje būsenoje pabuvusi dalelė pati (savaime) pereina į pagrindinę būseną ir išspinduliuoja fotoną. Spontaninis spinduliavimas yra plačiai taikomas reiškinys - juo paremtas lazerio, CRT ir plazminių televizorių bei monitorių veikimas.
Petkuškės
Petkuškės – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Suvieko.
Škuncikai
Škuncikai – kaimas Baltarusijoje, 1 km į pietus nuo Ihumenavo.
Jacobus Johannes Pieter Oud
Jakobas Johanesas Piteris Audas (, 1890 m. vasario 9 d. Piurmerende – 1963 m. balandžio 5 d. Vasenare) – olandų architektas, avangardinės architektų ir dailininkų grupuotės „De Stijl” („Stilius”) ir Tarptautinių šiuolaikinės architektūros kongresų vienas steigėjų, vienas modernizmo architektūros pradininkų.
Škuncikai
Istorija
XIX a. buvo Ihumenavo valsčiaus centras. XX a. tarpukariu priklausė Armanavičių valsčiui, nuo 1929 m. – Halubičų valsčiui.
Jacobus Johannes Pieter Oud
Biografija
Mokėsi Kvelinų taikomųjų menų (1903–1906 m.) ir Valstybinėje dailės (1908–1910 m.) mokykloje Amsterdame, studijavo Delfto aukštojoje technikos mokykloje. Dirbo su įvairiais architektais Leidene ir Miunchene, nuo 1913 m. vertėsi privačia praktika. 1917 m. kartu su tapytoju Teo van Dusburgu ir kitais įkūrė grupuotę „De Stijl”. 1918–1933 m. dirbo Roterdamo miesto vyriausiuoju architektu, po 1933 m. vėl vertėsi privačia praktika. 1926 m. parašė knygą „Olandų architektūra” (Höllandische Architektur), pelniusią jam tarptautinį pripažinimą.
Kūryba
1917 m. suprojektavo viešbutį Nordveikerhaute (Noordwijkerhout) ir vilą „Allegonda” Katveike (Katwijk). Šiems ir kitiems ankstyviesiems J. J. P. Audo projektams būdingos horizontalios ir vertikalios linijos, ilgos, tiesios sienos, užapvalinti kampai, supaprastintos tiesios ir apskritos formos, asimetrija. Roterdamo vyriausiojo architekto pareigose sukūrė griežtų funkcionalių formų gyvenamųjų namų darbininkams Roterdamo rajonuose: Spangene (Spangen, 1918 m.), Tusšendeikene (Tusschendijken, 1920 m.), Hukvan Holande (Hoek van Holland, 1924–1927 m.). Pagal „De Stijl” grafinio dizaino principus suprojektuota kavinė Café de Unie (1924–1927 m., sugriauta 1940 m., atstatyta 1986 m.) ir Kivhuko (Kiefhoek) gyvenamųjų namų kvartalas (1925–1927 m.).
Žymiausi J. J. P. Audo projektai – 5 gyvenamųjų namų kompleksas „Verkbundo“ parodai pastatytame Veisenhofo kvartale (Weißenhofsiedlung, 1927 m.) Štutgarte ir bendrovės „Shell” pastatas Hagoje (1942 m.) su neoklasicizmo bruožais ir ornamentika. Dėl „De Stijl” principų atsisakymo šio pastato architektūroje J. J. P. Audą kritikavo tuometinė architektų bendruomenė; nukentėjo J. J. P. Audo, kaip internacionalinio stiliaus atstovo, reputacija. Funkcionalizmo bruožų turi licėjaus pastatas (1956 m.) ir Kongresų rūmai (pradėti 1956 m., baigti architekto sūnaus H. Audo 1969 m.) Hagoje, vaikų sanatorija prie Arnhemo (1952–1960 m.), draudimo bendrovės administracinis pastatas Utrechte.
Dėl kelių dolerių
Dėl kelių dolerių  – 1966 m. nufilmuotas vesternas, kuriame vieną pagrindinių vaidmenų sukūrė iš Lietuvos kilęs aktorius Jokūbas Bernardas Šernas.
Jacobus Johannes Pieter Oud
Kūryba
Įrengė interjerų, suprojektavo šviestuvų, baldų. Paskelbė straipsnių, 1962 m. parašė knygą „Mano kelias grupuotėje „De Stijl“ (Mein Weg in „De Stijl“).
Dėl kelių dolerių
Turinys
Paskutinieji JAV pilietinio karo metai. Šiauriečiai laimi vieną mūšį po kito ir galutinė karo baigtis daugeliui jau nebekelia abejonių. Į šiauriečių rankas pakliūna keletas buvusių konfederatų karių, besiverčiančių plėšikavimu. Vienas jų sušaudomas, tuo tarpu kitas papasakoja apie numatomą apiplėšimą – konfederatų armijos būrys ketina apiplėšti Jumos fortą, nes yra įsitikinę, kad šis menkai saugomas, nors yra priešingai.
Konfederatų karys Haris Daimondas, laikomas šiauriečių nelaisvėje, sulaukia pasiūlymo – palydėti kapitoną Lefevrą ir seržantą Pitą į fortą, kad būtų išvengta galimų skerdynių. Jis sutinka, tačiau slapta tikisi pabėgti ir perspėti konfederatus, kad jų laukia kur kas stipresnis priešas, nei šie įsivaizduoja. Tik ar patikės buvę kovos draugai nelaisvėje buvusiu kariu?
Hillel Kook
Hilelis Kukas dar žinomas kaip Peteris Bergsonas (1915 m. liepos 24 d. Kriukuose, Oberostas, Vokietijos imperija – 2001 m. rugpjūčio 18 d. Tel Avive, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės JAV ir Izraelio politikas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1915 m. liepos 24 d. Kriukuose, tėvas buvo rabinas Dov Kook pirmojo Palestinos aškenazių rabino Abraham Isaac Kook brolis. 1924 m. H. Kukas kartu su šeima išsikraustė į Palestiną, kur jo tėvas tapo pirmuoju vyriausiuoju Afulos rabinu. Čia H. Kukas baigė religinę mokyklą, taip pat sionistinę ješivą Jeruzalėje. 1930 m. įstojo į britų valdomą sukarintą žydų organizaciją Haganah. 1931 m. padėjo įkurti sukarintą žydų grupuotę Irgun, kurią sudarė disidentai iš Haganach. 1936 m. tapo grupuotės generalinio štabo nariu. 1937 m. tapo atsakingas už ryšius su užsieniu. Išvyko į Lenkiją, kur vietos žydus skatino įstoti į Irguną ir kovoti už nepriklausomą Izraelį. Lenkijoje susipažino su Revizionistinio sionizmo ideologijos lyderiu Ze'ev Jabotinsky su kuriuo 1940 m. išvyko į JAV, tačiau mirus Jabotinskiui H. Kukas tapo Irguno ir revizionistų misijos Amerikoje vadovu. Amerikoje pasivadinęs slapyvardžiu Peter Bergson Kukas skatino vietos žydus stoti į Irguną, sukūrė Bergsono grupę.
Antrojo pasaulinio karo metu aktyviai veikė siekdamas gelbėti Europos žydus nuo Holokausto. Spausdino užsakomuosius straipsnius apie Holokaustą pirmuosiuose JAV dienraščių puslapiuose. 1943 m. įsteigė Europos žydų gelbėjimo komitetą, kuriam priklausė ne tik žydai, bet ir kitų tautybių inteligentija. Komitetas toliau aktyviai platino informaciją apie įvykius Europoje, kad JAV kuo greičiau pradėtų ką nors daryti šiuo klausimu. Taip pat skatino Kongresą ir Prezidentą leisti Europos žydų pabėgėliams atvykti į JAV. Komiteto dėka įkurta karo pabėgėlių taryba, kuri nusiuntė gelbėjimo emisarą į Turkiją, kurio pastangomis buvo išgelbėta apie 200,000 Vengrijos ir Rumunijos žydų.
1943 m. spalio 6 d. Vašingtone suorganizavo Rabinų maršą, kurio metu apie 400-500 rabinų reikalavo JAV kuo greičiau pradėti karinę intervenciją Europoje. Rabinų priekaištus išklausė viceprezidentas Henry A. Wallace, tačiau prezidentas Franklin Roosevelt su rabinais atsisakė susitikti. Ilgesnį laiką ar jau gimę JAV žydai kaltino H. Kuką dėl jo spaudimo JAV politikams, nes jie bijojo, kad tai gali paskatinti antisemitizmą Amerikoje.
Dar nepasibaigus Antrajam pasauliniam karui, Irguno nariai paskelbė atvirą kovą britų valdžiai Palestinoje. Įkūrė Nacionalinį Hebrajų išlaisvinimo komitetą ir Amerikos lygą už laisvą Palestiną bei skatino JAV politikus ir visuomenę remti Irguno siekius. 1943 m. išrinktas Irguno vadas Menachem Begin apkaltino Kuką rūpinantis imigrantų vežimu į Palestiną, o ne ginklų transportavimu.
1947 m. Kukas išvyko laivu Altalena į Palestiną, kuriame plukdė ginklus. Prie Tel Avivo krantų laivą pasitiko Izraelio ginkluotosios pajėgos ir suėmė H. Kuką bei jo įgulą. Po kiek laiko Kukas buvo paleistas. 1949 m. su Herut partija išrinktas į Knesetą, tačiau dėl nesutarimų su partijos kolegomis išėjo iš partijos. Nesusitaikęs su esama Izraelio politine padėtimi ir revizionistinio sionizmo idealų atsisakymo 1951 m. su šeima išvyko iš Izraelio į JAV. 1972 m. praėjus ketveriems metams po žmonos mirties vėl grįžo, 1975 m. antrą kartą vedė ir apsigyveno Tel Avive. Kritikavo Izraelio valdžią dėl konstitucijos nebuvimo, kuri jo manymu, turėjo išspręsti problemas su arabais, pasisakė už nepriklausomą Palestinos valstybę. Save vadino postsionistu ir buvo pirmasis pavartojęs ši terminą. H. Kukas mirė 2001 m. rugpjūčio 18 d. Tel Avive. Iki šiol Izraelyje nėra tinkamai įvertinti jo nuopelnai gelbstint Europos žydus Holokausto metu.
Žemės ūkio rūmai
thumb|right|240px|Žemės ūkio rūmai Kaune Žemės ūkio rūmai – žemdirbius atstovaujanti organizacija. Lietuvoje jai taip pat priklauso žemės ūkio produktų perdirbėjai.
Jazna
Jaznà – agromiestelis Baltarusijoje, 16 km į pietus nuo Dysnos.
Istorija
XIX a. buvo du miesteliai – Mažoji Jazna ir Didžioji Jazna. Dysnos apskrities Jaznos valsčiaus centras buvo Mažojoje Jaznoje.
Kurfiurstas
Kurfiurstas ( < Fürst 'kunigaikštis'), arba elektorius ( 'rinkėjas') – Šventosios Romos imperijos feodalas, kurfiurstų kolegijos (nuo XIII a.), rinkusios imperatorių, narys. Šios teisės buvo juridiškai įformintos Karolio IV 1356 m. paskelbtoje Aukso bulėje. Išnyko Napoleono karų metu 1806 m. panaikinus Šventąją Romos imperiją.
Kolegija
thumb|360x360px|right|[[Šventoji Romos imperija|Šventosios Romos imperijos kurfiurstų (elektorių) kolegija, pavaizduota kronikoje Codex Balduini Trevirensis, apie 1340 m.]] Didžiąją Šventosios Romos imperijos gyvavimo dalį kurfiustų kolegijai priklausė 7, vėliau 9 kurfiurstai.
Imperatoriškosios pareigybės
Visi kurfiurstai ėjo tam tikras ceremonines pareigas. Dvasiniai kurfiurstai buvo vyriausieji kancleriai, o pasauliečiai ėjo vyriausiojo taurininko, vietininko, iždininko, maršalo, kamerhero arba vėliavnešio pareigas, jiems suteikusias teisę savo herbe vaizduoti atitinkamą emblemą.
Ragdolas
Istorija
Pasakojama legenda, kaip vieną persų ilgaplaukę pervažiavo automobilis ir ji likusi gyva, tačiau jos būdas nepaprastai pasikeitė: ji tapo perdėm meili, o paimta ant rankų suglebdavo. Iš tiesų, šioje istorijoje yra dalis tiesos. „Skudurinukės“ turi persų ilgaplaukės kraujo, nors mišrintos ir su kitų veislių katėmis. Kilo iš JAV.
Charakteris
Šios katės labai švelnios, ramios ir nuolankios. Nepatartina leisti į lauką, nes katę gali nusinešti kiekvienas meiliai paglostęs žmogus. Iškilus grėsmei, visada bando bėgti, retai draskosi. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Protingos, mėgsta švelnumą, tačiau dėmesio įkyriai nereikalauja.
Fizinės savybės
Tai didelė, raumeninga, grakšti katė. Vidutinio ilgumo kojų kaulai stambūs, letenos didelės, su kuokštais tarp pirštų. Uodega pūkuota. Galva vidutinio dydžio, smakras storas. Vidutinio dydžio ausys gana toli viena nuo kitos, galiukai apskriti. Akys elipsės formos, visada mėlynos. Vasarą smarkiai šeriasi.
Pripažinti trys skirtingi „skudurinukių“ variantai: visi trys būna su rudomis, melsvomis, šokolado spalvos ir alyvų spalvos žymėmis. Ką tik gimę kačiukai būna visiškai balti.
Zvi Yehuda Kook
Biografija
Gimė 1891 m. balandžio 23 d. Žeimelyje. Tėvas Abraham Isaac Kook buvo pirmasis Palestinos aškenazių rabinas, 1896 m. su šeima persikraustė į Bauskę. 1904 m. su šeima emigravo į Palestiną, kur jo tėvas tapo Jafos rabinu. 1906 m. pradėjo mokytis Jeruzalės ješivoje. 1910 m. spausdino savo tėvo knygas. Siekdamas dar labiau gilintis į religijos studijas išvyko mokytis į Halberštato ješivą Vokietijos imperijoje. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, suimtas kaip priešiškos Rusijos imperijos pilietis, tačiau buvo greitai paleistas ir išvyko į Šveicariją, kur dėl karo buvo įstrigęs jo tėvas. 1920 m. grįžo į Palestiną ir pradėjo mokyti Netzakh Israel mokykloje. Po metų išvyko į Europą, kur propagavo savo tėvo religines idėjas. 1922 m. Varšuvoje susituokė su Chava Lea Hutner. Grįžęs į Palestiną nuo 1923 m. buvo Mercaz HaRav ješivos direktorius, o nuo 1952 m. roš ješiva. Po Šešių dienų karo 1967 m. buvo vienas iš tų žmonių, kurie skatino Izraelio valdžią pradėti naujakurių statybas Gazos ruože ir Vakarų Krante, siuntė savo studentus statyti namų. Mirė 1982 m. kovo 9 d. Jeruzalėje.
Margevičius
Pavardė (labiausiai paplitusi Kėdainių, Raseinių, Varnių, Varėnos, Lazdijų, Kauno apylinkėse) kildinama iš „kas margas“.
Valstybinė duomenų apsaugos inspekcija
thumb|250px|Buveinė (2023)
– Lietuvos įstaiga, sauganti žmonių privatumą ir ginanti asmens duomenis nuo neteisėto rinkimo, panaudojimo ir pan.
Raščinka
Raščinka – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Suvieko.
Pakalniškių apylinkė (Panemunė)
Pakalniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aukštosios Panemunės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Rokelių apylinkės.
Gvalijaras
Gvalijaras (arba Gvalioras;, ) – miestas Indijos šiaurinėje dalyje, Madhja Pradeše, 319 km į pietryčius nuo Delio. Transporto mazgas (geležinkelių sankirta, oro uostas, praeina Agros–Mumbajaus plentas). Medvilnės pramonė, tekstilės mašinų gamyba, tradicinė audinių, kilimų, juvelyrikos, metalo dirbinių gamyba. Veikia archeologijos muziejus. Išlikę įvairių architektūros paminklų: Gvalijaro tvirtovė (VIII–XIV a.) su uolose iškaltomis džainų šventųjų skulptūromis (XV–XVI a.) Gopačalio kalne ir keletu šventyklų, Džai Vilaso rūmai (1874 m.), Saulės šventykla, Ghauso Mohamado mauzoliejus. Į Gvalijaro sudėtį patenka buvę miestai Laškaras ir Moraras (dabar miesto dalys).
88 % Gvaljaro gyventojų – hinduistai, 8,5 % – musulmonai. Pagrindinė kalba – hindi, taip pat paplitusi marathų kalba.
Istorija
Miestas priklausė įvairioms indų dinastijoms. 1231 m. Gvalijarą užkariavo Itutmišas, miestas atsidūrė musulmonų valdžioje. 1375 m. Gvalijaro valdovu tapo Vyr Singhas, miestas suklestėjo kaip kultūrinis ir religinis centras. XV a. mieste gimė žymus indų kompozitorius Tansenas. 1761 m. miestas ir jo apylinkės sudarė Gvalijaro kunigaikštystę (jos sostinė buvo Laškare).
Romanas Viktiukas
Romanas Grigorjevičius Viktiukas (, 🇷🇺; 1936 m. spalio 28 d. – 2020 m. lapkričio 17 d. ) – rusų ir ukrainiečių teatro aktorius ir režisierius.
Biografija
1956 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. Baigęs studijas, vaidino Lvovo, Kijevo teatruose. 1965 m. įkūrė Jaunojo žiūrovo teatro Lvove jaunimo teatro studiją (vėliau – Jaunimo teatras), kuriam vadovavo iki 1968 metų. 1968–1970 m. buvo Jaunojo žiūrovo teatro Kalinine, 1977–1979 m. Maskvos universiteto Studentų teatro vyriausiasis režisierius.
Nuo 8-ojo dešimtmečio vidurio R.Viktiukas dirbo Maskvoje – statė spektaklius „Mossovet“, Maskvos dailės (MCHAT), Maskvos valstybinio universiteto Studentų teatruose. Išgarsėjo 1988 m. Maskvos teatre „Satirikon“ sukurtu spektakliu „Tarnaitės“ pagal pagal prancūzų dramaturgo Jeano Genet pjesę. 1991 m. Maskvoje įkūrė Romano Viktiuko teatrą, kurio premjera buvo „M. Butterfly“ pagal Davido Henry Hwang'o pjesę (1990 m.).
Rusijos ir užsienio šalių teatruose režisavo daugiau kaip 200 spektaklių, juose naudojo žiūrovus šokiruojančias priemones, tokias kaip erotines scenas, kaukių, pantomimos teatro elementus, itin pabrėžė plastinį ir muzikinį apipavidalinimą.
Londono šv. Pauliaus katedra
'''Londono Šv. Pauliaus katedra'''  – baroko stiliaus, 1256 m. pastatyta katedra Londone (Jungtinė Karalystė). Perstatyta nuo 1672 iki 1710 m., architektas – Kristoferis Renas. Šv. Pauliaus katedra laikoma vienu žymiausių ir įsimintiniausių Londono objektų ir yra antra pagal dydį Didžiojoje Britanijoje po Liverpulio katedros.
1981 m. čia susituokė princas Čarlzas ir princesė Diana. Bažnyčioje palaidotas admirolas Horacijus Nelsonas ir Arturas Veleslis, rengiami jubiliejai, valstybinės šventės.
Priešistorė
Romos Britanijos laikotarpiu dabartinės katedros teritorijoje stovėjo šventykla skirta romėnų deivei Dianai.
Pirmieji mediniai krikščioniški maldos namai dedikuoti Šv. Pauliui pastatyti 604 m. Etelberto I valdymo laikotarpiu. Vėliau bažnyčia sudegė, bet 685 m. pastatyta nauja. 962 m. vikingų kariai sudegino bažnyčia. 1087 m. pastatyta trečioji bažnyčia, kuri vėliau sudegė gaisro metu.
1256 m. pastatyta senoji Šv. Pauliaus katedra, kuri 1666 m. Didžiojo Londono gaisro metu sudegė.
Istorija
1672 m. pradėti naujos Šv. Pauliaus katedros statybos darbai. 1710 m. užbaigtos dabartinės Šv. Pauliaus katedros statybos, kurioms panaudotos 70 tūkst. t akmens.
Iki 1963 m. Šv. Pauliaus katedra buvo aukščiausias pastatas Londone.
Jodai
Jõdai (arba Júodos;, ) – agromiestelis Baltarusijoje, 18 km į šiaurės vakarus nuo Šarkauščinos.
Ražancava
Ražancava – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Suvieko.
FF Giza
Istorija
Klubas įkurtas 1968 m. Nólsoyar Ítróttarfelag (NIF) pavadinimu.
2010 m. pasikeitė pavadinimą ir tapo FF Giza.
2012 m. sudarė bendrą komandą su FC Hoyvík ir vadinosi Giza/Hoyvík.
Stadionas
Ankstesniais metais namų rungtynes žaisdavo Argiro miesto stadione.
Vėliau žaidė Gundadalure (Torhavno mikrorajone), Niðari Vøllur stadione.
Užgirio traktas
Užgiris arba Užgirio traktas  ( – istorinėje literatūroje naudojamas terminas, skirtas viduramžių laikų teritorijai į pietus nuo Kauno, į vakarus nuo Nemuno ir į rytus nuo Rytprūsių apibūdinti.
Sunaikinus jotvingių gentis, jų nebedirbamos žemės apaugo didžiule giria. Žvelgiant iš Lenkijos pietvakarinė Lietuvos dalis atrodė esanti už Girios, todėl ir tos žemės buvo vadinamos atititinkamai. Taip 1690 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės padūmės sąrašuose Trakų vaivadijos Kauno pavieto teritorija buvo suskirstyta į Užnerio, Panemunės ir Užgirio traktus. Pastarajame bajorai buvo surašyti giminėmis. Toks teritorijos apibudinimas geografiškai buvo gana sąlyginis.
Po Antrojo ATR padalijimo ši teritorija atiteko Prūsijos karalystei, o pagal Tilžės sutartį įėjo į Lenkijos Kongreso karalystės sudėtį, 1815 m. iš jos buvo suformuota Augustavo vaivadija. 1867–1915 m. vaivadija buvo pervadinta į Suvalkų guberniją, liaudiškai – tiesiog Suvalkiją.
Rudagalviai
Rudagalviai – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Stelmužės.
Teisėtumo judėjimas
Teisėtumo judėjimas – 1941 m. įkurta albanų rojalistų ir promonarchistinė organizacija. Jai vadovavo Abaz Kupi.
Ideologija
Jie siekė susigrąžinti karalių Zogą I, kuris Italijos invazijos išvakarėse pabėgo iš šalies, į sostą. Organizaciją sudarė šalininkai, daugiausia iš šiaurinių kalnų genčių, ypač Mačio apygardos. Turėjo antikomunistines pažiūras. Nepaisant nacionalistinių pažiūrų, Legaliteti buvo nusiteikę prieš Balli Kombëtar, nes Balli Kombëtar buvo respublikonai, o Legaliteti buvo lojalistai ir rojalistai. Jie taip pat kaltino Balli Kombëtar, kad jie rėmė vokiečių okupaciją. Tačiau Balli Kombëtar gretose buvo ir promonarchistinių šalininkų.
Istorija
Neigiami Albanijos komunistų veiksmai Kosovo klausimu atstūmė nemažai jų šalininkų iš šio pasienio regiono. Po 1943 m. lapkričio mėn. Abaz Kupi, kuris iki Mukjė susitarimo buvo Nacionalinio išsivadavimo judėjimo Centrinės tarybos narys, kartu su kitais pasitraukė į Teisėtumo judėjimo grupuotę. A. Kupi buvo gerbiamas karininkas, vadovavęs karaliaus Zogo kariuomenei Duresyje, kai italai įsiveržė į Albaniją. XX a. ketvirtojo dešimtmečio pradžioje, pralaimėjus italams, Albanijoje iškilo trys naujos politinės grupuotės: Albanijos komunistai, Balli Kombëtar (Nacionalinis frontas) ir Legaliteti (Teisėtumo judėjimas). Iš pradžių Sąjungininkai palaikė teisėtumo judėjimą, tačiau, kadangi tai buvo mažiausia grupuotė, neturėjusi reikšmingos įtakos Albanijoje, Sąjungininkai nutraukė pagalbą ir padėjo Jugoslavijos partizanams, kurie savo ruožtu palaikė Albanijos komunistus. 1945 m., pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, Albaniją ėmė valdyti komunistai. Dauguma Teisėtumo judėjimo narių buvo sušaudyti arba pabėgo į Vakarus.
Paveldas
Monarchistinė Teisėtumo judėjimo partija savo pavadinimą kildina iš šios grupės pavadinimo.
Habib Wahid
Habib Wahid (g. 1979 m. spalio 15 d.) yra Bangladešo kompozitorius, muzikantas ir dainininkas. Savo kūryboje derina tradicinę bengalų liaudies muziką su šiuolaikiniais techno ir miesto ritmais. Studijavo Jungtinėje Karalystėje. Muzikanto Ferdous Wahid sūnus.
Ūro vėliava
Ūro vėliava – šumerų artefaktas, iškastas senovės miesto Ūro karališkosiose kapinėse (piečiau dabartinio Bagdado, Irakas). Radinys sukurtas maždaug prieš 4 500 metų. Ko gero, jis buvo tuščiavidurės medinės dėžės formos, ant jos priešingų pusių mozaikos būdu pavaizduoti karo ir taikos vaizdai. Nors, atradus artefaktą, buvo manoma, kad jis naudotas kaip karo vėliava, tikroji jo paskirtis nežinoma. Artefaktas buvo rastas XX a. trečiajame dešimtmetyje Ūro miesto karališkoje kapavietėje šalia su ritualais paaukoto žmogaus, kuriam galbūt priklausė šis artefaktas, skeleto. Šiuo metu artefaktas yra rekonstruotas ir eksponuojamas Britų muziejuje Londone.
Ščiūreliai
Ščiūreliai – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Suvieko.
Pelakys
Pelakys – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 3 km į pietryčius nuo Daugailių. Ilgis pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi 1,5 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 173,9 m. Ežeras pratįsas, galuose yra ilgos, siauros įlankos. Prie rytinio kranto yra 0,15 ha salelė. Krantai statūs, aukšti, sausi, daugiausia apaugę medžiais. Apyežerėje plyti pievos, dirbami laukai, pietuose – miškas. Ežeras pietuose Kriaukių upeliu jungiasi su Kibenėlių ežerėliu ir su Šavašos upe (Šventosios upės baseinas).
Prie Pelakio yra šie kaimai: Papelėkė, Žadavainiai, Šiožiniai.
Armališkių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aukštosios Panemunės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Rokelių apylinkės.
Pelakis
Pelakis – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Kuktiškių. Ilgis pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi 0,7 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 150,3 m. Kranto linija vingiuota. Krantai daug kur (ypač pietuose) pelkėti (Pelakio pelkė), pietvakariuose ir šiaurėje – statūs, apaugę medžiais ir krūmynais. Ežeras užžėlęs. Tuoj į vakarus nuo ežero kranto plyti raistas (Suolelių pelkė). Pakrantėse daugiausia auga miškeliai, vietomis plyti pievos.
Į Pelakį suteka pora upelių, pietuose išteka Viešos upelis į Viešio ežerą (Vyžuonos upės baseinas).
Prie Pelakio yra Suolelių ir Asmalų kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Sebitu
Sebitu, Sibitu – septyneto demonų grupė babiloniečių mitologijoje. Žodis sebittu akadų kalboje yra vienaskaitinis skaitvardis, reiškiantis septynetą. Šumerų kalboje jį atitinka imina.bi.
Sebitu minimi Eros epe, pasak kurio, buvę dangaus dievo Anu ir deivės Ki (Žemės) vaikai. Kiekvienos iš šių būtybių lemtį paskyręs dievas Anu. Pirmoji būtybė turėjusi sukelti įtūžį, antroji ugnį, trečioji turėjusi švaistytis ginklais ir t. t. Šiems demonams vadovavęs dievas Era. Kaip minima Eros epe, Anu davęs Erai demonus Sebitu kaip ginklus, skirtus žudyti žmonėms, kai jų keliamas triukšmas pasidarysiąs nebepakenčiamas (Lentelė I, 38ff). Taigi, Sebitu buvę ir demonai, ir ginklų personifikacija. Būtent demonai Sebitu sukurstę Eros sukilimą.
Sebitu minimi įvairiuose užkalbėjimuose, kaip antai utukki lemnuti. Vienoje užkalbėjimų kolekcijoje Sebitu, panašu, tapatinami su septyniais blogaisiais utuku, kurių kiekvienas pavadintas vardu. Kartais šios būtybės įvardijamos „Septyni ir septyni“ arba „Septyniskart septyni“. Mesopotamijos mitologijoje sebittu buvo įvardijamos ir septynios gerosios dievybės, kurių užkalbėjimais šauktasi, siekiant apsiginti nuo blogųjų demonų.
Hobro IK
Hobro IK – Danijos futbolo klubas iš Hobro miesto.
Istorija
Klubas įkurtas 1913 m. Žaisdavo žemesniuose divizionuose.
2014 m. pateko į Superlygą. Po antro sezono iškirto į žemesnį divizioną.
Laimėjo 2016/2017 m. Pirmą divizioną ir vėl grįžo į elitą.
MC Oujda
Udždos „MC Oujda“ klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Mouloudia Club of Oujda, o trumpai tiesiog MC Oujda bei Oujda – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Maroko lygoje. Klubas įsikūręs Udždoje. Klubo spalvinė gama – žalia ir balta.
Istorija
Klubas įkurtas 1946 m. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje – Botola.
1975 m. tapo šalies čempionais. Keturis kartus iškovojo Markoko futbolo taurę.
Emblema
Vaizdas: Vaizdas:MC Oujda logo.png|Emblema </gallerY>
Škotijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Škotijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Šaro kalnai
thumb|Šaro kalnai Makedonijoje. Šaro kalnai  – kalnagūbris Balkanuose. Praeityje ties juo jungėsi trijų Romos provincijų (Dalmatijos, Mezijos ir Makedonijos) ribos. Šiandien šis kalnas yra Serbijos ir Kosovo pietinės dalies pasienio zona, o pagrindinis jo kalnagūbris yra siena tarp Serbijos ir Makedonijos.
Kalnuose yra 30 viršūnių, viršijančių 2500 metrų, 70 viršūnių, viršijančių 2000 metrų, bei 70 ledyninių ežerų. Jo šlaituose ir apylinkėse yra 45 vienuolynai, įkurti XII – XVI a. Dar 32 maldos vietos buvo sunaikintos nesenų karinių konfliktų metu.
Neskaitant 175 saugomų, yra 18 itin retų augalų rūšių kurias galima rasti tik šiame kalnyne. Gyvena Balkaninė lūšis.
Maisūras
Maisūras arba Maisūru, Maisoras (kn: ಮೈಸೂರು Maisūru,, ) – miestas pietų Indijoje, Dekano plokščiakalnio pietinėje dalyje, Karnatakos valstijoje (trečias pagal dydį miestas), 146 km į pietvakarius nuo Bangaloro, prie Kaveri upės. Geležinkelių mazgas. Medvilnės, šilko verpimo, maisto, chemijos pramonė, santalo aliejaus gamyba. Tradiciniai amatai (medžio drožyba, metalo, kaulo dirbiniai, audimas). Veikia universitetas (įk. 1916 m.), keletas kitų aukštųjų mokyklų, krašto, geležinkelių muziejai. Yra rotušė (1884 m.), Maisoro rūmai (1912 m.), Lalitos rūmai (XX a. pr.), neogotikinė Šv. Filomenos katedra (1936 m.). Netoli Maisūro yra Čenakesavos šventyklų kompleksas, Durgos Čamudešvarės šventykla, Ranganathasvamio šventykla ir kt.
73 % Maisūro gyventojų yra hinduistai, 22 % – musulmonai, ~3 % – krikščionys. Beveik visi gyventojai – kanadai.
Istorija
XIV a. miestas tapo Maisūro karalystės sostine. XVI a. Mahišūru (dab. Maisūro) mieste pastatyta tvirtovė. XVIII a. vyko karai tarp Maisūro ir anglų, kol galiausiai karalystė tapo britų vasale. 1831–1881 m. kunigaikštystės sostinė buvo Bangalore. 1897 m. Maisūras smarkiai nukentėjo nuo maro protrūkio.
FC Vestsjælland
Istorija
Pradėjo dalyvauti žemesniuose divizionuose, pakilo į Pirmą divizioną (antra pakopa).
Du sezonus, 2013–2014 m. ir 2014–2015 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Žaidžiant Superlygoje, prasidėjo finansiniai nepritekliai.
2015–2016 m. sezone žaidė Pirmame divizione. Klubas turėjo finansinių įsipareigojimų, kurių negalėjo vykdyti, todėl klubui buvo skirta šešių taškų nuobauda.
2015 m. rugpjūčio 3 d. žurnale „Dagbladet Roskilde“ buvo galima perskaityti, kad klubo įsiskolinimai pasiekė 22 milijonus kronų. Klubo savininkai ieškojo išeičių ir galimų investuotojų. Tai buvo „velniškai dideli pinigai“, kaip tuomet pareiškė klubo diretorius Gertas Hansenas. Po keturių mėnesių buvo išplatintas pranešimas apie bankrotą. Klubo žaidėjai buvo įtarinėjami ir rungtynių rezultatų įtakojimu.
Galiausiai, 2015 m. gruodžio 9 d. paskelbta apie klubo bankrotą.
Lielaucės ežeras
Lielaucės ežeras – ežeras pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Duobelės savivaldybėje, Lielaucės valsčiuje, į šiaurę nuo Lielaucės; populiari meškeriotojų, vandens sporto ir plaukiojimo valtimis mėgėjų vieta. Ežerą prižiūri valstybinė įmonė „Latvijas valsts meži“. Pasiekiamas keliu Aucė – Bikstai.
Geografija
Ežero plotas 372 ha, vidutinis gylis 1,5 m, didžiausias gylis – 3,5 m, nutekėjimas 47 m³ per dieną. Ežerą iš visų pusių supa aukštapelkė, kurioje gausu pelkinių augalų, auga spanguolės, bruknės ir kitos uogos. Pelkės plotis nuo 190 iki 320 m, tik pietrytiniame krante – iki 1,5 km. Dugnas: smėlis, dumblas, sapropelis. Vanduo skaidrus.
Ežero pietiniame krante stovi Lielaucės pilis, nuo jos iki ežero nutiestas lentų lieptas, kurio gale – valčių nuomos punktas. Šiaurės rytiniame krante yra apleistas Stirnų dvaras.
Dagučiai
Dagučiai (, nuo 1938 m. Tegnerskrug) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Pilkalnio.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|250px|Dagučių kaimo bendruomenė 1931 m. Viena seniausių Pilkalnio apskrities gyvenviečių. 1539 m. minimas Janell Daguttscha, įsikūręs didelio išsibarsčiusio Schlosberck (Pilkalnio) kaimo pietrytiniame pakraštyje. Jo įkurtas ūkis išaugo į kaimą, kuris minimas 1580 m. Degützschen vardu. 1649 m. kaimas padidintas septyniais kulmiškių ūkiais. Per Didįjį marą kaimas beveik išnyko: 1719 m. visos kulmiškosios sodybos buvo tuščios, o iš 27 valstiečių sodybų tik 3 buvo gyvenamos. 1734 m. iš 13 kaime gyvenusių šeimų 3 buvo lietuviškai kalbančios (Kurschatis, Grigatis, Matzokatis). 1785 m. buvo mišrusis kaimas su malūnu ir 23 ugniakurais, 1821 m. – mišrusis kaimas su 168 gyventojais.
Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Užpjaunių seniūnijai, 1723-1818 m. – Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Varnininkų valsčiui. Tikintieji iki 1863 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Buvo mokykla, paštas, malūnas. Kaimo vakariniu ir pietiniu pakraščiu tekėjo Briedupė, šiaurės rytinėje dalyje buvo Paniabalio pelkė. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Ewelina Dobrowolska
Evelina Dobrovolska (, g. 1988 m. rugpjūčio 16 d. Vilniuje) – lenkų kilmės Lietuvos politikė, teisininkė ir visuomenininkė. Nuo 2020 m. LR Seimo narė bei LR teisingumo ministrė.
Biografija
2010 m. baigė teisę Mykolo Romerio universitete, vėliau pradėjo dirbti advokato padėjėja advokatų kontoroje. Ji tapo Europos žmogaus teisių fondo teisininke. Įsitraukė į socialinę veiklą kovos su diskriminacija ir žmogaus teisių apsaugos srityje. Taip pat atstovavo daugeliui asmenų teismo procesuose dėl pirminės pavardžių rašybos.
2020 m. buvo išrinkta į Seimą pagal Laisvės partijos sąrašą.
2020 m. gruodžio 7 d. LR Prezidentui Gitanui Nausėdai patvirtintus Ingridos Šimonytės ministrų kabineto sudėtį, E. Dobrovolska paskirta teisingumo ministre.
Sudimantai
Sudimantai (Sudimantaičiai) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų giminė, žinoma nuo XV a. Giminystės saitais susiję su Radvilomis ir Astikais.
Giminė kildinama iš 1409 m. minimo Vytauto dvaro taurininko, 1433–1434 m. Krėvos seniūno Sudimanto, kurio tėvas Dargis buvo Kristino Astiko brolis. Šios giminės sąsaja su kunigaikščiu Sudimantu iš Eišiškių nežinoma.
Sudimantas tėvoninių valdų turėjo Kernavės apylinkėse iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Kęstutaičio gavo Chožuvo valdą. Žinomi šie Sudimanto sūnūs: Jonas, Mykolas Kmita ir Alekna (m. ~1490–1491 m.). Pastarasis buvo vienas įtakingiausių Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Kazimiero Jogailaičio valdymo (1440–1492 m.) pabaigoje.
Asmenvardis Sud(i)mantas dviskiemenis: sando sud- kilmė neaiški, o mant- siejamas su manýti, manùs, mantùs, miñti.
Kasparas Adomaitis
Kasparas Adomaitis (g. 1983 m. birželio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos politikas.
Biografija
2004 m. baigė Stokholmo ekonomikos aukštąją mokyklą Rygoje ir įgijo verslo vadybos ir ekonomikos bakalauro laipsnį. 2004–2007 m. studijavo Vilniaus universitete ir įgijo psichologijos bakalauro laipsnį, o 2008–2010 VU TSPMI lyginamosios politikos magistro laipsnį.
Nuo 2011 iki 2020 m. dirbo miestų analitiku, tyrimų komandos vadovu „Euromonitor International“.
2015–2020 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Nuo 2020 m. yra LR Seimo narys.
Tributiškis
Tributiškis – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Samanių, pasienyje su Latvija.
Lielaucės valsčius
thumb|250px|Lielaucės dvaras Lielaucės valsčius  – valsčius pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Aucės savivaldybėje, į pietvakarius nuo Jelgavos. Centras – Lielaucė.
Geografija
Lielaucės valsčius siejasi su Saldaus savivaldybės Zvardės, Bruocenų savivaldybės Bruocenų, Duobelės savivaldybės Zebrenės, Aucės savivaldybės Ylės, Aucės, Vytinių valsčiais. Valsčiaus teritorija 8047,1 ha, iš jų 2884,5 ha žemės ūkio paskirties, 3495 ha miškai, 510 ha pelkės, 452,9 ha vandens telkiniai.
Yra Lielaucės pagrindinė mokykla, Lielaucės klubas.
Didžiausios gyvenvietės: Kiegelceplis, Lielaucė, Ražuotajai.
Upės: Aucė, Beržė, Lyčupė.
Vandens telkiniai: Lielaucės ežeras.
Istorija
thumb|250px|Lielaucės pilies griuvėsiai thumb|250px|Lielaucės parkas
NGC 6984
thumb|220px|NGC 6984 galaktika
NGC 6984 (dar žymima ESO 235-20, LEDA 65798) – skersinė spiralinė galaktika, esanti Indėno žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apytikriai 164 mln. šviesmečių, galaktikos skersmuo – ~110 000 šviesmečių.
Šią galaktiką 1834 m. liepos 8 d. atrado anglų astronomas John Herschel.
NGC 6984 galaktikoje Hablo kosminiu teleskopu per trumpą laiką užfiksuotos dvi supernovos – SNhunt142 (2012 m.) ir SN 2013ek (2013 m.).