cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Analoginė televizija
Analoginiai signalai kinta su begaliniu galimų reikšmių skaičiumi, o tai reiškia, kad elektroninį triukšmą ir trikdžius tampa įmanoma atkurti imtuvu. Analoginiu būdu perduodami gana silpni signalai gali būti veikiami trukdžių. Priešingai, silpnoki ir labai stiprūs skaitmeniniai signalai perduoda vienodos kokybės vaizdą. Analoginė televizija gali būti bevielė arba retransliuojama kabelinės televizijos tinklu, panaudojant kabelinius konverterius.
Visos ankstesnės televizijos transliavimo sistemos naudojo analoginius signalus. Šiuo metu visame pasaulyje pereidinėjama (arba baigiama pereidinėti) prie skaitmeninės televizijos (DTV), kuri yra atsparesnė trukdžiams ir suteikia daugiau duomenų vietos.
Skirtingos analoginės televizijos spalvų kodavimo sistemos:
Kaniavos valsčius
Kaniavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Lietuvos teritorijoje. Centras – Kaniava.
Istorija
Valsčius minimas nuo 1509 m. Carmečiu atkurtas 1862 m. priklausė Vilniaus gubernijai. 1925 m. liepos 1 d. iš dalies Kaniavos valsčiaus įkurtas Varėnos II valsčius. 1930 m. gegužės 19 d. dalis valsčiaus perduota Rodūnios valsčiui ir Eišiškių valsčiui, o birželio 3 d. Kaniavos valsčius panaikintas, jo teritoriją perduotant Varėnos II valsčiui. Valsčius neilgam atkurtas II pasaulinio karo metais.
Tautinė sudėtis
Pagal 1921 m. surašymą valsčiuje gyveno 8806 žmonės:
Næstved BK
Nestvedo BK – Danijos futbolo klubas iš Nestvedo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1939 m. Tuo metu klubas vadintas Næstved IF.
1980 ir 1988 m. tapo šalies vicečempionais. Keturis kartus užėmė trečią vietą.
2017/2018 m. sezone žaidė Antrame divizione (trečia pakopa). Užėmė antrą vietą ir iškovojo vietą Pirmame divizione.
Keturokai
Istorija
miniatiūra|160px|left|Kamienas su įaugusiu kryžiumi
Næstved BK
Danijos varžybos
Šaltiniai: danskfodbold svetainė
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. rugsėjo 14 d.:
Keturokai
Istorija
Kaimas 1590 m. priskirtas Navasodų kuopinio susirinkimo centrui. 1795 m. Keturokų palivarke buvo 1 sodyba, 7 gyventojai (palivarko savininko S. Okuličiaus šeima). Apie 1860 m. čia gyveno 39 gyventojai katalikai, 1866 m. vienoje sodyboje gyveno tik 18 gyventojų katalikų. 1897 m. Keturokų palivarkas su 10 gyventojų ir 119 dešimtinių žemės priklausė Juškevičiui. 1923 m. Keturakių palivarke buvo 2 sodybos ir 9 gyventojai. 1928 m. Naujažerio kaimo ūkininkui I. Rusoniui iš palivarko perduotas 13,08 ha žemės sklypas. 1931 m. Keturakių viensėdyje buvo 5 sodybos ir 128,94 ha žemės. 1947 m. kaime buvo 5 sodybos ir 26 gyventojai, 2001 m. – 2 gyventojai.
1986 m. kaimas buvo panaikintas, bet 2016 m. atkurtas.
Valia
Valia – kryptingas sąmoningas savo pasirinkimų, veiklos bei elgesio valdymas, siekiant įveikti kliūtis bei pasiekti laike ištęstų tikslų; subjektyvi vidinė paskata atlikti nepakankamai motyvuotus išorinius ir vidinius veiksmus siekiant apibrėžtų tikslų. Sąmoningai kryptingai vykdoma numatyta ir apgalvota veikla tikslui siekti vadinama valia arba valiniu veiksmu. Atvirkštinis valiai veiksmas yra impulsyvus – atliekamas be išankstinių ketinimų, planavimo, apmąstymo, įvertinimo.
Vaikų bei paauglių tarpe tai pakankamai dažnas reiškinys pasireiškiantis dėl auklėjimo, patirties ar psichikos išsivystymo stokos, suaugusių žmonių – savo kilme tai dažniausiai anksčiau buvę sąmoningi veiksmai ilgainiui dėl dažno pasikartojimo virtę automatiniais, pvz., ėjimas į tas pačias vietas, tam tikrų prekių ar paslaugų pirkimas, atsakas į panašius klausimus ir pan.
Sudėtingo valios veiksmo etapai:
Asmenybės valios ypatybės
Valia pasireiškia, kai:
Gestų kalba
alt=|miniatiūra|424x424px|Lietuviška pirštų abėcėlė. Šie gestai vartojami vietovardžiams ir kitiems žodžiams, neturintiems atskirų gestų.
Gestų kalba – kalba, kuri suvokiama vizualiai ir perduodama rankų ar kitų kūno dalių judesiais bei padėtimi. Gestų kalba turi savitą ir turtingą gramatiką, kur svarbu erdvė, greitis, laikas bei veido mimikos.
Gestų kalba nėra tik rankų judesiais atvaizduojama žodinė kalba. Gestai žymi ir sąvokas, o nacionalinės gestų kalbos turi mažai ką bendro su tose šalyse vartojamomis žodinėmis kalbomis. Gestų kalba nėra tarptautinė. Ji nacionalinė, gyva ir nuolat kintanti bei evoliucionuojanti, taip pat kaip žodinė. Gestų kalbos gali būti ir giminingos arba labai tolimos. Pavyzdžiui, lietuvių gestų kalboje yra daug sąsajų su rusų, tačiau ji labai skiriasi nuo kinų gestų kalbos. Egzistuoja tarptautiniai gestai, kurie nelaikomi gestų kalba, nes neturi gramatikos, jie naudojami kurtiesiems bendraujant įvairiuose tarptautiniuose renginiuose.
Lietuvių gestų kalba
Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, ryšiai su rusų gestų kalbos plėtojimu beveik nutrūko. Dabar lietuvių gestų kalba vystosi kaip nepriklausoma kalba. Jai šiek tiek įtaką daro tarptautiniai gestai. 1995 m. gegužės 4 d. LR Vyriausybė (nutarimu Nr. 630 „Dėl kurčiųjų gestų kalbos pripažinimo gimtąja kalba“) oficialiai pripažino Lietuvos Respublikos kurčiųjų gimtąja kalba gestų kalbą ir suteikiant jiems galimybę gimtąja kalba pasirinkti ir tėvų kalbą. Gestų kalba yra kurčiųjų gimtoji kalba (LR neįgaliųjų socialinės integracijos įstatymo 4 str.).
Lietuvių gestų kalba pradėta tyrinėti tik 1996 m., kai gestų kalba Lietuvoje buvo pripažinta kurčiųjų gimtąja kalba. Lietuvių gestų kalbą tiria bei normina VšĮ Surdologijos centras.
Žodynas
1996 m. buvo pradėtas rengti 5 tomų „Lietuvių gestų kalbos žodynas“ (per 3000 gestų):
2013 metais išleistas kompiuterinis internetinis LGK (Lietuvių gestų kalba) žodynas, kuriame yra surinkti gestai iš gyvosios kalbos (medžiaga nufilmuota), nustatytos jų reikšmės, gramatinės ypatybės ir paplitimas, gestai susisteminti pagal jų struktūrą. Pateikti pavyzdžiai, kaip gestai naudojami sakiniuose. Žodynas nuolat tobulinamas.
Mahalia Jackson
Mahalija Džekson ( – 1972 m. sausio 27 d.) buvo afroamerikiečių gospelo muzikos dainininkė. Mahalia Jackson, turėjusi galingą kontraaltą, tapo viena iš įtakingiausių gospelo dainininkių pasaulyje ir buvo tituluojama pirmąja gospelo muzikos karaliene. Dainininkė įrašė apie 35 įrašų albumus, 12 iš jų pagal perkamumą tapo auksniais.
Kurniškės
Kurniškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Gudienos, prie Žaslos upelio. Išlikęs Kurniškių dvaras.
Kopcė (Mazovijos vaivadija)
Kopcė – kaimas Lenkijos rytuose, Hušlevo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Hušlevo, apie 12 km į pietus nuo Losicės ir apie 121 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Petrališkė
Petrališkė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kražių, dešiniajame Kražantės krante. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias.
Baltosios ir Baltijos jūrų kanalas
right|thumb|300px|Baltosios – Baltijos jūros kanalo žemėlapis Baltosios ir Baltijos jūrų kanalas (rusiškai Беломорско-Балтийский канал) – laivybinis kanalas, jungiantis Baltąją jūrą su Baltijos jūra ties Sankt Peterburgu.
Kanalas statytas 1931–1933 m. Jo ilgis 227 km, iš jų 37 km skalingame grunte. Turi 19 šliuzų, 49 vandens užtvankas, 15 sutvirtinimų. Josifo Stalino įsakymu jį reikėjo pastatyti labai greitai, per 24 mėnesius ir pigiai, vietoj geležies ir gelžbetonio naudoti medieną, o jo statyboje naudoti Gulago kalinių darbo jėgą. Jo statyboje žuvo apie 12 000 žmonių.
Kolonia Igvasu
Į šiaurę nuo miestelio telkšo Akarajaus tvenkinys. Per Kolonia Igvasu eina Siudad del Estės-Koronel Ovjedo plentas. Auginami kviečiai, soja, verčiamasi gyvulininkyste.
Vidutinė temperatūra – 21 °C, maksimali – 38 °C, minimali – 0 °C.
Miestelis įkurtas 1961 m. rugpjūčio 22 d., pagal Japonijos ir Paragvajaus migracijos sutartį, iš pradžių buvo administruojamas Japonijos tarptautinio bendradarbiavimo agentūros. Gyvena japonai, vokiečiai, brazilai.
ByeAlex
ByeAlex (tikrasis vardas – Alex Márta; g. 1984 m. birželio 6 d.) – Vengrijos indie pop dainininkas. Jis atstovavo Vengrijai 2013 m. „Eurovizijoje“ Malmėje, Švedijoje, su daina „Kedvesem“, kuri užėmė 10 vietą.
Biografija
Jis gimė Kišvardoje. Jis pradėjo dainuoti nuo mažens. Jis gavo filosofijos laipsnį Miškolco universitete. Jis išgarsėjo, kai laimėjo Vengrijos nacionalinę atranką „A Dal“ į „Euroviziją“. Tada jis atstovavo Vengrijai su daina „Kedvesem“.
Barcelona (albumas)
Idėja įrašyti šį albumą Freddie kilo po to, kai Barselona buvo paskirta tapti olimpinių žaidynių rengėja. Montserrat Caballé buvo pasirinkta kaip gyvenanti šiame mieste. Pagrindinė albumo daina „Barcelona“ buvo atliekama per oficialų 1992 m. olimpinių žaidynių atidarymą.
1992 m. šis albumas buvo išleistas iš naujo.
Dainų sąrašas
Pirma pusė
Antra pusė
Šaltiniai
Barcelona (sang)
Baltajuostis melsvys
Baltajuostis melsvys (Aricia eumedon) – melsvių (Lycaenidae) šeimos drugys, kurio užpakalinių sparnų apatinėje pusėje yra ilgas baltas dryžis. Skraido birželio – liepos mėn. paupių, pamiškių pievose kur gausu žydinčių augalų. Vikšrai gyvena ant snapučių.
Tokaido (sritis)
Tōkaidō (東海道) arba Tōkajaus sritis - viena senųjų Japonijos sričių, kuri buvo įsikūrusi Honšiū salos pietryčiuose. Į Tōkajaus sritį įėjo 15 žemių:
Alfonsas Augulis
Alfonsas Augulis (g. 1944 m. birželio 24 d. Pelegrindos kaime Gervėčių krašte, Baltarusijoje) – Lietuvos ir Baltarusijos visuomenės veikėjas.
Biografija
1957 m. baigė Rimdžiūnų baltarusišką mokyklą, 1962 m. – Vilniaus rajono Marijampolio vidurinę mokyklą. 1970 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.
Pasaginė strėliukė
Pasaginė strėliukė (Coenagrion puella) – tikrųjų strėliukių (Coenagrionidae) šeimos vabzdys.
Alfonsas Augulis
Biografija
Nuo 1995 m. A.Augulis yra bendrovės „Kraštiečiai“ prezidentas, „Gervėčių“ klubo pirmininkas, Draugijos užsienio lietuviams remti pirmininkas, Lietuvos žmogaus teisių gynimo asociacijos vicepirmininkas, Lietuvai pagražinti draugijos valdybos narys, Vilnijos tarybos narys. .
Pasaginė strėliukė
Neretai randama prie stovinčio vandens telkinių. Lervos gyvena stovinčiame vandenyje.
Rūšies arealas apima Europą (viena dažniausių žirgelių rūšių), be to, aptinkama pietvakariniuose Sibiro rajonuose. Gyvena ir Lietuvoje.
Binarinė nomenklatūra
thumb|upright|[[Karlas Linėjus (1707–1778), švedų botanikas, šiuolaikinės binarinės nomenklatūros sukūrėjas.]] Binarinė nomenklatūra ( – dvigubas + nomenclāre – duoti vardą) – augalų ir gyvūnų vardynas, kur kiekvienos rūšies pavadinimas yra sudarytas iš genties (rašomo didžiąja raide) ir rūšies vardo (rašomo mažąja raide), kuris užrašomas lotynų kalba. Šią sistemą pasiūlė švedų biologas Karlas Linėjus (1707–1778).
Toks pavadinimas vadinamas binomu.
Pavyzdžiui, juodosios ir pilkosios žiurkės yra vienos genties, bet skirtingų rūšių. Šių dviejų rūšių vardai turi bendrą pirmą (genties) vardą – Rattus, bet skirtingus rūšies vardus – R. rattus (juodoji žiurkė) ir R. norvegicus (pilkoji žiurkė).
Tas pats pavadinimas vartojamas visame pasaulyje, visomis kalbomis, išvengiant vertimų sunkumų. Tačiau toks pavadinimas ne visada yra stabilus. Pavyzdžiui, marmurinis auksavabalis gali būti ir Protaetia lugubris, ir Potosia lugubris, ir Liocola marmorata. Pasitaiko, kad duodami net du tokie patys pavadinimai skirtingoms rūšims. Pavyzdžiui, pavadinimas Agonum obscurum gali reikšti tiek vabalą žygį Agonum viduum, tiek vabalą žygį Oxypselaphus obscurus. Siekiant išvengti tokių nesusipratimų, prie pavadinimo dažnai prirašoma ir autoriaus, kuris davė pavadinimą, pavardė ir data.
Pavyzdžiui:
PK (kulkosvaidis)
PK ( 'Kalašnikovo kulkosvaidis') – tarybinis 7,62 mm kulkosvaidis, sukurtas M. Kalašnikovo.
Kulkosvaidis buvo sukurtas tam, kad pakeistų RPD ir SGM kulkosvaidžius. Į Tarybinės Armijos ginkluotę priimtas 1961 m., o po keleto metų pradėtas tiekti TSRS draugiškoms valstybėms. Naudotas daugelyje XX a. antrosios pusės karų ir ginkluotų konfliktų. <PK analogai NATO kariuomenėse yra FN MAG, MG3, ir M60 kulkosvaidžiai.
PK gali būti naudojamas kaip lengvas priešlėktuvinis kulkosvaidis, kai yra ant specialaus priešlėktuvinio (zenitinio) stovo. PK turi bruožą, būdingą tarybiniams kulkosvaidžiams - juosta tiekiama iš dešinės, o iššautos tūtelės metamos kairėn, kai vakarietiški kulkosvaidžiai šiuo požiūriu yra priešingi.
PK vamzdis lengvai nuimamas, kad mūšio sąlygomis, kai kulkosvaidis įkaista, būtų galima pakeisti įkaitusį vamzdį. Vamzdis turi rankeną, kuri naudojama tiek kulkosvaidžiui pernešti, tiek pakeisti karštą vamzdį.
Variantai
Pradinis variantas PK – rankinis kulkosvaidis su kojelėmis, o jo variantas su stovu vadinamas PKS (пулемёт Калашникова станковый). 1969 m. pasirodė modernizuotas (lengvesnis ir patogesnis) modelis PKM (пулемёт Калашникова модернизированный. Buvo sukurtas ir tankinis modelis PKT su elektriniu nuleistuku, naudojamas tankuose ir šarvuočiuose.
Buvo gaminamas ir naudojamas ir variantas PKB, tvirtintas ant šarvuotųjų transporterių, kuriame buožę galima pakeisti galiniu įtaisu su dvejomis suporintomis rankenomis ir klavišo pavidalo nuleistuku.
PK kulkosvaidžiai gaminami ir kitose šalyse. Jugoslavijos, dabar Serbijos Zastava Arms pagal licenciją gamina PK, kurie vadinami M84. Tuos M84 naudoja šalys, buvusios Jugoslavijos respublikos.
Dabar PK ir PKM keičia naujas rusiškas kulkosvaidis Pečeneg, kuris yra rimtai perdirbtas PK.
Mileičycių sinagoga
Mileičicės sinagoga - sinagoga esanti Mileičicės kaime ''ul. Parkowa'' 1 gatvėje. Pastatas pastatytas ant stačiakampio plano formos su skardiniu stogu. Ant pastato sienos vis dar matosi Dovydo žvaigždė ir pastatymo metų įrašas.
Istorija
Mūrinė sinagoga buvo pastatyta 1927 m. vietoje anksčiau šioje vietoje stovėjusios Mileičicės Senosios sinagogos. Per II pasaulinį karą 1941 m. sinagoga buvo nusiaubta ir suniokota. Po karo pastate veikė biblioteka ir kino teatras. Šiuo metu pastatas yra apleistas.
Dailidžiai
Dailidžiai – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Musninkų, į vakarus nuo Ardiškio, dešiniajame Neries krante, priešais Žiežmaros žiotis. Kaimą supa Dailidžių miškas. Yra išlikę Dailidžių-Ardiškio pilkapynai. Ties Dailidžiais Neryje yra Totorės rėva (ir brasta), pavadinta pagal seniau netoliese buvusį Totorės ar Totorinės (Татарка) viensėdį.
Komlas
Komlas – miestas pietų Vengrijoje, Baranios medėje, į šiaurės rytus nuo Pėčo, šiauriname Mečeko kalnų šlaite. Mašinų gamyba, statybinių medžiagų, siuvimo, odos, maisto pramonė. Andezitų skaldykla. Kanakasyba (urano gavyba, iki XX a. pab. koksinių anglių gavyba).
Lugas (Italija)
Lugas  – miestas Italijoje, Emilijoje-Romanijoje, Ravenos provincijoje.
Istorija
Miestas pirmąkart paminėtas 782 m., bet pavadinimas Lucus minimas tik nuo 1071 m. Tai buvo Kunijo grafų valda nuo 1161 m., bet 1202 m. Lugas grįžo popiežiaus valstybei. Po to valdė Da Polentos, Pepoliai, Viskončiai ir Estės, kuriems miestas priklausė iki 1597 m, kai vėl grįžo popiežiui.
1424 m. Zagonaros pilyje (dabar sugriauta) vyko mūšis, kuriame milaniečiai nugalėjo florensiečius.
1797 m., kai Prancūzijos revoliucionieriams įsiveržus į Šiaurės Italiją Imolos vyskupas Barnaba Čiaramonti (vėliau tapęs popiežiumi Pijumi VII) kreipėsi į pasauliečius, prašydamas susilaikyti nuo bergždžio pasipriešinimo galingam priešui. Lugo miestas atsisakė pasiduoti ir buvo siaubiamas tol, kol vyskupas puolė ant kelių prieš generolą Ogero.
Šilėnai (Biržai)
Šilėnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Biržų.
Lugas (Italija)
Istorija
1993 m. sausio 19 d. šalia Lugo įvyko nepaaiškintas sprogimas.
Šilėnai (Biržai)
Istorija
1958–1992 m. kolūkio „Pergalė“ gyvenvietė.
Balkasodžio koplyčia
miniatiūra|250px|right|Galinis fasadas miniatiūra|250px|right|Kapas
Balkasodžio koplyčia – mauzoliejinė koplyčia Balkasodžio kaime (Miroslavo sen.) Alytaus rajone. Koplyčia stovi išnykusio Jociūnų kaimo vietoje, XIX a. pradžioje apylinkėse garsėjusiame Jociūnų dvare. Šiandien dvaro pastatų ribų nematyti, yranti koplyčia aptvarkyta, apsaugota nauju stogu. Kapinės apaugę mišku, dvaro namas išlikęs Dzirmiškių kaime (Alytaus raj). Pasiekiama iš kelio pasukus Balkasodyje, pavažiavus į pietryčius apie 1 km, pusiaukelėje link Nemuno.
Koplyčia nuo 2009 m. yra nekilnojamojo kultūros paveldo objektas, vietinės reikšmės memorialinis ir architektūros paminklas (unik. kodas ). Istorizmo stiliaus koplyčia pastatyta XIX a. II pusėje.
Istorija
Netoli dvarvietės plytėjo senosios dvaro kapinės, kurių vietoje ir buvo pastatyta koplytėlė. Jos istorija prieštaringa. Pasak kraštotyrininko Broniaus Kašelionio, koplytėlę apie 1887 m. pastatė Eugenijus Dombkovskis, kuris 1884 m. atvykęs iš Novočerkasko Jociūnų dvarelį nusipirko. Pasak autoriaus, pats koplytėlės fundatorius buvo palaidotas šiosios rūsyje metaliniame karste, o šalia liturginių daiktų ir šventųjų paveikslų ilgai kabojo ir poną Dombkovskį vaizduojantis paveikslas.
Kai kurie vietos gyventojai prisimena pasakojimus, jog dvaro ponas miręs Lenkijoje ir jo noras buvęs pasilaidoti giminės kapuose, savo dvaro koplyčioje. Jo kūnas buvo parvežamas slaptai. Neaišku, kokie tuo metu veikė apribojimai, draudžiantys iš vienos gubernijos į kitą pervežinėti palaikus, bet Jociunskų šeima ėmėsi visų slaptumo priemonių. Kūnas buvo įsodintas į diližaną, jį iš abiejų pusių laikė moterys. Pasienyje niekas net neįtarė, kad tai lavonas. Palaidojo Jociunską iškilmingai, koplyčios rūsyje, į kurį galėjo įeiti tiktai artimiausi giminės žmonės. Pono kūnas buvo balzamuotas ir laikui bėgant mumifikavosi, todėl išliko iki šių dienų. Jis yra saugomas Vilniaus universiteto Anatomijos katedroje. Tai vienintelė žinoma mumija Alytaus krašte.
Putliauodegės žiurkės
Paplitusios Filipinų salyne (Luzono ir kt. salose). Apsigyvena kalnų miškuose medžiuose. Aktyvios prietemoje ir naktį. Slėptuve būna drevė, įdubimai tarp šaknų. Minta jaunų pušų žieve ir pumpurais, taip pat įvairiais vaisiais.
Balkasodžio koplyčia
Istorija
Manoma, kad ponai Jociunskas ir Dombkovskis galėjo būti palaidoti toje pačioje koplytėlėje. Jociunskas - kaip ilgalaikis dvaro savininkas ir Jociunskų giminės palikuonis, o Dombkovskis - kaip vienas iš dvaro savininkų. Dvaro valdžios draudimas gabenti palaikus ir pono E. Dombkovskio atsikėlimas į Jociūnus iš tolimojo Novočerkasko gali būti sietinas su 1863 m. sukilimo prieš caro valdžią pasekmėmis. Prie sukilimo prisidėjusiems dvarininkams buvo taikomos sankcijos, senieji savininkai iškeldinami, jų dvarai nusavinami arba parduodami prorusiškos orientacijos asmenims. Tikėtina, kad Jociunskai galėjo būti to laikmečio neramumų dalyviais, nes Miroslavo apylinkėse buvo gausu sukilėlių susirėmimų su caro kariuomene. Neatmestina, kad pats dvaras buvo parduotas išskirtinai ekonominiais sumetimais.
Putliauodegės žiurkės
Rūšys
Gentyje yra 4 rūšys:
Balkasodžio koplyčia
Istorija
Prieš karą ir po jo koplytėlėje vyko pamaldos. Pamaldas, vykusias apie 1948-1949 m. per Žolinę, o kitas - antrą Sekminių dieną laikė kunigas Antanas Aleksandravičius. Vėliau, 1949 m., pats kunigas buvo iškeltas į Marijampolę ir suimtas. Tai, ko gero, buvusios paskutinės liturginės apeigos Jociūnų dvaro koplytėlėje. Po karo ėmus kurtis kolūkiams, mirus paskutiniam dvaro savininkui ponui Olenskiui, o poniai Olenskienei išvykus į Vilniaus kraštą, koplytėlė liko be šeimininko.
Dešimtmečius koplytėlė buvo ardoma, niokojama. Pokariu dar kurį laiką altorius ir stalas su visais liturginiais reikmenimis stovėjo, kabojo E. Dombkovskio ir Šventosios šeimos paveikslai, rymojo Šv. Marijos ir Kristaus, nešančio kryžių, statulos, buvo išlikusios ąžuolinės durys, rūsyje neliesti gulėjo palaidoti palaikai su visais jiems priklausančiais apdarais. Liudytojų pasakojimu, apie 1965-1967 m. žiemą vandalai palaikus išmėtė ant sniego. Pono palaikus nuo sunaikinimo išgelbėjo teismo medikai, o kiti dar kurį laiką išmėtyti voliojosi, paskui dingo.
Didžiausi praradimai koplyčioje įvyko sovietmečiu, nors karo metais, 1944 m. liepos mėnesį, vykstant kariniams veiksmams, Jociūnų koplytėlėje vokiečių kariai susirinkdavo ilsėtis, bet daiktų ir palaikų judinti nedrįso. 1975 m. Miroslavo bažnyčioje kunigaujant kun. Albinui Jaudegiui ir vikaraujant Alfonsui Svarinskui, koplytėlėje tebestovėjusi ir ganėtinai apirusi Kristaus, nešančio kryžių, statula buvo pastebėta, iškelta, restauruota. Dabar ją galima pamatyti Miroslavo bažnyčioje.
Architektūra
Vertingomis šio nekilnojamojo kultūros paveldo savybėmis pripažintos: stačiakampio plano tūrinė kompozicija, aukštų išplanavimas, plytų mūro tinkuoti piliastrai, rėminantys pastato kampus, akmens-plytų mūro pamatas, raudonų plytų mūro sienos, cilindriniai skliautai su liunetėmis. Prie koplyčios rastas vieno antkapinio paminklo fragmentas, todėl manoma, kad prie jos būta palaidojimų.
Buvusi koplyčia turėjo jam priklausančius liturginius reikmenis, meno kūrinius, švytinčius vitražus, ją supo kapavietės, gėlynai. Ant sienų kabojo paveikslai, stovėjo stalas su visais liturginių apeigų reikmenimis. Grindys buvusios iš juodojo ir baltojo marmuro. Pasak vietos gyventojų, prie altoriaus buvęs Šventosios šeimos paveikslas, ant palangės stovėjusi Šv. Mergelės Marijos, iš kurios rankų į visas puses sklidę palaimingieji spinduliai, statula, o po koplytėle buvęs įrengtas ir dar dabar iš dalies išlikęs jos didumo laidojimo rūsys su cilindriniais skliautais, kuriame stovėjo katafalkas su metaliniu karstu.
Vanda Kazanskienė
Vanda Manikaitė-Kazanskienė (, g. 1945 m. Gudgaliuose, Kupiškio raj.) – filologė, Sankt Peterburgo universiteto docentė.
Biografija
1967 m., baigusi Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, pradėjo studijuoti gimtosios aukštosios mokyklos aspirantūroje, vėliau studijas tęsė Leningrado universitete. 1980 m. Maskvos Lomonosovo universitete apgynė filologijos mokslų kandidato disertaciją tema Senieji graikų ir lotynų kalbų dariniai su priesaginėmis dalelytėmis -m-, -men-, -n-.
Dirbo Leningrado universiteto Senųjų Graikijos ir Romos istorijų, vėliau – Klasikinės filologijos katedrose. Docentė, mokslinė sritis: senovės graikų, lotynų ir lietuvių kalbų tyrinėjimai. Tomis temomis paskelbė mokslinių straipsnių. Su vyru, būsimu Rusijos mokslų akademijos akademiku, Nikolajumi Kazanskiu paruošė ir 1986 m. išleido Kretos-Mikėnų graikų kalbos ideografinį žodyną. 1992–1994 m. stažavosi Harvardo universiteto Graikų tyrinėjimų centre. Nuo 1994 m. dėstė senąsias kalbas Sankt Peterburgo Klasikinėje gimnazijoje.
Išvertė ir išleido keletą senųjų graikų autorių veikalų vertimų į lietuvių kalbą. Aktyvi Sankt Peterburgo tautiečių bendruomenės narė, norinčius mokė lietuvių kalbos šeštadieninėje mokykloje. Jos ir kolegų iniciatyva nuo 2007 m. leidžiamas laikraštis „Sankt Peterburgo lietuvis“. 2010 m. už nuopelnus lietuvių kalbai ir kultūrai apdovanota Felicijos Bortkevičienės vardo premija.
Vyras Nikolajus Kazanskis, duktė Marija, sūnus Petras.
Emocinis nestabilumas
Emocinis nestabilumas – psichologinė žmogaus būsena, kuriai būdingas lengvas perėjimas į kraštutinumus, greiti ir dažni emocijų pasikeitimai.
Asmuo, esantis nestabilios emocinės būsenos, neadekvačiai reaguoja į aplinkinius veiksnius. Labai dažnai tokiems asmenims atsiranda baimės priepuoliai, susierzinimas, dažnai užsipuola ar susigraudina.
Tokie asmenys dažnai vadinami neurotikais, sunkiai kontroliuoja savo elgesį ir susitvarko stresinėse situacijose.
Freddie Mac
Freddie Mac – JAV Vyriausybės remiama įmonė, įsteigta 1970 m., siekiant paskatinti antrinės būsto paskolų rinkos plėtrą JAV. Pagal formą - atviroji akcinė bendrovė; hipotekos bankas.
Kartu su kitomis JAV Vyriausybės remiamomis įmonėmis „Freddie Mac“ superka būsto paskolas antrinėje rinkoje, sugrupuoja kapitalą ir paskui parduoda tai, kaip hipotekos vertybinius popierius paprastiems investuotojams. Antrinė būsto paskolų rinka padidina laisvų pinigų pasiūlą skirtą būsto paskoloms, o tai savo ruožtu suteikia galimybę bankams suteikti paskolas ir įsigyti būstus didesniam klientų kiekiui.
Verslo modelis
„Freddie Mac“ užsidirba pinigus apmokestindama išduodamas garantijas paskoloms, kurias įsigijo ir pavertė hipotekos pavidalo vertybiniais popieriais. „Freddie Mac“ klientai už užmokestį mainais perleidžia „Freddie“ Mac bendrovei būsto paskolų riziką. „Freddie Mac“ garantuoja, jog esama paskola ir palūkanos susietos su tais vertybiniais popieriais bus sugrąžinti, nepaisant to ar skolininkas įvykdys savo finansinius įsipareigojimus, ar ne.
Martynas Apanavičius
Martynas Apanavičius (g. 1929 m. gegužės 7 d. Rusiai, Žaslių valsčius – 1982 m. rugsėjo 28 d. Abromiškės, Trakų raj.) – Lietuvos teisėtyrininkas penalistas, teisės pedagogas, teisės mokslų kandidatas.
Biografija
1955 m. Martynas Apanavičius baigė teisę Vilniaus universiteto Teisės f., baigė aspirantūrą, apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją; teisės mokslų kandidatas (1967 m.). Dirbo prokuroru, advokatu. Nuo 1960 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto dėstytojas, 1971-1981 m. Baudžiamosios teisės ir proceso katedros vedėjas, nuo 1970 m. docentas.
Kovnatai (Losicės apskritis)
Kovnatai – kaimas Lenkijos rytuose, Hušlevo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Hušlevo, apie 17 km į pietryčius nuo Losicės ir apie 129 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Pėda (matavimo vienetas)
Pėda (, ft) – nesisteminis ilgio vienetas, lygus 0,3048 m. Ne SI sistemos matavimo vienetas.
1 ft (pėda) = 12 in (colių) = 1/7 (furlongo) = 30,48 cm (centimetro). Senovės Romoje buvo lygus 0,2962 m.
Žmogaus pėda senovėje pasitarnavo ilgio vieneto atsiradimui. Iki metrinės vienetų sistemos įvedimo naudota įvairiose šalyse, jos vertė skyrėsi. Didžiojoje Britanijoje, JAV, Rusijoje buvo lygi 0,3048 m, Brazilijoje – 0,3439 m, Švedijoje – 0,2699 m, Vokietijoje – 0,2865 m.
Toks mato vienetas šiais laikais naudojamas Didžiojoje Britanijoje ir beveik visose buvusiose jos kolonijose.
Lietuvoje
LDK pėda buvo apie 0,325 m. Lietuvą okupavus Rusijai įsigalėjo rusiškoji pėda, lygi 0,3048 m.
Paragvajus
Paragvajaus Respublika  – valstybė centrinėje Pietų Amerikoje. Ribojasi su Argentina pietuose ir pietvakariuose, Brazilija šiaurės rytuose ir Bolivija šiaurės vakaruose.
Istorija
Paragvajaus pavadinimas kilo nuo per valstybę tekančios Paragvajaus upės. Yra keletas pavadinimo kilmės versijų. Gvaranių kalboje žodis para reiškia „didelė upė, jūra“, gua rodo priklausomybę, y -„ vanduo, vandens telkinys“. Iš šių žodžių sudaromos šios kombinacijos: „Vanduo priklausantis jūrai“ (Atlanto vandenynui), „Vanduo priklausantis didelei upei“ (Paranai), „Vanduo ateinantis iš didelio vandens“ (Pantanalio). Taip pat vienas iš galimų variantų, jog pavadinimas Paragvajus kilo nuo indėnų pajagvų genties vardo.
thumb|left|220px|Jėzuitų redukcijos [[La Santisima Trinidad de Paraná griuvėsiai]] Iki europiečių atvykimo derlingame bei miškingame regione gyveno įvairios indėnų pusiau klajoklių gentys, kalbančios gvaranių kalbomis. XVI amžiaus pirmoje pusėje atvyko ispanų kolonistai, 1537 m. rugpjūčio 15 d. Chuanas de Salasaras (Juan de Salazar) įkūrė Asunsjoną, tapusį ispanų kolonijos centru. Teritorija priklausė Peru, vėliau La Platos vicekaralystei. Kolonijiniu laikotarpiu Paragvajuje gyvavo jėzuitų redukcijos, intensyviai skleidusios krikščionybę, švietimą. Jos gyvavo iki 1767 m.
1811 metų gegužės 14 d. Paragvajus paskelbė nepriklausomybę nuo Ispanijos karalystės. XIX a. antroje pusėje (1864-70 m.) Paragvajus įsivėlė į karinį konfliktą su Argentina, Brazilija ir Urugvajumi (Trigubo Aljanso karas), šio karo metu šalies gyventojų sumažėjo perpus, o šalis buvo okupuota Brazilijos (iki 1874 m).
XX a. ketvirtajame dešimtmetyje Paragvajus kariavo su Bolivija (Čiako karas), vėliau kilo pilietinis karas, po jo sekusi karinė diktatūra ir politinis nestabilumas. Nuo 1954 iki 1989 metų šalį valdė septynis kartus perrinktas prezidentas generolas Alfredo Stroessner, kurio valdymo metu suvaržytos politinės laisvės, režimo oponentai persekiojami, taip pat vykdyta indėnų asimiliacijos politika.
Po 1989 metų vasario 3 d. perversmo vienas perversmo organizatorių generolas Andrés Rodríguez išrinktas prezidentu, pradėtos ekonominės ir politinės reformos, žymiai sumažėjo Stroessner valdymo metu susidariusi izoliacija nuo išorinio pasaulio.
Politinė sistema
Paragvajus – prezidentinė demokratinė respublika. Valstybės ir vyriausybės vadovas – prezidentas. Jis kartu su viceprezidentu renkamas visuotiniuose rinkimuose 5 metų kadencijai. Vykdomąją valdžią sudaro prezidentas ir jo paskirta vyriausybė. Įstatymų leidybinę valdžią sudaro dviejų rūmų parlamentas, susidedantis iš Senatorių rūmų (Cámara de Senadores) ir Deputatų rūmų (Cámara de Diputados). Senatorių rūmus sudaro 45 nariai, renkami visuotiniuose rinkimuose 5 metų kadencijai. Deputatų rūmus sudaro 80 narių, renkamų visuotiniuose rinkimuose 5 metų kadencijai. Paragvajuje yra daugiapartinė sistema. Šalį daug metų valdė konservatyvi Colorado partija.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|200px|
Paragvajus suskirstytas į 18 departamentų. Šie savo ruožtu skirstomi į apygardas (distrito).
Geografija
thumb|250px|Krištolo krioklys Yvyku’i nacionaliniame parke Paragvajus išsidėstęs centrinėje Pietų Amerikos dalyje, dėl to dažnai vadinamas Corazón de Sudamérica („Pietų Amerikos širdim“). Kartu su Bolivija tai vienintelės šio žemyno valstybės, neprieinančios prie jūros. Paragvajaus ribos eina upėmis: Parana – rytuose, Pilkomaju – pietuose, Paragvajaus upe – dalis sienos su Brazilija (šiaurėje) ir Argentina (pietuose). Paragvajaus upė dalina šalį į 2 dalis. Rytų Paragvajus vadinamas Paranenja, Vakarų – Čiakas. Vakaruose vyrauja skurdžia augalija apaugusios Gran Čiako lygumos. Tuo tarpu Paranenja kalnuota, apaugusi vešliomis pievomis ir miškais. Čia iškilę kalnagūbriai ir pavieniai stalkalniai, iškylantys į 842 m aukštį (Pero kalnas). Pietvakariuose driekiasi aliuvinė plynaukštė.
Upės vandeningos, po liūčių smarkiai išsilieja. Tačiau vakarinėje šalies dalyje upių tinklas retas, o upės dažnai išdžiūsta. Visas Paragvajaus upių tinklas priklauso Paranos (La Platos) baseinui. Didžiausios upės: Paragvajus, Parana, Pilkomajas, Apa, Akidabanas, Tebikuari, Verdė, Guasu. Didžiosiose upėse gausu salų, o jų pakrantėse – ežerų, pasipildančių potvynių metu. Netoli Asunsjono yra didžiausias šalies ežeras – Ipakarai. Ant Paranos ir jos intakų įrengta hidroelektrinių kaskada, tarp kurių galingos Itaipu ir Jasiretos elektrinės. Ant Akarajaus upės įrengta galinga Akarajaus elektrinė su dideliu tvenkiniu. Yra nemažai krioklių, tarp kurių išsiskiria Gvairos krioklys.
Klimatas subtropinis ir tropinis, nuosaikiai žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra vyrauja apie 28 °C, tačiau Čiako srityje gali pasiekti net 40 °C. Liepos mėnesį temperatūra nukrenta iki 18 °C. Parenenjoje per metus iškrenta apie 2000 mm kritulių, tuo tarpu Čiake iki 700 mm. Įsiveržus galingiems ciklonams nuo vandenyno kyla stiprios audros.
Ekonomika
thumb|250px|Krovininis laivas Paragvajaus upėje
Paragvajus – besivystančios ekonomikos valstybė. Tai rinkos ekonomikos šalis su dideliu neformalios ekonomikos sektoriumi. BVP/1 gyv. rodiklis – 4900 $ (2005 m.). BVP pajamų pasiskirstymas: žemės ūkis – 27,5 %, pramonė – 24 %, paslaugos – 48,5 %. Beveik pusė šalies gyventojų dirba žemės ūkio sektoriuje. Paragvajus labai priklausomas nuo kaimyninių valstybių, ypač Brazilijos ir Argentinos, kadangi per šių šalių uostus importuoja ir eksportuoja produkciją. Apie 60 % Paragvajaus BVP sukuriama prekiaujant su Brazilija.
Kaip ir daugelyje Lotynų Amerikos šalių Paragvajuje klesti korupcija, kontrabanda, nelegali prekyba.
Demografija
thumb|250px|Asunsjono katedra
Etniškai, socialiai ir kultūriškai Paragvajus – viena homogeniškiausių Lotynų Amerikos valstybių. Net apie 95 % Paragvajaus gyventojų yra metisai (ispanų ir indėnų gvaranių kilmės), 2 % gyventojų yra baltieji (ispanų ir italų kilmės, bei vokiečiai Čiake, slavai), taip pat yra negausios nemaišytų indėnų (gvaranių, enksetų, tobų), azijiečių (arabų, japonų, kinų). Paragvajus – dvikalbė šalis. Apie 94 % šalies gyventojų kalba gvaranių kalba, 75 % – ispaniškai. Miestuose dažnai vartojamas šių kalbų mišinys – džopara. Taip pat kalbama portugališkai, vokiškai, kiniškai ir kitų bendruomenių kalbomis.
Vyraujanti religija – krikščionybė. 90 % gyventojų yra katalikai. Likusius 10 % sudaro protestantai (ypač menonitai), mormonai, kitų krikščioniškų konfesijų atstovai.
Gyventojai šalyje pasiskirstę labai netolygiai. Dauguma gyventojų gyvena rytinėje šalies dalyje, ypač Asunsjono metropolijoje (­­­­apie trečdalis šalies gyventojų). Gran Čiako regione, kuris sudaro apie 60 % teritorijos, gyvena tik apie 2 % gyventojų.
Didžiausi miestai
Pagrindinis straipsnis: Paragvajaus miestų sąrašas
Italijos armija
Italijos armija  – Italijos respublikos sausumos pajėgos. Neseniai jos perorganizuotos į profesionalias pajėgas, kurias sudaro vien tik savanoriai. 2010 m. Italijos armijoje buvo 108 tūkst. karių.
Paragvajus
Kultūra
thumb|250px|Tradicinis vežimas [[Koronel Ovjedas|Koronel Ovjede]]
Italijos armija
Žinomiausia Italijos armijos karinė technika yra pėstininkų kovos mašinos Dardo, prieštankinės savaeigės Centauro, tankai Ariete, atakos sraigtasparniai Mangusta. Armijos generalinis štabas įsikūręs Romoje, priešais prezidento rūmus.
Paragvajus
Kultūra
Paragvajaus kultūra – europietiškos ir indėniškos kultūrų mišinys. Vienas pagrindinių šios kultūros bruožų – dvikalbystė (dėl glaudžių gvaranių ir ispanų kalbų santykių abiejuose kalbose gausu tarpusavio skolinių). Paragvajiečiai iš gvaranių paveldėjo matės gėrimo tradicijas, mitologiją, muziką. Kulinarijoje vyrauja patiekalai iš manijoko, kukurūzų, sūrio, pieno, daržovių.
Italijos armija
Istorija
Italijos armija buvo organizuota kaip Italijos Karališkoji Armija (Regio Esercito), kuri buvo sukurta paskelbus Italijos karalystę po popiežiaus valstybių užėmimo ir Italijos suvienijimo (Risorgimento). 1861 m., vadovaujant Džiuzepei Garibaldžiui, Viktorą Emanuelį II iš Savojos dinastijos pakvietė užimti naujos nepriklausomos Italijos sostą.
Paragvajus
Kultūra
Tradicinė Paragvajaus muzika – polka, atliekama arfa, vadinama guaranía. Paragvajus žymus savo rašytojais, sulaukusiais didelio tarptautinio pripažinimo: Augusto Roa Bastos, Roque Vallejos, José Ricardo Mazó. Populiariausia sporto šaka šalyje – futbolas. Paragvajaus rinktinė yra laimėjusi sidabro medalius olimpinėse žaidynėse bei 2 kart laimėjo Copa America čempionatą.
Italijos armija
Pirmasis pasaulinis karas
Pirmas šiuolaikinis karas, kuriame dalyvavo Italijos armija, buvo Pirmasis pasaulinis karas. Nemažai karinių veiksmų vyko šiaurės Italijoje, Italijos armija prarado daug kareivių (~700 000 žuvusių). 1915 m. gegužę – 1917 m. rugpjūtį Italijos armija surengdavo vieną puolimą kas trys mėnesiai, kas buvo dažniau negu Vakarų fronte. Disciplina Italijos kariuomenėje buvo griežtesnė, baudos už pareigų neatlikimą griežtesnės, negu Vokietijos, Prancūzijos ar D. Britanijos kariuomenėse.
Paragvajus
Kultūra
Paragvajuje ypač didelė socialinė nelygybė. 43,8 % nacionalinių pajamų tenka tik 10 % gyventojų. Kaimo vietovėse klesti stambieji žemvaldžiai, kontroliuojantys net 66 % žemių nors šalyje gausu bežemių valstiečių.
Italijos armija
Pirmasis pasaulinis karas
Tarpukaryje Italijos armija dalyvavo Antrajame Italijos-Abisinijos kare, teikdama kareivius ir techniką Savanorių kariuomenės korpusams (Corpo Truppe Volontarie) dalyvavo Ispanijos pilietiniame kare, įsiveržė į Albaniją.
Paragvajus
Nuorodos
Žemėlapiai:
Italijos armija
Antrasis pasaulinis karas
Formaliai Antrajame pasauliniame kare dalyvavusi Karališkoji armija buvo viena didžiausių šiame kare dalyvavusių kariuomenių, nors iš tikrųjų ji nebuvo tokia didelė kaip buvo skelbiama. Italijos armija viena pirmųjų ėmė naudoti parašiutininkų dalinius.
Paragvajus
Nuorodos
Laikas ir orai:
Italijos armija
Antrasis pasaulinis karas
Italijos divizijos paprastai mažesnės už kitų valstybių, tad daugelis jų sustiprintos šturmo grupe (Gruppo di Assalto) iš dviejų juodmarškinių batalionų.
Pranešimai apie Italijos dalinių patvarumą Antrajame pasauliniame kare beveik visada buvo laikomi nepatikimais. To priežastis – nesėkmingi Italijos kariuomenės puolimai Egipte ir armijos neveiklumas Graikijos-Italijos kare. Abi kampanijos buvo blogai paruošos ir prastai vykdytos. Į Egiptą įžengusi 10-oji Italijos armija pasidavė po pusmečio kampanijos, nors prieš veikė penkiskart mažesnės britų pajėgos.
Nesėkmingą kampaniją lėmė ne tik netinkamas vadovavimas, bet ir pasenusi ginkluotė, dažnai dar Pirmojo pasaulinio karo laikų, neatitikusi nei Vokietijos, nei Sąjungininkų kariuomenių standartų. Kas dar svarbiau, Italijos kariuomenei trūko beveik visų rūšių įrangos, kariuomenės vadovybė nesiėmė priemonių tinkamai organizuoti tinkamą tiekimą fronto daliniams. Kariuomenei stigo priešlėktuvinių ginklų, prieštankiniai ginklai buvo pasenę. Stigo sunkvežimių, o itališki „vidutiniai“ tankai M11, M13, M14 ir M15 buvo aiškiai silpnesni, lyginant su sunkiau ginkluotais, pvz., JAV „šermanais“.
Italijos ekspedicinis korpusas, vadovaujamas generolo Giovanni Messe, kariavo TSRS. Jo vadas pripažino, kad korpusui trūko technikos ir atsargų. 1942 m. gruodžio 12 d. prasidėjus Raudonosios Armijos puolamajai operacijai „Saturnas“, 8-oji italų armija buvo greitai sutriuškinta, ir tik trečdalis jos kareivių išvengė patekimo į „katilą“. Siekdamos išvengti apsupimo trys Alpių šaulių divizijos (2-oji Alpių šaulių divizija „Tridentina“, 3-oji Alpių šaulių divizija „Julia“ ir 4-oji -oji Alpių šaulių divizija „Cuneense“) kovėsi kol buvo praktiškai visiškai sunaikintos.
Italijos 132-oji tankų divizija „Ariete“ ir 185-oji parašiutininkų divizija „Folgore“ buvo beveik visiškai sunaikintos Antrajame El Alameino mūšyje. Įnirtingu pasipriešinimu italai kareiviai pasižymėjo ir Kereno mūšyje Rytų Afrikoje.
Vokietijos ir Italijos kariuomenei pralaimėjus Tunise, Italijos dalinių moralė visiškai krito, ir 1943 m. liepos 10 d. sąjungininkams išsilaipinus Sicilijoje daugelis Italijos Pakrantės divizijų tiesiog išsilakstė. Kritusi moralė 15 dienų vėliau leido Italijos karaliui Viktorui Emanueliui III nuversti dučę Benitą Musolinį.
1943 m. rugsėjį Italija pasidavė ir skilo į Italijos socialinę respubliką šiaurėje ir „Badoljo vyriausybę“ pietuose. Italijos sąjunginė armija buvo Italijos rojalistų armija, kovojusi Pietų Italijoje Sąjungininkų pusėje po 1943 m. rugsėjo Sąjungininkų paliaubų su Italija. Šioje armijoje italų kareiviai kovėsi ne už Benitą Musolinį, bet už Italijos karalių VIktorą Emanuelį III ir Italijos maršalą Pietro Badoglio.
Pokaris
thumb|right|33-iojo lauko artilerijos pulko „Acqui“ kareiviai parade 1946 m. Italijos karalystę pakeitė Italijos respublika, o Karališkoji armija buvo pervadinta į Italijos armiją.
Mykolas Glinskis
Mykolas Glinskis (,, apie 1460 m. Turovas, dab. Baltarusija – 1534 m. rugsėjo 15 d. Maskva) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Maskvos didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš totorių kilmės Glinskių giminės. Tėvas Levas Glinskis, broliai Vasilijus Glinskis ir Ivanas Glinskis. Mokėsi Italijoje, kalbėjo visomis pagrindinėmis Europos kalbomis. Iš stačiatikybės perėjęs į katalikybę apie 12 m. buvo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Maksimiliano dvariškis, tarnavo Saksonijos kurfiursto Alberto kariuomenėje.
Grįžęs į Lietuvą tapo didžiojo kunigaikščio Aleksandro dvariškiu ir artimiausiu patarėju. 1498–1501 m. Utenos, 1501–1505 m. Merkinės, 1505–1506 m. Bielsko vietininkas, 1500–1506 m. Lietuvos dvaro maršalka. Jam priklausė Liškiava, Raigardas, Turovas ir kiti dvarai. Tapus Ponų Tarybos nariu jam patikėta pinigų kalykla ir vaško prekyba. Iš to pralobo. Vienas 1501 m. Melniko akto iniciatorių. Į Aleksandro karūnavimą Lenkijos karaliumi vyko kaip Lietuvos atstovas.
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės, kuri 1506 m. Klecko mūšyje sumušė Krymo totorius, vadas. Dėl staigaus jo iškilimo ir didelės įtakos Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui kilo Ponų Tarybos narių opozicija, vadovaujama Trakų vaivados J. Zaberezinskio. Priešininkai apkaltino jį ketinimu užgrobti LDK sostą. Nušalintas nuo pareigų ir, nesulaukdamas bylos sprendimo didžiojo kunigaikščio teisme, 1508 m. sukėlė maištą. Jį numalšinus, apsigyveno Maskvoje.
1514 m. Maskvos didžiosios kunigaikštystės kariuomenei padėjo užimti LDK valdomą Smolenską. Negavęs jo valdyti, nesėkmingai mėgino pabėgti į LDK, vengdamas mirties bausmės grįžo į stačiatikybę. 1514–1527 m. Maskvoje kalintas. Paleistas, jo brolio Vosyliaus dukteriai Elenai Glinskajai ištekėjus už Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III. Po vyro mirties 1531 m. dukterėčiai tapus regente, tapo Bojarinų tarybos nariu ir įgijo didelę galią. 1534 m. nepagrįstai apkaltintas Vasilijaus III nunuodijimu. Kalėjime numarintas badu.
Šeima
Mykolas Glinskis buvo vedęs kunigaikštytę Eleną Ivanovną Telepnevą-Obolenską, kunigaikščio Ivano Vasoljevičiaus Obolenskio dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Vasilijų (m. 1565) ir nežinomo vardo dukterį tapusią kunigaikščio Fiodoro Ivanovičiaus Troekurovo žmona.
Gaižiūnų GS
Gaižiūnų geležinkelio stotis – buvusi gyvenvietė Jonavos rajone, Gaižiūnuose (Dumsių seniūnija), geležinkelio ruože Jonava–Kaišiadorys. Ties Gaižiūnais geležinkelio linijos išsišakoja į Vilnių ir į Kauną (Gaižiūnų geležinkelio stotis yra linijų Vilnius-Klaipėda ir Kaunas-Jonava sankirtoje). Keleiviniai traukiniai stotyje nestoja (anksčiau stodavo linijose Vilnius-Šiauliai ir Vilnius-Mažeikiai). Gaižiūnų geležinkelio stotis yra svarbus krovininio transporto mazgas. Stotyje krovininė linija atsišakoja į didžiausią Baltijos šalyse trąšų gamintoją – „Achemą“, vieną didžiausių Lietuvos įmonių.
Nuo XX a. iki XXI a. pradžios oficialiai buvo Gaižiūnų geležinkelio stoties gyvenvietė, kurioje gyveno daugiau žmonių nei Gaižiūnų kaime. Tačiau 2015 m. gegužės 27 d. geležinkelio stoties gyvenvietė buvo prijungta prie šio kaimo ir prarado gyvenvietės statusą.
Stotis
Įkurta XIX a. prie Liepojos–Romnų geležinkelio kaip IV klasės geležinkelio stotis. 1916 m. dvikeliu geležinkeliu sujungta su Palemono GS prie Kauno.
Valdomas turtas
Valdomas turtas – klientų pavedimu finansų įstaigų valdoma turto suma.
Finansinėms institucijoms, pvz. kaip investiciniams, apribotos rizikos ir privataus kapitalo fondams , investicijų bei turto valdymo bendrovėms patikėtų valdyti klientų turto rinkos vertė.
Šios palyginamosios sąvokos pokytį lemia kapitalo prieaugis (vertės mažėjimas) ir grynų pajamų įplaukų (išplaukų) mastas.
Intervencionizmas
Intervencionizmas – ekonomikos teorija, tirianti valstybės kišimąsi į rinką.
Intervencionizmas gali būti įvairių formų:
Iki šiol ekonomistai ginčijasi dėl įvairių intervencionizmo formų. Monetarizmo šalininkai tvirtina, kad ūkio finansavimas didina biudžeto deficitą, kad pavojinga reguliuoti palūkanas, neatsižvelgiant į pinigų pasiūlą. Jie leidžia tik tokias intervencijos formas, dėl kurių neatsiranda biudžeto deficitas. Liberalai neigia pozityvią kišimosi į rinkos mechanizmus įtaką, tarp jų ir monopolijų skaldymo, rinkos reguliavimo per mokesčių sistemą naudą.
XX a. gale ekonomistų ir politologų tarpe išpopuliarėjo verslo politikos strategija. Pasirėmus žaidimų teorija formaliai modeliuojama, kaip bus veikiamas ūkis kišantis valstybei.
Visos valstybės mažiau ar daugiau kišasi į savo valstybių ūkį, labiausiai „liberaliomis“ (mažiausiai besikišančiomis) laikomos Jungtinės Amerikos Valstijos, Malaizija, Čilė.
Augustinas Kiesas
Augustinas Kiesas (Kiesus), slap. Jūra (1922 m. Kurmaičių k., Kretingos vls., Kretingos aps. – 1950 m. sausio 10 d., Aukštkalvių miške, Kretingos vls., Kretingos aps.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Širvydo kuopos vadas.
Biografija
Užaugo Kurmaičiuose, dirbo tėvų ūkyje. Vengdamas tarnybos okupacinėje sovietų kariuomenėje, po II pasaulinio karo buvo NKVD Kretingos valsčiaus poskyrio stribas, palaikė ryšius su Lietuvos partizanais.
Nuo 1946 m. gruodžio mėn. Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Širvydo kuopos narys, vėliau – kuopos vadas. Kuopa veikė Kretingos vls. teritorijoje, bazavosi – Aukštkalvių miške.
Žuvo su partizanu Juozu Zuberniumi-Ukmergiu, Jonu (g. 1911 m. Sungailų k.) bandydami prasiveržti iš MGB pasienio kariuomenės kareivių, Kretingos valsčiaus milicininkų ir stribų apsuptos žeminės Aukštkalvių miške. Sumaitoti kūnai buvo atvežti ir pamesti MGB Kretingos apskrities būstinės kieme.
Vardas įamžintas Kretingos senosiose kapinėse ir Aukštkalvių miške pastatytuose paminkluose ir stogastulpyje.
Celestinas
right|thumb|250px|mėlynai žydras celestinas thumb|
Celestinas – sulfatų klasės mineralas, stroncio sulfatas SrSO4.
Celestino kietumas pagal Moso skalę – 3,0 -3,5.
Mineralo spalva būna melsva, balta, pasitaiko bespalvių agregatų.
Mineralas randamas nuosėdinėse uolienose.
Traulėnai
Traulėnai – kaimas rytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietus nuo Luokės.
Andrius Navickas (1972)
thumb|right|250px|Andrius Navickas Andrius Navickas (g. 1972 m. kovo 9 d. Vilniuje) – žurnalistas, buvęs internetinio naujienų portalo Bernardinai.lt vyr. redaktorius, religijotyrininkas.
Biografija
Baigė Vilniaus S. Neries vidurinę mokyklą. Nuo 1990 m. Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete studijavo filosofiją, filosofijos magistras. VU Religijos studijų ir tyrimų centre baigė religijos studijas, religijos studijų magistras. 2006 m. apgynė disertaciją tema „Žmogaus teisių pagrindimo problema šiuolaikinėje politinėje filosofijoje“, humanitarinių mokslų (filosofijos krypties) daktaras.
Nevyriausybinės pilietinės iniciatyvos Piliečių Santalka tarybos narys, straipsnių apie lietuvos politines, kultūrines, edukacines aktualijas autorius, knygų sudarytojas, pilietinės akcijos „neišduok“ signataras, Pilietinės Visuomenės Instituto „Civitas“ organizuojamų viešųjų diksusijų dalyvis. Yra vienas iš Gži internetinio portalo, siekiančio aukštesnių žurnalistinės etikos standartų, draugijos narių.
2017 m. birželio 15 d. tapo LR Seimo nariu (pakeitė mirusį Roką Žilinską).
Vidmantas Valinčius
Vidmantas Valinčius (g. 1963 m. liepos 11 d. Šiaulaičiai, Radviliškio rajonas) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybė politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorijos mokytojas ir teisės dėstytojas, įgytas magistro laipsnis. 1998 m. baigė švietimo vadybą, įgytas magistro laipsnis Kauno technologijos universitete.
1997–2000 m. Utenos apskrities viršininko administracijos apskrities sekretorius. 2000–2003 m. Utenos rajono savivaldybės administratorius, 2003–2007 m. Utenos rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2019 m. Utenos rajono savivaldybės mero pavaduotojas.