cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anicetas Kunčius
Biografija
Nuo 1961 m. Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas. Sukūrė apie 90 vaidmenų, nuo operos ir operetės iki miuziklo ir vodevilio. Koncertavo Kanadoje, Vokietijoje, Latvijoje, Baltarusijoje, Tadžikijoje. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Vaidmenys
miniatiūra|kairėje|Aniceto Kunčiaus atminimo lenta Laisves alėja 110 (skulpt. Stasys Žirgulis) Įsimintiniausi Aniceto Kunčiaus vaidmenys:
Apdovanojimai
1985 m. už nuopelnus muzikos ir teatro menui bei aktyvią visuomeninę veiklą jam buvo suteiktas Lietuvos SSR nusipelniusio artisto garbės vardas.
Marius Jonutis
Marius Jonutis (g. 1965 m. vasario 1 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, knygų iliustratorius.
Biografija
Žmona Lina Dūdaitė, vaikai: Naglis Jonutis (1988-1990), Titas Jonutis (g. 1998), Ula Marčėnaitė (g. 1999). 1991 m. baigė grafiką Vilniaus dailės akademijoje, studijavo Diuseldorfe pas Giunterį Iukerį.
Kūryba
Kuria skulptūras („Urna“, „Medis“, abi 2004 m.), dažytus medžio reljefus („Tu esi čia“ 2001, „Langas“ 2002 m.), tapybos („Šeima“ 2005 m.), grafikos (tarptautinio folkloro festivalio „Baltica–93“ plakatas) kūrinius, iliustruoja knygas (Vytautas V. Landsbergis. Rudnosiuko istorijos, 2004 m.).
Kūriniams būdingas dekoratyvumas, ryškios spalvos, temų ir išraiškos priemonių kartojimas. Nuo 1989 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija, Prancūzija, kitur). Su antrąja žmona Nomeda Marčėnaite surengė daugiau kaip 40 individualių parodų (Hamburgas 1994 m., Kopenhaga 1999–2001 m. ir kt.).
Apdovanojimai
2004 m. Tarptautinės vaikų ir jaunimo literatūros asociacijos (IBBY) Lietuvos skyriaus premija už meniškiausią knygą „Rudnosiuko istorijos“, Vilnius, Lietuva.
2012 m. dailininkas įtrauktas į IBBY garbės sąrašą už knygą „Kirminas paukštis: tavo pirmoji knyga apie skraidymo meną”.
2019 m. kasmetiniame Lietuvos knygos meno konkurse (2018) apdovanotas Lietuvos dailininkų sąjungos premija už knygos „Karalaitė ant stiklo kalno“ iliustracijas.
Juozas Andžejauskas
Juozas Andžejauskas (1887 m. liepos 3 d. – 1938 m. kovo 19 d.) – pirmo lietuviško laivo „Jūratė“ kapitonas.
Gimė 1887 m. liepos 3 d. Rygoje. Sėkmingai baigęs jūrų mokyklą J. Andžejauskas įstojo į Rusijos laivyną. Iš pradžių tarnavo kariniame laivyne vėliau perėjo į prekybinį. Kurį laiką ėjo pirmojo šturmano pareigas transokeaniniame laive „Rossija“, kurio kapitonu buvo lietuvis kapitonas Liudvikas Stulpinas.
Pradėjus kurtis nepriklausomai Lietuvai, jos kariuomenei, Juozas Andžejauskas atvyko į Lietuvą ir stojo į besiorganizuojančios nepriklausomos Lietuvos kariuomenės gretas kaip karininkas.
1921 m. turėdamas vyr. leitenanto laipsnį išėjo į atsargą ir tais pačiais metais vasario 23 d. perėmė pirmojo po Lietuvos vėliava plaukiojusio burlaivio „Jūratė“ vadovavimą. Tuo metu Klaipėdos kraštas buvo administruojamas prancūzų, todėl laivas buvo registruotas Jurbarke.
1923 m. Kaune kartu su Vladu Nagevičium it T. Daukantu įkūrė Lietuvos jūrininkų sąjungą. 1923 m. balandžio mėn. sąjungos skyrius įsteigtas Klaipėdoje. Lietuvos jūrininkų sąjunga rūpinosi profesiniais narių reikalais.
1924 m. perėjo į Klaipėdos uosto tarnybą, kur ėjo įvairias pareigas: įvairių uosto tarnybos laivų vado, locmano ir kt.
1931 m. birželio 1 d. paskirtas uosto ledlaužio „Perkūnas“ vadu. Tą pačią vasarą buvo buriavimo ir navigavijos kurso, skirto būsimiems buriuotojams, egzaminų komisijoje. Tarp egzaminuojamųjų buvo ir „Gulbės“ savininkas Kazys Mažonas.
1937 m. iš Buntino perėmė LBS buriavimo mokyklos Smiltynėje viršininko pareigas.
1938 m. ledlaužiu „Perkūnas“ buvo nuvykęs į Liepojos uostą, kur laivas doke turėjo būti apžiūrėtas, atlikti eiliniai remonto darbai. „Perkūnui“ jau esant doke, kapitonas Andžejauskas belipdamas į laivą pasprūdo ir virsdamas sunkiai susižeidė. Nugabenus į Liepojos ligoninę jam padaryta skubi operacija, tačiau J. Andžejausko gyvybės išgelbėti nepavyko – kovo 19 d. anksti rytą jis mirė.
Smalininkų šv. Juozapo bažnyčia
'''Smalininkų šv. Juozapo bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Smalininkuose. Parapija garsėja Porciunkulės atlaidais (rugpjūčio 2 d.).
miniatiūra|220px|left|Bažnyčios šventorius
Istorija
Telšių vyskupijos pastangomis 1932 m. iš ūkininko S. Žilaičio nupirktas namas ir jame įrengta katalikų koplyčia. Tai buvęs mokyklos pastatas. 1934 m. kunigas Nikodems Petkus įsigytame pastate įrengė naują mūrinę filijinę bažnyčią. Jo iniciatyva 1935 m. buvo aptvertas šventorius, įrengti nauji bažnyčios laiptai, padarytas vidaus remontas: pakeltos pastato lubos, įtaisyta vieta choristams, taip pat buvo nupirktas ir pakabintas varpas, įsigyta daug kitokio bažnytinio inventoriaus. 1935 m. liepos 18 d. jis pašventino naująją Smalininkų šv. Juozapo bažnyčią.
Architektūra
Bažnyčia mūrinė, stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus erdvė atsiveria iš rytų pusės nuo bažnyčios, jį juosia medinių statinių tvora. Kampe slūgso dviejų stambių girnų akmenys. Aikštelėje priešais vartus stovi aukštas medinis kryžius.
Didieji tinamai
Didieji tinamai (Tinamus) – tinaminių (Tinamidae) šeimos paukščių gentis. Sudaro 5 rūšys, paplitusios Pietų Amerikoje.
Aukštadvario regioninis parkas
left|150px
miniatiūra|left|200px|Parko direkcija
Gamtos vertybės
Parke yra vaizdingos Dzūkų aukštumos aukščiausios kalvos su tarp jų plytinčiais 77 ežerais, iš kurių didžiausias – Vilkokšnis. Įspūdingi vaizdai atsiveria nuo Aukštadvario piliakalnio ir Kartuvių kalno, taip pat nuo daugelio kraštovaizdyje esančių kalvų. Vyrauja spygliuočių miškai. Yra šimtametis Skrebės ąžuolynas, liepynų, skroblynų. Mergiškių gamtos rezervate išlikę reliktinių plačialapių miškų. Savitas Verknės slėnis su šaltiniuotomis ir kalkingomis žemapelkėmis su labai retomis augalų rūšimis ir jų bendrijomis. Retieji augalai susitelkę Skrebės, Spindžiaus, Mergiškių miškuose.
thumb|250px|[[Velnio duobė]] Aukštadvario regioniniame parke yra šie draustiniai:
Taip pat yra Mergiškių gamtinis rezervatas.
Kultūros paveldas
Parke yra 6 piliakalniai:
Taip pat saugoma 14 pilkapynų.
Įdomus Aukštadvario miestelis su Šv. Dominyko vienuolynu, bažnyčia, dvaru ir parku, kuriame yra paminklinis poeto A. Mickevičiaus ąžuolas, pirmieji ir veikiantys iki šiol upėtakių tvenkiniai. Įdomūs Spindžiaus, Amerikos, Mergiškių kaimai.
Laisvalaikis ir pramogos
Strėvos ir Verknės aukštupiuose galima pakeliautir baidarėmis ir išvysti nepakartojamą apylinkių grožį. Žvejybai tinkamiausi Spindžiaus, Drabužio ir Šamuko ežerai, Verknės ir Strėvos upės. Dviratininkams yra pažymėti trys maršrutai: „Žaliasis takas“, „Po Aukštadvario miestelį“, „Pro Velnio duobę“. Galima sustoti prie daugelio ežerų, tinkamų maudytis. Rekomenduojama maudytis prie stovyklaviečių, poilsiaviečių ar kempingų. Yra buriavimui tinkamų ežerų.
Minautuva
Minautuva – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 6 km į pietvakarius Šiaulėnų.
Jaicė
Jaicė  – miestas vidurio Bosnijoje ir Hercegovinoje, Bosnijos Federacijoje, prie Vrbaso ir Plivos upių santakos. 24,5 tūkst. gyventojų (2007 m.). Beveik 40 % gyventojų – bosniai, 35 % – kroatai, beveik 20 % – serbai.
Istorija
Šis miestas viduramžiais buvo Bosnijos karalystės sostine. Osmanai įsiveržė į Bosniją 1463 m. Tais pačiais metais jie užvaldė visą kraštą.
Bosnija nustojo gyvuoti kaip savarankiška valstybė, o miestas ilgainiui neteko savo buvusios reikšmės.
Liepakojai
Liepakojai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Verebiejų. Kaimas yra šiaurės vakariniame Simno seniūnijos pakraštyje, į rytus nuo Žuvinto ežero. Liepakojus kerta plentas. Kaimui atminti pastatytas kryžius Riečių piliakalnio aikštelėje (2001 m., Ignas Gaulė).
Istorija
1945 m. vasario 21 d. Lietuvos partizanų Kęstučio grupę užpuolus enkavedistams, čia vyko Liepakojų mūšis.
Vaidas Pavilonis
Vaidas Pavilonis (g. 1960 m. spalio 19 d. Stoniškiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs vicemeras.
Kavačio žemė
thumb|300px|Kavačio žemė Japonijos žemėlapyje Kavačis (河内国; Kawachi no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra pietrytinė Osakos prefektūros dalis.
Vaidas Pavilonis
Biografija
1979 m. baigė Šilutės žemės ūkio technikumą, zootechnikas. 2007 m. Klaipėdos universitete baigė rekreaciją ir turizmo vadyba.
2018 Aleksandro Stulginskio universitete baigė Laukinių gyvūnų populiacijos, jų valdymas,medžioklystės magistro studijas.
Juozas Meškauskas (1926)
Biografija
1946–1951 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete.
1947–1992 m. LSSR valstybinio dramos teatro (nuo 1955 m. LSSR valstybinis akademinis dramos teatras) aktorius, 1946–1949 m. lankė šio teatro vaidybos studiją, kuriai vadovavo aktorius Juozas Rudzinskas. 1958–1963 m. ir Vilniaus universiteto teatro režisierius, šio teatro studijos vadovas. 1960–1970 m. LSSR teatro draugijos pirmininko pavaduotojas. 1965–1975 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų (Vilniuje) liaudies teatro režisierius. Sukūrė per 100 vaidmenų teatre, kine, televizijos spektakliuose. Vaidmenys teatre daugiausia charakteriniai ir komediniai.
Filmografija
Televizijos spektaklis „Diskoteka“ tėvo vaidmuo
Vaidas Pavilonis
Biografija
Seimo nario padėjėjas - sekretorius. Nemuno deltos regioninio parko direktorius. Europarlamento nario padėjėjas, aplinkosaugos klausimais.
Darbo partijos, partijos Tvarka ir teisingumas Šilutės rajono skyriaus narys, Šilutės skyriaus pirmininkas. Nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys. Iki 2012 m. birželio 13 d. vicemeras (meru buvo Virgilijus Pozingis).
Žmona Diana, vaikai Neringa, Justina.
Kavačio žemė
Manoma, kad senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi netoli Fudžiideros. Kavačis buvo palyginti maža žemė, o ją valdė tie patys klanai, kaip ir Osakos pilį ir Secu žemę.
Merkelis Račkauskas
Merkelis Račkauskas (1885 m. sausio 18 d. Šiaudinėje, Papilės valsčius, Šiaulių apskr. – 1968 m. sausio 7 d. Kaune) – literatūros tyrinėtojas, vertėjas, pedagogas, klasikinės filologijos profesorius.
Biografija
1902–1903 m. Kurtuvėnuose mokė grafo Pliaterio vaikus. 1904 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1904–1906 m. Peterburgo universitete studijavo teisę. 1910 m. baigė Odesos universitetą (klasikinės graikų ir lotynų kalbos). Po studijų mokytojavo Bolgrado (Odesos sritis) ir Chersono gimnazijose, dėstė klasikines kalbas.
Stašaičių piliakalnis
Stašaičių piliakalnis, Švedkapis – piliakalnis Kėdainių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Stašaičių, Šėtos seniūnija. Pasiekiamas keliu Šėta – Beinaičiai neprivažiavus Lankesos, jos dešiniajame krante, dešinėje, į šiaurę nuo kelio.
Merkelis Račkauskas
Biografija
1920 m. su šeima grįžo į Lietuvą, pradėjo dirbti Panevėžyje. 1921–1923 m. Panevėžio gimnazijos, mokytojų seminarijos mokytojas. 1923–1927 m. Mažeikių gimnazijos direktorius ir Lietuvos universiteto dėstytojas. 1927–1940 m. Švietimo ministerijos vidurinių mokyklų inspektorius-vizitatorius.
1940–1941 m. Kauno 3-osios gimnazijos direktorius. 1941–1944 m. Kauno suaugusiųjų gimnazijos mokytojas. 1944–1949 m. Kauno, 1949–1967 m. Vilniaus universiteto klasikinės filologijos profesorius.
Stašaičių piliakalnis
thumb|left|160px|Bevardis Lankesos intakas piliakalnio papėdėje
Merkelis Račkauskas
Biografija
1993 m. Mažeikių vidurinei mokyklai (nuo 1996 m. gimnazija) suteiktas Merkelio Račkausko vardas.
Brolis Karolis Račkauskas-Vairas, anūkas Tomas Venclova.
Stašaičių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Lankesos upės kairiajame krante, santakoje su bevardžiu upeliu esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 31x19 m dydžio. Jos šiauriniame krašte supiltas 23 m ilgio, 0,3 m aukščio, 8 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas susilieja su piliakalnio šlaitu. Šlaitai vidutinio statumo, 5-­6 m aukščio.
Merkelis Račkauskas
Kūryba
Parengė lotyniškų sentencijų rinkinį (1928 m.), populiarių pasakojimų knygelę „Romėnų senybės“ (1929 m.), Cezario, Horacijaus, Livijaus ir kitų romėnų autorių komentarų, Graikų kalbos gramatiką (1-2, 1930, 1934 m.), romėnų literatūros chrestomatiją „Anthologia latina“ (su J. Vosyliumi, 1-3, 1938–1940 m.), lotynų kalbos vadovėlių aukštosioms (Lotynų kalba, su E. Frolovu, 1952 m.) ir vidurinėms (Lotynų kalbos vadovėlis, su J. Starkumi, 1950 m.) mokykloms.
Stašaičių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelėje stovi elektros stulpas. Apaugęs lapuočiais, kurie po elektros stulpais iškirsti.
Merkelis Račkauskas
Kūryba
Išvertė Platono dialogus (1927–1935, 1968 m.), Erazmo Roterdamiečio „Pagiriamąjį žodį kvailybei“ (1947 m.), Lukrecijaus „Apie daiktų prigimtį“ (1964 m.). Paskelbė straipsnių iš antikinės literatūros.
Stašaičių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 6000 m². Išmatavimai: 120 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 70 m pločio.
Merkelis Račkauskas
Kūryba
Paliko atsiminimų rankraščių apie Žemaitiją ir Šiaulius.
Stašaičių piliakalnis
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
800px|center|Stašaičių piliakalnis iš pietryčių pusės
Bujakovščizna
Bujakovščizna  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Daiva Žebelienė
Daiva Žebelienė (g. 1968 m. rugsėjo 15 d. Šilutėje) – Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėja.
Biografija
2011–2021 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narė, 2012–2013 m. rajono merė. Nuo 2021 m. Šilutės rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja.
Partijos Tvarka ir teisingumas, Lietuvos socialdemokratų partijos Šilutės rajono skyriaus narė.
Vyras Romualdas. Vaikai Lukas, Tomas, Tadas.
Gerrit van Honthorst
Geritas (arba Gerardas) van Honthorstas (ol. Gerrit van Honthorst, Gerrard van Honthorst, 1592 m. lapkričio 4 d. – 1656 m. balandžio 27 d.) – olandų XVII a. tapytojas, vienas reikšmingiausių Utrechto karavadžistų.
Biografija
Geritas (arba Gerardas) van Honthorstas gimė 1592 m. lapkričio 4 d. Utrechte. Jo tėvas Herman Gerritsz. van Honthorst buvo piešinių gobelenams kūrėjas. Dailės mokslus Van Honthorstas išėjo pas žymiausią to meto Utrechto dailininką Abraham Bloemaert. Apie 1610 m. Van Honthorstas persikėlė į Italiją, Romos miestą, kuriame buvo paveiktas Karavadžo dailės įtakos. Italijoje Van Honthorstas buvo pramintas Gherardo delle Notti (Gerardas, kuris tapo naktines scenas), nes savo paveiksluose vaizdavo labai tamsias scenas, kuriose detalės apšviestos dirbtine šviesa. Jo itališkojo periodo paveikslams būdinga religinė tematika.
1620 m. Van Honthorstas grįžo į Utrechtą ir vedė Sophia Coopmans. 1622 m. įstojo į vietos Šv. Luko dailininkų gildiją. 1625 m. išrinktas jos vyresniuoju. Utrechte dailininkas greit išsikovojo vietos didikų dėmesį ir užsakymų. 1627 m. jo dirbtuvėse lankėsi Rubensas. 1628 m. apie metus laiko Van Honthorstas dirbo Anglijos karaliui Karoliui I. 1628 m. grįžo į Olandiją, apsigyveno Hagoje, kur irgi įstojo į vietos dailininkų gildiją. Hagoje Van Honthorstą rėmė princas Frederikas Hendrikas Oranietis. Olandijoje Van Honthorstas daugiausiai tapė portretus, nors neatsisakydavo užsakymų tapybos ciklams mitologinėmis ir istorinėmis temomis. 1635 m. vieną tokį ciklą atliko Danijos karaliaus Kristijono IV užsakymu.
Vėlesniaisiais karjeros metais Van Honthorsto autoritetas smuko, jo stilius ženkliai pasikeitė, portretai tapo įtakoti Anthony van Dyck manieros. Turtingų užsakovų, anksčiau uždirbtų pinigų dėka dailininkas gyveno labai pasiturinčiai, beveik prabangiai. 1652 m. Van Honthorstas grįžo į Utrechtą, kuriame mirė 1656 m. balandžio 27 d. Palaidotas Šv. Kotrynos bažnyčioje (Catharijnekerk). Van Honthorstas daug prisidėjo prie Karavadžo dailės bruožų įtakos paskleidimo Olandijoje. Jo paveikslai galėjo daryti įtakos Rembrantui ir Žoržui de la Turui. Jo brolis Willem van Honthorst buvo portretistu.
Actinobole
Actinobole – astrinių (Asteraceae) šeimos nykštukinių augalų gentis. Auga Australijoje. Pavadinimas sudarytas sujungus du graikų kalbos žodžius: actinos- (spindulys), bolos (gabalas) arba obolos (maža moneta).
Kadzusos žemė
thumb|300px|Kadzusos žemė Japonijos žemėlapyje
Kadzusa (上総国; Kazusa no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra centrinė Čibos prefektūros dalis. Kadzusa ribojosi su Avos ir Šimousos žemėmis.
Tikėtiniausia, kad senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi netoli Ičibaros.
Portfelis (galanterija)
thumb|200px|Portfelis Portfelis ( 'nešu' + 'lapas') – paprastai siauras odinis arba plastikinis užsegamas krepšys raštams, knygoms, sąsiuviniams, vadovėliams ir kitiems biuro reikmenims nešioti. Dažnai turi rankenėlę arba diržą nešti užsimetus per petį. Užsegamas viena arba dviem sagtimis. Portfelius daugiausia naudoja teisininkai, verslininkai, moksleiviai. Laikoma, kad šiuolaikinės formos portfelis buvo išrastas XIX a. viduryje.
Baranaučizna
Baranaučizna – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 5 km į pietvakarius Šiaulėnų.
Bareikiškiai
Bareikiškiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Musninkų.
Kininė pocūgė
Kininė pocūgė  – pušinių (Pinaceae) šeimos spygliuočių medžių rūšis.
Paplitimas ir augavietės
Auga pietryčių Kinijoje, šiaurės Vietname, Taivane. Auga mišriuose kalnų miškuose 600–2800 m aukštyje, maksimaliai iki 3300 m aukščio kalnuose.
Apibūdinimas
Tai visžalis, spygliuotis medis, užauga iki 50 m, kamieno skersmuo iki 2 m. Spygliai 20-25 cm ilgio, apie 2 mm storio, pilkšvai žali. Moteriški kankorėžiai purpuriškai rudi, kiaušiniški, 3,5-8 cm ilgio, 2-4,5 cm pločio.
Kininės pocūgės varietetai
Išskiriami trys varietetai:
Panaudojimas
Mediena naudojama namų, tiltų statybai, baldų gamybai.
== Kininės pocūgės sinonimai ==
Barčiūnai
Barčiūnai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7,5 km į pietus nuo Seirijų, prie kelio (ir jo atšakos į Vainiūnus), greta Cijūnmiškio miško. Yra Lietuvos partizanų kovos ir žūties vieta (1950 m. Asadauskų sodybos bunkeryje žuvo 4 Dainavos apygardos Šarūno rinktinės Mindaugo tėvūnijos partizanai). Veikia kailinių žvėrelių ūkis.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio Barčiū́nas.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Seirijų valsčių ir parapiją.
Kijo žemė
thumb|300px|Kijo žemė Japonijos žemėlapyje
Borongas
Borongas  – kalnagūbris Rusijoje, Jakutijoje, Čerskio kalnagūbrio sistemoje. Ilgis – 240 km. Aukštis iki 2304 m. Prasideda Adyčios ir Čarky upės. Yra 17 ampalų, kurių bendras plotas 1,8 km².
Filipas Aridajas
Filipas III Aridajas (Γ' ὁ Ἀρριδαῖος}}; 359 m. pr. m. e. – 317 m. pr. m. e. gruodžio 25 d.) – antrasis makedoniečių kilmės valdovas Egipte.
Gyvenimas
Šis makedonietis karalius buvo karaliaus Filipo II Makedoniečio bei Filinos Larisos sūnus bei Aleksandro Didžiojo įbrolis. Pavadintas Arhidaeus gimimo metu, jis priėmė vardą Filipas, kai užėmė sostą. Plutarcho pranešime teigiama, kad jis buvo fiziškai ir protiškai suluošintas po to, kai jį bandė nunuodyti Filipo II žmona, karalienė Olimpija, kuri norėjo pašalinti galimą konkurentą jos sūnui Aleksandrui. Tačiau, tai gali būti tik piktos paskalos nes nėra jokio įrodymo, kad Olimpija iš tikrųjų sukėlė jos posūnio ligas. Aleksandras labai mėgo jį, ėmė į savo kampanijas. Po Aleksandro pirmalaikės mirties Babilone, Aridajų paskelbė karaliumi Makedonijos kariuomenė Azijoje. Tačiau, jis buvo tik nominalus vadovas, priklausomas nuo galingų generolų. Jo viešpatavimas ir jo gyvenimas truko neilgai.
Jo vardu yra pavadintas Aridajaus krateris Mėnulyje.
Filipas Aridajas populiariojoje kultūroje
Aleksandro tragiškasis įbrolis trumpai pasirodo Mary Renault knygoje „Persijos berniukas“ ir tampa vienu iš pagrindinių charakterių. O taip pat knygos tęsinyje „Laidotuvių žaidimuose“. Jos įvykių versijoje, Kasandras sustabdo jo maršą į Makedoniją, kad leistų Olimpijai pakankamai laiko užmušti Aridają ir Euridikę.
Januvka (Palenkės vaivadija)
Januvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Augustavo ir 90 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW664.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Savojinis kopūstas
Savojinis kopūstas (Brassica oleracea convar. capitata var. sabauda L.) – bastutinių (Brassicaceae) šeimai priklausanti daržovė.
Daugiausia auginami Prancūzijoje, Anglijoje. Šių kopūstų lapai gofruoti, pasižymi įvairiais žalios spalvos atspalviais. Nuo kitų kopūstų skiriasi konsistencija, yra švelnesnio skonio. Savojiniai kopūstai naudojami šviežioms salotoms, pyragų įdarams, balandėliams gaminti.
miniatiūra|250px|left|Savojinis kopūstas
Maistinės savybės
Pasak portalo sveikaszmogus.lt, savojiniai kopūstai turi daug baltymų ir ypatingų medžiagų, stimuliuojančių organizmo augimą, todėl šie kopūstai labai naudingi vaikams ir paaugliams.
Briuselio sutartis
Briuselio sutartis – 1948 m. kovo 17 d. pasirašyta sutartis tarp 5 Europos valstybių – Belgijos, Nyderlandų, Liuksemburgo, Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos dėl ekonominio, socialinio ir kultūrinio bendradarbiavimo bei kolektyvinės savigynos.
Sutarties esmė
Šalys buvo susirūpinusios ne tik išorinės karinės agresijos galimybe (vienas iš sutarties tikslų buvo „imtis visų reikalingų veiksmų, jei Vokietija atnaujintų agresyvią politiką“), bet ir ekonominio bei socialinio žlugimo valstybių viduje perspektyvomis. Nepaisant to, sutarties pagrindas buvo karinio bendradarbiavimo reglamentavimas. Pagal 4-ąjį straipsnį, jei būtų užpulta viena iš sutarties šalių, kitos turėtų suteikti jai visą įmanomą karinę ir kitokią pagalbą bei paramą. Sutartis turi galioti 50 metų.
Sutartis įkūrė vadinamąją Vakarų Sąjungą ir tai tapo pirmuoju žingsniu Šiaurės Atlanto sutarties organizacijos (NATO) įkūrimo link. Briuselio sutartimi buvo sukurtos politinės struktūros ir įsteigtas karinis komitetas, suvaidinę svarbų vaidmenį derybose dėl NATO įkūrimo.
Kai 1954 m. prie Briuselio sutarties buvo pakviestos prisijungti Vokietija ir Italija, teko keisti nuostatą, jog vienas sutarties tikslų yra, kad valstybės imtųsi visų reikalingų priemonių, Vokietijai atnaujinus agresyvią politiką. Dabar buvo suformuluotas naujas tikslas – siekti Europos vienybės ir skatinti progresyvią jos integraciją.
1954 m. spalį prisijungus Vokietijai ir Italijai, Vakarų Sąjunga buvo pervadinta ir tapo Vakarų Europos Sąjunga.
Reikšmė
Briuselio sutartis buvo pirmas daugiašalis Vakarų Europos šalių regioninis susitarimas, paskatinę JAV įsitraukti į Europos saugumo reikalus, nes taip JAV Kongresui buvo pademonstruotas europiečių noras ir sugebėjimas organizuoti kolektyvinę savigyną.
Hindustano kalba
Hindustano kalba, hindustani (हिन्दुस्तानी, ہندوستانی = Hindustānī) arba hindi-urdu kalba – indoeuropiečių kalbų šeimai, indoarijų šakai priklausanti tarmių grupė, vartojama Pietų Azijos šiaurinėje dalyje, daugiausia Indo-Gangos lygumoje (Indija, Pakistanas). Dvi bendrinės hindustano kalbos tarmės – bendrinė urdu ir bendrinė hindi – yra valstybinės Pakistano ir Indijos kalbos. Tarpusavyje jos skiriasi tik raštu (arabų ir devanagari) bei skolinių kilme. Abiejose standartuose gausu arabiškų, persiškių, tiurkiškų skolinių, tačiau urdu kalboje jų daugiau. Britų Indijos laikais hindustani, urdu ir hindi laikyti sinonimiškais žodžiais, tik po Indijos ir Pakistano atsiskyrimo išreikšta šių kalbų atskirtis. Be šių bendrinių kalbų, hindustano kalbą sudaro daug įvairių tarmių, šnektų – tiek vietinių, tiek susidariusių už Pietų Azijos ribų (Fidžio hindi, Karibų hindustani ir kt.).
Patalinė blakė
Patalinė blakė (Cimex lectularius) – parazitinių blakių (Cimicidae) šeimos besparnis naktinis vabzdys.
Kūnas apie 4,5–6,5 mm ilgio, raudonai rudas, apaugęs tankiais rudais plaukeliais. Priekiniai priešnugarėlės kampai yra skiautelių formos, ištįsę ir iš šonų apgaubia galvos pagrindą. Kojos bėgiojamosios, bet gali labai greitai ropoti. Turi gerai išvystytą uoslę.
Patelė deda apie 150–345 baltų kiaušinėlių tose vietose, kur dieną slepiasi. Gemalas vystosi nuo 10 iki 30 dienų. Vystymuisi įtakos turi temperatūra. Lervos panašios į suaugusias blakes, tik mažesnės, vystosi 30–90 dienų, augdamos 4 kartus neriasi. Prieš nėrimąsi jos turi prisisiurbti kraujo, kitaip nustoja augti ir nertis. Suaugusios blakės gyvena iki 18 mėnesių. Žemesnė nei 13 laipsnių temperatūra blakėms pavojinga, todėl jos nustoja vystytis, o kiaušinėliai ir jaunos nimfos žūva.
Lapių medžioklė
thumb|right|250px|Valstybių įsijungimas į tarptautines lapių medžioklės varžybas. thumb|left|250px|Lapių medžioklės dalyvis. Lapių medžioklė (sportinė radiopelengacija, angl. Amateur Radio Direction Finding – ARDF) – orientavimosi ir radijo sporto šaka, kurioje sportininkai, naudodamiesi kryptiniais radijo imtuvais (radiopelengatoriais), miške ieško paslėptų siųstuvų – lapių.
Pagal Tarptautinės radijo mėgėjų sąjungos (IARU) taisykles varžybos vyksta keturiose rungtyse – radioorientavimosi (foksoringo), sprinto ir dvejose “klasikinėse”. Foksoringo rungtyje dalyviai ieško nuolat veikiančių mažos galios radijo siųstuvų, kurie girdimi iš nedidelių sričių, pažymėtų žemėlapyje. Sprinto rungtyje ieškoma kelių grupių radijo siųstuvų, veikiančių skirtingais dažniais. Kiekvieną grupę sudaro penki siųstuvai, veikiantys paeiliui po 12 s (pasikartojančio ciklo trukmė yra 1 min.). “Klasikinėse” rungtyse penki siųstuvai veikia paeiliui po 1 min. (pasikartojančio ciklo trukmė yra 5 min.). Visose rungtyse finišo koridoriaus pradžioje atskiru dažniu nuolat veikia radijo švyturys. Foksoringo ir sprinto rungtyse naudojami 80 m ilgio radijo bangų ruožo siųstuvai, o “klasikinėse” rungtyse – 80 m ir 2 m ilgio radijo bangų ruožo siųstuvai. Pastarajame bangos ilgio ruože radijo bangų sklidimą trikdo vietovės reljefas, augmenijos bei dirvos nevienalytiškumas, todėl tikslią kryptį į lapę nustatyti ne visuomet yra lengva.
Lietuvoje "lapių medžioklės" varžybos rengiamos nuo 1958 m. Lietuvos sportininkai yra iškovoję daug apdovanojimų Europos ir pasaulio čempionatuose.
Tai neolimpinė sporto šaka.
Kuopininkas
Kuopininkas – pareigybė kariniame padalinyje kuopoje (baterijoje). Kuopininkas atsako už visų kuopos seržantų ir viršilų pasirengimą bei kuopos materialines vertybes ir turtą. Paprastai aukštesnio rango ne karininko laipsnį turinčių karių kuopoje nėra. Būrių vadai, turintys karininkų laipsnius, kuopininkui nepavaldūs. Būrio vadui leitenantui, nors ir yra žemesnis laipsniu, kuopininkas nepavaldus – jis pavaldus tik kuopos vadui ir kuopos vado pavaduotojui.
Lietuvoje
Kuopininkas Lietuvos kariuomenėje visada yra PKT karys ir paprastai turi jaunesniojo puskarininkio laipsnį. Kuopininkais Lietuvos kariuomenėje tampama baigus Puskarininkių mokyklos kursus, Savanorių pajėgose – kuopininko kursą Dragūnų mokomajame batalione. Šaulių Sąjungoje kuopininko pareiginio laipsnio nėra. Kuopininko pareigybė gali būti kitose sukarintose struktūrose – policijoje, Viešojo saugumo tarnyboje ir kitur.
Užsienyje
Rusijos Federacijos karinėse pajėgose kuopininkais iki šiol gali tarnauti šauktiniai kariai.
Istorija
Tarpukaryje kuopininkais būdavo viršilos karinį laipsnį turintys kariai. Paprastai jie būdavo liktiniai kariai, nors galėdavo jais tapti ir sumanūs šauktiniai.
Maloka
thumb|250px|[[Tukano|Tukanų maloka]] thumb|250px|Indėnų [[Kubėjai|kubėjų maloka (Vaupeso departamentas, Kolumbija)]]
Maloka Amazonijos indėnų pasaulėžiūroje yra visatos provaizdis, atskiros pastato dalys atitinka atskiras kosmoso dalis. Pastato statyba ritualizuota, joje dalyvauja visa bendruomenė.
Žodžio „maloka“ kilmė nėra gerai žinoma – gali būti, kad žodis kilęs iš tupių k. mar’oca („karinis būstas, indėnų ūkis“).
Morungo apskritis
Morungo apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą. Centras – Morongas.
Geografija
thumb|left|200px|Rytų Prūsijos provincija iki 1905 m.: vakarinė dalis – [[Karaliaučiaus apygarda, rytinė dalis – Gumbinės apygarda]] Morungo apskritis apėmė pietinę Aukštutinės Prūsijos, iškilusios iki 100 m virš jūros lygio, dalį, ribojosi su Prūsų Olandijos, Heilsbergo ir Osterodės apskritimis.
1848–1860 m. per apskritį iškastas Elbingo kanalas, jungiantis Yluvos ežeryną su Aistmarėmis. 1882 m. nutiestas plentas Marienburgas – Alnaštynas.
Istorija
Prūsijos kunigaikštystės Morungo apskritis įsteigta 1752 m. reorganizuojant krašto valdymą. Morunge įkurta Landrato įstaiga. Apskričiai priklausė miestai:
Po 1815–1818 m. reformos buvusioje apskrityje suformuotos Osterodės apskritis ir Prūsų Olandijos apskritis. Morungo apskritis padalyta į 20 parapijų. 1939 m. apskrityje buvo 112 gyvenviečių, iš jų su daugiau kaip 1000 gyventojų:
1945 m. žiemą Raudonoji armija sugriovė daugelį apskrities gyvenviečių ir Elbingo kanalą. Apskritis atiteko Lenkijai, jos teritorijoje buvo suformuotas Morongo pavietas, vakarinė dalis prijungta prie Yluvos pavieto, rytinė – prie Ostrudos pavieto. Nuo 1999 m. apskrities teritorija įeina į Varmės–Mozūrų vaivadiją.
== Gyventojai ==
1939 m. iš 55 046 gyventojų 51 711 buvo evangelikai, 2665 katalikai, 6 judėjai. Gyventojų pagrindinis užsiėmimas buvo žemdirbystė.
Herkus Kunčius
Biografija
Tėvai dainininkai Anicetas Kunčius ir Aldona Mikšytė, žmona Sigutė Trimakaitė. 1990 m. baigė meno istoriją ir teoriją Vilniaus dailės akademijoje. 1990–1994 dirbo meno ir kultūros žurnale „Krantai“, 1995–1999 – savaitraštyje „Literatūra ir menas“.
Nuo 2000 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys, PEN klubo narys, Lietuvos rašytojų sąjungos mėnraščio „Metai“ redakcinės kolegijos narys, Lietuvių ir Lenkų dialogo bei bendradarbiavimo Jerzy Giedroyco forumo valdybos narys. Nuo 2011 metų – Lietuvių PEN centro prezidentas.
Kūryba
1996 m. žurnale „Metai“ išspausdintas pirmasis rašytojo romanas „Ir dugnas visada priglaus“. Postmodernistas, jo kūriniuose gausu pasaulinės kultūros citatų, pavardžių, aliuzijų. Romane „Būtasis dažninis kartas“ pasakojama apie lietuvio viešnagę Paryžiuje, kuris laikomas tokia pat provincija kaip ir Vilnius. Romanų trilogijoje „Pelenai asilo kanopoje“, romanuose „Ornamentas“, „Gaidžių milžinkapis“, „Nepasigailėti Dušanskio“ gausu marginalijų ir nukrypimų. Vyrauja sekso, mirties temos, metafizinio ir socialinio blogio analizė, sąmoningai ignoruojamos tradicinio kanono vertybės: žemdirbių kultūra, užuojauta paprastam žmogui, katalikybės normos, dorovinis skaistumas. Veikėjai – tik funkcijos (Budelis, nacių Vokietijos vadovybė, Lietuvos sovietinė nomenklatūra), vietoj fabulos laisvai dėliojami fragmentai, padriki istorijos, kulinarijos, karybos, medicinos, agronomijos, zoologijos ar juvelyrikos intarpai. Žurnalas „Metai“ paskelbė romanus „Ir dugnas visada priglaus“, „Matka Pitka“, „Sparnų vaško urna“, „Barbarai šventykloje“, „Mano ištikimiausias metafizinis draugas“, „Tapti savimi. Bordo memuarai“.
Esė rinkinyje „Pilnaties linksmybės“ šmaikščiai interpretuojamos XX a. avangardizmo realijos, reiškiama abejonė sakraline aukštojo meno galia ir reikšmingumu. Mini esė knyga „Mano kova bambino“ 1999 m. išleista Vokietijoje. Lietuvos teatruose pastatyta jo pjesių ir operečių.
Vynuogių sėklų aliejus
150px|miniatiūra|dešinėje|Vynuogių sėklų aliejus 200px|miniatiūra|dešinėje|Vynuogių sėklų aliejaus butelis 200px|miniatiūra|dešinėje|Vynuogių sėklų aliejaus buteliai Vynuogių sėklų aliejus  – augalinis aliejus, spaudžiamas iš vynuogių sėklų. Šis aliejus yra šalutinis vyno gamybos produktas.
Šis aliejus paprastai išgaunamas karštosios ekstrakcijos būdu. Šaltasis spaudimas naudojamas retai, nes tada išgaunama labai nedaug aliejaus. Šaltai spaustame aliejuje geriau išlieka biologiškai aktyvios medžiagos – citoprotektoriai, antioksidantai.
Kulinarija
Vynuogių sėklų aliejaus smilkimo temperatūra apie 216 °C, todėl jis tinka maistui apdoroti aukštose temperatūrose. Dėl lengvo švaraus skonio dažnai naudojamas salotoms ir majonezuose. Šį aliejų naudoja aliejiniams česnakų, rozmarino ir kitų prieskonių ekstraktams gaminti.
Šis aliejus labai tinka kepinių (vaflių, blynų) gamyboje. Juo purškia razinas, kad jos geriau išlaikytų gardį.
Energijos kiekiu vynuogių sėklų aliejus yra tipiškas augalinis aliejus: 3700 kJ / 100 g aliejaus (kitaip 500 kJ šaukšte (15 ml) aliejaus.
Kosmetologija
Vynuogių sėklų aliejus naudojamas odai drėkinti. Jis naudojamas aromaterapijoje kaip eterinių aliejų nešiklis, ant odos sudaro žvilgią plėvelę. Turi daugiau linoleno rūgšties, nei kiti nešikliniai aliejai. Naudojamas kaip lubrikantas prieš skutantis.
Sudėtis
Lentelėje pateikta vynuogių kauliukų riebalų rūgščių sudėtis:
Vynuogių kauliukų aliejuje taip pat yra 0,8–1,5 % nehidrolizuojamųjų lipidų, turinčių daug fenolių (tokoferolis) ir steroidų (kampesterolis, stigmasterolis ir kt.). Šiame aliejuje būna nedaug vitamino E, mažiau nei dažinio dygmino, vilnamedžių ar ryžių sėlenų aliejuose.
630 m.
630 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
PTS-M
Kitaip nei plaukiojantys keltai iš PMP sistemos šis transporteris negali būti jungiamas su kitais plaukiojančiais objektais (keliamosios galios padidinti negalima). Tankus ir kitus sunkius krovinius kelti gali GSP tipo savaeigiai vikšriniai keltai arba keltai sukonstruoti iš pontoninio parko PMP.
Lietuvoje
Šio tipo transporteriai naudojami potvynio Pamaryje metu. Anksčiau PTS-M naudojo Šilutės priešgaisrinė gelbėjimo tarnyba, šiuo metu jų turi tik Lietuvos kariuomenė. Šilutės PGT dar naudoja BAZ-5922 amfibijas.
Amerikinė persėja
Amerikinė persėja arba avokado medis (Persea americana, ) – lauramedinių (Lauraceae) šeimos augalas, kurios vaisius – avokadas. Tai visažalis, iki 20 m aukščio stambus medis, kurio lapai kiaušiniški, 10-20 cm ilgio ir iki 10 cm pločio. Žiedai sutelkti į šluotelių pavidalo žiedynus. Vaisius – tamsiai žalio atspalvio, kriaušės pavidalo uoga, kuri 7-20 cm ilgio, 7-10 cm skersmens ir 250–600 g svorio. Vaismedis pradeda derėti po 4-5 metų.
Amerikinė persėja kilusi iš Meksikos ir Centrinės Amerikos, po to pateko į Braziliją, Floridą, Kaliforiniją ir galiausiai – į Ispaniją, Graikiją, Australiją. Šiuo metu auginama daugelyje subtropinių ir tropinių regionų (JAV, Brazilija, Afrika ir kt.).
Vaisiai skinami jiems nesunokus. Jei derlius surenkamas per anksti, jo pilnai pribrandinti neįmanoma. Toks vaisius nustoja aromato ir jam būdingų vertingų savybių. Vaisiai labai vertinami, naudingi sveikatai. Juose yra apie 5–32 proc. riebalų, iš kurių nemažai polinesočiųjų riebalų rūgščių. Jos mažina kraujo klampumą, jo krešėjimą, gerina kraujagyslių sienelių elastingumą, tinka širdies ir kraujagyslių ligų profilaktikai. Vaisiuose gausu lecitino, kuris reguliuoja medžiagų apykaitą, aktyvina smegenų ląstelių veiklą, valo kraujagyslių sieneles, saugo kepenis nuo riebalų kaupimosi. Taip pat vaisuose yra 0,8–4,4 proc. baltymų, 1,2–10 proc. angliavandenių, maistingame minkštime – vitaminų A, C, riboflavino, niancino ir kt.
Avokadas tinkamas maistui, kai paspaudus pirštu atsiranda įdubimas. Jei vaisius kietas, dar kurį laiką jį reikia nokinti. thumb|left|210px|Amerikinės persėjos žiedai
Denise Levertov
Denisa Levertov (, 1923 m. spalio 24 d. Ilfordas, Esekso grafystė – 1997 m. gruodžio 20 d. Sietlas) – Didžiosios Britanijos ir JAV poetė.
Biografija
Išsilavinimą įgijo tėvų namuose. Per Antrąjį pasaulinį karą dirbo slauge Londone. 1948 m. išvyko gyventi į JAV.
Asla
Asla – plūkto molio grindys (grendymas) įvairiuose statiniuose.
Europoje plūkto molio asla buvo įprastos grindys iki XIV a., dabar grindžiama daugelyje pasaulio šalių (ypač Afrikoje, Azijoje, Lotynų Amerikoje).
Čyžai
Čyžai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 12 km į šiaurės vakarus nuo Hainuvkos ir apie 41 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Valsčiaus centras. Dauguma kaimo gyventojų yra gudai. Kaime įsikūrusi Čyžų Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija.
Asla
Lietuvoje asla iki XIX a. daryta tradiciniuose gyvenamuosiuose namuose, kluonuose, daržinėse, priepirčiuose. XIX–XX a. statytuose kaimo gyvenamuosiuose namuose jau dėtos lentų grindys. Asla išliko iki XX a. vidurio aukštaičių gyvenamųjų namų priemenėse ir kamarose, žemaičių trobų didžiuosiuose kaminuose, ūkiniuose pastatuose.
Čyžai
Istorija
Kaimas įkurtas XVI a. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1529 m. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Pirmoji cerkvė pastatyta XVI a. pradžioje. XIX a. buvo kaimas Bielsko apskrities Kleinikų valsčiuje.
1984-1993 m. pastatyta Čyžų Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė. 1889 m. pastatyta Čyžų Šv. Kosmio ir Damjano cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Asla
Dabar grindžiant aslas paprastai dedamas žvyro pamatas. Paviršius dengiamas sėmenų aliejumi.
Kitamio žemė
Kitamis (北見国; Kitami no kuni) – trumpai egzistavusi senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Sojos ir Abaširio subprefektūros, neskaitant Abaširio apskrities.
Miežis (liga)
thumb|right|260px|Miežis
Miežis – tai pūlinis uždegimas, apimantis akies voko krašto riebalų liauką bei aplinkinius audinius. Dažniausiai jis iškyla peršalus.
Miežį sukelia bakterinė infekcija, dažniausiai stafilokokas. Infekcija gali atsirasti blakstienos folikule arba akies kamputyje esančioje liaukoje. Vaikams miežis dažnai atsiranda dėl akių lietimo nešvariomis rankomis.
Nors pats miežis nėra užkrečiamas, tačiau jį sukėlusią bakteriją galima pernešti kitam žmogui. Stafilokoko bakterija gyvena žmogaus ir daugumos gyvūnų gleivinėse bei ant odos.
Gydymas
Galima gydyti namie, savarankiškai. Įprasti gydymo metodai yra įvairūs šilti kompresai, dedami ant akies voko. Padeda sumažinti skausmą, palengvina uždegimą bei pagreitina gijimą.
Vos pajutus nemalonius jausmus akyje, reikia uždėti silpną ramunėlių arba boro rūgšties tirpalo karštą kompresą, arba šildomąjį kompresą. Tada miežis greičiau išsisklaidys arba greičiau išsiskirs pūliai. Galima patepti miežį bičių pikio spiritine tinktūra.
Įvairius kompresus (šiltą virtą kiaušinį, pašildytą druskos ar smėlio maišelį) dėkite ant akies ir laikykite apie 10 min. Šį procesą galima kartoti.
Komplikacijos
Retais atvejais dėl miežio gali atsirasti komplikacijos. Įprastai jos atsiranda tada, kai nėra imamasi gydymo priemonių. Pavyzdžiui, bakterinė infekcija gali išplisti į kitas riebalines liaukas akies voke, ypač jeigu miežį žmogus bando išspausti pats.
Kita dažniau pasitaikanti komplikacija yra miežio pasikartojimas. Infekcija gali nesureaguoti į gydymą, o tai gali lemti pasikartojantį miežio atsiradimą.
Kai kuriais atvejais miežis nepratrūksta pats per kelias dienas, kaip turėtų. Jei net ir gydant jis nepratrūksta ilgiau nei 1,5 savaitės, o skausmas didėja, gali būti reikalinga medicininė pagalba.
Hrabniakas
Hrabniakas  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Smalvų Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia
'''Smalvų Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Smalvų kaime, kaimo viduryje, kelių sankryžos suformuotoje aikštėje, 13 km i pietryčius nuo Zarasų. Liaudies architektūros formų.
Istorija
Breslaujos žemės teismo raštininkas Jonas Samsonas savo Smalvų pastatytai bažnyčiai 1598 m. paskyrė Jurgiškių sklypą, Bagdoniškės ir Pieviškės kaimus. 1600 m. įsteigtas reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolynas. Jiems atiduota ir bažnyčia. Smalvų dvare koplyčia atsirado apie 1600–1609 m.
Breslaujos žemės teisėjas Kazimieras Podbereskis 1674 m. koplyčios vietoje pastatė naują medinę bažnyčią. Ją konsekravo pavyskupis Mikalojus Slupskis. 1750 m. įkurta parapija, Podbereskiai įkurdino kanauninkus. 1766 m. bažnyčia perstatyta grafo Pliaterio ir parapijiečių pastangomis. 1804 m. minima parapinė mokykla. Prancūzijos kariuomenė 1812 m. apgriovė vienuolyną. 1832 m. jis uždarytas. Iki tol vienuolynui priklausė jurisdika Smalvose, Rotaniškės ir Jurgiškių kaimai. Grafas Pliateris Smalvų kapinėse 1855 m. pastatė šv. Rozalijos koplyčią.
Pliateriai su parapijiečiais 1857 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Klebonas Teofilius Rudžius 1866 m. už į atlaidus atvykusių svečių priėmimą klebonijoje nubaustas 50 rb, už išvykimą į Gaidę – 25 rb, 1868 m. už šoninio altoriaus įrengimą be valdžios leidimo – 100 rb. 1869 m. ištremtas į Archangelsko guberniją. 1897 m. parapijos kapinės apmūrytos.
1902 m. žaibas trenkė į bažnyčios bokštą, jis apdegė. XX a. pradžioje Zaborskis bažnyčios interjerą papuošė spalvingu augaliniu ornamentu. 1920 m. administracinė linija Smalvų parapiją perskyrė. Rytinė dalis su Smalvomis liko Vilniaus vyskupijoje, vakarinė – Panevėžio. Lietuvos pusėje esančius parapijiečius aptarnavo Zarasų kunigai Pasmalvio dvaro koplyčioje.
1982 m. pristatytas dviejų aukštų atviras prieangis su dvišlaičiu stogu.
Architektūra
Bažnyčios ilgis 25,2 m, plotis 17,6 m, aukštis apie 15 m. Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, registruota Kultūros vertybių registre (unikalus kodas 1789). Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šventoriuje stovi 3 tarpsnių medinė varpinė.
Dailės paminklas – žalvarinis 1780 m. varpas, nulietas klebono P. Zviagino iniciatyva su dviem ornamentų juostomis ir šv. Jurgio bareljefu. XX a. pradžioje bažnyčios interjeras dekoruotas spalvingu augaliniu ornamentu.
KK
KK gali reikšti:
kk gali reikšti:
Dobrovolė (Panevėžys)
Dobrovolė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, keli šimtai metrų į šiaurę nuo Krekenavos.
Sirijos vyrų futbolo rinktinė
Sirijos vyrų futbolo rinktinė – Sirijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Sirijos futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 6 žemyno čempionatuose.
Kodzukės žemė
thumb|300px|Kodzukės žemė Japonijos žemėlapyje
Kodzukė (上野国; Kōzuke no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Gunmos prefektūra.
Senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi netoli Maebašio. Iki Tokugavų atėjimo į valdžią, žemę valdė įvairūs klanai.
Austėja (augalas)
Austėja (Jasione) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės katilėlinių (Campanulaceae) šeimos augalų gentis.
Austėja auga sausuose pušynuose, pievose, dirvonuose. Gana dažna visoje Lietuvos teritorijoje.
San Marino himnas
San Marino himnas (itališkai Inno Nazionale della Repubblica) parašytas Federico Consolo, San Marino violenčelininko ir kompozitoriaus, 1894 m. San Marino himnas yra vienas iš nedaugelio, neturinčių oficialaus teksto ir vadinamas tiesiog Nacionaliniu himnu (itališkai Inno Nazionale). Jo skambesys dažnai girdimas šalies švenčių metu.
Aš čia esu (1994 albumas)
Aš čia esu – gyvas grupės Foje albumas, įrašytas grupės dešimtmečio koncerte Vilniaus sporto rūmuose 1993 m. spalio 2 d. Jis buvo išleistas 1994 pradžioje tik kasetėje.
Kai kurios į šį albumą nepatekusios dainos buvo tuo pačiu metu išleistos plokštelėje Aš čia esu (picture disc).
Koncertą stebėjo apie 6000 žmonių.
Dainos
Muzika ir žodžiai Andriaus Mamontovo.
2,3,8 – ankstyvosios dainos, įtrauktos į rinkinį Kitoks pasaulis
1 – iš albumo Geltoni krantai
5 – iš albumo Žodžiai į tylą
4,9,10 – iš albumo Gali skambėti keistai
6,7 – iš albumo Vandenyje
Žmonės
As Cia Esu (picture disc)
1998 m.
1998 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių. Tai taip pat:
Įvykiai
Sausis Vasaris Kovas Balandis Gegužė Rugpjūtis Gruodis
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Mažasis kormoranas
Mažasis kormoranas arba Mažasis jūrkranklis (Phalacrocorax pygmaeus) – kormoraninių (Phalacrocoracidae) šeimos paukštis. Nedidelis, trumpakaklis, apvalia galva, poilge uodega, tamsus. Gyvena gėluose vandenyse.
Gyvena toli nuo vandenyno kontinentinio klimato vidurinėse, šiltose platumose. Negyvena kalnuotose vietovėse, tik žemumose, retas sausuose, šaltuose kraštuose. Dažniausiai apsigyvena atviruose stovinčio ar lėtai tekančio gėlo vandens telkiniuose – užutėkiuose, tvenkiniuose, užliejamuose laukuose, pelkėse – sekliose vietose, kur pavyksta sugauti atskiras žuvis. Mėgsta vietas tankiai apaugusias augmenija. Žiemą dažniausiai stebimas sūriuose vandenyse.
Lietuvoje neperi. Matyti pavieniai paukščiai gruodžio mėnesį.
Ovario žemė
thumb|300px|Ovario žemė Japonijos žemėlapyje
Senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi šalia Inadzavos, vakarinėje žemės dalyje.
1872 m. pab., Ovario ir Mikavos žemės buvo sujungtos į Aičio prefektūrą.
Glušokas (Zarasų r., Imbrado sen., Zagurnų km.)
Glušokas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Imbrado seniūnijoje, šalia Zagurnų kaimo, apie 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Imbrado, Imbrado pelkėje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,25 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 159,4 m. Krantai žemi, pelkėti – ežeras telkšo ~ 65 ha dydžio Imbrado pelkės šiaurinėje dalyje. Aplinkui stūkso Baltamiškio miškas. Pietuose iš pelkės išteka upelis link Midulio ežero (Avilio ežero baseinas).
Hukovičė
Hukovičė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės vakarus nuo Čyžų, apie 21 km į šiaurės vakarus nuo Hainuvkos ir apie 32 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Loknicos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.