cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Resident Evil
Žanras
Pagrindinė „Absoliutaus blogio“ siužeto linija paprastai priskiriama veiksmo–nuotykių žaidimų kategorijai. Pirmoji žaidimo dalis nesukūrė „išlikimo siaubo“ žanro, tačiau nubrėžė aiškias gaires, kurių buvo laikomasi vėlesniuose šios rūšies vykusiuose (ar nelabai) kūriniuose. Žanras spaudoje dažnai netgi tapatinamas su „Resident Evil“, o kiti šio tipo žaidimai kartais pavadinami klonais.
Svarbiausias žaidimų motyvas – gyvieji numirėliai. Ši idėja pirmą kartą panaudota Džordžo Romero 1968 m. filme „Gyvų numirėlių naktis“. Pats žaidimo stilius iš tiesų sukurtas prancūzų kompanijos „Infogrames“ ir pirmą kartą pritaikytas 1992 m. žaidime „Alone in the Dark“ („Vienas tamsoje“).
Frančizės filmai seka kompiuterinių žaidimų motyvais. Juose keletas herojų kovoja su gyvaisiais numirėliais ir virusus kuriančia „Umbrella“ korporacija. Pagrindiniai filmų herojų tikslai: išgyventi ir išsigelbėti.
Žaidimų bruožai
right|thumb|Gyvasis numirėlis – tipiškas priešas žaidime „Resident Evil“.
Kaniukų Šv. Elijašo koplyčia
'''Kaniukų Šv. Elijašo koplyčia'''  – koplyčia, esanti Kaniukų kaime. Koplyčia priklauso Ribolų Šv. Kosmio ir Damjano parapijai. Koplyčia pastatyta 1998 metais.
Resident Evil
„Resident Evil“ žaidimų istorija ir veikėjai
„Resident Evil“ istorija šiek tiek skiriasi pagal žaidimus ir ženkliai skiriasi nuo vaidybiniuose filmuose pristatomos istorijos.
Istorijos pradžia
„Umbrella“ korporacija buvo įsteigta 1968 m. Europoje trijų mokslininkų: Osvelo E. Spenserio, Edvardo Ešfordo ir Džeimso Markuso, kurie atrado Progenitor virusą. Ilgainiui kompanija išaugo iki vienos didžiausių pasaulio tarptautinių plataus vartojimo ir medicinos prekių konglomeratų. Slaptai kompanijos mokslininkai užsiėmė biologinių ginklų kūrimu naudojant virusus.
B.O.W. (Bio Organic Weapon) − bioorganinis ginklas. Taip „Resident Evil“ istorijoje vadinamos įvairios pabaisos, mutavusios iš žmonių ar gyvūnų ir sukurtos žudyti. „Umbrella“ mokslininkai siekė sukurti žmogaus kontroliuojamus B.O.W.
S.T.A.R.S. − speciali taktinė ir gelbėjimo grupė prie Rakūno policijos departamento. Grupės Bravo komanda 1998 m. liepą buvo pasiųsta tirti paslaptingų žmogžudysčių į Rakūno miesto apylinkių Arklajaus kalnus (Arklay Mountains), bet sugedus sraigtasparniui nusileido miške ir aptiko sustojusį traukinį „Ecliptic Express“ („Resident Evil Zero“).
Praradus ryšį su Bravo komanda į paieškas buvo įtraukta S.T.A.R.S. Alpha komanda, kuri paieškos metu miške buvo užpulta mutavusių šunų. Išgyvenę keturi Alpha komandos nariai: Albertas Veskeris, Krisas Redfyldas, Džil Valentain ir Beris Bertonas, prisiglaudė iš pažiūros apleistoje viloje, kurioje buvo užpulti įvairių monstrų ir kuri, paaiškėjo, yra susijusi su požeminėmis „Umbrella“ laboratorijomis Arklajaus kalnuose („Resident Evil“).
Pagrindiniai veikėjai
Krisas Redfyldas (Chris Redfield) − S.T.A.R.S. Alpha grupės narys, išgyvenęs įvykius Rakūno priemiesčio viloje. Jis sužinojo apie „Umbrella“ kurtus B.O.W. monstrus ir išvyko į Europą sužinoti daugiau apie korporaciją. Po „Umbrella“ žlugimo kartu su Džil Valentain įkūrė BSAA − antibioteroristinę organizaciją. Jis yra pagrindinis herojus „Resident Evil“, „Resident Evil Code: Veronica“, „Resident Evil: The Umbrella Chronicles“, „Resident Evil 5“, „Resident Evil: Revelations“, „Resident Evil 6“ žaidimuose. thumb|right|220px| Džil Valentain žaidime „[[Resident Evil 3: Nemesis“]] Džil Valentain (Jill Valentine) − S.T.A.R.S. Alpha grupės narė, išgyvenusi įvykius Rakūno priemiesčio viloje. Vėliau ji grįžo į Rakūno miestą, kuriame greitu laiku po įvykių viloje pasklido T virusas, pavertęs didžiąją dalį miesto gyventojų žmogaus mėsą ėdančiais zombiais. JAV vyriausybė uždarė miesto išėjimus ir nerasdama išeities suvaldyti viruso protrūkį nusprendė sunaikinti Rakūną branduoliniu sprogimu. Džil paskutinę akimirką išsigelbėjo iš miesto. Ji yra pagrindinė herojė „Resident Evil“, „Resident Evil 3: Nemesis“, „Resident Evil: The Umbrella Chronicles“, „Resident Evil: Revelations“ žaidimuose. Pasirodo žaidime „Resident Evil 5“, kur ją kontroliuoja Albertas Veskeris.
Beris Bertonas (Barry Burton) − S.T.A.R.S. Alpha grupės narys, išgyvenęs įvykius Rakūno priemiesčio viloje. Jis spėjo išgelbėti Džil Valentain ir Karlosą Oliveirą prieš susprogdinant Rakūno miestą („Resident Evil 3: Nemesis“). Vėliau Beris Bertonas prisijungė prie antibioteroristinės BSAA organizacijos. Pagrindinis veikėjas „Resident Evil: Revelations 2“ žaidime.
Rebeka Čeimbers (Rebecca Chambers) − 18 metė vilos incidento metu S.T.A.R.S. nauja rekrutė, medikė. Vienintelė išgyvenusi iš Bravo komandos. Pagrindinė veikėja „Resident Evil Zero“, „Resident Evil: The Umbrella Chronicles“ žaidimuose.
Leonas Skotas Kenedis (Leon S. Kennedy) − naujai priimtas į Rakūno policiją ir pirmąją paskirties dieną atvykęs pateko į jau zombių apniktą Rakūną. Jis jame susitiko Kler Redfyld ir jie kartu su Šeri Birkin išsigelbėjo iš miesto požeminiu praėjimu pro „Umbrella“ laboratorijas prieš sunaikinat miestą. Vėliau Leonas S. Kenedis tapo specialiuoju JAV vyriausybės agentu. Pagrindinis veikėjas „Resident Evil 2“, „Resident Evil 4“,„Resident Evil: The Darkside Chronicles“, „Resident Evil 6“ žaidimuose.
Kler Redfyld (Claire Redfield) − jaunesnioji Kriso Redfyldo sesuo, atvykusi ieškoti brolio kaip tik T viruso proveržio Rakūne metu. Ji kartu su Leonu S. Kenedžiu ir Šeri Birkin išsigelbėja iš Rakūno miesto požeminiu praėjimu pro „Umbrella“ laboratorijas. Pagrindinė veikėja „Resident Evil 2“, „Resident Evil Code: Veronica“, „Resident Evil: The Darkside Chronicles“, „Resident Evil: Revelations 2“ žaidimuose.
Šeri Birkin (Sherry Birkin) − „Umbrella“ mokslininkų Viljamo ir Anetės Birkin duktė, ji veikė „Resident Evil 2“, „Resident Evil: The Darkside Chronicles“ žaidimuose. Ji buvo apkrėsta tėvo išvestu G virusu, tačiau atspari mutacijoms. Vėliau Šeri Birkin pradėjo dirbti JAV vyriausybei, yra pagrindinis veikėjas „Resident Evil 6“ žaidime.
Ada Vong (Ada Wong) − šnipė, dirbusi priešiškai „Umbrella“, kitai korporacijai. Dirbo T viruso protrūkio metu Rakūne ir sugebėjo išsigelbėti iš miesto pasiūlydama Albertui Veskeriui pavogtą G viruso pavyzdį. Ją nuo mirties išgelbėjo Leonas S. Kenedis („Resident Evil 2“) ir nuo to laiko ji jaučia jam romantiškus jausmus. Pagrindinė veikėja „Resident Evil 2“, „Resident Evil 4“, „Resident Evil 6“ žaidimuose.
Kiti veikėjai
Osvelas E. Spenseris (Oswell E. Spencer) − britų aristokratas, vienas „Umbrella“ korporacijos steigėjų ir prezidentas. Jis tikėjosi su virusų pagalbą sukurti jam ištikimų žmonių rasę ir valdyti pasaulį. „Resident Evil 5“ žaidime atskleidžiama, kad po „Umbrella“ korporacijos žlugimo jį surado ir nužudė Albertas Veskeris.
Džeimsas Markusas (James Marcus) − vienas „Umbrella“ korporacijos steigėjų. Iš Progenitor viruso sukūrė T virusą. „Umbrella“ prezidentas Osvelas E. Spenseris siekė pasisavinti jo išradimą. Jam ištikimi mokslininkai Viljamas Birkinas ir Albertas Veskeris 1988 m. nužudė Džeimsą Markusą. Nužudymo metu į Markuso burną įkrito dėlė, su kuria jis darė T viruso eksperimentus. Dėlės DNR susiliejo su Markuso DNR ir atgaivino Markuso kūną. Džeimsas Markusas virto dėle-motinėle ir po 10 metų norėjo atkeršyti žudikams, kurie tikėjo jį mirus. Jis paskleidė virusą Arklajaus kalnų „Umbrella“ laboratorijose ir apylinkėse prie Rakūno miesto. Džeimso Markuso mutantas žuvo „Resident Evil Zero“ žaidime. thumb|right|270px| Krisas Redfyldas ir Ševa Alomar „Resident Evil 5“ žaidimo metu Viljamas Birkinas (William Birkin) − „Umbrella“ mokslininkas. Jis atrado G virusą, tačiau nenorėjo viruso tyrimų rezultatais dalintis su „Umbrella“ korporacija. Bandant jį nužudyti Osvelo E. Spenserio pasiųstiems žudikams Viljamas Birkinas susileido G viruso injekciją ir mutavęs pats užpuolė žudikų komandą, kuri iš jo pagrobė G virusą. Grumtynių metu buvo pažeisti T viruso mėginiai ir tokiu būdu T virusas iš „Umbrella“ laboratorijų pasklido Rakūno mieste. Viljamo Birkino mutantas žuvo „Resident Evil 2“ žaidime.
Aleksija Ešford (Alexia Ashford) − dirbtinai sukurta „Umbrella“ steigėjo Edvardo Ešfordo „anūkė“. Ji išbuvo ilgamečiame kriogeniniame miege „Umbrella“ bazėje Antarktidoje tam, kad susilietų su naujo pavyzdžio T-Veronikos virusu. Aleksijos Ešford mutantas žuvo „Resident Evil Code: Veronica“ žaidime.
Styvas Bernsaidas (Steve Burnside) − jaunuolis, per tėvo klaidą patekęs į Ešfordų valdomą „Umbrella“ bazę saloje prie Pietų Amerikos ir Aleksijos Ešford apkrėstas T-Veronikos virusu po to, kai pateko į „Umbrella“ bazę Antarktidoje. Styvo Bernsaido mutantas žuvo „Resident Evil Code: Veronica“ žaidime. Styvas valdomas „Resident Evil: The Darkside Chronicles“ žaidime.
Džekas Krauzeris (Jack Krauzer) − patyręs kareivis. Sužeistas misijoje Pietų Amerikoje („Resident Evil: The Darkside Chronicles“) jis kreipėsi pagalbos į Albertą Veskerį ir buvo apkrėstas virusu. Džeko Krauzerio mutantas žuvo „Resident Evil 4“ žaidime.
Žaidimo dalių sąrašas
Pagrindinės siužeto linijos žaidimai:
„Survivor“ (pirmojo asmens šaudyklių) linija:
„Outbreak“ (žaidimo internetu) linija:
Kiti žaidimai:
Filmai
Yra sukurta keletas kino filmų, paremtų žaidimų motyvais. Juose vaizduojami tie patys veikėjai: Džil Valentain, Klerė Redfild, Nemesis, Krisas Redfildas, Karlosas Olivjera, Albertas Veskeris, tačiau pagrindiniu heroju parinktas originaliai sukurtas Alisos veikėjas (akt. Milla Jovovich), kurio nėra žaidimų serijoje. Alisa yra pagrindinė herojė visuose vaidybinuose filmuose, kiti veikėjai pasirodo tik atskiruose filmuose. Nepaisant neigiamos kino kritikų reakcijos, filmų serija uždirbo per 600 mln. JAV dolerių pasauliniu mastu. Tai pat tai yra vienintelė kompiuterinių žaidimų adaptacija su kiekviena dalimi uždirbanti vis daugiau pelno. Be to, filmų serijai priklauso „didžiausio kompiuterinio žaidimo adaptacijų skaičiaus“ Gineso rekordas (2012 m.), tai taip pat viena sėkmingiausių filmų serijų, paremta kompiuteriniu žaidimu. Serijos animaciniuose filmuose nėra vaidybinių filmų herojės Alisos, o veiksmas vystomas apie žaidimų protagonistus.
„Resident Evil“ žaidimų motyvais paremti šie filmai:
Nasiro al Mulko mečetė
Mečetė pasižymi ypatingai gausiu dekoru: įrengti dideli spalvingi langų vitražai, fasadas, interjero skliautai išpuošti mozaikomis. Mečetės kieme įrengtas baseinas.
Nasiro al Mulko mečetė restauruojama ir saugoma „Nasir Al-Molk Endowment Foundation“ dėka.
Vaiguviškiai (Šakiai)
Vaiguviškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybės šiaurėje, 2 km į pietryčius nuo Plokščių, Vaiguvos upelio (kairysis Nemuno intakas) kairiajame krante.
Žiupronių šaltiniai
Žiupronių šaltiniai, Misionierių šaltiniai – Vilniaus miesto šaltiniai, kurių vandenį ėmė senasis Vilniaus vandentiekis.
Šaltiniai pavadinimą gavo nuo vieškelio, vedusio į Žiupronių miestelį, esantį dabartinėje Baltarusijos teritorijoje. Dalis šaltinių XIX a. vadinti Misionierių šaltiniais, nes buvo Misionierių sodų teritorijoje.
Vaiguviškiai (Šakiai)
Etimologija
Istorikas Jonas Totoraitis yra iškėlęs hipotezę, kad kaimo vardas bus atneštas nuo Platelių ežero, kur yra bendravardis kaimas (dabar išnykęs). Toks atvejis galimas dėl to, kad gyventojų migracijos į Užnemunę laikotarpiu buvo atsinešami ir kai kurie vietovardžiai. Tačiau pagrindo taip manyti nėra, kadangi čia pratekantis Vaiguvos upelis rodo, jog Vaiguviškiai – vandenvardinis vietovardis (tai patvirtina ir kirtis).
Žiupronių šaltiniai
Istorija
Šaltiniai pirmąsyk paminėti 1534 m., kuomet didysis kunigaikštis leido miestiečiams iš jų atsivesti vandenį, o po metų, 1535 m. šaltinius padovanojo miestui. Dokumente minima, jog šaltiniai yra už Subačiaus gatvės, už miesto vartų, prie kelio į Gurius. Veikiausiai šaltinių būta daug, nes dokumente pažymima, jog vandens yra užtektinai.
Kitame dokumente rašoma, jog 1621 m. prie Žiupronių šaltinių buvo atvežta 13 vandentiekio vamzdžiams tinkamų rąstų, kuriuos valstiečiai pavogę. Vadinasi, šaltiniai buvo tinkama vandenvietė vandeniui atvesti į miestą, tačiau dokumentuotas faktas nepasako, kad šaltiniai nebuvo užtvenkti anksčiau ir kad iš jų vanduo nebuvo imamas iki tol.
Pirmoji žinia apie šaltinių panaudojimą miesto vandentiekiui yra byla iš 1870 m., kurioje minima, jog vanduo iš Misionierių šaltinių yra atvestas į J. Florenso alaus ir vyno fabrikus Paplavose, kur įtaisyti trys čiaupai, tiekiantys pakankamai vandens. XIX a. antroje pusėje šaltiniai priklausė labdarybės draugijai „Dobrochotnaja kapeika”, kuri atskiras versmes išnuomodavo ir leisdavo buvusiame Misionierių sode įsirengti atskirus nedidelius rezervuarus – šulinius, iš kurių mediniais vamzdžiais vandenį nusivesdavo į fabrikus, pirtis ir namus. Iš Misionierių šaltinių vanduo buvo nuvestas į Užupio baseiną – viešąjį šulinį, buvusį aikštėje, kur susikerta dabartinės Malūnų ir Užupio gatvės.
1880 m. Užupio gyventojų skunde miesto valdybai rašoma, jog 20 tūkst. vietos gyventojų neturi vandens, nes viešasis šulinys besenkantis, Vilnios vandenį teršia alaus ir vyno fabrikai, vienintelis esąs Vingrių šaltinių vanduo yra labai toli. Minima, jog gaisro atveju vandens nebūtų įmanoma paimti iš Vilnios dėl stačių upės krantų. Skundu gyventojai prašė perimti šaltinius miesto žinion. 1881 m. po ilgai trukusio susirašinėjimo ir derybų su „Dobrochotnaja kapeika” miesto valdžia šaltinius išsinuomojo už 800 rublių mokestį. Tokia padėtis išsilaikė iki 1915 m. Vėliau buvo nutiesti nauji metaliniai vamzdžiai, sujungti keli šuliniai į vieną didelį mūrinį rezervuarą, tačiau vandens vos užtekdavo priešgaisriniams ir viešiems Užupio čiaupams. Dar vėliau Užupio turgaus aikštėje buvo iškastas ir įrengtas naujas viešas šulinys. Du miesto samdomi darbininkai mechaniniu siurbliu pumpuodavo vandenį. Kiek vėliau toje pačioje aikštėje buvo pastatyta vandens siurblinė, varoma elektriniais siurbliais.
Dabar visa šaltinių buvimo vietovė yra pakeista, todėl nė vieno atviro šaltinio nebesimato. Šiandieną šaltinius prie Subačiaus vartų primena išlikusi Žiupronių gatvė Senamiestyje.
Iš šaltinių tekėjęs Drujos upelis.
Samdinys (1971 filmas)
Samdinys – 1971 m. JAV sukurtas vesternas.
Ignacava
Ignacava – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, šiaurės vakariniame Prienų miesto pakraštyje, prie kelių ir  sankryžos. Pietinė kaimo dalis priklauso Prienų miestui. Yra Meškapievio girininkija (Prienų miškų urėdija).
Samdinys (1971 filmas)
Turinys
Trys klajūnai Haris, Arčis ir Danas užklysta į vieną miestelį Amerikos pietvakariuose, kontroliuojamą gaujos, vadovaujamos Makvėjaus. Jiems planuojant tolimesnį žygį, Haris pareiškia ketinantis grįžti namo, pas seniai paliktą žmoną Haną. Arčis pasisiūlo jį lydėti, tuo tarpu miestelyje užpuolamas Danas. Haris su Arčiu pasprunka, tačiau grįžta naktį ir peršauna gaujos vadeivai Makvėjui kojas.
Nujoję šimtus mylių, Haris su Arčiu grįžta namo. Jo gerokai vyresnė žmona vyrą sutinka šaltai ir neleidžia pasakyti dukteriai, kad šis yra jos tėvas. Haris su Arčiu lieka pas Haną kaip samdiniai ir po kurio laiko Hanos širdis atsileidžia. Nenorėdamas trukdyti, Arčis išjoja ir palieka naujai susitaikiusią šeimą. Deja, ramus gyvenimas neilgai trunka: Hariui perduodamas nukirstas draugo pirštas ir nurodymas atvykti pas Makvėjų. Suprasdamas, kad yra vienintelis būdas padėti draugui, Haris vėl palieka žmoną ir leidžiasi į kelionę...
Apatinė nosies kriauklė
thumb|right|260px| Apatinė nosies kriauklė pažymėta raudonai Apatinė nosies kriauklė   – atskiras porinis, į nosies ertmę išlinkęs kaulas, savo forma pakartojantis akytkaulio kriaukles. Šis kaulas prisijungęs prie viršutinio žandikaulio ir gomurikaulio stačiosios plokštelės, jis turi tris neryškias ataugas, vadinamas pagal tai, su kokiu kaulu jungiasi. Didžiausia yra viršutinio žandikaulio atauga, o ašarinė atauga ir akytkaulinė atauga  yra vos įžiūrimos. Tarp apatinės kriauklės ir šoninės sienos susidaro apatinė ilgiausia nosies landa.
Funkcija
thumb|right|260px|Viršutinis žmogaus žandikaulis
Apatinė, kartu su kitomis (viršutine ir vidurine) kriauklėmis, kvėpavimo takuose paskirsto orą į tris kvėpavimo tunelius ir yra atsakingos už tai, kad įkvėptas oras judėtų tolygiai aplink didžiausią blakstienėlių, sulaikančių bakterijas, paviršių ir klimato kontrolės audinį.
Apatinėje nosies kriauklės gleivinėje, daug plonasienių veninių ančių(dėl to gleivinė panaši į kempinkūnį ir apimta uždegimo išburksta). Gleivinės paviršiuje kraujagyslės išraizgytos kilpomis, kuriomis kraujo srovė teka priešinga kryptimi nei įkvepiamas oras. Tokiomis sąlygomis oras šildomas/šaldomas.
Apatinė nosies kriauklė kaulėja iš atskiro centro, kuris atsiranda nosies kremzlinėje kapsulėje tuo pačiu metu kaip ir akytkaulio centrai.
Kaktinė atauga
Kaktinė atauga viršutine karpyta briauna jungiasi su kaktikauliu, priekine briauna – su nosikauliu, o užpakaline – su ašarikauliu. Išoriniame jos paviršiuje iškyla vertikali priekinė ašarinė skiauterė, kuri su ašarikaulio panašia skiautere apriboja ašarų maišo duobę. Vidiniame, nosiniame, ataugos paviršiuje sagitaliai driekiasi akytkaulinė skiauterė, akytkaulio vidurinės kriauklės iškyšuliui tvirtintis.
Jamato žemė
thumb|300px|Jamato žemė Japonijos žemėlapyje Jamatas (大和; Yamato no Kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Naros prefektūra. Dažnai vadinama Didžiuoju Jamatu, nes šioje žemėje ilgą laiką buvo įsikūręs imperatorius.
Jamato pavadinimo reikšmė
Jamato Damaši arba Jamato Dvasia – tai nostalgiją išreiškiantys žodžiai, kuriais minimi paslaptingi Japonijos Auksinio amžiaus laikai, kai gyvenimas buvo paprastas, žmonės sunkiai dirbo, tačiau buvo nuoširdūs ir sąžiningi. Kofuno laikotarpis ir laikotarpio kultūra vakarų mokslininkų kartais vadinama Jamato laikotarpiu.
Okinavai kartais naudoja žodį „Jamato“ (jų kalboje, tai Yamatu), norėdami apibūdinti pagrindinę valstybės teritoriją.
Mandrake
Mandrake – lėto pražūtingojo, gotikinio metalo grupė iš Vokietijos. Jos muzika yra geidulinga, kartais trapi, kartais epiška, paremta bosinėmis gitaromis ir sustiprinta trankiais būgnais. Ir visa tai apipavidalina Birgit Lau balsas.
Grupės pavadinimas „Mandrake“ taip pat reiškia nuodingą augalą, kuris lig šiol yra laikomas dvasinių ir antgamtinių jėgų simboliu.
Biografija
Grupė Mandrake buvo sukurta Lutz de Putter iniciatyva, 90 – tojo dešimtmečio pabaigoje šiaurinėje Vokietijos dalyje Rytų Fryzlande. 1998 metais grupė, neturėdama kontrakto su jokia įrašų kompanija išleido albumą „Forever“. Jame buvo jaučiama lėto death metal ir gotikinio stilių samplaka. Šio albumo vokalistė turėjo retą, išskirtinį balsą, tačiau ji dar nebuvo oficiali grupės narė. Neilgai trukus, 1999 metais vokalistė Birgit Lau prisijungė prie Mandrake Ir bėgant laikui ji tapo viena iš svarbiausių grupės narių. Po kelių demonstracinių įrašų, 2003 m. Mandrake pasirašė sutartį su Greyfall/Prophecy įrašų kompanija.
Nariai
Dabartiniai
Diskografija
2005 – tų metų kovo 14 d. Mandrake išleido naują albumą „The Balance of Blue“. Jis buvo kuriamas remiantis kai kuriais grupių (Orkus, Legacy) dainų pavyzdžiais. Dainą „Soaked Through The Skylight“ buvo galima išgirsti jau 2004 – tų metų Leipcigo Wave-Gotik-Treffen DVD.
Albumai
Fenomenalizmas
Fenomenalizmas – filosofinis principas; pagal jį pažinimas apribojamas reiškiniais (fenomenais). Fenomenalizmas reiškėsi dar senovės Graikijoje skeptikų pažiūrose. Kraštutinis fenomenalizmas (Dž. Berklis, empiriokriticizmas), linkęs į solipsizmą, pasaulį aiškina kaip jį stebinčio subjekto idėjų, pojūčių kompleksų visumą. Fenomenas ir būtis griežtai skiriami ir priešpastatomi vienas kitam. Nuosaikusis fenomenalizmas, kurio žymiausi atstovai – D. Hiūmas, I. Kantas, Dž. Milis, H. Spenceris, pripažįsta, kad pojūčiai fiksuoja realius objektus, tačiau laiko juos nepažiniais.
XX a. fenomenalizmo tendencijos ryškiausios loginiame pozityvizme, kuris filosofinių problemų sprendimą pakeitė kalbos analize.
Partizanas (reikšmės)
miniatiūra|250px|right|Akmuo sušaudytiems sovietų partizanui ir rėmėjams iš [[Kriščiaviškės kaimo (Pašvenčio girininkija, Jurbarko raj.)]]
Žodis partizanas gali reikšti:
Susiję:
Taip pat:
Balsasas (upė)
Balsasas  – upė pietvakarių Meksikoje. Prasideda Meksikos kalnyno pietinėje dalyje, Pueblos valstijoje, susiliejus San Martino ir Sauapano upėms. Aukštupyje vadinama Atojaku (Atoyac). Pradžioje teka į pietvakarius, nuo Gerero valstijos ribos pasuka į vakarus. Gerere vadinama Meskala (Mezcala). Žemupyje teka riba tarp Gerero ir Mičoakano. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Lasaro Kardenasu.
Balsasas per visą savo ilgį teka kalnais. Upės vaga slenkstėta. Žemupyje patvenkta Inferniljo užtvanka. Upės vanduo naudojamas drėkinimui.
Didžiausias intakas – Mistekas (kairysis).
Viksva
Viksva (Carex) – lelijažiedžių (Liliidae) poklasio viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos augalų gentis.
Didelė, apie 2000 rūšių, paplitusių visose pasaulio dalyse, gentis. Lietuvoje žinomos 66 rūšys. Tai daugiamečiai žoliniai augalai. Dauguma viksvų žydi gegužės - birželio mėn. Tai didžiausia rūšių skaičiumi augalų gentis Lietuvoje.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Šaltinėlis (Vilnius)
Šaltinėlis – žurnalas vaikams, ėjęs 1991–1997 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė ir leido Rimantas Martinėlis. Tiražas 1991 m. – 25 000 egz., 1995 m. – 15 000 egz.
Spausdino rašinius, ugdančius vaikų dorovę, supažindino vaikus su lietuvių literatūra, istorija, etnografija bei geografija.
Theo Albrecht
Theodor Paul Albrecht (Theo Albrecht; 1922 m. kovo 28 d. Esene – 2010 m. liepos 24 d. ten pat) – kaip ir jo vyresnis brolis Karl Albrecht buvo „Aldi“ koncerno savininkas.
Theo Albrecht valdė „Aldi Nord“ (būstinė Esenas).
Nuo 1993 m. pasitraukė iš operatyviojo verslo valdymo ir turtą įnešė į paramos fondus.
Veikla
Theo baigė profesinį mokymą motinos parduotuvėje, įsitraukė į prekybos verslą.
1971 m. lapkričio 29 d. Theo Albrecht buvo pagrobtas. Po 17 dienų buvo sumokėta 7 mln. DM išpirka (tarpininkavo vyskupas Francas Hengsbachas). Pagrobėjai buvo sulaikyti ir 1973 m. nuteisti kalėti (8,5 m. laisvės atėmimo bausme). Theo Albrecht vėliau teisme bandė išsikovoti, kad sumokėta išpirka būtų nurašyta į ypatingąsias išlaidas.
Broliai Albrechtai gyvenę atsiskyrę nuo visuomenės, apie Theo Albrechtą žinoma mažiau nei apie Karlą. Paskutinė Theo Albrechto viešumoje daryta nuotrauka buvo 1971 m. Vienam reporteriui pavyko dar kartą nufotografuoti abu brolius XX a. 8 deš. pradžioje.
Abu broliai buvo itin taupūs. Vokietijos žiniasklaidoje skelbta, kad pagrobimo metu Theo Albrechto pagrobėjai buvo nustebę, pamatę jo paprastą kostiumą, todėl prieš pagrobdami pareikalavo parodyti tapatybės kortelę.
Theo žaidė golfą bei rinko rašomąsias mašinėles. Gyveno Föhr saloje, 1 km² dydžio nuosavame žemės sklype turėjo įsirengęs golfo aikštyną.
Kaip ir jo brolis Karlas Theo buvo laikomas milijardieriumi; „Forbes“ duomenimis, jo turtas siekė 15,1 mlrd. USD (2006 m.), 22 vieta „Forbes“ sąraše. Abu broliai laikė turtą per Markus-Stiftung ir Siepmann-Stiftung paramos fondus.
Nuorodos
Foto: Theo Albrecht dešinėje, Karlas kairėje
Insbrukas
Insbrukas – miestas vakarinėje Austrijoje, prie Ino upės, Alpių slėnyje; Tirolio žemės sostinė. Didelis transporto centras. Yra tarptautinis oro uostas, labai gerai išvystyta miesto tramvajų sistema, į pietus nuo Insbruko Italijos kryptimi eina A13 kelias (Brenerio autostrada). Mieste išvystyta tekstilės, metalo, chemijos, vaistų, elektronikos ir elektrotechnikos, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Dailės amatų tradicijos (mozaikos, stiklo, metalo gaminiai, kiti suvenyrai). Mieste yra olimpinis stadionas (1964 m.). Insbrukas – turizmo ir žiemos sporto centras. 1669 m. įkurtas Insbruko universitetas. Veikia Tirolio žemės, Tirolio liaudies meno, Alpių muziejai, zoologijos ir botanikos sodai. Kasmet organizuojami muzikos festivaliai, turizmo, žemės ūkio mugės.
Istorija
Antikos laikais dabartinio miesto priemiestyje buvo romėnų Veldidena gyvenvietė. Insbrukas pirmą kartą paminėtas 1180 m. kaip Bavarijos grafų prekybos vieta. Dėl patogios geografinės padėties ir kelių sankirtos, greitai augo. 1239 m. gavo miesto teises. 1363 m. atiteko Habsburgams. Nuo 1420 m. Tirolio sostinė. 1669 m. Leopoldas I įkūrė Insbruko universitetą. XIX a. pr. miestą trumpam valdė Bavarija. Miesto ūkio plėtra ypač paspartėjo XIX a. viduryje nutiesus geležinkelį. Po Antrojo pasaulinio karo Insbruke 10 metų veikė Prancūzijos okupacinės kariuomenės pagrindinis štabas.
Pavadinimo kilmė
Miestas išsidėstęs prie Ino upės, tad jo pavadinimas reiškia „tiltas per Iną“ ( – tiltas).
Architektūra
X a. pilis (XVI a. perstatyta renesanso stiliumi), XIV a. vidurio miesto rotušė su bokštu. Daug bažnyčių, tarp kurių XII a. šv. Jokūbo, gotikos ir renesanso stiliaus Rūmų bažnyčia, Švč. Mergelės Marijos Krikščionių pagalbos, šv. Jono Nepomuko bažnyčia. Keli rūmai: Hofburg (XIV–XVIII a.), Neuhof (XV a.), Sarntheim (XVII a.), Tannenberg (XVIII a. pr.) rūmai. Insbrukas labai nukentėjo nuo bombardavimų per Antrąjį pasaulinį karą, vėliau buvo atstatytas. 1973 m. pastatyti Kongresų rūmai.
Sportas
Mieste 1964 m. vyko IX žiemos olimpinės žaidynės, 1976 m. – XII žiemos olimpinės žaidynės, čia 2008 m. vyko XIII Europos futbolo čempionatas. Geriausia miesto futbolo komanda – FC Wacker Innsbruck. Mieste 2012 m. rengiamos pirmosios jaunimo olimpinės žaidynės.
Lietuviai
XX a. ketvirtame dešimtmetyje Insbruko universitete teologiją studijavo daug lietuvių kunigų (B. Andruška, J. Vaišnys, J. Stakauskas), rašytojas J. Vaitkus. 1944 m. vasarą, baigiantis Antrajam pasauliniam karui, Insbruke gyveno apie 800 lietuvių, kurių dauguma traukėsi iš bombarduojamos Vienos. 1945 m. pavasarį mieste įkurta lietuviška parapija. Insbruke veikė 1946 m. pabaigoje sudarytos Austrijos lietuvių tarybos buveinė. Nuo 1945 m. iki 1949 m. Inbruko universitete 29 lietuviams suteiktas daktaro laipsnis, veikė lietuvių studentų sambūris Lithuania. Apie 1950 m. dauguma lietuvių išvyko į JAV. 1980 m. Insbruke surengta Europos lietuvių studijų savaitė.
Šaltinis (Tilžė)
Saltinis, pavestas giliasniam givasties ispazinimui – leidinys, skirtas gilesniam gyvenimo pažinimui, ėjęs 1905–1909 m. Tilžėje, Angerio g. 23.
Istorija
Leido ir redagavo Vilius Storosta-Vydūnas. Ėjo kartą per du mėnesius. Svarstė žmogaus paskirties, gyvenimo prasmės, tikėjimo ir kt. klausimus. Išspausdinti Vydūno veikalai Apsišvietimas ir Gimdymo slėpiniai. Spausdino Mauderodės spaustuvė. Išėjo 25 numeriai. Leido nemokamą priedą. Numerio kaina 0,25 markės, ant geresnio popieriaus – 0,30 M.
Vojškų Šv. Archangelo Mykolo koplyčia
'''Vojškų Šv. Archangelo Mykolo koplyčia'''  – koplyčia, esanti Vojškų kaime. Koplyčia priklauso Ribolų Šv. Kosmio ir Damjano parapijai. Koplyčia pastatyta 1865 metais. Po 1863 m. sukilimo Vilniaus generalgubernatorius Michailas Muravjovas už 500 rublių fundavo koplyčios statybas, kuri buvo skirta per sukilimą žuvusiems rusų kareiviams atminti.
FK Paxtakor
FK Paxtakor – žymiausias Uzbekijos futbolo klubas iš Taškento.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1956 m. Iki 1991 m. žaidė. Tai vienintelis Uzbekijos klubas, žaidęs TSRS aukščiausiojoje lygoje ir vienintelis Vidurio Azijos respublikų klubas, pasiekęs s finalą.
Karo furgonas (filmas)
Turinys
Po keleto kalėjime praleistų metų Džeksonas paleidžiamas lygtinai ir atvyksta į savo buvusį miestelį. Kažkada jam priklausiusioje rančoje dabar šeimininkauja Pyrsas, atidaręs joje aukso kasyklą.
Džeksonas kreipiasi į seną pažįstamą Lomaksą, siūlydamas šiam prisidėti prie planuojamo nusikaltimo: apiplėšti šarvuotą, kulkosvaidžiu ginkluotą furgoną, lydymą kelių dešimčių vyrų, kuriuo iš kasyklos yra gabenamas auksas. Šiam reikalui jis yra suradęs dar 3 kompanionus: buvusį aktorių, dabar vežiojantį prekes Pyrsui, stiprų indėną bei išgerti mėgstantį sprogmenų specialistą. Lomaksas pradžioje skeptiškas, tačiau galimybė praturtėti paskatina jį prisidėti prie Džeksono.
Planuojant operaciją problemų nuolat kelia mėgstantis išgerti sprogmenų specialistas Bilis Heitas, tačiau numatytu laiku operacija pavyksta: nusamdytas indėnų būrys nuvilioja furgoną saugančius vyrus, o vėliau susprogdinamas tiltas, atkertantis juos nuo saugomo objekto. Kol šie skuba aplinkiniu keliu, Džeksonas su Lomaksu sugeba sustabdyti furgoną ir, nušovę Pyrsą, atidaryti seifą.
Kai jau atrodo, kad planas įvykdytas ir auksas paslėptas statinėse su miltais, netikėtai pasirodo indėnai, nusprendę, kad jų nebetenkina ankstesnės sandėrio sąlygos. Nušaunamas vežikas ir išsigandę arkliai su vežimu puola bėgti, pakeliui pamesdami ir sudaužydami statines su miltais, kuriuos puola rinkti pro šalį keliaujantys iš savo namų išvaryti indėnai.
Ahmadas ibn Ali al Tanis
Ahmadas bin Ali al Tanis (, g. apie 1920 m. Dohoje – m. 1977 m. lapkričio 25 d. Londone) – Šeichas, buvo Kataro emyru paskutiniaisiais Kataro buvimo priklausoma teritorija metais ir trumpai (1971-1972) nepriklausomo emyrato.
Gimė Dohoje, ir buvo antrasis šeicho Ali bin Abdulos al Tanio, jo pirmtako soste, sūnus. 1953 m., kaip princas, jis dalyvavo karalienės Elžbietos II karūnavime, Vestminsterio vienuolyne. 1960 m. spalio 24 d., net ir būdamas tėvo antruoju sūnumi, jis įžengė į sostą po to, kai tėvas sosto atsisakė. 1972 m. vasario 22 d. buvo nuverstas nuo sosto savo pusbrolio, šeicho Chalifo bin Hamado al Tanio. Vėliau gyveno tremtyje ir mirė Londone.
Ignacava (Prienai)
Ignacava – buvęs viensėdis Prienų rajono savivaldybėje, dabar vakarinė Prienų miesto dalis, buvusi pietinė Ignacavos kaimo dalis.
Istorija
Iki 2017 m. viensėdis priklausė Šilavoto seniūnijai, bet tada buvo priskirtas Prienų miestui.
Malinikų Šv. Gabrieliaus Zabluduvskio cerkvė
'''Malinikų Šv. Gabrieliaus Zabluduvskio cerkvė'''  – cerkvė, esanti Malinikų kaime. Cerkvė priklauso Podbielės Šv. Proroko Elijašo parapijai. Cerkvė pastatyta 1995 metais.
Santaros-Šviesos federacija
Santaros–Šviesos federacija – liberalios krypties lietuvių išeivių organizacija.
Federacija susikūrė 1957 m. JAV, susijungus 1947 m. Tiubingene (Vokietija) įkurtam akademinio jaunimo, studijavusio Tiubingeno universitete, sambūriui „Šviesa“ ir 1954 m. JAV įkurtai liberalinio jaunimo organizacijai „Santara“. Pagrindiniu organizacijos siekiu buvo ir tebėra siekis išlaikyti lietuvybę išeivijoje. Sovietmečiu organizacija „Santara–Šviesa“ tapo žinoma, po to, kai pasisakė už ryšių palaikymą su okupuota Lietuva. Tuo metu kitos lietuvių išeivių organizacijos tokiai veiklai nepritarė ir siūlė bendrauti tik su Lietuvoje gyvenusiais artimaisiais.
Federacijos iniciatoriumi buvo Vytautas Kavolis, ėmęsis įgyvendinti prof. Stepono Kairio šūkį Lietuvos šviesuomenei, pasitraukusiai į Vakarus – „Veidu į Lietuvą". Aktyviausi nariai – Jonas Kiznis, Petras Tunkūnas, Valdas Adamkus, Egidijus Aleksandravičius, Kazys Almenas, Darius Kuolys, Arnas Liauksminas, Algis Mickūnas, Rein Raud, Gintaras Varnas.
Agvarunai
Agvarunai (,, agv. Awajún) – indėnų gentis, gyvenanti Peru selvoje. Įsikūrę Maranjono ir jo intakų (Santjago, Njevos, Senepos, Numpatakajaus, Čirijako) slėniuose, daugiuse Amazonės departamento šiaurėje (90 % populiacijos), Loreto, San Martino, Kachamarkos departamentuose. 1993 m. Peru surašymo duomenimis yra ~45 tūkst. agvarunų. Gentis kalba agvarunų kalba.
Agvarunai niekada nebuvo užkariauti inkų, nors į jų žemes žygius renkė tiek Hujanakapakas, tiek Tupak Jupankis. Ispanai susidūrė su šia indėnų gantimi 1549 m., kai įkūrė Santa Marija de Njevos miestą. Po indėnų sukilimo ispanai paliko jų žemes. Vėliau vyko nesėkmingos jezuitų ir dominikonų misijos.
Šiais laikais daug agvarunų prekiauja selvos vaistiniais augalais.
Barguzinas
Barguzinas  – upė Rusijoje, Sibire, Buriatijoje. Prasideda Ikato kalnagūbryje, teka į pietvakarius Barguzino dubuma. Žemiau Barguzino gyvenvietės kerta Barguzino kalnagūbrį ir sudaro slenksčius. Įteka į Baikalo ežero Barguzino įlanką ties Ust Barguzinu.
Didžiausi intakai: Gagra, Argada, Ina (kairieji), Uljunas (dešinysis).
Laivuojama 249 km nuo žiočių, tačiau reguliariai 226 km (Mogoito prieplauka). Barguzino vandenys naudojami drėkinimui. Upės žemupyje yra įsikūręs Barguzino rezervatas.
Ola Salo
thumb|240px|Ola Salo Ola Salo (tikr. Rolf Ola Anders Svensson; g. 1977 m. vasario 19 d. Avestoje, Švedijoje) – švedų glam roko grupės The Ark vokalistas ir dainų autorius.
Ola Salo ir kiti grupės nariai pasiekė tarptautinį pripažinimą 2000 metais su albumu We Are The Ark, kuriame raktine daina buvo It Takes A Fool To Remain Sane. Šią dainą Ola parašė pažiūrėjęs danų filmą Idioterne (Idiotai).
2006 metų spalį per naujos švedų ambasados Vašingtone atidarymo vakarėlį, The Ark dainavo scenoje. Labai žemai, tiesiog virš galvų, praskrido lėktuvas. Ola Salo pasakė: ''Šioje šalyje tu negali žinoti kur tie lėktuvai skrenda. Ką gi, šiaip ar taip, šis, atrodo, vyksta teisinga kryptimi…,- turėdamas galvoje oro uostą, bet tuomet staiga pridūrė,- …į Baltuosius Rūmus''. Jie buvo toje pačioje pusėje. Šis sakinys tapo priežastimi didelių nemalonumų, nes daugybė laikraščių perfrazavo Olos žodžius ir pareiškė, kad jis pasakė: Norėčiau, kad tas lėktuvas atsitrenktų į Baltuosius Rūmus. Vėliau Salo laiške parašė, jog tai buvo prastas pokštas – visiškai nevykusi mintis kalbėti įžūliai apie Baltuosius Rūmus – ir kad tai nebuvo politinis pareiškimas. Grupė užbaigė laišką atšaukdama beveik visą koncertinį turą JAV.
2007 metais Ola Salo ir grupė  The Ark  atsovavo Švedijai Eurovizijos dainų konkurse su daina The Worrying Kind. Tais pačiais metais Ola buvo išrinktas geriausiu dainų kūrėju Švedijoje, o The Ark gavo geriausios gyvai grojančios grupės apdovanojimą.
2008 Ola parašė naują A. L. Webber miuziklo Jesus Christ Superstar vertimą į švedų kalbą, kuriame atliko ir pagrindinį – Jėzaus vaidmenį.
Juventus
Juventus gali reikšti:
Jojimas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Jodinėjimas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 25-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Ažvinčių–Minčios giria
thumb|right|240px|Ažvinčių-Minčios giria. Linkmenų miškas thumb|right|240px|Užrašas Kazitiškio apylinkėse thumb|right|240px|Vaizdas į Ažvinčių–Minčios girią nuo [[Sirvydžiai|Sirvydžių]] thumb|right|240px|Ažvinčio ežeras
Ažvinčių–Minčios giria – tai devintas pagal plotą (plotas 238,9 km²) Lietuvos miškų masyvas, esantis Lietuvos rytuose. Driekiasi Aukštaitijoje, Ignalinos, Zarasų ir Utenos rajonuose. Pietuose siekia joje esantį vienintelį miestą – Ignaliną, šiaurėje – Salako miestelį.
Geografija
Paviršius kalvotas (Aukštaičių aukštuma ir Žeimenos lyguma), kraštovaizdis labai įvairus ir vaizdingas, daug gūbrių, kalvų, slėnių. gausu ežerų (Baluošas, Dringis, Tauragnas, Ažvintis, Utenas, Utenykštis, Baltys, Ilgis ir kt.) ir pelkių (Minčios, Nečėnų, Varpiškių, Antabaltės). Pietinė girios dalis patenka į Žeimenos baseiną (Minčia, Švogina, Būka, Knytelė, Pliaušė, Tauragna, Žiežulna), pati šiaurinė – į Šventosios baseiną (Ligaja).
Girią sudaro 30 miškų, iš kurių didžiausi: Azos, Ažvinčių, Balčių, Daunorių, Mikalinės, Minčios, Linkmenų, Salako, Vidiškės, Dievaragio, Smėlynės, Jonalaukio, Kazitiškio, Šeimaties, Lukošiūnų, Gudiškio, Sungardų.
Medynai
Medynų sudėtis:
Gyvoji gamta
Didelė miško dalis įeina į Aukštaitijos nacionalinį parką, taip įsteigta draustinių (Ažušilės kraštovaizdžio draustinis, Balčių telmologinis draustinis), pačioje šiaurėje siekia Gražutės regioninio parko pakraštį. Yra 12 gamtos paminklų (Vaišniūnų ąžuolas, Šuminų pušis, Asalnų pušis, Varniškių liepa, Varniškių II ąžuolas, Akmenys Mokas ir Mokiukas, ir kt.), 40 vaizdingų medynų.
Gyvena daug retų Lietuvos gyvūnų, randama retų, nykstančių augalų rūšių (~24 retos). Sutinkama briedžių, elnių, stirnų, šernų, plėšriųjų paukščių, yra vilkų, lūšių. Daug vaistinių augalų, uogų, grybų.
Reikšmė
thumb|240px|Etnografinis Vaišnoriškės kaimas girioje Pirmieji kaimai Ažvinčių-Minčios girioje žinomi nuo XII a. Intensyviausiai miškas kirstas XVIII a. Pušys buvo plukdomos sieliais, o nuo XIX a. vid. gabenamos geležinkeliu. Dauguma miškų buvo valstybiniai. 1863 m. girioje kovėsi sukilėliai. Ažvinčių-Minčios girią tvarkyti ir joje planingai ūkininkauti pradėta 1874 m.
Po II pasaulinio karo Ažvinčių–Minčios girioje veikė Lietuvos partizanų Vytauto apygardos Lokio rinktinė (iki 1951 m., pavieniai būriai iki 1958 m.).
Svarbesnės gyvenvietės girioje ir jos pakraščiuose: Ignalina, Salakas, Kazitiškis, Vidiškės, Minčia, Nečėnai, Lukošiūnai, Ažvinčiai, Vyžiai, Ginučiai, Strigailiškis, Margavonė, Švedriškė, Sungardai, Vaišniūnai, Šeimatis, Gateliai ir kt. Išlikę etnoarchitektūrinių aukštaičių kaimų (Šuminai, Strazdai, Varniškės II, Vaišnoriškė), vandens malūnų (Minčios, Ginučių). Plėtojamas kaimo turizmas, vandens turizmas).
Rytiniu girios pakraščiu eina plentai ir, svarbiausi keliai per pačią girią – , ,.
Žemaičių vyskupystės muziejus
thumb|250px|Žemaičių vyskupystės muziejus, buvusi Varnių kunigų seminarija thumb|Paminklas Žemaičių vyskupui [[Merkelis Giedraitis|Merkeliui Giedraičiui ir kanauninkui Mikalojui Daukšai]] Žemaičių vyskupystės muziejus – muziejus, biblioteka bei kultūros ir informacijos centras Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, Varniuose, kaupiantis ir saugantis Žemaičių vyskupystės (iki 1926 m.) ir Telšių vyskupijos (nuo 1926 m.) meno, istorijos, memorialinį paveldą, kitas muziejines vertybes.
Rūmų istorija
Žemaičių vyskupystės muziejus įsikūręs buvusios Varnių kunigų seminarijos pastate. Manoma, kad ant kalnelio, kuriame pastatyti rūmai, buvusi pagonių kulto apeigų vieta. XIII a. – XVII a. čia buvusios nemažos kapinės. Šioje vietoje buvo pastatydintos pirmosios dvi Medininkų vyskupijos katedros, kurioms sudegus, apie 1740 m. vyskupas Antanas Domininkas Tiškevičius pradėjo statyti mūrinę varpinę. 1770 m. vyskupas Jonas Dominykas Lopacinskis prie baigiamos statyti varpinės pastatydino rūmus ir juose įkurdino Varnių (Žemaičių) kunigų seminariją. Seminarija veikė iki 1864 m., kai Žemaičių vyskupijos centras, kunigų seminarija ir vyskupas Motiejus Valančius prievarta buvo iškeldinti iš Varnių į Kauną.
1864 m. pastatą užėmė Rusijos imperijos kariuomenės Dono kazokų pulkas, kuris Varniuose išbuvo iki 1905 m. Pritaikant rūmus kareivinėms atliktas didelis rūmų remontas. Atkūrus Lietuvos Respublikos nepriklausomybę buvusiame kunigų seminarijos komplekse įkurdinta Lietuvos kariuomenės drausmės kuopa, Aštuntasis pėstininkų Kauno Kunigaikščio Vaidoto pulkas. 1927–1931 m. pastatuose veikė Varnių koncentracijos stovykla.
1947–1961 m. po remonto pastate buvo įsikūrusi Varnių vidurinė mokykla. 1964 m. pastatas perduotas Varnių profesinei technikos mokyklai, kuri čia įrengė bendrabučius, vėliau sandėlius.
Ignotiškis (Anykščiai)
Ignotiškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kavarsko.
Henry Puna
H. Puna gimė ir augo Aitutaki saloje, mokėsi vietinėje ir Rarotongos mokyklose, vėliau studijavo teisę Oklendo universitete Naujojoje Zelandijoje ir Tasmanijos universitete Australijoje. Prieš imdamasis politikos, dirbo teisininku. H. Punos šeimos nariai – aukšti šalies politikai: tėvas Tuakeu Manuela buvo parlamento nariu, broliai William Estall ir Ngereteina Puna dirbo ministrų kabinete, brolis Manuela Puna dirbo parlamento tarnautoju.
Politinė karjera
2006 m. tapo Kuko Salų partijos lyderiu, šiame poste pakeisdamas Džefrį Henrį. 2006 m. pralaimėjo rinkimus Manihikio apygardoje, todėl kurį laiką, nebūdamas Kuko Salų parlamento nariu, nors ir vadovavo partijai, bet negalėjo būti opozicijos lyderiu. Šį laikotarpį už parlamento sienų H. Puna išnaudojo advokatų kontoroje bei perlų auginimo ūkyje. 2009 m. rugsėjo mėn. vieningai perrinktas partijos lyderiu.
Ministras pirmininkas
2010 metų rinkimuose H. Puna buvo išrinktas Manihikyje į šalies parlamentą. Jo partija iškovojo 16 vietų iš 24. Prisaikdintas Kuko Salų ministru pirmininku 2010 m. lapkričio 30 d. Pirmasis H. Punos oficialus vizitas užsienyje vyko Naujojoje Zelandijoje 2011 m. rugpjūčio mėn. Lapkričio mėn. jis buvo vienas iš Polinezijos lyderių grupės įkūrėjų. Grupė sukurta skatinti bendradarbiavimą tarp regiono šalių kultūros, švietimo, prekybos, investicijų srityse.
Kuito ežerai
Kuitas  – trijų ežerų grupė Rusijoje, šiaurės vakarų Karelijoje. Ežerai nusidriekę 140 km juostoje, vienas su kitu jungiasi plačiomis protakomis. Bendras plotas ~600 km². Ežerai užšąla lapkritį, atitirpsta gegužės pradžioje. Kuito ežerai duoda pradžią Kemės upei. Jos aukštupyje įrengus užtvanką Žemutinio ir Viduriniojo Kuito ežerai pasitvenkė. Plukdoma mediena, vystomas vandens turizmas, žvejyba (lašišos, seliavos, sykai, kiršliai, stintos, ešeriai, kuojos, meknės, lydekos, vėgėlės, strepečiai, pūgžliai).
Karolis Drąsusis
Karolis Drąsusis (gimė – 1433 m. lapkričio 10 d. Dižone; mirė – 1477 m. sausio 5 d. Nansi) – Burgundijos hercogas.
Biografija
Pylipo Gerojo sūnus garbėtroška. Karolis nenorėjo būti Prancūzijos karaliaus vasalu. Jis troško padidinti Burgundijos teritoriją Prancūzijos ir Šventosios Romos imperijos sąskaita ir paversti hercogystę karalyste su centralizuota valdžia. Jam priešinosi karalius Liudvikas XI, todėl Karoliui nepavyko karūnuotis. Vis dėlto, 1469 m. kaip užstatą jis įgijo Habsburgų valdas Reino aukštupyje. 1466–1467 m. užgrobė Liuticho kunigaikštystę, 1472 m. Gelderono hercogystę, o 1475 m. – Lotaringiją. Karolio skverbimasis prie Reino sukėlė kitų didikų nerimą. 1476 m. jie susikovė su Karoliu prie Gradsono ir Murteno, kur Karolis laimėjo, tačiau buvo visiškai sutriuškintas 1477 m. prie Nansi, kur mūšio lauke žuvo ir pats. Jo dukteriai sosto įpėdinei Marijai susituokus su Austrijos Maksimilianu, vėliau tapusiu imperatoriumi Maksimilianu I, Habsburgai įgijo Burgundiją (1477 m.). .
Leonardas Abramavičius
Leonardas Abramavičius (Leonhard Abramavicius; g. ? – 1960 m. Kaune) – Lietuvos šachmatininkas.
Biografija
L. Abramavičius žaidė už Lietuvą keturiose oficialiose ir vienoje neoficialioje šachmatų olimpiadoje:
L. Abramavičius kelis kartus dalyvavo Lietuvos šachmatų čempionatuose:
Patrankininkas
Žodis patrankininkas reiškia:
Patrankininkas (amatininkas)
Patrankininkas – amatininkas patrankų liejikas, taisytojas ir aptarnautojas. Aptarnavo patrankas pilyse ir žygyje, per karą.
XV–XVII a. Lenkijoje ir Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje buvo: Patrankininkų tarnyba buvo paveldima.
Šaltinis (Panevėžys)
Šaltinis – Pasaulio lietuvių religinis, tautinis, mokslinės minties dvimėnesis žurnalas, leistas 1993–1998 m. Panevėžyje.
Istorija
Leido Lietuvos Marijonai prie Panevėžio Šv. Trejybės bažnyčios. Leistas kaip perkeltas 1906–1914 m. ėjęs Seinuose („Šaltinis“), 1915 m. Vilniuje, 1926–1940 m. Marijampolėje („Šaltinis“) ir nuo 1946 m. Didžiojoje Britanijoje leistas to paties pavadinimo leidinys. Tiražas 1993 m. – 1000 egz., 1997 m. – 500 egz.
Didžiojoje Britanijoje redagavo kunigas S. Matulis. Vyriausiasis redaktorius kunigas P. Kavaliauskas.
Serbijos ir Juodkalnijos vyrų rankinio rinktinė
Serbijos ir Juodkalnijos vyrų rankinio rinktinė – istorinė komanda, kuri atstovavo Serbijos ir Juodkalnijos valstybę tarptautinėse varžybose.
Aro vyno regionas
Aro vyno regionas – aukštos kokybės vyno regionas Vokietijoje, esantis Aro upės (Reino intako) slėnyje (Reino kraštas-Pfalcas). 2008 m. vynuogynai užėmė tik 558 ha. Tai vienas mažiausių Vokietijos vyno regionų, kurių viso yra 13. Jis yra vienas šiaurinių regionų, šiauresnis nei Mozelio vyno regionas. kur daugiausia gaminami raudonieji vynai. Raudonosios vynuogių veislės užima 86% vynuogynų ploto, t. y., daugiau nei bet kuriame kitame Vokietijos vyno regione.
Istorija
Manoma, kad Aro slėnyje, kaip kad ir prie Mozelio, vynuoges ėmė auginti dar romėnų laikais, nors nėra žinomų tai įrodančių šaltinių. Tačiau benediktinų Priumo abatijos 893 m. turto sąrašuose, žinomuose kaip Prümer Urbar, išvardinti vynuogynai, buvę 8 Aro slėnio vietose.
Geografija ir klimatas
Aro vyno regionas, išsidėstęs tarp 50° ir 51° šiaurės paralelių, yra šiauriausias pasaulio vyno regionas, kuriame vyrauja raudonosios vynuogės. Taip toli šiaurėje reikia geros vietovės su šiltu mikroklimatu. kad raudonosios vynuogės tinkamai nunoktų. Aro vynuogynų mikroklimatas, sakoma, yra „Viduržemio jūros tipo“. Daugelis vynuogynų yra terasiniuose šlaituose, orientuotose nuo pietvakarių iki pietryčių Aro vidurupyje ir žemupyje. Vynuogynų zona driekiasi 25 kilometrus nuo Altenaro iki Reino. Aro slėnio dalį su vynuogynais pridengia Aifelio kalnai, suformuodami esamą mezoklimatą.
Skaitmeninė tvirtovė
Aprašymas
JAV Nacionalinė saugumo tarnyba (NSA) aptinka japono kriptografo Ensejio Tankado sukurtą neįveikiamą šifravimo sistemą „Skaitmeninę tvirtovę“. Tankadas netikėtai miršta, prieš tai paleisdamas galingą virusą į slapčiausią JAV duomenų bazę. Prieš mirtį Tankadas atiduoda savo žiedą, ant kurio kaip spėjama turėjo būti parašytas viruso deaktyvavimo kodas. NSA kriptografė Suzana Flečer, padedama profesoriaus Deivido Bekerio, bando sustabdyti pavojingąjį virusą, kol jis dar nepasiekė savo tikslo.
Aro vyno regionas
Geografija ir klimatas
Dirvožemiai varijuoja nuo skalūnų, bazalto iki Grauwacke vulkaninės kilmės molių.
Aro vyno regioną sudaro vienintelis rajonas, vadinamas Walporzheim-Ahrtal, tik viena vynuogynų grupė Klosterberg ir 43 pavieniai vynuogynai.
Vynuogių veislės
Pagal 2008 m. duomenis Aro regione auginamos tokios vynuogių veislės: Kitos regione auginamos veislės:
Muay Thai
thumb|200px|มวยไทย Muay Thai – kovos menas, išsivystęs apie 1600 m. Siame (dabartinis Tailandas) šios šalies kariams ginant savo žemę nuo užkariautojų. Vėliau, geriausius karius atrenkant kovoms prieš kaimyninių šalių karius, Muay Thai išsivystė kaip sporto šaka. Jo iki šiol yra mokoma Tailando armijoje.
Partizanas (ginklas)
thumb|200px|left|Partizanas thumb|right|250px|Šoniniai - netipiški partizanai, centre - [[alebarda]] Partizanas – plačiaašmenė europietiška ietis, kurios platus ietigalis pamate turi dvi sparniškas skiautes, kurios gali būti statmenos ieties ašiai arba daugiau ar mažiau užlenktos į priekį (pvz., pusmėnuliu). Kai skiautės labai ilgos ir daugiau ar mažiau užlenktos į priekį, tuomet ginklas nebe partizanas, o korseka, runka, spetumas ar trišakis.
Muay Thai
Muay Thai kovos vyksta grojant muzikai. Prieš kiekvieną kovą sportininkas atlieka ritualinį šokį Ram Muay, kurio metu dėkoja mokytojui, tėvams ir dievams, suteikusiems galimybę kautis ringe.
Partizanas (ginklas)
Partizanas gali būti 2,5 m ilgio ar ilgesnis.
Muay Thai
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Muay Thai pirmą kartą paminėtas apie 1560 m. Tailando kariai tada buvo mokomi kovoti ne tik su ginklu rankose, bet ir, jo netekus, be ginklo. Suklestėjimo viršūnę Muay Thai pasiekė XVIII a. pradžioje. Tuo metu Muay Thai varžybose nebūdavo jokių svorio kategorijų ar apribojimų, jokios taisyklės neegzistavo, kovos pasižymėjo ypatingu žiaurumu. Jos vykdavo bet kur: aikštėje, gatvėje, ant žolės ar žemės. Kova galėjo tęstis keletą valandų. Kovotojai apsivyniodavo rankas kanapių pluoštu, vėliau – odos raiščiais.