cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Origin Of Love
Albumo kūrimas
Albumo standartinį leidimą sudaro 14 dainų. Pirmoji albumo daina „Elle Me Dit“ (angliška versija – „Emily“) dienos šviesą išvydo 2011 m. liepos 1 d. Tai pirmoji atlikėjo daina, parašyta prancūzų kalba, kuri buvo pristatyta išskirtinai Prancūzijos rinkai. 2012 m. birželio 8 d. internete pasirodė naujas atlikėjo kūrinys „Make You Happy“, kuris buvo pristatytas kartu su trumpametražiu filmu. Kaip teigė pats Mika, tai nėra pirmasis albumo singlas, o tiesiog daina, kuria jis norėjo pasidalinti su savo gerbėjais. Birželio 14 d. buvo galima išgirsti ir oficialų albumo singlą „Celebrate“. Mikai šioje dainoje akompanuoja amerikiečių dainininkas, reperis Pharrell Williams. Rugpjūčio 10 d. pasirodė ir „Celebrate“ vaizdo klipas.
Aleksiškės
Istorija
XIX a. pab. Aleksiškių dvaras ir palivarkas pateko į Lydos apskrities Rodūnios valsčių. Buvo totorių kilmės dvarininkų Romanovičių valda. 1871 m. čia gimė Rusijos armijos karininkas Aleksandras Romanovičius.
Komunizmo keliu
Komunizmo keliu:
Noreišių lobis
Eidamas per siaurą dirvą, Noreišių lobį aptiko ūkininkas Antanas Kuicas: iš pradžių jis pastebėjo keletą pabirusių monetų, tuomet iš žemės išvertė molinį puodą su 150 storų, pažaliavusių ir parudavusių monetų (puodo talpa – 2 l). Rastas monetas Antanas Kuica išdalijo savo pažįstamiems Kelmės ir Liolių apylinkėse.
Malachoucai
Malachoucai – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 14 km į pietus nuo Baranovičių. Apylinkės centras.
Nyderlandų futbolo varžybos 1971–1972 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1971–1972 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
---
2022 m. Europos orientavimosi sporto kalnų dviračiais čempionatas
'''2022 m. Europos orientavimosi sporto kalnų dviračiais čempionatas''' – Tarptautinės orientavimosi sporto federacijos organizuotas geriausių Europos orientavimosi sporto kalnų dviračių atletų čempionatas, kuris vyko gegužės 18 d. – 22 d. Lietuvoje.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Varžybų transliuotojas – TV6.
Kareličų valsčius
Kareličų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kareličai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Lenkijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Dumblis (Lazdijai)
Dumblis – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3,5 km į vakarus nuo Lazdijų, tarp Dumblio ir Salinio ežerų. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Iki kaimo veda kelias.
Istorija
XIX a. pab. Dumblio palivarkas priklausė Seinų apskrities Krasnavo valsčiui, Lazdijų parapijai.
1802 m. Dumblio dvarą Prūsijos karalius dovanojo generolui Klinkenštremui. Vėliau jis atiteko Hektorui Karendzai (1817 m.), Viktorijai Oginskienei (1822 m.), Juzefui Klonovskiui (1829 m.).
Sengirės fondas
Sengirės fondas – ne pelno siekianti organizacija, įkurta 2020 metais siekianti išsaugoti senuosius Lietuvos miškus ir visą gyvybę juose.
Istorija
2017 m. buvo sukurtas dokumentinis filmas „Sengirė“. Jis buvo sukurtas siekiant atkreipti dėmesį į sparčiai kertamus senuosius Lietuvos miškus. Idėja įsteigti fondą, skirtą išsaugoti senuosius Lietuvos miškus, kilo filmui sulaukus didelio susidomėjimo ir sėkmės.
Sengirės fondas įkurtas 2020 m. Pusė filmo „Sengirė“ gautų pajamų buvo skirta pirmiesiems Sengirės fondo miško sklypams įsigyti.
Medinet Habu
thumb|280px|dešinėje| Medinet Habu šventyklos kompleksas iš paukščio skrydžio. Matomos Ramzio III šventyklos pirmasis ir antrasis kiemai bei tolimiausia hipostilinė salė. Kompleksą supo didžiulė siena su matomais arčiausiai kairėje rytinės pusės vartais. Tarp šių vartų ir Ramzio III šventyklos matomos ankstesnės Hatšepsutos ir Tutmozio III Amono šventyklos liekanos. Medinet Habu – Senovės Egipto naujosios karalystės faraono Ramzio III (apie 1187−1156 m. pr. m. e.) laidojimo šventykla, esanti Tėbų nekropolyje vakariniame Nilo upės krante prie šiuolaikinio Luksoro.
Sengirės fondas
Tikslai
Pagrindinis ir ilgalaikis Sengirės Fondo tikslas yra atkurti ir saugoti sengires (pirmapradžius miškus) Lietuvoje – nepertraukiamai, neterminuotai, natūraliai, be žmogaus ūkinės veiklos ir kitokio įsikišimo augantį, bręstantį ir natūraliai atsinaujinantį įvairiaamžį mišką su visa jo biologine ir rūšių įvairove.
Medinet Habu
Medinet Habu (egiptiečių vadinta „džamet“, „džeme“) šventyklos kompleksą pradėjo faraonė Hatšepsuta ir vėliau Tutmozis III (abu XV a. pr. m. e.). Tai buvo maža šventyklėlė, skirta Amonui, kurią vėliau visiškai nustelbė Ramzio III (apie 1187−1156 m. pr. m. e.) laidojimo šventykla. Ši šventykla orientuota iš pietryčių į šiaurės vakarus. Tradiciškai, jos pusė, atsukta į Nilo upę, vadinama „rytine“. Šventykla buvo apjuosta plaušaplyčių sienomis ir rytinėje pusėje pastatytas migdolas − Sirijoje paplitęs tvirtovės tipas, kuris tarnavo kaip vartai į šventyklos kompleksą. Šventyklos sienos dekoruotos scenomis iš Ramzio III karinių kampanijų prieš libius ir jūros tautas. Antrojo šventyklos kiemo sienos dekoruotos religinių procesijų scenomis. thumb|180px|left| [[Karlas Richardas Lepsijus|K. R. Lepsijaus Medinet Habu šventyklos schema. Kairiau, mažesnė Amono šventykla, didžioji dešiniau - Ramzio III šventykla.]] Medinet Habu šventykla gerai išsilaikiusi, išskyrus hipostilinę salę, kurios kolonos apgriuvusios iki vos kelių metrų aukščio. Pietrytinėje šventyklos pusėje yra faraono rūmų liekanos. Iš rūmų Ramzis III galėjo išeiti į pirmą šventyklos kiemą. Rūmai buvo dekoruoti glazūruotomis plytelėmis, kurių daugelis pergabentos į Kairo muziejų. Dėl tvirtovės tipo pastatymo Medinet Habu šventykla buvo prieglobsčiu suirutės metais vietiniams gyventojams. 20 dinastijos metu, apie 1080 m. pr. m. e., joje buvo priglausti Deir el Medinos gyventojai. Ilgainiui šventyklos įtvirtinimai buvo įveikti, vakariniai vartai sugriauti. Prie rytinių vartų rasti keletas koplytėlių kapų, kuriuose palaidotos 25 ir 26 dinastijų laikotarpio „Dieviškosios Amono žmonos“. Ptolemėjų laikotarpiu (III−I a. pr. m. e.) šventyklos sienų ribose buvo įkurtas Džemės miestelis ir ji nebenaudota religiniais tikslais. Joje statyta romėnų ir koptų laikotarpiais.
Sengirės fondas
Tikslai
Fondo misija: išsaugoti vertingiausius senuosius miškus su visa gyvybe juose, kurti ilgaamžius tvarios gamtos pavyzdžius – lankomas Lietuvos sengires.
Bieliūnai (Dočiškės)
Istorija
1865 m. buvo dvarininkų Jundzilų valda. XIX a. pab. kaimas pateko į Lydos apskrities Kaniavos valsčių.
Kašalevos valsčius
Kašalevos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kašaleva, kurį laiką – Kuscina.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Sengirės fondas
Veikla
Sengirės Fondas įsteigtas siekiant įsigyti, leisti atsikurti, saugoti ir prižiūrėti Lietuvos miškų plotus, nekertant jų ir nevykdant juose kitos ūkinės-komercinės veiklos ir medžioklės. Sengirės fondo įsigyti ir valdomi miškai vadinami Sengirės fondo miškais.
Šie miškai atrenkami remiantis bioįvairovės, struktūriniais, teritoriniais ir teisiniais kriterijais.
Sengirė laikoma savaimine vertybe, teikiančia visuomenei ir žmogui ne ekonominę, o ekologinę, psichologinę, emocinę, pažintinę, estetinę, sakralinę, dvasinę naudą.
Sengirės fondas taip pat siekia šviesti visuomenę apie miškų biologinę, ekologinę ir socialinę vertę
thumbnail|dešinėje|alt=Sengirės pavyzdys Balbieriškio miške. Skirtingi nevienodai išaugę medžiai.|Sengirės pavyzdys Balbieriškio miške
Moksliniai tyrimai ir atradimai
2022 m. mokslininkė dr. Reda Iršėnaitė fondo globojamame Moniškio miške atrado pasaulyje itin retą ir nykstančią grybų rūšį - mėlynlakštę mažasporę (Baeospora myriadophylla). Tai vienintelė Lietuvoje grybo radimvietė [10 ].
Valdymas ir finansavimas
Sengirės fondo valdymo organas yra visuotinis dalininkų susirinkimas, įstaigos vadovas ir valdyba.
Sengirės fondo veikla finansuojama juridinių ir privačių rėmėjų lėšomis.
Apdovanojimai
2021 m. birželio 5 d. fondo bendraįkūrėjui Mindaugui Survilai įteikta gamtosauginė prezidento Valdo Adamkaus bibliotekos muziejaus ir Danos Gedvilienės fondo premija.
2022 m. vasario 16 d. „Sengirės fondo“ komanda ir bendruomenė apdovanota nominacija „Unikali šalis“ už Lietuvos sengirių puoselėjimą ir kilnų rūpestį dėl natūralios gamtos išlikimo.
2022 m. liepos 6 d. Valstybės dieną fondo bendraįkūrėjui Mindaugui Survilai įteiktas valstybės ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis.
2022 m. Baltic Sustainability Awards apdovanojimuose „Sengirės fondas“ išrinktas tarp finalistų socialinių iniciatyvų „Social initiatives“ kategorijoje.
Slovakijos nacionalinis bankas
250px|thumb|Slovakijos nacionalinis bankas [[Bratislava|Bratislavoje]] Slovakijos nacionalinis bankas (, NBS) – Slovakijos centrinis bankas. Europos sąjungos ir Europos centrinių bankų sistemos narys. Nuo 2009 m. sausio 1 d. yra eurosistemos narys. Bankas turi 9 regioninius padalinius.
Istorija
Slovakijos nacionalinis bankas yra nepriklausoma institucija, kurios pagrindinis tikslas yra užtikrinti kainų stabilumą. Bankas, kartu su Čekijos nacionaliniu banku, buvo įkurtas 1993 m. sausio 1 d.
Bankas atstovauja Slovakiją tarptautinėse finansinėse institucijose ir tarptautinėse pinigų rinkos operacijose, susijusių su monetarinės politikos vykdymu.
Nuo 2010 m. sausio 12 d. banką valdo Jozef Makuch.
Būstinė
Slovakijos nacionalinio banko pastatas Slovakijos sostinėje Bratislavoje buvo atidarytas 2002 m. gegužės 23 d. Pastato aukštis – 111,6 m, turi 33 aukštus ir tai yra aukčiausias pastatas mieste, neskaitant antenos aukščio.
Marmarinu
Marmarinu – pabaisiška gyvatė indėnų arikenų (Venesuela) mitologijoje.
Pasakojama, kad Marmarinu prarijusi pirmuosius žmones, sukurtus kultūrinių didvyrių vardu Pura (saulė) ir Mūra (mė­nulis). Gyvatė prarijusi ir pačius kultūrinius didvyrius, kurie buvo nužengę iš dangaus, tačiau šie išsivadavę, prapjaudami gyvatės pilvą.
Mato Šalčiaus premija
Mato Šalčiaus premija – Lietuvos žurnalistų sąjungos (LŽS) ir Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos (NŽKA) metinė premija, skiriama žurnalistui (-ams) už pasaulio pažinimo skatinimą bei brandžius ir išsamius spaudos, radijo, foto, televizijos, interneto žiniasklaidos autorinius darbus kelionių tematika, paskelbtus per kalendorinius metus.
Kandidatūras premijai teikia pirminės žurnalistinės organizacijos, LŽS skyriai, LŽS klubai, NŽKA, taip pat patys žurnalistai. Premija teikiama tik LŽS arba NŽKA nariams. Tas pats asmuo M. Šalčiaus premijos laureatu gali tapti tik vieną kartą. Laureatui įteikiamas diplomas, taip pat jis paskatinamas pažintine kelione.
Pirmą kartą M. Šalčiaus premija įteikta 1990 m. Pirmieji premijos steigėjai buvo Almis Šalčius, Raminta Šalčiūtė-Savickienė ir LŽS. Premija įsteigta garsaus žurnalisto ir keliautojo Mato Šalčiaus (1890–1940) 100-ųjų gimimo metinių proga. Vėliau premija nebuvo teikiama. Premijos teikimas atnaujintas tik 2009 m., atsiradus mecenatui europarlamentarui Justui Vincui Paleckiui. Komisijos garbės narė – Mato Šalčiaus dukra Raminta Šalčiūtė-Savickienė.
Pušyninis melsvys
Skraido I generacija gegužės mėnesį; II generacija liepą - rugpjūtį. Šaltomis vasaromis būna tik viena generacija ir skraido birželio pabaigoje, liepos pradžioje. Vikšras žalias su raudona linija šone. Randamas ant čiobrelių.
Javier Fernández
Javier Fernández López (g. 1991 m. balandžio 15 d.) – ispanų dailiojo čiuožimo sportininkas. Fernández yra dusyk pasaulio čempionas (2015–2016), penkis kartus Europos čempionas (2013–2017), tris kartus Grand Prix finalo medalininkas (2011, 2014–2015) ir septynis kartus Ispanijos nacionalinis čempionas.
Fernández atstovavo Ispaniją 2010 m. ir 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Jis yra pirmasis ispanas čiuožėjas, pelnęs medalį ISU čempionate ar Grand Prix turnyre.
Už savo pasiekimus sporte 2016 m. balandžio 19 d. Fernández buvo apdovanotas prestižiniu Ispanijos vyriausybės apdovanojimu.
2018 m. Pjongčango olimpiadoje Javier Fernández iškovojo bronzos medalį vyrų laisvojoje programoje.
Saras (upė)
Saras  – upė Prancūzijoje ir Vokietijoje; Mozelio (Reino baseinas) dešinysis intakas.
Prasideda Elzaso ir Lotaringijos regionų pasienyje, Vogėzų kalnuose, dvejomis ištakomis – Baltuoju Saru (Sarre Blanche) ir Raudonuoju Saru (Sarre Rouge); jos abi prasideda Donono kalno papėdėje. Teka į šiaurę, 126 km per Prancūzijos teritoriją (Mozelis, Žemutinis Reinas), toliau 120 km Vokietijos Saro krašto ir Reino krašto-Pfalco žemėmis. Įteka į Mozelį netoli Tryro.
Didžiausi intakai – Blizas, Primsas (dešinieji), Nidas (kairysis). Upė laivuojama, su kitomis upėmis sujungta Marnos-Reino kanalu. Seniau Saro baseinas buvo svarbi akmens anglių gavybos sritis. Pagrindiniai miestai prie Saro: Sargeminas (Prancūzija), Sarbriukenas, Fiolklingenas, Sarluisas, Mercigas (Vokietija).
Rusijonas
Rusijonas – miestelis Prancūzijoje, Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regione, Vokliūzo departamente, Apto komunoje.
Geografinė padėtis
Rusijonas (važiuojant mašina) yra apie 20 km nuo Fonten De Vokliūzo, 10 km nuo Gordo,10 km nuo Apto, 50 km nuo Avinjono, 100 km nuo Marselio ir 260 km nuo Nicos.
Ochros kalnai
Rusijonas garsėja ochros pigmentu, kurio randama miestelio apylinkėse kasamame molyje. Iš ochros gaminami įvairių atspalvių dažai. Rusijono ochros spalva kinta nuo šviesiai geltonos iki tamsiai raudonos.
Pasak legendos, miestelis yra pramintas raudonuoju, nes vaikai, žaisdami ochros kalnuose, išsitepdavo drabužius, o kai mamos juos išskalbusios pakabindavo lauke džiūti, atrodydavo, jog visi rūbai raudoni, todėl miestelis atrodė raudonas.
Kryvošyno valsčius
Kryvošyno valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kryvošynas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Kikildžiai
Kikildžiai – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Rudilių.
Punkiškiai
Punkiškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 16 km nuo Šimonių.
Gineliai
Gineliai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Dočiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 2 km nuo Nočios, 0,8 km nuo sienos su Lietuva (2 km nuo Kalvių), netoli Nočios ir Raudonės (Raudankos) santakos. Ateina vieškelis iš Nočios.
Istorija
XIX a. pab. užusienis ir palivarkas pateko į Lydos apskrities Kaniavos valsčių. Būta vandens malūno. XX a. pr. Kuncevičių valda.
Kaspars Bērziņš
Kasparas Berzinis (Kaspars Bērziņš, g. 1985 m. rugpjūčio 25 d.) – Latvijos krepšininkas, sunkiojo krašto arba vidurio puolėjas.
Profesionalo karjerą pradėjo 2003 m. Rygos „Skonto“ klube. Kitais metais išvyko į „Malagos“ klubą Ispanijoje, bet didžiąją sezono dalį praleido dublerių komandoje. Per savo karjerą daugiausia rungtyniavo Latvijos ir Ispanijos klubuose, vėliau Rusijoje.
2020 m. gruodžio pabaigoje pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su „Šiaulių“ klubu. 2021 m. liepos pabaigoje pasirašė vienerių metų sutartį su Panevėžio „Lietkabeliu“. 2022 m. rugsėjo pabaigoje prisijungė prie Utenos „Uniclub Casino – Juventus“ klubo.
Kasparas Berzinis rungtyniavo Latvijos jaunimo rinktinėse, su Latvijos nacionaline rinktine dalyvavo 2013, 2015 m. Europos krepšinio čempionatuose.
Comédie-Française
„Comédie-Française“ arba „Théâtre-Français“ – vienas iš nedaugelio valstybinių teatrų Prancūzijoje. Tai vienintelis valstybinis teatras, turintis savo aktorių kompaniją. Pagrindinė įmonės vieta yra „Salle Richelieu“. Teatras yra Karališkųjų rūmų komplekso, esančio 2 rue de Richelieu, André-Malraux aikštėje, 1-ojoje Paryžiaus apskrityje, dalis.
Teatras taip pat buvo žinomas kaip „Théâtre de la République“ (Respublikos teatras) ir „La maison de Molière“ (Moljero namas). Pastarąjį pavadinimą jis gavo iš žinomiausio dramaturgo, siejamo su „Comédie-Française“, Moljero trupės. Jis buvo laikomas prancūzų aktorių globėju. Jis mirė septynerius metus prieš tai, kai „La maison de Molière“ buvo pervadintas į „Comédie-Française“, o kompanija ir toliau buvo populiariai žinoma ankstesniu pavadinimu dar ilgai po oficialaus pavadinimo pakeitimo.
„Comédie-Française“ šiandien turi 3 000 kūrinių repertuarą ir tris teatro vietas Paryžiuje („Salle Richelieu“, „Théâtre du Vieux-Colombier“ ir „Studio-Théâtre“).
Liubčios valsčius
Liubčios valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Liubčia.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Kreipšiukai
Kreipšiukai – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Kreipšių.
Punkreliai
Punkreliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Grūžių, prie Mūšos upės.
Summer Walker
Samer Maržani Volker (Summer Marjani Walker, g. 1996 m. balandžio 11 d.) – amerikiečių R&B atlikėja. Savo karjerą pradėjo 2017 m., pasirašius kontraktą su „Love Renaissance“ ir „Interscope Records“ įrašų kompanijomis, o sekančiais metais išleido savo debiutinį dainų rinkinį „Last Day of Summer“, kurio daina „Girls Need Love“ buvo pirmasis atlikėjos įrašas, pasiekęs „Billboard Hot 100“ keturiasdešimtuką. 2019 m. spalį išleido debiutinį albumą „Over It“. 2023 m. duomenimis, atlikėja yra išleidusi du studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Still Over It“, išleistas 2021 m. lapkritį.
Šaligatvis
miniatiūra|Šaligatvis su [[Dviračių takas|dviračių taku]] Šaligatvis – pėstiesiems vaikščioti ir (arba) dviratininkams važiuoti skirta gatvės dalis, esanti prie važiuojamosios dalies arba atskirta nuo jos. Nuo gatvės važiuojamosios dalies šaligatvį skiria bortelis arba želdinių juosta, veja. Dažniausiai šaligatvio danga daroma iš asfaltbetonio arba betono trinkelių, o dviračių takui parenkama minkštesnė ir lygesnė danga (raudono asfaltbetonio dangos konstrukcija); paprastai klojama ant žvyro ar skaldos pagrindo. Pastaraisiais metais betono plokštės bei plytelės keičiamos betono trinkelėmis, o šalia jų vienoje miestų gatvių pusėje tiesiami ir dviračių takai (pėsčiųjų ir dviračių takas).
Istorija
Šaligatvius pradėjo tiesti maždaug prieš 2000 m. pr. m. e. Anatolijoje, Kaneše. Jų būta ir Senovės Graikijos bei Senovės Romos miestuose. Dažniausiai jie daryti iš kvadratinių akmeninių plokščių. Vakarų Romos imperijai susiskaldžius į nepriklausomas karalystes jie nunyko. Viduramžiais šaligatvių nebuvo. Tačiau po 1666 m. didžiojo Londono gaisro rekonstruotuose gatvėse nutiesti ir šaligatviai. XVIII a. viduryje išleistas Vestminsterio klojimo aktas paspartino jų plėtrą mieste. Londone, Paryžiuje bei kituose Europos miestuose XIX amžiaus pabaigoje šaligatviai buvo nutiesti daugelyje miestų gatvėse. Lietuvoje tuo metu jie tik pradėti tiesti iš medinių lentų.
Pėsčiųjų perėja
thumb|right|250px|Pėsčiųjų perėja [[JK|Jungtinėje Karalystėje.]] Pėsčiųjų perėja – specialiais žymėjimais pažymėta vieta, skirta saugiam pėsčiųjų kelio ar gatvės kirtimui. Įprastai pėsčiųjų perėjos būna įrengtos sankryžose, tačiau gali būti ir kitose eismo vietose, kuriose nesant pėsčiųjų perėjai būtų nesaugu jas pereiti. Taip pat pėsčiųjų perėjos įprastai įrengiamos vietose, kuriose susitelkia didelės pėsčiųjų masės (šalia prekybos centrų) bei šalia darželių ir mokyklų.
Šviesoforais reguliuojamos pėsčiųjų perėjos paeiliui suteikia galimybę saugiam gatvės kirtimui pėstiesiems ir transportui, o nereguliuojamos pėsčiųjų perėjos ne visada pirmenybę suteikia pėstiesiems.
Istorija
thumb|right|250px|Lietuvoje naudojamas ženklas „Pėsčiųjų perėja“. Pėsčiųjų kelio kirtimo vietos egzistavo daugiau nei prieš 2000 metų, kaip rodo išlikę keliai Pompėjoje. Ant kelių buvo įrengti iškilę blokai, kuriais pėstieji galėjo pereiti gatvę. Tuo pačiu keliu tarp blokų pravažiuodavo vežimai.
1868 m. gruodį Londone buvo įrengtas pirmasis pasaulyje pėsčiųjų kelio kirtimo ženklinimas. Jį įrengė geležinkelių inžinierius John Peake Knight. Jis įrengė semaforą, kuris turėjo dvi padėtis ir rodydavo, kada pėstieji gali eiti per gatvę, o jį valdydavo šalia stovintis policijos pareigūnas. Semaforo gale buvo įrengtas šviesų mechanizmas, varomas dujomis, tačiau po metų joms sprogus ir sužalojus šalia buvusį pareigūną, šios sistemos buvo atsisakyta. Vėliau didėjant eismo dalyvių skaičiui atsirado šviesoforai, kurie padėdavo pėstiesiems saugiai kirsti gatvę.
Žymėjimas
Lietuvoje pėsčiųjų perėjos vieta pažymėta nurodomaisiais kelio ženklais „Pėsčiųjų perėja“ ir ženklinimo linijomis arba tik nurodomaisiais kelio ženklais „Pėsčiųjų perėja“. Pėsčiųjų perėjos ribas žymi ženklinimo linijos, o jeigu jų nėra, – įsivaizduojamos tiesės, einančios nuo kelio ženklų statmenai per kelią.
Pėsčiųjų perėjų pavyzdžiai
thumb|right|250px|Vaivorykštės spalvomis pažymėta pėsčiųjų perėja [[Čikaga|Čikagoje.]]
Reguliuojamose pėsčiųjų perėjose būna įrengti mygtukai, kurių pagalba pėstieji gali pakeisti šviesoforo spalvą.
Nereguliuojamose perėjose gali būti įrengta saugumo salelė tarp eismo juostų, taip siekiant padidinti pėsčiųjų saugumą. Tokiose vietose ne visada pėstieji turi pirmenybę bei salelėse gali susidaryti žmonių kamšatis, o tai gali tapti pavojumi dviratininkams.
Kitas pėsčiųjų gatvių kirtimo būdas gali būti pėsčiųjų tiltai ir tuneliai (požeminės perėjos). Tokiais įrengimais sumažinamas pavojus pėstiesiems bei nėra jokio eismo stabdymo.
Ypač judriose sankryžose tam tikrose šalyse būna sustabdomas visas eismas, o visiems pėstiesiems leidžiama tam tikru laiku pereiti perėjas į visas puses vienu metu. Pirmoji Lietuvoje tokio tipo pėsčiųjų perėja įrengta 2022 m. Kaune, K. Donelaičio ir Maironio gatvių sankryžoje.
Pėsčiųjų perėjos gali tapti ir meno kūriniais, kai jos yra nudažomos specialiai kitomis, įprastai ryškiomis, spalvomis. Taip siekiama padidinti miesto patrauklumą turistams bei atkreipti vairuotojų dėmesį į pėsčiųjų gatvių kirtimo vietas.
Pelkinis melsvys
Pelkinis melsvys (Plebeius optilete) – melsvių (Lycaenidae) šeimos drugys. Paplitęs Europoje ir Azijoje. Neretas, Pabaltijyje tik randamas lokaliai. Aptinkamas aukštapelkėse, durpynuose, kur gausu viržių, mėlynių.
Lenkijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Verstaminų piliakalniai
Verstaminų piliakalniai yra keturi:
Laukesa (Kupiškis)
Laukesa – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šimonių.
Jančiai (reikšmės)
Jančiai gali reikšti šias gyvenvietes:
Greičio ribojimas
thumb|right|250px|Pasaulio šalyse naudojamos greičio ribojimo sistemos:{{legend|#005ce6|km/val)}} {{legend|#ff8000|mi/val}} {{legend|#22b14c|abi sistemos}} {{legend|#c0c0c0|nėra}} thumb|right|250px|Lietuvoje naudojamas greičio ribojimo ženklas (70 km/val). Greičio ribojimas – saugaus eismo priemonė, kuria keliuose yra nustatomas saugus leistinas maksimalus greitis transporto priemonėms. Greičio limitas įprastai rodomas ženklais ir matuojamas kilometrais per valandą arba myliomis per valandą. Transporto priemonių greičio ribojimo taisyklių laikymąsi prižiūri šalių policijos tarnybos. Kai kuriose šalyse greičio ribojimų nėra, pavyzdžiui, didelėje dalyje autobanų Vokietijoje.
Pirmieji greičio ribojimai 10 mi/val (16 km/val) buvo įvesti 1861 m. Jungtinėje Karalystėje.
2018 m. didžiausias oficialus greičio ribojimas buvo JAE – 160 km/val.
Nyderlandų futbolo varžybos 1972–1973 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1972–1973 m.
Myriaus valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1930 m. balandžio 15 d. dalis valsčiaus perduota Sveržanio valsčiui.
Nyderlandų futbolo varžybos 1972–1973 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Greičio ribojimas
Viena pagrindinių priežasčių greičio ribojimui keliuose yra siekis didinti kelių saugumą bei mažinti žuvusių eismo dalyvių skaičių. Pasaulio sveikatos organizacijos teigimu, greičio keliuose ribojimas yra viena iš priemonių žūčių keliuose mažinimui. 2021 m. pasaulyje žuvo 1,3 milijonas žmonių nuo eisme įvykusių avarijų. Tam tikrais atvejais gali būti ribojamas ir minimalus greitis keliuose.
Taip pat viena iš greičio ribojimų priežasčių gali būti šalių noras sumažinti aplinkos taršą nuo transporto naudojimo. Vokietijoje 2021 m. buvo siūlomas įvesti visuotinis 130 km/val greičio ribojimas, taip siekiant sumažinti teršalų išmetimą ir aplinkos taršą. Taip pat kai kurios šalys miestuose įvedė 30 km/val greitį, taip pat norint kovoti su klimato tarša bei triukšmu.
Nyderlandų futbolo varžybos 1972–1973 m.
Finalo rungtynės
---
Greičio ribojimas
Lietuvos kelių policija naudoja įvairias priemones saugaus greičio keliuose reguliavimui ir fiksavimui. Šios priemonės yra rankinės, automatinės, taip pat įrengiamos patrulių automobiliuose.
Greičio ribojimai Lietuvoje
Pagal Lietuvos kelių eismo taisykles, šalyje automobilių greičio ribojimai yra tokie:
Prniavoras
Sportas
Prnjavor, Šabac
Puntukas (Anykščiai)
Puntukas – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Anykščių. Kaime jau seniai tebuvo vos keletas sodybų, ir 2001 m. surašymo duomenimis jis jau nebegyvenamas. Tačiau šioje vietoje įrengta pramogų turistams.
Liaukiškiai (Kupiškis)
Liaukiškiai – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Senojo Subačiaus.
Naujosios Myšos valsčius
Naujosios Myšos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Naujoji Myša.
Straigiai
Straigiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Seirijų, prie Sutrės upelio ir plento. Seniūnaitijos centras. Šalia telkšo ežerai Gadeika (Skuistas) ir Senkutis. Rytuose dunkso Trako miškas. Yra vandens bokštas, ferma. Likę dvarvietės parko fragmentai.
thumb|left|270px|Kaimo reginys iš rytų
Istorija
XIX a. pab. buvo Straigių palivarkas Seinų apskrities Šventežerio valsčiuje ir parapijoje.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kryžius Straigiuose thumb|left|270px|Šiaurinės dalies kraštovaizdžiai
Roza Chutor parkas
Pirmą kartą parkas išbandytas 2012 m. rugsėjį. Parke telpa 4000 žmonių vykstant akrobatrinio slidinėjimo varžyboms ir 6250 – snieglenčių varžyboms.
Jančiai (Baltarusija)
Jančiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Dočiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 6 km į šiaurės vakarus nuo Dočiškių, 5 km į pietvakarius nuo Eišiškių, 1 km nuo sienos su Lietuva. Iš šiaurės prieina Purvėnų tvenkinys. Praeina kelias Dočiškės–Raubiškės.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Lydos apskrities Eišiškių valsčių.
Everton FC statistika ir rekordai
right|150px Žemiau yra pateikiama Everton FC statistika ir rekordai.
Pergalės
9 per 38 susitikimus Premier League, 1997–98 m. ir 2003–04 m.
Žaidėjų rekordai
right |thumb|160px|Rezultatyviausio klubo žaidėjo [[Dixie Dean skulptūra]]
Rezultatyviausi žaidėjai
Visi turnyrai:
Geriausi vartininkai
''2018 m. rugpjūtis''
Daugiausia žaista rungtynių
''2018 m. rugpjūtis d.''
Nikolajus Šmatko
thumb|200px|Nikolajus Šmatko ir jo kūrinys „Ukrainos aurora“ thumb|200px|Sviatlagorsko Švenčiausioji mergelė Marija
Kūdikystė
thumb|220px|Kūdikis
Nikolajus Šmatko
Nikolajus Gavrilovičius Šmatko (g. 1943 m. rugpjūčio 17 d., Donecko sritis, Ukrainos TSR) – ukrainiečių skulptorius ir tapytojas. Dirba kartu su dviem sūnumis Ukrainoje. Šmatko sukūrė daugiau nei 750 paminklų (bareljefų, goreljefų, skulptūrų) ir nutapė apie 500 paveikslų.
Kūdikystė
Kūdikystė – žmogaus amžiaus tarpsnis tarp gimimo ir vaikystės, pabaigą žymi kalbos pramokimas (1–2 m.).
Per pirmuosius gyvenimo metus kūdikis išmoksta šliaužti, ropoti, vaikščioti. Judesio raida tampa pagrindu tolesnei pažintinei ir kalbos raidai. Intensyviai vystosi vaiko rankų įgūdžiai, tobulėja rega, klausa, pažinimo ir suvokimo funkcija, lavėja motorinė sistema. Kūdikis pamažu pradeda domėtis savo kūnu, aplinkos daiktais, bendrauti su kitais žmonėmis.
Nikolajus Šmatko
Autorinė kolekcija, kuri eksponuojama „Shmatko & Sons“ galerijoje, sudaryta iš daugiau nei 70 skulptūrų iš Uralo ir Italijos marmuro bei apie 300 paveikslų (tapyba, grafika).
2000 m. paskirtas Maskvos pasaulio civilizacijų instituto meno ir dailės katedros profesoriumi.
2004 m. Šmatko buvo pavesta nukalti marmurinę Šventosios Mergelės Marijos skulptūrą, skirtą Šviatagorsko vienuolynui (Donecko sritis). Rudenį, po pabaigtų restauravimo darbų, įvyko vienuolyno atidarymas. Jo metu buvo atidengta ir Šventosios Mergelės Marijos skulptūra, kurios aukštis siekė 4,20 m (skulptūra buvo iškalta iš 2-jų Uralo marmuro blokų, kurių svoris siekė iki 40 tonų). Už indėlį stačiatikių bažnyčios gyvavimui ir Šviatagorsko Šventosios Mergelės Marijos skulptūros sukūrimą N. G. Šmatko buvo paskelbtas Kijevo ir visos Ukrainos metropolitu. Jam įteiktas III-io laipsnio Nestoro Metraštininko garbės ordinas/medalis.
2007 m. Šmatko buvo pirmasis Ukrainos menininkas, apdovanotas Didžiojo Lorenzo Mediči garbės ordinu.
2005 m. rudenį Keleberdos kaime, Poltavos srityje įvyko atstatytos Preobrazhenskaya cerkvės atidarymas. Joje stovi N. G. Šmatko „Kristaus nukryžiavimo“ skulptūra.
Apie savo kūrybinį darbą Nikolajus Gavrilovičius sako: „Aš niekada nepaklusau pavedimams, nedariau politinių užsakymų. Aš nenusileidžiu iki lygio tų, kurie pavydi, meluoja. Visada darau tik tai, ką liepia širdis, dėl to ir esu valdžios nemalonėje. Dėl šios priežasties ruošiuosi emigruoti.“
Parodos
thumb|240px|left|[[Tarasas Ševčenka]]
Darbai, saugomi muziejuose
thumb|Ivan Soshenko (skulptorius N. Šmatko)
Andarokas
miniatiūra|250px|right|Baltarusės su andarokais (1877)
Andarõkas (anderokas, andarėkas)  – naminis juostuotas ar languotas, dažniausiai vilnonis sijonas, be to, tai gali būti apatinis sijonas. Tai moteriškas drabužis, einantis nuo juosmens žemyn, viršutinis ir apatinis, kasdieninis ir išeiginis. Dėvimas baltarusių, ukrainiečių, kitų slavų tautų.
Paplitusi vartosena lietuvių tarmėse, pavadinant andaroku storą sijoną, seniau buvus ilgu, plačiu, ties juosmeniu rauktu. Sijonu gali būti laikomas gražesnis (išeiginis), o andaroku – prastesnis, labiau prie darbo tinkantis rūbas.
Etimologija
Į slavų kalbas, manoma, pateko iš vokiečių kalbos, kur Unterrock ‘apatinis sijonas’ (Unter ‘po’ + rock ‘sijonas’). Šį pavadinimą yra pasiskolinę ir estai (undruk, undrok, undrek ‘sijonas’).
Lietuvių raštuose šis žodis pradėtas minėti XIX a. Į lietuvių kalbą jis turėjo patekti gerokai anksčiau, kadangi tai buvo vienas labiausiai Lietuvoje paplitusių sijono pavadinimų šalia Žemaičiuose ir Užnemunėje vartoto sijonas. Dabar andaroką iš vartosenos išstumia bendrinės kalbos žodis sijonas. Su „andaroku“ sietini keli vietovardžiai: Andarokinė, Andarokinės tiltas. Atsiradę ir šio pavadinimo vedinių, turinčių stilistinę konotaciją: andarėkšlis, andarokšlis (reiškia seną, prastą sijoną).
Kiaulupių kapinių koplyčia
Kiaulupių kapinių koplyčia, taip pat Naudžių koplyčia – medinė koplyčia, stovinti Šakių rajone, Šakių seniūnijoje, už 6,5 km į pietvakarius nuo Šakių, 0,8 km į rytus nuo Naudžių, Kiaulupių kaimo senosiose kapinėse, netoli kelio. Kaimas priklauso Sintautų Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai. miniatiūra|left|200px|Koplyčios vidus miniatiūra|200px|left|Kapinės su koplyčia
Senosios kapinės įrengtos šiaurinėje žvyrkelio pusėje. Jos prižiūrėtos, aptvertos medine tvora, retai apaugusios medžiais, išlikę keli antkapiai, stovi didelis medinis kryžius. Aplink plyti atviri laukai. Čia stovinti koplyčia dar vadinama Naudžių koplyčia, nes stovi pusiaukelėje tarp Kiaulupių ir Naudžių.
Istorija
Kiaulupių kapinės minimos 1849 m., todėl manoma, kad koplyčia galėjo būti pastatyta XIX a., vėliau perstatyta. Naudžių koplyčią aprašė dailėtyrininkė Dalia Vasiliūnienė.
Architektūra
Kapinių vartai įrengti priešais pagrindinį koplyčios fasadą. Pakelės koplyčia stovi kiek aukščiau už kelią, lygioje vietoje, į dešinę nuo vartų. Koplyčia nesudėtingų liaudies architektūros formų. Pagrindinis fasadas nukreiptas į kelią (pietryčius). Koplyčios statinys nedidelio vientiso tūrio, dengtas keturšlaičiu stogu su malksnų danga. Kraigą vainikuoja aukštai iškeltas kupoliukas su kryžiumi. Pastatas netaisyklingo, artimo kvadratui plano, su durimis priekinėje sienoje. Statinys medinis, apkalta vertikaliomis lentomis. Sienos aklinos, be langų. Pagrindinis fasadas asimetriškas, su vienvėrėmis durimis vidurinėje dalyje. Durys kiek patrauktos nuo vertikaliosios ašies į dešinę pusę, išsiskiriančios horizontalia lentelių apkala. Vidaus erdvė vientisa. Grindys ir lubos įrengtos iš lentų, sienos padengtos tinku. Prie galinės sienos, priešais duris, pastatytas nedidelis altorėlis, sienos papuoštos šventųjų paveikslais.
Žiponas
miniatiūra|220px|right|Lenkų didikas [[Janas Zamoiskis (1542–1605) su mėlynu šilko žiponu, dėvimu po raudona delija. Žiponas sujuostas kontušo juosta]]
Žiponas  – ilgas susagstomas viršutinis drabužis, puspaltis, dėvėtas kilmingųjų luomo atstovų Lenkijos karalystėje, Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ir vėliau Abiejų Tautų Respublikoje. Įprasta vyrų apranga, buvusi populiari nuo XVI a. pradžios iki XVIII a. vidurio. Žiponus nešiojo vyrai iš visų socialinių sluoksnių, tačiau turtingų bajorų (šlėktų) apranga buvo pasiūta iš brangesnių ir spalvingų medžiagų. Žemesnio rango asmenys rinkosi mažiau spalvingą, prastesnės medžiagos aprangą dėl teisinių apribojimų, didesnių išlaidų. Šiuo metu žiponas išlikęs kaip lenkų ir ukrainiečių tautinių kostiumų dalis. Įvairios žipono atmainos, dėvėtos valstiečių XIX a. (pavyzdžiui, sermėga, trinyčiai), yra lietuvių vyrų tautinio kostiumo dalis. miniatiūra|180px|left|Kilmingas ukrainiečių kazokas su geltonu žiponu po [[kontušas|kontušu (1786)]]
Istorija
Pirmą kartą žiponas paminėtas 1393 m., tačiau kaip nacionalinis vyrų drabužis prigijo palaipsniui XVI a., iš pradžių tarp diduomenės, vėliau ir tarp kitų sluoksnių. Tai buvo ilgas drabužis, priekyje atviras, ilgomis rankovėmis ir eile sagų (vėliau dažniausiai dekoratyvinių sagų, vadintų guzy), o nuo 1570 m. ir su apykakle. Drabužio išvaizda beveik nekito, išskyrus apykaklių dydį ir formą. Iki 1660–ųjų apykaklės buvo aukštos, po to darėsi žemesnės, su apvalintais kampais. Žiponas buvo viršutinis drabužis, pasiūtas iš tvirto audinio arba vilnos ir dažnai pamuštas kailiu, sujuostas diržu, o jeigu jis buvo bajoro, tai ant jo kabojo kardas. Vėliau žiponas tapo lengvesnis, ant jo buvo užsivelkamas kontušas, apsijuosiama kontušo juosta. Neturtingiems bajorams, prastuomenei žiponas buvo viršutinis drabužis, o tarp didikų buvo madinga ant žipono užsivilkti kontušą, deliją ar kitą panašų rūbą.
Po 1680–ųjų žiponą tapo įprasta dėvėti po kontušu. Toks dviejų drabužių derinys iki XIX a. vidurio prigijo tarp Ukrainos kazokų ir kaip lenkų tautinis kostiumas.
Etimologija
Lietuvių tarmėse dar vartojama žiuponas, župonas, pasitaiko ir kai kuriose latvių tarmėse zupāns, župāns. Į slavų kalbas, manoma, pateko iš italų kalbos, kur giuppone, giubbone yra ‘vyriškas drabužis iš grubios medžiagos, palaidinis’, giuppa, giubba – ‘švarkas; palaidinis’. Italai šį žodį gavo iš arabų kalbos. Plg. arabų gubba ‘viršutinis drabužis ilgomis rankovėmis’. Į lenkų kalbą žodis atėjo XVI a., ir jau nuo to paties amžiaus šis drabužis fiksuojamas Lietuvos inventoriuose.
Lietuvoje „žiponu“ vadinamas švarkelis, švarkas (ir moterų, ir vyrų drabužis).
Évariste Galois
Evaristas Galua (, 1811 m. spalio 25 d. Bur la Rene – 1832 m. gegužės 31 d. Paryžiuje) – prancūzų matematikas, abstrakčiosios algebros pradininkas. Sukūrė baigtinių kūnų teoriją. Suformulavo algebrinių funkcijų integralų teoremas, kurias žymiai vėliau savo darbuose pakartojo B. Riemann. Galua rado būtinas ir pakankamas sąlygas algebrinėms lygtims išspręsti radikalais (350 m. senumo problema), tam panaudojo iki tol dar nežinomus metodus. Iš pradžių nesuprasti amžininkų (C. F. Gauss, C. G. J. Jacobi), vėliau jo darbai davė pradžią Galua teorijai, grupių teorijai, Galua ryšiui. Mirė ligoninėje su kulka pilve po dvikovos neaiškiomis aplinkybėmis.
Didžiojo Belto tiltas
Didžiojo Belto tiltas (tikslesnis pavadinimas – Didžiojo Belto fiksuota jungtis ) – iš kelių komponentų sudarytas tiltas, kertantis Didžiojo Belto sąsiaurį ir jungiantis Danijoje esančias Zelandijos ir Fiuno salas. Statinį sudaro kabantis tiltas ir geležinkelio tunelis tarp Zelandijos ir sąsiaurio viduryje esančios mažos Sprogio salos bei dėžinės perdangos tiltas su tiek kelių eismo, tiek geležinkelio tuneliu tarp Sprogio ir Fiuno. Visos konstrukcijos ilgis – 18 km, iš kurių 6,8 km sudaro pagrindinis tiltas. Pagal ilgiausią tarpą tarp ramtų (1600 m) tiltas yra šeštas pagal ilgį pasaulyje, nors atidarymo metu buvo antras ilgiausias po Akaši Kaikio tilto.
Fiksuota jungtis pakeitė tarp salų kursavusius keltus, kurie nuo 1883 m. iki tilto atidarymo buvo pagrindinė susisiekimo priemonė sąsiauriui kirsti.
Debatai dėl tilto tiesimo užtruko 50 m., kol galop 1986 m. Danijos Vyriausybė nutarė tiltą statyti. Statybos buvo pradėtos 1991 m., o 1997 m. tiltas atidarytas traukinių, 1998 m. – kelių eismui. Skaičiuojama, kad statybos atsiėjo 21,4 mlrd. Danijos kronų (1988 m. kainomis), ir yra didžiausio masto ir brangiausias statybos projektas Danijos istorijoje. Tiltas labai pagreitino susisiekimą tarp salų, o dėl nutiestų Eresundo ir Mažojo Belto tiltų atvėrė galimybes iš Europos sausumos keliu pasiekti Švediją per Daniją.
Niahnevičų valsčius
Niahnevičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Niahnevičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Liubuškai
Liubuškai – miestas vakarų Hercegovinoje. Vyrauja kroatai. Išvystytas turizmas, yra kelios galerijos, muziejai, pilies liekanos.
Kivonys
Kivonys  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Dočiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 4 km į šiaurę nuo Rodūnios, netoli Rodūnios upės. Kelias iš Dočiškių.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Lydos apskrities Rodūnios valsčių.
Ploteliai
Ploteliai – buvęs viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Noriūnų. Prateka Akmenos upelis.
Anagénnīsī Derýneia
Derinijos „Anagénnīsī“ – Kipro futbolo klubas iš Derinijos kaimo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1920 m.
Pačapavos valsčius
Pačapavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pačapava.
Biliaminu Nurudeen
Biliaminas Nurudinas Abiola (Biliaminu Nurudeen Abiola; g. 1999 m. kovo 22 d.) – Nigerijos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje. Šiuo metu yra Kėdainių „Nevėžio“ narys.
Karjera
Žaidė gimtojoje šalyje AS Racines. Persikėlė į Beniną, į AS Real Sports de Parakou FC. Grįžo į Nigeriją, į Abia Comets FC.
FK Garliava
Į Lietuvą žaidėjas atvyko 2021 m. Pirmoje sezono pusėje atstovavo „Garliavos“ ekipai, kuri žaidė Antroje lygoje.
2021 m. kovo 27 d. debiutavo Antroje lygoje rungtynėse prieš Kybartų „Sveikatą“. Šiose rungtynėse garliaviškiai nugalėjo varžovus rezultatu 6:0.
Lukavacas
Lukavacas – miestas šiaurės rytinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje, tarp Tuzlos ir Dobojaus. Gyventojų dauguma yra musulmonai. Išvystyta chemijos, druskos, cemento pramonė.
Biliaminu Nurudeen
Kėdainių „Nevėžis“
Debiutavo A lygoje 2021 m. liepos 9 d. rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą“.
Po sėkmingo XXXI (31) turo pateko į simbolinę turo rinktinę.
2022 m. tęsė karjerą klube, kuris buvo perkeltas į Pirmą lygą.
Vidurinis amžius
Vidurinis amžius, arba vidutinis amžius – žmogaus amžiaus tarpsnis tarp jauno suaugusiojo amžiaus ir senatvės (40–65 m.).
Viduriniajame amžiuje tiek vyrus, tiek moteris gali ištikti vidurinio amžiaus krizė, susijusi su klimakteriniu periodu. Psichologai pastebi, kad krizė, susijusi su moterų ir vyrų klimaksu, yra dažna.
Pagyvenę žmonės taip pat yra linkę daugiau mąstyti apie praeitį nei ateitį.
Puodžiai (Anykščiai)
Puodžiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Rubikių.
Havajų karalystė
Havajų karalystė – istorinė karalystė Okeanijoje, kuri buvo įkurta 1795 m. suvienijus Havajų salų gentis. Šalis susikūrė 1795 m., kai nepriklausomos Havajų salos karių vadas Kamehameha Didysis užkariavo nepriklausomas Oʻahu, Maui, Molokaʻi ir Lanaʻi salas ir suvienijo jas į vieną valstybę. 1810 m. visas Havajų archipelagas suvienijo, kai Kauaʻi ir Niʻihau savanoriškai prisijungė prie Havajų karalystės. Karalystę valdė dvi pagrindinės dinastinės šeimos: Kamehameha ir Kalākaua namai.
Karalystė pelnė didžiųjų Europos valstybių pripažinimą. Jungtinės Valstijos tapo jos pagrindine prekybos partnere ir ją prižiūrėjo, kad kitos šalys (tokios kaip Britanija ir Japonija) nebandytų čia įsitvirtinti. 1887 m. karalius Kalākaua buvo priverstas priimti naują konstituciją per antimonarchistų surengtą perversmą. Karalienė Liliʻuokalani, kuri 1891 m. pakeitė Kalakaua, bandė panaikinti naująją konstituciją. Ji buvo nuversta 1893 m., karalystė panaikinta, o 1893 m. sausio 17 d. įkurta Havajų respublika. Havajai trumpai buvo nepriklausoma respublika, kol JAV ją aneksavo 1898 m. liepos 4 d. O 1959 m. tapo 50-tają JAV valstija.
Lenkijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Havajų karalystė
Ištakos
Kamehameha I (dar žinomas kaip Kamehameha Didysis; nežinoma tiksli gimimo data – 1819 m. gegužės mėn. Kailua-Kona) – buvo svarbi asmenybė formuojant Havajų karalystę.Jis buvo pirmasis karaliaus Kamehameha I, žinomas kaip Didysis Kamehameha. Suvienijo visas Havajų salas į vieną karalystę.
Mykolas Alekna
Biografija
2021 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate Alekna nusileido tik pasaulio čempionui Andriui Gudžiui ir iškovojo sidabro medalį. Tais pačiais metais vykusiame Europos jaunimo čempionate Alekna diską numetė 68 m ir tapo čempionu. 2021 m. pasaulio jaunimo čempionate pagerintas pasaulio čempionatų rekordas ir su 69,81 m rezultatu Alekna tapo pasaulio jaunimo čempionu.
Savo debiutiniame 2022 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate Mykolas Alekna laimėjo kvalifikaciją ir pirmu numeriu pateko į finalą, kuriame sportininkas iškovojo sidabro medalį.
2022 m. gruodžio 21 d. LTOK Lietuvos metų sporto apdovanojimuose M. Alekna tapo geriausiu olimpinio sporto metų sportininku.
Havajų karalystė
Ištakos
Kamehameha iškilo 1782 m., mirus Kalaniʻōpuʻu. Nors karalystę paveldėjo Kalaniʻōpuʻu sūnus Kīwalaʻō, Kamehamehai buvo suteikta svarbi religinė padėtis, Havajų karo dievo Kūkāʻilimoku globa, taip pat Waipiʻo slėnio rajono kontrolė. Kamehameha priėmė Konos regiono vadovų ištikimybę. Kamehameha ir jo patarėjai planavo suvienyti likusias Havajų salas. Sąjungininkais tapo britų ir amerikiečių prekybininkai, kurie pardavė ginklus ir amuniciją. Kitas svarbus sėkmės veiksnys buvo kapitono Browno palaikymas. Jis užtikrino parako tiekimą. Du Havajų saloje gyvenę vakariečiai Isaacas Davisas ir Johnas Youngas vedė vietines Havajų moteris ir padėjo Kamehamehai.
1790 m. Kamehameha ir jo kariauna įsiveržė į Puna apygardą ir kuriam laikui ją užvaldė, tačiau jam pasitraukus kilo neramumai. 1791 m. Kamehameha pakvietė Keōua susitikti. Pagal įvairius šaltinius pasakojama, kad Keōua išsilaipinus ant kranto, vienas iš Kamehamehos karių metė ietį į jį. Nustebinti Keōua asmens sargybiniai buvo nužudyti. Kai Keoua mirė, o jo šalininkai buvo paimti į nelaisvę arba nužudyti, Kamehameha tapo Havajų salos karaliumi.
1795 m. Kamehameha išvyko į karo žygį su 960 karo kanojų ir 10 000 kareivių. Kavelos mūšyje jis greitai užėmė Maui ir Molokaoloi salas. Vėliau persikėlė į Oʻahu salą, nukreipdamas savo pajėgas į Waiʻalae ir Waikīkī. Užvirė nuožmi kova. Naudodami tradicines Havajų ietis, muškietas ir patrankas, jie nužudė didžiąją priešininkų pajėgų. Po šios pergalės jis įtvirtino vadžią Havajų salyne.
1810 m. balandžio mėn. Kaua'i karalius Kaumualiʻi tapo Kamehamehos vasalu. Tokiu būdu Kamehameha tapo vieninteliu suvienytų Havajų salų valdovu. Būdamas valdovu, Kamehameha ėmėsi priemonių užtikrinti, kad salos išliktų vieninga karalystė po jo mirties. Jis suvienijo teisinę sistemą. Mokesčiais surinktas lėšas jis panaudojo prekybai su Europa ir JAV skatinti.
Youngas ir Davisas tapo Kamehameha patarėjais ir aprūpino jį pažangiais ginklais, kurie padėjo kovoje. Kamehameha buvo religinis vadovas ir karo dievo Kukaʻ ilimoku garbintojas.
Nuo 1812 m. Kamehameha gyveno karališkoje rezidencijoje Kamakahonu, kurią pastatė Kailua-Kona mieste.
Pauleto afera (1843 m.)
1843 m. vasario 13 d. George Paulet iš Karališkojo laivyno įplaukė į Honolulu uostą ir pareikalavo, kad karalius Kamehameha III perleistų salas Britanijos karūnai.
Kamehameha III 1843 m. vasario 25 d. pasidavė admirolui Pauletui.
Medinos (Kupiškis)
Medinos – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Puponių.
Havajų karalystė
Pauleto afera (1843 m.)
Kontradmirolas Richard Darton Thomas, Pauletui vadovaujantis karininkas, atvyko į Honolulu uostą 1843 m. liepos 26 d. ir atsiprašė Kamehameha III už Pauletos veiksmus.
1843 m. liepos 31 d. buvo atkūras Havajų suverenitetas.
Prancūzų invazija (1849 m.)
1849 m. rugpjūtį prancūzų admirolas Louis Tromelin atvyko į Honolulu uostą su „La Poursuivante“ ir „Gassendi“. Rugpjūčio 22 d. admirolas pateikė dešimt reikalavimų karaliui Kamehameha III, daugiausia reikalaudamas, kad katalikams būtų suteiktos visos religinės teisės. Rugpjūčio 25 d. reikalavimai nebuvo patenkinti ir prancūzų kariai užėmė Honolulu fortą, sunaikino rastus ginklus (daugiausia muškietas ir amuniciją). Jie užpuolė vyriausybinius pastatus ir bendrą nuosavybę Honolulu, padarydami žalą, kuri siekė 100 000 dolerių. Vėliau šios pajėgos pasitraukė į fortą. Tromelinas galiausiai atšaukė savo vyrus ir išvyko iš Havajų 1849 m. rugsėjo 5 d.
Ryšiai su užsieniu
Numatydamas užsienio įsiveržimą į Havajų teritoriją, karalius Kamehameha III išsiuntė delegacijas į JAV ir Europą, kad užtikrintų Havajų nepriklausomybės pripažinimą.
Lembo banga
thumb|Lembo bangos antisimetrinė ir simetrinė modos thumb|Lembo bangų [[dispersinė kreivė|disperinių kreivių pavyzdžiai]] Lembo banga – banga, sklindanti plokštelėje (kietajame kūne) su neįtvirtintais kraštais, kai dalelės juda tiek išilgai bangos sklidimo krypties, tiek statmenai plokštelės paviršiui. Lembo bangos – atskiras normalinių bangų atvejis plokštelėje su neįtvirtintais kraštais. Pavadinimas kilęs iš jas aprašiusio Horacijaus Lembo pavardės.
Havajų karalystė
Ryšiai su užsieniu
1843 m. lapkričio 28 d. Londono teisme Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos vyriausybės oficialiai pripažino Havajų nepriklausomybę.
Lembo banga
Skiriamos simetrinės ir asimetrinės Lembo bangos (arba jų modos). Simetrinės bangos žymimos raide „S“, o asimetrinės – raide „A“. Simetrinių bangų atveju dalelės juda simetriškai atžvilgiu plokštumos, kuri plokštelę dalija perpus. Asimetrinės bangos atveju jos juda asimetriškai.