cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japonijos okupacija Korėjoje
Korėjos skilimas
Derybos dėl Korėjos suvienijimo nebuvo sėkmingos ir 1948 m. Korėjos pusiasalyje susiformavo dvi atskiros valstybės: Šiaurės ir Pietų Korėja.
Kadrinos valsčius
Kadrinos valsčius – valsčius šiaurės Estijoje, Vakarų Viru apskrityje. Jo administracinis centras – Kadrina (2,3 tūkst. gyv.). Valsčiuje gyvena 5,2 tūkst. žmonių (2004 m.), teritorija užima 329,26 km² (10% apskrities ploto). Šiaurėje ribojasi su Lahemos nacionaliniu parku. Teritoriją kerta Talino–Narvos kelias (europinio greitkelio E20 trasa), Talino–Sankt Peterburgo geležinkelis.
Valsčiaus ribos paskutinį kartą nustatytos 2005 m., kai buvo panaikintas Saksio valsčius, ir prijungti Kiku, Parisio ir Saldos kaimai. Didesnė naikinamo valsčiaus dalis tuomet buvo jungiama prie Tapos valsčiaus.
Gyvenvietės
Hulja, Kadrina
Ama, Arbavere, Hõbeda, Härjadi, Jõepere, Jõetaguse, Jürimõisa, Kadapiku, Kallukse, Kihlevere, Kiku, Kõrveküla, Lante, Leikude, Loobu, Läsna, Mõndavere, Mäo, Neeruti, Ohepalu, Orutaguse, Pariisi, Põima, Ridaküla, Rõmeda, Salda, Saukse, Sootaguse, Tirbiku, Tokolopi, Udriku, Uku, Undla, Vaiatu, Vandu, Viitna, Vohnja, Võduvere, Võipere.
Rimkai (Dovilai)
Rimkai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 15 km nuo Dovilų, šalia Klaipėdos Rimkų mikrorajono (jis sudarytas iš šio kaimo miestui atitekusios dalies).
Maksas Levy
Maksas Levy (g. 1860 (vieta nežinoma) – nužudytas 1941 m. liepos mėn., Raseiniai) – advokatas, visuomenininkas, nepartinis, Raseinių žydų bendruomenės tarybos valdybos pirmininkas, Raseinių miesto tarybos narys, Raseiniuose apsigyveno XX a. pradžioje. kairėje|miniatiūra|350x350px|Advokato M. Levy šeima miniatiūra|339x339px|Advokato M. Levy portretas. Dailininkas Vytautas Bulotas, 2018
Šeima
Tėvai: Šimšonas ir Rivka. Žmona – Ana/Niuta (g. apie 1865 – prieš 1940). Vaikai: sūnus Adolfas (apie 1887–1941); sūnus Natanas (1889–1941); sūnūs Salamonas ir Saulas prieš karą emigravo į JAV; dukra Sonia Levytė Nesanelienė. kairėje|miniatiūra|350x350px|1930 m. L.D.K. Vytauto Didžiojo Komiteto Raseinių skyraus nariai
Veikla
1918 11 13 įkurtos visuomeninės organizacijos – Raseinių miesto komiteto sekretorius. Pirmininkas Viktoras Kuraitis. Komitetas rūpinosi parapijų komitetų kūrimusi visoje apskrityje, derėjosi su vokiečiais, sprendė sudėtingus maisto, sanitarijos klausimus, kūrė miliciją ir t. t.
1920 m. Raseinių piliečių klubo valdybos narys.
1920 10 03 išrinktas Raseinių miesto Lietuvos gynimo komiteto nariu.
1919 ir 1921 m. Raseinių Apskrities Tarybos narys.
1920 m., 1921 m. Raseinių miesto tarybos narys.
1926 m. Raseinių Žydų labdarybės, socialinės pagalbos ir kultūros draugija „EZRO” (iš hebrajų k. pagalba) draugijos vienas iš steigėjų.
1929-30 m. L.D.K. Vytauto Didžiojo Komiteto Raseinių skyriaus narys.
Šaltiniai
Albumas „Vytauto Didžiojo mirties 500 metų sukaktuvėms paminėti 1430-1930“, 1930 m.;
Brigys, Jonas, Pasistačius bendrą darbo tikslą, Raseiniai, 2017;
Kantautienė, Lina, Raseinių krašto žydai. Gyvenimai ir likimai. Klaipėda, 2018;
LCVA F.379-2-531, 532 – Raseinių miesto tarybos ir valdybos narių ir tarnautojų sąrašai;
LCVA F.379-2-966 – Telefonograma Nr. 5261 Savivaldybių departamentui;
LCVA F.391-4-557 – Kandidatų sąrašas į Raseinių Sinagogos valdybą. 1927 m.;
Raseinių krašto istorijos muziejaus fondai;
Raseinių krašto savivalda 1918-2008 m. / sudarė J. Brigys, Vilnius 2008;
Raseinių krašto žydai. Dokumentų ir straipsnių rinkinys / sudarė L. Kantautienė, Kronta, 2004;
https://yvng.yadvashem.org/
Išnašos
__INDEX__
Keith Richards
Keitas Ričardsas (, g. 1943 m. gruodžio 18 d.), karjeros pradžioje dažnai vadintas Keitu Ričardu  – anglų muzikantas, dainininkas ir dainų autorius, geriausiai žinomas kaip grupės „The Rolling Stones“ vienas iš įkūrėjų, gitaristas, pagalbinis vokalistas ir vienas pagrindinių dainų autorių. Jo muzikinis kontraktas su Miku Džageriu yra vienas sėkmingiausių muzikos istorijoje. Ričardsas plačiai vertinamas kaip vienas geriausių visų laikų gitaristų. Jo, kaip muzikanto, karjera tęsiasi šešis dešimtmečius, o jo grojimo gitara skambesys yra laikomas vienu iš „Rolling Stones“ išskirtinumų. Ričardsas yra sulaukęs neigiamo žiniasklaidos dėmesio dėl priklausomybės kvaišalams ir romantinių nuotykių; kaip ir Džageris, dažnai apibūdinamas kaip prieškultūrinė figūra. Nuo 1983 m. susituokęs su Patti Hansen. Iš viso turi penkis vaikus.
Ričardsas gimė ir užaugo Dartforde, Kente, Jungtinėje Karalystėje. Mokėsi Vilmingtono gramatikos mokykloje berniukams ir Sidkapo meno koledže. Baigęs mokslus Ričardsas susidraugavo su Džageriu, Bilu Vaimanu, Čarliu Vatsu ir Brajanu Džonsu ir įsijungė į grupės „Rolling Stones“ veiklą. Kartu su Džageriu Ričardsas yra vienintelis grupės „Rolling Stones“ narys, atliekantis solisto partiją kai kuriose grupės dainose. Grupės koncertų metu Ričardsas paprastai atlieka vieną dainą kaip pagrindinis solistas, pavyzdžiui, „Happy“, „Before They Make Me Run“ ir „Connection“. Be karjeros grupėje „Rolling Stones“, Ričardsas taip pat yra grojęs savo paties šalutiniame projekte, „The X-Pensive Winos“. K. Ričardsas taip pat turi profesionalios vaidybos patirties – yra vaidinęs kapitoną Tygą, Džeko Sperou tėvą, trijuose „Karibų piratai“ filmuose.
1989 m. Ričardsas buvo įrašytas į Rokenrolo šlovės alėją, o 2004 m. – JK muzikos šlovės alėją kartu su „Rolling Stones“. „Rolling Stone“ žurnalas jį įvertino kaip ketvirtą geriausią pasaulio gitaristą savo 2011 m. publikuotame šimto gitaristų sąraše. Taip pat žurnalo 500 geriausių visų laikų dainų sąraše puikuojasi 14 jo su Miku Džageriu parašytų dainų.
Gliniščė Velkiai
Gliniščė Velkiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 47 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Gliniščės geležinkelio stotelė.
Frunzė (Moldavija)
Frunzė  – miestas Oknicos rajone, Moldovoje. Yra geležinkelio stotis.
Keith Richards
Solo diskografija
Nors dauguma kūrinių yra išleidęs su grupe „Rolling Stones“, muzikantas yra sukūręs ir solo kūrinių „The X-Pensive Winos“ muzikiniame projekte.
Gliniščė Velkiai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Frunzė (Moldavija)
Istorija
Frunzė yra naujausias šalies miestų. Pastačius cukraus gamyklą, 1966 m. buvo pradėti statyti gyvenamieji namai. 1994 m. buvo suteiktas miesto statusas.
Keith Richards
Bibliografija
Keitas Ričardsas yra parašęs dvi knygas.
Jacek Malczewski
thumb|Jacek Malczewski. Autoportretas (1909 m.) Jacekas Malčevskis (1854 m. liepos 14 d. Radome, Radomo gubernija, Rusijos imperija – 1929 m. spalio 8 d. Krokuvoje, Lenkija) – lenkų dailininkas tapytojas, modernizmo ir simbolizmo atstovas.
Biografija
Jacekas Malčevskis gimė neturtingoje šeimoje, mokėsi namuose. 1867 m. išvyko į dėdės dvarą, kur gyveno kelerius metus. 1871 m. persikėlė į Krokuvą, kur mokėsi gimnazijoje ir lankė pamokas vietos Dailės mokykloje (vėliau Krokuvos dailės akademija). Jį mokė dailininkas Janas Mateika, kuris įtikino talentingą jaunuolį užsirašyti į tapybos klasę. Tapybos studijas tęsė Paryžiaus dailės mokykloje. Grįžęs į tėvynę, J. Malčevskis buvo Krokuvos akademijos profesorius (1896–1900 ir 1912–1921 m.). 1897 m. įstojo į Krokuvos dailininkų sąjungą. Daug keliavo, aplankė Vokietiją, Austriją, Italiją, Prancūziją, Graikiją ir Turkiją.
Mirė Krokuvoje 1929 m. spalio 8 d. Palaidotas Šv. Stanislovo bažnyčios kriptoje.
Kuryba
thumb|Užburtas ratas (1897 m., drobė, aliejiniai dažai) Iš pradžių J. Malčevskio kūryboje vyravo romantizmo stiliaus peizažai, portretai ir istorinių temų paveikslai, dažniausiai tamsių tonų. Jam įtaką darė dailininkas Arturas Grotgeris.
1890 m. jis susidomėjo simbolizmu, o jo drobių spalvos tapo šviesesnės ir ryškesnės. J. Malčevskio istoriniai veikalai – tragiška Tėvynės istorija.
Nutapė seriją autoportretų su įvairiais kostiumais (menininko, riterio ir pan.). Būdamas Lenkijos patriotas, J. Malčevskis paveiksle Lenkų Hamletas (1903 m.) alegoriškai perteikė nacionalinę idėją apie artėjantį tėvynės išlaisvinimą iš svetimšalių valdžios.
Tuvos Liaudies Respublika
Tuvos Liaudies Respublika, iki 1926 m. vadinosi Tanu Tuvos Liaudies Respublika – iš dalies pripažinta socialistinė respublika, gyvavusi 1921–1944 m. Šalis buvo įsikūrusi toje pačioje teritorijoje kur dabar yra Tuvos Respublika Rusijoje.
Sovietų Sąjunga ir Mongolija buvo vienintelės šalys, oficialiai pripažinusios ją per visą jos gyvavimo laikotarpį. Po sustiprėjusios sovietų įtakos laikotarpio 1944 m. spalio mėn. Tuvos parlamento prašymu valstybė buvo prijungta prie Rusijos TFSR (didžiausios Sovietų Sąjungos respublikos), taip nutraukiant dvidešimt trejus nepriklausomybės metus trukusį nepriklausomybės laikotarpį.
Sapnų gaudyklė
thumb|200px|Sapnų gaudyklė
Sapnų gaudyklės – daiktai, turintys plunksną, rutuliuką ir tinklą. Jos kabinamos virš lovų ir tariamai priviliojančios gerus sapnus bei nubaidančios blogus.
Sapnų gaudyklių pradžia
Amerikos indėnai pirmieji pamėgino sukelti gerus sapnus ir atsikratyti košmarų. Jie sugalvojo sapnų gaudykles, jų ir šiandien galima rasti muziejuose ir parduotuvėse, o kai kurie žmonės pasikabina ją savo automobiliuose kaip laimę nešantį ženklą.
Sapnų gaudyklių legenda
Amerikos indėnams sapnai ypač reikšmingi. Pasakojimuose ir legendose gausu atsitikimų, kai sapnų košmarai išpranašavo nelaimę ar katastrofą. Pagal Amerikos indėnų tikėjimą, nakties oras kupinas gerų ir blogų sapnų, kurie bet kada gali pasiekti miegantįjį.
Sapnų gaudyklės idėja gimė odžibvų ir anišabų gentyse. Odžibvų genties indėnai tikėjo, kad sapnuoti galima dėl daugybės priežasčių, tačiau pagrindinė yra tam tikras atsitiktinumas. Tai reiškia, kad kiekvieną asmenį gali aplankyti neramūs ar gąsdinantys sapnai. Genčių išminčiai ar šamanai mėgino rasti būdų tokiems blogiems sapnams sustabdyti - taip atsirado sapnų gaudyklės.
Sakoma, kad anišabų genties vyriausiasis regėjo viziją apie lanke esantį voratinklį. Prie voratinklio buvo prikibusi plunksna ir karoliukas. Tokia vizija reiškė, kad šie objektai sugavo gerus sapnus, o blogus praleido.
Sapnų gaudyklės pakabinamos virš miegojimo vietos ten, kur jas gali apšviesti pirmieji ryto saulės spinduliai. Anot Amerikos indėnų, tam tikri sapnai ir juose pasirodantys vaizdiniai skirti konkretiems žmonėms. Sapnų gaudyklė negali sutrukdyti šiems sapnams pasiekti tam tikrą žmogų. Jie visada praeis pro tinklą, o miegantysis būtinai regės jų simbolius ar prisimins perteiktą informaciją.
Sapnų gaudyklė skirta apsaugoti nuo nakties ore skrajojančių blogų sapnų. Nesant sapnų gaudyklių, jie neva laisvai plaukioja, gali aplankyti ir išgąsdinti kiekvieną miegantįjį. Sapnų gaudyklės sugauna blogus sapnus ir juos sunaikina ankstyvo ryto saulės spinduliai. Sakoma, kad taip pagautas ir sunaikintas sapnas negali daugiau aplankyti žmonių, jis daugiau nebeskraido ore.
Manoma, kad geras sapnas pro tinkle esantį esantį rutuliuką arba akmenuką patenka į protą miegančiojo, gulinčio po sapnų gaudykle. Aplankę žmogų geri sapnai per gaudyklę gali grįžti atgal į nakties orą ir keliauti pas kitus ar periodiškai pasikartoti.
Sapnų gaudykles sukūrė genčių senolės. Jas kabindavo jaunavedžių palapinėse, prie vaiko lopšio. Tikėta, kad sapnų gaudyklės labai reikšmingos vaikams, nes plunksnos siejasi su oru ir kvėpavimu - gyvybės simboliais. Vaiką linksmina ant sapnų gaudyklės siūbuojanti plunksna, jis išmoksta vertinti tyrą orą ir jo svarbą.
Konstrukcija
Iki šių dienų tinklas yra svarbi sapnų gaudyklių dalis. Jį gausiai puošdavo dekoratyviais akmenėliais, pelėdos plunksnomis ir karoliukais.
XX a. pradžioje sapnų gaudyklės dažniausiai buvo daromos iš 87 mm skersmens medinių lankų, juose įtvirtindavo iš dilgėlių stiebelių virvės nupintą tinklą. Virvę nudažydavo raudonais laukinės slyvos žievės sulčių dažais.
Sapnų gaudykles vaikams ir kūdikiams darydavo iš gluosnio ir gyvulių sausgyslių. Išdžiūvus gluosniui sausgyslės sutrūkinėdavo ir sapnų gaudyklė nukrisdavo ant žemės. Toks suirimas buvo lyg perėjimas iš vaikystės į pilnametystę simbolis.
Šiandien dauguma sapnų gaudyklių daromos iš audinio. Įvairiose šiaurės rytų JAV vietovėse ir Kanadoje jos daromos sniegbačių arba ašaros lašo formos.
Setai
Setai (savivardis: setokõsõq, setoq,, ) – finougrų etninė grupė, kuriai priklauso apie 13 tūkstančių Estijos gyventojų, gyvenančių šalies pietryčių Verumos ir Pelvamos apskrityse. Nedidelė jų dalis – 214 žmonių (2010 m. duomenimis) – gyvena Rusijoje, daugiausiai pasienyje su Estija, Pskovo srities Pečioros rajone. Setų gyvenamos teritorijos vadinamos Setuma. miniatiūra|240px|left|Setumos žemė (žalia spalva) užima pasienio teritoriją Estijoje ir Rusijoje
Oficialiai Estijoje setai nelaikomi nacionaline mažuma, jų kalba priskiriama pietų estų kalbos dialektui, dar vadinamam veru kalba.
Kultūra ir religija
Kelis šimtmečius laikęsi stačiatikybės, setai neturėjo Biblijos vertimo. Šalia gyvenę rusai setų nelaikė tikrais krikščionimis, vadindami juos „pusiautikiais“. Dažnai šis pavadinimas tarnavo kaip etnonimas.
Tradicinis setų kostiumas skiriasi nuo estų kostiumo, nes yra perėmęs daugelį rusų aprangos detalių. Moterys dėvėjo sarafanus, vyrai – šone užsegamus marškinius, vadinamus kosovorotka, nešiojo megztas pirštines, kojines su dvispalviu (baltu su rudu) geometriniu ornamentu.
Setų tradicijos ir gyvenimo būdas pristatomi Obinitsos muziejuje (Estijoje, Veru apskr., Meremejės valsčiuje (Meremäe vald)), taip pat Sigovo (Radajos) kaimo muziejuje (Rusijoje, Pečioros rajone).
Iki šių dienų išlikę senovinių setų gyvenviečių bei tradicinių žvejų kaimelių. Šiai etninei grupei būdinga ne tik savita architektūra, tradicijos, kulinarija, rankdarbystė, bet ir savita kalba. Setai garsėja ir savitomis tradicinėmis dainomis, vadinamosiomis lylomis. Tai toks dainavimo būdas, kai vienas dainininkas improvizuoja, o choras atkartoja šias improvizacijas. Tradicinėms setų sodyboms būdingas vidinis kiemas, kurį iš visų pusių apsupa trobesiai. Į kiemą patenkama pro aukštus vartus. Tai patvirtina principą „mano namai – mano tvirtovė“.
Royal Unibrew
Royal Unibrew (iki 2005 m. Danish Brewery Group) – Danijos koncernas, Lietuvoje valdantis „Kalnapilio-Tauro grupę“.
Skandinavijoje alaus gamybos grupė, jungianti keturias Danijos kompanijas „Albani Bryggerierne“, „Ceres Bryggerierne“, „Faxe Bryggeri“ ir „Maribo Bryghus“ bei „Kalnapilio-Tauro grupę“, kuriai Vilniuje priklausė „Vilniaus tauras“ ir tebepriklauso Panevėžyje „Kalnapilis“ alų gaminanti alaus darykla. Latvijoje koncernui taip pat priklauso dvi įmonės („Lāčplēša Alus“, „Līvu Alus“).
Piva
Piva  – upė Juodkalnijoje; viena iš Driną sudarančių upių. Pivos ištakomis laikoma Tušinos upė, prasidedanti Sinjajevinos kalnagūbryje šalies centrinėje dalyje (visai šalia Moračos ištakų). Teka į vakarus kalnų slėniu, nuo santakos su Bukovicos upeliu vadinama Bukovica. Vėliau upė jau vadinama Komarnica, teka tarp Vojniko ir Treskavaco kalnagūbrių praktiškai negyvenama vietove. Toliau patenka į Pivos plynaukštę, kur upės vagoje suformuotas Pivos tvenkinys. Ištekėjusi iš jo upė jau vadinama Piva ir kerta labai vaizdingą Pivos kanjoną. Bosnijos ir Hercegovinos pasienyje, ties Ščepan Poljės kaimu susilieja su Tara ir sudaro Driną.
Pivos kanjone (ilgis 33 km, gylis iki 1200 m) ant upės įrengta Mratnjės hidroelektrinė (342 MW), sudarytas 12,5 km² tvenkinys. Prie Pivos (tiksliau – Bukovicos) įsikūręs Šavniko miestas.
Išnašos
thumb|left|180px|Pivos kanjonas
Pieces of a Dream
„Pieces of a Dream“ – 2005 m. išleistas geriausių pop dainininkės/dainų autorės Anastacia'os hitų albumas.
Donguanas
Donguanas (anglų k. Dongguan) – miestas Guangdongo provincijos centre prie Perlų upės deltos. Šiaurėje ribojasi su provincijos sostine Guangdžou. Tai svarbus pramoninis miestas, priklausantis didžiausiai pasaulyje Guangdžou aglomeracijai.
Istorija
Miesto teises gavo 1985 metais, o prefektūros lygio miesto - 1988 metais. Nuo to laikotarpio iki dabar miestas iš agrokultūrinio miestelio tapo pramoninių inovatyvių technologijų gigantu.
Įvykiai
2019 m. rugsėjo mėnesį mieste vyko Pasaulio vyrų krepšinio čempionato grupės H varžybos, kuriose rungtyniavo Lietuvos, Australijos, Kanados ir Senegalo būtų krepšinio komandos.
Rimkai (Švenčionys)
Rimkai – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, prie Lakajos ir Žeimenos santakos, 1 km į šiaurę nuo Liūlinės, 6 km į pietvakarius nuo Švenčionėlių, Labanoro girioje. Yra 1 sodyba.
Kalnapilio–Tauro grupė
„Kalnapilio-Tauro grupė“ – antroji pagal dydį (po bendrovės „Švyturys-Utenos alus“) Lietuvos alaus gamybos bendrovė. Įkurta 2003 m. susijungus bendrovėms „Kalnapilis“ ir „Vilniaus Tauras“. Kalnapilio‑Tauro grupė priklauso Danijos koncernui „Royal Unibrew“. Gamina alų „Kalnapilis“, „Tauras“, sultis, girą. Turi alaus daryklą „Kalnapilis“ Panevėžyje, anksčiau veikė „Vilniaus Tauras“ Vilniuje.
Traunas (miestas)
Traunas  – miestas Aukštutinės Austrijos žemėje, šiaurės Austrijoje. Ribojasi su Lincu. Per miestą teka Traunas. Penktas didžiausias Aukštutinės Austrijos miestas. 24 066 gyventojai (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Miesto pavadinamas kilęs iš keltų žodžio dru, reiškiančio upę.
Vietovėje žmonių gyventa nuo neolito laikų. 790 m. pirmą kartą paminėtas rašytiniuose šaltiniuose.
Dombai Ulgenas
Dombai Ulgenas  – viršukalnė Kaukazo kalnuose, Didžiajame Vandenskyros kalnagūbryje, ties Rusijos (Karačajų Čerkesija) ir Abchazijos siena. Aukštis – 4046 m (aukščiausia Abchazijos vieta). Kalnas sudarytas iš gneisų, kristalinių skalūnų, granito. Viršūnę dengia amžinieji sniegynai ir ledynai.
Kalno šlaituose išteka Teberdos upė. Į šiaurę nuo kalno prasideda Dombajaus laukymė, yra Dombajaus gyvenvietė.
Balandžių namai
Balandžių namai – 1972 m. sukurta drama.
Turinys
Našlė Aleksandra gyvena kartu su nepilnamete dukterimi Sandra prabangioje viloje pietų Ispanijoje. Kartą į miestą grįžta buvęs jos meilužis Fernando ir tarp jų vėl įsiliepsnoja aistra. Vis dėlto sužinojusi, kad šis dėl pinigų gyveno su senyva moterimi, santykius nutraukia. Norėdamas atkeršyti, Fernando nusprendžia suvilioti Sandrą...
Victor Vasarely
thumb|Victor Vasarely Victor Vasarely (liet. Viktoras Vazarelis, 1908 m. balandžio 9 d. Pečo mieste Vengrijoje – 1997 m. kovo 15 d.) – vengrų – prancūzų dailininkas.
Biografija
1927 m. ėmė lankyti Podolini’o Volkmanno piešimo mokyklą. Nuo 1928 m. tęsė studijas „Vengriškajame Bauhauze” – Mühely akademijoje, kur susipažino su savo būsimaja žmona Klara Spinner. Su ja 1930 m. Vasarely’is iškeliavo į Paryžių, vėliau gyveno Arcueil, o galiausiai apsistojo Anė prie Marnos (Annet–sur-Marne), kur gyveno iki mirties – 1997 m.
Darbai ir karjera
Nuo 1930 m. gyvendamas Paryžiuje Vasarely’is dirbo grafiku firmose „Havas“, „Draeger“ ir „Devambez“. Tuo laikotarpiu menininkas sukūrė kontrastingus juodos ir baltos spalvų darbus su zebro bei tigro motyvais. Pirmaisiais pokario metais daugiau dėmesio skyrė tapybai (vėliau šio laikotarpio darbus pats Vasarely’is pavadino „Klystkeliais”). Nuo 1947 m. vystė abstraktaus vaizdo struktūras, kūrė judančius, vibruojančius juodos ir baltos spalvų paveikslus. Po 1947 m. galutinai perėjo prie geometrinės abstrakcijos ir buvo vienas iš opdailės pradininkų. 1959 m. išrutuliojo savo „unités plastigues” sistemą, kai iš pagrindinio elemento – kvadrato – sudėliojamos įvairios geometrinės formos (iš pradžių juodos ir baltos, vėliau šešių pagrindinių spalvų). Persiėmęs utopinėmis idėjomis Vazarelis svajojo apie naują, džiuginančių spalvų pasaulį, kuriame kiekvienam žmogui būtų prieinamas vertingas dailės kūrinys. Originalas jam – tik serijomis gaminamų „multiplikatų” pirmavaizdis. 1955 m. pradėjo nuosekliai dirbti siekdams „Plastinės vienybės” ir tirdamas naujas kinetinės kūrybos galimybes. Užbaigė darbų ciklą pavadinimu „Planetaire Folklore”. Kūrė dviejų ir trijų išmatavimų aštuoniakampio atvaizdus, užbaigė „Bidim”, „Hexagone”, „Tridim”, „Vega” ir „Line” ciklus.
1970 m. pradėjo pasiruošimą retrospektyvinėms parodoms, architektūrinėms bei mokomosioms programoms, pirmiausia surengtoms Vasarely’io muziejuje Gordes, o vėliau nukreiptoms į Vasarely’io fondus Amerikoje, Vokietijoje ir Norvegijoje.
Apdovanojimai
Vengrų menininkas laimėjo nemažai tarptautinių premijų, buvo apdovanotas prestižiniais prizais už pasiekimus mene, jam buvo suteiktas Paryžiaus, Provanso Ekso, Prancūzijos Garbės Legiono kavalieriaus vardas, Naujojo Orleano, Vilparizio, Provanso Ekso ir Pečo miesto garbės piliečio vardas.
Gnidzinas
Gnidzinas – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Jaunesnysis leitenantas
Jaunesnysis leitenantas – žemiausias karininko laipsnis dalies šalių ginkluotosiose pajėgose ir sukarintose organizacijose. Kai kuriose kariuomenėse šis laipsnis suteikiamas tik karo metais, kai ima trūkti karininkų. Šalyse, neturinčiose jaunesniojo leitenanto laipsnio, žemiausias laipsnis paprastai būna leitenantas. Dalyje šalių leitenanto laipsnio analogai vadinami kitaip (pvz., ensainas, paporučikis ir kt.).
TSRS ir Rusijos kariuomenė
Tarybinėje armijoje jaunesniojo leitenanto laipsnį gaudavo specialiųjų karo mokyklų absolventai, karo metu – pagreitintų karininkų ruošimo kursų absolventai.
Dabartinėje Rusijos kariuomenėje jaunesniojo leitenanto laipsnį gauna kai kurių karinių aukštųjų mokyklų vyriausiųjų kursų kursantai (pvz., kai kurių karo medicinos akademijų 5-ojo kurso kursantai), specialių jaunesniųjų leitenantų mokyklų kariuomenės daliniuose absolventai. Išimtiniais atvejais šį laipsnį gali gauti kai kurių civilinių profesinių mokymo įstaigų su viduriniu išsilavinimu absolventai ir praporščikai bei mičmanai už ypatingus nuopelnus ar ypatingai stingant jaunesniųjų karininkų.
JAV
JAV kariuomenėje jaunesniųjų leitenantų nėra – visiškai nėra šio hierarchinio lygio karininkų laipsnių sistemoje. Egzistuoja karinis laipsnis laivyne labai panašiu pavadinimu lieutenant, junior grade, kuris pažodžiui gali būti verčiamas kaip jaunesnysis leitenantas, tačiau jis atitinka pirmąjį leitenantą JAV armijoje ar vyresnįjį leitenantą Lietuvos kariuomenėje – t. y., jis dviem lygiais aukštesnis.
Lietuva
Dabartinėje Lietuvos kariuomenėje jaunesniojo leitenanto laipsnio nėra. Tačiau jaunesniojo leitenanto laipsnis yra Lietuvos Respublikos valstybės saugumo departamento pareigūnų laipsnių sistemoje.
Saugumo jaunesniojo leitenanto laipsnis suteikiamas saugumo viršiloms, ištarnavusiems saugumo viršilomis ne mažiau kaip 2 metus. Jaunesniesiems leitenantams, ištarnavusiems 2 metus su šiuo laipsniu, gali būti suteiktas saugumo leitenanto laipsnis.
Rimkiškės
Rimkiškės – buvęs viensėdis Radviliškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Sidabravo.
Topologinė kvantinė lauko teorija
Topologinė kvantinė lauko teorija (arba- topologinė lauko teorija) – kvantinė lauko teorija, kuri padeda skaičiuoti topologinius invariantus. Ši teorija sutrumpintai žymima TQFT. TQFT buvo išvesta fizikų, tačiau, taip pat ji yra ir matematikų tyrimų objektas, susijęs su kilpų teorija, keturmačių daugdarų algebrinėje topologijoje ir modulinių erdvių algebrinėje geometrijoje teorija. Kondensuotų medžiagų fizikoje, topologinės kvantinės lauko teorijos yra efektyvios topologiškai tvarkingose būsenose (tokiose, kaip trupmeninio kvantinio Holo efekto būsenos, stygų tinklo kondensuotos būsenos ir kitos stipriai koreliuotos kvantinio (skysčio būsenos) žemų energijų reiškinius aprašančios teorijos. Topologinėje lauko teorijoje koreliacijų funkcijos nepriklauso nuo metrikos erdvėlaikyje. Tai reiškia, kad teorija nėra jautri erdvėlaikio formos pokyčiams; jei erdvėlaikis deformuojamas (riečiasi, išsikreipia ar susitraukia), koreliacijos funkcija išlieka nepakitusi. Taigi, šios funkcijos yra topologiniai invariantai.
Topologinė kvantinė lauko teorija plokščiame erdvėlaikyje
TQFT nėra labai įdomios plokščiame Minkovskio erdvėlaikyje, kuris naudojamas dalelių fizikoje. Minkovskio erdvė gali būti susitraukusi į tašką, todėl TQFT skaičiuoja tik trivialius topologinius invariantus. Todėl TQFT yra nagrinėjama kreivuose erdvėlaikiuose, tokiuose, kaip Rymano paviršiai. Dauguma žinomų TQFT yra apibrėžiamos erdvėlaikiuose su mažiau nei penkiomis dimensijomis. Atrodo, kad teorijos su keletu papildomų dimensijų yra žinomos, bet dar nėra gerai suprastos. Kvantinė gravitacija, kaip tikima, turi būti neprieštaringa teorija. Dažnai sakoma, kad TQFT turi baigtinį laisvės laipsnių skaičių. Tai nėra fundamentali savybė. Tai yra teisinga daugumoje fizikų ir matematikų studijuojamų modelių, bet nebūtinai visuose.
Topologinių kvantinių lauko teorijų tipai
Žinomos TQFT skirstomos į dvi apibendrintas klases: J. H. Švarco tipo topologinės QFT ir E. Viteno tipo topologinės QFT. Švarco tipo topologinėse QFT koreliacijos funkcijos, apskaičiuotos trajektorijų integralu, yra topologiniai invariantai, nes matuojamas trajektorijų integralas ir kvantinio lauko stebėjimai išskirtinai priklauso nuo metrikos; pvz.: BF modelyje erdvėlaikis yra dviejų dimensijų daugdara M, stebimi dydžiai yra sudaryti iš dviejose dimensijose esančio vektoriaus F, viendimensinio skaliaro B ir jų išvestinių. Erdvėlaikio metrika šioje teorijoje nėra naudojama, todėl teorija yra tiksliai topologiškai invariantinė. Viteno tipo topologinėse lauko teorijose, topologinis invariantiškumas yra subtilesnis, pvz.: Lagranžianas gali priklausyti ne tiksliai nuo metrikos, bet skaičiavimais parodyti tikimybės vertę skirstinio funkcijoje ir speciali koreliacijos funkcijų klasė yra difeomorfizmo invariantas. Buvo pasiūlytas aksiomų rinkinys topologinei QFT, įkvėptas aksiomų konformaliai lauko teorijai. Šios aksiomos buvo naudingos matematiniam Švarco tipo QFT „apdirbimui“, bet dar nežinoma, ar jos aprašytų visą Viteno tipo QFT struktūrą. Pagrindinė idėja yra tai, kad topologinė QFT yra funktorius (tam tikras homomorfizmas tarp dviejų sąvokų) iš tam tikros teorijų kategorijos vektorinių erdvių kategorijai. Faktiškai yra du skirtingi aksiomų rinkiniai. Šios aksiomos iš esmės skiriasi tuo, kad aprašo topologinę QFT viename fiksuotame n dimensijų Rymano/Lorenco erdvėlaikyje arba yra apibrėžta visuose n dimensijų erdvėlaikiuose vienu metu.
Rakverės valsčius
Rakverės valsčius – valsčius šiaurės Estijoje, Vakarų Viru apskrityje. Valsčiuje gyvena 2,3 tūkst. žmonių (2006 m.), teritorija užima 127,69 km².
Valsčiaus administracinis centras įsikūręs Rakverės mieste (15,7 tūkst. gyv.). Valsčiuje taip pat yra 1 miestelis ir 19 kaimų.
Gyvenvietės
Lepna
Arkna, Eesküla, Järni, Karitsa, Karivärava, Karunga, Kloodi, Kullaaru, Kõrgemäe, Lasila, Levala, Mädapea, Paatna, Päide, Taaravainu, Tobia, Tõrma, Tõrremäe, Veltsi.
Halė (Lenkija)
Halė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Araukanijos ir Patagonijos karalystė
Ši valstybė pretendavo į Wallmapu (mapučių kraštą): nuo Bio Bijaus upės šiaurėje iki Relonkavi užutėkio pietuose (pagal 1641 m. ispanų ir mapučių sutartį) bei į visą rytų Patagoniją. Nebuvo pripažinta jokios valstybės.
Istorija
thumb|left|150px|Oreilis Antuanas de Tunė Tunė išvyko į Valparaisą, kur Čilės prezidentui Manueliui Montui paskelbė žinią apie karalystės įkūrimą. Čilė atsisakė valstybę pripažinti. Prancūzas grįžo į Araukaniją. Naujas Čilės prezidentas Chosė Choakinas Peresas įsakė suimti Tunė už liaudies kurstymą prieš Čilę. 1862 m. Tunė buvo suimtas ir uždarytas į Los Ancheleso psichiatrinę ligoninę. Vėliau Prancūzijos konsulo pagalba iš ten išvaduotas ir išsiųstas į Prancūziją.
Europoje Tunė sugebėjo gauti finansavimą ir 1869 m. vėl išvyko į Čilę. Tačiau per tą laiką Čilė jau buvo okupavusi daugelį mapučių žemių. Tunė mirė 1878 m. neturėdamas palikuonių, tad monarcho titulas atiteko jo draugui Giustavui Ašilui la Viardei. Šis kreipėsi pagalbos į JAV prezidentą Gruverį Klyvlendą, bet jos nesulaukė. Nuo to laiko Paryžiuje įkurta niekieno nepripažinta vyriausybė tremtyje, kuri dabar užsiima tik pašto ženklų, monetų ir didikų titulų prekyba.
Valdovai
Monarchų linija nėra dinastinė. Po Akilo I mirties karaliumi tapo jo sūnus Antuanas. Tačiau šis greitai mirė, tad po mirties karalystės taryba karaliumi paskyrė Žoržą Senešalį. Šis titulo atsisakė, tada karalienė paskelbta Antuano duktė Laura Teresa. Spekuliuojama, kad dabartinis karalius šį titulą tiesiog nusipirko.
Gabrielius Micevičius
Gabrielius Micevičius (g. 2003 m. balandžio 25 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Karjera
Atstovavo Radviliškio ŠSPC (nuo 2016 m.), o nuo 2017 m. – „Šiaulių“ akademijos jaunimo ekipoms.
FA Šiauliai
2022 m. kovo 16 d. debiutavo Šiaulių FA gretose A lygos rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą. Pasirodė pačioje rungtynių pabaigoje, o šiauliečiai nugalėjo varžovus rezultatu 3:0.
2022 m. spalio 15 d. rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą pasižymėjo atlikdamas rezultatyvų perdavimą, o vėliau – pelnydamas įvartį. Po žaidėjo perdavimo Eligijus Jankauskas pelnė įvartį. O 43 minutę smūgiavo tiksliai į vartus ir rezultatas tapo 2:0. Per likusį rungtynių laiką rungtynių rezultatas nebepakito ir šiauliečiai nugalėjo varžovus rezultatu 2:0.
2023 m. liepos 8 d. A lygos rungtynėse prieš FK Sūduva pelnė lemiamą įvartį paskutinėmis mačo akimirkomis. Pasirodė po keitimo, kai FK Sūduva pirmavo (2:1), tačiau Šiauliečiai palaužė varžovus ir nugalėjo rezultatu 3:2.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Rungtyniavo įvairaus amžiaus jaunimo rinktinėse.
Rimoliai
Rimoliai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Sedos, į vakarus nuo kelio. Pro kaimą teka Varduva. Pietiniame pakraštyje stūkso Rimolių piliakalnis.
Imtynės 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Imtynės 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Žaidynėse dominavo imtynininkai iš Jungtinės Karalystės, kurie iš viso pelnė 11 medalių. Į žaidynės pirmą kartą nuo 1896 m. grįžo graikų-romėnų imtynių varžybos.
Dalyvavusios šalys
115 imtynininkų iš 14 šalių varžėsi 1908 m. olimpiadoje:
Taip prasideda nuotykiai
Taip prasideda nuotykiai – 1975 m. Italijoje sukurtas filmas.
Turinys
Kartą į skalbyklą, kurioje dirbo paprasta mergina Laura, užsuko impozantiška motociklininkė Meilutė. Jos kalbos apie laisvą gyvenimą ir jo teikiamas galimybes taip apsuko šiai galvą, kad Laura metė darbą, vyrą ir prisidėjo prie Meilutės. Abi merginos sėdo ant motociklo ir leidosi į kelią, kuriame jų laukė nauji nepatirti nuotykiai ir iššūkiai...
Rankvelis
Rankvelis  – miestelis Feldkircho apskrityje, Forarlbergo žemėje, vakarų Austrijoje. Įsikūręs aukštutiniame Reino slėnyje. Vakariausias šalies miestas. 11 731 gyventojas (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Romos imperijos laikais, miestelis buvo žinomas kaip Vinomna. Buvo svarbus susisiekimo mazgas. Rankvelis pirmą kartą paminėtas 842 m. 1618 m. suteiktos miesto teisės. Nuo 1918 m. įeina į Forarlbergo žemės teritoriją.
Lacherio ežeras
Lacherio ežeras  – ežeras vakarinėje Vokietijoje, Reino krašte-Pfalce, 24 km į šiaurės vakarus nuo Koblenco, 8 km į vakarus nuo Andernacho, Aifelio kalnuose. Ežeras netaisyklingo apskritimo formos, ~2 km skersmens. Pakrantėje stovi benedeiktinių Šv. Marijos Lacho vienuolynas (XI–XII a.).
thumb|left|230px|Lacherio ežeras. Kitame krante – vienuolynas
Išsiveržimas
Lacherio ežeras susidaręs vulkaninėje kalderoje, Rytų Aifelio vulkaniniame masyve. Jis yra maždaug prieš 13 tūkstančių metų įvykusio vulkaninio išsiveržimo liekana. Tai buvo 6 klasės Plinijaus tipo išsiveržimas, savo mastu panašus į Pinatubo išsiveržimą 1991 metais. ~10 km spinduliu apie ežerą piroklastiniai srautai paviršių padengė tefra. Aplink kraterį jos storymė viršijo 5 metrus. Visa gyvybė ~60 km į šiaurės rytus ir ~40 km į pietryčius turėjo būti išnaikinta. Skaičiuojama, kad išsiveržimo metu išsiliejo ~6 km³ magmos, išsiveržė ~16 km³ piroklastų. Nuo išsiveržusių medžiagų pasitvenkė Reinas, susidarė ~140 km² ežeras. Vėliau patvankai sugriuvus palei upę nuvilnijo potvynio banga. Manoma, kad ugnikalnio išsiveržimas galėjo nulemti Federmeserio archeologinės kultūros sunykimą.
Svirnų I dvaras
Svirnų dvaras – dvaras, esantis Svirnų I kaime (seniau – Aukštieji Svirnai), Kavarsko seniūnijoje, Anykščių rajone.
Dvaro sodyba 5 km į p. nuo Kavarsko, plentu Ukmergės link. Dvaro laikotarpio pastatai: rūmai, svirnas, du kumetynai, du tvartai, du gyvenamieji namai.
Dabartinė dvaro sodyba kūrėsi XIX a. pirmosios pusės. Svirnų dvaras minimas nuo 1593 m. Iki XIX a. pradžios dvaro savininkai dažnai keitėsi. Nuo XIX a. pradžios iki 1944 m. dvarą valdė Tanskių giminė, kilusi iš Mazovijos (dab. Lenkijos dalis Vyslos vidurupyje). Pokariu dvaro sodybos pastatais naudojosi kolūkis.
2006 m. išdegė rūmų vidus, liko tik sienos. Dabar dvaro sodyba privati nuosavybė, prastokai prižiūrima, todėl nykstanti.
Jamantaka
thumb|200px|XVIII a. tibietiečių [[thanka, vaizduojanti Vadžrabhairavą]]
Jamantaka ( – 'pribaigęs Jamą'), Jambri ('Jamos priešas') – vienas pagrindinių idamų budistinėje Vadžrajanos sistemoje. Pirmą kartą Jamantaka minimas III a. „Gūhjasamadža“ tantroje, „Mandžušri mūla kalpoje“ jis siejamas su bodhisatva Mandžušri, kuriuo piktuoju aspektu yra laikomas vėlesnėje mitologijoje (kaip ir Mandžušri, Jamantaka emanuojasi iš dhjani budos Akšobhjos).
„Sadhanamaloje“ užsimenama apie skirtingus Jamantakos tipus: Raktajamari ('raudonasis Jamaris'), Krišnajamari ('juodasis Jamaris'), kuris stoja keturiais skirtingais pavidalais – dvirankis, keturrankis ir šešiarankis. Pats žymiausias Jamantakos pavidalas yra Vadžrabhairava ( – 'grėsmingoji vadžra', ), kuris pirmą kartą minimas „Mandžušri mūla kalpoje“. Pilnas Vadžrabhairavos apibūdinimas pateikiamas VIII a. „Vadžrabhairava tantroje“: jis tamsiai mėlynos spalvos, turi devynias galvas, kurių viena – jaučio, 34 rankas ir 16 kojų. Paprastai Jamantaka pasirodo drauge su savo pradžnia Vadžravetali.
Daniela Ivanova
Daniela Ivanova (g. 2002 m. birželio 19 d.) – Latvijos sunkiaatletė, Europos čempionatų prizininkė.
Biografija
2019 m. savo debiutiniame Europos čempionate Ivanova pasiekusi 186 kg rezultatą užėmė 17-ą vietą. 2021 m. pasaulio sunkiosios atletikos čempionate sportininkė dalyvavo svorio kategorijoje iki 71 kg. Pasiekusi 204 kg rezultatą latvė liko 16-oje vietoje.
2022 m. pasaulio jaunimo čempionate Ivanova pelnė sidabrą. 2022 m. Europos sunkiosios atletikos čempionate latvė varžėsi svorio kategorijoje iki 76 kg. Rovimo rungtyje sunkiaatletė su 96 kg rezultatu liko 6-a, o rovime su 126 kg pasiekė antrą geriausią rezultatą. Bendroje daugiakovėje su 222 kg rezultatu iškovojo sidabro medalį.
Rimošiai
Rimošiai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Turgelių.
FK Karpaty (2020)
FK Karpaty – Ukrainos futbolo klubas iš Lvivo.
Istorija
1963–2021 m. gyvavo legendinis Karpatų klubas. 2020 m. buvo pašalinti iš Premjer lygos, o 2021 m. klubas galutinai likviduotas.
Naujadaro įkūrimas
2020 m. sukurtas naujas klubas, kuris naudojo tą patį pavadinimą, tačiau logotipas buvo kitoks, nei legendinio klubo. 2020–2021 m. rungtyniavo mėgėjų lygoje.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir A grupėje buvo pirmavo, tačiau čempionatas buvo nutrauktas dėl karo veiksmų.
Donguzorunas
Donguzorunas  – Kaukazo kalnų perėja, kertanti Didžiojo Kaukazo Pagrindinį kalnagūbrį ties Gruzijos (Svanetijos) ir Rusijos (Kabardos-Balkarijos) siena. Perėja jungia Baksano ir Ingurio aukštupių tarpeklius. Aukštis iki 3203 m.
Pavadinimas karačiajų kalba reiškia „kiaulių vieta; vieta, kur genamos kiaulės“.
Halanskių Ogrodnikai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Igrilai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Vytautas Reivytis
Vytautas Reivytis (1901 m. liepos 19 d. Tirkšliuose – vasario mėn. 1988 m. Vokietijoje) – nacių okupuotos Lietuvos policijos departamentų viršininkas.
Biografija
Vytauto Reivyčio tėvas Stanislovas Reivytis buvo Mažeikių krašto gerbiamas patriotas, caro policijos kadaise įkalintas.
Nuo 1925 m. dirbo policijoje. 1928 m. baigė Aukštesniąją Kauno policijos mokyklą. 1930 m. komandiruotas į Vokietiją mokėsi džiudžitso ir baigė Berlyno policijos mokyklą. Sportinę kovą dėstė Kauno policijos mokykloje. Iki 1940 m. buvo Kybartų geležinkelio policijos viršininkas.
Vytautas Reivytis pasižymėjo kaip džiudžitsu ekspertas, šaulys ir Lietuvos aeroklubo narys. Jis atitiko voldemarininkų „veiklos žmogaus“ įvaizdį.
Atvykęs į Kauną buvo Lietuvos saugumo direktorius. Po 1941 m. liepos 23-24 d. vykusio voldemarininkų pučo prieš Lietuvos laikinąją vyriausybę, jau liepos 25 d. Kauno karo komendantūroje dalyvavo tarpžinybiniame pasitarime su naujuoju komendantu voldemarininku Stasiu Kviecinsku, Kauno burmistru Kaziu Palčiausku ir Policijos departamento direktoriumi Ignu Tauniu dėl žydų perkėlimo į  Vilijampolės getą. Kitą dieną, liepos 26 d. buvo paskirtas Lietuvos policijos departamentų direktoriumi vietoj Igno Taunio. Juo išbuvo iki 1944 m. 1941 m. liepos mėn. gavo “II kategorijos” Vokietijos pilietybę.
1941 m. rugpjūčio 16 dieną Vytautas Reivytis pasiuntė vietos policijos nuovadoms aplinkraštį, kuriuo liepė sulaikyti visus žydų tautybės vyrus ir taip pat moteris, pasižymėjusias bolševikinėje veikloje, pristatyti juos į susisiekimo punktus, ir surinkus pranešti Policijos departamentui. Anot istoriko Sauliaus Sužiedėlio, tai iš tikrųjų buvo nurodymas žudyti visus žydus. Jo nuomone, tai laikytina salygine Holokausto Lietuvoje pradžia.
Vytautas Reivytis ir jam pavaldūs policininkai savo nuolankiu tarnavimu naciams daug prisidėjo prie žudynių organizavimo ir vykdymo. Jo nurodymai buvo vykdomi tiksliai ir nedelsiant. Jis turėjo pulkininko laipsnį, tačiau raportuodavo dažnai, ar net kasdien, žemesnį laipsnį turinčiam leitenantui Joachimui Hamanui, kuris buvo atsakingas už Lietuvos provincijos žydų išžudymą.
Nuo 1941 m. rugsėjo buvo lietuvių viešosios policijos (Ordnungspolizei) štabo viršininkas. Nuo 1941 m. rugsėjo 15 d. jis buvo lietuvių policijos ryšių karininkas prie vokiečių tvarkos policijos vado Lietuvoje štabo. Policijos žurnalo atsakingasis redaktorius.
1943 m. sausio 9 d., buvo apdovanotas nacių Vokietijos II klasės karo nuopelnų kryžiumi su kalavijais. Jis iki 1944 m. bandė gauti aukštesnės kategorijos nacių Vokietijos pilietybę.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Vokietijoje po karo dirbo Jungtinės karalystės žvalgybos tarnybos 2-ajame skyriuje. 1951 m. persikėlė gyventi į Škotiją.
Jis ir jo žmona Antanina turėjo vieną sūnų, Algimantą Reivitį, kuris gimė Kaune, 1943 m. gegužės 29 d.
Po karo gyveno JAV-ose. Vengdamas OSI įstaigos tyrimų, išvyko gyventi į Vakarų Vokietiją. Ten ir mirė.
Dombajaus laukymė
thumb|250px|Dombajaus laukymė
Rowan Atkinson
Biografija
Atkinsonas gimė 1955 m. sausio 6 d. Konsete, Daramo grafystėje, Anglijoje. Jo tėvai buvo Erikas Atkinsonas (Eric Atkinson), ūkininkas, bendrovės direktorius, ir Ela Mėj (Ella May; mergautinė pavardė – Bainbridge), kurie susituokė 1945 m. birželio 29 d. Jis turi du vyresnius brolius Rodnį ir Rupertą.
Atkinsonas buvo anglikonas. Jis mokėsi Darhemo Choristų mokykloje, vėliau studijavo elektrotechniką Niukaslio universitete. Mokslus tęsė karalienės koledže, Oksforde. Ten jis vaidino dramos būrelyje. Vėliau jis susitiko rašytoją Richard Curtis ir kompozitorių Howard Goodall, su kuriais bendradarbiavo savo karjeroje.
Filmografija
{|
Dombajaus laukymė
Dombajaus laukymė arba tiesiog Dombajus (Домбай) – tarpukalnių duburys ties šiauriniais Didžiojo Kaukazo (Pagrindinio kalnagūbrio) šlaitais. Driekiasi Rusijoje, Kabardoje-Balkarijoje, ties Teberdos ištakomis ir patenka į Teberdos rezervatą. Laukymę juosia iki 4046 m aukščio iškylantys kalnai (Dombai Ulgenas). Šlaituose iki 2300 m aukščio veši spygliuočių miškai.
Pagrindinė gyvenvietė – Dombajus. Dombajaus laukymė yra svarbi turistinė sritis – plėtojamas alpinizmas, kalnų slidinėjimas, žygiavimas. Gausu viešbučių, poilsio namų. Apylinkės garsėja vaizdingais kraštovaizdžiais – aukštomis viršukalnėmis, kriokliais, kalnų ežerais bei upokšniais.
Vietovardis kilo iš karačiajų доммай, reiškiančio „stumbrą“.
Rodūnios apylinkė
Rodūnios kaimiškoji apylinkė  – apylinkė Gudijoje, Varanavo rajone, Lietuvos pasienyje. Centras – Rodūnia.
Sudaryta 1940 m. Baranovičių apskrityje, Rodūnios rajone. Nuo 1962 m. – Varanavo rajone. 1977 m. prijungti keli Senų Smilginių apylinkės kaimai, 1978 m. – Poškų apylinkės kaimai.
2009 m. 86,8 % gyventojų buvo lenkai, 6,0 – % gudai, 1,5 % – lietuviai.
Isakas Kikoinas
Isakas (Izaokas) Kikoinas (1908 m. kovo 28 d. Žagarėje, Rusijos imperija – 1984 m. gruodžio 28 d. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės TSRS fizikas, matematikas, profesorius prisidėjęs prie sovietų atominės bombos kūrimo, fizikos vadovėlių autorius. Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys: kietojo kūno fizika, branduolio fizika ir technika. Nustatė Hallo reiškinio ypatumus, sukūrė elektroninių dydžių matavimo metodų. Kūrė urano izotopų atskyrimo metodus. Parašė per 100 mokslinių straipsnių, fizikos vadovėlių.
Biografija
Gimė 1908 m. kovo 28 d. Žagarėje, Isako Kikoino ir Bunės Majofis šeimoje, brolis taip pat mokslininkas Abramas Kikoinas. Buvo auklėjamas pagal žydiškas tradicijas, mokėjo hebrajų kalbą. Prasidėjus I pasauliniam karui kartu su šeima 1915 m. pasitraukė į Pskovą, kur mokėsi žemės ūkio mokykloje, 1925–1930 m. mokėsi Leningrado M. Kirovo vardo politechnikos institute. 1927 m. Kikoiną, dar tik antrojo kurso studentą, pakvietė dirbti į Fizikos – technikos instituto laboratoriją. Čia jam didžiulę įtaką padarė instituto direktorius akademikas Abramas Jofė. A. Jofės rekomenduotas Kikoinas keletą mėnesių stažavosi Vokietijoje ir Nyderlanduose.
Grįžęs 1932–1943 m. dirbo Leningrado Fizikos-technikos institute, vėliau Sverdlovske Uralo Fizikos – technikos institute elektros reiškinių laboratorijos vedėju. 1933 m. atrado efektą, mokslo literatūroje vadinamą Kikoino – Noskovo fotomagnetinis efektas. Savo tyrimus apibendrino 1934 m. kartu su J. Dorfmanu parašytoje knygoje „Metalų fizika“. 1935 m. Kikoinui suteikiamas fizikos – matematikos mokslų daktaro laipsnis. Jis pirmasis išmatavo hiromagnetinį ryšį superlaidininkuose (1938–1940). II pasaulinio karo metais atliko taikomuosius bandymus svarbius karo pramonėje.
1937–1944 m. dirbo S. Kirovo vardo Uralo politechnikos institute bendrosios fizikos katedros vedėju bei profesoriumi. Kikoinas buvo vienas iš organizatorių 1943 m. Maskvoje įkuriant I. Kurčiatovo atominės energijos institutą. Tuomet institutas vadinosi Laboratorija 2 AN SSRS. Kikoinas iki gyvenimo galo buvo šio instituto direktoriaus pavaduotoju. Taip pat vadovavo skyriui, vėliau pavadintam Molekulinės fizikos institutu. Kartu su Igoriu Kurčiatovu pradėjo kurti atominę bombą. Atliko bandymus taikant įvairius metodus išskaldant urano izotopus. Daugiau kaip per penkerius metus jam vadovaujant buvo sukurta dujų difuzioninė technologija izotopinio urano prisodrinimui.1945–1954 Кikoinas tuo pačiu metu buvo Maskvos mechaninio instituto profesoriumi ir katedros vedėju. 1955–1965 – Maskvos valstybinio universiteto profesorius, nuo – SSRS MA narys korespondentas, nuo 1953 m. TSRS mokslų akademijos narys.
1960 m. buvo įdiegtas Kikoino ir jo bendradarbių pasiūlytas urano izotopo išskyrimo metodas. Taip pat buvo išspręsta atominės ir vandenilinės bombos sprogimų distancinės registracijos problema, sukurta aparatūra, aptinkanti sprogimo radioaktyvius produktus, atlikti darbai naujų atominių reaktorių kūrimui. 1977–1984 m. Kikoinas aptiko naujus radiacinius elektromagnetinius ir pjezoelektrinius efektus. Pasiekė gerų rezultatų tirdamas plazmos fiziką, dujų kinetinius reiškinius, naujo tipo atominių reaktorių fiziką. Kikoinas daug nuveikė ir pedagogikos srityje. Skaitė paskaitas Leningrade, Sverdlovske, Maskvoje, darydamas didžiulę įtaką kelioms fizikų kartoms. Jis vadovavo fizikos programų ir vadovėlių tobulinimo darbui. Su kitais autoriais parašė fizikos vadovėlių devintai ir dešimtai klasei. 1970 m. su А. Коlmagorovu įsteigė fizikos – matematikos žurnalą Kvantas vyresniųjų klasių moksleiviams ir 15 metų buvo jo vyriausiuoju redaktoriumi. Nuo 1980 m. žurnalo priedu atsirado knygų serija „Biblioteka Kvant“.
Su А. Коlmagorovu organizavo pirmąją Sovietų Sąjungoje fizikos – matematikos mokyklą vyresniųjų klasių moksleiviams iš nemaskvietiškų mokyklų. Buvo įvairių sąjunginių komisijų dėl fizikos dėstymo pirmininku. I. Kikoinas atsisakė pasirašyti akademikų atvirą laišką, smerkiantį akademiką A. Sacharovą. 1970 m. jis nepasirašė ir po mokslo ir kultūros veikėjų antisionistiniame žydų kreipimęsi. I. Kikoinas buvo dukart Socialistinio darbo didvyris, keturis kartus apdovanotas Stalino premija (1942, 1949, 1951, 1953), Lenino premija (1959), TSRS valstybinė premija (1967, 1980), Kurčiatovo medaliu (1971). Mirė 1984 m. gruodžio 28 d. Maskvoje, palaidotas Novodevičės kapinėse. Pskove esančiame Oktiabrskij prospekte yra pastatytas mokslininko biustas.
Jamata no Oroči
thumb|250px|Susano nužudo Jamata na Oroči. 1887 m. Jošitoši piešinys
Susano sumanymas pasirodo sėkmingas: atvykęs mergaitės Jamata no Oroči įmerkė savo galvas į statines su sake ir prisigėręs užmigo. Susano sukapojo slibiną į gabalus, dėl ko „Hi upė vietoje vandens pasruvo kraujais“. Vidurinėje gyvatės uodegoje Susano aptiko kardą, ir palaikęs jį reto grožio, nunešė deivei Amaterasu.
Japonų tyrinėtojų nuomone, mitas apie Susano pergalę prieš Jamata no Oroči yra seniausias iš daugybės japonų liaudies legendų apie didvyrius, savo kalaviju ir gudrybe nugalinčius pabaisas.
Vidas Kupčinskas
Vidas Kupčinskas (g. 1971 m. sausio 24 d. Kaune) – irkluotojas, baidarininkas. Olimpietis, dalyvavęs 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse (Atlanta, JAV).
Sporto pasiekimai
Irkluoti pradėjo 1984 m. Kaune, pirmasis treneris V. Siakis. SSRS sporto meistras (1989). Daugkartinis Lietuvos irklavimo čempionas (vienvietės, dvivietės, keturvietės baidarės). Baltijos šalių irklavimo čempionas (1991, 1994).