cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liber Abaci
Pirmajame Liber Abaci skyriuje yra pristatomi arabiški skaitmenys (Fibonačio vadinti Modus Indorum, indų metodu) bei skaičių konvertavimo tarp skirtingų sistemų metodai. Antrajame skyriuje pateikiami praktiniai patogesnio skaičiavimo arabiškais skaitmenimis pavyzdžiai iš verslo: naudojimas buhalterijoje, matavimai, valiutų keitimas, pelno, palūkanų skaičiavimai. Trečiajame skyriuje aptariami įvairūs teoriniai matematikos uždaviniai: kinų liekanų teorema, tobulieji skaičiai, Merseno skaičiai, aritmetinės progresijos formulė ir kt. Šiame skyriuje taip pat pateikiamas uždavinys su triušių populiacijos augimu, iš kurio kilo Fibonačio skaičius. Ketvirtajame skyriuje pateikiami apytiksliai iracionalieji skaičiai, kaip kad kvadratinė šaknis iš 2 ir pan.
Liber Abaci padėjo pamatus Europos perėjimui prie arabiškų skaitmenų.
Mokslinių tyrimų institutas
Mokslinių tyrimų institutas – mokslinių tyrimų organizacija. Institutas vykdo mokslinius tyrimus, teikia mokslo tiriamųjų bei taikomųjų darbų paslaugas, rengia atitinkamas mokymo programas bei vykdo mokymus.
Uždaviniai
Instituto veiklos uždaviniai:
Lietuvoje
Lietuvoje mokslo institutas – įstaigos statusą turinti biudžetinė įstaiga, teikianti visuomenei naudingas mokslo paslaugas socialinės apsaugos ir darbo srities klausimais. Mokslo institutas yra juridinis asmuo; jis gali, pvz., pirkti ar kitokiais būdais įsigyti savo veiklai reikalingą turtą, jį valdyti, naudoti ir disponuoti įstatymų nustatyta tvarka.
Coca-Cola Light Sango
Coca-Cola Light Sango – raudonųjų apelsinų skonio gaivusis nealkoholinis gėrimas, gaminamas bendrovės „The Coca-Cola Company“. Jo įsigyti galima Prancūzijoje nuo 2005 m. Tai pirmasis „Coca-Cola“ variantas, pagamintas už bendrovės būstinės Atlantoje, Virdžinijoje, ribų, dalinai dėl Belgijos, kaip pasaulyje didžiausios „Coke Light“ produktų vartotojos pagal gyventojų skaičių, statuso. Gėrimo „Coke Sango“ gamybos taip pat imtasi iš dalies dėl ankstesnių Europoje populiarių „Coke Light“ citruso skonio gėrimų sėkmės.
Šio gėrimo pavadinimas kilo iš prancūziško žodžio sang 'kraujas', tokiu būdu pažymint jo gamybos būdą (iš raudonųjų apelsinų.
Juozas Glinskis
thumb|200px|Juozas Glinskis (1986 m.)
Juozas Glinskis (g. 1933 m. spalio 15 d. Sindriūnuose, Pasvalio raj.) – dramaturgas, prozininkas.
Darbas ir kūryba
Baigė Vilniaus pedagoginį institutą, mokytojavo, dirbo „Lietuvos aido“ redakcijoje.
Į literatūrą atėjo su novelių rinkiniu „Verdenės“ 1967 m. 1970 m. parašė dramą „Grasos namai“, kurią tais pačiais metais Kauno dramos teatre pastatė Jonas Jurašas. Išleido „Vaga“ 1971, 1983 m.
J. Glinskio pjesėse dominuoja nelaisvės motyvai. „Grasos namų“ personažai – kunigas poetas, archyvaras, vyskupas – kali nuo pasaulio izoliuotose celėse, „gyvendami“ iš pasąmonės sugrįžtančiais „nuodėmingos praeities“ groteskiškais vaizdais. Kultūros ministro Liongino Šepečio nurodymu kai kurios scenos išimtos, finalas pakeistas.
Antiutopija „Pasivaikščiojimas mėnesienoje“ vaizduoja ištaigingame beprotnamyje karštantį TSKP elitą. Pjesė, parašyta dar iki „Grasos namų“, buvo slapta išgabenta į Vakarus ir J. Jurašo pastatyta 1978 m. Niujorke, New City teatre. „Vagos“ išleista 1990 m.
Degradavusio sovietinio elito tariamas spindesys atsiskleidžia tragiškame farse „Baltos lelijos ant nemirusio kūdikio kapo“. Pjesę buvo pasiryžęs statyti Jonas Vaitkus, tačiau kultūros valdininkams ji nepatiko. Išleista 1998 m.
Ariakės koliziejus
thumb| Ariakės koliziejus  – daugiafunkcė sporto arena Tokijuje, Japonijoje.
Renginiai
Arenoje vyksta kasmetiniai teniso turnyrai Japan Open ir Pan Pacific Open.
Juozas Glinskis
Darbas ir kūryba
Tame pačiame teatre 1989 m. Ivanausko pastatyta antiutopija „Nelabųjų raisto repeticija“ vaizduoja Sataninsko užgrobtą pasaulį, kuriame dorybei vietos nebelieka. Pjesę „Vaga“ išleido 1990 m.
Ariakės koliziejus
Renginiai
2006 m. - 2009 m. arenoje vyko tinklinio pasaulio taurės etapai.
Juozas Glinskis
Darbas ir kūryba
Dramos „Kingas“ veiksmas vyksta nepilnamečių kolonijoje. Berniukams tik dvi išeitys: prisitaikyti prie žiaurių nelaisvės dėsnių arba žūti. Pjesę Kauno dramos teatre pastatė Jonas Vaitkus 1980 m. „Vaga“ išleido 1991 m. Analogiškas ir dramos „Šokantys berniukai“ pasaulis. Pastatyta Rusijos teatruose. Išleista 1990 m.
Ariakės koliziejus
Renginiai
2020 m. arenoje vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių teniso varžybos.
Juozas Glinskis
Darbas ir kūryba
Savo epochą pralenkusio išminčiaus likimas atskleidžiamas tragikomedijoje „Cikuta – Sokratui“. Išleista 1981 ir 1983 m. Nepastatyta.
Radijo groteske „Kas yra Fokas Lyveris, arba teisėjų nužudymas“ dramaturgas pasakoja apie jauno maksimalisto žūtbūtines grumtynes su Senojo testamento ideologijos skelbėjais. Pjesę pastatė Lietuvos radijas 2004 m., režisavo Vytautas Balsys. Išleido „Kronta“ 2004 m.
Tragikomedija „Vieno Tėvo vaikai“, kurią 2006 m. Nacionaliniame dramos teatre pastatė Gytis Padegimas, pasakoja apie dramatišką ūkininko šeimos likimą sovietų okupacijos metais. Pjesė parašyta 2001 m., „Kronta“ išleido 2004 m.
Satyrinė komedija „Kristibaba“ išjuokia absurdišką provincijos pareigūnų veiklą saugant liaudį nuo nusikaltėlių. Pastatyta Kauno dramos teatre 1982 m. Režisavo Viktoras Valašinas. Kultūros valdininkų nurodymu iš repertuaro išimta. „Vagos“ išleista 1988 m.
Pjesė „Gudragalviai“ – tragikomiškas farsas „laisvų ir nepriklausomų“ žurnalistų veiklos ir gyvenimo temomis. Parašyta 1998 m., „Krontos“ išleista 2004 m.
Naujausios, dar neskelbtos pjesės: psichologinė drama „Kaltė ir nekaltumas“ (2005 m.), vienaveiksmė komedija „Teisuolis Mikas“ (2006 m.), tragiškas farsas „Spąstai nelaboms dvasioms pagauti“ (2006 m.).
Parašė filmų scenarijų. 1975 m. „Toliau – begalinė diena“ – apie dailininką ir muziką M. K. Čiurlionį. Nepastatytas. 1983 m. drauge su režisieriumi Raimondu Vabalu „Skrydį per Atlantą“.
Parengė tris Juozo Miltinio repeticijų tomus, kuriuos išleido „Baltos lankos“ 1997–1999 m.
J. Glinskio pjesių pastatyta Latvijoje, Rusijoje, Švedijoje, Prancūzijoje, JAV.
2008 m. autorius išleido pjesių knygą „Amoralitetas“. Knygoje pirmą kartą publikuojami naujausi kūriniai: psichologinė drama „Kaltė ir nekaltumas“, parašyta 2005 m., vienaveiksmė komedija „Kietuolis Mikas“ – 2006 m., tragiškas farsas „Spąstai nelaboms dvasioms pagauti“ – 2006 m., antiutopija „Amoralitetas“ – 2007 m., draminis pasakojimas “Tik tau graži norėjau būti“ – 2008 m. Kartojamas 1982 m. parašytas tragiškas farsas "Baltos lelijos ant nemirusio kūdikio kapo“, sulaukęs pozityvaus teatrologų vertinimo.
2007 m. gruodžio ir 2008 m. sausio mėnesio numeriuose žurnalas „Metai“ išspausdino meilės laiškų romaną „Skaudžiau už liepsną“. Jauni įsimylėjėliai sukyla prieš miesčionišką visuomenės moralę ir pralaimi.
Per 2010–2014 metus sukūrė daugeliu atžvilgiu naujovišką romaną „Dorandobongas“. Išspausdino 2015-ais. Personažų išraiškos laisvumas, daugiaprasmis siužeto konstravimas, originalus pasakojimo stilius leidžia autoriui pakalbėti apie tokius dalykus, kokių dažnai literatūroje vengiama.
Mėžionys
Mėžionys – gatvinis kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Švenčionių, prie Mėžios (Mėžės) upelio. 2 km į pietus, už Paulinavo miško, telkšo Sarių ežeras. Seniūnaitijos centras.
Johanas Gunaras Andersonas
Johanas Gunaras Andersonas (SV Johan Gunnar Andersson, 1874 m. liepos 3 d. Knista – 1960 m. spalio 29 d. Stokholmas) – Švedijos archeologas ir geologas. Kinijos archeologijos pradininkas.
Mėžionys
thumb|left|230px|Mėžionių kryžius thumb|left|230px|Kaimo riboženklis
Johanas Gunaras Andersonas
Biografija
1914 m. atvykęs į Kiniją tirti naftos ir anglies resursų susidomėjo archeologija. 1921 m. oloje šalia Džoukoudiano (Pekino apylinkė) ištyręs kalkakmenio klodų kvarco gabaliukus numatė, kad bus atrastas antropologinis Pekino žmogus (rastas po 6 metų). Jangšao (Chunano provincija) ir Hvanghės slėnyje Šiaurės Kinijoje surado tapytosios keramikos – vieni pirmųjų Kinijos neolito radinių. Pagal radinius 1923 m. nustatė Jangšao kultūrą, ją datavo 3000–1500 m. pr. m. e. ir priskyrė Pietvakarių Azijos archeologinėms kultūroms. Savo patirtį aprašė knygoje „Geltonosios žemės vaikai“.
Mėžionys
Istorija
Kaimas įkurtas XVI a. antroje pusėje per Valakų reformą. XVIII a. priklausė Vilniaus vyskupui I. J. Masalskiui, XIX a. – Cirkliškio dvaro savininkams grafams Mostovskiams. 1 km į pietvakarius nuo kaimo yra Mėžionių pilkapynas.
Gatviniame rėžiniame išretėjusiame kaime išliko vertingų XIX a. pabaigos – XX a. pradžios etnografinių gatvinių vienpusių arba dvipusių sodybų ir pavienių pastatų. Dvigalės arba viengalės pirkios statytos iš tašytų arba apvalių rąstų, sujungtų į kertes, kartais į sąsparas, su pėdintais permetimais dvišlaičiais, pusskliaučiais arba mišriais stogais. Galiniai arba šoniniai svirnai su priesvirniais, tvartai dažniausiai vienos patalpos su pusskliaučiais, keturšlaičiais pėdiniais arba gegniniais dvišlaičiais stogais, kluonų stogai dažniausiai pusskliaučiai.
Jančiūnai
Jančiūnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Butrimonių, prie kelio, netoli Lietuvos ir Baltarusijos valstybių sienos. Seniūnaitijos centras. Stūkso Jančiūnų akmuo.
miniatiūra|250px|left|Pakelės parduotuvė Jančiūnuose. Medinis stulpas su buvusio Kirovo vardo [[kolūkis|kolūkio ženklais]]
Istorija
XIX a. Jančiūnai buvo nedidelis šlėktų užusienis Lydos apskrityje.
1944 m. balandžio 29 d. Jančiūnų apylinkėse įvyko susirėmimas tarp armijos Krajovos (vad. Jano Bobino „Putino“) ir lietuvių policijos bataliono. Žuvo 3 lenkai ir 12 lietuvių (dar keliolika mirė Eišiškių ligoninėje).
Tautušiai
Tautušiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 23 km į šiaurės rytus nuo Raseinių, prie kelio Raseiniai – Baisogala. Šiuo metu priklauso Pagojukų seniūnijai.
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimas
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimas – aukščiausias luominis Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės įstatymų leidimo ir valstybinės valdžios organas, veikęs 1445–1569 m. Seimą šaukė Didysis kunigaikštis, o tarpuvaldžiu – Ponų taryba. Rinkdavosi Vilniuje arba Brastoje. Iš viso buvo susirinkę 40 LDK Seimų. Po 1569 m. Liublino unijos LDK kartu su Lenkija sudarė konfederacinę Abiejų Tautų Respubliką ir buvo šaukiamas bendras Abiejų Tautų Respublikos Seimas.
Istorija
Pirmąjį didelį Lietuvos bajorų suvažiavimą 1398 m. sušaukė Vytautas, tariantis su Vokiečių ordinu dėl taikos. Vėliau bajorų suvažiavimai taip pat buvo šaukiami, tačiau tai buvo neoficialus Didžiojo kunigaikščio patariamasis organas. 1413 m. Lenkijos Karalius Jogaila ir Lietuvos Didysis kunigaikštis Vytautas, sudarydami Horodlės uniją buvo nutarę esant reikalui rengti konvencijas ir seimus (lot. congregationes et parlamenta), tačiau vėliau jie nebuvo šaukiami. Tik į 1445 m. Gardine vykusį Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Kazimiero (1440–1492 m.) ir Ponų tarybos pasitarimą buvo pakviesti ir artimesni bajorai. Jį ir galima laikyti Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimo pradžia, nes šiame pasitarime bajorai išsireikalavo nemažų privilegijų. Pavyzdžiui, 1447 m. Kazimiero privilegija bajorai ir jų valstiečiai buvo atleisti nuo nuolatinių mokesčių valstybei. Tai paskatino Lietuvos žemės ūkio augimą ir leido bajorams praturtėti. Didžiojo kunigaikščio pajamas užtikrino gausūs jo dvarai bei karo grobis.
Nors Liublino unija formaliai ir panaikino atskirus Lietuvos ir Lenkijos seimus, Lietuvos bajorų suvažiavimai su tokiais pačiais, kaip ir seimo įgaliojimais, tik vadinami Vyriausiaisiais Lietuvos suvažiavimais arba Lietuvos konvokacijomis, vyko iki XVIII a. Juose dažniausiai buvo sprendžiami Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vidaus klausimai, tačiau, jeigu dalyvaudavo karalius, nutarimai prilygdavo Abiejų Tautų Respublikos Seimo nutarimams. Lietuvos konvokacijos po Liublino unijos vykdavo Vilniuje, XVI a. jų įvyko 14, XVII a. – 17, XVIII a. – 6.
Įgaliojimai
Iš pradžių į Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimo funkcijas įstatymų leidyba neįėjo. Seimas rinkdavo Didįjį kunigaikštį, svarstydavo vidaus ir užsienio politikos, mokesčių politikos, karo klausimus, kontroliavo valstybės iždą. Jokiu įstatymu ar dokumentu nebuvo nustatyta, kaip reguliariai Seimas turi būti sušauktas, kas jame turi dalyvauti, kaip turi vykti posėdžiai, kokios Seimo funkcijos.
Įstatymų leidžiamąja institucija Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimas tapo XVI a. pradžioje. Tiesa, tuo metu jis turėjo teisę tik pareikšti savo nuomonę arba prašymą Didžiajam kunigaikščiui. Įstatymu tapdavo Didžiojo Kunigaikščio atsakymas į Seimo paklausimą. Didysis kunigaikštis Seimo prašymus dažniausiai patenkindavo, nes jam buvo reikalinga bajorų parama mokesčių bei karo klausimais. Taip subrendo Seimo tradicija bajorams arba jų atstovams visada dalyvauti, svarstant svarbiausius LDK politinius klausimus. Seimas galėjo ir nepritarti Didžiojo kunigaikščio nutarimui ar jo pasirašytai tarpvalstybinei sutarčiai, kuri tokiu atveju Lietuvoje nebuvo įgyvendinama. Stiprėjant bajorų įtakai seimas perėmė ir amnestijos bei malonės prasikaltusiems bajorams, laisviesiems valstiečiams ir miestelėnams sprendimus.
Atstovavimas
Seimas buvo šaukiamas retai, dažniau tik nuo XV a. pabaigos. Seimo rinkimų nebūdavo. Į Seimą buvo kviečiami Ponų tarybos nariai, aukšti valstybės pareigūnai – seniūnai, tijūnai, vėliavininkai, kunigaikščiai ir visi galintys atvykti bajorai. Daugiausiai bajorų atvykdavo iš artimiausių vietovių, kur vykdavo Seimas, tačiau pamažu susiformavo paprotys, kad iš tolimesnių valstybės sričių atvykstantys valstybės pareigūnai atsivežtų bent po keletą bajorų. Didėjant Seimo įtakai ir tolimesnių sričių bajorai ėmė juo labiau domėtis ir atvykti į posėdžius. Kai kurių sričių bajorai, negalėdami dalyvauti visi patys, ėmė rinkti savo atstovus ir siųsti juos į Seimą, ypač jeigu būdavo nepatenkinti valstybės pareigūnų parinktais bajorais. Tačiau Seime ir bet kuris nekviestas bajoras turėjo lygias teises. Seimai paprastai trukdavo 1-2 savaites, kol Lietuvoje būdavo Lenkijos Karalius ir Lietuvos Didysis Kunigaikštis.
Veikla
Iš svarbesnių XVI a. Seimo sprendimų paminėtinas I Lietuvos Statuto priėmimas Seime 1529 m. Pagal I Lietuvos Statutą, parengtą vadovaujant LDK Kancleriui Albertui Goštautui, aukščiausia valstybine institucija, galinčia leisti įstatymus buvo pripažinta Ponų taryba. Taip pat Seimas rengė bei įteisino ir kitus Lietuvos statutus.
Atominis laikas
miniatiūra|Atominio laiko rezonatorius Atominis laikas – laikas, kuris eina pastoviu greičiu ir nepriklauso nuo Žemės sukimosi nevienodumų. 1967 m. buvo įvestas atominio laiko vienetas – atominė sekundė. Ji yra lygi spinduliavimo, atitinkančio kvantinį šuolį tarp cezio 133Cs atomo pagrindinės būsenos hipersmulkiosios struktūros lygmenų, 9 192 631 770 periodų trukmei. Atominė sekundė tapo laiko vienetu ir Tarptautinėje (SI) vienetų sistemoje. Tarptautinis laiko biuras lygina geriausius įvairių šalių laiko ir dažnio etalonus ir formuoja Tarptautinio atominio laiko TAI (International Atomic Time) skalę.
Mansa Konko
Mansa Konko  – nedidelė gyvenvietė vidurio Gambijoje, tuoj į šiaurę nuo Somos, prie Transgambijos plento. Žemutinės Upės administracinis centras. Veikia vidurinė mokykla, yra kolonijinių laikų pastatų.
Milda Brehmanė-Štengelė
Milda Brehmanė-Štengelė (, 1893 m. spalio 20 d. Ryga, Rusijos imperija – 1981 m. spalio 30 d. Ryga, Latvijos TSR) – latvių dainininkė (mecosopranas, sopranas).
Biografija
Mokėsi privačiai ir Rygos muzikos mokykloje. 1923–1924 m. tobulinosi Paryžiuje, Berlyne, Italijoje. 1913 m. debiutavo Rygoje. 1919–1953 m. Latvijos operos ir baleto teatro solistė. 1944–1962 m. dėstė Latvijos konservatorijoje.
Britų Togolandas
Britų Togolandas buvo Britų imperijos kontroliuojama mandatinė teritorija Vakarų Afrikoje, egzistavusi 1914-1956 m., vėliau įjungta į Ganos sudėtį.
Mandatinė teritorija
thumb|left|180px|Britų Togolandas - dalis vakaruose 1914 m. rugpjūčio 26 d. į Vokietijos Togolando protektoratą įsiveržė Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės kariuomenės, kurios po penkių dienų kovų šalį užėmė. 1916 m. Togolandas buvo padalintas į prancūzų ir britų administruojamas zonas, o po karo Togolandas oficialiai tapo Tautų Lygos mandatine teritorija, administraciniais tikslais padalinta tarp Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės.
Po Antrojo pasaulinio karo mandatinė teritorija tapo Jungtinių Tautų globojama teritorija, kurią administravo britai.
1954 m. buvo pradėta ruoštis kaimyninės Ganos nepriklausomybei ir iškilo šios mandatinės teritorijos klausimas. 1956 m. prižiūrint JT šalyje įvyko visuotiniai rinkimai, kurių metu 58 procentai gyventojų balsavo už įjungimą į nepriklausomos Ganos sudėtį. Tų pačių metų gruodžio mėnesį Britų Togolandas buvo įjungtas į Aukso kranto koloniją, kurios sudėtyje po keleto mėnesių gavo nepriklausomybę kaip Gana.
Centrinė nervų sistema
thumb|260px|right|1. [[Galvos smegenys, 2. Centrinė nervų sistema, 3. Nugaros smegenys]] Centrinė nervų sistema, arba CNS – nervų sistemos dalis, atliekanti daugelį sudėtingų aukštosios nervinės veiklos funkcijų.
Ji sudaryta iš nugaros ir galvos smegenų. CNS gerai apsaugota: galvos smegenys glūdi kaukolės ertmėje, o stuburo – stuburo kanale. Be to, yra 3 galvos ir nugaros smegenų jungiamojo audinio dangalo sluoksniai: kietasis, švelnusis ir voratinklinis. Tarp švelniojo ir voratinklinių dangalų yra subarachnoidinė ertmė, kurioje kaupiasi gelsvos spalvos smegenų skystis (likvoras). Šį skystį gamina galvos smegenų skilvelių gysliniai rezginiai. Pagrindinė jo funkcija – sušvelninti ir susilpninti smūgius siekiant išvengti smegenų sukrėtimo ir apsaugoti gležną nervinį audinį.
Šeinfeldas
Šeinfeldas − miestelis Vokietijoje, Bavarijos žemėje, Noištato prie Aišo-Bad Vindsheimo rajone. Jisai yra 14 kilometrų į šiaurės vakarus nuo Noištato ir 40 km į rytus nuo Viurcburgo. Šeinfelde 2008 m. gyveno 4 680 gyventojų.
Lietuvių karo pabėgėlių stovykla
Po Antrojo pasaulinio karo, Šeinfeldas buvo amerikiečių valdomoje zonoje. Šeinfelde stovi Švarcenbergo šeimos 18-tame amžiuje statyta pilaitė. Joje 1946 m. balandžio mėn. 28 d. įsteigta lietuvių karo pabėgėlių stovykla. Stovykloje gyveno 1 500 lietuvių, atvežtų iš Regensburgo stovyklos. Stovyklai vadovavo Vilniaus krašto lietuvių kilmės JAV karininkas Stanley B. Milnus. Matematikas Česlovas Masaitis buvo 1945–1947 m. Regensburgo ir Šeinfeldo lietuvių stovyklų komitetų pirmininkas. Pulkininkas Stasys Birutis buvo stovyklos viršininkas, administratorius. Stovykla uždaryta jam 1949 m. išvykus gyventi į JAV.
Vienas pabėgėlis leido Šeinfeldo „Žinias“, dviejų puslapių dienraštį. Į lietuvių kalbą išversdavo tarptautines žinias, kurias išgirsdavo per radiją. Šeinfeldo lietuviai galėjo kreiptis į vietinę Hoffmano spaustuvę tiktai gavę leidimą iš UNRRA Team 569 įstaigos. Viurzburge ir vėliau Šeinfelde veikė L.Vismanto leidykla Venta, išleidusi dešimt knygų, tarp jų Brazdžionio, Aisčio ir Katališkio knygas bei Maironio "Pavasario Balsus". Prano, Aleksandro ir Vlado Šulaičių leidykla "Sudavija" taip pat knygų išleido Šeinfelde. Lietuvių teisininkų tremtinių draugijos Šeinfeldo skyrius išleido "Baudžiamojo statuto" ištraukas.
thumb|left|Tarptautinė pabėgėlių organizacija (IRO) įsteigė Karpymo ir siuvimo mokyklą Šeinfelde. Marijai Kulikauskienei, trisdešimtmetei pabėgėlei, baigus šią mokyklą įteiktas šis diplomas.
Šeinfeldo stovykloje taip pat veikė gimnazija. Konspektus daugino rašomąja mašinėle, o du vadovėlius išspausdino rotatoriumi. Gimnazijai vadovavo I. Malinauskas. Jisai 1947-1949 m. pirmininkavo lietuvių karo pabėgėlių mokslo cenzui nustatyti komisijai.
Lietuviai krikščionys demokratai 1946 m. spalio mėn. Šeinfelde sušaukė savo konferenciją ir sudarė centro komitetą.
Šeinfeldo stovykloje gyveno Lietuvos kariuomenės vadas Stasys Raštikis. KGB agentas Simas Pečiulionis turėjo atvykti į Šeinfeldo stovyklą ir ten iki tų pačių metų 1948 m. kovo 1 d. nužudyti Raštikį, tačiau suimtas buvo Kaselio stovykloje.
Karo aviacijos majoras Leonardas Peseckas buvo Šeinfeldo lietuvių sporto klubo „Kovas“ pirmininkas. Stovykloje gyveno Aviacijos leitenantas Kazys (Markevičius) Markus.
Česlovas Masaitis JAV vadovavo Šeinfeldo stovykloje gyvenusių lietuvių draugijai.
Jatkančiai
Jatkančiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, tarp Tauragės ir Dapkiškių, dešiniajame Jūros krante, 3 km nuo Tauragės. Visai šalia kaimo stūkso Dapkiškių piliakalnis.
miniatiūra|kairėje|200px|Upė Jūra ties Jatkančiais.
Istorija
Kaimas įkurtas XIX a. pradžioje, priklausė Visbutų dvarui. 1919 metais kaimas išskirstytas į vienkiemius.
Henrik Jankovski
Henrik Jankovski (g. 1940 m. rugsėjo 1 d. Didžiuosiuose Lygainiuose, Vilniaus apskritis) – Lietuvos ir Trakų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. Agrarinių mokslų daktaras.
Biografija
1965–1970 m. Trakų rajono Miciūnų kolūkio pirmininkas, 1970 m. Strėvos kolūkio pirmininkas, 1973–1992 m. Tado Kosciuškos kolūkio pirmininkas, 1992–2000 m. Trakų rajono Šklėrių žemės ūkio bendrovės vadovas, bendros Lietuvos – Lenkijos įmonės „Slotra“ direktorius. 2000–2003 m. Trakų rajono laisvalaikio organizavimo centro darbų saugos specialistas. 2003–2008 m. Trakų rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
Nuo 1994 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Trakų rajono skyriaus narys, Trakų skyriaus pirmininkas.
1990–1995 m. Trakų rajono tarybos deputatas, 1995–2019 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Teresa, vaikai Robert, Renata. .
Somatinė nervų sistema
Somatinė nervų sistema - periferinės nervų sistemos dalis. Ją sudaro visi nervai, inervuojantys judamąjį aparatą (griaučius ir raumenis), išorinius jutimų organus ir odoje esančius receptorius, kurie priima aplinkos dirginimus. Receptoriuose sukuriamas nervinis impulsas. Raumenų skaidulos ir liaukos yra efektoriai, kurie reaguoja į dirgiklį. Somatinės nervų sistemos veiklą žmogus gali sąmoningai reguliuoti - pvz., judinti kojų raumenis vaikštant.
Periferinė nervų sistema
thumb|upright=1.3|Periferinės nervų sistemos diagramaPeriferinė nervų sistema – nervų sistemos dalis, kurią sudaro nervai (nervi), nervų rezginiai (plexus nervorum) ir mazgai (ganglia nervorum).
Nervai sudaryti iš motorinių ir juntamųjų skaidulų pluoštų, apgaubtų jungiamojo audinio dangalais. Jie sujungia centrinę nervų sistemą su kitomis kūno dalimis, visais audiniais ir organais ir perduoda nervinius impulsus. Išsišakoję po visą kūną nervai sudaro nervinius rezginius. Nervinis mazgas – tai neuronų, nervinių skaidulų ir neuroglijos telkinys. Paprastai nervinis mazgas yra apgaubtas jungiamojo audinio kapsule.
Periferinei nervų sistemai priskiriama 12 porų galvinių nervų (nervi cranales) ir 31 pora nugarinių nervų (nervi spinales).
Galviniai nervai :
Nugariniai nervai :
U (reikšmės)
Vienraidis žodis U gali reikšti:
U (Wu) taip pat yra daugiareikšmis kiniškas žodis, kartais lietuvių kalboje transkribuojamas kaip Vu:
Soma (Gambija)
Soma – miestas vidurio Gambijoje, Žemutinės Upės padalinyje, į pietus nuo Gambijos upės. Svarbus transporto mazgas: susikerta Transgambijos plentas (Kaolakas-Ziginšoras) bei Pietinio kranto kelias (Bandžulis-Bas Santa Su).
Veikia ligoninė, turgus.
Pilkalakštė tauriabudė
Pilkalakštė tauriabudė  – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, tauriabudžių (Clitocybe) genties grybų rūšis.
Spygliuočių, retai lapuočių miškai. Vasaros antra pusė, ruduo. Vaisiakūniai pelenų spalvos, kepurėlė matinė, jos pakraščiai gofruoti.
Vaisiakūniai visudinio dydžio. Kepurėlė 5–10 cm skersmens, paplokščia, įdubusi, su gūbreliu, matinė, plaušuota, lyg aksomiška, pelenų spalvos, gelsvai pilka. Lakšteliai pilki, rusvai pilki, priaugtiniai arba šiek tiek nuaugtiniai. Kotas 3–7 (9)×1–2 cm, vienodo storio, prie lakštelių baltai taškuotas, pilkas, rusvai pilkas. Trama pilkšva, tampri, nekarti. Sporos 7–9,5 (10)×2,5–3 (4) μm.
Būdingi požymiai: kepurėlė nežymiai įdubusi, trama nemalonaus kvapo, sporos plonos.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 110 psl.
Wellington Phoenix FC
Wellington Phoenix FC – Naujosios Zelandijos futbolo klubas, rungtyniavęs A lygoje (Australija). Vienintelis visiškai profesionalus futbolo klubas Naujojoje Zelandijoje.
Istorija
2007 m. įkurtas Velingtone. Klubas turi vyrų ir moterų (rungtyniauja W-League) ekipas.
Vyrų ekipa
Nuo 2007–2008 m. rungtyniavo A-League.
Moterų ekipa
2021 m. spalio mėn. paskelbta, kad klubas turės ir moterų ekipą. Vyr. trenere paskirta Gemma Lewis. Nuo 2022 m. vyr. trenere dirbo Natalie Lawrence.
Spalvinė gama
Juoda ir geltona spalvos.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Velingtono regioninis stadione (ankstesniais metais žinomas kaip Westpac stadionas), talpinančiame daugiau nei 37 tūkst. žiūrovų.
Sudėtis
Atnaujinta: (2023 m. liepos 25 d.):
AT130
AT130 – Austrijos Vienos žemės apskričių grupės teritorijos (NUTS:AT) administracinių vienetų suskirstymas pagal LAU, smulkių vietinių administracinių vienetų suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistemą. Kai kurios Vienos apskritys dalijamos į smulkesnius vienetus.
LAU vietiniame lygmenyje pratęsia NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą, patvirtintą 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Bismarkas (karo laivas)
„Bismarkas“ – vienas iš žinomiausių Antrojo pasaulinio karo laivų, pavadintas Vokietijos kanclerio, pirmojo Vokietijos Reicho architekto, Otto von Bismarck garbei. Pradėtas statyti 1936 m. Hanoveryje, visiškai užbaigtas 1940 m. 1941 m., po įnirtingų mūšių su britų Karališkuoju laivynu, laivas nuskendo, nusinešdamas per 1800 įgulos gyvybių. Nuskendusios nuolaužos buvo rastos 1989 m. žymaus tyrinėtojo Roberto Balardo ekspedicijos metu.
Laivo statyba
thumb|300px|left|Statomas „Bismarkas“ Vokietijai, pralaimėjusiai Pirmąjį pasaulinį karą, buvo numatytos sankcijos pagal Versalio sutartį. Ši sutartis numatė ir Vokietijos karinio laivyno apribojimus, kurie draudė viršyti numatytą laivų tonažą bei jų skaičių, bet griežti apribojimai buvo panaikinti 1935 m. pagal Londono susitarimą, kuris numatė, kad Vokietija gali atstatyti savo laivyną iki 35 procentų Britanijos laivyno dydžio. Kartu buvo numatyta, kad bendras laivų tonažas bus iki 184 000 tonų, kas leido Vokietijai turėti penkis 35 000 tonų karo laivus. Iš pradžių „Bismarkas“ buvo ir projektuojamas išlaikant susitarimo apribojimus, bet vėliau apribojimų nebuvo paisoma. 1936 m. prasidėjus laivo statybai Hanoveryje, priešingai nei iki tol turėtos panašios klasės laivai, „Scharnhorst“ ir „Gneisenau“, „Bismarko“ ilgis buvo padidintas iki 250 metrų (palyginimui, „Titaniko“ 269 metrai) o plotis siekė 36 metrus (palyginimui, „Titaniko“ – 28 metrai). Prailgintas laivo korpusas leido patalpinti papildomą, ketvirtą 380 mm patrankų bokštą. Laivo korpusas buvo padengtas naujos sudėties plieno (Wotan) šarvais, kurių storis siekė 33 centimetrus. Laivo patobulinimai vertė didinti tonažą iš pradžių iki 42 000 tonų, nors oficialiai buvo teigiama, kad laivas vis dar yra 35 000 tonų. Laivo korpusas buvo padalintas į 22 autonomines sekcijas, saugančias nuo gaisro bei užliejimo. Laive taip pat buvo įrengta ir apsauga nuo torpedų, įrengiant kelių sluoksnių šarvus, sumažinančius sprogimų daromą žalą.
1939 m. laivas buvo nuleistas į vandenį. Nuleidimo ceremonijoje dalyvavo Adolfas Hitleris, o laivą pakrikštijo Otto von Bismarck'o anūkė Dorathea von Lovenfeld. 1940 m. rugpjūčio 24 d. laivas oficialiai buvo įtrauktas į Vokietijos karinio laivyno sudėtį. Pastatyto ir pilnai pakrauto laivo masė buvo 50 000 tonų, 15 000 tonų daugiau, nei buvo oficialiai teigiama. Laivui vadovauti buvo paskirtas Ernstas Lindemannas (Ernst Lindemann). 1940 m. laivas pradėjo savo pirmuosius bandymus – manevringumo, šaudymo ir kitus, jam dar neišplaukus iš Hamburgo, laivas padėjo atremti britų oro antpuolį, bet nėra jokių duomenų ar jis numušė nors vieną lėktuvą. Bandymai vyko Baltijos jūroje, kuri tuo metu buvo sąlyginai rami vieta, gruodžio viduryje laivas sugrįžo atlikti paskutinius patobulinimus, o kovo viduryje vėl sugrįžo atlikti bandymų, pagaliau dar po dviejų mėnesių laivas buvo paskelbtas tinkamas karo tarnybai.
Mūšiai
Gegužės 27 d. nevaldomą laivą prisiveja pirmieji britų karo laivai – HMS „Rodney“ bei HMS „King George V“. Po įnirtingo mūšio viena po kitos išvesta iš rikiuotės „Bismarko“ patrankos, vėliau valdymo postas. Nors praktiškai visa „Bismarko“ viršutinė dalis buvo sunaikinta, laivas nenuskendo, o laivai HMS „Rodney“ bei HMS „King George V“, iššovę per 700 šūvių, buvo priversti nutraukti puolimą ir atstatyti kuro bei šaudmenų atsargas. Juos pakeitė HMS „Norfolk“ ir HMS „Dorsetshire“, kurie torpedavo „Bismarką“. 10.36 „Bismarkas“ nuskendo su vis dar pakeltomis savo vėliavomis. Iš laivo įgulos, kurią sudarė per 2000 žmonių, liko gyvi 119. Iki šiol nėra sutariama kas nuskandino „Bismarką“ – paskutinės britų torpedinės atakos ar laivą sąmoningai paskandino jo įgula, kaip teigia likę gyvi jos nariai.
Ekspedicijos
Pirmasis nuskendusį „Bismarką“ rado dr. Robertas Balardas (1989 m. birželio 8 d.). Balardas taip pat buvo pirmasis, kuris surado nuskendusį „Titaniką“ 1985 m. Pirmoji Balardo organizuota ekspedicija prasidėjo dar 1988 metais, bet ji nebuvo sėkminga. Po metų suorganizuotoje ekspedicijoje, ištyrus 200 kvadratinių mylių plotą buvo rastos laivo nuolaužos 4790 metrų gylyje, 600 mylių į vakarus nuo Bresto (Prancūzija). Ekspedicijos metu buvo nustatyta, kad nepaisant to, kad „Bismarkas“ buvo stipriai apšaudytas, jo nuolaužos buvo labai geros būklės, visas laivo korpusas, išskyrus laivugalį, buvo sveikas. Pagal informaciją, surinktą ekspedicijos metu, Ballard teigė, kad laivas buvo specialiai paskandintas jo įgulos.
Ilgą laiko tarpą nebuvo organizuota naujų ekspedicijų į „Bismarko“ žūties vietą ir tik 2001 m. buvo organizuota Michaelio McDowello vadovaujama ekspedicija, kuri buvo pirmoji ekspedicija, kada kartu nėrė ir žmonės. Ekspedicija naudojosi rusų tyrimų laivu „Akademik Mstislav Keldyš“. Po metų ekspediciją surengė Džeimsas Kameronas (James Cameron) kuris taip pat pasinaudojo „Akademik Mstislav Keldyš“. Apžiūrėjęs laivui padarytas torpedų pažeidimus, nustatė, kad jos nepramušė laivo antrojo šarvų sluoksnio. Pagal surinktą medžiagą Cameronas sukūrė dokumentinį filmą Expedition: Bismarck ('Ekspedicija: „Bismarkas“').
Šaltinis: The battleship Bismark, 2007. The wreck of the Bismark. Žiūrėta 2010-03-18
Jaučakiai
Jaučakiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Vilkijos, prie kelio. Stūkso Jaučakių piliakalnis ir alkakalnis. Jaučakių miške yra žydų genocido aukų kapai.
Istorija
Jaučakių kaime XIII–XIV a. stovėjo Paštuvos pilis (arba Vilkijos pilis, ant dabartinio piliakalnio), kuri įėjo į panemunių gynybinę sistemą ir buvo sunaikinta 1369 m. kryžiuočių.
Senekai
Senekai – Šiaurės Amerikos indėnų grupė. Nors tikslus senekų skaičius nėra žinomas, tačiau manoma, kad apie 15–20 tūkst. senekų gyvena Kanadoje, netoli Brantfordo, Šešių Tautų rezervacijoje. Jie yra senekų, kurie čia buvo perkelti po Amerikos revoliucijos, nes tuomet buvo britų sąjungininkais. Apie 30 tūkst. senekų gyvena JAV, indėnų rezervacijose ir kitur aplink Bafalą Niujorko valstijoje ir Oklahomoje.
Vardas
Senekų savivardis yra Onöndowága, t. y. „Didžiosios Kalvos Vieta“. Jis yra identiškas onondagų savivardžiui. Irokėzų konfederacijoje buvo labiausiai į vakarus gyvenusi tauta. Jie vadinti Vakarinių Durų prižiūrėtojais. Pagal vieną iš versijų kitos tautos senekais juos vadino pagal jų pagrindinę gyvenvietę Osininka.
Istorija
Tradiciškai senekai gyveno dabartinėje Niujorko valstijoje, tarp Dženesi upės ir Kanandaigvos ežero. Pagal archeologinius duomenis, jų teritorija išsiplėtė iki Aleganio upės dabartinėje šiaurės vakarų Pensilvanijoje, ypač po to, kai irokėzai sunaikino čia gyvenusias venronų ir eirių gentis. Senekų kaimai buvo nuo Skailerio apygardos rytuose (pvz., Kanadaseaga ir Catherine’s Town), pietuose siekė Tajogos ir Šimango apygardas, šiaurėje ir rytuose Tompkinso ir Kajugos apygardas, o vakaruose tęsėsi iki Dženesi upės slėnio.
Senekai buvo gausiausia Irokėzų Lygos gentis, XVII a. jų buvo apie 4 tūkst.
Antuonas Breidakas
Antuonas Breidakas (, 1932 m. sausio 25 d. Pilda, Ludzos apskritis – 2002 m. vasario 24 d. Ryga, palaidotas Apliužnoje) – latvių kalbininkas.
Biografija
1956 m. baigęs Latvijos universitetą mokytojavo. 1991 m. habilituotas daktaras.
Karmelitai (Zarasai)
Karmelitai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Visagino.
Istorija
XX a. pradžioje įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Jazdauskiškiai
Jazdauskiškiai (arba Girkantė) – kaimas Plungės rajono savivaldybės šiaurėje, 6 km nuo Žemaičių Kalvarijos. Stovi Sorų koplyčia.
Paškučiai
Paškučiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Papilio, prie kelio Skrebiškiai–Gajūnai. Pro kaimą teka Jevynės upelis (Rovėjos intakas).
Latvijos vyrų futbolo rinktinės rungtynės
Latvijos vyrų futbolo rinktinė savo gyvavimo istorijoje yra žaidusi 365 rungtynes, kuriose iškovojo 113 pergalių, 80 kartų sužaidė lygiosiomis, o 172 kartus pralaimėjo. Bendras įvarčių skirtumas visose rungtynėse yra 394–518.
Paškučiai
Istorija
1765 m. rugsėjo mėnesio Pandėlio parapijos gėralų mokesčių mokėtojų sąraše minima, kad Paškučiuose buvo smuklė. Paškučiai minimi 1775 m. dvarų dūmų surašymo dokumentuose. 1923 m. kaime buvo 6 ūkiai. 1950–1953 m. Paškučių kolūkio centras, 1953–1991 m. Papilio kolūkio gyvenvietė, 1991–1993 m. veikė Paškučių žemės ūkio bendrovė.
Latvijos vyrų futbolo rinktinės rungtynės
Rungtynės su kitomis rinktinėmis
Iki 2008 m. lapkričio 13 d.
{| class="wikitable" !Komanda !Žaidė !Nugalėjo !Lygiosios !Pralaimėjo
Jonas Adomaitis (1919)
Jonas Adomaitis (1919 m. kovo 13 d. Žygaičiuose, Tauragės apskr. – 1991 m. sausio 8 d. Sani Hilse, JAV) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.
Biografija
Muzikos mokėsi pas savo tėvą Juozą Adomaitį, baigė Tauragės komercinę gimnaziją ir 1936 m. mokytojų kursus Šiauliuose. Iš pradžių mokytojavo Teneniuose (Šilalės raj.), nuo 1942 m. Žygaičiuose. Ten buvo pradžios mokyklos vedėjas, vadovavo vaikų chorui ir orkestrėliui.
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, buvo Hanau stovyklos pradžios mokyklos muzikos mokytojas, „Dainavos“ ansamblio chormeisteris ir orkestro vadovas, suorganizavo kaimo kapelą ir vaikų chorą. Parengė „Bernelių mišias“, subūrė tautinių šokių grupę, talkino „Atžalyno“ mėgėjų teatrui.
1949 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Ročesteryje, Niujorke, vargonininkavo Šv. Jurgio lietuvių parapijoje, su pertrauka vadovavo LB mišriajam ir vyrų chorams. Mišrųjį chorą jam padėjo organizuoti Zenonas Nomeika (pirmasis choro koncertas įvyko 1949 m. rugsėjo 8 d. bažnyčioje ir lietuvių koncertų salėje). 1960 m. suburtas ir moterų choras. Mišrusis choras (40-45 dalyviai) išmoko nemaža įvairių kūrinių ir surengė per 50 koncertų, dalyvavo 1964 m. Pasaulinės parodos Lietuvių dienos koncerte Niujorke, 1966, 1971 ir 1978 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte, kituose tautiniuose renginiuose. J. Adomaitis chorams vadovavo iki 1984 m. Nuo 1977 m. dar vadovavo „Sutartinės“ ansambliui, su kuriuo daug koncertavo. Keletą metų dainavo Petro Armono vadovaujamame vyrų vokaliniame kvartete, o kai chorui vadovavo Petras Armonas ir Juozas Strolia, buvo dirigentų padėjėjas ir choro valdybos pirmininkas. Paskutiniais gyvenimo metais gyveno Floridoje.
NKL 2012–2013 m. sezonas
NKL 2012–2013 metų sezonas – 8-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 18 klubų. Lygoje triumfavo „Mažeikiai“.
Viskonsinas
Viskonsinas  – 30-oji JAV valstija (nuo 1848 m. gegužės 29 d.). Sostinė – Madisonas, didžiausias miestas – Milvokis. Plotas – 169,6 tūkst. km²; 5,89 mln. gyventojų (2021 m.).
Istorija
Nuo 17 a. pirmos pusės dabartinio Viskonsino teritoriją, apgyventą įvairių indėnų genčių, tyrė Žanas Nikolė ir kiti prancūzai. Iki 1763 ji priklausė Prancūzijai, nuo 1763 – Didžiajai Britanijai, nuo 1783 – Jungtinėms Amerikos Valstijoms.
Įveikus indėnų ginkluotą pasipriešinimą atsikėlė daug kolonistų, 1836 m. sudaryta Viskonsino teritorija, 1848 m. – 30‑oji valstija.
19 a. pirmoje pusėje intensyviai plėtota švino rūdos gavyba (galenitas – Viskonsino simbolis).
19 a. pabaigoje–20 a. pradžioje apsigyveno daug emigrantų iš Vokietijos ir Skandinavijos šalių.
Viskonsino gubernatoriaus R. M. La Foleto 1901–06 m. vykdytomis reformomis Jungtinėse Amerikos Valstijose prasidėjo vadinamoji pažangos era. Nuo 19 a. pabaigos plėtota sunkioji pramonė, nuo 20 a. pabaigos ją keičia paslaugų verslas.
Geografija
thumb|left|240px|Viskonsino kraštovaizdisValstija užima 140 700 km2 plotą, ribojasi su Minesotos, Ajovos, Ilinojaus ir Mičigano valstijomis, taip pat su Aukštutiniu ir Mičigano ežerais.
Didžiausios upės – Misisipė (teka Viskonsino ir Minesotos bei Ajovos valstijų ribomis) su intaku Viskonsinu. Viskonsine yra apie 15 000 ežerų; didžiausias – Vinebago ežeras (plotas 550 km2).
Viskonsino pietvakarinėje dalyje vyrauja jauriniai dirvožemiai, pietuose ir vidurinėje dalyje – išplautžemiai, yra juosvažemių ir smėlžemių. Miškai užima apie 46 % Viskonsino teritorijos, daugiausia auga pušys, eglės, kėniai, kedrai, klevai, beržai, ąžuolai. Veisiasi elniai, lapės, lokiai, bebrai, vilkai, kojotai; Viskonsino šiaurėje peri ereliai.
Klimatas
Valstijoje vyrauja vidutinių platumų žemyninis klimatas. Sausio vidutinė temperatūra svyruoja nuo –12 °C (Viskonsino šiaurėje) iki –6 °C (pietryčiuose), liepos atitinkamai nuo 19 °C iki 22 °C. Per metus iškrinta 700–850 mm kritulių (daugiausia gegužės–spalio mėnesiais).
Gyventojai
Pagal 2020 m. duomenis Viskonsino valstijoje gyveno 5 806 975 žmonės, iš jų 80,6 % baltaodžių, 6,21 % afroamerikiečių, 2,79 % azijiečių, 2,32 % mišrios rasės, 0,75 % indėnų, 0,29 % kitų rasių ir 7,03 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.
Religija
Krikščionybę išpažįsta 71 % gyventojų (protestantizmas – 44 %, katalikybė – 25 %), kitos religijos – 4 %, netikintys/nenurodė – 25 %.
Didžiausi miestai
thumb|240px|Madisonas 2010 m. duomenys
Ekonomika
Išvystyta juodoji metalurgija, metalo, medienos apdirbimo, naftos perdirbimo, statybinių medžiagų, elektronikos, elektrotechnikos, radiotechnikos, chemijos, popieriaus, poligrafijos, tekstilės, siuvimo, avalynės, odos, maisto (daugiausia pieno, mėsos, alaus) pramonė, žemės ūkio (bendrovė John Deere; Madisone) ir kitų mašinų (dyzelinių ir dujinių variklių, kasybos, statybos, medienos apdirbimo ir kitų įrenginių, vandens siurblių, automobilių (bendrovė General Motors; Kenošoje) ir jų dalių, motociklų (Harley‑Davidson; Milvokyje), variklių, baldų gamyba, laivų statyba.
Auginama avižos, miežiai, kukurūzai, liucernos, bulvės ir kitos daržovės. Sodininkystė. Veisiama galvijai, avys. Žvejyba (daugiausia Mičigano, Aukštutiniame ir Vinebago ežeruose).
Per Viskonsiną eina Šventojo Lauryno vandens kelio dalis. Svarbiausi prekybos uostai – Milvokis, Grin bėjus (abu prie Mičigano ežero), Supirioras (prie Aukštutinio ežero).
Turizmas
Labiausiai lankoma Ledynmečio mokslinis draustinis ir pažintinis takas bei kitos saugomos teritorijos, Viskonsino upės kanjonai.
Sibai
Sibai (20px Sibe, ) – Azijos tauta, gyvenanti Kinijos Liaudies Respublikoje, daugiausia šiaurės vakarų Sindziange, taip pat Liaoningo, Dzilino provincijose. Patenka į oficialų Kinijos tautų sąrašą. Populiacija – 190 481 žmogus (2010 m.). Sibai kalba tungusų kalbų šeimai priklausančia sibų kalba, labai artima mandžiūrų kalbai ir užrašoma mandžiūrų raštu (tiesa, dabar nemaža dalis kalba kiniškai).
Sibai kultūriškai artimi mandžiūrams. Tradiciškai verčiasi žemdirbyste, gyvulininkyste, žvejyba. Tikėjimas šamanistinis, vėliau priimtas budizmas. Buvo būdingos sutartinės vestuvės, moterys neturėjo turtinių teisių.
Istorija
1954 m. Sindziange, atkeldintų sibų žemėse sudaryta Kapkalo sibų autonominė apskritis.
Karmoniškės
Karmoniškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Pabarės, prie vieškelio, prie pat Navakonių.
Lietuvos dvaro paiždininkis
thumb|Iždininko herbas Lietuvos dvaro paiždininkis – vienas aukščiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnų.
Pareigybės kompetenciją savo statutu 1504 m. apibrėžė Aleksandras Jogailaitis. Iki tol dvaro paiždininkis turėjo tokias pat teises, kaip ir Lietuvos didysis iždininkas, buvo tarsi jo pavaduotojas ir visada turėjo būti prie karaliaus. Nuo 1590 m., kai Abiejų Tautų Respublikos Seimas atskyrė valstybės iždą nuo karaliaus iždo, dvaro paiždininkiui atiteko monarcho asmeninių lėšų tvarkymo reikalai. Nuo 1775 m. kaip ir kiti antraeiliai ministrai, Lietuvos dvaro paiždininkis įėjo į Senato sudėtį.
Įgaliojimai
Vadovavo karaliaus dvarams, buvo vyriausias karališkųjų ekonomijų valdytojas. Disponavo karaliaus pajamomis, o nuo XVI a. vidurio ir valstybės įplaukomis. Laikė asmenines karaliaus lėšas, kontroliavo karaliaus dvaro pajamas ir išlaidas. Dvaro paiždininkis buvo atsakingas už dvaro inventorių, įskaitant stalo serviravimo įrankius, baldus ir t. t.
Dvaro paiždininkis už savo veiklą atsiskaitydavo didžiajam iždininkui ir seimui. Jis taip pat laikė didžiojo iždininko sąskaitas, mokėjo pensijas dvariškiams. Be to, dvaro paiždininkis vadovavo ir savo kanceliarijai su notarais.
Kroatijos futbolo varžybos 1992 m.
Kroatijos futbolo varžybos 1992 m.
Pirmosios rungtynės
-
Atsakomosios rungtynės
--
São Paulo Futebol Clube
São Paulo Futebol Clube – Brazilijos futbolo klubas, 1930 metais įkurtas San Paule. Klubo komanda 2010–2011 m. sezone žaidžia Brazilijos Brazilijos Série A lygoje.
Alnava
Alnava arba Porečjė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Поречье) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės kaimas prie Alnos upės.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas Alnavs prūsiškos kilmės. 1370 m. minimas Alnow. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities kaimas, nuo 1874 m. birželio 11 d. valsčiaus centras. Kaimui priklausė Alnavos dvaras, Stadienbergo dvaras ir palivarkas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Porečjės apylinkės (Пореченский cовет) centras.
Apylinkė
Porečjės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Jiezno Kolonijos
Jiezno Kolonijos – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, šiaurės vakariniame Jiezno pakraštyje, tarp kelių ir. Seniūnaitijos centras.
Džurteleku Šimleulujus
Džurteleku Šimleulujus – miestelis šiaurės vakarų Rumunijoje, Transilvanijoje. 1,1 tūkst. gyventojų (2002 m.). Yra Selažo apskrityje, prie Krasnos upės (Tisos intakas).
Nikolajus Breikšas
Nikolajus Breikšas (, 1911 m. sausio 10 d. Mogiliavas, Rusijos imperija – 1972 m. rugpjūčio 1 d. Ryga, Latvijos TSR) – latvių tapytojas.
Biografija
1937 m. baigė Latvijos dailės akademiją, nuo 1945 m. joje dėstė; nuo 1971 m. profesorius.
Kūryba
Nuo 1935 m. dalyvavo parodose. Nutapė natiurmortų („Natiurmortas su antimi“ 1949 m., „Tetervinai“ 1960 m., „Medus“ 1964 m.), buitinės tematikos kompozicijų („Gausus derlius“ 1957 m.). Sukūrė akvarelių, iliustravo knygų.
Karneliškės
Karneliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Sužionių.
Izochorinis procesas
thumb|250px|Izochorinio proceso grafikas Izochorinis procesas – pastovios masės dujų būsenos kitimas esant pastoviam tūriui (V = const). Tada iš idealiųjų dujų būsenos lygties išplaukia, kad tam tikros masės dujų slėgio ir temperatūros santykis yra pastovus:
kur
Šarlio dėsnis
Šį dėsnį atrado prancūzų mokslininkas Žakas Šarlis, todėl jis vadinamas Šarlio dėsniu. Jis teigia, kad tam tikros masės dujų slėgio ir temperatūros santykis yra pastovus, kai dujų tūris nekinta:
Šarlio dėsnį, kaip ir Gei-Liusako bei Boilio ir Marioto dėsnius, galima patikrinti bandymu. Pradinę dujų būseną apibūdina parametrai p_1, T_1, V_1, galinę izochoriškai pakaitintų dujų būseną – parametrai p_2, T_2, V_2. Bandymo rezultatai rodo, kad dujų slėgio ir temperatūros santykis yra pastovus.
Izochorinio proceso grafikas
Vykstant izochoriniam procesui, dujų slėgio priklausomybė nuo temperatūros yra tiesinė:
Tiesė, vaizduojanti pastovaus tūrio dujų slėgio priklausomybę nuo temperatūros, vadinama izochora. Izochoros prasideda taške T = 0. Tai dar kartą patvirtina, kad absoliučiojo nulio temperatūroje dujų slėgis lygus nuliui.
PFK Nyva Ternopìlʹ
Ternopilio profesionalus futbolo klubas „Nyva“ arba trumpai Ternopilio „Nyva“ bei PFK „Nyva“ – Ukrainos futbolo klubas iš Ternopilio. Namų rungtynes žaidžia Ternopilio miesto stadione, kuris talpina apie 15 tūkst. žiūrovų.
Vanadzoras
Vanadzoras (🇦🇲) – miestas Armėnijos šiaurinėje dalyje; Lorio srities centras. Trečiasis pagal dydį šalies miestas. Geležinkelio stotis. Išvystyta chemijos, mašinų, maisto, lengvoji pramonė. Yra pedagogikos institutas, teatras. Kalnų klimato kurortas. Dažnai įvyksta žemės drebėjimai.
PFK Nyva Ternopìlʹ
Istorija
Klubo ištakos siekia 1978 m. Iki 1981 m. žaidė Podgaicuose, iki 1984 m. Berežanuose, nuo 1985 m. Ternopilyje.
Vanadzoras
Istorija
Miestas įkurtas 1826 m., iki 1935 m. vadinosi Karaklìsas, vėliau pervadintas sovietų politiko S. Kirovo garbei Kirovakanu. 1988 m. gruodį smarkiai nukentėjo nuo žemės drebėjimo. 1993 m. miestui suteiktas dabartinis pavadinimas.
PFK Nyva Ternopìlʹ
Istorija
Ukrainai tapus nepriklausoma valstybe, klubas žaidė Aukščiausioje lygoje, tačiau išlikti elite nepavyko ir iškrito į žemesnius divizionus.
Pastraisiais dešimtmečiais blaškėsi tarp Pirmos ir Antros lygos. Nuo 2020–2021 m. sezono vėl rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Mars Climate Orbiter
Mars Climate Orbiter (dar žinomas Mars Surveyor '98 Orbiter vardu) - vienas iš dviejų NASA kosminių zondų, priklausančių Mars Surveyor '98 programai (kitas – Mars Polar Lander), turėjęs tirti Marso planetą.