cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šeduvos gimnazija
Kraštotyros muziejus
1996 atidengta Šeduvos mokyklos istorijos muziejaus, kuriam buvo suteiktas A. Bukausko vardas, lenta. Sutvarkyta muziejaus medžiaga buvo išdėstyta šešiuose kambariuose, parengtos ekspozicijos „Šeduvos mokykla“ ir „Šeduvos miesto bei jo apylinkių istorija ir etnografija“. 2000 m. muziejų prižiūrėjo mokytoja Bronislava Zaleskienė, nuo 2004 m. – bendrabučio vedėja Ramutė Kažukauskienė. Buvo parengtas projektas „Kartų kaita“ apie 62 mokyklos abiturientų laidų išsilavinimą ir pasiekimus. 2009 m., artėjant mokyklos 90-mečiui, renovuotose patalpose muziejui buvo skirtas vienas kambarys, kuriame buvo eksponuojama Šeduvos mokyklos švietimo raida. 2014 m. muziejus įsikūrė centriniame mokyklos korpuse.
miniatiūra|200px|right|Gimnazijos Antano Bukausko kraštotyros muziejus miniatiūra|200px|right|Gimnazijos pastatas žiemą
Tarptautinė kosminė stotis
Tarptautinė kosminė stotis (TKS) (, ISS,, МКС) – tarptautinis orbitinės stoties projektas, kuriame bendradarbiauja penkios kosmoso agentūros iš įvairių pasaulio šalių: JAV (NASA), Rusija (RKA), Japonija (JAXA), Kanada (CSA) ir keletas Europos valstybių (ESA).
TKS statybos buvo baigtos 2011 m. Tais metais baigus programą „Space Shuttle“, vieninteliai pilotuojami kosminiai laivai, su kuriais TKS įgulos pristatomos į stotį ir grįžta į Žemę, buvo rusiški „Sojuz“ (iš pradžių tai buvo „Sojuz TM“, vėliau – „Sojuz TMA“, po to – „Sojuz TMA-M“, o nuo 2016 m. – „Sojuz MS“ modifikacija), jie išliko tokiais iki 2019 m. Tuo metu „SpaceX“ kompanija sėkmingai pradėjo naudoti savo „SpaceX Dragon 2“ daugkartinio naudojimo kosminius laivus, kuriais skraidina astronautus ir krovinius į TKS.
Istorija
Tarptautinės kosminės stoties istorija prasidėjo pasibaigus Šaltajam karui, kai JAV, Europa, Rusija, Japonija ir Kanada pradėjo derybas dėl tikros tarptautinės stoties sukūrimo. Projektas buvo paskelbtas 1993 m., kaip „Space Station Alpha“ (liet. „Kosminė stotis alfa“). Buvo sutarta sujungti įvairių kosmoso agentūrų projektus: NASA „Space Station Freedom“, rusų „Mir-2“ ir ESA „Columbus“ kosmines stotis.
TKS statybos buvo baigtos 2011 m.
2022 m. sausį NASA pranešė planuojanti stotį naudoti iki 2031 m., kuomet ji bus nuleista į Žemės atmosferą, o nuolaužos nukreiptos į Ramųjį vandenyną.
Orbita
Stotis skrieja apytikriai 400 km aukštyje ir dėl ten vis dar esančių oro molekulių visą laiką pamažu leidžiasi žemyn. Ji periodiškai pakeliama į reikiamą aukštį dažniausiai tuo metu stotį lankančio kosminio laivo varikliais (įprastai rusiško Progress bet tą gali padaryti ir amerikietiški Cygnus bei kiti laivai). Prireikus panaudojami ir modulyje Zvezda esantys pačios stoties varikliai. Pasibaigus stoties tarnybos laikui, ją planuojama „tvarkingai“ sunaikinti nuleidžian išorinio kosminio laivo pagalba į vandenyną nelankomoje vietoje. Kai kurios stoties dalys greičiausiai visgi nesudegs Žemės atmosferoje ir pasieks paviršių, kaip buvo Skylab atveju. Jos potencialiai galėtų padaryti žalos tačiau labai didelės katastrofos neturėtų būti. Stotis sveria beveik 500 tonų, tai atrodo daug bet Čeliabinsko metoritas svėrė apie 11,000 t. ir tik išdaužė arti buvusio miesto langų stiklus. Nukritus ant Australijos 76,54 t. Skylab, niekas nenukentėjo.
Stoties struktūra
TKS seka „Saliut“ ir „Almaz“ seriją, „Cosmos 557“, „Skylab“, ir „Mir“ kaip paleista 11-toji kosminė stotis. TKS yra trečios kartos modulinė kosminė stotis.
Kiti modulinių kosminių stočių pavyzdžiai yra Tarybų Sąjungos (Rusijos) „Mir“, Rusijos „OPSEK“ ir Kinijos kosminė stotis. Pirmoji kosminė stotis „Saliut 1“ ir kitos vienos dalies pirmos kartos stotys, pvz.: „Saliut 2“, „Saliut 3“, „Saliut 4“, „Saliut 5“, „DOS 2“, „Kosmos 557“, „Almaz“ ir NASA „Skylab“ nebuvo pritaikytos moduliams su atsargomis. Paprastai sakant, kad komanda galėtų atvykti į stotį, kita komanda turėdavo atlaisvinti vienintelę prisišvartavimo angą. „Skylab“ buvo daugiau nei viena anga, bet nebuvo pritaikyta naujų atsargų tiekimui. „Saliut 6“ ir „Saliut 7“ buvo daugiau nei viena prisišvartavimo anga ir buvo pritaikytos periodiškam naujų medžiagų tiekimui. Modulinės stotys leidžia prijungti arba pakeisti senus modulius, ir tai padidina stoties universalumą.
Žemiau pateikta diagrama su pagrindiniais stoties komponentais. Mėlynai pažymėti langeliai yra hermetiškos vietos į kurias galima patekti be kostiumo. Raudoni langeliai žymi nehermetiškus stoties komponentus. Kiti nehermetiški komponentai yra pažymėti geltonai. Reikia paminėti, kad „Unity“ mazgas prisijungia tiesiai prie „Destiny“ laboratorijos. Dėl aiškumo, jos yra pažymėtos atskirai
Albertas Diblinskis
Albertas Diblinskis – XVII a. Lietuvos astronomas.
Mėstras
Mėstras  – ežeras Gudijoje, Minsko srityje, Medilo rajone, Naručio ežeryne, šalia Medilo. Telkšo 165,1 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 5,8 km, plotis iki 4,5 km. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 20,2 km. Ežero duburys ištįsęs iš šiaurės į pietus. Šiauriniai krantai aukšti, pietuose yra Čeremšicų draustinis. Vietomis pakrantės užpelkėję, atabradas apaugęs nendrėmis, viksvameldžiais.
Albertas Diblinskis
Biografija
1640 m. Vilniaus universitete įgijo laisvųjų menų ir filosofijos magistro laipsnį apgynęs tezes, pateiktas pirmojoje Lietuvos astronomijos knygoje „Astronomijos šimtinė“ (, 1639 m.). Joje klausimų ir atsakymų forma išdėstyti svarbiausi astronomijos ir kosmologijos dalykai, pateikti pirmą kartą Lietuvoje su O. Krygeriu atliktų stebėjimų teleskopu duomenys. Remiantis stebėjimais teigiama, kad Merkurijus ir Venera skrieja aplink Saulę, o Saulė – aplink Žemę, aiškinami Saulės ir Mėnulio užtemimai. Daugelis klausimų aiškinama remiantis Aristoteliu ir Ptolemaju, bet kartais jie kritikuojami. Teigiamai minimi M. Koperniko ir G. Galilėjaus veikalai.
Mėstras
Mėstras protakomis ir trumpais upeliais jungiasi su Batoryno, Skrypavo, Šastakovo, Rudakovo ežerais. Suteka keletas griovių. Į Naručio ežerą išteka Skėma.
Mėstre sutinkamos 48 vandens augalų rūšys, 102 fitoplanktono ir 56 zooplanktono rūšys, gyvena įvairios žuvys: lydekos, karšiai, ešeriai, kuojos, aukšlės, vėgėlės, raudės ir kt.
Mėstro ežeras patenka į Naručio nacionalinį parką. Prie ežero įsikūrę: Medilas, Nikolcai, Gatovičai, Girinai, Kačergos, Šestakavas.
Dikiškė
Dikiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
In Case You Didn’t Know
In Case You Didn’t Know – antrasis studijinis britų atlikėjo Olly Murs albumas, išleistas 2011 m. lapkričio 25 d. Prieš išleidžiant albumą, buvo išleisti du singlai „Heart Skips a Beat“ ir „Dance with Me Tonight“, pasiekę pirmąsias vietas Jungtinės Karalystės singlų reitinge. Nepaisant to, jog albumas sulaukė nevienodų kritikų įvertinimų, jis debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu reitingo viršūnę.
2018 m. lapkričio mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota virš 1,12 milijono albumo kopijų.
Vandenmatės
Vandenmatės (Hydrometridae) – blakių šeima. Žinoma virš 110 rūšių, išskiriamų į 7 gentis. Paplitusios visame pasaulyje. Didžiausia įvairovė atogrąžose, tuo tarpu kitur sutinkamos tik Hydrometra genties rūšys. Lietuvoje sutinkama grakščioji vandenmatė (Hydrometra gracilenta) ir didžioji vandenmatė (Hydrometra stagnorum).
Išvaizda
Dauguma vandenmačių maždaug 8 mm dydžio, bet didžiausios gali viršyti 15 mm. Kūnas neryškių spalvų (pilkas, rudas), ištęstas, kojos ilgos ir plonos. Tokia kūno forma primena mažytę gyvalazdę. Dauguma besparnės, nors pasitaiko ir sparnuotų formų.
Ekologija
Vandenmatės gyvena vandens telkinių pakraščiuose, dažniausios ten, kur nėra žuvų ir gausu vandens augalų. Įprastai jos ramiai vaikšto vandens paviršiumi, tačiau išgąsdintos greitai sprunka. Plėšrios, bet gali misti ir jau nebegyvais gyvūnais. Gali medžioti ant vandens augalų.
Jonas Urbonas (1807)
{{Žmogaus biografija
Biografija
Baigė greičiausiai Karalienės mokytojų seminariją. 1830-1834 m. mokytojavo Vilkyškiuose (II mokytojas), 1834-1852 m. Pagėgiuose, 1852-1866 m. Tilžės Prūsuose (1919 m. prijungtuose prie Tilžės), nuo 1866 m. gimnazijos vyresnysis mokytojas Įsrutyje.
Bendradarbiavo su lituanistu mokytoju Frydrichu Bekeriu, talkino šiam rengiant pirmąją lietuvių literatūros chrestomatiją „Lietuvininkas“ („Der kleine Littauer“, 1866), reklamavo jo knygas. 1866-1868 m. rašė į kunigo prof. Frydricho Kuršaičio leidžiamą laikraštį „Keleivis iš Karaliaučiaus...“, gerai pažinojo tautosakininką ir etnografinės medžiagos skelbėją Eduardą Gizevijų, Tilžės gimnazijos mokytoją. Priklausė „Lietuvių literatūros draugijai“, bet jos veikloje nepasižymėjo. 1870-1876 ir 1882-1886 m. vadovavo Įsruties gimnastikos mėgėjų draugijai.
Pagal laikraščių pranešimus parašė knygą „Prūsų karas“ („Prusu karas bey ypatiškos kovos su estreikeis bey kelioms kitoms Vokes žememis mete 1866“, Tilžė, 1867, 84 p.). Knygoje aprašomos Prūsijos kovos su Austrija ir kitomis vokiečių valstybėlėmis. Žinomas vienas išlikęs egz. Iš vokiečių kalbos išvertė didaktinio religinio turinio pasakojimus „Krikščioniškas vadas“ („Krikščioniškas vadas, arba Kelo roditojis, keleivjams į dangu“, Tilžė, 1840-1852, 100 p.). Sudarė ir redagavo 7 kalendorius („Prusiškos kalendros ant meto 1864 … 1870). Jų sudarytojas ir redaktorius buvo Erdmonas Šesnakas. J. Urbonas tapo antruoju redaktoriumi.
Kauleliškės
Kauleliškės  – agromiestelis Baltarusijoje, Varanavo rajone, 5 km nuo Lietuvos Respublikos sienos. Apylinkės centras. Yra Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia.
Istorija
Kauleliškių dvaras žinomas nuo XVII a. antros pusės. 1666 m. prie dvaro pastatyta arijonų bažnyčia, 1724 m. restauruota. 1808 m. pastatyta medinė bažnyčia. XIX a. buvo miestelis ir kaimas Ašmenos apskrities Dieveniškių valsčiuje.
Lietuviai
XIX a. daug gyventojų suslavėjo ir XX a. pr. lietuviškai kalbėjo tik trečdalis jų. 1915 m. Kauleliškėse įsteigtas Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti maitinimo punktas. Į rytus nuo Kauleliškių yra Dieveniškių kyšulys, į pietvakarius – Ramaškonių, Pelesos–Rodūnios lietuviškosios salos.
Apie 90 proc. apylinkių kaimų vardų yra lietuviškos kilmės: Ažubaliai, Kalveliškės, Misiūnai, Svilai, Taureliai ir kitos. XX a. pabaigoje tarp Kauleliškių ir Varanavo gimtąją lietuvių kalbą išsaugojo vyresnio amžiaus Bilių, Bieliūnų, Stanišių, Tusamonių, Navasėdų kaimų žmonės. Kauleliškių ir gretimų apylinkių gyventojų kalbą 1952 m., 1959 m., 1984 m., 1985 m. ir kitais metais tyrė lietuvių dialektologai, 1971 m. – toponimikai.
Dominikos parapijos
Dominikos parapijos (skaičiai atitinka lentelę kairėje)|alt=Map of the parishes of Dominica (in alphabetical order)|miniatiūra|263x263px Dominika suskirstyta į 10 parapijų. Kiekviena iš jų pavadinta vieno iš šventųjų garbei.
Šaltiniai
Dominica Dominica Dominica Dominikai Közösség Dominica
Chasu (nomas)
Chasu(u) nomas (egip.: ḫAsww), Chaseto nomas, arba Ksojo nomas – Senovės Egipto (nuo III tūkst. pr. m. e.), 30 m. pr. m. e.-307 m. ir Egipto provincijos administracinis teritorinis vienetas, priklausęs Žemutiniam Egiptui ir žymėtas numeriu 6. Jo simboliai buvo kalnas ir jautis, ir dėl to jis dar vadinamas Kalnų jaučio nomu.
Sostinė (niwt) didžiumą laiko buvo Ksojis (Chasu), kurio vardu nomas ir buvo vadinamas. Kita svarbi gyvenvietė buvo Buto (Per-Vadžet). Nomas buvo Nilo deltoje ir apėmė jos vakarinį žemupį (dab. Kafr el Šeicho muchafaza). Šiaurėje nomą ribojo Viduržemio jūra, vakaruose buvo Hui-Imeneti (7), rytuose - Behedeto (17) nomai. Pietuose ribojosi su Sajo (5), o pietryčiuose - su Džeb-Nedžer (12) nomais.
Istorija
Nomas buvo sukurtas vienoje svarbiausioje teritorijų Senovės Egipte, kur Protodinastiniu laikotarpiu klestėjo hipotetinės Buto konfederacijos politiniai centrai. Gali būti, kad ankstyvuoju laikotarpiu administracinis centras buvo Buto miestas, bet netrukus jo funkcijas perėmė kita gyvenvietė - Ksojis. Svarbiausi garbinami nomo dievai buvo Vadžet, Ra.
Nomas panaikintas 307 m., įdiegiant Egipte ir visoje Romos imperijoje administracinių vienetų pagi sistemą.
Lizdeikos kalnas
thumb|300px|Mindaugo pilys Lizdeikos kalnas, Kernavės piliakalnis III su gyvenviete, Kernavė III, Smailiakalnis, Kriveikiškės, Smailakalnis – piliakalnio, vadinamo Aukuro kalnu priešpilis, vienas iš Kernavės piliakalnių ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24566) Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Kernavės pietinėje pakraštyje, Neries slėnio dešiniajame šlaite, Kernavės seniūnija.
Pavadintas krivio Lizdeikos garbei.
Kernavės kultūrinis rezervatas
Kernavės archeologinė vietovė – valstybinis Kernavės kultūrinis rezervatas, įkurtas 1989 m., nuo 2004 m. liepos mėn. yra UNESCO Pasaulio paveldo sąraše. Archeologinių paminklų kompleksą sudaro daugiau nei 50 archeologijos, istorijos ir kultūros paminklų: piliakalnis – Aukuro kalnas, du priešpiliai – Mindaugo sostas ir Lizdeikos kalnas, papilys – Įgulos kalnas, (piliakalniams vardai sugalvoti XIX a.), apie 0,4 km į pietryčius nuo jų esantis Kriveikiškio piliakalnis, taip pat Kernavės kapinynas, Kernavės pilkapynas ir Kernavės gyvenvietės.
Piliakalnis
Įrengtas aukštumos kyšulyje į rytus nuo piliakalnio, vadinamo Aukuro kalnu, už natūralaus 20 m gylio, 50 m pločio griovio. Jo aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 27x12 m dydžio. Jos rytiniame gale supiltas 4,5 m aukščio, 17 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į du 2-3 m pločio, 1-1,5 m gylio griovius, buvusius 20 m atstumu vienas nuo kito – jie aptikti 1979 m. tyrinėjimų metu. Šlaitai statūs, 25-30 m aukščio.
Kalno šiaurinė dalis nuslinkusi, erozija stabilizuota 1985–2004 m.
Už pylimo ariamame lauke aptikta gyvenvietės pėdsakų.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1979 m. Pranas Kulikauskas padarė Lizdeikos kalno pylimo rytinės papėdės 54 m² pjūvį, rado du 2-3 m pločio viršuje, 1-1,5 m gylio griovius.
Piliakalnis datuojamas I a. – XV a. pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1999-12-23; Nr. 1465. Paminklo teritorijos plotas 74000 m². thumb|800px|center|Pajautos slėnio panorama: Mindaugo sostas, už jo Lizdeikos kalnas ir dešinėje Aukuro kalnas
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Pasaulio etninė muzika
Pasaulio etninė muzika  – įvairiausių pasaulio tautų (tačiau paprastai ne Europos, JAV) etninę (liaudies) muziką apimantis terminas. Šiuo terminu įvardijama ne tik Azijos, Afrikos, Okeanijos, Lotynų Amerikos muzika, tačiau ir Vakarų pasaulio atlikėjų muzika, kurioje gausu rytietiškų, egzotiškų motyvų. Kita vertus, ne tik įvairių kraštų liaudies muzika, bet ir kiti tų šalių muzikos stiliai, turintys egzotišką skambesį (pvz., klasikinė indų muzika, Brazilijos populiarioji muzika, morna, sufijų muzika, regis ir kt.) priskiriami world music kategorijai. Naudojami įvairūs egzotišką skambesį kuriantys instrumentai (ūdas, dudukas, didžeridu, sitaras, chomėjus, dūdmaišis ir kt.). Dažnai šių instrumentų garsai susintetinti. Vakarietiška liaudies muzika į šį terminą paprastai nepatenka, nebent joje gausu rytietiškų, egzotiškų motyvų, arba ji gan skirtinga nuo įprastos liaudies muzikos (pvz., fado, keltiška muzika, balkanų muzika). Pati World music taip pat gali būti persipynusi su kitais stiliais: pvz., egzotinės melodijos su ryškiu, „plaukiojančiu“ vokalu vadinama etninė ethereal muzika (pvz., Azam Ali, Dead Can Dance, Irfan), world music su susintetintais garsais, foniniais vokalais dažnai persipina su ambient arba New Age stiliumi (pvz., Deep Forest).
Nors Europoje muzikinėmis kitų kraštų tradicijomis domėtasi jau renesanse, plačiau Vakaruose ji pradėjo plisti XX a. antroje pusėje. Termino world music išpopuliarinimas priskiriamas JAV etnomuzikologui Robert E. Brown. Pasaulio etninės muzikos sostine galima laikyti Paryžių, nes dėl imigrantų iš Artimųjų Rytų, Afrikos gausos ten susidarė savitos muzikinės tradicijos, dažnai komponuojančios skirtingų stilių elementus. Būtent šiame mieste 1982 m. pradėtas rengti kasmetinis pasaulio muzikos dienos (Fête de la Musique) festivalis. 1980 m. Anglijoje susikūrė World of Music, Arts and Dance organizacija, kuri skleidžia pasaulio etninės muzikos idėjas, rengia tarptautinius festivalius įvairiose šalyse. Nors įvairių pasaulio kultūrų etninė muzika plačiai pradėta taikyti Vakarų atlikėjų, tačiau ir į ją pačią pateko daug hip-hopo, džiazo, RnB, elektronikos, pop muzikos elementų.
Dalis muzikos ekspertų, pvz., David Byrne kritikuoja terminą world music kaip grynai komercinį ir stereotipinį, apimantį beveik nieko tarpusavyje bendro neturinčią muziką (nuo Bolivudo filmų dainų iki rafinuotos, kosmopolitinės Brazilijos muzikos, nuo valstybinio Bulgarijos choro Le Mystère des Voix Bulgares iki apie narkotikus dainuojančių šiaurės Meksikos grupių, ar nuo milijonus uždirbančių atlikėjų kaip Ricky Martin iki Tailando kalnų tautų muzikos).
Bratislavos kraštas
thumb|200 px|Bratislavos krašto apygardos Bratislavos kraštas  – vienas iš aštuonių Slovakijos kraštų, įsikūręs šalies vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Bratislava. Bratislavos kraštas – vienas iš dviejų kraštų, kurie ribojasi su trimis valstybėmis – Čekija, Austrija ir Vengrija, bet Slovakijos teritorijoje Bratislavos kraštas yra pilnai apsuptas Trnavos krašto. Bratislavos kraštas padalintas į 8 apygardas – okres, penkios iš jų įeina į Bratislavos miesto sudėtį. (skliausteliuose – adm. centras):
Bratislavos miesto apygardos:
Kitos apygardos:
Budriūnas
Budriūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Budriūnienė (ištekėjusi moteris) ir Budriūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Čečėnija
Čečėnijos Respublika (čeč. Нохчийн Республика=Noxçiyn Respublika; ) – Rusijos Federacijos respublika Kaukaze. 1,2 mln. gyventojų (2010).
Istorija
Rusijoje įvykus revoliucijai, Čečėnija tapo Tarybų Sąjungos dalimi. XX a. ketvirto dešimtmečio pabaigoje Čečėnija buvo sujungta su Ingušija, sukuriant Čečėnijos-Ingušijos autonominę respubliką. XX a. penktame dešimtmetyje čečėnai sukilo prieš tarybinę valdžią ir už tai buvo represuojami: prasidėjo čečėnų žudymai, deportacijos. Daugiausiai čečėnų buvo deportuota į Kazachstano dykumas ir Sibirą. Prieš čečėnus buvo vykdomas genocidas, kurį pripažįsta Europos Parlamentas. Stalinas čečėnus kaltino padedant vokiečiams II Pasaulinio karo metu, įrodyta, kad čečėnų partizanai kariavo su vokiečiais prieš TSRS kariuomenę. Čečėnams buvo leista grįžti į Tėvynę tik 1956 m., kai Nikita Chruščiovas pradėjo destalinizaciją. Čečėnija buvo rusifikuojama ir vėliau. Nuo pat 1956 m. gyventojai buvo reikalaujami mokėti rusų kalbą. Žlugus Tarybų Sąjungai, t. y. 1991 m. čečėnų lyderių grupė paskelbė nepriklausomą Ičkerijos čečėnų respubliką tačiau jos tarptautinė bendruomenė niekada nepripažino ir po Antrojo Čečėnijos karo respublika buvo likviduota. Tik 1993 m. Rusijos prezidentas Jelcinas nusprendė pradėti karą ir atstatyti regiono okupaciją. 1 karas truko beveik 3 metus, Rusija pasidavė spaudimui ir išvedė kariuomenę iš Čečėnijos 1996 m.
Ginkluotas konfliktas su Rusija
Ičkerijos-Rusijos konfliktas – karinis konfliktas tarp nepriklausomybės siekusios Ičkerijos Čečėnų Respublikos ir Rusijos Federacijos.
Dalinamas į Pirmajį ir Antrąjį karus.
Abu Zakarija Jahija
Abu Zakarija Jahija (abū zakarīyā' yaḥyā ben ziyān al-waṭṭāsī g. nežinoma – m. 1448 m.) – nuo 1420 m. Vatasidų dinastijos Maroko viziris, nepilnamečio sultono Abdalchako II Abu Mahometo globėjas.
Abu Zakarija Jahija buvo Salė miesto valdytojas. 1420 m. po sultono Abu Saidas Usmanas III-jo šeimos išžudymo, Abu Zakarija Jahija apsiėmė vienintelio likusio gyvo vienerių metų sultono sūnaus Abdalchako II-jo Abu Mahometo, globą. Viziris pasiekė, kad visos Maroko gentys pripažintų jaunąjį Abu Mahometą sultonu, taip tapdamas faktiniu šalies vadovu. 1448 m. viziris Abu Zakarija Jahija mirė, palikęs globą ir šalies valdymą savo sūnėnui Ali ibn Jusufui.
Čečėnija
Gyventojai
Pagal 2010 m. duomenis, Čečėnijoje buvo 1 268 989 gyventojų. Pagal 2010 m. atliktą gyventojų surašymą, čečėnai sudarė 95,3 % populiacijos. Rusai sudarė 1,9 %, kumykai – 1,0 %, ingušai – 0,1 % gyventojų.
Miestai
Didžiausi miestai 2020 m. (> 20 tūkst. gyventojų):
Lorena Jelusić
Lorena Jelusić (g. 1995 m. gegužės 30 d. Požega) – kroatų dainininkė.
Tapo žinoma po pergalės Kroatijos atrankoje į 2005 m. vaikų „Euroviziją“. Nacionaliniame finale nugalėjusi devynis kandidatus, atlikėja išrinkta dalyvauti dainų konkurse, vykusiame Belgijos mieste Haselte.
Lorena yra Dino Jelusić, 2003 m. vaikų „Eurovizijos“ nugalėtojo, sesuo.
Kapustinų ežeras
Kapustinų ežeras – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Žemaitkiemio miestelio. Ežeras beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,16 km. Altitudė 120,2 m. Krantai žemi, pelkėti, tik vakarinis krantas kiek aukštesnis. Krantai apaugę medžiais ir krūmais. Vakarinėje pakrantėje plyti pievos. Pietuose išteka upelis link toje pačioje pelkėje telkšančio mažesnio Kapustino ežerėlio (Plaštakos upės baseinas). Netoliese į rytus įsikūręs Plaštakos kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias.
Vytautas Antanas Kleiza
Vytautas Antanas Kleiza (1919 m. sausio 30 d. Pakuonyje, Prienų rajonas – 2007 m. gruodžio 26 d.) – Lietuvos gydytojas chirurgas, partinis veikėjas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno valstybinis universitetas) dėstytojas. 1950–1953 m. Šiaulių srities vyr. chirurgas, 1953–1956 m. Šiaulių miesto vyr. chirurgas. 1956–1960 m. Vilniaus respublikinės ligoninės vyr. gydytojas. 1960–1980 m. LSSR sveikatos apsaugos ministras. 1966 m. medicinos mokslų kandidatas. 1966–1972 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1969 m. docentas. 1975–1980 m. Inkstų transplantacijos ir hemodializės centro vadovas. 1980–1994 m. dirbo Onkologijos centre Vilniuje, 1990–1992 m. Chirurgijos klinikos vadovas, 1992–1994 m. mokslinis konsultantas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausia kryptis – hemodializė, organų transplantacija. 1974 m. pirmasis Lietuvoje atliko sėkmingą inksto persodinimą žmogui.
Dikmoniai
Dikmoniai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Dusetų, prie kelio. Pro kaimą teka Meletinės upelis.
Parėčėnai
Parėčėnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Miroslavo. Seniūnaitijos centras. Parėčėnų paštas yra Kumečiuose. Rytiniu kaimo pakraščiu teka Peršėkė. Buvusiose Parėčėnų mokyklos patalpose įsikūrusi biblioteka ir kaimo bendruomenė.
Istorija
Kaimas pirmą kartą minimas 1744 m. 1915–2006 m. kaime veikė Parėčėnų mokykla. 1970 m. prie Parėčėnų prijungtas Peseckų Obelytės kaimas.
Vakarų germanų kalbos
Vakarų germanų kalbos yra didžiausia germanų kalbų atšaka. Jai priklauso tokios kalbos kaip vokiečių, anglų, nyderlandų, afrikanų, fryzų ir jidiš. Kitos germanų kalbų šakos yra šiaurės germanų ir rytų germanų kalbos.
Half-Life: Uplink
Half-Life: Uplink buvo oficiali Half-Life serijos žaidimo Half-Life demonstracinė versija (nors ir OEM demonstracinė versija, pavadinta Half-Life: Day One buvo išleista anksčiau), kurioje buvo mažas lygis, iškirptas per Half-Life kūrimo procesą. Jame reikėjo išsiųsti signalą, kad galėtum įeiti į Lambda complex laboratoriją. Trumpas penkių minučių filmas Half-Life: Uplink buvo sukurtas, bet niekada neišleistas. Uplink buvo išleistas 1999 m. vasario 12 d.
Liaudiškiai
Liaudiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Aukštelkų.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Koplytėlė prie kryžkelės
Paežeriai (Rozalimas)
Paežeriai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 2 km nuo Rozalimo, prie kelio. Yra Laičių I tvenkinys, Rozalimo pažintinis miško parko takas.
Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Vyčio apygardos, Žaliosios partizanų rinktinės partizanai.
Bischofia
Bischofia – lapaininių (Phyllanthaceae) šeimos augalų gentis. Natūraliai auga nuo pietinės ir pietrytinės Azijos iki Australijos ir Polinezijos, taip pat Š. Amerikoje. Į Š. Ameriką Bischofia javanica atvežtas kaip dekoratyvinis augalas, bet dabar laikomas invazine rūšimi.
Kumpikų partizano Kazimiero Kontrimo žuvimo vieta
Žemaičių apygardos Kardo rinktinės vado Kazimiero Kontrimo (1913–1952) žuvimo ir atminimo vieta yra šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kumpikuose (Darbėnų seniūnija), 3,3 km į rytus nuo kaimo kryžkelės, Grūšlaukės girininkijos Grūšlaukės miško 553 kvartalo 14 sklype. left|thumb|200px|[[1999 m. pastatytas memorialinis kryžius (aut. Adolfas Kontrimas)]] left|thumb|200px|[[2018 m. pastatytas tipinis atminimo ženklas (aut. dizaineris Romas Navickas)]]
Žuvimo vieta
Žuvimo vieta yra spygliuočių mišku užsodintoje sodybvietėje, buvusio namo vietoje. Ją ženklina miško laukymėje pastatyti trys memorialiniai paminklai: monumentalus kryžius, tipinis atminimo ženklas ir informacinis stendas.
Kryžius
Kryžius monumentalus, medinis, kryžmiškas, dažytas rudos spalvos aliejiniais dažais. Jo šonus puošia pridėtiniai kiauraraščiai stilizuoto augalinio motyvo ornamentai, o viršūnė ir pečiai užsibaigia dvigubos piramidės nukirsta viršūne pavidalo galais. Prie kryžmos prikalta metalinė Nukryžiuotojo figūra, kurią iš viršaus dengia puslankiu lenktas skardos stogelis. Prie stiebo prikalta memorialinė lenta su baltu užrašu: „Čia žuvo Kazimie– / ras Kontrimas / partizanas Kardo / rinktinės vadas / 1914 – 1952. 10“.
Kryžiaus aukštis – 2,27 m, plotis – 1,02 m.
Paminklas
Atminimo ženklas tipinis, trikampės stačiasienės Laisvės kolonos su Jogailaičių dvigubo kryžiaus siluetu viršūnėje pavidalo, vientiso balsvos spalvos akmens, įtvirtintas į apskritą betoninį postamentą ir įbetonuotas žemėje.
Paminklo pagrindinėje (vakarinėje) pusėje iškaltas ir bronzos pudra paryškintas memorialinis užrašas: „SMELTĖS / KAIME / BUVUSIOJE / PETRO LAUKIO / SODYBOJE / 1952 10 30 / ŽUVO / ŽEMAIČIŲ APYGARDOS / KARDO RINKTINĖS / VADAS / KAZIMIERAS KONTRIMAS / MONTĖ, TĖVAS / G. 1913 M.“
Paminklo aukštis – 1,70 m, sienelių plotis – 32,5–33 cm. rigth|thumb|300px|[[2014 m. pastatytas informacinis stendas apie partizanų vadą Kazimierą Kontrimą]]
Merių kalba
Merių kalba – išnykusi finougrų kalba, kuria kalbėjo Centrinėje Rusijos dalyje gyvenusi merių gentis. Pagal metraščius bei archeologinius duomenis jie gyveno apie Nero ir Pleščejevo ežerus, kur stovi atitinkamai Didysis Rostovas ir Perejaslavlis-Zaleskis.
Kumpikų partizano Kazimiero Kontrimo žuvimo vieta
Stendas
Informacinis stendas skardinis, stačiakampio pavidalo, pritvirtintas prie metalinio vamzdžio, įkasto į žemę. Jame pateikti Kazimiero Kontrimo biografiniai duomenys, liudininkų prisiminimai ir informacija apie žuvimo aplinkybes, partizanų nuotraukos, svarbesnių Kardo rinktinės partizanų žuvimo vietų žemėlapiai.
Merių kalba
Apie kalbą žinoma labai mažai. Mūsų laikus pasiekė tik toponimikos duomenys, kurie traktuojami nevienareikšmiškai. Kalba išnyko dar viduramžiais. po to, kai merius asimiliavo slavai. Paskutinį kartą merius minėjo 907 m. Merių gentinė struktūra, manoma, suiro Jaroslavo Išmintingojo laikais.
Kumpikų partizano Kazimiero Kontrimo žuvimo vieta
Stendas
Stendo dydis – 60 x 80 cm, aukštis su stovu – 180 cm.
Merių kalba
Egzistuoja dvi hipotezės apie merių kalbos vietą finougrų kalbų šeimoje:
Kumpikų partizano Kazimiero Kontrimo žuvimo vieta
Istorija
Sovietmečiu sodyba buvo nugriauta, o žemė užsodinta mišku. Partizanų vado Kazimiero Kontrimo žuvimo vietoje jo brolis, partizanas, politinis kalinys ir tremtinys, stalius Adolfas Kontrimas 1999 m. pastatė atminimo kryžių.
2014 m. vykdant projektą „Atiduok Tėvynei, ką privalai!“, kurį inicijavo Rotary Akademijos dalyvė, Lietuvos šaulių sąjungos narė Brigita Barkauskaitė, o finansavo Kretingos rajono savivaldybė, šalia kryžiaus pastatytas metalinis (skardinis) informacinis stendas.
Tarp kryžiaus ir stendo Lietuvos gyventojų ir rezistencijos tyrimo centro ir Kretingos rajono savivaldybės administracijos iniciatyva 2018 m. pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas).
Žuvimo vietoje kasmet vyksta renginiai Kardo rinktinės partizanams atminti, kuriuos organizuoja viešoji įstaiga Cėklio kuršiai (direktorius Aurimas Rapalis).
Club Nacional (Paragvajus)
Asunsjono „Club Nacional“ – Paragvajaus futbolo klubas iš šalies sostinės Asunsjono (Obrero kvartalo).
Istorija
1904 metais įkurtas Asunsjone.
Pasiekimai
„Club Nacional“ 3 kartus dalyvavo Copa Libertadores čempionate.
Privalovka (Nausėdai)
Privalovka (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Kleindünen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 28 km į šiaurės vakarus nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Jasnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Šilutės apskrities, nuo 1922 m. Lankos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Prochladnojės apylinkės kaimas.
Feliksas Tiškevičius
Feliksas Tiškevičius (, 1869 m. liepos 19 d. Lentvaryje – 1933 m. balandžio 14 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Lietuvos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius. Motina Sofija Horvataitė. Broliai Juozapas (vyresnysis), Aleksandras, Vladislovas, Juozapas ir Antanas Tiškevičiai.
Šeima
Vaikai:
Dvarai
thumb|left|280px|Tiškevičių rūmai Palangoje Paveldėjo Palangos dvarą, rūpinosi tolesne kurorto plėtra, statė naujas vilas, įrengė artezinį šulinį, įkūrė krautuvę, pastatė kurhauzą, kuriame veikė viešbutis, skaitykla, biliardinė ir kazino. 1897–1902 m. netoli Birutės kalno pastatė naujus dvaro rūmus (dab. Gintaro muziejus) ir įkūrė parką, kurį suprojektavo prancūzų parkų architektas-dendrologas Eduardas Fransua Andrė. Surinko unikalią senovės gintarinių papuošalų kolekciją, kuri aukštai buvo įvertinta 1900 m. Paryžiaus parodoje. 1936 m. šią kolekcija grafienė Antanina Tiškevičienė padovanojo Kretingos muziejui. Šiandien ji eksponuojama Palangos gintaro muziejuje.
Buvo pagrindinis naujos Palangos bažnyčios fundatorius, suteikė patalpas „Saulės“ draugijos mokyklai, dovanojo pastatą Palangos gimnazijai.
Dabikinės Vladimiro Zubovo mokykla
Akmenės rajono Dabikinės Vladimiro Zubovo mokykla – valstybinė internatinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Dabikinėje (Akmenės raj.), vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba akliesiems ir silpnaregiams, kurtiesiems ir neprigirdintiesiems, turintiesiems intelekto sutrikimų, judesio ir padėties sutrikimų, kalbos ir kitų komunikacijos sutrikimų. Įstaigos kodas 290984490. Steigėjas Šiaulių apskrities viršininko administracija.
Istorija
Mokykla įsteigta 1973 m. rugpjūčio 1 d. LSSR švietimo ministro 1973 m. birželio 29 d. įsakymu Nr. 123. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministro 1997 m. rugsėjo 24 d. įsakymu Nr. 1222 mokyklos steigėjo funkcijos nuo 1997 m. spalio 1 d. perduotos Šiaulių apskrities viršininkui. Mokykla turi bendrabutį. 2000 m. – specialiojo ugdymo centras, 2005 m. – specialioji mokykla, nuo 2018 m. – Dabikinės Vladimiro Zubovo mokykla.
Adolfas Maštaras
thumb|left|300px|Maštarų šeimos kapas Jokūbave, Kretingos r. sav.
Adolfas Maštaras (1920 m. vasario 26 d., Mičigano valstija, JAV – 1990 m. vasario 9 d. Kaunas, Lietuva) – Lietuvos gydytojas chirurgas, pedagogas, mokslininkas, Kauno medicinos instituto dėstytojas, Kauno klinikų chirurgas.
1923 m. su tėvais atvyko į Lietuvą, apsigyveno Raguviškiuose (Kretingos apskr.), kur tėvas įkūrė pavyzdinį ūkį. Mokėsi Kretingos pranciškonų gimnazijoje, 1940-1942 m. mokytojavo. 1946 m. baigęs Kauno universiteto Medicinos institutą tapo Mikrobiologijos, 1949 m. – Fakultetinės ir hospitalinės chirurgijos katedros asistentu.
1950-1952 m. – respublikinės Kauno klinikinės ligoninės vyr. gydytojo pavaduotojas gydymo reikalams, 1952-1953 m. – Šiaulių srities ligoninės vyr. gydytojas. Grįžęs į Kauną dirbo chirurgo ir pedagogo darbą. 1960-1960 m. – Kretingos rajono centrinės ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėjas.
Paskelbė nemažai mokslinių straipsnių apie chirurgiją.
Palaidotas Jokūbavo kapinėse, Kretingos r. sav., Maštarų šeimos kapavietėje.
Barsukynė (Tauragė)
Barsukynė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Skaudvilės, prie kelio. Į vakarus nuo kaimo auga Petkaitinės miškas.
Prezidento Jono Žemaičio gimnazija
Prezidento Jono Žemaičio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Raseiniuose, Kalnų g. 3, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190105984.
Istorija
miniatiūra|250px|left Raseinių 2-oji vidurinė mokykla atidaryta 1966 m. rugsėjo 1 d. Pirmuosius mokslo metus pradėjo 918 mokinių ir 55 mokytojai. Mokyklos direktoriumi paskirtas Petras Kaminskas ne tik įveikė naujakurystės sunkumus, bet sukūrė darnų ir darbštų pedagogų kolektyvą, daug dėmesio skyrė mokymo proceso gerinimui ir tobulinimui, materialinės bazės turtinimui. Pirmaisiais metais buvo įkurta fizikos, chemijos, namų ruošos, gamtos, medžio ir metalo apdirbimo kabinetai. Nepaisydama įvairių reformų ir reorganizacijų, mokykla kabinetų sistema išlaikė iki šiol.
Mokyklos matematikai užmezgė ryšius su Vilniaus mokyklų mokytojais, bendradarbiauti su Vilniaus universiteto matematikos fakulteto dėstytojais. 1979 m. įvestas sustiprintas matematikos mokymas, matematikai tapo respublikinių olimpiadų nugalėtojais. 1986 m. įvestas sustiprintas lietuvių kalbos mokymas.
1992 m. mokyklos direktore paskirta direktoriaus pavaduotoja Aldona Mankauskienė. Vykstanti švietimo reforma atvėrė kelius naujiems pokyčiams. Įgyvendindami mokyklos viziją, bendruomenės nariai įvardijo tikslą: siekti gimnazijos statuso. 1994 m. atidarytos humanitarinio ir matematinio profilio gimnazijos klasės, mokykla pavadinta „Žemaičio“ vidurine mokykla.
1996 m. mokykla šventė savo 30-metį. Jubiliejaus svečiams pateikta mokyklos vizitinė kortelė: mokykloje mokėsi 641 moksleivis, iš jų gimnazijos klasėse 89, humanitarinio profilio klasėse 37, matematinio profilio klasėse 52. Mokykloje dirbo 53 pedagogai, iš jų 1 ekspertė, 11 metodininkų, 27 vyresnieji mokytojai. Per trisdešimt metų vidurinio mokslo atestatus gavo 1959 abiturientai: 19 įteikti aukso medaliai, 47-sidabro medaliai.
2010 m. kovo 17 d. gimnazijos ilgamečiui technologijos mokytojui Kęstučiui Bakučiui, vienam iš penkių geriausių šalies mokytojų, pelniusiam Metų mokytojo titulą, Vyriausybėje įteiktos premijos. Premijas įteikė Ministras Pirmininkas Andrius Kubilius ir švietimo ir mokslo ministras Gintaras Steponavičius.
2012 m. rugsėjo 1 – ąją gimnazija tapo vienintele vidurinį išsilavinimą teikiančia ugdymo įstaiga Raseiniuose. Nuo 2012 m. rugsėjo 1 d. gimnazijoje taip pat formuojamos ir suaugusiųjų klasės.
Žymiausi mokiniai
Evaldas Bakonis, istorikas, vadovėlių autorius.
Arūnas Dulkys, ekonomistas, LR sveikatos apsaugos ministras.
Temperatūra (reikšmės)
Temperatūra gali reikšti:
Kapustinų ežerėlis
Kapustinų ežerėlis – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Žemaitkiemio miestelio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,085 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 120,2 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurėje įteka upelis iš toje pačioje pelkėje telkšančio didesnio Kapustinų ežero, pietryčiuose išteka upelis link Plaštakos upės. Kiek atokiau į rytus įsikūręs Plaštakos kaimas.
Suwałki Plaza
Suwałki Plaza - Plazos prekybos tinklų grupei priklausantis prekybos centras Suvalkų mieste. Centras įsikūręs buvusiame Rusijos imperijos laikais pastatyto kalėjimo pastate. Centras užima 40,000 kvadratinių metrų plotą, turi 500 vietų požeminę automobilių stovėjimo aikštelę. Centre yra daugiau nei 100 įvairiausių parduotuvių, taip pat yra kino teatrai ir pramogų parkas.
Žydų virtuvė
Žydų virtuvė – žydų tautinė virtuvė. Dažnai klaidingai tapatinama su Izraelio virtuve.
Tradicinė žydų virtuvė aprašyta dar judaizmo ir krikščionybės šventraščiuose. Dėl plataus žydų tautos paplitimo žydų virtuvė skirtinguose regionuose perėmė ir tų vietų tradicijas, bet kultūrinė žydų virtuvė vis tiek išliko.
Lietuviška žydiška virtuvė
Lietuviška žydiška virtuvė pasižymi adaptuotais tradiciniais žydų patiekalais. Tradicinis žydų troškinys (tsimmes), kuris dažniausiai gaminamas iš morkų, Lietuvoje dažnai buvo gaminamas iš ropių. Tradicinis Šabato žydiškas patiekalas Lietuvoje yra karvių šaltiena. Žydiškos virtuvės elementai paplito ir tarp lietuvių, kadangi abi virtuvės turi panašių elementų ir naudoja daug pieno produktų.
Ė
Ė ir ė – „E“ raidės pagrindo rašmuo su diakritiniu ženklu tašku. Devintoji lietuvių abėcėlės raidė. Pirmą kartą pavartota 1653 m. D. Kleino gramatikoje.
Anot kalbininko G. Subačiaus, ė raidė yra unikali, jos neturi jokia kita pasaulio kalba. Vis dėlto raidė ė dar naudojama bent jau šajenų kalboje, bet ten ji žymi šnabždamąjį balsį. Šie šnabždamieji balsiai šajenų kalboje visi žymimi tašku virš raidės, taigi ir e.
Sabrina Garciarena
Sabrina Garciarena (g. 1982 m. sausio 5 d.) – Argentinos aktorė ir modelis.
Sabrina gimė Susanos ir Osvaldo Garciarenų šeimoje. Turi 3 seseris (Verónica, Laura ir Nadia) bei brolį (Diego).
Pirmą kartą televizijoje pasirodė 1998 m., suvaidinusi seriale "Verano del '98" ("98-ųjų vasara"), kurį rodė Telefe kanalas.
2009 m. kovo mėnesį baigė filmuotis romantiniame filme "Solos en la Ciudad". Čia pagrindinį vaidmenį atliko su buvusiu kolega Felipe Colombo.
Dikonėliai
Dikonėliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, greta Dikonių kaimo.
Liaudiškiai (Baisogala)
Liaudiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Baisogalos. Saugoma Liaudiškių pušis. Liaudiškių miške paminklais įamžintos Šeduvos žydų holokausto vietos. Kryžkelėje prie kelių ir  guli keli išskirtinių matmenų rieduliai.
Kūgeliai (Šilutė)
Kūgeliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Juknaičių, prie kelio ir Šilutės–Pagėgių geležinkelio atkarpos. Buvo geležinkelio stotis.
Dromaeosauridae
Dromaeosauridae yra grupė mėsėdžių dinozaurų terapodų. Jie kilę iš Coelurosauria, tačiau turi didesnę galvą ir ypatingą bruožą - didelius pjautuvo formos nagus, naudotus puolant. Gyvūnų uodega buvo sustiprinta mažais kauliukais ir dėl to nejudri. Žinomiausios gentys yra Deinonychus, Saurornitholestes, Velociraptor ir Microraptor.
Radiniai
Ankstyvoji kreida
Vėlyvoji kreida
Daugmalės piliakalnis
Daugmalės piliakalnis ir gyvenvietė  – piliakalnis ir senovinė gyvenvietė Latvijoje, Kekavos savivaldybės teritorijoje, prie Daugmalės kaimo, Dauguvos kairiajame krante, 30 km nuo Baltijos jūros. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.
Piliakalnis
Piliakalnio aikštelė trikampė 3800 m² ploto, jos rytiniame pakraštyje supiltas 7 m aukščio pylimas. Piliakalnio papėdėje yra 2 ha senovės gyvenvietė, uostas ir kapinynas.
Tyrimai
1933 m., 1935–1937 m. tyrė Valdemaras Gintersas, 1966–1970 m. Vladislavas Urtanas ir 1986–1992 m. tyrė Juris Urtanas. Piliakalnio aikštelėje ir gyvenvietėje rastas apie 2 m storio kultūrinis sluoksnis, datuojamas II tūkstantmečiu pr. m. e.-II tūkstantmečio m.e. pradžia. Rasta 14 įtvirtinimų horizontų, pastatų ir židinių liekanų, amatininkų įrankių, ginklų, IX a.-XII a. Bizantijos, arabų ir Vakarų Europos valstybių 130 monetų, papuošalų, buities reikmenų, 26 svarstyklių fragmentų ir 55 svareliai, daugiau, kaip 200 000 keramikos fragmentų. Iš viso rasta apie 400 000 saugotinų vienetų.
centre|thumb|800x800px|Daugmalės piliakalnis iš pietų pusės
Dirvožemio chemija
Dirvožemio chemija – dirvotyros šaka, tirianti dirvožemio mineralinių ir organinių cheminių junginių sudėtį, sandarą, savybes, jų kitimą, vykstant dirvodarai ir naudojant dirvožemį.
Ji naudojama tiriant mineralų irimą, organinių liekanų mineralizaciją, humuso susidarymą, cheminių elementų ir junginių migraciją, augalų mitybą, dirvožemio koloidus ir sorbciją, dirvožemio užterštumą radioktyviomis ir nuodingomis medžiagomis. Dirvožemio chemija susijusi su agrochemija. Padeda tirti dirvožemių genezę, klasifikuoti dirvožemius, juos racionaliai naudoti.
Mokslininkai
Žymiausi dirvožemio chemijos mokslininkai:
Lietuvoje:
Tautų Sandrauga
Tautų Sandrauga, anksčiau Britų Sandrauga arba Britų Tautų Sandrauga  – savanoriška 56 nepriklausomų valstybių asociacija. Dauguma valstybių narių anksčiau buvo valdomos Jungtinės Karalystės, buvo šios valstybės kolonijomis. Dalyje narių valstybės galva vis dar yra Jungtinės Karalystės karalius Karolis III, kitos šalys yra respublikos ar atskiros monarchijos.
Vedžes-Hor
Vedžes-Hor nomas (egip.: wṯs-Ḥr), Apolinopolio nomas  – Senovės Egipto (nuo III tūkst. pr. m. e.), 30 m. pr. m. e.-307 m. ir Egipto provincijos administracinis teritorinis vienetas, priklausęs Aukštutiniam Egiptui ir žymėtas numeriu 2. Jo pavadinimas buvo užrašomas simboliais sostas ir Horas, dėl to jis dar vadinamas Horo sosto nomu.
Tautų Sandrauga
Istorija
Dabartinės Tautų Sandraugos pradžia laikoma nuo 1887 m. Jungtinėje Karalystėje vykę šalies aukščiausių vykdomosios valdžios pareigūnų susitikimai, kurie nuo 1911 m. vadinti imperijos konferencijomis. 1926 m. vykusioje konferencijoje Jungtinės Karalystės dominijos paskelbė esančios lygios viena kitos atžvilgiu. Sprendimą 1931 m. patvirtino Vestminsterio statutas. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, vykusio dekolonizacijos proceso metu, sparčiau daugėjo Tautų Sandraugos narių skaičius. Kelios naujai susikūrusios valstybės visiškai nutraukė ryšius su Jungtine Karalyste, kitos liko Tautų Sandraugos narėmis. XX a. pabaigoje Tautų Sandrauga vis daugiau dėmesio skyrė žmogaus teisėms ir demokratijai plėsti.
2013 m. Italijos prezidento rinkimai
thumb|right|250px|Antrą kartą iš eilės Italijos prezidentu išrinktas [[Giorgio Napolitano.]] '''2013 m. Italijos prezidento rinkimai''' vyko 2013 m. balandžio 18 ir 20 dienomis. Antrai kadencijai iš eilės šalies vadovu išrinktas Giorgio Napolitano. Tai buvo pirmas kartas Italijos istorijoje, kuomet prezidentui išrinkti prireikė dviejų turų.
Vedžes-Hor
Sostinė (niwt) buvo Behdet (kitaip Džeba, dab. Edfu, Ptolemėjų laikų Apolinopolis). Nomas buvo abipus pagrindinės Nilo upės vagos ir apėmė dalį dabartinės Asuano muchafazos. Piečiau buvo Ta-Seti (1), o šiauriau – Necheno (3) nomai.
2013 m. Italijos prezidento rinkimai
Šalies vadovą rinko parlamentas ir regionų delegatai (1007 balsai). G. Napolitano gavo 738 balsus, o jo artimiausias varžovas liko Stefano Rodota su 217 balsų.
Vedžes-Hor
Istorija
Nomas minimas nuo Senosios karalystės. Tai buvo vienas mažiausių Egipto nomų: jo ilgis siekė 3 iteru (apie 32 km), o plotas – apie 2 cha-ta (apie 5,5 ha). Nuo įkūrimo administracinis centras buvo Behdet. Svarbiausias garbinamas nomo dievas buvo Behdeto Horas, taip pat Anuketė, Chnumas, Sobekas.
Nomas panaikintas 307 m., įdiegiant Egipte ir visoje Romos imperijoje administracinių vienetų pagi sistemą.
SK Dynamo České Budějovice
Česke Budejovicų „Dynamo“ – Čekijos futbolo klubas iš Česke Budejovicų.
Istorija
1935 m. klubas viešėjo Lietuvoje, kur 7:1 įveikė Makabi Kaunas, 3:2 – LGSF Kaunas ir 1:0 – Kovas Kaunas komandas.
Suomijos Karelija
Suomijos Karelija (SV Karelen,, dar vadinama Švedijos Karelija, Vakarų Karelija) – istorinis Europos regionas, istorinės Karelijos vakarinė dalis, susiformavusi XVII a. padalijus Kareliją į dvi dalis. Nuo tada ji pripažįstama kaip viena iš Švedijos karalystės (Suomijos) tradicinių provincijų – Karelijos provincija.
Teritorija
Vakarinę Kareliją sudarė šie smulkesni kultūriniai subregionai: Pietinė Karelija, Šiaurinė Karelija ir Tikroji Karelija.
Raida
Vakarinės Karelijos istorija yra ypač sudėtinga. Dėl įvairių istorinių kataklizmų jos administacija keitėsi daug kartų.
1635 m. visoje Švedijos karalystėje vykdant administracinę reformą, provincijos teritorijoje suformuota keletas administracinių vienetų (grafysčių): Keksholmo grafystė ir Vyborgo ir Nysloto grafystė.
1721 m. ir 1743 m. Rusijos imperija atkariavo iš Švedijos dalį Karelijos provincijos ir taip užtvirtino šio istorinio regiono padalinimą į dvi dalis. Rusiškoji dalis pavadinta Senoji Suomija, administraciškai čia įkurta Vyborgo gubernija. Švedijai likusioje Karelijos dalyje dvi senosios grafystės sujungtos ir 1721 m. įkurta Savolakso ir Kymenegordo grafystė.
1812 m. Senoji Suomija atiteko naujai įkurtai Suomijos Kunigaikštystei, taip vėl sujungiant istorinį regioną. Suomija visą teritoriją išlaikė iki 1940 m. (kaip Vipurio provinciją). Tada istorinė Vakarų Karelija vėl padalinta: didžioji jos dalis atiteko TSRS. Jos sudėtyje iš pradžių ji prijungta prie Suomijos-Karelijos TSR, bet vėliau iš jos suformuota Leningrado sritis. Suomijai likusioje dalyje sukurti administraciniai vienetai Šiaurės Karelija ir Pietų Karelija.
Kemsinis
Kemsinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 4 km į šiaurę nuo Rimšės, paribyje su Visagino savivaldybe. Kranto linija vingiuota, ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,58 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 151,5 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję. Ežerą supa Gūrių miškas, tik vietomis plyti pievos. Šiaurėje išteka upelis link Gulbinio ežero (Drūkšių ežero intako Gulbinės baseinas). Šalia įsikūręs Magūnų kaimas, į šiaurę – Magūnų sodų bendrijos gyvenvietė. Šiaurine pakrante eina geležinkelis Dūkštas–Ignalinos atominė elektrinė.
Boilingo ežeras
Boilingo ežeras  – vandens telkinys Morn Trua Pitono nacionaliniame parke, Dominikoje. Įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą. Ežeras yra užtvindyta fumarolė, apie 10 km nuo Rozo. Vanduo yra pilkai mėlynos spalvos, jį dažnai gaubia garų debesis. Dėl vandens nepaprastai aukštos temperatūros ežeras dar vadinamas „verdančiu“. Skermuo – ~60 m.
Sympho-Nick
„Sympho-Nick“ – ukrainiečių liaudies/pop muzikos grupė, kurią sudaro Sofija Kutsenko (g. 2001 m. rugpjūčio 27 d.), Marta Rak (g. 2002 m. vasario 16 d.) ir Amalia Krymskaja (g. 2002 m. rugsėjo 27 d.). Trio atstovaus Ukrainai 2014 m. vaikų „Eurovizijoje“, vyksiančioje Maltoje, su daina „Priyde vesna“.
Boilingo ežeras
Ežerą pirmą kartą paminėjo 1870 m. dirbe du anglai. 1875 m. pradėtas tyrinėti.
Dominikos „verdantis“ karštosios versmės ežeras yra antras pagal dydį pasaulyje po Frying Pan, esančio Naujojoje Zelandijoje.