cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skraidantis sparnas
Istorija
XX a. trečiajame dešimtmetyje tokio tipo lėktuvus kūrė (1933 m. sklandytuvas AV3). 1937 m. JAV inžinierius Čarlzas Frilas sukūrė skrandančio sparno tipo sklandytuvą su savaime stabilizuojančiu aerodinaminiu profiliu, pavadintą „Freel Flying Wing“.
Antrasis Pasaulinis karas
miniatiūra|„Skraidančio sparno“ tipo sklandytuvas Horten H.IV dešinėje|miniatiūra| Dalis nerestauruoto Horten Ho 229 Nr. V3, Smitsono muziejuje 2007 m. (Smithsonian’s Paul Garber Facility) Per Antrojo pasaulinį karą, pusės siekdamos oro pranašumo rėmė ir įv. „skraidančio sparno" tipo orlaivių kūrimą. Nacistinėje Vokietijoje tokios konfigūracijos šalininkai broliai Valteris ir Reimaras Hortenai sukūrė paukščio kūno formos „varpo formos keliamosios galios paskirstymu“ paremtą planerį. Ši serija apėmė tiek nedidele serija 1941–1943 m. gamintą sklandytuvą Horten H.IV, tiek ir reaktyviniais varikliais varomus bombonešius.
1944 m. reaktyvinio naikintuvo Horten Ho 229 prototipas pakilo pirmam skrydžiui. Konstrukcija apjungė skraidantį sparną su pora Junkers Jumo 004 reaktyvinių variklių. Tai buvo pirmasis pasaulyje grynai skraidantis sparnas, varomas dviem reaktyviniais varikliais. Bandant užsidęgus varikliui žuvo pilotas bandytojas Ervinas Cileris. Karo pabaigoje modelis patvirtintas serijinei gamybai kaip Gotha Go 229, rengtasi pradėti daugiafunkcinio naikintuvo Go P.60 gamybą. Serijinę gamybą nutraukė karo pabaiga. Neskraidantį, beveik užbaigtą išlikusį „V3“ arba trečiąjį prototipą užgrobė JAV kariuomenė. Ištyrus perduotas Smitsono institutui.
1944 m. britai išbandė Armstrong Whitworth AW52G – „skraidančio sparno“ tipo tolimųjų nuotolių keleivinio lėktuvo prototipą, kurio pagrindu 1947 m. buvo pagamintas reaktyvinis lėktuvas, galintis pasiekti didelius greičius. Bandymų rezultatai pasirodė mažesni nei tikėtasi, pirmas prototipas sudužo 1949 m. gegužės 30 d. (avarijos metu britų pilotas pirmą kartą panaudojo katapultavimosi sėdynę), antrasis AW52 skraidė su iki 1954 m.
Pokaris
dešinėje|miniatiūra| [[Northrop YB-49 – bombonešis YB-35 su reaktyviniais varikliais]] Pokariu skraidančio sparno koncepcija daugiausiai vystyta JAV. 1941 m. pradėtas kurti tolimasis bombonešis YB-35 1946 m. pakilo su proplereiniais varikliais, o 1947 m. su reaktyviniais (kaip YB-49). Pradžioje ši konstrukcija nesiūlė pranašumo prieš lėtesnius stūmokliniais varikliais varomus bombonešiais. To priežastis buvo didelės ankstyvųjų turboreaktyvinių variklių degalų sąnaudos.
Sovietų Sąjungoje vienu pirmųjų bandymų pagaminti viršgarsinį reaktyvinį lėktuvą pagal „skraidančio sparno“ 1948 m. tapo B. Čeranovskio konstrukcijos BICh-26. Nors aviacijos autoriaus Bilo Gunstono (angl. Bill Gunston) teigimu BICh-26 aplenkė savo laiką, sovietų kariškiai lėktuvo nepriėmė ir tolimesni konstrukcijos tobulinimai nutrūko sulig Čeranovskio mirtimi.
Skraidančio sparno konstrukcijos kurtos ir Turkijoje. 1948 m. „Turkijos lėktuvų fabrike“ sukurtas beuodegis sklandytuvas THK-13. miniatiūra|FMA I.Ae. 34 Clen Antú buvo pagaminti 6 vnt.
Pokariu į Argentiną persikėlę broliai Hortenai pratęsė darbą. Argentinoje sukūrė keletą „skraidančio sparno“ tipo orlaivių - pramoginį FMA I.Ae. 34 Clen Antú, naikintuvą FMA I.Ae. 37 Ala Delta, transportinį FMA I.Ae. 38 Naranjero, taip pat FMA I.Ae. 41 Urubú.
Didžiojoje Britanijoje Rojus Čedvikas branduoliniam ginklui skraidinti skirto strateginio bombonešio Avro Vulcan pirminiai variantai kurti naudojant skraidančio sparno principą. Bet galutinis dizainas buvo delta formos sparno ir pasižymėjo aiškiu fiuzeliažu.
Šeštajame dešimtmetyje pasirodžius viršgarsiniams orlaiviams, kariuomenės susidomėjimas skraidančiu sparnu greitai sumažėjo. Storas sparnas, kuriame telpa įgula ir įranga yra priešingas viršgarsiniam skrydžiui reikalingo plono sparno reiklavimams.
miniatiūra| Dvikryptis skraidantis sparnas, Vaizdas iš viršaus į apačiąDevintajame dešimtmetyje susidomėjimas skraidančiais sparnais atsinaujino dėl jų mažo radaro atspindžio skerspjūvio. „Stealth“ technologija pagrįsti aerodinaminiai paviršiai atspindi radaro bangas tik tam tikromis kryptimis, todėl orlaivį sunku aptikti. Šis požiūris sąlygojo „skraidančio sparno“ tipo bombonešio Northrop Grumman B-2 Spirit sukūrimą. Tuo metu elektronikos išsivystymo lygis sudarė galimybę kompensuoti konstrukcijai būdingą aerodinaminį nestabilumą kompiuteriu valdomomis „fly-by-wire“ sistemomis.
2011 m. buvo pristatyta nauja „skraidančio sparno“ evoliucijos kryptis – dvikryptis skraidantis sparnas. Tai – kintamos geometrijos aerodinaminė koncepcija, kurią sudaro dideio proilgio ikigarsinis sparnas ir mažo proilgio viršgarsinis sparnas, sujungti nelygios formos kryžiaus forma. Ikigarsinis sparnas – storas ir ilgas, galintis išlaikyti naudingąją apkrovą. Viršgarsinis sparnas – plonas, siauras, kintančios geometrijos. Šios konstrukcijos lėktuvas kiltų ir leistųsi mažiems greičiams skirtais sparnais, pakilęs pasisuktų ketvirtį apsisukimo ir toliau skristų naudodamas dideliems greičiams skirtus sparnus. Pasiūlymas sulaukė NASA finansavo tolimesniems tyrimams. Teigiama, kad ši koncepcija pasižymi mažu oro pasipriešinimu, dideliu ikigarsiniu efektyvumu ir mažesne sukuriama smūgine banga. miniatiūra|Sukhoi Su-70 Okhotnik-B Po Šaltojo karo pabaigos „skraidančio sparno“ koncepcija pradėta plačiau taikyti nepilotuojamų orlaivių statyboje.
XXI a. antrame dešimtmetyje NASA pradėjo finansuoti „sulieto sparno ir fiuzeliažo“ (angl. Blended wing body) tipo lėktuvų kūrimo tyrimus. Šią koncepciją, artimą „skraidančio sparno“ principams (skirtumas - išorinėse gondolose montuojami varikliai ir sparnų galiukuose esantys vertikalūs stabilizatoriai), numatoma pritaikyti didelės apimties keleivių (apie 1000 žmonių talpos orlaiviai) ir krovinių, įskaitant skraidančio tankerio funkciją, pervežimui.
Antrojo dešimtmečio pabaigoje Jungtinėse Amerikos Valstijose buvo pradėti NASA užsakymu pagal koncepciją N3-X "Boeing" korporacijos sukurto „sulieto sparno ir fiuzeliažo“ prototipo X48B BWB bandymai. 2020 m. pradžioje savo BWB koncepciją pristatė Airbus, 2022 - Bombardier (EcoJet).
Neringos savivaldybės Viktoro Miliūno viešoji biblioteka
Neringos savivaldybės Viktoro Miliūno viešoji biblioteka – biudžetinė įstaiga, viešoji biblioteka Nidoje, Pamario g. 53, turinti filialus Preiloje ir Juodkrantėje. Per metus viešojoje bibliotekoje ir filialuose apsilanko apie 22 tūkst. lankytojų. Registruotų vartotojų skaičius – apie 1300.
Viešosios bibliotekos ir filialų fonduose sukaupta apie 98 tūkst. fizinių vnt. grožinės literatūros, filosofijos, visuomenės, gamtos mokslų, istorijos, periodinių ir kt. dokumentų. Vartotojams pristatoma apie 2000 egz. įvairių kraštotyros spaudinių, daugiausiai susijusių su Kuršių nerijos istorija, kultūra, gamta. Viešosios bibliotekos abonemente ir filialuose yra abėcėlinis ir sisteminis katalogai, sukurtas elektroninis katalogas.
Istorija
thumb|left|[[Viktoras Miliūnas (1916–1986), rašytojas, dramaturgas, vertėjas]]
Neringos miesto biblioteka įsteigta 1956 m. 1990 m. biblioteka pavadinta Neringos miesto Nidos biblioteka. Nuo 1996 m. ji reorganizuota į Neringos miesto savivaldybės viešąją biblioteką su Preilos ir Juodkrantės filialais. 2001 m. pabaigoje bibliotekos pastate įsikūrė Neringos istorijos muziejus.
2005 m. viešajai bibliotekai suteiktas rašytojo, Nidos metraštininko Viktoro Miliūno, 1961–1986 m. gyvenusio ir kūrusio Nidoje, vardas. Kūrėjo šeima padovanojo bibliotekai dalį V. Miliūno archyvo: rankraščių, knygų, fotonuotraukų. Bibliotekoje eksponuojama dailininkės Bronės Mingilaitės-Uogintienės 1981 m. tapyta drobė su rašytojo V. Miliūno portretu.
2010 m. pradėtas leisti bibliotekos leidinys – kultūros almanachas „Dorė“, kuris skirtas visiems Kuršių nerijos mylėtojams, nušviečiantis šio krašto visuomeninio gyvenimo, Mažosios Lietuvos istorijos, kultūros atminties temas.
Teisėkūros žinios
dešinėje|313x313px Teisėkūros žinios – oficialaus leidinio „Valstybės žinios“ tęstinis leidinys, leidžiamas du kartus per savaitę (trečiadieniais ir šeštadieniais) elektroninis pdf, epub ir docx formatais teisės leidinys. Leidinį leidžia ir teisės portalą valdo UAB „Teisėkūros žinios“.
Istorija
Pagal priimtą Lietuvos Respublikos teisėkūros pagrindų įstatymą oficialaus leidinio „Valstybės žinios“ popierinio varianto spausdinimas buvo nutrauktas 2013 m. gruodžio 31 d. Nuo 2014 m. balandžio 1 d. Seimo leidykla toliau leido elektroninę „Valstybės žinios“ pdf versiją. 2016 m. gruodžio 31 d. nutraukus „Valstybės žinios“ leidybą buvę „Valstybės žinių“ darbuotojai įkūrė naują įmonę ir pratęsė „Valstybės žinių“ kilnų darbą – puoselėti švietėjiškas tradicijas teisėkūroje – pradėtas leisti elektroninis pdf leidinys „Teisėkūros žinios“. Nuo 2019 m. sausio 1 d. leidinys papildomai leidžiamas epub ir docx formatais.
Elektroninio leidinio struktūra
I skyrius. Lietuvos Respublikos įstatymai;
III skyrius. Kiti Lietuvos Respublikos Seimo priimti teisės aktai;
2022 m. LFF II lyga
2022 m. LFF II lyga, dar žinoma kaip Antra lyga, – trečios pakopos futbolo pirmenybės Lietuvoje. Rungtyniavo 18 ekipų, tai mažiausias dalyvių skaičius lygoje nuo 1996 metų.
Pareiškėjai
2021 m. gruodžio mėn. paraiškas licencijuotis į numatytas 16 vietų pateikė 20 komandų – 12 klubų ir 8 dublerinės/dukterinės ekipos: Į numatytas 16 vietų Pirmoje lygoje iš II lygos turėjo pakilti 4 komandos. Į jas sėkmingai licencijavosi šios II lygos komandos: FK Ekranas Panevėžys, Be1 NFA Kaunas, FK Garliava Kauno raj., SG-FA Šiauliai B
Teisėkūros žinios
Elektroninio leidinio struktūra
V skyrius. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimai;
2022 m. LFF II lyga
Pareiškėjai
Prašymo licencijai nepateikė pernai II lygoje dalyvavęs FK Panerys Vilnius.
Teisėkūros žinios
Elektroninio leidinio struktūra
VII skyrius. Įsiteisėję teismų sprendimai ir nutartys;
2022 m. LFF II lyga
Pareiškėjai
Viso trijuose Lietuvos futbolo sistemos lygmenyse buvo numatytos 42 vietos, į kurias bandė licencijuotis 48 komandos.
Teisėkūros žinios
Elektroninio leidinio struktūra
IX skyrius. Kolegialių institucijų norminiai teisės aktai;
2022 m. LFF II lyga
Pareiškėjai
A lygos dublerinės komandos privalo žaisti ne žemesnėje nei II lygoje, todėl Džiugo, Hegelmann ir Jonavos pagrindinės komandos gavę A lygos licenciją, garantavo vietas savo B komandoms II lygoje.
Teisėkūros žinios
Darbuotojai
UAB „Teisėkūros žinios“ direktorius Algirdas Sruoga
2022 m. LFF II lyga
Gavėjai
Galutinį sprendimą dėl klubų teisės žaisti II lygoje priėmė LFF licencijavimosi komitetas. Apeliacinis posėdis vyko vasario 25 d.
2022 m. vasario 10 d. paaiškėjo galutinis A lygos dalyvių sąrašas. A lygos dublerinės komandos privalo žaisti ne žemesnėje nei II lygoje, tokiu būdu Džiugas B, Hegelmann B ir Jonava B automatiškai užsitikrino vietas II lygoje.
2022 m. vasario 18 d. LFF iškart išdavė 14 II lygos licencijų: FK Šilutė, FK Sveikata, FK Viltis, FK Saned, Klaipėdos FM, FM Ateitis, FM Fortūna, Žalgiris C, Kauno Žalgiris C, FK Tauras, FK Transinvest, bei 3 jau minėtos B komandos.
Po apeliacijų vasario 25 d. licencija išduota FK Uteniui bei DFK Dainava B.
Be licencijos likęs FSK Radviliškis padavė prašymą dalyvauti išimties tvarka. Prašymas buvo patenkintas, tačiau pritaikyta -3 taškų nuobauda.
Po LFF Nepaprastųjų atvejų komiteto posėdžio vasario 28 d., buvo priimtas sprendimas, kad I lygoje bus 16 komandų, todėl Sūduva B ir Kauno Žalgiris B žais II lygoje, tokiu būdu įgyvendinant šių komandų iškritimą sportiniu pagrindu. Taip pat, tai reiškė kad Kauno Žalgiris C neteko galimybės žaisti II lygoje. Galutinis II dalyvių skaičius – 18 klubų/komandų.
Be licencijų liko: FK Dembava, BFA B, Nevėžis B.
Pasikeitimai
2021 m. gruodžio 7 d. LFF VK posėdyje priimtas sprendimas, kad aikštėje II lygos rungtynių metu būtų mažiausiai po aštuonis žaidėjus lietuvius. Taip pat buvo padidintas legionierių registracijos mokestis – kiekvienas legionierius bus apmokestinamas 750 eurų.
Eiga
Pirmenybės bus vyksta pusantro rato sistema, po pirmo rato lyga skilo į dvi grupes: 1-10 užėmusios komandos sužais antrą ratą tarpusavyje, taip pat tarpusavyje antrą ratą sužais 11-18 vietas užėmusios komandos. Pirmenybių pradžia – 2022 m. balandžio 1 d., pabaiga – numatyta lapkričio 12 d.
Šiame sezone dvi pirmąsias vietas užėmusios komandos iškovos teisę sportiniu principu kilti į 2023 m. I lygą, o dvi paskutines vietas užėmusios komandos teoriškai turėtų iškristi į III lygą. A lygos klubų dublerių komandos privalo žaisti ne žemesnėje nei II lygoje, todėl iškristi negalės.
2022 m. gegužės 20 d. „Transinvest“ klubas pasiekė pergalę rekordiniu rezultatu 16-0 rungtynėse prieš Džiugas B ekipą.
2022 m. spalio 27 d. turėjusios vykti rungtynės Alytuje tarp Dainavos B ir FM Ateities neįvyko dėl nepasirodžiusio greitosios pagalbos automobilio. Dainavai B skirtas techninis pralaimėjimas.
Turnyro lentelė
– sekančiame sezone negavusios arba nesiekusios licencijų komandos.
''Šaltinis: lietuvosfutbolas.lt
Pereinamosios rungtynės – I/II lyga
Pereinamosiose rungtynėse dėl teisės žaisti 2023 m. sezono LFF I lygoje rungtyniavo Riteriai B (14 vieta I lygoje) ir FK Šilutė (3 vieta II lygoje).
Pundeliškės
Pundeliškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Šalčininkėlių.
Verdė (Teles Piresas)
Verdė ( 'žalioji upė') – upė Brazilijoje, Mato Groso valstijoje; kairysis Teles Pireso intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Azulo kalnuose centriniame Mato Grose, netoli jau Paranos baseinui priklausančios Kujabos ištakų. Teka šiaurės kryptimi lygiagrečiai Teles Piresui per Brazilijos plokščiakalnį. Vaga vinguriuota. Įteka į Teles Piresą į šiaurės vakarus nuo Sinopo.
Pagrindinė gyvenvietė prie Verdės – Lukas do Rio Verdė. Žemupyje patvenkta.
Federico De Robertis
1987 m. subūrė savo pirmąją muzikinę grupę Freddy & i Freddi. 1988 m. Livorno Pietro Maskanjo muzikos studijų institute baigė fortepijono studijas. Nuo 1991 m. ėmė dirbti su garso takeliais filmams – bendradarbiavo su režisieriais Gabriele Salvatoresu, Karlu Vandzina ir kt.
2011 m. įkūrė grupę Fede & gli Infedeli, su kuria atliko keletą savo sukurtų dainų bei kompozicijų.
Federikas De Robertisas sukūrė garso takelių daugiau nei 20 filmų: „Puerto Eskondidas“ (1992 m.), „Pietūs“ (1993 m.), „Laukiniai“ (1995 m.), „Nirvana“ (1997 m.), „Alisa rojuje“ (2002 m.), „Nematomas berniukas“ (2014 m.), „Uždaryta Italija“ (2020 m.) ir kt.
FK Khimik Svetlogorsk
Khimik – Baltarusijos futbolo klubas iš Svetlahorsko.
Istorija
Įkurtas 1971 m. Tuo metu vadinosi Paperniku. Nuo 2000 m. pavadintas „Chemiku“.
Žaidė Pirmos lygos pirmenybėse. 2021 m. susidūrė su finansiniais nepritekliais ir komanda buvo išfomuota.
Sezonai
Šaltinis:
Paežerių apylinkė (Ramygala)
Paežerių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šėtos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Okainių apylinkės.
Šiaurės dvikovė 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
thumb|right|200px|[[Šiaurės dvikovės emblema 2010 m. olimpinėse žaidynėse.]] Šiaurės dvikovės rungtys 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyko Vistlerio olimpiniame parke. Varžybos prasidėjo vasario 14 ir baigsėsi vasario 25 dieną.
Rungtys
Iš viso buvo surengtos trijų rungčių varžybos.
Varžybų vykdymas
Trijose rungtyse gali dalyvauti daugiausiai 55 sportininkai, nė viena šalis negali turėti daugiau nei 5 atstovus. Komandinėse rungtyse šaliai gali atstovauti tik viena komanda. 5 sportininkai atstovavo Austrijai, Suomijai, Prancūzijai, Vokietijai, Japonijai, Norvegijai, Šveicarijai ir JAV. 4 sportininkai – Čekijai ir Italijai, 3 – Slovėnijai, 2 – Rusijai, vienas – Kanadai ir Ukrainai.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Adelinos amžius
Adelinos amžius – 2015 m. JAV sukurtas fantastinis romantinis filmas apie moterį, kuri po išgyventos avarijos liovėsi senti.
Turinys
Praėjo beveik 80 metų, kuomet Adelina susipažįsta jaunu filantropu Elisu Džounsu. Kaip įpratusi, moteris vengia artimesnių santykių, tačiau Eliso atkaklumas ir dukters prašymas galų gale liautis bėgus nugali – Adelina sutinka susitikti su vaikino tėvais. Jų užmiesčio namuose merginos laukia staigmena – Eliso tėvas Viljamas kažkada buvo jos vaikinas...
Pagrindiniai aktoriai
Pagrindinio vaidmens atlikėja pradžioje buvo numatyta aktorė Katherine Heigl, tačiau vėliau ji atsisakė dėl neseniai įvaikintos dukters. Vėliau jis buvo pasiūlytas Natalie Portman, tačiau ji taip pat atsisakė, kol galiausiai prodiuseriai susitarė su Blake Lively.
Pundžiai
Pundžiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žaiginio.
Hageno kalnas
Istorija
L. Hagenas moksliškai pagrindė ir susistemino kopų sutvirtinimą augmenijos pagalba, formuojant kopagūbrius, ir pats dalyvavo bei vadovavo įgyvendinant savo idėjas šiaurinėje Kuršių nerijos dalyje. 1936 m. už tai dėkingi Klaipėdos krašto gyventojai ant kopos jo atminimui pastatė kuklų akmeninį obeliską. Jo priekinėje pusėje yra vokiškas įrašas „Hagen’s Hoh“ (Hageno kalnas). Kitoje obelisko pusėje vokiečių (paryškinta) ir lietuvių kalbomis iškalti žodžiai: „Liudviko Hageno kopų apželdinimo vadovo atminimui“. Antrojo pasaulinio karo metu aukščiausia kopa šalia Klaipėdos turėjo strateginę reikšmę. Tai liudija išlikę apkasų bei pastatų pėdsakai.
Kopą ženklinantis obeliskas yra judrioje vietoje, šalia pėsčiųjų ir dviračių tako. Lietuviškus įrašus sunku įskaityti (apaugę kerpėmis). Manoma, jog vokiškus užrašus atnaujino paminklų išsaugojimo entuziastai vokiečiai.
Saudo Arabijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Saudo Arabijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Galutinė komandų rikiuotė
🏆 tapo Karaliaus taurės laimėtojais ir pateko į 2022–2023 m. AFC čempionų lygą.
Kristis Andreou
Pasiekimai
VMFD Žalgiris Vilnius
Pavydlaukiai
Pavydlaukiai (, nuo 1938 m. Bruchdorf) – buvęs kaimas ir dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 19 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 20 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Pavydlaukių kaimo bendruomenės ribos 1936 m. Įkurti po 1765 m. nusausintose žemėse Didžiosios Plynės pelkės šiauriniame pakraštyje. 1785 m. buvo kulmiškasis dvaras su 5 ugniakurais, 1823 m. – kulmiškasis dvaras su 33 gyventojais. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Šilėnų valsčiui. Tikintieji priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Kaime buvo malūnas, pelkės pakraščiuose buvo kasamos durpės. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Ibn Taimija
Ibn Taimija (, 1263–1328 m. rugsėjo 26 d.) – musulmonų viduramžių mąstytojas, teologas, sunitų tradicionalistas.
Biografija
Ibn Taimija buvo vienas iš reikšmingiausių musulmonų viduramžių mąstytojų. Jis gyveno laikmečiu, kai islamiškas valstybes Artimuosiuose Rytuose nukariavo mongolų užkariautojai. Manoma, kad tai reikšmingai paveikė jo nuostatas. Jis ieškojo paaiškinimų ir sprendimų, padėsiančių sustiprinti musulmonų religinį tvirtumą „bedievių“ invazijos metu. Po mirties Ibn Taimija buvo beveik užmirštas ir jo idėjas XVIII a. atgaivino Muhamedas ibn Abdul Vahabas, beveik be pakeitimų perkėlęs jas į vahabitų pasaulėžiūrą. XIX a. islamizmo gaivintojai ir vėliau XX a. salafitų, džihadistų judėjimai naudojo jo religinės teologijos mintis pagrįsti politinių tikslų veiksmams, tarp jų − terorizmui. Minėta, kad Ibn Taimija parašė bent 341 tekstą, mažiau nei pusė jų išliko. Vakarų kultūroje jo mintys tyrinėtos mažai ir bendrai apie jį žinoma mažai.
Takis ad Dinas Achmadas ibn Taimija gimė 1263 m. sausį Harane (dab. Turkijoje). Sakoma, kad jo šeima buvo kilusi iš kurdų. Minėta, kad jis pasižymėjo gera atmintimi ir jaunystėje išmoko Koraną mintinai bei vėliau įsimindavo beveik visus išgirstus hadisus. Jo tėvas Abdul Halimas buvo gerbiamas, išsilavinęs, užėmė kadžio pareigas Harane. 1268 m. Haraną užėmė mongolai ir šeima su Ibn Taimija persikėlė į Damaską. Jame Ibn Taimija labiausiai buvo paveiktas hanbalizmo mokyklos, taip pat giliai susipažino su kitomis sunitų minties mokyklomis ir matė skirtingų musulmonų mokyklų pasekėjų susipriešinimą, kas vertė jį ieškoti musulmonų vienybės šaltinių. Minėta, kad jis dalyvavo kovose prieš mongolus ir žygiuose prieš šiitus. Ibn Taimijos manymu, musulmonų nelaimės kilo iš jų autentiško islamo nuostatų nesilaikymo. Tarp įsiveržėlių mongolų buvo nemažai prie jų prisijungusių musulmonų ir buvo iškilęs religinis klausimas dėl kovų su jais, nes Korane draudžiama musulmonui nužudyti musulmoną. Taip pat mongolai, norėdami legitimizuoti savo valdžią, atsiversdavo į islamą. Ibn Taimija paskelbė keletą fatvų prieš mongolus įrodinėdamas, kad tie, kurie seka Čingischanu, nėra pranašo (Mahometo) sekėjai, tad ir nėra musulmonai, nors tokiais skelbiasi. Sekimo objektais pagal Ibn Taimiją tegali būti tik pirmosios trys musulmonų kartos (salafai). Kitą pavojaus šaltinį musulmonų vienybei jis matė šiitų judėjime, kurį laikė skaldantį musulmonus iš vidaus. Šiitų imamų garbinimą jis laikė politeizmo forma. Panašiai atskalūnais vertino drūzus ir alavitus.
1283 m. Ibn Taimija pradėjo mokyti hanbalitų medresėje ir Omejadų mečetėje Damaske. Sakoma, kad jis taip buvo pasinėręs į įvairias studijas ir fatvų skelbimą, kad jam niekas kitas gyvenime, įskaitant vedybas, neberūpėjo. Jis turėjo daug pasekėjų, Ibn Batuta liudijo apie jį susirinkusius daug mokinių Omejadų mečetėje. 1293 m. Ibn Taimija ginčijo nuosprendį krikščioniui, kaltintam įžeidus pranašą (Mahometą). 1298 m. kaltintas antropomorfinių savybių priskirimu Dievui. 1299−1303 m. mongolams užėmus Damaską jis dalyvavo pasipriešinime. Po to pasisakė prieš metafizinį sufizmą, Ibn al Arabijaus pasekėjus. 1306 m. jis buvo iškviestas pasiaiškinti dėl savo pažiūrų prieš valdytojo tarybą ir nusiųstas į Kairą, kur apkaltinus antropomorfinių savybių priskyrimu Dievui praleido įkalintas 18 mėnesių. Po to 1308 m. praleido kelis mėnesius kadžių kalėjime, kai paskelbė šventųjų garbinimą prieštaraujant šariatui. 1309 m. jis kurį laiką gyveno namų arešte Aleksandrijoje. 1313 m. su sultono armija iš Kairo jis grįžo į Damaską, kuriam buvo kilusi mongolų užpuolimo grėsmė. 1320−1321 m. jis nurodymu iš Kairo buvo įkalintas keletą mėnesių Damasko citadelėje dėl pritarimo apriboti lengvumą vyrams išsiskirti su žmonomis. Kitu nurodymu 1326 m. jis įkalintas dar kartą dėl šventųjų kulto pasmerkimo, nors tai jam buvo griežtai uždrausta. Iš jo kalėjime buvo atimtos rašymo priemonės ir knygos. Ibn Taimija mirė kalėjime 1328 m. rugsėjo 26 d. Palaidotas Damaske, kur jo kapas yra išlikęs ir gausiai lankomas pasekėjų.
Baimės viešbutis
Baimės viešbutis – 1977 m. sukurtas mistinis trileris.
Turinys
Antrojo pasaulinio karo pabaiga. Atokiame kaime stovi senovinis niūrus viešbutis, kuriam vadovauja vidutinio amžiaus moteris ir iš jos duktė Roza. Šios tėvas išėjo į karą ir apie jį jau ilgą laiką nėra jokių žinių. Viešbučio gyventojai – keista ir marga publika: su vyresne moterimi gyvenantis, tačiau nuolat prie Rozos priekabiaujantis Rodolfo, keistuolis vyras, visiems pasakojantis apie savo artimųjų mirtį, bei turtuolis, apsistojęs čia su dviem prostitutėmis. Be to, viešbučio rūsyje slapstosi dar vienas paslaptingas vyras, šeimininkės meilužis. Vieną dieną ši, nukritusi nuo laiptų, miršta, ir visi viešbučio valdymo bei išlaikymo rūpesčiai užgriūna jautrios ir psichologiškai nestabilios Rozos pečius. Viešbučio gyventojai netrunka tuo pasinaudoti, visis būdais mėgindami išnaudoti Rozą, tačiau netrukus, vienas po kito, jie pradeda pslaptingai žūti...
Lietuvos salės futbolo varžybos 2012–2013 m.
Lietuvoje 2012–2013 m. vyko salės futbolo varžybos.
Futsal A lyga
Varžybos prasidėjo 2012 m. spalio 28 d. ir tęsėsi iki 2013 m. kovo 3 d.
UEFA futsal čempionų lyga
FK Nautara Kaunas žaidė 2013-2014 m. UEFA futsal čempionų lygos preliminariąjame etape, A grupėje užėmė 3-ąją vietą. Šios grupės varžybos vyko S. Dariaus ir S. Girėno sporto centre, Kaune.
Ryōji Arai
Rjodži Arai (, g. 1956 m. Jamagatoje, Jamagatos prefektūroje, Japonijoje) – vaikiškų knygų iliustruotojas. 2005 m. jam įteiktas prestižinis apdovanojimas – Astridos Lindgren premija.
Pauslajo apylinkė
Pauslajo apylinkė (arba Pauslojo apylinkė, Pausluojo apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Truskavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Okainių apylinkės.
Japonijos klasikinis kinas
Japonijos klasikinis kinas – Japonijos kinas apie 1930−1960 m. laikotarpiu. Japoniško klasikinio kino atsiradimą anksčiausiai galima susieti su 1920 m. įsteigta „Shochiku“ kino studija, o jo tradicijos nusitęsė iki 1960-ųjų pabaigos. Trim iškiliausiais japoniško klasikinio kino režisieriais vertinami Jasudžiras Odzus, Kendžis Midzogučis ir Akira Kurosava. Kai kurie laikotarpio Japonijos kino filmai: „Tokijo istorija“, „Vėlus pavasaris“, „Rasiomonas“, „Septyni samurajai“, vertinami tarp vienų geriausių kino filmų istorijoje.
Japoniško kino atsiradimas ir pirmieji dešimtmečiai
1895 m. broliai Liumjerai pirmą kartą pademonstravo kino filmą Paryžiuje. 1896 m. lapkričio 17 d. princas Jošihitas susipažino su Tomo Edisono rankiniu kinetoskopu privačioje importuotojo Takašio Šindžio demonstracijoje. 1896 m. lapkričio 25 d. kinetoskopas pirmą kartą pristatytas viešai Japonijoje − Kobės „Šinko“ klube, ir Japonijos publika pirmą kartą pamatė viešai demonstruojamus kino filmus. Pirmoji vieša kino filmų paroda įvyko 1897 m. vasario 15 d. „Nanči Embudžo“ teatre Osakoje, organizuota Liumjerų atstovo Japonijoje. Ši data laikoma japoniško kino pradžia. XIX amžiaus paskutiniaisiais metais Japonijoje pasirodė pirmieji kino aparatai, pradėti rodyti užsienietiški filmai. Tačiau neilgai trukus publika pradėjo reikalauti japoniškos kūrybos. 1899 m. Šibata Cunekišis nufilmavo kabuki teatro vaidinimo „Žvelgiant į klevą“ (Momijigari) sceną ir susuko pirmąjį dramatinį filmą „Ginkluotas plėšikas Šimidzus Sadakičis“ (Pisutoru gôtô Shimizu Sadakichi). 1900 m. Jošidzavos kompanija pradėjo pardavinėti pirmuosius Japonijoje pagamintus projektorius.
Pradėjus formuotis japoniškam kinui, filmų produkcija susitelkė dviejuose miestuose – Kiote ir Tokijuje. Kadangi Kiote daugiau senų pastatų, ir pats miestas yra tradiciškesnis nei Japonijos sostinė, Kiote buvo filmuojami džidai-geki (時代劇, jidai-geki) žanro filmai. Tai yra istoriniai filmai, dažniausiai samurajaus be šeimininko tema. Tokijuje kurti filmai modernesni, kaip ir pats miestas. Šio žanro filmai vadinami gendai-geki （現代劇). Čia vyrauja žmonių kasdienybės tema.
Japonams kinas – lyg teatro evoliucija. Tiek kine, tiek teatre moterų roles atlikdavo vyrai. Kine tai pradėjo kisti tik 20 amžiaus antrajame dešimtmetyje. Dar vienas panašumas su teatru yra pasakotojai. Kine jie vadinamas benši (弁士 benshi), o teatre tai atlieka choras. Tradicinio japoniško No teatro choras spektaklių metu komentuoja ir aiškina aktorių veiksmus. Tokiu pat principu kino vystymosi pradžioje, kai dar nebuvo su vaizdu sinchronizuoto garso, Japonijoje paplito komentatoriai – benši. Kadangi kinas buvo tylus, benši turėjo jį įgarsinti. Dažnai be išankstinio pasiruošimo, improvizuotai. Būtent todėl jų profesija tapo labai populiari. Skirtingas benši tą patį filmą galėjo paversti visai kita istorija. To pasekoje, kinas tapo vis labiau mėgiama pramoga. Japoniškų filmų skaičius pradėjo greitai augti, tačiau kino plėtrą netikėtai sustabdė žemės drebėjimas.
Plėtra po 1923 m. Kanto drebėjimo
miniatiūra|Kadras iš filmo Page Of Madness 1923 m. įvykęs Kanto žemės drebėjimas sunaikino didelę dalį iki to laiko sukurtų filmų, tačiau turėjo ir teigiamų padarinių: prisidėjo prie Japonijos modernizacijos – ne tik technologijų, bet ir idėjų, o tuo pačiu ir kino srityje. Po šio drebėjimo susikūrė avangardinis judėjimas pavadinimu Šinkankakuha. Nors tai buvo literatūrinis judėjimas, tačiau paliko pėdsaką ir kino istorijoje. Jo įkūrėjai – Nobelio premijos už literatūrą laimėtojas Jasunari Kavabata ir Riči Jokomicu. Šių modernistų idėja buvo sukurti kažką naujo, pasiekti daikto esmę išlupant jį iš natūralumo, tam pasiekti, reikėjo ir išskirtinių išraiškos formų. Viena iš jų buvo ir kinas. „Page of Madness“ yra 1926 metų filmas, sukurtas pagal Jasunari Kavabata scenarijų. Tai buvo vienas iš ryškiausių tylaus kino pavyzdžių. „Page Of Madness“ išsiskyrė savo modernumu ir radikalumu. Filmo tema – beprotystė, tuo laiku buvo visiškai neįprasta. Taip pat ir tai, kaip filme pateikiama tikrovė. Filme persipina kelios realybės plotmės – viena iš paciento, kita iš sveiko žmogaus pusės. Atsiranda įvairesni filmavimo kampai, priartinimai. Visa tai suteikia daugiau dinamiškumo, filmas tampa panašesnis į filmą, o ne į teatrą. Nepaisant to, istorinių kino juostų kiekis taip pat augo sparčiai, kadangi po Kanto drebėjimo kino industrija persikėlė į Kiotą, kur vyravo džidai-geki žanro filmai.
Neilgai trukus, prasidėjo japoniško kino aukso amžius. 1935 metais pasirodė pirmasis japoniškas filmas (Mikio Naruse „Wife, be like a rose“) pelnęs visuotinį pripažinimą ir išleistas JAV. Iškilo tokie režisieriai kaip Kendži Midzoguči, Jasudžiro Odzu ir Akira Kurosava.
Kendži Midzoguči
miniatiūra|Kendži Mizoguči Kendži Midzoguči yra vienas iš įtakingiausių režisierių Japonijos kino istorijoje. Jo kūryba pasižymėjo ilgu planu, įspūdinga mizanscena bei modernumu. Šiuo režisieriumi žavėjosi net prancūzų Naujosios Bangos atstovai, kuriems Kendži Midzoguči buvo įkvėpimo šaltinis. Labai žymus ir vienas seniausių kino žurnalų „Cahiers du Cinéma“ apie Mizoguči rašė: „Midzoguči mus žavi, nes jis visiškai nesistengia sužavėti mūsų <…>“.
Kaip režisierius Kendži pradėjo dirbti 1923 metais, tačiau pats sako, kad jo tikroji kūryba ir karjera prasidėjo tik po 1936 metų, sukūrus filmą „Naniwa Ereji“. Pats Midzoguči teigia, kad „ <…> tik tada aš sugebėjau parodyti pasaulį taip, kaip aš jį matau“.
Midzoguči kūryba yra kaip kultūrinė amalgama. Čia susipina tai, kas modernu ir tai, kas tradiciška. Modernumą jo kūryboje atspindi realizmas. Pagrindinė jo kūrybos tema yra moteris ir šią lytį supančios socialinės problemos. Žiūrint iš šios perspektyvos, Midzoguči būtų galima pavadinti feministu, tačiau jo tikslas nėra panaikinti socialinę neteisybę. Jis problemų nesprendžia, tik jas identifikuoja. Režisierius tai daro kryptingai. Jo nedomina pati problema, jį domina grožis, kurį, kaip įprasta realizmui, sukuria neigiami gyvenimo aspektai. Midzoguči sukuriamos veikėjos yra žavingos savo kančia. Jis sukuria moterį, gyvenančią tuometinėje šiai lyčiai nepalankioje visuomenėje, kuri ją priverčia žemintis ir aukotis dėl savo meilės objekto. Pasak „Cahiers du Cinéma“: „Jo pasaulis – neišgydomas“.
Dar vienas šio kino klasiko kūrybos bruožas yra ilgas planas. Midzoguči nevengia sukurti sceną panaudodamas tik vieną planą. Filme „Naniwa Ereji“ (1936 m.) vienas iš planų truko 1 minutę ir 41 sekundę, kai įprastai, pasak Michael Brandt, vidutinis plano ilgis yra 5,19 sekundžių. Filmuoti ilgas scenas sudėtinga tiek aktoriams, tiek operatoriams. Nepaisant to, ilgas planas suteikia filmui intensyvumo, lengva sukurti įtemptą, mistišką atmosferą. miniatiūra|Kadras iš Midzoguči filmo Bene vienas labiausiai kritikų giriamų Mizoguči meistriškumo ekspresijų yra įspūdingai sukurta mizanscena (tai, kaip išnaudojama erdvė, aktorių, dekoracijų padėtis, apšvietimas ir t. t.). Mizanscenos kūrime jaučiama teatro ir dailės įtaka. Apšvietimas jo filmuose apibūdinamas kaip rembrantiškas, kadangi vyrauja didelis kontrastas tarp šešėlių ir šviesos. Tai suteikia jo filmams dramatiškumo. Taip pat prie atmosferos kūrimo prisideda dažnos teatro scenos, jo aliuzijos. Teatriškumo suteikia ir anksčiau minėtas ilgas planas, bei kameros stabilumas. Vaizdas slankioja retai ir labai švelniai.
Žymiausi Kendži Midzoguči filmai
Jasudžiro Odzu
miniatiūra|Jasudžiro Odzu Odzu laikomas bene vienu tradiciškiausiu režisieriumi Japonijos kino istorijoje. Pats Odzu Yasudžiro sakė: „mes esame japonai, todėl privalome kurti japoniškus dalykus“. Su jo filmais asocijuojami tatami kadras, mono no aware, šeimos tema.
Jasudžiro Ozu savo pirmą filmą sukūrė 1927 m., tačiau pirmas filmas, pelnęs pripažinimą buvo „Umarete wa Mita Keredo“ (, 1932 m.). Filmas apie vaikus pradedančius susipažinti su realybe. Režisierius teigia, kad tai turėjo būti komedija, bet „išėjo kiek per tamsi“. Nepaisant to, kritikų ji įvertinta labai gerai ir yra laikoma socialinio realizmo japoniškuose filmuose pradžia. „Umarete wa Mitai Keredo“ laimėjo „Kinema Junpou Critics“ prizą – seniausio japoniško kino žurnalo suteiktą apdovanojimą. Pasak to paties žurnalo, Yasudžiro Odzu laikomas antru geriausiu Japonijos režisieriumi, po Akira Kurosava.
Vienas iš labiausiai Jasudžro filmus išskiriančių bruožų yra tatami planas. Tai toks filmavimo būdas, kai kamera pastatoma arti žemės, šiuo atveju – tatamio ( – japoniška kiliminė danga, naudojama tradiciniuose japoniškuose kambariuose). Režisierius teigia, kad jam buvo sunku atrasti tokią kameros poziciją, kuri tinkamai atskleistų japonišką kambarį, todėl nusprendė kamera statyti tiesiog ant žemės. Taip atsirado tatami planas, kuris dabar yra laikomas neatsiejamu Jasudžiro Odzu bruožu.
Nesudėtinga pastebėti jo filmuose vyraujantį minimalizmą. Odzu nenaudoja išblėstančių kadrų ( arba dissolve), kiekvieną sceną jis užbaigia paprastais kirpimais. Vykstant dialogams vaizdas frontalus – kalbantysis atsisukęs į kamerą lyg kalbėtų su žiūrovu. Taip režisierius sukuria intymumo jausmą bei ryšį su stebinčiuoju. miniatiūra|Tokyo Monogatari (1953) Visuose Jasudžiro filmuose akivaizdi japoniškos koncepcijos mono no aware (laikinumo sukeliamas liūdesys ir grožis) įtaka. Tai ypač akivaizdu filme „Tokyo monogatari“ (, 1952 m.). Pati pirma ir paskutinė filmo scena pradedama taip pat – paprastu vaizdu: laivas plaukiantis jūroje. Kameros padėtis stabili, laivo judesio neseka. Jis tiesiog praplaukia. Panašių, mono no aware įkūnijančių scenų galima pastebėti viso filmo metu. Pavyzdžiui, prabėgantys vaikai, pravažiuojantis traukinys. Galbūt žvilgtelint tai atrodo kaip nereikšmingos detalės, tačiau iš tiesų, tokiu būdų režisierius sukuria melancholišką atmosferą ir žiūrovui perduoda tam tikrą emocinę būklę. Jasudžiro taip pat mėgsta tarp skirtingų scenų įterpti ramių vaizdų, tai atlieka perėjimo vaidmenį ir suteikia tam tikros informacijos. Vienas iš pavyzdžių yra scena iš „Tokyo monogatari“: žmonės, gyvenantys nedideliame miestelyje, kraunasi daiktus, akivaizdu kad išvažiuoja, nepaisant to pati kelionė, važiavimo scena nerodoma. Tai kad veikėjai jau pasiekė kelionės tikslą Odzu parodo paprastu vaizdu: ramiai rūgstančiais fabrikų kaminais. Tokios scenos atlieka ne tik informacinę funkciją, bet ir leidžia suprasti, estetikos svarbą Odzu Jasudžiro kūryboje. Jeigu atkreipsite dėmesį, pastebėsite, kad veikėjai filme beveik visada yra įrėminti. Kartais tai atlieka durys, kartais sienos. Dėl to jo filmus galima lyginti su ikebana: viskas išdėliota simetriškai, vyrauja tvarka ir harmonija.
Runeikių apylinkė
Runeikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Japonijos klasikinis kinas
Akira Kurosava
Akira Kurosava laikomas pačiu įtakingiausiu ne tik Japonijos, bet it visų laikų režisieriumi. Jeigu Odzu Jasudžiro vadinamas tradiciškiausiu, japoniškiausiu režisieriumi, tai Akira miniatiūra|Akira Kurosava Kurosava yra visiška jo priešingybė. Jis – vienas vakarietiškiausių kūrėjų. Jo filmai pasižymi ašiniais kirpimais, planu per petį. Kurosava mėgsta filmuoti tą patį vaizdą skirtingomis kameromis, skirtingu kampu. Taip pat labai dažnos pjesių, dramų, novelių ekranizacijos. Jo kūryba žavi savo mizanscena bei įspūdingu judesio ir nuotaikos kūrimu. Akira Kurosava savo kaip režisieriaus karjerą pradėjo 1943 m., išleisdamas savo pirmą filmą „Sanshiro Sugata“. Prieš tai keletą metų dirbo režisieriaus Jamamoto Kadžiro asistentu. Savo autobiografinėje knygoje „Something Like An Autobiography“ Kurosava išreiškia didelę pagarbą ir dėkingumą Jamamoto, teigdamas, kad jis iš pastarojo išmoko daugelio dalykų.
Runeikių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pagirių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pagirių apylinkės.
Japonijos klasikinis kinas
Akira Kurosava
Mizanscenos svarba Akira Kurosava kūryboje neginčytina. Žymusis režisierius šį meną buvo įvaldęs nepriekaištingai. Jį įkvėpė tyliojo kino laikotarpis, kuomet idėją reikėjo pavaizduoti, o ne pateikti dialogais ar monologu, būtent todėl šiam režisieriui scenos vaizdas ir jo kūrimas yra toks svarbus. Įspūdingam judesiui ir emocijai sukurti Kurosava dažnai panaudoja gamtą: lietų, rūką, vėją, sniegą ir t. t. Tai akivaizdu praktiškai kiekvienoje scenoje. Gamtos kuriamas judesys egzistuoja visur: kartais už veikėjo, kartais kartu su veikėju, kartais vienas savaime. Pavyzdžiui, pati pirma scena filme „Rasiomonas“ (1950 m.) yra stipraus lietaus ir vėjo vaizdas, sukuriantis dinamiškumą ir perduodantis tvyrantį nerimą. Pats režisierius teigia, kad jo mėgstamiausias gamtos reiškinys, perteikiantis judesį, yra vėjas. Autobiografinėje knygoje pasakodamas apie savo kūrybą Kurosava, rašo „Atrodo, kad aš išvysčiau ypatingą ryšį su vėju“.
FK Lâkamatyŭ Homel
Lokomotyvas  – Baltarusijos futbolo klubas iš Homelio.
Japonijos klasikinis kinas
Akira Kurosava
Tačiau viena iš moderniausių kinematografijos technikų, kurią Kurosava pristatė filme „Septyni samurajai“ (1954 m.) yra kelių kamerų naudojimas tai pačiai scenai nufilmuoti. Tai suteikia daugiau gyvumo, kadangi aktoriai nežino, ką kuri kamera filmuoją, taigi visą laiką privalo vaidinti visu kūnu. Taip pat toks filmavimo būdas perduoda daugiau aplinkos informacijos žiūrovui. Ypatinga, tai kaip Kurosava sujungia šias scenas. Filmuodamas judesį įvairiais kampais ir, montažo metu, tinkamu laiku kerpant šias scenas, Akira sukuria lengvai išplaukiantį judesio tęstinumas. Žiūrovas net nepastebi, kad scena buvo kirpta, nes susikoncentruoja į judesį, kuris atrodo nenutrūkstantis. miniatiūra|Kurosavos filmo plakatas Dar vienas ryškus Kurosava filmų bruožas – literatūros kūrinių ekranizacija. Remdamasis Šekspyro pjesėmis jis sukūrė tokius filmus kaip „Kumonosu-jo“ (蜘蛛巣城) (1957) (pagal Makbetą), „Warui Yatsu Hodo Yoku Nemuru“ (悪い奴ほどよく眠る) (1960) (pagal Hamletą), „Ran“ (乱) (1980) (pagal Karalių Lyrą). Taip pat pagal Fiodoro Dostojevskio kūrinį „Idiotas“ 1951 m. išleido filmą, tokiu pačiu pavadinimu. Polinkį į Vakarų kultūrą rodo ir tai, kad iš 30 sukurtų Kurosavos filmų tik devyniuose iš jų vaizduojami vyrai su kardais – tradiciški japoniški veikėjai. Likusiuose, veiksmas vyksta 20 amžiuje ir pagrindiniai veikėjai dėvi vakarietiškus drabužius – kostiumus.
FK Lâkamatyŭ Homel
Istorija
Įkurtas 2008 m. Nuo 2014 m. žaidžia Pirmos lygos pirmenybėse. Niekada nedalyvavo elito pirmenybėse.
Japonijos klasikinis kinas
Akira Kurosava
Kurosavos įtaką tarptautiniam kinui rodo tai, kad jo filmas „Rasiomonas“, 1951 metais Venecijos filmų festivalyje laimėjo Grand Prix. Šis bei daugelis kitų Kurosavos darbų buvo perkurti vakaruose. Taip pat, dvidešimtame amžiuje atsirado „Rasiomono efekto“ sąvoka, sukurta remiantis Kurosava filmo scenarijumi ir nusakanti situaciją, kai žmonės patyrę tą patį įvykį, jį atpasakoja visiškai skirtingai.
Žymiausi Akiros Kurosavos filmai
Perėjimas į naująją bangą
miniatiūra|Ronald Truffaut – naujosios bangos Prancūzijoje pradininkas Naujoji banga yra vienas įtakingiausių kino judėjimų prasidėjęs Prancūzijoje. Šios meninės krypties pradžia laikomas 1959 m. išleistas François Roland Truffaut filmas „Les Quatre Cents Coup“. Panašiu metu tradiciniam kinui metamas iššūkis ir Japonijoje. Dėl augančios televizijos įtakos bei socialinių neramumų naujojo amžiaus režisieriai suprato, kad tradicinės temos, kurias nagrinėjo Jasudžiro Odzu, Kendži Midzoguči ir Akira Kurosava nebėra tokios aktualios. Vienas pirmųjų naujosios bangos režisierių Masamura Jasudzo teigė, kad tradiciniai filmai skatino asmenybės individualumo slopinimą, priversdami pagrindinius herojus paklusti masės valiai. Naujosios bangos atėjimą dar labiau paskatina naujas kino žanras – taiyozoku. Taip vadinami filmai, kuriose pagrindiniai veikėjai yra paaugliai, nepaklūstantys socialinėms normoms, autoritetui. Tai įkvėpė daugybę režisierių sukurti kažką radikalaus. Pagrindinėmis temomis tampa, tai, kas seniau laikyta tabu: erotika ir seksualumas, smurtas, jaunimo kultūra, diskriminacija. Šiam judėjimui apibrėžti pasiskolinamas prancūziškasis la Nouvelle vague, šis terminas adaptuojamas prie japonų kalbos ir pavadinamas Nuberu bagu.
Svarbiausios studijos, asmenybės
Studijos: Režisieriai:
Breiðablik (moterys)
„Breiðablik“ sporto klubas, o trumpiau Breiðablik – Islandijos sporto klubo moterų futbolo ekipa iš Koupavoguro.
Istorija
Moterų ekipa suburta 1950 m. balandžio 12 d. Daugkartinės Islandijos čempionės, kurios dalyvavo UEFA čempionių lygos turnyro atrankose.
2021–2022 m. UEFA moterų Čempionių lygos atranka
Žaidė 2021/22 m. UEFA moterų Čempionių lygos atrankos turnyro 1-osios grupėje. Iš pradžių (2021 m. rugpjūčio 18 d.) grupės pusfinalyje rezultatu 7:0 sutriuškino Klasviko „KI“ (iš Farerų salų).
2021 m. rugpjūčio 21 d. žaidė čempionių lygos atrankos pirmos grupės finale. Grupės finalo rungtynės su FC Gintra susiklostė ypač sėkmingai: nugalėjo šiaulietes rezultatu 8:1 ir tapo grupės nugalėtojomis.
Komandos sudėtis
2021 m. rugpjūčio 19 d. sudėtis.
Skaidiškių tvenkinys
Skaidiškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 3,5 km į pietryčius nuo Nemėžio, Skaidiškių gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus Dunaikos upelį (Nemėžos intakas, Rudaminos upės baseinas) 3,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,17 km, plotis – iki 0,08 km. Skersai supiltas pylimas tvenkinį dalija į 2 dalis. Altitudė 192,3 m. Krantai žemi, apaugę medžiais, rytinės tvenkinio dalies rytinis ir pietinis krantai pelkėti. Tvenkinio užtvanka eina kelias.
Dorelikas (filmas)
Dorelikas – 1967 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Dorelikas – pagarsėjęs nusikaltėlis, kurio ieško tiek Prancūzijos, tiek Anglijos policija. Nors jis įvykdė daugybę nusikaltimų, banko sąskaita tuščia ir jo gražuolė sekretorė Eva, niekaip nesulaukianti pasiūlymo tekėti, nusprendžia jį palikti.
Norėdamas gauti pelningą užsakymą, Dorelikas patalpina skelbimą laikraštyje ir netrukus sulaukia pasiūlymo: į jį kreipiasi paslaptingas ponas Diuponas su keistu užsakymu – nužudyti visus likus šalyje gyvenančius 800 Diuponų, kad užvaldyti palikimą. Už kiekvieną auką Dorelikui pažadama 1000 dolerių, o užduočiai atlikti jis turi vieną mėnesį...
Ruza (upė)
Ruza  – upė Rusijoje, Maskvos srities vakaruose; Maskvos upės kairysis intakas. Prasideda Smolensko-Maskvos aukštumoje, kuria ir teka pietryčių kryptimi.
Pagrindinis intakas – Ozerna (kairysis). Vaga negili, vingiuota. Upė užšąla lapkričio pabaigoje, o atitirpsta balandžio mėnesį. Ant upės įrengtas Ruzos tvenkinys priklauso Vazuzos vandens sistemai, vandeniu aprūpinančiai Maskvos miestą. Prie Ruzos upės įsikūręs Ruzos miestas.
1963 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1963 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 30-asis Lietuvos vyrų ir 16-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
30-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1963 m. balandžio 6 – balandžio 30 d.
Dalyviai
Čempionate dalyvavo 16 dalyvių: keturi vilniečiai, šeši kauniečiai ir po du iš Klaipėdos, ir po vieną iš Šiaulių ir Plungės. Dalyvavo visi praėjusių metų prizininkai. Be to, dalyvavo, pernai nežaidę: V. Mikėnas, J Čiukajevas, 1961 m. sidabrinis prizininkas – D. Lapienis.
Rezultatai
Praėjusių metų čempionas Leonidas Maslovas, nors ir patyrė prieš V. Mikėną pralaimėjimą, kitas partijas žaidė sėkmingiau už jį ir antrą kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu (11 tšk. iš 15). V. Mikėnas, patyręs du pralaimėjimus (prieš D. Lapienį ir A. Uogelę) užėmė antrąją vietą (10 tšk.). Trečioji vieta, pagal papildomus rodiklius atiteko Jegorui Čiukajevui (9,5 tšk.). Ketvirtoje vietoje liko praėjusių metų bronzinis prizininkas Algimantas Butnorius (9,5 tšk.). Algimantas Česnauskis, praėjusiais metais užėmęs 2-ąją vietą, šįkart, kartu su I. Vistaneckiu, pasidalijo 6-7-vietas (po 8,5 tšk.).
Be namų negerai
„Be namų negerai“  – Australijos draminis televizijos serialas. Autorius – Alan Bateman. Pradėtas rodyti 1988 m. sausio 17 d. per TV kanalą „Seven“.
„Be namų negerai“ buvo parduotas daugiau nei 80 šalių ir tapo vienu sėkmingiausiu Australijos medijų eksporto produktu. Serialas populiarus Jungtinėje Karalystėje, Airijoje ir Naujojoje Zelandijoje. Lietuvoje pirmoji serija pradėta rodyti per LNK 1995 m. Vėliau – per TV1 ir BTV.
Vaiškonių apylinkė
Vaiškonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Be namų negerai
Istorija
A. Bateman serialo koncepcija buvo paremta vaikų našlaičių problemomis mažame Samerbėjaus (Summer Bay) miestelyje. Iš pradžių serialas turėjo vadintis „Refuge“.
Vaiškonių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pagirių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pagirių apylinkės.
Be namų negerai
Istorija
Pirmoji pilotinė serialo serija tęsėsi 90 min. ir jai duotas pavadinimas „Home and Away: The Movie“. Nuo tada kiekvienas epizodas tęsiasi apie 22 minutes. Serialas transliuojamas penkias dienas per savaitę ir yra ilgiausias draminis serialas Australijoje bei vienas ilgiausiai besitęsiančių serialų pasaulyje.
Tina Blau
thumb|200px|Tina Blau (1870 m.) thumb|225x|Kanalas [[Fryzija|Fryzijoje (1908 m.)]] Tina Blau, vėliau Tina Blau-Lang (1845 m. lapkričio 15 d., Viena – 1916 m. spalio 31 d., Viena) – Austrijos peizažistė.
Biografija
Tinos Blau tėvas buvo daktaras ir labai pritarė jos troškimui tapti tapytoja. 1869–1873 m. Blau tapyti mokėsi kartu su Augustu Šaferiu ir Vilhelmu Linderšmitu Miunchene. 1875–1876 m. kartu su Emiliu Jakobu Šindleriu studijavo meno mokykloje Plankenbergo pilyje, netoli Neulengbacho.