cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sergejus Jeseninas
Mirtis
Po atsisveikinimo Leningrade poeto Sergejaus Jesenino kūnas traukiniu buvo pergabentas į Maskvą, kur taip pat buvo surengtas atsisveikinimas su velionio artimaisiais ir draugais. Poetas palaidotas 1925 m. gruodžio 31 d. Maskvos „Vagankovskoje" kapinėse. Jo kapą žymi balto marmuro skulptūra. Egzistuoja teorija, jog Sergejaus Jesenino mirtis iš tikrųjų buvo KGB agentų surengtas nužudymas, inscenizavus savižudybę. Vitalio Bezrukovo išleistas romanas „Jeseninas“ yra skirtas šiai Jesenino mirties versijai pagrįsti. 2005 m. TV serialas pagal šį romaną (Sergejus Bezrukovas vaidina Jeseniną) buvo parodytas per Rusijos TV pirmąjį kanalą.
Faktus apie Sergejaus Jesenino nužudymą, paskutiniame sudarytame Jesenino biografijos skyriuje aprašė Stanislovas Kuniajevas ir Sergejus Kuniajevas. Vladimiras Majakovskis sukūrė eilėraštį „Sergejui Jeseninui“ parašydamas šias eilutes: „Šiame gyvenime nėra sunku numirti, sunkiau gyvenimą gyventi“. Vėlesnėje paskaitoje apie S.Jeseniną jis sakė, kad revoliucija reikalavo „šlovinti gyvenimą“. Tačiau pats Vladimiras Majakovskis nusižudė 1930 metais.
Pašilėnų apylinkė
Pašilėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šaukėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Užvenčio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kalniškių apylinkės, 1963 m. – Vidsodžio apylinkė ir Volungių apylinkė, o dalis Pašilėnų apylinkės prijungta prie Šaukėnų apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. Pašilėnų apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Šaukėnų apylinkės (didžioji dalis) ir Užvenčio apylinkės.
Jono Meko vizualiųjų menų centras
Jono Meko vizualiųjų menų centras, arba JMVMC – daugiafunkcinis kultūros centras, avangardinio meno centras, veikiantis Vilniuje, Malūnų g. 8. Jame saugomi ir pristatomi Jurgio Mačiūno, Jono Meko, „Fluxus“ menininkų bei dabar kuriančių menininkų, dirbančių kino, video, kompiuterinio meno ir mišrių žanrų srityse, darbai, organizuojamos garsiausių šiuolaikinių meno eksperimentų parodos. Centras įkurtas siekiant populiarinti kino klasiką, intelektualųjį, dokumentinį ir nacionalinį kiną bei vaizdo meną.
Amerikietiškojo avangardinio kino kūrėjas, JAV gyvenantis J. Mekas, kurio vardu pavadintas Centras, yra atsiliepęs apie JMVMC: „Centras turėtų būti visų meno rūšių avangardo vėliavnešys“.
Istorija
Vienintelis steigėjas ir dalininkas yra Vilniaus miesto savivaldybė. Ji 2007-aisiais įsigijo „Fluxus“ kolekciją iš J. Meko už 13 mln. litų (3,77 mln. eurų). Kolekcija buvo išpirkta mokant pinigus keletą metų. Rinkinyje buvo paties J. Meko, J. Mačiūno, Nam Džiūn Paiko, Roberto Moriso, Yoko Ono ir kitų garsių menininkų darbai. 2015 m. duomenimis, „Fluxus“ kolekciją sudarė apie 2600 eksponatų ir tai buvo trečia pagal dydį šio judėjimo kolekcija pasaulyje po Niujorko moderniojo meno muziejaus ir Štutgarto valstybinės galerijos.
Centras duris atvėrė 2007 m. lapkričio 4 d. Pirmasis jo direktorius – Kristijonas Kučinskas, dirbęs iki 2014 m. Parodos „Avangardas. Nuo futurizmo iki FLUXUS“ atidarymas žymėjo ir Centro veiklos pradžią. Parodoje pristatyti kūrėjai ir įvairios meno rūšys: kino filmai ir jų kadrai, literatūra, „Fluxus“ judėjimo meno kūriniai ir dokumentai, skulptūros.
2007–2015 m. įstaiga buvo įsikūrusi prabangiame sostinės verslo kvartale „Vilniaus vartai“ Gynėjų g., vėliau persikėlė į Užupį, Malūnų g., šalia Tibeto skvero.
2013-aisiais dalis „Fluxus“ kolekcijos buvo pristatyta Ermitažo muziejuje Sankt Peterburge, taip pat darbai pabuvojo Kijeve, Niujorke.
Liana Karpavičienė
Liana Karpavičienė (1954 m. gruodžio 7 d. Vilnius – 2006 m. sausio 23 d. Vilnius) – Lietuvos kostiumų dizainerė.
Biografija
1978 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1978–1988 m. dirbo Vilniaus modelių namuose. 1988–1989 m. žurnalo „Banga“ vyr. redaktorė. Nuo 1989 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, 1989–1993 m. Kostiumo studijos, 1993–2003 m. – Kostiumo katedros vedėja, 1993 m. docentė.
Kūryba
Sukūrė iškilmių drabužių Vilniaus dailės akademijai, Kauno dailės institutui, Kauno medicinos universitetui, Vytauto Didžiojo universitetui, kostiumų spektakliams „Vaidilos“ teatre, Lietuvos nacionaliniame dramos teatre, uniformų (Priešgaisrinės apsaugos tarnybos pareigūnams, 2003 m.), autorinių kolekcijų, plakatų, apipavidalino knygų. Nuo 1979 m. dalyvavo parodose, mados festivaliuose, konkursuose.
Nuožulnioji plokštuma
Nuožulnioji plokštuma – elementarusis mechanizmas, leidžiantis sumažinti jėgą, reikalingą pakelti krovinį į tam tikrą aukštį. Reikalinga jėga sumažinama, tačiau kelias, kurį reikia perkelti krovinį yra pailginimas. Dėl to atliekamas darbas išlieka nepakitęs. Kroviniui pakelti nuožulniąja plokštuma reikia tiek kartų mažiau jėgos, kiek kartų ta plokštuma kūno nueitas kelias yra ilgesnis už kūno pakilimo aukštį.
Nuožulnioji plokštuma yra svarbi, nes:
HŠK Građanski Zagreb
Istorija
1911 m. Zagrebe įkurtas „Građanski“ klubas. Po antrojo pasaulinio karo, kai Jugoslavijoje įsigalėjo komunistų partija, visų Zagrebo futbolo klubų veikla buvo sustabdyta. Dėl to 1945 m. birželį ir „Građanski“ veikla sustabdyta. Po keleto dienų įkurtas naujas Dinamo Zagreb klubas, į kurį buvo sukviesti geriausi „Građanski“ žaidėjai.
Liūnai II
Liūnai II – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Žemųjų Viesų.
Komunizmo švyturys (Panemunė)
Istorija
LKP Panemunės rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, ėjęs du kartus per savaitę. Tiražas 1951 m. – 700 egz., 1955 m. – 1000 egz.
Laikraštis uždarytas Panemunės rajono teritoriją prijungus prie Kauno rajono.
Surtas (Libija)
Surtas (arba Sirtas; ) – miestas vidurio Libijoje; savivaldybės centras. 128,1 tūkst. gyventojų (2007). Įsikūrusios kelios vyriausybės institucijos. Ilgamečio Libijos politinio lyderio M. Kadafio gimtinė.
Gringaliai
Gyventojai
thumb|left|250px|Nevėžis ties Gringaliais
Logika
Logika ( 'žodis, reikšmė'; žr. žodyne) – filosofijos mokslo šaka, tirianti priimtinus samprotavimo būdus; plačiąja prasme – taisyklingas mąstymas, samprotavimų eiga, sveikas protas, vidinis dėsningumas.
Šnekamojoje kalboje logika dažniausiai vadinamas samprotavimų analizavimas. Tradiciškai logika buvo mokoma kaip filosofijos dalis, bet jau du šimtmečius logika studijuojama ir kaip matematikos, o paskutiniais dešimtmečiais – kaip kompiuterių mokslo dalis. Kaip mokslas, logika tyrinėja ir klasifikuoja sakinių ir argumentų struktūrą, apibrėžia aprašymo schemą, nagrinėja tikimybės santykį su priežastingumu, teisingus ir klaidingus teiginius ir paradoksus.
Panašiai, kaip mokėjimas kalbėti egzistavo dar iki kalbotyros mokslo atsiradimo, taip ir taisyklingas mąstymas buvo ir iki logikos mokslo susiformavimo. Loginės operacijos: apibrėžimas, klasifikacija, įrodymas, paneigimas ir kt. dažnai naudojamos kasdien, tačiau nesąmoningai ir su paklaidomis. Kai kurie žmonės linkę laikyti savo mąstymą natūraliu procesu, nereikalaujančiu analizės ir kontrolės daugiau, negu sakykim kvėpavimas ar judėjimas. Tačiau realus mąstymas nėra tik paprasta loginė seka – sprendžiant kilusius uždavinius dažnai svarbu ir nuoseklumas, ir intuicija, ir emocijos, ir pasaulėžiūra ir kt.
Logikos teorija naudoja specialią dirbtinę kalbą. Todėl kartais atrodo, kad apie paprastus dalykus kalbama pernelyg sudėtingai.
Logikos mokslą sudaro daug teorijų. Pati paprasčiausia ir labiausiai žinoma yra teiginių logika, nagrinėjanti teiginių loginius ryšius. Kitos žinomiausios teorijos – predikatų logika, modalinė logika, silogistika.
Loginė forma
Kadangi logika analizuoja ir perteikia tam tikrų pagristų argumentų formą (arba loginę formą), ji visuotinai pripažįstama kaip formalioji. Argumento forma yra užrašoma ir pateikiama pagal formaliosios gramatikos taisykles, naudojant loginės kalbos simbolius. Paprasčiau sakant, formalizacija yra vertimas iš lietuvių kalbos į logikos kalbą.
Šnekamosios, kasdienės kalbos sakiniai gali būti įvairios sudėties, sudėtingų formų, todėl jų naudojimas yra nepraktiškas, apsunkinantis suvokimą. Dėl šios priežasties ir yra naudojama loginė argumento forma. Joje praleidžiami gramatiniai kalbos bruožai, kurie logikoje yra nereikšmingi (pavyzdžiui, giminė ir linksnis), nereikalingi jungtukai (tokie kaip „bet“) pakeičiami loginėmis jungtimis (pvz., „ir“), o dviprasmiški bei tiksliai neapibrėžti loginiai išsireiškimai („kiekvienas“, „bet kuris“, kt.) – standartinėmis išraiškomis (pvz., „visi“ arba universaliu ženklu ∀). Tam tikros sakinių dalys turi būti pakeistos į raides. Pavyzdžiui, sakinys „visi A yra B‘ parodo loginę formą, kuri tinka apibrežti tokiems sakiniams kaip „visi žmonės yra mirtingi“, „visos katės yra mėsėdės“, „visi graikai yra filosofai“ ir t. t.
Ši loginės formos idėja yra esminė logikoje ir buvo iškelta jau senovėje. Aristotelis savo veikale apie silogistiką) naudojo skirtingas raides, kurios atitiko tam tikras pagrįstas išvadas (lenkų logikas ir filosofas Jan Łukasiewicz teigė, kad kintamųjų naudojimas buvo „vienas svarbiausių Aristotelio atradimų“). Pagal Aristotelio sekėjus, tik tie loginiai principai, kurie pateikti schematiškai, o ne tie, kurie apibrėžti konkrečiais terminais, priklauso logikai. Konkretūs terminai (tokie kaip „žmogus“, „mirtingas“, kt.) yra lygūs tam tikrų žymių (tokių kaip „A“, „B“, „C“, kt.), graikų vadintų išvadų „materija“ (gr. „hyle“), vertei. Esminis skirtumas tarp modernios formaliosios logikos ir tradicinės (arba Aristotelio) logikos slypi skirtingose loginės formos sakinių analizėse.
Dedukcinis ir indukcinis samprotavimas
Dedukcinis samprotavimas parodo, kas seka iš duotų premisų (jei a, tai b). Indukcinis samprotavimas – tai procesas, kurio metu iš prielaidų gaunama tikėtina išvada – kartais taip pat yra įtraukiamas į logikos studijas. Atitinkamai, turime atskirti dedukcinio ir indukcinio samprotavimo pagrįstumą. Išvada yra dedukciškai pagrįsta jei ir tik jei nėra tokios situacijos, kurioje visos premisos yra teisingos, bet išvada yra klaidinga. Indukciniu samprotavimu grindžiama išvada yra nei tikėtina, nei netikėtina; jo premisos suteikia tik tam tikrą kiekį pagrįstumo, tačiau išvada yra tik tikėtina. Dedukcinio pagrįstumo sąvoka gali būti griežtai naudojama formaliojoje logikoje dėl lengvai suprantamų semantinių sąvokų. Indukcinis pagrįstumas, kitą vertus, reikalauja apibrėžti tam tikrą kiekį stebėjimų (prielaidų). Tokio apibrėžimo pateikimui galima naudoti įvairius būdus, kai kurie iš jų ne tokie formalūs kaip kiti, kartais tokiais atvejais naudojamas matematinės tikimybės skaičiavimo modelis. Tačiau daugiausiai logikoje kalbama apie dedukcinę logiką.
Nuoseklumas, pagrįstumas, užbaigtumas, teisingumas
Dauguma loginių samprotavimų turi kelias svarbias savybes: Kai kurie loginiai samprotavimai neturi visų keturių savybių. Pavyzdžiui, Kurto Giodelio (Kurt Gödel) neužbaigtumo teoremos parodo, jog pakankamai sudėtingi aritmetiniai loginiai samprotavimai negali būti nuoseklūs ir užbaigti.
Kitos logikos sampratos
Imanuelis Kantas (Immanuel Kant) manė, jog logika turėtų būti suvokiama kaip mokslas apie nuomonę ir sprendimą. Ši idėja buvo pasiskolinta iš Gotlobo Fregės (Gottlob Frege) loginių ir filosofinių darbų, kur mintį (vokiškai: Gedanke) pakeitė sprendimas (vokiškai: Urteil). Remiantis šia samprata, teisingos išvados seka iš struktūrinių sprendimų ar minčių savybių.
Istorija
Patys seniausi aptikti darbai logikos tema buvo parašyti Aristotelio. Aristoteliška logika buvo plačiai naudojama Vakarų moksle bei matematikoje iki XIX amžiaus pradžios. Aristotelio logikos sistemos dėka atsirado tokios naujos logikos rūšys kaip laikinoji modalinė logika bei induktyvinė logika, sukurtos naujos sąvokos, pavyzdžiui, hipotetinis silogizmas. Vėlyvųjų viduramžių metu Europoje buvo stengiamasi parodyti, kad Aristotelio idėjos neprieštaravo krikščionių tikėjimui. Tuo metu logika tapo pagrindiniu filosofų dėmesio centru, vyko aktyvi filosofinių ginčų loginė analizė.
Kinų logikos filosofas Gongsunas Longas (Gongsun Long) III a. pr. m. e. iškėlė paradoksą „Vienas ir vienas negali pavirsti dvejais, nes nė vienas nepavirsta dvejais“. Vis dėlto, mokslinio logikos tyrinėjimo tradicija Kinijoje buvo pažabota Cinų dinastijos, kai įsigalėjo Hano Feizi (Han Feizi) legalistų filosofija.
Aristoteliška logika darė stiprią įtaką vėlesnei logikai Islamo filosofijoje, ypač Avicenos logikai.
Indijoje inovacijos scholastinėje mokykloje, vadintoje Nyaya, tęsėsi nuo senovės laikų iki ankstyvo XVIII amžiaus, kai išsivystė Navya-Nyaya mokykla. Iki XVI a. Nyaya mokykla sukūrė teorijas, atspindinčias šiuolaikinę logiką, pavyzdžiui, Gotlobo Fregės (Gottlob Frege) „teisingų vardų reikšmės ir paminėjimo skirtingumą“ ir jo „skaičių definiciją“, taip pat „apribojančių universalo sąlygų“ teoriją, numatančią šiuolaikinių teorijų rinkinio plėtrą. Nuo 1824 m. indų logika patraukė daugelio Vakarų mokslininkų dėmesį ir darė įtaką svarbiems XIX amžiaus logikams Čarlzui Babadžui (Charles Babbage), Augustui De Morganui (Augustus De Morgan) ir Džordžui Būlui (George Boole). XX a. Vakarų filosofai Stanislavas Šajeris (Stanislaw Schayer) ir Klausas Glashofas (Klauss Glashoff) taip pat plačiai tyrinėjo indų logiką.
Aristotelio išvystyta silogistinė logika dominavo Vakaruose iki XIX a. Vidurio, kai susidomėjimas atradimais matematikoje paskatino simbolistinės (matematinės) logikos plėtrą. 1854 m. Džordžas Būlas (George Boole) išleido „An Investigation of the Laws of Thought on Which are Founded the Mathematical Theories of Logic and Probabilities“, pristačiusią simbolistinę logiką ir taip vadinamos Būlianinės (Boolean) logikos principus. 1879 m. Gotlobas Fregė (Gottlob Frege) išleido „Begriffsschrift“, kurioje modernioji logika buvo papildyta kvantoriaus notacijos atradimu. Nuo 1910 iki 1913 m. Alfredas Norfas Vaithedas (Alfred North Whitehead) ir Bertrandas Ruselas (Bertrand Russell) išleido „Principia Mathematica“ apie matematikos pagrindą, kuriame bandoma nustatyti matematines tiesas pagal aksiomas ir simbolistinės logikos išvadų taisykles. 1931 m. Giodelis (Gödel) iškėlė rimtas fundatalistinės programos problemas ir logika liovėsi fokusuotis į šią programą.
Nuo Fregės (Frege), Ruselo (Russell) ir Vitgenšteino (Wittgenstein) laikų logikos plėtra darė didelę įtaką filosofijos praktikai ir suvokiamai filosofinių problemų prigimčiai, taip pat matematinei filosofijai. Logika, ypač sentencinė, panaudota kompiuterių loginėse grandinėse ir yra svarbi kompiuterių mokslui. Logika dažnai dėstoma universitetų filosofijos fakultetuose, dažnai kaip privalomoji disciplina.
Silogistinė logika
Organonas buvo pagrindinis Aristotelio darbo įrankis logikoje. Kartu tai buvo pirmasis aiškus darbas formalioje logikoje pristatant silogistiką. Silogistinės logikos dalys, taip pat žinomos kaip tradicinės logikos dalys yra sprendimų analizė į pasiūlymus, sudarytus iš dviejų teiginių, kurie yra susiję silogizmu, besidalinančių bendra sąvoka: prielaida ir išvada. Aristotelio darbai buvo laikomi kaip visiškai parengta sistema. Europoje ir Artimuosiuose rytuose taip pat. Tačiau jis nebuvo vienas: stoicistai pasiūlė teiginių logikos sistemą, studijuotą viduramžių logikų. Be to, viduramžiais išliko bendrumo problema. Nepaisant to, problemos su silogistine logika nebuvo reikalingos revoliuciniams sprendimams. Šiandien kai kurie mokslininkai teigia, kad Aristotelio sistema yra vertinama, kaip turinti šiek tiek daugiau nei vien istorinę vertę (dabar norima išplėsti logikos terminą). Kiti naudoja Aristotelio argumentacijos teoriją siekiant padėti plėtoti ir kritiškai išsiaiškinti argumentacijos schemas, kurios yra naudojamos dirbtinio intelekto ir teisiniuose argumentuose.
Teiginių logika
Teiginių skaičiavimas arba logika yra formali sistema, kurioje formulės gali būti sudaromos keičiant teiginius, taip pat naudojant logines jungtis. Logikoje įrodymo taisyklės leidžia tam tikras formules vadinti teoremomis.
Predikatų logika
Predikatų logikoje yra bendras terminas formalioms sistemoms, tokioms kaip pirmos eilės logika, antros eilės logika, daugiarūšė logika ir infinitary logika. Predikatų logika apima kiekių skaičių, tiek kiek reikia išreikšti, plačiam argumentų skaičiui kasdieninėje kalboje. Aristotelio silogistinė logika nurodo mažą formų skaičių, kurios yra tiesiogiai susijusi dalis, sprendimams priimti. Predikatų logikoje sakiniai turi subjektą ir argumentą, kurie gali būti analizuojami keliais papildomais būdais, todėl predikatų logikoje galima išspręsti bendrumo problemą, kuri buvo suklaidinusi viduramžių logikus.
Predikatų logikos vystymasis siejamas su Gotlobu Frege, kuris taip pat yra vienas iš pasekėjų analitinės filosofijos. Šių dienų predikatų logikos formuluotė, pristatyta matematinės logikos principuose 1928 m., siejama su Davidu Hilbertu ir Vilhelmu Akermanu. Predikatų logikos analitinis bendrumas gali būti matematikos formalizacija per aibių teorijų tyrimą. Tai buvo Alfredo Tarskio šuolis į modelio teoriją, o tai reiškia pagrindą šiuolaikinei matematiniai logikai. Frege predikatų logikos sistema buvo labiau antros nei pirmos eilės. Antros eilės logika aiškiai buvo ginama Džordžo Bolo ir Stiuarto Šapiro nuo tokių kritikų kaip Vilardas Van Omanas Keinas ir kitų.
Modalinė logika
Skirtingose kalbose, modalumas susijęs su reiškiniu, kad sakinio dalys gali turėti savo semantiką, kurią keičia specialūs veiksmažodžiai arba modalinės dalelės. Pavyzdžiui: „Mes einame žaisti“ gali būti perdarytas taip „Mes turėtume eiti žaisti“, ir „Mes galime eiti žaisti“ arba „Mes eisime žaisti“. Bendriau galima sakyt jog modalumą įtakoja aplinkybės, kuriom esant tenkinamas teiginys.
Loginius tyrimus apie modalumą vykdė jau Aristotelis. Jam rūpėjo būtinumo ir galimybės, kurių dvylipumą jis matė De Morgano dėsniuose, aletiniai modalumai. Nors būtinybės ir galimybės studijos išliko svarbios filosofams, buvo mažai naujovių iki pat žymių Clarence Irving Lewis tyrimų 1918 m. Jis išplėtė modalumo rūšis, įtraukdamas deontinės logikos ir episteminės logikos rūšis.
Neformalus motyvavimas
Senovėje, motyvacija logikos studijoms buvo aiški: taip yra, nes vienas išmoks gerus argumentus atskirti nuo blogų, ir tokių būdu tapti veiksmingu diskusijose ir iškalbiu oratoriumi, galbūt taip pat tapti geresniu žmogumi. Pusė Aristotelio Organonų traktuoja išvadą, kad tai atsiranda neoficialioje aplinkoje, šalia Silogistinių atradimų, ir Aristotelio mokykloje šie logikos darbai papildė Aristotelio požiūrį į retoriką. Ši senovės motyvacija vis dar gyva, nors ir neužima pagrindinės vietos logikos paveiksle; paprastai dialektinė logika sudaro kurso pagrindą kritiškame mąstyme, tai privalomas kursas daugelyje universitetų.
Argumentacijos teorija yra neformaliosios logikos mokslas ir ieškojimai, nuklydimai ir svarbūs klausimai, kurie susiję su kiekviena diena ir praktinėmis situacijomis. Konkretūs dialogų tipai gali būti analizuojami ir kvestionuojami, siekiant atskleisti prielaidas, išvadas ir klaidingą argumentaciją. Argumentacijos teorija šiais laikais naudojama teisėje bei kuriant dirbtinį intelektą.
Matematinė logika
Matematinė logika skirstoma į dvi atskiras mokslo šakas. Pirmoji logikos formulių panaudojimas matematikoje ir matematiniuose įrodymuose. Antra matematikos metodų naudojimas analizuoti formalią logiką.
Filosofinė logika
Filosofinė logika susijusi su formaliu natūralios kalbos aprašymu. Dauguma filosofų tvirtina, kad radus tinkamą metodą galima rasti samprotavimo branduolį, jei tik pavyksta kasdienę kalbą paversti logine. Filosofinė logika iš esmės yra tradicinių sekų, kurios buvo vadinamas „Logika“ (iki matematinės logikos termino išradimo), tęsinys. Filosofinė logika turi daug didesnį ryšį su natūraliaja kalba nei su pačia logika. Tikriausiai dėl to, filosofijos logikai išrado daugybę nestandartinių logikos šakų, įprastų logikos metodų patobulinimų ir nestandartinių semantinių taisyklių (pvz., Kripkės logikos semantikos įvertinimo technika).
Logika ir kalba filosofija yra glaudžiai susiję. Kalbos filosofija analizuoja, kaip mūsų kalba sąveikauja su mąstymu. Logika turi tiesioginį poveikį kitų mokslo sričių tyrimams. Logikos ir jos ryšio su kasdiene kalba studijavimas gali padėti žmogui svariau pateikti savus arba sukritikuoti kitų argumentus. Daugybė puliarių argumentų yra pilni klaidų, nes žmonės dažnai nėra mokęsi logikos ir neatkreipia dėmesio į formuluojamų teiginių teisingumą.
Logika ir skaičiavimas
XX a. 6-7 dm., tyrinetojai spėjo, kad pasitelkus logiką, žmogaus mąstymas gali būti išreikštas matematiniais simboliais. Taip būtų galima sukurti mašinas su dirbtiniu intelektu. Tai pasirodė esą daug sunkiau, nei atrodė iš pradžių, dėl žmogaus samprotavimo sudėtingumo. Loginiame programavime visos programos sudaromos iš aksiomų ir taisyklių. Loginio programavimo sistemos tokios kaip „Prolog“ skaičiuoja taisyklių ir aksiomų eilės tvarką, kad atsakytų į užlausą.
Šiandien logika yra plačiai taikoma Dirbtinio Intelekto ir Kompiuterių mokslų srityse, kurios aprūpina formaliąją bei neformaliąją logiką problrmomis. Vienas geriausių logikos taikymo dirbtinio intelekto srityje pavyzdžių – argumentavimo teorija. Kompiuterių mokslų klasifikavimo sistema ACM (Computing Classification System) šiuo atveju:
Be to, kompiuteriai gali būti naudojami kaip logikų įrankiai. Pavyzdžiui, simbolinėje ar matematinėje logikoje. Naudojant automatizuotą įrodymo teoremą, mašinos gali rasti ir patikrinti įrodymus, taip pat dirbti su jais, pernelyg ilgai netruktume rašydami juos ranka.
Kontroversijos
Deja atsiranda ir nesutarimų dėl klausimo, apie ką vis dėlto yra logika, todėl kyla ginčų dėl logikos tiesų.
Bivalentingumas ir „trečio negalimo“ dėsnis
Hegelis ne tik ištobulino savo dialektikos logiką, kuri papildė Kanto transcendentinę logiką, bet ir sugrąžino mus ant žemės, užtikrindamas, kad „nei danguje, nei žemėje, nei proto pasaulyje, nei gamtoje, nėra tokio abstraktumo kaip „ arba-arba “, kaip teigia supratimas. Viskas, kas egzistuoja, yra konkretu, su skirtumo ir opozicijos savyje“.
1910 m. Nikolajus A. Vasilijevas atmetė „trečio nereikalingo“ taisyklę, pasiūlydamas „ketvirto nereikalingo“ taisyklę ir logiką, tolerantišką prieštaravimui. XX a. pr. Jan Łukasiewicz ištyrė tradicinio tiesa/klaida metodo variantą ir įvedė nauja, „įmanoma“ reikšmę.
Nuo tada tokioms logikos rūšims kaip neapibrėžtoji logika suteiktas „tiesos laipsnis“, apibrėžiamas skaičiumi nuo 0 iki 1.
Intuicijonistinė logika L.E.J. Brouwerio buvo pasiūlyta matematikos sričiai, pagrįstai jo „trečio nereikalingo“ taisyklės atmetimu bei intuicijonizmu. Brouweris atmetė matematikos formalizaciją, bet jo mokinys Arendas Heytingas formaliai studijavo intuicijonistinę logika, kaip ir Gerhardas Gentzenas. Intuicijonistinė logika sukėlė didelį susidomėjimą kompiuterių mokslininkams, nes tai buvo konstruktyvioji logika, taigi būtent tai tada „išmoko“ kompiuteris.
Nors modalinė logika yra laikoma netradicine logikos rūšimi, tačiau ji dažniausiai formalizuojama „trečio nereikalingo“ principu, todėl šis įtraukimas abejotinas.
„Ar logika empirinė?“
Kas yra epistemologinis statusas įstatymų teisės logikoje? Kokie argumentai yra tinkami apibūdinant teiginių logikos principus? Viename gerai žinomame logikos veikale „Ar logika empirinė?“ Hilary Putnam teigia, jog apskritai, teiginių logikos prielaidos turi panašius epistemologinius statusus kaip ir faktai apie fizinę visatą, pavyzdžiui: mechanikos ar bendrosios reliatyvumo teorijos taisyklės ir apskritai viskas, ką fizikai šiandien žino apie kvantinę mechaniką, sudaro didžiulę klasikinės logikos dalį. Kalbėdami apie fizikinius fenomenus, dar vadinamus kvantinės teorijos principais, turime atmesti distribucijos principus ir pakeisti klasikinę logiką kvantine logika, kuri buvo pasiūlyta Garrett Birkhoff ir John von Neumann. Kitame veikale tuo pačiu pavadinimu autorius Sir Michael Dummet teigia, jog Putnamas siekė realizuoti distribucijos teisės mandatus. Logikos distribucija yra būtina, norint suprasti ir realistiškai įvertinti, ar teiginiai yra teisingi, tuo pačiu būdu kaip jis įvertino bivalencijos principus. Taigi, klausimas „Ar logika empirinė?“ natūraliai veda prie esminių metafizikos teorijų supriešinimo ir tuo pačiu supriešina realizmą su anti-realizmu.
Implikacija: tiksli ar materiali?
Akivaizdu, kad klasikinės logikos pagalba formalizuotą sąvoką yra sudėtinga išversti į natūraliąją kalbą su reikšmėmis „, jei … tada… „, nes tuomet gali kiti daug problemų vadinamų materialiosios implikacijos paradoksais. Pirmąją paradoksų klasę sudaro supriešintos prielaidos, tokios kaip “Jei mėnulis yra iš sūrio, tai 2+2=5”, iš kurių seka klaidinančios išvados, nes natūraliojoje kalboje ekspozicinis principas yra nevartojamas. Šios paradoksų klasės išskyrimas pastūmėjo C.I. Lewis suformuluoti griežtosios implikacijos sąvoką. Antrajai paradoksų klasei priklauso perteklinės premisos, klaidinga manyti, jog žinant galutines išvadas, žinome ir pirmines prielaidas: „Jei tas žmogus bus išrinktas, močiutė numirs“. Iš esmės išvada yra teisinga, atsižvelgiant į tai, kad močiutė serga mirtina liga, bet tai nėra niekaip susiję su minėto žmogaus rinkimais. Tokie sakiniai pažeidžia Grinceno tiesioginio ryšio taisyklę.
Toleruojant tai, kas neįmanoma
Hegel buvo kritiškai nusistatęs prieš kiekvieną simplifikuotą dvigubo prieštaravimo sąvoką. Šis, dvigubo prieštaravimo principas buvo pagrįstas Leibnico idėja, kad kiekvienas loginis samprotavimas privalo turėti pakankamą pagrindą teigti, jog prielaida pati sau neprieštarauja. Pavyzdžiui, galima sakyti, kad pastatas ir juda ir nejuda, nes pirmasis pastato pagrindas yra Saulės sistema, o antrasis – žemė. Hegelio dialektikoje, dvigubas prieštaravimas atsiranda tada, kai objektas egzistuoja skirtingose aplinkose ir negali atsiriboti nuo jų. Kalbant apie materialiosios implikacijos paradoksus, neišvengiamai kyla mintis, jog logikos mokslas turėtų toleruoti loginius nenuoseklumus. Tinkamumo logika ir nesuderinamumo logika yra patys svarbiausi atspirties taškai, nors ir orientuoti į skirtingus dalykus: visa klasikinės logikos esmė yra paremta ekspoziciniu principu, kuris teigia, jog loginiai samprotavimai veiksnūs tik jei gebama paneigti kylančius prieštaravimus ar nesuderinamumus. Graham Priest, teigė, kad nesuderinamumai, iš esmės, yra tiesos neigimai.
Loginių tiesų neigimas
Skeptiška filosofijos gysla sukelia daugybę abejonių dėl pagrindų, ant kurių laikosi visa logika, pvz., loginės formos idėja, teisingą išvadą, reikšmę, paprastai vedančią prie išvados, kad loginės tiesos iš viso nėra. Tarkime, jog tai tiesiog priešinga įprastiems skeptiškos filosofijos teiginiams, kur logika nukreipia skeptišką tyrimą abejoti iš Sextus Empiricus darbų gauta išmintim. Friedrich Nietzsche pateikia stiprų logikos pagrindų paneigimo pavyzdį: radikalus jo idealizacijos atmetimas priverte atsisakyti tiesos, kad „mobili metaforų, metonimijų ir antromorfizmų armija – trumpiau… metaforos, nusidėvėję metaforos, netekę jausminės galios; kaip nusitrynę monetos, tarnaujancios kaip metalas, o ne kaip monetos“. Jo tiesos atmetimas neprivertė paneigti logikos atsiradimo idėjos, kuri sako, kad logiškumas žmogaus galvoje atsirado iš nelogiškumo, kuris tikriausiai neturėjo ribų. Nesuskaičiuojama galybė būtybių mums nežinomu būdu dariusių sprendimus pagaliau išnyko. Taigi galima teigti, jog loginė įžvalga tapo žmogaus išlikimo įrankiu, bet tai neįrodo loginės tiesos buvimo: logika taip pat remiasi prielaidomis, neatitinkančiomis nieko realiame pasaulyje.
Vitalijus Kavaliauskas
Vitalijus Kavaliauskas (g. 1983 m. liepos 2 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Buvo kviečiamas į nacionalinę rinktinę.
Klubinė karjera
2012 m. kovo 8 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Panevėžio "Ekrano" klubu.
2015 metais sezoną pradėjo FK Utenis, bet sužaidė tik septynerias rungtynes, o paskui abipusiu susitarimu su klubu nutraukė sutartį.
Višegrado grupė
Višegrado grupė (V4) – neformali Vidurio Europos šalių integracija, kurioje dalyvauja Čekija, Lenkija, Slovakija ir Vengrija. Integracijos tikslas yra stiprinti bendradarbiavimą tarp šalių. Višegrado grupė buvo įkurta 1991 m. tam, kad paremtų Vidurio Europos šalių siekius įstoti į Europos Sąjungą, nes visos jos norėjo tapti ES narėmis. Integraciją įkūrė trys šalys (Lenkija, Vengrija ir Čekoslovakija), kurios sudarė Višegrado trikampį. 1993 m. sausio 1 d. po Čekoslovakijos skilimo į dvi atskiras valstybes, Višegrado grupės narėmis tapo Čekija ir Slovakija. Vienintelė Višegrado grupės institucija – tai Tarptautinis Višegrado fondas, kuris finansiškai remia Višegrado grupės narių projektus.
Misija ir tikslai
Višegrado grupė – tai keturių Vidurio Europos šalių forumas, kur jos gali dalintis patirtimi ir ieškoti bendrų pozicijų sprendžiant regiono ir ES problemas. Be to, Višegrado grupė daug dėmesio skiria saugumo ir stabilumo stiprinimui Vidurio Europoje, informacijos keitimuisi ir skatina bendradarbiavimą kultūros, mokslo, švietimo ir jaunimo mainų srityse. Prioritetinėmis bendradarbiavimo sritimis laikoma transporto infrastruktūros plėtra ir energetinio saugumo regione stiprinimas. Višegrado grupės šalys bendradarbiauja su trečiosiomis šalimis pagal V4 + mechanizmą.
Višegrado grupės pirmininkavimas
Pirmininkavimas Višegrado grupėje vyksta rotacijos principu, kada pirmininkaujanti valstybė keičiasi kas metus (liepos 1d.).
Pirmininkavimas Višegrado grupėje:
Sürpriz
Sürpriz (iš turkų k. – staigmena) – vokiečių-turkų muzikos grupė, atstovavusi Vokietijai 1999 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Ją sudarė šeši turkų kilmės atlikėjai.
Istorija
Grupę subūrė Cihan Özden 1999 metais specialiai Vokietijos nacionalinei „Eurovizijos“ atrankai su daina „Reise nach Jerusalem – Kudüs'e seyahat“, kurią sukūrė Ralph Siegel ir Bernd Meinunger. Kovo 12 d. Brėmene vykusioje atrankoje grupė užėmė antrą vietą, nusileidę tik nugalėtojai tapusiai Corinnai May. Tačiau po kelių dienų paaiškėjo, kad May atlikta daina išleista dar 1997 metais kito atlikėjo, o tai prieštarauja taisyklėms ir buvo diskvalifikuota. Šaliai „Eurovizijoje“ visgi pasirinkti antroje vietoje likę „Sürpriz“. Konkursinę dainą atliko anglų, vokiečių, turkų ir hebrajų kalbomis, o surinkti 140 taškų leido atstovams pakilti iki trečios vietos.
Nors grupė sėkmingai pasirodė „Eurovizijoje“, tačiau komercinės sėkmės nesulaukė, o daina „Reise nach Jerusalem – Kudüs'e seyahat“ nepateko į Vokietijos singlų topus. 2000 metais įrašytas albumas buvo išleistas tik Turkijoje. Su keliais pasikeitimais grupė gyvavo iki 2002 m.
Sirtas
Sirtu vadinami miestai:
Miestą formuojanti įmonė
Miestą formuojanti įmonė  – pramonės įmonė, kurioje dirba žymi ar net didžioji miesto ar miesto tipo gyvenvietės dirbančiųjų dalis. Taip įmonė labai veikia gyventojų užimtumą, infrastruktūrą ir socialinę padėtį. Miestai su vieno profilio ekonomika, miestą formuojančios įmonės yra palyginti labai dažnos Rusijoje ir dar vadinami „monomiestais“.
Miestą formuojančios įmonės TSRS
Tarybų Sąjungoje miestų ir miesto tipų gyvenviečių, orientuotų į vieną gamybą, dalis siekė 30-40%.
Miestą formuojančios įmonės Rusijos Federacijoje
Miestą formuojančios įmonės apibrėžtis pateikta 2002 m. spalio 26 d. RF federaliniame įstatyme Nr. N 127-ФЗ „Apie bankrotą“ (О несостоятельности (банкротстве))
Šio įstatymo 169 straipsnyje rašoma: Šiame federaliniame įstatyme miestą formuojančiomis organizacijomis pripažįstami juridiniai asmenys, kurių darbuotojai sudaro ne mažiau kaip 25% šio gyvenamojo punkto dirbančių gyventojų.
RF subjektai savo įstatymuose šią sąvoką gali apibrėžti savaip.
Miestą formuojančios įmonės Baltarusijoje
Baltarusijos įstatyme „Apie bankrotą“ nurodyta, kad miestą formuojančiomis laikomos įmonės, kuriose dirba ne mažiau kaip 25% minimo gyvenamojo punkto dirbančių gyventojų.
Benozzo Gozzoli
right|thumb|180px| Benoco Gocolio autoportretas (freska [[Mediči-Rikardi rūmai|Mediči-Rikardi rūmuose Florencijoje, 1459 m.)]]
Benocas Gocolis (it. Benozzo Gozzoli, apie 1420–1497 m. spalio 4 d.) – italų XV a. ankstyvojo renesanso dailininkas, Fra Andželiko ir Giberčio mokinys. Svarbiausiu jo darbu laikomos freskos Trijų karalių tema Mediči-Rikardi rūmuose Florencijoje.
Biografija
Benocas Gocolis (piln. Benozzo di Lese di Sandro) gimė apie 1420 m. Florencijos apylinkių Santilario a Kolombano gyvenvietėje siuvėjo Lesės di Sandro šeimoje. Apie 1428 m. šeima persikraustė į Florenciją. Minima, kad jis nuo jaunumės buvo Fra Andželiko mokiniu ir dirbo kartu su juo Šv. Morkaus vienuolyno celėse maždaug nuo 1438 m. Po to Gocolis 1444-47 m. dirbo pagal kontraktą pas skulptorių Gibertį, padėjo jam kurti Florencijos baptisterijos legendines antrąsias duris, Mikelandželo pavadintas „Rojaus vartais“. Po to Gocolis vėl dirbo su Fra Andželiku. 1447 m. jis atvyko į Romą, kur padėjo Fra Andželikui darbuose Mikalojaus koplyčioje Vatikano rūmuose. 1449 m. jis dalyvavo kartu su Fra Andželiku paskutiniame jo projekte Orvjeto katedroje, Brizio koplyčioje. Romoje Gocolis atliko darbų Santa Maria sopra Minerva ir Santa Maria in Aracoeli bažnyčiose (yra po šiai dienai).
1450 m. Gocolis persikraustė į Umbriją, dirbo Montefalko miestelyje. Čia kūrė San Fortunato vienuolyne ir pranciškonų vienuolyno bažnyčioje, kur nutapė 19 epizodų freskų ciklą iš Šv. Pranciškaus gyvenimo. 1453 m. Gocolis trumpai dirbo Viterbo miestelyje, apie 1456 m. – Perudžoje. 1459 m. Gocolis grįžo į Florenciją, kur gavo kapitalinį užsakymą atlikti freskas Medičių rūmų koplyčioje. Juose Gocolis sukūrė patį žymiausią savo darbą – freskas Trijų karalių kelionės tema. Freskose vaizduojami Medičių giminės atstovai ir kiti realūs to meto asmenys. Freskas Gocolis sukomponavo aplink altorinį Fra Filipo Lipio paveikslą „Madona miške“ (dabar čia yra kopija). Gocolio kūryboje pasireiškė tiek Fra Andželiko, tiek Giberčio įtakos. Iš pirmojo jis paėmė pastelines spalvas ir šventišką lengvą scenų nuotaiką, o iš antrojo įtakos pasireiškia labai atidus smulkiausių detalių vaizdavimas (sąlygotas auksakalystės amato).
Verkiančio kupranugario istorija
Verkiančio kupranugario istorija  – 2003 m. mongolų-vokiečių dokumentinis filmas. Jame pasakojama apie mongolų klajoklių šeimą, bandančią išgelbėti retą kupranugario jauniklį, kai šio atsisakė motina.
2004 m. „Oskarų“ apdovanojimuose filmas nominuotas geriausio dokumentinio filmo kategorijoje.
Siužetas
Gobio dykumoje gyvenančiai mongolų šeimai dvi kupranugarės atveda jauniklius. Pirmoji kupranugarė atveda jauniklį lengvai ir jį priima, tačiau antroji atveda jauniklį labai sunkiai, tik su žmonių pagalba. Pasirodo, kad tai retas baltas kupranugaris. Tačiau motina atsisako jį žindyti ir nepaisant žmonių pastangų juos suvesti, ši jo neprisileidžia. Tuomet šeimos senolis nusiunčia vaikus – Ugna ir Dude į aimako centrą, kad šie pakviestų smuikininką. Atvykęs smuikininkas kartu su jurtos gyventojais atlieka folklorinės muzikos ritualą: muzikantas groja morin churu, o Odgoo gieda tol, kol kupranugarė ima verkti. Galiausiai motina priima savo jauniklį.
Filme gausu etnografinių motyvų, vaizduojama mongolų gyvenimo kasdienybė. Vienas pagrindinių filmo veikėjų – jaunas berniukas Ugna. Jis sužavėtas miesto, kuriame pamatė televizorius, kompiuterius, mokyklą. Filmo pabaigoje išsipildo vaiko svajonė – tėvas nuperka televizorių.
Filme skamba mongolų melodija – „Temeechin eej“.
Elchdorfas
Elchdorfas arba Kulikovas (, iki 1906 m. balandžio 17 d. Pajerstyčiai, Pojerstieten, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės apylinkės kaimas.
Mykolas Karosas
Mykolas Karosas (1878 m. Apsas – 1955 m. lapkričio 13 d. Šeduva) – Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas, draudžiamosios lietuvių spaudos platintojas. miniatiūra|160px|left|Antkapis [[Šeduvos bažnyčia|Šeduvos bažnyčios šventoriuje]]
Biografija
Baigęs Kauno kunigų seminariją nuo 1901 m. Šėtos ir Darbėnų vikaras, platino draudžiamąsias lietuvių knygas. 1902–1905 m. Alūkstos vikaras, organizavo lietuvių chorą, meno sekciją. 1905 m. Salų, o 1906–1910 m. Vabalninko vikaras, čia dirbdamas įsteigė draugijų, ūkininkų būrelių, knygyną, švietimo kursus, platino lietuvišką spaudą. Nuo 1907 m. – Lietuvių mokslo draugijos narys. 1910–1925 m. Raseinių vikaras, po Pirmojo pasaulinio karo – vienas iš Raseinių gimnazijos steigėjų, jos pirmasis direktorius. Nuo 1926 m. Šeduvos klebonas. Bendradarbiavo katalikų ir dešiniosios krypties spaudoje. 1951 m. suimtas, Ypatingojo pasitarimo nutarimu kalintas lageryje, 1954 m. paleistas.
Kurklių valsčius
Kurklių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kurkliai.
Istorija
Valsčius minimas nuo XIII a. XV–XVI a. valsčius priklausė Didžiajam kunigaikščiui. Carmečiu atkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Kurklių valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kavarsko rajonui (6 apylinkės).
Mažoji suktenė
Mažoji suktenė (Vertigo angustior) – pilvakojų moliuskų (Gastropoda) sukteninių (Vertiginidae) šeimos rūšis. Paplitusi visoje Europoje nuo Portugalijos iki Kaspijos jūros, į šiaurę – iki 60°.
Biologija ir ekologija
Dauginasi pavasarį–vasaros pradžioje. Kiaušinėlius deda pavieniui, ant suirusių augalų liekanų. Inkubacinis periodas trunka 7–11 dienų. Minta mikroflora – bakterijomis ir grybais, augančiais ant pūvančių ir gyvų augalų. Aktyvi lyjant lietui. Palijus ropščiasi augalų stiebais ir lapais. Ant vieno augalo stiebo bona po 2–3 individus. Žiemoja augalų pašaknėse.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje ši suktenės rūšis įtraukta į Raudonąją knygą. 3(R) kategorijai priklausanti rūšis saugoma nuo 2003 m. Aptinkama didesnio ežeringumo kalvotose vietovėse, žinoma apie 20 radaviečių. Didžiausios populiacijos rastos Punžemio, Vaukštelio ir Didėškos ežerų šlapiose pakrančių pievose ir įdubose tarp kalvų, Šutų kaimo (Sarių sen.) apylinkėse, Saločio ežero apypelkiuose (Švenčionių raj.), taip pat daugiau aptikta prie Lūksto ežero (Telšių raj.), Bilionių kaimo pievoje (Šilalės raj.).
Populiacijoms grėsmę kelia pavasarinis žolės deginimas, pievų sausinimas, intensyvus gyvulių ganymas, buveinių užaugimas krūmais.
Kitos suktenių rūšys, įtrauktos į Lietuvos raudonąją knygą:
Činčiberiniai
Činčiberiniai arba loganijiniai (Loganiaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima.
Medžiai, krūmai, lianos, retai – žolės. Lapai priešiniai, kartais pražanginiai arba menturiniai, paprasti. Žiedai dažniausiai dvilyčiai, į šluoteles sutelktuose ciminiuose žiedynuose. Vaisius – dėžutė, uoga arba kaulavaisis.
Auga daugiausia atogrąžose. Dauguma rūšių nuodingos (žymiausia – nuodingasis činčiberas).
Gentys
Šeimoje yra 20 genčių, apie 500 rūšių.
Zacharijas Blotnas (vyresnysis)
Zacharijas Blotnas (vyresnysis) (apie 1556 m. Klaipėdoje – 1602 m. spalio mėn. Tilžėje) – lietuvių raštijos darbuotojas, Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas.
Gringalių miškas
thumb|right|240px|Gringalių miškas
Gringalių miškas – miškas Panevėžio rajono pietuose, Krekenavos seniūnijoje, Krekenavos regioniniame parke, Nevėžio ir Linkavos tarpupyje. Šalia miško įsikūręs Gringalių kaimas. Mišką kerta Vilainių-Krekenavos kelias. Būdingi eglynai, pušynai, beržynai, ąžuolynai.
Žymiausias miško ąžuolas – 4,95 m apimties, 1,57 m skersmens, 25 m aukščio; eglė – skersmuo 79 m, apimtis 2,57 m, aukštis – 28 m.
Alšėniškis
Alšėniškis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Alšėniškienė (ištekėjusi moteris) ir Alšėniškytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kino
Istorija
Grupė susiformavo 1981 m. Leningrade, TSRS (dab. Sankt Peterburgas, Rusija) kaip pankroko grupė „Garin i giperboloidy“. Po metų grupės pavadinimas buvo pakeistas į „Kino“. Kadangi roko muzika buvo laikoma antisovietine, „Kino“, kaip ir kiti tų laikų roko atlikėjai, grodavo tik pogrindyje.
1982 m. grupė išleido savo pirmą albumą „45“ (pavadinimas reiškė jo trukmę). Albumas buvo įrašytas bendradarbiaujant su grupe „Akvarium“ ir buvo lėtai išplatintas pogrindyje.
Grupės pirmasis albumas hitas buvo „Ночь“ (liet. Naktis), jis buvo išleistas 1986 m. Šešios albumo dainos pakliuvo į „Red Wave: 4 Underground Bands from the USSR“ muzikinį rinkinį, išleistą Jungtinėse Amerikos Valstijose 1986 m.
Prasidėjus reformų erai, grupė išlindo iš pogrindžio ir 1988 m. išleido albumą „Группа Крови“ (liet. Kraujo grupė), kartu su filmu „Igla“ (liet. Adata). Po jų ir prasidėjo „kinomanija“. Viktoras Cojus tuomet net buvo nukeliavęs į JAV. Tačiau, nors ir šiapus, ir anapus Atlanto tapo žvaigžde, jis gyveno paprastą gyvenimą, pvz., tebedirbo katilinės sargu.
2012 m., grupei dar kartą susirinkus įrašyti dainą „Атаман“ naudojant Cojaus vokalus iš netikėtai rastos kasetės, Jurijus Kasparianas susidraugavo su V. Cojaus sūnumi – Aleksandru Cojum. Po kiek laiko, grupė nutarė toliau koncertuoti, pradedant Sevkabelėje 2020 metais, tačiau tas koncertas buvo nukeltas į 2021 m. dėl COVID-19 pandemijos. Nuo tada, grupė vėl tapo aktyvi, studijoje naujai perdarydama senas dainas, bei koncertuodama rytų Europoje.
Bengalinis tigras
Bengalinis tigras (Panthera tigris tigris) – katinių šeimos plėšrūnas, tigro porūšis. Tai vienas pavojingiausių pasaulio plėšrūnų, gali sumedžioti dvigubai už save didesnį gyvūną.
Požymiai
Bengalinis tigras pasižymi grakštumu, išskirtine jėga, raudonai auksine kailio spalva.
Įpročiai
Tigrai dažniausiai medžioja naktį. Jie akylai saugo savo teritorijos ribas ir pažymi jas šlapimu ,bei prakaito liaukų išskyromis. Kartais jie galanda savo nagus į medžio žievę. Tokie pėdsakai perspėja kitus tigrus, kad teritorija jau užimta. Sumedžiotą grobį tigrai paprastai tempia į krūmus, kur ir doroja. Grobio likučius slepia po lapais, kad vėliau grįžę galėtų paėsti.
thumb|left|180px|
Nepaisant jų dydžio, žolėje yra beveik nematomi ir sugeba prisėlinti prie aukos nepastebėti. Keleto metrų atstumu nuo aukos tigrai iššoka ir staigiu judesiu griebia auką. Puola iš užpakalio arba iš šono, mažesnes aukas užmuša sukandę kaklą – lauždami kaklo slankstelius. Didesniems gyvūnams perkanda gerklę.
Nors tigrai trumpus nuotolius gali bėgti labai dideliu greičiu, sveikiems greitiems gyvūnams, pvz., elniams, neretai pavyksta pasprukti. Dažniausiai tigrai medžioja stambesnius gyvūnus: laukinius jaučius, buivolus, šernus. Nevengia ir smulkių gyvūnų: varlių, pelių, paukščių. Neretai jų aukomis tampa jauni arba labai seni ir sergantys žvėrys, kuriuos lengva sugauti.
Gyvenamoji aplinka
Yra keletas tigrų porūšių (geografinių rasių), gyvenančių skirtingose Rytų ir Pietryčių Azijos srityse. Dabar bengalinis tigras dažniausiai sutinkamas Rytų Indijoje, miškingose Sundarbano pakrantėse ir Bangladeše. Tigro medžioklės plotai gana dideli. Vieno patino medžioklės teritorija apima apie 55 km², patelei medžioklei pakanka 45 km². Nors tigras – tipiškas miškų plėšrūnas, jis niekada nelaipioja medžiais. Tigrai labai mėgsta vandenį, maudynes ir puikiai plaukioja. Jie gali nesunkiai įveikti gana didelius atstumus, dažnai plaukia į salas, nutolusias nuo jūros kranto.
Dauginimasis
Bengaliniai tigrai poruojasi visus metus. Patinas ieško patelės jos medžioklės plotuose ir praleidžia su ja apie 2–7 dienų. Patelė yra vaisinga 3-6 dienas. Apvaisinęs ją, patinas grįžta į savo teritoriją. Nėštumas trunka 102–108 dienas.
Nėštumo pabaigoje tigrė susiranda slėptuvę aukštoje žolėje, tankiuose krūmuose, uolų plyšyje ar oloje ir iškloja ją žole, lapais ir savo kailio šeriais. Paprastai atsiveda 2–4 jauniklius, labai retai – net šešis tigriukus.
Pirmąsias dešimt dienų jaunikliai būna visiškai akli, bet jų kūnelis jau būna padengtas švelniu dryžuotu kailiuku. Kol jaunikliai bejėgiai, motina nenueina toli nuo jų, medžioja tik mažoje savo teritorijos dalyje. Pirmus 2 mėnesius tigriukai minta tik motinos pienu, po to tigrė ima juos maitinti nedideliais grobio kąsneliais. Tokio amžiaus tigriukai ima lydėti motiną į medžioklę, o 5–6 mėnesių ima patys joje dalyvauti. Su motina gyvena 2, kartais 3 metus. Patinėliai savarankiškais tampa anksčiau už pateles. Jaunikliams atsiskyrus, motina vėl ima rujoti.
Liuksemburgo futbolo varžybos 2007–2008 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 2007–2008 m.
Šaukėnų apylinkė
Šaukėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šaukėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Užvenčio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Gudmoniškių apylinkės, 1963 m. – Dubėnų apylinkė ir dalis Pašilėnų apylinkės, 1969 m. – dalis Šaltinių apylinkės, 1988 m. – didžioji dalis Pašilėnų apylinkės.
Sidabriniai kupriai
Sidabriniai kupriai (Argyrosomus) - kuprių (Sciaenidae) šeimos žuvų gentis.
Gruodžio 21
Gruodžio 21 yra 355-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 356-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 10 dienų.
Šventės
Elnio devyniaragio šventė – žiemos saulėgrįža.
Vardadieniai
Abraomas – Daugardas – Girenė – Gražvilė – Narnvaldas – Norgaudė – Pastoras – Teofilė – Tomas – Topilius
Komunizmo švyturys (Vabalninkas)
Komunizmo švyturys – Vabalninko rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. balandžio 14 d. iki 1959 m. gruodžio 9 d.
Istorija
LKP Vabalninko rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, ėjęs 2 kartus per savaitę. 1951–1952 m. – vienąkart-dukart per savaitę. Spausdino Biržų spaustuvė. Tiražas 1951 m. – 900 egz., 1959 m. – 2000 egz.
Laikraštis uždarytas Kalvarijos rajono teritoriją padalijus Biržų, Kupiškio, Pandėlio rajonui ir Panevėžio rajonams. Teritorijoje platintas Biržų rajono laikraštis „Raudonasis artojas“ ir Kupiškio rajono „Stalino keliu“.
Pablo Fajardo
Pablas Fachardas Mendosa (Pablo Fajardo Mendoza; g. 1972 m. Ekvadore) – Ekvadoro teisininkas, visuomenės veikėjas, žmogaus teisių aktyvistas.
Biografija
Gimė skurdžioje šeimoje, tačiau paskatintas kapucinų vienuolių išvyko į Kitą ir ten 2004 m. įgijo teisininko kvalifikaciją. Pablas Fachardas nuo 2003 m. kovoja už žmogaus teises, kurios pažeidinėjamos Ekvadoro šiaurės rytuose (Nueva Locha, San Karlas ir kt.) veikiančių naftos kompanijų. Jis yra Frente para la Defensa de la Amazonia (Amazonijos gynybos fronto) atstovas ir atstovauja ~30 000 žmonių, gyvenančių Lago Agrijo naftingoje srityje, kurioje JAV stambiojo kapitalo kompanija „Chevron-Texaco“ grubiai pažeisdama aplinkosaugos ir žmogaus teisių normas, smarkiai užteršė aplinką. Fachardo ieškinys pasiekė Ekvadoro valdžią, teismas priteisė 28 mlrd. dolerių bendrovei „Chevron“ nuostoliams atlyginti.