cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Las Herasas
Las Heraso gyvenvietė pradėjo formuotis tiesiant geležinkelį į Puerto Deseadą. Stotelė buvo vadinama Punta Rieles, Parada 283, Las Heras. 1921 m. prezidento dekretu gyvenvietei suteiktas oficialus statusas ir Las Heras pavadinimas. 1927 m. jau buvo įstaigos: paštas, mokyklos, sporto klubas. Nuo 1932 m. Las Herasas tapo naftos gavybos centru.
Las Herase išvystyta naftos gavybos (kontroliuoja bendrovė YPF) ir eksporto pramonė. Gyvulininkystė. Iš miesto keliai veda į Perito Moreną, Piko Trunkadą, Komodoro Rivadaviją, Los Monosą.
Priapas
thumb|180px|left|Bronzinė Priapo skulptūra rasta [[Pompėja|Pompėjoje]] Priapas – graikų mitologijoje derlingumo, vaisingumo dievas, Dioniso ir Afroditės sūnus. Romėnų atitikmuo – Mutinus Mutunus. Jis – gyvulių, vaisių, sodų ir vyriškų genitalijų globėjas. Priapo skulptūros buvo statomos soduose ir daržuose, siekiant didesnio derliaus. Priapas buvo populiaresnis romėnų, nei graikų mitologijoje.
Virvyčiai
Virvyčiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Musninkų.
Priapas
Jis bandė išprievartauti Lotidę, bet ji pasivertė į lotosą taip apsisaugodama. Ovidijaus Fasti aprašoma, kad susijaudinęs Priapas mėginęs pagauti išgėrusią Lotą, bet tuo metu buvęs šalia asilas užbliovęs ir viską sugadinęs. Tada asilo dėka Priapas buvo išjuoktas; kasmetinėje pavasario Priapo šventėje pradžioje visada buvo paaukojamas asilas, ironiškai prisimenant pažeminimą.
Taip pat yra minima, jog jis ketinęs išprievartauti Hestiją, bet ją garsiu bliovimu vėl išgelbėjęs asilas.
Vaizdavimas mene
Iš pradžių Priapas buvo Mažosios Azijos tautų derlingumo dievas. Jo statulos dažniausiai vaizdavo barzdotą vyrą su didele stačia varpa – jos buvo statomos miestų aikštėse, kryžkelėse, soduose, laukuose, vynuogynuose, net miegamuosiuose. Stati apnuoginta varpa simbolizavo ne tik didelį derlingumą, bet ir apsaugą nuo blogio.
Dėl tokio Priapo vaizdavimo būdo patologinė varpos erekcija, nesusijusi su seksualumu, buvo pavadinta priapizmu.
Nektarinas
Kaip ir persikai, nektarinai gali būti geltoni, balti, gali lengvai arba sunkiai atsiskirti nuo kauliuko. Dėl plaukelių nebuvimo nektarinų odelė gali atrodyti raudonesnė nei persiko. Nektarinų veislės dažniausiai yra saldesnės nei persikų.
Nektarinų istorija yra nežinoma, jie pirmą kartą paminėti 1616 m. Anglijoje.
Nektarinai auginami Graikijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Ispanijoje, Kalifornijoje, Čilėje ir Pietų Afrikoje. Kai kurios nektarinų veislės auga ir Lietuvoje. 100 g. nektarinų turi 57 kalorijas.
Peach
Finn Kalvik
Finn Bjørn Kalvik (g. 1947 m. balandžio 30 d.) – norvegų dainininkas ir kompozitorius.
Biografija
Finn gimė Fåvang miestelyje, tačiau 1952 metais jo šeima persikėlė į Oslą. Scenoje debiutavo 1967 metais, jau 1970 metais Finn įsitvirtino kaip vienas žinomiausių Skandinavijos dainininkų. Kelerius metus su atlikėju ir gitaristu Fred Åkerström dalyvavo Vesterviko dainų festivalyje.
Pirmieji keturi albumai „Tusenfryd og grå hverdag“ (1971), „Finn“ (1972), „Nøkkelen ligger under matta“ (1974) ir „Fyll mine seil“ (1976) užėmė aukščiausias vietas Norvegijos muzikos įrašų topuose.
1981 m. išleisto albumo „Natt og dag“ daina „Aldri i livet“ laimėjo Norvegijos Melodi Grand Prix 1981 konkursą, o atlikėjas išrinktas šalies atstovu „Eurovizijoje“. Tačiau jo pasirodymas 1981 m. „Eurovizijos“ konkurse buvo nesėkmingas – atlikėjas nesurinkęs nei vieno taško užėmė paskutinę vietą. Daina tapo sėkminga Norvegijoje, buvo išleista ir angliška kūrinio versija „Here in My Heart“. Į Melodi Grand Prix konkursą jis grįžo 1987-aisiais, kur su kūriniu „Malene“ liko ketvirtas.
Aukšliagrybūnai
Aukšliagrybūnai (Ascomycota) – grybų skyrius.
Aukšliagrybiai skiriasi gyvenimo būdu, teikiama nauda ar daroma žala. Jie sukelia daugybę augalų, naminių gyvūnų, žmonių ligų; be to, jie yra svarbūs tam tikrų maisto produktų gamybai, pvz., sūrio ir duonos, alaus ir vyno. Aukšliagrybiai svarbūs medicinai, nes Penicillium chrysogenum gaminamas antibiotikas penicilinas labai svarbus kovojant su bakterijų sukeliamomis ligomis. Taip pat iš kai kurių šių grybų gaminami fermentai, vitaminai, pašariniai baltymai ir kt. naudingos medžiagos. Dauguma jų aktyviai ardo ligniną, celiuliozę, gliukozę ir net baltymingus maisto produktus.
Aptikti galima ant sudrėkusios mūrinės sienos, lubų, ar kitokių neorganinės kilmės daiktų. Auga ant popieriaus, drabužių, suirusios avalynės. Nukritę lapai, šakelės, apmirusi žolinė danga, maisto atliekos aukšliagrybių drauge su kitais grybais ir mikroorganizmais greitai paverčiami trąšia dirva.
Sistematika paini. Jie aptinkami visose geografinėse platumose, labai įvairuoja vaisiakūnių forma, spalva ir dydžiu. Aukšliagrybių yra daugiau nei 30 tūkst. rūšių, būdingiausi yra bobausiai ir briedžiukai, nors valgomų yra daugiau nei 30 grybų rūšių. Ypač naudingi vienaląsčiai grybai – mielės, plačiai vartojamos tiek maistui, tiek pašarams. Svarbūs ir kiti aukšliagrybiai, tokie kaip karingoji grūdmenė, išauganti rudenį ant naktinio drugio lėliukės. Šis ir kai kurie kiti aukšliagrybiai užpuola nusilpusius, kenksmingus miškui vabzdžius bei lėliukes ir juos pribaigia.
Šviesos diodų lemputė
Šviesos diodų lemputė – apšvietimo įtaisas, naudojantis šviesos diodus. Šviesos diodai šviečia tik vienos spalvos šviesa, tačiau yra būdų gauti ir baltą šviesą. Paprasčiausiai tai pasiekiama kombinuojant kelių spalvų diodus vienoje lempoje (pavyzdžiui, geltoną sumaišant su mėlyna, žydrą su raudona arba violetinę su žalia). Kitais atvejais naudojamas mėlynos ar ultravioletinės šviesos diodas, padengtas švytinčio liuminoforo sluoksniu (kaip ir fluorescencinėje lemputėje). Dauguma tokių lempučių reikalauja mažiau nei 10 % panašios kaitrinės lemputės energijos.
Zusenkas
Zusenkas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Prieraslio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Šviesos diodų lemputė
Konstrukcija
Didesnio galingumo (>3W) ar efektyvesnės lemputės turi elektroninį balastą. Šis balastas išlyginą tinklo įtampą, transformuoją į žemesnę ir stabilizuoja srovę per šviesos diodą. Tokiom lemputėm nėra svarbi maitinimo įtampa ir jos gali veikti labai plačiau įtampų diapazone (90–250V). Papildomos automobilinės šviesos diodų lemputės paprastai naudoja rezistorinius balastus, tačiau lemputės numatytos automobilių konstrukcijoje, tokios kaip gabaritinės, posūkių ar stopų žibintuose turi elektroninius balastus kurie efektyviai stabilizuoja srovę ir leidžia keisti šviesos intensyvumą.
Zusenkas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Šviesos diodų lemputė
Konstrukcija
Šviesos diodai yra jautrūs temperatūrai, todėl lempos konstrukcija turi efektyviai aušinti diodus ir balasto elementus. Mažo galingumo (<3W) lempose užtenka paprastos natūralios ventiliacijos. Didesnio galingumo lemputės turi briaunotus aliuminio korpusus- radiatorius. Labai didelio galingumo (>15W) šviesos diodų lempos turi didelius briaunotus radiatorius ir ventiliatorius.
Šviesos diodai yra kryptingos šviesos šaltiniai, todėl lemputėse dažnai būna sumontuoti optiniai elementai kurie paskirsto šviesos spindulius.
Dolycoris
Dolycoris – skydblakių (Pentatomidae) šeimos blakių gentis.
Rūšys:
Berdianskas
Berdianskas  – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Zaporožės srityje. Rajono administracinis centras. Įkurtas 1827, tais pačiais metais suteiktas miesto statusas. 112 tūkst. gyventojų. Plotas – 82 km². Miestas išsidėstęs prie Azovo jūros. Uostamiestis, kurortas. Berdianske veikia keturi muziejai, zooparkas, akvaparkas, delfinariumas. Mieste kursuoja autobusai ir troleibusai. Yra geležinkelio mazgas, aerodomas. Miestas išsidėstęs prie tarptautinės automagistralės sutampantis su europiniu. thumb|320px|left|Azovo jūros pakrantė mieste
Miestų partnerystė
Berdianskas yra užmezgęs partnerystės ryšius su:
Šaukštas
thumb|250px|right|Įprastas sidabrinis [[arbatinis šaukštelis]] thumb|250px|right|Achamenidų dinastijos laikų persiškas šaukštelis thumb|250px|right|Absento šaukštelis Šaukštas – stalo įrankis, skirtas skystų ar pusiau skystų patiekalų (sriuba, košė, ledai) valgymui, taip pat kartais naudojamas ir biriems patiekalams (ryžiai, cukrus) bei visiems kitiems, kuriuos būtų sunku valgyti šakute ar lazdelėmis. Šaukštai ir šaukšteliai taip pat naudojami ir maisto ruošimo procese ingredientų kiekio matavimui, verdamo maisto maišymui ir panašiai.
Šaukštas yra vienas seniausių stalo įrankių ir tiksliai nėra žinoma, kada jis atsirado. Greičiausiai tai yra ir vienas pirmųjų žmogaus naudotų įrankių apskritai. Nuo atsiradimo laikų įvairiose kultūrose jie buvo gaminti iš labai įvairių medžiagų: medžio, kaulo, įvairių metalų ir jų lydinių (bronza, alavas, geležis, auksas, sidabras, varis, aliuminis), kriauklių, gyvūnų ragų ir kitų.
Kartupėnai
Kartupėnai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Panemunių RP, dešiniajame Nemuno krante. Pietuose prateka Kartupis (dešinysis Nemuno intakas). Kaime stūkso Kartupėnų piliakalnis.
Janušiškis
Janušiškis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Krikštėnų.
Marijampolės sinagoga
thumb|Marijampolės sinagoga Marijampolės sinagoga – buvusi sinagoga Marijampolėje. Dabar švietimo centras.
Istorija
Marijampolės sinagoga pastatyta 1870 m.
Architektūra
Istorizmo stiliaus. Jos pirminis vaizdas gana tiksliai atstatytas. Pastatas su pusapskrite apside, eklektinių formų. Langai smailėjančių arkų ir stačiakampiai. Pagrindinio, gatvės fasado frontoną užpildo nedidelių arkinių langelių eilė, apskriti langai, Dekalogo plokščių motyvas. Rekonstruota 1985 m. pakeičiant paskirtį.
Lopšys
thumb|[[Aukštaičiai|Aukštaičių pastatomas lopšys, XX a. pr.]] thumb|Pakabinamas pintinis [[žemaičiai|žemaičių lopšys, XX a.]] thumb|Pakabinamas [[suvalkiečiai|suvalkiečių lopšys, XX a. pr.]]
Lopšys – supamas kūdikio guolis. Dažnai buvo statomas ar pakabinamas šalia motinos lovos.
Lietuvoje vartoti pakabinami ir pastatomi lopšiai. Labiau buvo išplitę pakabinamieji lopšiai. Jų buvo drobinių, pintinių ir lentinių. Pintiniai lopšiai buvo daromi iš karklo vytelių, eglės šakų ar pušies skalelių.
Kaime lopšiai naudoti iki XX a. vidurio, vėliau juos pakeitė vaikiškos lovelės ir fabrikiniai vežimėliai.
Vakarų Krantas
270px|thumb|right|Vakarų Krantas
Vakarų Krantas, įskaitant Rytų Jeruzalę, užima 5860 km² plotą, 220 km² šio ploto sudaro šiaurės vakarinė Negyvosios jūros dalis. Populiacija siekia 2 622 544 gyv. (2012 m. birželio mėn. duomenys). 75 % (~2 000 000) gyventojų yra Palestinos arabai, o maždaug 600 000 – šioje teritorijoje gyvenantys žydai (iš jų 192 000 – Rytų Jeruzalėje). Pagal tarptautinės teisės normas, naujakurių gyvenvietės Vakarų Krante yra nelegalios, tačiau Izraelis tai ginčija.
Jungtinės Tautos laiko Vakarų Krantą Izraelio okupuota teritorija, tačiau Izraeliui ir kai kurioms kitoms suinteresuotoms grupėms priimtinesnis terminas – ginčytina teritorija.
Teritorijai priklauso Rytų Jeruzalė, tačiau Izraelis aneksavo rytinę Jeruzalę ir nepripažįsta jos kaip Vakarų Kranto dalies.
Vakarų Kranto ekonomika
Bendras vidaus produktas (su Gazos Ruožu) – 5,327 mlrd. $ BVP augimas – 4,9 % Bedarbystė – 20,3 % (2005 m.)
Sutungas
thumb|Odinas bėga nuo Sutungo ir varvina poezijos midų į indus. Jakob Sigurðsson [[XVIII amžius|XVIII a.]] Sutungas skandinavų mitologijoje – jotunas, Gilingo sūnus. Jo tėvus nužudė dvergai Fjalaras ir Galaras.
Sutungas ieškojo savo tėvų, o suradęs dvergus Fjalarą ir Galarą jiems grasino, todėl šie jam pasiūlė magiško poezijos midaus. Sutungas paėmė midų ir paslėpė kalno Hnitbjorgo centre, o savo dukrai Gunlodai liepė saugoti.
Galiausiai dievas Odinas nusprendė gauti midų. Jis dirbo Baugiui, Sutungo broliui, fermeriui, visą vasarą, tada paprašė gurkšnelio midaus, kurį Sutungas duoti atsisakė. Baugis pragręžė kalną, Odinas pasivertė gyvate ir prasmuko vidun. Viduje sutiko sargybinę Gunlodą, tačiau ją įtikino jam duoti tris gurkšnius midaus. Tačiau ir šį kartą Odinas pergudravo milžinus ir išgėrė visą midų, o pasivertęs ereliu pabėgo. Sutungas jį persekiojo, bet Odinas sėkmingai pasiekė Asgardą, kur išspjovė midų į dievų paruoštus indus.
Mino civilizacija
right|thumb|320px|Knoso freska su trim moterimis Minojiečiai – priešheleninė bronzos amžiaus civilizacija Kretoje ir Egėjo jūroje, klestėjusi maždaug 2700–1450 m. pr. m. e. Vėliau jų kultūrą nustelbė Mikėnų kultūra. Sprendžiant iš Mino dailės, Mino kultūrai būdinga matriarchatinė visuomenė ir deivės garbinimas.
Terminą „Minas“ sukūrė britų archeologas seras Arturas Evansas pagal mitinio karaliaus Mino vardą, kuris siejamas su mitu apie labirintą. Labirinto vietą Evansas siejo su Knosu. Įmanoma, nors neįrodyta, kad Minas iš tikrųjų buvo minojiečių valdovo titulas. Nėra žinoma, kaip save vadino patys minojiečiai, tačiau siūlomi egiptietiškas vietovardis „Keftiu“ ir semitiškas „Kaftor“ arba „Caphtor“ ir Mario archyvuose minima „Kaptara“ akivaizdžiai reiškia Mino Kretą. Homeras, sukūręs Odisėją po Mino civilizacijos žlugimo, Kretos vietinius gyventojus vadina eteokretiečiais (tikraisiais kretiečiais) tikriausiai turėdamas galvoj minojiečių palikuonis. thumb|left|150px|Vaikų boksas [[Santorinas|Santorino salos freskoje.]] Mino rūmai yra geriausiai žinomas pastatų tipas iš atkasamų saloje. Tai buvo didžiuliai pastatai, skirti administravimo reikmėms. kaip įrodo archeologų po jais rasti archyvai. Kiekvieni iškasti rūmai turi savitų bruožų, bet kai kurie bruožai bendri ir išskiria visus rūmus iš kitų pastatų. Rūmai buvo su daugybe kambarių, vidiniais ir išoriniais laiptais, šviesos šuliniais, masyviom kolonom, sandėliais ir kiemais.
Vietoj tikrų datų naudojamos dvi santykinės chronologijos. Pirmoji, pasiūlyta Evanso ir patobulinta kitų archeologų, remiasi puodininkyste. Civilizacija dalinama į tris pagrindines eras: Ankstyvąją Mino, Vidurinę Mino ir Vėlyvąją Mino. Šios eros yra dar smulkinamos, pvz.: Ankstyvoji Mino I, II, III. Kitą sistemą pasiūlė graikų archeologas Nikolas Platonas. Ji pagrįsta rūmų plėtra ir Mino civilizacijos laikotarpis dalijamas į Prieš Rūmų, Pirminį Rūmų, Naująjį Rūmų ir Po Rūmų. Visos Mino civilizacijos kalendorinės datos yra apytikslės ir ginčų objektas.
Vėlyvajame Mino IA laikotarpyje įvyko Teros ugnikalnio išsiveržimas Santorino saloje. Tiksli data nežinoma. Manoma, kad jis sukėlė greitą civilizacijos žlugimą ir, galbūt, susijęs su senovės graikų mitu apie Atlantidą.
Viržintai
Viržintai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Antkopčio.
Kaizerslauternas
Kaizerslauternas – miestas pietvakarių Vokietijoje, Reino krašto-Pfalco žemėje. Mieste dar gyvena apie 30 tūkst. NATO pajėgų personalo bei jų šeimų narių (daugiausia amerikiečiai), kurie miestą vadina K-Town dėl to, kad miesto vardą yra sunku tarti tiems, kieno gimtoji kalba yra anglų. Istorinis miesto centras siekia IX amžių ir yra nutolęs už 70 km į rytus nuo Liudvigshafeno ir už 80 km į šiaurės rytus nuo Mainco.
Istorija
Priešistorinės vietovės atsekamos nuo 800 metų prieš Kristų. Buvo atrasti keltų kapai už 28 km į vakarus nuo miesto. Iškasti daiktai eksponuojami Speyer miesto muziejuje.
Vietovės ir pastatai
Šiandienis Kaizerslauternas yra modernus informacinių technologijų centras, miestas taip pat turi keletą universitetų bei tyrimų institutų.
Kultūra ir sportas
Rekonstruotas „Fritz-Walter-Stadion“, kuriame 2006 m. vyko XVIII pasaulio futbolo čempionatas, talpina 48 500 futbolo sirgalių. Šiame stadione bundeslygos varžybose rungtyniauja miesto komanda FC Kaiserslautern, kurie yra tapę Vokietijos čempionais 4 kartus.
Aukštaitijos nacionalinis parkas
150px|left
thumb|1999 m. Lietuvos pašto ženklas, skirtas Aukštaitijos nacionaliniam parkui Aukštaitijos nacionalinis parkas – seniausias nacionalinis parkas Lietuvoje, įkurtas 1974 metais siekiant išsaugoti unikalią trijų kraštovaizdžio sričių sandūroje esančią Žeimenos aukštupio ekosistemą, jos gamtos ir kultūros vertybes. Parko plotas 40574 ha, vandenys užima 15,5 proc., miškai – 69 proc. teritorijos, tai antras pagal plotą nacionalinis parkas Lietuvoje. Didžioji Ažvinčių-Minčios girios dalis, bei maža Labanoro girios dalis yra nacionalinio parko ribose.
Geografija
Parkas yra rytų Lietuvoje, Ignalinos, Švenčionių ir Utenos savivaldybėse. Direkcija įsikūrusi Palūšėje. Arčiausiai parko yra du miestai – Ignalina (iki parko ribos 1 km) iš rytų ir Švenčionėliai (iki parko apie 4,5 km) iš pietų, bei paties parko pietinėje dalyje Kaltanėnų miestelis. Parką pietvakariuose kerta Švenčionėlių – Utenos geležinkelis. Iš parko plentai į Uteną, Molėtus, Švenčionėlius, per Ignaliną į Švenčionis bei Visaginą.
Parkas yra 3 geografinių sričių sandūroje: senesnę Švenčionių–Naručio moreninę aukštumą ir jaunesnę Aukštaičių aukštumą skiria smėlingoji Žeimenos lyguma. Paviršius labai banguotas, įvairus (būdingas aukštis – 155 m). Būdingi jauriniai, jauriniai pelkiniai, velėniniai karbonatiniai, velėniniai glėjiniai, aliuviniai, pelkiniai dirvožemiai.
Aukštaitijos nacionaliniame parke yra virš 80 ežerų, viršijančių 0,5 ha plotą: Dringis, Lūšiai, Pakasas, Almajas, Ūkojas, Utenas, Baluošas, Asalnai, Tauragnas (giliausias šalyje), Žeimenys, Kretuonas, Vajuonis, Ūsiai, Kiaunas, Linkmenas, Žiežulnys, Asėkas, Alksnas ir kt. Svarbiausia upė – Žeimena, taip pat teka 17 mažesnių upelių (Kiauna, Kretuona, Švogina, Būka, Tauragna, Srovė, Minčia ir kt.). Pelkės užima apie 2000 ha (Pliaušės, Minčios ir kt.).
Gamta
Nuo aukštų parko kalvų atsiveria puikūs vaizdai į ežerus, dirbamus laukus ir miškus. Toks kraštovaizdis būdingas ežeringoms moreninėms aukštumoms. Įdomūs Puziniškio ir Šiliniškių gūbriai, Ladakalnis. Parke tyvuliuoja 126 ežerai, daugiausia – centrinėje parko dalyje. Didžiausi parko ežerai: Kretuonas (829 ha), Dringis (725 ha), Baluošas (442 ha). Parko teritorijoje yra ir giliausias Lietuvos ežeras – Tauragnas (60,5 m gylio). Ežerai jungiasi protakomis ir upeliais, iš Žeimenio ežero išteka ir 22 km parko teritorija vingiuoja Žeimena.
Parkui priklausančiose Ažvinčių (sengirė) bei Minčios giriose, Linkmenų, Šakarvos–Pakretuonio vyrauja pušynai (81 %); daug mažiau yra beržynų, eglynų, juodalksnynų, drebulynų, ąžuolynų, baltalksnynų. Ties Šuminų kaimu Baluošo pakrantėje yra savitas kadagynas, o tarp Linkmeno ir Asėko ežerų – unikalus Ginučių ąžuolynas. Gamtininkams labai įdomios paežerių ir miškų pelkutės, upelių protakos, gausu saugomų augalų ir gyvūnų rūšių, kai kurios jų Lietuvoje labai retos. Į Žeimeną atplaukia neršti lašišos, į miškus atklysta vilkai, kartais net meškos, nuolatos gyvena lūšys, briedžiai, elniai, stirnos. Aptiktos didelės šikšnosparnių kolonijos, įsikūrusios didelės rudagalvių kirų kolonijos Kretuono ežero Didžiojoje saloje. Su parko augalija galima susipažinti Palūšės botaniniame take, stebėti paukščius įdomiausia Asėko ir Kretuono ežeruose.
Parke saugoma nedidelė, bet graži Gervėčių aukštapelkė. Varniškių II kaime yra du medžiai – gamtos paminklai: Varniškių ąžuolas ir liepa. Prie Tauragnų-Kazitiškio kelio stūkso akmuo Mokas, apie kurį pasakojamos legendos. Nuo Ladakalnio atsiveria viena gražiausių Lietuvoje panoramų: medžių juostomis įrėminti ežerai, iškilūs gūbriai, piliakalniai.
Saugomos teritorijos
Parke yra daugybė kraštovaizdžio, hidrografinių, telmologinių ir kitų gamtos draustinių. Keli senieji kaimai turi etnokultūrinių draustinių statusą, tai:
Kultūra
thumb|Ginučių vandens malūnas thumb|[[Palūšės šv. Juozapo bažnyčia]] Parke yra 106 archeologijos ir architektūros paminklai. Išlikę šiaurės rytų Lietuvos XII–XV a. gynybinės linijos liekanų su Taurapilio, Ginučių, Puziniškio, Linkmenų, Vajuonio ir kitais piliakalniais, Rėkučių senovės gynybinis pylimas, unikalus Kretuono archeologinis kompleksas, Minčios, Vyžių, Šakarvos, Palūšės, Kaltanėnų, Švento, Vaišniūnų ir kiti pilkapynai bei akmens amžiaus gyvenvietės. Apie Kretuono ežerą surasti archeologiniai lobiai – senovinės gyvenvietės, per 300 pilkapių, supiltas ilgas gynybinis pylimas. Tai antras pagal skaičių pilkapynas Lietuvoje. Parke yra 9 piliakalniai.
Parke yra 116 kaimų, dauguma iš jų tik kelių sodybų grupė. Etnografiniai Salų II, Varniškių II, Vaišnoriškės, Šuminų, Strazdų, Kretuonių, Benediktavo kaimai išsaugojo senąją kaimo užstatymo struktūrą. Įdomūs gatviniai Kretuonių, Ginučių, Šakališkės, Meironių kaimai, Kaltanėnų miestelis, senieji vandens malūnai, medinės Palūšės bažnyčios architektūrinis kompleksas. Dėmesio verti Reškutėnų kaimo mokyklos etnografinis muziejus, Senovinės bitininkystės muziejus Stripeikiuose.
Parke yra šeši vandens malūnai:
Geriausiai žinomas iš šių malūnų Ginučių vandens malūnas dėl savo vietos ant asfaltuoto Kirdeikių-Vaišniūnų kelio ir turistų pamėgto Ginučių kaimo. Malūnas yra XIX a. technikos paminklas, su ekspozicija turistams.
Laisvalaikis ir pramogos
miniatiūra|250px|rigt|[[Žeimenys]] Ežerais ir jų protakomis galima plaukti apie 70 km. Valtis nuomoja Palūšėje esantis turizmo centras, o apsistoti galima stovyklavietėse (parke jų – virš 15). Maršruto ilgį ir sudėtingumą pasirenka patys turistai, jiems gali padėti žygio vadovai. Parko, kuriame gausu ežerų, direkcija rekomenduoja maudytis prie esančių stovyklaviečių, poilsiaviečių ar kempingų. Stovyklavietes paprasta surasti keliaujant puikiai nutiestais keliais. Gražiausios stovyklavietės glaudžiasi prie Žeimenio, Dringio, Asalnų, Almajo, Pakaso, Lūšių, Ūsių ežerų. Palūšėje turistai gali išsinuomoti slides, rasti nakvynę ir maitinimo įstaigas. Svečiams organizuojami ir pasivažinėjimai rogėmis.
Aukštaitijos NP švenčiamos Užgavėnės, Sekminės, Joninės, Žemės diena, Turizmo diena. Taip pat vyksta Bitininkų šventės, autorinės dainos šventė „Dainuokit, vyturiai“, vasaros turistinio sezono atidarymas „Palūšės vasara“, tarptautinis folkloro festivalis „Ežerų sietuva“.
Tergovištė
Tergovištė – miestas rytų Bulgarijoje, Padunojės žemumoje prie Vranos upės, 125 km į vakarus nuo Varnos. Srities centras. Išvystyta mašinų, maisto pramonė. Yra dvi cerkvės, mečetė, veikia dramos ir lėlių teatrai.
Istorija
Tergovištė minima nuo 1573 m. kaip svarbus prekybos centras.
Pavadinimo kilmė
Miesto vardas kilęs nuo – „turgaus aikštė, turgaus vieta“.
Kokaino šaukštelis
frame|right|Kokaino šaukštelis kokaino milteliuose Kokaino šaukštelis – ilgas ir plonas įvairios formos bei dekoracijų metalinis šaukštas su gana maža, bet gilia galvute, skirtas kokaino uostymui.
Šaukštelyje telpa maždaug pusė įprastos kokaino dozės, todėl vienai dozei šaukštas naudojamas du kartus. Kokaino šaukšteliai buvo labai populiarūs devintajame XX amžiaus dešimtmetyje, tačiau dabar naudojami labai mažai. Šiais laikais vietoje jų paplito dabar įprastas kokaino miltelių paruošimas „linija“.
Olmontų mūšis
Olmontų mūšis - taip pat žinomas kaip Balstogės mūšis, mūšis įvyko 1769 m. liepos 13 d. tarp Baro konfederacijos ir Rusijos imperijos kariuomenės.
Mūšis
1769 m. liepos 13 dieną šalia Olmontų kaimo susikovė Baro konfederacijos kariai su Rusijos imperijos kariuomene. Konfederacijos pusėje buvo 4000 karių, o rusų pusėje 800 karių. Konfederatams vadovavo Kazimieras Pulaskis ir Juzefas Biežinskis, o rusams Aleksander Golicyn. Visą dieną konfederatai smarkiai puolė rusų karius, bet šie sėkmingai sugebėjo atremti visas atakas. Konfederatai patyrė nemažus nuostolius dėl karinės taktikos neišmanymo ir prastos ginklų būklės. Iš viso žuvo 110 konfederatų, sužeisti 170 ir 1000 paimta karo belaisviais. Rusų pusėje 120 žuvo ir 200 buvo sužeisti.
Marcos Llunas
Marcos Gómez Llunas (g. 1971 m. rugsėjo 29 d. Madride) – Ispanijos pop latino muzikos atlikėjas, dainų autorius ir muzikos įrašų prodiuseris.
Krikščionių konservatorių socialinė sąjunga
Krikščionių konservatorių socialinė sąjunga – Lietuvos politinė partija, gyvavusi 2004–2010 m.
Marcos Llunas
1993 metais Marcos išleido debiutinį albumą „Marcos Llunas“, kuris Ispanijoje tapo auksiniu. Debiutinis singlas „Para reconquistarte“ sulaukė didelės sėkmės Ispanijoje, Centrinės ir Lotynų Amerikos šalyse bei užėmė pirmąsias vietas tų šalių muzikos įrašų topuose. Vėliau jis įrašė keletą vidutiniškai sėkmingų singlų, o 1995 metais Paragvajuje vykusiame OTI Festival konkurse užėmė pirmą vietą.
Kupritas
Kupritas – oksidų klasės mineralas, vario oksidas (Cu2O). Naudojamas kaip vario rūda. Kupritas randamas vietose, kur oksiduojasi vario sulfidiniai mineralai. Pirmą kartą aprašytas 1845 metais. Pavadinimas kilo iš lotynų kalbos cuprum pažymint, kad minerale yra vario.
Marcos Llunas
1997 metais transliuotojo TVE išrinktas Ispanijos atstovu 42-ajame „Eurovizijos“ konkurse. Jame pasirodęs su savos kūrybos daina „Sin rencor“, užėmė šeštą vietą tarp 25 dalyvių (surinko 96 taškus).
Krikščionių konservatorių socialinė sąjunga
Istorija
thumb|right|220px|Partijos agitacija [[Kaunas|Kaune 2004 m.]] Įkurta 2004 m. susijungus centro dešiniosioms politinėms jėgoms – Gedimino Vagnoriaus vadovaujamai Nuosaikiųjų konservatorių sąjungai ir Jaunųjų krikščionių demokratų lygai.
Kupritas
Kuprito spalva raudona iki rudos. Kristalai būna skaidrūs, gražūs, heksoedrinės singonijos. Juvelyrikoje nenaudojamas, nes kuprito kietumas pagal Moso skalę tik 3,5-4. Pasižymi pjezoelektrinėmis savybėmis.
Veselis
Veselis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Krikščionių konservatorių socialinė sąjunga
Istorija
2010 m. sausio 23 d. susijungus Krikščionių konservatorių socialinei sąjungai, Seimo frakcijai „Viena Lietuva“ ir Lietuvos krikščioniškosios demokratijos partijos skyriui, buvo įsteigta nauja susivienijusi politinė jėga – Krikščionių partija.
Veselis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Veselienė (ištekėjusi moteris) ir Veselytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Marius Veselis
Marius Veselis (g. 1976 m. gruodžio 28 d.) – Lietuvos žurnalistas, televizijos laidų vedėjas.
Biografija
Nuo 1995 m. gegužės mėn. dirbo TV3, buvo jauniausias žinių vedėjas Lietuvoje. 2002 m. prodiusavo pirmąjį Lietuvoje realybės šou „Akvariumas“. 2006–2009 m. „MTV Networks Baltic“ generalinis direktorius, atsakingas už televizijos kanalus „MTV Lithuania“, „MTV Latvia“ ir „MTV Estonia“. 2009 m. dirbo tarptautiniu MTV strategijų vadovu.
Rusijos herbas
Istorija
Rusų kunigaikščiai antspauduose vaizdavo savo globėjus. Nuo Aleksandro Neviškio buvo pavaizduoti nebe globėjai, o raitelis. Antspaudas, iš kurio kilo herbas, atsirado Ivano III valdymo metu. Vėliau daug kartų modifikuotas. Raudoname skyde vaizduojamas dvigalvis erelis (kilęs iš Bizantijos). Michailo Romanovo metais erelio galvos papuoštos trimis karūnomis. Rutulys su kryžiumi ir skeptras simbolizuoja bažnytinę ir pasaulietinę valdžią. Erelio viduryje yra antspaudas, su raitelio (Šv. Jurgio), duriančio slibiną atvaizdu (kaip ir Maskvos herbas).
90482 Orkas
90482 Orkas (simbolis:, buvęs laikinas pavadinimas – 2004 DW) – Koiperio juostos objektas, greičiausiai nykštukinė planeta. Atrasta Michael Brown, Chad Trujillo ir David Rabinowitz 2004 m. vasario 17 d. Turi vieną žinomą didelį palydovą – Vantą.
Etimologija
2005 m. kovo 30 d. Orko palydovas buvo pavadintas pagal etruskų sparnuotą požemio demonę – Vantą.
Orbita ir sukimasis
thumb|upright=1.25|left|Orko (mėlyna linija), [[Plutonas (nykštukinė planeta)|Plutono (raudona) ir Neptūno (pilka) orbitos.]] Orkas yra rezonansinėje 2:3 orbitoje su Neptūnu. Orbitinis periodas lygus 247 metams. Orbita savo forma panaši į Plutono (eliptinė), bet atvirkščiai orientuota. Nors vienu momentu orbita pasiekia Neptūno orbitą, rezonansas tarp dviejų objektų užtikrina, kad Orkas visada yra dideliu atstumu nuo Neptūno. Per 14000 metų periodą Orkas išlieka daugiau nei 18 astronominių vienetų nuo Neptūno. Kadangi abipusis rezonansas su Neptūnu priverčia Orką ir Plutoną išlikti skirtingose jų panašaus judėjimo fazėse, Orkas kartais vadinamas anti Plutonu.
Sukimosi aplink ašį periodas šiuo metu nežinomas. Įvairūs fotometriniai tyrimai pateikė skirtingus rezultatus. Periodas varijuoja nuo 7 iki 21 valandos su nedidelėmis amplitudės variacijomis arba be jų. Ortizo et al. nustatytas apie 10,5 h rezultatas šiuo metu atrodo labiausiai tikėtinas. Orko sukimosi poliai tikriausiai sutampa su jo palydovo, Vantos, orbitos poliais. Tai reiškia, kad Orkas šiuo metu matomas poliaus viršuje, kas paaiškintų beveik nematomą sukimosi ryškumo moduliaciją. Jei Orkas visada atsisukęs ta pačia puse su palydovu, tada jo sukimosi periodas sutampa su Vantos 9,7 dienos apskriejimo periodu.
Dydis ir ryškumas
Orko absoliutinis ryškis yra apie 2,3. Spitzer kosminio teleskopo tolimosios srities infraraudonųjų spindulių ir Herschel kosminio teleskopo su dar ilgesnėmis bangomis atpažinimas apibrėžė Orko skersmenį ties 958,4 km ± 22,9 km riba. Orko albedas greičiausiai yra nuo 21% iki 25%, kuris gali būti tipinis už Neptūno esantiems objektams, kurių skersmuo artėja prie 1000 km.
Masė ir tankis
Nuo to laiko, kai tapo žinoma, jog Orkas yra binarinė sistema, bendra sistemos masė buvo apskaičiuota apytikriai lygi 6.32 ± 0.05 kg. Tai yra 3,8% masyviausios žinomos nykštukinės planetos Eridės masės. Masės pasiskirstymas tarp Orko ir Vantos priklauso nuo jų santykinio dydžio. Jei palydovo dydis yra apie trečdalis Orko dydžio, tai palydovo masė sudarys tik 3% visos masės. Jei Vantos dydis yra apie 380 km, tai jos masė gali sudaryti 8% Orko masės.
Orko (ir manoma, kad ir jo palydovo) tankis yra apie 2,3 g/cm 3.
Spektras ir paviršius
Pirmieji spektroskopiniai stebėjimai 2004 metais parodė, kad matomas Orko spektras yra neutralios spalvos ir neturintis ryškių savybių. Tuo tarpu artimosios srities 1,5 ir 2,0 μm ilgio infraraudonųjų spindulių stebėjimai parodė vidutiniškai ryškias vandens absorbcijos juostas. Tolimesni infraraudonųjų spindulių tyrimai 2004 metais, naudojant pietų Europos ir Gemini observatorijas patvirtino rezultatus apie vandens ledo ir organinių medžiagų, tokių kaip tolinai, mišinį. Vandens ir metano ledai gali dengti ne daugiau kaip 50% ir 30% paviršiaus atitinkamai. Tai reiškia, kad ledo proporcija paviršiuje yra mažesnė nei Charono, bet panaši į Tritono.
Vėlesni 2008–2010 metų infraraudonųjų spindulių spektroskopiniai stebėjimai su didesniu signalo/triukšmo santykiu atskleidė papildomas spektro savybes. Tarp jų stiprią signalo absorbciją vandens ledu 1,65 μm ilgio spindulyje, kas yra kristalinio vandens ledo Orko paviršiuje įrodymas, ir naują absorbcijos liniją 2,22 μm ilgio spindulyje. Paskutinės savybės kilmė nėra iki galo aiški. Ji gali būti sąlygota amoniako skaidymusi vandens lede arba dėl metano/etano ledo. Spinduliavimo perdavimo modeliavimas parodė, kad vandens ledo, tolinų, etano ledo ir amoniako jono (NH4+) mišinys labiausiai atitinka spektrą, tuo tarpu vandens ledo, tolinų, metano ledo ir amoniako hidrato kombinacija šiek tiek prasčiau atitinka spektrą. Tuo tarpu tik amoniako hidrato, tolinų ir vandens ledo mišinys nepateikė tenkinamo atitikmens. Taigi 2010 metais vienintelės patikimai identifikuotos medžiagos Orko paviršiuje yra kristalinis vandens ledas ir greičiausiai tamsieji tolinai. Patikimesnis amoniako, metano ir kitų angliavandenilių atpažinimas reikalauja geresnio infraraudonųjų spindulių spektro.
Palyginimas su palydovais ir kitais už Neptūno esančiais kūnais
Orkas peržengia už Neptūno esančių objektų ribą pagal masę, kurie gali išlaikyti greit išgaruojančias medžiagas, tokias kaip metanas, savo paviršiuje. Atspindžio spektras rodo stipriausią signalo absorbciją vandens ledu, palyginti su bet kuriuo kitu Koiperio žiedo objektu, kurie nėra susiję su Haumėjos kolizijos šeima. Dideli lediniai Urano palydovai turi gana panašų infraraudonųjų spindulių spektrą. Tarp visų už Neptūno orbitos esančių objektų Plutono palydovas Charonas atrodo panašiausias į Orką. Jis turi didesnį albedą, bet artimos srities infraraudonųjų spindulių ir matomos šviesos spektras labai panašus. Taip pat panašūs jų tankiai ir abu turi daug vandens ledo paviršiuje. 50000 Kvavaras – panašaus dydžio už Neptūno esantis objektas turi stiprias absorbcijos savybes vandens ledu savo spektre, bet yra daug raudonesnis matomam spektre. Haumėja ir kiti iš jo kolizijos šeimos objektai turi daug didesnį albedą ir daug stipresnę spektro absorbciją vandeniu negu Orkas. Galiausiai (208996) 2003 AZ84 – kitas didelis objektas, esantis 2:3 rezonansinėje orbitoje su Neptūnu, turi panašias į Orką spektro savybes.
Kriovulkanizmas
Kristalinio vandens ledo ir galimai amoniako ledo egzistavimas gali reikšti, kad Orko praeityje buvo aktyvus paviršiaus atsinaujinimo mechanizmas. Amoniakas kol kas nebuvo atpažintas nė viename už Neptūno esančiame objekte ar išorinių planetų lediniuose palydovuose išskyrus Mirandą. Signalas 1,65 μm ilgio spindulio zonoje Orke yra platus ir gilus (12%) kaip ir Charone, 50000 Kvavare, Haumėjoje ir didžiųjų planetų lediniuose palydovuose. Iš kitos pusės kristalinis vandens ledas turėtų pereiti į amorfinę būseną dėl galaktinės ir Saulės radiacijos per 10 milijonų metų. Kai kurie skaičiavimai rodo, kad kriovulkanizmas, kuris laikomas kaip vienas iš atsinaujinimo mechanizmų, iš tiesų gali būti įmanomas už Neptūno esančiuose objektuose, kurie yra didesni nei 1000 km. Orkas galėjo turėti bent vieną tokį išsiveržimą praeityje, kuris pavertė amorfinį ledą į kristalinį. Greičiausiai tai buvo sprogstamo tipo išsiveržimas, kurio metu iš vandens ir amoniako mišinio išsiveržė metanas.
Vidinio šildymo modeliai skylant radioaktyvioms medžiagoms rodo, kad Orkas galėtų turėti vidinį skysto vandens vandenyną.
Santo Domingo de los Cačilaso provincija
Santo Domingo de los Cačilaso provincija  – provincija šiaurės vakarinėje Ekvadoro dalyje. Administracinis centras – Santo Domingo de Los Koloradosas.
Provincija sudaryta 2007 m. atskyrus dalį Esmeraldaso provincijos (La Konkordijos kantoną).
Cačilaso provincijoje gyvena indėnai cačilai.
Geografija
Provincija yra Andų vakarinėse pašlaitėse, pasižyminčiose didele kritulių gausa ir apaugusiose rūko miškais. Vidutinė metinė oro temperatūra yra 25,5 °C.
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro tik 1 kantonas:
KamAZ-6540
thumb|250px|KamAZ-6540
KamAZ-6540 – savivartis gaminamas Kamos Automobilių Gamykloje (KamAZ).
Osvaldas Mačernis
Osvaldas Mačernis (g. 1982 m. gegužės 30 d. Mažeikiuose) – lietuvių krepšininkas.
2017 m. spalio pabaigoje, rungtynių metu, įsivėlė į konfliktą su Telšių komandos draugu, dėl jo buvo atleistas. 2017 m. lapkričio pabaigoje išvyko į Italijos šeštą krepšinio lygą ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Molfetos „Virtus“ klubu.
Montbeliarde
Nuo 1980 m. veislė buvo kryptingai selekcionuojama, atrenkant geriausias jos savybes. Siekiant gauti ilgaamžiškumo ir didesnio produktyvumo savybių, Montbeliard veislės karvės kryžminamos su holšteinų veislės galvijais. 1990 m. Montbeliard veislės karvės buvo kryžminamos su Danijos žalaisiais bei Vorderwalder veislės galvijais.
Į Lietuvą pirmą kartą Montbeliard veislės galvijai buvo įvežti 2006 m. Montbeliard galvijų veislės kodas yra 42.
Savybės ir eksterjeras
Šios veislės galvijams būdinga žala spalva esant baltos plaukų spalvos dėmėms, balta galva ir trumpi ragai. Subrendusios šios veislės karvės sveria 600–700 kg, o buliai 900–1200 kg. Motbeliard veislės karvių pienas dažniausiai naudojamas sūrio gamyboje, dėl dažnai pasitaikančio Kappa Casein BB, kuris pagerina sūrio kokybę. Nors šios veislės karvės yra žemesnio pieno produktyvumo negu šiuolaikinės holšteinų karvės, tačiau jos pasižymi ilgaamžiškumu ir vislumu, retai serga mastitu. Per metus iš šios veislės karvė primelžiama 7486 litrai 3,9 % riebumo ir 3,45 % baltymingumo pieno. Montbeliard veilės galvijai plačiai paplito daugelyje šalių, kryžminant ją su holšteinų veislės galvijais, kadangi jie turi geresnes mėsos savybes negu pastarosios veislės galvijai.
Halogeninė lemputė
thumb|Halogeninė lemputė Halogeninė lemputė – apšvietimo įtaisas, panašus į kaitrinę lemputę, tačiau turintis mažesnę kolbą, pripildytą inertinių dujų su nedidele halogeno (jodo arba bromo) priemaiša. Tokia lemputė gali arba veikti aukštesnėse temperatūrose (būdama apie 20 % efektyvesnė nei paprasta kaitrinė), arba, veikdama kaitrinei įprastiniu režimu, tarnauti apie du kartus ilgiau. Halogeninės lemputės šviesos išeiga yra apie 28 lm/W.
Steve Hewitt
Steve Hewitt (g. 1971 m. kovo 22 d., Nortviče, Češire, Anglijoje) – anglų būgnininkas.
Buvo grupės Placebo būgnininkas nuo 1996 m. vidurio iki 2007 m. spalio.
Prieš prisijungdamas prie Placebo, Hewitt buvo įvairių grupių narys, tokių kaip Electric Crayons, K-Klass, The Mystic Deckchairs, Boo Radleys ir Breed. Jis taip pat dirbo kaip sesijos muzikantas.
Įranga
Lėkštės
Bronzinas
Tarp svarbiausių Bronzino darbų − aristokratų portretai ir alegorinės Veneros scenos.
Biografija
Anjolas gimė 1503 m. lapkričio 17 d. Florencijos Montičelio priemiestyje. Kadangi buvo kilęs iš prastuomenės, Anjolas greičiausiai neturėjo pavardės. Pravardė Bronzinas kildinama iš tamsaus dailininko gymio. Pirmasis jo mokytojas nežinomas, vėliau Anjolas mokėsi pas dailininką Raffaellino del Garbo, o po kurio laiko, būdamas vos 12 metų, perėjo pas Pontormą, su kuriuo dirbo beveik visą likusį pastarojo gyvenimą. Manoma, kad Pontormas buvo įsisūnijęs Bronziną.
Apie 1529 m. Bronzinas dirbo Pezare Urbino kunigaikščio vilos dekoravime. Kunigaikštis užsakė jam nutapyti ir kelis portretus. Grįžęs į Florenciją, jis dirbo su Pontormu Medičių vilų tapyboje, bet šie projektai nutrūko. Po to Bronzinas pradėjo garsėti puikiu portretistu ir galiausiai tapo oficialiu Toskanos kunigaikščių dvaro dailininku, kuriuo išbuvo iki mirties. Bronzinas Florencijoje sukūrė svarbiausius savo darbus, be portretų: Eleonoros Toledo koplyčios freskas Vekijo rūmuose (1541–43 m.), „Apraudojimą“ (1543–45 m.), „Veneros ir Kupidono alegoriją“ (1545 m.). right|thumb|240px| „Veneros ir Kupidono alegorija“ ([[1540-45), Nacionalinė galerija Londone)]]
1546–48 m. Bronzinas pabuvojo Romoje. Gyvenimo metu jis kūrė poeziją. Dailininkas mirė 1572 m. lapkričio 23 d. draugo Cristofano Allori namuose prižiūrėdamas šio šeimą (pats Cristofano Allori mirė 1541 m.). Savo palikimą užrašė Cristofano sūnums, kurie buvo jo mokiniai, o vieną jų, Alesandrą Alorį, kuris vėliau tapo dailininku, buvo įsivaikinęs. Bronzinas palaidotas prie San Cristoforo degli Adimari bažnyčios Florencijoje.
Kūryba
Bronzinas pasižymėjo kaip vienas būdingiausių italų manierizmo atstovų. Kai kuriais atvejais teigiama, kad perteikė ir geriausius, ir blogiausius manierizmo požymius. Bronzinas įkvėpimo sėmėsi iš Pontormo ir Mikelandželo, kuriuos abu dievino. Bronzino aukštuomenės portretai pasižymėjo dideliu dėmesiu detalėms, pvz., dailininkas ypač kruopščiai piešė drapiruotes, pabrėždamas jų grožį, tarsi kontrastuojantį su išdidžiais ir šaltais aristokratų veidais. Savo kūryba dailininkas paveikė Europos portretų tapybą kelis šimtmečius į priekį. Viename portretų Bronzinas nepasidrovėjo pavaizduoti vieną didiką kaip antikinį dievą Neptūną. Vienu įdomiausių Bronzino darbų yra Kozimo I Medičio dvaro nykštuko Nano Morgantės dvipusis portretas.
Alegorinėse Bronzino scenose dominuoja šaltas ir skulptūriškas figūrų vaizdavimas. Dailininkas nebijo iškraipyti figūrų proporcijų, suteikti hedonistinių bruožų scenoms. Dailininkas visiškai nepasižymėjo mokytojo Pontormo aistra ir dinamika religinėse scenose. Jos Bronzino darbuose šaltos, teatrališkos. Įtakingas XX a. pr. menotyrininkas Bernardas Berensonas rašė, kad Bronzinas turėjo tapyti portretus ir nieko daugiau.
Kaušai (Ukmergė)
Kaušai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Laičių.
Sjevjerodoneckas
Sjevjerodoneckas arba Severodoneckas  – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Luhansko srityje. Stambus chemijos pramonės centras. Įkurtas 1934, miesto statusą turi nuo 1958 m. 102 396 gyventojai (2020 m. duomenys). Plotas – 42,1 km². Miestas išsidėstęs prie Šiaurinio Doneco ir Borovos upių. Vidutinė metinė temperatūra – +11,0 °C. Išvystyta chemijos, statybinių medžiagų, lengvoji bei maisto pramonė veikia gelžbetonio gamykla. Sjevjerodonecke veikia 5 aukštosios mokyklos. Mieste kursuoja autobusai, troleibusai ir maršrutinis taksi, šalia miesto pastatytas aerodromas. Artimiausia geležinkelio stotis Lysyčanske.
Lietuvos dešiniųjų sąjunga
Lietuvos dešiniųjų sąjunga – Lietuvos politinė partija, veikusi 2001–2003 m.
Sjevjerodoneckas
2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą metu čia vyko labai įnirtingos kovos, per kurias miestas artilerijos ugnies visiškai sugriautas (80 % pastatų, beveik neliko gyventojų). Ukrainiečiai, užleisdami pozicijas Rusijai, pasakė jog „šio miesto tiesiog nebėra“.
Miestų partnerystė
Sjevjerodoneckas yra užmezgęs partnerystės ryšius su:
Lietuvos dešiniųjų sąjunga
Istorija
2001 m. spalio mėn. Nepriklausomybės partija, Tėvynės liaudies partija, Lietuvos demokratų partija ir Lietuvos laisvės lyga susijungė į Dešiniųjų sąjungą. Naujai partijai vadovauti pakviestas žymus kino režisierius Arūnas Žebriūnas nepasižymėjo politiniu aktyvumu, todėl netrukus partijai vadovauti ėmėsi Vidmantas Žiemelis.
Partija buvo registruota Teisingumo ministerijoje (kodas 195724321), tačiau skaitlingumu nepasižymėjo – 2002 m. deklaravo turinti 802 narius. 2003 m. Lietuvos savivaldybių rinkimuose partija laimėjo 2 mandatus. Tų pačių metų lapkričio 8 d. surengtas 7-asis neeilinis Tėvynės sąjungos (TS) ir 3-asis Lietuvos dešiniųjų sąjungos suvažiavimai dauguma balsų pritarė nutarimams dėl partijų jungimosi. Vadovaujantis Civiliniu kodeksu, LDS prijungta prie TS, perduodant šiai partijai LDS teises ir pareigas.
Arnuvandas I
Arnuvandas I – hetitų karalius, valdė nuo 1420 – 1400 m. pr. m. e.
Sosto paveldėtojas Arnuvandas buvo Tudhalijaus I žentas. Jo žmona, Tudhalijaus I dukteris, Ašmu–Nikalė turėjo didelę įtaką valstybės valdyme.
Valdant Arnuvandui, Mitanija iš hetitų atėmė Kicuvatną ir šiaurės Siriją. Vakaruose Arnuvandas kariavo su Lukka ir Arcava. Su Arcavos pirmuoju karaliumi Kupanta-Kurunta pasirašė taikos sutartį.
Šiaurėje ir šiaurės rytuose hetitai labai nukentėjo nuo kaškų genčių, su kuriomis Arnuvandas sunkiai kariavo visus savo valdymo metus.
Regenas
Regenas – upė Vokietijoje, Bavarijoje. Ilgis 190,93 km.
Išteka iš Bavarijos Miško. Pradinėje atkarpoje upė vadinasi Didžiuoju Regenu (Großer Regen), ties Zviseliu upę papildo Mažasis Regenas (Kleiner Regen) ir čia upė vadinama Juoduoju Regenu (Schwarzer Regen), o ties Regeno miestu upę papildo Baltastis Regenas (Weißer Regen). Nuo čia upė vadinama tiesiog Regenu.
Ties Regensburgu, kuris yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, upė įteka į Dunojų.
Rusijos mokslų akademija
thumb|Naujasis Rusijos mokslų akademijos prezidiumo pastatas Žvirblių kalnuose [[Maskva|Maskvoje]] thumb|240px|Kunstkamera, pirmieji Peterburgo mokslų akademijos rūmai thumb|240px|Imperatoriškosios mokslų ir menų akademijos rūmų projektas thumb|240px|Imperatoriškosios mokslų akademijos rūmai Universiteto krantinėje. [[Sankt Peterburgas]] Rusijos mokslų akademija  – vyriausia Rusijos Federacijos mokslo įstaiga, fundamentaliųjų gamtos ir visuomenės mokslų tyrimų centras Maskvoje.
Akademiją sudaro 860 įvairių mokslo sričių akademikai (įskaitant 16 mokslo profesorius) ir 1113 nariai korespondentai (įskaitant 163 mokslo profesorius). Akademijai priklauso 1 000 mokslo institutų ir centrų, mokslo tarybų ir komitetų, kuriuose dirba daugiau kaip 50 000 mokslo darbuotojų.
Istorija
Įsteigta Sankt Peterburge Vakarų Europos akademijų pavyzdžiu Rusijos caro Petro I įsaku, 1724 m. sausio 28 d. patvirtintu valdančiojo Senato kartu su Sankt Peterburgo universitetu ir Gimnazija kaip Peterburgo mokslų akademija (Петербургская академия наук). Akademija gavo visišką valstybės išlaikymą. 1747 m. tapo Imperatoriškąja mokslų ir menų akademija (Императорская Академия наук и художеств), nuo 1803 m. Imperatoriškoji mokslų akademija (Императорская Академия наук), nuo 1836 m. Imperatoriškoji Sankt Peterburgo mokslų akademija (Императорская Санкт-Петербургская Академия наук).
Po Vasario revoliucijos tapo Rusijos mokslų akademija, nuo 1925 m. liepos 25 d. – TSRS mokslų akademija (Академия наук СССР), 1934 m. perkelta į Maskvą. Kartu pradėtos steigti nacionalinės akademijos sąjunginėse respublikose, formaliai pavaldžios TSRS mokslų akademijai, nes per ją gaudavo finansavimą fundamentaliesiems moksliniams tyrimams. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą buvo įsteigta ir Lietuvos TSR mokslų akademija.
1991 m. lapkričio 21 d. sugrąžintas ankstesnis pavadinimas – Rusijos mokslų akademija. Pagal 2006 m. gruodžio 8 d. įstatymų pataisas Akademijos prezidentą, kaip ir anksčiau, renka akademikai, tačiau jį tvirtina Rusijos Federacijos prezidentas.
Konstantin von Neurath
Konstantinas von Neiratas (, 1873 m. vasario 2 d. Faihingene – 1956 m. rugpjūčio 14 d.) – baronas, vokiečių diplomatas, reicho užsienio reikalų ministras (1932–1938 m.), SS obergrupenfiureris, Bohemijos ir Moravijos reichsprotektorius (1939–1943 m.). Vienas Niurnbergo proceso teisiamųjų.
Biografija
Baigęs teisės mokslus Berlyno universitete vertėsi privačia praktika. 1901 m. pradėjo dirbti Vokietijos Užsienio reikalų ministerijoje, dirbo konsulu Londone, Konstantinopolyje. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, buvo sužeistas, apdovanotas Geležiniu kryžiumi.
1917–1918 m. vadovavo Viurtembergo vyriausybei. Grįžęs į diplomatinę tarnybą 1919–1932 m. buvo Vokietijos ambasadoriumi Danijoje, Italijoje bei Didžiojoje Britanijoje.
1932 m. grįžo į Vokietiją ir dirbo Užsienio reikalų ministru Franco Papeno bei Kurto Šleicherio vyriausybėse. Juo liko ir vyriausybę suformavus A. Hitleriui.
Kamikadzė (vėjas)
thumb|right|200px|Mongolų laivynas, sunaikintas taifūno. Kikuchi Yōsai tapyba, 1847 m. Kamikadzė  – taifūnai, sutrukdę Chubilajaus vadovaujamam mongolų laivynui pasiekti Japonijos krantus 1274 ir 1281 m. Taifūnai išblaškė mongolų laivus, daug jų nuskandino, ir tik dalis karių galėjo pasiekti pakrantę. Abu kartus japonams pavyko atremti susilpnintą ataką, todėl mongolams galiausiai Japonijos užkariauti nepavyko.
Konstantin von Neurath
Biografija
1938 m. vasario 4 d. nesutikdamas su agresyvia Vokietijos užsienio politika atsistatydino iš URM vadovo pareigų, tačiau liko vyriausybėje ministru be portfelio. Jo įpėdiniu tapo J. Ribentropas.
1939 m. kovo mėn. paskirtas pirmuoju Bohemijos ir Moravijos reichsprotektoriumi. A. Hitleris nebuvo patenkintas jos veikla, priekaištavo dėl tariamai neefetyvios kovos su čekų pasipriešinimo judėjimu, todėl 1941 m. rugsėjo mėn. protektoriaus pavaduotoju paskyrė R. Heidrichą. Iki 1943 m. rugpjūčio mėn., kol buvo atstatydintas, pareigas ėjo tik formaliai. Šiame poste jį pakeitė Vilhelmas Frikas.
Niurnbergo procese kaltintas dalyvavimu ruošiant karą, veiksmais, pažeidžiančiais tarptautines sutartis, karo nusikaltimais ir nusikaltimais prieš žmoniją. Pripažintas kaltu ir nuteistas 15 metų kalėti. Špandau kalėjime jį ištiko miokardo infarktas, todėl 1953 m. dėl prastos sveikatos būklės išlaisvintas anksčiau laiko.
Šiaurės Karibų Kranto autonominis regionas
Šiaurės Karibų Kranto autonominis regionas  – administracinė teritorija šiaurės rytų Nikaragvoje, Karibų jūros pakrantėje ir Hondūro pasienyje; vienas iš dviejų autonominių regionų šalyje. Tai didžiausia administracinė teritorija šalyje. Administracinis centras – Puerto Kabesasas.