cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos jaunųjų ūkininkų ratelių sąjunga
Veikla
Jaunųjų ūkininkų rateliai veikia žemės ūkio mokymo įstaigose ir kaimo bendrojo lavinimo mokyklose. LJŪRS vienija savarankiškai ūkininkaujančius jaunus ūkininkus ir JŪR, atstovauja jų interesams, inicijuoja įstatymų pataisas. Jaunuosius ūkininkaičius ir jaunus ūkininkus moko praktinės žemės ūkio veiklos, supažindina su perspektyviomis ir šiuolaikiškomis technologijomis, kooperatinio darbo pagrindais, konkurencingo ūkio kūrimo svarbiausiais principais, organizuoja kultūrinę, pažintinę, švietėjišką veiklą, buria kaimo bendruomenės narius, prisideda prie tautinių tradicijų ir papročių plėtojimo.
Arasatuba
Arasatuba  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, į pietus nuo Tjetės upės, prie geležinkelio San Paulas-Korumba. Yra Dario Guarita oro uostas, plentai į San Paulą, Kampo Grandę, Prezidente Prudentę. Tekstilės (medvilnės), medienos apdirbimo, keramikos, avalynės, maisto pramonė, tanino gamyba. Prekybinis žemės ūkio rajono centras. Vyskupijos centras.
Istorija
Vietovės pavadinimas kilo nuo tupių-gvaranių kalbų žodžių araçá (vietinis augalas, Mosiera sp.) ir tyba („gausybė“). Arasatuba pradėjo kurtis 1908 m., o miesto teisės suteiktos 1917 m.
Slovakijos moterų rankinio rinktinė
Slovakijos moterų rankinio rinktinė – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Slovakijai atstovaujanti rankinio tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Slovakijos rankinio sąjunga.
FIFA himnas
FIFA himnas – oficialus himnas, atliekamas prieš FIFA organizuojamas rungtynes ir turnyrus, pvz., draugiškose varžybose ar pasaulio čempionatuose. Pirmą kartą buvo atliktas 1994 m. JAV vykusiame XV pasaulio futbolo čempionate. Himno autorius – vokiečių kompozitorius Franz Lambert, sukūręs himno instrumentinę muziką be žodžių.
FIFA pasaulio taurėje taip pat atliekami konkrečiam čempionatui sukurti himnai. Pvz., 2014 m. čempionatui Brazilijoje sukurtas pirmenybių himnas „We are one“ (atlikėjai Pitbull, Jennifer Lopez ir vietos dainininkė Claudia Leitte). Pačiu sėkmingiausiu visų laikų pasaulio čempionatų himnu laikomas 1998 m. Prancūzijoje sukurtas himnas „La Copa de la Vida“, kurį sudainavo Ricky Martin.
Tadžikijos futbolo varžybos 2022 m.
Tadžikijos futbolo varžybos 2022 m.
Civilinės saugos departamentas
thumb|right|200px|Departamento ženklas thumb|right|250px|Departamento buveinė Civilinės saugos departamentas – įstaiga, organizavusi ekstremalių situacijų prevenciją bei koordinavusi valstybės institucijų ir ūkio subjektų veiklą civilinės saugos srityje ir veikusi 1991–2005 m.
Galinė (Rudamina)
Galinė – upelis Lietuvoje, Šalčininkų ir Vilniaus rajonuose; Rudaminos kairysis intakas (Vokės baseinas). Prasideda Rakonių miške prie Barkuškių kaimo. Teka į vakarus daugiausia Jašiūnų miškais, žemupyje pasuka į šiaurę. Įteka Rudaminon 4,7 km nuo jos žiočių, prie Didžialaukio.
Civilinės saugos departamentas
Istorija
Įstaiga įkurta 1991 m. spalį kaip Lietuvos Respublikos krašto apsaugos departamento Gelbėjimo ir civilinės saugos tarnyba, perėmus Lietuvos Respublikos civilinės gynybos štabo funkcijas ir patalpas.
Galinė (Rudamina)
Vaga daugiausia ištiesinta. Prie Galinės įsikūrę kaimai: Pilakainys, Marazai, Eglinė, Galiniai, Benkartai, Karužiškės, Terešiškės, Didžialaukis.
Romain Cannone
Romain Cannone (g. 1997 m. balandžio 12 d.) – Prancūzijos fechtuotojas, kuris specializuojasi špagos rungtyse. 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių čempionas.
Kataro futbolo varžybos 2022–2023 m.
Kataro futbolo varžybos 2022–2023 m.
Galinė (Rudamina)
Upėvardis kildinamas iš žodžio galas ('kraštas, riba').
Romain Cannone
Biografija
2019 m. pasaulio fechtavimo čempionate Cannone vyrų špagos varžybose užėmė 30-ą vietą.
Cannone pateko į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes kaip Prancūzijos rinktinės atsarginis fechtuotojas. Po teigiamo draudžiamų preparatų testo Daniel Jérent buvo diskvalifikuotas ir Cannone pateko į pagrindinę šalies rinktinę. Komandinėje rungtyje kartu su Prancūzijos rinktine užimta 5-oji vieta. Vyrų vienetų špagos varžybpse prancūzas pasiekė finalą, kuriame nugalėjo vengrą Gergely Siklósi ir tapo olimpiniu čempionu.
Nyderlandų futbolo varžybos 1976–1977 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1976–1977 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Finalo rungtynės
---
Civilinės saugos departamentas
Istorija
1992 m. buvo įkurti tarnybos regioniniai skyriai, o tarnyba pertvarkyta į ministerijos Civilinės apsaugos departamentą. 1993–1995 m. jam buvo pavaldi Daugiaprofilinė gelbėjimo rinktinė. 1995 m. departamento mokymo centras Nemenčinėje perduotas Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijai ir tapo jos Krašto apsaugos specialistų kvalifikacijos kėlimo ir tobulinimo centru. 2000 m. departamentas tapo įstaiga prie Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos.
Prieš įstojant į NATO 2004 m., departamentas perduotas Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijai, o 2005 m. – prijungtas prie Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento.
Sethlansas
Sethlansas (Sethlans) – ugnies, kalvystės, metalurgijos, amatininkystės dievas etruskų mitologijoje; atitinka graikų Hefaistą ir romėnų Vulkaną. Būdingi Sethlanso atributai: kūjis, žnyplės, kirvis, pilosas (galvos apdangalas).
Nors savo funkcijomis Sethlansas artimas Hefaistui ir Vulkanui, pats dievavardis yra etruskiškos kilmės. Iš etruskų kalbos bandomas kildinti ir romėnų Vulkano vardas: jis siejamas su velχ-, įrašytu ant Pjačencos kepenų (vardas Sethlans ant jų neįrašytas). Spėjama, kad Sethlansas galėjo būti vadinamas keliais vardais.
Ant etruskų veidrodžių šis dievas vaizduojamas kaip amatininkas. Viename iš veidrodžių pavaizduota Menrvos gimimo iš dievo Tinios galvos scena: Sethlansas ruošiasi perskelti Tinios galvą. Kitame veidrodyje pavaizduota, kaip Sethlansas, padedamas Tretu, išlaisvina deivę Uni, kuri buvusi prirakinta prie sosto. Aptiktas ir veidrodis, vaizduojantis, kaip Sethlansas drauge su pagalbininku Etule stato Trojos arklį; šis arklys pavadintas Peske (Pegasu) ir, panašu, yra bronzinis.
Su jam būdingais atributais Sethlansas pavaizduotas ant monetų iš Populonijos (čia buvo išvystyta metalurgija). Buvo aptiktas ir antspaudas su šios dievybės vardu (iš ankstyvesnio laikotarpio nei veidrodžiai bei monetos), tačiau jis prarastas.
Marie Myriam
Marie Myriam (tikrasis vardas – Myriam Lopes; g. 1957 m. gegužės 8 d. Luluaburgo (Kananga), Kongo Demokratinė Respublika) – portugalų kilmės prancūzų dainininkė. Turi dukterį Laureen (g. 1982 m.) ir sūnų (g. 1990 m.).
Atstovaudama Prancūzijai 1977 metais laimėjo Eurovizijos dainų konkursą su daina „L’oiseau et l’enfant“. Dainai muziką sukūrė Jean Paul Cara, žodžius – Joe Gracy. 1977 m. birželį daina pasiekė #42 vietą Jungtinės Karalystės (JK) singlų tope. 1981 m. Myriam atstovavo Prancūzijai Yamaha muzikos festivalyje su daina „Sentimentale“. Ji užėmė devintą vietą. Pastaraisiais metais pristatė Prancūzijos žiuri balsus Eurovizijos dainų konkurse.
Hilary Sipowicz
Hilarijus Sipavičius (1890 m. sausio 28 d. Mickiškėje, Rusijos imperija – 1969 m. gegužės 12 d. Gdanske, Lenkijos Liaudies Respublika) – karininkas, inžinierius, mechanikas.
Pupiena
Pupiena – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Dysnos.
Privilegija
Romėnų teisė
Privilegijos romėnų teisėje buvo teisiniai sprendimai, skirti atskiriems asmenims (o ne romėnų piliečiams kaip visumai arba grupei). Šiuolaikine prasme tai buvo individualus administracinis aktas. Romos respublikos laikotarpiu privilegia vis labiau buvo vadinami įstatymo leidėjo teisiniai sprendimai, kurie nebuvo įstatymai (bendros normos), tačiau išimtys iš bendrųjų taisyklių. Vėliau susiformavo dabartinė privilegijos samprata, pagal kurią privilegija laikoma išimtine teise (dažniausiai – malonės forma). Gavėjui buvo netaikomas atitinkamas įpareigojantis įstatymas, nuo kurio atleidimas siejamas su konkrečia privilegija, kuri galėjo numatyti tam tikras sąlygas bei įpareigojimus asmeniui. Žodis privilegium imperatoriaus Justiniano I inicijuotame Corpus iuris civilis buvo bendrasis pavadinimas sąvokai ius singulare ('pavienė teisė', 'atskirojo teisė').
Romėnų privilegia pavyzdys – Pompėjaus įstatymas dėl Imperium arba leidimas Ciceronui grįžti iš tremties.
Viduramžių teisė
Viduramžiais privilegija buvo vadinamas valdovo aktas, kuriuo kokiems nors asmenims arba luomams buvo suteikiama išimtinė teisė, pirmumas arba kuriuo buvo panaikinamos kokios nors teisės asmenų ar luomų atžvilgiu; pačios tos teisės. Pvz., 1323 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas kvietė į Lietuvą amatininkus iš Vakarų Europos kraštų ir suteikė jiems įvairių privilegijų. Vilniaus vyskupui ir katedrai Jogaila specialia privilegija 1387 m. atidavė Tauragnų pilį.
Ūkininkas
thumb|Žemę ariantis ūkininkas [[Vokietija|Vokietijoje.]] Ūkininku vadinamas fizinis asmuo, kuris vienas arba su kitais asmenimis turi ūkį, jam vadovauja, valdo žemę, techniką, kitus išteklius, pagamintus produktus ar jų dalį parduoda rinkoje.
Daugiau nei pusė milijardo ūkininkų yra smulkieji, dauguma jų gyvena besivystančiose šalyse ir išlaiko beveik du milijardus gyventojų. Skaičiuojant pasauliniais mastais, 40 % dirbančiųjų žemės ūkyje sudaro moterys.
Panašiu metu kaip žemdirbystė atsirado gyvulininkystė, gyvulių auginimas išskirtinai ūkininkavimo tikslais. Šunys Rytų Azijoje buvo prijaukinti maždaug prieš 15 000 metų, ožkos ir avys – prieš maždaug 10 000 m. Azijoje, naminės kiaulės – prieš 9000 m. Artimuosiuose Rytuose or Kinijoje, arkliai – bent prieš 6000 m.
2021 m. Lietuvoje buvo 86 923 ūkininkų ūkiai (2013 m. – 113 800), o jų valdomas bendras žemės ūkio plotas sudarė 1 334 132,27 hektaro (2013 m. – 1 095 000 hektaro), ūkio vidutinis dydis – 15,35 hektaro. 57 % visų ūkių plėtojo mišrų žemės ūkį, 33 % – augalininkystę, 8 % – gyvulininkystę, 0,73 % – žemės ūkiui alternatyvią veiklą, 0,47 % – miškininkystę, 0,21 % – žemės ūkiui būdingų paslaugų veiklą, 0,1 % – žuvininkystę.
Fukagava
Fukagava  – Japonijos miestas, esantis Hokaido saloje, Soračio subprefektūroje. 2020 m. mieste gyveno 20 039 žmonės.
Fukagava yra nedidelis, bet gyvybingas miestas, labiausiai žinomas dėl gausių ryžių laukų ir obuolių bei vyšnių sodų, esančių į pietus nuo miesto centro esančiame Otoės rajone. Otoė yra vienas labiausiai augančių Fukagavos rajonų; jame yra trečias pagal užimtumą pakelės poilsio punktas Hokaide.
Istorija
1892 m. įkurtas Fukagavos kaimas.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Fukagava yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Lietuvos nacionalinis atlasas
Lietuvos nacionalinį atlasą – atlasas, kurį sudaro 3 tomai, išleisti 2015–2018 m. laikotarpiu.
I tomas
Visuomenei pristatytas 2015 metais, jį sudaro dvi dalys: „Lietuva pasaulyje ir Europoje“ bei „Gamta ir kraštovaizdis“. Toliau leidinys grupuojamas į teminius skyrius, kurių nuoseklaus išdėstymo pagalba atskleidžiamas kartografuojamų reiškinių gilumas (kartografijos ir geoinformatikos). Viso I atlaso tomą sudaro net 224 autoriniai žemėlapiai, kurie papildomi tekstine ir grafine informacija.
II tomas
Trečioji dalis „Istorija“ išleista 2017 m. Šis atlasas susideda iš keturių skyrių: „Lietuvos didžioji kunigaikštystė (iki 1795 m.)“, „Lietuva XIX amžiuje“, „Nepriklausoma Lietuva (1918–1940 m.)“ ir „Nacių ir sovietinės okupacijos laikmetis (1940–1990 m.). II tome pateikiami 176 žemėlapiai, kurių didžioji dalis parengti būtent šiam leidiniui remiantis istoriniais šaltiniais bei pritaikant naujausias kartografavimo technologijas. Taip pat žemėlapius papildo senosios fotografijos, istoriniai tekstai apie laikotarpį ir temą. Kartografiniame kūrinyje pirmą kartą taip išsamiai atskleidžiama šalies istorinė raida.
III tomas
išleistas 2018 m. Jį sudaro šeši skyriai: „Teritorinis administracinis suskirstymas“, „Gyventojai“, „Socialinė būklė ir raida“, „Žemės ir miškų ūkis“, „Gamtinių išteklių gavyba ir pramonė“, „Transportas ir ryšiai“. Atlasas atskleidžia XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje vykstančius politinius, socialinius, kultūrinius, ekonominius ir istorinius pokyčius bei tendencijas. Nacionalinės žemės tarnybos direktorius Laimonas Čiakas, nacionalinio atlaso III tomą vadina „Simboliniu Lietuvos valstybės pasu“.
SK Pressas Vilnius
Istorija
Klubo įkūrimo data - 2005-ieji, nors tikrąja gimimo diena turbūt derėtų laikyti 2004 metų spalio vakarą, kai jungtinės žurnalistų ir "Prelegentų" pajėgos nukeliavo iki finalo tarptautiniame žiniasklaidos turnyre Ukrainoje, Lucke. "Press'as" kasmet rengia šalies žurnalistų čempionatą, tarptautinį kolegų turnyrą Druskininkuose, kuriame pernai žaidė jau septynių šalių atstovai, kasmet išvyksta bent į kelis turnyrus užsienyje (įskaitant tokias šalis kaip Armėnija bei Egiptas), yra rungtyniavęs su Graikijos, Škotijos, Danijos, Lenkijos, Latvijos komandomis.
Komanda žaidžia VRFS rengiamose Sekmadienio futbolo lygos pirmenybėse.
Sudėtis
Sudėtis 2018 m. rugsėjo 5 d.:
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Skaistgirys (Kupiškis)
Skaistgirys – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Alizavos.
Europos jaunųjų ūkininkų taryba
thumb|right|300px|CEJA [[seminaras Nyderlanduose]]
Europos jaunųjų ūkininkų taryba (, CEJA) – Europos jaunųjų ūkininkų organizacijas vienijanti skėtinė organizacija. Narės – 28 organizacijos, taip pat viena organizacija stebėtoja, iš Europos Sąjungos šalių.
Organizacijos ofisas yra Briuselyje (Belgija).
Įkurta Romoje (Italija) 1958 m. organizacijų iš tuometinės Europos ekonominės bendrijos šalių. Lietuvos jaunųjų ūkininkų ratelių sąjunga (LJŪRS) yra CEJA narė nuo 2007 m. .
Vadovybė
Vadovybė (nuo 2009 m.):
Generalinė sekretorė Inga Klawitter.
2007–2009 m.:
Didieji Kosičai
Didieji Kosičai – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 11 km į šiaurės rytus nuo Bresto.
Istorija
Minimi nuo XV a. XIX a. buvo kaimas ir palivarkas Brastos apskrities Kosičų valsčiuje.
Dhotis
thumb|200px|Bengalas žvejas, vilkinas dhočiu
Dhotis  – Pietų Azijoje (ypač Indijoje) vilkimas vyriškas tautinis rūbas. Tai 2–5 m ilgio stačiakampis audeklo gabalas, vyniojamas aplink kojas bei strėnas, vieną galą perleidžiant tarp kojų. Paprastai dhočiai būna vienspalviai (balti arba šviesūs), medvilniniai, kartais – išrašytais kraštais. Primena trumpus šarovarus.
Lenkijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Finalo rungtynės
--
Fosebrija
thumb|right|250px| thumb|right|250px|Fosebrija Bresto (Prancūzija) pilyje Fosebrija ( 'melagingas pylimas') – papildoma kliūtis, įrengta tarp tvirtovės sienos ir gynybinio griovio, skirta pėstininkams bei patruliavimo keliui pridengti. Tai būdingas fortifikacinis elementas XVI–XVII a. olandų tvirtovėse. Gali būti supilta kaip pažemintas pylimas, suformuota iš mūro ir pan. thumb|350px|left|Groenlo (Olandija) gynyba 1627 m. Fosebrija – priešais tvirtovės sieną
Italijos socialinė respublika
Italijos socialinė respublika (, RSI) – nuo 1943 iki 1945 m., Antrojo pasaulinio karo metu, gyvavusi fašistinė Italijos valstybė, kuri buvo įkurta nacistinei Vokietijai padėjus užgrobti šiaurinę dalį Italijos karalystės ir ten įkuriant naująją valstybę, kuriai visą laikotarpį vadovavo Benito Musolinis, buvęs Italijos karalystės premjeras.
Gamanta
Gamanta (Gamenta) – upelis Lietuvoje, Kaišiadorių rajone; Laukystos dešinysis intakas (Neries baseinas). Išteka iš Ščiukutės ežerėlio, telkšančio prie Benkūnų. Teka į šiaurę Laukagalio botaniniu draustiniu, toliau į šiaurės vakarus, vakarus laukais. Įteka Laukyston 9,0 km nuo jos žiočių, šalia Krivonėlių.
Italijos socialinė respublika
Italijos socialinė respublika per dvejus metus nespėjo aprūpinti valstybės: saugumo tikslams, vidaus reikalams, nebuvo suformuota policija viešajai tvarkai palaikyti, nebuvo pakankamai karių numalšinti gyventojų pasipiktinimui dėl fašistinio režimo, todėl buvo dažni bandymai išlaisvinti Italiją iš fašistinio režimo, pereiti prie demokratijos ir stoti į sąjungininkių pusę. Paskutinis partizanų sukilimas, kuriame jie pasiekė pergalę, vyko balandžio 25 d., kai po trijų dienų Giulino di Mezzegra mieste buvo pakartas gyventojų įniršio išsiliejimo objektu tapęs Benito Musolinis.
Gamanta
Intakas – Slaja (kairysis).
Vidurupio vaga ištiesinta. Prie Gamantos įsikūrę Benkūnai, Gureliai, Prūdninkai, Aponiškės, Slajos, Gečionys, Surveliai, Daubara.
Upėvardis siejamas su žodžiais gamalas ('gabalas, gurvuolis'), gamakas ('gabalas') ir kildinamas iš bendresnės gam- šaknies reikšmės, reiškiančios gumbuotumą, linkimą.
Pasaulio kryptis
miniatiūra|235x235px|Kompaso rožė Pasaulio kryptis arba pasaulio šalis – bendras terminas, vartojamas nurodyti šiaurės, pietų, vakarų ir rytų kryptis. Lietuvių kalboje jos atitinkamai žymimos Š, P, V ir R, tačiau dažnai vartojami ir sutrumpinimai N, S (South), W (West) ir E (East). Priešinga šiaurei kryptis yra pietūs, o priešinga rytams – vakarai. Stovint ant Žemės ir žiūrint į šiaurę, pietūs būtų už nugaros, rytai – dešinėje, o vakarai – kairėje. Norint nurodyti kryptį, nevisiškai atitinkančią vieną iš keturių jau aukščiau įvardintų krypčių, galima naudoti ir tarpines pasaulio kryptis, kaip šiaurės rytai (ŠR; ), šiaurės vakarai (ŠV; NW), pietryčiai (PR; SE) ir pietvakariai (PV; SW).
Dangaus kryptys dažniausiai nustatomos kompaso pagalba.
Gelainė
Gelainė – upelis Lietuvoje, daugiausia Utenos rajone, priklauso Žeimenos baseinui. Prasideda miške prie Gaivenių kaimo. Teka į pietus, vidurupyje pasuka į rytus, prateka kalvotais, miškingais kraštovaizdžiais. Įteka Ūkojo ežeran tarp Kulinių ir Kimbariškės.
Vaga vietomis ištiesinta. Žemupys pateka į Aukštaitijos nacionalinį parką. Prie Gelainės įsikūrę Gaiveniai, Indubakiai, Plaučiškės, Prūsokiškės, Katiniškė, Degutinės, Staniuliškės, Kuliniai. Prie upelio stūkso Staniuliškių piliakalnis.
Upėvardis Gelai̇̃nė siejamas su žodžiais gėlas, gėlus ('be druskos, prėskas').
Swedbank Group
Swedbank AB (iki 2006 m. „Föreningssparbanken“ AB) – Švedijos finansinių paslaugų koncernas. „Swedbank“ telkiasi Skandinavijos ir Baltijos šalyse („Swedbank“ Lietuvoje ir kt.).
Istorija
thumb|250px|„Swedbank“ būstinė Stokholme
1998 m. „Hansabank“ grupės, veikusios Baltijos šalyse ir įkurtos Estijoje, strateginiu investuotoju tapo Švedijos „Föreningssparbanken“ (tuo metu valdė ~60 % „Hansabank“ grupės akcijų). 2005 m. smulkieji „Hansabank“ grupės akcininkai perleido savo akcijas strateginiam banko investuotojui „Föreningssparbanken“. 2006 m. „Föreningssparbanken“ AB pakeitė pavadinimą į „Swedbank“ AB.
Čaplinskas
Čaplinskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Čaplinskienė (ištekėjusi moteris) ir Čaplinskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kosičai
Kosičai – kaimas vakarų Baltarusijoje, 6 km į vakarus nuo Valeukos.
Istorija
XIX a. buvo du Kosičų palivarkai Naugarduko apskrityje.
Eden (grupė)
thumb||right|200px|Eden
Eden  – Izraelio vokalinė grupė, gyvavusi 1998–2001 metais. Nariai – Doren Oren, Rafael Dahan ir Gabriel ir Eddie Butler. Geriausiai žinomi dėl dalyvavimo 1999 m. Eurovizijoje.
Eden uždaros atrankos būdu pasirinkti atstovauti Izraeliui 1999 m. Eurovizijoje su daina „Yom Huledet (Happy Birthday)“. Dėl Dana International pergalės 1998 metais, 1999 m. konkursas vyko Jeruzalėje. Kūrinys „Yom Huledet (Happy Birthday)“ užėmė penktą vietą su 93 taškais. Narys Eddie Butler atstovavo Izraeliui kaip solo atlikėjas 2006 m. Eurovizijoje.
Linoy Ashram
Linoy Ashram (g. 1999 m. gegužės 13 d. Rišon Lezione) – Izraelio gimnastė, kuri specializuojasi meninės gimanstikso rungtyse. 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių čempionė.
Biografija
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Izraelio gimnastė iškovojo auską ir tapo pirmąją savo šalies atstove pelniusia auksą meninėje gimnastikoje.
Turgus
thumb|right|Produktų turgus Banfore, [[Burkina Fasas]] thumb|Ūkininkų turgus [[Vilnius|Vilniuje 1900 m. (Malkų turgus)]] Turgus (nuo  – prekyba; bazaras, nuo – bāzār) – prekyvietė, kurioje prekiauja daug prekybininkų (pardavėjai) ir apsipirkti ateina pirkėjai (turgavietė). Dažnai turgūs būna po atviru dangumi (turgaus aikštėje). Paprastai veikia tam tikromis savaitės dienomis (Viduramžiais atsirado sąvoka „turgaus diena“, kadangi pagal suteiktas privilegijas prekiauti buvo leidžiama tik tam tikru laikotarpiu arba metu).
Pagal prekes gali būti, pvz., žuvų, sendaikčių turgus, pagal prekybininkus – ūkininkų turgūs ir pan.
Turgavietes gali valdyti valstybės, savivaldybės arba privačios įmonės.
Pupiniškės
Pupiniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Eitminiškių.
Steponava (Kupiškis)
Steponava – buvęs viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Rudilių.
Lenkijos futbolo varžybos 1979–1980 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1979–1980 m.
Ispanijos transportas
right|thumb|[[Madrido Adolfo Suareso tarptautinis oro uostas|Adolfo Suareso tarptautinio oro uosto 4 terminalo interjeras, Madridas.]] thumb|right|[[Euromed traukinys, važiuojantis maršrutu Alikantė–Barselona.]] Ispanijos transportas – keleivių ir krovinių pervežimams skirtos infrastruktūros ir transporto priemonių visuma Ispanijoje. Pasižymi plačiu kelių ir geležinkelių tinklu (įskaitant antrąjį ilgiausią greitųjų traukinių tinklą pasaulyje), metropolitenu, oro maršrutais ir uostais. Dėl savo geografinės padėties šalis yra svarbi jungtis tarp Europos, Afrikos ir Amerikos. Pagrindinis susisiekimo mazgas yra sostinė Madridas, esantis šalies centre, iš kurio patogu susisiekti su autonominių regionų sostinėmis.
Ispanijos transportas pasižymi tolimojo susisiekimo traukinių ir miesto metro sistemų integracija, nors istoriškai dėl plačios geležinkelių vėžės, šalis ribotai integravosi su kaimynėmis. Ispanija šiuo metu stengiasi pagerinti susisiekimą su Prancūzijos ir Portugalijos geležinkelių sistemomis, įskaitant greitųjų traukinių linijos tarp Madrido ir Lisabonos finansavimą.
Ispanijoje gerai išvystyta greitkelių sistema. Šalyje yra ir mokamų, ir nemokamų greitkelių.
Šalyje yra tiek tarptautinių, tiek regioninių oro uostų, iš kurių didžiausias yra Madrido Adolfo Suareso tarptautinis oro uostas.
Geležinkelių transportas
thumb|right|Ispanijos geležinkelių tinklas thumb|right|Madrido PCC tramvajus, kurį 1969 m. nutiesė MMC (Material Móvil y Construcciones). 1848 m. šalyje buvo atidaryta pirmoji geležinkelio linija. 2017 m. bendras geležinkelių ilgis šalyje buvo 15 111 km, iš kurių 9 699 km buvo elektrifikuoti. Šiuo metu Ispanijoje yra eksploatuojamos keturios skirtingos geležinkelių vėžės:
Daugumą geležinkelių valdo Ispanijos valstybinė įmonė „Renfe“. Siaurųjų vėžių geležinkelių linijas valdo „Renfe“ padalinys „Feve“ bei kiti vietiniai atskirų autonominių regionų vežėjai. Šalyje yra siūloma nutiesti naujas arba pertvarkyti senas standartinių vėžių geležinkelio linijas, įskaitant kai kurias plačiųjų vėžių geležinkelio linijas, ypač ten, kur šios linijos jungiasi su gretimųjų šalių geležinkeliais.
Klay Thompson
Klėjus Tompsonas (g. 1990 m. vasario 8 d.) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje, Golden State „Warriors“ komandoje. 2011 m. krepšininką 11 šaukimu pasirinko Golden State „Warriors“ komanda. Prieš patekdamas į NBA, K. Tompsonas žaidė Vašingtono valstijos universiteto krepšinio komandoje.
Ispanijos transportas
Geležinkelių transportas
1992 m. buvo baigta tiesti pirmoji greitųjų traukinių linija („AVE“), jungianti Madridą ir Seviliją. 2003 m. buvo atidaryta nauja greitojo susisiekimo linija tarp Madrido ir Leridos, o 2008 m. ši linija buvo pratęsta iki Barselonos. Tais pačiais metais buvo atidarytos linijos iš Madrido į Valjadolidą ir iš Kordobos į Malagą. 2010 m. buvo atidaryta „AVE“ linija Madridas-Kuenka-Valensija.
Byvainis
left|120px
Byvainis - ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 13,5 km į rytus nuo Tauragnų. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 0,63 km, plotis - iki 0,2 km. Altitudė 147,5 m. Šiaurinis krantas aukštas, kiti žemesni, sausi. Ežeras iš visų pusių apaugęs mišku - supa Ažvinčių giria ir Užupio miškas. Vakaruose išteka upelis link netoliese telkšančio Baltelio ežero (Būkos upės baseinas). Kiek atokiau į pietus įsikūręs Vaišnoriškės kaimas.
Ispanijos transportas
Miestai su metro/lengvųjų geležinkelių sistemomis
thumb|right|Madrido metro thumb|right|Metro (raudona) ir tramvajų (žalia) sistemos Ispanijoje.
Tunelis per Gibraltaro sąsiaurį
thumb|right|Istorinis [[tramvajus.]] 2003 m. gruodžio mėn. Marokas ir Ispanija susitarė nutiesti povandeninį geležinkelio tunelį per Gibraltaro sąsiaurį, kad būtų sujungtos šių šalių geležinkelių sistemos.
Klay Thompson
Koledžas (2009–2011)
K. Tompsonas savo pirmaisiais koledžo metais pelnydavo po 12,5 tšk. per rungtynes ir pateko į „Pac-10“ visų naujokų komandą.
Ispanijos transportas
Greitasis traukinys
„Alta Velocidad Española“ (sutrumpintai, „AVE“) – Ispanijos greitųjų traukinių tinklas, kurį valdo Ispanijos valstybinė geležinkelių įmonė „Renfe“. Šie greitieji traukiniai važiuoja iki 310 kilometrų per valandą greičiu. Pavadinimas „Alta Velocidad Española“ pažodžiui išverstas iš ispanų kalbos reiškia „Ispanijos greitis“, tačiau net ir inicialai „ave“, reiškiantys „paukštis“ sukuria tam tikrą žodžių žaismą. 2011 m. gruodžio mėn. duomenimis 3 726 kilometrų Ispanijos „AVE“ geležinkelių sistema yra ilgiausias greitųjų traukinių tinklas Europoje bei antras pasaulyje po Kinijos. „AVE“ traukiniai važiuoja specialiuoju greitųjų traukinių bėgių tinklu, kuris priklauso Ispanijos valstybinei geležinkelių infrastruktūros valdytojai „Adif“. Pirmoji linija, kuri sujungė Madridą, Kordobą ir Seviliją, buvo atidaryta 1992 m. Skirtingai nuo likusioje Ispanijoje naudojamos Iberiškosios vėžės, „AVE“ naudoja standartinę vėžę, leidžiančią tiesioginį susisiekimą už Ispanijos ribų. Nors „AVE“ traukinius eksploatuoja Ispanijos valstybinė geležinkelių bendrovė „Renfe“, pagal Europos Sąjungos teisės aktus privačioms įmonėms gali būti leista ateityje eksploatuoti kitų prekių ženklų traukinius.
„AVE“ jungia šiuos miestus:
Kelių sistema
thumb|right|A-67. Autovía de la Meseta [[Kantabrija|Kantabrijoje.]] thumb|left|Dabartinis [[Ispanijos transporto valstybiniai numeriai|transporto priemonės valstybinio numerio ženklo dizainas.]]
Greitkeliai Ispanijoje yra skirstomi į „autopista“ ir „autovía“. „Autopista“ yra automagistralės. 2019 m. duomenimis, Ispanijoje yra 12 255 km kelių, kurie yra Europos TEN-T tinklo dalis. Iš šių 12 255 km, 10 932 km yra greitkeliai. Tiltai sudaro 220 km (2,1 %) šio tinklo, o tuneliai – dar 86 km (0,8 %).
Vandens keliai
Ispanijoje yra 1045 km vandens kelių, tačiau jie turi nedidelę ekonominę reikšmę.
Uostai
thumb|right|Kruiziniai laivai Palmos uoste. Svarbiausi Ispanijos uostai yra Alchesirasas, Barselona, Bilbao, Las Palmas ir Valensija. Kiti pagrindiniai uostai: Alikantė, Almerija, Avilesas, Chichonas, Ferolis, Huelva, Kadisas, Kartachena, Kasteljon de la Plana, La Korunja, Los Kristianosas, Malaga, Maljorkos Palma, Melilja, Motrilis, Pasaja, Saguntas, Santanderas, Seuta, Sevilija, Taragona, Tenerifės Santa Krusas ir Vigas.
Prekybiniai laivai
thumb|right|Alchesiraso uostas thumb|right|Barselonos uostas
Oro transportas
Vidiniai skrydžiai smarkiai konkuruoja su „AVE“. Pavyzdžiui, prieš atidarant greitųjų traukinių liniją, maršrutas Madridas–Barselona buvo judriausias Europos oro maršrutas. Vis dėlto, oro transportas yra pagrindinė transporto rūšis, jungianti Balearų ir Kanarų salas su žemynine Ispanija.
Oro uostai su asfaltuotais kilimo ir tūpimo takais
Pagrindiniai oro uostai yra Madrido, Barselonos, Maljorkos Palmos, Malagos, Gran Kanarijos, Alikantės ir Tenerifės pietinis.
Sraigtasparnių aikštelės
2010 m. duomenimis, Ispanijoje yra 458 sraigtasparnių aikštelės.
Pupiniai (Ignalina)
Pupiniai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Gyventojai
thumb|left|240px|Įvažiavimas į Pupinius
Ivana Lotito
Ivana Lotito (g. 1983 m. liepos 19 d. Manfredonijoje) – italų aktorė.
Biografija
Vaikystę Ivana praleido Korate, kur lankė vaidybos kursus. Baigusi mokyklą išvyko į Romą, baigė mokslus Eksperimentiniame kinocentre. Vienas pirmųjų vaidmenų buvo Carlo Lizzani juosta „Hotel Meina“ (2007) bei filmas „Letters to Juliet“ (2010).
Dažniausiai Ivana vaidina TV serialuose, tarp kurių žinomiausi „Paura d‘amare“ (2010–2013), „Romulus“ (2020), „Gomora“ (2016–2021).
Gervainys
Gervainys – upelis Lietuvoje, Telšių rajone; Pateklos dešinysis intakas (Virvytės baseinas). Prasideda Žemaičių aukštumoje prie Ringalių kaimo. Teka į šiaurę pradžioje kalvotais kraštovaizdžiais, toliau lygumomis. Įteka Pateklon 12,6 km nuo jos žiočių, į rytus nuo Gerulių.
Intakai: Tamša (dešinysis), Judra, Rūdupis (kairieji).
Aukštupio ir žemupio vaga ištiesinta. Prie Gervainio įsikūrę Ringaliai, Vilkakiai, Parakauskiai, Pakapiai, Gečiai, Kveiliai, Ruišėnai, Kupriai, Geruliai.
Upėvardis Gervainỹs (Ger̃vainis) kilęs iš paukščio pavadinimo gervė.
Augusto tiltas (Dresdenas)
Augusto tiltas – pėsčiųjų ir motorizuotų transporto priemonių eismui skirtas inžinerinis statinys per Elbės upę Rytų Vokietijos Dresdeno mieste. Ilgą istoriją skaičiuojantis arkinis tiltas jungia du centrinius miesto rajonus – Naujamiestį ir Senamiestį.
Istorija
Seniausios rašytinės žinios apie šioje vietoje stovėjusį tiltą siekia XIII a. Jis buvo sumūrytas Bohemijos sostinę Prahą ir garsių mugių miestą Leipcigą jungiančiame prekybiniame kelyje, juo taip pat naudojosi nuo 1170 m. Centrinės Vokietijos link Fraiburgo iškastą sidabrą gabenę pirkliai.
1287 m. aprašytas akmeninis tiltas buvo sudarytas iš 23 arkų, jo ilgis siekė 800 žingsnių (apie 561 m), o plotis – 15 uolekčių (7,20 m). Tai buvo vienas ilgiausių tos rūšies tiltų visoje Europoje. Vidurinė grindinio dalis buvo medinė ir pakeliama, o priartėjus priešo kariuomenei – sudeginama. Konstrukcija nebuvo itin patikima ir per potvynius Elbės nuolat apgriaunama. Ypač didelių nuostolių pridarė 1342 m. ir 1343 m. pakilę vandenys.
Valdant kurfiurstui Moricui, 1534 m. ir 1547 m. jis buvo pailgintas maždaug 150 metrų pristatant papildomas penkias arkas. 1670 m. ant vienos iš atramų iškilo 4,5 m aukščio ir trijų centnerių svorio Krucifiksas.
Saksonijos–Lenkijos–Lietuvos valdovo Augusto Stipriojo įsakymu 1727–1731 m. tiltas vėl buvo kapitaliai rekonstruotas: nuo tada ilgis ėmė siekti 402 m, o laikančiąją konstrukciją sudarė 17 arkų. Garsaus architekto Motiejaus Danielio Pepelmano pertvarkytas statinys įgijo barokinę išvaizdą ir buvo pavadintas fundatoriaus Augusto Stipriojo vardu.
Dabartinė būklė
Šiuolaikinis Augusto tiltas susideda iš devynių arkų (kiekviena jų yra trišarnyrė); trys atramos yra vandeny, o kitos – grunte. Perdengiamos angos skiriasi: jų ilgiai yra nuo 17,6 m iki 39,3 m. Tilto plotis – 18 m. Konstrukcijoms panaudotas gelžbetonis, apdara – iš smiltainio.
Dresdene veikia penki tiltai per Elbę. Dauguma sunkiojo autotransporto srautų aplenkdavo miesto centrą, bet, vis tik, Augusto tiltas tebebuvo intensyviai apkrautas – per jį kas trys minutės kursavo visuomeninis transportas, nuolat judėjo dresdeniečių ir turistų būriai, važinėjo automobiliai. 2017 m. balandžio 18 d. prasidėjo šio inžinerinio statinio sanavimas. Jam pasibaigus, tiltu galės naudotis tik pėstieji, dviratininkai ir maršrutiniai tramvajai.
Literatūra (pasirinktinai)
Tame tarpe:
Valeuka
Vãleuka – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 16 km į pietus nuo Naugarduko. Apylinkės centras. Veikia 2 mokyklos, ligoninė, kultūros namai, paštas. Stovi šv. Petro ir Povilo cerkvė (buvusi domininkonų bažnyčia).
Istorija
XIX a. buvo miestelis Naugarduko apskrities Raicos valsčiuje. 1940 m. įkurtas Valeukos rajonas.
Mickonys (Baltarusija)
Mickonys  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Dočiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Nočios, 1 km nuo sienos su Lietuva (3 km į pietryčius nuo Panočių), netoli Nočios upės. Praeina kelias Nočia–Bieliūnai. Yra fermų kompleksas.
Azovstal
thumb|{{Legend|#00FF00|„Azovstal“ teritorija Mariupolyje}} thumb|Praėjimo vartai iš miesto pusės thumb|Praėjimo vartų portalas thumb|Žvelgiant nuo [[Kalmiusas|Kalmiuso upės]] thumb|„Azovstal“ korpusai
„Azovstal“ geležies ir plieno gamykla veikia kaip Nyderlandų holdingo kompanijos „Metinvest B.V.“ dukterinė įmonė, o Rinatas Achmetovas yra „Metinvest B.V.“ bendrasavininkas.
Metalurgijos kombinatas smarkiai nukentėjo per Mariupolio apgultį 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą metu. Jis tapo miesto centriniu gynybos bastionu, kurio teritorijoje dar sovietmečiu buvo įrengta tunelių, bunkerių ir slėptuvių sistema, galinti atlaikyti branduolinio ginklo ataką. R. Achmetovas parėmė Ukrainos pajėgas kovoje dėl Mariupolio: „Mariupolis visada buvo ir bus Ukrainos miestas. Ukrainiečiai įnirtingai gina kiekvieną Ukrainos žemės centimetrą. Didžiuojuosi, kad „Azovstal“ yra mūsų pasipriešinimo bastionas“.
Statyba
1930 m. vasario mėn. SSRS vyriausybė nusprendė Mariupolyje statyti naują metalurgijos gamyklą, nes būtent šis miestas pagal savo geografinę padėtį buvo patogiausias, pasiekiamas trumpiausiu jūros keliu iš Kamyš Buruno geležies rūdos telkinio Kerčės pusiasalyje. Šiuo tikslu pusiasalyje pradėjo veikti naujai įkurtas „Kerčrudstroj“ trestas, kuris pradėjo ruošti rūdos žaliavą tiekimui į „Azovstal“. Lapkričio 7 d. kairiajame Kalmiuso upės krante, netoli Buzinovkos ir Troickio kaimų, pradėta pilti betoną į pirmosios aukštakrosnės pamatus. Iš viso gamyklos statybai iš SSRS biudžeto buvo skirta 292 mln. rub.
1931 m. lapkričio 3 d. buvo pradėtas statyti jūrų uostas metalurgijos gamyklai. Pradėtas tiesti naujas laivybos kanalas pasiekti „Azovstal“ uostui Azovo jūra. 1931 m. gruodį buvo visiškai išbetonuoti dviejų aukštakrosnių pamatai. 1933 m. vasario 2 d. naujosios gamyklos statybvietėje apsilankė SSRS sunkiosios pramonės liaudies komisaras Sergo Ordžonikidzė.
Paleidimas ir pirmieji gamybos metai
1933 m. rugpjūčio 12 aukštakrosnė Nr. 1 išlydė pirmąjį ketų. Pirmuoju būsimojo metalurgijos milžino vadovu paskirtas Jakovas Gugelis, kuris kartu su Ukrainos komunistų (bolševikų) partijos vadovu Stanislavas Kosioru simboliškai užkūrė aukštakrosnę. Pirmosiomis jos eksploatavimo dienomis, kaip paprastai visose gamyklose būna paleidimo laikotarpiu, buvo laukiama pradinių nesklandumų, įvairių nelaimingų atsitikimų, gedimų, kurie neišvengiami statant krosnį. Tačiau paleidimo laikotarpis buvo nesudėtingas, nes buvo imtasi reikiamų atsargumo priemonių. Gamyklos vadovybė įsakė aukštakrosnių cechui laikyti statybininkų brigadą tol, kol jame nebus išlydyti pirmieji 5 tūkst. tonų ketaus. Statybininkai tikrai padėjo: menkiausios problemos iškart buvo šalinamos. Dėl to paleidimo metu aukštakrosnėje avarijų neįvyko. Be to, likus mėnesiui iki pirmosios aukštakrosnės paleidimo, daugiau nei 100 jaunų specialistų grupė jau buvo įsidarbinusi „Azovstal“. Dar prieš paleidimą jie ėmėsi įvaldyti mechanizmus ir dirbti su jais. Nors aukštakrosnė iš tikrųjų vis dar stovėjo, bet atskiri agregatai buvo bandomi. Krosnis buvo tikrinama užkraunant rūdą su kuru be deguonies pūtimo.
1941–1944 m.
miniatiūra|250px|left|Paminklas 1941-1945 m. kare žuvusiems „Azovstal“ darbuotojams
Karo fronto linijai artėjant prie miesto, 1941 m. rugsėjo 12 – spalio 5 d., darbuotojų kolektyvas gamykloje išmontavo, pakrovė į geležinkelio sąstatus ir į Uralo regioną išvežė pirmojo etapo įrangą, kuri atkeliavusi į Uralą buvo naudojama tankų T-34 šarvinių plokščių gamyboje. Po to per dvi nepertraukiamo darbo dienas (1941 m. spalio 5-7 d.) buvo išmontuota antrojo etapo įranga (karo išvakarėse pastatytos aukštakrosnės Nr. 3 įranga bei kita kompleksinė įranga), kuriai pakrauti ir išvežti buvo paruošta 650 vagonų. 1941 m. spalio 7 d. buvo užgesintos lydymo krosnys. 1941 m. spalio 8 d. ryte paskutiniai du vagonai su „Azovstal“ personalu paliko gamyklą, o jau po pietų priešas užėmė miestą.
1941 metų spalį Mariupolis vokiečių kariuomenės buvo okupuotas. „Azovstal“ buvo pavadinta „Azovo gamykla Nr. 1“ ir perduota Alfrido Krupo koncerno valdymui. Okupantai sugebėjo atkurti „Azovstal“ elektrinę, mechaninio, surinkimo, elektros remonto, deguonies cechus. Kartu vyko Marteno krosnių atstatymo darbai.
1943 m. rugsėjo 7 d., prieš atsitraukiant vokiečių kariuomenei iš miesto, „Azovstal“ gamykla buvo beveik visiškai sunaikinta, susprogdinti pagrindiniai jos įrenginiai: metalo lydymo krosnys, garo-elektrinio pūtimo stoties (PEVS), koksavimo įranga. „Azovstal“ teritorijoje nebuvo elektros, neveikė transportas. Bendra gamyklai padaryta žala siekė 204 mln. rub. Gamyklos atstatymo darbus atliko organizacija „Azovstalstroj“. 1944 m. spalio 24 d. „Azovstal“ darbas buvo atnaujintas: paleistas atkurtas PEVS, taip pat pradėtas eksploatuoti deguonies gamybos cechas, kuris pradėjo tenkinti ne tik šios gamyklos, bet ir kitų svarbių Donbaso įmonių gamybos poreikius.
1945–1991 m.
thumb|„Azovstal“ jūrų uostas (toliau – aukštakrosnių cechas)
1945 m. liepos 26 d. pradėta eksploatuoti atstatyta aukštakrosnė Nr.3. Lapkričio 19 d. pirmą partiją lydinio pateikė atstatyta Marteno krosnis Nr. 1. Į gamyklą pradėta vežti pagrindinė įranga naujiems plieno valcavimo – bliumingo ir bėgių bei sijų – cechams.
1946 m. ​​rugsėjį atnaujinta aukštakrosnė Nr. 4 (1300 m³ tūrio, tuo metu viena didžiausių pasaulyje), kurios pagrindines kolonas ir kūryklą buvo susprogdinę vokiečiai. Atstatymo darbams vadovaujant inžinieriams A. S. Kaminskiui, S. S. Krupenikovui ir P. A. Mamontovui, pirmą kartą pasaulio metalurgijos istorijoje pavyko pakelti visą 2600 t sveriančią aukštakrosnę. Šis sprendimas leido gerokai sutrumpinti remonto laiką.
1948 m. buvo pradėti eksploatuoti plieno luitų suspaudimo į ruošinius staklynas ir bėgių bei sijų cechas, po ko gamykla tapo įmone su visu pilnu metalurgijos ciklu. 1949 m. buvo pradėtos eksploatuoti dar dvi aukštakrosnės ir rūdos aglomerato gamykla, o 1950 m. – dar dvi aukštakrosnės. 1952 gegužės 15 d. pradėtas eksploatuoti bėgių tvirtinimo detalių cechas, pradėti gaminti bėgių tvirtinimo padėklai sunkiasvoriams bėgiams.
1953 m. vasario 25 d. „Azovstal“ gamyklos rūdos sukepinimo cechas pagamino pirmąjį savo aglomeratą aukštakrosnių įkrovai. Tais pačiais metais pradėtas eksploatuoti stambaus sortimento gaminių valcavimo cechas. Po metų, 1954 m. gegužę, pirmą kartą SSRS „Azovstal“ gamykla įsisavino 25 m ilgio geležinkelio bėgių gamybą. 1958 m. rugsėjį aukštakrosnė Nr. 5 išlydė pirmąjį ketų. 1959 m. rugpjūčio 28 d. pradėta eksploatuoti nauja galinga aukštakrosnė „Doneckaja-Komsomolskaja“.
Septintojo dešimtmečio pradžioje iš įmonės šlakų imtasi gaminti statybines medžiagas. Pradėta nuo aukštakrosnių karštųjų šlakų perdirbimo į skaldą, vėliau įsisavinta šlako granulių, naudojamų kaip betono užpildas, mineralinės vatos, pemzos ir termozito gamyba. Įvaldžius fosfatinių trąšų gamybą iš Marteno krosnių šlakų, o iš antrinio perdirbimo metalo likučių pradėjus valcuoti malimo rutulius malūnams ir kietojo kuro elektrinėms, pagrindinių gamybos atliekų perdirbimas pasiekė 94 proc.
1961 m. gegužės mėn. pirmą kartą SSRS „Azovstal“ bėgių ir sijų cecho (RBC) valce „800“ buvo pradėta eksploatuoti bekontakčio valdymo sistema pagrindiniam pavaros ir suslėgimo mechanizmui, panaudojant magnetinius stiprintuvus. RBC darbuotojai įdiegė automatizuotą bėgių transportavimo, paskirstymo, matavimo, frezavimo ir gręžimo sistemą.
thumb|Tiltas (toliau – aukštakrosnių cechas)
1967 m. liepos mėn. gamykloje pradėtas montuoti didelio storio lakštinių gaminių valcavimo staklynas „3600“.
1970 m. balandžio 17 d. „Azovstal“ įvyko pirmoji visos gamyklos mokslinė-techninė jaunųjų specialistų konferencija.
1972 m. liepos mėn. į įmonės jūrų uostą specialiomis baržomis buvo atgabenta staklyno „3600“ ištisinio liejimo pirminio ir galutinio formavimo valcai, sveriantys po 256 ir 247 t. Rugsėjį gamykla pradėjo pirminio formavimo valcų įrangos montavimo darbus. 1973 m. birželio 24 d. „Azovstal“ pradėjo eksploatuoti staklyno „3600“ lakštų valcavimo kompleksą, kurio našumas siekė 1 350 000 t lakštų per metus.
1979 m. liepos 14-16 d. „Azovstal“ aukštakrosnių ceche įvyko pirmasis respublikinis jaunųjų lydymo krosnių operatorių konkursas.
1981 m. balandžio 20 d. „Azovstal“ baigė statyti elektrinio plieno lydymo cechą, kurio projektinis pajėgumas viršijo 700 tūkst. t aukštos kokybės plieno per metus.
1983 m. rugpjūčio mėn. gamykla šventė 50 metų jubiliejų. Per šį laiką įmonės darbuotojai pagamino 145,5 mln. t ketaus, 118,2 mln. t plieno ir 96,4 mln. t valcavimo gaminių. Aukštakrosnių ceche „Azovstal“ pasiekė aukščiausią šalyje aukštakrosnių temperatūrą, be to, pirmą kartą buvo pradėta visiškai perdirbti lydymo krosnių ir konverterių šlakus.
1984 m. gegužės mėn. „Azovstal“ įmonė buvo pertvarkyta į metalurgijos kombinatą. Spalio 3 d. jame pradėta eksploatuoti pirmoji geležinkelio bėgių terminio apdorojimo komplekso eilė. Tai leido dvigubai pailginti jų tarnavimo laiką. 1986 m. liepos 30 d. terminio atsparumo suteikimo produkcijai kompleksas pasiekė projektinį pajėgumą (250 tūkst. t produkcijos per metus).
1990 m. sausio mėn. „Azovstal“ deguonies konverteriniame ceche pradėjo dirbti skystų ligatūrų ir sintetinių šlakų skyrius. Šio skyriaus paleidimas buvo skirtas įmonėje gaminamo plieno kokybei gerinti.
miniatiūra|Šlako kalnas pakrantėje
1991–2021 m.
Paskelbus Ukrainos nepriklausomybę, Ukrainos ministrų kabinetas atšaukė sprendimą statyti kombinato terminį skyrių, kuris buvo numatytas SSRS nacionalinės ekonomikos plėtros plane.
1992 m. sausio 28 d. viena didžiausių Vokietijos laivų statybos įmonių „Norddeutscher Lloyd“ patvirtino „Azovstal“ plieno tinkamumą laivų statybai.
1994 m. gegužės mėn. „Azovstal“ buvo ketvirtoji iš viso pasaulio metalurgijos įmonių, sertifikavusi savo valcuotus gaminius pagal Amerikos naftos instituto standartą, leidžiantį gamyklai gaminti didelio stiprumo konstrukcinį plieną, skirtą naftos gręžimo platformų statybai.
1995 m. liepos mėn. sertifikavęs beveik visus kombinate valcuojamus didelio storio lakštus, „Azovstal“ tapo keturiolikos pasaulyje žinomų klasifikacinių bendrovių sertifikatų savininku.
1996 m. birželį Ukrainos ministrų kabinetas įtraukė „Azovstal“ į įmonių, kurios pagal individualius planus privatizuojamos, sąrašą. Po to gamykla tapo akcine bendrove (UAB „Prekybos namai Azovstal“). 1997 m. rugpjūčio mėn. gamykla buvo įtraukta į strategiškai svarbių Ukrainos ekonomikai ir saugumui įmonių sąrašą.
thumb|Vaizdas nuo Krantinės gatvės
1999 m. rugpjūtyje po kapitalinio pirmosios kategorijos remonto pradėta eksploatuoti aukštakrosnė Nr. 4, kurios tūris padidintas iki 2002 m³. Ant jos sumontuotas modernus bekūgis įkrovimo įrenginys. Kartu su krosnimi buvo pristatyti reikšmingi aplinkosaugos objektai.
2000 m. sausio 18 d. Ukrainos ministrų kabinetas nusprendė parduoti likusias valstybei priklausančias įmonės akcijas. Lapkritį kombinate buvo futeruotas konverteris Nr. 1.
2001 m. rugsėjį „Azovstal“ deguonies konverteriniame ceche buvo pasiektas savotiškas rekordas. Konverteris Nr.1 ​​atlaikė 1659 lydymus. Tarpremontinis laikotarpis truko 75 dienas – Ukrainoje iki to laiko konverteriuose, dirbančiuose su nepertraukiamo liejimo mašinomis, tokių rezultatų nebuvo pasiekta. 2002 m. kovo mėn. „Azovstal“ konverterių ceche įdiegta nauja plieno kombinuotos deoksidacijos su aliuminiu technologija lydalo pilstymo kauše. Naujoji technologija padidino aliuminio įsisavinimą gatavame pliene.
2003 m. balandį „Azovstal“ nutiesė dujotiekio atšaką, jungiančią metalurgijos kombinatą su Mariupolio miesto dujų skirstymo stotimi Nr. 1. Dujotiekio įrengimas prisidėjo prie stabilaus gamybos aprūpinimo gamtinėmis dujomis.
2004 m. Tarptautinis geležies ir plieno institutas (IISI) įtraukė „Azovstal“ į didžiausių plieno gamintojų sąrašą (2003 m. duomenimis, gamykla, pagaminusi 5,3 mln. tonų plieno, užėmė 38 vietą pasaulyje pagal gamybos apimtis).
2005 m. gruodį „Azovstal“ konverterių ceche pradėta statyti nauja ruošinių nepertraukiamo liejimo mašina Nr. 6. Šiame įrenginyje buvo planuojama panaudoti naujausias technologijas, kurių anksčiau nebuvo šalyje. Taip pat šiais metais kombinatas susijungė su Mariupolio kokso chemijos gamykla „Markochim“.
thumb|Aukštakrosnių cechas, žvelgiant iš „Azovstal“ jūrinio uosto
2006 m. birželį „Azovstal“ prisijungė prie „Metinvest“ grupės Plieno ir valcavimo gamybos įmonių padalinio, kurio didžioji akcininkė buvo Donecko finansinė ir ekonominė grupė „System Capital Management“. Liepos mėn. kombinate pradėjo veikti nauja kokso krosnies baterija Nr. 4, o pasenusi baterija Nr. 8 buvo uždaryta.
2007 m. vasarį „Azovstal“ pradėjo statyti trečiąjį iš eilės saturatorių amoniakui šalinti iš kokso dujų cheminių produktų gaudymo ceche. Kovo mėn. vykdant išsamią deguonies konverterinio cecho gamybos modernizavimo ir rekonstrukcijos programą, buvo atliktas kapitalinis konverterio Nr. 1 remontas pakeičiant jo korpusą. Konverteris patobulintas „Quick-Tap“ sistema, kurioje naudojami krentantys jutikliai, leidžiantys matuoti temperatūrą (vėliau sistemos buvo atsisakyta dėl nuostolingumo ir montavimo klaidų).
2008 m. balandį baigtas trečiosios aukštakrosnės kapitalinis remontas. Atliekant remonto darbus buvo įdiegta pažangi futeruotės technologija, kuri gali ženkliai pailginti metalurginių agregatų tarnavimo laiką. Rugpjūtį aukštakrosnė Nr. 3 buvo aprūpinta moderniais valdymo ir matavimo prietaisais, kurie leido maksimaliai automatizuoti jos darbą pagal geriausius pasaulio standartus.
2009 m. liepos mėn. kombinatas sėkmingai įsisavino daugiau nei keturiasdešimties pavadinimų naujų plieno rūšių (įskaitant dvidešimt šešias konverterinės gamybos rūšis), 18 rūšių valcavimo gaminių (iš jų dešimt storalakščio plieno rūšių).
2010 m. vasario mėn. buvo tęsiama veikla kuriant naują įrangą ir diegiant technologinius procesus konverterinio plieno ir nuolat liejamų luitų gamyboje naujai įdiegtoje modernioje nekrosninėje plieno apdirbimo įrangoje (kaušo-krosnies ir kaušo vakuumatoriaus agregatai, nuolatinio liejimo mašina Nr. 6). Kovo mėn. pirmą kartą Ukrainoje „Azovstal“ pritaikė betono slėginio purškimo technologiją aukštakrosnėje Nr. 2 kapitalinio remonto metu. Tokia paviršių padengimo betono skiediniu technologija plačiai naudojama pirmaujančiose pasaulio įmonėse, leidžia pailginti aukštakrosnės tarnavimo laiką daugiau nei dvigubai. Rugpjūčio 26 d. „Azovstal“ įdiegta kokybės vadybos sistemos ISO 9001:2008 reikalavimus atitinkanti valdymo sistema.
2011 m. balandį įmonė įsisavino konverterinio metodo technologiją bėgių arba transportinio plieno gamybai. Gegužės 25 d. „Azovstal“ nutraukė gamybą Marteno krosnyse. Birželį įmonė pasiekė rekordinę geležies gavybą per parą – 15 547 t penkiose aukštakrosnėse. Deguonies konverteriniame ceche stabili kasdieninė plieno gamyba sudarė apie 54–55 lydymus.