cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berekas Joselevičius
Biografija
Iki šių dienų lenkų kalboje išliko pasisakymas apie pasižymėjusiuosius ir žuvusiuosius karo lauke: „Žuvo, kaip Berekas prie Kocko“ („Zginął, jak Berek pod Kockiem“). 2009 m. Lenkijoje ir Izraelyje buvo išleistas bendras abiejų valstybių pašto ženklas, skirtas B. Joselevičiui, kuriame pavaizduotas dailininko Julijaus Kosako 1893 m. nutapytas paveikslas – ,,B. Joselevičius mūšyje prie Kocko“ ir parašytas prierašas Žydų kovotojas už Lenkijos laisvę.
Miramax Films
Miramax Films – JAV kino kompanija, platinanti nepriklausomus filmus bei užsienio kino produkciją.
Istorija
Kompaniją 1979 m. Bafalo mieste įkūrė broliai Harvėjus ir Bobas Vainstainai (Bob ir Harvey Weinstein) su tikslu JAV platinti užsienio kino produkciją, mat to meto didžiosioms kino studijoms tai atrodė ekonomiškai nepagrįsta veikla. Pavadinimas buvo sudarytas iš jų tėvų Makso (Max) ir Miriam vardų.
Baigiantis XX a. „Miramax“ dominavo nepriklausomų filmų produkcijoje, leisdama filmus, surinkusius per 100 mln. JAV dol.; vienas iš tokių buvo „Čikaga“, pasauliniu mastu surinkęs daugiau nei 300 mln. dolerių.
Nuo 1993 iki 2009 m. „Miramax“ priklausė „Disney“.
Thisted FC
Istorija
Klubas įkurtas 1989 m. 2017–2018 m. klubas žaidė Pirmame divizione.
Lomnicos viršūnė
Pirmasis, neoficialus atvejis, kada buvo įkopta, buvo batsiuvio ir kalnakasio mėgėjo Štefan Fábry, kuris galėjo įkopti tarp 1760 ir 1790 m.
Pirmasis oficialus atvejis, kada viršūnė buvo pasiekta, buvo anglų keliautojo Roberto Taunsono, kuris su gidu įkopė į viršūnę 1793 m. rugpjūčio 16 d.
Praeityje vietiniai žmonės šį kalną vadindavo Dedo vardu. Kol nebuvo žinomi tikslūs kalnų aukščiai, iki XIX a. vietiniai žmonės manė, kad Lomnicos viršūnė yra aukščiausia iš visų Tatrų kalnų.
Nuo 1940 m. veikia keltuvas. Pastatytas, tuo metu buvo vienas moderniausių keltuvų Europoje. Keltuvas viršūnėje stovi iki 50 min. Veikia visus metus, išskyrus gegužę, kada atliekama keltuvo apžiūra.
Karakolis (Belizas)
Karakolis  – senovinio majų miesto liekanos dabartiniame Belize, Kajo rajone, netoli San Ignasijo miesto, Majų kalnų papėdėje.
Istorija
Vietovė buvo apgyvendinta apie 1200 m. pr. m. e., tačiau ypač suklestėjo majų klasikiniu laikotarpiu, kuomet pastatyta virš 40 pastatų, datuojamų 485–889 m. Senasis Karakolis, tuomet vadintas Ošuica (Oxhuitza), buvo vienas didžiausių majų miestų: jis užėmė 168 km² plotą, gyveno 120–180 tūkst. gyventojų. 562 m. Karakolis laimėjo mūšį prieš Tikalį, kurio valdovas buvo paaukotas.
Karakolis atrastas 1937 m. Išlikęs akropolis, stelos su glifais ir raižiniais. Pagrindinis objektas – masyvi Dangaus šventykla Caana.
Žinomi valdovai
Nežinomų tarimų valdovų vardai žymimi kursyvu.
Lombardija
Lombardija  – regionas šiaurės Italijoje, tarp Alpių ir Po slėnio. Lombardijos kaimynystėje įsikūrę Pjemonto, Emilijos-Romanijos, Veneto, Trentino-Pietų Tirolio regionai ir Šveicarija. Krašto sostinė – Milanas. Lombardijoje gyvena šeštadalis visos Italijos gyventojų.
Krašte telkšo dideli Komo ir Madžorės ežerai.
Istorija
Senovėje šis kraštas vadintas Insberija (pagal čia gyvenusių keltų genties – insubrų pavadinimą). II a. pr. m. e. žemes užkariavo romėnai ir įkūrė Cizalpinės Galijos provinciją. V-VII a. provinciją puldinėjo ostgotai, Bizantija, langobardai. Būtent iš jų pavadinimo kilo ir dabartinis regiono pavadinimas. Langobardai (dar vadinami ir lombardais) kalbėjo germanų kalba. Lombardų, frankų ir bavarų diduomenės santykiai buvo labai geri ilgus amžius. Iki XV amžiaus visa šiaurinė Italija buvo vadinama Lombardija.
Nuo Lombardijos pavadinimo istoriškai yra kilęs terminas „lombardas“ – įmonė, skolinanti pinigus (nes pirmieji lombardiniai kreditai dar viduramžiais paplito iš Lombardijos, kur pirkliai už užstatą skolindavo pinigus).
678 m.
Įvykiai
Birželis
Mirtys
Nedatuota:
Algis Skačkauskas
Algis Skačkauskas (1955 m. rugsėjo 17 d. Pranapolyje, Prienų rajonas – 2009 m. spalio 23 d. ) – dailininkas, dailės pedagogas, vienas iškiliausių XX a. antros pusės Lietuvos tapytojų.
Biografija
Nuo 1963 m. iki 1967 m. mokėsi Būdos (Prienų rajonas) pradinėje mokykloje, nuo 1967 m. iki 1971 m. – Kašonių (Prienų r.) 8-metėje mokykloje, nuo 1971 m. iki 1974 m. – Jiezno vidurinę mokyklą. Nuo 1974 m. iki 1976 m. tarnavo sovietinėje armijoje, 101-ajame komendantiniame būryje Maskvoje (Rusija). Nuo 1977 m. iki 1983 m. studijavo tapybą Lietuvos valstybiniame dailės institute, Tapybos katedroje.
Nuo 1983 m. iki 1986 m. Trakų 1-osios vidurinės mokyklos darbų mokytojas. Jūratės Stauskaitės vaikų ir jaunimo dailės mokyklos bei Vilniaus J. Vienožinskio dailės mokyklos mokytojas. Parodose dalyvauja nuo 1982 m. Daugiau kaip 20 personalinių tapybos parodų surengta Lietuvoje ir užsienyje. Eksponavo savo darbus keturiasdešimtyje respublikos ir tarptautinių parodų. Dailininko kūrinių yra įsigiję Lietuvos dailės muziejus, Kauno M. K. Čiurlionio dailės muziejus, daugelis užsienio muziejų, privatūs kolekcininkai. Filmo „Miškais ateina ruduo“ (1990 m.) kūrybinės grupės narys, dailininkas statytojas. VIII Pabaltijo tapybos trienalės laureatas. Vienas geriausių tapybos mokytojų Vilniuje, „spalvų magas“, koloristikos meistras, puikus siužetininkas. 1995 m. jam buvo skirta aukščiausio laipsnio valstybės stipendija (1995–1997).
Pasak dailėtyrininkų, visi jo darbai – originalių spalvų, kupini subtilumo, jautraus prisilietimo, todėl kiekvienas paveikslas ryškus ir išsiskiriantis. Kurdamas emocionalius, ekspresyvius ir spontaniškus darbus, A. Skačkauskas tęsė lietuviškąsias meno tradicijas. . Algio Skačkausko kūriniuose svarbi mito tema, muzikalumas, labiausiai ryškėjantis kompozicijose moters tema, perteiktas kūno ritmikos, spalvingų niuansų ir erdvės suvokimo įvairove.
Lietuvos dailininkų sąjungos narys, dailininkų grupės „24“ narys.
Algis Skačkauskas kūrė eilėraščius, kurie glaudžiai susiję su jo tapyboje pastebimais motyvais, taip pat yra populiarios dainos „Anzelmutė“ autorius, kurią sukūrė dar būdamas moksleivis.
Žmona Roma, Respublikinės M. Mažvydo bibliotekos skyriaus vedėja. Sūnūs Julius (g. 1982 m.), Jonas (g. 1985 m.).
Menininkas palaidotas Vilniuje, Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje.
Javornikai
thumb|250px|Javornikai. Didžiojo Javorniko kalnas, Slovakija
Javornikai ( – 'Klevų kalnai') – neaukštų kalnų masyvas, priklausantis Vakarų Karpatams. Driekiasi per Čekijos ir Slovakijos šiaurines dalis, tarp Baltųjų Karpatų pietuose ir Beskidų šiaurėje. Aukštis iki 1071 m (Did. Javorniko k.). Javornikai skiria Bečvos ir Odros baseinus nuo Turjeco ir Vaho baseino. Kalnai daugiausia apaugę miškais. Slovakijai priklausanti dalis saugoma Kisucės kraštovaizdžio draustinyje.
Ona Šimaitė
Ona Šimaitė (1894 m. sausio 6 d. Akmenėje – 1970 m. sausio 17 d. Cormeiles-en-Parisis senelių namuose prie Paryžiaus, Prancūzijoje) – Vilniaus universiteto bibliotekininkė, pasinaudojusi savo tarnyba gelbėti žydus Antrojo pasaulinio karo metu.
O. Šimaitė patekdavo į Vilnios getą tvirtindama, kad turi atsiimti knygas iš žydų studentų. Ji įnešdavo maisto ir kitų daiktų, o išnešdavo vertingus istorinius ir literatūrinius dokumentus. 1944 m. naciai suėmė ir kankino O. Šimaitę. Po to ji buvo nugabenta į Dachau koncentracijos stovyklą, o iš ten perkelta į koncentracijos stovyklą pietų Prancūzijoje. Po išlaisvinimo liko Prancūzijoje. Jai suteiktas Pasaulio Tautų Teisuolės vardas, o Jeruzalėje auga O. Šimaitei skirtas medis.
Vidauja (reikšmės)
Vidauja yra:
Girelės rajoninė katilinė
Girelės rajoninė katilinė – katilinė Jonavoje, Girelės mikrorajone. Valdo bendrovė Jonavos šilumos tinklai. Nuo 2012 m. spalio mėnesio iki 2014 metų katilinėje įrengti trys biokuru kūrenami vandens šildymo katilai su kondensaciniu ekonomaizeriu; jų bendra šiluminė galia yra 25 MW.
Istorija
Katilinė pradėta eksploatuoti 1977 m. Pirmojo katilo galia siekė 8,5 MW.
1988 m. ir 1995 m. pastatyti du vienodi 18,6 MW galios katilai.
2007 m. sumontuotas mažos galios 2,8 MW galios katilas.
Girelės rajoninėje katilinėje buvo sumontuoti garo katilai. Jėgainėje deginamos gamtinės dujos ir mazutas. Katilinės galia – 48,5 MW (~2011 m.). Įrengti keturi garo katilai, bet du iš jų užkonservuoti. Dūmai šalinami per 44 m aukščio kaminą.
Biokuras
thumb|350px 2013 m. katilinėje įrengtas naujas 10 MW šiluminės galios biokuro katilas Sumontuotas 10 MW nominalios galios biokuru kūrenamas vandens šildymo katilas, apie 5 MW galios kondensacinis ekonomaizeris, biokuro sandėliavimo ir transportavimo įrengimai, termofikacinio vandens vamzdynai, kita įranga. Projekto vertė – 10,6 mln. Lt; 4,1 mln. Lt skirta iš ES paramos. Biokuro katilinės technologinę įrangą suprojektavo, pagamino, sumontavo ir ekploatacijai paruošė UAB „Enerstena”. Naujuose biokuro įrenginiuose pagaminama 80 proc. viso Jonavos miesto šilumos energijos poreikio.
2012 metais, įdiegus pirmąjį 10 MW galios vandens šildymo katilą su 5 MW kondensaciniu ekonomaizeriu, šilumos kaina Jonavos gyventojams sumažejo 15 proc. 2013 metais, pastačius dar du vandens šildymo katilus po 5 MW, šilumos kainą planuojama sumažinti dar 10 proc. Jonavoje į biokuro katilinę investuota 23,5 mln. Lt.
Barklainiai II
Barklainiai II – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Ramygalos.
Tordesiljo sutartis
thumb|right|250px|Tordesiljo sutarties tekstas Tordesiljo sutartis arba Tordesiljaso sutartis  − 1494 m. birželio 7 d. tarp Ispanijos ir Portugalijos pasirašyta sutartis, nustačiusi šių valstybių kolonijinių užkariavimų sferas Vakarų pusrutulyje.
Rutki Novai
Rutki Novai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į vakarus nuo Augustavo ir 86 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės šalia nacionalinio kelio Nr. 16. Kaimelyje yra Vesterplatės gynėjų pradinė mokykla.
Tordesiljo sutartis
Sutartis buvo sudaryta Tordesiljyje, Ispanijoje. Ši sutartis patikslino abiejų imperijų ribas, kurias 1493 m. sankcionavo popiežiaus bulės.
Rutki Novai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Tordesiljo sutartis
Tordesiljo sutartis buvo panaikinta 1777 m.
Lietuvininkai (Klaipėda)
Lietuvininkai – Klaipėdos miesto dalis dešiniajame Danės upės krante. Mikrorajono ribos rytinėje ir šiaurinėje pusėse eina šalia geležinkelio esančia Priestočio gatve, pietinėje pusėje ribojasi su Klaipėdos skulptūrų parku ir S. Daukanto gatve, o vakarinėje pusėje – H. Manto gatve. Vakariniame pakraštyje išsiskiria Lietuvninkų aikštė su paminklu Martynui Mažvydui.
Mikrorajone yra nemažai visuomenės reikmėms skirtų pastatų: geležinkelio stotis, autobusų stotis, Respublikinė Klaipėdos ligoninė, Klaipėdos pedagoginio instituto rūmuose yra įsikūręs Klaipėdos universiteto Humanitarinių ir ugdymo mokslų fakultetas, S. Daukanto gatvėje – Vytauto Didžiojo gimnazija.
679 m.
679 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šešas
Šešas, Šešo Ergas – smėlio dykuma šiaurės vakarų Sacharoje, Alžyre ir Malyje. Išsidėsčiusi dubumoje, esančioje tarp El Eglabo ir Tanezrufo plynaukščių. Šiaurinei daliai būdingos ilgos kopos, siekiančios 300 m aukštį, o piečiau 25° š. pl. kopų aukštis yra ~50 m. Kritulių per metus iškrenta mažiau nei 10 mm. Praktiškai nėra vandens išteklių, todėl dykuma negyvenama.
Einoraičiai
Einoraičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 15 km į pietus nuo Šiaulių, pietrytiniame Rėkyvos ežero krante.
Istorija
245px|thumb|left|Einoraičiai
1923 m. kaime buvo 5 ūkiai. Kaimo rytiniame pakraštyje 1940 m. įsteigtas durpynas, durpėmis aprūpinęs Rėkyvos elektrinę. Po Antrojo pasaulinio karo iki durpyno nutiestas platusis geležinkelis. Sovietinės okupacijos metais kolūkio centrinė gyvenvietė, kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1948 m. kaime buvo Lietuvos partizanų Prisikėlimo apygardos štabo ryšių punktas.
Gyventojai
245px|thumb|left|Einoraičiai
Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas
thumb|Logotipas Lengvosios atletikos pasaulio čempionatas – kas dvejus metus IAAF organizuojamas lengvosios atletikos čempionatas, kuriame dalyvauja atstovai iš viso pasaulio.
Čempionatai
Mėlynai pažymėti čempionatai jau įvykę, o baltai būsimi.
Medalių lentelė
Atnaujinta po 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato.
Lietuvos medalininkai
Lietuvos sportininkai pasaulio lengvosios atletikos čempionatuose yra iškovoję 8 medalius.
Sančis
Sančis  – kaimas centrinėje Madhja Pradešo valstijoje, už 46 km nuo jos sostinės Bhopalo, garsėjantis savo budizmo paminklais, kurie 1989 m. buvo įtraukti į į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą. Paminklai pastatyti laikotarpyje nuo III a. pr. m. e. iki XII a. Tai svarbi budizmo piligrimystės vieta, žinoma savo stūpomis. Jas puošia budizmo ir hinduizmo architektūrai būdingi įėjimo vartai Torana, kiekvienas jų simbolizuojantys meilę, taiką, tikėjimą ir drąsą.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Budistų vienuolynas Sančyje Didžioji stūpa yra seniausias išlikęs akmens statinys Indijoje. Ją Sančyje ant Budos relikvijų joms apsaugoti pastatė Maurjų imperatorius Ašoka III a. pr. m. e. Tačiau II a. pr. m. e. statinį nuniokojo Šungų dinastijos valdovas Pušjamitra Šunga. Vėliau stūpą, jau perpus didesnę, atstatė jo sūnus Agnimitra. Tai buvo dharmos rato simbolis. Vartai buvo pastatyti valdant Satavahanų dinastijai.
Iki XII a. Sančis išliko svarbiu budizmo kultūros centru, kol neįsigalėjo centrinėje Indijoje islamas ir po to nepradėjo nykti budizmo šventovės. Praėjus užmaršties šimtmečiams, Sančio paminklai buvo vėl „atrasti“ ir aprašyti britų 1818 m. Dar po šimtmečio čia buvo įkurtas muziejus.
Kretingos lobis
Kretingos lobis – Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje rastas vėlyvųjų viduramžių sidabro lydinių ir papuošalų lobis.
Lobis
Lobio radimo aplinkybės nežinomos. 1938 m. radiniai iš Kretingos pateko į Kauno istorijos muziejų (dab. Vytauto Didžiojo karo muziejus). Lobį sudaro 6 pusiau perkirsti lietuviški trikampio pjūvio lydiniai, vadinamosios „poltinos“, 2 antkaklės pintu vytiniu lankeliu, 2 pasaginės segės ir kabučių apyvara. Lydinių masė 528 g. Viena iš segių unikali, ornamentuota ir su inkrustacija, kita tokio tipo segė rasta Stakliškių lobyje.
Mindaugas Leika
Mindaugas Leika (g. 1979 m. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas.
Biografija
1997 m. baigė Vilniaus Užupio gimnaziją, 2004 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą ir Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutą. 2005 m. stažavosi Kalifornijos universitete Berklyje.
Nuo 2004 m. dirba Lietuvos banke: 2004–2005 m. Pinigų politikos departamento ekonomistas, 2005–2011 m. Finansinio stabilumo skyriaus viršininkas, 2011–2012 m. Ekonomikos departamento direktorius. Nuo 2013 m. Ekonomikos ir finansinio stabilumo tarnybos Finansinio stabilumo departamento vyr. specialistas.
Evaldas Dainys
Evaldas Dainys (g. 1982 m. rugsėjo 29 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis įžaidėjo pozicijoje.
2009 m. gruodžio 30 d. žaidėjo kontraktas su Lietuvos „Ryto“ komanda buvo nutrauktas abipusiu susitarimu. Tačiau 2010 metų sausio 29 d. perėjo į Prienų „Rūdupio“ komandą, kuri rungtyniauja LKL. 2011 m. liepos 17 d. pasirašė vienerių metų kontraktą, su galimybe jį pratęsti dar sezonui, su Klaipėdos „Neptūno“ klubu.
Mažoji Vitė
Mažoji Vitė – Klaipėdos miesto dalis, esanti dešiniajame Danės upės krante ties jos žiotimis. Rytiniu pakraščiu eina Naujojo Uosto gatvė.
thumb|left|Buvusios Ferdinando aikštės mokyklos pastatas (nugriauta)
Nani Roma
Nani Roma (g. 1972 m. vasario 17 d.) – lenktynininkas iš Ispanijos. Nuo 1996 m. ispanas dalyvauja Dakaro ralio lenktynėse. 2004 m. motociklų įskaitoje jis tapo čempionu su KTM motociklu, o po dešimties metų – 2014 m. nugalėjo automobilių įskaitoje su Mini.
thumb|Nani Roma 2009 m. Baja etape thumb|Nani Roma ir Michel Périn 2013 m. Dakaro etape
Antkalnė
Antkalnė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Veliuonos. Stūkso Antkalnės piliakalnis.
Kumpuolis (Zarasų r., Degučių sen.)
Kumpuolis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Degučių seniūnijoje, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Degučių. Ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 1,68 km, plotis iki 0,51 km. Altitudė 157,7 m. Kranto linija labai vingiuota. Šiaurinis ir šiaurės vakarinis krantai žemi, pelkėti, vakarinis – status, rytinis – lėkštas. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Iš vakarų prieina Pažemio, iš šiaurės – Krakynės, iš rytų – Puščios miškai. Šiaurinėje ežero dalyje yra nemaža miškinga sala (3,63 ha).
Rytuose iš Kumpuolio išteka Nikajaus kairysis intakas Kumpuolėja (Laukesos baseinas).
Kaimai prie Kumpuolio: Grybiškės, Indučiai, Surgedai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Barkūniškis (Alytus)
Barkūniškis – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Alytaus. Yra išlikusi buvusi palivarko sodybos vieta su pastatų pamatais.
Istorija
Anksčiau vadintas Bartkūniškiu (rus. Bortkuniški). XVIII-XX a. pradžioje buvo stambus palivarkas su garo lentpjūve ir plytine.
Baltarusiai
Baltarusiai (blr.: беларусы, biełarusy) arba gudai – rytų slavų tauta, sudaranti didžiąją dalį Baltarusijos gyventojų. Šneka baltarusių ir rusų kalbomis.
Tikinčiųjų dauguma stačiatikiai, taip pat katalikai, unitai.
Kalbos
72 % baltarusių kasdien kalba rusiškai, o 11,9 % patenkinamai. Baltarusiškai gerai kalba, skaito ir rašo 29,4 % baltarusių, o 52,5 % tai daro pakenčiamai. Baltarusių kalba priklauso rytų slavų kalboms.
Paplitimas
Baltarusiai sudaro tautines mažumas kaimyninėse šalyse – Lenkijoje, Rusijoje ir Lietuvoje.
Be to, nemaža dalis gyvena Ukrainoje, Kazachstane, JAV, Kanadoje. Iš viso pasaulyje – apie 10 mln.
Baltarusių tautinė mažuma Lietuvoje
2001 m. Lietuvoje užregistruota apie 43 000 baltarusių, kurie sudarė 1,2 proc. visų gyventojų. Didžiausią gyventojų dalį jie sudarė Vilniaus ir Utenos apskrityse (3,6 % ir 2 %), taip pat Vilniaus ir Klaipėdos miestuose (atitinkamai 4 % ir 1,3 %).
Lietuvoje veikiančios 23 baltarusių visuomeninės organizacijos propaguoja liaudies tradicijas, papročius, rengia koncertus, vakarones, susitikimus su Baltarusijos kultūros ir meno veikėjais.
Lietuvoje gyvenantys baltarusiai išpažįsta pravoslavų arba katalikų tikėjimą. 1998 m. Baltarusijos katalikams grąžinta Vilniuje esanti Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia, kurioje pamaldos vyksta gimtąja kalba.
Baltarusių tautinei mažumai Lietuvos Respublikoje yra sudarytos sąlygos ne tik puoselėti kultūrą, bet ir savo gimtąja kalba gauti vidurinį išsilavinimą. Lietuvoje veikia P. Skorinos baltarusių gimnazija, kurią, 2005 metų duomenimis, lankė 138 moksleiviai. Klaipėdoje, Visagine ir Šalčininkuose dirba 3 sekmadieninės mokyklos, kurios prisideda prie tautinės kultūros ir kultūrinio savitumo išsaugojimo.
Kasmet Lietuvos baltarusiai organizuoja daug įvairių renginių, puoselėjančių tautines bei menines tradicijas: tradicines baltarusių dainų šventes, Baltijos regiono baltarusių konferencijas, folklorinių dainų ansamblio „Siabryna“ koncertus ir kt.
Lietuvos baltarusiai švenčia Baltarusijos nepriklausomybės dieną (kovo 25 d.), Kupalos šventę (birželio 24 d.), Slucko ginkluoto sukilimo metines (lapkričio 27 d.).
Igidis
Igidis, Igidžio Ergas – smėlio dykuma Sacharos vakaruose, Alžyre ir Mauritanijoje. Kopų grandinės driekasi iš šiaurės, šiaurės rytų, į vakarus ir pietvakarius. Kopų kalnagūbrių ilgis 400 km, plotis 50-100 km. Kopos įtvirtintos krūminės augalijos. Yra nemažai gruntinio vandens, ypač šiaurės rytuose. Dykuma vasarą naudojama kaip ganykla.
Balalaika
Balalaika – styginis rusų liaudies muzikos instrumentas, gnaibomasis chordiofonas. Skambinama solo, ansambliuose, orkestruose.
Korpusas trikampio formos, gaubtas arba plokščias, gaminamas iš klijuotos medienos. Turi 3 plienines stygas: pirmosios dvi suderintos unisonu a1, trečioji e1.
Kilmė neaiški. Pirmosios žinios apie balalaikas yra iš XVII a. Koncertinę trikampio formos balalaiką 1886 m. sukonstravo Vasilijus Andrejevas.
Lietuvoje žinoma nuo XX a. pradžios, daugiausia Žemaitijoje. Skambinta orkestrėliuose. Gamino vietiniai meistrai.
Struktūra
Šiuolaikinė balalaika būna šešių dydžių:
Žodžio kilmė
Manoma, kad balalaika yra grynai slaviškas žodis (nors anksčiau buvo hipotezių dėl tiurkiškos kilmės), kurio sandai tokie: bala- – nuo balabonit, balalakat, talalakat („tuščiai, nerimtai groti“) + -lajka – nuo lajat, bajat („loti“, „grojant migdyti, raminti“).
Krykliai
Krykliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Kataučiznos.
Saulės mūšis
Saulės mūšis (Šiaulių mūšis) – mūšis, įvykęs 1236 m. rugsėjo 22 d. tarp žemaičių ir Kalavijuočių ordino kariuomenės, kuriame buvo sutriuškintas Kalavijuočių ordinas ir nutrauktas kitų baltų žemių užkariavimas.
Mūšis
Mūšis vyko netoli dabartinio Šiaulių miesto, pagal labiausiai pagrįstą hipotezę (S. Zajančkovskis, Zenonas Ivinskis, Romas Batūra) – Mūšos ir Tautinio santakoje (ties dabartiniu Jauniūnų kaimu, Joniškio rajonas). Eiliuotoji Livonijos kronika nurodo, kad mūšis įvyko, kalavijuočiams grįžtant nuo Soule, Hermano Vartbergės kronika rašo, kad mūšis vyko in terram Sauleorum. Mūšis įvyko ankstyvą rytą.
Kalavijuočių ordinas, vadovaujamas magistro Folkvino (Volquin) iš Naumburgo, tuo metu turėjo sunkumų dėl sumažėjusių pajamų ir karinių pajėgų stygiaus. 1236 m. Folkvinas, remiamas iš Vokietijos atvykusių kryžininkų ir Pskovo karių, suorganizavo žygį į Žemaitiją.
Žygyje taip pat dalyvavo grafai Teodorikas fon Hazeldorfas ir Heinrichas fon Danenbergas, su savo kariuomenėmis atvykę Popiežiui Grigaliui IX 1236 m. vasario 19 d. paskelbus kryžiaus žygį prieš Lietuvą. Riteriams įsiveržus į Žemaitiją, buvo nusiaubta plati teritorija ir susiruošta žygiuoti atgal.
Kalavijuočiams ir jų talkininkams grįžtant, prie upės brastos jie sutiko žemaičių karius. Nenorėdami rizikuoti ir prarasti savo žirgus pelkėtoje vietovėje, kryžininkai atsisakė kovoti ne raiti ir žygio dalyviai buvo priversti pasilikti nakvynei. Kitą rytą žemaičiai, vadovaujami kunigaikščio Vykinto, puolė kalavijuočius. Manoma, kad lengvai ginkluoti kalavijuočių vadovaujami vietiniai Livonijos kariai pabėgo iš mūšio lauko, o sunkiai ginkluoti riteriai, įskaitant magistrą Folkviną, buvo išžudyti.
Po šio mūšio Kalavijuočių ordinas nebeatsigavo ir 1237 m. buvo įjungtas į Vokiečių ordiną.
Istorinė atmintis
thumb|200px|Saulės mūšio lenta
1987 m. gruodžio 22 d. Lietuvos SSR kultūros ministerijos kolegijos nutarimu Saulės mūšio laukas Jauniūnų kaime įrašytas į Respublikos istorijos paminklų sąrašą. Kasmet Jauniūnuose ir Šiauliuose, o kas 5 metai ir Lietuvos sostinėje rengiami šiam svarbiam istoriniam įvykiui skirti minėjimai ir šventės.
2000 m. Lietuvos ir Latvijos Seimai Saulės mūšio dieną – rugsėjo 22-ąją – paskelbė Baltų vienybės diena.
2006 m. sukurtas dviejų dalių dokumentinis filmas „Saulės mūšis“ (režisierius Saulius Bartkus, scenarijaus autorius Gintaras Songaila).
Monumentas saulės mūšiui
thumb|right|200px|Saulės mūšio inscenizacija 2011 m. miniatiūra|right|200px|Pašto ženklas, 2011 m. 1995 m. Lietuvos kultūros fondo Šiaulių miesto skyriaus taryba, jos pirmininko Huberto Smilgio iniciatyva kartu su Joniškio rajono ir Šiaulių miesto savivaldybėmis paskelbė Saulės mūšio įamžinimo idėjos konkursą. 1996 m. komisija (pirmininkas Kazimieras Šavinis) pirmą konkurso vietą skyrė architektės Virginijos Taujanskienės memorialinio parko projektui. Pagal šį projektą paminklui buvo paskirtas 3,97 ha sklypas apie 100 m į pietvakarius nuo K. Aliulio sodybos. Šiaulių Aušros muziejus (archeologė Birutė Salatkienė) atliko tyrimus būsimo memorialo lauke. K. Aliulio žemėje yra senkapiai (IP 1230A), todėl reikėjo patikrinti, ar jų dalis neįeina į būsimo paminklo plotą. Nors šių žvalgomųjų tyrinėjimų tikslas nebuvo mūšio vietos nustatymas, reikėjo įsitikinti, ar būsimo paminklo vietoje nėra likę kokių nors mūšio pėdsakų. Žvalgomieji tyrinėjimai atlikti 1997 m. Tyrinėjimų vietoje buvo iškasti 223 1x1 m dydžio šurfai. Jie buvo išdėstyti linijomis 10 m atstumu viena nuo kito, skersai ir išilgai lauko, skirto paminklui. Vėliau buvo iškastos dar 6 perkasos. Iš viso ištirtas 247 m² plotas.
thumb|right|200px|[[Medalis, skirtas Saulės-Šiaulių mūšio 770-čiui atminti. Autorius skulptorius, medalininkas Juozas Kalinauskas]] Saulės mūšio pergalės meninio akcento – skulptūros konkursą 1998 m. laimėjo skulptoriaus Vytauto Naručio projektas, pagal kurį paminklą sudaro trys senovės baltų simboliai: saulė, žemė ir karaliaus valdžia, įkūnijantį pastovumą. 2005 m. lapkričio 28 d. Lietuvos Respublikos Seime, Konstitucijos salėje, o 2008 m. vasario 28 d. Joniškio rajono savivaldybėje organizuoti forumai „Lietuvos valstybės istorinio įvykio – Saulės mūšio pergalės įamžinimas ir 770-metis bei Lietuvos vardo 1000-mečio jubiliejus“. Priimtoje rezoliucijoje LR Seimo ir Vyriausybės prašoma visokeriopai remti Lietuvos valstybės istorinio įvykio – Saulės mūšio pergalės įamžinimą, o Šiaulių apskrities Viršininko administracijos ir Joniškio rajono savivaldybės – kuo skubiau išpirkti žemės sklypą, atnaujinti ir užbaigti projektavimo ir pradėti Saulės mūšio įamžinimo bei memorialo statybos darbus. 2005 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybė mūšio vietą nutarė įamžinti memorialiniu kompleksu ir numatė skirti 2 179 000 litų. Projekto autorė V. Taujanskienė, pasikvietusi į talką architektą A. Černiauską ir jo vadovaujamą jaunų architektų grupę, išlaikydami pagrindinius projekto parametrus, ženkliai patobulino ir pakoregavo esamą projektą: atsirado vandens motyvas (sąsajos su anuo laikmečiu – archeologų atrasta, jog prieš daugelį amžių vietovė buvusi vandeninga, o dar seniau – toje vietoje būta ežero pakrantės); suprojektuota ryški vertikali detalė – saulės laikrodžio dvidešimt devynių metrų aukščio špilis, matomas nuo pagrindinio magistralinio kelio Ryga – Šiauliai – Karaliaučius; esmingai pakito reljefo ir erdvių formavimo elementai. Kadangi kitų Lietuvai lemtingų mūšių vietų dabartinėje Lietuvos teritorijoje nėra, monumentas turėtų būti skirtas visiems Lietuvos mūšiams atminti. Tačiau, Vyriausybei neskiriant pažadėtų lėšų, monumento iki 775 mūšio metinių užbaigti nepavyko.
Kernai
Kernai – kaimas vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, prie kelio Skuodas-Daukšiai. Telkšo Kernų tvenkinys.
Istorija
Kaimas susiformavo XVI a. Minimas nuo 1597 m. XVII–XIX a. priklausė Salantų dvarui.
Pavadinimas rašomas, , , 🇬🇸,.
Dvasiniais kaimo reikalais rūpinosi Mosėdžio bažnyčios kunigai.
1846 m. buvo 14 dūmų, 1923 m. – 26 ūkiai.
Kvapioji akacija
Kvapioji akacija (Acacia caven, sin. Acacia adenopa, Acacia cavenia) – pupinių (Fabaceae) šeimos Mimosoideae pošeimio akacijų (Acacia) genties augalų rūšis. Pagal Cronquist sistemą – priklauso Mimosaceae šeimai.
Auga Argentinoje, Brazilijoje, Čilėje, Urugvajuje ir Paragvajuje.
Augalų morfologija
Dekoratyvinis 2-4 metrų aukščio medis.
Šakos apaugusios iki 3 cm ilgio spygliais.
Žydi geltonai, balandžio-gegužės mėnesiais.
San Kristobalis (Dominikos Respublika)
San Kristobalis – miestas pietų Dominikos Respublikoje; San Kristobalio provincijos administracinis centras. Miestas įsikūręs nedideliame slėnyje, Centrinei Kordiljerai priklausančių kalnų papėdėje, tarp Nigua ir Nisao upių, netoli Karibų jūros pakrantės. Eina plentai į Santo Domingą, Port o Prensą (Haitis). Gyventojų 203,5 tūkst. (2012).
Plėtojama maisto (cukraus, kavos) pramonė, žemdirbystė, gyvulininkystė. Apylinkėse išgaunama nafta.
Istorija
Gyvenvietė įkurta aukso ieškotojų 1575 m. 1844 m. Dominikos Respublikai paskelbus nepriklausomybę nuo Haičio, San Kristobalis pateko į Santo Domingo provincijos sudėtį, jam buvo suteiktas savivaldos statusas. Čia tais pačiais metais buvo priimta pirmoji Dominikos Respublikos konstitucija.
Cascada
Cascada – muzikos grupė, kurianti Eurodance/Hands up stiliaus muziką. Žymiausios dainos – „Everytime We Touch“ (Maggie Reilly dainos koveris) ir „Evacuate the Dancefloor“. Grupė kilusi iš Vokietijos miesto Bonos.
Grupę sudaro: Natalie Horler (vokalas), DJ Manian (DJ/Prodiuseris), Yanou (DJ/Prodiuseris). Jie kartu yra sukūrę projektų: „Siria“, „Akira“, „Diamond“, „Scarf!“.
Pirmasis singlas „Miracle“ buvo išleistas 2004 metų kovo mėnesį Vokietijoje.
Slovakijos kraštai
Kraštai
right|thumb|300px Dabartiniai kraštai, suformuoti 1996 m.:
Iki 1949
Šalis buvo suskirstyta į savivaldybes ( nuo IX a.)
1928–1939 laikotarpiu, būdama Čekoslovakijos sudėtyje, beveik visa dabartinė Slovakija buvo priskirta vadinamai „Slovakų žemėj“
1990–1996
Šiuo laikotarpiu Slovakija į kraštus nebuvo padalinta. Aukščiausias pagal svarbumą administracinis vienetas buvo apskritis.
Fengšui
miniatiūra|dešinėje|Fengšui kompasas Fengšui (, supapr. kin. 风水; tarimas 'feng šui'), seniau versta, kaip kinų geomantija – kinų praktikos, naudotos daugelyje gyvenimo sričių. Fengšui pavadinimas susideda iš dviejų rašmenų, reiškiančių vėją ir vandenį. Šis terminas dažniausiai siejamas su Zàngshū „laidojimo knyga“. Šis veikalas yra seniausias išlikęs veikalas kalbantis apie šį reiškinį ir laikomas pirmuoju veikalu, kur pavartojamas pats fengshui terminas.
Nors ginčytina, jog kompasas buvo sukurtas fengšui tikslais, tačiau yra žinoma, jog fengšui praktikų metu buvo naudojamas aparatas, kuris rodydavo į pietus. Kompasas taip pat buvo labai svarbus daoizmo tradicijoje, mat daoizme itin svarbu šiaurės ir pietų kryprtys, kurios dažnai siejamos su žmogaus yin ir yang energijomis.
Šiandieniniame fengšui, išplitusiame ir Vakaruose, didžiausias dėmesys kreipiamas į būdus žmogui gyventi harmoningai su aplinka. Tam pasiekti fengšui meistrai ieško „tinkamų“ ir „netinkamų“ taškų, vietų, konfigūracijų. Vakaruose fengšui ypač paplito kaip kitų Naujojo Amžiaus praktikų dalis. Taip pat šis metodas dažnai naudojamas akupunktūroje, Kinų liaudies medicinoje.
Svarbiausios sampratos
Su kinų astrologija bei pagrindinėmis kinų filosofinėmis-religinėmis idėjomis glaudžiai susijusios fengšui praktikos rėmėsi tokiomis sąvokomis kaip gyvybinė energija či, in ir jang, trigramomis iš „Permainų knygos“.
Či
Tai daugiausia Rytų Azijos kultūroms būdinga samprata, dažnai verčiamas, kaip gyvybinė energija. Hieroglifas 气 dažnai buvo vaizduojama ne tik, kaip energija, tačiau kaip ir vienas iš skysčių tekantis žmogaus kūne. Fengšui tikslas panaudoti či energiją taip, kad būtų tinkamai panaudota laidojimo apeigoms atlikti ir vietai parinkti bei parengti. Yra užfiksuota atvejų, kuomet siekiant susilpninti priešus ir susilpninti jų či energiją yra naikinamos priešų kapavietės.
Kačiugas
Kačiugas – miesto tipo gyvenvietė Rusijos Irkutsko srityje. Kačiugo rajono administracinis centras, išsidėstęs abejuose Lenos krantuose, 257 km atstumu į šiaurės rytus nuo Irkutsko (pasiekiamas automobilių keliu). Kačiugas turi 7 tūkst. gyventojų (2010 m.).
Istorija
Gyvenvietė įsikūrė 1866 m. Jos pavadinimas kildinamas iš evenkų kalbos žodžio kočio, reiškiančio upės posūkį, kilpą. Gyvenvietė kaip tik įsikūrusi prie didelės upės, turinčios šiose vietose daug vingių ir darančios didelį posūkį iš vakarų link šiaurės.
Gyvenvietė garsėjo kaip svarbus gyvenamasis punktas prie senojo Jakutijos trakto. Čia veikė telegrafo-pašto stotis, buvo perkraunami bei formuojami nauji kroviniai plukdyti upe. 1911 m. Kačiugas turėjo apie 500 gyventojų. Miesto tipo gyvenvietės statusą įgijo 1935 m.
Pramonė
Ūkinė veikla susijusi daugiausia su gyvenvietės geografine padėtimi prie Lenos upės. Veikia uostas, laivų statykla (upių tankerių statyba). Taip pat čia yra įsikūrusios miškų pramonės, baldų gamybos įmonės. Apylinkėse veikia gyvulininkystės ūkiai.
Lietuviai
Per Kačiugą į aplinkinius kaimus (Biriulka, Manzurka, Podkamen, Zalog), vykdant 1949 m. trėmimą (operacija „Priboj“), iš Suvalkijos buvo atvežta keliolika šeimų, iš viso per 50 asmenų, įskaitant moteris ir vaikus. Darbo jėga buvo išnaudojama vietinėse lentpjūvėse, kurių netrūko taigoje. Vienintelė jiems pasiekiama gydymo įstaiga buvo Kačiuge.
Caras čia buvo ištrėmęs žymų Suvalkijos knygnešį Juozą Akelaitį (1903 m. ir pakartotinai Stalino laikmečiu – 1949 m.), Steigiamojo Seimo narį Kiprą Bielinį (1912 m.).
Eiguliai
Eiguliai – Kauno miesto dalis, esanti į šiaurę nuo centro, kairiajame Neries krante, piečiau magistralės. Eiguliuose yra Kauno pal. arkivyskupo Jurgio Matulaičio bažnyčia. Eigulių kapinės – vienos seniausių Kaune (įkurtos apie 1880 m.; sovietmečiu prijungus Eigulius prie Kauno, tapo miesto kapinėmis), stūkso Eigulių piliakalnis.
Istorija
1379 m. yra minima Eigulių pilis (Egol), kurią 1382 m. sudegino kryžiuočiai.
Daugiabučiai
Eigulių daugiabučių mikrorajonas suprojektuotas kaip Kalniečių mikrorajono tąsa. Įpusėjus Kalniečių statyboms, 1979 m. pradėti statyti Eiguliai. Bendro Kalniečių ir Eigulių daugiabučių masyvo darbai baigti apie 1985 m. Eiguliuose dominuoja daugiaaukštės gyvenamųjų namų statybos teritorijos.
Architektūriniu ir urbanistiniu požiūriu tai sėkmingiausias, mažiausiai monotoniškas sovietinio Kauno gyvenamųjų namų rajonas. Vienas išskirtinių namų – daugiabutis „Sakura“ (projektavo „Jungtinės architektų dirbtuvės“), iškilęs 2006 m. Jo į viršų platėjantis fasadas padengtas raudona eksperimentine medžiaga, keičiančia savo atspalvį, priklausomai nuo apšvietimo. Įrengti 72 visiškai skirtingi 36-108 kv. m ploto butai, mat kiekvienas aukštas – vis kitokio dydžio. Fasadui gyvumo suteikia langų aritmiškumas. Toks neįprastos formos namas buvo vienintelis Baltijos šalyse. Šalia buvo suplanuotas japoniškų vyšnaičių sodas.
Eigulių išplanavimo projektų autoriai – architektai Saulius Lukošius ir Gražina Miškinienė. Čia buvo statomi tos pačios serijos stambiaplokščiai daugiabučiai namai kaip ir Kalniečiuose. Eigulių I bei II mikrorajonuose gatvės išdėstytos medžių šakų principu, kai mažos gatvelės sueina į centrinę gatvę. Kiemų dangai panaudotos gelžbetoninės plokštės, vaikų žaidimo aikštelės įrengtos iš statybinių atliekų jas originaliai pritaikant. Ant daugiabučių sienų užrašyti dideli, gerai matomi namų numeriai ir gatvių pavadinimai.
Eiguliuose buvo vystoma infrastruktūra: susisiekimui pagerinti nutiesta troleibusų linija, pastatytos parduotuvės („Topolis“ Sukilėlių pr., „Šiaurinė“ Šiaurės pr.). Iškilo švietimo įstaigos: 1980 m. – 42-oji vidurinė (dab. Pilėnų progimnazija), 44-oji vidurinė (dab. K. Griniaus progimnazija), 1983 m. – 45-oji vidurinė (dab. Eigulių pagrindinė mokykla), 1984 m. – 46-oji vidurinė (2005 m. prijungta prie „Pilėnų“ vidurinės mokyklos). Pačiame Eigulių rajone nebuvo suformuota parkų, tačiau tai iš dalies kompensavo šalia esantys Kalniečių parkas, Kleboniškio miškas. Rajone traukos centru projektuotojų planuose buvo numatyta teritorija ties P. Lukšio gatvėje buvusiu „Eigulių“ kino teatru.
1985 m. baigus vystyti Eigulių rajoną, toliau miesto plėtra pasuko vakarų kryptimi, į kitą Neries pusę, kur pradėtos statybos Šilainių rajone.
Medelynas (Klaipėda)
Medelynas – šiaurinė Klaipėdos miesto dalis, esanti dešiniajame Danės krante. Rytiniu pakraščiu eina Medelyno gatvė, šiaurėje yra Labrenciškė, pietuose – Klaipėdos universitetinės ligoninės onkologijos korpusas.
680 m.
680 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Sudeikių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
Istorija
XVIII a. Degsnio dvaro savininkas Povilas Koziela-Poklevskis prie Alaušo ežero, netoli dabartinių Sudeikių kapinių, pastatė karčemą.
Koplyčia Bikuškyje
1779 m. Bikuškio dvaro valdose Stanislovas Augustas leido įkurti Sudeikių miestelį ir jam suteikė turgaus bei prekymečio privilegiją. 1721–1791 m. Benedikto Prušinsko lėšomis Bikuškyje pastatyta koplyčia. XVIII a. antrojoje pusėje Bikuškio dvare buvo koplyčia, kurioje 1782 m. leista laikyti pamaldas. 1788 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. thumb|left|180px|Varpinė
Legenda apie dvarininkų ginčą
Apie 1800 m. trenkęs žaibas sudegino koplyčią, kurioje lankėsi ne tik Bikuškio, bet ir Degsnio dvaro baudžiauninkai. Pasakojama, jog tarp dvarininkų kilo ginčas, kuris iš jų statysiąs prie savo dvaro bažnyčią. Klausimą pavedė išspręsti dviem šių dvarų bernams. Statybai buvo būtinas Kauno gubernijos gubernatoriaus leidimas, todėl į Kauną išsiuntė du raitus bernus. Kurio nujos pirmas ir įteiks gubernatoriui prašymą, tas dvarininkas ir gaus teisę statyti bažnyčią bei parinkti jai vietą. Užrašyta, jog Degsnio dvaro raitelis gubernatorių pasiekė pirmasis ir taip iškovojo Kozielai-Poklevskiui garbę statyti bažnyčią. Bikuškio dvaro savininko prašymu buvo sutarta, kad bažnyčia bus statoma pusiaukelėje – Sudeikiuose.
Akmeninė bažnyčia
1806 m. Sudeikiuose pastatyta laikina bažnyčia ir pradėta statyti akmeninė bažnyčia. Baigta tik 1825 m. 1835 m. bažnyčios stogas buvo dengtas šiaudais, nes jaunesnysis Koziela-Poklevskis bažnyčios statybai neskyrė lėšų. Klėtis ir varpinė, bokšteliai bažnyčios priekyje ir gale buvo pastatyti valstiečių lėšomis. O klebonija, špitolė, kumetynas ir kiti ūkiniai pastatus – už parapijiečių aukas. Dvarininkai bažnyčiai dovanojo 2 valakus (apie 40 ha) Sudeikių kaimo žemės. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. 1822 m. bažnyčioje buvo apgedę 9-ių registrų vargonai. Užfiksuoti pasakojimai, jog bažnyčios statybai reikėję daug akmenų, jie vežti iš visų aplinkinių kaimų. Bažnyčios šventoriaus tvoroje esą net aukuro akmenų, atvežtų iš šalimais esančio Alkų kalno. 1825 m. pastatyta dabartinė klasicistinio stiliaus tinkuoto akmenų mūro bažnyčia. 1917 m. abiejuose stogo galuose uždėti mediniai bokšteliai su kryžiais. 1944 m. gerokai sužalota, vėliau suremontuota, iki 1955 m. uždėtas barokinis frontonas.
thumb|160px|Stogastulpis šventoriuje
Diktarų kapinynas
Diktarų kapinynas – kapinynas Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje, Diktarų kaime, 0,6 km į pietvakarius nuo Laimučio (Miežintos) ištakos iš Smulkio ežerą ir 0,1 km į šiaurės vakarus nuo kelio Utena-Ukmergė, Laimučio (Miežintos) dešiniajame krante, kalvelėje.
Sudeikių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
Žymūs žmonės
thumb|245px|Juozo Griniaus kapas Šventoriuje 1995 m. perlaidotas filosofas Juozas Girnius (1915–1994 m.).
Diktarų kapinynas
Kapinynas
Dalis kapinyno apardyta. 1976–1977 m. Lietuvos istorijos institutas (vadovas Vytautas Urbanavičius) ištyrė 195 m² plotą, surado 101 kapą. 13 kapų iš V a.–VI a., kiti – iš XIV a.–XVI a. Kalvelės pietinėje pašlaitėje buvo keturios įvairaus dydžio duobės su degėsių liekanomis, lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos fragmentais, paukščių kaulais. Manoma, kad duobės susijusios su laidosena (aukų duobės) arba yra gyvenvietės liekanos. V a. – VI a. vyrų kapuose rasta ietigalių, peilių, moterų ir vaikų – darbo įrankių (ylų, pjautuvų) ir papuošalų – žalvarinių antsmilkinių, antkaklių, kaklo apvarų, lankinių segių, juostinių ir įvijinių apyrankių. XIV a.–XVI a. daugelis mirusiųjų laidota mediniuose karstuose su įkapėmis. Rasta kirvių, ietigalių, kalavijų, peilių, galąstuvų, skiltuvų iš titnago, verpstukų, adatų adatinėse, auskarų, segių, apyrankių, žiedų, kabučių, piniginių, monetų – daugiausia XIV a. lietuvių monetų. Radinius (321 vnt.) saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Juozapas Kovalevskis
Juozapas Kovalevskis (, ; g. 1801 m. sausio 9 d. – m. 1878 m. lapkričio 7 d.) – lenkų orientalistas, laimaizmo ir mongolų kalbos specialistas, kalbininkas.
Biografija
Žymiausi Juozapo Kovalevskio darbai yra: thumb|left|150px|Juozapo Kovalevskio kapas Juozapas Kovalevskis buvo Paryžiaus Azijos draugijos garbės nariu (nuo 1839 m.), Peterburgo mokslų akademijos nariu (1847 m.). Juozapo Kovalevskio garbei pavadinta viršukalnė Mongolijoje (Tavan Bogdo kalnuose), viena VU orientalistikos centro auditorijų.
Vilniaus universiteto bibliotekoje saugomas J. Kovalevskio rankraštinis palikimas ir biblioteka yra vertingas šaltinis mongolų, mandžiūrų, buriatų ir kitų Centrinės Azijos tautų istorijos, kultūros, kalbos ir literatūros tyrinėjimams. Šią medžiagą universitetui 1883 m. perdavė J. Kovalevskio našlė.
Norman Rockwell
thumb|Norman Rockwell Normanas Rokvelas ( 1894 m. vasario 3 d. – 1978 m. lapkričio 8 d.) – Amerikos tapytojas ir iliustratorius. Geriausiai žinomas dėl savo darbų, sukurtų žurnalui „The Saturday Evening Post.“
Biografija
Jau būdamas mokykloje Rokvelas svajojo tapti menininku. 14 metų pradėjo lankyti Niujorko menų mokyklą. Po dvejų metų ją metė ir ir įstojo mokytis į Nacionalinę menų akademiją, o dar vėliau studijavo Menų studentų lygoje.
1916 m. jis sukūrė pirmąjį viršelį „Saturday evening post“. Per savo karjerą jis nupiešė daugiau kaip 4 tūkstančius iliustracijų. Saturday Evening Post jis sukūrė 332 darbus. Kai numeriui iliustraciją kurdavo Normanas žurnalo tiražas visada būdavo padidinamas 250 tūkstančiu kopijų.
1943 m. įkvėptas JAV prezidento Franklino Ruzvelto kalbos, Rokvelas nutapė vienus politiškai atviriausių ir svarbiausių darbų – „Keturios laisvės“("Žodžio laisvė", "Religijos laisvė", "Laisvė nuo skurdo", "Laisvė nuo baimės"). Šie darbai jį labai išgarsino. Jo kūriniai buvo eksponuojami daugelyje valstijų.
1940-1950 m. Rokvelas buvo žinomas kaip vienas produktyviausių ir geriausiai atpažįstamų iliustratorių šalyje. Jis taip pat dirbo ir su žurnalais LADIES' HOME JOURNAL, MCCAL’S, LITERALLY DIGEST ir LOOK.
N. Rokvelas iliustruodavo ne tik žurnalus ir knygas, bet ir įvairius kalendorius, bukletus, katalogus, atvirukus, pašo ženklus. Piešdavo ir ant sienų,
Normanas Rokvelas yra sakęs, kad jis parodė Ameriką tokią, kokią jis pažinojo, tačiau kiti galbūt nepastebėjo.
Juodkrantės lobis
thumb|200px|„W.Stantien & M.Becker“ bendrovė Juodkrantės [[Gintaro įlanka|Gintaro įlankoje]] Juodkrantės lobis – Neringos savivaldybės teritorijoje, Juodkrantės apylinkėse 1860–1881 m. surinktas vidurinio neolito ir bronzos amžiaus gintaro dirbinių lobis.
Atradimas
Lobis 1860–1881 m. surinktas Kuršių marių apie 2,5 km ilgio seklumoje, 2–4 m gylyje, 0,65 km į šiaurę nuo Juodkrantės. Lobis dar vadinamas R. Klebso kolekcija, nes buvo sudarytas jo iniciatyva, priklausė Gintaro įlankoje gintarą kasusiai „W. Stantien & M. Becker“ bendrovei. Rastas kartu su gintaro žaliava. Pirmuosius radinius įvertino geologas G. Berendtas ir archeologas O. Tišleris.
Lobis
Lobį sudarė įvairių formų, ilgi ir siauri, taisyklingi ir įstrižo pagrindo, beveik stačiakampiai, ovalūs kabučiai, apskritos ir ovalios, iki 4,5 cm ilgio laivelio pavidalo lygiu ir taškuotu paviršiumi sagos, vamzdeliniai, retušuotu ir gludintu paviršiumi tiesiais ir šiek tiek išpūstais šonais karoliai, jų grandys ir skridiniai (amuletai), plastinio meno kūriniai – gintarinės žmonių ir gyvulių figūrėlės, priskiriamos įvairioms archeologinėms kultūroms. Pastarosios ypač vertinamos.
Manoma, kad lobio dirbiniai galėjo būti atplauti per prataką, buvusią to meto Kuršių nerijoje, iš Sembos pusiasalio akmens amžiaus gyvenviečių arba čia galėjusi būti ilgalaikė aukojimo vieta. Akmens amžiuje aukos dažnai buvo skandinamos vandenyje.
Kai kurie lobio dirbiniai eksponuoti parodose Berlyne, Sankt Peterburge, Sent Luise, Londone, Čikagoje. 1901 m. didžioji lobio dalis pateko į Karaliaučiaus universiteto lobyną. 1944 m. dalis lobio buvo išvežta į Getingeno universiteto Geologijos ir paleontologijos muziejų, kur saugoma iki šiol. Kita dalis liko Karaliaučiaus universiteto saugyklose ir, kaip manoma, pražuvo Antrojo pasaulinio karo pabaigoje.
Mašininis mokymasis
Kompiuterio mokymas (machine learning) – dirbtinio intelekto metodų klasė, kuriai būdingas ne tiesioginis problemos sprendimas, o mokymasis, kaip pritaikyti daugelio panašių problemų sprendimus. Apima metodų kūrimą, mokinančių kompiuterius „mąstyti“. Tai yra programų kūrimo būdas, kai sukurta sistema prisitaiko prie duomenų („apsimoko“). Šie algoritmai sugeba ilgainiui pasiekti geresnių rezultatų, patys kaupdami patyrimą.
Juodkrantės lobis
Lobis
200 lobio dirbinių R. Klebsas aprašė, o jų 155 piešinius (piešė H. Švarzas) pateikė knygoje „Akmens amžiaus gintaro papuošalai, iškasti prie Juodkrantės ir kitose Prūsijos vietose“ (Der Bernsteinschmuck der Steinzeit von der Baggerei bei Schwarzort und anderen Lokalitaten Preussens 1882 m.). Šių dirbinių analogai, kuriuos atkūrė Lietuvos menininkai, saugomi Virginijos ir Kazimiero Mizgirių gintaro galerijoje – muziejuje Nidoje.
Mašininis mokymasis
Sistemos mokymasis yra stipriai susijęs su statistika, nes sistemos mokymasis ir statistika nagrinėja duomenų analizę, bet skirtingai nuo statistikos, sistemų mokymasis yra susijęs su skaičiavimams naudojamų algoritmų sudėtingumais. Daugelis išvadų radimo problemų yra NP-sudėtingumo problemos, dėl to sistemų mokymosi algoritmai yra gana efektyvus sprendimas, kai nėra būtinas idealus tikslumas.
Sistemos mokymasis naudojamas įvairiose srityse: paieškos sistemose, medicinos diagnostikoje, sukčiavimų mokėjimo kortelėmis atskleidime, fondų biržos analizėje, DNR sekų klasifikavime, kalbos ir rašysenos atpažinime, žaidimuose ir robotų judėjime.
Žmogaus įsikišimas
Kai kurios mokymosi sistemos turi tikslą eliminuoti žmogaus intuicijos poreikį duomenims analizuoti, nors yra ir sistemų pritaikytų bendram žmogaus ir kompiuterio darbui. Žmogaus intuicija negali būti visiškai atmesta, nes sistemos kūrėjas turi nurodyti kaip atvaizduoti duomenis ir kokiais mechanizmais bus naudojamasi duomenų apibūdinimui. Sistemos mokymąsi galima įsivaizduoti kaip bandymą automatizuoti mokslinio metodo dalis. Yra mokslininkų, tiriančių sistemų mokymąsi, kurie kuria metodus pagal Bajeso statistikos modelį.
Algoritmų tipai
Sistemos mokymosi algoritmai yra sistematizuoti pagal jų rezultatus. Bendri algoritmų tipai:
Barkuškė
Barkuškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Ceikinių, prie Birvėtos upės.
Bahamų gyventojai
Didžioji Bahamų gyventojų dalis yra vergijos laikais iš Afrikos atgabentų juodųjų vergų palikuonys. Vietinius salų gyventojus indėnus išnaikino pirmieji salas užvaldę ispanai. Ilgą laiką salos buvo menkai apgyvendintos ir lankomos daugiausia piratų, tačiau nuo XVIII a. pabaigos čia kompensacijas gavo Amerikos nepriklausomybės karo metu Anglijos pusėje kariavę Anglijos lojalistai. 1921 m. buvo 55 500 gyv., 1931 m. - 61 000 gyv.
Apie 2/3 gyventojų gyvena Naujojo Providenso saloje, o apie pusę likusio trečdalio - Didžiosios Bahamos saloje.
Demografinė statisika
thumb|250px|Gyventojų skaičiaus kitimas Bahamose, tūkstančiais (1960-2010 m.)
Šaltis
Žodis šaltis reiškia:
Šaltis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šaltienė (ištekėjusi moteris) ir Šaltytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys: