cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno technologijos universitetas
Vytauto Didžiojo universitetas (1930–1940 m.)
Lietuvai atgavus Vilnių, buvo pradėtos VDU ir Vilniaus universiteto pertvarkymo reformos. 1940 m. Vytauto Didžiojo universitetas (VDU) padėjo atkurti Vilniaus universitetą: žiemą į Vilnių perkelti Humanitarinių mokslų ir Teisių fakultetai. Iš Universiteto teko perkelti į Vilniaus universitetą ne tik du fakultetus, bet ir 1 000 šių fakultetų studentų, mokymo ir pagalbinį personalą, daugelį mokymo priemonių bei inventorių, įdiegti lietuvišką akademinę kultūrą ir universitetinę dvasią bei tradicijas.
Šiaurinė Ramiojo vandenyno karinė flotilė
Sudėtis
1945 m. rugpjūčio mėn. flotilės sudėtyje buvo:
Kauno technologijos universitetas
Kauno universitetas (1940–1941 m.)
Sovietų Sąjungos kariuomenei okupavus Lietuvą, 1940 m. rugpjūčio 21 d. Lietuvos sovietinės vyriausybės įsakymu VDU buvo pavadintas Kauno universitetu. Buvo uždarytos beveik visos studentų organizacijos, suimti kai kurie dėstytojai ir studentai. Rudenį į Vilniaus universitetą perkeltas Matematikos-gamtos fakultetas.
Vytauto Didžiojo universitetas (1941–1944 m.)
1941 m. vokiečiams okupavus Lietuvą, universitetui grąžintas Vytauto Didžiojo vardas. Laikinosios vyriausybės šiek tiek pertvarkytas, turėjo 5 fakultetus: Teologijos, Filosofijos, Technologijos, Statybos ir Medicinos.
1943 m. kovo 17 d. nepavykus Lietuvoje suformuoti SS dalinių, vokiečių okupacinė valdžia uždarė beveik visas aukštąsias mokyklas, tai pat ir VDU. Netrukus paaiškėjo, kad oficialaus sprendimo uždaryti VDU nėra, dėstytojai nebuvo atleisti iš darbo. Kadangi beveik visi VDU rūmai buvo užimti vokiečių kariuomenės, paskaitos studentams buvo skaitomos kitose įstaigose arba dėstytojų namuose. VDU atstovai ne kartą prašė generalinio komisaro, kad būtų leidžiama baigti studijas nors paskutiniųjų kursų studentams, tačiau leidimą laikyti egzaminus gavo tik Medicinos, Statybos ir Technologijos fakultetų studentai.
Šiaurinė Ramiojo vandenyno karinė flotilė
Kovos veiksmai
TSRS-Japonijos karo metu dalyvavo Pietų Sachalino ir Kurilų desantinėse operacijose. Flotilės aviacija atakavo, laivai laipino desantus Pietų Sachalino uostuose ir Kurilų salose, lydėjo laivus su kariuomene.
Kauno technologijos universitetas
Vytauto Didžiojo universitetas (1941–1944 m.)
1942–1943 mokslo metais VDU mokėsi 2798 studentai: Filosofijos fakultete – 507, Medicinos – 1034, Statybos – 572, Technologijos – 685. Vokiečių okupacijos metais Universitetas išleido 772 diplomuotus specialistus: 293 gydytojus, 152 odontologus, 57 farmacininkus, 261 inžinierius ir 9 filologus ir filosofus. Siekdami sudaryti sąlygas jaunimui studijuoti technikos ir medicinos mokslus, grupė Universiteto dėstytojų tęsė užsiėmimus namuose ir Suaugusiųjų institute.
1944 m. besitraukianti vokiečių kariuomenė susprogdino Fizikos-chemijos instituto rūmus.
Kauno valstybinis Vytauto Didžiojo universitetas (1944–1950 m.)
1944 m. lapkričio 13 d., SSRS okupacinė valdžia nutarė vėl atidaryti universitetą, iki 1950 m. pabaigos veikusio Kauno valstybinio Vytauto Didžiojo universiteto pavadinimu.
1947 m. gruodžio 9 d. SSRS Aukštojo mokslo ministerijos įsakymu buvo pradėta universiteto reorganizacija. Pirmiausia buvo pakeista Universiteto struktūra: Technologijos fakultetas išskaidytas į Cheminės technologijos, Elektrotechnikos ir Mechanikos fakultetus, o Medicinos fakultetas – į Medicinos ir Farmacijos fakultetus. Istorijos-filologijos fakultetas pradėtas palaipsniui naikinti iš pradžių reorganizuojant į Filologijos fakultetą. Pirmiausia nutarta panaikinti Istorijos skyrių, o šio skyriaus 2 ir 3 kurso studentus Kauno universiteto rektorius įpareigotas pervesti į Vilniaus universitetą. Siekiant padalinti Universitetą, buvo stiprinami ir kuriami nauji techniškieji fakultetai, nors pramonė Lietuvos teritorijoje tuo metu buvo silpnai išvystyta, o inžinerinės specialybės nebuvo populiarios.
1948 m. pradžioje Kauno universitete buvo 8 fakultetai: Statybos, Architektūros, Cheminės technologijos, Elektrotechnikos, Mechanikos, Medicinos, Farmacijos ir Filologijos. 1948 m. rudenį Filologijos fakultetas buvo panaikintas, o visos humanitarinės specialybės perkeltos į Vilniaus universitetą.
1949 m. pavasarį universitetą baigė paskutinė filologų laida.
Kauno politechnikos institutas (1951–1990 m.)
1950 m. spalio 31 d. išleistas Sovietų Sąjungos aukštojo mokslo ministro S. Kaftanovo įsakymas, kuriuo nutarta Kauno valstybinį Vytauto Didžiojo universitetą reorganizuoti į Kauno politechnikos institutą (suteikiant pirmąją kategoriją), o to paties universiteto Medicinos fakultetą – į Kauno medicinos institutą (suteikiant antrąją kategoriją). Kauno politechnikos institutas įkurtas 1950 m. gruodžio 28 d. Kauno valstybinio universiteto inžinerinių fakultetų pagrindu. Tai buvo pirmoji savarankiška aukštoji technikos mokykla Lietuvoje. Pirmasis KPI direktorius (vėliau – rektorius) buvo Kazimieras Baršauskas.
1960 m. rektoriaus K. Baršausko iniciatyva institutas gavo LSSR vyriausybės pritarimą KPI miestelio statybai, o 1961 m. – 64 ha žemės sklypą greta tuometinių ketvirtųjų instituto rūmų Radvilėnų plente. 1961 m. patvirtintas akademinio miestelio generalinis planas, kurio autoriai architektai Vytautas Jurgis Dičius, Jonas Putna ir Jonas Algimantas Zeidotas, o tų pačių metų birželio 15 d. LSSR Ministrų Taryba patvirtino naujųjų Statybos rūmų projektą už 1 milijoną 411 tūkstančių rublių. Tais pačiais metais padėti pamatai naujiems Statybos  rūmams. 1957–1962 m. Kaune, A. Mickevičiaus gatvėje ir Vydūno alėjoje, pastatyti bendrabučiai KPI studentams.
1964 m. mirus pirmajam rektoriui prof. K. Baršauskui, instituto vadovybė pasiūlė Lietuvos komunistų partijos Centro komitetui pavadinti institutą jo organizatoriaus vardu, bet LKP CK nesutiko. Tačiau, įvertinus prof. K. Baršausko nuopelnus, jo vardas suteiktas KPI Probleminei ultragarso laboratorijai, kurią jis buvo įkūręs.
1965 m. buvo baigta Statybos rūmų, į kuriuos persikėlė Statybos ir Santechnikos fakultetai, statyba. KPI studentų miestelis plėtėsi ir augo iki 1989 m.
Nuo 1974 m. balandžio 22 d. iki 1989 m. spalio 23 d. KPI buvo pavadintas Kauno Antano Sniečkaus politechnikos institutu.
1989 metais įsteigta KPI eksperimentinė vidurinė mokykla, vėliau pervadinta į KTU gimnaziją, pirmoji Lietuvoje universitetinė mokykla gabiems moksleiviams ugdyti. 2010 m. ji buvo pripažinta geriausia vidurinio ugdymo įstaiga mūsų šalyje (pagal savaitraščio „Veidas“ sudarytą reitingą).
Kauno technologijos universitetas (nuo 1990 m.)
1990 m. balandžio 4 d. instituto tarybos daugumos pritarimu, buvo nuspręsta KPI pervadinti Kauno technologijos universitetu. Buvo kreiptasi į Lietuvos Aukščiausiąją Tarybą su prašymu pakeisti KPI pavadinimą. 1990 m. spalio 31 d. Lietuvos Aukščiausios Tarybos Prezidiumo nutarimu buvo atgautas universitetinis statusas, įgytas dar 1922 m. vasario 16 d.
1991 m. kovo 27 d. Universiteto darbuotojų konferencijos antrajame posėdyje buvo patvirtintas universiteto statutas. Darbuotojų konferencija ne tik priėmė statutą, bet ir nustatė tolesnę veiksmų eigą reformuojant universitetą.
Permainos neapsiribojo instituto pervardijimu į universitetą – jis tapo techniškuoju universitetu su pasaulinius reikalavimus atitinkančia studijų sistema. Tai patvirtino 1993 m. pavasarį surengta KTU įvertinimo konferencija, kurioje dalyvavo specialistai iš JAV, Anglijos, Danijos, Švedijos, Suomijos ir kitų šalių techniškųjų universitetų, bei speciali Europos inžinerinio lavinimo federacija.
1992 m. universitete pradėta įgyvendinti trijų pakopų aukštojo mokslo sistema. Įdiegta ir toliau tobulinama lanksti modulinė-kreditinė studijų sistema, akcentuojanti mokslo ir studijų vienovę, platų fundamentinį išsilavinimą, liberalias studijų programas ir savarankišką darbą. Siekiant pritraukti užsienio studentų, pradėtos rengti studijų programos užsienio kalbomis.
1998 m. KTU prisijungė prie Didžiosios universitetų chartijos ir per kelerius metus tapo 9 tarptautinių organizacijų narys.
Buvo įsteigtas KTU regioninis verslo inkubatorius, kuris yra pirmasis technologinis verslo inkubatorius Lietuvoje, teikiantis paramą naujai verslą pradėjusioms įmonėms.
2007 m. KTU įteiktas Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos (PINO) apdovanojimas už pramoninės nuosavybės objektų patentavimą ir registravimą. 2008 m. PINO apdovanojimai įteikti KTU Cheminės technologijos fakulteto mokslininkams prof. Vytautui Getaučiui ir prof. Juozui Vidui Gražulevičiui.
Partnerystės pažangos premija, kuri skiriama už indėlį į gyvenimo kokybės gerinimą ir šalies konkurencingumo didinimą, atiteko prof. Rymantui Jonui Kažiui – už ultragarsinių matavimo ir diagnostikos technologijų sukūrimą ir proveržį į Europos mokslinių tyrimų ir taikymų erdves.
2008 m. KTU Aplinkos inžinerijos institutui, vadovaujamam prof. Jurgio Kazimiero Staniškio, Europos Parlamente buvo įteiktas „Energijos gaublio“ (Energy Globe) diplomas už prevencinių energiją taupančių inovacijų kūrimo ir diegimo sistemą (APINI-SPIN). 2010 m. prof. J. K. Staniškiui įteiktas Baltijos jūros apdovanojimas (The Baltic Sea Award 2010). Tai kol kas vienintelis lietuvis mokslininkas, pelnęs šį garbingą apdovanojimą, kuris kasmet skiriamas asmeniui arba organizacijai už praktiškai įdiegtus mokslinių tyrimų rezultatus, techninius sprendimus ar kitą veiklą, turinčią ypatingą reikšmę Baltijos jūrai ir jos regiono darniajai plėtrai.
2009 m. Europos Komisijos vykdomoji agentūra (EACEA) KTU suteikė Diplomo priedėlio (Diploma Supplement) etiketę. Diplomai su šiuo priedėliu pripažįstami visoje Europoje, todėl absolventams palengvina įsidarbinimo galimybes ne tik savo šalyje, bet ir užsienyje.
Kauno jaunimo apdovanojimuose KTU pelnė geriausio Jaunimo partnerio nominaciją, o KTU Studentų atstovybė – geriausios Jaunimo organizacijos vardą.
Atidarytas KTU Vaikų universitetas, kuriame 8–12 metų vaikai turi galimybę susipažinti su įvairiomis mokslo sritimis, bendrauti su mokslininkais, lankytis laboratorijose ir stebėti ten atliekamus mokslinius tyrimus.
2010 m. pasirašyta sutartis dėl integruoto mokslo, studijų ir verslo slėnio „Santaka“ pirmojo investicinio projekto finansavimo. Vykdant šį projektą Kaune, KTU studentų miestelyje nuspręsta įkurti pasaulinio lygio Nacionalinį atviros prieigos mokslinių tyrimų ir eksperimentinės plėtros (MTEP) centrą. ČIa bus kryptingai plėtojamos Lietuvos ūkiui svarbios darniosios chemijos, mechatronikos, energetikos, informacinės ir komunikacinės technologijos, jau dabar sudarančios svarią šalies eksporto dalį. Projekto vertė – 117,257 mln. Lt.
Įgyvendintas Maisto mokslų ir technologijų kompetencijos centro projektas. Šį mokslo, studijų ir verslo slėnio „Nemunas“ projektą įsteigė KTU ir Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro sodininkystės ir daržininkystės institutas. Centre sukoncentruota maisto inžinerijos, technologijos ir kokybės analizės tyrimų įranga, kuria galima modeliuoti, optimizuoti bei tirti maisto produktų gamybos ir laikymo procesus.
2013 m. – pirmieji universiteto Atsinaujinimo programos metai, kada pradėta įgyvendinti per 30 bendrauniversitetinių projektų – studijų programų valdymo, mokslo kokybės didinimo, tarptautiškumo, žmogiškųjų išteklių vystymo, infrastruktūros valdymo ir optimizavimo, rinkodaros ir komunikacijos vystymo. Pritarta patobulintai KTU studijų programų valdymo sistemai – sudaryti instituciniai studijų krypčių grupių programų komitetai, kurie padėtų telkti visų Universiteto akademinių padalinių potencialą; sukurta mentorystės programa; parengta ir patvirtinta nauja akademinių padalinių struktūra, atsižvelgiant į fakultetų tradicijas, jų atpažįstamumą nacionalinėje ir tarptautinėje terpėje, ekonominį naudingumą ir veiklos tęstinumą. Nuspręsta juos sukoncentruoti KTU Studentų miestelyje, kuriame jau sutelkta visa pagrindinė mokslinių tyrimų bazė ir mokomosios laboratorijos. Pagal naują struktūrą keturiolika fakultetų reorganizuota į 9 fakultetus. Tų pačių metų vasarą KTU garbės daktaro vardo regalijos Kaune įteiktos vienam žymiausių britų verslininkų, milijardieriui, vienos garsiausių pasaulio verslo grupių „Virgin Group“ įkūrėjui Ričardui Bransonui.
2014 m. KTU garbės daktaro vardas už žinių ir pažangių ateities technologijų diegimą siekiant išmanios gynybos koncepcijos įgyvendinimo ir intelektualų principingumą dėl pamatinių laisvės idealų gynimo suteiktas Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (angl. North Atlantic Treaty Organization – NATO) Generaliniam Sekretoriui Anders Fogh Rasmussen. Tais pačiais metais garbės daktaro vardą už verslumo kultūros stiprinimą universitete pelnė tarptautinio verslo veteranas Alex Sozonoff – vienas iš jaunojo verslo ugdymo erdvės „Startup Space“ bei Inovacijų ir verslo centro steigėjų, kuruojantis ryšius tarp Aalto (Suomija), Stanfordo (JAV) ir KTU.
KTU garbės regalijos įteiktos ir verslininkui daktarui Vladui Lašui už mokslo, technologijų, inovacijų ir verslumo sąveikos Lietuvoje ir Universitete puoselėjimą asmeniniu indėliu ir tarptautiniais ryšiais. V. Lašo iniciatyva KTU buvo sukurtas ir į kosmosą pakilo pirmasis lietuviškas palydovas „LitSat-1“.
Garbės daktaro vardą pelnė ir Jūratė Kristina Kazickaitė-Altman. Mokslo filantropė jį pelnė už kasmet skiriamas vardines stipendijas studentams, svarią finansinę paramą dėstytojams ir renginiams bei konkursams, pelnytą akademinės bendruomenės pripažinimą ir pagarbą organizuojant dr. Juozo Petro Kazicko šeimos fondo veiklą Lietuvoje ir Kauno technologijos universitete.
2015 m. KTU Ekonomikos ir verslo fakultete atidaryta pirmoji Baltijos šalyse bei Lenkijoje „Bloomberg“ finansų ir rinkų laboratorija „Bloomberg Financial Markets Lab“.
2016 m. už 3,5 mln. eurų KTU įsigijo ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto kontrolinį akcijų paketą.
Veikla
miniatiūra|KTU „Santakos“ slėnis KTU – viena daugiausiai užsakomųjų tyrimų verslui atliekančių aukštųjų mokyklų Lietuvoje.
Universitete veikia 9 fakultetai, 8 institutai, KTU yra 2 integruotų mokslo, studijų ir verslo centrų – slėnių „Santaka“ ir „Nemunas“ – steigėjas. Universiteto mokslinės produkcijos apsauga ir komercinimu užsiima KTU Nacionalinis inovacijų ir verslo centras.
Universitete studijuoja daugiau kaip 8 tūkst. studentų, iš jų pirmosios pakopos ir vientisųjų studijų – 5,6 tūkst., magistrantūros – 2 tūkst., doktorantūros – daugiau kaip 300.
KTU vykdo 122 studijų programas, iš jų pirmosios pakopos ir vientisųjų studijų – 48, magistrantūros – 54, doktorantūros – 19, profesinių studijų – 1. Iš jų gali būti dėstomos anglų kalba – 46 (neįskaitant doktorantūros anglų kalba).
Universitete įsteigta daugiau kaip 100 mecenatų stipendijų, gerų akademinių rezultatų mokslinėje, visuomeninėje ir inovacijų srityje pasiekę aktyvūs studentai gauna didžiausią Lietuvoje talento stipendiją, piniginėmis premijomis apdovanojami aktyviausieji KTU jaunieji mokslininkai ir doktorantai.
Universitete veikia studentams skirta talentų ugdymo platforma „GIFTed“, mentorystės programa „GUIDed“, karjeros ugdymo platforma „WANTed“, akademinių mainų platforma „DISCOVERed“, popaskaitines veiklas jungia platforma „UNITed“, Universiteto meno kolektyvus – „INSPIRed“, sporto veiklas – „ACTIVATed“.
Nuo savo veiklos pradžios 1922 m. Universitetą baigė per 153 tūkst. absolventų.
Rektoriai
Lietuvos universitetas (1922 m. vasario 16 d. – 1930 m. birželio 7 d.):
Vytauto Didžiojo universitetas (1930 m. birželio 7 d. – 1940 m. rugpjūčio 21 d.):
Kauno universitetas (1940 m. rugpjūčio 21 d. – 1941 m. liepos 3 d.):
Vytauto Didžiojo universitetas (1941 m. liepos 3 d. – 1944 m. spalio 10 d.):
Superdiodas
thumb|200px|Paprasčiausias superdiodas thumb|200px|Invertuojantis neįsisotinantis superdiodas aukštesniems dažniams lyginti 200px|thumb|Invertuojančio superdiodo charakteristika (čia Vin – įėjimo įtampa, Vout – išėjimo įtampa. Superdiodas ( arba superdiode) – lygintuvo darbą imituojanti schema elektros signalų transformacijai. Šiame prietaise kartu su diodu naudojamas operacinis stiprintuvas.
Kauno technologijos universitetas
Rektoriai
Kauno valstybinis Vytauto Didžiojo universitetas (1944 m. spalio 10 d. – 1950 m. gruodžio 31 d.):
Kauno politechnikos institutas (1951 m. sausio 1 d. – 1990 m. spalio 31 d.):
Superdiodas
Invertuotuojantis superdiodas
Šiuo atveju superdiodas praleidžia tik neigiamą įėjimo signalo pusperiodį, o išlyginta išėjimo įtampa keičia ženklą. Schema gali lyginamą signalą taip pat ir sustiprinti (perdavimo koeficientas lygus Taip įjungtas operacinis stiprintuvas nė vieno iš dviejų pusperiodžių metu nepereina į įsotinimo režimą, todėl schema tinka ir aukštsniems dažniams lyginti.
Galimos ir dviejų pusperiodžių lygintuvo darbą imituojančios schemos.
Kauno technologijos universitetas
Institutai
Studentų atstovybė
Dirbtinio intelekto (DI) centras
2021 m. KTU įkurtas Dirbtinio intelekto (DI) centras atsakingas už dirbtinio intelekto vystymo Kauno technologijos universitete (KTU) politikos formavimą ir veiklų, susijusių su dirbtiniu intelektu, koordinavimą. Centro vadovė – dr. Agnė Paulauskaitė-Tarasevičienė.
Pagrindinės KTU Dirbtinio intelekto centro funkcijos:
Tarptautiniai ryšiai
KTU yra pasirašęs bendradarbiavimo sutartis su daugiau kaip 350 ugdymo institucijų 50-yje pasaulio valstybių. Tarpusavio supratimo, studentų ir personalo mainų bei „Erasmus+“ tarpinstitucinio bendradarbiavimo sutartys leidžia universitetui vystyti strategines partnerystes, bendradarbiauti mokslo ir studijų klausimais su užsienio šalių aukštosiomis mokyklomis, vykdyti akademinius studentų ir personalo mainus. Nors daugiausia esamų partnerių yra Europos Sąjungos šalyse, tačiau jų ratas vis sparčiau plečiamas ir kitur.
Universitetas yra Europos universitetų asociacijos (European University Association – EUA), Europos universitetų asociacijos Doktorantūros tarybos (European University Association Council of Doctoral Education – EUA-CDE), Europos inžinerinių studijų draugijos (European Society for Engineering Education – SEFI), Europos pažangių inžinerinių studijų ir mokslinių tyrimų mokyklų konferencijos (The Conference of European Schools for Advanced Engineering Education and Research – CESAER), Europos inovatyvių universitetų konsorciumo (The European Consortium of Innovative Universities – ECIU), Europos universitetų tęstinio studijų tinklo (European Universities Continuing Education Network – EUCEN), Baltijos šalių universitetų mokslo ir technologijų konsorciumo (Baltic Sea Region University Consortium for Science and Technology – BALTECH), kitų tarptautinių organizacijų ir tinklų narys.
Per Nepriklausomybės 20-metį KTU aplankė daug garbių užsienio svečių: Belgijos karalius Albertas II, garsus violončelininkas, pianistas ir dirigentas Mstislavas Rostropovičius, Nobelio premijos laureatas šveicarų fizikas Heinrichas Rohreris, Nyderlandų karalienė Beatričė, kiti.
2016 m. KTU prisijungė prie 1997 m. įsteigto ECIU konsorciumo ir yra vienintelis universitetas Lietuvoje, priklausantis šiam tinklui. 2019 m. lapkritį oficialiai startavo Europos universiteto modelis – ECIU universitetas, kurio studentai ir tyrėjai bendradarbiauja su verslu, spręsdami realaus gyvenimo iššūkius (challenge-based learning). ECIU universitetą vienija 12 narių.
William Campbell of Breadalbane
William Campbell of Breadalbane (1863 m. kovo 23 d. Klaipėdoje – 1944 m. kovo 14 d. Berlyne) – karininkas, mokytojas.
Biografija
Gimė 1863 m. kovo 23 d. Klaipėdoje, kilmingoje škotų kilmės šeimoje. Tėvas buvo Jungtinės karalystės konsulas Klaipėdoje. 1882 m. pradėjo tarnauti Vokietijos imperijos kariuomenėje, 1895 m. tapo Vokietijos imperijos piliečiu. Kovojo I pasauliniame kare, buvo sužeistas. 1919 m. suteiktas Generolo majoro laipsnis. Po I pasaulinio karo dirbo anglų kalbos mokytoju Berlyne, kur ir mirė 1944 m. kovo 14 dieną, palaidotas Lichterfeldės kapinėse.
Bronislavas Rydzevskis
Bronislavas Rydzevskis ; 1884 m. rugsėjo 4 d. Vilniuje – 1945 m. rugsėjo 16 d. Otvocke Lenkijoje) – lenkų mokslininkas, geologas, Stepono Batoro universiteto ir Laisvojo Lenkijos universiteto profesorius, Lenkijos senatorius. Ilgą laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.
Biografija
1933 m. sunkiai susirgęs B. Rydzevskis išėjo į pensiją. Dar 13 metų gyveno Vilniuje. Su studentais jau nebendravo, nes buvo paralyžiuotas ir nebegalėjo kalbėti. Karą pergyveno Vilniuje. 1945 m. prekiniu vagonu, kuris gabeno mokslinį personalą (t. v. „profesorių transportas“), išvyko į Lenkiją, ten ir mirė.
Buvo du kartus vedęs (Marią Dobrzanską ir Vandą Kerntopf).
Vilniuje
Vadovauti naujai sukurtose atkurto universiteto katedrose buvo kviečiami jau pasižymėję mokslininkai. B. Rydzevskis čia organizavo Geologijos, bei kitas gretimas Žemės mokslų katedras. Kelis kartus buvo Matematikos-gamtos fakulteto dekanas (1922–1923 ir 1929–1931 m.), bei prodekanas (1923–1924 ir 1930–1931 m.) Turėjo įtakos ne tik Matematikos-gamtos fakulteto raidai, bet ir žemės ūkio mokslų ir Medicinos fakulteto studijoms.
Moksliniai darbai
Tyrė Šventojo Kryžiaus kalnų Lenkijoje geologiją ir Silezijos karboną. Buvo žinomas ne tik Vilniuje, bet ir pripažintas Varšuvoje, Krokuvoje, Lvove. Buvo geras organizatorius ir oratorius. Pasižymėjo paprastumu, atvirumu, energija ir optimizmu.
B. Rydzevskis vadovaudamas katedrai sukaupė geologines kolekcijas, surinktas iš Vilniaus bibliotekų, padovanotas Varšuvos politechnikos instituto ir konkrečių asmenų.
B. Rydzevskis apžvelgė Vilniaus geologinę ir morfologinę sandarą, po kvartero nuogulomis slūgsančius glaukonitinius smėlius priskirdamas oligocenui. Pūčkorių atodangoje aprašė surastą juros sistemos oksfordžio aukšto molio luistą ir jo faunos kompleksą, taip pat du giliuosius gręžinius Bernardinų sode Vilniuje. Taip pat kvartero geologiją.
Pirmasis (kartu su B. Halickiu) aprašė gilųjį gręžinį Druskininkuose. Šis 1930 m. gręžinys buvo didelis įvykis krašto geologijoje, nes pirmą kartą pragręžė visą Lietuvos nuosėdinę storymę ir pasiekė prekambro granitus (kristalinį pamatą).
Literatūra
Gaigalas, A., 2003. Geologija Stepono Batoro universitete (1919–1939). „Geologija Vilniaus universitete, Tarptautinės konferencijos medžiaga“. Vilniaus universiteto leidykla, Vilnius, 43–70.
Meškuičiai (Kelmė)
Meškuičiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Vaiguvos, ryčiau Pabutkalnio kaimo. Tai gatvinis kaimas. Šalia teka Pempikės upelis.
Lietuvos sveikatos mokslų universiteto ligoninė Kauno klinikos
thumb|255px|Klinikų vaizdas iš paukščio skrydžio.
Lietuvos sveikatos mokslų universiteto ligoninė Kauno klinikos – didžiausia gydymo įstaiga Lietuvoje, pradėjusi veikti 1940 m. Ši įstaiga orientuojasi į naujausias diagnostikos ir gydymo technologijas bei nuolat vykdo mokslinį tiriamąjį darbą.
Istorija
1936 m. numatyta vieta VDU klinikoms statyti – VII forto rajonas prie Eivenių gatvės, šalia šv. Luko ligoninės. Tais pačiais metais priimtas Žemės sklypų (VDU klinikoms statyti) nusavinimo įstatymas, patvirtintos konkurso sąlygos VDU klinikų projektui paruošti, pravestas tarptautinis konkursas ir paskelbti konkurso rezultatai. Gauti 6 projektai: 4 lietuvių ir 2 užsieniečių. Pirmąją premiją (10 tūkst. litų) laimėjo prancūzų architekto, stambios ligoninių projektavimo firmos Paryžiuje vadovo Urbeno Kasano (Urbain Cassan) projektas „XXX“. „Lietuvos aide” publikuotos laimėjusio 1-ją premiją prancūzų architektų U.Cassan VDU klinikų projekto nuotraukos. 1937 m. Klinikų statybos techninei darbų priežiūrai sudaryta sutartis su diplomuotu statybos inžinieriumi Jonu Jasiukaičiu, su U.Cassan pasirašyta sutartis dėl VDU klinikų statybos projekto parengimo. 1937 m. liepos 21 d. Jo ekscelencija arkivyskupas metropolitas Juozapas Skvireckas Juozapas Skvireckas iškilmingai pašventino pamatų kertinį akmenį. 1937 m. pradėta visų šešių VDU klinikų pastatų statyba pagal U. Cassan parengtą VDU klinikų statybos projektą Patologinio anatomikumo pastatą perprojektavo architektas Feliksas Bielinskis. Numatyta pastatyti 518 lovų VDU klinikas, kurios turėjo kainuoti 3 484 330 lt. VDU klinikų statybą vykdė 20 rangovų (svarbiausius – brolių Dovydo ir Gedalio Ilgovskių bei Salomono Gudinskio firmos).
Universiteto klinika buvo vienas stambiausių statomų objektų tarpukario Lietuvoje. Pirmą kartą kai kurie darbai mechanizuoti, panaudotas vibruotas betonas, naujovišku būdu statomos laiptinės. Pastatytas 76 m aukščio mūrinis dūmtraukis. Statybos darbai truko nuo 1937–1940. VDU Klinikų plotas siekė apie 29 tūkst. kv.m, iš kitų Lietuvos gydymo įstaigų išsiskyrė tuo, kad visi šeši pastatai buvo sujungti apie 1 km ilgio, 2,2–2,3 m pločio požeminiais tuneliais. Juose įrengti pusapskritimio formos praplatėjimai priešingomis kryptimis vežamų krovinių prasilenkimui, taip pat išvedžiotos inžinerinės sistemos. Klinikų statyba ir įrengimas kainavo 14 mln. litų. Klinikose veikla pradėta 1940 m. birželio-liepos mėn.
Pirmuoju direktoriumi 1939 m. paskirtas VDU Teismo ir socialinės medicinos katedros vedėjas pulkininkas profesorius Kazys Oželis. 1941 m. pradžioje Klinikose veikė 750 lovų stacionariniai skyriai. Vokiečių okupacijos metais (1941–1944 m.) klinikos paverstos karo ligonine, kurioje sutalpinta iki 5 tūkst. sužeistųjų. Karo metu pastatai išliko nesugriauti, tačiau buvo išgrobstytas brangus medicininis turtas, šviesūs rūmai perdažyti maskuojančia spalva.
Pokario metais klinikos kurį laiką liko kariškių žinioje, o 1945 m. buvo perduotos civilinei valdžiai. Klinikų sklypas padidintas, apželdintas. 1949 m. pasikeitė kai kurių pastatų paskirtis. Nuo 1964 m. vykdomos naujos statybos, rekonstruojami senieji pastatai. 1967 m. pastatytas Medicinos instituto mokomasis ir laboratorijų korpusas; 1972 m. – Akušerijos ir ginekologijos korpusas; 1974 m. – 240 lovų Akių ligoninė; 1976 m. – 120 lovų Kardiologinė ligoninė; 1982 m. – Neurochirurgijos korpusas, praplėstas ūkinis pastatas. Priešais centrinį korpusą pietų pusėje įrengtas skverelis su baseinu, takai apsodinti tujomis ir eglėmis. Tarp centrinio pastato ir patologinio anatomikumo užveistas sodas, ligonių rekreacijai skirtas pušynas ant Neries kranto. 2006 m. pastatyta KMU biblioteka ir informacijos centras.
2011 m. prie Klinikų prijungta VšĮ Kauno vaiko raidos klinika „Lopšelis“. VšĮ Kauno vaiko raidos klinikos „Lopšelis“ buveinėje įsteigtas LSMU ligoninės viešosios įstaigos Kauno klinikų filialas Vaikų reabilitacijos ligoninė „Lopšelis“.
Universiteto klinikų statinių ansamblis paminklosauginiu požiūriu yra vertingas objektas, visiškai išlikęs ir nepakeitęs pagrindinės gydymo įstaigos funkcijos. 2003 m. KMU klinikų kompleksas įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. 2008 m. gegužės 7 d. LR Vyriausybės nutarimu Nr. 450 klinikų statinių kompleksas paskelbtas kultūros paminklu.
Klinikos
thumb|right|255px|Biblioteka, 2007 m. thumb|right|255px|Klinikų filialas Vaikų reabilitacijos ligoninė „Lopšelis“
Pakeleivingas
Pakeleivingas (Pakeleiwingas leidžiamas žemaitiszkaj arba lietuwiszkaj wieną kartą per savajtę po wiena lakszta in Warniai 1859 m.) – vyskupo M. Valančiaus iniciatyva parengta leidinio programa.
Istorija
Programoje buvo numatyta laikraštyje rašyti tokiais klausimais:
M. Valančių rėmęs Irenėjus Kleopas Oginskis žadėjo įsteigti Varniuose spaustuvę lietuviškiems raštams leisti. Redaktoriumi buvo numatytas Mikalojus Akelaitis. Leidimo negauta.
Oremas
Oremas  – miestas JAV, vidurio-šiaurės Jutos valstijoje. Gyventojų 88 tūkst. (2010 m. duomenys).
Miestas įsikūręs Timpanogos kalno papėdėje, rytiniame Jutos ežero krante. Oremas ribojasi su Provu. Apie 72 km į šiaurę yra Solt Leik Sitis. Veikia Jutos slėnio universitetas.
Karinė padėtis Lenkijoje 1981–1983 m.
thumb|Tankai Varšuvos gatvėse karinės padėties metu thumb|Paskelbimas apie karo padėties įvedimą 1981 m. Karinė padėtis Lenkijoje (1981 m. gruodžio 13 d. iki 1983 m. liepos 22 d.) – karinio valdymo laikotarpis Lenkijos Liaudies Respublikoje. Karinį valdymą įgyvendino kietosios linijos generolo W. Jaruzelskio vadovaujama Karinė liaudies gelbėjimo taryba (WRON). Karinė padėtis buvo įvesta po 16 mėnesių trukusio streiko, privedusio prie „Solidarumo“ susikūrimo ir politinio atlydžio Lenkijoje. Prieš pat įvedant karinę padėtį, gruodžio 12 d. nutarimą dėl jos įvedimo patvirtino Lenkijos parlamentas. Nutarimu pavesta Karinei liaudies gelbėjimo tarybai palaikyti karinę padėtį šalyje. Jėga numalšinus opoziciją, visų pirma profesinę sąjungą „Solidarumas“, pavyko laikinai stabilizuoti Lenkijos Jungtinės Darbininkų partijos režimą. Represijų metu žuvo dešimtys žmonių, o iki 10 tūkstančių buvo įkalinti.
Lenkijos parlamentas paskelbė paliaubas tik 1982 m. gruodžio 19 d., o galutinai karinė padėtis nutraukta 1983 m. liepos 20 d. Lenkijos parlamento tos pat dienos sprendimu.
Karinės padėties įvedimo priežastys
thumb|Maisto kortelė Jau aštuntojo dešimtmečio pradžioje ir ypač jo pabaigoje Lenkijos Liaudies Respublikoje kilo streikai ir susidūrimai tarp gyventojų (daugiausia darbininkų) ir komunistinio valdančiojo režimo. Blogėjanti šalies ekonominė ir socialinė padėtis kėlė vis didesnį gyventojų pasipiktinimą. Ketvirtajame Lenkijos Jungtinė Darbininkų partijos centrinio komiteto plenume, vykusiame 1981 m. spalio 16-18 d. nuosaikus partijos vadovas Stanislavas Kania (Stanisław Kania), buvo pakeistas generolu Wojciech Jaruzelski. Tuo norėta nuslopinti stiprėjusį Lech Wałęsa, Anna Walentynowicz bei Tadeusz Mazowiecki vadovaujamą profsąjungų judėjimą Solidarność, kėlusį vis rimtesnius socialinio, ekonominio ir politinio pobūdžio reikalavimus režimui. Tuo metu buvo nuspręsta pradėti rengtis galutiniam kariniam smūgiui prieš opoziciją.
Oficiali karinės padėties skelbimo priežastis buvo ekonominės situacijos pablogėjimas, kurio pasekmės buvo plataus vartojimo ir maisto prekių trūkumas bei jų įsigijimo reglamentavimas, taip pat energetiniai sunkumai, artėjant žiemai. Tačiau tikrąja priežastimi tapo komunistinio režimo valdžios silpnėjimas, pasireiškęs nepriklausomų profsąjungų judėjimų, tokių kaip Nepriklausoma Savivaldžia Profesine Sąjunga „Solidarumas“ kontrolės praradimu. Skirtingos Lenkijos Jungtinės darbo partijos jėgos taip pat negalėjo susitarti, kaip toliau reformuoti socialistinę Lenkiją. Ženkliai sumažėjo pasitikėjimas komunistų valdžia. Pagal Visuomeninės Nuomonės Tyrimo Centro duomenis 1981 m. birželį vyriausybe pasitikėjo 24 % apklaustų respondentų, Lenkijos Jungtine Darbo Partija – 6 %, o Nepriklausomą savivaldžią profesinę sąjungą „Solidarumas“ palaikė net 62 % lenkų.
Sovietai įvykius Lenkijoje suprato kaip kontrrevoliucinį perversmą. Dėl to pagrindiniu argumentu karinei padėčiai įvesti tapo galima kitų Varšuvos sutarties pakto valstybių karinė intervencija. Šios intervencijos grėsmėje vyko 1981 m. vasaros Lenkijos komunistų derybos su sovietais. Tačiau 1981 m. gruodžio 13 d. nebuvo pastebėti jokie karinių pajėgų judėjimai, taip pat kokie nors padidėję radijo pokalbiai Varšuvos sutarties valstybėse. Pranešimą apie nepadidėjusius radijo pokalbius pateikė NATO Generalinis sekretorius Josepas Lungsas 1981 m. gruodžio 13 d. apie 16:00 NATO būstinėje Briuselyje; apie 4:20 ryto JAV departamentas išleido komunikatą, kuriame patvirtino, kad
"''„nenustatytas joks Sovietų armijos judėjimas“'." Dar gruodžio 10 d. per Sovietų Sąjungos Komunistų partijos Politbiuro pasitarimą SSRS Vyriausybė patvirtino, kad intervencija į Lenkiją yra laikoma paskutiniu žingsniu, žengtinu tuo atveju, jei lenkų saugumo pajėgos, kariuomenė ir Lenkijos Jungtinė darbo partija negalėtų susitvarkyti su situacija. Dar buvo bijoma antikomunistinio perversmo Lenkijos armijoje. Per debatus prieš intervenciją pasisakė įtakingas SSKP Politbiuro narys Jurijus Andropovas.
SSRS jau nuo 1980 m. vidurio vertė Lenkiją spręsti problemas Lenkijos armijos ir saugumo pajėgomis, nes pati tuo metu vykdė brangią karinę kampaniją Afganistane.
Lenkijos komunistų valdžia opoziciją įvardijo karinės padėties įvedimo priežastimi. Tam ji panaudojo visas monopolizuotas žiniasklaidos priemones. Brutalia propaganda buvo siekiama demoralizuoti „Solidarumą“ ir diskredituoti jį visuomenės akyse. Valstybinė žiniasklaida falsifikavo ir keitė faktus, neretai naudodami ir šovinistinius lozungus. Opozicija karinę diktatūrą vadino „naująja okupacija“ ar „karu su liaudimi“.
Karinės padėties teisinis pagrindas
Galiojusioje Lenkijos konstitucijoje buvo nurodyta, kad valstybėje gali būti įvesta karinė padėtis. Tačiau ši konstitucija ir visas socialistinis ūkininkavimo bei valdymo būdas Lenkijai buvo SSRS primestas prievarta. Socialistinėje Lenkijoje, kaip ir kitose socialistinėse ir nedemokratiškose valstybėse, žmonės ne tik neturėjo deklaruojamų laisvių, bet faktiškai už įstatymais nedraudžiamus ar net formaliai leistinus veiksmus galėjo būti nubausti.
Karinės padėties paskelbimas 1981 m. gruodžio 13 d
thumb|Minimos 25-osios karinės padėties Lenkijoje metinės, Varšuva
Nepaisant to, kad Solidarumas buvo pasirengęs kompromisams, naktį iš 1981 m. gruodžio 12 į 13 d. kariuomenė ir saugumo organai (Milicja Obywatelska, ZOMO) perėmė faktinę valdžią Lenkijoje. Gruodžio 13 d. apie 1 val. nakties ZOMO visoje šalyje pradėjo opozicijos veikėjų areštų akciją. Gdanske tą pačią dieną buvo suimti visi profsąjungų vadovai. Kariuomenė užėmė svarbiausius pastatus – valstybines įstaigas, radiją, kitas įstaigas. Apie karinės padėties įvedimą per televiziją paskelbė generolas V. Jeruzelskis.
Lenkijos armija pašaukė dešimtis tūkstančių rezervistų, gyventojams uždraudė turėti ginklus, keisti gyvenamąją vietą. Buvo militarizuota daug institucijų (į jas buvo nusiųsta iki 8 000 komisarų, tarp jų 400 resortų, į centrines institucijas), dalis strateginių ūkio sektorių, tokių kaip komunikacija, telekomunikacija, energetika, kasyba ir jūrų uostai, taip pat 129 svarbiausieji fabrikai. Buvo išjungtas telefoninis ryšys, įvesta spaudos cenzūra, taip pat komendanto valanda (nuo 22:00 iki 6:00 valandos), sustabdytas, išskyrus du valstybinius laikraščius, spaudos leidimas, uždaryta valstybės siena, nutraukti civilinės aviacijos skrydžiai.
Lenkijos Saugumo tarnybai veiksmuose prieš opoziciją aktyviai padėjo Vokietijos Demokratinės Respublikos Stasi žvalgyba – operatyvi Stasi grupė buvo įkurta Varšuvoje jau nuo 1980 m. vidurio, po masinių streikų visoje valstybėje bangos. Stasi ir Lenkijos Saugumo veiksmus palaikė ir koordinavo SSRS KGB, kuri jau nuo 1970 m. vidurio veikė Rytų bloko valstybėse, kontroliavo ir neutralizavo opozicinius judėjimus.
Visuomenės pasipriešinimas
Pasipriešinimas karinės padėties įvedimui vyko įvairiomis formomis. Daugelis aktorių ir menininkų boikotavo viešus pasirodymus valstybinėje žiniasklaidoje. Apie 800 žurnalistų buvo atleista iš darbo. Paprasti gyventojai, prieštaravę generolo Voicecho Jaruzelskio politikai, ant drabužių pradėjo nešioti protesto simbolius ar specialiai vėluodavo į darbą, kad tuo pareikštu savo požiūrį (naujais darbo simboliais tapo sraigė ir vėžlys). Ant namų, sunkiai pasiekiamuose vietose atsirado užrašai „Žiema jūsų, pavasaris mūsų“, „Varna erelio nenugalės“ (panašus į varnos pavadinimą buvo karo padėtyje veikusios represinės organizacijos pavadinimo sutrumpinimas WRON). Tokie užrašai specialių brigadų buvo uždažomi ar tiesiog keičiami, pvz., pavadinimas „KOR = Żydzi“ ar „S = $“.
Pasipriešinimo simboliu tapo V ženklas (Viktorija - pergalės simbolis), o populiariu ženklu buvo kiškis, kurio ausų forma sudarė panašų ženklą. Taip pat vystėsi pogrindinis filatelistų judėjimas, prekiavęs Solidarumo pašto ženklais, o iš jų gautomis pajamomis buvo finansuojama opozicija. Buvo net pervadintos gatvės. Naujos Hutos mieste Rožių alėjos gatvė pervadinta į Zomostrasse, taip parodant ZOMO dalinių kovos būdą. Į talpas buvo įpilama lako, kuriuo apipurškus saugumo tarnybos transporto priemonių langus, sumažėdavo jų matomumas; buvo nešiojamos dujokaukės, mažinančios nervus paralyžiuojančių dujų veikimą.
Represijos
2006 m. Liaudies atminties institutas įvardijo žuvusių karinės padėties metu nuo mirtinų šūvių ar sumušimų per streikus ir manifestacijas 56 asmenis. Bendras žuvusiųjų nuo represijų skaičius per 1981–1983 m. laikotarpį sudaro ne mažiau nei 91 žmogų. Tai nustatė Nepaprastoji Seimo komisija. Ji ištyrė 122 mirties atvejus, kurių priežastimi buvo įtariami milicininkai. Iš viso galima kalbėti apie 100 nužudytųjų.
Kontroversijos dėl karinės padėties įvedimo
Karinės padėties įvedimas vertinamas nevienareikšmiškai. Lenkai šiuo klausimu yra susiskaldę, vyrauja keli požiūriai ir vertinimai.
Istorikų vertinimai
Britų istorikas Normanas Daviesas karinės padėties įvedimą pavadino „netobuliausiu kariniu veiksmu dabartinėje Europos istorijoje„. Pagal Andrzejų Ajnenkielą, tai buvo sui generis karinis žingsnis karine padėtimi. Voiciecho Roškovskio nuomone, “karinė padėtis teisiškai atitiko situaciją“. Andrzejus Friszke tvirtina, kad Lenkijos Seimo sprendimas įvesti karinę padėtį buvo “įstatymų sulaužymas".
Argumentai už karinės padėties įvedimą
Kai kuriais vertinimais, dalis Lenkijos visuomenės pritarė karinės padėties įvedimui. Ankstesni įvykiai Vengrijoje (1956 m. Vengrijos sukilimas), ir Čekoslovakijoje (1968 m. Čekoslovakijos sukilimas) parodė, kad ir šį kartą buvo galimas Varšuvos sutarties šalių įsikišimas. Generolas Voicechas Jaruzelskis tvirtino, kad jei nebūtų įvesta karinė padėtis, tai tikriausiai sovietų armija būtų įvesta į Lenkiją. To patvirtinimui jis pateikia tokius argumentus:
Argumentai prieš karinės padėties įvedimą
Opozicijos veikėjų internavimas, telefoninių pokalbių kontrolė, kariuomenė miesto gatvėse, trukdžiai keliauti (draudimas palikti miestą per komendanto valandą) yra pasikėsinimas į gyventojų laisvę. Be to:
Jokios karinės intervencijos iš Varšuvos sutarties šalių nebuvo, o karinė padėtis buvo įvesta norint išsaugoti Lenkijos Jungtinės Darbo partijos valdžią. 1981 m. gruodžio 8 ir 9 d. ant šalutinio geležinkelio kelio Breste gen. V. Jaruzelskis susitiko su maršalu Viktoru Kulikovu ir SSRS vicepremjeru Baibakovu, kurių paprašė karinės pagalbos. Apie tai buvo kalbama gruodžio 10 d. Sovietų Sąjungos Komunistų partijos Politbiure. Rusai V. Jaruzelskio prašymą atmetė ir pasiūlė problemas su opozicija spręsti patiems.
SSRS intervencija į Afganistaną, pradėta 1979 m. gruodžio 25 d., dar labiau padidino šaltojo karo įtampą ir nubraukė planus sumažinti karinį ginklavimąsi – 1980 m. JAV kongresas neratifikavo susitarimo dėl strateginių ginklų SALT II apribojimo. Buvo didelė tikimybė, kad Sovietų armijos įvedimas į Lenkiją sukeltų tokią pačią JAV reakciją. Tai būtų suprasta kaip provokacija, pretekstas pradėti griežtesnes varžybas ir Europoje išdėstyti dar daugiau trumpojo nuotolio raketų.
Karinės padėties įtaka pasauliui
Kai Lenkijoje buvo įvesta karinė padėtis, JAV nusprendė pagreitinti naujos kartos raketų MGM-31 Pershing ir Cruis dislokavimą V. Europoje, o 1983 m. kovo 23 d. JAV prezidentui Ronaldui Reiganui buvo lengviau patvirtinti ir oficialiai paskelbti apie lazerinės sistemos ( – vadinamosios Strateginės gynybos iniciatyvos) įvedimą, plačiau žinomą „žvaigždžių karų“ programos pavadinimu.
Tai buvo dar viena ginklavimosi varžybų banga, į kurią SSRS jau nesugebėjo atsakyti tokiomis pačiomis technologijomis, ypač informatikos srityje. Ji nepajėgė daugiau didinti išlaidų kariuomenei (karas Afganistane jau ir taip SSRS kainavo apie 100 milijardų JAV dolerių). Paradoksalu tai, kad karinė padėtis, turėjusi išsaugoti Lenkijos Liaudies Respubliką ir socializmą, iš dalies pagreitino SSRS ir viso komunistinio lagerio žlugimą.
Jasionuvečka
Jasionuvečka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasionuvkos valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į vakarus nuo Jasionuvkos 15 km į rytus nuo Monkų ir 33 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kitaakitos apskritis
Kitaakita (北秋田郡; -gun) – apskritis, įsikūrusi Akitos prefektūroje, Japonijoje.
2003 m. spalio 31 d. duomenimis, čia gyveno 3328 žmonės.
Kaimai
Apskrityje tėra vienas kaimas.
Valdemaras
Valdemaras ('garsus valdovas') – senovinis garsus vokiškas vardas.
Vardas kilęs iš waltan 'valdyti' + mari 'garsus'. Lietuviškas vardo trumpinys – Valdas.
Vardadienis – vasario 2 d.
Įvairiaėdžiai vabalai
Įvairiaėdžiai vabalai (Polyphaga) – vabalų (Coleoptera) būrio pobūris, kuriam priklauso dauguma įvairiaėdžių, tarp jų ir plėšriųjų, vabalų.
Svarbesnės Lietuvoje šio pobūrio šeimos:
Gilbietis
Gilbietis – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Lazdijų, šalia kelio.
Kairiai (reikšmės)
Kairiais vadinamos gyvenvietės:
Jošiteru Jamašita
(g. 1977 m. lapkričio 21 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001–2003 m., su ja dalyvavo 2001 m. FIFA konfederacijų taurės turnyre.
Apskritis (Japonija)
Apskritis  – Japonijos administracinis vienetas, į kurį įeina Japonijos miesteliai ir kaimai. Plečiant miestus, dauguma apskričių būna neišvengiamai panaikinamos, t. y. prie miesto prijungus visus jai priklausiusius kaimus ir miestelius.
Iš pat pradžių, apskritis Japonijoje buvo vadinama kōri (評), vėliau hieroglifas buvo pakeistas į 郡, kuris ligi šiol naudojamas Japonijos apskritims apibūdinti.
郡
Činhojis
Činhojis  – miestas šiaurinėje Zimbabvėje, į šiaurės vakarus nuo Hararės, prie Manjamės upės; Vakarų Mašonalando administracinis centras. Pro miestą eina Hararės–Lusakos plentas, eina geležinkelis iš Hararės į Lajons Deną. Yra technologijų ir atvirasis universitetai, regioninė ligoninė, keli bankų skyriai. Greta miesto yra Činhojo urvai, 1955 m. paskelbti nacionaliniu parku.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1906 m. italų kolonistų ir kolonijiniais laikais vadinta Sinoja (Sinoia).
Lietuvos leidėjų asociacija
Veikla
Gina autorių teisių principus, rūpinasi narių profesinės kvalifikacijos kėlimu, atstovauja ir gina jų interesus valstybės institucijose, šalies ir tarptautinėse organizacijose, derina knygų leidėjų interesus, tarpininkauja sprendžiant jų tarpusavio ginčus, savo nariams teikia informaciją. Kartu su Kultūros ministerija ir bendrove „Lietuviškos knygos“ rengia ir remia Lietuvos leidybos, lietuvių autorių knygų pristatymus tarptautinėse knygų mugėse, atsako už nacionaliniame stende eksponuojamų knygų atranką ir teminius parodų katalogus.
2009 m. turėjo 47 narius, 2022 m. – virš 50.
Tongariro nacionalinis parkas
Tongariro nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės saloje. Tai seniausias Naujosios Zelandijos ir 4 pagal senumą pasaulyje nacionalinis parkas, įkurtas 1894 m.
Parkas apima Ruapehu, Tongariro ir Ngauruhoės ugnikalnius ir jų apylinkes. Tai šventa vieta (tapu) maorių kultūroje. Parke taip pat didelė gamtinė įvairovė: auga drėgnieji subtropiniai miškai, kuriuose vyrauja Podocarpus hallii, Podocarpus dacrydioides, Weinmannia racemosa, Libocedrus bidwillii, Nothofagus menziesii, Nothofagus fusca rūšių medžiai, gausu paparčių, epifitų, grybų. Taip pat veši krūmynai (Leptospermum scoparium, Phyllocladus aspleniifolius ir kt.). Nacionalinio parko teritorijoje sutinkami šie gyvūnai: kiviai, papūgos, mėlynosios antys, karearea sakalai, Ninox novaeseelandiae, Rhipidura.
Tongariro NP 1990 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.