cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pizza Hut
Istorija
„Pizza Hut“ istorija prasidėjo 1958 m. gegužę, kai broliai Dan ir Frank Carney atidarė pirmąją 50 kvadratinių metrų dydžio užkandinę Vičitos mieste Kanzase. Broliai, kartu su draugais Richard Beemer ir John Bender, picas pradėjo kepti patys. Naujasis restoranas susilaukė itin didelio dėmesio, ypač tarp paauglių bei studentų; 1958 m. gruodį atidarytas antras restoranas miesto centre, o 1963 m. „Pizza Hut“ išaugo į 42-iejų restoranų tinklą. 1980 m. pradėtos kepti garsiosios storapadės picos, kurios itin greitai išpopuliarėjo; nauji restoranai pradėti atidarinėti labai greitais tempais.
Produkcija
„Pizza Hut“ pardavinėja įvairių tipų picas. Pateikiama labai daug skirtingų skonių picų, priklausomai nuo šalies kultūros bei vietinės paklausos. Dauguma restoranų taip pat tiekia patiekalus su makaronais bei vištienos sparneliais; daugiau nei 4800 užkandinių siūlo firminius „WingStreet“ sparnelius, daugiausiai Jungtinėse Valstijose. Pasaulyje egzistuoja daug „Pizza Hut“ užkandinių tipų, įskaitant įprasto tipo restoranus, tik išsinešimui bei pristatymui į namus skirtas vietas. Restoranų dizainas, meniu bei paties prekės ženklo pateikimas skirtingose šalyse gali smarkiai skirtis, ypač už JAV ribų.
Restoranų tinklas ir pardavimai
Kompanija pasaulyje valdo beveik 15 tūkst. užkandinių tinklą 91-oje valstybėje; maždaug pusė jų veikė Amerikoje. Daugiausiai „Pizza Hut“ restoranų veikia šiose šalyse: Jungtinėse Valstijose (7846), Kinijoje (1264), Jungtinėje Karalystėje (640), Japonijoje (371), Kanadoje (345), Malaizijoje (332), Pietų Korėjoje (332), Indijoje (315), Australijoje (299) bei Indonezijoje (297). Tai yra pats didžiausias picos pristatymo į namus tinklas Jungtinėse Valstijose.
Lietuvoje greitojo aptarnavimo restoranus „KFC“ bei picerijas „Pizza Hut“ valdo UAB „Fast Foods Group“; šalyje kol kas veikia tik kelios užkandinės, tačiau planuojama sparti jų plėtra.
Banga (dienraštis)
Banga – iliustruotas dienraštis, leistas 1928 m. lapkričio 18 d. – 1928 m. gruodžio 13 d. Kaune.
Istorija
Leido J. Jakužaitis. Leidinys skirtas visiems gyventojų sluoksniams. Informuota apie Lietuvos ir kitų šalių naujienas, spausdinta įvairių pasiskaitymų, kelionės reportažų, literatūros kritinių, patarinių, rašyta apie įvairias teismo bylas. Išėjo 21 numeris.
Redagavo J. Brožaitis.
Vakarų Nordurlandas
Vakarų Nordurlandas  – vienas iš 8 Islandijos regionų, esantis šalies šiaurėje. Didžiausias regiono miestas yra Soidaurkroukuras (3000 gyventojų).
Gėsalų apylinkė
Gėsalų apylinkė (arba Gesalų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ylakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skuodo rajonui. 1954 m. prijungta Kervių apylinkė, 1959 m. – dalis Skliaustės apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Gėsalų apylinkė prijungta prie Aleksandrijos apylinkės ir Ylakių apylinkės.
Bukiškėliai
Bukiškėliai – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Smalvų.
Gaminis žvilgūnas
Gaminis žvilgūnas (Autographa gamma) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys.
Priekiniai sparnai pilkos, rudos ir violetinės spalvų, su juodu piešiniu. Sparno viduryje yra sidabro spalvos gama ženklas, dėl kurio drugys ir buvo taip pavadintas. Užpakaliniai sparnai pilkai geltonos, pilkos spalvos, sparno kraštas tamsus.
Sparno ilgis: 17-20 mm.
Skraido gegužės - spalio mėnesiais pievose, paupiuose, paežerėse, parkuose, žmonių gyvenamojoje aplinkoje. Dažnai skraido būreliai po keletą individų. Skraido tiek dieną, tiek naktį.
Kiaušinėlius deda ant įvairių augalų.
Centro karinė apygarda
Centro karinė apygarda  – Rusijos Federacijos ginkluotųjų pajėgų teritorinis karinis administracinis vienetas šalies centrinėje dalyje, kurio paskirtis ginti valstybės vakarinę dalį. Štabas – Jekaterinburge.
Apygarda įsteigta RF prezidento 2010 m. rugsėjo 20 d. įsaku Nr. 1144.
Istorija
Centro karinė apygarda (CKA) įkurta vykdant Rusijos ginkluotųjų pajėgų reformą (2008–2010 m.) iš ankstesnės Pavolgio ir Uralo karinės apygardos bei vakarinės Sibiro karinės apygardos dalies.
Į šią karinę apygardą įeina 201-oji karinė bazė, esanti Tadžikistane bei 2-asis KOP ir OEG junginys.
Šiuo metu CKA kariuomenė dislokuota trijose Rusijos Federacijos federalinėse apygardose (Pavolgio ir Uralo federalinės apygardos bei dalis Sibiro federalinės apygardos).
Vakarų karinė apygarda yra teritorijose šių Rusijos Federacijos subjektų:
VKA sudėtyje yra virš 2,5 tūkstančių junginių ir dalinių, kuriuose tarnauja virš 400 tūkst. kariškių (apie 40% visų Rusijos GP).
VKA vadui pavaldūs visi apygardos teritorijoje dislokuoti RF ginkluotųjų pajėgų junginiai bei kitos formuotės, išskyrus strateginės paskirties raketinę kariuomenę ir kosminę kariuomenę (egzistavo iki 2011 m. gruodžio 1 d.). Be to, operatyviniame lygyje jam pavaldūs VRM vidaus kariuomenės, Federalinės saugumo tarnybos Pasienio tarnybos, taip pat Ypatingųjų situacijų ministerijos bei kitų RF ministerijų ir žinybų kariniai daliniai, veikiantys apygardos teritorijoje. ..
Sausumos kariuomenė ir oro desanto kariuomenė
CKA teritorijoje dislokuotos dvi armijos:
Pagal atvirus šaltinius apygardos kariuomenę sudaro:
201-oji karinė bazė, esanti Tadžikistane
Juodšilių seniūnija
Geografija
Juodšilių seniūnija yra Vilniaus rajone prie pietinės Vilniaus miesto ribos. Ribojasi su Marijampolio, Pagirių, Rudaminos seniūnijomis ir Vilniaus miestu. Šiaurės vakariniu pakraščiu teka Vokės intakas Rudaminėlė. Seniūnijos plotas yra 1783 ha. Seniūnija yra drėgnoje, durpingoje lygumoje, Rudaminos ir Vokės tarpupyje. Teritorija smarkiai urbanizuota – kaimai susispietę į aglomeraciją, didelis plentų ir geležinkelių mazgas. Likusį plotą užima miškai (Petešos miškai, Panerių miškas).
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 12 seniūnaitijų:
Paveldas
Kultūrinis:
Julio Cortázar
Chulijas Florensijus Kortasaras (Julio Florencio Cortázar; 1914 m. rugpjūčio 26 d. Briuselyje – 1984 m. vasario 12 d. Paryžiuje) – argentiniečių rašytojas, vertėjas ir intelektualas, gimęs Belgijoje.
Laikomas vienu originaliausių ir įdomiausių savo laikmečio autoriumi. Dažnai priskiriamas magiškojo realizmo, o kartais ir siurrealizmo srovėms.
Dieveniškių istorinis regioninis parkas
Dieveniškių istorinis regioninis parkas – regioninis parkas pietryčių Lietuvoje. Plotas 8598 ha, direkcija Poškonyse. Parkas įsteigtas kultūros ir gamtos požiūriu vertingiems Dieveniškių apylinkių kraštovaizdžio ir etnokultūriniams kompleksams išsaugoti ir tvarkyti.
Varnių šv. Aleksandro bažnyčia
'''Varnių šv. Aleksandro bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Varniuose, viena seniausių Žemaitijoje. Architektūros paminklas, patenkantis į Kultūros vertybių registre registruotą Varnių senamiesčio vietą ir į Varnių regioninio parko teritoriją. Priklauso Varnių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus parapijai. Bažnyčioje pamaldos vyksta tik vasaromis.
Dieveniškių istorinis regioninis parkas
Lankytojų centras veikia Poškonyse, Centrinėje g. 2, 1936 m. pastatytame Poškonių mokyklos pastate.
Varnių šv. Aleksandro bažnyčia
kairėje|miniatiūra|240px|Šv. Aleksandro bažnyčios interjeras
Dieveniškių istorinis regioninis parkas
Gamtos vertybės
miniatiūra|left|Parko direkcija [[Poškonyse, Centrinė g. 2]]
Varnių šv. Aleksandro bažnyčia
Istorija
Manoma, kad bažnyčia Varniuose pastatyta apie 1414–1416 m. Ji 1417 m. konsekruota. 1524 m. parapinei bažnyčiai dovanotas Saušilio kaimas. Vėlesnė bažnyčia statyta 1764 m. 1804 m. pakeisti jos sienojai. Varniuose nuo 1803 m. klebonavo poetas Kiprijonas Nezabitauskis (1779–1837). Iškėlus iš Varnių vyskupą, šv. Aleksandro bažnyčia 1864 m. tapo Senųjų Varnių parapine bažnyčia. Jai priklausė Varnelės dešinėje pusėje gyvenantys katalikai. Bažnyčia 1949 m. paversta sandėliu, vėliau parduotuve. 1991 m. grąžinta katalikams.
Dieveniškių istorinis regioninis parkas
Gamtos vertybės
Savitas priešpaskutinio apledėjimo suformuotas kraštovaizdis su stambiomis plokščiaviršūnėmis kalvomis ir erdviomis lomomis, natūralus Gaujos upės slėnis. Miškuose vyrauja eglynai, o Nemkamedžio miške stūkso galingas Grybiškių ąžuolas. Žižmų kaimo miške stūkso akmuo „Užkeikta svodba“.
Varnių šv. Aleksandro bažnyčia
Istorija
Medininkų vyskupijos, ilgainiui tapusios Žemaičių vyskupija, steigimo metais Varniuose jau stovėjo parapijinė bažnyčia. Toje pačioje vietoje, kur šiandien stovi naujasis šv. Aleksandro bažnyčios pastatas, anksčiau stovėjo kita, Vytauto Didžiojo rūpesčiu pastatyta ir 1417 m. pašventinta šv. Aleksandro bažnyčia, pavadinta pagal krikščioniškąjį Vytauto Didžiojo krikšto vardą.
1676 m. Žemaičių vyskupo Kazimiero Paco pastatyta trečioji parapinė bažnyčia. Dabartinė, jau ketvirtoji bažnyčia pastatyta 1770 m. Žemaičių vyskupo Jono Dominyko Lopacinskio lėšomis, konsekruota 1774 m. vyskupo sufragano Mykolo Chominskio.
Dieveniškių istorinis regioninis parkas
Kultūros paveldas
thumb|left|[[Norviliškių Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, bažnyčia|Norviliškių bažnyčia]]
Parke yra Bėčionių piliakalnis, Dieveniškių, Skaivonių, Senųjų Miežionių, Didžiulių, Stakų, Poškonių pilkapiai, mitologiniai Moko, Žižmų, Jankelių akmenys.
Varnių šv. Aleksandro bažnyčia
Istorija
Nuo XV a. pradžios bažnyčia ne kartą perstatyta, o dabartinis jos vaizdas išliko nuo 1779 m. Po Antrojo pasaulinio karo okupacinės sovietų valdžios šv. Aleksandro bažnyčia uždaryta ir suniokota, tikintiesiems ji grąžinta ir visiškai restauruota 1991 m.
Architektūra
Statinyje sujungiami vėlyvojo Lietuvos baroko ir medinės liaudies architektūros bruožai. Bažnyčia stačiakampio plano, gale pereinanti į trisienę apsidę, vieno aukšto su bokštu ir bokšteliu. Ji salinė, trinavė su virš prienavio įrengtu vargonų choru, kurio balkonas paremtas dvejomis aštuoniakampio skerspjūvio kolonėlėmis. Centrinės navos skersinė sija su užrašu: „Pirmoji Bažn. M. 1414 Wieszpatie ! Buk Ant Musu Miłaszirdigas. Budawota M. 1770. Mał: 1889.“ / „Bažnyčia uždaryta 1949 m. Tikintiesiems grąžinta 1991 m. Atnaujinta 1994 m.“
Dieveniškių istorinis regioninis parkas
Kultūros paveldas
Gaujos upės pakrantėse 13 Poškonių etnokultūrinio draustinio gatvinių kaimų išlaikė senąją architektūrą, žemėnaudos struktūrą, nemaža senosios buities elementų. Įdomūs ir gatviniai Gudelių, Pagaujėnų, Girdžiūnų kaimai. Architektūros paminklais paskelbti Žižmai, Rimašiai, Poškonys. Įspūdinga Norviliškių pilis, bažnyčia Dieveniškėse (statyta 1783 m.).
Laisvalaikis ir pramogos
Prie pagrindinių lankytinų objektų pastatytos rodyklės, su žemėlapiais ir aprašymais, tad automobiliu, dviračiu ar pėsčiomis galima keliauti ir savarankiškai. Teikiamos gido paslaugos. Žvejoti su leidimais galima Poškonių tvenkinyje (šalia galima apsistoti) ir Gaujos upėje. Parke švenčiama Rasos šventė, vyksta poezijos pavasarėlis.
Vitebsko kaštelionas
thumb|Vitebsko vaivadijos herbas thumb|Vitebsko vaivadija (pažymėta raudonai) XVII a. Vitebsko kaštelionas – antrasis pagal rangą po Vitebsko vaivados aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Vitebsko vaivadijoje, Didžiojo kunigaikščio pilių vaivadijoje vyriausias valdytojas bei Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnas.
Įgaliojimai
Vitebsko kašteliono pareigybė įsteigta 1503 m., kai, pertvarkius Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administracinį padalijimą, buvo įsteigta ir Vitebsko vaivadija. Vitebsko kaštelioną skirdavo Didysis kunigaikštis (karalius) ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos arba iki paskyrimo į aukštesnes pareigas.
Kaštelionas buvo pavaldus Vitebsko vaivadai, taip pat karo atveju jo tiesioginis viršininkas buvo ir Lietuvos didysis etmonas. Kaštelionas atlikdavo pilies administracijos, ūkio reguliavimo, teismo ir karinės administracijos funkcijas. Kaštelionas buvo aukščiausias karinės valdžios pareigūnas vaivadijoje ir vaivadijos bajorų vadas, taip pat bajorų pašauktinių kariuomenės vadas.
Kaštelionas buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Vitebsko kaštelionas pagal rangą turėjo dvidešimt pirmąją poziciją iš 31 kaštelionų suole.
Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas 1772 m. nuo vaivadijos atskyrė didžiąją dalį žemių, kurios tapo Rusijos imperijos valdomis. Tačiau į Lietuvą pasitraukę vaivadijos pareigūnai toliau vykdė savo funkcijas. Pareigybė panaikinta po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1793 m.
Juozas Liubinskas
Juozas Liubinskas (1902 m. gegužės 10 d. Pajevonyje, Vilkaviškio apskr. – ?), vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Muzikos mokėsi pas Vištyčio parapijos vargonininką A. Jakimavičių, vėliau pas Jaleniauską Virbalyje. 1921–1922 vargonininkavo Alvito parapijoje, 1922–1933 Vištyčio parapijoje. Su choru dalyvavo 1928 2-ojoje visos Lietuvos dainų šventėje Kaune, 1933 atvykęs į JAV, kurį laiką vargonų mokėsi pas J. Žilevičių. 1934–1941 vargonininkavo ir vadovavo chorui Aušros Vartų lietuvių parapijoje Niujorke, NY. 1941–1947 analogišką darbą dirbo Šv. Mykolo Arkangelo lietuvių parapijoje Bayonne, NJ. Organizavo koncertus, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.
Nuo 1935 ALRK Vargonininkų sąjungos narys, taip pat šios sąjungos New Yorko-New Jersio provincijos narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Herbigo ir Haro objektas
thumb|right|250px|HH – 32 yra vienas ryškiausių tokių objektų (žalsvas, viršuje ir apačioje jį kuriančios žvaigždės). Viršutinis srautas atsitrenkia į tarpžvaigždinę medžiagą ir dėl susidūrimo metu išsiskiriančios energijos švyti baltai Herbigo ir Haro objektas ( arba stellar jet) – švytinčios dėmelės ten, kur dujų ar dulkių srautas – čiurkšlė, ištekanti iš besiformuojančios naujos žvaigždės, susiduria su tarpžvaigždine medžiaga (iš esmės tai emisiniai ūkai, sužadinti smūginių bangų). Čiurkšlė dažniausiai statmena proplanetiniam diskui. Jos ilgis gali daugelį tūkstančių kartų viršyti astronominį vienetą (atstumą tarp Žemės ir Saulės). Ir toli nuo savo šaltinio čiurkšlės srautas lieka „suglaustas“, jis neišsisklaido.
Dažniausiai čiurkšlė būna ištisinė, tačiau jei besiformuojančioje žvaigždėje vyksta kokie nors specifiniai procesai (tarkim netolygi akrecija), jis gali būti punktyrinis (panašus į automato seriją) ar turėti sudėtingą struktūrą.
Čiurkšlės greitis siekia kelis tūkstančius kilometrų per sekundę. Visos jos medžiagos masė paprastai neviršija 1–40 Žemės masių. Palyginus su planetų ir žvaigždės mase tai labai nedaug. Apie tris ketvirtadalius dujų sudaro vandenilis, likusią dalį – daugiausia helis. Kitų elementų dalis neviršija vieno procento. Šios čiurkšlės maždaug dešimt kartų tankesnės nei kiti tarpžvaigždiniai ūkai.
Čiurkšlės yra trumpalaikiai dariniai, egzistuojantys tik kelis tūkstančius metų.
Didžiąją dalį (apie 80 %) žinomų čiurkšlių formuoja dvinarės sistemos.
Pirmieji šias čiurkšles nuodugniai tyrę astronomai buvo George Herbig ir Guillermo Haro. Todėl tokie objektai kataloguose turi priešdėlį HH – Herbig-Haro objektas. Jie buvo atrasti dar devynioliktame amžiuje, tačiau nuodugniai juos tirti tapo įmanoma palyginus neseniai.
HH – 30
250px|thumb|HH-30 HH-30 yra maždaug už 450 šviesmečių Tauro žvaigždyne. Čiurkšlės ilgis – maždaug 500–800 astronominių vienetų. Nuotraukoje matyti, jog ši čiurkšlė (rausva) yra statmena besiformuojančios planetų sistemos proplanetiniam diskui (žalias).)
HH – 47
thumb|250px|HH – 47 Ši čiurkšlė (nutolusi apie 1500 šviesmečių) yra daug ilgesnė (ne mažiau 8000 astronominių vienetų). Spinduliuojanti prožvaigždė (manoma, kad dvinarė) yra apatiniame kairiajame kampe. Literatūroje rašoma, jog ši žvaigždė „dreba“, sukeldama čiurkšlėje smūgines bangas. Šio proceso metu išsiskiriančios energijos pakanka čiurkšlei švytėti. Energija išsiskiria čiurkšlės medžiagai susiduriant su nejudančiomis aplinkos dalelėmis (plintant smūgio bangai). Čiurkšlė kerta gana tankią kosminių dujų sritį. Ten ji susiduria su didesnio tankio medžiaga, ir susidūrimo metu išsiskirianti energija sukelia šios dalies švytėjimą.
Taip pat skaitykite
Nepalyginamai didesnio masto, tačiau išoriškai šiek tiek panašus reiškinys yra reliatyvistinė čiurkšlė.
Balstogės Didžioji sinagoga
Balstogės Didžioji sinagoga  – nebeegzistuojanti sinagoga, stovėjusi Balstogės mieste ''ul. Suraska'' gatvėje. Sinagoga buvo pastatyta 1909–1913 m. pagal architekto Samuel J. Rabinowicz projektą. Pastatyta vietoje Balstogės Senosios sinagogos. Per II pasaulinį karą, 1941 m. birželio 27 d. naciai sudegino sinagogą kartu su joje buvusiais 2000 žydų. 1995 m. buvusioje sinagogos vietoje buvo pastatytas paminklas žuvusiems žydams. Šalia sinagogos iki karo stovėjo Balstogės Nomer Tamido sinagoga.
Memoria
Memoria  – trečias Argentinos grupės „Erreway“ albumas. Dainas parašė Maria Cristina de Giacomi and Carlos Nilson, kurie taip pat sukūrė dainas kitiems „Erreway“ albumams: „Señales“ (2002) ir „Tiempo“ (2003). Albumas išleistas 2004 m. birželį ir parduota 500 000 kopijų vien tik Pietų Amerikoje. Dainos „Asignatura Pendiente“, „Vivo Como Vivo“, „De Aquí de Allá“, „Solo Se“ ir „Memoria“ yra naudojamos kino filme „Erreway: 4 Caminos“ (2004 m.), o dainos „Memoria“ ir „Que Se Siente“ tapo singlais jau liepos mėnesį. Daina Memoria praleido tris savaites Argentinos hitų pirmoje vietoje, tapo grupės sėkmingiausiu singlu.
Sacharinas
Sacharinas – sintetinis vandenyje tirpus saldiklis. Organizmo neįsisavinamas, todėl nedalyvauja žmogaus organizmo medžiagų apykaitoje. Už cukrų saldesnis 300–500 kartų.
Sacharinui būdingas kartus poskonis, todėl jis neretai naudojamas maišytas su kitais saldikliais. Naudojamas buityje kaip cukraus pakaitalas bei gėrimų ir maisto pramonėje kaip saldiklis. Europoje žymimas maisto priedo numeriu E954.
Istorija
Sacharinas buvo atrastas 1878 metais JAV chemikų Iros Remseno ir Konstantino Falbergo. 1885 m. Falbergo užpatentuotas kaip saldiklis ir pradėta komercinė gamyba. Antro pasaulinio karo metais buvo dedamas į kareivių maisto davinius, nes buvo lengvesnis ir saldesnis už cukrų. Vėliau išpopuliarėjo kaip nekaloringas gaiviųjų gėrimų saldiklis.
Poveikis sveikatai
XX a. aštuntajame dešimtmetyje Kanadoje pasirodė su gyvūnais atliktų bandymų rezultatai, rodantys, kad sacharinas, vartojamas didelėmis dozėmis, gali sukelti vėžį. Tuo remiantis saldiklis buvo įtrauktas į galimai kenksmingų medžiagų sąrašą JAV. Vėliau atlikti tyrimai parodė, kad maži sacharino kiekiai žmonių sveikatai nėra kenksmingi.
Šiuo metu sacharinas leidžiamas naudoti daugelyje pasaulio šalių, yra patvirtintas PSO, JAV, ES institucijų. Europos maisto saugos tarnybos nustatyta priimtina per parą su maistu gaunama sacharino norma yra 5 mg vienam kūno masės kg.
Dygliažiurkės
Dygliažiurkės, arba dygiosios šinšilos (Echimyidae) – graužikų (Rodentia) šeima, kurioje 20 genčių ir apie 80 rūšių:
Islandijos futbolo varžybos 1985 m.
Islandijos futbolo varžybos 1985 m.
Lapupys
Lapupys – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Išlaužo, prie Šventupės ir Lapupės santakos. Šalia – Išlaužo tvenkiniai. Praeina kelias.
Darius Artiomovas
Darius Artiomovas (g. 1979 m. vasario 15 d. Vilniuje) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje.
McLaren
McLaren – Formulės 1 komanda įkurta 1963 m. piloto Bruce McLaren. Komandos bazė yra Woking miestelyje, Anglijoje (Jungtinė Karalystė). McLaren geriau žinoma dėl dalyvavimo Formulėje 1, tačiau ji taip pat dalyvauja Indiniapolis 500 mylių lenktynėse, Kanados-Amerikos lenktynių taurės varžybose ir 24 val. Le Mano lenktynėse. Formulės 1 komandos vadovu dirba Zak Brown, o variklius jai tiekia Mercedes kompanija.
Nuo 2007 m. iki 2013 m. pagrindine komandos rėmėja buvo Vodafone.
2008 m. sezonas
2008 m. sezone komandai atstovavo Lewisas Hamiltonas ir Heikki Kovalainenas.
Naujasis McLaren bolidas MP4-23 buvo pademonstruotas 2008 m. sausio 7 d. Štutgarte.
Jau pirmose sezono lenktynėse Australijoje Lewis Hamiltonas pelnė pergalę, o Heikki Kovalainenas finišavo penktas. Viso sezono metu ekipos lyderiu buvo Hamiltonas, iš viso pelnęs 5 pergales, o jo ekipos draugas suomis Kovalainenas jų pasiekė vos vieną – Vengrijos GP. Prieš paskutinį GP Brazilijoje britas buvo sezono lyderis ir Felipe Massa lenkė 7 taškais. Brazilas užėmė pole poziciją, o Hamiltonas ir Kovalainenas pelnė tik 4 ir 5 starto vietas. Hamiltonui reikėjo finišuoti aukščiau už 6 vietą, norint tapti čempionu, jei Felipe Massa pelnytų pergalę. Lenktynėms einant į pabaigą buvo akivaizdu, kad brazilas lengvai pasieks pergalę, o Hamiltonas tuo metu buvo 4 vietoje. Tačiau viską šiek tiek sumaišė staiga lenktynių pabaigoje pradėjęs lyti lietus. Hamiltonui pasikeitus lietaus padangas jį aplenkė Sebastian Vettelis, tad britas atsidūrė jam pavojingoje šeštoje vietoje. Tačiau paskutiniame rate priešais važiavęs Timo Glockas su sausam orui skirtomis padangomis važiavo itin lėtai ir jį paskutiniame posūkyje sugebėjo aplenkti Vettelis su Hamiltonu. Todėl britas finišavo penktas ir tapo jauniausiu bei pirmuoju juodaodžiu Formulės 1 čempionu. Tiesa, McLaren ekipa nesugebėjo sezone pasipriešinti Scuderia Ferrari ekipai, kuri tapo čempione komandų įskaitoje.
Formulės 1 statistika
thumb|left|220px|L.Hamilton’as Didžiosios Britanijos lenktynių metu, ([[Formulės 1 sezonas 2007|2007)]]
Pilotai, tapę čempionais su McLaren
! Metai ! Pilotas ! Tautybė
Paskutinių sezonų F-1 rezultatai
(paryškintos pole pozicijos; pasviri greičiausi ratai)
Tumescencija
Tumescencija ( – didėti, pūstis, brinkti) – akytkūnių padidėjimas lytiniuose organuose esant lytiniam susijaudinimui; organai tampa kietesni. Fiziologinė priešybė – detumescencija.
Moters tumescencija
Susijaudinus moteriai, į lytinius organus priteka daug kraujo, todėl 2–3 kartus padidėja lytinės lūpos, pasikeičia jų spalva (nuo švelniai rausvos iki ryškiai ar tamsiai raudonos). Maždaug pusei moterų padidėja ir sustandėja varputė. Maždaug per 10–30 sekundžių nuo lytinio susijaudinimo pradžios moters lytiniai organai sudrėksta, makštis padengiama slidžiu skysčiu (makšties lubrikacija). Esant susijaudinimui, moters makštis pailgėja ir išsiplečia (tik išorinis trečdalis lieka siauresnis). Gimdos kaklelis ir kūnas šiek tiek pasikelia į viršų ir pasitraukia atgal. Makšties skersmuo ties gimdos kakleliu padidėja apie 2–3 kartus, panašiai pailgėja ir pati makštis.
Vyro tumescencija
Prasidėjus lytinei stimuliacijai pas vyrą, mažiau nei per minutę kraujas taip pat priteka į lytinius organus, o veninės kraujagyslės šiek tiek susitraukia, šitaip sumažindamos kraujo ištekėjimą iš lyties organų. Dėl to varpos skersmuo padidėja apie 3 kartus, pailgėja 7–8 cm ir žymiai sukietėja.
Ipolitas Užkurnys
Ipolitas Užkurnys (1926 m. lapkričio 5 d. – 2004 m. lapkričio 11 d.) – žymus lietuvių tautodailininkas skulptorius.
Biografija
Nuo 1965 m. atsidėjo medžio drožybai, dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios Vilniuje (1968, 1969, 1971, 1976, 1983–1986 m.), Lenkijoje (1970, 1976, 1977 m.), Leningrade (1981 m.), Maskvoje (1982 m.).
thumb|200px|Ipolito Užkurnio paminklas Vytautui prie Birštono piliakalnio
Darbai
Parašė autobiografinę knygą Mano Jėzus (1997 m.).
Maniakinė depresija
Maniakinė depresija (dvipolis afektinis sutrikimas, arba bipolinis afektinis sutrikimas) – tai psichikos sutrikimas, kuriam būdingi pasikartojantys manijos ir depresijos epizodai, kurie gali vienas kitą keisti arba yra atskirti normalios nuotaikos epizodų. Liga sukelia daug problemų pacientui, jo šeimai ir visuomenei. Teisingai (svarbiausia reguliariai) besigydantis ligonis gali gyventi visavertį gyvenimą.
Dvipoliu sutrikimu vienodai dažnai serga tiek vyrai, tiek moterys. Sutrikimas gali pasireikšti bet kuriame amžiuje, tačiau dažniau liga pasireiškia jauniems žmonėms (manijos epizodai dažniau vyrams, o depresijos – moterims). Serga apie 1 proc. populiacijos. Susirgimo tikimybė yra didžiausia pirmos kartos palikuonims. Ji siekia 20–25 proc. Jei serga abu tėvai, tikimybė vaikui susirgti dvipoliu sutrikimu lygi 50–75 proc.thumbnail|[[Smegenyse esantys neuromediatoriai perduoda elektrinius signalus iš vienos nervinės ląstelės (neurono) kitai. Trūkstant neuromediatorių smegenyse sutrinka informacijos perdavimas.]]
Priežastys
Dvipolį sutrikimą nulemia daug veiksnių, kurie, veikdami kartu, sukelia šią ligą. Kadangi dvipolis sutrikimas pasižymi tendencija būti perduotas iš kartos į kartą, ieškota genų, nulemiančių sutrikimą. Tačiau vieno geno, kuris būtų šios ligos priežastis, nerasta. Keletas genų yra susiję su šio sutrikimo atsiradimu.
Veikia ne tik genai, bet ir aplinkos veiksniai. Jei bent vienam šeimos nariui diagnozuotas dvipolis sutrikimas, kitiems šeimos nariams yra padidėjusi rizika susirgti.
Kušamenas
Kušamenas  – gyvenvietė Argentinoje, Čubuto provincijos šiaurės vakaruose, į rytus nuo El Maiteno. Departamento centras. Praeina krašto kelias El Maitenas–Puerto Madrinas. Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste, žemės ūkiu. Veikia krašto muziejus.
Vietovardis mapučių kalba reiškia „krūmynai, tyrai“.
Maniakinė depresija
Priežastys
Tačiau, jei įsivaizduotume tą patį vaiką, kuris paveldėjo sergančios mamos genus, bet nuo pat vaikystės dėl mamos ligos daug laiko praleisdavo, tarkime, pas mamos seserį, kur visada jautėsi suprastas, priimtas, galėdavo dalytis savo rūpesčiais ir džiaugsmais. Labai maža tikimybė susirgti dvipoliu sutrikimu yra šiam vaikui, nes nėra veikiančių nepalankių aplinkos veiksnių.
Manoma, kad įvairios traumos ir hormoniniai sutrikimai taip pat gali turėti įtakos šio sutrikimo išsivystymui.
Simptomai
Dvipoliam afektiniam sutrikimui būdingi šie simptomai:
Depresijos epizodas
Depresijos epizodo metu ligonis skundžiasi liūdesiu, niekas jo nedomina, anksčiau mėgta veikla nebeteikia malonumo. Jis nebeturi jėgų užsiimti net įprastiniais, kasdieniais dalykais. Ligonis jaučiasi nevykėlis, prisiima kaltę dėl anksčiau buvusių nesėkmių. Kalba būna tyli, lėta, sunku sukaupti dėmesį. Ligoniai blogai miega, neturi apetito. Gyvenimas atrodo beprasmis, atsiranda minčių apie mirtį, konkretūs savižudybės planai ir bandymai.
Depresija trunka ilgiau, vidutiniškai 6 mėn. Kartais ir manijos, ir depresijos simptomai būna to paties epizodo metu arba manija ir depresija dažnai keičia viena kitą (per 12 mėn. daugiau nei 4 epizodai). Šiai būsenai būdingas susijaudinimas, sutrikęs miegas, apetito sutrikimai, negatyvios mintys. Epizodų pasikartojimo dažnumas ir normalios nuotaikos periodų trukmė gali būti įvairi: daugumai pacientų su kiekvienu sėkmingai išgydytu epizodu nuotaikos sutrikimų pasikartojimo dažnis mažėja ir stabilizuojasi ties 1–2 epizodais per metus.
Mišri būklė
Manijos ir depresijos simptomai pasireiškia vienu metu. Šiai būsenai būdingas susijaudinimas, problematiškas miegas, apetito sutrikimai, negatyvios mintys.
Manijos ir depresijos epizodų trukmė ir stiprumas gali būti labai įvairūs. Tarp šių epizodų gali būti normalios būsenos epizodas. Sunkios depresijos ar manijos metu gali pasireikšti psichozės simptomai: haliucinacijos (matymas, jutimas, girdėjimas to, ko iš tiesų nėra) ir iliuzijos (klaidingi įsitikinimai).
I tipo dvipolis sutrikimas
I tipo dvipolis sutrikimas atitinka klasikinį maniakinės-depresinės ligos apibūdinimą, kuriam diagnozuoti reikia mažiausiai vieno manijos (ar mišrios būsenos) epizodo, po kurio seka (bet ne visada) ilgas depresijos epizodas. Šiam sutrikimui būdingi pasikartojantys (mažiausiai du) nuotaikos ir aktyvumo kitimo epizodai, kurių metu nuotaika tampa pakili, padidėja energija bei aktyvumas (manija ar hipomanija), arba nuotaika pablogėja, energija bei aktyvumas sumažėja (depresija). Manija – viena iš dviejų pagrindinių dvipolio sutrikimo polių, jai būdinga triada – linksma nuotaika, pagreitėjusios asociacijos, suaktyvėję judesiai. Paciento išvaizda ir psichopatologija priklauso nuo maniakinio sindromo laipsnio.
Be šios dažniau pasitaikančios maniakinio sindromo psichopatologijos, gali būti ir kitų jos variantų. Pikta manija – tai tokia būsena, kai greta pakilios nuotaikos pasireiškia pyktis, dirglumas, irzlumas. Pacientai būna priekabūs, su visais ginčijasi, jiems nebūdingas klasikinis maniakinis linksmumas. Neproduktyvios manijos metu ligoniai būna linksmi, bet pasyvūs, vangūs, nenori imtis jokios veiklos. Asociacijos truputį pagreitėjusios. Manijos, kuriai būdingas stuporas, metu būna tik vienas maniakinės triados komponentas – linksma nuotaika, o mąstymas būna sulėtėjęs, judesiai prislopę.
Dvipolio sutrikimo atveju pirmasis depresijos epizodas prasideda jaunesniame amžiuje, jį dažniau patiria moterys, dažnesnė energijos stoka, padidėjęs apetitas, didesnis miego poreikis, dažniau piktnaudžiaujama psichoaktyviosiomis medžiagomis, dažniau būna savižudybės mėginimai. Esant dvipoliam sutrikimui su psichoze dažnesni nihilistinis ir nuostolio kliedesiai. Kiti dvipolio sutrikimo depresinio epizodo simptomai atitinka klasikinius depresijos požymius – nuolatinis liūdesio, nerimo, beviltiškumo jausmas, nesidomėjimas tais dalykais, kurie visada domino, kaltės, savęs nuvertinimo jausmas, sumažėjęs aktyvumas, nuolatinis nuovargio jausmas.
Vyraujantys manijos, mišrus ar depresijos epizodai gali būti apibūdinti kaip lengvi, vidutinio sunkumo ar sunkūs be psichozės ar su psichozės simptomais, dalinės ar visiškos remisijos.
II tipo dvipolis sutrikimas
Jei paciento nuotaika svyruoja nuo hipomanijos iki depresijos, tai diagnozuojamas II tipo dvipolis sutrikimas. Šis sutrikimas nustatomas rečiau, nes tiek pacientas, tiek jo šeimos nariai dažnai nelaiko hipomanijos simptomų sutrikimu. Jie būna neryškūs ir dažniausiai trunka neilgai, o po depresijų atrodo, kad ligonis pasveiko. Kai pacientai būna hipomanijos būsenos, jų elgesyje ir išvaizdoje mažiau neadekvatumo, bet jau ir šioje būsenoje yra specifinių požymių, leidžiančių įtarti nuotaikos pasikeitimą. Pacientai būna veiklūs, turi daug planų, stengiasi juos realizuoti. Planus, kuriems nereikia kruopštaus darbo, atidumo, ilgesnio laiko, sugeba įgyvendinti. Būdami šios būsenos pacientai kartais sugeba išjudinti kitus žmones, bendradarbius, gana sėkmingai organizuoja daug pastangų reikalaujančias ekskursijas, susitikimus.
Gydymas
Dvipolis sutrikimas gydomas vaistais. Bet visada naudingas yra ir psichoterapinis gydymas. Jei pacientas gydomas ir psichoterapija, tuomet ligos pasikartojimo rizika yra daug mažesnė negu gydant vien medikamentais. Optimaliausias dvipolio afektinio sutrikimo gydymo poveikis pasiekiamas, kai sudaromas individualus gydymo planas, apimantis medikamentų vartojimą, mokymą ir psichoterapiją.
Medicininis gydymas
Depresijos epizodų metu ligoniai gydomi antidepresantais, slopinančiais nerimą arba padedančiais sureguliuoti miegą medikamentais. Manija gydoma nuotaikos stabilizatoriais (ličio druskos ir kt.), sunkesniais atvejais – neuroleptikais. Liga linkusi kartotis, jai būdingas sezoniškumas, t. y. rudenį ir pavasarį padidėja susirgimų. Ligos epizodų kartojimosi išvengimui gydytojai rekomenduoja reguliariai vartoti nuotaikos stabilizatorius.
Dvipolis sutrikimas daugiausia gydomas nuotaikos stabilizatoriais (normotimikais). Vienas iš seniausiai vartojamų normotimikų – litis – smarkiai sumažina manijos simptomus, tačiau gydymas juo nepakankamai veiksmingas beveik kas antram dvipoliu sutrikimu sergančiam ligoniui. Dvipolio afektinio sutrikimo terapijai bei jo atkryčių profilaktikai daug veiksmingesnė valproinė rūgštis (divalproatas). Ji itin veiksminga mišriems epizodams, greitiesiems ciklams bei depresijos fazėms gydyti. Taip pat tinka, kai yra rezistentiškumas ličiui.
Ličio druskos
Ličio druskos (ličio karbonatas (Li2CO3) ir rečiau ličio citratas (Li3C6H5O7)) – „pirmoji pagalba“ gydant maniakinę depresiją. Li+ yra pati efektyviasia priemonė nuotaikai stabilizuoti. Gydymo metu būtini pakartotiniai kraujo tyrimai patikrinti, ar yra tinkama terapinė šio katijono koncentracija kraujyje, nes terapinė dozė yra artima toksinei dozei.
Yra pasiūlytas Li+ veikimo mechanizmas. Kai kuriuos dvipolio sutrikimo simptomus, manoma, kad sukelia fermentas inozitolio monofosfatazė, kuri skaido inozitolio monofosfatą į inozitolį ir fosfatą. Ši reakcija svarbi signalo perdavimui ir, manoma, kad sutrikdo maniakine depresija sergančių pacietų neuromediatorių pusiausvyrą. Manoma, kad Li+ inhibuoja inozitolio monofosfatazę (fermento aktyviame centre pakeičia vieną iš dviejų Mg2+). Litis mažina noradrenalino išleidimą iš presinapsinių pūslelių ir stimuliuoja serotonino sintezę. Lietuvoje Li+ preparatai platinami kaip vardiniai vaistai ir yra tiekiami Quilonum ret. tab. 450 mg N50 pavadinimu.
Psichologiniai gydymo būdai
Gydant ligonius, sergančius dvipoliu afektiniu sutrikimu, iškyla daug psichosocialinio pobūdžio problemų. Vien medikamentinis gydymas neužtikrina ilgalaikio gydymo efekto, nes ligoniai dažnai dėl vienokių ar kitokių priežasčių yra linkę gydymą nutraukti (pvz., manijos ar hipomanijos būsena dažnai suvokiama kaip pozityvi, nes suteikia energijos antplūdį, kuris labai kontrastuoja su depresiniu epizodu), todėl manijos ir depresijos epizodai linkę kartotis. Jei kitos ligos labiau veikia patį pacientą, tai dvipolio sutrikimo atveju nukenčia ir šalia ligonio esantys šeimos nariai, draugai, bendradarbiai. Todėl šiam sutrikimui naudinga taikyti šeimos psichodinaminę psichoterapiją. Šeimos terapijos metu siekiama sumažinti tarpusavio santykių įtampą, panaikinti kasdienio streso šaltinius, taip sudarant palankesnę psichologinę atmosferą ir sumažinant paūmėjimų riziką.
Taip pat svarbu: pasitikėjimo savimi lavinimas; vaidmens, atitinkančio pageidaujamą elgesį, atlikimas; probleminių situacijų įveikimo treniruotė (pirmiausia problemos formulavimas, po to alternatyvų parengimas ir pačios tinkamiausios parinkimas. Tai labai tinka pacientams, kurie nepamatuotai reaguoja į problemų sunkumus arba linkę į perdėtas ir impulsyvias reakcijas).
Naudojamos technikos – afektų stebėjimas, objektų ryšių istorijos nagrinėjimas esminiais afektiniais momentais, prisirišimo stilių vertinimas, kontraperkėlimo naudojimas perkėlimo aiškinimui, sekso terapijos integravimas, darbas su sapnais ir fantazijomis, gynybinių modelių integracija, nerimo supratimas.
Stade Français Paris
Paryžiaus „Stade Français“ – Prancūzijos futbolo klubas iš Paryžiaus.
Istorija
Klubo komanda nuo 1985 m. žaidžia regioninėse mėgėjų lygose.
Jutonių pilkapynas
Jutonių (Dubingių) pilkapynas – pilkapynas Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Jutonių kaimo (Pabradės seniūnija), į šiaurę nuo Baluošo ežero, Dubingių miško rytinėje dalyje. Kultūros vertybės registro kodas A1073 P.
Pilkapynas
Jutonių (Dubingių) pilkapynas yra 0,5 km į pietvakarius nuo Jutonių kaimo, 0,45 km ta pačia kryptimi nuo Jutonių upės dešiniojo kranto, 0,15 km į šiaurės rytus nuo Baluošo ežero, į pietryčius nuo kelio Dubingiai-Joniškis, Utenos miškų urėdijos Dubingių meistrijos Dubingių miške, 36 kvartalo vidurinėje dalyje. Jutonių pilkapyną sudaro apie 120 pilkapių. Jų sampilai 6–12 m skersmens, iki 2 m aukščio. Daugelio pilkapių sampilus juosia grioviai. Keliolika pilkapių pilkapyno šiaurinėje dalyje buvo suardyti 1939 m., tiesiant kelią Dubingiai-Joniškis.
Tyrimai
Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus (dab. Vytauto Didžiojo karo muziejus) darbuotojai ištyrė (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) 3 pilkapius. Dviejuose pilkapiuose buvo palaidoti sudeginti mirusieji – rasta sudegintų žmogaus ir gyvulio kaulų. Viename pilkapyje rasta 2,5 m skersmens, 1,1 m gylio duobė su medienos ir degėsių liekanomis. Pilkapių forma, sampilai, laidosena būdingi IX a. – XII a. Pilkapyno žvalgomuosius tyrimus 1970 m. atliko Istorijos instituto, 1978 m. – Mokslinės metodinės paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Bukiškės (Lavoriškės)
Bukiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Lavoriškių.
Metkaimis
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Metkaims yra prūsiškos kilmės. 1277 m. minimas Metkeim. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Labguvos rajono, vėliau Polesko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Polesko rajono, nuo 1947 m. liepos 25 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Dobrino apylinkės kaimas.
Balstogės Senoji sinagoga
Balstogės Senoji sinagoga  – nebeegzistuojanti sinagoga stovėjusi Balstogės mieste ''ul. Suraska'' gatvėje. Sinagoga buvo pastatyta 1764 m., kurios statybas finansavo etmonas Janas Klemensas Branickis. Dėl prastos pastato būklės sinagoga buvo nugriauta 1906–1908 metais. 1913 m. šioje vietoje buvo pastatyta Balstogės Didžioji sinagoga. Sinagoga buvo mūrinė su nedideliu bokšteliu ant stogo.
Gintaras Visockas
Gintaras Visockas (g. 1966 m. balandžio 8 d. Vilniuje) – žurnalistas, interneto tinklalapio Slaptai.lt ir viešosios įstaigos vaizdo studijos „Slaptai“ steigėjas.
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus 7-ąją vidurinę mokyklą. Studijavo žurnalistiką. 1984–1986 m. tarnavo sovietų kariuomenėje Maskvoje (Rusijoje). 1991 m. baigė Vilniaus universitetą.
Dirbo „Literatūroje ir mene“, „Lietuvos aide“, „Atgimime“, „Respublikoje“, „Valstiečių laikraštyje“. Daug rašė Mažosios Lietuvos, Lietuvos partizanų pasipriešinimo temomis.
Mykolas Liuberskis
Mykolas Liuberskis (1901 m. kovo 6 d. Čikagoje – 1971 m. spalio 12 d. Brukline) – chorvedys ir vargonininkas.
Gintaras Visockas
Biografija
1994–1995 m. dirbo karo korespondentu Kaukaze.
Mykolas Liuberskis
Biografija
Būdamas šešerių metų su tėvais grįžo į Lietuvą. Muzikos mokėsi pas Žagarės ir Joniškio vargonininkus. 1919 m. savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę, vadovavo Ryšių bataliono vyrų chorui, kurį laiką muzikos mokėsi pas Juozą Žilevičių.
Gintaras Visockas
Biografija
Dirbdamas UAB „Valstiečių laikraštis“ leido specializuotą priedą „Atmintis“, kuriame buvo domimasi Lietuvos partizanų, tremtinių, politinių kalinių reikalais. Šešerius metus vadovavo specializuotam kariniam priedui „Vardan Lietuvos“. Su bendrautoriais sukūrė dokumentinį filmą „Visa tiesa apie savanorių „maištą“, narpliojusį 1993 metų Pakaunės įvykius.
Mykolas Liuberskis
Biografija
Nuo 1930 m. vadovavo Šančių Šaulių būrio chorui, kuris pasiekė aukštą meninį lygį ir buvo pirmaujantis choras Kauno rinktinėje. Vėliau iš geležinkelio tarnautojų subūrė beveik šimto vyrų chorą „Perkūnas“, su kuriuo per penkerius metus surengė apie 200 koncertų. Choro repertuare buvo apie 100 dainų ir 40 giesmių. Jis dainavo Kauno radiofone, koncertavo daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių. Su Šančių Šaulių būrio vyrų ir mišriuoju choru dalyvavo 1932 m. Kauno chorų dainų šventėje. 1942 m. buvo pakviestas vadovauti „Lietūkio“ kooperatyvo tarnautojų vyrų chorui, svajojo jį sujungti su „Perkūno“ choru, bet prasidėjęs karas svajones sužlugdė.
Gintaras Visockas
Biografija
2005–2007 m. gyveno ir dirbo Didžiojoje Britanijoje ir Danijos Karalystėje. Nuo 2007 m. dirbo žurnalistu laikraštyje „XXI amžius“ – rašo politinėmis, visuomeninėmis temomis.
Mykolas Liuberskis
Biografija
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, iš pradžių gyveno anglų zonoje Dörverdene ir Seedorfe. Suorganizavo lietuvių mišrųjį chorą „Aušrinė“, kuris 1945–1949 m. gražiai reprezentavo lietuvišką dainą ir giesmę tarp svetimtaučių, žadino patriotinius lietuvių jausmus, šlovino Lietuvą. Choro koncertinėse programose buvo 84 religinės ir 98 pasaulietinės muzikos kūriniai. Chorui koncertuose padėjo solistai J. Augaitytė ir Ipolitas Nauragis, pianistas V. Dvarionas. Keturis koncertus transliavo Bremeno radijo stotis. M. Liuberskis vadovavo ir kvartetui (surengė koncertų, dainavo per radiją), dėstė muziką gimnazijoje ir vargonininkavo Hassendorfo stovykloje, paskui persikėlė į Dorverdeną – Montgomerio stovyklą.
Gintaras Visockas
Biografija
2008 m. balotiravosi į Lietuvos respublikos Seimą, tačiau išrinktas nebuvo.
Mykolas Liuberskis
Biografija
1949 m. atvykęs į JAV, Brukliną, iki 1953 m. vadovavo Operetės chorui, kurį išmokė per 50 įvairių kūrinių, pakėlė jo meninį lygį. Koncertuose kolektyvas pasirodydavo įvairiai – kaip mišrusis, moterų arba vyrų choras.
Gintaras Visockas
Biografija
Interneto tinklalapio Slaptai.lt ir viešosios įstaigos vaizdo studijos „Slaptai“ steigėjas.Paskutinius keletą metų pagrindinė veikla - darbas savo įsteigtame visuomeniniame - politiniame tinklaraštyje Slaptai.lt.
Mykolas Liuberskis
Biografija
Nuo 1953 m. pradėjo vargonininkauti Angelų karalienės parapijoje Brukline. Sustiprino parapijos chorą (30–35 dalyviai), koncertuose populiarino religinius ir pasaulietinius kūrinius, dalyvavo 1964 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienoje, 1966 ir 1971 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje, dainavo ir kituose tautiniuose renginiuose. Kurį laiką vadovavo ir skautų Vyčių oktetui.
Gintaras Visockas
Biografija
Nevedęs, vaikų neturi.
Mykolas Liuberskis
Biografija
Daug padėjo chorvedžiams, ruošdamas dainų ir giesmių kopijas. Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, New Yorko-New Jersio provincijos šios sąjungos narys, nuo 1967 m. – Centro valdybos narys, vėliau – iždininkas. Tai labai kruopštus ir sąžiningas žmogus, pelnęs didelį autoritetą išeivijoje.
Magistralinis kelias A5 (Latvija)
A5 - Salaspilis - Babytė - Latvijos magistralinis kelias; Rygos aplinkkelio dalis. A5 eina dalis E22.
Mykolas Liuberskis
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Magistralinis kelias A5 (Latvija)
Kelias eina ir per Rygos hidroelektrinę.
Islandijos futbolo varžybos 1986 m.
Islandijos futbolo varžybos 1986 m.
Vaičaičių apylinkė
Vaičaičių apylinkė (iki 1960 m. Luobos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Luobos vardu. 1949 m. buvo Barstyčių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Gailaičių apylinkės, dalis Pabradumės apylinkės ir dalis Pašilės apylinkės, o dalis Luobos apylinkės prijungta prie Pašilės apylinkės. 1959 m. prijungta dalis Pašilės apylinkės. 1960 m. vasario 16 d. apylinkė pervadinta Vaičaičių vardu. 1963 m. sausio 12 d. apylinkė prijungta prie Ylakių apylinkės.
Naftos pramonė
thumb|400px|right|Pasaulio naftos rezervai thumb|600px|Pasaulio naftos rezervas bareliais šalies gyventojui Naftos pramonė yra daugialypė pramonės šaka apimanti tokius globalinius vyksmus kaip naftos ieškojimas, perdirbimas, gavyba, transportavimas (dažniausiai tanklaiviais bei vamzdynais) ir naftos produktų rinkodara. Šios pramonės stambiausios apimties produktai yra benzinas, dyzelinas ir mazutas. Nafta taip pat yra žaliavinė medžiaga skirta chemijos produktų – vaistų, trašų, pesticidų, tirpiklių, plastikinių medžiagų – gamybai.
Pramonės sandara
JAV naftos institutas (angl. American Petroleum Institute) išskiria penkis naftos pramonės sektorius:
„Big Oil“ bendrovės valdo 6% pasaulio naftos ir gamtinių dujų rezervo, tuo tarpu net 88% pasaulio naftos ir gamtinių dujų rezervo atitenka valstybinėms naftos įmonėms, iš kurių didžioji dauguma įsikūrusios viduriniuose rytuose.
Labradoras
''Šis straipsnis yra apie regioną. Apie pusiasalį žiūrėkite: Labradoro pusiasalis''
thumb|right|240px|Labradoro vėliava thumb|right|240px|[[Neinas nuo Sofijos kalno, 2011 m. rugsėjis.]] thumb|right|240px|Labradoro žemėlapis
Labradoras (pranc. ir ) – regionas šiaurės rytų Kanadoje. Jį sudaro Niufaundlando ir Labradoro provincijos dalis, esanti Labradoro pusiasalyje. Teritorijos plotas 269 073 km².
Vikingų kronikose teritorija buvo minima Marklando vardu. Labradoras pavadintas portugalų tyrinėtojo Žuano Fernandeso Lavradoro (João Fernandes Lavrador) vardu, kuris 1498-1499 m. plaukė palei pusiasalio pakrantes. Lavradoras portugališkai reiškia "ūkininkas".
2011 m. surašymo duomenimis, 55,1 % sudarė baltaodžiai, 18,5 % inuitai, 15,6 % metisai ir 8,6 % inai.
Dalis vietinių gyventojų nori atsiskirti nuo Niufaundlando ir Labradoro ir sudaryti naują Nunatsiavuto provinciją ar teritoriją.
Būdinys
Būdinys – iš veiksmažodžio padarytas prieveiksmis, kuris neįeina į bendrą veiksmažodžio formų paradigmą. Būdinys pabrėžia veiksmo vykimo būdą. Visada vartojamas tik su tos pačios šaknies veiksmažodžiu: bėgte bėgo, nešte nešė, mazgote mazgojo. Būdinio kamiene priešdėlis neįmanomas, būdinys negali valdyti kitų formų, negali būti sangrąžinis.
Nors būdinys iki šiol tebevartojamas, bet abejojama ar jis gali būti laikomas veiksmažodžio forma. Kad galima būtų jį laikyti veiksmažodžiu, turi būti bent vienas požymis, bendras ir kitoms veiksmažodžio formoms. Tačiau būdinyje jokio gramatinio bendrumo su veiksmažodžiu nematyti. Todėl jį reikėtų laikyti ne veiksmažodžio forma, o iš veiksmažodžio kilusiu specialiu prieveiksmiu, vartojamu su tos pačios šaknies veiksmažodžiais, ir atliekančiu pabrėžiamąją, stiprinamąją funkciją.
Daryba
Būdinys nevaldo nei linksnių, nei prielinksninių konstrukcijų. Būdinio kamiene priešdėlis neįmanomas, būdinys neturi sugebėjimo valdyti kitas formas, negali būti sangrąžinis. Dėl visų minėtų priežasčių būdinys yra nekaitomas.
Abi būdinio formos vartojamos vienodai, bet bendrinėje kalboje labiau paplitę būdiniai su priesaga –te. Jie raiškioje kalboje siejami su tos pačios šaknies nepriešdėliniais ir priešdėliniais veiksmažodžiais: žmonės grūste grūdosi prie geležinkelio kasos. Kartais jie pabrėžtinai nusako ir veiksmo pobūdį: tėvas nė girdėte negirdėjo.
Dažnesnis būdinys tautosakoje, vaizdingoje grožinės literatūros kalboje: jote išjosiu, grįžte sugrįšiu.
Būdiniai daromi tik iš eigos veikslo veiksmažodžių, neįmanoma forma „parbėgte parbėgo“. Būdiniui ne tik svetima prefiksacija, bet jo semantika nesuderinama su prielinksninės kilmės priešdėlių įvykio veikslo reikšme. Teoriškai būdiniai turi būti reguliariai daromi iš visų eigos veikslo veiksmažodžio, tačiau praktiškai vartojamų būdinių ne tiek daug. Kiti kalbininkai aiškina būdinių kilmę iš veiksmažodinių daiktavardžių įnagininkų.
Trumplaukės apylinkė
Trumplaukės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Barstyčių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skuodo rajonui. 1954 m. prijungta Arkšvos apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Trumplaukės apylinkė prijungta prie Ylakių apylinkės.
Rimantas Antanas Stankevičius
miniatiūra|240px|right|[[Kenotafas Rusijoje, Žukovskyje]] miniatiūra|240px|right|Kapas Aukštųjų Šančių kapinėse
Rimantas Antanas Stankevičius (1944 m. liepos 26 d. Marijampolėje – 1990 m. rugsėjo 9 d. Salgareda, Italija, palaidotas Aukštųjų Šančių karių kapinėse) – lakūnas bandytojas, vienintelis lietuvis-kosmonautas.
Biografija
1962 m. baigė Marijampolės 2-ąją vidurinę mokyklą. Įstojo į Černigovo aukštąją aviacijos mokyklą, kurią baigė 1966 m.