cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Romuva
Senovės baltų religija ir krikščionybė
Senovės baltų religinės praktikos, pasaulėžiūra ir kultai vystėsi ir keitėsi veikiant vidiniams socialinės raidos ir išorinėms (migracijos, užkariavimai) jėgoms. Nuo XI a. baltai ėmė artimiau susidurti su krikščionybe. Pirmieji rašytiniuose šaltiniuose minimi misionieriai į baltų gyvenamą regioną pradėjo skverbtis IX a. Kvedlinburgo analuose aprašoma Brunono Kverfurtiečio misija, kurios metu bandydamas atversti „pagonis“ tarp Lietuvos ir Prūsijos 1009 m. jis su 18 palydovų buvo jotvingių nužudytas. Nuo 1199 m. Romos katalikų bažnyčia pradėjo skelbti kryžiaus žygius prieš pagonis prie Baltijos jūros. Iš rytų, per Rusios kunigaikštystes baltų gentis pasiekė ir stačiatikybė.
1251 m. pasikrikštijo Lietuvos didysis kunigaikštis Mindaugas. Nepaisant krikšto Ipatijaus metraštis mini, kad jis neatsisakė „pagonių dievų“ garbinimo. Jis aukojęs Aukščiausiajam dievui, Perkūnui, Teliaveliui (kalvių dievui) ir Žvorūnai (miškų ir medžiotojų deivei). 1261 m. Mindaugas oficialiai atsisakė krikščionybės. Nepaisant kryžiuočių nuolatinių puolimų didžiojo kunigaiškčio laikais Lietuvos valstybė išsiplėtė ir suformavo didelę „pagonių imperiją“.
Senasis baltų tikėjimas faktiškai iki 1387 m. buvo oficiali Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės religija. Algirdo sūnus Jogaila 1386 m. apsikrikštijo ir tapo Lenkijos karaliumi. 1387 m. Jogaila krikštijo lietuvius Vilniuje. Būtent šie metai laikomi oficialia Lietuvos krikšto data, nes Mindaugui tikrai ar tariamai atsimetus nuo krikšto Lietuva vėl buvo laikyta pagoniška šalimi.
Lietuva buvo paskutiniąja Europos valstybe, kurios valdovai priėmė krikščionybę ir iki XIV a. pab. išlaikė „pagonybę“. Po krikščionybės priėmimo baltų tikėjimas pamažu nyko ir išliko daugiausiai valstiečių luome, tačiau atsisiejimas nuo senojo tikėjimo buvo pastebimas daug anksčiau bajorų tarpe. Pagonybės praktikos tarp valstiečių, ypač Žemaitijoje, fiksuotos iki pat XVII a. antrosios pusės.
Romantizmas ir Atgimimas
thumb|200px|[[XX a. pradžioje prigimtinio baltų tikėjimo vertę savo raštuose iškėlė Vydūnas.]]
XIX a. romantizmo įtakoje, o ypač prasidėjus Atgimimui, „pagonybė“ ir folkloras lietuvių inteligentijos pradėtas idealizuoti. Kai kurie to laikotarpio istorikai bandė įrodyti „senovės politeizmo“ grožį ir patys kūrė tam tikrus lietuvių mitologijos elementus. Garsiausias iš jų buvo Teodoras Narbutas, kuris lietuvių mitologijai pritaikė senovės graikų mitus bei kūrė naujus.
Sovietų laikai
XX a. septintajame dešimtmetyje susiklostę gan draugiški Sovietų Sąjungos ir Indijos ryšiai leido atlikti mokslinius tyrimus, kurie atskleidė Indijos ir baltų kalbų, mitologijos ir papročių panašumus. 1967 m. profesoriai įsteigė „Indijos bičiulių draugiją“. Tais pačiais metais Jonas Trinkūnas įkūrė etninės kultūros kraštotyros draugiją „Ramuva“.
Tarybų Sąjungos vykdytos ateizavimo politikos metu pirmiausia buvo siekiama atitraukti visuomenę nuo Katalikų Bažnyčios, kurią valdžia suvokė kaip politinį priešą, įtakingą jėgą, gebančią telkti ir organizuoti žmones, kartu nepuolant rytietiškų bei „neopagoniškų“ religijų ar net ir jas remiant. Drauge „neopagoniški“ judėjimai buvo siejami su nacionalizmu ir dėl to netoleruoti (1974 m. J.Trinkūnas pašalintas iš universiteto „už tautinę veiklą“.) Michailo Gorbačiovui paskelbus „atvirumo” (glasnost) politiką 1988 m. „Romuva“ vėl pradėjo veikti, ji aktyviai dalyvavo judėjime už Lietuvos nepriklausomybę.
Po nepriklausomybės atgavimo
Po nepriklausomybės atgavimo neopagonybė tapo veikiau religiniu nei kultūriniu judėjimu. „Romuvos“ veikla tapo formaliai organizuota. 1992 m. pirmą kartą oficialiai įregistruota „Romuva“ kaip baltų tikėjimo bendruomenė. 2002 m. Vilniaus, Kauno, Molėtų „Romuvos“ formaliai susijungė į senovės baltų religinę bendriją.
2003 m. dėl skirtingo narių požiūrio į teologiją, apeigų bei švenčių atkūrimą nuo „Romuvos“ atskilo „Druwi“ bendruomenė.
Pagal 2011 m. Lietuvos gyventojų surašymo duomenis „Baltų tikėjimo“ šalininkams save priskyrė daugiau kaip 5 tūkst. gyventojų, tuo tarpu 2001 m. jų buvo apie 1 tūkst., tačiau ne visi laikantys save „baltų tikėjimo“ šalininkais priklauso „Romuvos“ bendrijai. Šiuo metu „Romuva“ yra didžiausia tarp netradicinių valstybės religijų Lietuvoje.
2018 m. gegužės 24 d. Seimas pateikė siūlymą „Romuvai“ suteikti valstybinį pripažinimą, pradėtos diskusijos parlamentiniuose komitetuose. 2019 m. birželį Seimas atmetė „Romuvos“ prašymą būti pripažintai tradiciniu tikėjimu. Pagal įstatymą pakartotinė paraiška gali būti teikiama ne anksčiau kaip po dešimties metų. Paraiškai daugiausia nepritarė Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai, ypač Žygimantas Pavilionis. „Romuva“ nuosprendį apskundė Europos Žmogaus Teisių Teismui, kuris 2021 m. birželį vienbalsiai nusprendė, kad Seimas savo sprendime nesilaikė nešališkumo principo, ir leido „Romuvai“ pakartotinai prašyti pripažinimo po trijų mėnesių.
Struktūra
„Romuviečiai“ yra susivieniję į formalias religijos išpažinėjų bendruomenes („Romuvas“). 2002 m. Teisingumo ministerijoje įregistruota religinė bendrija „Romuva“ dabar vienija apie 30 įregistruotų arba neformaliai veikiančių bendruomenių Lietuvoje ir užsienyje (JAV, Kanadoje, Jungtinėje Karalystėje, Norvegijoje.)
Formalizuotai religinei bendrijai vadovauja išpažinėjų išrinktas krivis. Juo nuo įkūrimo buvo etnologas, J. Basanavičiaus premijos laureatas Jonas Trinkūnas, po jo mirties 2014 m. krive buvo išrinkta jo žmona Inija Trinkūnienė. Atskirose grupėse yra nuo vieno iki kelių vaidilų. Vaidilos – tai šventikai, kuriems suteikta įšventinimo, santuokos, laidojimo ir kitos teisės. Esant reikalui, krivis šaukia vaidilų ratą. Vaidilų ratas apsvarsto ir priima sprendimus svarbiausiais bendrijai klausimais.
2018 m. Lietuvos ir Latvijos senovės baltų religinių bendrijų „Romuva“ ir „Dievturių“ sandraugos atstovai nusprendė suvienyti jėgas ir telktis į vieną tarptautinę religinių bendrijų organizaciją.
Tikėjimas
thumb|right|200px|Šiuolaikinis [[Žemyna|Žemynos atvaizdas.]]
Janauka (Vilkaviškis)
Janauka – kaimas pietinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, į pietus nuo Norvydų, Vištyčio reg. parke, prie kelio. Janaukos kalnas (282 m kalva) stūkso į pietus nuo kaimo, prie Pavištyčio. Yra smėlio karjeras.
Romuva
Pasaulėžiūra
„Romuva“ teigia, kad atstovauja žemdirbių praktikuotą religiją, dar dažnai vadinamą chtoniškąja (žemės ir požemio). „Romuviai“ tiki gamtos šventumu, todėl transcendencija – dangus – praranda savo išskirtinę svarbą, nors ji ir neatmetama. Jie taip pat mano, kad gamta yra amžina. Esą lietuvių mituose (senųjų tikėjimų etiologinėse sakmėse) pasaulis kuriamas ir perkuriamas dviejų dievų – šviesos ir tamsos, kūrimo ir griovimo, dangaus ir požemio dievai – Dievas ir Velinas. Jų sąveika ir prieštaravimai kurianti darną ir būtį.
Gerbiami dievai ir deivės. Yra didieji dievai – Dievas (Dangus, Praamžius), Perkūnas, Žemyna (Motina Žemė), Laima (gyvenimo tikslas ir likimas), Saulė, tačiau pasaulyje esą yra daugybė dievybių, todėl žmonės dievus pasirenka pagal tradiciją arba tai, kas jiems artimiau. Deivės ir dievai gali būti susiję su konkrečiomis vietovėmis, istoriniais įvykiais.
Pasak „Romuvos“ žmogus ir dievai yra gamtos dalys, kurios viena nuo kitos yra priklausomos. Jos tikėjimo išpažinėjai mano kad darna – gamtoje, pasaulyje, žmonių visuomenėje veikiančių veiksnių pusiausvyra – linkusi silpti ir nykti. Žmogaus tikslas yra siekti darnos. Taip pat laikytis dorovės, nekenkti kitiems. Jie taip pat gerbia protėvius, tiki pomirtiniu vėlės gyvenimu Dausose.
Apeigos
Įšventinimo į romuvius apeigos vyksta kartą per metus, Jorės šventės metu. Kitos „Romuvos“ apeigos rengiamos kalendorinių ir žmogaus gyvenimo ciklo švenčių metu. Kalendorinės ir žmogaus gyvenimo ciklo šventės turi daugybę savitų tradicinių apeigų, kurios dažnai skiriasi skirtingose vietovėse. Taip pat skirtingose vietovėse ypatinga reikšmė teikiama skirtingiems dievams.
Apeigų metu dainuojamos liaudies dainos, šokami liaudies šokiai, atliekama liaudies muzika. Apeigos įprastai atliekamos senosiose lietuvių šventvietėse – alkuose. Alkai – kalvos, uolos, akmenys, medžiai, vandens telkiniai ir pan. – senovės baltų buvo laikomi tarpininkais tarp žmonių ir dievybių.
Pagrindinė „Romuvos“ bendrųjų apeigų ceremonija susideda iš kelių dalių:
Šventės
„Romuviai“ taip pat rengia iškilmes ypatingiems žmogaus gyvenimo tarpsniams pažymėti (palaiminimas, jungtuvės ir t. t.).
Laivo įgula
Laivo įgula – laivo personalas. Įgulai vadovauja laivo kapitonas.
Laivo įgulos skirstymas
Laivo įgula skirstoma į denio ir jėgainės (mašinų skyriaus) tarnybas.
Kiti įgulos nariai į tarnybas paskiriami pagal tarnybines pareigas.
Svirkų seniūnija
Svirkų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Švenčionių rajono savivaldybės rytuose.
Geografija
Seniūnijos plotas 10006 ha, iš jų 69 proc. užima žemės ūkio naudmenos, 13 proc. miškai, 1 proc. vandenys, 17 proc. kitos paskirties plotai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Dukuvka
Dukuvka – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Bukonių.
Henrikas Denhofas
Henrikas Denhofas (Генрик Денгоф, apie 1585–1659 m.) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus sekretorius (1614 m.), Dorpato kaštelionas (1644–1646 m.), Pernu vaivada (1646–1659 m.).
Biografija
Lenkų bajorų Denhofų giminės atstovas, „Vepris“ herbo savininkas. Kristupo Denhofo (m. iki 1622 m.) ir Agnesos fon Fatinhof (m. po 1611 m.) sūnus. Brolis – Kurliandijos hercogo maršalka Germanas Denhofas.
1614 metais Henrikas Denhofas minimas kaip karaliaus sekretorius. 1644 m. gavo Dorpato kašteliono pareigybę, o 1646 metais buvo paskirtas nominaliu Pernu vaivada.
Šeima
Buvo vedęs nuo 1623 metų Siofiją Manteifel, nuo kurios vaikų neturėjo.
Whoracle
Whoracle – trečiasis In Flames studijinis albumas.
Antanas Kuzmickas
Antanas Kuzmickas (g. 1925 m. liepos 7 d. Gaveikiai, Giedraičių valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, sklandytojas, sklandytuvų konstruktorius.
Biografija
Baigęs pradžios mokyklą, toliau mokėsi Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijoje. 1950 m. baigė Kauno universiteto Mechanikos fakultetą. Dar būdamas studentas, gabus jaunuolis pradėjo dirbti matematikos katedroje pratybų vadovu.
1950–1958 m. Kauno universiteto (nuo 1951 m. Kauno politechnikos institutas) dėstytojas. 1958–1978 m. Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos vyriausiasis inžinierius. 1961–1993 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (iki 1969 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialas, nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1972 m. docentas.
Mokslinė veikla
Svarbiausia darbų kryptis – metalo pjovimo staklių projektavimas. Su kitais sukūrė ir įdiegė į gamybą labai didelio tikslumo (precizinių) apvaliojo šlifavimo staklių. Trijų išradimų autorius.
Aviacinė veikla
Po kurio laiko brėžiniuose, o po to ir natūroje gimė kitas A. Kuzmicko konstrukcijos mokomojo tipe sklandytuvas M-2 su pusiau dengta gondolinio tipo piloto kabina. Su juo taip pat buvo skraidoma Kulautuvos šlaituose, jis patyrė dvi rimtesnes avarijas ir vėl buvo sėkmingai suremontuotas. Esant palankioms meteorologinėms sąlygoms, pats autorius, taip pat sklandytojai inžinierius V. Drupas, L. Aleksandravičius ir kiti juo išsilaikydavo ore po keletą valandų. M-2 ir M-1 į orą buvo pakeliamas amortizatoriumi.
Pirmųjų laimėjimų padrąsintas, A. Kuzmickas suprojektavo savo pirmąjį treniruočių sklandytuvą, šauniųjų KPI serijos sklandytuvų pradininką. KPI-1 (Kauno politechnikos institutas – 1) buvo didelė paspirtis Politechnikos instituto sklandytojams. Į orą jis buvo keliamas savomis jėgomis sukonstruotu autoišvilktuvu. Po avarijos šis sklandytuvas nebuvo atstatytas, o KPI-2 pasirodė nevykęs. Tačiau KP-3 buvo vienas geriausių aviakonstruktoriaus darbų. Aptakių formų KPI-3 „Gintaras“ pasižymėjo vikrumu, gerai kopdavo į viršų, Kulautuvoje virš startavietės pakildavo net iki 1000 metrų aukščio. Jis ilgai tarnavo instituto sklandytojams ir buvo tarsi specialiai sukonstruotas Kulautuvos sąlygoms. 1958 m. netoli Prienų A. Kuzmickas šventė vieną džiaugsmingiausių savo gyvenimo įvykių – žaliojoje vejoje po valstybinės komisijos išbandymo stovėjo jo naujasis sklandytuvas KPI-5. Tai aukštos klasės aparatas, turintis geras skridimo ypatybes, aerodinamines formas, suprojektuotas kartu su KPI auklėtiniu inžinierium S. Jonušoniu, kuris atliko didelę dalį aerodinaminių ir atsparumo skaičiavimų, labai daug padirbėjo su projekto brėžiniais. Tai buvo paskutinis A. Kuzmicko konstruktorinės veiklos vaisius, nes Respublikoje atsirado nemažai puikių tarybinės ir užsienines konstrukcijos aparatų.
Oka
Oka  – upė europinėje Rusijos dalyje; didžiausias dešinysis Volgos intakas. Upės ilgis 1500 km, baseino plotas – 245 tūkst. km².
Prasideda Vidurio Rusijos aukštumos centrinėje dalyje, aukštupyje teka į šiaurę, toliau Rytų Europos lyguma teka daugiausia į šiaurės vakarus. Prateka šias Rusijos sritis: Oriolo, Tulos, Kalugos, Maskvos, Riazanės, Vladimiro, Žemutinio Naugardo.
Didžiausi Okos intakai: Osiotras, Para, Bezputa, Pronia, Tioša, Mokša, Upa (dešinieji), Cna, Protva, Ugra, Žizdra, Maskva, Kliazma, Pra, Gusia, Nara, Lopasnia (kairieji).
Okos poplūdis aukštupyje tęsiasi balandžio-gegužės mėnesiais, žemupyje – iki birželio pradžios. Taip pat būdingi vasaros liūčių sukelti poplūdžiai. Upė būna užšalusi aukštupyje nuo lapkričio ar sausio pradžios iki kovo pabaigos arba balandžio, žemupyje – nuo spalio pabaigos ar gruodžio iki gegužės pradžios. Oka laivuojama nuo Čekalino, reguliari laivyba – nuo Serpuchovo.
Pavadinimo kilmė neaiški, nors egzistuoja daug hipotezių, kurių dvi autoretetingiausios: baltiškoji (senovės lietuvių kalba aka 'šaltinis') ir finiškoji (joki 'upė'), pagal tai kad iki rusų atėjimo Okos aukštupį gyveno baltų gentys, o vidurupy ir žemupy – finų.
Maišiaskruosčiai šokliniai
Maišiaskruosčiai šokliniai (Heteromyidae)) – graužikų (Rodentia) šeima. Kūno ilgis 6-21 cm, svoris – 10-145 g. Šeimoje 6 gentys:
Oka
Upė prateka šiuos didesnius miestus: Oriolą, Kalugą, Aleksiną, Serpuchovą, Stupiną, Kolomną, Riazanę, Kasimovą, Muromą, Pavlovą, Dzeržinską, Žemutinį Naugardą.
Kostas Birulis
Kostas Birulis (1925 m. vasario 15 d. Panevėžys – 2004 m. sausio 27 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius.
Biografija
1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1961 m. – Maskvos neakivaizdinį užsienio kalbų institutą.
1950–1951 m. Sitkūnų radijo stoties vyresnysis radiotechnikas. 1951–1953 m. Klaipėdos radiofikacijos tinklų, 1953–1957 m. Vilniaus radiofikacijos tinklų vyr. inžinierius. 1957–1959 m. Liaudies ūkio tarybos Prietaisų gamybos valdybos viršininko pavaduotojas. 1959–1963 m. Ryšių ministerijos Technikos valdybos viršininkas. 1962–1965 m. Kauno ryšių kontoros viršininkas. 1965–1988 m. Ryšių ministerijos Elektros ryšių valdybos viršininkas, 1988–1990 m. šios ministerijos vyr. ekspertas tarptautiniams santykiams. 1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, 1990–1992 m. I vyriausybės ryšių ministras. Prisidėjo prie elektronikos ryšių su Vakarų valstybėmis nustatymo po sausio 13 d. TSRS agresijos. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos ryšių ir informatikos ministerijos Tarptautinių santykių skyriaus konsultantas. 1993–1995 m. Danijos ryšių kabelių ir įrangos įmonės NKT atstovybės Lietuvoje vadovas. 1995–1998 m. Europos ryšių palydovų kompanijos EUTELSAT konsultantas Lietuvai ir Latvijai.
Tupolev
Tupolev – Rusijos oro erdvės ir gynybos bendrovė, kurios būstinė yra Maskvoje. Oficialiai žinoma kaip akcinė bendrovė Tupolev, ji yra garsi Tupolev OKB arba Tupolev konstravimo biuro, vadovaujama garsaus sovietų aviacijos ir kosmoso inžinieriaus įpėdinio Tupolevo. Bendrovė šventė savo 80-sias metines 2002 m. spalio 22 d. Rusijos vyriausybė planuoja sujungti Tupolev su MiG, AR, Irkut, dry, ir Jakovlev, kaip naują bendrovę, pavadinimu Jungtinių Orlaivių Korporacija.
Bombonešiai ir kt.
thumb|250px|Bombonešis Tu-160.
Oro laineriai/transportiniai
thumb|250px|[[Tupolev Tu-154M]]
Zylė
Zylė reiškia:
1230 m.
1230 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Viešojo valdymo reformos (1984 - 1994) Naujojoje Zelandijoje
Viešojo valdymo reformas (1984 - 1994) Naujojoje Zelandijoje - įtakojo dabartinis viešasis sektorius, kuris yra ypač sudėtinga išteklių paskirstymo sistema, veikianti nuolat kintančioje aplinkoje, tad valdymas turi itin lanksčiai spręsti sudėtingiausius klausimus. Tai skatino ieškoti efektyvesnių viešojo administravimo modelių, kurie tenkintų didesnius viešajam valdymui keliamus reikalavimus. Brendo suvokimas, kad viešasis valdymas veikia neveiksmingai ir reikalauja esminių pokyčių, reformų.
Įvykdytos reformos
1986 m. Valstybinių įmonių įstatymas 1988 m. Valstybinio sektoriaus įstatymas 1989 m. Viešųjų finansų įstatymas 1994 m. Fiskalinės atsakomybės įstatymas
Pilica
Pilica  – upė vidurio Lenkijoje, Silezijos, Lodzės ir Mazovijos vaivadijoje; Vyslos kairysis intakas. Prasideda Mažosios Lenkijos aukštumoje prie Pilicos miestelio. Teka į šiaurės rytus Vidurio Lenkijos ir Vidurio Mazovijos lygumomis. Įteka į Vyslą į pietryčius nuo Varšuvos, netoli Varkos.
Svarbiausi intakai: Vloščovo Čiarna, Koneco Čiarna, Dševička (dešinieji), Lucionža, Volburka, Mogielanka (kairieji).
Vidurupyje įrengtas 27 km² Sulejuvo tvenkinys. Miestai prie Pilicos: Pilica, Ščekocinai, Konecpolis, Pšedbužas, Sulejuvas, Mazovijos Tomašuvas, Pilicos Naumiestis, Vysmežicė, Bialobžegai, Varka.
Rachelė
thumb|right|200px|Rachelė su Jokūbu Rachelė ( 'maloni') Penkiaknygėje minima antroji Jokūbo (Izraelio) žmona ir Juozapo motina. Paminėta Biblijos Pradžios knygoje kaip Labano duktė ir Lėjos jaunesnioji sesuo. Palaidota netoli Betliejaus.
Audronė
Audronė (Audrona, Audronija) – moteriškas lietuviškas vardas, kilęs iš žodžio audra + priesaga.
Vyriški vardų variantai: Audronius, Audronis
Vardadieniai: gruodžio 16
Vengrijos futbolo varžybos 1904 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1904 m.
1904 m. NB I
Nemzeti Bajnokság I arba NB 1 – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
Mary Pierce
Merė Pirs (g. 1975 m. sausio 15 d.) – Prancūzijos tenisininkė, olimpietė, buvusi trečia pasaulio raketė.
Kriaušinis pumpotaukšlis
Kriaušinis pumpotaukšlis (Lycoperdon pyriforme) – pumpotaukšlių (Lycoperdon) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutinio didumo, 3-5 cm aukščio, 2-3 storio, viršutinė dalis kriaušės formos, į pagrindą smailėjantys. Jauni balti, senesni gelsvi, net rudi, paviršius smulkiai grūdėtas, senų beveik lygus. Trama iš pradžių balta, kompaktiška, vėliau vatiška, minkšta, malonaus kvapo ir skonio.
Auga liepos–spalio mėnesiais įvairiuose miškuose, parkuose, ant pūvančių kelmų, rąstų ir aplink juos ant žemės. Jauni grybai valgomi, IV kategorijos, vartojimui geriausi švieži. Lietuvoje paplitę.
Paslauga
Paslauga – bet kuri veikla ar nauda, kurią viena šalis gali pasiūlyti kitai ir kuri yra nemateriali bei negali tapti nuosavybe. Paslaugos teikimas gali būti susijęs arba nesusijęs su materialiu produktu.
Paslaugų atlikimo metu gerinama paties paslaugos gavėjo, jo turimo turto ar jo vykdomos veiklos arba kartais aplinkos kokybė ar stabdomas jų blogėjimas, pvz.:
Bendrovės, gaminančios prekes, dažnai teikia ir kai kurias paslaugas. Paslaugos komponentas gali būti ir neesminė arba esminė viso pasiūlymo dalis. Todėl retai siūloma grynoji paslauga ar grynasis materialus produktas.
Bendrovės gali įgyti išskirtinumą, keisdamos savo pasiūlymų materialių ir nematerialių elementų santykį. Išskiriamos penkios pasiūlymų kategorijos:
Paslaugų teikimas sudaro trečiąjį ūkio sektorių.
Paslaugų rūšys
Bendrovės, kurdamos rinkodaros programas, privalo atsižvelgti į paslaugų savybes.
Nematerialumas. Tai reiškia, kad jų negalima pamatyti, paliesti, paragauti, išgirsti ar užuosti, kol jų neįsigyji. Siekdami sumažinti netikrumą pirkėjai siūlo kokybės įrodymo požymių, o pardavėjai turi tinkamai parodyti bei pabrėžti tuos požymius.
Neatsiejamumas. Tai reišia, kad paslaugos yra sukuriamos ir sunaudojamos tuo pačiu metu ir negali būti atskirtos nuo paslaugų teikėjo – žmonių ar įrenginių. Jei paslaugą teikia darbuotojas, jis yra paslaugos dalis.
Kokybės nepastovumas. Tai reiškia, kad kokybė gali labai skirtis, atsižvelgiant į tai, kas, kada, kur ir kaip ją teikia.
Trumpalaikiškumas. Tai reiškia, kad paslauga negali būti laikoma vėlesniam pardavimui ar naudojimui. Pavyzdžiui, kai kuriose šalyse stomatologai ir gydytojai ima iš pacientų mokestį už praleistą vizitą, nes jų paslauga buvo vertinga būtent tuo metu ir ji išnyko, kai pacientas nepasirodė.
Nuosavybės nebuvimas. Įsigijus materialų daiktą vartotojas gali juo naudotis neribotą laiką ir netgi perleisti kitam, parduoti. Tačiau paslauga tokia nuosavybe tapti negali. Paslaugos vartotojas ja dažniausiai naudojasi tik ribotą laiką. Kadangi paslaugos negali tapti nuosavybe, paslaugų teikėjai turi imtis specialių priemonių savo prekės ženklo įvaizdžiui sustiprinti, padaryti jį artimesnį vartotojui.
Garniškiai
Garniškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Mimainių.
Egliniškiai (reikšmės)
Egliniškiais vadinami:
Pampinė katė
Pampinė katė (Leopardus colocola) – katinių (Felidae) šeimos, mažųjų kačių (Felinae) pošeimio, Pietų Amerikos kačių (Leopardus) genties rūšis.
Apibūdinimas
Gyvena plačiose Pietų Amerikos žemyno lygumų, kalnų pašlaičių srityse: nuo pietų Patagonijos iki Ekvadoro ir pietvakarių Kolumbijos, Andų slėniuose ir šlaituose, Gran Čake, Brazilijos Serade, pampose ir kt.
Pampinė katė yra truputį didesnė už įprastas neveislines namines kates. Kūno ilgis 56–67 cm, uodegos – 29–32 cm, sveria ~3 kg. Kailis rausvas arba tamsiai pilkas, ant galūnių, uodegos yra juodi dryžiai. Gyvena 9–18 metų.
Maitinasi daugiausia viskašomis, jūrų kiaulytėmis, driežais, paukščiais. Vadą sudaro 2–3 jaunikliai.
Sistematika
2017 m. paskelbtoje katinių šeimos rūšių klasifikacijoje, pampinių kačių rūšyje išskiriami septyni porūšiai :
Algimantas Grybauskas
Algimantas Grybauskas (g. 1960 m. rugpjūčio 27 d. Egėliškėse, Šiaulių raj.) – Lietuvos savigynos imtynininkas.
Biografija
Daugkartinis Lietuvos ir TSRS savigynos imtynių bei dziudo varžybų nugalėtojas ir prizininkas. 1982 m. Minske tapo TSRS jaunimo savigynos imtynių pirmenybių čempionu sunkaus svorio kategorijoje. 1992 m. savigynos imtynių pasaulio vicečempionas, Europos čempionato trečios vietos laimėtojas. 1993 m. neolimpinių sporto šakų žaidynių savigynos imtynių varžybų Hagoje trečios vietos ir Pasaulio taurės laimėtojas. 1994 m. savigynos imtynių pasaulio čempionato trečios vietos laimėtojas.
Anarchokapitalizmas
right|thumb|Vėliava naudojama anarchokapitalistų ir kitų rinkos anarchistų. Juoda spalva simbolizuoja anarchiją, geltona simbolizuoja aukso, kaip mainų priemonę rinkose, be vyriausybės įsikišimo Anarchokapitalizmas, dar žinomas kaip laisvosios rinkos anarchizmas ar asmeninės nuosavybės anarchizmas – individualistinė politinė filosofija ir teorinė santvarka. Joje neegzistuoja valstybinė ir visuomeninė nuosavybė, o visos sritys yra privačios, įskaitant ir teisėsaugos sistemą – teismus, policiją ir kt.
Anarchokapitalizmas yra laikomas kraštutine liberalizmo forma.
1231 m.
1231 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pakalnučių metai
Pakalnučių metai – pirmoji Jurgos Ivanauskaitės knyga, išleista 1985 m. Knygą sudaro 12 panašaus ilgio novelių, kuriose aprašoma jauno žmogaus pasaulėjauta, vertybinė krizė. „Pakalnučių metai“ įkūnija devintojo dešimtmečio alternatyvaus jaunimo pasaulėžiūrą.
Vincas Kuzmickas
Vincas Kuzmickas (1936 m. gruodžio 10 d. Šaukava, Ukmergės valsčius – 1982 m. spalio 19 d. Vilnius, palaidotas Pašilėje, Ukmergės rajonas) – Lietuvos literatūros istorikas, spaudos tyrinėtojas.
Biografija
1967 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1966–1972 m. Vilniaus universiteto leidybinės redakcinės grupės redaktorius. 1972–1976 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute, 1976–1981 m. žurnalo „Pergalė“ redakcijoje.
Mokslinė veikla
Daugiausia tyrinėjo XIX a. lietuvių autorių kūrybą atsižvelgdamas į rašytojo asmenį, istorinę aplinką, biografinius kūrybos aspektus. Tyrinėjimams būdinga polemiškumas, hipotetinės idėjos, vaizdus, beletristikai – laisvas pasakojimas. Parašė straipsnių apie A. Venclovą, A. Vištelį, S. Nėries ir A. Achmatovos kūrybos ryšius. Periodinėje spaudoje paskelbė kritikos straipsnių ir recenzijų.
Bibliografija
Parengė:
Rodrigesas
thumb|260px|right|Rodrigeso salos žemėlapis.
Negyvenamą salą pirmieji atrado arabų jūrininkai. XVI a. ją aptiko portugalų jūrininkai, o XVII a. – olandų jūrininkai. XVIII a. pab. prancūzai saloje įkūrė pirmąją koloniją ir, atvežę vergų, ėmė kultivuoti cukranendres. 1809 m. salą perėmė Jungtinė Karalystė. 1814 m. sala oficialiai buvo perleista britams. 1968 m. Mauricijui gavus nepriklausomybę, Rodrigesas tapo šios valstybės valda.
2010 m. pab. saloje gyveno 37 837 žmonės. Daugelį salos gyventojų šiuo metu sudaro afrikiečių palikuonys. Taip pat yra europiečių, indų ir kinų kilmės gyventojų. Vyraujanti kalba – Rodrigeso kreolų, oficiali kalbos – anglų, bet plačiai vartojama ir prancūzų kalba. Vyraujanti religija – katalikybė. Svarbiausios ekonomikos šakos – gyvulininkystė, žvejyba, žemdirbystė, rankdarbiai ir turizmas.
Istorija
Tikėtina, kad pirmieji salą atrado arabų jūrininkai. XVI a. pr. ji, kaip ir kitos Maskarenų salos, jau buvo pažymėta Europoje sudarytuose žemėlapiuose. Rodrigeso sala pavadinta portugalų jūrininko Don Diego Rodrigeso (Don Diégo Rodriguez), kuris atrado šią negyvenamą salą 1528 m., vardu. Nuo 1601 m. salą ėmė reguliariai lankyti olandai. Iš pradžių Rodrigesas buvo naudojamas gėlo vandens ir maisto atsargoms papildyti keliaujant per Indijos vandenyną. Per kelis šimtmečius buvo išnaikinta daug saloje gyvenusių gyvūnų rūšių. Pirmą kartą kolonizuoti salą bandyta 1691 m., kai čia bandė įsikurti nuo religinio persekiojimo bėgę hugenotai, tačiau netrukus jie pasitraukė į Mauricijų. 1735 m. prancūzai Rodrigese įkūrė Port Maturino gyvenvietę, tačiau dėl prasto valdymo ir sunkių klimato sąlygų, kolonija taip ir nesuklestėjo. 1809 m. ją užėmė britai. XIX a. sala daugiausiai buvo naudojama kaip Mauricijaus salos maisto produktų šaltinis.
1967 m. balsuojant dėl nepriklausomybės nuo Jungtinės Karalystės, 90 % Rodrigeso gyventojų pasisakė prieš (tuo tarpu dauguma Mauricijaus gyventojų pritarė nepriklausomos valstybės idėjai). 1968 m. Mauricijus tapo nepriklausoma valstybe, o Rodrigesas – jos valda. 2001 m. Rodrigesui buvo suteikta ribota autonomija sprendžiant socialinius-ekonominius klausimus ir valdant savo gamtos išteklius. Šiuo metu salą valdo Mauricijaus Respublikos Ministrui Pirmininkui atskaitinga 18 asmenų Regioninė Rodrigeso asamblėja.
Geografija
thumb|200px|right|Rytiniai Rodrigeso salos šlaitai.
Sala yra maždaug 18 km ilgio ir 8 km pločio. Ją supa 18 salelių ir 90 km perimetro koralinis rifas, kuris sudaro 240 km² lagūną. Rodrigeso salą sudaro kalnagūbris, kuris driekiasi iš rytų į vakarus beveik per visą salos ilgį, ir kurio aukščiausia vieta – Limono kalnas – siekia 396 m. Saloje teka 43 upės ir upeliai, tačiau didelių ežerų ar upių nėra.
Rodrigeso saloje gausu karstinių uolienų, todėl yra susiformavę geologijos, hidrologijos, mineralogijos ir biologinės įvairovės požiūriais vertingų urvų. Salos kraštovaizdį sudaro uolėtos pakrantės, apaugusios žole ir krūmais, ir kalvoti arba uolėti kalnagūbrio šlaitai su žemdirbystei suformuotomis terasomis. Kai kuriose salos vietovėse yra nedidelių miškų. Salos rytuose ir pietuose yra paplūdimių.
Didžiausias salos miestas – Port Maturinas. Tai administracinis salos centras ir uostas.
Gamta
thumb|180px|left|Mažasis nodis (Anous tenuirostris).
Rodrigeso sala pasižymi endeminių augalų ir gyvūnų rūšių gausa, tačiau nuo XVII a. didžioji šios biologinės įvairovės dalis buvo išnaikinta. Didžiausią grėsmę vietinei augmenijai ir gyvūnijai kelia invazinės atvežtinės rūšys. Vienintelis išlikęs salos žinduolis yra Rodrigeso vaisinis šikšnosparnis (P. rodicensis).
Kadangi saloje niekada nebuvo vystoma stambi pramonė, Rodrigeso lagūnos koraliniai rifai išliko beveik nepažeisti.
Pastaruoju metu siekiama atkurti miškų plotus. Pagal 1983 m. Miškų ir draustinių aktą, dvi salos teritorijos – Grande Montagne (14 ha) ir Anse Quitor (10 ha) – ir dvi gretimos salelės – Smėlio sala (Ile aux Sables, 8 ha) ir Kokosų sala (Ile aux Cocos, 14.4 ha) – buvo paskelbtos gamtos draustiniais. Šiose salose gausu jūros paukščių perimviečių (Gygis alba, rudasis nodis (Anous stolidus), mažasis nodis (A. tenuirostris) ir Sterna fuscata). Salai priklausančiuose vandenyse įkurti žuvų draustiniai.
Klimatas
Vasaros laikotarpiu, nuo lapkričio iki balandžio, Rodrigese klimatas yra karštas ir drėgnas, oro temperatūra svyruoja nuo 28 iki 35 °C. Taip pat šiuo laikotarpiu salą dažnai lanko ciklonai (dažniausiai sausį–vasarį). Žiemos sezonu (nuo gegužės iki spalio) temperatūra naktimis nukrenta iki 16 °C, o dieną pakyla iki 27 °C, vyrauja pietryčių vėjas. Jūros vandens temperatūra vasarą 25–28 °C, žiemą – 22–24 °C.
Administracinis suskirstymas
Rodrigesas padalytas į 14 administracinių zonų, kurios statistikos tikslais suskirstytos į 182 rajonus.
Politika
thumb|200px|right|Regioninės Rodrigeso asamblėjos pastatas.
Rodrigesas priklauso Mauricijaus Respublikai, bet 2001 m. Nacionalinė Mauricijaus asamblėja priėmė tesės aktus, pagal kuriuos Rodrigesui suteikta ribota autonomija ir sukurta decentralizuota valdymo sistema. Buvo įkurta visuotiniuose regiono rinkimuose renkama Regioninė Rodrigeso asamblėja, kurią sudaro 18 narių ir Aukščiausiojo Pirmininko vadovaujama vykdomoji taryba. Savaitiniuose tarybos susirinkimuose priimami sprendimai ir rengiami įstatymai, kuriuos tvirtina Nacionalinė Mauricijaus asamblėja. Taip pat Regioninė asamblėja sudarinėja salos biudžeto planus. Aukščiausiasis Pirmininkas informuoja Mauricijaus Ministrą Pirmininką apie salos valdymą.
Gyventojai
thumb|200px|left|Port Maturino gatvė.
2000 m. surašymo duomenimis saloje gyveno 35 779 žmonių. Gyventojų skaičius auga, ir manoma, kad 2006 m. ji siekė apie 40 000. Rodrigeso gyventojų protėviai yra Afrikos ir Madagaskaro tautų atstovai ir prancūzų kolonistai, įsikūrę saloje XVIII–XIX a. XX a. prie jų prisijungė nedidelės indų ir kinų bendruomenės.
Daugiau nei 90 % salos gyventojų yra Romos katalikai, bet yra ir nedidelės musulmonų bei hinduistų bendruomenės. 1989 m. salą aplankė popiežius Jonas Paulius II.
Kultūra
Kaip ir Mauricijuje, Rodrigese populiari sega muzika. Rodrigese taip pat šokamos įvairios polkos ir valsai. Labiausiai nacionalinis šokis – kadrilis. Populiarus muzikos instrumentas – diatoninis akordeonas, yra įkurta akordeonininkų draugija. Rugpjūčio 15-ąją švenčiama akordeonininkų diena.
Rodrigese gaminama daug rankdarbių: krepšių, skrybėlių, drabužių, nosinių. 1993 m. įkurta Rodrigeso menininkų organizacija, vienijanti maždaug 15 narių. Jos tikslas – skatinti meną, rengiant darbų ekspozicijas ir menininkų susitikimus. Kasmet vyksta Kreolų festivalis, kurio metu rengiamos parodos, meno dirbtuvės, koncertai.
Rodrigeso virtuvę sudaro patiekalai iš vietos produktų: vaisių, daržovių, jūros gėrybių (žuvies, aštuonkojų, krabų, krevečių, omarų) ir paukštienos. Nacionaliniai Rodrigeso patiekalai: kreolinės dešrelės su rougaille padažu, aštuonkojai su kariu, azimos salotos, Rodrigeso pyragas.
Ekonomika
thumb|200px|right|Saulėje džiovinami aštuonkojai.
Svarbiausios ekonomikos šakos – gyvulininkystė ir žvejyba. Taip pat užsiimama žemdirbyste. Sala eksportuoja gyvulius (galvijus, kiaules, avis), žemės ūkio produktus (svogūnus ir česnakus) ir jūros produktus (žuvis, aštuonkojus). Pastaruoju metu saloje siekiama plėtoti įprastą ir ekologinį turizmą, rankdarbius. Rodrigese kuriasi stambios Mauricijaus bendrovės (paukštininkystės įmonės, kepyklos, aludariai).
Jaunimas daugiausiai dirba valdžios sektoriuje arba prekyboje, dalis migruoja į Mauricijų. Privataus verslo saloje labai nedaug. Sala gauna nemažai socialinės paramos iš centrinės valdžios Mauricijuje ir tarptautinių paramos agentūrų.
Transportas
Sala pasiekiama keleiviniais laivais iš Mauricijaus, kurie švartuojasi Port Maturino uoste. Taip pat saloje yra Sero Getano Diuvalio oro uostas (Sir Gaëtan Duval Airport, anksčiau – Plaine Corail Airport ), iš kurio rengiami reguliarūs skrydžiai į Mauricijų. Saloje veikia reguliarūs autobusų maršrutai. Dauguma Rodrigeso kelių yra su danga.
Žioginiai žiurkėnukai
Žioginiai žiurkėnukai (Onychomys) – žiurkėninių (Cricetidae) šeimos graužikų gentis. Paplitę Šiaurės Amerikoje (nuo pietų Kanados iki šiaurinės Meksikos). Gentyje 3 rūšys:
Oldham Athletic AFC
Oldham Athletic AFC – Anglijos futbolo klubas iš Oldamo.
Ūta (Augustavo apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Juozas Juknius
Juozas Juknius (g. 1951 m. kovo 8 d. Keberkščiuose) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1972 m. baigė Pajūrio žemės ūkio technikumą, įgijo zootechniko specialybę. 1988 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžnierius.
1972 m. dirbo Plungės rajono Ginteliškių kolūkyje zootechniku selekcininku. 1972–1974 m. atliko privalomąją karinę tarnybą tarybinėje kariuomenėje. 1974–1975 m. buvo Pajūrio žemės ūkio technikumo mokomojo ūkio zootechnikas selekcininkas, 1975–1983 m. – Klaipėdos valstybinės kiaulių veislininkystės stoties zootechnikas selekcininkas, 1983–1986 m. – Šilalės rajono žemės ūkio valdybos vyriausiasis ekonomistas žemės ūkio produkcijos paruošoms, realizavimui ir perdirbimui. 1986–2001 m. Anykščių tarpūkinės gyvulių sėklinimo įmonės, UAB „Ažupietis“ direktorius.
Nuo 1999 m. VGVPT prie Žemės ūkio ministerijos vyriausias specialistas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Anykščių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Katinas
Katinas:
Taip pat:
Pavardės:
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Katinienė (ištekėjusi moteris) ir Katinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vincas Deniušis
Vincas Deniušis (1903 m. lapkričio 14 d. Viekšniuose – 1978 m. gegužės 2 d. Viekšniuose) – Lietuvos muzikos mokytojas, orkestro ir choro dirigentas.
Biografija
Baigęs tuometinę vietos mokyklą, 1924–1929 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (trimito specialybė) ir grojo orkestruose. 1930 m. trumpai studijavo Leipcigo konservatorijoje. 1932 m. vasarą lankė kūno kultūros kursus Palangoje, o 1933 m. vasarą panašius kursus Juodkrantėje.
Nuo 1930 m. gyveno ir dirbo Viekšnių miestelyje: dėstė muziką ir kitus dalykus to meto mokykloje (pradinė, progimnazija, vidurinė), vadovavo Šaulių pučiamųjų orkestrui, kuriame klarnetu grojo ir tėvas Antanas Deniušis, o altu – brolis Antanas Deniušis. Organizavo chorus, rengė koncertus ir kitus kultūros renginius, 1932 m. pastatė Miko Petrausko operą „Birutė“, kuri parodyta Kuršėnuose ir Papilėje. 1938 m. Klaipėdos krašto dainų šventei parengė Viekšnių šaulių būrio 36 dalyvių chorą.
Pokario metais Viekšnių vidurinėje mokykloje dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo moksleivių chorams ir orkestrams. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei, o vaikų chorą – ir kitoms dainų šventėms. Jo parengti chorai ir orkestrai nuolat dalyvavo Akmenės rajono dainų šventėse, pirmąsias ir kitas prizines vietas laimėdavo meno mėgėjų apžiūrose, nemažai koncertuodavo. Buvo Akmenės rajono dainų švenčių dirigentas ir nusipelnęs mokytojas.
1232 m.
1232 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kim Basinger
Biografija
Jos tėvas buvo džiazo muzikantas, motina – šokėja. Šeimoje dar augo dvi jaunesnės seserys ir du vyresni broliai. Vaikystėje tėvai tylią ir uždarą mergaitę užrašė į baleto pamokas. Sulaukusi 17 metų, Kim laimėjo „Mis Džordžijos“ konkursą, pradėjo dirbti modeliu, o netrukus persikėlė gyventi į Niujorką. Būdama 27 metų, ji ištekėjo už vizažisto Ron Snyder – Brittono. Sutuoktinis už ją buvo vyresnis 15 metų. 1989 m. pora išsiskyrė. Tuo tarpu Kim Basinger karjera vystėsi milžinišku greičiu – nuotraukos puošė ne vieno madingo žurnalo viršelį, tapo žymiu fotomodeliu. Norėdama įgyvendinti vaikystės svajonę, Kim pradėjo lankyti aktorių meistriškumo pamokas, dainuoti naktiniuose klubuose.
1976 m. ji persikrausto į Los Andželą, kur netrukus gauna pirmuosius vaidmenis. Pradžioje vaidino serialuose („Čarlio angelai“, „Žmogus, vertas šešių milijonų“), vėliau televizijos filmuose. 1983 m. Kim suvaidina filme apie Džeimsą Bondą „Niekada nesakyk "niekada“, nusifotografuoja nuoga žurnalui „Playboy“. Tai tampa lūžiu jos karjeroje. 1986 m. Kim nusifilmuoja juostoje „Devynios su puse savatės“ ir tampa Holivudo sekso simboliu.
Vaidindama komedijoje „Pasmerktas vesti“, aktorė susipažįsta su savo antruoju vyru – Alec Baldwin. Pora susituokė 1993 m. 1995 m. jiems gimė dukrelė Ireland Eliesse Baldwin. Grįžusi po motinystės atostogų, Kim Basinger suvaidino filme „Los Andželo paslaptys“ (1997), kuris jai pelnė Oskarą. 2002 m. Kim ir Alekas išsiskyrė. 2004 m. Kim suvaidino filme "Durys grindyse" pagal Johno Irvingo romaną "Našlė vieneriems metams". 2006 m. aktorė nusifilmavo juostoje „Sargybinis“.
Vengrijos futbolo varžybos 1905 m.
1905 m. NB I
Nemzeti Bajnokság I arba NB 1 – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
Eagle Vision
Eagle Vision – didelės klasės 4-durų priekiniais ratais varomas sedanas, kurį nuo 1993 iki 1997 metų gamino Eagle. Automobilis pakeitė AMC/Renault dizaino Eagle Premier. Vision yra labai panašus į pimos kartos Chrysler Concorde, Chrysler LHS, Chrysler New Yorker, ir Dodge Intrepid automobilius, kurie buvo gaminami ant tos pačios Chrysler LH platformos. Eagle Vision buvo pardavinėjamas kaip Chrysler Vision Europoje. Automobilis debiutavo 1992 metų Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje kaip 1993 metų modelis, taip pat jis pakliuvo į žurnalo Car and Driver 10 geriausių 1994 metams sąrašą.
Justinas Marazas
Justinas Marazas (g. 2000 m. vasario 23 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje.
Karjera
Debiutas profesionaliame futbole įvyko 2017 m., kai sužaidė pirmas rungtynes A lyga pirmenybėse. 2017 m. dažniausiai žaisdavo Trakai B ekipoje, kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse. Tais metais atstovavo pagrindinę komandą 14 kartų stipriausioje šalies lygoje ir A lygoje pasižymėjo vienu įvarčiu.
2018 m. įsitvirtino pagrindinėje FK Trakai sudėtyje. per sezoną A lygoje sužaidė 30 rungtynių ir pelnė septynis įvarčius.
2019 m. vasarą pranešta, kad žaidėjas grįžta į riterių ekipą. 2019 m. sezone už riterius sužaidė 11 rungtynių.
2021 m. pirmą sezono dalį praleido dėl traumos. O pirmąsias A lygos rungtynes sužaidė 2021 m. gegužės 14 d. prieš DFK Dainava. 2021 m. sezone rungtyniavo septyneriose rungtynėse. Paskutines rungtynes sužaidė 2021 m. lapkričio 5 d. prieš „Panevėžį“.
2022 m. birželio 15 d. pranešta, kad žaidėjas palieka „Riteriai“ klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Bradesas
Bradesas – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 1 km į pietvakarius nuo Sudeikių. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,95 km, plotis iki 0,54 km. Altitudė 144,9 m. Kranto linijos ilgumas yra 2,82 km. Krantai žemi, pietryčiuose ir šiaurės vakaruose pelkėti. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Dugnas lėkštas, padengtas dumblu, vietomis – sapropeliu. Aplink ežerą plyti pievos ir dirbami laukai, o iš pietų prieina Norvaišių šilelis (Didžiamiškis). Iš pietų į šiaurę ežerą prateka Šventosios intakas Bradesa.
Aplink Bradesą įsikūrę kaimai: Kirkliai, Skrebulė, Bradesai.
Vandenvardis Brãdesas kilęs iš žodžio bradas, brada ('purvynė, klampus kelias; brasta').
Monferato marka
Monferato marka, Vakarų Ligūrijos marka, Aleramo marka, Monferato markizatas, Monferato markgrafystė  – viduramžių Italijos karalystės pasienio marka, Šventosios Romos imperijos valstybė. Pradžioje (nuo 950 m.) karaliaus Berengaro II įkurta kaip Vakarų Ligūrijos marka (Marca Liguriae Occidentalis). Markgrafu buvo padarytas Berengaro II žentas Aleramas, tad marka dar vadinta ir marca Aleramica.
967 m. marką ėmė valdyti imperatorius Otonas I. 1574 m. markgrafystė tapo Monferato hercogyste.
Istorija
961 m. į Italiją įsiveržė Otonas I ir nušalino Berengarą II. Otonas pirmasis kaip ir jo pirmtakai Berengaras II ir Hugas Arlietis ėmė perdarinėti didžiuosius Italijos feodus. Šiaurės vakarų Italiją jis padalino į tris stambias markas. Vakarų Ligūriją jis paliko Aleramui, Rytų Ligūriją (marca Januensis) perdavė Obertui I, o Turino (Arduinijos) marką – Arduinui Glabrijui.
Aleramo palikuonys buvo gana mažai žinomi iki XII a. pradžioje valdžiusio markgrafo Rainier. Apie 1133 m. Rainier sūnus markizas Guglielmo V del Monferrato vedė Juditą Babenberg, netikrą Vokietijos karaliaus Konrado III sesrį, taip labai padidindamas savo giminės prestižą. Jis ėmė dalyvauti Konrado ir Bizantijos imperatoriaus Manuilo I Komnino Italijos politikoje. Jo sūnūs dalyvavo Kryžiaus žygiuose.
Konradas Monferatietis, kitaip Konradas I Jeruzalietis (((pms|Conrà ëd Monfrà}}; (apie 1144–1192 m. balandžio 28 d.) buvo kilmingasis iš Šiaurės Italijos, vienas pagrindinių Trečiojo Kryžiaus žygio dalyvių. Jis de facto nuo 1190 m. lapkričio 24 pagal santuoką buvo Jeruzalės karalius, nors oficialiai buvo juo išrinktas tik 1192 m. keletą dienų prieš mirtį. Jis nuo 1191 m. buvo ir Monferato markgrafas.
Markgrafas Bonifacas I buvo Ketvirtojo kryžiaus žygio vadovas. Jo metu įkūrė Lotynų imperijai priklausiusią Tesalonikų karalystę, kurios karaliumi tapo. Sekančiu Tesalonikų karalystės karaliumi tapo Bonifaco I sūnus Demetrijus. Bonifaco palikuonys Italijoje siekė sujungti Tesalonikų karalystę su Monferato marka, nors tai jiems nepavyko.
Valerijus Grešnovas
Valerijus Grešnovas (1914 m. vasario 21 d. Samara – 1987 m. liepos 1 d. Kaunas) – Lietuvos treneris, pedagogas.
Monferato marka
Istorija
XIII a. Monferato marka, valdoma Bonifaco II ir Guljelmo VII, dvejojo tarp Gvelfų ir Gibelinų. Jie kariavo kelis ilgus karus prieš nepriklausomybes siekusias Asčio ir Alesandrijos komunas. Jiedu tapo atsinaujinusios Lombardijos Lygos vėliavnešiais. Ši lyga kovojo prieš Angevinų įtakos plitimą Šiaurės Italijoje. Tuo metu Monferato markos sostinė buvo Kivasas (Chivasso), markgrafų valdžios centras.
Valerijus Grešnovas
Biografija
1948 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, 1945–1980 m. jame dėstė, 1953–1961 m. Sporto žaidimų katedros vedėjas; nuo 1972 m. docentas. Vienas regbio, žolės riedulio, badmintono žaidimo iniciatorių Lietuvoje.
1941 m. Lietuvos moterų krepšinio rinktinės, 1947 m. TSRS čempionės Lietuvos jaunių krepšinio rinktinės, 1948–1950 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės, 1955–1956 m. Lietuvos vyrų žolės riedulio rinktinės, 1963–1964 m. Lietuvos vyrų rankinio rinktinės, 1967–1968 m. Lietuvos vyrų regbio rinktinės treneris. 1948–1951 m. KKI vyrų krepšinio komandos, 1957–1958 m. Kauno „Žalgirio“ vyrų krepšinio komandos, 1955–1965 m. KKI vyrų rankinio komandos, 1963 m. TSRS čempionės, treneris.
Monferato marka
Istorija
1305 m. mirė paskutinis markgrafas iš Aleramičių, ir Monferato marką paveldėjo graikų imperinė Paleologų dinastija, išlaikiusi markos sostą iki 1533 m. 1533 m. marką užgrobė Ispanija, valdoma Habsburgo imperatoriaus Karolio V, kuris 1536 m. perdavė valdžią markoje Mantujos hercogui Federico II iš garsios Gonzagų giminės. Jo sūnus markgrafas Guglielmo X Gonzaga 1574 m. buvo padarytas Monferato hercogu, o Monferato marka virto Monferato hercogyste. Ji iš pasienio grafysčių rinkinio virto viena iš mažųjų susiskaldžiusios Renesanso Italijos valstybių.
Hruskiai
Hruskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į šiaurės rytus nuo Štabino, 21 km į pietryčius nuo Augustavo ir 74 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra ant kalvos šalia gausybės pelkių ir Augustavo girios.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis jotvingiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 metų kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Tikėtina, kad kaimas buvo įkurtas Carinės Rusijos laikais. Pasak legendos kaimo pavadinimas kilo nuo to kad, kai vienas caro bajoras keliaudamas šia vietove turėjo sunkiai bristi per purvą ir pelkes pasakė rusiškai: hrusko, kas išvertus iš rusų kalbos reiškia – klampus. Kaimo pavadinimas buvo pakeistas po I pasaulinio karo ir tapo Gruszki – lietuviškai Kriaušės. Po II pasaulinio karo kaimas vėl buvo pervadintas senuoju pavadinimu Hruskie. Per Antrąjį pasaulinį karą, vietiniai gyventojai slėpdavosi šalia esančiose pelkėse. Po karo kaime pastatytas kryžius šiems slapstymąsiems atminti. Pagal 1920 metų liepos 12 dienos Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 metų priklausė Suvalkų vaivadijai.
Duoniškiai
Duoniškiai – kaimas pietinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje.
Gečiai (Jonava)
Gečiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Bukonių.
Georgijus Sedovas
Georgijus Jakovlevičius Sedovas (Георгий Яковлевич Седов; g. 1877 m. balandžio 23 d. Krivaja Kosos kaime, Taganrogas, prie Azovo jūros – m. 1914 m. vasario 20 d. Palaidotas Rudolfo saloje) – rusų poliarinis keliautojas.
Biografija
Gimė Krivaja Kosos kaime netoli Taganrogo (prie Azovo jūros), žvejų šeimoje. 1898 m. baigė jūreivystės kursus Rostove ir igijo tolimųjų kelionių jūrininko specialybę. Tyrinėjo šiaurinius Sibiro krantus, Kolymos upę, vakarinius Naujosios Žemės krantus. 1912 m. pasiūlė surengti ekspediciją į šiaurės ašigalį ir pateikė jos projektą. Carinė vyriausybė neparėmė šios ekspedicijos ir ji buvo suorganizuota iš privačių lėšų. 1912 m. vasarą Sedovas laivu „Šventasis Foka“ išplaukė Naujosios Žemės link ir ten, susidūręs su ledynais, liko žiemoti. Žiemojimas buvo sunkus ir daug ekspedicijos dalyvių susirgo. 1913 m. Sedovo ekspedicija pasiekė Prano Juozapo Žemę ir vėl sustojo žiemoti (čia ekspedicijos dalyviai vieną iš kalnų pavadino M. K. Čiurlionio garbei). 1914 m. vasarį Sedovas, sirgdamas skorbutu, su dviem jūreiviais mėgino pasiekti rogėmis šiaurės ašigalį, bet pakeliui mirė.
Palaidotas Rudolfo saloje. Jo vardu pavadinta įlanka ir viršukalnė Naujojoje Žemėje, salynas netoli Šiaurinės Žemės.
Wanderers FC
Wanderers FC – buvęs mėgėjiškas Anglijos futbolo klubas, gyvavęs 1859–1883 m. Batersyje (Londone, į pietvakarius nuo miesto centro). Laimėjo pirmąjį turnyrą.
Lytinė liauka
Lytinės liaukos, dar vadinamos gonadomis – liaukos, gaminančios lytines ląsteles ir lytinius hormonus bei užtikrinantys individo dauginimosi funkciją. Priklauso lytiniams organams.