cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Bičkus
Gargždų „Banga“
2019 m. sezone Gargždų „Bangoje“ ekipoje Jonas sužaidė šešerias rungtynes ir pasižymėjo dviem įvarčiais. Žaidėjas tapo pereinamųjų rungtynių didvyriu, kai lemiamose rungtynėse pelnė du įvarčius į FK Palanga vartus ir padėjo gargždiškiams įveikti varžovus kovoje dėl patekimo į A lygą.
2020 m. pradžioje žaidėjas buvo išvykęs į peržiūrą ir bandė patekti į FK Kauno Žalgiris, tačiau sutarties su kauniečiais pasirašyti nepavyko. 2020 m. pranešta, kad žaidėjas tęs karjerą Gargždų „Bangoje“, kuri 2020 m. sezone pateko į A lygą. Daugiausiai žaidybinio laiko gauna, kai atstovauja Banga B ekipą, kuri žaidžia Antroje lygoje, o pagrindinėje Gargždų „Bangos“ sudėtyje nepavyko įsitvirtinti.
Burbiškio dvaras (Radviliškis)
Istorija
1941 m. prasidėjus trėmimams, Baženskių šeima pasitraukė Lenkijon. Pokario metais dvaro pastatuose įrengta veislinių kiaulių ferma. Parkas užžėlė krūmais, menkaverčiais medžiais, želdiniai sulaukėjo, neprižiūrimi takai sunyko. Išgriautos koklių krosnys, rūmų salės paverstos butais. Nugriauta dalis sodybos pastatų, sunaikintos Fauno ir Nimfos skulptūros, Liūtų tiltas, mediniai tilteliai. Išliko nepažeista tvenkinių sistema.
Jonas Bičkus
Klaipėdos „Neptūnas“
2021 m. atsidūrė Klaipėdoje, kur žaidė už Klaipėdos „Neptūną“, kuris pateko į Pirmą lygą. Pasižymėjo aštuoniais įvarčiais.
Burbiškio dvaras (Radviliškis)
Istorija
1981 m. dvaras pradėtas tvarkyti. 1991 m. paminklosaugininko E. Prascevičiaus rūpesčiu čia įkurtas Daugyvenės kultūros istorijos muziejus-draustinis.
Jonas Bičkus
Stony Brook universitetas
2021 m. vasarą persikėlė į JAV. Atstovavo Stony Brook universitetui. Tapo geriausiu lygos puolėju ir metų naujoku.
Burbiškio dvaras (Radviliškis)
Turizmas
Atstatyti tiltukai, atkurti senieji parko keliai ir takai, sutvarkyti želdynai, atkurtas dvaro architektūrinis ansamblis.
Jonas Bičkus
Statistika
Spalvų reikšmės:
Burbiškio dvaras (Radviliškis)
Turizmas
Dvare yra rengiami muzikos vakarai, kultūros renginiai, iškilmingi savivaldybės renginiai, seminarai, šventės šeimoms ir kolektyvams. Atnaujintame dvaro fligelyje įkurti svečių namai (6 nakvynei pritaikyti kambariai).
Nuo 2000 m. gegužės 13 d. dvare kasmet rengiama Tulpių žydėjimo šventė. Kaime yra užveistas tulpynas (Felikso Malčiausko iniciatyva), kur kasmet pražysta virš 400 įvairių formų ir rūšių tulpių.
Jonas Bičkus
U–19 rinktinė
2017 m. birželio 10 d. Baltijos taurės rungtynėse prieš Latvijos U-19 rinktinę pasižymėjo įvarčiu ir išvedė lietuvius į priekį (1:0). (Galutinis rungtynių rezultatas buvo 3:0, lietuvių naudai.)
2018 m. birželio 6 d. Baltijos taurės rungtynėse prieš Suomijos U-19 rinktinę pasižymėjo įvarčiu ir išvedė lietuvius į priekį (1:0). (Galutinis rungtynių rezultatas buvo 2:1, lietuvių naudai.)
Horreum
thumb|250px|right|Horrea Epagathiana et Epaphroditiana Ostijoje, pastatyta maždaug 145 – 150 m. Horreum („sandėlis, klėtis, svirnas“)  – Senovės Romos dideli, bent dviejų aukštų, viešo naudojimo sandėliai, tipiškai statomi visuose romėnų miestuose ir fortuose. Paprastai šiuose sandėliuose būdavo laikomi grūdai, alyvuogių aliejus, vynas, maisto produktai, audiniai, kartais net marmuras. Romos imperijos periodo pabaigoje Romos mieste buvo beveik 300 horrea sandėlių. Jų dydis priklausė nuo poreikio, mažesniuose miestuose ir fortuose horrea būdavo mažesni. Vienas didžiausių – Horrea Galbae Romoje – užėmė 21 tūkst. kvadratinių metrų ir turėjo apie 140 patalpų vien pirmame aukšte. Apytiksliais paskaičiavimais, jame buvo laikoma bent 53 milijonai amforų, arba 6 milijardai litrų alyvuogių aliejaus. Pirmieji žinomi horreum sandėliai buvo pastatyti antrame a. prieš mūsų erą. Pirmąjį viešo naudojimo sandėlį pastatė tribūnas Gajus Grakchas 132 m. pr. m. e.
Horrea dažnai būdavo statomi žymiai storesnėmis nei įprasta sienomis, siekiant apsaugoti nuo gaisrų. Grūdams skirtos patalpos grindys būdavo pakeltos ant kolonų, siekiant sumažinti drėgmę. Langai būdavo tik aukštai ir labai siauri, siekiant sumažinti įsilaužimų, vagysčių riziką. Durys apsaugojamos spynų ir skląsčių sistema, per siauros vežimams, todėl prekes greičiausiai įnešdavo ir išnešdavo rankiniu būdu. Vietoje laiptų juose būdavo rampos patogesniam sunkių krovinių užvežimui. Centriniame kieme dažnai būdavo įrengiamos parduotuvėlių (taberna) eilės, turgūs. Kai kurie būdavo dideli ir ištaigingi, savo paskirtimi tikriausiai buvo panašūs į modernius prekybos centrus.
Kiekvienas horreum turėdavo pavadinimą. Kai kurie būdavo pavadinami pagal paskirtį, tai yra, dažniausiai juose laikomas prekes, pvz., vašką (horreum candelaria). Kitus pavadindavo imperatorių, jų giminės narių, kitų aukštuomenės piliečių garbei, pvz., Horrea Galbae – Galbos sandėliai – pavadintas imperatoriaus Galbos garbei. Horrea Epagathiana et Epaphroditiana sandėliai Romos uoste Ostijoje turi išraižytą įrašą, skelbiantį, kad jie pavadinti pagal du atleistinius Epagatą ir Epafroditą, tikriausiai savininkus.
Pats žodis horreum (daug. horrea) vėliau buvo pradėtas taip pat vartoti nusakyti bet kokiai vietai, kurioje laikomos kokios nors gėrybės, net ir meno kūriniai ar knygos, kaip sutinkama Senekos raštuose.
Amok
Amok – debiutinis grupės „Atoms for Peace“ albumas, išleistas 2013 m. vasario 25 d. Grupės „Radiohead“ vokalistas Thom Yorke grupę įkūrė 2009 m. gyvai atlikti jo debiutinio albumo „The Eraser“ dainas. 2010 m., pasibaigus koncertiniam turui, grupė tris dienas praleido studijoje, kurdami naujas dainas. Sekančius du metus Yorke ir grupės narys bei prodiuseris Nigel Godrich praleido redaguojant ir tvarkant įrašus, jungiant juos su Yorke elektronika, iš ko ir gimė šis įrašas.
Kirza
thumb|right|250px|Kerzinis kareiviškas Rusijos kariuomenės batas Kirza (, iš кировский + завод 'Kirovo gamykla') - odos pakaitalas iš daugiasluoksnio medvilninio audinio, apdoroto plėviadarėmis medžiagomis. Paviršius turi išspaustą natūralios kiaulės odos reljefinę faktūrą. Didžiąją dalį kirzos panaudoja kareiviškų batų gamyboje. Jie vadinami kerziniais batais. Taip pat iš kirzos gamina gumuotus diržinių pavarų diržus.
Amok
Albumui pristatyti buvo išleisti keturi singlai: „Default“, „Ingenue“ , „Judge, Jury and Executioner“ bei „Before Your Very Eyes“ , iš kurių „Ingenue“ ir „Before Your Very Eyes“ taip pat sulaukė ir vaizdo klipų.
Kirza
Kirza pavadinta pagal pirmąją masinės gamybos vietą - Kirovo dirbtinės odos kombinatą „Iskož“.
Gamybos technologija
Kirzos gamybos technologija buvo sukurta 1935 m., jos autorius - Ivanas Plotnikovas (Иван Васильевич Плотников). Kirzą masiškai ėmė gaminti TSRS-Suomijos karo metu kareiviškiems batams gaminti. Išbandžius kirzinius batus žiemos sąlygomis buvo nutarta, kad ši medžiaga batams gaminti netinka, todėl kirzos gamyba buvo praktiškai nutraukta.
Amok
„Amok“ susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų, nors kai kurie kritikai albumą įžvelgė kaip per daug panašų į Yorke solinę kūrybą. Albumas debiutavo keleto šalių albumų reitingų dešimtukuose, tarp jų – ir Jungtinės Karalystės ir JAV. Albumas buvo pristatytmas pasaulinio turo metu.
Kirza
Gamybos technologija
1941 m. rudenį ir žiemą kirzą vėl ėmė gaminti dideliais kiekiais, bet jau pagal patobulintą technologiją. Gamyba atnaujinta kariuomenei labai stingant avalynės.
Nuo tada TSRS, o dabar Rusija yra stambiausias pasaulyje kirzos gamintojas pagal Plotnikovo technologiją, kuri liko nepakitusi nuo 1941 m. Apie 85% pagamintos kirzos sunaudojama armijos avalynei (auliniams ir paprastiems batams) gaminti. Kareiviškiems batams gaminti naudoja ne tik kirzą, bet ir juchtą. Daugelis kareiviškų batų daromi kombinuotai - 15% bato (nosis) gaminama iš juchto, o likusi dalis, ypač aulas - iš kirzos. Paskaičiuota, kad iki dabar buvo pagaminta apie 150 milijonų kirzinių batų.
Amok
Kūrybinė grupė
Atoms for Peace
Kirza
Gamybos technologija
Už technologijos sukūrimą jos autorius Ivanas Plotnikovas (1902-1995) TSRS LKT 1942 m. balandžio 10 d. nutarimu buvo apdovanotas antro laipsnio Stalino premija (100 tūkst. rublių).
2010 m. gegužės 3 d. kirzos išradėjo atminimą pažymėjo memorialine lenta, kuri buvo pritvirtinta prie Novikovo profesinės mokyklos Nr.7 (Tambovo srities Starojurjevo rajono Novikovo kaimas) pastato. Tame pastate anksčiau buvo parapijinė mokykla, kurioje vaikystėje mokėsi I. Plotnikovas.
Amok
Kūrybinė grupė
Papildomas personalas
Bahreino tarptautinis oro uostas
Bahreino tarptautinis oro uostas (IATA – BAH, ICAO – OBBI) – pagrindinis Bahreino oro uostas, esantis Muharako mieste. Oro uostas yra pagrindinė „Gulf Air“ oro linijų būstinė.
2006 m. prasidėjo oro uosto plėtojimo darbai, kurių kaina siekė 300 milijonų JAV dolerių. Buvo pastatyta nauja daugiaaukštė stovėjimo aikštelė, visiškai atnaujintas pagrindinis takas, iš naujo ištiestos apsauginės tvorelės, atnaujinta saugumo sistema.
2010 m. Bahreino oro uostas buvo pripažintas geriausiu Artimųjų Rytų oro uostu „Skytrax 2010“ apdovanojimuose. 2013 m. šiame konkurse Bahreino oro uostas liko trečias.
Volodymyras Sinkleris
Volodymyras Oleksandrovičius Sinkleris (,, 1879 m. sausio 12 d. – 1946 m. kovo 16 d.) – ukrainiečių karvedys, Rusijos imperijos kariuomenės generolas, Ukrainos liaudies armijos generolas.
Biografija
V. Sinkleris gimė Margilano mieste (dabartinis Uzbekistanas), buvusiame Kokando chanato mieste. Margilanas apie 1875 m. tapo naujai įkurtos Rusijos Turkestano Ferganos srities centru. Sinklerių šeima buvo kilusi iš Švedijos, kuri po 1688 m. Šlovingosios revoliucijos paliko Didžiąją Britaniją ir prisiekė ištikimybę Aleksejui Michailovičiui. Sinklerio tėvas buvo karo inžinierius.
Jis mokėsi Nepliujevskio kadetų korpuse, o vėliau Michailovo artilerijos akademijoje Orenburge, Rusijoje. Po trumpos tarnybos artilerijos būrio vadu išvyko mokytis į prestižinę Generalinio štabo artilerijos akademiją kartu su Oleksandru Hrekovu, su kuriuo įstojo į Ukrainos liaudies armijos generalinį štabą. Baigęs studijas su pagyrimu išvyko tarnauti įvairias pareigas Sankt Peterburge – ėjo štabo karininko ir štabo adjutanto pareigas. Per visą savo karjerą Sinkleris dažniausiai tarnavo štabo karininku.
Pirmojo pasaulinio karo metais iš pradžių ėjo pulko štabo viršininko pareigas, vėliau vadovavo rusų pėstininkų pulkui. Apdovanotas generolo majoro laipsniu, 2-ojo ir 3-iojo laipsnio Šventojo Stanislovo ordinu, 2-ojo ir 3-iojo laipsnio Šventosios Anos ordinu, 3-iojo ir 4-ojo laipsnio Šventojo Vladimiro ordinu su kardais.
Po Spalio revoliucijos išvyko tarnauti į Ukrainos liaudies armijos generalinį štabą. 1918 m. jam suteiktas generolo kvartirmeisterio laipsnis. Vokietijos imperijai pavaldžios Ukrainos valstybės laikais toliau tarnavo generaliniame štabe, suvaidino svarbų vaidmenį 1919 m. užimant Kijevą iš bolševikų. 1919 m. pabaigoje tapo generalinio štabo viršininku. 1920 m. vadovavo Ukrainos delegacijai derybose su Lenkija, po kurių buvo sudaryta Varšuvos sutartis. kairėje|miniatiūra|Volodymyras Sinkleris, 1945 m., NKVD, Lukjanivsko kalėjimas Po Ukrainos Liaudies Respublikos karinio pralaimėjimo pasitraukė į pensiją ir apsigyveno Rytų Lenkijoje, dalyvavo vietos ukrainiečių bendruomenės gyvenime. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui, įžengus Raudonajai armijai, buvo suimtas NKVD ir internuotas į Kijevą. Mirė Lukjanivsko kalėjime.
True Love (kompiuterinis žaidimas)
True Love ~Jun'ai Monogatari~ – erotinis vizualinio romano dating sim kompiuterinis žaidimas, sukurtas „Software House Parsley“ ir išleistas „CD Bros“, 1995 m. birželio 9 d. išleistas PC-98, o 1996 m. gruodžio 6 d. – „Windows“ sistemai. Europoje jį lokalizavo platintojas „Otaku Publishing“, o Šiaurės Amerikoje 1999 m. sausį išplatino „JAST USA“.
Apžvalga
Skirtingai nuo tradicinių, netgi šiuolaikinių vizualinių romanų, kuriems būdinga tai, kad juose nėra nieko, išskyrus periodiškai priimamus sprendimus, „True Love“ turi vaidmenų žaidimą primenančių elementų.
Žaidimas žaidžiamas tris mėnesius iš eilės per kelias virtualias dienas. Kiekvieno ryto pradžioje žaidėjai pasirenka veiklą, kuria užsiims vakare, naktį, o savaitgaliais ar atostogų metu – dieną: mokymasis, meno praktika, mankšta, švarinimasis, laisvalaikis, pertrauka, kelionė į darbą ar apsipirkimas. Kiekvienas pasirinkimas turi įtakos bendrai žaidėjo būsenai dienos pabaigoje, o taškai paskirstomi aistros, išvaizdos, nuovargio, mokslo, jėgos ir meno statistikoms. Priklausomai nuo šių rodiklių lygio ir tam tikromis dienomis sudarytų planų eiliškumo, žaidėjas laikui bėgant keis savo romantinį dėmesį ir galbūt sukels nelinijinius įvykius ir susitikimus. Be to, dirbdamas žaidėjas gauna pajamų, o apsipirkdamas gali savo noru išleisti pinigus daiktams, skirtiems sau arba dovanoms.
Kritika
„True Love“, kaip rodo dauguma žaidimo istorijos šaltinių, Japonijoje nesulaukė didelio atgarsio. Viena iš priežasčių yra ta, kad „True Love“ buvo keturioliktasis „Parsley“, kompanijos, kuri išleidimo metu garsėjo vidutiniškos kokybės leidiniais, žaidimas. Tačiau žaidimo lokalizacija, ypač Šiaurės Amerikoje, buvo palankesnė.
Neomas
Neomas (stilizuotai vadinamas NEOM) – statomas miestas Saudo Arabijos šiaurės vakaruose, ant Raudonosios jūros kranto, šalia Jordanijos ir Egipto sienos. Miestas priklauso Tabuko emyratui. Planuojama, kad Neomo miestas savyje turės išmanaus miesto technologijų ir bus turizmo centru.
Miestas užims 26500 km² plotą ir drieksis 460 km palei jūrą.
Pirmąjį Neomo miesto statybų etapą planuojama užbaigti iki 2025 m. Pradinė viso miesto įkūrimo kaina siekia 500 milijardus JAV dolerių. Valstybės valdžia planuoja 100 milijardų dolerių surinkti pirminio viešo siūlymo būdu per Aramco įmonę.
2019 m. sausio 29 d. buvo įkurta Neomo akcinė bendrovė su 500 milijardų dolerių kapitalu. Kompanijos vadovu paskirtas Nadhmi Al-Nasr.
Pagal planus, visam miestui energija bus tiekiama tik iš atsinaujinančių šaltinių.
Vytautas Karalius
Vytautas Karalius (1931 m. balandžio 15 d. Klaipėdoje – 2019 m. birželio 15 d. Vilniuje ) – Lietuvos poetas, vertėjas.
Biografija
Mokėsi Tauragės ir Telšių apskrityse, Priekulės mokyklose. 1950 m. baigė Šilutės 1-ąją vidurinę mokyklą. 1954 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, 1954–1958 m. jame dėstė anglų kalbą.
Nuo 1966 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Vertimai į vokiečių kalbą
Gintaras Grajauskas: Gedichte (übersetzt von A. Gailius, V. Karalius, N. Grigas). – Klaipėda: Klaipėda House of Artists, 2002.
Vertimai į rusų kalbą
Dviašmenė dabartis: eilėraščiai. – Rusija: Avangard print, 2000.
FK Kramatorsk
Kramatorsko futbolo klubas arba trumpai vadinamas FK Kramatorsk, o ankstesniais metais žinomas Kramatorsko „Avanhard“ arba trumpesniu FK Avanhard Kramatorsk pavadinimu – Ukrainos futbolo klubas iš Kramatorsko.
Istorija
Klubas įkurtas 1955 m. Šiuo metu žaidžia Pirmoje lygoje.
Spalvinė gama
Žalia ir geltona.
Belezų akmuo
Belezų akmuo – stambus riedulys, Elektrėnų savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Belezų kaime, Pastrėvio seniūnijoje. Akmuo slūgso apie 5 km į rytus nuo Pastrėvio, prie kelio, šalia posūkio į gyvenvietę. Greta guli du mažesni akmenys. Belezų akmuo pažymėtas informacine rodykle.
Riedulių grupėje didžiausią akmenį saugomu paskelbė Elektrėnų savivaldybės taryba 2017 m. rugsėjo 27 d. sprendimu Nr. V.TS-194. Tai gneiso riedulys su ryškia pegmatito gysla. miniatiūra|220px|left|Akmens prieigose – kalvotas kraštovaizdis
Dvarčininkai (Skuodas)
Dvarčininkai – buvęs kaimas pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 4 km į vakarus nuo Notėnų, abipus Notės žemupio.
Etimologija
Pavadinimas kilo nuo žodžio. Vietovardis rašomas, , , , 🇬🇸.
Geografija
Kaimo žemės plyti į šiaurės rytus nuo Salanto ir Notės santakos, abipus pastarojo upelio. Vakariniu pakraščiu praeina keliukas Dvarčininkai–Šniukščiai, skiriantis kaimą nuo Kretingos rajono savivaldybei priklausančios Dvarčininkų dalies. Centrine dalimi eina retai naudojamas keliukas Dvarčininkai–Baidotai. Šiaurės rytiniame pakraštyje auga Raisto miškas. Kaimas ribojasi su Dvarčininkais, Nerėpais, Šniukščiais, Baidotais ir Laiviais.
Istorija
Dvarčininkai susiformavo XVIII a. Nerėpų rytiniame pakraštyje, bendro naudojimo žemėje. Priklausė Platelių dvarui.
1923 m. buvo 13 ūkių.
Per 1959 m. administracinio-teritorinio suskirstymo reformą šiaurinė ir rytinė kaimo dalis buvo perduota Skuodo rajonui, o kita palikta Kretingos rajonui.
XX a. 8 dešimtmetyje kaimo sodybos nugriautos. 1999 m. sausio 1 d. kaimas išbrauktas iš Skuodo rajono savivaldybės gyvenviečių (vietovių) sąrašo.
Can-Am
Can-Am gaminama produkcija pasiekiama daugiau nei 100 šalių. 2017 m. visame pasaulyje dirbo virš 8 000 Can-Am darbuotojų.
Kompanija gamina ne tik privatiems asmenims skirtus motociklus, keturračius bei bagius, tačiau juos pritaiko ir karinėms pajėgoms.
Nuo 2018 iki 2022 m. Dakaro ralio UTV kategorijos laimėtojai naudojo Can-Am bagius.
Vladislovas Nakas
Vladislovas Nakas, (1888 m. rugpjūčio 6 d. kaime prie Rokiškio – 1944 m. sausio 2 d. Liepojoje) – Lietuvos ir Latvijos vargonininkas, chorvedys.
Biografija
Pradinį muzikinį išsilavinimą įgijos Rokiškio dvare, grafienės M.Tyzenhauz-Pšezdzeckienės įkurtoje muzikos mokykloje. Kaune baigęs gimnaziją, Vl.Nakas studijavo vargonų muziką Varšuvos aukštojoje muzikos mokykloje, prof. K.Makovskio klasėje. Sunkios materialinės sąlygos neleido jam baigti šią aukštąją mokyklą. Grįžo į Aukštaitiją, tarnavo Žiobiškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios vargonininku. Nuo 1911 m. – vadovavo Mintaujos Šv.Jurgio bažnyčios chorui ir vargonavo pamaldų metu. 1918 m. persikėlė gyventi į Liepoją, priimtas vargonininku į katalikišką Šv.Juozapo katedrą. Kartu dirbo latviškoje Rainio, lietuviškoje, lenkiškoje pradinėse miesto mokyklose dainavimo mokytoju, vadovavo Liepojos lietuvių jaunimo chorui „Kanklės“. Vėliau buvo paskirtas Liepojos valstybinės muzikos mokyklos vargonų skyriaus vadovu. Žmona Stanislava mokytojavo vietos lenkų pradinėje mokykloje.
Antrojo pasaulinio karo metu buvo rastas negyvas Liepojos uosto teritorijoje, mirties aplinkybės išaiškintos nebuvo. Palaidotas Liepojos Senosiose kapinėse.
Artakserksas II
Artakserksas II (, 🇬🇷,, mirė ~358 m. pr. m. e.) – Persijos Achemenidų imperijos karalius, valdęs nuo 404 iki 359 ar 358 m. pr. m. e. Karaliaus Darijaus II sūnus. Graikų šaltiniuose dar minimas kaip Mnemonas (🇬🇷 'atmenantysis').
Artakserksas II perėmęs iš tėvo sostą, taip pat perėmė ir jo neseniai užvaldytas atėniečių žemes Mažojoje Azijoje, tačiau tuo pat metu nuo Persijos atsiskyrė Egiptas. Artakserkso II jaunesnis brolis, Mažosios Azijos satrapas Kyras Jaunesnysis, pasitelkęs graikų karius, bandė pradėti sukilimą prieš naująjį valdovą, bet Kunaksu mūšyje buvo nugalėtas ir žuvo. Nors Artakserksas II ir laimėjo, graikai pamatė savo armijos pranašumą prieš persus ir pradėjo naują karą.
400 m. pr. m. e. spartiečiai užėmė didelę dalį persų valdų Mažojoje Azijoje, tačiau 394 m. pr. m. e. persų laivynas laimėjo Knido jūrų mūšį ir įsitvirtino Egėjo jūroje. Nors persai su kitais graikų poliais (Atėnais, Tėbais, Argu, Korintu) toliau kovojo su Sparta, tačiau iš šio karo labiausiai pelnėsi Atėnai, todėl Artakserksas II nusprendė sudaryti taiką. 386 m. pr. m. e. Atėnai buvo priversti priimti Antaklido taiką, pagal kurią Mažoji Azija ir Kipras liko Persijai, Lemnas, Imbras ir Skiras tapo Atėnų valdomis, o visos kitos graikų valstybės turėjo gauti autonomiją.
383 ir 374 m. pr. m. e. Artakserksas II nesėkmingai bandė susigrąžinti Egiptą, be to, sukilimai vyko Mažojoje Azijoje, Armėnijoje, Irane.
Valdant Artakserksui II pradėtos statyti dievybių skulptūros (anksčiau zoroastrizme nežinoma praktika). Jei seniau persų karaliai garbino tik Ahūrą Mazdą, prie Artakserkso iškilo Anahitos ir Mitros kultai. Taip pat atstatė Darijaus I rūmus Sūzuose.
Kioskas
miniatiūra|Kioskas „[[Lietuvos spauda“ Savanorių prospekte, Vilniuje]] miniatiūra|Kioskas [[Ispanija|Ispanijoje]] miniatiūra|Spaudos kioskas [[Maskva|Maskvoje]] Kioskas (iš 'gėlių paviljonas') – nedidelis pastatas, skirtas mažmeninei prekybai, maitinimo produktų pardavimui arba paslaugų teikimui.
Žodžio kilmė
Žodis „kioskas“ atėjo į lietuvių kalbą iš 'būda', pers. کوشک kushk 'rūmai' arba 'gėlių paviljonas'.
Istorija
Pirmasis kioskas buvo pastatytas 1473 m. Mehmudo II valdymo laiku.
Sultonas Achmedas III (1703–1730) pastatė stiklinį kambarį-kioską su vaizdu į rūmus.
Pirmasis savitarnos, interaktyvus kioskas buvo sukurtas 1977 m. Ilinojaus universitete „Urbana-Champaign“. Savitarnos kiosko sistema buvo įdiegta 1985 m. ir susidėjo iš daugiau nei 600 kioskų. Vos po šešerių metų, 1991 m., parodoje „Comdex“ buvo pristatytas pirmasis savitarnos kioskas su interneto ryšiu.
Max Liebermann
Maksas Lybermanas (, 1847–1935 m.) – Vokietijos realizmo ir impresionizmo tapytojas, piešėjas, grafikas.
Biografija
Maksas Lybermanas gimė 1847 m. liepos 20 d. Berlyne turtingo žydo, tekstilės fabrikanto šeimoje. 1866−1868 m. mokėsi pas tapytoją Carl Steffeck. 1869−72 m. mokėsi Veimaro dailės akademijoje. 1872 m. M. Lybermanas eksponavo savo pirmą paveikslą „Moterys, pešančios žąsis“, kuris buvo natūralistinis. 1873 m. persikėlė į Paryžių, lankėsi Barbizone. Buvo įtakotas realistinės Barbizono mokyklos dailininkų, ypač Fransua Milė, bei XVII a. olandų tapytojų, ypač Franso Halso. Nuo 1874 iki 1914 m. M. Lybermanas kasmet vasarą lankydavosi Olandijoje, piešė varganus olandų ir vokiečių prekybininkus, darbininkus, valstiečius, prieglaudų gyventojus. 1878 m. persikėlė į Miuncheną, buvo susijęs su tapytojo Wilhelm Leibl (1844–1900) rateliu. 1884 m. M. Lybermanas grįžo į Berlyną, vedė Martha Marckwald, 1885 m. šeimai gimė duktė Ketė.
1889 m. M. Lybermano kūriniai buvo eksponuoti Paryžiaus pasaulinėje parodoje. Prancūzai tikėjosi jį apdovanoti Garbės Legiono ordinu, tačiau Prūsijos vyriausybė dėl politinių sumetimų uždraudė M. Lybermanui priimti apdovanojimą. 1894 m. M. Lybermanas po tėvo mirties paveldėjo namą Berlyno Paryžiaus aikštėje (Pariser Platz). 1897 m. dailininkas tapo profesoriumi Karališkojoje menų akademijoje Berlyne, 1898 m. − naujai įkurtos Berlyno secesijos prezidentu. Apie nuo 1890 m. M. Lybermano dailės stilius pradėjo keistis, jo paletė pašviesėjo, spalvos tapo ryškesnėmis. Jis buvo paveiktas prancūzų impresionizmo tapytojų E. Manė ir E. Dega. Kartu su Lovis Corinth ir Max Slevogt, Maksas Lybermanas tapo vienu iš trijų reikšmingiausių Vokietijos impresionizmo atstovų. Dailininkas pradėjo vaizduoti vidutinės buržuazijos klasės gyventojų poilsį gamtoje ar paplūdimiuose. 1910 m. jis pasistatydino vilą Manzės vietovėje prie Berlyno (dabar M. Lybermano vilos muziejus), kurioje leisdavo vasaras su šeima. Vilos sode dailininkas sukūrė daugiau nei 200 aliejinių paveikslų ir panašiai tiek pat grafikos kūrinių.
1920−1932 m. M. Lybermanas buvo Prūsijos dailės akademijos prezidentu. 1927 m. tapo Berlyno garbės piliečiu. 1933 m. pasitraukė iš Berlyno akademijos garbės prezidento pareigų po šios įstaigos sprendimo nebeeksponuoti žydų menininkų kūrinių (tuo metu į valdžią Vokietijoje atėjo nacionalsocialistų partija). Maksas Lybermanas mirė 1935 m. vasario 8 d. savo name Paryžiaus aikštėje Berlyne. Palaidotas žydų kapinėse Šonhauzerio alėjoje.
Vidnojė
Vidnojė  – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, pietinis Maskvos priemiestis. Lenino rajono centras. Prateka Bitcos upelis. Geležinkelio stotis, miestas patenka į Maskvos viešojo transporto tinklą. Kokso gamyba, azoto, statybinių medžiagų, spiritinių gėrimų, konservų pramonė. Yra Šv. Jekaterinos vyrų vienuolynas, Šv. Jurgio cerkvė, Timochino-Salazkovo dvaro rūmai, istorinis-kultūrinis centras.
Istorija
Gyvenvietė prie kelio į Kaširą minima nuo 1651 m. 1900 m. įkurta Rastogrujevo (Расторгуево) geležinkelio stotis, pagal ją vadinta ir gyvenvietė (greta buvo poilsiaviečių rajonas Feldmaršalskij). 1949 m. pradėta kurti pramoninė gyvenvietė. 1965 m. Rastogrujevas pervadintas į Vidnoję, jam suteiktas miesto statusas.
Akmenėlių dvaras
Akmenėlių dvaru vadinti 2 dvarai dabartiniame Pakruojo rajone:
Sieneke
Sieneke Peeters (žinoma kaip Sieneke; g. 1992 m. balandžio 1 d. Neimegene) – olandų dainininkė.
Steve Biko
Bantu Stivenas Biko (Bantu Stephen Biko, geriausiai žinomas kaip Stivas Biko (Steve Biko); 1946 m. ​​gruodžio 18 d. Tarkastade, Rytų Kyšulio provincija, Pietų Afrikos Respublika – 1977 m. rugsėjo 12 d. Pretorijos kalėjimo kameroje, Pietų Afrikos Respublika) – Pietų Afrikos kovotojas prieš apartheidą, Juodaodžių sąmoningumo judėjimo Pietų Afrikoje įkūrėjas. Jo smurtinė mirtis paskatino juodųjų ir spalvotųjų daugumą aktyviau kovoti prieš apartheidą šalyje.
Sieneke
2007 metais Sieneke išleido debiutinį albumą „It’s my dream“ su šešiomis 80-ųjų laikotarpio dainomis.
Kalvė
Šiuolaikinėje tradicinėje kalvėje įsigalėjusios platesnės metalo apdorojimo galimybės: geležis ne tik kalama, bet ir lankstoma, sukama, kniedijama, virinama. Dažniausiai gaminami rankų darbo meniniai dirbiniai: puošybiniai elementai (žvakidės, gėlių stovai, šviestuvų gaubtai), židinio įrankiai, balkonų ir terasų tvorelės, stogeliai, laiptų turėklai, varteliai, memorialinių paminklų viršūnės (saulutės, kryžiai). Be geležies, naudojami plienas, varis, žalvaris, kiti spalvotieji metalai.
Sieneke
2010 metais ji atstovavo Nyderlandams Eurovizijos dainų konkurso pusfinalyje, kur atliko dainą „Ik ben verliefd, Shalalie“. Sieneke užėmusi 14 vietą nepateko į finalą.
Kalvė
Istorija
miniatiūra|180px|right|Kalvio darbas, 1845 m. L. Plachovo paveikslas, Rusija
Tradicinėje kalvėje visi darbai buvo atliekami su rankiniais įrankiais: įvairių dydžių žnyplėmis sugriebti įkaitintai geležiai, replėmis vinims traukti, kūjais, plaktukais, kaltais, kalteliais. Kalvio dirbtuvėje stovėjo pailgos ketursienės krosnies pavidalo žaizdras, šalia – priekalas, arba kalvio plyta. Žaizdro ugniavietėje aukštą degimo temperatūrą palaikė pučiamo oro srautas iš rankomis ar kojomis varomų dumplių. Įkaitinta geležis buvo dedama ant masyvaus priekalo ir apdorojama kalant, tempiant, sukant ir pan. Dirbant su metalu buvo galima atlikti visas pradines apdirbimo operacijas: metalą lydyti, pilstyti į formas, kalti, štampuoti, grūdinti. Iš ruošinių buvo naudojami geležies luitai, juostos, įvairaus skerspjūvio strypai, skarda.
Lietuvoje
miniatiūra|240px|right|[[Cirkliškio dvaras|Cirkliškio dvaro kalvė, Švenčionių raj.]] miniatiūra|240px|right|Tradicinės kalvės fragmentas, Klaipėda
Tradicinės kalvės pradėtos statyti XVI a. amžiuje. Jos būdavo medinės, akmeninės, mūrinės, kartais tinkuotos. Vidus – vienos patalpos, be lubų, su dvivėrėmis durimis iš galo. Greta ūkinės svarbos, jos turėjo ir visuomeninę reikšmę: pastatyta kalvė tapdavo ūkininkų susiėjimo vieta, kur buvo gaminami ir taisomi įrankiai, kaustomi arkliai. Tradicinė įranga senosiose kalvėse:
Kalves savo reikmėms pasistatydavo dvarai, jas priderindami prie sodybos architektūros. Jų būdavo prie malūnų, kur vanduo pūsdavo dumples ar kilnodavo kūjus (vėliau šį darbą atliko elektra). Kartais po tuo pačiu stogu gyvendavo ir kalvis.
Pompinis šautuvas
300px|miniatiūra|dešinėje|1912 m. Winchester 300px|miniatiūra|dešinėje|Mossberg 590 300px|miniatiūra|dešinėje|Rusiškas RMB-93 Pompinis šautuvas – šautuvas, užtaisomas pertraukiant slankiojančią apsodo lovelio pavidalo rankeną, kuri judina šautuvo spyną, o ši išmeta iššautą tūtelę, įstumia naują šovinį.
Pompinį pertaisymo principą 1882 m. išrado amerikietis išradėjas Kristoferis Spenseris (Christopher Miner Spencer). Vėliau šiuo principu pagrįstus mechanizmus patobulino Džonas Mozesas Brauningas savo šautuve M1893/97.
Pompiniais šautuvais gali vadinti ir įvairius pneumatinius ir šratasvydžio šautuvus, kur panašus mechanizmas naudojamas kulkai (šratui) į lizdą įstumti ir orui (ar spyruoklei) suspausti.
Konstrukcija
Daugelis pompinių šautuvų turi nenuimamas povamzdines ar antvamzdines (vamzdiškas) dėtuves, kurios schemoje kartu veikia ir kaip judamos užtaisymo rankenos kreipiamoji. Tokios dėtuvės užtaisomos po vieną įdedant šovinius pro angą uokse ir stumiant juos pirmyn. Šovinius dėtuvėje prilaiko speciali sklęstis. Norint pompinį šautuva užtaisyti dar vienu papildomu šoviniu, jis dedamas vienu iš dviejų būdų: Dalis pompinių šautuvų (Remington 7600, itališki šautuvai Valtro PM5 ar rusiški RB-12) naudoja nuimamas dėžutines dėtuves.
Privalumai ir trūkumai
Privalumai:
Trūkumai:
Londono gamtos istorijos muziejus
right|thumb|240px| Muziejaus fasadas ir įėjimas right|thumb|240px| Dinozauro skeletas ekspozicijoje Gamtos istorijos muziejus (angl. Natural History Museum) – gamtos istorijos muziejus ir tyrimų centras Londone, Pietų Kensingtono rajone (adr. Cromwell Road, London SW7 5BD).
Muziejaus rinkiniuose yra beveik 80 mln. pavyzdžių, tarp jų − pavyzdžiai iš Dž. Kuko ir Č. Darvino kelionių. Tik menka dalis yra nuolatinėje ekspozicijoje. Rinkiniai suskirstyti į botanikos, entomologijos, mineralogijos, paleontologijos ir zoologijos skyrius. Atskiras insektologijos poskyris yra Tringo muziejuje. Muziejaus lankymas nemokamas, išskyrus dedikuotas parodas. 2018 m. deklaruota, kad muziejus sulaukė daugiau nei 4,56 mln. lankytojų per metus.
Istorija
Gamtos istorijos muziejaus kolekcijos anksčiau buvo Britų muziejaus, įsteigto 1753 m., dalimi. Atskirai muziejus atsidarė 1881 m. specialiai jo kolekcijoms eksponuoti pastatytame pastate, kurį suprojektavo architektas Alfredas Voterhausas. Gamtos istorijos muziejus yra toje pačioje gatvėje tarp Viktorijos ir Alberto ir Mokslo muziejų. Muziejaus pastatas yra ryškus Viktorijos amžiaus neoromaninės architektūros pavyzdys (katedra), ne kartą vėliau praplėstas ir modernizuotas. 1963 m. parlamento nutarimu buvo suformuota muziejaus patikėtinių taryba ir jis galutinai atskirtas nuo Britų muziejaus. 1986 m. patikėtinių taryba perėmė šalia eančio Geologijos muziejaus administravimą ir dabar abu muziejai yra sujungti. 2009 m. prie senojo muziejaus pastato pastatytas modernus Darvino centras. Gamtos istorijos muziejui priklauso Valterio Rotšildo zoologijos muziejus Tringe, apie 50 km į šiaurės vakarus nuo Londono.
Berkan Kutlu
Berkanas Kutlu (g. 1998 m. sausio 25 d.) – futbolininkas, Turkijos rinktinės saugas.
Karjera
Nuo 2022 m. vasaros priklausė Galatasaray SK. Tapo 2022–2023 m. Turkijos čempionu. Klubas pateko į 2023–2024 m. Čempionų lygą. Turkų varžovais tapo FK Žalgiris.
Žaidė 2023 m. liepos 25 d. rungtynėse Vilniuje.
Rinktinės
Nuo 2021 m. atstovavo.
Pasiekimai
Galatasaray
Aukštadvario dvaras (reikšmės)
Aukštadvario dvarai buvę:
Pamūšio dvaras
Pamūšio dvarai buvo:
Daugiaaukštė stovėjimo aikštelė
thumb|right|250px|Daugiaaukštė stovėjimo aikštelė [[Florida|Floridoje]] Daugiaaukštė stovėjimo aikštelė – specialus pastatas, skirtas transporto stovėjimui. Tokio tipo aikštelės būna kelių aukštų, lygių ar požeminės.
Pirmoji žinoma daugiaaukštė stovėjimo aikštelė buvo įrengta 1918 m. viešbutyje „La Salle“ Čikagoje, JAV. 1976 m. viešbutis buvo nugriautas, tačiau aikštelė palikta. Vis dėlto 2005 m. ši aikštelė negavo atitinkamų leidimų iš miesto valdžios ir ji buvo nugriauta, vietoj jos pradėta statyti 49 aukštų pastatą.
Daugiaaukštės aikštelės būna skirtingų tipų pagal transporto judėjimą jose:
Vadaktų dvaras
Vadaktų dvarai buvo:
The Smile
The Smile – britų roko grupė, kurią sudaro grupės „Radiohead“ nariai Thom Yorke ir Jonny Greenwood bei grupės „Sons of Kemet“ būgnininkas Tom Skinner. Grupė susiformavo COVID-19 karantino metu, Greenwood kuriant gitaros partijas namuose. Pirmąkart viešai „The Smile“ pasirodė 2021 m. gegužę koncertiniame įraše „Live at Worthy Farm“, kurį transliavo Glastonberio festivalis. 2022 m. grupė išleido šešis singlus bei pirmąkart koncertavo prieš gyvą auditoriją. Tų pačių metų gegužę išleistas debiutinis albumas „A Light for Attracting Attention“.
Mečislovas Monkevičius
thumb|150px|Bajoriškas Lubicz herbas Mečislovas Monkevičius,, (1877 m. lapkričio 1 d. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1946 m. lapkričio 6 d. Port Ričmonde (Filadelfijos priemiestis), JAV) – Romos katalikų kunigas JAV.
Biografija
Kilęs iš bajoriškos Lubicz herbo giminės, motinos buvo auklėjamas lenkų patriotine ir katalikiška dvasia. Mokėsi Raseinių pradinėje mokykloje, vėliau Šiaulių gimnazijoje. Kartu su šeima persikėlė į Kuršo guberniją, kur M.Monkevičius baigė mokslus Mintaujos gimnazijoje.
1893 m. brolis Antonijus jį pasikvietė persikelti gyventi į JAV, Filadelfiją. Netrukus, remiamas brolio, M.Monkevičius įstojo į lenkišką Detroito kunigų seminariją. Besimokant antrame kurse, brolis mirė ir seminariją teko palikti. Finansuojamas kun.Juzefo Lamberto jis įstojo į Overbrooko kunigų seminariją. Po baigimo, 1901 m. lapkričio 7 d. įšventintas kunigu.
Tarnavo vikaru Filadelfijos Šv.Stanislovo parapijoje. Po trejų metų skiriamas buvo paskirtas klebonu į Šv.Stanislovo bažnyčią Šenandoa, po to tarnavo Finiksvilo, Česterio bažnyčiose. Vėliau klebonavo Šenandoa Šv.Kazimiero bažnyčioje. 1904 m. perkeltas į Filadelfiją. Jo pastangų dėka Port Ričmondo priemiestyje buvo įsteigta katalikų Šv.Vaitiekaus parapija, pastatyta nauja koplyčia ir keturklasė lenkiška mokykla. Surinkęs lėšas organizavo naujos –  Šv.Vaitiekaus bažnyčios – statybą, ji buvo pašventinta jau 1909 m. Netrukus mokyklos patalpos mokiniams tapo ankštos ir 1915 m. klebonas pradėjo statyti naują korpusą. Iki pat mirties M.Monkevičius gyveno Port Ričmonde, subūręs pačią didžiausią lenkišką parapiją Filadelfijos arkivyskupijoje.
Baragas
miniatiūra|220px|right|Baragas [[Novogrudas (Lomžos apskritis)|Novogrude, Lenkija]]
Baragas, taip pat bragas, biragas – ūkinės paskirties pastogė, primytivi daržinė, suręsta iš lengvų konstrukcijų, su kilnojamu stogu, be sienų. Stogas tvirtinamas ant keturių į žemę įkastų vertikalių stulpų. Po pastoge dažniausiai laikomas šienas, šiaudai, taip pat durpės ar malkos. Kitu metų laiku, kai baragas ištuštėja (pavasarį ir vasarą), jame laikinai padedami ūkio padargai, kiti reikmenys. Lietuvoje bragas minimas nuo XVI a.
Kilnojamas stogas reikalui esant pakeliamas ar nuleidžiamas. Stogų pasitaiko dvišlaičių ar keturšlaičių kvadratinio ar stačiakampio plano pastogėse. Kitur pastatyti daugiakampiai statiniai, kurie laikosi, pvz., ant 6 stulpų. Stogas fiksuojamas reikiamame aukštyje mediniais ar metaliniais kaiščiais kertiniuose stulpuose padarytose skylėse. Į pastogę padedant ar išimant daugiau pašaro, stogo padėtis pataisoma jį pakeliant ar nuleidžiant. Barago stogas gali būti užklotas šiaudų arba malksnų danga, saugančia nuo kritulių poveikio.
Paplitimas
Panašios pastogės buvo plačiai paplitusios Šiaurės Europoje viduramžių laikais, taip pat aptinkamos Alpėse ir Šiaurės Amerikoje, tačiau šiandien jos yra retos. Baragai buvo naudojami daugelyje Europos šalių ir kolonijinės Amerikos dalių. Vienos anksčiausių pastogių haybarrack minimos Niujorko valstijoje. Tačiau jos buvo labai paplitusios Nyderlanduose, kur vadinamos hooiberg arba kapberg, be to, šienas buvo dedamas ant pakelto pagrindo. Šios konstrukcijos statiniai Jungtinėje Karalystėje vadinami „olandiškomis pastogėmis“ (Dutch barn ir helm).
Vyžnycia
Vyžnycia  – miestas Ukrainoje, Černivcių srityje, prie Čeremošo upės, 54 km į vakarus nuo Černivcių. Rajono centras. Geležinkelio stotis. Plentai į Černivcius, Kosivą, Seliatiną. Medienos apdirbimo pramonė, menai. Yra dvi XIX a. cerkvės, bažnyčia, sinagoga, geležinkelio stotis, XX a. pr. rotušė, dainininko Nazarijaus Jaremčiuko namai-muziejus.
Baragas
Paplitimas
Baragų (Bróg) paplitimą Lenkijoje akivaizdžiai byloja jo atvaizdo panaudojimas senos lenkų didikų giminės herbe Leszczyc, kelių valsčių herbuose.
Baltarusijoje baragų (aбарог) buvo visur, bet daugiausiai buvo aptinkama Vitebsko ir Bresto srityse. Jie statyti ant keturių kuolų, šienas buvo pradedamas dėti ant paskleistų medžio šakų pakloto.
Vyžnycia
Istorija
Gyvenvietė prie Čeremošo minima nuo 1158 m., pati Vyžnycia – nuo 1501 m. Iki 1774 m. priklausė Moldavijos kunigaikštystei, vėliau – Austrijai-Vengrijai. XVIII a. buvo svarbus medienos prekybos centras. Iki XX a. vid. mieste gyveno daug žydų (iš čia kilo Vižnico hasidų dinastija).
Malaizijos geografija
thumb|right|300px|Malaizijos valstijos thumb|right|250px|Kinabalaus kalnas thumb|right|250px|Tiltas, jungiantis Malaizijos miestą [[Džohor Bahrus|Džohor Bahrų ir Singapūrą]] Malaizija − valstybė pietryčių Azijoje, susidedanti iš Vakarų Malaizijos (Malakos pusiasalio pietuose) ir Rytų Malaizijos (Borneo šiaurėje). Ji turi žemyninę sieną su Tailandu, Indonezija, Brunėjumi, jūrinę sieną su Filipinais, Singapūru.
Topografija
Malaizijai priklausančioje Borneo salos dalyje vyrauja kalvos ir 2000−2400 m aukščio kalnagūbriai, daugiausia iš granito, kristalinių skalūnų ir smiltainių. Pajūryje yra žemumų. Čia yra aukščiausias Malaizijos taškas − Kinabalaus kalnas (4101 m; Borneo šiaurėje).
Didumą Malakos pusiasalio užima kalvos ir 1000−2000 m aukščio kalnai, susidarę iš granito, kvarcito, klinčių, molio skalūnų. Svarbiausi kalnagūbriai - Tahano (aukščiausias taškas − Tahano kalnas, 2190 m) ir Titivangsos (aukščiausias taškas − Korbu, 2183 m). Pakrantėse ir pusiasalio pietuose yra aliuvinių žemumų.
Malaizijoje daug upių, ištekančių iš kalnynų. Nors jos palyginti trumpos, bet vandeningos ištisus metus. Ilgiausios (>500 km) Borneo salos upės: Radžangas, Baramas, Kinabatanganas; ilgiausia Malakos pusiasalio upė − Pahangas (320 km).
Klimatas
Klimatas Malaizijoje jūrinis ekvatorinis, Vakarų Malaizijos šiaurėje − musoninis subekvatorinis. Mėnesių vidutinės temperatūros lygumose 25−28 °C. Paros temperatūros amplitudė iki 15 °C. Pakrantėse iškrinta 2000−2500 mm kritulių per metus, kalnuose kai kur iki 4000 mm, Kinabalaus kalno šlaituose >5000 mm.
Dirvožemiai Malaizijoje daugiausia sujaurėję lateritiniai, žemumose − aliuviniai.
Augalija ir gyvūnija
Apie 3/4 Malaizijos teritorijos (ypač lygumos ir kalnų šlaitai iki 1500 m) apaugę drėgnaisiais visžaliais tropiniais miškais (palmės, paparčiai, pandanai, bambukai). Aukščiau kalnuose auga subtropiniai miškai, tarpukalnių įdubose − kserofitiniai krūmokšniai, pakrantėse − mangrovės.
Malaizijos gyvūnija priklauso Indijos−Malajų zoogeografinei sričiai. Žinduoliai: drambliai, raganosiai, lokiai, tigrai, leopardai, buivolai, orangutangai ir gibonai, tapyrai, tupajos. Ropliai: krokodilai, pitonai.
Tešmuo
thumb|300px|[[Karvės tešmuo]] Tešmuo – žinduolių patelių pieno liaukos su speniais.
Žodžio kilmė
Žodis kilęs nuo veiksmažodžio tėšti (esamasis laikas tešia), kuris reiškia „tvinkti, pildytis pieno, storėti“ (plg. želmuo nuo želti).
Rotacinis variklis
miniatiūra|Rotacinio variklio veikimo schema Rotacinis variklis – viena ankstyvųjų vidaus degimo variklio rūšių, paprastai vienaeilis, žvaigždės formos su nelyginiu aplink vieną ašį išdėstytų cilindrų skaičiumi, kurio cilindrų blokas sukasi apie ašį, ant kurios sumontuoti stūmokliai. Šio tipo varikliai daugiausiai buvo naudojami aviacijoje, nors keletas modelių buvo montuojami į motociklus ir automobilius. Šio tipo varikliai buvo plačiai naudojami Pirmojo pasaulinio karo išvakarėse ir karo pradiniame etape kaip alternatyva vieneiliams arba „V“ formos varikliams ir buvo vertinami kaip „labai efektyvus galios, svorio ir patikimumo problemų sprendimas“.
Trečiajame dešimtmetyje rotacinius variklius palaipsniui išstūmė vienaieiliai, „V“ formos ir žiediniai (radialiniai) varikliai.
Aprašymas
miniatiūra|Rotacinis variklis Le Rhône 9C. Suomijos aviacijos muzijeus
Skirtumas tarp rotacinio ir žiedinio variklio
Rotacinis variklis iš esmės yra standartinis vidaus degimo (Otto) variklis, kurio cilindrai yra išdėstyti ratu aplink veleną. Nuo radialinio variklio jis skiriasi tuo, kad vidaus degimo ciklo metu juda ne stūmokliai cilindruose, sukdami veleną, o aplink fiksuotą veleną su fiksuotais stūmokliais sukasi visas variklio blokas. Dažniausiai gamintuose modeliuose variklio velenas buvo fiksuojamas prie lėktuvo fiuzeliažo, o propeleris buvo tvirtinamas tiesiai prie variklio bloko priekinės dalies.
Tokia konstrukcija sąlygoja didelius pagalbinių sistemų – tepimo, uždegimo, kuri padavimo, aušinimo – įrengimo ir veikimo skirtumus.
Prancūzijos Aviacijos ir kosmonautikos muziejaus (pranc. Musée de l'Air et de l'Espace) stendas eksponuojamas veikiantis septynių cilindrų variklio modelis, kuriame demonstruojamas tiek rotacinio, tiek ir radialinio variklio veikimas.
Konstrukcija
Kaip ir „fiksuoti“ žvaigždiniai varikliai, rotaciniai varikliai paprastai buvo gaminami su nelyginiu cilindrų skaičiumi – paprastai 5, 7 arba 9. Tokiu būdu, generuojant uždegimą kas antrame cilindre, buvo užtikrinamas sklandesnis variklio darbas ir mažesnė vibracija. Uždegimas rotaciniuose varikliuose su lyginiu cilindrų skaičiumi veikė „dvejų eilių“ principu, kurą uždegant iš karto dvejuose cilindruose.
Dauguma rotacinių variklių buvo konstruojami žvaigždės pagrindu, su nuo veleno į išorę išeinančiais cilindrais. Be tokių, buvo sukurta keletas rotacinių opozicinių (boksininko tipo) modelių ir netgi modelių su vieno cilindru.
Privalumai ir trūkumai
miniatiūra|Bentley BR2 variklis Rotaciniai varikliai pasižymėjo trimis pagrindiniais privalumais:
Kartu rotaciniai varikliai pasižymėjo keletu trūkumų, kurie ilgainiui sąlygojo tai, kad šios technologijos buvo atsisakyta:
Pirmojo Pasaulinio karo pabaigoje sukurtas Bentley BR2 rotacinis variklis tapo didžiausiu šio tipo varikliu, žyminčiu šios technologijos maksimalios plėtros ribą. Galingesnių šio tipo variklių sukurti buvo fiziškai neįmanoma. Tai taip pat buvo paskutinis rotacinis variklis, naudotas britų Karališkųjų KOP.
Rotacinio variklio valdymas
miniatiūra|Gnome Monosoupape kuro tiekimo sistemos schema Dėl kuro tiekimo sistemos konstrukcijos (kuro padavimas per tuščividurį veleną) rotacinių variklių valdymas pasižymėjo keletu ypatybių:
Varikliai su vienu cilindro vožtuvu
Dažnai teigiama, kas rotoriniai varikliai neturėjo karbiuratoriaus ir atitinkamai, kuro padavimo droselio, todėl buvo valdomi trumpam išjungiant degimą ir kuro padavimą. Šis teiginys tinka tik varikliams su vienu vožtuvu (pranc. "monosoupape") tipo varikliams, kuriuose didžioji dalis oro į cilindro degimo kamerą patekdavo per išmetimo takto metu atdarą išmetimo vožtuvą. Dėl šios techninės savybės variklio veleno viduje esančiu vamzdžiu tiekiamo kuro ir per vožtuvą iš išorės įsiurbiamo oro mišinys negalėjo būti reguliuojamas. Piloto valdomas kuro vožtuvas leido šiek tiek reguliuoti variklio apsukas, tačiau jį atidarius daugiau kuro-oro mišinys greitai tapdavo per riebiu; uždarius – per liesu. Abejais atvejais variklis greitai netekdavo apsuku ir netgi kildavo pavojus pažeisti cilindrus. Pirmuosiuose modeliuose buvo montuojami primityvūs dujų paskirstymo fazės reguliatoriai (angl. VVT - variable valve timing) ir jų pagalba buvo mėginama reguliuoti variklio apsukas, tačiau tai neretai sukeldavo vožtuvų išdegimą.
Vieninteliu efektyviu variklio su vienu cilindro vožtuvu darbo žemomis apsukomis režimu tapo praretintas uždegimas – jungikliu variklis buvo perjungiamas į režimą, kurio metu uždegimas vykdavo tik kartą per du ar tris apsisukimo ciklus. Pagrindinis šio variklio darbo režimo trūkumas – dideli nesudegusio kuro išmetimai iš variklio. Toks kuras kaupdavosi po variklio gaubtu ir didindavo gaisro pavojų. Manoma, kad dėl šios priežasties ir menkos piloto patirties 1928 m. ore užsidegė Lietuvos karo aviacijos "Sopwith 1 ½ Struter".
Kiti rotaciniai varikliai
miniatiūra|Clerget type 9b, 130 AG 16,29 l darbinio tūrio rotacinis variklis Daugumoje rotacinių variklių buvo montuojami tradiciniai įsiurbimo vožtuvai per kuriuos, kaip ir įprastiniame keturtakčiame variklyje, į cilindrus buvo tiekiamas su oru sumaišytas kuro ir tepalo mišinys. Dėl besisukančio tuščiavidurio veleno tokiuose varikliuose nebuvo galima naudoti karbiuratoriaus, todėl variklio apsukų valdymas vyko pastačius droselį į pageidaujamą padėtį (paprastai pilnai atidaryti) ir tada reguliuojant kuro ir oro mišinio riebumą. Dėl rotacinio variklio inercijos pilotai turėjo pakankamą laiko atsargą tam, kad nustatyti norimą kuro ir oro mišinio santykį bandymų ir klaidų metodu, tuo pat metu nerizikuojant sukurti smukos padėtį.
Variklio apsukoms sumažinti reikėjo uždaryti kuro padavimą ir nustatyti naują kuro ir oro mišinio santykį. Ši procedūra buvo gana sudėtinga, todėl variklio apsukų mažinimas, ypač tūpimo metu buvo atliekamas „blip“ jungikliu trumpam išjungiant variklį. Trumpam išjungus variklį kuro padavimas nesustodavo. Dėl šios priežasties neretai tepalu apsinešdavo žvakių elektrodai, kas apsunkindavo variklio paleidimą ore. Be to, per išmetimo vožtuvą pašalintas kuro ir tepalo mišinys kaupdavosi po variklio gaubtu ir keldavo gaisro pavojų. Vėlesniuose modeliuose buvo įrengiami specialūs tokio susikaupusio mišinio pašalinimo kanalai.
1918 m. „Clerget“ instrukcija rekomendavo variklį valdyti reguliuojant oro ir kuro padavimą, o variklį įjungti ar išjungti atitinkamai įjungiant ar išjungiant kuro padavimą. Tūpimo rekomendacijos numatė kuro padavimo išjungimą uždarant kuro padavimo svertą, tačiau paliekant įjungtą degimą. Propeleris užtikrindavo, kad variklis suksis, o neišjungtas degimas degino ant žvakių elektrodų patenkantį tepalą. Pilotams uvo rekomenduojama neišjungti degimo, nes ilgainiui tokie veiksmai galėjo sugadinti variklį..
Vasaros kursai
Vasaros kursai – akademinio švietimo renginys, užsiėmimai vasarą (kaip ir vasaros mokyklos – pavasario arba vad. vasaros semestro atostogų metu). Oficialiai gali vadintis ne tik vasaros kursais (vasaros kursu), bet ir vasaros akademija, seminarais ir pan. Gali būti tiek formalūs, tiek ir neformalūs. Kai kuriose aukštosiose mokyklose suteikiami ECTS kreditai (įskaitoma į studijas). Rengia įvairios aukštosios mokyklos, kalbų centrai ir įstaigos. Pagal sritis gali būti teisiniai (pvz., Urbino Europos teisės seminaras), ekonomikos, technikos ir t. t.
Rotacinis variklis
Kiti rotaciniai varikliai
Išlikusių rotaciniais varikliais varomų lėktuvų pilotai paprastai laikosi nuostatos, kad saugiau yra naudoti degimo išjungimą nei išjungti variklį tūpimo metu ir rizikuoti, kad jis gali neužsivesti.
Istorija
miniatiūra|1897 m. Félix Millet motociklas
Millet
1889 m. Pasaulinėje parodoje Paryžiuje Feliksas Milje (pranc. Félix Millet) pristatė savos gamybos 5 cilindrų rotaciniu varikliu varomą dviratį. 1888 m. Milje užpatentavo šį variklį. Toks dviratis dalyvavo 1895 m. lenktynėse Paryžius-Bordo-Paryžius, o 1900 m. jį serijiniu būdu pradėjo gaminti įsikūrusi įmonė Darracq and Company London.
Hargrave
1889 m. suspaustą orą naudojančio rotacinio variklio prototipą sukūrė britų inžinierius Lorencas Hargreivas (angl. Lawrence Hargrave). Išradėjas jį ketino montuoti į sklandytuvą, tačiau dėl svorio ir žemos gamybos kokybės šis variklis liko tik prototipu.