cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koloristas
Koloristai dailėje
Nuo seno spalva buvo viena iš menininkų naudojamų išraiškos priemonių. Europos dailėje spalvinę išraišką reikšmingai pradėjo naudoti Italijos Renesanso Venecijos dailės mokykla, pradedant Džovaniu Beliniu. Kiti žymūs Europos koloristai - Ticianas, Paolas Veronezė, Rubensas, Rembrantas, Fransua Bušė, Eženas Delakrua. Beveik visi impresionistai, kaip Ogiustas Renuaras, Klodas Monė, Kamilis Pisaro, Žoržas Sera atidavė pirmenybę spalvinei meno išraiškai. Postimpresionistai Vincentas van Gogas, Polis Gogenas ir kt. vėliau reikšmingai įtakojo XX amžiaus modernistines dailės kryptis, kurių išraiška buvo paremta spalvomis: fovizmą (Anri Matisas), ekspresionizmą (Edvardas Munkas) ir abstrakcionizmą (Vasilijus Kandinskis).
Spalvų teorija
thumb|right|140px| J.V. Gėtės sudarytas spalvų ratas Spalvų panaudojimas turi rekšmingą praktinį pritaikymą ne vien dailėje, bet ir tekstilėje bei poligrafijoje. Keletas reikšmingiausių mokslininkų ir menininkų, dirbusių spalvų tyrinėjimo srityje:
Čilės virtuvė
Čilės virtuvę daugiausiai sudaro Ispanijos virtuvė su tradiciniais čilietiškais ingredientais. Vėlesniais laikais šalies virtuvei didelę įtaką darė islamiška virtuvė ir Europos šalių virtuvės, tokios kaip Vokietijos, Italijos, Kroatijos ir Prancūzijos. Dėl didelės šalies Ramiojo vandenyno pakrantės, nacionalinėje virtuvėje naudojama daug jūros gėrybių. Daugelyje receptų plačiai naudojamas vynas, o šalis yra viena didžiausių vyno gamintojų pasaulyje. Dėl šalies geografinės įvairovės, maisto gamyboje naudojamos neįprastos kombinacijos.
Įvairovė
Dėl skirtingo įvairių maisto produkto prieinamumo šalies vietovėse, Čilės gastronomai nacionalinę virtuvę skirsto į tris dalis:
Čilės Ramiojo vandenyno Velykų salos teritorijai būdinga išskirtinė virtuvė. Tai polizinietiškos ir pietų Čilės virtuvių mišinys, pasižymintis žuvies, jūros gėrybių ir ypač omarų patiekalais.
Pagrindinės kultūros
Čilėje ir visoje Pietų Amerikoje, galite rasti įvairių vaisių ir daržovių kultūrų, kurios čia buvo auginamos nuo neatmenamų laikų. Šie žemės ūkio produktai vertinami vietinių ir naudojami įvairiuose receptuose. Taip pat daugelis jų yra svarbi eksporto prekė. Čilietiškoje virtuvėje labiausiai paplitusios šios kultūros:
Jūros gėrybės
Dėl ilgos pakrantės nacionalinėje virtuvėje naudojamos įvairios jūros gėrybės. Humbolto srovės dėka šalies pakrantėse atsiduria daugybė vandenyno gėrybių. Tai kalmarai, dešiniaakiai jūrų liežuviai, albakorai, menkės, lašišos, rajos ir tunai. Taip pat naudojami moliuskai, krevetės, krabai, austrės, vėžiai, unguriai.
Populiarus patiekalas Čilėje caldillo de congrio, pagamintas iš jūrinių ungurių tešloje yra išaukštintas žymaus šalies rašytojo Pablo Neruda.
Alessandro Pertini
Alesandras Pertinis (, sutrump.Sandro Pertini, 1896 m. rugsėjo 25 d. – 1990 m. vasario 26 d.) – 7-asis Italijos prezidentas, valdęs šalį nuo 1978 m. liepos 9-osios iki birželio 29-osios. Priklausė Italijos socialistų partijai, po Antrojo pasaulinio karo iki 1946-ųjų buvo jos generaliniu sekretoriumi. Buvo ateistas.
Biografija
Pertini gimė Stela mieste, o mokslus baigė Savonoje. Vėliau studijas tęsė aukštojoje mokykloje Genujoje.
Pertini buvo prieš Italijos dalyvavimą I pasauliniame kare, tačiau tarnavo kariuomenėje leitenanto pareigose ir gavo kelis medalius ir apdovanojimus už drąsą. 1918 m. jis įstojo į Jungtinę socialistų partiją ir pradėjo gyventi Florencijoje. Kelis kartus jis nukentėjo nuo fašistų juodaraiščių, tačiau niekada neatsižadėjo savo įsitikinimų.
Visą savo veiklą Pertini paskyrė kovai su fašizmu. 1926 m. jį norėjo išvežti į koncentracijos stovyklą, tačiau jis spėjo pasislėpti ir išvažiuoti į Prancūziją. Iki 1926 m. Pertini dirbo mūrininku, tačiau grįžęs į Italiją Pizoje buvo suimtas.
1935 m. jis buvo ištremtas į Tirėnų jūros Šv. Stepono salą, kurioje buvo iki pat 1943 m. Paleistas į laisvę jis buvo po Benito Mussolini suėmimo. Iš karto po to jis perėjo į Italijos susivienijimo judėjimui, kuris dirbo prieš nacių režimą.
Po 1945 m. balandžio 25 dienos (II pasaulinio karo pabaigos Italijoje) Pertini buvo išrinktas į Italijos respublikos parlamentą.
1978 m. jis buvo išrinktas į šalies prezidento postą. Dėl savo praeities ir kovos su fašizmu jis buvo ypač mėgiamas visuomenės. 1990 m. vasario 24 d., kai jis Romoje mirė, šalyje buvo paskelbtas gedulas.
Amine Chermiti
Aminas Šermitis (أمين الشرميطي; g. 1987 m. gruodžio 26 d.) – buvęs Tuniso futbolininkas, Tuniso nacionalinės rinktinės puolėjas.
Rinktinė
Tuniso rinktinėje rungtyniavo nuo 2008 m.
Dalyvavo 2008 ir 2010 m. (įmušė įvartį Kamerūnui) Afrikos Tautų taurėse.
René Guénon
Renė Genonas (1886 m. lapkričio 15 d. – 1951 m. sausio 7 d.) – prancūzų rašytojas, filosofas, metafizikas. Jo darbai apima tematiką nuo metafizikos ir tradicijų tyrinėjimo iki simbolizmo ir iniciacijos. Rašė prancūzų, vėliau arabų kalbomis.
René Guénon darbai padarė didelę įtaką vėlesniems filosofams, mistikams Gvidui de Džordžijui, Juliui Evolai, Mirčei Eliadei, Andrė Židui, Aleksandrui Duginui, Fritjofui Šuonui ir kt.
Gvadelupa
Gvadelupa  – salynas rytinėje Karibų jūros dalyje, Prancūzijos užjūrio regionas. Salose gyvena apie 406 000 žmonių.
Istorija
Gvadelupoje dar nuo 300 pr. m. e. gyveno indėnų aravakų gentys, užsiėmusios daugiausiai žvejyba ir žemės ūkiu. Maždaug VIII amžiuje aravakus išstūmė karibų gentys, pervadinę salą Karukera („nuostabių vandenų sala“). Pirmasis į salas įžengęs europietis – Kristupas Kolumbas, čia atplaukęs antrosios savo kelionės į Ameriką metu, 1493 m. lapkričio 14 d. Kolumbas salą pavadino ispaniško vienuolyno vardu – Santa Maria de Guadalupe de Extremadura. left|thumb|230px|Gvadelupa thumb|left|240px|Gvadelupos žemėlapis
Azoto trijodidas
150px|thumb|right|Molekulės struktūra thumb|150px|Cheminė formulė Azoto trijodidas – itin sprogi medžiaga, NI3. Maži kiekiai sprogsta netgi palietus plunksna, paskleisdami debesį jodo garų.
Gvadelupa
Istorija
Prancūzai salas pradėjo valdyti nuo 1635 m., 1674 metais jas aneksavo. XVIII a. salos kelis kartus buvo perimtos britų. 1763 metais Paryžiaus taika apibrėžė salų priklausomybę Prancūzijai, tačiau britai dar mėgino perimti salas 1794 ir 1810 m. Po Napoleono sutriuškinimo Europoje, 1813 metais salos perduotos Švedijai, bet po metų švedai salas vėl perleido Prancūzijai.
Geografija
Gvadelupa yra Karibuose, tarp Mažųjų Antilų salų, Pavėjinių salų grupėje. Yra tarp Dominikos pietuose, Sent Kitso ir Nevio taip pat Antigvos ir Barbudos šiaurėje. Toliau šiaurėje esančios Šv. Bartolomėjaus ir Šv. Martyno salos nuo 2007 m. nebepriklauso Gvedelupos kolonijai.
Azoto trijodidas
Azoto trijodidas toks nestabilus todėl, kad centrinis azoto atomas yra stabiliai molekulei pernelyg mažas. Todėl jodo ryšiai su azotu yra įtempti, o paties jodo atomai pernelyg arti vienas kito. Azoto trijodidas skyla pagal lygtį
Gvadelupa
Geografija
Gvadelupą sudaro dvi didelės salos (vulkaninė su veikiančiu ugnikalniu ir koralinė) ir daug smulkių. Gvadelupos didžiosios salos yra Bas Teras ir Grand Teras. Bas Teras garsėja veikiančiu Sufriero ugnikalniu (1467 m, aukščiausias M. Antiluose) ir viena drėgniausių vietų Karibų jūros salose, kur per metus iškrenta daugiau kaip 8000 mm kritulių. Ten krenta Korbeto kriokliai. Priešingai, salų pakrantėse kritulių kiekis ne didesnis 1300 mm. Bas Teras yra Gvadelupos sostinė. Grand Tero sala yra tankiau apgyvendinta nei Bas Tero, o Puant a Pitras – svarbiausias uostas ir komercinis centras.
Azoto trijodidas
Grynas azoto trijodidas yra tamsiai raudona medžiaga, pirmąkart gryna susintetinta tik 1990 metais. Ji gaunama reaguojant boro nitridui (BN) su jodo fluoridu (IF) trichlormetane, esant -30 °C.
Nedideli azoto trijodido kiekiai kartais pagaminami mokant chemijos studentus. Dėl didelio nestabilumo šis junginys kol kas neturi rimtesnio praktinio pritaikymo ir nėra naudojamas rimta sprogstamoji medžiaga. Drėgnas azoto trijodidas šiek tiek stabilesnis nei sausas, tačiau vis dar pernelyg nestabilus.
Kitos reikšmės
Kitas panašus junginys, kartais taip pat vadinamas azoto trijodidu, yra jo junginys su amoniaku, NI3·NH3. Jis susidaro reaguojant jodui su amoniaku ir žinomas nuo daug seniau (pirmąkart susintetino Bernard Courtois 1812 metais). Tai irgi sprogus junginys.
Gvadelupa
Geografija
Salas dengia drėgnieji tropiniai miškai. Bas Tere įsteigtas Gvadelupos nacionalinis parkas.
Temperatūra ištisus metus laikosi ~24–27 °C. Lietingiausia nuo rugsėjo iki lapkričio, sausiausia – sausio–kovo laikotarpiu. Gvadelupą dažnai niokoja uraganai.
Ekonomika
thumb|200px|Bananai – svarbiausia Gvadelupos produkcija
Gvadelupos pagrindinės pajamos yra iš turizmo ir Prancūzijos metropolio parama. Didžioji dauguma turistų (83,3 %) atvyksta iš Prancūzijos, kiti – iš likusios Europos (10,8 %), JAV (3,4 %), Kanados (1,5 %). Ypač atvykstama kruiziniais laivais.
Seniau Gvadelupoje augintos cukranendrės, bet dabar jas keičia bananai, baklažanai, morindos, kakava, įvairūs kiti tropiniai vaisiai, daržovės ir gėlės. Dauguma maisto, buitinės produkcijos importuojama iš Prancūzijos.
Salyne taip pat gaminamas romas, cukrus, veikia saulės jėgainės.
Gyventojai
71 % Gvadelupos gyventojų sudaro mišrios kilmės asmenys (afrikiečių, indėnų, baltųjų palikuonys: mulatai, metisai, juodaodžiai), 15 % indai (daugiausia tamilai), 9 % europiečiai (daugiausia prancūzai), 2 % libaniečiai ir sirai, 3 % kinai ir kiti.
Prancūzų kalba yra valstybinė, plačiai vartojama Antilų prancūzų kreolinė kalba.
Vyraujanti religija krikščionybė (86 % katalikai, 5 % protestantai, 2 % Jehovos liudytojai). Taip pat yra hinduistų (2 %), vudu išpažinėjų (2 %).
Raštingumas – ~90 %.
Raudonoji armija
thumb|right|250px|Raudonosios armijos paradas Charkove, 1920 m.
Raudonoji armija (visas pavadinimas Darbininkų ir valstiečių Raudonoji armija, ) – Sovietų Rusijos ir Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos karinių pajėgų pavadinimas 1918–1946 m. Vėliau ši armija pervadinta į Tarybinę Armiją.
Istorija
thumb|250px|Raudonosios armijos kareiviai 1918 m. sausio 28 d. dekretu imta kurti Darbininkų ir valstiečių raudonoji armija, o vasario 11 d. dekretu − Darbininkų ir valstiečių raudonasis laivynas. 1918 m. vasario 23 d. Raudonosios armijos daliniai laimėjo pirmą didelę pergalę prieš vokiečius; šiam įvykiui pažymėti vasario 23 d. buvo laikoma Raudonosios, vėliau Tarybinės armijos ir Karinio jūrų laivyno diena. 1918 m. balandžio 13 d. iš latvių raudonųjų šaulių buvo organizuota pirmoji Raudonosios armijos divizija. Per 1920 m. demobilizaciją mažinama kariuomenė
1918 m. sausio−gegužės mėnesiais į armiją buvo imami tik savanoriai, o vadai (iki pulko vado) renkami. Tačiau savanorių buvo mažai, todėl gegužės 22 d. buvo įvestas visuotinis privalomas karinis mokymas, vadus ėmė skirti karinės žinybos. 1918 m. liepos 10 d. priimtas nutarimas dėl Raudonosios armijos organizavimo visuotiniu karinės prievolės pagrindu. 1919 m., įveikus karinę opoziciją, buvo baigtas perėjimas į reguliarią masinę kariuomenę. Per 1920 – 1924 m. demobilizaciją Raudonosios armijos karių skaičius sumažėjo nuo 5,5 milijonų iki 500 000 karių.
Per 1924−1925 m. karinę reformą buvo pereita prie mišraus (teritorinio ir kadrinio) komplektavimo principo, kuris leido taikos metu turėti nedidelę kadrinę kariuomenę ir teritorines milicijos formuotes apygardose. Kadriniai buvo dauguma pasienio apygardų junginių ir dalių, techninė ir speciali kariuomenė, Karinis jūrų laivynas. 1925 m. sausio mėnesį TSRS revoliucinės karo tarybos pirmininku ir kariuomenės ir laivyno liaudies komisaru paskirtas M. Frunzė (vietoje L. Trockio).
1925 m. rugsėjo 18 d. priimtas sąjunginis karo prievolės įstatymas; jis nustatė ir ginkluotųjų pajėgų struktūrą. 1935−1938 m. nuo teritorinio ir kadrinio ginkluotųjų pajėgų organizacijos principo pereita į vieną kadrinę organizaciją. 1939 m. rugsėjo 1 d. priimtas visuotinės karo prievolės įstatymas panaikino iki tol buvusius tarnybos kariuomenėje ir laivyne apribojimus kai kurioms gyventojų kategorijoms. 1935 m. rugsėjo 22 d. įvesti kariniai laipsniai, o 1940 m. gegužės 7 d. − generolų ir admirolų laipsniai.
TSRS gynybos ministerijos (arba ją atstojančio karinio vadovavimo organo) vadovai (po 1924−1925 m. karinės reformos):
Albanijos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Albanijos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Robert Hawke
Robertas Džeimsas Li Houkas (Robert James Lee Hawke, g. 1929 m. gruodžio 9 d. – 2019 m. gegužės 16 d.) – teisininkas ir ekonomistas, Australijos profsąjungų ir politinis veikėjas.
Biografija
Baigė Perto moderniąją mokyklą, Vakarų Australijos ir Oksfordo universitetus. 1955 m. Oksfordo teisės bakalauras.
Nuo 1946 m. Australijos leiboristų partijos narys. 1983–1991 m. ALP pirmininkas. 1983–2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
1958–1969 m. Australijos profsąjungų tarybos juriskonsultas, 1970 m. pirmininkas, 1972–1980 m. Tarptautinė Tarptautinės darbo organizacijos administracinės tarybos narys.
1980–1992 m. Australijos parlamento narys. 1983–1991 m. Australijos ministras pirmininkas, 1984 m. ir 1987 m. perrinktas į premjero postą. 1987 m. jo vadovaujama partija gavo daugumą vietų parlamente, bet dėl sunkios šalies ekonominės būklės 1990 m. pralaimėjo rinkimus. 1991 m. šalies iždininkas – finansų ministras.
Pietų Australijos universitete įsteigė Darnios visuomenės tyrimų institutą.
1979 m. Australijos ordino kavalierius. Pietų Australijos universiteto Garbės daktaras.
Ateivių grobimai
right|300px|Asociatyvi iliustracija
Ateivių grobimai – „subjektyviai realūs žmonių atsiminimai, kaip jie buvo slaptai ir/arba prieš savo valią pagrobti nežemiškų būtybių, kurios jiems atliko sudėtingas fizines ir psichologines procedūras.“ Tariamai pagrobtieji dažnai teigia, kad jiems buvo atliekami medicininiai tyrimai, dažniausiai susiję su reprodukcine sistema. Taip pat kartais pranešama, kad ateiviai perspėjo dėl piktnaudžiavimo gamta ir branduolinių ginklų pavojaus. Nors daugelis pagrobimus apibūdina kaip keliančius siaubą, kai kuriems jie būna malonūs.
Ateivių pagrobimai susilaukė daug dėmesio iš mokslininkų ir psichinės sveikatos specialistų. Daugelis jų nemano, kad grobimai įvyksta tiesiogine prasme, kaip būna papasakojami. Buvo pasiūlyta daug alternatyvių fenomeno paaiškinimų, kaip apgaulė, konfabuliacija (netikri atsiminimai), haliucinacijos, miego paralyžius bei kiti miego fenomenai, pasidavimas pseudomokslininkų įtaigai hipnozės metu, DMT įtaka, psichopatologija, psichodinamika ir aplinkos veiksniai.
Pirmasis išgarsėjęs pasakojimas apie ateivių pagrobimą buvo praneštas 1961 m. Nuo to laiko apie ateivių grobimus buvo pranešama visame pasaulyje, bet daugiausiai angliškai kalbančiose valstybėse, ypač JAV. Taip pat pastebėta, kad pagrobimo pasakojimas dažnai priklauso nuo tariamo pagrobtojo gimtosios šalies kultūros.
Ateivių grobimai yra daugybės sąmokslo teorijų ir mokslinės fantastikos kūrinių tema.
Pagrobtieji
Nedaug vyraujančios krypties mokslininkų tiki, kad pagrobimai iš tikrųjų įvyksta taip, kaip yra papasakojami. Vis dėlto daugelio stabilių apie ateivių grobimus pranešusių žmonių nuoširdumu yra abejojama nedaug. 1992 m. metais Harvardo universiteto profesorius psichiatras Džonas Edvardas Mekas tyrinėjo daugiau nei 60 pagrobtųjų ir „praleido su jais daugybę terapijos valandų, bet vienintelis jo pastebėtas ir jį nustebinęs dalykas buvo tų žmonių įprastumas: restorano savininkas, kelios sekretorės, kalėjimo prižiūrėtojas, studentai, universiteto administratorius, kelios namų šeimininkės ir t. t. Daugelis pagrobtųjų visiškai neatrodė turintys iliuzijų, meluojantys, dramatizuojantys, turintys netikrų atsiminimų ar kenčiantys nuo aiškios psichinės ligos.“ Psichologijos profesorius Stanlis Kripneris  taip pat teigė, kad „nors psichopatologijos buvo buvo rastos kai kuriais izoliuotais ateivių grobimų tvirtinimų atvejais, tiek klinikiniai tyrimai, tiek standartizuoti testai parodė, kad kaip grupė, tariamai pagrobtieji niekuo nesiskiria nuo bendros populiacijos pagal psichopatologijų dažnumą.“
Tiesa, kai kurie kiti tyrimai rado tam tikras tariamai pagrobtiesiems bendras savybes. Daktarės Elizabeth Slater atliktas aklas tyrimas atskleidė, kad devyni tyrime dalyvavę tariamai pagrobtieji buvo linkę į „lengvai paranojišką mąstymą“, košmarus ir turėjo silpną seksualinį identitetą. Yvonne Smith teigė, kad dalis pagrobtųjų serga vilklige, bet neturi jokių simptomų.
Nors daugelis pranešusių apie pagrobimus yra suaugusieji, kartais ir vaikai teigia, kad jie buvo pagrobti. Dažnai prieš tai būna apie pagrobimą pranešęs koks nors kitas šeimos narys ir jų pasakojimai paprastai būna panašūs bei turi bendrų labai specifinių detalių.
Žmonės kurie tvirtina, kad buvo pagrobti, ne visada bando paaiškinti fenomeną, bet kai kurie patys pradeda tirti šį reiškinį ir kartais prieina išvados, kad visuomenė tiek mažai žino apie ateivių grobimus dėl to, kad ateiviai arba valdžia slepia ir dangsto faktus.
Grobikai
Kai kurie pagrobtųjų pasakojimai apie grobimus yra gana detalūs. Ateivių pagrobimų tema yra išsivysčiusi visa subkultūra su detaliais grobimų priežastis paaiškinančiais mitais. Buvo išskirtos kelios ateivių rūšys, dažniausiai pasirodančios pranešimuose. Mitai kiekvienai tariamai ateivių rasei priskiria specifinius vaidmenis, kilmę ir motyvaciją.
Tariamų pagrobimų metu paklausti, kodėl taip daro, ateiviai dažnai pasako ką nors panašaus į „mes turime tam teisę“. Taip pat ateiviai kartais teigia, kad pagrobtasis turi kokią nors unikalią savybę, dėl kurios jis yra pakartotinai grobiamas ir/arba jam pasąmoningai yra įdedama informacija, kad ji vėliau galėtų būti aktyvuota. Kartais tai yra susiję su dideliais pasikeitimais Žemėje ir ateivių noru padėti.
Pasakojimai apie pagrobimus
Nors pasakojimuose apie pagrobimus daug detalių nesutampa (kartais smarkiai), kai kurie NSO tyrėjai teigia, kad pasakojimams yra būdinga negriežta, bet gana pastovi įvykių seka, pagal kurią net priskiriama, su kuria ateivių rūšimi buvo susidurta. Tiesa, kai kurie tyrėjai buvo apkaltinti jų teorijų neatitinkančių pasakojimų praleidimu, nutylėjimu arba sutrumpinimu. Dažniausiai yra išskiriami tokie pagrobimo etapai:
Apie konferencijos, turo ir mistinio jausmo etapus yra pasakojama reguliariai, bet ne taip dažnai kaip apie medicininį tyrimą bei pagrobimą. Taip pat kai kurie pagrobtieji praneša apskridę aplink Žemę arba kitas planetas. Pasak pagrobimų tyrėjo Davido Džeikobo, visas pagrobimas dažniausiai būna labai tiksliai suplanuotas, nebūna jokio svarstymo, ką daryti toliau. Be to, jis nepastebėjo jokių požymių, kad grobikai gyvenime veiktų ką nors nesusijusio su grobimų atlikimu.
Pagrobimas
Po to būna patiriamas perėjimas į kitą sąmoningumo būseną. Žmogus nustoja girdėti aplinkos garsus. Pagrobtieji teigia, kad šiuo metu jie jaučiasi ramiai ir stebi save. Vykstant šiam būsenos kitimui, pasirodo kelios šviesos, kartais lydimos miglos. Šviesos šaltinis skiriasi priklausomai nuo pranešimo: kartais šviesa sklinda iš lauko (kai kurių nuomone, iš grobikų erdvėlaivio), kartais šviesos yra miegamajame kartu su žmogumi ir jos transformuojasi į tariamus ateivius.
Pagrobtieji teigia, kad po to jie eina arba yra keliami į ateivių laivą. Dažnai yra judama kiaurai pro kietus objektus, kaip sienos ir langai. Kitais atvejais grobiamasis kyla tuneliu į laukiantį ateivių laivą. Kartais žmogus tuneliu kyla vienas, kartais jį lydi tariamieji ateiviai.
Tyrimas
Šiuo etapu pagrobtajam yra atliekamos medicininės procedūros ir tyrimai. Tai daroma prieš žmogaus valią ar bent jau į ją neatsižvelgiant. Dažnai procedūros būna susijusios su lytiniais organais, reprodukcine sistema, kaukole, nervų sistema bei oda, bet yra pranešta apie įvairiausių rūšių tyrimus. Būtybė, kuri vadovauja operacijai, dažnai būna aukštesnė už kitas. Tyrimo metu būtybės paprastai nevilki pirštinių ir nenaudoja kitų Žemės medicinai įprastų priemonių, kaip tabletės, injekcijos, bet kartais pagrobtojo yra paprašoma išgerti kokį nors skystį.
Po vadinamojo medicininio tyrimo, pagrobtieji dažnai praneša apie kitas jiems atliekamas procedūras. Viena iš dažniausiai pasitaikančių tokių procedūrų yra įvairių paveiksliukų, skirtų sukelti pagrobtajam tam tikras emocijas, rodymas ekranuose arba transliavimas tiesiai į žmogaus sąmonę. Kitais atvejais pagrobtasis kartu su grobikais įsilieją į haliucinaciją, kurioje vyksta kokie nors įsivaizduojami scenarijai ir pagrobtasis yra vienas iš improvizuojančių aktorių. Taip pat kartais pagrobtajam liepiama valdyti sudėtingą elektroninį prietaisą. Nors iš pradžių žmogui atrodo, kad jis nemoka to daryti, pabandžius atlikti užduotį, pagrobtasis supranta, kad visgi sugeba valdyti grobikų įrenginį.
Visų amžiaus grupių ir abejų lyčių žmonės kartais pasakoja, kad jiems buvo parodomas „vaikas“. Dažnai jis turi ir žmogaus ir tariamų ateivių bruožų. Pagrobtieji dažniausiai tai vadina žmonių ir ateivių (dažniausiai pilkųjų) hibridu. Tiesa, pagrobimų tyrėjas Tomas Bulardas teigė, kad išstudijavęs 300 ateivių pagrobimų pasakojimų jis nesugebėjo išskirti vaiko pristatymo etapo. Bulardo nuomone, šį grobimo pasakojimo elementą išsigalvojo kiti tyrėjai.
Sugrįžimas
Vieno tyrėjo apskaičiavimais, 4-5 % atvejų yra pranešama apie tariamas ateivių klaidas, kai jie neva grąžina pagrobtąjį ne į tą pačią vietą, iš kurios jis buvo paimtas. Kartais tai būna tik kitas kambarys, o kartais pagrobtasis atsiduria už savo namo ribų ir durys būna užrakintos iš vidaus.
Pasitaiko atvejų, kai žmogus išgyvena tariamąjį ateivių grobimą kelis kartus. Dažniausiai pagrobimai įvyksta toje pačioje vietoje ir panašiomis aplinkybėmis.
Įsisąmoninimas
Grobimų tyrėjas ir gydytojas Džonas G. Mileris teigia, kad dažnai, nors ne visada, žmonės supranta, kad buvo pagrobti vienu, įsimintinu momentu. Kadangi dažniausiai apie potyrį atsimenama hipnozės metu, skeptikai dažnai vadina tai hipnozei būdingais netikrais atsiminimais, kurie gali būti sukelti ir dėl tyrėjo elgesio. Įtariama, kad tyrėjai kartais nebūtinai tyčia paskatina žmones interpretuoti neaiškius atsiminimus kaip ateivių pagrobimą. Pavyzdžiui, jei tyrėjas pripažįsta ateivių pagrobimo tikimybę, užhipnotizuotam žmogui tai gali būti paskata būtent taip interpretuoti savo atsiminimus. Taip pat įmanoma, kad tyrėjai įdeda sunkiai suprantamą paciento pasakojimą į ateivių pagrobimo istorijos rėmus, neieškodami alternatyvių paaiškinimų. Tariami pagrobtieji dažniausiai ateina į hipnozės terapiją norėdami išspręsti tokias problemas kaip atminties apie tam tikrą laiko tarpą praradimas ir neaiškios kilmės raumenų arba galvos skausmai.
Liudijimai
Vienas iš labiau pažymėtinų atvejų nutiko 1957 m., kai tyrėjo Briano Tompsono pažįstama pranešė dvi dienos po NSO pastebėjimo, mačiusi vieno metro ilgio besimeldžiančią ir į vabzdį panašią būtybę. Tompsonas papasakojo apie tai kitam ateivių pagrobimų tyrėjui ir šis atskleidė, kad jis tyrė du atvejus, kai liudininkai raportavo identiškas aplinkybes toje pačioje vietoje ir tais pačiais metais.
Tiesa, yra ir psichologinį paaiškinimą remiančių liudijimų. Du pagrobimų tyrėjai 1992 m. vykusioje konferencijoje teigė, kad penkiuose jiems žinomuose atvejuose, kai tyrėjas buvo šalia prasidedant tariamam pagrobimui, pagrobtasis „fiziškai niekur nekeliavo“.
Požiūriai į ateivių grobimus
Yra daugybė požiūrių į ateivių grobimus – nuo labai skeptiškų iki tikėjimo visų pasakojimų pažodine interpretacija. Taip pat yra suintriguotų fenomenu, bet nesiryžtančių daryti galutinių išvadų. Pavyzdžiui, grobimų tyrėjas Džonas Mileris klausia „Kaip galima tvirtai tikėti kuriuo nors paaiškinimu apie kažką tokio paslaptingo? Tikrų tikėtųjų nuomone yra sunku patikėti, bet kietakakčių skeptikų pažiūros taip pat nėra paremtos realybe.“ Harvardo psichiatras Džonas Mekas teigia, kad „daugiausiai ką galima pasakyti šiuo metu apie fenomeną tai čia yra autentiška paslaptis“.
Skeptiški požiūriai
Keletas skeptiškų požiūrių:
Kalinuvka Koscelna
Kalinuvka Koscelna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 9 km į šiaurę nuo Knišino, 9 km į rytus nuo Monkų ir 34 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
XIX a. minima kaip bažnytkaimis Balstogės apskrityje. 1919–1954 m. kaimas priklausė Kalinuvkos valsčiui.
Sigizmundas Pipynė
Sigizmundas Pipynė (1925 m. rugpjūčio 1 d. Biržuose – 1979 m. gruodžio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas.
Biografija
1953 m. baigė LSSR dailės institutą, 1953–1962 m. jame dėstė. 1958–1963 m. LSSR architektų sąjungos valdybos sekretorius. 1962–1979 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto direktorius.
Pagal S. Pipynės projektus pastatyta apie 50 individualių gyvenamųjų namų. Parašė straipsnių apie miestų tvarkymą ir architektūrą.
Olivia Del Rio
Olivija Del Rio (tikrasis vardas – Neves De Oliveira; g. 1969 m. balandžio 16 d. Rio Kaskoje) – Brazilijoje gimusi buvusi pornografinių filmų aktorė.
Biografija
Olivija yra kilusi iš gausios šeimos ir yra dvylikta iš 16 šeimos vaikų. Gimusi Rio Kaskoje, vėliau augo Belo Horizontėje Minas Gerais valstijoje.
Baigusi mokyklą ji išvyko į Prancūziją ieškoti geresnio gyvenimo ir, neradusi geresnio varianto, įsidarbino namų šeimininke. Netrukus paaiškėjo, kad namo Paryžiaus priemiestyje šeimininkas Patrice Cabanel kuria mėgėjiškus pornografinius filmus.
Po kelių mėnesių darbo Patrice netikėtai pasiūlė jai suvaidinti vienoje scenoje. Kadangi Olivija jau iki tol buvo mačiusi keletą filmavimų, be to, jai pažadėtas atlygis buvo kur kas didesnis nei ji gaudavo iki tol, Olivija be didesnių dvejonių sutiko. Filmas vadinosi „Private Video Magazine 2“ ir buvo sukurtas 1993 m.
Iš pradžių Olivija manė, kad pasiūlymas bus vienkartinis, tačiau jau 1995 m. ji vaidino net 6 filmuose ir netrukus išpopuliarėjo visoje Europoje. 1996 m. Europos „Penthouse“ žurnalas paskelbė 7 populiariausių Europos pornografinių filmų aktorių sąrašą, kuriame be Lauros Sinkler, Anitos Blond, Anitos Dark bei Lėjos Martini atsidūrė ir Olivija Del Rio.
Kaip ir daugelis Europoje išgarsėjusių pornografinių filmų aktorių, ji išmėgino jėgas ir JAV, kur buvo nominuota ne vienam AVN apdovanojimui.
2003 m. Olivija pasirodė Švedijos TV serialo „High Chaparall“ dvejuose epizoduose.
Visa jos karjera su pertraukomis truko nuo 1993 iki 2007 m., per kuriuos Olivija nusifilmavo beveik 140 juostų ir buvo nominuota apdovanojimams ne tik Europoje, bet ir JAV.
Asmeninis gyvenimas
Olivija yra ištekėjusi ir turi 2 dukras. Maroke kartu su vyru turi nuosavą barą, tačiau dalį laiko praleidžia Prancūzijoje.
Melavio regencija
Melavio regencija  – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijoje. Vakaruose ribojasi su Ketapango, šiaurėje – su Sintango regencijomis, pietuose – su Centriniu Kalimantanu. Administracinis centras – Nanga Pinohas.
Nijolė Baužytė
Nijolė Angelė Baužytė (g. 1938 m. rugsėjo 6 d. Pušalote, Panevėžio apskritis) – Lietuvos televizijos žurnalistė, visuomenės veikėja.
Biografija
1943–1947 m. mokėsi Panevėžio pradžios mokykloje, 1947–1954 m. Panevėžio 2-oje vidurinėje mokykloje, 1953–1955 m. Panevėžio teatro studijoje. 1960 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1960–1962 m. LTV Literatūros ir dramos redakcijos jaunesnioji redaktorė, 1963–1964 m. redaktorė, 1964–1985 m. vyresnioji redaktorė, 1985–1988 m. skyriaus vedėja. Nuo 1988 m. Lietuvos televizijos Kultūros laidų redakcijos vyriausiojo redaktoriaus pavaduotoja, žurnalistė.
Vilniaus miesto tarybos deputatė. Sąjūdžio dalyvė, 1988–1991 m. jo Seimo, 1991–1993 m. Seimo tarybos narė. Panevėžiečių klubo „Nevėžis“ valdybos narė, Sausio 13-osios brolijos valdybos narė.
Kūryba
Kultūros laidų ciklai:
TV dokumentinių filmų scenarijai:
Meilenis
Meilenis (Hippeastrum) – amarilinių (Amaryllidaceae) šeimos augalų gentis, kurioje yra apie 80 rūšių ir labai daug veislių. Liaudyje šie augalai vadinami amariliais. thumb|left|210px|Meilenis thumb|left|210px|Baltai žydinti meilenio rūšis
Yvonne Strahovski
Ivona Strachovski (, tikrasis vardas – Yvonne Jaqueline Strzechowski; g. 1982 m. liepos 30 d.) – Australijos aktorė. Geriausiai žinoma dėl vaidmenų televizijoje, kaip kad CŽV agentės Sarah Walker vaidmuo NBC seriale „Chuck“ (2007–2012 m.) ir Hannah McKay vaidmuo Showtime seriale „Deksteris“ (2012–2013 m.) Ji taip pat įgarsino kompiuterinio žaidimo „Mass Effect“ veikėją Miranda Lawson bei pozavo jos modelio kūrime.
Biografija
Strachovski gimė Verington Daunse, Sidnėjaus priemiestyje, Boženos ir Piotro Sčechovskų (Bożena ir Piotr Strzechowski) šeimoje. Jos tėvai emigravo iš Mazovijos Tomašuvo (Lenkija). Tėvas dirba elektronikos inžinieriumi, o jos motina yra laboratorijos specialistė.
Ivona vaidinti pradėjo dar besimokydama mokykloje. Baigė Vakarų Sidnėjaus universitetą. Prodiuserio Josh Schwartz paliepimu, ji pasirinko fonetiškesnį savo pavardės užrašymą serialo „Chuck“ filmavimo metu. Strachovski kalba tiek lenkų, tiek anglų kalba.
Filmografija
right|thumb|Strahovski „WonderCon“ renginyje 2009 m. [[San Franciskas]]
C4
C4 gali reikšti:
Mitriavabaliai
Kūnas cilindriškas, siauras. Priešnugarėlė žymiai siauresnė už antsparnius. Kai kurių rūšių priešnugarėlė su rago formos išauga. Galva nukreipta į priekį ir nėra prigludusi prie prieškrūtinio.
Lervos vystosi įvairiose pūvančiose augalų liekanose liekanose, miško paklotėje, po akmenimis, skruzdėlynuose.
Pasaulyje yra apie 3000 rūšių, priklausnačių 100 genčių. Europoje žinoma 400 rūšių, Lietuvoje – apie 10 rūšių. Dažnesnė rūšis – vienaragis mitravabalis (Notoxus monoceros)
Blutengel
„Blutengel“ (iš ) – Vokietijos muzikos grupė, kurios stilius apibūdinamas kaip futurepop, darkwave, gothic.
Grupė susikūrė 1998 m., kuomet Chris Pohl paliko savo ankstesnę grupę „Seelenkrank“, tačiau tęsė joje vystytą stilių – vyriškų ir moteriškų vokalų kombinaciją, elektroninius garsus, mirties, vampyrų, erotinės meilės tematiką. 1999 m. grupė išleido pirmąjį albumą Child of Glass. 2001 m. „Blutengel“ debiutavo Wave-Gotik-Treffen festivalyje. Vokalistės grupėje dažnai keitėsi. Grupės albumai susilaukė vis didesnio populiarumo, 2011 m. išleistas Tränenherz albumas Vokietijos topuose užėmė 12 vietą. 2012 metais „Blutengel“ surengė turą po Šiaurės Ameriką.
Diskografija
Albumai
Epizodiniai albumai
Mindaugas Baužys
Mindaugas Baužys (g. 1972 m. vasario 29 d. Skuodas) – Lietuvos baleto artistas.
Biografija
1982-1990 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos Choreografijos skyriuje. Nuo 1990 m. Lietuvos operos ir baleto teatro artistas. Sukūrė vaidmenų Rygos operos ir baleto teatre, Klaipėdos muzikiniame teatre. Nuo 2001 m. šoka Arlingtono (Teksasas) baleto trupėje.
Lukas (Lenkija)
Lukas (,, iki 1939 metų Lykas) – miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, Luko apskrities administracinis centras. 61,52 tūkst. gyventojų (2017). Kartais vadinamas Mozūrijos sostine.
Geografinė padėtis
Lukas yra istoriniame Rytų Prūsijos regione, apie 120 km į rytus nuo Olštyno Mozūrijoje, prie Luko ežero. Didžioji miesto dalis išsidėsčiusi palei aukštesnįjį ežero krantą.
Istorija
Lukas yra vakarinėje jotvingių genties teritorijos dalyje. 1283 m. pasidavus paskutiniam jotvingių vadui Skomantui regioną užkariavo Vokiečių Ordinas. Nuo 1323 m. šiaurinė regiono dalis buvo valdoma Brandenburgo komtūrijos, o likusi didžioji dalis ir būsimojo miesto teritorija buvo valdoma Balgos komtūrijos. Pirmą kartą gyvenvietė minima 1343 m. kaip Luk. Čia gyveno daugiausia žvejyba ežere ir upėse besivertę žvejai. Apie 1398 m. Balgos komtūras Ulrichas fon Jungingenas, vėliau tapęs didžiuoju ordino magistru Luko ežero saloje pastatė pilį, kuri 1408 m. buvo perstatyta į mūrinę ir išplėsta. 1425 m. žvejų kaimui ordino didysis magistras Paul von Rusdorf suteikė kaimo privilegiją. Po magistro mirties ši privilegija 1445 m. buvo patvirtinta Rastenburge. Trylikos metų karo metu 1454 m. lenkų kariai gyvenvietę sudegino. 1497 m. didysis magistras Friedrich von Meißen vėl atstatė Luko pilį ir ją gerokai sutvirtino, taip pasiruošdamas galimiems naujiems lenkų antpuoliams.
Nanga Pinohas
Nanga Pinohas  – miestas Indonezijoje, Borneo, Vakarų Kalimantano provincijoje. Melavio regencijos centras. Yra oro uostas (reisai į daugelį provincijos miestų).
Lukas (Lenkija)
Istorija
1537 m. Prūsijos kunigaikštis Albrechtas padovanojo Luko dvarą Janui Maleckiui (lot. Hieronymus Maletius), iš Krokuvos kilusiam spaustuvininkui, kuris pabėgo iš Lenkijos ar persikraustė į Prūsijos kunigaikštystę dėl materialinių sumetimų. Perėjęs į liuteronybę Janas Maleckis dvare įkūrė spaustuvę, išvertė į lenkų kalbą ir atspausdino Martino Liuterio Mažąjį Katekizmą. Po Marienburgo ir Kionigsbergo tai buvo trečioji Prūsijoje įkurta spaustuvė. 1546 m. mieste įkurta pirmoji Mozūrijoje gimnazija, kurioje mokėsi kilmingieji iš Abiejų Tautų Respublikos. 1812 m. mokykla tapo Karališkąja Luko gimnazija.
Miesto teises 1669 m. suteikė kurfiurstas Frydrichas Vilhelmas. 1709-10 m. maro metu mirė 1300 gyventojų. XIX a. pradžioje miestas, dėl jame veikusios spaustuvės, gimnazijos ir žymių čia gyvenusių asmenybių, imtas vadinti Mozūrijos sostine. 1831 m. 300 miestiečių, t. y. apie 10 proc. visų gyventojų, mirė per choleros epidemiją, kuri 1837 m. nusinešė dar 80, o 1852 m. - 300 gyvybių.
1825 m. Luke gyveno 1748 vokiečiai ir 1394 lenkai. XIX a. pradžioje mieste veikė Tymoteusz Gizewiusz organizuota mokykla lenkų kalba. 1820 m. mokyklos superintendantu tapo Fryderyk Tymoteusz Krieger, kuris aktyviai gynė vietinių lenkų teises naudoti lenkų kalbą. Kriefer taip pat rengė mokomąsias programas lenkų kalba ir taip priešinosi Prūsijos valdžios germanizacijos pastangoms.
1840 m. pradėtas leisti laikraštis vokiečių kalba "Lycker gemeinnütziges Unterhaltungsblatt", vėliau pavadintas "Lycker Zeitung". Tarp 1842 ir 1845 m. mieste spausdintas mozūriškas laikraštis "Przyjaciel Ludu Łecki", kurio tikslas buvo priešintis germanizacijai ir puoselėti lenkų liaudies tradicijas, taip pat šviesti kaimo gyventojus.
Loud
Loud – penktasis studijinis barbadoso atlikėjos Rihanna albumas, išleistas 2010 m. lapkričio 12 d. Albumas įrašytas atlikėjos koncertinio turo „Last Girl on Earth“ metu bei filmuojant pirmąjį atlikėjos filmą „Battleship“. Albume dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip Drake, Nicki Minaj bei Eminem. Singlai „Only Girl“, "What’s My Name? ", „S&M“, „California King Bed“ ir „Cheers (Drink to That)“ sulaukė didelio pasisekimo visame pasaulyje, patekdami į daugumą singlų dešimtukų. Albumas taip pat sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir pasiekė trečiąją vietą JAV „Billboard 200“ reitinge bei pirmąją Jungtinėje Karalystėje. 2011 m. lapkričio mėnesio duomenimis, visame pasaulyje parduota per 8 milijonus „Loud“ kopijų.
Lukas (Lenkija)
Istorija
Nuo 1896 iki 1902 mieste leistas lenkų nacionalinį judėjimą Mozūrijoje atstovavęs laikraštis "Gazeta Ludowa", kurį didžiąja dalimi subsidijavo bankai iš Didžiosios Lenkijos. Jį netrukus ėmė persekioti ir dikriminuoti vokiečių valdžia, dėl to jo įtaka sumažėjo; jos prenumeratorių sumažėjo nuo 357 1896 m. iki vos 250 amžių sandūroje.
Loud
2011m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose singlas „Only Girl (in the World)“ laimėjo apdovanojimą geriausio šokių muzikos kategorijoje. Sekančiais metais, albumas nominuotas metų albumo ir geriausio vokalinio pop albumo kategorijose, o daina „What's My Name?“ – geriausio repo bendro repo atlikimo.
Lukas (Lenkija)
Istorija
1896 m. lenkų ir mozūrų aktyvistai mieste įkūrė Mozūrų liaudies partiją, kuri siekė kovoti su vokiečių valdžios germanizacijos pastangomis. Vienas iš partijos kūrėjų buvo poetas Michał Kajka, kuriam miesto centre yra pastatytas paminklas. Nuo pat susikūrimo partiją griežtai persekiojo Prūsijos valdžia. Vokietijos federaciniuose rinkimuose Mozūrų liaudies partija Luko apygardoje gavo 229 balsus 1898 m. ir 20 balsų 1912 m.
1910 m. Lukas turėjo 13 000 gyventojų. Pasak Mateusz Siuchniński 1900 m. lenkų čia buvo 35.7%, tačiau įspėja, kad šis skaičius remiasi vokiečių skaičiavimais mažinusiais lenkų dalį.
Pirmojo pasaulinio karo pradžioje miestą kelis kartus užėmė ir vėl prarado Rusijos kariuomenė, kovų metu miestas buvo apgriautas. Daug miestiečių Pirmojo pasaulinio karo metu pabėgo iš miesto, kai į regioną įsiveržė Rusijos imperijos kariuomenė, tačiau grįžo po Tanenbergo ir Mozūrijos ežerų mūšių. Po Versalio taikos sutarties čia buvo dislokuoti britų ir italų kariai, kurie prižiūrėjo Rytų Prūsijos plebiscitą, kuris čia baigėsi rezultatu 8 339 balsai už Vokietiją ir 8 – už Lenkiją.
Awake (filmas)
Filmo premjera įvyko 2007 m. lapkričio 30 d. JAV.
Lukas (Lenkija)
Istorija
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje 1944 m. miestas nukentėjo nuo bombardavimų, o karui pasibaigus – nuo gaisrų. Po Antrojo pasaulinio karo miestas atiteko Lenkijai, didžioji dalis gyventojų vokiečių iš miesto buvo ištremti.
Herbas
thumb|left|80px|Senasis herbas Dabartinis herbas sukurtas 1999 metais, po popiežiaus Jono Pauliaus II apsilankymo. Pakeistos medžių spalvos iš žalios į geltoną.
Awake (filmas)
Siužetas
Kiekvienais metais apie 21 mln. žmonių operacijos metu patiria pilną narkozę. Vienas iš 700 vis tiek lieka su sąmone. Kai Klaidas gulėsi planinei širdies operacijai, niekas nežinojo, kad jis bus vienas iš tų, kurio nepaveikė anestetikai. Operacijos metu jam netikėtai sugrįžta sąmonė. Būdamas paralyžiuotas, Klaidas negali pajudinti rankų ir kojų, bet jaučia kiekvieną skalpelio prisilietimą. O tuo tarpu jo žmonos Sem galvoje vyksta siaubinga kova su jos pačios baime…
Aktoriai
ir kt.
Naujieji Skardupėnai
Naujieji Skardupėnai arba Pugačiovas (, nuo 1938 m. birželio 6 d. Grenzwald, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Lazdynų, 9 km į pietus nuo Smalininkų, Lietuvos pasienyje, Trapėnų-Lubėnų girios rytiniame pakraštyje.
Topolovenis
Topolovenis  – miestas Rumunijoje, Ardžešo apskrityje, įsikūręs ant Kiorčinovo upės kranto. Miestas administruoja keturis kaimus: Boţârcani, Crinteşti, Gorăneşti ir Ţigăneşti.
Naujieji Skardupėnai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Naujųjų Skardupėnų kaimo bendruomenė 1927/1936 m. Įkurti 1680 m. šatulinės kolonizacijos metu valstybinio miško (Trapėnų girios) žemėse. Naujakuriai, vokiečių kraštotyrininko Ervino Špėro manymu, galbūt atsikėlė iš Senųjų Skardupėnų. XVIII–XIX a. kaimas taip pat vadintas ir Lušna (Luschnen). 1740 m. mokesčių mokėtojų sąraše minimų ūkininkų pavardės – vien lietuviškos: Christupaities, Szillaities, Weederaitis, Jonuckaitis, Roßillus, Wenßkaities. 1785 m. Naujieji Skardupėnai buvo šatulinių kulmiškių kaimas, pasienio gyvenvietė su 10 ugniakurų (gyvenamųjų pastatų), 1823 m. – šatulinių kulmiškių kaimas su 34 gyventojais. 1854 m. Naujuosiuose Skardupėnuose buvo 14 gyvenamųjų pastatų ir 105 gyventojai.
Topolovenis
Seniausias dokumentas, kuriame paminėtas Topolovenis, datuojamas 1421 m. birželio 19 d., kai Valakiją valdė Radu II Chelul.
Naujieji Skardupėnai
Istorija
1714–1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Juknaičių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Naujuosiuose Skardupėnuose buvo 42 sodybos, 232 gyventojai, iš jų – 113 lietuvių (49 %). 1929 m. prie kaimo prijungta Grencvaldo (Grenzwald) girininkijos sodyba (10 gyv. 1905 m. ). Kaime veikė mokykla.
Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitė gyventojų sudėtis: senieji gyventojai vokiečiai ir suvokietėję lietuviai artėjant frontui pasitraukė į Vokietijos gilumą, vietoj jų atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. 1946–2008 m. buvo Chlebnikovo apylinkėje, nuo 2008 m. – Aleksejevkos kaimo gyvenvietėje.
Mobilusis ryšys
thumb|Telefonų ryšio bokštas thumb|Mobilaus ryšio bazinė stotelė
Mobilusis ryšys – mobiliojo ryšio GSM operatorių tinklas, kuris apjungia keletą vienos šalies mobiliojo ryšio operatorių.
Mobiliajam ryšiui naudoti ir užtikrinti yra naudojami mobiliojo ryšio bokštai ir stiebai, ant kurių montuojamos GSM bazinių stočių antenos. Mobilaus ryšio bokštai yra statomi miestuose, laukuose, miškuose ir netoli gyvenviečių.
Lietuvoje
Lietuvoje mobilųjį ryšį teikia šie fiziniai mobiliojo ryšio operatoriai: Bitė (Labas), Tele2 (Pildyk), Telia (Buv. Omnitel). Taip pat šie virtualūs operatoriai (visi naudoja Bitės infrastruktūrą): Teledema, ARENAmobile, CSC Telecom. Higienos norma mobiliojo ryšio sistemoms nustato 10µW/cm² elektromagnetinio lauko tankį.
2006 m. pradėta naudoti 3G ryšį. Apie 2015 m. daugelis operatorių pradėjo naudoti 4G ryšį, o metais vėliau ir 4G/4G+. Nuo 2020 m. Vilniuje, Kaune ir Klaipėdoje pradėjo veikti pirmosios naujos kartos 5G mobiliojo ryšio stotys.
Santo Andrė
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1553 m. ir pavadinta Santo André da Borda do Campo, tačiau perkelta dėl indėnų antpuolių (senojoje vietoje vėliau išaugo San Bernardo do Kampas). Savivaldybės centru tapo 1910 m.
Ulos mūšis
Ulos mūšis – Livonijos karo mūšis.
Lietuvos didžiojo etmono Mikalojaus Radvilos Rudojo (Barboros Radvilaitės brolio) vadovaujama Lietuvos kariuomenė sumušė apie 5 kartus didesnę Rusijos kariuomenę ir sulaikė jos skverbimąsi į Lietuvą.
Priešistorė
Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano Rūsčiojo kariuomenė 1563 m. buvo užėmusi svarbų LDK žemių forpostą – Polocką. Iš ten Petras Šuiskis vedė savo karius Oršos link, kur turėjo susijungti su panašaus dydžio Baziliaus Serebriano grupuote, traukusia iš Viazmos. Susijungę Maskvos daliniai turėjo pasukti Vilniaus link.
LDK vadai užbėgti šiam planui už akių ir neleido maskvėnams susijungti.
Mūšio eiga
Sausio 26 d. LDK raiteliai užklupo Šuiskį prie Ulos upės, netoli nuo Čiašnikų, dabartinės Baltarusijos Vitebsko srityje.
Maskvos kariuomenė beveik nespėjo žygio rikiuotės pakeisti į mūšio, tuo pasinaudojusi Lietuvos kariuomenė išnaudojo staigumo veiksnį. Negausiam avangardui susvyravus, Radvila spėjo paremti jį reikiamoje vietoje, ir maskvėnai neatlaikė lietuvių kavalerijos smūgio.
Mūšis virto skerdynėmis; priešas buvo persekiojamas ir naktį. Lietuvos kariuomenei atiteko 5000 vežimų gurguolė, Šuiskis žuvo, jo kariai buvo sunaikinti. Po kelių dienų prie Oršos buvo užkluptas ir Bazilius Serebrianas, o panikos apimta jo grupuotė pabėgo. Tarp paimtų į nelaisvę maskvėnų buvo ir kunigaikštis Ivanas Petrovičius Ochliabininas, pravarde Zalupa.
Kautynės baigėsi bėgančių priešų persekiojimu sausio 27 d. naktį.
thumb|LDK kariumėnės vadas Mikalojus Radvila Rudasis
Propagandinė kampanija Europoje
Mikalojų Radvilą Rudajį kautynės prie Ūlos upės išgarsino Europoje. Kartu su Lietuvos lauko etmonu Grigaliumi Chodkevičiumi jie vadovavo 6000 (kituose šaltiniuose – 9000 ) vyrų kariuomenei, tačiau sugebėjo įveikti 24-30 tūkst. dydžio Maskvos valstybės kariuomenę, vadovaujamą Petro Šuiskio.
M. Radvila tapo pagrindiniu veikėju 1592 m. Jono Radvano lotyniškai išleistoje herojinėje poemoje „Radviliada“.
Atidėta LDK-Lenkijos unija
Pergalė prie Ūlos pakeitė karinę ir politinę situaciją. Lietuva atgavo pusiausvyrą rytų fronte. Kur kas tvirčiau pasijuto ir Lietuvos delegacija Varšuvos seime, kur Žygimanto Augusto palaikomi lenkai spaudė lietuvius priimti jų aneksinius reikalavimus. Sustiprėjusi lietuvių pozicija nulėmė tai, kad unijos klausimas kol kas liko atviras ir atidėtas tolesnėms deryboms.
Tolesnėse derybose su lenkais iki pat 1569 m. Liublino unijos Mikalojus Radvila Rudasis griežtai gynė Lietuvos savarankiškumą. Lenkams įrodinėjant, kad Jogaila dovanojęs Lietuvą Lenkijos karūnai, viename posėdyje Ūlos mūšio didvyris atkirto: ''Niekas negalėjo mūsų dovanoti, nes esame laisvi žmonės. Lenkams Lietuva dovanodavo šunų skalikų, žirgelių žemaitukų, bet ne mus, laisvus ir garbingus žmones… Kiekvieną, kuris norėtų mus pavergti, laikysiu tironu, o ne savo viešpačiu''.
Silpstančios caro rėmėjų gretos
Susvyravus Maskvos pozicijoms po Ūlos mūšio, drąsiau pasijuto ir caro represuojami rusinų didbajoriai. Teiama, kad pralaimėjimas prie Ūlos paskatino caro Ivano Rūsčiojo psichinės būklės prastėjimą, padidino paranoją, ko išdavoje 1565 m. buvo įsteigta opričnina. 1564 m. balandžio 30 d. į lietuvių pusę perbėgo žymus karvedys, kunigaikštis Andrėjus Michailovičius Kurbskis. Lietuva išsikovojo atokvėpį, kurį galėjo išnaudoti vidaus pertvarkymams, kad galėtų labiau suvienyti valdantįjį luomą.
Paštininkų žodis
Paštininkų žodis – mėnesinis Pašto, telegrafo ir telefono tarnautojų laikraštis, ėjęs 1926–1933 m. Kaune.
Istorija
Leido Lietuvos pašto tarnautojų taupymo-skolinimo komisija leidiniui leisti. Spausdino Narkevičiaus ir Atkočiūno spaustuvė, Meno spaustuvė, A. Bako spaustuvė bei Vilniaus spaustuvė Kaune. Išėjo 90 numerių. 1934 m. vietoje laikraščio „Paštininkų žodis“ pradėtas leisti žurnalas „Pašto pasaulis“.
Svarstė valstybės tarnautojų drausmės, teisės klausimus, darbuotojų apsaugos, kvalifikacijos, profesinio ruošimo, naujos technologijos taikymo problemas, rašė apie kitų šalių pašto, telegrafo, telefonų veikiančias sistemas.
Bendradarbiavo J. Dučinskas, K. Janutis, Stasys Kaupas, B. Mačiulaitis, A. Žitkevičius ir kt.
Redagavo Justinas Gečiauskas, Inocentas Jasilionis, Jonas Smelstorius.
Algimantas Mituzas
Algimantas Mituzas (1937 m. spalio 6 d. Tauragėje – 2017 m. balandžio 19 d. Šiauliuose) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1966–1970 m. Termoizoliacijos instituto vyresnysis mokslo darbuotojas. Nuo 1970 m. dirba bendrovėje „Akmenės cementas“, 1970–1980 m. laboratorijos viršininko pavaduotojas, 1980–1990 m. laboratorijos viršininkas, 1990–1997 m. vyr. inžinierius, nuo 1997 m. „Akmenės cemento“ filialo direktorius. Nuo 2002 m. dar ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas; nuo 2002 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: neorganinių medžiagų (daugiausia silikatų) tyrimai aukštoje temperatūroje, cemento hidratacijos ir hidrolizės procesų analizė. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. 26 išradimų, su kitais, autorius.
Movistar arena
Movistar arena (anksčiau žinoma kaip Santjago arena) – įvairių paskirčių, uždarų patalpų stadionas Čilės sostinės Santjago senamiesčio parke. Arena 1956 m. suprojektavo Mario Recordón Pasaulio krepšinio čempionatui. Stadionas buvo renovuotas ir vėl atidarytas 2006 m. kovo 7 d. Arenos administracija 2008 m. pasirašė šešiolikos metų kontraktą su Movistar Chile dėl arenos vardo teisių. Joje telpa iki 15 000 žmonių.