cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pietryčių Europa
Pietryčių Europa – geografinis bei geopolitinis terminas, apibūdinantis Balkanų pusiasalio valstybes, kartais įtraukiant ir Turkiją. Dėl neigiamų asociacijų, kilusių istorijos bėgyje, šiuo terminu keičiamas iki tol plačiai vartotas Balkanų terminas. Vienas iš tokio pakeitimo pavyzdžių yra 2003 m. internetinio dienraščio „Balkan Times“ pervadinimas „Southeast European Times“; terminas Pietryčių Europa taip pat vartojamas ir Europos Sąjungoje (pavyzdys – Pietryčių Europos stabilumo paktas). thumb|300px|desno|Europos ribos thumb|300px|Pietryčių Europa (dideliu mąstu): {{legend|#000080|Geografinės Pietų Europos ribos (Balkanų pusiasalis)}}{{legend|	#7DF9FF|Valstybės ir teritorijos už pusiasalio ribų, tačiau priskiriamos regionui}}
Bridų seniūnija
Istorija
Pasibaigus karui, 1944 m. seniūnija vėl performuota į Bridų apylinkės tarybą.
Sojų išspaudos
Naudojimas
Kadangi po sojų pieno ar varškės (tofu) gamybos liekančios išspaudos neretai viršija žmonių vartojimo poreikius, jos gali būti naudojamos ne tik valgių gamyboje, bet ir kaip trąša arba pašaras gyvūnams.
Pietryčių Europa
Pietryčių Europos terminas dažniausiai taikomas valstybėms, kurių visa teritorija yra išsidėsčiusi Balkanuose:
Sojų išspaudos
Naudojimas
Kinijoje okara tradiciškai naudojama kaip kiaulių pašaras arba valgių gamyboje, kaip kad meitauza – fermentuota okara; 豆腐渣 doùfǔ zhā – garuose virti okaros gabalėliai; ir kt.
Japonijoje okara nuo seno buvo svarbi keleto patiekalų sudėtinė dalis. Pavyzdžiui, 卯の花炒り unohana iri – okara kepta su daržovėmis; 卯の花汁 unohana shiru – okaros sriuba; ir kt.
Pietryčių Europa
Taip pat neretai įtraukiamos ir valstybės, kurių didžioji dalis teritorijos yra Balkanų pusiasalyje: Kroatijai ir Serbijai, kai kada ir šalims, kurios užima mažesnę dalį pusiasalio: Slovėnijai, Rumunijai bei Turkijai.
Sojų išspaudos
Naudojimas
Indonezijoje iš okaros daromas fermentuotas patiekalas tempe.
Maistinė vertė
Okara turi apie 3 % baltymų, 12 % angliavandenių, 1,7 % riebalų, nemažai geležies, kalcio, vario, magnio.
Smaltiškiai (Širvėna)
Smaltiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Biržų, prie kelio.
Pietryčių Europa
Kai kurias iš aukščiau išvardytų valstybių visuotinai priimta laikyti regiono dalimi (pavyzdžiui, Rumuniją), o kitos (kaip kad Vengrija) – retai.
Viktorijos rojaus paukštis
Viktorijos rojaus paukštis (Ptiloris victoriae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio rojaus paukščių (Paradisaeidae) šeimos paukštis.
left|210px|thumb|Viktorijos rojaus paukščiai
Okara
Okara  – miestas rytų Pakistane, Pandžabo provincijoje, Ravio ir Satledžo tarpupyje, prie Baridoabo kanalo. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (medvilnė, pienas, sūriai). Medvilnės, siuvimo, miltų, druskos garinimo įmonės.
Istorija
Miestas įkurtas britų valdymo laikais kaip žemdirbystės centras.
2018 m. Azijos žaidynės
2018 m. Azijos žaidynės – 18-osios Azijos žaidynės, kurios antrą kartą vyko Indonezijoje. Žaidynės taip pat buvo kvalifikacinis turnyras kai kurioms sporto šakoms patekimui į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.
Miesto rinkimai
2012 m. teisę rengti žaidynės pelnė Vietnamo miestas Hanojus. 2014 m. Vietnamas paskelbė traukiantis iš žaidynių organizavimo dėl finansinių keblumų. Tais pačiais metais teisė rengti žaidynes perduota Indonezijai.
Banginis (žvaigždynas)
thumb|Banginio žvaigždynas
2018 m. Azijos žaidynės
Sporto šakų kalendorius
Taip pat vyko demonstracinės kanupolo ir kompiuterinių žaidimų varžybos.
Olimpinės kvotos
Žaidynėse išdalinti devyni kelialapiai į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes:
Banginis (žvaigždynas)
Banginis (Cetus, Cet) – 4-as pagal dydį žvaigždynas, esantis abipus dangaus pusiaujo. Lietuvoje matomas rudenį ir žiemą.
Mitai
Pavadinimas kilęs iš jūrų pabaisos Keto pavadinimo (Poseidonas buvo pasiuntęs pabaisą naikinti karaliaus Cefėjo žmonių).
Fontenė su Bua
Fontenė su Bua  – komuna rytiniuose Paryžiaus priemiesčiuose, Prancūzijoje. Ji yra 9,3 km nuo Paryžiaus centro.
Transportas
Fontenė su Bua aptarnauja Fontenė su Bua stotis, Paryžiaus RER A linija. Taip pat Val de Fontenė stotis, Paryžiaus RER A ir RER E linijos.
Nuotraukos
Rozetės fontanas per II pasaulinį karą buvo prarastas. Bet po kelerių metų atsitiktinai buvo rastas pietinėje Prancūzijoje.
Limfocitas
Limfocitai – leukocitų rūšis. Tai 5-17 μm skersmens rutulio formos ląstelės. Priklauso agranulocitams. T limfocitai užpuola ir sunaikina virusais užsikrėtusias ląsteles. Jie bręsta užkrūčio liaukoje. Kita limfocitų rūšis, B ląstelės, gamina antikūnus.
Junkilai
Junkilai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Užvenčio, prie kelio ir kelio Junkilai–Nemakščiai, 25 km į šiaurę nuo Kelmės. Seniūnaitijos centras. Yra parduotuvė, biblioteka, kultūros namai, veikia kaimo bendruomenė.
Netoli kaimo auga Pabutkalnio ąžuolas, dar vadinamas Jungirio ąžuolu. Per kaimą teka Varmės intakas Kruteklis (Ventos baseinas) ir jo intakas Kraujupis.
Istorija
Prie kaimo yra Junkilų kapinynas. 1950–1992 m. buvo „Naujo kelio“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
1923 m. įkurta pradžios mokykla, 1949–1959 m. septynmetė, vėl Junkilų pradinė mokykla, XXI a. pradžioje Užvenčio mokyklos skyrius.
Galvanometras
thumb|Galvanometro veikimo schema
Galvanometras – bet kuris prietaisas, jaučiantis nuolatinę srovę pagal jos magnetinį veikimą.
Paprasčiausias galvanometras yra kompasas, padėtas šalia laido ir tiesiogiai rodantis, ar laidu teka srovė. Judamosios ritės galvanometruose panaudojama jėga, veikianti srovę magnetiniame lauke.
Tarptautinė migracijos organizacija
Tarptautinė migracijos organizacija (TMO;, IOM) – JT Sistemos dalis, teikianti paslaugas ir patarimus dėl migracijos vyriausybėms ir migrantams, įskaitant šalies viduje perkeltuosius asmenis, pabėgėlius ir migruojančius darbuotojus.
TMO buvo įkurta 1951 m. kaip Tarpvyriausybinis Europos migracijos komitetas (TEKK), kad padėtų perkelti žmones, persikėlusius per Antrąjį pasaulinį karą. 2016 m. ji tapo Jungtinių Tautų agentūra.
TMO yra pagrindinė JT agentūra, dirbanti migracijos srityje. TMO skatina humanišką ir tvarkingą migraciją, teikdama paslaugas ir konsultacijas vyriausybėms ir migrantams.
TMO dirba keturiose plačiose migracijos valdymo srityse: migracijos ir vystymosi, migracijos palengvinimo, migracijos reguliavimo ir priverstinės migracijos problemų sprendimo.
TMO centrinė būstinė yra Ženevoje (Šveicarija). Taip pat yra 20 regioninių biurų ir per 280 vietinių misijų įvairiose pasaulio šalyse. Lietuva, Latvija ir Estija yra tikrosios TMO narės. Lietuva pirmoji iš Baltijos šalių (1998 m. lapkričio 23 d.) tapo tikrąja TMO nare. Vilniaus biuro vadovas Eitvydas Bingelis.
Istorija
TMO buvo įkurta 1951 m. po Antrojo pasaulinio karo Vakarų Europoje kilus chaosui ir perkėlimui. Iš pradžių ji buvo žinoma kaip "Laikinasis tarpvyriausybinis migrantų judėjimo iš Europos komitetas" (PICMME). Įgaliotas padėti Europos vyriausybėms nustatyti šalis, į kurias galėtų persikelti maždaug 11 mln. žmonių, išvarytų iš savo namų dėl karo, TMO šeštajame dešimtmetyje organizavo beveik milijono migrantų transportą.
1953 m. spalio 19 d. Venecijoje buvo sudaryta Tarptautinės migracijos organizacijos konstitucija - Tarpvyriausybinio Europos migracijos komiteto konstitucija. Konstitucija įsigaliojo 1954 m. lapkričio 30 d.ir organizacija buvo oficialiai įsteigta.
Organizacija keletą kartų keitė pavadinimus: 1952 m. iš PICMME į Tarpvyriausybinį Europos migracijos komitetą (ICEM),  1980 m. į Tarpvyriausybinį migracijos komitetą (ICM) ir galiausiai 1989 m. į dabartinį pavadinimą - Tarptautinė migracijos organizacija (TMO); šie pokyčiai atspindi per pusę amžiaus įvykusį organizacijos perėjimą nuo operatyvinės agentūros prie migracijos agentūros.
Pradėjusi veikti kaip operatyvinės logistikos agentūra, TMO išplėtė savo veiklos sritį ir tapo pagrindine tarptautine agentūra, bendradarbiaujančia su vyriausybėmis ir pilietinėmis visuomenėmis, kad geriau suprastų migracijos problemas, skatintų socialinį ir ekonominį vystymąsi per migraciją ir palaikytų migrantų žmogiškąjį orumą bei gerovę.
Kolišemaras
thumb|upright|Kolišemaras su sidabrine garda (XVIII a.) Kolišemaras  – rūmų špagos rūšis, paplitusi nuo XVII a. antros pusės iki XVIII a. vidurio.
Tarptautinė migracijos organizacija
Istorija
Platesnę veiklos sritį lydėjo sparti plėtra: iš palyginti mažos agentūros ji tapo agentūra, kurios metinis veiklos biudžetas siekia 1,8 mlrd. dolerių ir kurioje dirba apie 11 500 darbuotojų, dirbančių daugiau nei 150 pasaulio šalių.
Kolišemaras
Kolišemarai, manoma, atsirado iš „pereinamojo tipo rapyrų“, kurios buvo sukurtos perdirbant rapyras, siekiant sukurti lengvesnį kalaviją, labiau pritaikytą pariruoti.
Tarptautinė migracijos organizacija
Istorija
Būdama "JT migracijos agentūra", TMO tapo pagrindiniu atskaitos tašku karštose pasaulinėse diskusijose dėl socialinių, ekonominių ir politinių migracijos padarinių XXI a..
Kolišemaras
Kolišemaro geležtės dalis, vadinama stipruma (forte), yra plati, dažnai turi kelis griovelius, o toliau smarkiai susiaurėja ir iki smaigalio yra siaura. Geležtės skerspjūvis yra šešiakampis ar rombinis. Tokios formos geležtė užtikrina tiek geras pariravimo savybes, tiek geras duriamąsias savybes. Dėl mažesnės masės ir puikaus balanso kolišemarai, palyginus su rapyromis, yra greičiau ir tiksliau valdomi, todėl kolišemaru ginkluotas fechtuotojas gali atakuoti tikslesniais dūriais.
Tarptautinė migracijos organizacija
Istorija
2016 m. rugsėjį TMO tapo susijusia Jungtinių Tautų organizacija.
Kolišemaras
Trumpa istorija
thumb|right|250px|Kolišemaras Priimta manyti, kad kolišemaro geležtę išrado grafas fon Kionigsmarkas, iš kurio iškraipytos pavardės ir kilo ginklo pavadinimas. Tačiau pirmos tokio tipo geležtės žinomos iš ankstesnių laikų, kol šis grafas dar nebuvo gimęs. Pirmieji kolišemarai pasirodė apie 1680 m. ir po to 40 metų buvo populiarūs Europos karališkuosiuose dvaruose. Prancūzų ir indėnų karo laikais kolišemarus labai mėgo karininkai. Kolišemarą turėjo ir Džordžas Vašingtonas.
Tarptautinė migracijos organizacija
Istorija
TMO rėmė Pasaulinio susitarimo dėl migracijos - pirmojo istorijoje tarpvyriausybinio susitarimo dėl tarptautinės migracijos, kuris buvo priimtas Marakeše (Marokas) 2018 m. gruodžio mėn. kūrimą. Siekdamas remti Pasaulinio susitarimo dėl migracijos įgyvendinimą, tolesnius veiksmus ir peržiūrą, JT generalinis sekretorius Antonio Guterresas įsteigė JT migracijos tinklą. JT migracijos tinklo sekretoriatas yra įsikūręs TMO, o TMO generalinis direktorius Antonio Vitorino eina tinklo koordinatoriaus pareigas.
Kolišemaras
Trumpa istorija
Kolišemarai atsirado maždaug tuo pačiu metu kaip ir sportinės rapyros, tačiau šios rapyros buvo sukurtos mokytis fechtuotis dvaruose, tuo tarpu kolišemarai buvo skirti dvikovoms. Kolišemaro palikuonimi laikoma šiuolaikinė sportinė špaga.
Tarptautinė migracijos organizacija
Istorija
1998 m. Lietuva tapo visateise TMO nare. 1998 m. vasario 13 d. buvo pasirašyta TMO ir Lietuvos Respublikos Vyriausybės bendradarbiavimo sutartis, kurią 1998 m. spalio 13 d. ratifikavo Seimas.
Kolišemaras
Trumpa istorija
Kišeninius pistoletus ėmus naudoti kaip savigynos ginklus kolišemarai tapo beveik vien dvikovų ginklu.
Zlotoria (reikšmės)
Zlotoria vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Tarptautinė migracijos organizacija
Veikla
TMO padeda užtikrinti tvarkingą ir humanišką migracijos valdymą, skatina tarptautinį bendradarbiavimą migracijos klausimais, padeda ieškoti praktinių migracijos problemų sprendimų ir teikia humanitarinę pagalbą migrantams, kuriems jos reikia, t. y. pabėgėliams, perkeltiesiems asmenims ar kitiems iškeldintiems asmenims.
Kolišemaras
Trumpa istorija
Kolišemarų populiarumas ėmė mažėti iš mados išeinant rapyroms. Kolišemarų privalumas buvo tas, kad jie buvo puikūs „priešrapyriniai“ ginklai: Iš mažų rūmų špagų išsivystė dar lengvesnės špagų formos, ir kolišemarai atsidūrė tokioje pačioje situacijoje, kaip rapyros prieš kolišemarus. Prieš tokias lengvas špagas masyvi stipruma nesuteikdavo jokio pranašumo.
Tarptautinė migracijos organizacija
Veikla
TMO Konstitucijoje aiškiai pripažįstamas migracijos ir ekonominio, socialinio bei kultūrinio vystymosi ryšys.
TMO dirba keturiose plačiose migracijos valdymo srityse: migracijos ir vystymosi, migracijos palengvinimo, migracijos reguliavimo ir priverstinės migracijos problemų sprendimo. Tarpdisciplininė veikla apima tarptautinės migracijos teisės skatinimą, politines diskusijas ir rekomendacijas, migrantų teisių apsaugą, migracijos sveikatą ir migracijos lyčių aspektą.
Be to, TMO dažnai organizuoja rinkimus, kuriuose dalyvauja pabėgėliai už jų kilmės šalies ribų, kaip buvo per 2004 m. Afganistano rinkimus ir 2005 m. sausio mėn Irako rinkimus į parlamentą.
IOM X
IOM X - tai Tarptautinės migracijos organizacijos Bankoke vykdoma kampanija, skatinanti saugią migraciją ir užkertanti kelią išnaudojimui bei prekybai žmonėmis Azijos ir Ramiojo vandenyno regione. Kampanija skirta klausimams, susijusiems su išnaudojimu ir prekyba žmonėmis, pavyzdžiui, Tailando žvejybos pramonėje pavergtų vyrų apsauga, technologijų naudojimas siekiant nustatyti ir kovoti su prekyba žmonėmis, ir nutraukti seksualinį vaikų išnaudojimą.
Vilniaus biuras
TMO Vilniaus biuras vykdo įvairius projektus šiose srityse:
Adresas: Jakšto g. 12, IV aukštas, LT-01105, Vilnius.
Aušrinė Trebaitė
Aušrinė Trebaitė (g. 1988 m. spalio 18 d.) – Lietuvos plento ir treko dviratininkė. Daugkartinė Europos treko čempionė.
Biografija
2005 m. besivaržydama plento dviračių jaunimo klasėje tapo Lietuvos čempione ir Europos vicečempione. 2007 m. - 2009 m. jau suaugusiųjų klasėje tapo Lietuvos plento dviračių čempionato bronzos medalininke. 2010 m. pasaulio treko taurės varžybose laimėjo du medalius: sidabrą skretčo rungtyje ir bronzą moterų komandiniame persekiojime. Tais pačiais metais Trebaitė kartu su Lietuvos rinktine pelnė bronzą komandinio persekiojimo rungtyje Europos čempionate. 2010 m. ir 2011 m. tapo Lietuvos plento dviračių čempione. 2012 m. Europos čempionate Panevėžyje iškovojo du aukso medalius – omniume ir komandų persekiojimo lenktynėse. 2015 m. Europos čempionate iškovojo bronzą. 2016 m. Prancūzijoje vykusiame Europos čempionate A.Trebaitė pirmą kartą tapo Europos čempionato individualios rungties nugalėtoja - auksas skrečo rungtyje.
Birkavas
Birkavas – senovinis svorio vienetas. Rusiškasis atitinka 10 pūdų, 400 rusiškų svarų, 163,8 kilogramo. Lietuviškasis birkavas lygus penkiems akmenims arba 73 kilogramams.
Estijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Estijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Kvantinė optika
Kvantinė optika – optikos sritis, nagrinėjanti reiškinius, kuriuose pasireiškia šviesos kvantinės savybės. Prie tokių reiškinių priskiriami: šiluminis spinduliavimas, fotoefektas, Komptono efektas, Ramano efektas, fotocheminiai procesai, priverstinis spinduliavimas (lazerių fizikos reiškiniai) ir t. t.
Kvantinė optika yra bendresnis fizikos teorijos artinys nei klasikinė optika su jos artiniais: geometrinė optika, bangų optika bei elektrodinamika. Pagrindinis šio artinio uždavinys yra šviesos sąveikos su medžiaga aprašymas, kuriame tiksliai atsižvelgiama į kvantinės sąveikaujančių objektų savybes. Šis artinys taip pat taikomas aprašant šviesos sklidimą tokiomis specifinėmis sąlygomis, kaip, pavyzdžiui, šviesos, kurios intensyvumas artimas vakuumo pramušimo slenksčiui, virsmas dalelių ir antidalelių poromis. Tam, kad tokie uždaviniai būtų aprašyti yra būtina ir medžiagą (įvairios sklidimo terpes, tarp jų ir vakuumą), ir pačią šviesą nagrinėti vien tik kvantinės mechanikos postulatų pagalba. Tačiau toks aprašymo būdas yra sudėtingas, todėl yra taikomas supaprastinimas, leidžiantis vieną iš objektų nagrinėti kaip paklūstantį klasikinės optikos dėsniams. Pavyzdžiui, modeliuojant lazerio veiką, yra kvantuojamos tik aktyviosios terpės atomų arba molekulių būsenos, tačiau optinis rezonatorius lieka klasikinis. Toks supaprastinimas turi prasmę tik tol, kol optinio rezonatoriaus ilgis yra didesnis už šviesos bangos ilgį.
Kvantinė optika remiasi šviesos dvilypumo principu: šviesa yra ne tik elektromagnetinė banga, bet kartu šviesos dalelių, vadinamų fotonais, srautas. Šios dalelės, kaip visos elementariosios dalelės, yra aprašomos banginėmis funkcijomis. Kiekvienas šviesos srauto fotonas neša energijos kvantą hf, kur h yra Planko konstanta, o f - šviesos bangos dažnis.
Šviesos kvantavimo idėją pirmasis 1899 m. iškėlė Maksas Plankas. Remiantis šia idėja Albertas Einšteinas 1905 m. paaiškino fotoefektą.
FK Partizan stadionas
Stadion FK Partizan yra įvairios paskirties stadionas Belgrade, Serbijoje. Pastatytas vietoje seno BSK stadiono, talpinusio 25 000 žiūrovų. Namų rungtynes žaidžia FK Partizan. Daugelį metų vadintas JNA stadionu. Partizano sirgaliai (Grobari) stadioną vadina Fudbalski Hram ('futbolo šventove'). Oficialiai atidarytas 1949 m. spalio 9 d. Atidarymo dieną vyko tarptautinės futbolo varžybos tarp Jugoslavijos ir Prancūzijos rinktinių. Prieš įvedant naujus UEFA saugumo reikalavimus stadionas talpino 55 000 žiūrovų. Po 1998 m. rekonstrukcijos turi 32 710 sėdimų vietų.
2010 m. rugsėjį, prieš UEFA Čempionų lygą, buvo šiek tiek pakoreguotas. Apsauginės tvorelės rytinėje ir vakarinėje tribūnose buvo sumažintos, futbolo aikštė padidinta vienu kvadratiniu metru. Pastatyti nauji modernūs vartai, sukonstruotos naujos vietos žurnalistams. Tų pačių metų rugsėjo 29 d. Partizan klubas žaidė UEFA Čempionų lygoje prieš Arsenal FC.
Klubas ateityje planuoja statyti naują, modernų stadioną, talpinantį 42 000 žiūrovų, taip pat penkių žvaigždučių viešbutį, biznio centrą, mašinų stovėjimo aikšteles, kino teatrą, teniso kortus ir apie 400 butų.
Joseph Frank
Studijos ir darbas Vienoje
Josefas Frankas gimė 1771 m. gruodžio 23 d. Raštate, Vokietijoje pasaulinio garso medicinos profesoriaus Johano Pėterio Franko šeimoje. Jaunystę Frankas praleido Italijoje, kur susipažino su žmona Kristina.
Lietuvos TSR mokslų akademijos žinynas
Lietuvos TSR mokslų akademijos žinynas – tęstinis mokslo darbų leidinys, ėjęs 1947–1952 m. Vilniuje.
Joseph Frank
Studijos ir darbas Vienoje
Josefas Frankas baigė Getingeno ir Pavijos universitetuose medicinos studijas. Pavijos universitete įgijo medicinos mokslų daktaro laipsnį. Laisvai kalbėjo prancūziškai, vokiškai, itališkai, mokėjo lotynų kalbą, gyvendamas Lietuvoje pramoko lenkų kalbą. 1796–1803 m. Josefas Frankas dirbo žymiame Vienos medicinos mokslo centre vyriausiuoju miesto ligoninės gydytoju.
Lietuvos TSR mokslų akademijos žinynas
Istorija
Išleista devyni tomai. Tiražas 500–1500 egz.
Redaktorius Juozas Žiugžda.
Joseph Frank
Atvykimas į Vilnių ir veikla Vilniuje
thumb|200 px|left|Jozefo Franko namas Didžiojoje g. 1, Vilniuje
1804 m. tėvas ir sūnus Frankai, tuo metu abu dirbę Vienoje, Vilniaus universiteto rektoriaus Jeronimo Stroinovskio ir Vilniaus švietimo apygardos kuratoriaus Adomo Čartoriskio buvo pakviesti atvykti dėstyti į Vilniaus universitetą.
Keisha Buchanan
Keisha Kerreece Fayeanne Buchanan (Keisha Kerreece Fayeanne Brown; g. 1984 m. rugsėjo 26 d. Vestminsteryje, Londone) – dainininkė ir viena iš pop merginų grupės „Sugababes“ pirmųjų narių. Grupę paliko 2009 metų rugsėjį.
Joseph Frank
Atvykimas į Vilnių ir veikla Vilniuje
Josefas Frankas savo prisiminimų knygoje taip aprašo iškeliavimą iš Vienos į Vilnių:
Keisha Buchanan
Keishos šeima yra kilusi iš Jamaikos. Buchanan yra grupės „Blue“ nario Simon Webbe pusseserė.
Joseph Frank
Atvykimas į Vilnių ir veikla Vilniuje
Atvykę į Vilnių tėvas ir sūnus Frankai ėmė dėstyti Vilniaus universitete. Johanas Peteris Frankas 1804 m. universitete įkūrė terapijos kliniką, kuriai, jam išvykus į Sankt Peterburgą, ėmėsi vadovauti jo sūnus Josefas Frankas. Tai buvo naujovė, kadangi dauguma Europos universitetų tuo metu klinikų neturėjo. Klinika pradžioje turėjo dvi palatas po 6 lovas. Prie jos veikė ambulatorija. Šioje klinikoje Frankas skaitė praktinį klinikinio gydymo kursą akcentuodamas glaudų klinikinių disciplinų ryšį su medicinos teorija. Didelį dėmesį skyrė klinikinei diagnostikai. 1805–1806 m. klinikoje gydėsi 135 ligoniai. Neturtėlius ir vaikus gydė nemokamai.
Keisha Buchanan
Sugababes
Buchanan susitiko Mutya Buena, kai jos mokėsi pradinėje mokykloje Kingsbury. Būdamos trylikos, Keisha ir Mutya vienam vakarėly susitiko Siobhán Donaghy. Merginos tada sukūrė grupę pavadinimu „Sugababes“. 1998 metais „Sugababes“ buvo pasiūlytas kontraktas su įrašų kompanija. 2000 metais grupė išleido pirmąjį singlą „Overload“. Nuo 2005 iki 2009 metų Keisha buvo vienintelė likusi pradinė grupės narė. Siobhan paliko grupę 2001 m., o ją pakeitė Heidi Range, o Mutya išėjo 2005 m. gruodį (pakeitė Amelle Berrabah).
Joseph Frank
Atvykimas į Vilnių ir veikla Vilniuje
1805 m. gruodžio 12 d. Jozefo Franko bute, Didžiojoje g. 1, buvo įkurta Vilniaus medicinos draugija. Jos steigėjai Jozefas Frankas, Andrius Sniadeckis, Augustas Liudvikas Bekiu, Ferdinandas Špicnagelis ir kt. Pirmieji draugijos nariai be steigėjų buvo Liudvigas Heinrichas Bojanus, Janas Frydrichas Niškovskis, Konstantinas Porcijanka, Mikalojus Mianovskis, Johanas Fridrichas Volfgangas, Johanas Lobenveinas ir kt. Draugija yra parengusi ir išleidusi nurodymus apie kai kurias užkrečiamas ligas, stengėsi iš medicinos mokslo pašalinti prietarus.
Keisha Buchanan
Asmeninis gyvenimas
Keisha turi tik vieną brolį Shane. Buchanan ūgis yra 1,60 m.
Joseph Frank
Atvykimas į Vilnių ir veikla Vilniuje
1808 m. Jozefas Frankas Leipcige išleido pirmąjį veikalo „Acta instituti clinici caesareae universitetatis Vilnensis” („Vilniaus imperatoriškojo universiteto klinikinio instituto darbai”) tomą. Šiame veikale Frankas daug vietos skyrė jo vadovautai vidaus ligų klinikai. Tais pačiais metais išleistas II tomas, kuriame aprašytos 1807 m. kare sužeistųjų ligos. Viso buvo išleisti šios knygos trys tomai. Pats svarbiausias Josefo Franko traktatas – 14 tomų – „Praxeos medicae universae praecepta” („Visuotinės medicinos praktikos nurodymai”). Jozefo Franko iniciatyva Vilniuje pradėti leisti medicinos žurnalai. Juose Frankas paskelbė straipsnių apie krūtinės anginą, gerklės ligas, kokliušą ir kt. Prie Vilniaus universiteto susiformavo „Frankinė” medikų mokykla.
1808 m. prie terapijos klinikos Josefas Frankas kartu su Augustu Liudviku Bekiu įkūrė Vakcinacijos institutą. Vilniuje ir jo apylinkėse imta žmones skiepyti nuo raupų. Institute laborantais dirbo universiteto studentai. Tais pačiais metais Josefas Frankas įkūrė Anatomijos muziejų. 1808 m. Josefo Franko iniciatyva buvo atidaryta chirurgijos klinika su 13 lovų ir dvejomis palatomis(viena palata buvo skirta vyrams, kita – moterims). Klinika turėjo operacinę.
Josefo Franko iniciatyva įkurtame Medicinos institute valstybės lėšomis buvo išlaikomi 30 studentų, vėliau studentų skaičius padidėjo. Frankas buvo šio instituto vedėju.
Paviluostas
thumb|right|260px|Evangelikų liuteronų bažnyčia Paviluostas  – miestas Latvijos vakaruose, Pietų Kuršo savivaldybėje, prie Sakos upės žiočių, kuri įteka į Baltijos jūrą, 240 km nuo Rygos, 54 km į šiaurę nuo Liepojos, 70 km į pietus nuo Ventspilio ir 150 km nuo Gotlando (Švedija) salos. 901 gyventojas (2021 m.).
Joseph Frank
Atvykimas į Vilnių ir veikla Vilniuje
1809 m. Josefo Franko iniciatyva Vilniuje įsteigtas Motinystės institutas, kurio paskirtis buvo teikti pagalbą neturtingoms motinoms, našlėms. Gimdyvėms talkino akušerė. Institutas per savo gyvavimo laikotarpį sušelpė 398 gimdyves.
Paviluostas
Istorija
1879 m. gegužės 16 d. Upės dvaro baronas Otto fon Lilienfeldas, norėjęs įkurti uostą, Sakos upės žiotyse iškilmingoje ceremonijoje įmūrijo kertinį akmenį ir tą pačią dieną pašventinimo ceremonijoje būsimasis miestas buvo pakrikštytas barono brolio, Kuržemės gubernatoriaus Pavilo fon Lilienfeldo, garbei – Paviluosta.
Joseph Frank
Atvykimas į Vilnių ir veikla Vilniuje
1815 m. Terapijos ir Chirurgijos klinikų patalpose Josefas Frankas atidarė akušerijos kliniką, kurioje vykdavo praktiniai akušerijos užsiėmimai.
Jozefas Frankas medicinos klinikai vadovavo iki 1823 m. 1823 m. vasarą, jau tapęs po 20 gyvenimo metų tikru Vilniaus miesto gyventoju, Josefas Frankas apsisprendė išvykti iš Vilniaus. Savo atsiminimuose jis rašė:
Paviluostas
Istorija
Paviluostos vystymuisi naują impulsą davė Liepojos karinio uosto statybos pradžia 1893 m. Iš Paviluostos apylinkės į Liepoją jūra buvo gabenami statybai reikalingi akmenys. Sakos upės žiotys buvo pritaikytos akmenų perkrovimui ir į Paviluostą iš tolimų ir artimų apylinkių atvyko uosto statybininkai, darbininkai, krovėjai, jūrininkai, dailidės ir pirkliai. Kai akmenys jau nebuvo transportuojami, Paviluostoje jau buvo išsivysčiusi laivyba, žvejyba, prekyba ir laivų statyba.
Joseph Frank
Atvykimas į Vilnių ir veikla Vilniuje
Išvykęs iš Vilniaus Jozefas Frankas apsigyveno Italijoje, kurioje prancūzų kalba parašė prisiminimus apie Vilnių. Jozefas Frankas mirė 1842 m. gruodžio 18 d. Lombardijoje, šiaurės Italijoje.
Paviluostas
Istorija
Pirmojo pasaulinio karo metu Paviluostos motorinės valtys ir laivai buvo tai paskandinti, tai parduoti, tai konfiskuoti. Po karo Paviluostoje iš 26 motorinių valčių buvo likusios tik 2, iš 26 burlaivių – 4. Uosto prekyba sumažėjo. Pagrindiniais uosto naudotojais ir gyvenvietės ekonominiu pagrindu tapo žvejai, kurių pagautas žuvis supirkėjai ir 1930 m. įkurtas žvejų kooperatyvas pardavinėjo Aizputėje, Skrundoje ir Salduje.
Joseph Frank
Šeima
thumb|150 px|right|Kristina Gerhard Frank apie 1819 m. ([[Jonas Rustemas|Jono Rustemo paveikslas, saugomas Lietuvos nacionaliniame dailės muziejuje)]]
Paviluostas
Istorija
1940 m., prasidėjus sovietų okupacijai, žvejai priverstinai buvo sujungti į artelę, kuri 1947 m. buvo pavadinta „Dzintarjūra“. Iki 1949 m., kai artelė įsigijo pirmuosius žvejų laivus, Paviluostoje buvo žvejojama su motorinėmis valtimis.
Joseph Frank
Šeima
Jozefo Franko žmona Kristina Gerhardi Frank buvo žymi solistė, kompozitoriaus Franco Jozefo Haidno mokinė. Haidnas 1798 m. jai sukūrė pagrindinę partiją operoje „Pasaulio sukūrimas”. Vilniuje Kristina Frank organizuodavo labdaringus koncertus, atlikdavo solistės partijas pastatytose operose. Jos vilnietiški rečitaliai tapo madingu neturtingų gyventojų šalpos pagalbininku.
Paviluostas
Istorija
1951 m. artelė tapo žvejų kolūkiu „Dzintarjūra“, kuris 1975 m. buvo prijungtas prie Liepojos žvejų kolūkio „Bolševiks“. 1970 m. pabaigoje, kolūkio klestėjimo laikais, Paviluostoje buvo apie 20 žvejybos tralerių. 1990 m. kolūkis „Bolševiks“ buvo pervadintas žvejų kolūkiu „Kursa“, kurio Paviluostos skyrius 1994 m. atsiskyrė ir įkūrė AB „Pavilosta“, kurioje šiuo metu yra du žvejų laivai. Dauguma su AB „Pavilosta“ nesusijusių žvejų šiuo metu ir vėl žvejoja su motorinėmis valtimis.
Joseph Frank
Šeima
Frankai į Vilnių kvietėsi atvykti garsius Europos muzikantus. Jie, Frankų paprašyti, Vilniuje rengė koncertus. Gautas pajamas Jozefas Frankas paskirdavo šelpti ir gydyti ligoniams. Pirmasis toks koncertas surengtas 1805 m. sausio 6 d.
Paviluostas
Istorija
Nors 1913 m. Paviluostai paskirtos susiaurintos miesto savivaldybės teisės ir 1930 m. Seimo Savivaldybių komisija balsavo už miesto teisių suteikimą Paviluostai, iki Antrojo pasaulinio karo Paviluosta buvo Sakos valsčiaus tankiai apgyvendinta vieta. 1945–1949 m. Paviluosta buvo kaimas Sakos valsčiuje, 1950–1951 m. – kaimas, 1952–1961 m. – darbininkų gyvenvietė, 1961–1969 m. – miesto gyvenvietė, 1970–1991 m. – gyvenvietė. Miesto teisės Paviluostai suteiktos 1991 m. lapkričio 28 d. 2009–2021 m. buvo Paviluostos savivaldybės administracinis centras.
Joseph Frank
Atminimo išsaugojimas
Namas Didžiojoje gatvėje (Didžioji g. 1), kuriame gyveno Josefas Frankas su šeima 19 metų, vadinamas Franko namu. Dabartiniu metu jame veikia Prancūzijos ambasada ir Prancūzų kultūros centras.
Vilniaus universiteto Petro Skargos (Didžiojo) kiemo arkadose įrašytas Josefo Franko vardas.
Logoiskis
Logoiskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Logoiskienė (ištekėjusi moteris) ir Logoiskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vilniaus dizaino kolegija
miniatiūra|444x444px Vilniaus dizaino kolegija - Lietuvos kolegija, rengianti dizaino specialistus. Adresas - Kauno g. 34, LT-03202 Vilnius.
Istorija
1997 m. rugsėjo 1 d. pradėjo veikti Giedrės Fledžinskienės aukštesnioji menų mokykla (steigėja - dailininkė-modeliuotoja Giedrė Fledžinskienė). Pradėti ruošti drabužių ir teatrinio grimo dizaineriai (52 studentai).
1998–1999 m. atsirado dar viena specialybė – prekių ir prekybos dizainas, o nuo 1999 m. iki 2000 m. ir jos specializacija „Interjero dekoravimas ir reklama“.
2003–2004 m. mokykloje dėstė 31 dėstytojas.
2005 m. mokyklai suteiktas kolegijos statusas ir Vilniaus dizaino kolegijos pavadinimas. Sėkmingai baigusieji studijas gavo valstybės pripažintą aukštojo (neuniversitetinio) mokslo diplomą.
Nuorodos
Oficialus Vilniaus dizaino kolegijos tinklalapis
Lietuvos TSR sveikatos apsaugos liaudies komisariato žinios
Lietuvos TSR sveikatos apsaugos liaudies komisariato žinios – leidinys, išėjęs 1945 m. Kaune.
Istorija
Skelbė TSRS ir LTSR sveikatos apsaugos liaudies komisariatų įsakymus, instrukcijas, nutarimus bei potvarkius.
Redaktorius Grigorijus Gavronskis.
Kalnai (Kelmė)
Kalnai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 12 km nuo Naudvario.
Žeguniai
Žeguniai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Antašavos.
Margaret Ogola
Margaret Atieno Ogola (gimė 1958 m. birželio 2 d. Kenijoje - mirė 2011 m. rugsėjo 22 d.) – pediatrė, rašytoja.
1994 m. parašė romaną "Upė ir šaltinis", kuris po metų buvo apdovanotas Džomo Kentaujos literatūros premija bei laimėjo COMMONWEALTH apdovanojimą už geriausią pirmąją knygą. Margaret Ogola yra ištekėjusi ir augina 4 savo bei 2 įvaikintus vaikus. Nairobio Cottolengo slaugos ligoninėje ji dirba su ŽIV ir AIDS sergančiais našlaičiais.
Monocitas
Monocitai – leukocitų rūšis. Tai didelės, 10-24 μm skersmens ląstelės su apvaliu arba skiltėtu branduoliu.
Monocitai dalyvauja uždegiminėje reakcijoje. Bet koks sužeidimas skatina monocitų ir neutrofilų migravimą į pažeistą vietą. Monocitai virsta makrofagais – fagocituojančiomis ląstelėmis. Jos gali praryti šimtus bakterijų ir virusų. Kai kuriuose audiniuose, ypač jungiamajame, makrofagų būna nuolat. Jie suryja žuvusias ląsteles, negyvo audinio gabalėlius ir kitas atliekas.
Teismo nuobauda
Teismo nuobauda - jurisdikcinės institucijos (teismo) skiriama procesinė poveikio priemonė.
Rūšys
Teismo nuobaudos Lietuvoje yra įspėjimas, pašalinimas iš teismo posėdžių salės, bauda ir areštas (LR civilinio proceso kodeksas, 103 straipsnis, „Teismo nuobaudų rūšys“, 1 dalis).
Skyrimas
Teismo nuobaudos skiriamos teismo nutartimi. Teismo nuobaudos gali būti skiriamos byloje dalyvaujantiems asmenims, kitiems teismo proceso dalyviams (liudytojams, ekspertams, vertėjams) bei kitiems asmenims LR CPK numatytais atvejais.
Juodbuožis duobkasys
Juodbuožis duobkasys (Nicrophorus vespilloides, sin. Necrophorus vespilloides) – maitvabalių (Silphidae) šeimos vabalas. Kūnas 12–18 mm. Juodas. Antsparniai juodi su 2 oranžiniais raiščiais. Antenų buoželė juoda. Priešnugarėlė plika, be geltonų plaukelių.
Paplitimas
Paplitęs Europoje, Sibire, Mongolijoje, Korėjoje, Kinijoje, Kazachstane, Irane ir Japonijoje, taip pat ir Šiaurės Amerikoje.
Lietuvoje dažnas, ypač netoli miškų, dvėsenoje ir pūvančiose grybuose.
Fomins & Kleins
Fomins & Kleins – latvių roko grupė iš Liepojos, kurią 2002 m. įkūrė dainininkas Ivo Fominas ir gitaristas Tomasas Kleinas.
Istorija
2004 m. pradžioje Fomins & Kleins vėl dalyvavo Latvijos nacionalinėje atrankoje ir šįkart nugalėjo su daina Dziesma par laimi. 2004 m. gegužės 15 d. Stambule duetas startavo Eurovizijos dainų konkurse, tapdamas pirmuoju Latvijos atstovu, kuris Eurovizijos dainų konkurse dainavo latvių kalba. Dziesma par laimi vis dėlto neišėjo iš pusfinalio, jame užimdama 17-tą vietą. Dziesma par laimi buvo išleista ir CD formatu, kuriame buvo įtrauktos dainos versijos latvių, estų, lietuvių, lenkų, rusų, ukrainiečių, suomių, olandų ir baltarusių kalbomis.
2004 m. išėjo antrasis grupės Fomins & Kleins albumas Dzimis Latvijā, kurio populiariausios dainos, neskaitant Eurovizijos hitų, buvo Man vairs nav vienalga, Aizejošās dienas ir Dzimis Latvijā, kurios videoklipe dalyvavo aktorius Eduardas Pavulas. Klipas buvo nominuotas 2004 m. Latvijos Muzikos įrašų metų apdovanojimuose kaip geriausias muzikos video klipas, bet ypatingo dėmesio jis susilaukė 2006 m. po Eduardo Pavulo mirties. 2005 m. radijo stotyse sėkmingai pasirodė daina Uz neatgriešanos, tačiau ji buvo paskutinė dueto daina. Ivo Fominas nusprendė siekti solo karjeros, o Tomasas Kleinas su bendraminčiais sukūrė grupę Cacao.
Heraklis (žvaigždynas)
thumb|Heraklio žvaigždynas
Heraklis (Hercules, Her) – 5-as pagal dydį gana ryškus šiaurės pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje matomas vasarą, randamas nubrėžus liniją iš Jaučiaganio Arktūro per Šiaurės Vainiką link Lyros Vegos.
Mitai
Žvaigždynas pavadintas graikų didvyrio Heraklio vardu dėl savo didingumo.
Kalinovo Solkai
Kalinovo Solkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 45 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 28 namai ir 158 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 30 namų ir 169 gyventojai.
Kalnai (Molėtai)
Kalnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Giedraičių.
Gonderas
Gonderas – miestas Etiopijoje, buvusi Begemderio provincijos sostinė. Gonderas yra Amharų regione, į šiaurę nuo Tanos ežero ir į pietvakarius nuo Simieno kalnų.
2005-ųjų metų duomenimis Gondere gyveno 194 773 gyventojai (97 625 vyrai ir 97 148 moterys), 1994-aisiais šiame mieste gyveno 112 249 gyventojai (51 366 vyrai ir 60 883 moterys).
Istorija
Iki XVI amžiaus Saliamonidų dinastijos imperatoriai neturėjo pastovios sostinės, įsirenkdavo laikinas stovyklas, gyvendavo palapinėse ir prastėjant gyvenimo sąlygoms keldavosi vis į kitas vietas.
Nuo 1559-ųjų Etiopijos valdytojai vis daugiau laiko liūčių sezonu praleisdavo prie Tanos ežero ir po kurio laiko ten įsikūrė miestai: Emfrazas, Ayba, Gorgora ir Dankazas.
Gonderas įkurtas imperatoriaus Fasilideso apie 1635 metus ir išaugo kaip žemės ūkio ir prekybos miestas. Pagal prietarus sostinės pavadinimas turėjo prasidėti raide „G“. XVII amžiuje mieste jau gyveno daugiau nei 60,000 gyventojų.
thumb|left|230px|Fasilideso pilis Gonderas buvo Etiopijos sostine iki 1855 metų, kol Tevodrosas II perkėlė sostinę į Magadalą. 1864, 1866, 1887–1888 metais Gonderas buvo niokojamas, plėšiamas.
1936 metais, Italijos karalystei užėmus Etiopiją, Gonderas buvo okupuotas italų. Vykstant Antrajam Pasauliniam karui Gonderas italams tarnavo kaip karinis centras prieš britų pajėgas kaimyniniuose miestuose.
Baigiantis Etiopijos pilietiniam karui (1974–1991), Gonderas buvo užimtas Etiopijos Žmonių Revoliucinio Demokratinio Fronto.
Lankytinos vietos
Gonderas tradiciškai suskirstytas į kelis kvartalus: Addis Alem, Kayla Meda, Abun Bet, Quagn Bet. Gonderas taip pat žymus tuo, jog turi 44 bažnyčias, daugiau nei bet kuris kitas Etiopijos miestas.
Modernusis Gonderas yra mėgstamas turistų dėl vaizdingų „Fasil Ghebbi“ pilies griuvėsių. Žymiausi miesto statiniai: „Fasilides“ pilis, „Iyasu“ rūmai, „Dawit“ salė, „Mentewab“ pilis, taip pat miestas pasižymi nuostabiomis arklidėmis ir biblioteka.
Miesto centre dauguma pastatų išlikę nuo italų okupacijos laikų(ketvirtajame – penktajame dešimtečiuose), jie visiškai atitinka to laiko italų stilių.
Lešnikai (reikšmės)
Lešnikais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Leonas Žalys
Leonas Žalys (g. 1946 m. rugsėjo 23 d. Jonučiuose, Garliavos valsčius) – Lietuvos žurnalistas.
Biografija
Baigė Garliavos vidurinę mokyklą, Maskvos valstybinį universitetą. Nuo 1975 m. laikraščio „Kauno tiesa“, nuo 1992 m. – „Kauno diena“ korespondentas, atsakingasis sekretorius, laikraščio redaktorių kolegijos narys, iki 2008 m. apžvalgininkas. Rašė šalies ir užsienio politikos klausimais.
Lavaljechos departamentas
Lavaljechos departamentas  – departamentas pietryčių Urugvajuje. Administracinis centras – Minas.
Geografija
Departamente būdingos iš kristalinių uolienų sudarytos peepleninės lygumos, su metamorfinių ir vulkaninių uolienų dariniais – vadinamais Minaso aukštumomis. Upės priklauso Santa Lusijos ir Seboljati baseinams. Vidutinė metinė oro temperatūra apie 17 °C, kritulių kiekis – 1000 mm.
Ekonomika
Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste. Smėlio, žvyro, dolomito, marmuro, klinčių gavyba. Auginami kukurūzai, vynuogės, saulėgrąžos, linai, miežiai, vaisiai.
Lauksodžio šv. Aloyzo bažnyčia
'''Lauksodžio šv. Aloyzo bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Pakruojo rajone, Lauksodžio kaime, prie kelio, 4 km į pietus nuo Žeimelio. Lauksodžio šventovė yra seniausia medinė bazilikinė bažnyčia, išlikusi dabartinėje Lietuvos teritorijoje.
Istorija
miniatiūra|Bažnyčios interjeras: aukštai pasieniais įrengta originali galerija su [[baliustrada]]
XVII a. viduryje Kuršo hercogystės kunigaikštis Jokūbas Ketleris nusprendė pakviesti jėzuitus, kuriuos galėtų išsiųsti į Kuršo Gambiją, į savo koloniją. Neįprasta, kad liuteronas prašė katalikų misionierių pagalbos, bet protestantai misijinės veiklos tuo metu nevykdė, o Jokūbas Ketleris norėjo bent taip supažindinti čiabuvius su krikščionybe. Į kunigaikščio prašymą atsiliepė jėzuitai iš Austrijos. Netrukus į Kuršo hercogystės sostinę Mintaują atvyko tėvas Ernestas Šturmas (1633-1710), lydimas dar vieno jėzuito. Tačiau į koloniją Gambijoje jiems išplaukti taip ir nepavyko. Likę Mintaujoje, čia užsiėmė sielovadine veikla. Misijai sustiprinti tėvas Ernestas Šturmas kelis kartus vyko į Austriją rinkti aukų, be to, olandų pirklys Pranciškus van Dolrė Mintaujos jėzuitams paliko visą savo palikimą. Taip jie Kuršo pasienyje 1695 m. įsigijo Lauksodžio dvarą. Spėjama, kad, vos įsigiję šį dvarą, ten pastatydino koplyčią, kuri Šiaurės karo metais galėjo būti sunaikinta. Jėzuitiškasis Lauksodžio istorijos tarpsnis tęsėsi nuo 1695-ųjų iki Jėzaus draugijos panaikinimo – 1773 m. Tuo metu čia nuolatos gyveno vienas arba du tėvai misionieriai, kurie turėjo rūpintis dvaro ūkiniais reikalais ir apylinkėse gyvenančių žmonių sielovada.
Livonijos vyskupas Teodoras Volfas 1710 m. pastatė jėzuitams namą ir šv. Petro ir Povilo bažnytėlę. Jėzuitai 1751–1752 m. pastatė naują medinę bažnyčią, išlikusią iki mūsų dienų. Po kelerių metų jos viduje įrengta galerija, suremontuoti vargonėliai, pastatyta varpinė ir įgytas Kuršo bajoro Bėro dovanotas varpas. 1767 m. ji konsekruota dviem titulais: šv. Aloyzo Gonzagos ir šv. Jono Pranciškaus Reži. Laikui bėgant, antrasis mažiau žinomo jėzuitų šventojo vardas nustotas vartoti ir pasimiršo. Jėzuitai Lauksodyje veikė iki 1773 m., kuomet popiežius Klemensas XIV kuriam laikui sustabdė Jėzaus draugijos veiklą. Sakoma, kad Žemaičių vyskupui skundėsi gretimų parapijų klebonai, jog jėzuitai pas save traukia jų parapijiečius. Panaikinus jėzuitų ordiną, Stanislovas Augustas 1780 m. įpareigojo Lauksodžio dvaro savininką išlaikyti filialistą.
1814 m. įrengti nauji vargonai. Bažnyčia 1851 m. buvo paramstyta, sienos iškrypusios. Ji 1852 m. gerokai remontuota. Lauksodžio savininkai Vereščinskiai bažnyčiai dovanojo 18 dešimtinių žemės. Bažnyčia atnaujinta XIX a. pabaigoje. 1935 m. įkurta parapija.
Architektūra
Lauksodžio šv. Aloyzo bažnyčia yra nedažnai medinėje Lietuvos architektūroje sutinkamas bazilikos tipo sakralinio pastato pavyzdys, išsiskiriantis savitomis proporcijomis, aukščiu. Kelios panašios, tačiau vėlyvesnės šventovės yra išlikusios Tabariškėse, Alsėdžiuose, Antazavėje. Lauksodžio bažnyčia didelė, 2 aukštų, stačiakampio plano, su šoniniais priestatais, bebokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su Kryžiaus kelio stočių koplytėlėmis. Šventoriuje stovi varpinė, kurios apačia akmenų mūro, viršus – medinis. Jos pavyzdžiu pastatyta varpinė Rumšiškėse prie Senosios Sasnavos bažnyčios, Lietuvos liaudies buities muziejuje. Varpinė dviejų tarpsnių. Apatinis jų yra mūrinis su stogeliu, platesnis, antrasis – siauras, aukštas su piramidiniu stogu. Apkalta lentomis vertikaliai.
Bažnyčios statinys liaudiškos ir baroko architektūros formų, bazilikinis. Šventovę sudaro du tūriai: aukštas ir platus žemutinis ir žemas, siauras viršutinis, dengtas stačiu valminiu stogu su trimis bokšteliais. Iš jų vidurinis – stambus, aštuonkampis. Trys navos atskirtos stulpais, sujungtais plačiomis, karpytomis arkomis, kurios skiria centrinę ir šonines navas. Arkos išskirtinės savo ilgiu, apimtimi, yra paremtos stulpais, kad išsilaikytų. Karpytinio kontūro arka taip pat yra įkomponuota virš vargonų choro. Vidurinė nava – aukšta, su plokščiomis lubomis, šoninės navos – žemos, siauros, su galerijomis virš jų. Aukštai pasieniais įrengta medinė galerija su baliustrada yra jėzuitiškai architektūrai būdingas elementas. Toks palubėje įrengtas apėjimas palei bažnyčios centrinės navos sienas pastebimas ne vienos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės mūrinės jėzuitų šventovės, pavyzdžiui, dabartinės Gardino katedros (Baltarusija), Kauno jėzuitų ir Skaistkalnės (Latvija) bažnyčių interjere, kur aukštai, ant karnizo, įrengtos ir baliustrada apjuostos galerijos.
Vargonai
Instrumentas šešių registrų. Prospektas labai paprastas, su grotelių sparnais, naujas.
Linija (žurnalas)
Linija – literatūros žurnalas, išėjęs 1932 m. Kaune.
Istorija
Išspausdinta Stasio Anglickio, Benedikto Babrausko, Juozo Banaičio, Bernardo Brazdžionio, Albino Briedžio, Viktoro Katiliaus, Benedikto Rutkausko, Jono Šukio poezijos ir prozos kūrinių, poleminių straipsnių. Žurnalui būdingos estetizmo tendencijos.
Tiris Zemuro vilaja
Tiris Zemuro vilaja  – vilaja šiaurinėje Mauritanijos dalyje. Regiono centras yra Zueratas.
Šiaurėje ribojasi su Alžyru, rytuose – su Maliu, pietuose – su Adraro vilaja, vakaruose – su Vakarų Sachara.
Geografija
Pagrindiniai miestai: Zueratas, Fderikas, Bir Mogreinas.
thumb|left|240px|Departamentų žemėlapis
Administracinis suskirstymas
Tiris Zemuras yra sudarytas iš 3 departamentų:
Liepajas Metalurgs AS
Liepajas Metalurgs AS – Latvijos metalurgijos bendrovė, vienintelė Baltijos šalyse metalurgijos įmonė Liepojoje. Lydo plieną, gamina plienines armatūras, vinis (apie 250 rūšių), vielą, lieja įvairių gaminius iš ketaus, plieno, bronzos ir žalvario.
Istorija
1882 m. vokiečių pramonininkai D. ir A. Bekeriai su partneriais įkūrė vielos ir vinių fabriką, kuriam ruošiniai gaminiams iš pradžių buvo atvežami. 1887 m. fabrikas pradėjo perdirbti metalo laužą. Po Pirmojo pasaulinio karo fabrikas pervadintas „Šiaurės vakarų metalurgijos, mechanikos ir laivų statybos gamykla“, joje dirbo – 3000 darbuotojų. 1923 m. įmonė pradėjo lydyti ketų. 1929 m. tapo „Liepojos vielos gamykla“, po Antrojo pasaulinio karo – gamykla „Sarkanais metalurgs“. 1955 m. pradėjo gaminti skardines čerpes, 1956 m. – cinkuotą skardą, 1960 m. – valcuotuosius gaminius. 1991 m. tapo akcine bendrove. 2007 m. apyvarta 221,5 mln. latų, dirbo 2650 darbuotojų.
Casa Rosada
thumb|right|240px|Casa Rosada „Casa Rosada“, oficialiai žinomas kaip „Casa de Gobierno“ (Vyriausybės namai) – Argentinos prezidento vadovaujamos vyriausybės būstinė, esanti Buenos Airėse, Montserato kvartale, prie „Plaza de Mayo“ aikštės. Paties prezidento rezidencija yra Olivoso mieste, kuris yra netoli Buenos Airių.
„Casa Rosada“ yra švediškos architektūros pastatas, pastatytas 1873 m. Seniau toje vietoje buvo gynybinė tvirtovė, muitinės pastatas, kiek vėliau ir paštas. Pastato balkonai naudojami prezidentų, garbingų svečių kalboms sakyti.
Lipnikai (reikšmės)
Lipnikais vadinamos gyvenvietės:
Ramuma
Ramuma – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4,5 km į pietryčius nuo Suvieko. Kaimas įsikūręs tarp Grybinės ir Rudėnų kaimų, prie Ilgelio ežero pietvakarinio galo. Šalia eina kelias į Suvieką.
2011 m. Sendajaus žemės drebėjimas ir cunamis
thumb|250px|Drebėjimo epicentras '''2011 m. Sendajaus žemės drebėjimas ir cunamis'''  – 9 balų stiprumo žemės drebėjimas ir jį sekęs cunamis, įvykęs 2011 m. kovo 11 d. 14 val. 46 min. vietos laiku Japonijoje, rytinėje Tohoku regiono pakrantėje, 130 km į rytus nuo Sendai miesto, 24,2 km gylyje. Tai stipriausias žemės drebėjimas Japonijos istorijoje ir 5 pagal stiprumą Žemėje nuo mokslinio fiksavimo pradžios.
HY
hy gali reikšti:
2011 m. Sendajaus žemės drebėjimas ir cunamis
Žemės drebėjimą lydėjo 12 pakartotinių smūgių. Japonijos rytų pakrantės miestuose trūkinėjo pastatai, užsidegė Ičiharos naftos perdirbimo gamykla, sustojo 4 atominės elektrinės, kilo gaisrai Tokijuje, buvo nutrauktas traukinių eismas. Kovo 12 d. nepavykus sutaisyti po stichinių nelaimių sugedusios Fukušimos atominės elektrinės pirmojo reaktoriaus aušinimo sistemos, elektrinėje įvyko sprogimas, buvo evakuoti 20 km spinduliu aplink gyvenantys žmonės (iš viso apie 170 000) Kovo 14 dieną 11 val. vietos laiku dėl tos pačios priežasties sprogo ir trečiasis, o kovo 15 d. anksti ryte ir antrasis elektrinės reaktorius. Sprogimai sugriovė dalį pastato ir nors iš pradžių manyta, kad reaktorių apsauginėms talpoms nepakenkta, vėliau antrajame reaktoriuje buvo rasti įskilimai, pro kuriuos į vandenyną teka radioaktyvus vanduo. Aplink elektrinę yra iki pavojingo lygio padidėjęs radiacinis fonas, padidėjusi radiacija nustatyta ir 330 metrų nuo kranto vandenyne.
Netrukus po žemės drebėjimo kilo 10 m aukščio cunamio banga, užliejusi lygumas Sendajaus apylinkėse bei mažesnės bangos kitose rytinėse Japonijos pakrantėse. Laivai, automobiliai, pastatai, konteineriai ir visa kita cunamio kelyje tapo milžiniška šiukšlių mase. Cunamio pavojus paskelbtas visose Ramiojo vandenyno pakrančių šalyse, tačiau jose jokios žymesnės žalos nepadarė.
Per žemės drebėjimą ir cunamį buvo sugriauta apie 18 000 ir sugadinta apie 130 000 namų, 450 000 žmonių turėjo apsistoti laikinose pastogėse , 4,4 mln. namų ūkių buvo palikti be elektros ir 1,5 mln. be vandens.
Japonijos ministras pirmininkas Naoto Kan kovo 13 dienos kalboje teigė, kad padėtis yra „sunkiausia ir sudėtingiausia krizė Japonijoje per 65 metus po Antrojo Pasaulinio karo“. Tuo tarpu kovo 16 d. imperatorius Akihito savo kalboje per televiziją krizę apibūdino kaip „neregėto masto“ ir vylėsi, jog žmonės, dirbdami kartu, įveiks iškilusias problemas.
Per žemės drebėjimą ir cunamį žuvo arba dingo be žinios apie 24 000 žmonių.
Nuorodos
Lietuvio, kuris Sendajaus žemės drebėjimo metu buvo Tokijuje, pasakojimas ir nuotraukos
Lielstraupė
Lielstraupė – pastatų ansamblis Latvijoje, 24 km į vakarus nuo Cėsių, Straupės valsčius, Pargaujos savivaldybė.