cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ACME Grupė
Audis
Bendrovė taip pat teikia produktų pozicionavimo prekybos vietose, stebėjimo ir priežiūros (angl. merchandising) bei su tuo susijusias logistikos paslaugas Baltijos šalyse.
Karjerų verslas
„ACME Grupei“ priklausančios bendrovės eksploatuoja penkis žemės išteklių telkinius Alytaus, Kauno, Marijampolės ir Vilniaus apskrityse. Telkiniuose išgautas smėlis ir žvyras naudojamas betono, gelžbetonio, asfaltbetonio mišinių gamybai, kelių tiesimui ir kitiems statybos darbams.
Agropro
UAB „Agropro“ yra pluoštinių kanapių augintoja, perdirbėja ir pardavėja Baltijos šalyse.
Piepalių piliakalnis
Piepalių piliakalnis piliakalnis ir gyvenvietė Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Piepalių, Babtų seniūnija. Pasiekiamas keliu, ties kelio atsišakojimu į Žemaitkiemio dvarą.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Nevėžio dešiniojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje. Aikštelė trikampė, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 17 m ilgio, 24 m pločio šiaurės vakarų gale. Šiaurės vakarų aikštelės krašte supiltas 3 m aukščio, 18 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Pylime daug perdegusio smulkaus molio tinko. Šlaitai statūs, apie 15 m aukščio.
Dalis pietvakarių aikštelės krašto išgriuvusi į upelį, pietvakarinė pašlaitė eroduoja, aikštelės pietvakarių dalyje iškastas apkasas, pylimo pietvakarių dalyje – duobė. Piliakalnio rytiniame šlaite ir pylimo vidinėje pusėje nukirsti medžiai, pylimo išorinė pusė tebėra apaugusi krūmais.
Rytinėje piliakalnio papėdėje 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 10 800 m².
Tyrimai
1961 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Šikšniukas nykštukas
Šikšniukas nykštukas (Pipistrellus pipistrellus) – lygianosinių (Vespertilionidae) šeimos šikšnosparnis.
Smolensko kunigaikščiai
Smolensko kunigaikščiai – Smolensko kunigaikštystės valdovai, nepriklausomais tapę nuo XII a. Nuo 1125 m. jie buvo Riurikaičių dinastijos atšaka, kilusi iš Perejeslavlio kunigaikščių (Monomachovičių). Jie reziduodavo Smolenske.
Rasos taškas
Rasos taškas – temperatūra, kurioje vandens garai, esantys ore, virsta sočiaisiais (t. y., oras, turintis pradinę temperatūrą ir santykinį drėgnį, daugiau nebegali priimti drėgmės). Rasos taške yra pusiausvyra tarp garavimo ir kondensacijos procesų. Santykinis oro drėgnis rasos taške yra 100 %. Šioje temperatūroje ant santykinai šaltų paviršių susiformuoja rasa arba šerkšnas (pastaruoju atveju vadinama šerkšno tašku).
Antiopė
Graikų mitologijoje Antiopės vardu buvo du personažai.
Amazonė
Antiopė buvo vienintelė susituokusi amazonė. Ji buvo Arėjo dukra, Hipolitės ir Melanipės sesuo, kuria pagrobė Tesėjas. Yra pora Antiopės pagrobimo versijų.
Amfiono ir Zeto motina
Antiopė – Bojotijos upės dievo Asopo dukra (pagal Homero „Odisėją“). Vėlesnėse poemose ji – Tėbų karaliaus Niktėjaus arba Likurgo duktė. Antiopės grožis patraukė Dzeusą, kuris įgavo satyro pavidalą ir ją paėmė jėga (pagal Apolodorą III. 5).
Bijodama tėvo rūstybės ištekėjo už Epopėjo, Siciono karalius. Prieš mirtį Niktėjas įsakė savo broliui Likui sugrąžinti Antiopę į Tėbus. Likas surengė karo žygį į Sikioną, užmušė Epopėją ir nelaisvėn paimtą Antiopę parvedė į Tėbus. Kelionės metu Kitairono kalno papėdėje ji pagimdė, dvynius Amfioną ir Zetą. Amfionas buvo dievo Dzeuso sūnus, o Zetas – Epopėjo sūnus (kai kur abu – Dzeuso sūnus). Liko įsakimo jie buvo palikti piemeniui. Tėbuose Antiopė kentėjo nuo Dirkės, Liko žmonos, priespaudos. Tačiau jai pavyko pabėgti ir susirasti savo abu sūnus. Atpažinę savo motina ir sužinoję jos kačias, sūnūs surengė karo žygį prieš Tėbus, nuvertė Liką. Dirkę nubaudė pririšę prie įsiutusio jaučio ragų.
Gerard Kuiper
thumb|150 px|Astronomas [[Gerard Kuiper, kurio vardu pavadintas Koiperio žiedas]]
1936 m. Čikagos universiteto Jerko (Yerkes) observatorijos direktorius O. Struvė Koiperį pasikvietė dirbti pas save. 1943 m. jis tapo profesoriumi. Tuo metu Čikagos universitetas statė naują Makdonaldo observatoriją Teksase. 1939 m. pasaulyje pradėjo veikti antras pagal dydį, 82 colių teleskopas. 1944 m. žiemą, Koiperis dirbdamas toje observatorijoje, aptiko metano juostą Saturno palydovo Titano atmosferoje. Nuo 1947–1949 metų ir 1957–1960 metų jis buvo Makdonaldo ir Jerko observatorijų direktorius. 1960 m. Arizonos universitete Koiperis įkūrė Mėnulio ir planetų laboratoriją.
Koiperis pagrįstai vadinamas šiuolaikinės planetų astronomijos pradininku. 1948 m. jis atrado penktąjį Urano palydovą Mirandą, taip pat 1949 m. atrado antrąjį Neptūno palydovą Nereidę. Jis teisingai numatė, jog už Neptūno orbitos yra kometoidų juosta, ir iš jos, prie Saulės atskrieja trumpaperiodės kometos. Dabar ta juosta vadinama Koiperio–Edžvorto juosta. Jis pirmasis pradėjo taikyti infraraudonųjų spindulių imtuvus planetų atmosferoms tirti, aptiko angliarūgštės dujas Marso ir Veneros atmosferose, atrado ir minėtą Titano atmosferą.
Dirbdamas kartu su NASA, Koiperis labai atidžiai ištyrė Mėnulio paviršių, sudarė ir išleido keletą aukštos kokybės Mėnulio paviršiaus atlasų. Beje, jis dar vadovavo NASA kosminio aparato Ranger programai, dirbo Surveyor ir Apollo programose. Žymusis astronomas mirė 1978 m. gruodžio 23 d.
Alėckos apskritis
thumb|left|200px|Rytų Prūsijos provincija iki 1905 m.: vakarinė dalis – [[Karaliaučiaus apygarda, rytinė dalis – Gumbinės apygarda]] thumb|Alėckos pilis – apskrities landrato būstinė Alėckos apskritis, 1939–1945 m. Troiburgo apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą. Centras – Margrabovas, (šnekamąja kalba – Alėcka, 1928–1945 m. Troiburgas.
Geografija
Alėckos apskritis apėmė rytinę Rytų Prūsijos provincijos dalį, ribojosi su Luko, Lėciaus, Unguros ir Geldapės apskritimis. Apskrities plotas 1910 m. buvo 855,24 km².
Istorija
Buvusios Prūsijos kunigaikštystės Lietuvos departamento Alėckos apskritis įsteigta 1818 m. reorganizuojant krašto valdymą. Alėckoje įkurta Landrato įstaiga. Apskrityje buvo 7 parapijos. 1938 m. liepos 16 d. prūsiški ir mozūriški kai kurių gyvenviečių pavadinimai suvokietinti, pav. parapijų centrai Čychenas pavadintas Bolken, Gonskai – Herzogskirchen, Mierūniškai – Merunen, Veličkos – Wallenrode. Liko nepakeisti tik Šventainių ir Šareikų vardai. 1945 m. sausio 1 d. apskrityje buvo Alėckos (Troiburgo) miestas bei 99 savivaldybės ir valstybinis medžioklės rezervatas.
== Gyventojai ==
1890 m. 24 000 gyventojų užsirašė lenkais.
Gyventojai pagal tikėjimą
Gaubtinė žarna
miniatiūra|Žarnynas Gaubtinė žarna – storosios žarnos dalis, prasidedanti nuo aklosios žarnos ir baigiasi tiesiąją žarna. Ilgis apie 1,3 m. Ji skirstoma į šias dalis: Iš pradžių gaubtinė žarna kyla aukštyn, po kepenimis pasuka į kairiąją pusę (flexura coli dextra seu hepatica), po to ties blužnimi daro linkį (flexura coli sinistra seu lienalis) ir leidžiasi žemyn. Kairiojoje klubinėje duobėje pereina į riestinę žarną.
Vorėnų piliakalnis
Vorėnų piliakalnis – piliakalnis prie Vorėnų kaimo. Tai I tūkstantmečio pr. m. e. amžiaus piliakalnis. Pirmasis 1913 m. jį tyrinėjo lenkų archeologas L. Kšivickis. Jame aptikta židinių liekanų, įvairių namų apyvokos daiktų.
Esla
Esla  – upė šiaurės vakarų Ispanijoje, Leono ir Samoros provincijose; Duero intakas. Prasideda Kantabrijos Kordiljeroje, teka į pietryčius.
Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Netoliese Eslos žiočių sudarytas tvenkinys, veikia hidroelektrinė.
Drumsta
Drumsta – kairysis Agluonos, įtekančios į Agluoną intakas. Teka vakarų kryptimi, ties Antegluoniu ją kerta plentas. Įteka į Agluoną 700 metrų nuo Antegluonio.
Upėvardis kilo nuo žodžio drumstas („drumzlinas, dumblinas“).
Papojis
Papojis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Upytės.
Juozas Paškevičius (1924)
Juozas Paškevičius (1924 m. kovo 19 d. Dabužėliuose, Kavarsko valsčius, Ukmergės apskritis – 2023 m. kovo 26 d. Vilniuje) – Lietuvos geologas, geografas, gamtos mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
1930–1934 m. mokėsi Dabužių pradžios mokykloje. 1934–1941 m. gyveno ir dirbo tėviškėje. 1941–1943 m. mokėsi Veprių žemesniojoje žemės ūkio mokykloje, 1943–1944 m. Vilniaus vidurinėje sodininkystės mokykloje (nebaigė). 1944–1945 m. Musninkų valsčiaus agronomas. 1945–1947 m. tęsė ir baigė sodininkystės mokslus Vilniaus žemės ūkio technikume, tuo pačiu metu mokėsi ir baigė Vilniaus suaugusiųjų gimnaziją. 1947 m. Vilniaus apželdinimo tresto sodininkas.
1947 m. įstojo į Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos ir geografijos fakultetą ir baigė jo pirmąjį kursą. 1948–1952 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Gamtos mokslų fakultete, įgijo geologo išsilavinimą.
Ašajakatlis
thumb|180px|Ašajakatlis Askatitlano kodekse
Juozas Paškevičius (1924)
Biografija
1952–1953 m. LSSR mokslų akademijos Geologijos ir geografijos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1953–1963 m. VU Geologijos katedros vyresnysis dėstytojas, 1963–1975 m. docentas. 1958 m. apgynė geologijos ir mineralogijos kandidatinę disertaciją. 1973 m. apgynė geologijos ir mineralogijos mokslų daktaro disertaciją.
Ašajakatlis
Ašajakatlis ( – „vandens kaukė“; m. 1481 m.) – actekų imperijos valdovas (tlatoanis).
Valdovu tapo 1469 m., mirus tėvui Montesumai I. Jam valdant 1473 m. prie Tenočtitlano prijungtas Tlatelokas. Prisidengęs tlatelokiečių nepagarbiu elgesiu prieš actekus, Ašajakatlis įsiveržė į miestą, nužudė jo valdovą Mokihuišą ir pavergė miestą. Plėtė šalies teritoriją, užpuolė Mičoakane gyvenusius taraskanus, bet patyrė pralaimėjimą. Tai buvo pirmas actekų pralaimėjimas po keleto dešimtmečių. Taraskanų niekas nenugalėjo iki pat ispanų užkariavimo. Valdant Ašajakatliui sukurtas garsusis actekų saulės kalendorius.
Juozas Paškevičius (1924)
Biografija
1975–1990 m. VU Geologijos ir mineralogijos katedros vedėjas, 1975–1992 m. profesorius. 1980–2001 m. žurnalo „Geologija“ įkūrėjas ir vyr. redaktorius, nuo 2002 m. vyr. redaktoriaus pavaduotojas.
Ašajakatlis
Valdovas mirė 1481 m. Imperatoriumi tapo jo brolis Tisokas.
Juozas Paškevičius (1924)
Biografija
Palaidotas Kairėnų kapinėse.
Konstantinas Kavafis
Konstantinas Kavafis 1863 m. balandžio 29 d. Aleksandrijoje – 1933 m. balandžio 29 d. Aleksandrijoje) – garsus graikų poetas, išspausdinęs vos du šimtus eilėraščių. Tik pastaraisiais metais K. Kavafį pradėta laikyti geriausiu Viduržemio jūros pakrantės rašytoju.
Biografija
Jis gimė 1863 m. balandžio 29 d. Aleksandrijoje ir čia praleido didžiąją savo gyvenimo dalį. K. Kavafis kilo iš gausios aristokratiškos pirklių šeimos – buvo vienas iš devynių vaikų. Rašytojo pavardė yra kilusi iš turkiško žodžio, kuris reiškia „batsiuvį“. Rašytojo tėvas, Peter Džonas Kavafis, o motina – Haricleia Kavafis, kuri buvo deimantų prekiautojo duktė, susituokė 1849 metais.
Tačiau poetas anksti neteko tėvo ir vienos savo sesers bei brolio. Po vyro mirties kilmingos našlės ir septynių jos vaikų gyvenimas nelepino. Prabangoje išaugęs talentingas jaunėlis Kavafis privalėjo ieškotis darbo: pradžioje dirbo korespondentu, vėliau įvairių firmų klerku. Šie gyvenimo faktai jo kūryboje suformavo valingos ir pasiaukojančios aristokratės (Spartos karalienės ir kt.) įvaizdžius. Juos diktavo motina, jos charakteris, valia, nesavanaudiškumas. Kritikai Kavafio kuriamus motinos įvaizdžius vadina vienais gražiausių pasaulinėje poezijoje.
Nors K. Kavafis gimė Graikijoje, vaikystės ir jaunystės metus praleido Didžiojoje Britanijoje. Čia jis lankė mokyklą ir buvo mokomos privačių mokytojų. Puikiai kalbėjo anglų, išmoko laisvai prancūzų, o vėliau ir italų kalbos. Pirmąsias savo eiles parašė angliškai ir prancūziškai. Naująją graikų (literatūrinę) kalbą jaunuoliui dar reikėjo ne tik gerai išmokti, bet ir tobulinti, sutaikant dvi gerokai besigalynėjančias kalbos atšakas: konservatyvių „klasikinių filologų“ rašytojų ir populiariąją.
Poetas mirė Aleksandrijoje, per savo septyniasdešimtą gimtadienį, 1933 m.
Kūryba
K. Kavafis kūrė tiek rimuotus, tiek ir nerimuotus eilėraščius, tačiau niekada nerašė netaisyklingų, laisvų, neturinčių aiškios struktūros kūrinių. Poetas eksperimentavo su daugeliu literatūrinių eilėraščio modelių.
Jo poezijai būdinga įžvalgi akis, skvarbi mintis ir intelektas. Lakoniškos novelės, istorinės kolizijos, ryškios asmenybės bei jų prieštaringi likimai. Tačiau „antikinės kaukės“ tėra pretekstas moralinėms ir socialinėms dabarties mįslės.
K. Kavafio darbuose atsispindėjo ne arabiškoji Aleksandrija, bet graikiškoji miesto kultūros pusė Aleksandro Makedoniečio ir jo pasekėjų laikais – sena, pamiršta civilizacija už kurios gyveno tik „barbarai“. Viename reikšmingiausių savo eilėraščių, „Barbarų belaukiant“, K. Kavafis vaizduoja kokią įtaką turėjo arabų užkariautojai: „Ką veiksime dabar, kai dingo barbarai? / Juk, šiaip ar taip, jie buvo išeitis.“
K. Kavafis kaip poetas buvo perfekcionistas – jis pats spausdino savo eilėraščius ir siųsdavo juos tik artimiausiems savo draugams. Pagrindinės poeto eilėraščių temos buvo likimas, tobulybės ir realybės priešprieša, menas ir politika. 1904 metais keturiolika K. Kavafio eilėraščių buvo išspausdinta pamflete, kuris vėliau buvo papildytas ir perleistas 1910 metais. Nemažai poeto kūrinių buvo spausdinama keliuose privačiai išleistuose bukletuose, brošiūrose. Šiose leidiniuose buvo spausdinami tie patys eilėraščiai išdėstyti tematine ar chronologine tvarka. Beveik trečdalis K. Kavafio eilėraščių niekada nebuvo išspausdinti jam esant gyvam. K. Kavafio eilėraščiai kaip knyga buvo pirmą kartą išspausdinti Antrojo pasaulinio karo metu ir perspausdinti 1949 metais. Poeto eilėraščių rinkinys „Priimata“ išleistas 1935 metais Aleksandrijoje.
Vienas pagrindinių poeto kūrinių motyvų – senų laikų ilgesys. Tačiau poeto kūryba išsiskiria ir erotinės lyrikos pavyzdžiais, kurie skirti mylimiesiems. Tai sąžiningai atviri pasipasakojimai, išpažinimai, pasvarstymai apie vyro meilę vyrui.
K. Kavafio kūryba padarė įtaką ir Lietuvos rašytojams. Eseistas ir vertėjas Tomas Venclova K. Kavafį viename interviu įvardijo kaip savo autoritetą: „Jis man labai svarbus poetas, duodantis ne tik estetinių pamokų, bet ir etinių, ir būtent per estetiką jis jas suteikia, kaip ir turi būti“.
Kandavos savivaldybė
Kandavos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas vakarų Latvijoje, Kurše. Administracinis centras – Kandava. Savivaldybė sudaryta 1999 m. reformos metu iš Tukumo rajono dalies, 2009 m. praplėsta. Buvo suskirstyta į 1 miestą (Kandavą) ir 6 valsčius: Cėrės, Kandavos, Matkulės, Vanės, Zantės, Zemytės. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Tukumo savivaldybės.
Agluona (Agluonos intakas)
Agluona – upė Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje; Šešuvies intako Agluonos kairysis intakas (rytų pusėje).
Išteka Užkalnių apylinkėse, 6 km į šiaurės vakarus nuo Skaudvilės. Nuo ištakų iki Pužų Skaudvilės apylinkėse teka pietryčių kryptimi, link plento. Toliau teka pietvakarių kryptimi Karšuvos žemuma, išilgai plento, kurį vingiuodama kerta 3 kartus. Įteka į Agluoną 12 km iki jos žiočių, ties Juodpetrių kaimu. Ilgis 26 km, baseino plotas 58 km. Vidutinis nuolydis 392 cm/km. Vidutinis debitas 0,5 m³/s. Leliškės kaime užtvenkta, Lėliškės tvenkinio plotas 1,3 ha.
Eimučiai (Jurbarkas)
Eimučiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Seredžiaus.
Agluona (Agluonos intakas)
Intakai: kairieji – Bijotas, Drumsta, dešinysis – Altupis.
Gyvenvietės (nuo aukštupio žemyn): Leliškė, Pilsūdai, Paegluonis (Skaudvilės sen.), Pužai, Jakutiškė, Paegluonis (Batakių sen.), Antegluonis, Lapurvis.
Etimologija
Upėvardis kilo nuo tarmiško eglės pavadinimo aglė.
Vaivadijos kelias 653 (Lenkija)
Vaivadijos kelias 653 - kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Varmijos Mozūrų ir Palenkės vaivadijose. Jungia Sedrankus ir Počkūnus. Ilgis - 74 km. Kelias eina per vaizdingą Vygrių nacionalinį parką.
Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:
Varmijos Mozūrų vaivadija Palenkės vaivadija
Repšėnų apylinkė
Repšėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kavarsko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Dabužių apylinkės.
William Matthew Flinders Petrie
Viljamas Matijus Flindersas Pytris (1853 m. birželio 3 d. – 1942 m. liepos 28 d.) – garsiausias anglų kilmės egiptologas.
Gyvenimas
thumb|left|150px|Viljamas Matijus Flindersas Pytris 12 metų Flindersas gimsta Anglijoje 1853 m. birželio 3 d. pietryčių Londone (Maryon Raude, Čarltone, Kente), giminėje garsėjusioje keliautojais, atradėjais ir mokslininkais. Nuo mažens motinos buvo mokomas užsienio kalbų. Dalis iš tų kalbų senovinės ir vėliau labai pravers studijuojant egiptologija. Jis vaikšto po Londono muziejų, kuriame Egipto ekspozicijas žino mintinai. Studijuodamas jis su tėvu tyrinėja Stoumhendžą.
Paskui susipažįsta su turtinga finansuotoja, kuri tampa jo drauge ir finansuoja jo kelionę į Egiptą. Gizoje jis atlieka matavimo darbus. Jo dėka buvo tiksliai išmatuota piramidžių aukštis, plotis, kraštinės bei pačios piramidės taisiklingumas. Jis išaiškina, kad Gizos piramidės nėra taisiklingos, nes yra pasuktos ir subalansuotos į tam tikras žvaigždes. Pagaliau Pytris susidomi Egipto priešistore. Jo kasinėjimai Nagados ir Fajumo teritorijose duoda labai didelių pasiekimų. thumb|left|150px|Sehelio salos Faminos stelos įrašai Kasinėjant Nagadą randama daug kapų, kuriuose egiptiečiai laiduoti be balzamavimo, tiesiog suriesti duobėje. Randama daugybė puodų šukių bei kitokių artefaktų. Kasinėjimai tesiami ir 1908 m. randamas didžiulis Nubų moters sarkofagas su puikiais laidojimo daiktais. Šalia sarkofago guli vaiko mumija tai ypač reikšmingas atradimas, nes paaiškėja, kad nubiai dažniai perimdavo egiptiečių papročius. Vėliau ima kasinėti Šehelio saloje, kur randa faraonų atnašavimo stelas. Ksinėdamas Fajume, aptinka graikiškuosius – romėniškuosius sarkofagus, ant kurių viršaus ištapyti relistiniai mirusiųjų atvaizdai, nors patys jų kūnai buvo balzamuojami pagal senovės egiptiečių papročius.
Mirė 1942 m. liepos 28 d. Jeruzalėje. Jo žmona Hilda Urlin (1871–1956) buvo pirmoji moteris egiptologė.
Tauragnų lobis
Tauragnų lobis – Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Tauragnų 1987 m. rastas vėlyvųjų Naujųjų laikų monetų lobis.
Atradimas
1987 m. A. Puodžiukas išarė puodą su į odą suvyniotomis monetomis bei du noragus. Lobio 1703 monetos pateko į Utenos krašto muziejų.
Lobis
Lobį sudaro:
Lobį saugo Utenos krašto muziejus.
720 m.
720 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota:
Zigmantas Kupliauskis
Zigmantas Kupliauskis (1943 m. rugsėjo 7 d. Bugeniai – 1987 m. lapkričio 26 d. Vilnius, palaidotas Karveliškių kapinėse) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1950–1954 m. mokėsi Bugenių pradinėje mokykloje, 1954–1961 m. – Mažeikių vidurinėje mokykloje. 1961 m. įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, pasirinko radiofizikos specializaciją. 1962 m. po pirmojo kurso pašauktas į armiją tarnavo pasienio daliniuose Čiope Muchačevo rajone Užkarpatėje. Baigė seržantų kursus, paliktas dėstyti toje pačioje mokykloje. 1963 m. įstojo į TSKP. Nuo 1965 m. tęsė mokslus ir 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. Vilniaus universitete apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato disertaciją, 1983 m. Leningrado universitete – fizikos ir matematikos mokslų daktaro disertaciją.
1968–1987 m. Vilniaus universiteto Teorinės fizikos katedroje asistentas, nuo 1969 m. stažuotojas – tyrėjas, nuo 1972 m. dėstytojas, nuo 1983 m. vyresnysis dėstytojas, nuo 1984 m. docentas, nuo 1986 m. profesorius. Po Černobylio avarijos, 1986 m. rudenį susirgo juosmens srities melanoma ir po kelių operacijų mirė.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – atomai ir jonų sužadintosios būsenos, fotonų sklaida atomais ir kietaisiais kūnais, neortogonaliųjų radialiųjų orbitalių metodo taikymas, geležies grupės atomų ir jonų energijos spektrai, rentgeno spindulių Reilio ir Komptono sklaida atomais ir kietaisiais kūnais, daugiakrūvių jonų sužadinimo elektronais skerspjūvio skaičiavimas. Pasiūlė naudoti apibendrintąsias vandeniliškas radialiąsias orbitales. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių. Parengė mokymo priemonių aukštųjų mokyklų studentams.
Takalis
Takalis – kaimas vidurio Maltoje, 2 km nuo Mdinos. Įkurtas Maltos gamtos parkas, Maltos aviacijos muziejus.
Istorija
XX a. Takalyje įkurta karinė oro pajėgų bazė, priklausiusi D. Britanijai.
Sportas
Takalyje yra pagrindinis šalies stadionas, atitinkantis tarptautinius reikalavimus, jame telpa 17 tūkst. žiūrovų (apie 4 proc. visos šalies gyventojų). Jame vyksta daug rungtynių, nors jis nėra „gimtasis“ stadionas nė vienam iš klubų, kurie čia žaidžia:
Tibeto mandala
Knygoje gausu enciklopedinės informacijos apie Tibetą, jo istoriją,Tibeto budizmą, Ladaką, Nepalą. Faktinė informacija paįvairinama autorės subjektyvių patirčių minėtuose kraštuose aprašymais. Tai pirmoji lietuviška knyga apie Tibeto kultūrą.
Knygos gale pateikiamas budistinių terminų (iš sanskrito, tibetiečių kalbų) žodynėlis.
Atskiros trilogijos dalys verstos į latvių, rusų kalbas.
Spreča
Spreča  – upė Bosnijos ir Hercegovinos šiaurės rytuose; Bosnos dešinysis intakas. Prasideda Dinarų kalnuose, Velje Glave (594 km aukštyje), į vakarus nuo Zvorniko. Teka į šiaurės vakarus tarpukalnių slėniu. Įteka į Bosną ties Dobojumi.
Turi daug trumpų intakų iš abiejų pusių. Ties Lukavacu patvenkta, susidaręs 12 km, ilgio ir 2 km pločio Modraco ežeras.
Laisai
Laisai arba Dolgorukovas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities Graventyno kaimo dalis. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Čiapajevo apylinkės kaimas. 1946 m. iškeldinus ar sunaikinus vietinius gyventojus, sujungti ir vienu Dolgorukovo pavadinimu pervardyti: Stablaukis, Domtuva, Laisai, Pumpikai ir Valikaimis.
Keltas
thumb|250px|Vienas didžiausių Lietuvos keltų – Vilnius
Keltas – transporto forma, paprastai laivas, sąlyginai nedideliais atstumais perkeliantis keleivius, automobilius ir net traukinius. Keltai paprastai kursuoja reguliariai ir naudojami sąsiauriuose, ežeruose, jūrose. Pėsčiuosius plukdantys keltai su daug sustojimų vadinami vandens taksi.
Pirmasis variklio (garo mašina) varomas keltas buvo paleistas 1811 m. spalio 11 d. Tai buvo išradėjo John Stevens garlaivis Juliana, kursavęs tarp Niujorko ir Naujojo Džersio. Literatūroje kelto koncepcija minima dar senovės graikų mituose – Charonas kilnodavo mirusius žmones per Stikso upę.
Kryžkelis
Kryžkelis – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Rukainių.
Gyventojai
miniatiūra|left|240px|Riboženklis kelyje
Fojė
thumb|right|Fojė Paryžiaus Operos rūmuose Fojė ( – židinys) – didelė, erdvi patalpa visuomeniniame pastate, dažniausiai teatre, kino teatre, koncertų salėje. Fojė yra skirta žiūrovams laukti renginio ar joje leisti laiką pertraukų metu.
Dažniausiai fojė patalpos būna specialiai suprojektuotos, nors kartais joms pritaikomi dideli koridoriai, esantys šalia pagrindinės renginių salės. Fojė apstatomos baldais, puošiamos meno kūriniais, jose vyksta nuolatinės ar laikinos parodos, kartais įrengiami bufetai lankytojams.
Ius sanguinis
Ius sanguinis – pilietybės suteikimo principas, pagrįstas giminystės ryšiais: t. y. gimusio asmens pilietybę apsprendžia jo tėvų (arba vieno iš tėvų) turima pilietybė. Ius sanguinis atveju teritorinis aspektas nevaidina jokio vaidmens, kitaip sakant, asmens pilietybė nepriklauso nuo šalies, kurioje jis gimė.
Istorija
XIX a. pabaigoje Prancūzijos ir Vokietijos debatai dėl pilietybės apėmė Ernest Renan prieštaravimą Vokietijos „objektyvios pilietybės“ koncepcijai, kuri buvo grįsta pilietybės įgijimu kraujo ryšiais, rase ir net kalba. E. Renan‘o požiūris paaiškina Prancūzijos pasirinkimą pilietybę suteikti remiantis ius soli principu. Daugelis valstybių naudojasi kartu ir ius sanguinis, ir ius soli principais (tokios valstybės kaip Jungtinės Amerikos Valstijos, Kanada, Italija, Izraelis, Graikija, Islandija ir kitos).
Išskyrus Prancūziją, ius sanguinis principui kontinentinės Europos valstybės vis dar teikia pirmenybę. Tokiu būdu jos bando palaikyti kultūros ir nacionalinio identiteto vientisumą. Kai kurios valstybės suteikia asmenims, gimusiems šalyje, tokias pačias teises kaip ir piliečiams, tačiau oficialiai pilietybė nėra suteikiama. Tokių atvejų pavyzdžiu gali būti Indfødsret Danijoje, kur sulaukę 18-iolikos metų nepiliečiai gyventojai gali pasirinkti laikyti testą ir įgyti Danijos pilietybę.
Modeliai
Yra išskiriami du pilietybės įgijimo būdai remiantis ius sanguinis, tai „automatinis“ ir „neautomatinis“ modeliai.
Neautomatiniai pilietybės įgijimo būdai remiantis ius sanguinis yra gana įvairūs ir priklauso nuo konkrečios šalies pilietybės politikos. Pvz.: Belgijoje ir Airijoje pilietybė nėra suteikiama automatiškai, jei abu tėvai yra gimę užsienyje. Airijoje yra įvestas ir dar vienas kriterijus, kuris neleidžia įgyti pilietybės automatiškai, tai tėvų gyvenimas užsienyje dėl kokių kitų priežasčių, nei darbas Airijos tarnybose (šis skriterijus galioja ir Portugalijoje). Nors minėtais atvejais pilietybė ir nėra suteikiama automatiškai, tačiau ją galima įgyti palengvintomis sąlygomis, elementarios deklaracijos būdu.
Tuo tarpu Šiaurės Europos šalyse pilietybė yra suteikiama visiems vaikams, kurių bent vienas iš tėvų yra pilietis, tačiau išimtis yra daroma vaikams, gimusiems nesantuokoje piliečiui vyrui ir nepilietei moteriai. Suomijoje ir Švedijoje šie vaikai gali įgyti pilietybę paprastos deklaracijos būdu, tuo tarpu Vokietijoje minėtosios grupės asmenys turi pereiti daug sudėtingesnes natūralizacijos procedūras (pvz.: turi atitikti rezidavimo trukmės šalyje kriterijų). Austrijoje taip pat nėra svarbi šalis, kurioje gimė vaikas, jei jis gimė santuokoje, kur bent vienas iš tėvų yra pilietis. Jei asmuo gimsta ne santuokoje, tai pilietė privalo būti motina. Galiausiai Didžiojoje Britanijoje vaikai įgyja pilietybę pagal ius sanguinis principą, jei tėvai yra vedę arba motina yra pilietė. Be to, vaikai gimę užsienyje gauna JK pilietybę automatiškai, jei vienas iš tėvų yra pilietis gimęs JK arba tėvai dirba JK tarnyboje užsienyje.
Lex sanguinis taikymas
Daugelis valstybių taiko lex sanguinis principą, atitinkantį ius sanguinis, tačiau pilietybė nėra automatiškai priskiriama. Tai padeda išvengti pilietybės suteikimo asmenims, kurie neturi tikro ryšio su valstybe ir gyvena kitose šalyse, bet gali pareikalauti teisių, tokių kaip imigracija ar valstybės apsauga. Taikomos imigracijos privilegijos tiems asmenims, kurie su valstybe yra susijęs etniniais ryšiais.
Smolensko kunigaikštystė
Smolensko kunigaikštystė (, baltarusių kalba: Смаленскае княства) – Rusios kunigaikštystė, gyvavusi XI–XVI amžiais dabartinės Rusijos Smolensko srityje, ir gretimose teritorijose Kalugos, Tverės ir Mogiliovo srityse (pastaroji – Baltarusijos rytinėje teritorijoje).
Teritorija
Smolensko žemė buvo pačiame Rusios viduryje, iš visų pusių apsupta kitų kunigaikštysčių. Dniepras ją skyrė nuo vakariau buvusios Polocko žemės. Ryčiau buvo Zalesė (Rostovo žemė), pietuose – Černigovo žemė, šiaurėje – Naugardo žemė.
Istorija
Po Jaroslavo mirties 1054 m. Smolenską paveldėjo Viačeslavas, tačiau šiam netrukus mirus, Smolenskas neteko savarankiškumo, ir čia valdė įvairios Riurikaičių linijos, daugiausia Monomachovičiai. Tik Kijevą valdant Mstislavui Didžiajam, 1127 m. į Smolenską paskirtas jo sūnus Rostislavas sustiprino savo kunigaikštystę ir įkūrė joje vietinę dinastinę liniją  – Rostislavičius. Tai pradėjo Smolensko aukso amžių.
Rostislavičiai aktyviai dalyvavo Rusios kunigaikštysčių tarpusavio karuose ir plėtė savo įtaką. Jiems ne tik pavyko praplėsti savo teritorijas, bet ir XIII a. įsigalėti Kijeve, Galicijoje, rengti karo žygius prieš Kryžiuočius vakaruose bei čiudus rytuose. Smolenskas vykdė intensyvią prekybą per Rygos miestą, eksportuodamas vašką, medų ir kailius.
1222 m. pasinaudodamas gretimos Polocko kunigaikštystės nusilpimu, Smolensko kunigaikštis Mstislavas Davidovičius įvedė čia savo armiją ir užėmė sostą. Taip jis tikėjosi sustabdyti kryžiuočių ir Lietuvos kunigaikštystės agresiją į senrusių žemes. Tačiau jau kitais metais (1223 m.) jungtinė armija pralaimėjo lemtingą Kalkos mūšį pietuose prieš mongolus. Tokiu būdu Smolenskas liko įspraustas tarp dviejų tuometinių galių – mongolų rytuose ir lietuvių vakaruose. Prie sudėtingos politinės situacijos prisidėjo 1230 m. įvykęs žemės drebėjimas, vėliau prasidėjęs badas ir maras.
Mirus Mstislavui, 1232 m. valdžią užgrobė buvęs jo vietininkas Polocke Sviatoslavas. Kunigaikštystėje įtaką išplėsti siekė Lietuva, tačiau su Vladimiro kunigaikštystės pagalba Smolenskui pavyko išsaugoti dalinę nepriklausomybę, tiesa, mokant duoklę Aukso ordai. Tiesa, silpstanti kunigaikštystė nebesulaikė skilimo, ir nuo jos per XIII a. II pusę atsiskyrė smulkesnės kunigaikštystės, tokios kaip Viazma, Možaiskas, Dorogobužas, Selechovas, Fominas-Berezujus ir kt.
1340 m. Smolensko kunigaikštis sudarė sąjunga su Gediminu ir atsisakė mokėti duoklę Aukso ordai. Už tai susilaukė karinės ekspedicijos iš totorių. Smolenskiečiai ir toliau buvo suspausti tarp LDK ir Ordos, todėl ne kartą rinkosi tai vieną, tai kitą pusę.
1386 m. galiausiai Skirgaila sumušė Smolensko pulkus prie Vichrės upės ir pradėjo daryti įtaką kunigaikščių politikai. 1395 m. Vytautas paėmė Smolensko miestą, įkalino tuometinį kunigaikštį ir čia pasodino vietininkus. Taip Smolensko žemė prijungta prie LDK. 1404 m. čia įkurta Smolensko vietininkija. 1508 m. ji tapo Smolensko vaivadija.
UEFA Intertoto taurė 2008 m.
2008 m. Intertoto taurė – turnyras, vyksiantis 2008 m. vasarą. Į antrąjį atrankos etapą pateks 11 klubų-nugalėtojų. Tai paskutinysis Intertoto taurės turnyras – nuo kito sezono komandos, kurios įgytų teisę žaisti šiame turnyre, dalyvaus UEFA taurėje.
Dalyviai
Kiekvieną šalį turnyre atstovauja po 1 komandą. Tai, nuo kurio etapo komandos pradės turnyrą, lemia 2002–2007 m. UEFA lygų koeficientai.
Hamrūnas
Hamrūnas – miestelis vidurio rytų Maltoje. Yra uostas, kelios bažnyčios ir koplyčios, daug mokyklų.
Tormesas
Didžiausi intakai: Surguenas, Kornecha, Almaras, Aravaljė, Besediljasas, Kabaljeruelas, Alhandiga.
Kryžkelis (reikšmės)
Kryžkeliu vadinami kaimai:
Turkijos moterų krepšinio rinktinė
Turkijos moterų krepšinio rinktinė – tarptautinėse varžybose Turkijai atstovaujanti nacionalinė moterų krepšinio komanda.
Beni Hamadas
Beni Hamadas  – pirmosios Hamadidų imperijos sostinės liekanos, esančios Alžyre, Atlaso kalnuose, Msilos vilajoje, netoli Bišaros miesto (225 km į pietryčius nuo Alžyro). Miestas įkurtas dar 1007 m., o sugriautas 1152 m. Vienas svarbiausių objektų – didžioji mečetė.
Dėl savo istorinės svarbos Beni Hamadas 1980 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Tisokas
thumb|150px|Tisokas Telleriano-Remensis kodekse
Tisokas ( – „apsmaigstytas smaragdais“; m. 1486 m.) – actekų valdovas (tlatoanis).
Tisoko valdymo metais pradėta Tenočtitlano Didžiosios šventyklos rekonstrukcija. Valdovas mirė 1486 m. Dalis šaltinių nurodo, kad Tisokas buvo nunuodytas ar tapo raganavimo, ligos auka. Manoma, kad generolai, aukštuomenė buvo nepatenkinti pernelyg konservatyvia užkariavimų politika. Nauju valdovu tapo Tisoko brolis Ahuicotlis.
Vardų tarnyba
Veikimas
Pradedant veikti sistemai, įvairios skirtinguose kompiuteriuose paleistos jos dalys užsiregistruoja bendroje vardų tarnyboje. Tuomet jos gali nesunkiai šios tarnybos pagalba viena kitą rasti ir toliau bendrauti jau tiesiogiai. Vardų tarnyba yra naujesnis nuotolinių objektų radimo metodas, pakeitęs tiesioginius nuotolinių objektų adresus. Šieji vis dar reikalingi pačiai vardų tarnybai rasti.
Domain Name System
Demir Kapija
Demir Kapija  – miestelis Vardaro regione, Makedonijoje. 2002 m. surašymo duomenimis, miestelyje gyveno 3 725 gyventojai. Demir Kapijos savivaldybės administracinis centras. Savivaldybės teritorijoje gyvena 4 545 žmonės (2002 m. duomenys). Miestelis įsikūręs šalia grėsmę keliančios kalnų, sudarytų iš kalkakmenio, perėjos.
Miestelio pavadinimas kilęs iš turkų kalbos žodžių Demir Kapı, kas reiškia 'geležinius vartus'. Toks pavadinimas vartotas tuomet, kai gyvenvietė buvo Osmanų imperijos sudėtyje.
Netoli Demir Kapijos teka Vardaras. Demir Kapijoje užregistruota aukščiausia šalyje temperatūra. 2007 m. liepos 24 d. termometro stulpelis rodė 45,7 laipsnių Celsijaus.
Nausodės apylinkė (Anykščiai)
Nausodės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Kirmėlių apylinkės ir dalies Jačiūnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Juostininkų apylinkės.
Saladas (Buenos Airės)
Saladas, Pietų Saladas (Salado del Sur) – upė Argentinoje, dagiausia Buenos Airių provincijoje. Prasideda Santa Fė provincijos pakraštyje, El Čanjaro ežere. Teka daugiausia į pietryčius pampos lygumomis. Įteka į Atlanto vandenyno Samborombono įlanką, ~170 km į pietus nuo Buenos Airių miesto.
Salado basinas yra svarbi žemės ūkiui sritis. Upės žemupyje įrengta kanalų sistema, įrengta keletas tvenkinių. Dažnai po liūčių kyla potvyniai. Prie Salado įsikūrę miestai: Chuninas, Rokė Peresas, Cheneral Belgranas.
721 m.
721 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Casa Estrella del Benfica
Andoros „Benfica“ – Andoros futbolo klubas iš Andoros miesto.
Istorija
Klubas įkurtas 2003 m. Kelis sezonus yra dalyvavęs elito pirmenybėse, bet jose neįsitvirtino. Galiausiai buvo nuspręsta klubą likviduoti, tad 2014 m. komanda buvo išformuota.
Baikalo–Amūro magistralė
Baikalo-Amūro magistralė, BAM  – geležinkelio linija, kuri prasideda Sibire ir baigiasi Rusijos Tolimuosiuose rytuose. Ji driekiasi lygiagrečiai piečiau einančiam Transsibiro geležinkeliui. Pagrindinė Baikalo-Amūro magistralės atkarpa yra 3100 km ilgio ir driekiasi nuo Ust Kuto prie Lenos upės iki Komsomolsko prie Amūro. Pirmieji magistralės darbai pradėti 1930–1940 metais. Statybos pradėtos 1973 m., o naudoti geležinkelį pradėta 1984 m. Nuo 1989 m. visa magistrale praktiškai buvo galima važiuoti be trukdžių, išskyrus 61 km ruožą, kuriame dar nebuvo galutinai pastatytas Severomuisko tunelis. Reguliariam eismui tunelis buvo iškilmingai atidarytas tik 2003 m. pabaigoje. Jo ilgis 15 343 m ir tai yra ilgiausias tunelis Rusijos federacijoje.
Bendrieji magistralės bruožai
thumb|right|250 px|[[Vichorevka|Vichorevkos stotis (269 km )]] thumb|right|250 px|[[Fevralskas|Fevralsko stotis (3017 km )]]
Baikalo-Amūro magistralei priskiriami ir dar Stalino laikais pastatyti geležinkelio ruožai į vakarus nuo Taišeto link Transsibiro ir rytuose link Ramiojo vandenyno prie Sovetskaja Gavanės. Su jais magistralės ilgis yra 4280 km. Ruožas yra daugiausia vienkelis. Dvikelis geležinkelis driekiasi nuo Taišeto iki tilto per Leną prie Ust Kuto (787 km, išskyrus Koršunicos tunelį), blokuojamasis postas 1084 km – Nižnеangarskas (6 km), Kasankanas – Severomuiskas (11 km), Mururinas – Čanai (54 km) ir Tynda – Bestuševas (26 km). Be to, yra aplinkkelis krovininiams traukiniams prie Naujojo Urgalo. Geležinkelio ruožas yra paruoštas ir antrojo kelio statybai. Vakarinė magistralės atkarpa nuo Taišeto iki Taksimo yra elektrifikuota (1469 km). Ypač krovininiai traukinių sąstatai dėl sudėtingo reljefo ir iš dalies pasenusios technikos yra traukiami dviguba arba triguba trauka.
Prie Tyndos BAM kerta Amūro-Jakutijos (AJAM) magistralė, kuri tęsiasi nuo Transsibo geležinkelio (Bamovskajos stoties, 7273 magistralės kilometras) per Nerjungrio kalnakasybos rajoną į šiaurę Jakutsko kryptimi ir kol kas baigiasi Tomote prie Aldano. Pradinė atkarpa Bamovskaja-Nerjungris šiame ruože dar vadinama „Mažuoju BAM“.
BAM statyba reiškė ne tik regioną sujungiančią liniją, bet demografinį bei ekonominį iki šiol beveik uždaro regiono prijungimą. Buvo tikimasi ne tik labiau ekonomiškai sujungti rytinę ir vakarinę šalies dalį, bet ir pagerinti tarptautinius santykius, pirmiausia su Japonija. Dėl to šalia gyvenviečių ir geležinkelio pirmiausia turėjo būti sukurta pramonė, kuri turėjo tiekti gaminius ir energiją gyvenvietėms, geležinkeliui, kelių statybai ir kt. Dar giliau žvelgiant BAM buvo pastatytas dėl strateginių priežasčių. BAM dalinai turėjo pakeisti šalia Kinijos sienos praeinančią Transsibiro magistralę, kuri gali nukentėti esant konfliktams dėl sienų.
Pirmieji planai ir statybų pradžia
Pirmuosius techninius transporto planus sujungti Baikalo-Amūro regioną XIX a. pradžioje paruošė į Sibirą ištremti dekabristai. Po pirmųjų tyrimų ir planų 1920–1930 m. 1937 m. išleistas oficialus statybų pradžios įsakymas ir pradėti grandioziniai darbai. Pirmoji magistralės atkarpa buvo atidaryta tais pačiais metais, minint Spalio revoliucijos dvidešimtąsias metines.
Per Antrąjį pasaulinį karą tiesimo darbai buvo sustabdyti, o kai kurie geležinkelio ruožai netgi demontuoti, nes jie būtinai buvo reikalingi geležinkelio Kazanė-Uljanovskas-Saratovas-Stalingradas statybai. Šia geležinkelis turėjo aprūpinti Raudonąją armiją Stalingrado mūšio metu.
Po Antrojo pasaulinio karo geležinkelio statybos, nors ir mažesnėmis apimtimis, tęsėsi. Taip buvo beveik pabaigtas beveik dviejų kilometrų ilgio Sichote Alinio tunelis. Po Stalino mirties darbai praktiškai sustojo. Minėtas tunelis buvo apleistas, pabaigta rytinė atkarpa nuo Komsomolsko į šiaurės vakarus buvo naudojama tik kaip privažiuojamasis kelias medienai atsigabenti.
Ketvirtajame ir penktajame XX a. dešimtmetyje statyti BAM buvo atgabenta didelis kiekis kalinių. Šiam tikslui netgi buvo įkurtas specialus GULAG'o padalinys BAM’lagas, su atraminiu punktu ir valdyba Svobodnoje prie Transsibiro.
Sovietmečio didysis projektas
Visasąjunginės magistralės geležinkelio stočių, gyvenviečių, kitų svarbių objektų statyba buvo patikėta visoms sovietinėms respublikoms, atskiriems Rusijos regionams, tarp kurių: ,
Tujinutė
Tujinutė (Thuidium) – tujinutinių (Thuidiaceae) šeimos samanų gentis. Stiebas plunksniškai šakotas. Lapai kiaušiniški, stiebu nuaugę žemyn. Lapo gysla baigiasi lapo viršūnėje arba netoli jos. Auga puriais kilimais.
Lietuvoje žinomos 5 rūšys; mažoji tujinutė (Thuidium minutulum) įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Buna
Buna  – trumpa, bet vandeninga upė Bosnijos ir Hercegovinos pietuose; Neretvos kairysis intakas. Išteka iš labai stiprios ir šaltos požeminės versmės – Bunos šaltinio (Vrelo Bune), kuri trykšta ~15 km į pietus nuo Mostaro, prie Blagajaus gyvenvietės. Teka į vakarus, įteka į Neretvą prie Bunos kaimo.
Pagrindinis intakas – Bunica (kairysis). Upė vandeningiausia būna lapkritį, o mažiausiai vandeninga – liepą ir rugpjūtį. Lašišų nerštavietės.
Kur Buna išsiveržia iš po žemės yra 1664 m. dervišų tekija (susirinkimų namas).
Baikalo–Amūro magistralė
Magistralė šiandien
Augant žaliavų paklausai paskutiniais metais, o kartu ir Rusijos ekonomikai, kartu auga ir transporto srautai. Pradėti įgyvendinti dar XX a. aštuntajame dešimtmetyje sukurti naudingųjų iškasenų gavybos planai: pradėti eksploatuoti Udonskojos (Udokano) ir Čineiskojės (Činos) rūdų telkiniai Naujojoje Čaroje, taip taip vienas didžiausių Eurazijos anglių gavybos telkinių Eglinskoje (Elga), kurio atsargos vertinamos 2,1 milijardo tonų, pietryčių Jakutijoje. Dėl to buvo pastatyti arba pradėti statyti daugiau nuo BAM prasidedančių privažiuojamųjų kelių.
Kuko Salų vyrų futbolo rinktinė
Kuko salų vyrų futbolo rinktinė – Kuko saloms atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kuko Salų futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 2 žemyno čempionatuose. Namų rungtynes žaidžia 3 000 žiūrovų talpinančiame Nacionaliniame stadione šalies sostinėje Avarua.
Balsas (reikšmės)
Balsas gali reikšti:
Domantai (Jurbarkas)
Domantai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Seredžiaus, kairiajame Armenos krante.
Pavel Nedvěd
Pavelas Nedvedas (g. 1972 m. rugpjūčio 30 d.) – buvęs futbolininkas, Čekijos rinktinės saugas.
Karjera
2009 m. sezono pabaigoje pasitraukė iš profesionalaus futbolo.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 1994 m. birželio 5 d.
Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur atliko vieną rezultatyvų perdavimą.
Šelechovas
Šelechovas  – miestas Rusijoje, Irkutsko srityje, 18 km į pietus nuo Irkutsko centro (jo priemiestis), įsikūręs Irkuto slėnyje (prie intako Olchos); rajono centras. Pro miestą eina Baikalo plentas ir Transsibiro geležinkelis. Veikia aliuminio lydimo kombinatas, taip mašinų gamybos ir metalo apdirbimo (kabelių, remonto), statybinių medžiagų, medienos apdirbimo pramonė. Yra kultūros namai, teatras.
Pavel Nedvěd
Rinktinė
2012 m. spalio 27 d. čekas buvo įtrauktas į Juventus klubo valdybą. 2015 m. spalį P. Nedvedas buvo paskirtas šio klubo viceprezidentu.
Šelechovas
Istorija
Šelechovas įkurtas 1953 m., pradėjus aliuminio gamyklos statybą. Pavadintas XVIII a. rusų keliautojo Grigorijaus Šelichovo garbei. 1962 m. suteiktas miesto statusas.
Ilgauodegė nendrinė starta
Ilgauodegė nendrinė starta (Donacospiza albifrons) – tanagrinių (Thraupidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti ilgauodegių nendrinių startų (Donacospiza) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami Argentinoje, Bolivijoje, Brazilijoje ir Urugvajuje.
Vaivadijos kelias 655 (Lenkija)
Vaivadijos kelias 655 – kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Varmijos Mozūrų ir Palenkės vaivadijose. Jungia Kompus ir Rūtelę. Ilgis – 120 km.
Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:
Varmijos Mozūrų vaivadija: Palenkės vaivadija:
Ngardokas
Ngardokas  – ežeras Palau, Babeltuapo salos rytuose, Melekeoko valstijoje. Tai didžiausias gėlavandenis ežeras visoje Mikronezijoje. Pakrantės pelkėtos, apžėlusios vandens augmenija. Iš Ngardoko į vandenyną išteka Ngerdorčo upė.
Ežere ir jo pakrantėse gyvena briaunagalviai krokodilai, endeminiai Palau vaisiniai purpleliai, Palau vėduokliauodegiai, mikroneziniai didieji vaisialesiai karveliai, nendrinės vištelės, pilkosios kryklės, mangroviniai musgaudžiai, vaisėdžiai šikšnosparniai. Ežeras paskelbtas draustiniu.
Antarktinis notofagas
Antarktinis notofagas (Nothofagus antarctica) – notofaginių (Nothofagaceae) šeimos medžių ir krūmų rūšis. Auga Argentinoje ir Čilėje (Patagonijoje ir Ugnies Žemėje). Sudaro miškus ir bruzgynus.
Užauga 10-25 m aukščio. Lapai smulkūs, 2,4-5 cm ilgio. Rūdenį lapai įgauna oranžinį atspalvį. Žydi žirginiais. Vaisiai – 6 mm ilgio riešutai.
thumb|left|240px|Antarktinio notofago lapai rudenį
Ahuicotlis
thumb|150px|Ahuisotlis Mendosos kodekse
Ahuicotlis ( – „vandens šuo“; m. 1502 m.) – actekų valdovas (tlatoanis), karvedys.
Ahuicotlis buvo valdovų Ašajakatlio ir Tisoko brolis. Dar jiems valdant pasižymėjo karo žygiais. 1486 m. tapo valdovu. Jo valdymo metais imperija smarkiai išplėsta: pradžioje numalšino uastekų sukilimą, užkariavo Ramiojo vandenyno pakrantę – mištekus, sapotekus, pasiekė vakarų Gvatemalą. Kariavo su Tlaskala ir Čolula.
Eduard August Feuerbach
Eduard August Feuerbach (g. 1803 m. sausio 1 d. Kylyje – 1843 m. balandžio 25 d. Bruckberg, Vokietija) – vokiečių teisininkas, privatinės teisės tyrinėtojas, teisės istorikas, germanų teisės žinovas.
Ahuicotlis
Ahuicotliui valdant baigtas Tenočtitlano Didžiosios piramidės perstatymas. Mirė 1502 m. Po jo valdė Montesuma II – paskutinis tikrą valdžią turėjęs actekų imperatorius.
Eduard August Feuerbach
Biografija
Kaip ir jo tėvas Paul Johann Anselm Ritter von Feuerbach baigė teisę ir dėstė. Docentas (1827 m.), profesorius Münchene bei Erlangene (1828–1841 m.). Germanų teisės ekspertas.
Kvadrumvirai
Kvadrumvirai ( 'keturi vyrai') –
Nariai
Fašistinio kvadrumviro nariai:
Baribai
Kultūra
Kalba baribų kalba, priskiriama Nigerio-Kongo kalbų šeimai, Savanų grupei. Tikintieji – musulmonai sunitai, nors labai stiprios vietinės afrikinės religijos tradicijos.
Verčiasi žemės ūkiu (augina kukurūzus, sorgus, ryžius, kasavą ir kitas kultūras), laiko naminius gyvulius, gyvenantys miestuose verčiasi amatais, prekyba. Visuomenė griežtai padalinta į tam tikras grupes, su apibrėžtais verslais. Visuomenės viršūnėje yra smulkių genčių vadai, didikų sluoksnis vadinasi vasangariais. Visuomenėje tradiciškai buvo vergų. Baribų visuomenėje visuomet svarbų vaidmenį vaidino ir kitos etninės grupės, atlikusios tam tikras funkcijas. Pvz., fulbiai čia užsiima gyvulių auginimu, o dendžiai – prekyba.
Istorija
Manoma, kad baribai atsikėlė iš šiauresnių teritorijų. Apie XV a. jie įkūrė galingą Borgu valstybę su sostine Busa. Kadangi ji buvo kultūriškai įtakojama Hausų valstybių, tradiciškai laikoma viena iš 14 Hausalando karalysčių, priskiriama antrinių (Banza bakvai) valstybių grupei. Nuo XVIII a. Borgu buvo daugiau atskirų karalysčių konfederacija, kur Busos dvasinę hegemoniją kvestionavo naujai iškilę baribų miestai – Nikis, Kandis, Paraku, Illo, Kvandė ir kt.
XIX a. pradžioje Borgu miestus-valstybes prisijungė fulbių Sokoto kalifatas. 1897 m. juos užėmė britai, bet vakarinę dalį 1898 m. perdavė valdyti prancūzams. Tai nulėmė baribų teritorijų padalinimą tarp dviejų valstybių. Tiek Nigerijoje, tiek Benine baribų miestai-valstybės išsaugojo savo autonomiją su ceremonine valdovų valdžia.
722 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Paola
Paola – miestelis pietinėje Maltoje, 5 km nuo Valetos. Yra 2 bažnyčios, pasaulio paveldui priklausantis Hipogėjaus kompleksas.
Istorija
Gyvenvietę įkūrė Šv. Jokūbo ordino misionierius A. de Polis (1554–1636), kurio garbei ji ir pavadinta, nors maltietiškas Paolos vardas Raħal Ġdid reiškia „naujasis miestas“.
Rūdolfs Blaumanis
thumb|250px|Rūdolfs Blaumanis Kārlis Rudolfas Leonidas Blaumanis (, 1863 m. sausio 1 d. Ėrgliai, Maduonos rajonas – 1908 m. rugsėjo 4 d. Takaharju, dab. Punkaharju sanatorija prie Savonlinos, Suomija, palaidotas Ėrgliuose) – latvių rašytojas, dramaturgas.