cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Padysnio HE tvenkinys
thumb|left|235px|Padysnio vandens jėgainė thumb|left|500px|Tvenkinys nuo užtvankos
Šalia Padysnio HE tvenkinio įsikūrę kaimai: Padysnis I, Janionys, Navikai, Gedžiūnai.
Verchniadzvinsko rajonas
Verchniadzvinsko rajonas  – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis šiaurinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Verchniadzvinskas.
Geografija
Ribojasi su Rasonų, Polocko, Miorų rajonais. Rajone teka Dauguva. Telkšo 25 ežerai, didžiausias iš jų – Asvejos.
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Gyvenvietės
Vienintelis miestas – Verchniadzvinskas, miesto tipo gyvenvietė – Asveja.
Gruodiškės
Gruodiškės – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Jasų.
Jan Lievens
Janas Lyvensas (, 1607 m. spalio 24 d., Leidenas – 1674 m. birželio 4 d. (?), Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, piešėjas, grafikas. Vienu metu dirbo kartu su Rembrantu.
Biografija
1620-ųjų pabaigoje Janas Lyvensas artimai draugavo su Rembrantu. Jie naudojosi ta pačia studija, jų stiliai po 1630 m. supanašėjo. To laikmečio kai kurių paveikslų autorystė tarp Rembranto ir Lyvenso yra diskutuotina. Maždaug tuo laiku abu dailininkai buvo pristatyti princo Oraniečio, Frederiko Hendriko dvare Hagoje princo sekretoriaus Constantijn Huygens. Lyvensas gavo užsakymą ištremtos Bohemijos karalienės Elžbietos sūnaus portretui. Po to Lyvensas išvyko į Londoną dirbti Anglijos karaliaus Karolio I dvare. Londone Lyvenso stilių paveikė flamandų tapytojas Antonis van Deikas (1599−1641). Lyvensas 1635 m. persikėlė į Antverpeną, kur prisijungė prie vietos tapytojų bendruomenės, kuriai priklausė Adrianas Brauveris (apie 1605/1606-1638) ir Davidas Tenirsas Jaunesnysis (1610–1690), bei natiurmortų tapytojas Janas Davidsas de Hemas (1606–1684). Lyvensas įstojo į vietos Šv. Luko tapytojų gildiją ir 1638 m. vedė Susanna Colijns de Nole, tikriausiai priėmė katalikybę. Poros vienintelis išgyvenęs vaikas, sūnus Jan Andrea vėliau tapo menininku.
Antverpene Lyvensas kūrė žanrinius, religinius paveikslus, peizažus, buvo įtakotas Rubenso (1577–1640) dailės. 1644 m. dailininkas persikraustė į Amsterdamą. Po pirmosios žmonos mirties Janas Lyvensas 1648 m. vedė Cornelia de Bray, su kuria susilaukė bent 6 vaikų. Janas Lyvensas savo gyvenimo metu buvo gerai žinomas ir pripažintas dailininkas. Jis gavo užsakymų dekoruoti Amsterdamo rotušę ir Nyderlandų Generalinius luomus Hagoje. Lyvensas dirbo Oraniečių princams, kūrė alegorinius paveikslus Huis ten Bosch kaimo rezidencijai, kurioje gyveno princo Frederiko Hendriko našlė Amalia van Solms. Lyvensas buvo populiariu to meto Nyderlandų elito portretistu. Jis nutapė Amalia van Solms duktės Luizos Henrietos ir jos vyro, Brandenburgo elektoriaus portretus. 1672 m. Prancūzijos ir vokiečių armijų įsiveržimas į Nyderlandus sužlugdė Lyvenso karjerą. Jis mirė skurde, palaidotas 1674 m. birželio 4 d. Naujoje bažnyčioje (Nieuwe Kerk) Amsterdame. Jo vaikai atsisakė palikimo, nenorėdami paveldėti tėvo skolų. Pomirtinis dailininko autoritetas niekuomet nepasiekė tokių aukštumų, kurias Lyvensas turėjo savo gyvenimo metu. Piteris Lyvensas buvo gerai žinomas ofortistas.
Chevrolet Volt
250px|left|thumb|2007 m. koncepcinis modelis
Jokūbas VI
Jokūbas VI, Škotijos karalius nuo 1567 m. ir Jokūbas I, Anglijos karalius nuo 1603 m. (, Džeimsas Stiuartas; 1566 m. birželio 19 d. – 1625 m. kovo 27 d.) – Škotijos, Anglijos ir Airijos karalius, pirmasis pasivadinęs Didžiosios Britanijos karaliumi. Nuo 1567 m. liepos 24 d. jis valdė Škotiją Jokūbo VI vardu. Po 1603 m. kovo 24 d. įvykusios Karūnų sąjungos jis Jokūbo I vardu tapo ir Anglijos bei Airijos valdovu. Jis buvo pirmasis Stiuartų kilmės Anglijos monarchas, įžengęs į sostą po paskutiniosios Tiudorų valdovės Elžbietos I, nepalikusios paveldėtojo, mirties.
Škotijoje Jokūbas VI buvo sėkmingas valdovas, tačiau to negalima pasakyti apie Angliją. Jis nesugebėjo suvaldyti priešiškai nusiteikusio parlamento, o Bendruomenių rūmų atsisakymas paremti didesnių mokesčių projektą pakirto karališkąjį iždą. Jo palankumas politiniam absoliutizmui, nesugebėjimas tvarkyti karalystės iždo ir nepopuliarių favoritų palaikymas paruošė dirvą Anglijos pilietiniam karui, kurio metu Jokūbo I sūnus ir įpėdinis Karolis I buvo nuteistas, ir jam įvykdyta mirties bausmė. Kita vertus, Džeimso valdymo metu Anglijos ir Škotijos karalystėse vyravo stabilumas.
Kaip ir Alfredas Didysis, Jokūbas I laikomas vienu intelektualiausių ir labiausiai apsiskaičiusių asmenų, kada nors užėmusių Anglijos ar Škotijos sostą. Jo valdymo metu dauguma aspektų tęsėsi Elžbietos laikų Anglijos kultūros klestėjimas; vystėsi mokslas, literatūra ir menas, kūrė Frensis Beikonas, Viljamas Šekspyras ir kiti.
Baffour Gyan
Baffour Gyan (g. 1980 m. liepos 2 d.) – Ganos futbolininkas, Ganos klubo Asante Koko puolėjas. Buvęs Ganos rinktinės žaidėjas. Bafūro brolis Asamoah Gyan taip pat garsus futbolininkas.
Su žaidė 2008 m. Afrikos Tautų taurėje bei 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Viršila
Viršila – karinis laipsnis ir pareigos Rusijos, TSRS, Lietuvos ir kai kuriose kitose kariuomenėse, dažniausiai aukštesnis už seržantą. Viršilos laipsnį suteikia dalinio vadas arba vyresnysis karininkas. Viršilos laipsnis taip pat naudojamas Lietuvos policijoje ir yra aukštesnis už vyresniojo policininko bei žemesnis už inspektoriaus laipsnį.
Karinis laipsnis
Viršila – puskarininkių lygio karinis laipsnis.
Armija
TSRS armijoje viršilos laipsnis (, staršina) buvo įvestas 1935 m. rugsėjo 22 d.
Dabar Rusijos armijoje viršilos laipsnis suteikiamas:
Laivynas
Laivyne armijos viršilos laipsnį atitinka vyriausiasis laivo viršila.
Petronėlė Gerlikienė
Petronėlė Gerlikienė, merg. Kromelytė (1905 m. birželio 19 d. Čikagoje – 1979 m. kovo 14 d. Vilniuje) – lietuvių tautodailininkė tapytoja, tekstilininkė.
Viršila
Laivynas
Laivyne viršilomis vadinami ir armijos seržantus atitinkantys laipsniai:
Lietuva
Viršilos laipsnis egzistavo Lietuvos kariuomenėje iki 1940 m., tai buvo aukščiausias puskarininkio laipsnis.
Atkūrus Lietuvos kariuomenę buvo atkurtas ir viršilos laipsnis (laivyne jį atitinka laivūnas). Dabartinėje Lietuvos kariuomenėje viršila yra antras aukščiausias puskarininkių laipsnis, vyresnis už štabo seržantą. Jį suteikti gali dalinio vadas vyresnysis karininkas. Viršila į aukštesnį laipsnį gali pretenduoti ištarnavęs viršila ne mažiau kaip trejus metus.
Petronėlė Gerlikienė
Biografija
1908 m. su tėvais grįžo į Lietuvą, gyveno Mažrimų kaime (Šilalės valsčius). Išėjusi į pensiją atsikraustė gyventi pas sūnų Vilniuje. Nuo 1972 m. siuvinėjo didelio formato kilimus ir nuo 1975 m. dalyvavo parodose. 1976 m. pradėjo tapyti. Nuo 1976 m. Lietuvos liaudies meno draugijos narė. 1985 m. įtraukta į „Pasaulio naiviojo meno enciklopediją“, jos kūriniai susilaukė didelio pripažinimo ir įvertinimo Lietuvoje ir užsienyje, Lietuvos nacionalinė vertybė.
Viršila
Lietuva
Profesinės karo tarnybos viršilos į atsargą išleidžiami sukakus 56 m.
Karinės pareigos
Pareigos kuopoje ar baterijoje. Viršila yra tiesioginis kareivių ir seržantų (puskarininkių) vadas, atsako už vidinę tvarką, drausmę, ginkluotę ir kitą nuosavybę.
Pavaldus kuopos vadui. Kai nėra karininkų, pakeičia juos.
Rusijoje į kuopos (baterijos) viršilos pareigas skiriami liktiniai seržantai arba praporščikai.
Petronėlė Gerlikienė
Biografija
Palaidota Šilalės kapinėse.
Muziejų kolekcijose
MO muziejus, Vilnius Nacionalinis M.K. Čiurlionio dailės muziejus Lietuvos dailės muziejus
Viršila
Lietuvos policija
Viršila – aukščiausias pirminės grandies pareigūnų laipsnis. Jis vyresnis už vyresnįjį policininką, bet jaunesnis už inspektorių.
Pirminės grandies pareigūnų policijos laipsniai yra:
Viršilos gauna prie algos priedą už turimą viršilos laipsnį, kurio koeficientas yra 0,3 bazinio lygio.
Viršilai aukštesnis laipsnis gali būti suteiktas tik pakėlus kvalifikaciją, įgijus aukštąjį išsilavinimą ir paskyrus į atitinkamas pareigas.
Tomáš Berdych
Tomašas Berdychas (g. 1985 m. rugsėjo 17 d.) – profesionalus Čekijos tenisininkas, olimpietis. Jis gyvena Monte Karle, Monake. Šiuo metu ATP reitinge jis užima 20 vietą. Aukščiausia jo pasiekta vieta buvo devintoji.
Berdychas profesionaliu tenisininku tapo 2002 metais. Tomašas yra antras pagal reitingą čekas. Jį lenkia tik Radekas Štepanekas. Per savo karjerą Berdychas laimėjo jau 10 titulų. Geriausias jo pasirodymas buvo pergalė ATP 1000 series turnyre Paryžiuje, Prancūzijoje. Tada jis finale nugalėjo Ivaną Liubičičių.
Sėjos baras
Sėjos baras – dvimėnesis knygų propagavimo žurnalas, ėjęs 1930–1933 m. Kaune.
Istorija
Leido bendrovė „Dirva“. Tiražas 2000 egz.
Rašė kultūros istorijos, vaikų ir jaunimo literatūros, knygų leidybos ir prekybos, periodinės spaudos klausimais.
Nyca
Nyca  – gyvenvietė Latvijos pietvakariuose, Pietų Kuršo savivaldybėje, netoli Baltijos jūros. Valsčiaus centras. Yra kultūros namai, apylinkė, biblioteka, ambulatorija, viešbutis, kavinė, parkas. 2009–2021 m. buvo Nycos savivaldybės administracinis centras.
Tadeušas Puzina
Tadeušas Puzina (? – 1788 m.) – LDK kavalerijos vadas, Pilypavo seniūnas. 1775 m. tapo Pirmosios LDK nacionalinės kavalerijos brigados vadu.
Baudžiamojo proceso kodeksas
thumb|200px|[[Constitutio Criminalis Carolina (1532 m.)]] Baudžiamojo proceso kodeksas – įstatymo galią turintis teisės normų, reguliuojančių baudžiamąjį procesą, rinkinys; teismo proceso teisynas, baudžiamojo proceso teisės sąvadas, teisės kodeksas. Vieni seniausių kodeksų – Vokietijos Imperatoriaus Karolio V baudžiamasis teisynas (1532 m.). Lietuvoje galioja LR baudžiamojo proceso kodeksas (priimtas 2002 m.). Jo pirmtakas – LTSR baudžiamojo proceso kodeksas.
Lietuva
Priimtas 2002 m. kovo 14 d. Įsigaliojo 2003 m. gegužės 1 d.
Nagornojė (Gesviečiai)
Nagornojė (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Landwehr, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Majevkos apylinkės kaimas.
Sedeikiai
Taip pat šakojasi keliai,. Kaimo teritorija priklauso Šimonių girios biosferos poligonui, aplink prasideda Šimonių giria. Kaimo šiaurėje prasideda Pelyšos geologinis draustinis.
Istorija
XIX a. pab. pastatytas Sedeikių dvaras. 1933 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius. Tarpukariu sedeikiškiai dirbo miške arba plukdė sielius iki Jonavos ir Kauno. Dvaras XX a. vid. nacionalizuotas, čia įsikūrė „Pelyšos“ kolūkis, Sedeikių girininkijos administracija, biblioteka. 1930–1971 m. veikė Sedeikių pradinė mokykla. 1943 m. kaimo centre, prie kryžkelės, pastatytas kryžius (1979 ir 2009 m. atstatytas). 1959–1998 m. veikė Sedeikių girininkija.
1966 m. Nobelio premijos laureatai
1966 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Kabliuotoji mamiliarija
Kabliuotoji mamiliarija (Mammillaria bombycina) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas. Stiebai auga grupelėmis ir yra iki 20 cm aukščio bei 8 cm skersmens. Iš kiekvienos areolės auga iki 40 sidabriškų, blizgančių kraštinių dyglių ir iki 4 centrinių dyglių. Kraštiniai dygliai yra 0,5-1 cm ilgio, švelnūs ir žvilgantys, o iš centrinių dyglių vienas yra iki 2,5 cm ilgio, su lenktu galu ir nukreiptas nuo stiebo. Žiedai rožiniai, apie 1,5 cm skersmens.
Auga Meksikos centrinėje dalyje. Auginamas ir kaktusininkų kolekcijose, tačiau nėra tokia dažna rūšis.
Kompelis
Kompelis – Šiaulių miesto dalis tarp Prūdelio, Kalniuko, geležinkelio pylimo ir Kaukazo.
Istorija
thumb|left|Kompelis
Kompelio pavadinimas kilo nuo lenkų kalbos žodžio kąpiele – maudyklės. 1871 m., nutiesus Liepojos-Romnų geležinkelį, ištekantis iš Rėkyvos ežero Kulpės upelis buvo kanalizuotas, kartu sutvarkyti ir jo krantai žemiau geležinkelio bei iš Pakartuvių kalno tekantys mineralizuoto vandens šaltiniai.
XIX a. pradžioje Kulpė buvo užtvenkta ir susidarė Prūdelio tvenkinys, 1880 m. statant Chaimo Frenkelio odos fabriką užtvanka dar paaukštinta.
Sklypo savininkas Teofilis Sudimtas prieš I pasaulinį karą buvo įrengęs ten gydomąsias maudyklas. Lietuvos valstybės centriniame archyve muziejininkai aptiko dokumentus, kad Higienos įstaigos atliko Sudimto vandens tyrimus. Šioje rusiškai ranka surašytoje laboratorijos atskaitoje patvirtinta, kad dviejų šaltinių vanduo turįs vertingų mineralų, įvairių kitų medžiagų, gydomųjų savybių. Vanduo, rašoma ataskaitoje, kiek yra išbandyta praktikoje, teigiamai veikia esant reumatui, artritui, chroniškam bronchitui, širdies ir kitoms ligoms. „Aušros“ muziejuje saugomi šiauliečio dailininko Gerardo Bagdonavičiaus piešiniai, kuriuose jis iš atminties vaizduoja tą vietą ir konkrečiai aprašo šioje vietoje buvus Sudimto gydomąsias maudykles – miesto gyventojai naudojosi ta vieta apsiprausti bei vandens procedūroms. Autoriaus teigimu, vienos būdelės buvo skirtos moterims maudytis, kitos – vyrams.
Dabartis
Po Antrojo pasaulinio karo Kompelio maudyklės apleistos, tvenkinyje kurį laiką dar maudėsi vaikai. Tačiau vėliau į jį buvo pradėtos versti aplinkinių gyventojų nebenaudojamos padangos ir kitos šiukšlės. Šiuo metu tai baigianti užpelkėti vieta, kurią planuojama atgaivinti tik įgyvendinus Ventos – Lielupės gamtosauginį projektą.
Ventocoris
Ventocoris – skydblakių (Pentatomidae) šeimos gentis.
Pogentės ir rūšys:
Drąsutaičių tvenkinys
Drąsutaičių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kriukų, 1 km į rytus nuo Drąsutaičių. Sudarytas užtvenkus Virčiuvio upę (Lielupės intakas) 44,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,75 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 38,8 m. Netoli užtvankos yra medžiais apaugusi 0,34 ha sala. Krantai žemi, daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplink plyti dirbami laukai.
Namai (albumas)
Namai – antrasis grupės Kamanių šilelis studijinis albumas, išleistas 2017 m. pačios grupės iniciatyva. Albumas išleistas CD bei vinilinės plokštelės formatais.
Drąsutaičių tvenkinys
Užtvankos keteros ilgis 400 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 81,0 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1979 m.
Namai (albumas)
Kritikų vertinimas
Kaip ir pirmasis albumas „Viskas teka“, „Namai“ sulaukė daugiausiai teigiamų atsiliepimų iš kritikų.
Albumą recenzavo muzikos ekspertas Ramūnas Zilnys, kuris albumui paskyrė 8 iš galimų 10 balų. Apžvalginininkas gyrė duetą dėl unikalių aranžuočių, skirtingų muzikos instrumentų, stilių, vokalų derinamumo. Savo apžvalgoje negailėjo liaupsių ramiai albumo nuotaikai: „Jei reikėtų rasti vieną žodį šiam albumui apibūdinti, jis būtų „jaukus“. Bet juk tokie ir turi būti namai, į kuriuos norisi sugrįžti.“.
Žurnalistas Mindaugas Peleckis savo recenzijoje gyrė grupės pasirinkimą dainuoti lietuvių kalba. Savo straipsnyje rašė, kad tai „įstabus, skaidrus, stiprus ir labai gražus kūrinys.“
Sekmadienio 10 centų
Sekmadienio 10 centų – savaitinis laikraštis, ėjęs 1933 m. Kaune.
Istorija
Leistas kaip dienraščio „Dešimt centų“ priedas. Leido ir redagavo A. Narkevičius. Spausdino „Typolit“ ir M. Kuktos spaustuvė. Išėjo 10 numerių po 4-6 psl.
1934 m. rugpjūčio 12 d. išėjo vienkartinis leidinys „Sekmadienio 10 centų“, jį redagavo A. Rimkevičius.
Takutu
Takutu  – upė Gajanoje ir Brazilijoje; viena iš Branką (Amazonės baseinas) sudarančių upių. Prasideda Gajanoje, Gvianos plokščiakalnyje, Akarajaus kalnuose, netoli Esekvibo ištakų. Teka į šiaurę, sudaro Brazilijos-Gajanos sieną. Po santakos su Irengu pasuka į pietvakarius ir teka Brazilijos Roraimos valstija. 30 km į šiaurę nuo Boa Vištos susilieja su Urarikueira ir sudaro Branką.
Didžiausi intakai – Irengas ir Sukumu (dešinieji). Rupununio potvynių metu dalis jo vandens nuteka į Takutu. 2008 m. ties Letemu per upę pastatytas tarptautinis tiltas, sujungęs Braziliją ir Gajaną. Svarbiausios gyvenvietės prie Takutu: Alvinas, Saurivaunava, Bonfinas, Letemas, Konseisan di Mau.
Šventežerio seniūnija
Šventežerio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Lazdijų rajono savivaldybės viduryje.
Geografija
thumb|left|Seniūnijos žemėlapis
Seniūnija yra Sūduvos aukštumos vakaruose, ypač kalvotame krašte (iškilęs Šventežerio–Seirijų kalvagūbris). Gausu ežerų: telkšo Dusia, Babrų ežeras, Teizų ežeras, Paliūnų ežeras, Prapuntas, Šventežerio ežeras, Baltabalė, Teizininkų ežeras, Gadeika, dar keletas smulkių ežerėlių. Upeliai trumpi, teka daugiausia į ežerus (į Dusią teka Sutrė, Šventupė, išteka Šešupės intakas Dovinė).
Vyrauja kultūriniai kraštovaizdžiai (pievos, ganyklos, dirbami laukai). Miškų yra prie Dusios, pietvakariuose (Trako–Mikyčių miškas). Šiaurės rytinė seniūnijos pusė patenka į Metelių regioninį parką.
Istorija
XXI a. pradžioje keli kaimai perimti iš Šlavantų seniūnijos. 2016 m. sausio 1 d. prijungta Teizų seniūnija. 2017 m. Lazdijų seniūnijai perduoti Verstaminai, Gurčiškė, Kurdimakščiai, Kamenka, Murgai, Lozarka, Papečiai ir Pagiriai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Leipcigo knygų mugė
thumb|right|250px|Mugė 2017 m. Leipcigo knygų mugė – antra pagal dydį knygų mugė Vokietijoje po Frankfurto knygų mugės. Mugė vyksta kasmet keturias ar daugiau dienų šiaurinėje Leipcigo miesto dalyje, moderniame parodų salių komplekse. Mugėje pristatomos būsimos knygos, teikiami įvairūs apdovanojimai ir pan. Leipcigo mugė viena pirmųjų į savo koncepciją įtraukė audioknygas.
2010 m. mugėje apsilankė 156 000 lankytojų, taip pat savo knygas pristatė 2071 leidėjas iš 39 šalių.
Istorija
Leipcigo knygų mugė tapo didžiausia knygų muge Vokietijoje 1632 m., kai pristatomų knygų skaičiumi aplenkė knygų mugę Frankfurte. Šioje pozicijoje išbuvo iki 1945 m., kai Frankfurto knygų mugė atgavo prarastą poziciją. Šaltojo karo laikotarpiu mugė išlaikė savo svarbą, joje lankėsi tiek Rytų tiek ir Vakarų Vokietijos knygų mėgėjai bei pardavėjai. Vokietijai susijungus, paroda iš miesto centro persikėlė į naujas patalpas.
Pradžios akmuo
Pradžios akmuo (, 🇷🇺) – 269,4 g masės Mėnulio uolienos luitas, kurį į Žemę 1971 metais atgabeno Apollo 15 ekspedicija. Tai buvo pirmoji ekspedicija, nusileidusi ne Mėnulio jūroje, o kalnuotoje vietovėje. Manoma, jog ši uoliena yra ne mažiau kaip keturių milijardų metų senumo. Akmuo buvo rastas prie kraterio Mėnulio Apeninų regione, greta daugelio kitų panašių akmenų. Jam suteiktas numeris 15415.
Iš pradžių buvo manoma, jog rastas pirminės Mėnulio plutos fragmentas, bet vėliau suabejota įtariant, jog amžius neviršija 4,1 milijardų metų, mažiau nei spėjamas Mėnulio amžius. Vėliau nustatyta, kad amžius gali siekti ir 4,5 milijardo metų. . Šiuo atveju akmuo iš tiesų yra pirminės Mėnulio plutos dalis. Tik 100 milijonų metų prieš susiformuojant šiai uolienai, dar nebuvo ir Saulės sistemos.
Pradžios akmuo yra anortozitas, susidedantis daugiausia (98 %) iš plagioklazo. 96 % medžiagos taip pat klasifikuojama kaip anortitas.
Pradiniu pavidalu šis akmuo neišliko, nes buvo sutrupintas tyrimams. Tebesaugomi jo fragmentai.
1848 m. revoliucijos Austrijos imperijoje
thumb|250pxRevoliuciniai judėjimai Austrijos imperijoje vyko nuo 1848 m. kovo iki 1849 m. liepos mėn. Didžioji revoliucinių veiksmų dalis buvo nacionalistinio pobūdžio: iš Vienos valdoma imperija apėmė Austrijos vokiečių, vengrų, slovėnų, lenkų, čekų, slovakų, rusėnų (ukrainiečių), rumunų, serbų, italų ir kroatų gyvenamas žemes. Visos šios tautos revoliucijos metu siekė gauti autonomiją, nepriklausomybę ar net viršenybę prieš kitas imperijos tautas. Prie šių judėjimų prisidėjo 1848 m. revoliucijų Vokietijos valstybėse, kurių metu siekta vokiečių nacionalinės vienybės, poveikis.
Britanijos sidabras
Britanijos sidabras  – sidabro lydinys, turintis 95,84 % sidabro, likęs paprastai būna varis.
1848 m. revoliucijos Austrijos imperijoje
Šios revoliucijos pralaimėjo, iš dalies dėl to, kad turėjo prieštaringus tikslus.
Britanijos sidabras
Britanijos sidabro standartas Anglijoje buvo įvestas 1697 m. parlamento aktu, kuris pakeitė sterlingo sidabrą, buvusį privalomą sidabro gaminiams.
1848 m. revoliucijos Austrijos imperijoje
Priešistorė
1848-1849 m. įvykius sukėlė po Vienos kongreso 1815 m. nuolat auganti socialinė ir politinė įtampa. Ir taip konservatyvi Austrijos imperija atsisakė Švietimo idėjų, apribojo spaudos laisvę, kitaip ribojo socialinį gyvenimą, pvz., draudė universitetų draugijas.
Britanijos sidabras
Sterlingo sidabro prabos ženklą „einantis saugantis liūtas“ (lion passant gardant) pakeitė prabos ženklas „moters, paprastai vadinamos Britanija, figūra“.
1848 m. revoliucijos Austrijos imperijoje
Priešistorė
Žemės ūkyje konfliktai tarp skolininkų ir skolintojų, taip pat ginčai dėl žemės naudojimo teisių kai kuriose Vengrijos dalyse peraugdavo į smurtinius veiksmus. Nepaisant to, kad spaudos ir susirinkimų laisvės nebuvo paisoma, tarp studentų plito liberalios pažiūros, veikiamos iš Vokietijos ateinančių idėjų. Buvo leidžiami laikraščiai ir pamfletai, kuriuose aptarinėti švietimo ir kalbos klausimai, liberalių reformų būtinybė.
Orientalistika Lietuvoje
Orientalistikos pradžia Lietuvoje siejama su romantikų iniciatyva įkurta Rytų kalbų katedrą Vilniaus universitete 1810 m. To laiko žymus intelektualas Kazimieras Kontrimas 1822 m. Vilniaus Apygardos švietimo kuratoriui įteikė memorandumą dėl Rytų kalbų instituto prie VU įkūrimo. Tačiau ši idėja nesusilaukė didelio palaikymo, o vėliau uždarytas ir pats Vilniaus universitetas. 1819 m. žymus orientalistas, poliglotas ir keliautojas buvo Juozapas Senkovskis, kuris 1819 m. - 1822 m. keliavo po Egiptą, Siriją, Etiopiją, Turkiją ir Jordaniją.
1848 m. revoliucijos Austrijos imperijoje
Revoliucijos
Vengrų patrioto Košuto kalbos prieš valdančiąją sistemą, daugybė kreipimųsi dėl reformų privertė atsistatydinti Metternich, tačiau naujai sudaryta vyriausybė nepajėgė kovoti su čekų, italų, serbų, vengrų bei nuo vengrų norėjusių atsiskirti kroatų, sukilimais. 1848 m. birželio mėnesį susirinko pirmasis Austrijos reichstagas, kurio atstovams pasisekė galutinai panaikinti feodalizmo ir baudžiavos liekanas. Tuo tarpu naujajai vyriausybei, kuriai vadovavo erchercogas Johanas, pavyko įgauti didesnį autoritetą. Generolas Windischgraetz numalšino sukilimą Prahoje, o generolas Radecky – Italijoje. Austrų kurstomas kroatų banas Jelačič ėmė kovoti su vengrais. Kai austrų kariuomenė išžygiavo į Vengriją, sukilo Vienos gyventojai ir užėmė sostinę. Į Olomoucą pasitraukęs imperatorius buvo pasirengęs didelėms nuolaidoms, tačiau generolas Windischgraetz užėmė Vieną ir čia revoliuciją nutraukė. Imperatorius Ferdinandas atsisakė sosto savo sūnėno Franco Jozefo (1848-1916 m.) naudai, o 1849 m. kovo 7 d. vyriausybė paskelbė naują konstituciją. Tuo tarpu vengrai nebuvo nusiteikę atsisakyti nepriklausomybės siekio ir vengrų seimas paskelbė apie Vengrijos bei jai priklausiusių žemių atsiskyrimą nuo Austrijos imperijos. Numalšinti Vengrijos sukilimą padėjo Rusijos caros Nikolajaus I pasiųsta kariuomenė. Sukilimo vadai buvo nubausti, Vengrija paversta paprasta Austrijos provincija. Ministrui Schwarzenbergui pavyko atstatyti Austrijos autoritetą vokiečių valstybių tarpe, kai buvo sėkmingai užbaigtas karas su Sardinija. Vėl įsigalėjo reakcija ir absoliutizmo bei centralizacijos politika. 1849 m. konstitucija buvo atšaukta, vietoje reichstago sudarytas reichsratas (valstybės taryba) su patariamąjį balsą turinčiais skiriamais nariais.
Britanijos sidabras
Naujo sidabro standarto įvedimas buvo dalis Anglijos vyriausybės pinginės reformos, kuri Viljamo III iniciatyva buvo pradėta 1696 m. Buvo bandoma nutraukti monetų iš sterlingo sidabro apipjaustymą ar perlydymą. Buvo tikėtasi, kad grynesnio sidabro naudojimas sidabro gaminiams apribos naujai kaldinamų sterlingo sidabro monetų perlydymą.
Orientalistika Lietuvoje
Tarpukaris
Tarpukaryje orientalistika garsėjo Vytauto Didžiojo universitetas, kuriame buvo dėstomas sanskritas (dėstė Kazimieras Būga, Alfredas Senas, Francas Brenderis, Ričardas Mironas ir kt.), skaitytas egiptologijos kursas, veikė mitologijos katedra. 1922 m. universitete įkurta hebraistikos katedra, jos dalykus dėstė, paskelbė hebraistikos darbų Nachmanas Šapira. Tarp profesionalių orientalistų išgarsėjo egiptologė Marija Rudzinskaitė-Arcimavičienė (1885–1941 m.), dėsčiusi Rytų šalių istoriją, paskelbusi darbų iš Egipto istorijos, Karo muziejuje sukaupusi turtingą Egipto meno kolekciją.
Kaukazas (Šiauliai)
Kaukazas – vienas iš Šiaulių miesto rajonų tarp Prūdelio, žydų kapinių ir Ežero gatvės. 2014 m. Kaukazo papėdėje esančiame skverelyje, priešais buvusį „Elnio“ fabriką, atidengtas paminklas Šiaulių pramonininkui, mecenatui ir filantropui Chaimui Frenkeliui (skulptorius Romualdas Kvintas).
Britanijos sidabras
1720 m. birželio 1 d. sidabrakaliams vėl leista naudoti sterlingo sidabrą, o Britanijos sidabras buvo paliktas kaip papildomas Didžiosios Britanijos sidabro standartas.
Kaukazas (Šiauliai)
Istorija
thumb|left|Limanto kalnas
Rajono pavadinimas greičiausiai kilo dėl stačių vietovės šlaitų XIX a. pabaigoje, kai greta 1880 m. pradėjusio veikti Ch. Frenkelio odų fabriko buvo imta statyti namus ir juose kūrėsi fabriko darbininkai.
Kalva prieš odos fabriką yra vadinama Limanto kalnu. XX a. pradžioje kalno papėdėje buvo įrengta gydomoji pirtis, kurioje gyventojams praversdavo čia buvusio mineralinio šaltinio vanduo turėjęs raminamųjų gydymo savybių malšinant strėnų ar kitus skausmus. Šaltinis po melioracijos dingo.
Tarpukario laikotarpiu kalnas buvo mėgiama vietos slidininkų poilsio vieta.
Limanto kalno papėdėje buvo pastatytas paminklinis akmuo buvusio Frenkelio fabriko darbininkams atminti. Jie gelbėjo fabriką nuo susprogdinimo 1944 m., dalį gelbėtojų vokiečiai sušaudė Šiaulių kalėjime. Nepriklausomybės laikotarpiu metalo vagys pavogė prie paminklo buvusią lentelę, restauruota ji nebuvo.
Britanijos sidabras
1999 m. pasikeitė prabavimo taisyklės D. Britanijoje, Britanijos sidabrą imta žymėti nurodant prabą 958, o Britanijos prabos ženklo dėjimas neprivalomas.
Sidabrinės kaupimo monetos britanijos (jų reverse pavaizduota simbolinė Britanijos figūra), kurias Karališkoji monetų kalykla pradėjo kaldinti 1998 m., gaminamos iš Britanijos sidabro.
Orientalistika Lietuvoje
Tarpukaris
Rytų kultūromis domėjosi ir to meto lietuvių inteligentija. Rytietiškų motyvų ir vertybių apmąstymų galima sutikti Stasio Šalkauskio, Jurgio Baltrušaičio, Vydūno, Vinco Krėvės kūryboje. Keliautojai Matas Šalčius ir Antanas Poška 1929–1937 m. rengė keliones po Rytų šalis, vėliau jas aprašė savo kelionių knygose.
Nepriklausomybės laikotarpis
Sovietmečiu Lietuvoje Rytų kultūrų studijoms nebuvo sąlygų. Orientalistika atgimė tik atgavus Nepriklausomybę.
Vilniaus universitetas
1993 m. buvo įkurtas Orientalistikos centras. Nuo 2000 m. centre pradėta Lyginamųjų Azijos studijų bakalauro programa. Kasmet siūlomos vis kitos programos, organizuojamos šių krypčių studijos: sinologija, japonologija,arabistika, indologija, turkologija, iranistika.
Vytauto Didžiojo universitetas
Vytauto Didžiojo universitete ypač stiprios yra Rytų Azijos regiono studijos, kurioms pirminį impulsą, matyt, davė tamprus Kauno ryšys su Čiunės Sugiharos asmenybe. 1994 m. įkurtas Japonų kalbos metodologinis kabinetas, kuris 2000 m. tapo Japonistikos centru, vadovaujamu A. Ališausko. Prof. A. Prazausko vadovaujamas Azijos studijų centras veikė nuo 2001 m. 2009 m. juos sujungus suformuotas Azijos studijų centras.
Centras dalyvauja tarptautiniuose moksliniuose tyrimuose, prisideda kaupiant vieną didžiausių Azijos studijoms skirtų knygų kolekcijų Lietuvoje, bendradarbiauja su kitais padaliniais skatindamas Azijos studijų plėtrą VDU.
2007 m. VDU Regionistikos katedra pradėjo naują politologinę Rytų Azijos regiono studijų programą (magistrantams), kurioje dėstoma Rytų Azijos šalių (Kinijos, Japonijos ir Korėjos) kultūra, politika, ekonomika. 2012 m. HMF Kultūros studijų ir etnologijos katedra pradėjo vykdyti bakalaurinę programą Rytų Azijos šalių kultūros ir kalbos, kuri koncentruojasi ties šių trijų šalių istorija, kultūra ir kalbomis.
VDU Užsienio kalbų institute dėstomos arabų kalba, turkų kalba, japonų kalba, kinų kalba ir korėjiečių kalba.
Klaipėdos universitetas
1996 m. Orientalistikos centras įkurtas ir Klaipėdos universitete.
Baranovas (reikšmės)
Baranovas gali reikšti:
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Baranovienė (ištekėjusi moteris) ir Baranovaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pailgoji mamiliarija
Pailgoji mamiliarija (Mammillaria elongata) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas. Stiebai išsilenkę, auga grupelėmis ir yra iki 15 cm ilgio bei apie 3 cm skersmens. Iš areolių auga kraštiniai, gelsvos spalvos dygliai. Žiedai geltoni, apie 1,5 cm skersmens.
Auga Meksikoje uolėtose vietovėse. Tai viena iš dažniausiai auginamų mamiliarijų rūšių kaktusininkų ir gėlininkų kolekcijose.
APEC
Azijos ir Ramiojo vandenyno šalių ekonominis bendradarbiavimas arba sutrumpintai APEC – 21 Ramiojo vandenyno pakrantėse esančios valstybės ekonominis forumas, kuriame siekiama regioninės prekybos ir investicijų skatinimo, rinkų liberalizavimo, glaudesnio ekonominio bendradarbiavimo.
Istorija
Organizacijos idėja kilo tuometiniam Australijos ministrui pirmininkui Bobui Hokui, kuris ją išreiškė 1989 m. sausį Pietų Korėjoje sakytoje kalboje. Pasiūlymas daug glaudžiau bendradarbiauti Ramiojo vandenyno šalims buvo sutiktas palankiai ir tų pačių metų lapkritį Australijos sostinėje Kanberoje įvyko pirmasis APEC susirinkimas, pirmininkaujant Australijos užsienio reikalų ministrui G. Evansui. Susirinkime dalyvavo 12 šalių.
Narės
thumb|right|APEC susirinkimas 2006 m. [[Hanojus|Hanojuje. Iš kairės į dešinę: tuometinis Pietų Korėjos prezidentas Roh Moo-hyun, JAV prezidentas Džordžas V. Bušas ir Japonijos ministras pirmininkas Šinzo Abe]]
Šiuo metu APEC priklauso 21 šalis.
Aditė
Aditė ( – „bekraštybė“) – vedinė dievybė, Aditjų motina, dažnai vaizduojama kaip karvė, laikanti dangų, žemę ir juos skiriančią tarpinę erdvę.
Rigvedoje Aditė paminėta apie 80 kartų. Ji siejama su šviesa (kviečiama ryte, vidurdienį ir vakare), jos atspindys – Ušasė, jos platus kelias, ji užpildo erdvę, ji palaiko žemę ir dangų. Išorinių savybių iš esmės neturi, nes aprašoma aukščiausiomis kategorijomis kaip beribė erdvė, dangus, motina, tėvas ir sūnus tuo pat metu. Iš jos kildinami dievai Aditjai (Rigvedoje jie septyni, nors sykį minimas ir aštuntasis – Martanda). Panašu, kad gali būti atkurtas siužetas, patenkantis į indoeuropiečių mitų medį, apie griausmavaldžio ir jo varžovų (Aditės ir septynių sūnų) kovą; panašu, kad Aditės vardas pakeitė išnykusį senesnio mito veikėjo vardą.
Povilas Mykolaitis
Povilas Mykolaitis (g. 1983 m. vasario 22 d.) – lietuvių lengvaatletis, šuolininkas į tolį. Lietuvos čempionas ir rekordininkas.
2010 m. Europos čempionate pasiekė geriausią Lietuvos šuolininkų į tolį pasirodymą čempionato istorijoje. 2011 m. LLAF taurės varžybose pasiekė Lietuvos atviro stadiono šuolio į tolį rekordą.
Quincy Owusu-Abeyie
Kvinsis Džeimsas Ovusu-Abejė (g. 1986 m. balandžio 15 d.) – futbolininkas, Ganos rinktinės ir Malaga CF klubo saugas, išnuomotas iš Kataro Al Sadd klubo.
žaidžia nuo 2007 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Afrikos Tautų taurėje. Anksčiau rungtyniavo Nyderlandų jaunimo rinktinėje.
Sodeliškių vėjo malūnas
Sodeliškių vėjo malūnas – kepurinis vėjo malūnas su technologine įranga, tebemalantis grūdus, stūksantis Sodeliškių kaime (Velžio sen.), Panevėžio rajone. Vėjo malūnas matomas nuo kelio lygiame dirbamų laukų kraštovaizdyje, vienkiemyje.
Sodeliškių malūnas priklauso čia pat gyvenančio ūkininko šeimai. Jis likęs be sparnų, akmeninis, nupjauto kūgio formos, keturių aukštų, pastatytas 1901 m. Malūnas – technikos paminklas, 1997 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (unikalus kodas ).
Istorija
Vėjo malūno statyba rūpinosi ir pirmuoju malūnininku buvo Ignas Miškinis. Po karo malūnas nacionalizuotas. Darbštus malūnininkas buvo ištremtas į Sibirą, kur ir mirė. Taip pat buvo išvežti ir kiti jo šeimos nariai. Nors likusi Miškinių šeima turėjo slapstytis, tremties neišvengė ir mažamečiai vaikai. Visi jie iškentėjo Panevėžio, Vilniaus ir Maskvos kalėjimų baisumus. Grįžusi iš tremties malūnininko šeima rado užimtus namus, nuniokotą malūną su nulūžusiu sparnu, kiauru stogu.
Apie 1958 m. girnoms sukti įvesta elektra. Sodeliškių malūnas sodiečių buvo giriamas, norėdami susimalti užsirašydavo į eilę. Tuometinio kolūkio pirmininkas ragino sodiečius keltis neva patogesniam gyvenimui į Velžio gyvenvietę, o malūną ketino nugriauti, kad netrukdytų dirbti laukų. Tačiau šie nesutiko palikti gimtosios vietos.
Šiuo metu malūnas minimaliai paremontuotas, asmeninio ūkio poreikiams jame tebemalami grūdai.
Raigardas Tautkus
Raigardas Tautkus (g. 1981 m. liepos 16 d. Raseiniuose) – muzikantas, muzikos prodiuseris, pop grupės N.E.O. vokalistas.
Biografija
2010 m. kartu su Kauno miesto Šampaniniu choru laimėjo TV3 muzikinį projektą „Chorų karai“.
Palapinukiniai
Palapinukiniai (Ptilonorhynchidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima. Šios šeimos patinai gerai žinomi dėl prašmatnių palapinių (pav.), kurias jie stato patelėms privilioti. Tai sudėtingi statiniai, išpuošti ryškiaspalviais daiktais. Patinai tuokvietes papuošia plunksnomis, gėlėmis, lapais, žvirgždu, netgi rūbų sagomis ir spalvotomis plastiko ar popieriaus skiautėmis. Šie statiniai tokie sudėtingi, jog manoma kad ir gyvūnams gali būti būdingas menas.
Jie gyvena su viena ar daugiau patelių, o vėliau augina jauniklius. 160px|thumb|left|Violetinio palapinuko (Ptilonorhynchus violaceus) patelė 160px|thumb|left|Violetinio palapinuko (Ptilonorhynchus violaceus) tuokvietė Paplitę Naujojoje Gvinėjoje ir Australijoje. Dauguma rūšių gyvena drėgnuose miškuose, nors kai kurios pasirenka sausesnes vietas. Minta vaisiais, dar lesa lapus, žiedus, sėklas ir bestuburius. Žinoma 20 palapinukų rūšių.
Vladas Numavičius
Biografija
1992 m. kartu su broliais Juliumi Numavičiumi ir Nerijumi Numavičiumi bei jo draugais Žilvinu Marcinkevičiumi, Mindaugu Marcinkevičiumi, Gintaru Marcinkevičiumi, Mindaugu Bagdonavičiumi, Ignu Staškevičiumi ir Renatu Vaitkevičiumi įkūrė vieną iš pirmųjų prekybos centrų Vilniuje, kuris vėliau išsivystė į Vilniaus prekybos centrų tinklą.
1967 m. Nobelio premijos laureatai
1967 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Vladas Numavičius
Biografija
Vilniaus prekybos akcininkas valdo 24,6 proc. VP akcijų. Jam taip pat priklauso bendrovės „Eva grupė“ kontrolinis akcijų paketas. 2011 metų pabaigoje EVA GRUPĖS konsoliduotas turtas sudarė daugiau nei 111 mln. eurų (383 mln. litų), o pajamos viršijo 115 mln. eurų (397 mln. litų). Per bendrovę „Montesuma“ valdo įmonę „Vilniaus pergalė“ užsiimančią konditerijos gaminiais.
Gruodiškiai
Gruodiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Arnionių I.
Juozapas Korsakas
Juozapas Korsakas Glubockis (1570- 1643) Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, visuomenės veikėjas, kariškis, bažnyčių ir vienuolijų fundatorius. Užėmė Mstislavlio vaivados, Mstislavlio, Dysnos ir Pilypavo seniūno pareigas. Buvo uolus unitas. Didžiąją savo turto dalį skyrė religinėms fundacijoms.
Gruodiškiai
Istorija
1744 m. Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose užrašytas Gruodžių kaimas, kurį galima tapatinti su Gruodiškiais. Tada jis priklausė Dubingių parapijai. 1781 m. kaimas minimas Skiemonių bažnyčios santuokų metrikų knygoje.
Juozapas Korsakas
Biografija
thumb|left|150px|Juozapo Korsako biustas [[Glubokas|Gluboke 2012 m.]] Juozapas Korsakas yra kilęs senos ir turtingos Polocko kunigaikštystėje, vėliau - Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje garsios bajorų Korsakų giminės. Jo tėvas - Levas Korsakas, motina - Marijana Podbipenta. Jaunystėje J. Korsakas gavo gerą išsilavinimą. Mokėjo lotynų ir dar kelias Europos kalbas.
Dalyvavo 1605-1618 m. Abiejų Tautų Respublikos kare prieš Maskvą ir pasižymėjo Zigmanto Vazos kariuomenei 1610 m. kaunantis dėl Smolensko. Dalyvavo 1617 m. Vladislovo Vazos kariniame žygyje į Maskvą. Už karinius nuopelnus J. Korsakas iš ATR valdovo 1616 m. gavo Dysnos seniūniją, o 1623 m. Pilypavo seniūniją, 1626 m. - Antonovą Mozyriaus paviete. 1632-1634 m. Abiejų Tautų Respublikos karo prieš Maskvą metu savo lėšomis parengė karių pulką, su kuriuo nuo Maskvos armijos gynė Dysnos pilį. 1634 m. J. Korsakas tapo Mstislavlio seniūnu ir pirmuoju vaitu. 1639 m. gavo Mstislavlio vaivados pareigas, kurias ėjo iki savo mirties - 1643 metų.
Būdamas stačiatikis, savo pusbrolio - Polocko unitų metropolito Rapolo Korsako įkalbėtas Juozapas Korsakas tampa uoliu unitu.
1628 m. J. Korsakas fundavo Gluboko Romos Katalikų šventosios Trejybės mūrinės bažnyčios statybas, o po 11 metų - 1639 m. ten pat - basųjų karmelitų vienuolyną ir švč. Dievo Motinos į Dangų ėmimo bažnyčią. Tai buvo viena turtingiausių basųjų karmelitų fundacijų visoje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje. Tais pačiais metais Udzeloje J. Korsakas fundavo pranciškonų vienuolyną ir medinė bažnyčią. Metais anksčiau (1638 m.) Gluboko pakraštyje esančiame Berazvečiuje unitų (bazilijonų) vienuolyną ir šv. apaštalų Petro ir Pauliaus cerkvę.
1643 m. vasarą J. Korsakas mirė. Būdams bevaikis testamentu basiesiems karmelitams paliko valdyti Gluboko miestą, 26 aplinkinius kaimus, malūną ir palivarką. Pagal J. Korsako testamento sąlygas karmelitai Gluboke privalėjo išlaikyti mokyklą ir konviktą (internatą) studijuojantiems neturtingų bajorų vaikams, taip pat - vargšų prieglaudą ir ligoninę. Testamente buvo patvirtinta dar viena fundacija reguliariesiems kanauninkams Vilniuje.
J. Korsakas palaidotas Gluboko jo paties funduotos švč. Dievo Motinos į Dangų ėmimo bažnyčios kriptoje, o jo portretas šiandien puošia Gluboko karmelitų bažnyčios interjerą. 2012 m. rugsėjo 2 d. Gluboke buvo atidengtas J. Korsako biustas.
Antoni Łokuciewski
thumb|Antoni Łokuciewski Antanas Lokucievskis (1885 m. kovo 25 d. Cieleżyszki, Ašmena, Baltarusija – 1941 m. Minskas) – Vilniaus seimo vadovas (maršalka), gimnazijos Ašmenoje direktorius.
Biografija
Vedė Beniaminą Pobiedzinską. Po Spalio revoliucijos apsigyveno tėvonijoje Cieležiškėse prie Ašmenos. Įsitraukė į visuomeninį gyvenimą. 1918 m. su kunigu Česlovu Gurskiu pasistengė prie vokiečių valdžios įkurti privačią lenkišką gimnaziją.
Netrukus įsitraukė ir į politinę veiklą. 1920 m. spalį L. Želigovskiui sukūrus marionetinę Vidurio Lietuvos valstybę, A. Lokucievskis iškėlė savo kandidatūrą rinkimuose į Vilniaus seimą, kuris 1922 m. vasario 22 d. Vilniaus kraštą prijungė prie Lenkijos. A. Lokucievskis 1922 m. kovo 24 d. Vilniaus seimo kompetencijas perdavė Lenkijos seimui Varšuvoje.
1939 m. Lapkričio 11 d. buvo NKVD suimtas ir uždarytas Ašmenos kalėjime. Vėliau perkeltas į Vileiką, iš kur išvežtas į Minską ir 1941 m. nužudytas.
Šeima
Turėjo du sūnus, kurių antrasis Witold Łokuciewski tapo garsiu lakūnu, ir vieną dukrą.
Teritorinis dragūnas
Teritorinis dragūnas – tarpukario Lietuvos kariuomenės karys, kurio privalomosios karo tarnybos kavalerijos dalyse atlikimo būdas labai skyrėsi nuo kitų pašauktų tarnauti kavaleristų. Iš teritorinių dragūnų buvo sudaryta vietinė raitelių tarnyba tarpukario Lietuvoje. Jie nebuvo Trečiojo „Geležinio vilko“ dragūnų pulko kariai. Teritorinių dragūnų tarnyba buvo įsteigta 1938 m. prie kavalerijos divizijos.
Apskričių komendantūros turėdavo surinkti 3 būrius po 30-40 karo tarnybai tinkamų savanorių ūkininkų. Šie buvo siunčiami į visus tris kavalerijos pulkus koviniam rengimui. Daliniuose dragūnams priskirdavo jaunus žirgus visam karinės tarnybos laikui. Kariai išeidavo trumpesnę (6-8 mėnesiai vietoje 18, kuriuos tarnaudavo kiti šauktiniai kavaleristai), bet intensyvesnę mokymo programą. Tada iškilmingai prisiekę būdavo išleidžiami namo su išeigine uniforma, žirgu, jo šarvuote, kardu. Mokymo laikotarpiu būrių vadai buvo tikrosios tarnybos karininkai, o skyrininkai – liktiniai puskarininkiai ar kareiviai. Grįžę namo, arklį privalėjo tinkamai prižiūrėti ir galėjo naudoti darbams. Dešimt metų kasmet savaitei ar mėnesiui dragūnas privalėdavo atvykti į kavalerijos pulką pakartotiniam koviniam rengimui. Pasibaigus šiam terminui, žirgas, šarvuotė, kardas ir uniforma likdavo teritoriniam dragūnui.
Dragūnų uniforma buvo iš žalios vilnonės medžiagos kaip ir reguliariosios kavalerijos, tik viršutinė kepurės dalis buvo geltonos spalvos.
Teritorinių dragūnų tarnybą galima laikyti netiesiogine šiandieninių Krašto apsaugos savanorių pajėgų pirmtake (pagal karo tarnybos atlikimo būdą).
Sutemų spinduliai
miniatiūra|Krepuskuluminiai spinduliai [[Plimutas (Anglija)]] miniatiūra|Antikrepuskuluminiai spinduliai
Stebint saulėlydžio spindulius nuo žemės, atrodo, kad jie išsiskiria į skirtingas puses, tačiau iš tiesų yra lygiagretūs. Taip nutinka dėl stebėtojo perspektyvos. Sutemų spinduliams susidaryti neužtenka sklisti pro plyšius debesyje, bet taip pat reikia, kad jie būtų išsklaidyti ore esančių dalelių.
Antikrepuskuluminiai spinduliai panašūs į saulėlydžio spindulius, bet matomi priešingoje pusėje nuo Saulės. Be to, jų spinduliai atrodo, kad suartėja (priešingai, nei krepuskuluminiai), nors jie yra lygiagretūs, taip nutinka dėl stebėtojo perspektyvos. Antikrepuskuluminius spindulius dažniausiai galima pamatyti saulėlydžio arba saulėtekio metu.
Kutubšachai
thumb|Dekano sultonatai thumb|[[Muchamedas Kuli Kutubšachas]] thumb|Golkondos tvirtovė Kutubšachai – vieno iš Pietų Indijos Dekano sultonatų, Golkondos valdovų sultonų dinastija, valdžiusi 1518-1687 m.
Istorija
Turkmėnų kilmės musulmonai, visi dinastijos atstovai vadinosi Kutubšachais. Pradininkas – iš dabartinės Turkmėnijos su keliais bendražygiais į Bahmanidų sultonatą nuvykęs ir sultono Machmudšacho karvedžiu tapęs Kuli Kutub Mulkas. Jis nukariavo Golkondą Dekano pusiasalio rytuose ir tapo jos valdytoju. Jo sostine tapo Heiderabadas.
1518 m., suirus Bahmanidų sultonatui, Kuli Kutbl Mulkas paskelbė Golkondą nepriklausomu sultonatu ir ėmė tituluotis Kutubšachu. Valdant Kutubšachams Golkondoje klestėjo mokslas, kultūra, architektūra. 1687 m. Dekano sultonatus nukariavo Didžiųjų Mogolų imperija, ir Kutbšachai žlugo.
Linkaičių II tvenkinys
Linkaičių II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 10 km į pietvakarius nuo Joniškio, ties Linkaičių pietiniu pakraščiu. Sudarytas užtvenkus Sidabros upę (Platonio intakas) 43,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,6 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 73 m. Krantai žemi. Pietinės tvenkinio pusės krantai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplink plyti dirbami laukai. Už poros kilometrų pasroviui yra mažesnis (19,7 ha) Linkaičių I (Jauneikių) tvenkinys. Į vakarus įsikūręs Šimkūnų kaimas.
Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 75 m, ilgis 440 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 9,5 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1977 m.
Leonardas Gabrielius Pociejus
Leonardas Gabrielius Pociejus (1632 m. lapkričio 6 d. – 1695 m. vasario 1 d.) – 1686–1695 m. Vitebsko vaivada, Bresto Žemietijos raštininkas ir Žemietijos teisėjas, Rahačovo, Žiežmarių ir Suražo seniūnas. Marcijono Aleksandro Oginskio husaras.
Biografija
Tėvas: Petras Pociejus, Adomo Ipatijaus Pociejaus sūnus, motina – Zofija Kazanovska.
Užėmė Bresto žemės raštininko (1662−1672), pateisėjo (1672−1676) ir žemės teisėjo (1676−1686) pareigas. Sėkmingų vedybų dėka su Oginskių giminės atstove galėjo gauti ATR senatoriaus titulą, gaunant 1686 metais Vitebsko vaivados pareigybę. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimus ir LDK Tribunolo deputatu.
Šeima ir vaikai
1632 metais vedė Reginą Oginską, Trakų tijūno Seamuelio Leono Oginskio (m. 1657) dukterį, Trakų tijūno Voltero Krfo našlę. Vaikai:
Ameboidiniai
Ameboidiniai (Amoebozoa) – žiuželių neturintis pirmuonių tipas, kuriam priklauso amebinių (Amoebidae) šeima.
Gruodžiai (Vilnius)
Gruodžiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Visalaukės IV.
Degalų bakas
thumb|right|Automobilio Škoda Fabia degalų bako įpylimo anga su dangteliu Degalų bakas – transporto mašinos (motociklo, automobilio, traktoriaus, orlaivio, katerio ir pan.) rezervuaras degalams (benzinas, dyzelinas, aviacinis žibalas) laikyti. Konstrukcija ir tvirtinimas priklauso nuo transporto mašinos rūšies. Degalų lygis stebimas bako viduje įtaisytu degalų lygio matuokliu, kurio duomenys rodomi prietaisų skydelyje. Į maitinimo sistemą degalai tiekiami vamzdeliais. Degalų bakas būna minkštasis (neprotektoruotas ir protektoruotas – pagamintas iš kelių sluoksnių gumos degalų nuotėkiui išvengti baką pramušus kulkomis arba nedidelėmis skeveldromis) ir standusis (sudaro sandariųjų sekcijų konstrukcija). Orlaiviuose naudojami ir pakabinamieji degalų bakai.
Degalų baką sudaro hermetinis korpusas su įpylimo anga su dangteliu. Taip pat korpusas paprastai turi angą degalų lygio matuoklio (ar degalų slėgio) davikliams prijungti ir degalų išpylimo sklendę.
Bruožai
Tipiniai degalų bakai atlieka šias funkcijas:
Degalų bakai aviacijoje
thumb|right|300px|Papildomi bombonešių B-25 degalų bakai, įtaisomi bombų skyriuje, padidinantys lėktuvų pervarymo nuotolį (1944 m.). Į turboreaktyvinių ir turbosraigtinių lėktuvų ir sraigtasparnių degalų bakus paprastai pilamas aviacinis žibalas, o į sraigtinių lėktuvų bakus - daugiaoktanis benzinas.
Šiuolaikiniuose orlaiviuose plačiai naudojami kesoniniai bakai (hermetinės ertmės lėktuvų sparnuose, kiliuose, stabilizatoriuje) ir minkšti guminiai bakai. Kartais kaip bakai naudojami bakai skyriai, kurie yra atraminiai elementai, skyriai įrangai ir kartu degalų bakai. Naikintuvų sparnų kesoniniai bakai dažnai būna užpildyti akyta mase, kuri lėktuvui manevruojant neleidžia degalams teliūskuoti ir keisti masės centrą.
Didelio karinio lėktuvo degalų sistema paprastai sudaro bakų grupė, kuriuose yra vidiniai degalų siurbliai. Visus bakus tarpusavyje jungia vamzdynų sistema su elektrinėmis sklendėmis, kurios valdo, iš kurių bakų pirmiausia naudojami degalai. Kadangi lėktuvams labai svarbus centravimas, tad degalai iš bakų imami tam tikra tvarka, kad centravimas nesutriktų. Paprastai viso skrydžio metu degalus tiekia iš pagrindinių bakų, o į šiuos degalais papildo iš likusių bakų tokiu būdu, kad centravimas nesikeistų.
Degalų bakai pripildomų degalų centralizuotai irgi pagal užduotą programą. Degalai į bakus pumpuojami su slėgiu iš aerodrominio benzinvežio degalinės arba iš stacionarios centralizuotos degalų pylimo sistemos or pylimo angą ir paskirstomi po lėktuvą tokia tvarka, kad centruotė nesikeistų. Tam lėktuve įrengiamos įvairios elektroninės degalų pylimo, matavimo ir centravimo sistemos. Be centralizuoto pildymo angos kiekvienas bakas turi viršutinę pildymo angą, pro kur degalus galima tiesiogiai pilti į baką.