cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Khvenojus
Pavadinimas
Filmo dėka tiltas tapo turistų traukos centru, o upei prigijo Kvai vardas. Tailando vyriausybė nutarė Meklongo aukštupiui ir jo intakui suteikti atskirus vardus: Kvainoja (mažasis intakas) ir Khvenojus (didysis intakas).
Šios upės pakrantėse buvo kuriamas filmas Elnių medžiotojas. thumb|right|290px|Thathungno elektrinė.
Turizmas
Khvenojus populiarus turistų tarpe. Pakrantėje yra dramblių ferma, daug viešbučių, tarp jų ir plūduriuojančių ant vandens. Turistai upe plukdomi bambukiniais plaustais ir baržomis. Vyksta ekskursijos prie netoli esančių terminių šaltinių ir Eravano krioklių.
Hidroelektrinės
Dabar ant Khvenojaus upės stovi dvi HE.
Thathungno elektrinė (14.23375°N, 99.23611°W) yra 38 MW galingumo ir per metus pagamina vidutiniškai 165 GWh energijos. 1982 m. užtvenkus upę, susidarė 54 800 000 m³ talpos vandens saugykla. Saugyklos vandens lygis yra 59,7 m virš jūros lygio.
Juozas Algirdas Pilipavičius
Juozas Algirdas Pilipavičius (g. 1943 m. gegužės 11 d. Klebiškyje, Prienų rajonas) – Lietuvos dailininkas - restauratorius, VDA profesorius, kolekcininkas.
Biografija
1972 m. LSSR dailės institute baigė freskos-mozaikos specialybę. Mokėsi pas prof. Sofiją Veiverytę, Leopoldą Surgailį. 1976 m. stažavosi Čekijoje, 1981 m. Vokietijoje. Paminklų restauravimo treste dirbo sienų tapybos restauravimo skyriaus vadovu. Restauravo visų stilistinių laikotarpių sienų tapybą, dirbo per 80 bažnyčių Lietuvoje. Žymiausios restauruotos freskos: XIV a. seniausia Lietuvos freska Vilniaus Katedros požemio kriptoje, XVI a. Vilniaus Bernardinų bažnyčios sienų tapyba, XVII a. Pažaislio vienuolyno freskos.
Nuo 1998 m. VDA dėstytojas, nuo 2001 m. VDA Paminklotvarkos katedros vedėjas. Lietuvos kultūros ministerijoje dirbo ministro patarėju paminklotvarkos klausimams. Valstybinės paminklosaugos komisijos narys.
Kūrybinė veikla
Svarbiausios veiklos sritys: monumentalioji tapyba (sukūrė freskų bei mozaikų Lietuvos bažnyčiose), molbertinė tapyba, kuria peizažo žanro paveikslus akrilo technika. Rengia personalines parodas, dalyvauja menininkų klubo „Plekšnė“ veikloje, dalyvauja pleneruose bei kolektyvinėse parodose.
Šeimyniškiai (Raseiniai)
Šeimyniškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Girkalnio.
Ilgas
Ilgas arba Grybėnų ežeras – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, 10,5 km į vakarus nuo Pabradės, 3,5 km į rytus nuo Sužionių. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 2,4 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 147,3 m. Gylis siekia 12,4 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Kranto linija vingiuota. Krantai lėkšti, pietvakariuose supelkėję, tik rytinės dalies krantai aukšti. Yra dvi mažos salelės. Pakrantėse auga alksniai, ievos, beržai. Atabradas platus, apaugęs nendrėmis. Iš pietų ir vakarų ežerą supa Sužionių miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Į Ilgą šiaurės vakaruose įteka upelis, o rytuose išteka Ilgelės upelis į Asvejos ežerą (Žeimenos baseinas).
Prie Ilgo įsikūrę Grybėnų, Danilavos ir Daukšių kaimai. Šiaurine pakrante eina kelias.
Kūrybingumo metodikos
Kūrybingumo metodikos (nuo, 'visuma būdų kokiam nors darbui ar veiksmui atlikti'; ) – tai metodai, skatinantys kūrybinius veiksmus tiek meno, tiek mokslo srityse. Kūrybiškumas siejamas su gebėjimu pažvelgti į daiktus, užduotis, problemas naujai, neįprastai. Kūrybingumo aspektai apima idėjų kūrimo ir skirtingo mąstymo metodus, problemų pakartojimo formavimo būdus, aplinkos pokyčius ir pan. Jie gali būti naudojami kaip problemų sprendimo, meninės raiškos ar terapijos dalis. Kūrybiškumą galima valdyti ir vystyti. Jį riboja nusistovėję informacijos apdorojimo kanalai, taisyklės, logika, įvairios prielaidos.
Kūrybiškumo vystymo būdai
Skiriami individualūs ir grupiniai metodai. Šie metodai apima žodinius žaidimus, rašytines pratybas ir skirtingus improvizacijos tipus arba algoritmus problemoms spręsti. Improvizuojant kūryboje rodomos kūrėjo kūrybinės galios, jų panaudojimas ar pritaikymas konkrečioje situacijoje be išankstinio pasiruošimo. Įprasti yra ir aleatoriniai kūrybos metodai, pasitelkiantys atsitiktinumo elementus, ypač meninėje ar žiniasklaidos kūryboje. Aleatorika dažniausiai būdinga muzikai, menui ir literatūrai, ypač poezijoje, tačiau ji neturėtų būti painiojama su improvizacija ir indeterminacija.
Kūrybiškumo tyrinėtojas Džojus Gilfordas pasiūlė paprastų daiktų neįprastų panaudojimo būdų. Jis parodydavo daikto nuotrauką ir pasiūlydavo sugalvoti jo panaudojimo galimybių kitose, be įprastos, srityse. Netradiciniai daiktų panaudojimo būdai, stereotipų laužymas rodo žmogaus santykį su kūrybiškumu.
Prie individualių kūrybiškumo metodų priskiriamos tokios praktikos, kaip klausimų uždavimas, analizė, metaforų ir istorijų kūrimas, svajojimas. Grupinis kūrybiškumas gali būti vystomas pasitelkiant, be daugelio kitų:
St Joseph's FC
St Joseph's Football Club – futbolo klubas iš Gibraltaro. Rungtyniavo Gibraltaro nacionalinėje lygoje.
Istorija
Klubas įkurtas 1912 m. 2015 m. klubas gavo UEFA licenciją ir pradėjo dalyvauti atrankose į Europos klubinius turnyrus.
2021 m. Nobelio premijos laureatai
2021 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Kietosios dalelės
Kietosios dalelės atmosferoje:
Kietųjų dalelių dydis ir sudėtis
left|thumb|400px|KD2,5 koncentracijos metinis vidurkis 2010 m. Europoje
Kietosios dalelės skirstomos į pirmines, kurios tiesiogiai išmetamos į orą (dirvožemio, kelių, ventiliacinių sistemų dulkės), ir antrines, kurios susidaro atmosferoje iš dujų (sieros dioksido, azoto oksidų, amoniako).
Kietųjų dalelių šaltiniai
Kietosios dalelės išsiskiria natūraliai iš ugnikalnių, dykumų, miškų ir žolės gaisrų, augalijos ir jūros purslų. Žmogaus veikla, pvz., iškastinio kuro deginimas vidaus degimo varikliuose, kuro deginimas elektrinėse, įvairūs pramonės procesai, generuoja didžiulius kietųjų dalelių kiekius. Anglies deginimas besivystančiose šalyse yra pagrindinis namų šildymo ir energijos tiekimo būdas. Vandenynai yra pagrindinis kietųjų dalelių šaltinis. Iš vandens išsiskiriančios druskų dalelės šiuo metu sudaro didžiąją dalį visų kietųjų dalelių atmosferoje. O dėl žmogaus veiklos išmetamos kietosios dalelės sudaro apie 10 % visų kietųjų dalelių atmosferoje.
Kietųjų dalelių reikšmė ir poveikis klimatui
Nors kietųjų dalelių koncentracija atmosferoje yra maža lyginant su dujų koncentracijomis, šios dalelės lemia daug svarbių atmosferos savybių. Pirma, dalelės didžiąja dalimi lemia optines atmosferos savybes - šviesos sklaidą ir sugertį. Nuo šių savybių priklauso matomumas bei atmosferos energetinis balansas. Antra, smulkios dalelės yra debesų vandens lašelių kondensacijos branduoliai - nesant tokių dalelių debesys susidarytų labai lėtai. Trečia, kietosios dalelės vaidina svarbų vaidmenį atmosferos chemijoje - joje ištirpsta arba ant jų paviršiaus absorbuojasi dujos, o turinčios katalitinių savybių dalelės skatina kai kuriuos svarbius oksidacijos procesus. Stambesnės kietosios dalelės paprastai per kelias valandas nuo patekimo į orą nusėda arba yra kritulių „išplaunamos“ netoli nuo emisijos vietos, tačiau KD2,5 išlieka ore daug ilgesnį laiką ir kartu su oro mase gali nukeliauti labai didelius atstumus.
Kietąsias daleles reglamentuojantys teisės aktai
Dėl neigiamos įtakos žmonių sveikatai ir gerovei kietųjų dalelių koncentracija yra ribojama teisės aktų. Oro kokybė reglamentuojama Lietuvos Respublikos ir Europos Sąjungos teisės aktų. Teršalų apribojimus visos Europos mastu nustatantys pagrindiniai teisės aktai yra 2008 m. Direktyva dėl aplinkos oro kokybės ir švaresnio oro Europoje (2008/50/EB) ir 1996 m. Pagrindų direktyva dėl aplinkos oro kokybės vertinimo ir valdymo (96/62/EB). Esamą kietųjų dalelių ir kitų teršalų koncentraciją Lietuvos miestuose galima patikrinti Aplinkos apsaugos agentūros puslapyje http://stoteles.gamta.lt/
Anglininkas
thumb|right|250px|JAV anglininkas USS „Vulcan“ („Collier # 5“) 1911 m. Anglininkas  – specialios konstrukcijos pagalbinis laivas, skirtas palaidai supiltai akmens angliai pervežti. Laikais, kai pagrindinis karo laivų (jų garo mašinų) kuras buvo akmens anglis, anglininkai buvo labai svarbi karo laivynų dalis.
Anglininkų konstrukcijai būdinga: Dažnai neturėdavo įrengimų angliai perkrauti – tai turėdavo atlikti kranto krautuvai ar krovikai ir laivų įgulos.
Dėl mažo anglimi kūrenamų katilų ir garo mašinų efektyvumo anglininkai būdavo labai svarbūs garlaivių ir ypač karo laivų mobilumui. Pvz., anglininkų stygius sistemingai sulaikė Rusijos 2-ąją Ramiojo vandenyno eskadrą, kas iš esmės paveikė Rusijos-Japonijos karo eigą.
XIX a. pabaigoje – XX a pradžioje stambiausi pasaulio karo laivynai visame pasaulyje stengdavosi įsirengti anglies pakrovimo punktų tinklą, kur galėdavo apsirūpinti kuru. Tinklo elementai buvo anglies uostai ir anglininkai.
Šeimyniškiai (Sudeikiai)
Šeimyniškiai − kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Sudeikių, vakariniame Alaušo ežero krante.
Harpiinae
Išvaizda
Pošeimyje visų rūšių patelės stambesnės už patinėlius. Stambiausia pošeimio rūšis – harpijos (Harpia harpyja), jų kūno ilgis 86,5-107 cm, skersmuo tarp išskleistų abiejų sparnų galų 176–224 cm, uodega 37–42 cm. Patelės sveria nuo 6 kg iki 9 kg, maksimaliai iki 10 kg, vidutiniškai 7,3-8,3 kg. Patinų svoris nuo 4 kg iki 6 kg, vidutiniškai 4,4-4,8 kg. Kitos dvi rūšys gerokai mažesnės, bet tarpusavyje panašaus dydžio. Gvianinių harpijų (Morphnus guianensis) kūno ilgis 71-89 cm, kūno svoris 1,2-3 kg, skersmuo tarp išskleistų abiejų sparnų galų 138–176 cm. Naujosios Gvinėjos harpijų (Harpyopsis novaeguineae) kūno ilgis 75-90 cm, kūno svoris 1,6-2,4 kg, skersmuo tarp išskleistų abiejų sparnų galų 121-157 cm ir labai ilga uodega – patinėlių – 38,4-39,4 cm, ir patelių – 41,0-43,5 cm ilgio.
Telšių geležinkelio stotis
Telšių geležinkelio stotis – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, šiaurinėje Telšių miesto dalyje, Stoties g. 35, atkarpoje Vilnius–Klaipėda. Tai vidutinio dydžio stotis Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio linijoje, aptarnaujanti Telšių miesto gyventojus ir jo pramonės įmones. Stotis įrengta šiauriau miesto centrinės dalies, joje stoja traukiniai Vilnius–Klaipėda ir Radviliškis–Klaipėda.
Harpiinae
Išvaizda
Visoms harpijų rūšims, lyginant su kūno proporcija, yra būdingi gana trumpi sparnai, mažas skersmuo tarp išskleistų abiejų sparnų galų. Dažnai tai aiškinama evoliucijos bėgyje prisitaikymu medžioti miško tankmėje.
Telšių geležinkelio stotis
Istorija
Pirmieji geležinkelio bėgiai Telšius pasiekė 1926 m. – tai buvo nuo Šiaulių pusės, nuo Kužių. Nuo 1932 m. spalio iš Telšių geležinkeliu jau buvo galima važiuoti ir iki Kretingos. Pirmajam traukiniui iš Kretingos pasitikti Telšiuose buvo pastatytas didžiulis puošnus trijų arkų bromas, vainikuotas ilgiausiomis vainikų pynėmis. Užrašytas šaunus plakatas „Per Žemaitiją į platųjį pasaulį!“ Dalyvavo daug reikšmingų svečių.
Harpiinae
Gentys ir rūšys
Porūšiui priskiriamos 3 gentys, kuriose po vieną rūšį:
Taksonomija
Remiantis DNR analizės duomenimis, dažnai prie harpijų (Harpiinae) pošeimio priskiriama Macheiramphus Bonaparte, 1850 gentis, kurioje yra viena rūšis – plačiažiočiai pesliai (Macheiramphus alcinus) Bonaparte, 1850 ; palyginus su harpijų rūšimis, tai nedideli paukščiai, jų svoris 600–650 g, kūno ilgis nuo 41-51 cm, sparno ilgis 37,1–41,2 cm, skersmuo tarp išskleistų abiejų sparnų galų 95–120 cm, uodegos ilgis 16,6–18,4 cm.
Anksčiau prie harpijų pošeimio buvo priskiriami ereliai beždžionėdžiai (Pithecophaga jefferyi), kurie dabar priskirti prie gyvatėdžių (Circaetinae) pošeimio.
Olfordas
Olfordas  – miestas Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Išsidėstęs Linklonšyro Voldo išskirtinio natūralaus grožio srities papėdėje.
Istorija
XIV a. pastatyta Olfordo Šv. Vilfredo bažnyčia.
1837 m. atidarytas penkių sparnų malūnas. Išlikęs iki šių dienų, įrašytas į paveldo sąrašą.
Šeimyniškiai (Vyžuonos)
Šeimyniškiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Vyžuonų.
Hiacintas Vasiliauskas
Hiacintas Vasiliauskas (1814 m. rugsėjo 11 d. Surgučių kaime, Marijampolės apskritis – 1889 m. gegužės 6 d. Smalėnuose, Seinų apskritis) – Romos katalikų pranciškonų vienuolis, paskutinis Smalėnų vienuolyno vyresnysis.
Biografija
Į reformuotų pranciškonų (mažesniųjų brolių) vienuolių ordiną įstojo 1843 m. rugpjūčio 16 d. Kunigu įšventintas 1848 m. gegužės 12 dieną. Iš Sienicos vienuolyno buvo pasiųstas į Smalėnus. Pastarojo kaimo vienuolyno mokykloje lietuvių jaunuolius mokė brolis Augustinas (Augustinas Zaicas), joje mokėsi ir žinomas kompozitorius Juozas Kalvaitis, pasižymėjęs JAV lietuvių spaudos darbuotojas Domininkas Tomas Bačkauskas. Už paramą 1863 m. sukilėliams vienuolynas kartu su mokykla 1874 m. sausio 15 d. buvo uždarytas. Tėvas Hiacintas Vasiliauskas buvo paliktas aptarnauti Smalėnų tikinčiuosius, o kiti vienuoliai privalėjo išvažiuoti. Jam paskirtos keturios vienuolyno cėlės, kitos patalpos buvo užrakintos ir užantspauduotos´, o biblioteka perduota Seinų kunigų seminarijai. Po jo mirties galutinai buvo užbaigta Smalėnų pranciškonų vienuolyno istorija. Palaidotas Smalėnų Šv. Izidoriaus Artojo bažnyčios požemiuose, esančiose po zakristija.
Moterų Prva liga
Kroatijos moterų Pirma lyga arba Prva hrvatska nogometna liga za žene, o sutrumpintai '''1. HNLŽ''' – aukščiausias moterų Kroatijos futbolo divizionas.
Formatas
Visos komandos tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes. Tada lyga skeliama pusiau. Sužaidžiamas papildomas ratas. Daugiausiai taškų surinkusi ekipa tampa čempione.
Čempionės patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą.
Istorija
1992 m. buvo įkurta lyga. Ilgą laiką ŽNK Osijek buvo viena iš sėkmingiausių ekipų. Šis klubas net dvidešim tris kartus tapo stipriausia ekipa.
2020–2021 m. sezone ŽNK Osijek ir ŽNK Split po reguliaraus sezono buvo surinkę vienodai taškų, tačiau dėl tarpusavio rungtynių geresnio balanso čempionėmis tapo ŽNK Osijek.
2021–2022 m. čempionėmis tapo ŽNK Split. Trečią kartą klubo istorijoje iškovojo šį titulą.
2022–2023 m. sezone ŽNK Osijek tapo čempionėmis. Iškovojo 24 titulą klubo istorijoje.
Dalyvių skaičius
2021–2022 m. sezone rungtyniavo aštuonios ekipos.
Čempionės
Šaltiniai: flashscore
San Luis Obispas
San Luis Obispas  – miestas, San Obispo apygardos centras Kalifornijoje, JAV. Įsikūręs Kalifornijos Centrinėje pakrantėje, San Luis Obispas yra apytiksliai pusiaukelėje tarp San Fransisko įlankos srities šiaurėje ir Didžiojo Los Andželo pietuose. San Luis Obispe, 2023 m. duomenimis, gyvena apie 47 000 žmonių.
Senieji vietiniai gyventojai buvo indėnai čumašai. San Luis Obispas buvo įkurtas ispanų 1772 m., kai šventasis Chuniperas Sera įkūrė San Luis Obispo de Tolosos misiją. Meksikos valdymo laikotarpiu miestas stabiliai augo, o po to, kai JAV užkariavo Kaliforniją, San Luis Obispas ėmė plėstis greitai. Miestas mėgstamas turistų, garsus senovine architektūra, vynuogynais, svetingumu ir Kalifornijos San Luis Obispo valstybiniu politechnikos universitetu.
Saitamos stadionas
Saitamos stadionas – įvairios paskirties stadionas Saitamoje, Japonijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Pastatytas 2001 m. Talpina 63700 žiūrovus. 2002 m. stadione vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
2020 m. stadione vyks futbolo 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse varžybos.
Saporo Dome stadionas
Saporo Dome stadionas – įvairios paskirties stadionas Sapore, Japonijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Pastatytas 2001 m. Talpina 41 484 žiūrovus. 2002 m. stadione vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
2020 m. stadione vyko futbolo 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse varžybos.
Debesų jūra
thumb|right|200px| Debesų jūros padėtis Mėnulyje thumb|right|240px| Debesų ir Pažinimo jūros Debesų jūra (, -21°N, -17°W) – Mėnulio matomosios pusės pietų pusrutulio jūra.
Jūra yra netaisyklingos formos. Tai viena iš didesniųjų Mėnulio jūrų, jos skersmuo siekia 715 km. Iki 1964 m. jai buvo priskiriamas baseinas, po to vadinamas Pažinimo jūra. Dėl Debesų jūros netaisyklingos formos ir dėl to, kad jos pakraščiuose nėra aiškių reljefo raukšlių, spėjama, kad ji susidarė ne po Mėnulio susidūrimo su kitu dangaus kūnu arba tai įvyko taip seniai, kad iš buvusio susidūrimo baseino neliko pėdsakų.
Stebėjimai rodo, kad jūra sudaryta iš mažos ir vidutinės titano koncentracijos bazaltų. Jūros baseine daug apgriuvusių ir visiškai lava užlietų kraterių. Per jūrą eina keli ryškūs rėžiai šiaurės−pietų kryptimi, iš kurių geriausiai matomas 225 km ilgio, esantis į vakarus nuo Alfonso ir Ptolemėjaus kraterių. Rėžių kilmė neaiški, bet kryptimis jie susiję su Lietų jūros susidūrimo baseinu. Kartu su Pažinimo jūra Debesų jūros plotas yra apie 265 000 km².
Griežtis
Griežtis (, sin. Brassica napus var. napobrassica) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos dvimetis augalas.
Debesų jūra
Struktūros
Su Debesų jūra susijusios struktūros (žr. schemą):
Griežtis
Šakniavaisiai sandėliuojami rūsiuose, sandėliuose. Lapai naudojami gyvuliams šerti švieži arba iš jų daromas silosas.
Lietuvoje išvesta pašarinių griežčių veislė – 'Dotnuvos baltieji'.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Griežčio žiedynas
Arafuros pelkė
Geografija ir klimatas
Arafuros pelkė – didelė ir netolygi salpa, apsupta 60-100 m aukščio plynaukšte su vakaruose ir rytuose matomais stačiais šlaitais. Rytiniame šlaite yra Arafuros džiunglės. Čia yra drenažiniai kanalai ir senvagės, kurie sukuria didelį Goider-Glaido upės sistemos potvynių kontrolės ir sedimentacinį baseiną, kurio pagrindiniai intakai Goiderio ir Gulbuvangai upės pietuose, o ištakos šiaurėje per Glaid Riverį į Arafuros jūrą.
Pelkė yra musoninio atogrąžų klimato su sausa žiema ir lietinga vasara zonoje, kurioje vidutinis metinis kritulių kiekis – daugiau kaip 1000 mm. Lietingas sezonas paprastai trunka nuo gruodžio iki balandžio mėnesio. Sausais metais, sausojo sezono metu didžiojoje pelkės dalyje nėra stovinčio vandens. Lietinguoju metu vidutinis metinis vandens gylis pagilėja dviem metrais, pradedant sausiu ir baigiant balandžiu, kai jis būna didžiausias.
Augalija ir gyvūnija
Arafuros pelkė susideda iš 25 atskirų augalų ekosistemų, turinčių daugiau nei šimtą registruotų žolinių, miglinių, vandens, viksvuolinių augalų ir medžių rūšių. Didžioji pelkės dalis apaugusi žemaūgiais ir retais žolinio pagrindo miškais, kur dominuojančios medžių rūšys yra baltoji ir smulkioji mirtenė.
Pelkė yra priskirta Paukščiams svarbiai teritorijai. Tai yra pagrindinė skeltapėdžių žąsų veisimosi vieta. Čia taip pat paplitę australinės žąselės, australinės pilkosios antys, švilpiančiosios medžąsės ir kiti. Pelkėje yra karališkosios girnovės, mažojo juodojo kormorano, mažojo kormorano ir žalčiakaklinių kolonijos. Žemėse, esančiose šalia pelkės, yra viena didžiausių kapišoninių giedančiųjų papūgų kolonija, esanti už Ketrinos miesto ribų.
Daugybė vaisėdžių šikšnosparnių maitinasi ir veisiasi aplinkiniuose mirtenių miškuose. Pelkėje taip pat buvo rasta tik Naujojoje Gvinėjoje ir Jorko Kyšulio pusiasalyje besiveisianti smulkiadėmė aterina. Pelkė yra svarbi gėlavandenių ir briaunagalvių krokodilų veisimosi vieta.
Kultūrinė svarba
Pelkės žemių valdymas priklauso aborigenams, pagal Arnhemo Žemės aborigenų žemės patikėjimą.
Tomas Intas
Tomas Intas (g. 1981 m. rugsėjo 15 d., Klaipėdoje) – Lietuvos lengvosios atletikos sportininkas, specializuojantis ieties metime. 2004 m. pasiekė Lietuvos rekordą.
Tapatybės politika
Tapatybės politika (angl. identity politics) – terminas, apibūdinantis politinę strategiją, kai tam tikros religijos, rasės, visuomeninės padėties, socialinės klasės ar kitų veiksnių vienijami žmonės sudaro sociopolitines sąjungas, nutolusias nuo plačios koalicijos politikos. Šios sociopolitinių motyvų turinčios grupės savo interesus siekia įgyvendinti stebėdamos ir remdamos konkrečias politines jėgas, kurios būtų suinteresuotos jas atstovauti. Terminą 1977 m. suformavo juodaodžių lesbiečių feminisčių organizacija „Combahee River Collective“. Samprata itin išpopuliarėjo XX a. 9 deš.
Istorija
Manoma, kad terminas „tapatybės politika“ pirmą kartą buvo paminėtas 1977 m. pareiškime „Kapitalizmo patriarchatas socialistinio feminizmo kontekste“, kuris buvo išspausdintas 1979 m. Antrą kartą samprata randama darbe „Namų merginos: juodaodžių feminisčių antologija“, kurį redagavo Barbara Smit (Barbara Smith) – viena iš „Combahee River Collective“ įkūrėjų. Manoma, kad su bendražygių pagalba ji ir sukūrė šį terminą. Bendruomenė viename iš savo pareiškimų teigė:
"„Kuomet buvome vaikai, mes supratome, kad skiriamės nuo berniukų ir su mumis elgiamasi skirtingai. Pavyzdžiui, mūsų buvo prašoma tylėti, jog būtume panašios į tikras damas ir neužsitarnautume nepatenkintų baltaodžių žvilgsnių. Dėl šio ilgalaikes pasekmes turinčio sąmonės auklėjimo, mes pradėjome matyti panašumus savo išgyvenimuose bei įtvirtinti politiką, kuri pakeistų mūsų gyvenimus ir neišvengiamai užbaigtų mūsų priespaudą... Mes suvokiame, jog vieninteliai žmonės, kuriems mes rūpėtume pakankamai, kad šie nuosekliai dirbtų mūsų išlaisvinimo vardan, esame mes patys. Mūsų politika išsivystė iš sveikos meilės sau patiems, mūsų seserims ir mūsų bendruomenei, kuri įkvepia mus tęsti kančias bei darbus. Orientavimasis į priespaudą yra pamatinė tapatybės politikos koncepcija. Mes tikime, jog giliausia ir galimai radikaliausia politika kyla tiesiogiai iš mūsų pačių tapatybės ir nenoro dirbti po kažkieno priespauda.“ – „Combahee River Collective“, „Combahee River Collective pareiškimas“"Tapatybės politika, kaip skirstymo į kategorijas būdas, yra glaudžiai susijusi su požiūriu, kad kai kurios socialinės grupės (pavyzdžiui, moterys, etninės ar seksualinės mažumos) yra engiamos – kitaip tariant, šioms grupėms priklausantys asmenys dėl savo tapatybės yra labiau pažeidžiami priespaudos formų, tokių kaip kultūrinis imperializmas, smurtas, išnaudojimas darbui, marginalizacija ar pajungimas. Todėl šie socialiniai skirtumai gali būti laikomi pagrįsta priežastimi siekiant didesnio vaidmens socialinėje ar politinėje plotmėse bei pagrindu kuriant lygesnę visuomenę. Jungtinėse Valstijose tapatybės politika paprastai priskiriama engiamų mažumų grupėms, kurios kovoja su diskriminacija. Tuo tarpu Kanadoje ir Ispanijoje identiteto politikos samprata buvo naudojama separatistiniams judėjimams Afrikoje, Azijoje ir Rytų Europoje apibūdinti – ja siekta pabrėžti smurtinius nacionalistinius ir etninius konfliktus. Europoje tapatybės politika įprastai yra laikoma koncepcija, jog tyliąją daugumą reikia apsaugoti nuo globalizacijos ir imigracijos.
Kritika
Istorikas Artūras Šlesingeris (Arthur Schlesinger Jr.) plačiai aptarė tapatybės politiką savo 1991 m. knygoje „The Disuniting of America“. Šlesingeris, tvirtas liberalių piliečių teisių sampratų šalininkas, teigia, kad liberalioji demokratija reikalauja bendro kultūros ir visuomenės veikimo pagrindo. Užuot mačiusi pilietinę visuomenę kaip jau suskilusią pagal galios ir bejėgiškumo linijas pagal rasę, etninę kilmę, lytį ar kitokį grupavimą, Šlesingeris teigia, kad tapatybės politika ardo pilietinę politiką, tad kartu ir silpnina visuomenės kovą prieš grupių marginalizavimą, kas prieštarauja pačios tapatybės politikos interesams. Šlesingeris mano, kad „judėjimai už pilietines teises turėtų siekti visiško marginalizuotų grupių pripažinimo ir integravimo į pagrindinę kultūrą, o ne <...> įamžinti tą marginalizaciją pabrėždami skirtumus“.
Žurnalistas Brendanas Ounylas (Brendan O'Neill) teigė, kad tapatybės politika sukelia politines schizmas pagal socialinę tapatybę. Jis palygina gėjų teisių ir tapatybės politikos suderinamumą, sakydamas: „[Piteris] Tečelis (Peter Tatchell) taip pat anais laikais buvo <...> įsipareigojęs išsivadavimo politikai, kuri skatino gėjus išeiti, gyventi ir įsitraukti. Dabar mes turime tapatybės politiką, kuri kviečia žmones likti viduje, pažvelgti gilyn, perdėtai mąstyti apie savo kūną ir save, apsupti save moraliniu jėgos lauku, kad apsaugoti savo pasaulėžiūrą nuo klausinėjimų, kuri neturi nieko bendra su pasauliu.“
Tuo tarpu klinikinės psichologijos profesorius Džordanas Pitersonas (Jordan Peterson) taip pat sukritikavo tapatybės politiką, teigdamas: "„Tai yra problema. Radikalūs politiniai kairieji jau susidūrė su šia problema. <...> Sakykime turime dvi lytis ir tris rases. Tačiau jau turime penkias interesų kategorijas su susikertančiais interesais. Ir čia dar tik pradžia. Kiek yra socialinių lyčių? Hipotetiškai, jų yra begalybė. O kaip su mažosiomis rasėmis? Neįtrauksime tautybės? Galbūt reikėtų įtraukti socioekonominę klasę? O kaipgi fizinis patrauklumas..? Ir kiekvieną kartą, kai mes pridedame dar vieną kategoriją, mes išskaidome interesų grupę į dar smulkesnes interesų grupes. Ir ką siūlote daryti – įtvirtinti lygybę visose šiose kategorijose? Nejaugi? Galų gale, kokios lygybės siekiame? Lygybės socioekonominėje plotmėje? Visa tai vien dėl atlyginimo? O kaip visos kitos sferos, kur žmonės nėra lygūs? Negi sustosite ties socioekonominiais klausimais? Taigi, visa tai yra katastrofa.“"
Pečioros jūra
thumb|right|250px|Pečioros jūra Pečioros jūra  – Arkties vandenyno jūra (pietrytinė Barenco jūros dalis) tarp Kolgujevo ir Vaigačo salų.
Jūros ribos
Pečioros jūrai priskiriama akvatorija į rytus nuo linijos Čiorno ragas (Naujoji Žemė, pietinis įėjimas į įlanką Kostin Šaras) – šiaurinis Kolgujevo galas – pietinis Kolgujevo galas – Sviatoj Nos ragas žemyne. Karos Vartų ir Jugros Šaro sąsiauriai nėra Pečioros jūros dalis.
Visi Pečioros jūros krantai yra Rusijos teritorija (žemyno krantas ir Kolgujevo ir Vaigačo salos – Nencų autonominė apygarda, Naujoji Žemė – Archangelsko sritis).
Pečioros jūra turi keletą įlankų – Ramenka, Kolokolkovo, Chaipudyros, Pečioros (didžiausia). Stambiausia įtekanti upė – Pečiora.
Jūros charakteristikos
Jūros ilgis (platumos kryptimi, nuo Kolgujevo iki Karos Vartų) – apie 300 km, plotis (ilgumos kryptimi, nuo rago Ruskij Zavorotas ) iki Naujosios Žemės – apie 180 km. Jūros akvatorijos plotas – 81263 km², vandens tūris – 4380 km³.
Jūra sekli, gilėja einant į šiaurę nuo žemyno kranto. Vidutinis gylis – 6 m. Pagal pietinį Naujosios Žemės krantą eina giliavandenis lovys (gylis virš 150 m). Giliausia vieta – 210 m.
Poliarinė naktis tęsiasi nuo lapkričio pabaigos iki sausio vidurio, o poliarinė diena – nuo gegužės vidurio iki liepos galo. Ledo danga sezoninė, susidaro rugsėjį ar spalį, išsilaiko iki liepos. Vanduo paviršiuje šilčiausias rugpjūčio mėnesį – 10–12 °C, o gilumoje – rugsėjo-spalio mėnesiais. Vanduo šalčiausias gegužės mėnesį, tuomet paprastai vandens temperatūra neigiama visame gylyje.
Pečioros jūros vandens druskingumas keičiasi keičiantis metų laikams, jis nevienodas skirtingose akvatorijos vietose. Esant ledo dangai vandens druskingumas jūrinis (32–35 ‰). Vasarą ir rudenį jūros vanduo labai gėlėja dėl Pečioros upės ir kitų upių nuotėkio. Paviršiniame 10 metrų sluoksnyje susidaro sūroko (druskingumas iki 25 ‰), pagėlėjusio (druskingumas 25–30 ‰) ir jūrinio sūraus (druskingumas virš 30 ‰) vandens zonos. Zonos ryškiausios liepos mėnesį. Zonos ima mažėti rugpjūčio-spalio mėnesiais ir lapkritį, kai jūra ima užšalti, visiškai išnyksta.
Pečioros jūroje teka šiltosios Kolgujevo-Pečioros srovės, šaltosios Litkės srovės atšakos, taip pat – nuotėkinės (šiltos vasarą ir šaltos žiemą) Baltosios jūros ir Pečioros srovės.
Pečioros jūroje ties Varandėjaus sala vidutinis siziginio potvynio aukštis yra 1,1 m.
Versla Pečioros jūroje
Jūroje žvejojamos menkės, medžiojami baltieji delfinai, ruoniai.
2009 m. Pečioros jūroje pramoninei naftos gavybai rengiami telkiniai Prirazlomnojė (Приразломное), Dolginskojė (Долгинское), Medinskojė-Morė (Медынское-море), Varandej-Morė (Варандей-море) ir kt. Ties Varandėjaus gyvenviete veikia jūrinis naftos terminalas, pumpuojantis žemyninių telkinių naftą.
Pažinimo jūra
thumb|right|240px| Debesų ir Pažinimo jūros Pažinimo jūra (, -10°N, -23°W) – Mėnulio matomosios pusės pietų pusrutulio jūra.
Pažinimo jūra yra Debesų jūros šiaurės vakarinėje pusėje ir iki 1964 m. buvo laikoma Debesų jūros dalimi. 1964 m. liepos 31 d. joje valdomai nukrito pirmasis sėkmingas amerikiečių Mėnulio tyrimų aparatas „Ranger 7“. Jis perdavė pirmąsias Mėnulio paviršiaus nuotraukas, darytas krentant iš arti, dėl to baseinas pavadintas Pažinimo (ar Pažintąja, Cognitum) jūra. Prie jūros buvo nusileidusios „Apollo 12“ ir „Apollo 14“ misijos.
Pažinimo jūros skersmuo 370 km. Manoma, kad ji susidarė tarp ankstyvojo ir vėlyvojo Imbrio (prieš 3,8−3,2 mlrd. metų). Šiaurės vakarų pusėje ją riboja Ripėjo kalnai (2, Montes Riphaeus), rytuose ir šiaurės rytuose − Fra Mauro struktūra (1). Pietvakariuose Pažinimo jūra be didelių pasikeitimų pereina į Audrų vandenyną (9).
Mikalojus Herburtas
Mikalojus Herburtas (apie 1524 m. – 1593 m.) – Podolės vaivada iki 1589 m., Rusios vaivada (1588–1593), Haličo pakamaris, Peremyšlio kaštelionas, Tlumako ir Lvovo seniūnas (nuo 1572 metų). Felštyno Podolėje miestelio įkūrėjas.
Biografija
Peremyšlio pakamario Jano Herburto ir Jadvygos iš Rozlovo sūnus. Buvo kavalerijos rotmistras, dalyvavo Žygimanto Augusto žygiuose į Valachiją, Stepono Batoro į Maskvos valstybę.
1574 m., būdamas Lvovo seniūnu baigė Žemutinės pilies Lvove statybą.
1584 m. įkūrė Felštano miestelį (dab. Gvardeiskoje kaimas) Podolėje, kur pastatė medinę gynybinę pilį. Miestelio pavadinimas kilo iš vietos pavadinimo, iš kur kilo Herburtų giminė – Fulštynas Moravijoje (Čekija). Kaimelis buvo įkurtas vietoje totorių sunaikintos Dobrogoščiaus gyvenvietės. Herburtas išrūpino iš Stepono Batoro Felštynui Magdeburgo teises. Herburtas taip pat pastatė bažnyčią, kurią vėliau sugriovė turkai.
Šeipūnai
Šeipūnai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Žemųjų Viesų.
Martynas Olesnickis
Buvo arijonizmo pasekėjas.
Jokohamos tarptautinis stadionas
Jokohamos tarptautinis stadionas – įvairios paskirties stadionas Jokohamoje, Japonijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Pastatytas 1998 m. Talpina 72 327 žiūrovus. 2002 m. stadione vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Leib Gurwicz
Leibas Gurvičius (1906 m. Molėtuose, Rusijos imperija  – 1982 m. spalio 20 d. Londone, Jungtinė karalystė) – Lietuvos žydų kilmės Jungtinės Karalystės rabinas.
Biografija
Gimė 1906 m. Molėtuose, kaip Aryeh Ze'ev Kushelevsky, tėvas Moshe Aharon buvo rabinas, motina Vilniaus Gaono palikuonė. Būdamas 13 metų išvyko mokytis į Ukmergės ješivą. Po kiek laiko išvyko mokytis į Vilnių. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui išvyko į Myriaus ješivą, kur tapo vienu iš jauniausių studentų. Pasibaigus karui pasikeitė pavardę į motinos mergautinę pavardę Gurwicz. Myriuje iš viso mokėsi 8 metus. 1932 m. į Lenkiją atvyko Londono rabinas Elyah Lopian, kuris ieškojo savo dukrai vyro ir išsirinko Leibą Gurvičių, kuris kartu su būsima žmona išvyko į Londoną. Atvykęs į Londoną toliau mokėsi ir dirbo rabinu. 1948 m. tapo Geitshedo roš ješiva. Mirė 1982 m. spalio 20 d. Londone, jo palaikų išvežimo į oro uostą procesijoje dalyvavo apie 1000 žmonių, palaidotas Jeruzalėje.
Žemaitis Kretinga
Kretingos „Žemaitis“ – Lietuvos futbolo komanda iš Kretingos.
Istorija
Nuo 1936 m. žinoma komanda Kretingos „Žemaitis“.
1942/1943 m. sezone dalyvavo Žemaitijos pirmenybėse.
Miškais ateina ruduo
Filmas apibūdinamas kaip ryškus proveržis nuo seksualumo neatskirto nuogo moters kūno vaizdavime. Jei ankstesnio laikmečio filmuose nuogumas ir seksualumas pakluso ideologijai, sekso scenos buvo vengiamos (nusukamos kameros, užtemdomas ekranas kaip ir klasikiniuose Holivudo filmuose), tai „Miškais ateina ruduo“ personažės savo kūno nesigėdija bei nebijo bausmės už reiškiamą seksualumą. Nuolanki ir tyli Agnė (Ingrida Mikelionytė) įkūnija nekaltą seksualumą, o išsilavinusi ir valdinga Monika Doveikienė (Nijolė Narmontaitė) atvirai eksponuoja savo nuogą kūną ir tuo mėgaujasi, ypač maudynių scenoje. Abi personažės naudodamos žavesį ir seksualumą manipuliuoja Tiliumi Gelažiu (Arvydas Bagdonas).
Siužetas
Tarpukaryje (1938 m.) besirutuliojanti niūri meilės ir turto drama. Veiksmas nukelia į prieškario Lietuvą ir rodo įvairių socialinių kaimo sluoksnių kasdienybę, buitį, aistras. Jų centre – svajojantis praturtėti ir susipainiojęs santykiuose su keliomis moterimis miško kirtėjas Tilius.
Klaipėdos Neptūnas 2015–16 m. sezonas
2015–2016 metų sezonas – 51-asis Klaipėdos „Neptūnas“ krepšinio klubo sezonas. Komanda rungtyniavo LKL – pajėgiausioje šalies krepšinio lygoje ir antrose pagal pajėgumą Europos krepšinio pirmenybėse - ULEB Europos Taurėje.
Pietų Sudano istorija
Pietų Sudano istorija – Afrikos valstybės Pietų Sudano teritorijoje gyvenusių tautų ir valstybių istorija nuo seniausių laikų iki dabarties.
Klaipėdos Neptūnas 2015–16 m. sezonas
Statistika
LKL (Reguliarusis sezonas)
Pietų Sudano istorija
Ikikolonijinė istorija
thumb|Gentinės Sudano ir Pietų Sudano valstybės apie 1800 m.
Manoma, kad seniausieji Pietų Sudano teritorijos gyventojai kalbėjo Centrinio Sudano kalbomis. Vėliau juos pamažu išstūmė iš Kordofano atėję nauja genčių grupė, kalbėjusi Rytų Sudano kalbomis, daugiausia nilotai. Jie asimiliavo senuosius gyventojus, kurių palikuonys šiuo metu yra madi ir moru.
Nilotai buvo gyvulių augintojai, iki XIV a. apgyvendinę beveik visą Pietų Sudaną. XIV a. jų tarpe prasidėjo svarbūs ekonominiai ir socialiniai procesai, pasireiškę pirmiausia dėl įtakos iš šiaurės. Nubijoje žlugus krikščioniškoms valstybėms Makurijai ir Alodijai, Sudano arabizacija ir islamizacija atnešė į Pietų Sudaną nemažai naujovių, nors gamtinės sąlygos paliko jį izoliuotą nuo valstybių šiaurėje. Maždaug tuo metu nilotai pradėjo auginti naują galvijų veislę, lydyti geležį. Tai paskatino nilotų (pirmiausia luo) migracijas įvairiomis kryptimis, trukusias iki pat XIX a., kurių metu nilotai iš Pietų Sudano teritorijų paplito areale iki Tanzanijos pietuose ir iki Butanos šiaurėje. Skirtingai nei Nubijoje, Kordofane ir Darfūre šiaurėje, ar Etiopijos kalnyne rytuose, dėl specifinių vietos sąlygų Pietų Sudano teritorijoje valstybiniai junginiai ir sudėtingesnė visuomenė susiklostė palyginus vėlai. Vietos žemdirbių ir gyvulių augintojų gentys, kaip ir gretimoje Centrinės Afrikos Respublikos teritorijoje, nesukūrė valstybių, o gyveno mažomis gentinėmis bendruomenėmis. Šiuo aspektu išsiskyrė šilukai, kurie XV a. pabaigoje Baltojo Nilo atkarpoje sukūrė savo gentinę valstybę su sostine Fašodoje ir teokratine rethų valdžia. Šilukai nuolat kovojo su savo šiauriniu kaimynu Senaru dėl prekybinių kelių. Žinomi ir XVII a. šilukų karai su dinkų etnine subgrupe džiengais.
XVIII a. valstybinius junginius sukūrė azandžiai (avungara klanas), gyvenę Mbomu upės baseine Pietų Sudano pietvakariuose, CAR pietryčiuose ir Kongo Demokratinės Respublikos šiaurės rytuose. Kilę iš Rafai apylinkių, avungara vykdė ekspansiją į rytus ir šiaurę. Vienas žymiausių jų valdovų, gyvenęs XIX-XX a. sandūroje, buvo Gbudvė. Azandžiai buvo svarbūs tarpininkai, kurie gaudydavo nilotus vergus, ir gabendavo juos į rytus, parduodavo suahilių pirkliams.
Pietų Sudano kolonizacija
thumb|al-Zubairas
XIX a. pradžioje, intensyvėjant Afrikos vergų prekybai musulmonų kraštuose, teritorija tapo svarbiu vergų ir šaltiniu šiauriau egzistavusiems Senaro ir Darfūro sultonatams. Po to, kai Senarą nukariavo Egipto ejaletas, agresyvi Egipto politika lėmė tolesnę ekspansiją į pietus. Nuo 1821 m. egiptiečiai vykdė tolimųjų pietų tyrimus, siųsdami savo žvalgus ir ekspedicijas. Svarbiausioms ekspedicijoms vadovavo Ali Churšidas Paša ir Salimas Kabudanas. Jie ištyrė, kad teritorijoje yra daug svarbių išteklių, pirmiausia dramblio kaulo, kuris tuo metu turėjo paklausą Vakarų kraštuose. Tai nulėmė didėjantį Egipto dėmesį regionui ir pirmųjų prekybinių miestelių (pvz., Gondokoro) atsiradimą. Tačiau sudėtingos krašto sąlygos labai sunkino jo kolonizaciją.
Ko nesugebėjo Egipto valdžia, vykdė iš Chartumo kilę arabai nuotykių ieškotojai, kurie su savo ekspedicijomis vykdavo į savanų kraštą ir sugebėdavo paimti valdžią tarp vietinių genčių. Žymiausi tarp jų buvo Muhammad Ahmad al-Aqqad, kontroliavęs teritorijas šiaurės rytuose, ir Al-Zubayr Rahma Mansur, įsitvirtinęs dinkų žemėse. Pastarasis sukūrė karinių fortų zariba sistemą, iš kurių vykdė prekybą su vietos gentimis. Kadangi jam reikėjo daug darbo jėgos, al-Zubairas pradėjo gaudyti vietos vergus, o vėliau - ir pardavinėti juos Sudanui. Susikirtus al-Zubairo interesams su Darfūru šiaurėje, įvyko karas, ir 1874 m. Darfūras sėkmingai nukariautas. Egipto chedivas Ismail Paša nuo 1869 m. sistemingai siekė prijungti gentis pietuose. Todėl jis pasinaudojo al-Zubairo ir kitų vietos asmenybių pasiekimais, paskirdamas juos savo gubernatoriais, ir taip inkorporuodamas Pietų Sudano žemes į Sudano vietininkystės teritoriją. Taip čia įkurtos Aukštutinio Nilo, Ekvatorijos ir Bahr al Gazalio provincijas. Jos apėmė ne tik dabartinio Pietų Sudano teritoriją, bet ir kultūriškai labai jam artimą šiaurinę Ugandą.
Suintensyvėjusi vergų prekyba ir "vergų karalių" įsigalėjimas regione atkreipė Europos kolonizatorių dėmesį. Šie siekė kovoti su vergų prekyba. Tuo metu šis regionas buvo viena mažiausiai ištirtų Afrikos vietų. Britų atstovai, oficialiai tarnavę Egipto pašai, kaip kad Samuelis Beikeris, Čarlzas Gordonas ir kt. keliavo po šias teritorijas ir tapdavo vietos provincijų gubernatoriais, sėkmingai kovojo su vergų prekyba ir išstumdavo galingus vergų pirklius iš valdžios.
1881 m. Sudane prasidėjus Mahdi sukilimui, jis neišsiplėtė į nemusulmonišką Pietų Sudaną, tačiau atskyrė jį nuo Egipto kontrolės. Tai leido teritorijoje įsigalėti Britų imperijai, kuri jau kontroliavo Viktorijos ežero apylinkes piečiau. 1894 m. dalis Pietų Sudano atiduota Belgijai (kaip Lado enklavas), o 1910 m. grįžo britams.
Sudano kondominiumo sudėtyje
Po to, kai jungtinėmis britų ir egiptiečių pajėgomis buvo numalšintas Mahdi sukilimas, 1899–1955 m. Pietų Sudano teritorija priklausė Sudano kondominiumui, kurį bendrai valdė Egiptas ir Didžioji Britanija. Šiuo laikotarpiu Pietų Sudanas (trys provincijos) buvo traktuojamas kaip atskira valda, kurioje viešpatavo britai.
Britai siekė izoliuoti šalį nuo musulmoniškos Sudano šiaurės, platino čia krikščionybę, taip didindami atotrūkį tarp Šiaurės ir Pietų. Kultūriniu požiūriu Pietinis Sudanas labiau suartėjo su piečiau buvusiomis britų kolonijomis (Ugandoje, Kenijoje), ir tai buvo viena iš paruošiamųjų fazių, ketinant prijungti regioną prie Britų Rytų Afrikos. Tačiau tai nebuvo padaryta, kadangi 1947 m. Džubos konferencijoje nuspręsta integruoti Pietų Sudaną į Sudaną. Todėl 1955 m. Sudanui iškovojus nepriklausomybę, Pietų Sudanas liko jo sudėtyje.
Kelias į nepriklausomybę
Karas baigėsi 2005 m. taikos susitarimu, kurio metu atkurta Pietų Sudano autonomija ir suteikta teisė tapti nepriklausomais. Dėl to 2011 m. sausio mėnesį įvyko referendumas, kurio metu 98,83 % Pietų Sudano gyventojų balsavo už nepriklausomybę.
Nepriklausomas Pietų Sudanas
2011 m. liepos 9 d. buvo oficialiai paskelbta Pietų Sudano Respublikos nepriklausomybė, ir Pietų Sudanas tapo 193-aja šalimi, įstojusia į Jungtines Tautas. Nepaisant pasiektų tarpusavio susitarimų, įtampa tarp dviejų Sudanų išlieka, ir pirmiausia koncentruojasi ties ginčytinu Abyei regionu bei naftos ištekliais.
Pietų Sudane tęsiasi įtampa tarp daugybės etinių grupių, kadangi viena iš jų, dinkai, yra de facto įsigalėję šalies valdžioje ir vienintelėje valdančioje šalies partijoje - SPLA. Greta jos veikia dar bent 6 ginkluotos grupuotės, irgi paremtos etniniu pagrindu: kitos stiprios etninės grupės, kurios kovoja dėl valdžios yra nuerai, šilukai, murliai ir kt. Jų atžvilgiu SPLA vykdo žudynes, kankinimus, prievartauja moteris, užpuldinėja kaimus ir vagia gyvulius. CŽV ataskaita 2010 m. teigia, kad Pietų Sudanas yra viena iš pasaulio vietų, kur tikėtina, jog per 5 metus įvyks masinės žudynės ar genocidas.
Pilietinis karas
200px|thumb|[[2016 m. Juboje nužudyti civiliai nešami į kapines.]] 2013 m. gruodžio 14 d. prezidentas Salva Kiir Mayardit pareiškė, kad armijos frakcija lojali viceprezidentui Riek Machar bandė įvykdyti perversmą, bet bandymui buvo sutrukdyta. Po to kilusi kova pradėjo Pietų Sudano pilietinį karą. Macharas neigė bandęs įvykdyti perversmą, bėgo, reikalavo prezidento atsistatydinimo. Prezidento Kiro pusėje kovėsi Ugandos kariai. 2014 m. sausį buvo pasiektas pirmas paliaubų susitarimas. Susirėmimai tęsėsi ir buvo sutarta dar dėl kelių paliaubų. Pagal 2015 m. rugpjūčio paliaubas Macharas grįžo į Jubą ir vėl tapo viceprezidentu. Po antro konflikto jis buvo nušalintas nuo viceprezidento posto ir pabėgo į Sudaną. Karas atsinaujino. 2018 m. rugpjūtį įsigaliojo nauja valdžios pasidalinimo sutartis. Per karą žuvo apie 400 tūkst. žmonių, 4 mln. paliko savo namus. Iš jų 2,5 mln. pabėgo į Ugandą ir Sudaną.
NŠ Međimurje Čakovec
Čakoveco „Međimurje“ – Kroatijos futbolo klubas iš Čakoveco. Rungtyniauja aukščiausioje Kroatijos moterų futbolo lygoje, vadinamoje Prva liga arba Pirma lyga.
Pilnas pavadinimas – „Medžimurjės“ futbolo mokykla. Klubo spalvos – raudona ir juoda.
Istorija
Futbolo mokykla įkurta 2009 m. Buvo dirbama su vaikais ir jaunimu. Suburta merginų ekipa, kuri dalyvavo šalies čempionatuose.
Nuo 2021–2022 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. liepos 10 d.
Odė
Odė (🇬🇷 – giesmė) – lyrikos žanras. Tai eiliuotas kūrinys, kuriame šlovinami žymūs asmenys, svarbūs istoriniai įvykiai, deklaruojami aukšti filosofiniai, etiniai, politiniai principai. Odei būdinga patetika, retoriškumas. Jai artimi himnas, ditirambas.
Istorija
Odė pradėjo formuotis antikos laikais (iš pradžių buvo susijusi su muzika ir šokiu). Susiformavo renesanso, labiausiai paplito klasicizmo laikais.
Žymiausiai kūrėjai: graikų literatūroje – Pindaras, romėnų – Horacijus, renesanso – K. Celtas, U. fon Hutenas (rašė lotynų kalba; Vokietija), P. Ronsaras (Prancūzija), J. Kochanovskis (Lenkija), baroko ir klasicizmo – F. Malerbas, Volteras, Ž. B. Ruso, E. Lebrenas (Prancūzija), G. R. Vekerlynas, M. Opicas (Vokietija), B. Džonsonas, Dž. Miltonas, Dž. Draidenas, A. Koulis, A. Popas (Anglija), V. Trediakovskis, M. Lomonosovas, A. Sumarokovas, M. Cheraskovas (Rusija), A. Naruševičius, I. Krasickis, S. Trembeckis (Lenkija).
Preromantizmo ir romantizmo laikais odė priartėjo prie lyrinės filosofinės poemos. Iki tol dominavusius antikinės mitologijos įvaizdžius pradėta keisti nacionaline mitologija. Naujųjų laikų lyrikai odė mažiau būdinga.
Lietuvoje
Lietuvių literatūroje XVII a. lotynų kalba odžių parašė M. K. Sarbievijus. A. Strazdas XIX a. pradžioje (1824 m.) parašė odę „Giesmė Rygos miestui pagerbti“. Pirmieji odžių lietuvių kalba sukūrė S. Stanevičius („Šlovė žemaičių“, 1829 m.), D. Poška. Odžių žanro stilistika būdinga kai kuriems V. Kudirkos, Maironio pilietinės tematikos eilėraščiams.
Odė muzikoje
Ode taip pat vadinamas ir muzikos žanras. Tai iškilmingas (dažnai himno pobūdžio) laisvos muzikinės formos vokalinis, instrumentinis arba vokalinis instrumentinis kūrinys. Kartais odė kuriama svarbaus įvykio, žymaus asmens garbei.
Antikoje ode buvo vadinama pakili choro daina.
Nuo XVII a. Anglijoje, Vokietijoje plito į kantatą panašios odės. Lygiagrečiai kurtos ir dainų pobūdžio odės su instrumentiniu pritarimu. XIX–XX a. odžių sukūrė F. Listas, Ž. Bizė, A. Šionbergas, I. Stravinskis, S. Pokofjevas, A. Chatačaturianas. Lietuvoje – A. Budriūnas, G. Kuprevičius.
Karl-Anthony Towns
Karlas-Entonis Taunsas jaunesnysis (, g. ) – Dominikos Respublikos ir JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Minesotos „Timberwolves“ komandoje.
2015 m. NBA naujokų biržoje pirmuoju šaukimu jį pasirinko Minesotos „Timberwolves“, o 2015–2016 m. sezone jis buvo pripažintas NBA metų naujoku. Jis tris kartus buvo išrinktas į Visų žvaigždžių rungtynes. Taunsas taip pat laimėjo 2021–2022 m. NBA tritaškių konkursą.
Šeiriai
Šeiriai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Ukrinų.
Koregvachai
Koregvachai (, iš sionų k. korébahü „žmonės-blakės“, sav. koré pâín) – indėnų tauta, gyvenanti pietų Kolumbijoje, Ortegvasos upės krantuose (Putumajo ir Kaketos dep.). Populiacija apie 1760 žmonių. Koregvachų kalba priklauso tukanų kalbų šeimai. Kultūriškai artimi kitiems tukanams. Pagal tikybą – Romos katalikai. Ryšius su europiečiais užmezgė nuo XVII a. Po ispanų užkariavimo buvo veikiami kečujų. Tradiciškai verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (manijokai, kukurūzai, bananai, ryžiai, cukranendrės), medžiokle (su šunimis), žvejyba, rankiojimu, kaučiuko ir kitų žaliavų gavyba. Pagrindiniai amatai – puodų lipdymas, audimas, pluošto rūbų, hamakų gamyba, kanojų skobimu. Tiek vyrai, tiek moterys vilki ilgus marškinius („kusme“ – hu’irepa kâa). Koregvachų šeima mažoji arba didžioji, gyvena didžiajame name. Bendruomenės gyvenimą tvarko šamanas, vadinamas „kuraka“. Santuoka neolokalinė. Giminės linija, panašu, vedama pagal tėvą. Vartoja haliucinogenines medžiagas, koką. Iš dalies išlikusi tradicinė mitologija ir tikyba.
Niall Horan
Niall James Horan (g. 1993 m. rugsėjo 13 d.) – airių dainininkas ir dainų autorius. Geriausiai žinomas kaip vaikinų pop grupės „One Direction“ narys. Savo karjerą pradėjo 2010 m., dalyvaudamas „The X Factor“ dainų konkurse kaip solinis atlikėjas, tačiau iš jo iškrito, bet buvo sugrąžintas kartu su keturiais kitais dalyviais (Harry Styles, Zayn Malik, Liam Payne ir Louis Tomlinson) kaip bendra grupė, kuri ir tapo „One Direction“.
Mijagio stadionas
Mijagio stadionas – įvairios paskirties stadionas Sendajuje, Japonijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Pastatytas 2000 m. Talpina 49 133 žiūrovus. 2002 m. stadione vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
2020 m. stadione vyks futbolo 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse varžybos.
Krištapiškių tvenkinys
Krištapiškių tvenkinys arba Krištapiškių I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Prienų rajone, 5 km į pietryčius nuo Stakliškių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Verknės intakas) 2,9 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,38 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 121,7 m. Vakarinis krantas aukštas, apaugęs mišku. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Krištapiškių kaimas.
Kašimos stadionas
Kašimos stadionas – įvairios paskirties stadionas Ibarakyje, Japonijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Pastatytas 1993 m. Talpina 40728 žiūrovus. 2002 m. stadione vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Pr0201 b
Pr0201 b (dar žymima Pr 0201 b ) – karštojo Jupiterio tipo egzoplaneta, skriejanti apie F spektrinio tipo žvaigždę Pr0201. Pr0201 b ir Pr0211 b yra pirmosios egzoplanetos, aptiktos Mesjė 44 padrikajame spiečiuje, esančiame Vėžio žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos Pr0201 sistema nutolusi apie 592 šviesmečius.
Pr0201 b yra dujinė milžinė. Jos masė siekia 0,54 Jupiterio masės, o spindulys – apytikriai 1,27 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 4,4 paros, jos orbitos spindulys – 0,06 av. Pr0201 žvaigždės, apie kurią skrieja planeta, masė ir spindulys yra atitinkamai 1,24 ir 1,15 karto didesni nei Saulės.