cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chantajaus ežeras
Chantajaus ežeras, Didysis Chantajaus ežeras (Большое Хантайское озеро) arba Kutarmo (Кутармо) – ežeras Rusijoje, Krasnojarsko krašte, Taimyro pusiasalio pietuose. Ilgis 80 km, plotis iki 25 km. Telkšo ledyninės-tektoninės kilmės duburyje, gylis iki 420 m. Vakaruose ežeras plačia protaka jungiasi su Mažuoju Chantajaus ežeru, nuotakiu į Jenisiejų (per Chantaikos upę). Ežerą supa tundra ir miškatundrė, aplink gyvenviečių nėra.
Keršėniškė
Keršėniškė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Inturkės.
Hanšujis
Hanšujis arba Handziangas  – upė rytų Kinijoje; Jangdzės kairysis intakas. Prasideda Šaansi provincijos pietvakariuose, Dzilingo kalnagūbrio pietiniuose šlaituose. Teka į pietryčius Hubėjaus provincijos teritorija, kerta Dzianhanio lygumą. Įteka į Jangdzę Uhane.
Upė vasaromis smarkiai patvinsta, apsaugai nuo užtvindymo įrengtos dambos. Hanšujis žemupyje laivuojamas, upės vanduo naudojamas drėkinimui.
Jakutiškis (Ignalina)
Jakutiškis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Linkmenų, prie Kiaunos upės.
Panevėžio miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Panevėžio miesto savivaldybės taryba – Panevėžio miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d. vadovaujantis 1996 m. gruodžio 23 d. pakeistu Savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Taip pat buvo pakeista Konstitucija, tarybų kadencija prailginta iki 3 metų.
Veikla
Meru išrinktas Vitas Matuzas, jo pavaduotoju Petras Luomanas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Juozas Rimantas Mikėnas.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Osaka
Osaka  – miestas Japonijoje, Honšiu saloje; prefektūros centras. Tai trečiasis pagal dydį miestas Japonijoje; 2,59 mln. gyventojų (2005 m.). Metropolinėje teritorijoje Osaka-Kobė-Kiotas gyvena 20,3 mln. gyventojų (2016 m.). Didelis uostas (virš 80 mln. tonų krovinių kasmet), tarptautinis Kansajaus ir vidinių reisų Itamio oro uostai.
Išvystyta juodoji ir spalvotoji metalurgija, mašinų gamyba, lengvoji, chemijos, stiklo, keramikos pramonė. Yra metropolitenas. Tai didelis prekybos ir finansų centras: daug akcinių bendrovių, fondų birža, medvilnės, ryžių biržos, bankai. 2 universitetai.
Osakoje yra dailės, miesto muziejai, japonų dailės amatų muziejus. Shitennozi budistų šventykla (VI a.), Sumiyoshi-taisha šintoistų šventykla (IV a.; periodinės rekonstrukcijos 1804–1811 m.), Temmangu šventykla (X a.), Osakos pilis (XVI a.).
Istorija
1970 ir 1990 m. Osakoje vyko Pasaulinė paroda.
Sportas
Osakoje 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – darželinė našlaitė, medis – sakura.
Jakutiškis (Rokiškis)
Jakutiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pandėlio.
Batang Haris
Batang Haris arba Džambis (Sungai Jambi) – upė Indonezijoje, Sumatros saloje. Prasideda Vakarų Sumatros provincijoje, Barisano kalnuose, Minankabau aukštumose. Teka į šiaurės rytus pelkėta lyguma per Džambio provinciją. Įteka į Pietų Kinijos jūros Berhalos įlanką.
Upė vandeninga ištisus metus. Laivuojama nuo svarbiausio miesto prie upės – Džambio.
Irkeštamas
Irkeštamas  – kaimas pietų Kirgizijoje, Ošo srityje, Alajaus slėnio rytiniame gale, Kinijos pasienyje. Pro šią gyvenvietę eina vienas iš dviejų pagrindinių kelių, jungiančių Kirgiziją su Kinija (Kašgaro miestu). Kitas toks kelias eina per Torugato perėją (165 km į šiaurės rytus). Irkeštamo postas neretai būna nepravažiuojamas dėl nuošliaužų kelyje, sunkvežimių spūsčių ir muitinės darbo sutrikimų. Per Irkeštamą du kartus per savaitę vyksta autobusas tarp Ošo ir Kašgaro.
Istorija
Ši perėja kinų šaltiniuose kaip Weilüe minima jau nuo II–III a.
Torugarto perėja
Torugarto perėja  – kalnų perėja Tianšanio kalnuose, tarp Kinijos (Sindziangas) ir Kirgizijos (Naryno sritis), greta Čatyrkiolio ežero. Aukštis – 3752 m. Per šią perėją eina kelias iš Biškeko per Balykči, Naryną į Kašgarą. Žiemą dėl sniego ir nuošliaužų šis kelias dažnai nepravažiuojamas.
1881 m. Torugarto perėjoje atidarytas carinės Rusijos ir Kinijos pasienio postas, 1906 m. nutiestas kelias. 1952 m. pagrindiniai transporto srautai nukreipti per Irkeštamo perėją, o nuo 1969 iki 1983 m., dėl TSRS-Kinijos konflikto, Torugarto perėja buvo uždaryta. Planuojama per perėją nutiesti geležinkelį, sujungsiantį vakarų Kiniją su Ferganos slėniu.
Chan Tengri
Chan Tengri  – viršukalnė Vidurinėje Azijoje, rytinėje centrinio Tianšanio kalnų dalyje, Tengri Tago kalnagūbryje. Ties šiuo kalnu susikerta Kinijos (Uigūrija), Kirgizijos ir Kazachstano sienos. Aukštis – 7010 m, tačiau atmetus ledo kepurę – 6995 m. Kazachstane tai yra aukščiausia vieta, tai antras pagal aukštį kalnas Tianšanyje (po Pergalės viršukalnės) ir toliausiai į šiaurę nutolęs, kalnas viršijąs 7000 m aukštį.
Kalnas piramidės formos, nuolat padengtas sniego ir gausių ledynų (bendras jų plotas 2500 km²). Didžiausias ledynas – Inylčekas.
Chan Tengri tiurkų kalbomis reiškia „dangaus valdovas“ arba „valdovas Tengri“. Senovės tiurkų religijoje tengrizme Tengri laikytas pasaulio, dangaus skliauto valdovu, o kalnas lyg buvęs jo buveine, šventviete, pasaulio ašimi.
Kalnas buvo žinomas nuo senovės, tačiau šaltiniuose paminimas nuo 1857 m., kai prie jo lankėsi žymus rusų keliautojas Piotras Semionovas-Tianšanskis. Tačiau per klaidą keliautojas Chan Tengri įvardino ne tą viršūnę, nes tiurkai tokiu vardu iš tiesų vadino dabartinę Pergalės viršukalnę. Tikrasis dabartinio Chan Tengri pavadinimas buvęs Kanto. Dėl šios klaidos buvo kilęs nesusipratimas tarp Kinijos ir Kirgizijos dėl valstybinės sienos.
Į kalną pirmasis įkopė (1931 m.) rusų alpinistas Michailas Pogrebeckis.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Kalnas Kirgizijos pašto ženkle
Kirgizijos himnas
Kirgizijos Respublikos valstybinis himnas  – vienas iš Kirgizijos oficialių valstybinių simbolių. Kirgizijos Aukščiausiosios Tarybos priimtas 1992 m. Himno žodžių autoriai – Džamilas Sadykovas ir Ešmambetas Kulujevas, muziką sukūrė Nasyras Davlesovas ir Kalijus Moldobasanovas. Oficialų rusišką vertimą parašė K. Akmatovas ir M. Rudovas.
Tarptautinis Slavų Kanalas
thumb|right|200px|Kanalo logotipas
Tarptautinis Slavų Kanalas pradėjo transliuoti 1994 m. gruodžio 14 d., 2008 m. rugsėjo 12 pradėta nuolatinė transliacija. Įsikūręs Kijeve (Ukraina).
Kyzyl Arto perėja
thumb|250px|Kyzyl Artas
Kyzyl Arto perėja  – kalnų perėja, kertanti Užalajės kalnagūbrį. Aukštis – 4280 m. Per šią perėją eina Pamyro traktas (ruožas Ošas–Chorogas), įrengtas Tadžikistano–Kirgizijos pasienio postas. Šiaurėje kelias nuožulniai leidžiasi vaizdingu tarpekliu į Alajaus slėnį, o pietuose statmenai leidžiasi Markansu upės slėniu.
Perėjos pavadinimas tiurkų kalbomis reiškia „raudona nugara“.
Lembitu
miniatiūra|220px|right|Nepriklausomybės kovų paminklas [[Sūre Janis|Sūre Janyje: sužeistas Lembitu su iškeltu kardu kviečia į kovą. ]]
Lembitu, arba Lembit (? – 1217 m. rugsėjo 21 d.) – senovės Estijos karo vadas, rašytiniuose šaltiniuose paminėtas Henriko Latvio kronikoje. Estų laikomas nacionaliniu didvyriu.
Lembitu valdė istorinėje Sakalos žemėje (dab. pietvakarių Estijoje). Jo tvirtovė Leal stovėjo netoli šiuolaikinio Sūre Janio. Nuo 1211 m. jis priešinosi slavų skverbimuisi į jo valdomas žemes ir, vokiečių kronikininko liudijimu, įvykdė antpuolį į Pskovą. Prasidėjus riterių Kryžiaus žygiams, jis vadovavo kovai prieš Kalavijuočių ordiną. 1215 m. Lembitu tvirtovė buvo užimta ir jis pats paimtas į nelaisvę. Buvo paleistas 1217 m.
Lembitu pabandė suvienyti estus, kad atlaikytų vokiečių užkariavimą. Sudaręs sąjungą su Naugardo respublika, jis sugebėjo surinkti 6000 estų vyrų kariuomenę iš skirtingų apskričių. Žuvo 1217 m. rugsėjo mėnesį mūšyje prie Viljandžio (Madisepäeva lahing).
Šingaliai
Šingaliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2,5 km į rytus nuo Josvainių, prie kelio. Šalia kaimo teka Šušvės intakas Žiedupys. Kaime įsikūręs UAB „Kėdainių konservų fabrikas“, stambus šiltnamių ūkis. Yra autobusų stotelė. Paplentėje – senos kapinaitės.
RSK Dižvanagi
Istorija
Klubas įkurtas 1997 m. gegužės 23 d.
Iš pradžių „Dižvanagi“ buvo tik vaikų futbolo komanda, vėliau sukurta ir suaugusiųjų komanda.
Iki 2007 m. buvo stipriausia miesto komanda, bet tais metais FK Blāzma perėmė „Dižvanagi“ pagrindinę komandą ir vietą Pirmoje lygoje, o „Dižvanagi“ liko dukterine komanda.
Chemčikas
Chemčikas  – upė Rusijoje, vakarų Tuvoje; Jenisiejaus kairysis intakas. Prasideda Kozero kalnagūbryje. Teka į šiaurės rytus Tuvos įduba, besidriekiančia tarp Vakarų Sajano ir Tanu Olos kalnų. Įteka į Sajanų-Šušenskojės tvenkinį.
Intakai:
Slėnis siauras, stačiašlaitis. Vagoje gausu riedulių, slenksčių, krioklių (ypač aukštupyje). Žemupys nevandeningas. Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Chemčiko slėnyje įsikūręs Ak Dovurako miestas.
Sary Tašas
Sary Tašas  – miesto tipo gyvenvietė pietų Kirgizijoje, Ošo srityje, Alajaus rajone, Alajaus slėnyje. Svarbus transporto mazgas: per Sarytašą eina Pamyro plentas (ruožas Ošas–Chorogas) bei atsišakoja kelias į Kašgarą (Kinija) per Irkeštamą. Į šiaurę nuo gyvenvietės yra Taldyko perėja per Alajaus kalnagūbrį, į pietus – Kyzyl Arto perėja per Užalajės kalnagūbrį. Sary Taše yra degalinė, du viešbučiai, kelios kavinės.
Gyvenvietės pavadinimas tiurkų kalbomis reiškia „geltonas akmuo“.
Eugenijus Gefenas
Eugenijus Gefenas (g. 1959 m. birželio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos bioetikos komiteto direktorius, filosofijos mokslų daktaras, Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto docentas.
Biografija
1977 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą. 1983 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, įgijo gydytojo kvalifikaciją. 1983-1989 m. Vilniaus universiteto ligoninės gydytojas. 1989-1993 m. Filosofijos ir sociologijos instituto Etikos skyriaus doktorantas. 1993 m. apgynė disertaciją „Šiuolaikinės medicinos etikos problemos: asmens autonomija ir paternalizmas“ ir įgijo Filosofijos mokslų daktaro laipsnį. Nuo 1993 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Medicinos etikos dėstytojas. Nuo 1997 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto docentas.
Profesinė ir tarptautinė veikla
Mokslinių interesų sritys: medicinos etika, bioetika, mokslinių tyrimų etika.
Nuo 1995 m. Lietuvos bioetikos komiteto pirmininkas, nuo 2011 m. šio komiteto direktorius. Nuo 2002 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Visuomenės sveikatos instituto padalinio Medicinos istorijos ir etikos skyriaus vedėjas.
2002-2009 m. UNESCO Tarptautinio bioetikos komiteto narys. Europos Tarybos bioetikos komiteto (CDBI) pirmininko pavaduotojas, Europos medicinos filosofijos draugijos (ESPMH) valdybos narys, Tarptautinės bioetikos asociacijos (IAB) direktorių kolegijos narys, Europos žiauraus, žeminančio ir šiurkštaus elgesio prevencijos komiteto (CPT) narys.
Rasteniškiai
Rasteniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Ūtos.
Istorija
1904 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Kortikosteroidai
thumb|250px|[[Kortizolis]]
Kortikosteroidai ( – žievė + – kietas + eidos – pavidalas) – antinksčių žievės išskiriami steroidiniai hormonai. Kortikosteroidai veikia baltymų, riebalų, angliavandenių, vandens ir elektrolitų apykaitą, slopina uždegimą, imuninę sistemą, mažina alergines reakcijas, palaiko organizmo vidinės terpės pastovumą.
Visi kortikosteroidai skirstomi į dvi grupes:
Panaudojimas
Natūraliais ar sintetiniais kortikosteroidais gydoma sergant:
Kortikosterodais paliatyviai gydomos onkologinės ligos pvz.: leukemija taip pat slopinamos transplanto atmetimo reakcijos.
Šalutinis poveikis
Kortikosteroidų vartojimo šalutinis poveikis: ūminis antinksčių nepakankamumas, hipertenzija, hiperkalemija, imunosupresija, hiperglikemija, kaulų tankio sumažėjimas, steroidinė miopatija.
Kainas ir Abelis
Kainas ir Abelis – pagal žydų ir krikščionybės mitologiją yra pirmųjų žmonių Adomo ir Ievos sūnūs. Apie šiuos Adomo sūnus minima ir Korane.
Istorija
Pagal Bibliją, Adomas ir Ieva susilaukė dviejų sūnų. Vyresnysis vadinosi Kainas, o jaunesnysis Abelis. Kainas dirbo žemę, o Abelis ganė avis. Vieną kartą abu broliai išėjo Dievui aukoti atnašų. Jie pasidarė aukurus, prikrovė ant jų malkų ir uždegė. Ant malkų Kainas padėjo savo užaugintus javus ir vaisius, o Abelis geriausius savo bandos gyvulius. Abelis buvo geras, todėl Dievas jo auką mielai priėmė. Kaino auką Dievas atmetė, nes jis buvo nedoras.
Dievui priėmus tik Abelio auką, Kainas labai supyko ir ėmė pavydėti. Galiausiai Kainas nužudė Abelį. Tai padaręs, Kainas neatgailavo dėl savo nuodėmės, todėl Dievas už tai jį nubaudė: Kainas turėjo iki mirties klajoti po žemę ir niekur negalėjo rasti sau ramybės.
Pašulniškiai
Pašulniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ūtos.
Istorija
Pašulniškių bajorkaimis užrašytas 1823 m. Joniškio bažnyčios brolijos išlaidų knygoje. Priklausė Joniškio parapijai.
Spengla (Varėnos r.)
Spengla – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 5 km į pietvakarius nuo Valkininkų, Apyrubio miške Spenglos hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,49 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 118,2 m. Pietinėje dalyje yra pelkėta 0,35 ha priekrantės sala. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, apaugę medžiais. Pietinis krantas žemas, plyti pievos. Pietuose išteka upelis link čia pat tekančios Spenglos upės (Merkio intakas).
Adventas
thumb|220px|[[Advento vainikas|Advento vainiko žvakių uždegimas]]
Adventas ( – „atėjimas“) arba leliumai  – krikščionių religijoje laikotarpis, pažymintis laiką iki Jėzaus gimimo. Tuo metu krikščionys prisimena kūdikėlio Jėzaus gimimo datą, simboliškai įprasmina antrąjį Jėzaus Kristaus atėjimą. Katalikybėje, stačiatikybėje adventas atitinkamai trunka keturias savaites arba 40 dienų. Tai krikščionių tikinčiųjų susikaupimo ir apmąstymų metas prieš Kalėdas.
Advento pradžia pagal bažnytinį kalendorių skelbiama ketvirtą sekmadienį prieš Kalėdas. Kalėdos būna skirtingomis savaitės dienomis, todėl paruošiamojo prieškalėdinio laikotarpio trukmė įvairuoja, jis vienais metais gali prasidėti lapkričio 27 dieną, kitais – gruodžio 3 dieną, ar kitomis dienomis šiame intervale.
Tradicijos ištakos siekia IV a.: 380 m. Saragosos sinodas paragino nuo gruodžio 17 d. iki Epifanijos lankytis bažnyčiose, atlikti atgailą. VI a. Galijoje įvestas pasninkas, VI a. pabaigoje Romoje įsivyravo rengimosi Kalėdoms paprotys. VIII–IX a. atsirado Advento mišios, kurių maldos skirtos laukimui.
Kitų mokslininkų nuomone, IV–V a. Ispanijoje ir Galijoje advento laikotarpis buvo skirtas pasiruošti naujų krikščionių krikštui, paprastai priimamam sausio mėnesį, minint Epifanijos dieną. Šiuo pasiruošimo laiku krikščionys praleisdavo 40 dienų atgailaudami, melsdamiesi ir pasninkaudami. VI a. Romos krikščionys susiejo adventą su Kristaus atėjimu. Visgi jie turėjo galvoje ne pirmąjį jo „atėjimą“, o antrąjį. Tik viduramžiais advento laikotarpis buvo aiškiai siejamas su pirmuoju Kristaus atėjimu per Kalėdas.
Lietuvių liaudies kalendoriuje adventas – rimties, dvasinio apsivalymo metas, ūkinių darbų pabaiga. XX a., ypač nuo jo vidurio, advento papročiai ėmė nykti. Anksčiau būta papročio trečiadieniais, penktadieniais ir šeštadieniais nevalgyti mėsos, vėliau mėsos imta nevalgyti paprastai tik penktadieniais. Senieji kalendoriniai advento papročiai, dainos, giesmės ir žaidimai geriausiai išliko Dzūkijoje.
Clement Greenberg
Biografija
K. Greenberg buvo Sirakūzų universiteto auklėtinis. 1930 m. baigęs universitetą, nuo 1936 m. dirbo Niujorko muitinėje. XX a. 5-ajame deš. dirbo leidinių „Partisan Review“, „Contemporary Jewish Record“ (redaktorius) ir „The Nation“ (dailės kritikas) redakcijose. 1964 m. Los Andžele surengė parodą „Potapybinė abstrakcija“. Skleidė modernizmo idėjas, nepritarė kapitalizmo ir komercializuotos popkultūros įtakai menui, neigiamai vertino popartą, konceptualųjį meną, kičą siejo su totalitariniais režimais.
Avant-Garde & Kitsch
Pirmą kartą prisistatęs viešumoje savo rašiniu Avant-Garde & Kitsch, 1939 m. išleistu žurnale „Partisan Review“. Šiame straipsnyje C. Greenberg teigė, jog avangardo ir modernizmo menas padeda priešintis kultūrą niveliuojančioms kapitalizmo jėgoms. Vokiškos kilmės žodis kičas tekste pritaikomas pastarųjų kapitalizmo procesų apibūdinimui. Taip pat išreiškė nuomonę dėl modernistinio meno judėjimų sunaikinimo Nacistinėje Vokietijoje ir Tarybų Sąjungoje ir naujų, valstybės sankcionuotų, Arijų ir Socialistinio realizmo stilių sukūrimo.
Horace Wells
thumb|200px Horacijus Velsas (Horace Wells, 1815 m. sausio 21 d. Hartforde (Vermontas) – 1848 m. sausio 24 d. Niujorke) – amerikiečių odontologas, chirurginės anestezijos pradininkas.
Biografija
Horacijus Velsas buvo pirmasis iš trijų Horacijaus ir Betses Velsų vaikų, gimęs 1815 m. sausio 21 d. Vermonte, Hartfordo mieste. Tėvai buvo išsilavinę ir pasiturintys žemvaldžiai, kurie suteikė galimybę Horacijui mokytis privačiose mokyklose Naujajame Hampšyre ir Amherste, Masačusetse.
Veikla
Po 2 metų stažavimosi Bostone, 1834 m. Horacijus Velsas būdamas devyniolikos pradėjo studijuoti odontologiją. Būdamas 23 metų Velsas paskelbė brošiūrą „Dantų esė“, kurioje išdėstė savo mintis apie profilaktiką odontologijoje, pabrėžė dantų šepetėlio svarbą, apibūdino dantų vystymąsi bei burnos ligas, kuriose svarbu atsižvelgti į dietą, infekciją ir burnos higieną. Įgijęs odontologo laipsnį, Horacijus Velsas su savo kolega Williamu T.G. Mortonu, vėliau tapusiu žymių, dėl eterio panaudojimo anestezijoje, Hartforde pradėjo praktikuotis odontologijos srityje.
Vėliau išvykęs į Niujorką eksperimentavo su chloroformu, tapo nuo jo priklausomas. Apsvaigęs gatvėje sieros rūgštimi apliejo dvi prostitutes. Pasodintas į kalėjimą nusižudė.
Viktoriškiai
Viktoriškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Videniškių.
Istorija
1748 m. minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje Viktoryszki.
Emajegis
Emajegis  – upė pietryčių Estijoje. Ilgis 218 km, baseino plotas apie 10 000 km2. Iki įtekėjimo į Vertsjervo ežerą vadinamas Väike Emajõgi (Mažasis Emajegis; ilgis 82 km). Ištekėjęs iš ežero vadinamas Suur Emajõgi (Didysis Emajegis; ilgis 101 km) ir teka į rytus per Tartu apskritį. Įteka į Peipaus ežerą.
Intakai:
Prie Emajegio įsikūręs Tartu miestas (nuo jo prasideda laivyba upe). Vasarą smarkiai nusenka, žiemą užšąla (nuo gruodžio iki kovo). Žvejyba (ypač lašišų).
Pavadinimo reikšmė
Upės pavadinimas estų kalba reiškia Upė-motina.
Saitamos prefektūra
Saitamos prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Kanto regione, Honšiū saloje, Japonijoje. Sostinė – Saitama.
Geografija
thumb|300px|Saitamos prefektūros žemėlapis.
Miestai
Saitamos prefektūroje yra keturiasdešimt miestų:
Miesteliai ir kaimai
Pateikiami miesteliai ir kaimai kiekvienoje apskrityje:
Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai
Nuo 2001 m. įvykdyta 15 miestų, miestelių ir kaimų sujungimų. Paskutinysis įvykdytas 2007 m. vasario 13 d., kai Konano miestas, buvęs Osato apskrityje, buvo prijungtas prie Kumagajos.
Renginiai
Čičibu nakties festivalis (秩父夜祭)
Festivalis prasideda Čičibu šventovėje ir vyksta kasmet gruodžio 2–3 dienomis. Jis švenčiamas jau daugiau nei 300 metų.
Sportas
Saitamoje esti šios sporto komandos.
Futbolo:
Beisbolo:
Krepšinio:
Tinklinio:
Regbio:
Zenonas Kuzavas
Zenonas Kuzavas – „Farmacijos žinių“ redaktorius (1924–1925), Lietuvos vaistininkų draugijos vadovas (1925–1928).
Veikla
Provizorius Zenonas Kuzavas talkino organizuojant savanorius, materialiai rėmė kariuomenę, daug prisidėjo prie Lietuvos vaistininkų draugijos (LVD) tarptautinės veiklos. J. Kašinsko iniciatyva 1911 m. sausio mėn. Maskvoje lietuviai farmacininkai sukvietė susirinkimą ir išrinko organizacinį suvažiavimo komitetą. Didžiausia iškilusi problema buvo nuspręsti suvažiavimo vietą, tačiau suvažiavimo komiteto narys Z. Kuzavas nepritarė, kad farmacininkų suvažiavimas būtų rengiamas Maskvoje. Jis siūlė lietuviams farmacininkams vykti į Lietuvių mokslo draugijos suvažiavimą, rengiamą 1912 m. vasarą Vilniuje, jungtis prie gydytojų, leisti bendrą laikraštį. Pirmaisiais LVD veiklos metais tarptautinių santykių formavimui ir plėtojimui buvo skiriama mažai dėmesio, tačiau ketvirtajame dešimtmetyje įsitraukė į tarptautinę veiklą bei parodė aktyvumą ne tik dalyvaujant, bet ir organizuojant tarptautinius renginius Lietuvoje.
Užsienio ryšiai
Pirmiausia profesiniai santykiai buvo užmegzti su kaimynine Latvija. Bendradarbiavimo iniciatoriai buvo Latvijos farmacijos specialistai. 1924 m. Lietuvos farmacininkai buvo pakviesti į tarptautinį suvažiavimą Rygoje, kur sutiko dalyvauti Estijos ir Suomijos Farmacininkai. LVD valdybos narys Z. Kuzavas išvyko susipažinti su Latvijos farmacijos administravimu, mokslu ir kitomis farmacijos sritimis. Kaimynų modelis Z. Kuzavui pasirodė pažangesnis ir sektinas. „Pabaltijo valstybių farmaceutų delegatų kongresas“ įvyko 1925 m. birželio 5–7 d. Rygoje. Jame jau dalyvavo ir atstovai iš Lietuvos. Vėliau nuolat LVD nariai dalyvavo Latvijos kolegų suvažiavimuose, taip pat iš kaimyninių šalių Latvijos ir Estijos atvykdavo atstovai į LVD suvažiavimus.
Sulaiman To
Sulaiman To arba Suleimano kalnas, Tachte Suleimanas – šventasis kalnas Kirgizijoje, Ošo miesto apylinkėse. Tai penkiaviršūnis klintinis atlikuonis, išsitęsęs iš vakarų į rytus daugiau nei 1140 m, jo plotis 560 m.
Šis kalnas nuo senovės buvo šventa vieta, tą rodo čia aptikti petroglifai. Pašlaitėje įsikūręs kalno istorijos muziejus. Iki XVI a. kalnas vadintas Bara Kuchu, iki XIX a. – Tachte Suleimanu („Saliamono sostu“). Sulaiman To viršūnėje yra pastatyta Tacht Suleimano mečetė, datuojama Babūro valdymo laikotarpiu (XV–XVI a.). 1963 m. ji buvo susprogdinta, bet 1991 m. atstatyta. Taip pat stovi kita XVI a. Ravat Abdulachano mečetė, bei pastatas, vadinamas Babūro namu. Kalne yra Čaka Tamaro ir Tepeunkuro olos. Rytinėje pusėje yra XI–XIV a. pirtis.
2009 m. Sulaiman To įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip geriausias šventojo kalno pavyzdys visoje Vidurinėje Azijoje, garbinamas jau kelis tūkstantmečius.
Belgrado apgultis
Belgrado apgultis vyko 1456 m. liepos 4 – 22 d.
1453 m. žlugus Konstantinopoliui, osmanų sultonas Mehmedas II rengėsi užkariauti Vengrijos karalystę. Jo pirmasis tikslas buvo pasienio fortas Belgradas (senąja vengrų kalba Nándorfehérvár). Karo vadas John Hunyadi, kovojęs su osmanais du dešimtmečius, šios atakos tikėjosi.
Apgultis išsivystė į didelį mūšį. Hunyadi netikėtai kontratakavo, užėmė turkų stovyklą ir privertė sužeistą sultoną Mehmetą II baigti apgultį ir atsitraukti.
Popiežius Kalikstas III pergalei atminti liepė krikščionims vidurdienį skambinti varpais. Ši praktika išliko iki šiol.
Pasiruošimas
thumb|right|Belgrado tvirtovė XVI a. 1455 m. pabaigoje Hunyadi ėmė ruoštis laukiamai atakai. Savo paties lėšomis papildė tvirtovę atsargų ir paliko joje stiprų karinį būrį, kuriam vadovavo jo svainis Mihály Szilágyi ir šio vyriausiasis sūnus László. Kadangi joks kitas didikas nepanoro prisidėti (nes bijojo augančios Hunyadi galios labiau nei osmanų), Hunyadi turėjo kliautis savo vieno resursais. Vienintelis sąjungininkas buvo brolis pranciškonas Giovanni da Capistrano, kuris taip karštai ragino eiti į kryžiaus žygį, kad menkai ginkluoti, bet užsidegę valstiečiai ėmė plūsti į Hunyadi būrį. Hunyadi būtų galėjęs surinkti 25-30 000 vyrų.
Apgultis
thumb|left|Titus Dugović šoka nuo sienos thumb|right|1584 m. turkiška miniatiūra, vaizduojanti apgultį Tačiau tokioms pajėgoms dar nesusirinkus prie Nándorfehérvár atžygiavo Mehmeto II armija (anksčiau teigta, kad ją sudarė 160 000 karių, naujesni tyrimai rodo, kad 60-70 000). 1456 m. liepos 4 d. prasidėjo apgultis. Szilágyi pilyje turėjo 5000-7000 vyrų. Mehmeto Rumelijos (t. y. europietiški) būriai turėjo daugumą patrankų, o kitos buvo upiniuose laivuose. Rumelijos pajėgos buvo išdėstytos dešiniajame sparne, o Anatolijos – kairiajame. Viduryje buvo asmeninė sultono sargyba ir jis pats. Anatolijos pajėgos ir sargyba buvo pėstininkai. Laivai išdėstyti daugiausia miesto šiaurės vakaruose, kad saugotų pelkes ir stebėtų, kad tvirtovės atsargų niekas nepapildytų. Dunojų rytuose saugojo spahi – sultono lengvosios kavalerijos būriai.
Apie apgultį Hunyadi sužinojo pietuose rinkdamas papildomus kavaleristus armijai. Nors palyginus nedaug didikų noriai davė savo karius, valstiečiai buvo nusiteikę entuziastingai. Kardinolą Giovanni Capistrano Vatikanas į Vengriją pasiuntė ne tik kovoti su eretikais, bet ir raginti stoti į karą su osmanais. Jam pavyko surinkti didelę, bet prastai apmokytą ir ginkluotą valstiečių armiją, su kuria jis išvyko į Belgradą. Jiedu su Hunyadi keliavo kartu, bet vadovavo atskirai. Kartu jie turėjo apie 40-50 000 karių.
Tvirtovės gynėjai kliovėsi Belgrado pilies tvirtumu. Tuo metu tai buvo viena tvirčiausių pilių Balkanuose. Pilį sudarė buvo trys gynybinės linijos: vidinė pilis su rūmais ir dideliu donžonu, viršutinis miestas su pagrindinėmis karinėmis stovyklomis, keturiais vartais ir dviguba siena ir apatinis miestas su katedra miesto centre ir uostu and Dunojaus. Šias dalis skyrė tranšėjos, vartai ir aukštos sienos.
Liepos 14 d. Hunyadi su savo flotile Dunojumi pasiekė apsuptą miestą. Turkų laivynas blokavo upę, tačiau Hunyadi blokadą pralaužė. Sunaikinęs sultono laivyną, Hunyadi galėjo perkelti į miestą pajėgas ir maisto.
Tačiau Mehmetas II nenutraukė apgulties, ir po savaitės intensyvaus bombardavimo tvirtovės sienos keletame vietų griuvo. Liepos 21 d. Mehmetas II įsakė pradėti puolimą, kuris truko visą naktį. Armija užplūdo miestą ir puolė fortą. Hunyadi įsakė gynėjams mėtyti dervuotą medį ir kitas degias medžiagas, o tada visa tai padegė. Užpuolikus, esančius mieste, nuo dar neįsibrovusių atskyrė liepsnos sienos. Mieste virė mūšis, galiausiai jis pasisuko miesto gynėjų naudai. Kai turkų kareivis beveik iškėlė sultono vėliavą ant bastiono, kareivis, vardu Titus Dugović (vengriškai Dugovics Titusz), jį sugriebė ir drauge nušoko nuo sienos.
Mūšis
Capistrano iš pradžių mėgino įsakyti savo kariams grįžti, tačiau vėliau pats likusius 2000 kryžininkų vedė osmanų link, šaukdamas „Viešpats viską pradėjo, tai pasirūpins ir kad pasibaigtų!“ Tuo pat metu Hunyadi puolė iš forto. Netikėtai užklupti turkai ėmė bėgti. Sultono sargyba bandė sustabdyti paniką ir atkovoti stovyklą, bet Hunyadi armija jau buvo įsijungusi į neplanuotą mūšį, ir turkų pastangos buvo bevaisės. Pats sultonas išėjo į mūšį ir nužudė riterį, tačiau jam į šlaunį pataikė strėlė ir jis netekos sąmonės. Po mūšio vengrų raitininkams buvo įsakyta pernakvoti tvirtovėje ir laukti galimo mūšio atsinaujinimo, tačiau turkai nekontratakavo. Naktį jie pasitraukė su sužeistaisiais. Saronos mieste sultonas atgavo sąmonę. Buvo priimtas sprendimas grįžti į Konstantinopolį.
Po apgulties
Pergalė vengrams brangiai kainavo, nes stovykloje prasidėjo maras. Nuo jo po trijų savaičių mirė ir Hunyadi.
Šiuo laimėjimu buvo 70-iai metų sustabdytas turkų osmanų veržimasis į katalikišką Europą. Kai turkai buvo apgulę Belgradą, popiežius Kalikstas III įsakė vidurdienį skambinti varpais ir kviesti tikinčiuosius melstis už miesto gynėjus – tačiau kadangi į daugumą vietovių žinia apie pergalę atkeliavo anksčiau nei šis įsakymas, skambinimas varpais tapo pergalės minėjimo ženklų, ir popiežius įsakymo neatšaukė.
Žagarės antrasis piliakalnis
Žagarės piliakalnis II su gyvenviete (u.k. ), Raktuvės Kalnas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A596KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV184) – piliakalnis Joniškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Žagarės, Žagarės seniūnija. Pasiekiamas nuo Žagarės centro Raktuvės gatve važiuojant į Minčaičius, už 700 m dešinėje. Ant piliakalnio, senųjų kapinių dalyje stovi Raktuvės koplyčia.
Piliakalnis
miniatiūra|180px|left|Piliakalnio ženklas papėdėje prie įėjimo į kapines Piliakalnis įrengtas Švėtės dešiniajame krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 70x30 m dydžio. Vakarinėje papėdėje, atrodo, buvęs griovys. Šlaitai 6­-7 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas nuo XIX a. vidurio jame laidojant mirusius, aikštelės centre pastačius medinę koplyčią. Nesuardytas išliko tik šiaurinis šlaitas. Piliakalnis 1998–1999 m. tvarkytas šalinant dėl kapų atsiradusias erozijas. Šlaituose auga paskiri lapuočiai.
Piliakalnio pietinėje, vakarinėje ir šiaurinėje papėdėse 5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1997 m., kurioje rasta grublėtos ir žiestos keramikos, kaulinis verpstukas.
Tyrimai
Latvių archeologas Augustas Bilenšteinas pirmasis 1892 m. Žagarės piliakalnyje identifikavo buvus Raktės pilį. Piliakalnį 1966 m. žvalgė Žeimelio kraštotyrininkai, jų radinius saugo Žeimelio vidurinės mokyklos muziejus. Žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.
1999 m. Ernestas Vasiliauskas piliakalnio aikštelėje ir šiauriniame šlaite ištyrė 44,9 m² dydžio plotą, aptiko iki 2,1 m storio kultūrinį sluoksnį su lipdyta ir žiesta keramika, įtvirtinimų liekanomis, įvairiais dirbiniais. Sluoksnyje išsiskyrė 3 horizontai. Ankstyvajame rasta tik lipdytos keramikos, kaulinis smeigtukas, gyvulių kaulų. Virš jo buvo sluoksnis su sudegusiais rąstais, tarp kurių rasta žiestos keramikos, akmeninė liejimo forma. Viršutiniame sluoksnyje aptikta smulkių žalvarinių papuošalų fragmentų, geležinių peilių, lipdytos ir žiestos keramikos.
Istorija
Piliakalnyje stovėjo žiemgalių pilis Raktė, kurią Livonijos ordinas užėmė ir sudegino 1272 m. vėlyvą pavasarį. Po to pilis, matyt, buvo atstatyta, nes 1284–1285 m. į ją atsikėlė Ordino spaudimo neatlaikę žiemgaliai iš Tervetės pilies. 1289 m. žiemą Ordinas staigiu puolimu puolė Raktę, užėmė jos papilį, kur užgrobė nemažai turto. Kitas tris dienas jie bandė pulti pilį, tačiau neįstengė jos užimti, nes piliakalnio šlaitai buvo padengti ledu. Vis dėlto tais pačiais metais žiemgaliai buvo priversti palikti pilį ir pasitraukti į paskutinį prieglobstį savo žemėse Sidabrę. Raktę sudegino Heilingenbergo (Ordino pilis Tervetėje) komtūras ir ji nebeatstatyta. center|miniatiūra|800x800px|Žagarės antras piliakalnis iš pietų pusės
Arija
Dabar žodžiu arija dažniausiai yra apibūdinama operos, oratorijos ar kantatos dalis, atliekama solisto, pritariant orkestrui. Svarbiausia arijos išraiškos priemonė yra melodija. Arija paprastai yra sudaryta iš 3-jų padalų, vadinamų aria de capo.
Estijos valstybės vadovas
miniatiūra|250pc|right|Estijos valstybės vadovų rezidencija Taline 1919-1929 m. (dabar Vokietijos ambasada)
Estijos valstybės vadovas (, pažodžiui valstybės seniūnas) – tarpukario valstybės institucija Estijoje, valstybei vadovavusio asmens pareigos 1920–1937 m. Jis kartu vykdė prezidento ir ministro pirmininko funkcijas, paprastai atliekamas daugelyje demokratinių šalių.
Pagal 1920 m. birželio 15 d. priimtą Estijos konstituciją, vyriausybės nariais buvo laikomi valstybės vadovas ir ministrai. Valstybės vadovas atstovavo Estijos respubliką, koordinavo vyriausybės veiklą ir vedė jos posėdžius. Vyriausybė iš savo narių tarpo skirdavo valstybės vadovo pavaduotoją. Pagal konstituciją, valstybės vadovas praktiškai turėjo mažai realių galių, pvz., negalėjo atlikti arbitro vaidmens parlamento ir vyriausybės konflikto atveju, nes buvo visiškai priklausomas nuo deputatų ir bet kada galėjo būti atstatydintas.
Institucijos reforma
Dėl chroniško vyriausybės nestabilumo (18 vyriausybių ir 10 valstybės vadovų) buvo siekiama permainų valstybės valdyme. Po 1934 m. sausio 24 d. konstitucijos valstybės vadovo institucija buvo reformuota, labiau atitiko prezidento pareigybę, nes vyriausybės vadovas jau turėjo būti išrenkamas atskirai. Tačiau po 1934 m. Konstantino Petso įvykdyto valstybės perversmo, vien tokios valstybės vadovo pareigos nebeegzistavo, nes K. Petsas iki 1937 m. buvo ir valstybės, ir vyriausybės vadovu.
Pereinamojo laikotarpio įstatymu nustatytos laikinos valstybės protektoriaus (riigihoidja) pareigos, iki prezidento rinkimų pavedant ministrui pirmininkui atlikti ir valstybės vadovo funkcijas. L. Petsas šias pareigas užėmė iki 1938 m. balandžio 24 d., o po to jis buvo pirmasis Estijos prezidentas.
Valstybės vadovai
Estijos valstybės vadovais įvairiu laiku buvo:
Vytas Bujanauskas
Vytas Bujanauskas (g. 1950 m. rugpjūčio 21 d. Balbieriškyje, Prienų rajonas) – Lietuvos ir Prienų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1985 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą, 2001 m. baigė andragogiką Vytauto Didžiojo universitete, edukologijos magistras.
1994–2011 m. Prienų senelių globos namų direktoriaus pavaduotojas. 2011–2015 m. Prienų rajono savivaldybės meras.
Nuo 2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys.
Vaikas Tadas.
Itapetininga
Itapetininga  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 160 km į vakarus nuo San Paulo. Pro miestą eina San Paulo–Kuritibos geležinkelis. Vystoma tekstilės (medvilnės), baldų, keramikos, maisto pramonė. Apylinkėse auginama medvilnė, persikai, kukurūzai, ryžiai, pupelės Veikia 3 muziejai, XVIII–XIX a. statytos bažnyčios (tarp jų – Švč. Maloningosios Mergelės katedra), institutas.
Istorija
Tiksli vietovardžio reikšmė neaiški, bet jis akivaizdžiai kilęs iš tupių žodžių, reiškiančių akmenis ir sausumą („sausų akmenų kelias“, „ant sauso akmens“, „sausas kaukaras“).
XVIII a. į kraštą ėmė keltis portugalų naujakuriai. 1770 m. įsteigta Nosa Senjora dos Prazeres de Itapetiningos gyvenvietė. Miestas nuo 1852 m., savivaldybės centras nuo 1855 m.
Buranos bokštas
thumb|200px|Buranos bokštas
thumb|left|200px|Bokšto viduje Bokštas buvęs 45 m aukščio, bet dėl žemės drebėjimų jis smarkiai apgriuvo ir dabar tesiekia 21,7 m aukštį. Tarybiniais metais norėta bokštą atstatyti, bet pabijojus, kad dėl to gali sugriūti visas statinys, darbai nepradėti vykdyti. Minareto viduje yra siauri ir statūs laiptai.
Apie Buranos bokštą pasakojama legenda: ragana perspėjusi miesto valdovą, kad jo naujagimė dukra žus, kai jai bus 18 metų. Valdovas tuomet uždaręs dukrą bokšte ir nieko prie jos neprileidęs išskyrus maistą nešančią tarnaitę. Dukra tapo gražia mergina, tačiau kai jai sukako 18 metų, ją sugėlė nuodingas voras, patekęs su atneštu maistu. Raganos pranašystė išsipildė – mergina mirė.
Mastercutor
Mastercutor yra vienuoliktasis U.D.O. studijinis albumas, išleistas 2007 m. gegužės 18 d.
Taš Rabatas
thumb|250px|Taš Rabatas
Taš Rabatas  – gerai išsilaikęs XV a. pastatytas karavansarajus, esantis Kirgizijoje, Naryno srityje, At Baši rajone. Jis stovi tarp Čatyrkiolio ežero ir Torugato perėjos pietuose ir Košoj Korgono tvirtovės šiaurėje, netoli Biškeko–Kašgaro plento.
Manoma, kad Taš Rabatas nuo X a. galėjęs būti nestoriečių arba budistų vienuolynu. Pro čia ėjęs prekybinis kelias tarp vakarų Kinijos ir Isyk Kulio pakrančių. Pavadinimas reiškia „akmenų rūmai“.
XIX pasaulio futbolo čempionatas - F grupė
XIX pasaulio futbolo čempionato F grupės rungtynės.
Faetonas (planeta)
Faetonas – hipotetinė, tariamai egzistavusi, Saulės sistemos planeta tarp Marso ir Jupiterio. Pavadinta graikų mitologijos personažo Helijo sūnaus Faetono vardu.
Igliaukos šv. Kazimiero bažnyčia
'''Igliaukos šv. Kazimiero bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Igliaukos kaime, 1500 m į šiaurę nuo magistralinio kelio.
Istorija
Prienų seniūnas grafas Mykolas Butleris 1781 m. pradėjo statyti bažnyčią. Statybą tęsė jo įpėdinis Kazimieras Sapiega. 1783 m. bažnyčia tapo Marijampolės parapijos filija. 1823 m. Igliaukoje gyveno 2, o 1844 m. – 3 marijonai kunigai. Vėliau marijonai pasistatė dviaukštį namą. Marijonas kunigas Juozapas Gegužinskas (1821–1887) apkaltintas lankęs miške sukilėlių būrį. Už tai 1863 m. areštuotas, 1864 m. ištremtas į Sibirą. Jam 1871 m. leista grįžti į Kuršą. Valdžia 1864 m. vienuolyną uždarė (pastatas 1915 m. sudegė).
1882–1884 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1884 m. konsekravo pavyskupis Juozapas Olekas. 1906 m. pabaigoje įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Jonas Katilius), 1907 m. įsteigęs mokyklą, biblioteką – skaityklą, nuo 1909 m. rengęs viešus lietuviškus vakarus su vaidinimais. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jis taip pat rengdavo viešus vakarus. Nuo 1909 m. klebonu tarnavo Juozas Sriuoginis.
1915 m. bažnyčia sudegė, susprogdintas jos bokštas.
Po 1921 m. bažnyčia suremontuota (rūpinosi kunigas K. Tumosa), atstatytas žemesnis bokštas. Vienuolyno rūmai suremontuoti, paversti klebonija. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčią (iki 1976 m.) suremontavo klebonas Alfonsas Svarinskas. Įdėtos naujos grindys, įvestas šildymas.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Košoj Korgonas
thumb|250px|Košoj Korgono liekanos
Košoj Korgonas  – senovinės tvirtovės griuvėsiai Kirgizijoje, Naryno srityje, At Baši rajone, į vakarus nuo At Baši kaimo, greta Biškeko–Kašgaro plento. Iš pastato belikę plūkto molio sienų fragmentai. Pastatymo data nežinoma. Košoj Korgonas pavadintas kirgizų epo Manaso herojaus, batūro Košojaus vardu.
Greta veikia muziejus. Toliau pietuose yra senovinis karavansarajus Taš Rabatas.
Pamario vaivadija
Pamario vaivadija yra Lenkijos šiaurėje, prie Baltijos. Plotas 18 310 km²; 2,30 mln. gyventojų. Sostinė – Gdanskas. Vakaruose ribojasi su Vakarų Pamario vaivadija, pietvakariuose – Didžiosios Lenkijos vaivadija, pietuose – Kujavijos Pamario vaivadija, o rytuose – su Varmijos Mozūrų vaivadija.
Ignacy Mościcki
Ignacas Moscickis (Ignacy Mościcki, 1867 m. gruodžio 1 d. – 1946 m. spalio 2 d.) – Lenkijos visuomeninis veikėjas, Lenkijos prezidentas, chemikas, išradėjas, Lenkijos chemijos pramonės pradininkas.
Biografija
Gimė 1863 m. sukilimo dalyvio šeimoje. Baigė mokyklą Varšuvoje, o 1891 m. – Rygos politechniką. 1892 m. vasario 22 d. Moscickis vedė Michaliną Čyževską. Juos siejo giminystės ryšiai (jo žmona – Moscickio tetos dukra), todėl leidimą tuoktis jiems turėjo suteikti pats popiežius. 1897 m. dirbo asistentu Fribūro universitete (Šveicarijoje). Gilinosi į azoto rūgšties gavybos metodus, nagrinėjo naftos gavybos ir perdirbimo problemas. 1920–1926 m. dirbo Lvovo politechnikos institute, iki 1925 m. buvo užėmęs fizikinės chemijos ir techninės elektrochemijos profesoriaus pareigas, o 1925–1926 mokslo metais tapo šios institucijos rektoriumi. Įkūrė azoto junginių fabriką Tarnuve; miesto rajonas, kuriame šis fabrikas buvo pastatytas, jo garbei pavadintas Mościce.
Politinė veikla
1892 m. įstojo į Užsienio lenkų socialistų sąjungą. Įvykus gegužės mėn. perversmui 1926 m., rekomendavus Pilsudskiui, buvo išrinktas prezidentu. Nors iš tikrųjų šalį valdė Pilsudskis, tačiau oficialiu šalies lyderiu tapo Ignacy Mościcki.
Prieš Pilsudskio mirtį 1935 m., kai šis turėjo sveikatos problemų, Lenkijoje buvo priimta konstitucija, ženkliai išplėtusi prezidento teises, tačiau tai neapsaugojo šalies nuo 1936 m. nestabilumo. Tuo pat metu scenoje politinėje scenoje pasirodė Edvardas Rydz-Smiglas, kas padėjo stabilizuoti vidaus politikos padėtį.
1939 m. rugsėjo 1 d., pirmąją įsiveržimo į Lenkiją dieną prezidentas paskelbė pranešimą, kuriame pažymėjo, kad Lenkijos gyventojai turi kovoti už savo šalį. Kadangi rizika, kad Varšuvos karališkoji pilis taps vienu iš bombardavimo taikiniu, jis persikėlė į Blota kaimą prie Varšuvos. Remiantis Balandžio 13 d. konstitucija, savo įpėdiniu prezidento poste Moscickis paskyrė Rydzą-Smiglą. Kadangi Vokietijos kariuomenė judėjo greitai, jau rugsėjo 8 d. prezidentas turėjo persikelti į Olykos miestą Voluinėje, o rugsėjo 14 d. perkėlė savo rezidenciją į Zalučę. Kai rugsėjo 17 d. buvo gautas pranešimas apie Raudonosios armijos įsiveržimą į Lenkijos teritoriją, Kutuose įvyko susitikimas, kuriame dalyvavo Moscickis, Rydzas-Smiglas, užsienio reikalų ministras Juzefas Beckas ir ministras pirmininkas Felicijanas Slavojus Skladkovskis. Šiame susitikime buvo priimtas sprendimas evakuoti vyriausybės narius į Rumuniją. Mościcki kirto kirto Rumunijos sieną 1939 m. rugsėjo 17 d., 21:45. Ten jis buvo internuotas ir rugsėjo 25 d. prezidento postą perdavė generolui Boleslavui Vieniava-Dlugošovskiui. Tačiau su tuo nesitiko Prancūzijos valdžios atstovai, pareikalavę perduoti prezidento postą Vladislavui Račkevičiui, su kuo Moscickis sutiko. 1939 m. gruodį kartu su šeima apsigyveno Šveicarijoje, kur praleido visus II pasaulinio karo metus.
1993 m. urna su jo palaikais buvo perkelta į Varšuvą.
Melužiai
Melužiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 15 km nuo Dubingių.
Istorija
1749 m. kaimas minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje de Mieluzie.
Laktancijus
thumb|Laktancijus thumb| left
Liucijus Cecilijus Firmianas Laktancijus (, g. apie 250 m. – m. po 325 m.) – krikščionių rašytojas, retorikas.
Laktancijus buvo apologetas. Apologetai buvo pirmieji rašytojai, kurie, laikydamiesi Evangelijos, stengėsi tiksliai pagal ją aiškinti filosofinius klausimus. Drauge jie buvo pirmieji krikščionių filosofai, asimiliavę graikų filosofijos sąvokas. Taigi ant graikiško pamato jie kūrė savitas krikščioniškas koncepcijas. Apologetų šaltinis buvo graikų filosofija.
Laktancijus įrodinėjo, jog Dievo vienumas kyla iš Dievo sąvokos, nes tai yra begalinio tobulumo esybės sąvoka, tad neįmanoma ir pamanyti, kad begalinio tobulumo esybių galėtų būti daugiau. Kitas jo argumentas: pasaulio sandara rodo jį esant vieningą, ir tai verčia pripažinti, kad jis yra vienos esybės kūrinys.
Laktancijaus idėjoms turėjo įtakos stoicizmas. Svarbiausiame veikale „Dievo mokslo pagrindai“ mėgino susisteminti krikščionybės doktriną. Kituose savo veikaluose „Apie Dievo kūrybą“ ir „Apie Dievo pyktį“ antikos mitus aiškino euhemerizmo požiūriu. Dėl gražaus kūrinių stiliaus Laktancijus buvo vadinamas krikščionių Ciceronu.
Itapevi
Istorija
Vietovardis tupių kalba reiškia „plokščių akmenų upė“ (itá-peb’y).
Naujakuriai Itapevi apylinkėse ėmė kurtis jau XVIII a. Čia 1895 m. italai įkūrė akmenų skaldyklą. 1920 m. įkurta Itapevi gyvenvietė, 1959 m. tapo savivaldybės centru.
Ignalinos Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
'''Ignalinos Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Ignalinoje.
Istorija
Ignalinoje 1929 m. pastatyta medinė koplyčia, priklausiusi Vidiškių parapijai. 1938 m. pradėtą bažnyčios statybą nutraukė karas. Po jo neužbaigtą bažnyčią rajono valdžia nusavino ir pavertė kultūros namais, vėliau biblioteka.
1961 m. bažnyčia įrengta gyvenamajame name. Pagal architekto R. Krištapavičiaus ir dizainerio V. Dineikos projektą 1989 m. lapkričio 11 d. pradėta statyti nauja mūrinė (kertinį akmenį ir pamatus pašventino arkivyskupas Julijonas Steponavičius). 1990 m. įsteigta parapija. 1996 m. rugpjūčio 18 d. pašventinta koplyčia apatiniame naujojo pastato aukšte, 1999 m. pabaigoje arkivyskupas Audrys Juozas Bačkis pašventino ir visą bažnyčią.
Architektūra
Pastatas modernistinis. Bažnyčios interjere yra S. Kuzmos skulptūros.
XX a. bažnyčia
1961 m. įkurta bažnyčia buvo tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, su bokšteliu. Greta stovėjo dvistulpė varpinėlė. Šventoriaus tvora lentinė.
Sapukaja
Sapukaja ( – 'žirninis šamis (Lecythis pisonis)') gali reikšti šiuos Brazilijos miestus:
Ledi Marija Vortli Montagu
Veikla
Šiais laikais ji labiausiai prisimenama dėl savo laiškų, ypač dėl laiškų iš kelionių į Osmanų imperiją kaip britų ambasadoriaus Turkijoje žmona. Jos raštuose aptariami ir užginčijami šiuolaikiniai socialiniai požiūriai prieš moteris ir jų intelektinis ir socialinis augimas. Taip pat Marija Vortli Montagu yra žinoma dėl raupų vakcinos. Jau nuo senų laikų buvo žinoma, jog raupais persirgęs žmogus įgyją imunitetą ir antrą kartą nebesuserga. Todėl sveiki žmonės buvo pradėti skiepyti raupų papulės turiniu, paimtu iš nesunkiai raupais apsirgusio žmogaus. Šį būdą XVIII amžiaus pradžioje, gerokai anksčiau nei Edvardas Dženeris, naudojo Marija Vortli Montagu.
Zak Starkey
250px|right|thumb|Zak Starkey Zak Starkey (g. 1965 m. rugsėjo 13 d. Londone, JK) – iš JK kilęs būgnininkas.
Jo tėvai – Maureen Cox ir Ringo Starr. Ringo Starr – buvęs legendinės grupės The Beatles būgnininkas. 1995 m. Zak Starkey groja grupėje The Who. 2000 m. subūrė naują grupę – The Healers, su kuria 2003 m. išleido pirmą albumą. Nuo 2004 m. groja būgnais iš Mančesterio kilusioje grupėje Oasis.
Sapukaja do Sulis
Sapukaja do Sulis  – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje, 19 km į šiaurę nuo Porto Alegrės, jos aglomeracijoje. Plentai į Porto Alegrę, Kuritibą, geležinkelis į Novo Hamburgą. Vystoma metalurgija, tekstilės, odos apdirbimo, maisto (veikia „Pepsi Cola“ įmonė) pramonė, turizmas. Sapukajoje veikia zoologijos sodas, kelios bažnyčios.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1737 m. kaip Fazenda do Cerro. XIX a. pab. apylinkėse steigėsi mėsinės, o aplink jas augo Porto Alegrės priemiesčiai. 1961 m. iš San Leopoldo savivaldybės dalies sudaryta Sapukaja do Sulio savivaldybė.
Juknevičienė
Juknevičienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Juknevičiūtė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Juknevičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Domarkienė
Domarkienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Domarkas.
Ignaz Philipp Semmelweis
1844 m. baigęs Vienos universitetą iki 1857 m. dirbo Vienos ligoninėse, dėstė Pešto universitete. 1847 m. nustatė, kad gimdyvių karštligę ir sepsį sukelia medžiagos ir bakterijos, kurias gimdyvei perneša medicinos personalas iš infekcinio ir pataloginės anatomijos skyrių. Įdiegęs rankų plovimą ir jų dezinfekavimą chloro tirpalu, sumažino gimdyvių ir naujagimių mirtingumą 7–10 kartų.
Domarkienė
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ignaz Philipp Semmelweis
Gydytojo veikla
Klinika, kurioje dirbo Semelveisas, buvo padalinta į dvi dalis: pirmąją prižiūrėjo gydytojai ir medicinos studentai, o antrąją – akušerės ir vienuolės. Abiejose klinikos dalyse daug moterų sirgdavo pogimdyvine karštlige, tačiau ten, kur dirbo gydytojai ir medicinos studentai, mirtingumas buvo 10–12 proc., o, kur dirbo akušerės ir vienuolės – tik 2 proc. Semelveisas pradėjo ieškoti priežasčių ir empiriniu būdu nustatė, kad studentai preparuodami lavonus prozektoriume perneša kažkokias medžiagas gimdyvėms. Tai patvirtino faktas, kad gydytojo Semelveiso draugas teismo ekspertas skrodimo metu įsipjovė į pirštą ir mirė, o jį skrodžiant, rasti pokyčiai buvo identiški pokyčiams mirusių gimdyvių organizmuose.