cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georges Charpak
Biografija
1931 m. šeima iš tuometinės Lenkijos emigravo į Prancūziją. Už dalyvavimą Pasipriešinime 1943 m. suimtas Viši vyriausybės, o 1944-1945 m. kalėjo Dachau koncentracijos stovykloje. Baigė Monpeljė licėjų, 1945 m. įstojo į vieną prestižiškiausių Prancūzijoje inžinerinę Šachtų mokyklą (École des Mines). Ją 1948 m. baigė bakalauro laipsniu ir pradėjo dirbti Nacionaliniame mokslo tyrimų centre. 1954 m. Prancūzijos kolegijoje įgijo filosofijos daktaro laipsnį. Dirbo Frederiko Žolio-Kiuri laboratorijoje, 1959-1991 m. Europos branduolinių mokslinių tyrimų centre (CERN) Ženevoje.
Svarbiausios darbų kryptys – greitintuvų įrangos ir elementariųjų dalelių detektorių tobulinimas ir kūrimas. Šie darbai padėjo išplėtoti elementariųjų dalelių fiziką. 1968 m. sukūrė kompiuterizuotą daugiavielę proporcingąją kamerą, galinčią užregistruoti iki 1 mln. dalelių per sekundę; ji pritaikyta medicinoje, biologijoje, pramonėje.
Prancūzijos mokslų akademijos narys (1985 m.). 1992 m. Nobelio fizikos premija už dalelių detektorių išradimą ir vystymą, būtent už daugiavielę proporcingąją kamerą.
Raiškioji televizija
thumb|280px|Kelių tarptautinių televizijos standartų palyginimas Raiškioji televizija (RTV) – skaitmeninės televizijos atmaina, kurioje televiziniai (TV) signalai perduodami naudojant skaitmeninius kodavimo ir spūdos metodus. Raiškioji televizija, palyginus su analogine TV, pasižymi didesniu vaizdą formuojančių eilučių skaičiumi, užtikrina platesnį vaizdo formatą, leidžia pašalinti atspindžius ir „sniego“ tipo trukdymus televiziniame vaizde, žymiai pagerina garso kokybę, suteikia galimybę pasirinkti programos kalbą, stereogarsą, teletekstą, titrus, elektroninį programų gidą ir kitus privalumus.
Labiausiai RTV paplitusi JAV ir Japonijoje.
Porto Veljas
Porto Veljas  – tai miestas vakarinėje Brazilijos dalyje, netoli sienos su Bolivija, Madeiros upės dešiniajame krante. Rondonijos valstijos centras. 334,7 tūkst. gyventojų.
Raiškioji televizija
Parametrai
Lentelėje pateiktos raiškiosios TV pagrindiniai parametrai:
Porto Veljas
Istorija
Miestas įkurtas 1914 m.
Raiškioji televizija
Parametrai
RTV pagal 1080p standartą kol kas praktiškai nenaudojama dėl techninių problemų ir skirta RTV perspektyvai.
Poreikis
Raiškiosios televizijos poreikis kilo tuomet, kai didėjant televizorių ekranams vis pastebimesnės tapo vaizdą atkuriančios eilutės. Vaizdo kokybei pagerinti buvo nutarta 2–3 kartus padidinti vaizdą sudarančių eilučių skaičių. RTV televizinį vaizdą sudaro 720 eilučių, naudojant progresyvinę skleistinę arba 1080 eilučių, naudojant pakaitinę skleistinę. Vaizdo elementų skaičius (pikselis) kiekvienoje eilutėje kinta nuo 1280 iki 1920 taškų. Kuo daugiau taškų sudaro televizinį vaizdą, tuo reikia platesnės TV kanalo dažnių juostos vaizdui perduoti.
RTV apima 5 kartus daugiau informacijos negu analoginė TV. Norint perduoti visą RTV standarto analoginį signalą, reikalingas daugiau nei 36 MHz dažnio juostos kanalas, tuo tarpu standartinės televizijos kanalo dažnių juosta yra 6 MHz (NTSC standartas).
Kad nereikėtų mažinti dabar matomų televizijos kanalų skaičiaus, standarto kūrėjams buvo iškelta sąlyga RTV signalą sutalpinti į standartinį 6 MHz dažnių juostos kanalą. Naudojant analoginį signalą RTV vaizdų neįmanoma perduoti 6 kartų siauresnės dažnių juostos kanalu jų pastebimai neiškraipant, todėl nutarta kurti RTV skaitmeninę sistemą ir perduodamų duomenų srautą mažinti skaitmeniniais spūdos (suspaudimo) metodais. Norint gauti geros kokybės TV vaizdą reikalingas apie 8 Mbit/s duomenų perdavimo sparta, o norint matyti „studijos kokybės“ vaizdą reikia 12 Mbit/s perdavimo spartos. RTV naudojamas 19,3 Mbit/s skaitmeninių signalų perdavimo sparta.
Techniniai parametrai
Žiūrovo komfortui padidinti praplatintas vaizdo formatas ir parinktas kadro formatas (ekrano ilgio ir aukščio santykis) 16:9. Vaizdas geriau atitinka akies aiškaus matymo kampą, siekiantį apie 300. Raiškiojoje skaitmeninėje TV naudojami plazminiai ar skystųjų kristalų monitoriai. Pagrindiniai paplitę trys skaitmeninės televizijos standartai. ATSC (Advanced Television Standards Committee; JAV, Kanada, Pietų Korėja, Taivanas, Argentina). 1994 m. patvirtintame standarte naudojama 8 lygių vienpusės šalinės juostos moduliavimas (8-level Vestigial SideBand). ATSC sistemoje garsui perduoti naudojama skaitmeninis Dolbio (Dolby Digital 5.1 Surround audio) metodas. RTV programas JAV transliuoja DIRECTV and DISH Network ir VOOM palydovai. VOOM palydovas transliuoja virš 30 RTV kanalų. 32 MHz dažnių juostą užima vienas analoginis TV kanalas + radijo kanalai, toks standartinis palydovinis kanalas praleidžia 55 Mbit/s duomenų. Tad vienu standartiniu palydovo siųstuvo kanalų, priklausomai nuo TV signalo kokybės (perdavimo spartos), galima perduoti iki keliolikos TV ir keliasdešimt radijo kanalų.
Siekiant apibrėžti MPEG-2 sistema transliuojamų kanalų moduliacijos ir kodavimo būdus, taip pat siekiant tobulinti moduliacijos būdų efektyvumą ir apjungti TV kanalų kodavimo būdus buvo įkurta DVB (Digital Video Broadcast) grupė leidžianti DVB standartus:
Europoje, perduodant RTV, naudojama DVB sistema, kuri artimai surišta su Japonijos. TV standartu ISDB (priimtu 1991 m.) ir jose naudojama patobulinta COFDM (Coded Orthogonal Frequency Division Multiplexing) moduliacija. Sistemose naudojamas MPEG-2 vaizdo signalo kodavimo ir spūdos metodas bei MPEG garso spūda. Europoje nuo 2004 m. RTV transliuoja ASTRA, palydovas (HD1 kanalas) 1080i sistema. Nuo 2005 m. spalio mėn. numatoma transliuoti RTV per SIRIUS palydovą, skirtą Šiaurės ir Baltijos šalims. Nuo 2005 m. birželio mėn. transliuojamos dvi programos HD1 ir HD2 naudojant MPEG-4 paketą per ASTRA, SIRIUS ir HELLAS SAT palydovus.
Leon Schiller
thumb|upright|Leono Šilerio biustas [[Varšuva|Varšuvoje.]] Leonas Šileris (, tikrasis vardas Leon Schiller de Schildenfeld; 1887 m. kovo 14 d. Krokuva – 1954 m. kovo 25 d. Varšuva) – austrų kilmės lenkų režisierius, teatro kritikas ir teoretikas, teatro ir radijo scenaristas, kompozitorius ir dainininkas. Lenkijos darbininkų partijos narys, Seimo narys.
Biografija
Kilo iš Austrijos katalikų aristokratų šeimos, atsikėlusios į Lenkiją XIX a., giminiavosi su Marija Terese.
Garsėjo A. Mickevičiaus kūrybos interpretacijomis, o labiausiai Vėlinių, kurias statė 1934 m. Varšuvos Lenkijos teatre ir dar anksčiau Lvove (1932 m.), Pohuliankos teatre Vilniuje (1933 m.) ir vėliau Sofijoje (1937 m.).
Baigė polonistiką ir filosofiją Jogailos universitete Krokuvoje, vėliau studijavo Sorbonoje. Bendradarbiavo su Varšuvos teatrais (tarp jų ir su „Reduta“), Lodzėje, Lvove.
Račiūnai (Korsakovas)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1910 m. buvo 127 gyventojai. 1938 m. Račiūnai, Senieji Gudeliai (Alt Gudehlen), Daubarai (Daubarren), Nausėdija (Neusiedel) ir Ruhendorfas prijungti prie Juodlaukių. 1947–1993 m. Svobodos apylinkės kaimas.
Vytautas Straižys
Biografija
1962–1965 metais kartu su Kazimieru Zdanavičiumi jis sukūrė septyniaspalvę fotometrinę sistemą, kuri pasaulyje žinoma kaip Vilniaus fotometrinė sistema. 1971 m. Tartu universitete V. Straižys apgynė daktaro disertaciją „Daugiaspalvė žvaigždžių fotometrija“. 1967 m. buvo priimtas į Tarptautinę astronomų sąjungą, tapo Fizikos ir matematikos instituto astrofizikos skyriaus vadovu ir išbuvo šiose pareigose beveik 37 metus. Greta darbo Fizikos ir matematikos institute V. Straižys ilgus metus dirbo ir neetatiniu Vilniaus universiteto Astronomijos observatorijos vadovu, dėstė studentams įvairius astronomijos kursus. 1973 m. V. Straižiui paskirta Lietuvos mokslo premija, o 1976 m. suteiktas profesoriaus vardas už labai sėkmingą darbą rengiant aukštos kvalifikacijos specialistus. 1977 m. V. Straižys pradėjo leisti Vilniaus astronomijos observatorijos biuletenį, o nuo 1992 metų – tarptautinį žurnalą Baltic Astronomy.
Vilniaus fotometrinė sistema ypač išpopuliarėjo, kai V. Straižys 1977 metais išleido monografiją „Daugiaspalvė žvaigždžių fotometrija“. Jis buvo kviečiamas į šios tematikos tarptautines mokslines konferencijas, buvo daugelio jų organizacinių komitetų narys. Vilniaus sistema stebėjimams imta naudoti įvairiose šalyse (JAV, Čilėje, Vokietijoje, Bulgarijoje, Britanijoje). 1978–1979 m. Vilniaus sistema pradėta plačiai taikyti Galaktikos struktūrai, žvaigždžių spiečiams ir tarpžvaigždinei ekstinkcijai tirti įvairiose dangaus srityse, taip pat žvaigždžių metalingumui nustatyti. 1979–1985 m. Straižys buvo išrinktas Tarptautinės astronomų sąjungos Žvaigždžių klasifikacijos komisijos viceprezidentu ir prezidentu. 1982 m. išleista antroji jo monografija „Žvaigždės su metalų deficitu“. Joje parodyta, kad sistema tinka klasifikuoti ne tik normalios cheminės sudėties žvaigždėms, bet ir nemetalingoms, anglingosioms, emisinėms žvaigždėms, baltosioms nykštukėms, subnykštukėms, dvinarėms žvaigždėms. Vilniaus fotometrinė sistema iki šiol yra viena labiausiai pritaikytų klasifikuoti bet kurį Galaktikos lauko žvaigždžių rinkinį esant tarpžvaigždinei ekstinkcijai. Sistema taip pat leidžia klasifikuoti įvairių tipų pekuliariąsias žvaigždes. Didelė darbo patirtis lėmė tai, kad Lietuvos astronomai buvo pakviesti bendradarbiauti su Europos kosmoso agentūra ruošiant į kosmosą GAIA observatoriją, o V. Straižys – vadovauti jos pekuliariųjų žvaigždžių klasifikacijos darbo grupei.
1981 m. pradėti darbai tiriant tarpžvaigždinius dulkių debesis Saulės aplinkoje. Su bendradarbiais tirti tarpžvaigždiniai debesys Tauro, Persėjo, Gulbės, Skorpiono, Gyvatės, Cefėjo žvaigždynuose. 1986 m. pradėti bendri darbai su Italijos, Vatikano ir Britanijos astronomais taikant krūvio sąsajos įtaisų (CCD) imtuvus Galaktikos struktūrai tirti pasirinktose dangaus srityse, daugiausia – kamuolinių spiečių kryptimi. Vėliau į šiuos darbus įsitraukė JAV, Argentinos, Lenkijos astronomai. 2000 m. šis projektas laimėjo tarptautinį Amerikos astronomijos draugijos Chretien grantą ir iki šiol yra vykdomas tiriant Galaktikos struktūrą žemose platumose (netoli Galaktikos plokštumos), kur kitos fotometrinės sistemos yra bejėgės dėl tarpžvaigždinio parausvėjimo.
1992 m. JAV išleista prof. V. Straižio monografija „Multicolor Stellar Photometry“. 1992–1993 metais jis dirbo JAV: dėstė astronomijos kursą Niujorko valstijos Junion koledže ir vykdė mokslinius tyrimus. Iki šiol mokslinėje spaudoje paskelbta virš 300 straipsnių, 3 monografijos. Jam vadovaujant apginta virš 20 disertacijų. 1969–1990 metais V. Straižys vadovavo Molėtų astronomijos observatorijos bei Maidanako stebėjimų stoties Uzbekistane statybai ir teleskopų įrengimui. Už ypač reikšmingus nuopelnus mokslui prof. V. Straižys 1996 m. išrinktas MA nariu korespondentu. 2003 m. prof. V. Straižys apdovanotas Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino karininko kryžiumi, o už darbų ciklą „Galaktikos struktūros ir evoliucijos tyrimai 1982–2002“ kartu su Gražina Tautvaišiene, Antanu Bartkevičiumi ir Kazimieru Zdanavičiumi jam antrą kartą skirta Lietuvos mokslo premija.
1977–1990 m. profesorius V. Straižys buvo Vilniaus astronomijos observatorijos biuletenio redaktorius. Nuo 1992 m. jis yra tarptautinio žurnalo „Baltic Astronomy“, o nuo 1992 m. – periodinio leidinio Lietuvos dangus redaktorius. 1992 m. išleista populiari knyga „Paukščių takas“. 1984 m. kartu su Antanu Juška sudarė ir išleido „Astronomijos enciklopedinį žodyną“, o 2002 m. vienas parengė ir išleido jau dvigubai platesnį tokio pat pavadinimo žodyną. 1993 m. išleistas „Astronomijos“ vadovėlis vidurinės mokyklos 12 klasei, 1995 metais kartu su Aloyzu Pučinsku ir Algimantu Ažusieniu – „Astronomijos“ vadovėlis aukštųjų mokyklų studentams ir doktorantams (atnaujintas 1999 metais). Nuo 1955 metų yra parašęs virš 500 mokslo populiarinimo straipsnių ir leidinių.
V. Straižys buvo nuolatinis astronominių renginių Molėtų observatorijoje dalyvis ("Žvaigždėtosios naktys", 2006 m.).
Haiku
Haiku – prozinės poezijos stilius. Tai unikali Japonijos poezijos forma, XIX a. Masaoka Šiki pataisytas hokku, pradinės eilės iš dviejų dalių eilėraščio haikai no renga.
Haiku struktūra
Tradicinis hokku modelis dažniausiai 5, 7, 5 on. Japonų kalbos žodis „on“ reiškia „garsas“ ir atitinka morą, fonetinį junginį, panašų, bet neidentišką kitų kalbų skiemeniui. Kartais vartojami žodžiai ondži (garso simbolis) ir modži (raidės simbolis). Haiku turi specialų metų laikų žodį (kigo), nurodantį, kokiu metų laiku vyksta veiksmas regoje ar užuomina į realų pasaulį.
Hokku sujungia dvi (rečiau tris) skirtingas frazes, turinčias aiškią gramatinę pertrauką (kiredži), esančią paprastai pirmų penkių ar po jų esančių septynių morų pabaigoje. Šie senojo hokku elementai daugelio laikomi esminiais ir haiku atveju, nors jų ne visada paiso šiuolaikiniai japonų laisvos formos haiku ir ne japonų haiku rašytojai. Japonų haiku rašomas vienoje eilutėje, o kitose kalbose jis paprastai padalinamas į tris eilutes.
Japonų kalboje daiktavardžiai neturi skirtingų daugiskaitos ir vienaskaitos formų, tad anglų kalboje (lietuvių kalboje panašiai) „haiku“ nusako vienaskaitą ir daugiskaitą.
Senryu yra panaši poezijos forma, pabrėžianti humorą ir žmonių silpnybes vietoj metų laikų ir todėl neturinti kigo ar kiredži.
Hokku ar haiku?
Hokku visada buvo rašomas platesniame haikai no renga kontekste tiek teoriškai, tiek iš tiesų (net kai spausdinami individualiai). XIX a. pabaigoje Šiki atskyrė pradinę eilėraščio dalį ir pavadino haiku. Kadangi tik po atskyrimo terminas tapo populiarus, mokslininkai sutinka, kad prieš Šiki sukurtus hokku negalima vadinti haiku (dažna XX a. klaida). Šio nesibaigančio nesusipratimo pavyzdys yra Deivido Bernhilo Bašio haiku antologija (2005 m.): Bernhilas sutinka, kad Bašio kūrė hokku, bet jis vis tiek taip pavadino haiku, nes šis terminas labiau žinomas.
Haiku yra vienas sėkmingiausių ir svarbiausių tradicinės japonų poezijos žanrų. Haiku šiuo metu yra 17 skiemenų eilių forma susidedanti iš trijų metrinių dalių iš 5, 7, 5 skiemenų. Nuo pirmųjų dienų buvo maišatis tarp trijų artimų terminų – Haiku, Hokku ir Haikai. Hokku reiškia „pradinės eilės“ ir buvo pradinė ilgesnio eilėraščio, vadinamo haika, dalis. Kadangi hokku primesdavo toną likusiam eilėraščiui, užėmė svarbią padėtį haikai poezijoje ir buvo įprasta kurti hokku be po jo esančių eilių.
Istorija
Haiku terminas dažnai giminingu žodžiu hokku – grynoji reikšmė yra „įžanginis posmas“, kuris turi svarbiausią reikšmę ilgoje eilėraščio posmų grandinėje. Ši įžanga ilgainiui pradėjo egzistuoti kaip atskira poezijos forma. Japonų poeto Masaoka Shiki pastangų dėka apie 1890 m. šiai formai sukurtas atskiras terminas – haiku. Taigi, pirmieji haiku yra hokku, nors skiriasi tik pavadinimu. Filologai skiria ikiklasikinį, klasikinį ir modernųjį haiku, bei barasi, kuriuos autorius galima priskirti haiku kūrėjams.
Haiku esmė
Haiku primena dvasinę filosofiją, taosistų simbolizmą, rytų mistikų ir dzen budistų mokymą. Tai pasireiškia simbolių gausa, poetiniu piešiniu. Būdinga paprasta kalba, peržengianti įprastas reikšmes. Eilėse vyrauja linijinis tikslus mąstymas apie gamtos maloningumą bei žmogaus pasyvią egzitenciją. Tai spalvų, jausmų, gamtos, filosofijos mišinys, keliantis kontrastiškumo įspūdį. Yra keletas estetinių haiku principų: amžinoji kosminė vienatvė, jugen – pagarbus žvilgsnis į neišsakomą daiktų esmę, vabi – grožio paprastumo pajautimas. Tačiau vėlyvojoje haiku kūryboje motyvai neretai naudojami kiti, ypač vakarietiškuose haiku dažni vidinio išgyvenimo, sužmoginimo aspektai.
Haiku autoriai
<i>
Kitas haiku kūrėjas – Buson Josa (1716–1783 m.), japonų tapytojas ir lyrikas pateikė ne filosofiją, o rafinuotus gamtos peizažus, gerokai idealizuotus, nei realybėje būna. Jo trieiliuose vyrauja aprašymai, o ne vidiniai išgyvenimai. Ypač gražius lingvistinius derinius perėmė ir modernieji haiku autoriai. Kiti autoriai: Issa (1763–1827 m.), Shiki Masaoka, haiku termino „sumanytojas“, (1867–1902 m.), Kyoshi Takahama (1874–1959 m.), Ippekiro Nakatsuka (1887–1946 m.). XX a. pradžioje, Japonijai pradėjus intensyviai bendrauti su pasauliu, japonų literatūra neišvengė svetimų tautų įtakos, ir haiku plačiai pasklido už Japonijos ribų.
XX a. ketvirtame dešimtmetyje įsivyravo laisva eilėdara, poezija pasuko simbolizmo, siurrealizmo, kitų moderniųjų srovių kryptimi. Autoriai ne tik japonai, bet ir amerikiečiai, anglai; daug vertimų į įvairias kalbas, tame tarpe, ir lietuvių.
Piktnaudžiavimas psichiatrija
Baudžiamoji psichiatrija, represinė psichiatrija, piktnaudžiavimas psichiatrija – kovos su politiniais priešininkais metodas.
Haiku
Haiku autoriai
Žymesni lietuvių haiku autoriai: Dainius Dirgėla, Andrius Luneckas, Artūras Šilanskas, įvairių haiku yra parašę ir daugelis kitų žymių lietuvių poetų.
Piktnaudžiavimas psichiatrija
Tai valstybės pareigūnų nusikalstama veika, kai su egzistuojančios valdžios priešininku tiesiogiai fiziškai susidorojama psichiatrijos priemonėmis arba jis žiniasklaidoje nušviečiamas kaip psichikos ligonis. Itin plačiai piktnaudžiavimas psichiatrija naudotas Sovietų Sąjungoje, kai buvo įkurtos specialios gydyklos nepatenkintiems režimu ir kovojantiems su juo asmenims priverstinai laikyti ir kalinti. Vienoje jų Kaliningrado srityje kalintas žinomas disidentas Petras Cidzikas, gydytojas Algirdas Statkevičius. Romas Kalanta taip pat po sovietinių psichiatrų konsiliumo buvo pripažintas psichikos ligoniu, siekiant sumenkinti jo autoritetą naujų laisvės kovotojų tarpe. Su piktnaudžiavimu psichiatrija kovojo ir tebekovoja tarptautinė organizacija – Amnesty International.
Haiku
Pavyzdžiai
Japonų hokku ir haiku spausdinama viena vertikalia eilute, nors ranka rašytoje formoje gali būti neribojamas eilučių skaičius.
Tradicinis Bašio hokku:
Vertimas:
Kitas Bašio hokku:
Proskyna (almanachas)
Proskyna – kultūros almanachas jaunuomenei, leistas nuo 1989 m. iki 1996 m. Vilniuje.
Istorija
Ėjo 6 kartus per metus, nuo 1995 m. – metinis leidinys. Leido UAB „Amžius“. Tiražas 1989 m. – 30 000 egz., 1996 m. – 1000 egz.
Skelbė kultūrologinio pobūdžio informaciją, publicistiką, grožinės literatūros kūrinius ir vertimus.
Merkinės apskritis
Merkinės žemė, arba Merkinės apskritis, Merkinės pavietas – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administracinis vienetas, egzistavęs 1791–1795 m. Centras – Merkinė.
Istorija
Apskritis sudaryta 1791 m. iš dalies Trakų apskrities. Iš pradžių įėjo į LDK Trakų vaivadiją, o nuo 1793 m. – į naujai sudarytą Merkinės vaivadiją. Jai priklausė šios parapijos: Alytus, Daugai, Lazdijai, Leipalingis, Liškiava, Liubavas, Merkinė, Meteliai, Miroslavas, Nemunaitis, Punskas, Rudamina, Seirijai, Šventežeris, Veisiejai, Vižainis, Сеньненская.
1795 m. atlikus ATR padalinimą, apskritis panaikinta, Užnemunėje buvusi dalis perduota Prūsijos karalystėje naujai suformuotai Balstogės departamento Vygrių apskričiai, o į rytus nuo Nemuno buvusi dalis – Vilniaus gubernijai (Trakų apskričiai).
Panašaus pavadinimo apskritis sudaryta 1915 m. vokiečių valdžios ir pavadinta Alytaus-Merkinės apskritimi
Spiningas
thumb|300px|Spiningas Spiningas – mėgėjiška ir sportinė žūklė. Dažniausiai spiningaujama su dirbtiniu masalu (blizgės, sukriukės, guminukai ir t. t.), bet jį galima pritaikyti ir naudoti kitiems žūklės būdams. Meškerės ilgis būna nuo 1,5 m iki 3-4 metrų ilgio. Būna vadinamieji specializuoti spiningai, skirti tam tikriems masalams mėtyti (pvz., Jig tipo, „džiginiai“ – žvejybai su guminukais, arba feeling tipo spiningai – žvejybai su labai plonu valu ir mažyčiais mikromasalais).
Klasifikavimas pagal užmetimo svorį
UL- šiuo metu vienas populiariausių spiningavimo būdų. Šios klasės įrankiai skirti gaudyti nedideles žuvis: ešerius, upėtakius, šapalus, lydekas, menkes, kiršlius. Šiai žvejybos klasei naudojami ploni valai (iki 0,08mm), patys kotai pakankamai trumpi (1,5 - 2,1 m). Masalai lengvi, svoris iki 7 gramų (kai kurie gamintojai nurodo svori iki 10 gramų)(visos sukriukės, mažos vartiklės, vobleriai, guminukai su lengvais galvakabliais).
L- šios klasės spiningai gali būti bet kokio ilgio, jų užmetamo masalo svoris iki 12 gramų, kai kurie gamintojai nurodo svori iki 14 gramų
M- ši klasė paplitusi šiauriniuose regionuose ir bet kokiuose mažai apgyvendintuose rajonuose, kur vandens telkiniai retai lankomi žvejų ir žuvis turi galimybę užaugti gana didelė. Tokiose vietose pagrindiniu laimikiu tampa dideli ešeriai ir lydekos, taimeniai ir lašišos. Šiai žūklės klasei naudojami storesni valai (0,25 - 0,35 mm), masalo svoris gali siekti iki 40 gramų, t. y. čia įtakos turi užmetimo gylis ir nuotolis. Kotų ilgiai - 2,4 - 3,3 metro.
Kotų klasifikavimas pagal akciją (elgseną)
Yra spiningai, kurie skirti tam tikros žuvų rūšies gaudymui, pavyzdžiui, yra ešeriniai, upėtakiniai, lydekiniai ir t. t.
Žymiausi spiningų gamintojai: G. Loomis, Lamiglas, Shimano, ST. Croix, Shakespeare, Cormoran, Daiwa.
Jamalo pusiasalis
thumb|230px|Jamalo pusiasalis
Jamalo pusiasalis, Jamalas  – pusiasalis Rusijos šiaurėje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. Išsikišęs į Karos jūrą tarp Baidaratos ir Obės užutėkių. Ilgis 700 km, plotis iki 240 km. Pusiasalio plotas 122 tūkst. km². Paviršius – lyguma, iškylanti iki 84 m aukščio. Daugybė ežerų (Jaroto, Jambuto, Neito ir kt.). Amžinasis įšalas ir su juo susijusios reljefo formos. Jamalo šiaurėje vyrauja arktinė tundra, centrinėje dalyje – supelkėjusi krūmų ir samanų tundra, pietuose – maumedžių miškatundrė.
Gamtinių dujų telkiniai. Elnių ganyklos. Pagrindinė gyvenvietė – Novyj Portas.
Alytaus-Merkinės apskritis
Alytaus-Merkinės apskritis buvo trumpalaikis Vokietijos imperijos administracinis vienetas 1915–1917 m. Lietuvos pietuose, Nemuno dešiniajame krante. Centras – Alytus I.
Istorija
Sudaryta 1915 m. lapkričio 23 d. vokiečių valdžios. 1915–1916 m. priklausė Oberosto Vilniaus, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų sričiai. 1917 m. vasarį prijungta prie Alytaus apskrities.
Saulius Ambrulevičius
thumb|Ambrulevičius ir Reed 2019 m. Saulius Ambrulevičius (g. 1992 m. birželio 10 d. Kaune) – Lietuvių dailiojo čiuožimo sportininkas. Daugkartinis Lietuvos čempionato nugalėtojas. Nuo 2014 m. varžosi šokių ant ledo disciplinoje.
2021 m. kartu su partnere amerikiete Allison Reed iškovojo teisę Lietuvai dalyvauti 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Lietuvos prezidentui Gitanui Nausėdai dukart atsisakius suteikti Reed Lietuvos pilietybę, pora neteko galimybės dalyvauti olimpinėse žaidynėse.
Kropilai
Kropilai – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Kėdainių, šalia Bartkūniškių kaimo ir Smilgos upelio. Greta praeina plentas, prie jo yra priemiestinių autobusų stotelė „Kropilai“.
Istorija
XX a. pr. Kropiluose buvo Kulviečių, Prokopavičių ir Stacevičių valdos.
Baroque pop
Baroque pop – poproko subžanras, sujungiantis roko ir klasikinės muzikos elementus. Žanras atsirado XX a. 7 dešimtmetyje, pop atlikėjams pradėjus savo kūriniuose naudoti klavesiną bei styginius instrumentus. Kartais, priklausomai nuo naudojamų instrumentų, žanras dar vadinamas baroque rock.
Žanro populiarumas sumažėjo aštuntame dešimtmetyje, išpopuliarėjus pankrokui, disco ir sunkiajam rokui. Tačiau ir toliau buvo kuriami šio žanro kūriniai. Aštuntame dešimtmetyje iš šio žanro išsivystė Philadelphia soul žanras, o devintame dešimtmetyje – chamber pop.
Šiaurės Vokietijos sąjunga
Šiaurės Vokietijos sąjunga – 1866 m. rugpjūčio 16 d. Prūsijos suburta karinė sąjunga, kuri pagal 1867 m. priimtą konstituciją transformavosi į federaliniu pagrindu organizuotą valstybių junginį. Sąjungai priklausė vokiškos valstybės į šiaurę nuo Maino upės.
Šiaurės Vokietijos sąjungos santvarka didžiąja dalimi sutapo su 1871 m. sukurtos Vokietijos imperijos santvarka: šalia tautos renkamo Reichstago buvo valstybes nares atstovaujantis Bundesratas. Įstatymų leidimui reikėjo abiejų institucijų pritarimo. Sąjungos vadovu buvo Budesrato "prezidentas", kuriuo buvo Prūsijos karalius. Vykdomąja valdžia buvo federalinis kancleris. Pirmuoju ir vieninteliu Šiaurės Vokietijos sąjungos kancleriu buvo Prūsijos ministras pirmininkas Otto von Bismarck.
Gausiais ūkio, infrastruktūros, prekybos ir teisės modernizaciją skatinančiais įstatymais Šiaurės Vokietijos sąjungos Reichstagas paruošė vėlesnį Vokietijos suvienijimą. Per muitų sąjungą kai kurie įstatymai pietų Vokietijos valstybėse veikė dar prieš 1871 m. Šalia to, parlamentinė karinio biudžeto kontrolė buvo menka, nors karinės išlaidos sudarė 95 proc. viso biudžeto. Viltys, kad greitai į sąjungą bus galima priimti pietų Vokietijos valstybes Badeną, Bavariją, Viurtembergą ir Heseną-Darmštatą, nepasiteisino. Visose šiose šalyse buvo didelis pasipriešinimas protestantiškajai Prūsijai bei jos vadovaujamai sąjungai su savo liberalia ūkio ir socialine politika. Tai pasireiškė vykstant rinkimams į muitų sąjungos parlamentą 1868 m., nors šiaurės ir pietų Vokietijos atstovų bendras darbas Muitų sąjungoje prisidėjo prie ekonominės Vokietijos vienybės stiprinimo.
1870 m. po diplomatinės krizės Prūsiją užpuolusi Prancūzija tuo pačiu tikėjosi sutrukdyti tolimesnį Vokietijos vienijimąsi ir užimti dalį Vokietijos žemių. Tuo tarpu pietų Vokietijos vasltybės Badenas, Bavarija ir Viurtembergas su Prūsija buvo sudariusio slaptas gynybines sąjungas, o tai, bei geresnė organizacija, padėjo vokiečių kariuomenėms greitai apsiginti ir perkelti karą į Prancūziją. 1870 m. lapkričio mėn. keturios pietų Vokietijos valstybės su Šiaurės Vokietijos sąjunga pasirašė atskiras vadinamąsias „Lapkričio sutartis“, kurios reglamentavo prisijungimo sąlygas. 1870 m. gruodžio 10 d. Šiaurės Vokietijos sąjungos reichstagas paskutiniame savo posėdyje priėmė konstitucijos pataisas, kurios Šiaurės Vokietijos sąjungą pavertė Vokiečių imperatoriškuoju reichu, o sąjungos bundesprezidentą – Vokiečių imperatoriumi. Vokietijos imperijos konstitucija įsigaliojo 1871 m. sausio 1 d.
Istorija
Po 1866 m. Austrijos-Prūsijos karo Prūsijos karalystė aneksavo visas savo priešininkų valdas šiauriau Maino upės, išskyrus Saksoniją, Heseną-Darmštatą, Saksoniją-Meiningeną ir senesniosios linijos Roisą. Taip pat nepaliestos išliko ir Bavarijai priklausiusios teritorijos šiauriau Maino. Prūsijos ministras - prezidentas Otto von Bismarckas eliminavo nuo vienijimo proceso svarbiausią konkurentę ir pasiekė, kad Austrijos dominuojama Vokietijos Sąjunga būtų paleista. Vietoj jos 1867 m. balandžio 17 d. buvo įsteigta (nuo 1867 m. liepos 1 d., kai įsigaliojo konstitucija) nauja Šiaurės Vokietijos sąjunga. Ją sudarė 22 vokiečių valstybės, sąjunga apėmė 415 150 km² teritoriją, kurioje gyveno beveik 30 milijonų gyventojų.
Šiaurės Vokietijos sąjungos projektas demonstravo, kaip Otto von Bismarckas suvokė vokiečių suvienijimą. Šį valstybių suvienijimą įkvėpė ne vokiečių nacionalizmas, bet siekis įtvirtinti Prūsijos galybę. Bismarckas pats per 5 valandas padiktavo sąjungos konstituciją, kuri perdavė į karaliaus Vilhelmo I, tapusio sąjungos bundesprezidentu, rankas beveik visus užsienio ir vidaus politikos svertus, o Prūsijos ministrą - prezidentą grafą Bismarcką pavertė jos bundeskancleriu ir faktiniu vadovu. Prūsija siuntė 17 atstovų į 43 vietų bundesratą, kuris atliko atsvaros gyventojų renkamam reichstagui vaidmenį.
Po sėkmingo karo su Austrija Bismarckas privalėjo skaitytis su Prancūzų imperatoriaus Napoleono III pareiškimu, kad jis nenorįs matyti Prūsijos įtakos piečiau Maino upės, todėl sąjunga buvo įkurta tik į šiaurę nuo šios upės. Bismarckas planavo, kad sąjunga plėsis, įjungdama ir keturias pietines valstybes: Bavariją, Viurtembergą, Badeną ir Heseną-Darmštatą. Jau 1867 m. su kiekviena iš šių valstybių buvo sudarytos gynybinės sąjungos, tad dabar jas siejo su Šiaure ne tik ekonominiai ryšiai per Muitų sąjungą, bet ir kariniai. Tačiau pietinių valstybių Bismarckas neketino prijungti jėga, jos prisijungė tik 1871 m., po Prūsijai sėkmingo Prancūzijos-Prūsijos karo.
Johnny Logan
Džonis Loganas (Johnny Logan; tikrasis vardas Seán Patrick Michael Sherrard O'Hagan g. 1954 m. gegužės 13 d. netoli Melburno) – airių dainininkas ir kompozitorius. Jo tėvas – garsus airių tenoras Patrick O'Hagan. Džonis Loganas du kartus dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse ir abu kartus užėmė pirmą vietą. 1980 m. Hagoje laimėjo su daina What's Another Year, o 1987 m. Briuselyje su Hold Me Now. 1992 m. su jo sukurta kūriniu Why Me airių dainininkė Linda Martin pasirodė Eurovizijos dainų konkurse, kur laimėjo pagrindinį prizą.
Lokomotiv İmişli FK
Imišlio „Lokomotiv“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Imišlio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1995 m. Žaidė Aukščiausioje lygoje 2003/2004. Žlugo 2004 m.
Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Galinis fasadas
Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Alkiškiuose (Akmenės raj.), ant kalvos. Šventovę supa kapinės.
Istorija
Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčios vietoje iš pradžių buvo pamaldų namai – Šiaulių evangelikų liuteronų bažnyčios filija. 1801–1815 m. kunigas Fridrichas Vilhelmas Skubovijus dovanojo šiems namams sakyklą, du Nukryžiuotuosius, dvi sidabrines taures. Alkiškių dvaro nuomotojas Magnus pastatė liuteronams medinį pamaldų namą, kurį 1829 m. pašventino kunigas Aleksandras Henrikas Konradas Šulcas. Jis 1832 m. dovanojo parapijai fisharmoniją. 1840 m. maldos namuose jau buvo vargonai. 1858 m. kunigo Aleksandro Dovydo Emanuelio Distono paraginti parapijiečiai suvežė statybinių medžiagų ir surinko 100 rublių. Parapijos dvarininkai taip pat davė statybinių medžiagų. 1861 m. medžiagos buvo paruoštos, padėtas kertinis akmuo ir pradėta statyti bažnyčia. 1865 m. ji pašventinta. Kunigo Teodoro Kupferio (tarnavo nuo 1904 m.) rūpesčiu bažnyčios stogas apdengtas skarda. 1930–1932 m. bažnyčia įsigijo naują varpą. Nuo XIX a. vid. Alkiškių kunigai gyveno Saunoriuose, ten vasaromis veikė ir konfirmantų mokykla.
1979 m. suremontuotas ir nudažytas šventovės stogas. Kai jis vėl pradėjo leisti vandenį, 1983 m. apdengtas raudonu šiferiu. 1981 m. nutinkuota ir nudažyta bažnyčios išorė. 1988 m. vėtra nuvertė medinį bažnyčios kryžių, apkaltą cinkuota skarda. 1989 m. iškeltas plieno kryžius.
Tai viena iš trijų po Antrojo pasaulinio karo išlikusių latviškų bažnyčių.
Rio Brankas
Rio Brankas (port.: Rio Branco) – tai miestas vakarinėje Brazilijos dalyje, prie Akrės upės, netoli sienos su Bolivija. Akrės valstijos administracinis centras. 305,7 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Gyvatiškės
Gyvatiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Žaslių.
Deltuvėlė
Deltuvėlė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Ukmergės miesto dalies – Pašilės. Deltuvėlės alkakalnis.
Istorija
Minima 1854 m.
Forma
Forma (lot. forma – išvaizda, pavidalas) gali reikšti:
Matematinė struktūra
right|thumb|220px|[[Euklidas, graikų matematikas, sukūręs aksiomatinius geometrinių struktūrų pagrindus]]
Matematikoje struktūra dažniausiai susidaro iš aibių ir matematinių objektų, kurie tam tikru būdu prijungti prie šių aibių. Tai gali padėti vizualizuoti ir operuoti tais objektais, suteikiant jiems reikiamą prasmę.
Matematinės struktūros gali būti: algebrinės struktūros, topologinės, metrinės struktūros (geometrijos) ir kitos.
Kartais su aibe gali būti susietos daugiau nei viena struktūros. Tai leidžia jas tyrinėti giliau. Pavyzdžiui, išrikiavimas (aibės elementų) gali indukuoti topologiją. Dar vienas pavyzdys – jei aibė turi topologiją ir tuo pat metu yra grupė, ši aibė tampa topologine grupe.
Pavyzdžiai: realieji skaičiai
Realiųjų skaičių aibėje galima apibrėžti įvairias struktūras:
Žiedsiurbiniai
Žiedsiurbiniai (Dicaeidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima.
Išvaizda
Priklauso nedideli, labai spalvoti paukščiai.
Lizdas
Lizdą suka uoksuose, urvuose arba šakų. Lizdai būna su stogeliu. Deda 1-4 kiaušinius.
Mityba
Minta uogomis, vaisiais ir vabzdžiais.
Paplitimas
Šeimoje 2 gentys, 44 rūšys.
Protėvių takais
Protėvių takais – Lietuvos partizanų laikraštėlis, ėjęs apie 1952–1955 m.
Istorija
Leido Lietuvos laisvės kovotojų sąjunga. Išėjo 9 numeriai po 200 egz.
Krabčicė
Krabčicė – mažas kaimelis, dalis Dolanų bendruomenės, esančios Čekijos Respublikos Nachodo rajone. Įsikūręs jis maždaug 2 km į šiaurės vakarus nuo Dolanų kaimo. 2009 m. čia buvo užregistruoti 32 adresai. 2001 m. čia pastoviai gyveno 61 žmogus. Krabčicė – tai taip pat pavadinimas vietovės, užimančios 2,059 kvadratinio kilometro plotą. Krabčicę su Dolanų kaimu jungia asfaltuotas kelias, per kurį praeina tarptautinė trasa E-67 „Paryžius–Praha–Varšuva–Minskas–Maskva“. Krabčicėje nėra parduotuvių ir mokyklų.
Netoli Krabčicės yra tokie miestai kaip Jaromeržas, Česka Skalicė, Nachodas ir Kydova Zdrujus (Lenkija).
Boa Višta
Boa Višta  – miestas šiaurės vakarinėje Brazilijos dalyje netoli sienos su Venesuela. Roraimos valstijos administracinis centras. 242,2 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Istorija
Miestas įkurtas 1830 m.
Gembinė kėdė
thumb|right|200px|Gembinė kėdė „Freischwinger B55“, dizaineris Marcel Breuer. Gembinė kėdė  – kėdė, neturinti užpakalinių kojų ir stovinti tik ant priekinių kojų, kurių apatinės dalys gembiškai atlenktos atgal. Kojos turi būti iš labai tvirtos medžiagos, tad paprastai jos metalinės.
Pirmą tokią kėdę 1926 m. suprojektavo Mart Stam, ji laikoma svarbiu XX a. dizaino pavyzdžiu. Kiti gembinių kėdžių dizaineriai buvo Ludwig Mies van der Rohe ir Marcel Breuer.
Alvar Aalto sukūrė kelis modelius gembinių kėdžių iš laminuoto beržo.
Egzistuoja ir analogiški gembiniai foteliai.
Philadelphia soul
Philadelphia soul (dar vadinamas Philly soul, Philadelphia sound arba Sweet Philly) – soul muzikos subžanras, turintis daug fank elementų bei pasižymintis sodriomis instrumentinėmis aranžuotėmis, kuriuose dažniausiai vyrauja styginiai instrumentai bei valtorna. Taip pat daugumoje šio žanro kūrinių skamba vibrafonas. Žanras atsirado XX a. 7 deš. pabaigoje Filadelfijoje. Vėliau iš šio žanro išsivystė disco bei smooth jazz.
Degendorfas
Degendorfas – miestas Vokietijoje, Žemutinėje Bavarijoje.
Istorija
left|thumb|[[1993 m. lenta, pasmerkianti legendą apie žydų vandens apnuodijimą.]] Seniausios gyvenvietės liekanos prie Dunojaus yra 8000 metų senumo. Bronzos amžiuje ir keltų laikais vietovė nuolat buvo gyvenama. Imperatorius Henrikas II užėmė apylinkes 1002 m.
1337 ar 1338 m. mieste vyko antisemitiniai pogromai, nes žydai buvo kaltinami dėl Juodosios mirties. Gaisrai žydų kvartaluose išplito po visą Degendorfą. 1360 m. buvo pradėta statyti Šv. Petro ir Povilo bažnyčia buvusiame žydų kvartale. Nuo XV a. joje saugomas reliktas, Monstrancija su bendruomenės vandeniu, kuris, teigiama, buvo stebuklingai apsaugotas nuo žydų apnuodijimo. Tačiau to laiko pogromų aprašymai šio fakto nemini. Bažnyčioje prasidėjo kasmetinis Deggendorfer Gnad, svarbi Bavarijos katalikų piligrimystė.
Apie 1970 m. dėmesys nuo tariamo stebuklo buvo perkeltas į bendrą eucharistijos šventimą. 1992 m. piligrimystė baigėsi, nes Rėgensburgo vyskupas Manfred Müller prikalė plokštelę, pasmerkiančią legendą.
Po Antrojo pasaulinio karo mieste buvo žydų pabėgėlių stovykla. Jame buvo 2 tūkst. pabėgėlių, jie leido 2 laikraščius, „Deggendorf Center Review“ ir „Cum Ojfboj“, turėjo sinagogą, mikvah, košerinę virtuvę. Stovykloje funkcionavo net vietinė valiuta – Degendorfo doleris. Dauguma pabėgėlių buvo perkelti iš Terezino koncentracijos stovyklos. Pabėgėlių stovykla uždaryta 1949 m. birželio 15 d.
Carola
Carola gali reikšti:
AKS Wyzwolenie Chorzów
Chožuvo „Wyzwolenie“ – Lenkijos futbolo klubas iš Chožuvo.
Bogušiškiai (Kėdainiai)
Bogušiškiai – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kėdainių, netoli Bartkūniškių. Greta kaimo teka Smilgos intakas Vištupis, ant jo sudarytos dvi kūdros (užpelkėjusios). Rytiniu pakraščiu eina plentas, vakariniu – betoninis kelias į Kėbonius.
Gyventojai
thumb|left|260px|Bogušiškių sodyba anksti pavasarį
Prošvaistė (almanachas)
Prošvaistė – literatūros almanachas, ėjęs 1937–1940 m. Kaune.
Istorija
Leido Spaudos fondas. Išėjo 4 knygos.
Spausdinti grožinės literatūros kūriniai, kritikos straipsniai, recenzijos. Bendradarbiavo Juozas Baltušis, Antanas Biliūnas, Kazys Boruta, Julius Būtėnas, Petras Cvirka, Kazys Jakubėnas, Vincas Krėvė, Kostas Korsakas, Vytautas Montvila, Salomėja Nėris, Juozas Petrulis, Balys Sruoga, Jonas Šimkus, Vincas Žilionis ir kt.
Redagavo Kostas Korsakas (Kn. 1-2), Antanas Venclova (Kn. 3-4).
Karalių kova
Karalių kova  – antroji knyga iš planuojamų septynių tomų maginės fantastikos romanų sagos „Ledo ir ugnies giesmė“, kurios autorius Džordžas R. R. Martinas. Knyga pirmą kartą išleista 1998 m. lapkričio 16 d. Jungtinėje Karalystėje, Jungtinėse Amerikos Valstijose pirmasis leidimas pasirodė tik 1999 m. kovą. Kaip ir pirmoji knyga „Sostų žaidimas“, ši pelnė „Locus“ premiją (1999 m.) už geriausią romaną ir buvo nominuota „Nebula“ premijai.
Pagal romaną pastatytas televizijos tinklo HBO serialo „Sostų žaidimas“ antrasis sezonas.
Siužetas
Knygoje „Karalių kova“ aprašomas Vesteroso Septyniose karalystėse vykstantis pilietinis karas, tuo tarpu Nakties sargyba surengia žvalgomąjį žygį, siekdami išsiaiškinti paslapties kupinas aplinkybes, galimai susijusias su už sienos gyvenančiais vaildlingais, save besivadinančiais laisvais žmonėmis. Tuo pat metu Daneiris Targeirin tęsia savo planus atsikovoti jos giminei kadaise priklausiusias Septynias karalystes.
Ešas prie Alzeto
Ešas prie Alzeto – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietvakariuose, Alzeto upės slėnyje prie sienos su Prancūzija. Ešo kantono administracinis centras. Antrasis pagal dydį šalies miestas. Išvystyta plieno pramonė. Stovi nacionalinis pasipriešinimo muziejus (kovai su naciais atminti), teatras, miesto parkas.
Karalių kova
Septynios karalystės
Mirus karaliui Robertui Barateonui, jo posūnis Džofris Barateonas bei broliai Renlis ir Stanis paskelbia pretenzijas į Vesteroso sostą. Robas Starkas paskelbiamas karaliumi Šiaurėje, tuo tarpu Beilonas Greidžojus apsiskelbia Geležinių salų karaliumi ir užpuola vakarinę Šiaurės regiono pakrantę.
Prasideda vadinamasis Penkių karalių karas. Stanio Barateono ir jo brolio Renlio mūšio išvakarėse Renlis nužudomas jo brolio dvasininkės Melisandros, kilusios iš Ašai, kerų. Šiaurėje susikauna karaliaus Robo ir Taivino Lanisterio kariaunos, tuo tarpu Teonas Greidžojus, pasinaudojęs mūšių įkarščiu, surengia Vinterfelo apgultį. Robui Starkui skinant laurus viename po kito mūšyje prieš Lanisterius, pats Taivinas pradeda puolimą, bet yra priverstas pasitraukti, pasklidus žiniai, jog Stanis Barateonas pasuko link Karaliaus Uosto, kurį apginti ruošiasi Tyrionas Lanisteris, ketindamas priešo laivus sulaikyti graikiškąja ugnimi ir masyvia miesto kalvių nukaldinta grandine.
Siena
Nakties sargybos žvalgai išsiaiškina, jog vaildlingus po viena vėliava vienija Mansas Reideris, apsiskelbęs „karaliumi anapus Sienos“. Ties Skirlingo perėja Korinas Halfhandas ir Džonas Snou įspraudžiami į kampą, tad Korinas paliepia Snou pasiduoti į nelaisvę ir išsiaiškinti Manso kėslus. Kaip paaiškėja, Mansas žygiuoja sienos link su trisdešimties tūkstančių vaildlingų kariauna, kurios gretose yra vargų, milžinų ir mamutų.
Rytai
Daneiris Targeirin, lydima riterio Džoros Mormonto ir jos likusių pasekėjų bei trijų neseniai išsiritusių drakonų, pasiekia Karto miestą, kur jai į draugus ima pirštis grupelė iškilių miesto pirklių bei raganių gildija, besikėsinantys į jos drakonus.
Skaisgiris
Skaisgiriu vadinamos gyvenvietės:
Gyvatynė (Skiemonys)
Gyvatynė – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skiemonių.
Čičiagovo sala
thumb|250px|Sala žemėlapyje
Čičiagovo sala  – sala JAV, Aliaskoje, Aleksandro salyne. Plotas 5305,9 km². Salos ilgis 121 km, plotis iki 80 km. Tai penkta pagal dydį JAV sala. Rytuose Čatamo ir Ledo sąsiauriais atskirta nuo žemyno, pietuose – Perilo sąsiauriu nuo Baranovo salos. Vakarinius krantus skalauja Aliaskos įlanka. Salos paviršius kalnuotas, apaugęs miškais.
Čičiagovo saloje gyvena 1,34 tūkst. gyventojų (2000 m.), vidutinis gyventojų tankumas – 0,25 žm./km². Pagrndinės gyvenvietės – Hūna, Pelikanas, Tenaki Springsas, Elfin Kouvas. Verčiamasi žvejyba, medžiokle, medienos pramone.
Sala pavadinta rusų keliautojo Vasilijaus Čičiagovo garbei.
Prahova
Prahova  – upė pietinėje Rumunijoje; Jalomicos kairysis intakas. Prasideda Pietų Karpatuose, Bučedžio masyve. Aukštupyje dar vadinama Prahovica (Prahoviţa). Teka į pietryčius Brašovo, Prahovos ir Ilfovo apskritimis, sudaro tankiai apgyvendintą Prahovos slėnį. Įteka į Jalomicą netoli Adinkantos.
Didžiausi intakai: Azuga, Doftana, Krikovul Siratas (kairieji). Miestai prie Prahovos: Predialas, Azuga, Buštenis, Sinaja, Komarnikas, Briaza, Kimpina.
Huritai
Huritai (Ḫu-ur-ri) – tauta III-II tūkst. pr. m. e. gyvenusi šiaurės Mesapotamijoje ir šiaurės Sirijoje, o iš čia, kaip spėjama, išsiskirstė į kaimynines sritis. Huritų gyventa ir Ugarito šalyje. Huritai kalbėjo izoliuota Artimųjų Rytų kalba.
Kilmė ir kalba
Huritų naudojama kalba tarp XXI ir XII a. pr. m. e. buvo palikta nemažai įrašų, naudojusių akadų dantiraštį: laiškų, literatūros tekstų, užrašų ir t. t. Ji buvo negimininga kitoms Artimuosiuose Rytuose labiausiai paplitusioms semitų ir indoeuropiečių kalboms. Tiesa, bandoma rasti giminystę su Mažosios Azijos hatų kalba. Kai kurių autorių teigimu (I. M. Diakonoff ir S. Starostin), huritų kalba yra susijusi su Šiaurės Kaukazo kalbomis.
Vienintelė įrodyta huritų kalbos giminystė yra su urartų kalba, kuri buvo vartojama Armėnijos kalnyne I tūkst. pr. m. e. Kartu su ja huritų kalba sudaro taip vadinamąją huritų-urartų kalbų šeimą.
Istorija
XXIII a. pr. m. e. Urkešas jau buvo galinga valstybė, turėjusi lygiateisius diplomatinius santykius su Akado imperija. Pasinaudodami susiformavusiu politiniu vakuumu Sirijoje ir šiaurės Mesopotamijoje, huritai vykdė kolonizaciją regione, apgyvendindami klestėjusius vario amžiaus miestus. Čia jie maišėsi su senaisiais gyventojais semitais. Svarbiausia huritų teritorija tapo Chaburo upės baseinas, tačiau jie plito ir į rytus (Tigro upės baseiną) bei vakarus (Eufrato slėnį). Tokiu būdu atsirado huritų miestai valstybės kaip Navaras, Arapha, Nuzis, Haranas, Kahatas ir kt.
Tuo metu pagrindiniai huritų konkurentai regione buvo semitiška gentis amoritai, kurių dinastijos įsigalėjo kai kuriose regiono miestuose valstybėse: Maryje, Šubat Enlilyje, Ašūre ir kt. Atskirais laikotarpiais tarp XXI ir XVIII a. pr. m. e. šios amoritų valstybės valdė huritų teritorijas.
Didžiausia ir įtakingiausia daugiausia huritų gyvenama karalystė buvo Mitanija, kurios valdantįjį sluoksnį sudarė indoeuropiečiai. XV-XIVa. pr. m. e. ji suvienijo daugumą huritų gyvenamų regionų į vieną didelę imperiją. XIII a. pr. m. e. Mitaniją sutriuškinus Asirijai, huritų tūkstantmetis baigėsi. Šią kadaisę klestėjusią tautą gana greitai asimiliavo semitai. XII a. pr. m. e. huritų kalba išnyko.
Kultūra
thumb|Chaburo keramika thumb|left|Huritų keramikos pavyzdys Huritai Artimuosiuose Rytuose garsėjo savo keramika, kurios dirbinių randama visoje Mesopotamijoje ir Sirijoje. Ši keramika buvo labai vertinama ir Egipte. Huritai gamino dviejų stilių keramiką. Chaburo upės slėnyje buvo paplitusi vad. Chaburo keramika, o Tigro slėnyje - Nuzio keramika.
Huritai taip pat buvo vieni svarbiausių vario tiekėjų senovės pasauliui. Todėl šumerų kalba turėjo nemažai skolinių iš huritų kalbos, susijusių su vario ir metalurgijos terminologija. Huritai taip pat garsėjo savo arkliais, kuriuos mokėjo veisti. Pirmasis žirgų treniravimo vadovėlis pasaulyje parašytas huritų kalba, o pirmasis žirgininkas, Kikulis, buvo huritas. Tiesa, žirgų veisimo techniką huritai matyt bus išmokę iš indoeuropiečių, ką rodo ir gausūs skoliniai šioje srityje.
Huritai garbino visą eilę savitų dievybių ir turėjo atskirą mitologinę sistemą. Svarbiausios jų dievybės buvo Tešubas, Hebatė, Šaruma, Kumarbis, Šauška, Šimegis, Kušuhas. Huritų dievų kultas stipriai išplito Hetitų imperijoje, Sirijoje.
Armoniškis
Armoniškis – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Užpalių.
Pambıqçı Neftçala FK
Neftečalos „Pambıqçı“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Neftečalos.
Šaltiniai
Klubas įkurtas 1992 m. Žaidė Aukščiausioje lygoje. Žlugo 1997 m.
Meidži Konstitucija
thumb|left|御名御璽 – Imperatoriaus parašas bei antspaudas Konstitucijos pabaigoje (Japonijos Konstitucijos paskelbimas) thumb|Paminklas Meiji Konstitucijai atminti, [[Jokohama]] Meidži Konstitucija ( – 'Didžiosios Japonijos Imperijos Konstitucija') – istorinė Japonijos Konstitucija, padėjusi pagrindus Japonijos šiuolaikinei santvarkai, vykstant Meidži restauracijai.
Istorija
1889 m. vasario 11 d. Konstitucija buvo priimta.
1890 m. lapkričio 29 d. įsigaliojo.
Po Antrojo pasaulinio karo Meidži Konstitucija buvo pakeista nauja Japonijos Konstitucija, įsigaliojusia 1947 m. gegužės 3 d.
Reikšmė
Meidži Konstitucija padėjo pagrindus reformoms, pakeitusioms Japonijos valstybinės santvarkos pagrindus, Japonijai XIX a. viduryje baigus saviizioliacijos politiką bei atsigręžus į Vakarus. Oficialiai deklaruotas tikslas – pasiekti vienodo statuso greta JAV bei didžiųjų Europos valstybių.
Vitaminas K
Pavadinimas
Danų mokslininkas Henrikas Damas atliko tyrimus, kurių metu viščiukai buvo lesinami pašaru be cholesterolio. Po kelių savaičių taip maitinamų viščiukų odoje atsirado daug kraujosrūvų, jiems blogai krešėjo kraujas. Cholesterolio priedai maiste nepašalino šių simptomų. Paaiškėjo kad kartu su cholesteroliu iš maisto pašalinamas kitas junginys, kuris buvo pavadintas koaguliacijos vitaminu. Šis vitaminas buvo pavadintas vitaminu K, nes atradimas buvo pirmiausiai aprašytas vokiškame mokslo žurnale (vokiškai – Koagulations Vitamin). Vitamino struktūrą nustatė Edwardas Adelbertas Doisy (Saint Louis Universitetas). Damui ir Doisy už šiuos darbus skirta 1943 m. Nobelio premija medicinos srityje.
Šaltiniai
Vitaminą gamina ir žarnyno bakterijos, taip pat daug jo yra augaluose – liucernoje, špinatuose, pomidoruose, šermukšnio vaisiuose, kopūstuose, salotų lapuose, žaliuose žirneliuose, morkose, žemuogėse, bulvėse. Šiek tiek yra ir gyvulinės kilmės maiste (kepenys, kiaušiniai).
Savybės
Vitaminas K tirpsta riebaluose.
Poreikis
Per parą žmogui reikia 0,2-0,3 miligramo vitamino, šį kiekį pagamina žarnyno bakterijos. Naujagimiams, kurių žarnyno mikroflora dar nesusiformavusi, būtina gauti vitamino su maistu.
Latvijos nacionalinė enciklopedija
Latvijos nacionalinė enciklopedija – 2018 m. gruodžio 18 d. internete atverta visuotinė enciklopedija latvių kalba, tebepildoma.
Vitaminas K
Poreikis
Vitamino gali trūkti dėl kepenų ligų ar gausiai vartojamų vaistų (ypač antibiotikų), taip pat sutrikus riebalų rezorbcijai (ypač dėl mechaninio tulžies takų neprieinamumo).