cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Clint Eastwood
Karjera kine
thumb|left|185px|Clint Eastwood seriale „Rawhide“, 1961 m. Klintas Istvudas vaidinti pradėjo XX a. šeštojo dešimtmečio viduryje, trumpai pasirodydamas tokiuose filmuose kaip „Padaro kerštas“ (Revenge of the Creature), „Tarantulas“ (Tarantula) ir „Frensis kariniame jūrų laivyne“ (Francis in the Navy). Jis sublizgėjo, gavęs Rowdy Yates vaidmenį TV seriale „Rawhide“, kurį rodė 1959–1966 m. Visose Jungtinėse Valstijose jis tapo žinomas kaip Rowdy Yates (kurį Istvudas neoficialiai vadino „visišku idiotu“ ). Kol filmavosi seriale, Istvudas suvaidino keliuose filmuose, įskaitant „Ambush at Cimarron Pass“, kurį jis atmetė kaip „tikriausiai bjauriausią kada nors rodytą vesterną“. Jis nesifilmavo kituose kino filmuose, kol 1964 m. su juo susisiekė Sergio Leone. Jis svečio teisėmis pasirodė komiškame seriale-vesterne „Maverick“, kuriame kovėsi su James Garner „Saulėlydžio dvikovos“ epizode.
Pastaroji veikla
2000 m. Istvudas režisavo ir vaidino filme „Kosmoso kaubojai“ (Space Cowboys). Šiame filme jis vaidina Frank Corvin, į pensiją išėjusį NASA inžinierių, iškviestą apsaugoti griūnantį rusų palydovą. „Space Cowboys“ buvo labiausiai komercine prasme pasisekęs Istvudo filmas per septynerius metus, į jį kinuose parduota bilietų už 130 milijonų JAV dolerių. 2002 m. Istvudas vaidino buvusį FTB agentą, ieškantį sadistiško žudiko filme „Kruvinas darbas“ (Blood Work), kuris buvo pastatytas pagal Michael Connelly knygą. 2003 m. jis režisavo Bostono kriminalinę dramą „Paslaptinga upė“ (Mystic River) apie žudymą, linčiavimą ir seksualinę prievartą. Filmas buvo finansiškai sėkmingas ir laimėjo du Oskaro apdovanojimus bei buvo nominuotas geriausio režisieriaus ir geriausio vaizdo apdovanojimams. 2005 m. Istvuas sulaukė kritikų liaupsių ir pelno, režisuodamas, prodiusuodamas, kurdamas muziką ir vaidindamas bokso dramoje „Mergina, verta milijono“ (Million Dollar Baby). Istvudas vaidino bjaurų trenerį, pajuntantį ryšį su boksininke (akt. Hilary Swank), kurią nenoriai treniruoja, tik kai jį įtikina jo senas draugas (akt. Morgan Freeman). Filmas laimėjo Oskaro apdovanojimą už geriausią vaizdą, Istvudas buvo nominuotas geriausio aktoriaus apdovanojimui ir laimėjo geriausio režisieriaus titulą. Swank ir Freeman taip pat laimėjo Oskarus už savo vaidybą, o visa trijulė buvo nominuoti Kino aktorių gildijos apdovanojimui už nuostabią aktorių vaidybą kino filme. Istvudas taip pat gavo Grammy nominaciją už muziką, kurią jis sukūrė šiam filmui. Bilietų kasose surinkęs daugiau nei 216 mln. JAV dol., tuo metu „Mergina, verta milijono“ buvo pelningiausias filmas jo karjeroje.
2006 m. Istvudas režisavo du filmus apie Ivo Džimos mūšį, vykusį Antrojo pasaulinio karo metu. Pirmasis, „Mūsų tėvų vėliavos“ (Flags of Our Fathers) koncentravosi ties žmonėmis, kurie iškėlė Amerikos vėliavą Suribači kalno viršūnėje Ivo Džimos saloje. Antrasis, „Laiškai iš Ivo Džimos“ (Letters from Iwo Jima) vaizdavo japonų karių taktiką saloje ir laiškus, kuriuos jie siuntė savo šeimos nariams. Abu filmai įgijo didžiulį pasisekimą tarp kritikų ir buvo nominuoti keletui Oskarų, įskaitant geriausio režisieriaus ir geriausio vaizdo apdovanojimams.
thumb|right|185px|Clint Eastwood 1981 m.
2008 m. Istvudas režisavo Oskarui nominuotą dramą „Laumės vaikas“ (Changeling), kuriame vaidino Angelina Jolie. Tais pačiais metais Istvudas nutraukė savo „paties paskirtą vaidinimo pertrauką“, suvadindamas „Gran Torino“. Istvudas režisavo, vaidino, prisiėmė prodiuserio pareigas ir bendradarbiavo kuriant garso takelį filmui. . Filmas per savo premjerinį savaitgalį susišlavė beveik 30 milijonų dolerių, o Istvudas tapo seniausiu vadovaujančiu asmeniu, pasiekusiu pirmąją vietą pagal nupirktų bilietų skaičių. Tai – daugiausiai uždirbęs Istvudo filmas per ligšiolinę jo karjerą.
Asmeninis gyvenimas
1953 m. gruodžio 19 d. Istvudas vedė modelį ir koledžo bendramokslę Maggie Johnson, jie susilaukė dviejų dukterų. Pora išsiskyrė, kai žmona sužinojo apie ilgalaikę Klinto neištikimybę. Vėliau paaiškėjo, kad Istvudas turėjo dar tris nesantuokinius vaikus, todėl jis įgijo donžuano etiketę. 1993 m. Istvudas sutiko savo dabartinę 35 metais jaunesnę žmoną Diną, kai ji ėmė iš jo interviu. Jiedu susituokė 1996 m. Las Vegase, Nevados valstijoje, ir susilaukė dukters. Būdamas 78-erių Istvudas turi du anūkus.
Istvudui priklauso išskirtinis „Tehàma“ golfo klubas, jis taip pat pasaulyje žinomo „Pebble Beach Golf Links“ investuotojas. Jam priklauso ir „Hog’s Breath Inn“ bei „The Mission Ranch Hotel and Restaurant“. Jis – patyręs pilotas ir kartais į studiją skrenda nuosavu sraigtasparniu, kad išvengtų kamščių. Istvudas mėgsta muziką, ypač džiazą. Aktorius yra išreiškęs kritiką medžiotojams: „Aš nemedžioju. Tiesiog nemėgstu žudyti gyvų būtybių. Nebent jos bandytų nužudyti mane – tuomet tai būtų suprantama“.
Apdovanojimai
Istvudas – vienas iš dviejų žmonių, kurie buvo dukart nominuoti geriausio aktoriaus ir geriausio režisieriaus apdovanojimams už tą patį filmą („Menantis pikta“ ir „Mergina, verta milijono“), kitas – Warren Beatty. Jis taip pat vienas iš trijų dar gyvų režisierių (kartu su Miloš Forman ir Francis Ford Coppola), kurie režisavo du filmus – geriausio vaizdo laimėtojus.
Istvudas gavo ir daugybę kitų apdovanojimų, pavyzdžiui, America Now TV, vieną iš 2000 m. Kennedy Center Honors, Jack Valenti Humanitarian Award, geriausio aktoriaus apdovanojimą iš National Board of Review of Motion Pictures už vaidybą „Gran Torino“ ir kt. 2006 m. jis gavo garbės daktaro laipsnį iš Ramiojo vandenyno universiteto, o 2007 m. iš Pietų Kalifornijos universiteto, tais pat metais – muzikos daktaro laipsnį iš Berklio muzikos koledžo.
Diskografija
Istvudas – dar ir muzikantas, pianistas bei kompozitorius. Jis sukūrė muziką 2007 m. filmui „Grace Is Gone“ ir originalias pianino kompozicijas filmui „In the Line of Fire“.
Lenino premija
thumb| Lenino premijos medalis thumb|right|TSRS pašto ženklas, 1958 m. Lenino premija – viena iš aukščiausių TSRS valstybinių apdovanojimų už žymiausius mokslo, technikos, literatūros, meno ir architektūros pasiekimus.
Premijos istorija
V. Lenino vardo premijos buvo įsteigtos 1925 m. birželio 23 d. VKP (b) CK ir Liaudies komisarų tarybos nutarimu. Iš pradžių buvo teikiamos tik už mokslo darbus. Nuo 1935 iki 1957 m. neteiktos. 1941–1952 m. teiktos trijų laipsnių Stalino premijos.
Nuo 1957 Lenino premijos teiktos kasmet, o nuo 1967 – kartą per dvejus metus, lyginiais metais. Dažnai buvo teikiamos ir uždaros arba slaptos Lenino premijos, paprastai už darbus, susijusius su šalies gynyba. Nutarimai apie šių premijų skyrimą nebuvo skelbiami. Tokiais atvejais taisyklė kartą per dvejus metus galėjo negalioti.
Iš pradžių buvo skiriamos 42 premijos. Nuo 1961 m. pagal nuostatus galėjo būti skiriama kasmet iki 76 premijų. Iš jų iki 60 skyrė Lenino premijų mokslo ir technikos komitetas ir iki 16 Lenino premijų mokslo ir meno komitetas prie TSRS Ministrų tarybos. Tai buvo vienintelė aukščiausio lygio valstybinė premija, todėl laureatų skaičius buvo nemažas. TSKP CK ir TSRS Ministrų tarybos 1966 m. rugsėjo 9 d. nutarimu 1967 m. mokslo ir technikos premijų skaičius buvo sumažintas iki 25, o mokslo ir meno premijų iki 5, nes vietoje Stalino premijos buvo įsteigta TSRS valstybinė premija, kuri pagal rangą buvo žemesnė. Tuo pačiu buvo pakeltas ir Lenino premijos prestižas. 1969 m. kovo 26 d. TSKP CK ir TSRS Ministrų tarybos nutarimu nuo 1970 m. įsteigta papildoma premija už literatūros ir meno kūrinius vaikams. Darbai, už kuriuos skirta TSRS valstybinė premija nebegalėjo gauti Lenino premijos, taip pat tas pats darbas vienu metu negalėjo būti pristatomas abiem premijoms. Antrą kartą tam pačiam asmenui Lenino premija nebuvo teikiama.
Laureatams buvo įteikiamas Lenino premijos laureato diplomas, pažymėjimas, auksinis medalis ir piniginė premija, kuri 1961 m. siekė 7500 rublių, vėliau 10 000 rublių kiekvienam. Be to, premijos laureatas įgydavo teisę valstybine kaina nusipirkti automobilį Volga.
TSKP CK ir TSRS Ministrų tarybos 1967 m. vasario 17 d. nutarimu nustatytas valstybinių, visuomeninių ir mokslo organizacijų, galinčių teikti kandidatus premijai gauti, sąrašas:
Lenino premijos laureatai
V. Lenino vardo premija
1926
Lenino premija
Integralų lentelė
Pagrindiniai ir dažniausiai pasitaikantys integralai:
Diršonys
Diršonys – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Čiobiškio, dešiniajame Neries krante. Vakarinė kaimo dalis anksčiau buvo Jonavos rajone.
Švedijos Ingrija
Švedijos Ingrija arba Švedijos Ingermanlandija (SV Svenska Ingermanland) – 1583–1595 ir 1617–1721 m. gyvavęs Švedijos imperijos administracinis teritorinis vienetas dabartinės Rusijos Leningrado srities ir Sankt Peterburgo teritorijose.
Istorija
Rusijai pralaimėjus Livonijos karą, 1583 m. tarp Rusijos ir Švedijos pasirašyta Pliuso sutartis, kuria visa Ingrija su Jamo, Koporjės, Ivangorodo tvirtovėmis, perėjo Švedijai. Taip buvo suformuota Švedijos Ingrija, kuri gavo dominijos statusą. Tai reiškė, kad jos gubernatorius buvo tiesiogiai pavaldus karaliui.
Centrinė viešojo saugumo direkcija
Centrinė viešojo saugumo direkcija (, DCSP) − uniformuota Prancūzijos nacionalinės policijos šaka, atsakinga už viešosios tvarkos palaikymą Prancūzijos miestuose.
DCSP turi virš 78 000 uniformuotų policininkų, dirbančių 102 departamentų direkcijose, kurios turi 462 miestų būstines. DCSP teikia bendrąsias policijos paslaugas − nusikaltimų prevencija, patruliavimas, atsiliepimai į pagalbos skambučius.
Malta Eurovizijoje
thumb|200px|[[Julie & Ludwig 2004 m.]] thumb|200px|[[Olivia Lewis 2007 m.]] thumb|200px|[[Morena (dainininkė)|Morena 2008 m.]] thumb|200px|[[Gianluca Bezzina|Gianluca 2013 m.]] thumb|200px|[[Firelight (grupė)|Firelight 2014 m.]] thumb|200px|[[Amber Bondin|Amber 2015 m.]] thumb|200px|[[Ira Losco 2016 m.]]
Švedijos Ingrija
Istorija
Kraštas buvo nusiaubtas ilgų karų, o be to, senieji vietos gyventojai stačiatikiai (rusai, vodai, ižorai) bėgo nuo religinio persekiojimo. 1664 m. didžiulėje teritorijoje gyveno vos 15 tūkst. gyventojų. Švedija šią valdą traktavo kaip tam tikrą buferinę zoną su Rusija ir siekė ją apgyvendinti savo kolonistais, taip platindama liuteronų tikėjimą. Pagrindiniai kolonistai buvo suomiškai kalbantys atsikėlėliai iš Karelijos ir Savonijos. XVII a. pabaigoje jie sudarė daugiau nei 70 proc. valdos gyventojų ir kartu suformavo ingermanlandų tautybę. 1703 m. Rusijos armija užėmė regioną, ir Švedija čia galutinai prarado kontrolę, o Rusija sukūrė čia Ingermanlandijos guberniją. Šis perėjimas oficialiai užtvirtintas 1721 m. Ništato taika.
Centrinė viešojo saugumo direkcija
DCSP turi nedidelį kiekį policininkų, kurie dirba neuniformuoti ir užsiima vietinių nusikaltimų tyrimais. Jie sudaro kriminalinių tyrimų brigadas.
Malta Eurovizijoje
Malta Eurovizijos dainų konkurse dalyvauja nuo 1971 metų. Iš pradžių ši valstybė dainas atliko savo gimtąja maltiečių kalba, tačiau jai nepavyko užimti aukštų vietų, todėl šalis pasitraukė 1975 metais. Nuo pat savo sugrįžimo 1991 metais, du kartus buvo užėmusi antrąją vietą – 2002 ir 2005 metais. Nepaisant nepastovios sėkmės, Malta yra sėkmingiausia šalis, kuri niekada nelaimėjo konkurso. Šalis du kartus yra užėmusi antrą vietą (2002 m. ir 2005 m.) ir 2 kartus trečią vietą (1992 m. ir 1998 m.).
Švedijos Ingrija
Administracinis suskirstymas
Valdą sudarė 4 administraciniai lėnai, su centrais svarbiausiuose miestuose:
Centrinė viešojo saugumo direkcija
DCSP taip pat turi 9 GIPN (Groupes d'Intervention de la Police Nationale), kurie yra intervencijos padaliniai, panašūs į RAID, kuri yra pavaldo tiesiogiai Nacionalinei policijai.
Malta Eurovizijoje
Dagiausia kartų Maltai atstovavo Chiara. Jos pirmasis dalyvavimas buvo 1998 metais, atliekant dainą „The One That I Love“, kuri užėmė trečią vietą. Ji grįžo į Euroviziją 2005 metais, kur atliko dainą „Angel“ ir užėmė antrą vietą, nusileidusi tik Graikijos atstovei Elenai Paparizou. Ji grįžo į „Euroviziją“ dar kartą 2009 m. su daina „What If We“, su kuria užėmė tik 22 vietą, surinkdama 31 tašką. Fabrizio Faniello yra kitas atlikėjas atstovavęs Maltai kelis kartus „Eurovizijoje“, 2001 metais su daina „Another Summer Night“, taip pat 2006 m. su daina „I Do“, su kuria užėmė paskutinę vietą. 2013 m. šalies pasirodymas buvo geriausias nuo 2005 m.
Public Broadcasting Services (PBS) yra Eurovizijos Maltoje transliuotojas. Visi pasirodymai transliuojami tiesiogiai per TVM kanalą ir Maltos radiją.
GIPN
Nacionalinės policijos intervencijos grupės, GIPN – priešteroristinis Centrinės viešojo saugumo direkcijos (Prancūzijos nacionalinės policijos šaka) dalinys.
Panaši intervencijos tarnyba yra RAID, kuri yra tiesiogiai pavaldi Nacionalinei policijai ir kurios jurisdikcija apima 21 Paryžiaus departamentą.
Istorija
Po tragiškų Miuncheno žudynių, kai buvo pagrobti Izraelio olimpinės komandos nariai ir nužudyti palestiniečių teroristų, įvairių Europos šalių policijos nutarė sudaryti specialius dalinius, skirti kovai su įvairiomis terorizmo formomis, įkaitų ėmimu ir pertekliniu prievartos naudojimu.
Pirmoji GIPN buvo įkurta 1972 m. spalio 27 d. Ji galėjo būti panaudojama tik pareikalavus teisėjams arba prokurorams. Grupę sudarė 30 pareigūnų, ginkluotų naujausiais ginklais ir tobuliausia to meto technika.
Pradžioje nacionalinė policija sudarė 11 intervencijos grupių, bet 1985 m. jų teliko 7. Vėliau jų skaičius vėl padidėjo iki 9, nes 1992 m. GIPN buvo sukurta Reunjone, o 1993 m. - Naujojoje Kaledonijoje.
Visos GIPN grupės bendradarbiauja tarpusavyje, po kiekvienos misijos jos keičiasi misijų ataskaitomis ir taktika, sukurtais intervencijos metodais.
1995 m. rugpjūčio 4 d. Vidaus reikalų ministerijos aplinkraštis nustatė GIPN panaudojimo politiką: organizaciją, panaudojimo taisykles, teritorinį paskirstymą, vykdomų užduočių tipus, veiklos principus, veiklos formas ir koordinavimo būdus.
Personalo komplektavimas
Atranka į GIPN vyksta nacionaliniame lygyje vieną kartą per metus. Atranką organizuoja Centrinė viešojo saugumo direkcija, padeda gupė psichologų. Atrankoje gali dalyvauti nacionalinės policijos policininkai ir karininkai, jei tik jie tarnauja policijoje ne mažiau kaip 5 metus ir nėra vyresni kaip 35 metai.
Parenkama apie 50 kandidatų, kurie nugabenami į atrankos vietą. Tenai per savaitę jie testuojami, tikrinami jų dosje, koviniai gebėjimai, atsparumas klaustrofobijai ir svaiguliui, atletiškumas, gebėjimas plaukti ir pan. Pagal pirmos savaitės rezultatus dalis kandidatų iš atrankos pašalinami, likę dar keturias dienas laiko protinių gebėjimų testus.
Pasibaigus testams apie 20 kandidatų priimami į GIPN, kur juos ima treniruoti.
Organizacija
GIPN padaliniai priklauso Centrinei viešojo saugumo direkcijai (DCSP), kuri yra uniformuota Nacionalinės policijos šaka. DCSP jurisdikcijoje yra 75 Prancūzijos departamentai, 7 didieji provincijos miestai (Lilis, Strasbūras, Lionas, Nica, Marselis, Bordo, Renas) ir dvi užjūrio valdos (Reunjonas ir Naujoji Kaledonija).
GIPN personalą sudaro griežtai atrinkti ir papildomai apmokyti policininkai, aprūpinti geriausia ir moderniausia įranga. GIPN pareigūnų grupės gali būti priskiriamos kitiems policijos padaliniams.
GIPN grupės panaudojamos kitų Nacionalinės policijos tarnybų prašymu. Jėga panaudojama kaip paskutinė priemonė, veikiant siekiama, kad derybininkai liktų fiziškai sveiki.
GIPN dislokacijos vietos
Dabar Nacionalinė policija turi 170 žmonių personalo 9 GIPN padaliniuose:
Ginkluotė
GIPN ginkluotėje naudojami įvairūs ginklai, jų tarpe:
Asmeninės apsaugos priemonės yra kevlaro šalmai su neperšaunamais antveidžiais, įvairių kategorijų neperšaunamos liemenės, šarviniai skydai.
Stočekas (Balstogė)
Stočekas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Čaubisi radžja
Čaubisi radžja (nepali kalba: चौबिसी राज्य Chaubisi Rajya, „24 karalystės“) – istorinis-geografinis Nepalo regionas, iki XVIII a. pabaigos buvęs nepriklausomas ir turėjęs didelę įtaką Nepalo istorijoje.
Šis regionas užima Nepalo vidurinę dalį ir koncentruojasi ties Gandako upės baseinu. Žiūrint iš Katmandu, jis buvo vakaruose, todėl yra vadinama Nepalo vakarais. Regiono vakarinė geografinė riba buvo kalnuota dab. Rapti zona. Ji skyrė nuo Baisi radžja regiono. Rytuose regionas glaudėsi prie Katmandu slėnio, kuris buvo centrinis Nepalo istorijoje.
Istorija
Iki XVIII a. pabaigos šis regionas vystėsi visiškai savarankiškai, nors kartais buvo priklausomas nuo Katmandu slėnio dinastijų. Laikoma, kad Ličhavų dinastijos valdovas Manadeva iš Slėnio, V a. pabaigoje valdė šias teritorijas. Vėliau, XV a., Malų dinastijos valdovas Jakšia Mala irgi kontroliavo šias teritorijas.
Magarų karalystės
Laikotarpis tarp V ir XV a. yra mažai tyrinėtas, tačiau manoma, kad tuo metu čia pagrindiniai gyventojai buvo magarai, todėl regionas dar vadinamas Athar Magarat, t. y. „magarų šalimi“. Vienas pirmųjų žinomų valdovų vakarų Nepalo istorijoje buvo Aramudis, valdęs VIII a., greičiausiai iš dabartinės Palpos rajonas regiono. Yra nepatvirtintų žinių, kad jis kurį laiką viešpatavo ir Katmandu slėnyje.
Šiek tiek vėliau magarai suformavo 12 karalysčių konfederaciją, vadinamą Barha Magarat. Šios karalystės buvo: Rišingas, Ghiringas, Argha, Khančis, Gulmi, Dhoras, Satungas, Pajungas, Bhirkotas, Gharung Mišikotas ir Isma. Palpa išlaikė savo vadovaujančią padėtį.
Paharių įsigalėjimas
Nuo maždaug XV a. į šį kraštą iš vakarų (Baisi radžja regiono) veržėsi indoarijai, save vadinę khasi (pahariai)). Jie pamažęle įsigalėjo magarų žemėse, o jų dinastijos keitė vietines magarų dinastijas. Viena įtakingiausių dinastijų buvo Senų dinastija iš Čhitaurgarho (Radžastanas). Ji įsigalėjo Rišinnge, Giringe, vėliau Palpoje. 1560 m. susikūrė khasių karalystė Gorkha.
Taip paharių invazijos metu regione sukūrė daug smulkių valstybių, kurių priskaičiuojamos 24. Iš čia ir kilo regiono pavadinimas.
Valstybės buvo šios: Gorkha, Lamdžungas, Tanahu, Kaski, Nuvakotas, Dhoras, Satahunas, Garahunas, Rišingas, Ghiringas, Pajunas, Parbatas, Galkotas, Palpa, Gulmi, Argha, Khančis, Musikotas, Isma, Dhurkotas, Badžhangas, Bhirkotas, Pjuthanas ir Butvalis. Dauguma jų iš dalies atitinka dabartinių Nepalo rajonų teritorijas ir pavadinimus.
Laikoma, kad tuo metu stipriausia karalystė buvo Palpa, o jos karalius buvo visos konfederacijos vadas. Palpos valdovas Mani Mukunda Senas 1521-22 m. kovojo su Katmandu slėniu ir laikinai buvo sukūręs imperiją, kuri driekėsi nuo Kali upės (dabartinė Vakarinė Nepalo riba) iki Tistos upės (Sikime).
Čerpėtasis žvynadyglis
Čerpėtasis žvynadyglis (Sarcodon imbricatus) – papėdgrybių (Basidiomycetes) klasės grybas.
Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5-12 (20) cm skersmens, visas paviršius šarvuotas- apaugęs rudais, juodai rudais žvynais. Dygliai balsvi, pasenę- pilkai rudi, iki 12 mm ilgio, nuaugtiniai. Kotas 3-8 x 1-2,5 cm, į pamatą storėjantis, pilkas, rusvas, lygiu paviršiumi. Trama balsva, rusva, kieta, karti. Sporos 6-7 x 5-4 μm.
Būdingi požymiai: masyvūs vaisiakūniai, kartais išauga iki 30 cm skersmens, lyg kurmiagūbriai, apatinė kepurėlės pusė dygliuota, pasišerpetojusi lyg ežiuko kailiukas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 409
Dragūnai
Istorija
Kareiviai dragūnai atsirado XVI a. Maršalas de Brisakas Pjemonto apsiausties metu (1550–1560 m.) pasodino ant arklių rinktinius pėstininkus ir jų būrius pavadino dragūnais. Šis dalinys buvo skirtas greitiems antpuoliams, atjoję jie kaudavosi pėsti.
Pagal vienas hipotezes žodis dragūnas atsirado iš žodžio dragon 'trumpa muškieta'. Tais laikais patrankos ir šautuvai neretai buvo vadinami gyvūnų vardais, jie būdavo vaizduojami ir ant pačių ginklų. Kitas aiškinimas teigia, kad dragūnus pavadino pagal jų dalinių naudotas ilgas vėliavas, kurios vaizduodavo drakonus. Įtikinamiausią versiją savo knygoje „Dragūnų istorija“ (Histoire des dragons) pateikė kapitonas Šopenas. Pasak jo, drakonu Anglijos karalius Henrikas I XII a. praminė prancūzų karo vadą Gijomą de Gomjekūrą (Guillaume de Gomiécourt), o šis net savo sūnui davė Drakono vardą. Raulis Dragonas de Gomjekūras (Raoul Dragon de Gomiécourt) ir buvo vadas to „pėsčiosios kavalerijos“ pulko, kuris kėlė siaubą priešui. Jo vardu buvo pradėti vadinti ir visi jo kavaleristai.
Dragūnai buvo universalūs raitieji pėstininkai, jie tiko ir kaip vidaus reikalų kariuomenė kovai su kontrabandininkais, civilinėmis riaušėmis, sukilėliais. Dragūnų dalinių formavimas ir išlaikymas buvo pigesnis už tokio pat dydžio kavaleristų dalinius.
Švedijos karalius Gustavas II Adolfas, valdęs 1611–1632 m. suformavo pirmuosius dragūnų dalinius Švedijos kariuomenėje. Jie buvo ginkluoti kardais, kirviais ir dagtinėmis muškietomis. Vėliau ir kitų Europos šalių valdovai savo dragūnus ėmė ginkluoti tokiais pat universaliais ginklais. XVIII a. – XX a. pirmoje pusėje daugelio Europos kariuomenių dragūnai buvo sunkioji, kartais vidutinė kavalerija. Ginkluotė: ietys, kardai, pistoletai, muškietos, vėliau karabinai, šautuvai.
Dragūnai, raiti susidūrę su tikra kavalerija buvo silpnesni, todėl nuolat buvo stengiamasi pagerinti jų jojimo įgūdžius ir ginkluotę iki kavaleristų lygio. Frydricho Didžiojo pirmųjų karų laikais (apie 1740 m.) dragūnai tapo vidutine kavalerija. Tik Rusijos imperijos kariuomenėje 30 dragūnų pulkų Septynerių metų karo metu vis dar buvo treniruoti kautis tiek kaip pėsti muškietininkai, tiek kirstis kaip kavaleristai. Jie taip pat užsiimdavo žvalgyba ir patruliavimu, ką Prūsijos, Prancūzijos ir kitose kariuomenėse darydavo husarai ir kiti lengvieji kavaleristai. Po Pirmojo pasaulinio karo visa kavalerija ėmė mokytis kautis ir pėsčiųjų rikiuotėje, tad dragūnai iš esmės nebesiskyrė nuo kitų kavalerijos rūšių, ėmė nykti. Po Antrojo pasaulinio karo dragūnai, kaip ir visa kavalerija, išnyko. Nuo XX a. antrosios pusės pagal tradiciją dragūnais vadinami kai kurių šalių motorizuotųjų pėstininkų daliniai.
Dragūnai Lietuvoje
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės samdomojoje kariuomenėje nuo XVII a. vidurio buvo dragūnų dalinių (1650 m. iš 7300 karių dragūnų buvo 1660). XVIII a. buvo keturi dragūnų pulkai. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės raitosios gvardijos pulkas, nuo 1717 m. vadintas karališkųjų dragūnų leibregimentu, nuo 1762 m. karaliaus, nuo 1784 m. gvardijos raitininkų, 1793–1795 raitininkų karabinierių pulku, buvo dislokuotas Gardine, Pružanuose (dabar Baltarusija). Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karalaičio pulkas stovėjo Pinske. Be to, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didžiosios buožės, t. y. didžiojo etmono, ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės lauko buožės, t. y. lauko etmono, raitininkų pulkai. Pastarieji trys 1775 m. pertvarkyti į pėstininkų pulkus.
Mažojoje Lietuvoje nuo 1717 m. iki XIX a. pabaigos gyvavo Prūsijos kariuomenės 1-as lietuvių dragūnų pulkas. Dauguma kareivių jame sudarė lietuvininkai, kurie tarpusavyje galėjo kalbėtis ir lietuviškai, bet su karininkais – tik vokiečių kalba.
1917 m. pabaigoje – 1918 m. pavasarį Rusijos kariuomenėje buvo Valkos (dabar Latvija) lietuvių dragūnų divizionas, kurį sudarė du eskadronai.
1920–1924 m. ir 1935–1940 m. Lietuvos kariuomenėje buvo Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas. Atkūrus valstybingumą, Lietuvos kariuomenėje sudarytas Dragūnų pamario gynybos batalionas.
Timoras (sala)
thumb|300px|right|Timoro žemėlapis thumb|300px|right|Timoro sala iš kosmoso, 1989 lapkritis (Šiaurė yra paveikslėlio apačioje).
Timoras – Indijos vandenyno sala, esanti Malajų archipelago pietuose, padalyta į nepriklausomą Rytų Timoro valstybę ir Vakarų Timorą, kuris prilauso Indonezijos East Nusa Tenggara provincijai. Salos plotas 30 777 km². Vardas kilęs iš žodžio timur, kuris Malajiečių kalba reiškia „rytai“, taip pavadintas dėl to, kad yra salų grupės rytuose.
Istorija
Nuo XVI a. salos rytinėje dalyje įsikūrė portugalai, tuo metu steigę savo prekybos taškus visame salyne. Kuomet atėję olandai išstūmė juos iš Melakos, portugalai neteko beveik visų savo valdų Malajų salyne, ir Timoro dalis liko vienintelė jų teritorija. Nuo tada sala liko padalinta.
Vakarų Timoras nuo 1800-ųjų iki 1949 priklausė Nyderlandams, po to tapo Indonezijos dalimi, kuri susiformavo iš buvusių Nyderlandų kolonijų tose salose, ir Rytų Timoras, kuris priklausė Portugalijai ir nuo 1596 iki 1975 buvo žinomas Portugalijos Timoro vardu. Jam priklauso ir Oecussi-Ambeno apskritis, kuri yra apsupta Vakarų Timoro. Nyderlandai ir Portugalija nebuvo oficialiai išsprendusi sienos klausimo iki pat 1912 metų.
Japonų armija buvo okupavusi salą nuo 1942 iki 1945 m. Timoro gyventojai priešinosi okupantams partizaniniame kare, kurį inicijavo Australijos komandosai.
1975 m. sekė Indonezijos invazija - Rytų Timoras buvo aneksuotas ir pavadintas Timor Timur ar trumpiau 'Tim Tim' vardu. Indonezija šį regioną laikė savo 27 provincija, tačiau niekada nebuvo pripažinta JT ar Portugalijos. Rytų Timoro gyventojai priešinosi ilgai užsitęsusiame partizaniniame kare. 1999 m. pagal Portugalijos ir Indonezijos sutartį (kurią parėmė ir Jungtinės Tautos) buvo suorganizuotas referendumas, kuriame Rytų Timoro gyventojai atmetė pasiūlymą tapti Indonezijos autonomine sritimi. Rytų Timoras išsikovojo nepriklausomybę 2002 m. ir dabar yra žinomas Timor-Leste vardu.
Viena pagrindinių Indonezijos vyriausybės baimių dėl Rytų Timoro nepriklausomybės yra ta, kad vakarinė salos dalis taip pat norės prisijungti prie rytinės ir tapti viena nepriklausoma sala – valstybe. Indonezijos žvalgyba patvirtino, kad suaktyvėjo Timor Raya (Didysis Timoras) veikla vakarinėje salos dalyje.
Vasara
Vasara – vienas iš keturių metų laikų vidutinio klimato zonose. Pasižymi šiltu oru.
Šiaurės pusrutulyje kalendorine vasara laikomi birželio, liepos ir rugpjūčio mėnesiai. Astronominė vasara prasideda apie birželio 21 dieną (vasaros saulėgrįžos dieną), baigiasi apie rugsėjo 23 d. (rudens lygiadienio dieną). Pietų pusrutulyje vasara - gruodžio, sausio ir vasario mėnesiais, astronominė – nuo gruodžio 21 (arba 22) d. (ten tai yra vasaros saulėgrįžos diena) iki kovo 20 (arba 21) d. (ten tai yra rudens lygiadienio diena).
Žodžio kilmė
Manoma, kad žodis yra indoeuropietiškos kilmės, archajiškas. Tikriausiai jis gali būti siejamas su sanskrito žodžiu vāsará, reiškiančiu „ankstyvas, rytinis“. Jis, savo ruožtu, kilęs nuo uṣás („aušra“) ir veiksmažodžių vas-/ucchati bei uṣ-/oṣati, reiškiančių „aušti, švisti, degti“. Toks apibūdinimas gali reikšti tai, kad vasarą anksti švinta, arba pati vasara suprantama kaip išaušimas, švytėjimas (plg. lietuvių išaušti, praaušti reikšmę „prasidėti (apie pavasarį, vasarą)“, pvz., Išaũš šilta vasarėlė, žaliuos tavo lapeliai). Kitos versijos teigia, kad žodis susijęs su senąja indoeuropiečių šaknimi vas-, reiškiančia „geras, gerai“. Tokiu principu sudarytas slavų žodis vesna – „pavasaris“.
Rusų kilmės Švedijos bajorai
Rusų kilmės Švedijos bajorai (SV baijorer, ryss(e)baijorer, iš 'bojarinas') – rusų kilmės Švedijos kilmingieji. Didžioji dalis jų yra giminės iš rusų kilmingųjų, kurie perėjo į Švedijos tarnybą XVI a. pabaigoje ar XVII a. pradžioje ir buvo įtraukti į Švedijos kilmingųjų sistemą.
Žinomiausios rusų kilmės Švedijos bajorų pavardės: Visos šios giminės buvo įtrauktos į Švedijos kilmingųjų namų (SV Riddarhuset) sąrašus. 1818 m. šios šeimos, gyvenusios į Rytus nuo Botnijos, buvo įtrauktos ir į Suomijos kilmingųjų namų sąrašus, o vėliau – į Rusijai priklausiusios Suomijos didžiosios kunigaikštystės kilmingųjų sąrašus.
Beveik visi Švedijos karalių suteikti herbai liudija šių giminių karinius nuopelnus, turi specifines mobiliąsias figūras, vadinamas „rusiškomis“ (kardus, lankus su strėlėmis, buožes), raitelius, šiaurės gyvūnus.
XVII a. daugelis bajorų giminių buvo glaudžiai susiję su Ingrija. Buvo manoma, kad jie turėtų sudaryti dalį valdančiųjų, nes būtų labiau priimtini ten gyvenusiems stačiatikiams, daugiausia rusams, negu švedų ar vokiečių kilmingieji liuteronai. Kartu buvo tikimasi, kad bajorai savo sūnus išauklės kaip gerus liuteronus, kurie galės užimti pareigas Švedijos valstybėje ir kariuomenėje. Tai vedė prie XVII a. pabaigoje įvykusios beveik visiškos integracijos į Švedijos kilmingųjų sistemą. Nors namuose, ypač moterų tarpe, dar buvo paplitusi stačiatikybė. Bajorų giminės beveik visą XVII a. tuokėsi endogamiškai, kas tikriausia ir leido namuose išlikti rusiškoms tradicijoms, kurios išoriškai būdavo mažiau pastebimos. Tai labai skyrėsi nuo padėties apie 1640 m., kai kai visi bajorai buvo stačiatikiai ir tai demonstravo. Vyresnioji karta tai dar darė po 1660 m. Iki XVII a. vidurio jie dar įsikišdavo gindami stačiatikių institucijas. Prancūzų kilmės Ingrijos giminė Baro(h)n, kurios keli nariai mokėjo rusų kalbą ir būdavo panaudojami kaip vertėjai, kartais būdavo laikomi lygiateisiais bajorais.
Pirmaisiais Švedijos Ingrijos metais egzistavo dar vienas socialinis sluoksnis, aukštesnis už valstiečius, bet žemesnis už bajorus. Tai buvo Ivangorodo miesto ir Jamos (dabartinis Kingisepas), Koporjės ir Nöteborg (dabartinis Šliselburgas) miestelių gyventojai, stačiatikių dvasininkai, vadinamieji pusbajoriai (SV half-baijorer) ir nedidelė grupė totorių karių. Paskutinės dvi grupės gana greitai išnyko.
Švedijos kariškiai iš bajorų
Integracijos į Švediją lygį parodo nemažas kiekis karininkų iš bajorų šeimų, kurie Šiaurės kare (1700–1721 m.) kovėsi Švedijos kariuomenėje, daugiausia Baltijos fronte. Tuo metu Nassokin’ai ir Baranoff’ai, kilę iš vienų pirmųjų bajorų sluoksnių, praktiškai jau buvo praradę rusišką tapatybę, gyveno Livonijoje ir Suomijoje.
Tokie karininkai buvo:
Yra šeimų, kurios retai minimos kaip bajorai, tai Homutoff (Хомутовъ), Carpofski (Карповскiй) ir Luhmenoff (Лугмѣновъ). Pirmųjų dviejų giminių vyriškosios linijos nutrūko dar neįtraukus į Kilmingųjų namų sąrašus. Bajorais XVII a. galėjo būti pavadinti ir kai kurie sūnų neturėję ar gan greitai į Rusiją grįžę kilmingieji.
Šiuo metu, spėjama, išlikusios Aminoff’ų ir Pereswetoff-Morath’ų giminės. Kalitin’ai, matyt, nebegyvena Skandinavijoje.
Dvarviečiai (Skaudvilė)
Dvarviečiai (arba Dvarvyčiai) – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Skaudvilės. 1923 metais šis kaimas buvo dviejose vietose netoli vienas nuo kito ir juose gyveno apie 210 žmonių.
Jančengas (Gaosiongas)
Jančengas (pe̍h-ōe-jī: Iâm-tiâⁿ) – vienas iš Gaosiongo rajonų, esantis pietvakarių Taivane. Gyventojų 25 tūkst. (2014 m. duomenys). Tai vienas seniausių rajonų, kartu su Čidzinu sudaro miesto branduolį. Rajone yra gatvelių, kuriose apstu tradicinių krautuvėlių, muziejų (pvz., Gaosiongo istorijos muziejus), meno kvartalų.
Geografija
thumb|left|150px Tai vienas mažiausių pagal plotą Gaosiongo rajonų, užtat ketvirtas pagal tankumą. Rajonas išsidėstęs šiaurrytinėje uosto pusėje ir ribojasi su kaimyniniais Sanmino, Čiandzino ir Lingja rajonais rytuose bei vakaruose su Gušanu. Kitoje uosto pusėje yra Čidzino sala. Rajonu prateka Meilės (Ai) upė, sutekanti į Taivano sąsiaurį.
Istorija
XVII a. čia žūkle vertėsi kinų ir japonų žvejai, nuolatinė kinų gyvenvietė vietovėje susikūrė Dongningo karalystės metu (1661–1683 m.). Be žvejybos, verstasi druskos gavyba, iš ko ir kilo rajono pavadinimas (pažodž. „Druskos kvartalas“). Dėl šalimais esančio uosto ir Meilės upės kūrėsi klestintys komerciniai ir verslo kvartalai. Palei uostą buvo atidaryta viešbučių, barų, restoranų. XX a. 7-ajame dešimtmetyje Jančengas buvo tankiausiai apgyvendintas Gaosiongo rajonas.
Respublikos prezidento saugumo grupė
Anksčiau grupę sudarė 30 žandarų ir 30 policininkų, o jiems pakaitomis vadovaudavo Nacionalinės žandarmerijos pulkininkas leitenantas arba policijos divizijos komisaras (commissaire divisionnaire de Police).
Liepgiriai (reikšmės)
Liepgiriais vadinami kaimai:
Nedžefet-Chent
Nedžefet-Chent nomas (egip.: nDft xntt, pasenę skaitymai – Chesf-Chent, Atef-Chent), (Pirmasis) Likopolio nomas  – Senovės Egipto (nuo III tūkst. pr. m. e.), 30 m. pr. m. e.-307 m. ir Romos Egipto provincijos administracinis teritorinis vienetas, priklausęs Aukštutiniam Egiptui ir žymėtas numeriu 13. Jo pavadinimas buvo susideda iš žodžių „nedžefeto medis“ (Pistacia terebinthus) ir „aukštutinis“, dėl to nomas dar vadinamas Aukštutiniu nedžefeto nomu.
Sostinė (niwt) buvo Sauti (dab. Asjutas, Ptolemėjų laikų Likopolis) vakariniame Nilo krante. Pats nomas buvo į vakarus nuo pagrindinės Nilo upės vagos ir apėmė dalį dabartinės Asjuto muchafazos. Pietuose buvo Ša (11), šiaurėje – Nedžefet-Pehu (14), o anapus upės – Atefet (12) nomai.
Istorija
Gali būti, kad nomas seniausiais laikais buvo apjungtas kartu su 13-uoju nomu, ir tik vėliau jie atskirti į aukštutinį ir žemutinį. Jo ilgis siekė 6 iteru (apie 64 km), o plotas – apie 6 cha-ta (apie 16 ha). Nuo pat įkūrimo administracinis centras buvo Sauti, kuriame garbintas karo dievas Vepvavetas.
Nomas panaikintas 307 m., įdiegiant Egipte ir visoje Romos imperijoje administracinių vienetų pagi sistemą.
Anglijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Anglijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Filicijanavas
Filicijanavas – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Lazdijų, prie pat Lietuvos ir Lenkijos valstybių sienos. Piečiau kaimo telkšo Galadusys.
MP Mikkeli
Mikkelin Palloilijat arba Mikelio MP – Suomijos futbolo klubas iš Mikelio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1929 m. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse, regioninio lygmens turnyruose.
1998 m. MP susijungė su Mikkelin Kissat ir įkūrė FC Mikkeli. Dėl finansinių sunkumų ši sąjunga 2001 m. iširo ir abu klubai pasuko skirtingais keliais.
2004–2006 metais žaidė Suomijos pirmajame divizione (Ykkönen), tačiau netrukus iškrito į Kakkonen.
2009 m. sezone tapo Kakkonen A grupės nugalėtojais, 2010 m. pakilo į Ykkönen, tačiau liko keturioliki. Po sezono perkelti į žemesnį divizioną.
Rungtyniavo Kakkonen, kuriame praleido keturis sezonus. 2015 m. sezone žaidė Ykkönen. Po sezono iškrito į žemesnį divizioną.
Dar keturis sezonus praleido Kakkonen, o nuo 2020 m. vėl rungtyniavo Ykkönen.
Žaliasis žibintas
Žaliasis Žibintas  – 2011 m. JAV fantastinis filmas apie DC Comics komiksų superherojų Žaliąjį žibintą. Filmą režisavo Martin Campbell, parašė Greg Berlanti ir komiksų rašytojai Michael Green su Marc Guggenheim, vėliau ši istorija buvo perrašyta Michael Goldenberg.
Filme pagrindinis veikėjas Helas Džordanas įgauna supergalias naudodamasis žiedu ir privalo susigrumti su Paralaksu, kuris nori pakeisti jėgų balansą visatoje.
Filmo premjera JAV įvyko 2011 m. birželio 16 d.
Liza Nova
Liza Nova  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietvakarius nuo Pošvientnės ir apie 39 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Deklinacija
right|250px|thumb|Pusiaujinė koordinačių sistema Astronomijoje deklinacija (žymima dec arba δ) – viena iš dviejų pusiaujinės koordinačių sistemos koordinačių; kita koordinatė yra rektascensija arba valandinis kampas. Deklinacija yra kaip geografinės platumos atitikmuo, projektuojamas į dangaus sferą ir matuojamas laipsniais į šiaurę ir pietus nuo dangaus pusiaujo. Tiktai taškai nutolę į šiaurę nuo dangaus pusiaujo turi teigiamą deklinaciją, o taškai nutolę į pietus – neigiamą deklinaciją.
Ženklas prieš deklinaciją rašomas netgi jei deklinacija yra teigiama. Bet kokie kampiniai vienetai gali būti naudojami deklinacijai nusakyti, bet dažniausiai ji yra atskaitoma laipsniais, kampinėmis minutėmis ir kampinėmis sekundėmis.
Šviesulys, kuris kerta zenitą, turi deklinaciją, lygią stebėtojo geografinei platumai, su šiaurės platumomis naudojant teigiamas deklinacijas. Poliuje esanti žvaigždė turi deklinacijas, artimas +90° arba -90°. Šiaurinėse platumose φ > 0, dangaus šviesuliai, turintys deklinacijas didesnes kaip 90° – φ, yra visada matomos (niekada nenusileidžiančios).
Jeigu kampus matuosime ne pagal dangaus pusiaują, o horizonto atžvilgiu, tie kampai bus vadinami azimutu ir aukščiu virš horizonto.
Žvaigždės
Kadangi žvaigždė išlieka stebint iš Žemės ta pačia kryptimi, jos deklinacija metai iš metų išlieka beveik pastovi. Visgi tiek rektascensija, tiek deklinacija pamažu kinta dėl lygiadienio taškų slinkimo, kurį sukelia Žemės ašies precesija, nutacijos, žvaigždės savojo judėjimo ir dėl metinio paralakso.
Kintanti deklinacija
Saulės sistemos kūnų deklinacija kinta daug sparčiau negu tolimų žvaigždžių.
Saulė
Saulės deklinacija (δ) yra kampinis atstumas tarp dangaus pusiaujo ir Saulės disko centro. Kadangi kampas tarp Žemės sukimosi ašies ir Žemės orbitos plokštumos yra maždaug pastovus, tai δ kinta kartu su metų laikais ir kitimo periodas yra vieneri metai, kas yra laikas, per kurį Žemė apskrieja savo orbita aplink Saulę.
Kai Žemės ašies projekcija į orbitos plokštumą sutampa su Žemę ir Saulę jungiančia linija, kampinis atstumas tarp pusiaujo plokštumos ir minėtos linijos yra didžiausias ir savo verte lygus 23°27'. Tai nutinka saulėgrįžų metu. Taigi δ = +23°27' kai šiauriniame pusrutulyje yra vasaros saulėgrįža ir δ = -23°27' kai šiauriniame pusrutulyje yra žiemos saulėgrįža. Dėl Žemės ašies posvyrio, kampas tarp Žemės pusiaujo plokštumos ir linijos Žemė – Saulė (arba ekliptikos plokštumos), po truputį mažėja.
Kai Žemės ašies projekcija į orbitos plokštumą yra statmena linijai, einančiai per Žemę ir Saulę, kampas tarp šios linijos ir Žemės pusiaujo yra lygus nuliui. Tai nutinka lygiadienių metu. Taigi δ yra 0° kai Saulė yra lygiadienyje.
Kai norima rasti Saulės deklinaciją tam tikrą metų dieną, atliekami tokie skaičiavimai.
Dėl pakankamai mažo Žemės orbitos ekscentriciteto, galima paprastumo dėlei laikyti, kad Žemė skrieja apskritimine orbita, o tada δ aprašys tokia išraiška:
kur cos skaičiuojamas laipsniais; if cos skaičiuojamas radianaiss, 360° lygybėje turi būti pakeisti į 2π ir tada duos δ reikšmę laipsniais; N yra metų diena, pradedama skaičiuoti nuo sausio 1 ir parodanti kiek dienų praėjo nuo sausio 1.
Šią išraišką galima užrašyti ir kita forma:
Labiau praktiška naudoti tokią formulę:
kur
yra trupmeninė metų dalis išreikšta radianais.
Kur kas tikslesnės kasdienines vertės susietos su keturių keliamųjų metų ciklu yra pateikiamos Saulės deklinacijų lentelėje.
frame|none|Diagrama vaizduoja kaip keičiasi Saulės kelias [[dangaus sfera|dangaus sferoje per metus keičiantis Saulės deklinacijai. Azimutas atskaitytas nuo šiaurės taško laipsniais °N, kur Saulė teka ir leidžiasi vasaros ir žiemos saulėgrįžų metu vietovėje su 56° šiaurės platuma.]]
IBM
thumb|240px|IBM logotipas thumb|240px|IBM Vilniuje. IBM  – JAV kompiuterių gamintoja, programinės ir techninės įrangos prekybos bendrovė, teikianti infrastruktūros ir konsultavimo paslaugas. IBM yra viena didžiausių IT bendrovių pasaulyje. Būstinė Armonke (Niujorko valstijoje). Bendrovė taip pat vertėsi personalinių kompiuterių prekyba, tačiau ši paslaugų sferos dalis buvo parduota kinų kompanijai Lenovo. Viceprezidentas – Ambuj Goyal, pirmininkas – Tom Jackson.
Produkcija
Bendrovė verčiasi serverių, duomenų kaupyklų, spausdintuvų, mikroelektronikos, tinklo ir programinės įrangos, kasos aparatų, įvairių paslaugų (konsultavimo, mokymo, informacinių technologijų nuomos, sistemų valdymo) ir kita prekyba. IBM korporacija taip pat aktyviai bendradarbiauja vykdant mokslinius tyrimus. Daug kompiuterinių resursų reikalaujantiems moksliniams skaičiavimams IBM sukūrė šiuo metu vieną iš galingiausių pasaulyje kompiuterių, BlueGene.
IBM taip pat investuoja dideles sumas į atviro kodo programinę įrangą. Pavyzdžiui, apie 300 IBM specialistų toliau tobulina Linux branduolį. IBM yra inicijavusi atviro kodo ir laisvosios įrangos programuotojų labai vertinamos Eclipse sistemos sukūrimą (šiuo metu šis projektas yra nepriklausomas). Ji taip pat yra sukūrusi atviro kodo Java virtualią mašiną (Jikes RVM) išeities kodų modifikacijų reikalaujantiems moksliniams tyrimams atlikti.
Šiaurinis kelmutis
Šiaurinis kelmutis (Armillaria borealis) – šalmabudinių (Mycenaceae) šeimos, kelmučių (Armillaria) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 cm skersmens ar didesnė, su buku gūbreliu, netaisyklingai paplokščia, centrinėje dalyje plaušuota, žvyneliuota, pakraščiai lygūs, vagoti, nuo pilkšvai gelsvos iki rudos spalvos. Jauni lakšteliai – kreminiai, ochriškai rusvi, gelsvai rusvi, priaugtiniai, jauni – pridengti balto apvalkalo plėvele. Kotas 5–8 (10)×0,5–1,5 (2) cm, į pamatą storėjanti, su baltu žiedu, viršutinėje dalyje baltas, gelsvas, į pamatą ruduojanti, balsvai plaušuotas. Trama balta, nestora, malonaus kvapo, skonio. Sporos 7–10 (11)×5–6 μm.
Būdingi požymiai: kepurėlė labiau apšepusi viduryje, kotas viršutinėje dalyje baltas, su baltu žiedu. Panašus į paprastąjį kelmutį, kuris šiuo metu skirstomas į 5 rūšis.
Auga miškuose, parkuose kaip parazitas, saprotrofas, didelėmis grupėmis. Valgomas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 199 psl.
Shin Megami Tensei: Persona
Shin Megami Tensei: Persona, Japonijoje dar žinoma kaip Persona yra kompiuterinių vaidmenų žaidimų serija, kuriama japonų įmonės „Atlus“. Vakaruose žaidimus platina „Koei“, „Square Enix“ ir „Ubisoft“.
Tai Shin Megami Tensei žaidimų frančizės dalis (spin-off), kurioje didesnis dėmesys skiriamas demonų iššaukėjams. Išskirtinai leidžiama PlayStation serijos žaidimų konsolėms. Viena žymiausių japonų vaidmenų žaidimų (J-RPG) žanro serija.
Apžvalga
Žaidimas yra paremtas Karlo Jungo psichologijos teorijomis. Naudojamos tokios sąvokos, kaip šešėlis ir persona, filosofuojama šiomis temomis.
Pagrindiniai herojai dažniausiai būna septyniolikmečiai paaugliai. Vienintelis veikėjas, kuris pasirodo visose dalyse yra Igoris, senas senis ilga nosimi. Beje, Jungas savo „Raudonojoje“ knygoje aprašė savo proto kelionę, kurioje jam padeda senas senukas ir jauna moteris. Ketvirtojoje ir trečiojoje dalyse Igoris atlieka svarbesnį vaidmenį nei pirmosiose dalyse, o jam talkina asistentė. Pirmojoje ir antrojoje dalyse komandos dvasinis mokytojas yra Filemonas, kuris irgi buvo aprašytas Jungo, tačiau kitose dalyse jis nepasirodo.
Beveik visose Persona dalyse veikėjams reikia išgyventi dievų išbandymus, kuriuos jie siunčia žmonijai kaip iššūkį, veikėjams reikia gelbėti pasaulį nuo mirties, beprotystės ir viso kito, kas gali sukelti pasaulio pabaigą. Kovoti jiems padeda antgamtinė galia, vadinama persona. Jos dėka galima išsikviesti įvairių mitologijų dievus ir/ar demonus, kurie padeda kovoje. Žaidimo priešai dažniausiai būna: įvairūs demonai, dievai ar šešėliai.
Ipolitas Gorskis (1791)
Ipolitas Gorskis (, 1791 m. – 1836 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas, Šiaulių miesto valdybos pirmininkas.
Valdos
Beržėnų ir Dirkstelių dvarininkas.
Veikla
Šiaulių miesto valdybos pirmininkas.
Liepiai (Joniškis)
Liepiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kepalių.
Tailando geografija
Tailandas yra Pietryčių Azijoje, išsidėstęs Indokinijos ir Malakos pusiasaliuose. Vakaruose krantus skalauja Andamanų jūra, o rytuose – Siamo įlanka (Pietų Kinijos jūros dalis). Tailando teritorija nusidriekusi iš šiaurės į pietus (didžiausias atstumas – 1 860 km). Dėl tokio šalies ilgumo Tailande vyrauja skirtingas klimatas. Derlius nuimamas kelis kartus per metus, o turizmo sezonas tęsiasi ištisus metus.
Apie 10% teritorijos užima miškai. Šiaurinėje dalyje daugiausia tropiniai, o pietuose, kur žymiai didesnis oro drėgnumas, vyrauja tropiniai visažaliai miškai.
Reljefas
Kontinentinė prieškalnė apima visą šalies šiaurinę, šiaurės vakarų ir vakarų dalis nuo centrinės lygumos iki Mianmaro ir Laoso. Šį rajoną galima suskirstyti į du regionus:
Šiaurėje Menamo lyguma ribojasi su pietiniu Luangfabano kalnagūbriu ir Fipanamo lyguma, vakaruose – Tanon Tongčiajo kalnagūbriu, kuris prasideda iš šiaurės kalnų ir driekiasi iki Malakos pusiasalio. Tanon Tongčiajo kalnagūbris skyla į tris lygiagrečias kalnų grandines: vakarinė – Tanaosi, prasideda nuo Mianmaro ir driekiasi Tailando vakarine siena iki Malakos pusiasalio. Antra uolų grandinė – Meklongas, driekiasi tarp Kvainoja ir Kvaijos upių. Trečioji skiria Kvaijos upę nuo centrinės lygumos. Šiaurės vakarinėje šalies dalyje yra ir aukščiausias kalnas – Doi Inthanonas (2 576 m). thumb|left|200px|Tanaosi kalnų grandinė, Tailando-Mianmaro pasienyje Rytinėje šalies dalyje yra Korato plynaukštė, kurią nuo Menamo lygumos skiria Fetčabuno, Sankambengo ir Dongfajajeno kalnai. Plynaukštė nuo sienos su Kambodža palaipsniui kyla nuo 150 iki 500 m ir daugiau, taip suformuodama Dangreko, Dongfajajeno ir Fu Fano prieškalnes. Pietrytiniame šalies pasienyje yra Kardamono kalnų masyvo pakraštys.
Tailando Malakos pusiasalio dalis iki Malaizijos yra apie 960 km ilgio, o plotis svyruoja nuo 16 iki 215 km pločio. Į pietus nuo Kra sąsmaukos, vyrauja pakrantės lygumos su nedideliais kalnais. Tailando Andamanų jūros pakrantė nusėta nedidelių salų, povandeninių rifų, kranto linija labai išraižyta ir uolėta. Vakarine pusiasalio dalimi driekiasi Tanaosi kalnagūbris, kurį Kraburio upė (dar vadinama Kra arba Pakčano upe) dalina į dvi dalis: Mianmaro vakarinę ir Tailando rytinę (Puketo kalnai), siekiančią Puketo salą. Į rytus nuo Puketo kalnų, rytine pusiasalio pakrante driekiasi kita neaukštų kalnų grandinė Nakon Sitamaratas, prasidedanti Tao, Samui (Koh Samui) salose ir pusiasalio pakrante pasiekiantis Malaiziją. thumb|right|Tailando detalusis žemėlapis thumb|right|Tailando gamtinis žemėlapis
Salos
Tailandui priklauso šimtai salų esančių Siamo įlankoje ir Andamanų jūroje. Visos salos yra netoli kranto, atviroje jūroje ir įlankos centre jų nėra. Anksčiau daugelis Tailandui priklausančių salų buvo negyvenamos, bet paskutiniu metu daugelis jų plėtojamas turizmo verslas.
Klimatas ir krituliai
thumb|left|200px|Tajų žvejai prieš audrą 90% Tailande kritulių atneša pietvakariniai musonai. Musonų laikotarpis trunka pusę metų ir per tą laiką iškrenta vidutiniškai 1600 mm kritulių. Šalies šiaurėje ir šiaurės rytuose 800–1500 mm, Korato plynaukštėje vietomis iki 900 mm, šalies centre – 1200–2000 mm, pietuose – 2000–4000 mm, o prieškalnėse iki 3000 mm.
Ilgas musonų laikotarpis, kritulių kiekis, jų pasiskirstymas ir intensyvumas turi įtakos šalies gyvenimui, ypač žemės ūkio veiklai. Link rudens drėkinimo ir drenažo sistemos būna perpildytos, todėl prasidėjus didesniam lietui vyksta dideli potvyniai. Kai Menam Čao Prajos upė išsilieja iš krantų, kai kurie Bankoko kvartalai būna užtvindyti, nes trečdalis miesto yra žemiau jūros lygio. Lapkritį lietūs baigiasi, šiaurės rytų vėjas iš kontinento atneša šaltesnes oro mases.