cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beisbolo kepuraitė
Beisbolo kepuraitės yra atsiradusios ir naudojamos kaip beisbolininkų kepuraitės, jas dažnai dėvi kaip madingas arba tiesiog kaip patogias kepuraites. Jos labai populiarios JAV ir Japonijoje. Įprastiniu būdu uždėtos beisbolo kepuraitės snapelis nukreiptas pirmyn, tačiau dažnai ją nešioja snapeliu atgal (snapelis pridengia sprandą).
Istorija
1860 m. Brooklyn Excelsiors komanda dėvėjo šiuolaikinės beisbolo kepuraitės su apvaliu viršumi pirmtakes. Apie 1900 m. Brooklyn stiliaus kepuraitės išpopuliarėjo. 5-tą dešimtmetį beisbolo kepurėse ėmė naudoti standiklius iš kaučiuko gumos, taip atsirado šiuolaikinio tipo beisbolo kepuraitės. Snapelis buvo taip suprojektuotas, kad apsaugotų akis nuo saulės. Ankstesniųjų beisbolo kepuraičių snapeliai buvo trumpesni. Dabartinės kepuraitės ėmė įgauti labiau pastovią formą, palyginus su sugelbusiomis XIX a. ar XX a. pradžios beisbolo kepuraitėmis.
Beisbolo kepuraitės buvo ir iki šiol yra svarbi priklausomybės komandai žymė. Komandų kepuraitės paprastai būna oficialių komandos spalvų. Dažnai kepuraitė priekyje turi komandos logotipą, emblemą ar inicialus.
Bendra beisbolo kepuraičių forma su ilgu išgaubtu snapeliu gana smarkiai primena kai kurias XIX a. skrybėlaites nuo saulės. .
Sandara
Beisbolo kepuraitės siuvamos iš įvairių tipų audinių, o jų sukirpimas irgi būna įvairus. Daugelis beisbolininkų dėvi klasikinio pavidalo komandos spalvų kepuraites iš vilnos (paskutiniais metais – poliesterio) su komandos logotipu, kuris dažniausiai yra siuvinėtas spalvotais siūlais.
Po 1980 m. įprastos pasidarė vieno dydžio reguliuojamos beisbolo kepuraitės. Atkrito poreikis pardavėjams apskaičiuoti, kiek kokių dydžių kepuraičių reikia, tačiau pakaušinėje dalyje, kur būna reguliavimo dirželis, galva lieka nepridengta nuo saulės. Paskutiniais metais, atsiradus tinkamų tekstilės medžiagų, imtos siūti beisbolo kepuraitės su Lycra (elastanu), kurios irgi universalaus dydžio, kadangi išsitempia ir prisitaiko prie galvos dydžio.
Uniforminės beisbolo kepuraitės
thumb|left|200px|JAV KJL laivo kapitono kepuraitė thumb|right|200px|Beisbolo kepuraitės yra Singapūro Pakrančių policijos uniformos dalis Kai kurios ginkluotųjų pajėgų dalys ėmė naudoti beisbolo kepuraites kaip uniformines kepures. Žinomiausias to pavyzdys – JAV Karinis jūrų laivynas ir JAV Pakrančių apsauga. Juos beisbolo kepuraitės yra kasdieninės aprangos dalis, o jų priekyje būna įgulos dalies emblema. Kepuraitės spalva gali nurodyti ją dėvinčio žmogaus funkcijas. Pvz.,: Slovėnijoje beisbolo kepuraitės yra policininkų motociklininkų uniformos dalis, kepuraites jie dėvi tada, kai nusiima motociklininkų šalmus.
Beisbolo kepuraites dėvi ir daug ginkluotos policijos dalinių įvairiose šalyse. Pvz., SWAT komandų nariai JAV ar Londono policijos Šaulių specialistų komandų (Specialist Firearms Command) nariai. Jie beisbolo kepuraites dėvi tada, kai jiems nereikalingi šalmai su antveidžiais. Šaulių specialistų komandas anksčiau vadindavo „mėlynosiomis beretėmis“, bes tai buvo jų uniforminės kepurės, tačiau dabar jie paprastai dėvi arba kovinius šalmus {PASGT tipo), arba beisbolo kepuraites.
Gedrimų apylinkė (Telšiai)
Gedrimų apylinkė (arba Giedrimų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alsėdžių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Telšių rajono Gadūnavo apylinkės.
Simaniškė (Lazdijai)
Simaniškė – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Gerdašių, prie pat Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos, Nemuno kairiajame krante. Šalia – Bugiedos botaninis-zoologinis draustinis. Šalia praeina Gerdašių–Varviškės keliukas.
Komitetas (reikšmės)
Komitetas gali reikšti:
Liepojos–Rucavos siaurasis geležinkelis
Liepojos–Rucavos siaurasis geležinkelis – 53 km ilgio, 750 mm vėžės siaurasis geležinkelis Latvijos pietvakariuose, dabartinės Pietų Kuršo savivaldybės teritorijoje, veikęs  nuo 1916 iki 1962 m.
Istorija
thumb|left|Geležinkelio pietinė dalis, pavaizduota XX a. ketvirtojo dešimtmečio atviruke-žemėlapyje Nutiesti siaurąjį geležinkelį iš Liepojos į Palangą svarstyta jau XIX a. pabaigoje, tačiau konkrečių veiksmų nesiimta. Pirmojo pasaulinio karo metu, 1916–1917 m., vokiečių okupacinė valdžia iš Darbėnų stoties (Bajorų–Priekulės geležinkelis) į Dubenių stotį (Liepojos–Kaišiadorių geležinkelis) nutiesė 51 km ilgio 600 mm vėžės geležinkelį, skirtą medienai išvežti. Pasitraukdama iš Latvijos vokiečių kariuomenė geležinkelį iš dalies sunaikino, tačiau dėl jo ekonominės svarbos 1919 m. Latvijos valdžia geležinkelį nusprendė atnaujinti. Kadangi Darbėnų stotis po karo atsidūrė kitos vastybės – Lietuvos – jurisdikcijoje, atnaujintas 41 km ilgio ruožas nuo Dubenių iki Rucavos (tuomet Paurupės) stoties. 1922 m. geležinkelis prailgintas iki Liepojos, nuo Dubenių stoties šalia plačiojo geležinkelio nutiesus 12 km ilgio ruožą – į Liepoją vykstantiems keleiviams nebereikėjo persėsti į kitą traukinį. 1932 m. geležinkelis rekonstruotas: perstatyti tiltai, iki 750 mm praplatinta vėžė. 1935 m. uždėti didesni bėgiai, iš Lenkijos atvežti nauji garvežiai. Kelionė iš Rucavos į Liepoją sutrumpėjo nuo penkių–šešių iki trijų valandų.
Reguliarus eismas visa linija vyko iki 1944 m. spalio, kai geležinkelį perkirto fronto linija: šiaurinė dalis pateko į Kuršo katilą, pietinę kontroliavo Raudonoji armija. Iš Darbėnų ant buvusio geležinkelio sankasos, o nuo Rucavos – ant siaurojo geležinkelio viršaus, Raudonoji armija nutiesė laikiną platųjį geležinkelį mobiliųjų toliašaudžių patrankų, skirtų Liepojai apšaudyti, transportavimui. Po karo šios patrankų svorio sugadinto geležinkelio atkarpos nebeatnaujino. Oficialiai geležinkelis baigėsi Bartos stotyje, bet faktiškai krovininiai traukiniai (1959 m. ir keleiviniai) kursuodavo iki Slamstės, kur buvo miško medžiagos sandėlis. Netrukus eismas geležinkeliu nutrauktas, ir 1962 m. linija oficialiai uždaryta. Dalis buvusio geležinkelio bėgių panaudota Liepojos tramvajaus linijoms.
Stotys
1939 m. duomenimis, linijoje veikė šios stotys (neskaitant Liepojos):
Bartos stotis buvo apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Bartos gyvenvietės. 1919–1921 m. vadinta Raibulių (Raibuļi) stotimi, o Bartos stotimi vadinta kita, 3 km link Rucavos, prie Bartuvos tilto stovėjusi stotis. Stoties pastatas buvęs medinis, atnaujintas 1926/1927 m.
Slamstės stotis veikė 1919–1922 m., paskui vėl nuo 1924 m. 1926 m. pastatytas naujas medinis stories pastatas, 1940 m. stoties teritorijoje įrengta durpių krovimo aikštelė, veikė atskiras 4 km ilgio 750 mm vėžės siaurukas iš durpyno į stotį.
Nuo 1920 m. veikė Paurupės stotis, kuri 1927 m. pervadinta Rucavos stotimi. Prieš tai Rucava vadinta stotelė 3 km už Paurupės, Liepojos link, šalia tuometinio valsčiaus valdybos pastato. Rucavos stotis, neskaitant Liepojos, buvo judriausia visoje linijoje, nes buvo vienintelė, pastatyta gyvenvietėje.
Šelardis
thumb|Dievą Šelardį galimai vaizduojantis cilindrinis antspaudas, aptiktas atliekant Karmir Bluro kasinėjimus ([[Armėnijos istorijos muziejus)]]
Šelardis (urartų k. D ši-e-la-ar-di) – mėnulio dievybė urartų mitologijoje. Didžiuma urartų religijos bruožų buvo perimta iš Mesopotamijos, o Šelardį Mesopotamijos mitologijoje atitinka mėnulio dievas Sinas (Nana). Kaip nurodoma įrašuose urartų dantiraščiu, dievui Šelardžiui turėjo būti aukojami vienas jautis ir dvi avys.
Simaniškė (Strūnaitis)
Simaniškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Naujo Strūnaičio.
Consolidated Film Industries
Consolidated Film Industries (CFI) – 1924 m. kovą Herberto Jeitso (Herbert Yates) Niujorke įregistruota kino laboratorija ir filmų apdorojimo įmonė, kuri daugelį dešimtmečių buvo viena iš pirmaujančių kino laboratorijų Los Andželo srityje. CFI apdorojo negatyvus ir darė spaudinius kino filmams ir televizijai. Įmonė ir jos darbuotojai gavo daug „Oskarų“ už mokslo ir technikos pasiekimus. „Consolidated Film Industries“ baigė veiklą 2008 m.
Lygybė
Lygybė:
Almantas Samalavičius
Almantas Liudas Samalavičius (g. 1963 m. gegužės 21 d.) – Lietuvos kultūrologas, menotyrininkas, publicistas, eseistas.
Kęstaičių apylinkė
Kęstaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Almantas Samalavičius
Biografija
Gimė kultūros ir architektūros istoriko Stasio Samalavičiaus ir filologės anglistės Stasės Samalavičienės šeimoje.
1985 m. Vilniaus pedagoginiame institute baigė anglų kalbos studijas. Dirbo redaktoriumi laikraščiuose ir žurnaluose, kūrybinėse organizacijose, 1993–1997 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame universitete, 1993–1996, 1998 ir nuo 2008 m. – Vilniaus universitete, nuo 1995 m. – ir Vilniaus Gedimino technikos universitete. 2006 m. apgynė humanitarinių mokslų (menotyros) daktaro disertaciją, nuo 2010 m. – profesorius.
Kęstaičių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alsėdžių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kalnėnų apylinkės.
Almantas Samalavičius
Biografija
1998–2005 m. Almantas Samalavičius dirbo mokslo tiriamąjį darbą Kultūros ir meno institute. Stažavo Štutgarto (1993 m.) ir Ilinojaus (2002 m.) universitetuose. Kaip vizituojantis profesorius dėstė Ilinojaus (JAV), Kjanpoko nacionaliniame (Pietų Korėja), Diponegoro (Indonezija) ir kituose universitetuose. Skaitė pasakaitų ciklus Helsinkio, Romos, Baskų krašto, Florencijos, Alkalos ir kituose universitetuose. 2004-2006 m. Vilniaus dailės akademijos tarybos pirmininkas, 2010-2013 LR Kultūros ministerijos kultūros ir meno tarybos narys. 1993–2003 ir 2007–2011 m. Lietuvių PEN centro prezidentas.
Veikla
Almantas Samalavičius šalia akademinių mokslo darbų architektūros istorijos ir teorijos, aukštojo mokslo ir literatūrologijos srityse rašo eseistiką, publicistiką, verčia iš anglų kalbos, yra sudaręs mokomųjų knygų. Yra dirbęs SKVC (Studijų kokybės ir vertinimo centro), LMT (Lietuvos mokslo tarybos) ir kitų institucijų ekspertu. Kaip specialus kviestinis pranešėjas (key-note speaker) skaitė paskaitas Kašano universiteto (Iranas), Diponegoro universiteto (Indonezija) ir kitų pasaulio aukštųjų mokyklų mokslo renginiuose. Dirba tarpautinių mokslo žurnalų: Architecture Research, Journal of Architectural and Urban Design, Journal of Architectural Thought, Journal of Civil Engineering Research and Technology, Mathematics Interdisciplinary Research, Czas Kultury, JAV Penn State University Press ir kt. redakcinėse kolegijose.
Tarptautinių mokslo žurnalų The Journal of Architecture and Urbanism (nuo 2012 m.), Lituanus Quarterly (nuo 2014 m.) vyriausiasis redaktorius. Nuo 1999 m. – žurnalo „Kultūros barai“ skyriaus redaktorius. 2005-2006 m. LTV 2 savaitinės programos "Kultūros kodas" vedėjas.
Pagrindinės mokslinių tyrimų sritys: miesto kultūrologija, architektūros estetika, istorija ir teorija, aukštojo mokslo istorija ir teorija, literatūra, pokolonijinė teorija.
Stasys Samalavičius
Stasys Samalavičius (1930 m. sausio 1 d. – 1992 m. gruodžio 12 d.) – Lietuvos kultūros, miestų ir architektūros istorikas. Vienas iš miesto kasdienybės istorijos (Alltagsgeschichte) pradininkų Lietuvoje.
Biografija
1954 m. Vilniaus universitete studijavo anglų kalbą ir literatūrą, vėliau baigė Lietuvos istorijos aspirantūrą Vilniaus universitete. 1960–1989 m. dirbo Mokslinėje-metodinėje kultūros paminklų apsaugos taryboje, Heraldikos komisijoje, Paminklų restauravimo projektavimo institute Vilniuje (veikusiame įvairiais pavadinimais), vėliau mokslinį darbą tęsė Lietuvos istorijos institute. 1973 m. – apgynė istorijos mokslų kandidato (daktaro) disertaciją (vadovas prof. J. Jurginis. 1981–1992 m. dėstė Anglijos istoriją Vilniaus universitete, nuo 1991 m. – skaitė paskaitas Danijos aukštosiose mokyklose (Lietuvos istoriją). 1989–1992 m. vadovavo Vilniaus Žemutinės pilies rūmų istoriniams tyrimams. Atkūrus nepriklausomybę ėjo Lietuvos nacionalinio istorikų komiteto generalinio sekretoriaus pareigas.
Skelbė straipsnius ir studijas apie XVI–XVIII a. Vilniaus miestiečių materialinę kultūrą, architektūros paminklus, pastatų interjerus ir jų atributiką, prekybą ir prekybinį laivyną, amatus ir amatininkų veiklą, statybininkų cechus, kita. Buvo vienas pirmųjų istorikų lietuviškame kontekste pradėjęs tyrinėti įvairius miestiečių kasdienybės aspektus. Rengė straipsnius Lietuvos kultūros paminklų sąvadui, enciklopedijoms, dirbo tęstinio mokslinio leidinio „Architektūros paminklai“ redkolegijoje. Daug dėmesio skyrė Vilniaus miesto architektūrinio ir kultūrinio paveldo tyrinėjimui.
Vilniuje (Naujininkų seniūnijoje) Stasio Samalavičiaus vardu pavadinta gatvė. 2005 m. Lietuvos edukologijos universitetas ir Lietuvos istorijos institutas surengė nacionalinę mokslo konferenciją S. Samalavičiui atminti, 2020 m. VU bibliotekoje surengta paroda, skirta istoriko darbams ir gyvenimui.
Vilniaus baletas
Istorija
Teatro ištakos – 1980 metai, kuomet prasidėjo pirmieji Jurijaus Smorigino choreografiniai eksperimentai. Pirmoji jo scenos partnerė Rūta Railaitė padėjo suburti kitus šokėjus. Į veiklą įsitraukė Vijolė Parutytė, Aušra Gineitytė, Vytautas Budra, Jūratė Sodytė bei Raimundas Maskoliūnas, Loreta Bartusevičiūtė, Jolanta Valeikaitė. Kartu su jais choreografas sukūrė modernųjį šokį Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatro (LNOBT) scenoje. LNOBT nemokamai suteikdavo sceną, pasiūdavo kostiumus. Vėliau į teatrą atėjo Eglė Špokaitė, Rūta Jezerskytė, Mindaugas Baužys, Aurelijus Daraškevičius, Rūta Kudžmaitė, Živilė Baikštytė, Igoris Zaripovas, iki šiol tęsiantys moderniojo šokio tradiciją.
1998 metais oficialiai įkurtas choreografinių projektų teatras „Vilniaus baletas“.
2001 metais pasirodė pirmasis naujojo teatro darbas – „Choreografo laiškai M.K.Č.“
2002 metais buvo sukurtas dramos ir šokio sintezės spektaklis „Barboros Radvilaitės testamentas„, bendras „Vilniaus Baleto“ ir Valstybinio Jaunimo teatro projektas.
2003 metais pagal Oscar Wilde knygą „Kalėjimo išpažintis“ (De Profundis) buvo pastatytas šokio spektaklis „boHema“. Tais pačiais metais sukurtas šokio spektaklis „Mano gyvenimas“ dedikuotas Lietuvos baleto pradininkei Olgai Malėjinaitei.
2005 metais pastatytas spektaklis „Sulamita" pagal biblinė poemą apie karalių Saliamoną.
2006 metais sekė pagal lietuvių kompozitoriaus Osvaldo Balakausko to paties pavadinimą sukurta kompozicija „Spengla Ūla“. 2007 metais sukurtas spektaklis „Idiotas“ pagal to paties pavadinimo Fiodoro Dostojevskio romaną.
2009 metų pradžioje sukurtas spektaklis „Jausmai“ skirtas bendramintei Vijolei Parutytei atminti ir atliekamas Vilniaus baleto studijoje užaugintų artistų. 2009 metų rudenį pasirodė spektaklis „Fedra“, paremtas antikine istorija, o 2010 metų pavasarį – „Geiša“ operos Madam Burterfly motyvais.
Susisiekimo ministras
Susisiekimo ministras – vykdomosios valdžios atstovas; ministras. Vadovauja Susisiekimo ministerijai. Atsakingas bei rūpinasi transporto politika.
Lietuva
Nuo 2020 m. gruodžio mėn. Marius Skuodis (g. 1985 m.), vadovauja Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerijai.
Kiti Lietuvos susisiekimo ministrai:
Vokietija
Nuo 2009 m. spalio mėn. Peter Ramsauer (g. 1954 m.), vadovauja Vokietijos susisiekimo, statybos ir miestų plėtros ministerijai (Bundesministerium für Verkehr, Bau und Stadtentwicklung)
Dendešas
Dendešas  – miestas šiaurinėje Vengrijoje, Hevešo medėje, 80 km į šiaurės rytus nuo Budapešto, Matros kalnų papėdėje. Praeina Budapešto–Miškolco plentas ir geležinkelio atšaka. Vystoma medienos apdirbimo, mašinų gamybos, siuvimo, odos, poligrafijos, maisto (vyno) pramonė, turizmas. Apylinkėse yra rusvųjų anglių, cinko ir švino rūdų telkinių. Plyti vynuogynai, tabako pasėliai.
thumb|left|180px| Šv. Baltramiejaus bažnyčia
Veikia žemės ūkio birža, aukštoji žemės ūkio mokykla, Matros kalnų muziejus. Išlikusi XIV a. barokinė Šv. Baltramiejaus bažnyčia, pilis, sinagoga. Vyksta kasmetinė vynuogių skynimo šventė.
2011 m. 94,8 % miesto gyventojų buvo vengrai, 4,1 % – čigonai, 0,6 % – vokiečiai.
Istorija
Dendešas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1299 m.
Šaltiniai
thumb|left|280px|Miesto užrašas [[senasis vengrų raštas|senuoju vengrų raštu]]
Vertti Hänninen
Vertis Haninenas (Vertti Hänninen; g. 2002 m. birželio 1 d.) – futbolininkas iš Suomijos, vidurio saugas.
Karjera
Žaidėjas futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Atstovavo Rovaniemio „Palloseura“ klubo jaunimo, dublerių ir pagrindinei ekipoms.
2022 m. pasirašė sutartį su SJK Seinäjoki, atstovavo šio klubo jaunimo ekipai, rungtyniavo ir pagrindinėje komandoje, tačiau vėliau buvo išnuomotas „Džiugo“ klubui.
A lyga: 2023 m.
2023 m. liepos 4 d. tapo žinoma, kad žaidėjas nuomos pagrindais rungtyniaus „Džiugo“ klube.
2023 m. liepos 8 d. debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Džiuginėnų apylinkė
Džiuginėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Telšių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kalnėnų apylinkės ir Lieplaukės apylinkės.
Keelut
Keelut (vardas dar užrašomas Ke'lets, Qiqion, Qiqirn) – blogoji chtoninė dvasia inuitų, gyvenančių Aliaskoje ir Kanados šiaurėje, mitologijoje; primenanti beplaukį šunį.
Pasakojama, kad ši būtybė mintanti mirusiųjų kūnais, kai kada laikoma mirties pranašu. Kailiu apaugusios tik šios būtybės pėdos, sakoma, kad jei aptinkami šuns pėdsakai, kurie staiga pranyksta, kažkur netoliese esąs Keelut; jis persekioja keliaujančius naktį, juos užpuola, o po to nužudo.
Kalistoje, Jupiterio mėnulyje, yra šios būtybės vardu pavadintas krateris.
Viktoras Malinauskas
Viktoras Malinauskas (1949 m. Klaipėdoje – 2022 m. lapkričio 12 d. Vilniuje ) – vienas garsiausių estrados dainininkų, ilgametis ansamblio Žvaigždžių kvartetas narys.
Biografija
Vaikystę praleido Palangoje Profesionalioje muzikoje pirmuosius žingsnius žengė 1969 m., pasirodęs kartu su valstybiniu filharmonijos instrumentiniu-vokaliniu ansambliu Vilniaus aidai. 1970–1971 m. scenoje pasirodydavo kartu su ansambliais Nemuno žiburiai ir Estradinės melodijos.
1974 metais V. Malinauskas populiariajame miuzikle Velnio nuotaka įdainavo Baltaragio partiją.
Palaidotas Antakalnio kapinių Menininkų kalnelyje.
Simaniškė (Svirkos)
Simaniškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Svirkų.
Olajide Olatunji
KSI užregistravo savo pagrindinę Youtube paskyrą 2009 m. ir pradėjo kurti komentavimo stiliaus FIFA kompiuterinio žaidimo vaizdo įrašus. Šio kūrėjo Youtube turinys tapo dar labiau populiarus, kuomet buvo pradėti kurti vaizdo dienoraščiai bei komedijos stiliaus vaizdo įrašai. 2021 m. kovo mėn., tarp dvejų asmeninių Youtube paskyrų, KSI turėjo daugiau nei 34 mln. prenumeratorių ir daugiau nei 8 mlrd. vaizdo įrašų peržiūrų.
Pirmasis KSI muzikinis albumas „Dissimulation“ Jungtinės Karalystės albumų sąraše pateko į antrąją vietą. Antrasis jo studijinis albumas „All Over the Place“ pateko į pirmąją vietą. Į Jungtinės Karalystės singlų Top 40 sąrašą pateko 14 atlikėjo kūrinių, 7 iš jų pateko į Top 10, o 5 iš jų – į Top 5. 2016 m. KSI vaidino Britų komedijoje „Laid in America", o 2018 m. jis buvo pagrindinis veikėjas dokumentiniame filme „KSI: Can't Lose“. Šis filmas buvo sukurtas po pirmosios mėgėjiškos bokso kovos su britų Youtube kūrėju Džo Veleriu. Vėliau KSI varžėsi dar dvejose bokso kovose prieš amerikietį, Youtube turinio kūrėją Loganą Paulą, iš kurių antroji dvikova buvo profesionali.
Asmeninis gyvenimas
KSI gimė 1993 m. birželio 19 d. Jo tėvas Jide yra iš Ibadano, Nigerijos, o mama Yinka yra iš Islingtono, Londono. KSI užaugo Votforde, Hertfordšyre ir mokėsi Berkhamstedo mokykloje. Ten KSI susipažino su būsimu bendradarbiu ir „Sidemen“ grupės nariu Simonu Minteriu.
Jaunesnysis KSI brolis Dejis taipogi yra Youtube turinio kūrėjas. 2015 m. „Tubular Labs“ įtakingiausių Jungtinės Karalystės Youtube kūrėjų sąraše, KSI atiteko pirmoji vieta, Dejiui antroji.
2008 - 2013 m. pradžia, FIFA ir prieštaringas vertinimas
2008 m. KSI sukūrė savo pirmąją Youtube paskyrą pavadinimu „JideJunior“. 2009 m. liepos 24 d. KSI sukūrė iki šiol populiariausią savo Youtube paskyra pavadinimu „KSIOlajideBT“. KSI savo Youtube kūrėjo karjerą pradėjo kurdamas FIFA kompiuterinio žaidimo komentavimo stiliaus vaizdo įrašus. Juos jis kūrė tuo metu dar besimokydamas mokykloje ir gyvendamas savo tėvų namuose Vatforde. Pradėjęs gauti stabilias pajamas iš Youtube už internete talpinamus vaizdo įrašus, vaikinas nusprendė mesti mokyklą, kad galėtų toliau tęsti savo Youtube veiklą. 2014 m. KSI žurnalistams pasakojo, kad prieš metant mokyklą, jis savo mokytojo paklausė, ar būtų verta mesti mokyklą dėl Youtube karjeros. Jo mokytojas pasiteiravo apie KSI pajamas iš Youtube, į ką jaunuolis atsakė uždirbantis 1500 svarų sterlingų per mėn. Tuo metu tai buvo didesnis atlygis, nei pačio mokytojo. Tėvai iš pradžių nebuvo patenkinti sūnaus pasirinkimu mesti mokyklą. Tačiau po kurio laiko tėvai pradėjo rodyti palaikymą, kartu nusifilmuodami keliuose sūnaus vaizdo įrašuose.
Youtube patalpinti vaizdo įrašai pritraukė didžiulius žiūrovų kiekius. 2012 m. „KSIOlajideBT" paskyra turėjo virš 1 mln. prenumeratorių. Tačiau milžiniškas KSI populiarumas neliko be neigiamų atgarsių. Jis buvo smerkiamas už pasikartojantį „smurtininko veido" pokštą, kuris 2012-2013 m. gyvuodavo kūrėjo internetiniuose vaizdo įrašuose. Be to, po 2012 m. vykusio Eurogamer renginio, viešojoje erdvėje atsirado seksualinio priekabiavimo kaltinimai. Buvo teigiama, kad renginio metu KSI galimai priekabiavo prie modelio Brendės Briuver, tačiau pati mergina šį įvykį paneigė. Microsoft dėl šių abejones keliančių atgarsių nusprendė nutraukti ryšius su KSI ir uždraudė jam dalyvauti ateityje vyksiančiuose Eurogamer renginiuose. KSI vėliau atsprašė dėl savo vaizdo įrašų. Kūrėjas išreiškė norą būti vertinamam ne pagal šį incidentą, o pagal unikalų turinį ir vertę, kurią jis kūrė savo verslo partneriams bei reklamuojamiems prekiniams ženklams.
„Sidemen“ ir nuo 2013 m. populiarėjantis turinys
2013 m. spalio mėn. KSI pasirašė sutartį su „Maker Studios“ dukterine agentūra „Polaris“. Nuo 2013 m. spalio 19 d. KSI tapo britų Youtube kūrėjų grupės „Sidemen“ nariu. Kūrėjų grupė kuria vaizdo įrašus, kurių turinys susideda iš įvairių iššūkių, parodijų bei komentavimo stiliaus vaizdo įrašų. Grupė taip pat prekiauja „Sidemen“ prekėmis ir atributika.
2016 m. kartu su „Sidemen“ grupe KSI išleido knygą pavadinimu „Sidemen -The Book". Per 3 d. buvo parduota virš 26 tūkst. knygos egzempliorių. Kūrėjų grupės knygai buvo skirta 1-oji vieta populiariausių negrožinės literatūros knygų sąraše.
KSI prieš Džo Velerį
2017 m. prasidėjo neapykanta tarp KSI ir britų Youtube turinio kūrėjo D. Velerio. Vaikinai viešai nesutarė Twitter platformoje bei vienas kitam skyrė pašiepiančius muzikinius kūrinius. 2018 m. KSI ir D. Veleris paskelbė, kad norėdami išspręsti ginčą, 2018 m. vasario 3 d. surengs mėgėjų bokso turnyrą „Copper Box“ arenoje, Londone.
Renginio metu, norėdamas pašiepti D. Velerį, KSI paklausė, ar varžovas nėra apsvaigęs nuo vaistų. Vėliau dėl šio pokšto KSI viešai atsiprašė nežinojęs, jog tuo metu D. Veleris sirgo depresija. KSI trečiąjame raunde per 1 min. 37 s. kovą laimėjo techniniu nokautu. Po dvikovos nugalėtojas pripažino D. Velerį už jo ištvermę. Taip pat KSI pagyrė D. Velerį už pastangas didinant žmonių sąmoningumą apie psichinės sveikatos problemas. Iš karto po dvikovos, KSI metė iššūkį Youtube turinio kūrėjui Loganui Paului, jo broliui Jake Paului ir profesionalaus futbolininko karjerą užbaigusiam Rio Ferdinandui.
KSI prieš Loganą Paulą I
2018 m. vasario 24 d. buvo paskelbta, kad KSI varžysis mėgėjų bokso turnyre prieš Loganą Paulą. Dvikova pasibaigė lygiosiomis. Dveji teisėjai kovą įvertino lygiu rezultatu 57:57, o trečiasis teisėjas kovą įvertino KSI naudai 58:57. Internetinis dienraštis „The Independent“ renginį pavadino kaip didžiausia „baltųjų apykaklių“ bokso dvikova istorijoje, o žurnalas „Radio Times“ kovą įvardino kaip didžiausiomis mėgėjų bokso rungtynėmis istorijoje. Į Mančesterio arenoje vykusį renginį buvo parduota 21 tūkst. dalyvių bilietų, iš kurių renginio organizatoriai uždirbo daugiau nei 2,7 mln. svarų sterlingų (3,5 mln. JAV dolerių) pelno. Dvikovos tiesioginę transliaciją stebėjo daugiau nei 2,25 mln. žiūrovų. 1,05 mln. žiūrovų buvo įsigyję tiesioginės transliacijos bilietus, o daugiau nei 1.2 mln. renginį stebėjo nelegaliai, tiesioginių transliacijų internetinėje platformoje „Twitch“.
KSI prieš Loganą Paulą II
2019 m. lapkričio 9 d. Eddie Hearnas paskelbė apie KSI ir L. Paulo revanšą, kuris vyko Staples Center arenoje, Los Andžele. Ši dvikova, skirtingai nei pirmoji, buvo profesionali kova, kurios metu kovotojai varžėsi be apsauginių galvos apdangalų. Dalis žurnalistų kritikavo kovotojus, abejodami šių varžovų gebėjimo profesionaliai kovoti ir teigdami, kad kovotojai šias varžybas surengė tik dėl pinigų. A. Fosteris, Kalifornijos valstijos atletikos komisijos, kovą patvirtinusios institucijos vykdomasis direktorius viešojoje erdvėje užtarė Youtube atstovų gebėjimą kovoti profesionaliai. Ši bokso dvikova buvo KSI ir L. Paulo profesionalių sportininkų debiutas.
"The New York Times" žurnalistas Kevinas Dreiperis pagyrė varžovų bei reginio organizatorių pastangas pritraukti naują auditoriją į jo manymu slopstančio populiarumo sportą - boksą. Be to, K. Dreiperis viešojoje erdvėje atkreipė visuomenės dėmesį į tai, kad abu Youtube kūrėjai treniravosi su tuometiniais pasaulio bokso čempionais bei aukščiausio lygio treneriais. Keletas profesionalių boksininkų pritarė šiam renginiui, pabrėždami naujos auditorijos naudą bokso sporto šakai. KSI treniravo profesionalus boksininkas Viddal Riley ir buvusio profesionalaus boksininko Floydo Mayweatherio (jaunesniojo) dėdė Jeffas Mayweatheris.
KSI laimėjo dvikovą, kuri truko šešis 3 min. raundus. Dveji teisėjai kovą įvertino 57:54 ir 56:55 KSI naudai, o trečiasis teisėjas įvertino 56:55 L. Paulo naudai. Paklaustas apie galimą revanšą, L. Paulas išreiškė susidomėjimą. KSI tokią galimybę atmetė teigdamas, jog toliau tarpusavyje kovoti pakaks.
KSI prieš Pinedą ir Swarmz
2022 m. rugpjūčio 27 d. KSI stojo į ringą prieš du žmones: JK reperį Swarmz ir profesionalų boksininką Luis Alcaraz Pinedą. Šis renginys prasidėjo KSI ir Swarmz dvikova, o po kelių to pačio renginio kovų, KSI stojo į ringą prieš Pinedą. Kovą prieš Swarmz KSI laimėjo 2-ame raunde techniniu nokautu, o kovą prieš Pinedą laimėjo 3-iame raunde techniniu nokautu.
Diskografija
Studijiniai albumai
Bendri albumai
Egipto ginkluotosios pajėgos
Egipto ginkluotosios pajėgos (egipt. arab. القُوّات المُسَلَّحَة المِصْرِيَّة‎ = al-qūwwāt al-mūsallaḥa Al-Miṣriyya) – valstybinė karinė organizacija, atsakinga už Egipto saugumą. Jos susideda iš Egipto armijos, Egipto laivyno, Egipto oro pajėgų ir Egipto oro apsaugos pajėgų.
Demonologija
thumb|150px|Summa Daemoniaca – katalikų demonologo [[José Antonio Fortea|Chosė Antonijaus Fortėjos (g. 1968 m.) veikalas]] Demonologija – demonų (piktųjų dvasių) kilmės, prigimties, veikimo aiškinimas (paprastai teologijoje, spiritistiniuose tikėjimuose); taip pat demonus aprašanti ir tirianti etnologijos, religijotyros kryptis.
Šuns širdis (1976 filmas)
Turinys
Profesorius Preobraženskis kartu su kolega gydytoju Barmentaliu įvykdo eksperimentą – persodina gatvėje rastam šuniui Bobikui žmogaus hipofizę ir sėklides. Po kurio laiko šuo virsta žmogumi, visiškai perimdamas pačius blogiausius šio bruožus. Pasivadinęs Poligrafu Poligrafivočiumi Bobikovu, jis paverčia profesoriaus gyvenimą tikru pragaru.
Demonologija
Demonologijos apraiškų randama babiloniečių, iranėnų religijose. Ten demonai kategorizuojami. Vėliau demonologijos raidai turėjo įtakos senovės judėjų apokrifai (I a. pr. m. e.); demonai buvo įvardijami kaip Šėtono tarnai, jais laikyti ir senieji dievai (Astartė, Baalas, Belzebubas).
thumb|left|150px|XIX a. pr. Dictionnaire infernal, vaizduojančio demoniškus apsigimimus, puslapis Ankstyvojoje krikščionybėje demonologijai įtakos turėjo neoplatoniškasis gnosticizmas (III–IV a.). Antai Porfyrijus iš Tyro, paveiktas platonizmo ir Ankstyvųjų Bažnyčios tėvų, teigė, kad pasaulis persmelktas demonų. Ypač demonologija paplito viduramžių abraominėse religijose (judaizme, islame, krikščionybėje); demonus pradėta skaičiuoti ir klasifikuoti (jie buvo suskirstyti į 9 eiles).
Krikščionybėje skirtingi autoriai pateikė skirtingas demonų hierarchijas: pavyzdžiui XV a. „Šviesos žibinte“ pateikiama demonų klasifikacija pagal dorovines ydas: Liuciferis – puikybė, Belzebubas – pavydas, Šėtonas – pyktis, Abadonas – tingumas, Mamona – gobšumas, Belfegoras – rajumas, Asmodėjus – gašlumas. 1467 m. Alfonsas de Spina demonus skirstė į atskiras grupes: lemties demonus, inkubus ir sukubes, klajojančius demonus ir pragaro kariaunas, familiarus, druidus, kambionus (demonų ir žmonių palikuonis), demonus apgavikus ir pan. Agripa savo De occulta philosophia (XVI a. pr.) pateikė kosmologinę demonų klasifikaciją pagal įvairius lygmenis (skaitmenis, pasaulio šalis, stichijas ir kt.). Demonologija turėjo įtakos kaltinimams raganavimu, burtininkavimu. Demonų išvarymams taikytos egzorcistinės praktikos. Vėlyvaisiais viduriniais amžiais ir vadinamojo Renesanso epochoje demonologija tapo spekuliatyvių svarstymų objektu.
Nuo XIX a. demonologiją ėmė plėtoti okultistai, neokabalistai (Ž. Enkosas, A. Kraulis, A. L. Konstantas, A. Lavėjus, A. Vaitas).
Žemės ūkio ministras
thumb|Vokietijos ŽŪM vadovė [[Ilse Aigner 2009 m.]] Žemės ūkio ministras – vykdomosios valdžios atstovas; ministras. Vadovauja Žemės ūkio ministerijai. Atsakingas bei rūpinasi žemės ūkio politika.
Muitaičių apylinkė
Muitaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Telšių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Lauko Sodos apylinkės.
Diula
Išlikusi XV–XVI a. gotikinė Diulos pilis su parku, gotikinė parako saugykla (1500 m.), Švenčiausiosios Trejybės (1738 m.), katalikų (1777 m.), evangelikų reformatų (1797 m.), stačiatikių (1812 m.), neoklasicistinė Jožefvarošo (1866 m.) bažnyčios, pranciškonų vienuolyno ir bažnyčios griuvėsiai (XV a.) su sodu. Gausu kito XVIII a. pab. – XIX a. architektūros paveldo (kepykla, barokinė rotušė, Alamaši rūmai, neoklasicistiniai jojimo mokyklos ir Policijos departamento pastatai, našlaičių prieglauda, prefektūra, biblioteka).
2011 m. 83,4 % miesto gyventojų buvo vengrai, 3,1 % – rumunai, 3,1 % – vokiečiai, 0,5 % – čigonai.
thumb|left|280px|Miesto užrašas [[senasis vengrų raštas|senuoju vengrų raštu]]
Istorija
1313 m. istoriniuose šaltiniuose minimas Diulos vienuolynas (Julamonustra), o 1332 m. – šalia jo esanti gyvenvietė. 1566–1694 m. Diula buvo užimta turkų, daugelis vietos vengrų buvo priversti pasitraukti. XVIII a. vietos žemvaldys Janošas Harukernas pakvietė vokiečių ir rumunų į savo žemes. Miestas ėmė augti, XX a. išpopuliarėjo kaip kurortas.
RK1903
RK1903 – rajoninis kelias, jungiantis Akademiją, Noreikiškes su I Kauno fortu. Kelio ilgis – 3,5 km. Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas.
Kelio pradžia – sankryža su, Akademijos gyvenvietėje. Eina kaip Universiteto gatvė. Praeina pro Aleksandro Stulginskio universitetą. Už universiteto prasideda Noreikiškių gyvenvietė (Šiltnamių gatvė) ir ji tęsiasi iki pat Kauno I forto prieigų, kuri pasibaigia ties trišale sankryža. Ten baigiasi ir šio rajoninio kelio maršrutas. Nuo trišalės sankryžos keliai veda į Kauno miesto dalies Aleksoto skirtingas teritorijas.
Vilniaus technologijų ir verslo profesinio mokymo centras
Vilniaus technologijų ir inžinerijos mokymo centras (TECHIN) – profesinė mokykla, esanti Vilniuje. teikia profesinio mokymo paslaugas siekiantiems įgyti IT ir Inžinerijos sektoriuose paklausią profesiją, persikvalifikuoti arba patobulinti jau turimas žinias ir įgūdžius. Įregistruota 2022 metų rugsėjo 1 d. reorganizavus Vilniaus Jeruzalės darbo rinkos mokymo centrą ir Vilniaus technologijų mokymo centrą. Mokymo kalbos – lietuvių, rusų, lenkų. 2022 m. dirbo 211 darbuotojai.
Centro buveinė – Trinapolio gatvė 2, LT-08313 Vilnius.
Kleboniškio kapinės
Kleboniškio kapinės – viešos veikiančios kapinės Kaune, Kleboniškyje (Eigulių sen.) Palapinių g. Kapines administruoja savivaldybės įmonė „Kapinių priežiūra“. Jos užima 0,14 ha plotą, yra riboto laidojimo. miniatiūra|220px|left|Kapinių vaizdas nuo Vasarvietės ir Palapinių g. sankryžos
Kapinės pasiekiamos iš pagrindinės Kleboniškio gatvės, centre pasukus į pietus (link Kleboniškio miško) apie 100 m į lygiagrečiai einančią Palapinių gatvelę. Kapinės įsikūrusios nežymiai kylančiame kraštovaizdyje, jas supa individualūs gyvenamieji namai. Įėjimo vartai įrengti iš Pakapinių g., pagrindinis takas pravestas kapinių viduryje. Kapaviečių antkapiai ir paminkliniai akmenys orientuoti rytų kryptimi. Sklype auga pavienės brandžios pušys ir kelios tujos.
Reino–Maino–Dunojaus kanalas
thumb|240px|Reino–Maino–Dunojaus kanalas ties Altendorfu thumb|240px|Laivyba Reino–Maino–Dunojaus kanalu ties Freištatu
Kleboniškio kapinės
2017 m. kapinių sklypas visu perimetru buvo aptvertas nauja segmentine tvora su ištisiniu betoniniu pamatu.
Reino–Maino–Dunojaus kanalas
Reino–Maino–Dunojaus kanalas  – laivybinis kanalas pietų Vokietijoje, Bavarijoje; jungia Reino intaką Mainą su Dunojumi. Sujungia ne tik Reiną su Dunojumi, bet ir Šiaurės jūrą su Juodąja jūra, atveria priėjimą prie jūrinių kelių centrinės Europos valstybėms. Ilgis 171 km, didžiausias plotis 55 m, gylis 4 metrai. Įrengta 16 šliuzų.
Prasideda ties Bambergu – nuo Maino intako Regnico žiočių. Kanalas eina tiek pačia Regnico upe, tiek greta įrengta dirbtine vagą, toliau – viena Regnico ištakų Rednicu. Kiek žemiau Roto krypsta į pietryčius, kerta Frankonijos Albo kalnus, prie Ditfurto susilieja su Dunojaus intaku Altmiuliu, nuo Ditfurto iki Kelheimo eina Altmiulio slėniu, toliau – vaga. Su Dunojumi susijungia ties Kelheimu. Didžiausi uostai: Bambergas, Forchheimas, Erlangenas, Fiurtas, Niurnbergas.
thumb|left|250px|Kanalo žemėlapis Reino–Maino–Dunojaus kanalu plaukia iki 2500 t talpos laivai. Gabenamos daugiausia maistas ir pašarai, žemės ūkio, miškų produkcija, rūdos ir metalo laužas, geležis, plienas ir kiti metalai, trąšos, statybinės medžiagos, nafta ir jos produktai.
Kanalas pradėtas kasti 1837 m. Bavarijos karaliaus Liudviko I iniciatyva. 1960–1992 m. rekonstruotas.
Simaniškiai (Kelmė)
Simaniškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 14 km nuo Tytuvėnų.
Simaniškis
Simaniškiu vadinami kaimai:
Sarah Churchwell
Sara Bartlet Čerčvel (, g. 1970 m. gegužės 27 d.) – amerikiečių literatūros ir humanitarinių mokslų visuomenės supratimo profesorė Londono universiteto Pažangiųjų tyrimų mokykloje, Jungtinėję Karalystėje. Jos mokslinė sritis – XX a., ypač 3-iojo ir 4-ojo dešimtmečių, ir XXI a. amerikiečių literatūra bei kultūros istorija. Ji yra dalyvavusi Jungtinės Karalystės televizijoje ir radijuje, buvo Bukerio, Beili Giford, Deivido Koeno premijų ir Moterų premijos už grožinę literatūrą teisėja. Ji yra festivalio „Būti žmogumi“ direktorė ir trijų knygų autorė: „Daugybė Merlin Monro gyvenimų“ („The Many Lives of Marilyn Monroe“), „Nerūpestingi žmonės: žmogžudystė, sąmyšis ir Didžiojo Getsbio išradimas“ („Careless People: Murder, Mayhem and the Invention of The Great Gatsby“) ir „Štai Amerika: visų pirma Amerikos istorija ir amerikietiškoji svajonė“ („Behold America: A History of America First and the American Dream“). Nuo 2021 m. balandžio ji ilgą laiką buvo įtraukta į Orvelo žurnalistikos premijos laureatų sąrašą.
Biografija
S. Čerčvel užaugo Vinetkos kaime netoli Čikagos, Ilinojuje. Vasaro koledže gavo anglų literatūros bakalauro laipsnį, Prinstono universitete apgynė anglų bei amerikiečių literatūros magistro ir daktaro laipsnius.
S. Čerčvel nuo 1999 iki 2015 m. skaitė paskaitas Rytų Anglijos universitete, tada Londono universiteto Pažangiųjų tyrimų mokykloje tapo amerikiečių literatūros ir humanitarinių mokslų visuomenės supratimo profesore bei festivalio „Būti žmogumi“ direktore.
Ji rašė leidiniams „The New York Review of Books“, „The New York Times Book Review“, „The Times Literary Supplement“, „The Spectator“, „New Statesman“, „The Guardian“ ir „The Observer“, „Financial Times“, „Prospect“, „The Times“, „The Sunday Times“, „The Daily Telegraph“, „The Independent“, „Independent on Sunday“, taip pat tarptautiniams laikraščiams, pavyzdžiui, „Süddeutsche Zeitung“, „Blätter“, „Times of India“, „The Hindu Times“ ir daugybei kitų.
S. Čerčvel dalyvavo televizijos laidose „Newsnight“, „Question Time“, „The Review Show“ ir „The Sharp End“ su Klaivu Andersonu, „C-Span“, „Today Show“ (NBC), „BBC Politics Live“, „Sunday Morning Live“, „This Week“, „Sky News“, „BBC Breakfast“, „The Cinema Show“, „Sunday Programme“, „ITV This Morning“, „Culture Show“, „DVD Collection“ ir „Before the Booker“. Ji prisidėjo prie daug dokumentinių filmų, pavyzdžiui, BBC2 „Mūsų pasaulį suformavę romanai“ („Novels that Shaped Our World“, 2019), „Ikonos“ („Icons“, filmuojasi Ketlyn Terner, 2019), „Nebaigti šedevrai“ („Unfinished Masterpieces“, 2014), Arenos „T. S. Eliotas“ („T. S. Eliot“), „Nuaro taisyklės“ („The Rules of Film Noir“) ir „Didieji poetai: „Savais žodžiais“ ir vaidybinis filmas „Su meilė, Merlin“ („Great Poets: In Their Own Words, and the feature film Love, Marilyn“, režisierė Liza Garbus, 2012).
Be daugybės kitų, dalyvavo radijo laidose „Today Programme“, „Front Row“, „Any Questions“, „Woman’s Hour“, „The Jeremy Vine show“, „BBC World Service“, „Radio Five Live“, „The Verb“, „Free Word“, radijo stoties BBC Radio 3 „Free Thinking“, stoties BBC Radio 3 „Essays“, stoties BBC Radio 4 „In Our Time“ ir „Great Lives“. Ji sukūrė ir pristatė stočiai Radio 4 dokumentinius filmus apie Henrį Džeimsą, „Amerikietiška svajonė ir Amerika pirmiausia“ („American Dream and America First“), „Didysis Getsbis“ („The Great Gatsby“), „Kai Haris sutiko Sali“ („When Harry Met Sally“) ir stočai Radio 3 esė „Ekrano deivės“ („Screen Goddesses“, 2017) bei „Ekrano dievai“ („Screen Gods“, 2019).
2015 m. ji buvo Eklso amerikiečių tyrimo centro reziduojančioji autorė.
Rubežaičių apylinkė
Rubežaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Telšių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Lieplaukės apylinkės ir Viešvėnų apylinkės.
António Abreu Lara
Antonijus Abreu Lara (António Abreu Lara; g. 1999 m. sausio 27 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, vidurio gynėjas. Žaidė Lietuvoje, atstovavo Gargdžų „Bangai“.
Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje. Kitados rungtyniavo Araxá Esporte Clube jaunimo ekipose. 2018 m. rungtyniavo AA Ponte Preta U-20 komandoje.
2018–2019 m. priklausė Rio Claro Futebol Clube. Vėliau žaidė „Santarritense“ ir „Moto Club“ (Brazilija).
Nuo 2022 metų rungtyniavo SC „Praiense" (Portugalija). 2022–2023 m. sezone pasirodė 27 rungtynėse, pelnė du įvarčius.
Gargždų „Banga“
2023 m. birželio 4 d. tapo žinoma, kad atstovaus Gargždų „Bangos“ klubui.
Kauno Nemuno mokykla
Kauno Nemuno mokykla – mokykla Lietuvoje, Kaune, Gričiupyje, A. ir J. Gravrogkų g. 9.
António Abreu Lara
Gargždų „Banga“
2023 m. rugpjūčio 5 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Sūduvos klubą.
Kauno Nemuno mokykla
Istorija
1935 m. mokykla įkurta Aukštuosiuose Šančiuose, Kaišiadorių g. 1950 m. pavadinta Kauno 30-ąja mokykla. 1952 m. tapo pirmąja Kauno miesto septynmete mokykla. 1954 m. pavadinta Kauno 21-ąja mokykla. 1964 m. sausį persikėlė į VI forto rajoną, dabartinę A. ir J. Gravrogkų gatvę. 1965 m. pradėtas sustiprintas vokiečių kalbos mokymas. 1967 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1994 m. rugpjūčio 24 d. Kauno miesto mero potvarkiu Nr. 553 mokykla pavadinta „Nemuno“ vardu. 2007 m. mokykloje pradėtos formuoti sportinės pakraipos klasės. 2010 m. Kauno miesto savivaldybė nusprendė mokyklą pertvarkyti į pagrindinę. 2013 m. rugsėjo 1 d. vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą. 2014 m. mokyklos statusas pakeistas į Kauno „Nemuno“ mokyklą-daugiafunkcį centrą. 2018 m. rugsėjo 1 d. mokyklos pavadinimas pakeistas į Kauno „Nemuno“ mokyklą.
António Abreu Lara
Statistika
Spalvų reikšmės:
Naktinis traukinys į Milaną
Naktinis traukinys į Milaną – 1962 m. Italijoje sukurtas trileris.
Turinys
Naktiniame traukinyje, vykstančiame į Milaną, keletas žmonių tarp keleivių atpažįsta buvusį nacių gydytoją Šneiderį, išvengusį atpildo už savo veiksmus karo belaisvių stovykloje. Pradžioje Baueris neigia esąs Šneideris, tačiau galiausiai pamėginus jį sulaikyti, pasipriešina ginklu. Vienoje iš tarpinių stočių jis sužeidžiamas, tačiau paima įkaitę ir reikalauja, kad traukinys toliau vyktų į Milaną. Šneiderį mėgina atkalbėti, nes ten jo laukia gausios policijos pajėgos, tačiau šis atkakliai veržiasi ten, nes stotyje jo laukia 20 metų nematyta motina.
Opozicija
Opozicija ( - 'pastatytas priešais'):
Simaniškis (Rokiškis)
Simaniškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Obelių.
Žiurkėnai
Žiurkėnai yra labiau aktyvūs saulėlydžio laikotarpiu nei naktiniai gyvūnai. Laukinėje gamtoje dienos metu būna po žeme, slėpdamiesi nuo plėšrūnų. Daugiausia minta sėklomis, vaisiais ir augmenija, retkarčiais vabzdžiais. Turi stambų kūnelį, pasižymi išskirtiniais bruožais, tokiais kaip pailgi skruostų maišeliai, kuriuose jie gali laikyti maistą ir jį nešti į savo urvelius, taip pat trumpa uodega ir kailiu padengtos pėdos.
Klasifikacija
Taksonomistai nesutaria dėl pošeimio Cricetinae padėties Muroidea superšeimoje.
Paul Klee
Polis Klė (Paulis Klė,, 1879 m. gruodžio 18 d., Miunchenbuksė, Šveicarija – 1940 m. birželio 29 d., Muraltas prie Lokarno) – XX a. Šveicarijos tapytojas, grafikas, akvarelistas, piešėjas.
Biografija
P. Klė kūriniai 1910 m. buvo eksponuoti Berno dailės muziejuje ir 1911 m. − Miuncheno Moderniojoje galerijoje. 1911 m. P. Klė susitiko A. fon Javlenskį, V. Kandinskį, A. Makę, F. Marką ir kitus avangardinius dailininkus. Eksponavo svarbiose avangardinės dailės parodose: 1912 m. Blaue Reiter parodoje Hans Goltz galerijoje Miunchene ir 1913 m. Erste deutsche Herbstsalon parodoje „Der Sturm“ (Audra) galerijoje Berlyne. 1912 m. P. Klė lankėsi Paryžiuje, susipažino su kubistiniais Pablo Pikaso ir Žoržo Brako kūriniais, susitiko Roberą Delonė. 1914 m. P. Klė prisidėjo prie Naujosios Miuncheno secesijos įkūrimo ir lankėsi Tunise. Išliko P. Klė vesti dienoraščiai tarp 1897 ir 1918 m. 1916 m. dailininkas buvo pakviestas į Vokietijos kariuomenę Pirmojo pasaulinio karo metu, bet dėl išlygų menininkams jis karą praleido užfrontėje.
1920 m. stambi P. Klė retrospektyvinė paroda įvyko Hans Goltz galerijoje Miunchene, 1925 m. publikuota jo esė Schöpferische Konfession. Jis buvo priimtas į „Bauhaus“ mokyklos fakultetą. 1921−1926 m. dėstė Veimare, 1926−1931 m. dėstė Desau „Bauhaus“ mokykloje. 1925 m. išleista P. Klė knyga „Pedagoginiai eskizai“. Jis palaikė artimus ryšius su kitais „Bauhaus“ dailininkais: V. Kandinskiu ir L. Feiningeriu. 1924 m. buvo įsteigta grupė Blaue Vier (Mėlynasis ketvertas), kurią sudarė Vasilijus Kandinskis, Lionelis Feiningeris, Aleksejus fon Javlenskis ir Polis Klė. 1924 m. įvyko pirmoji P. Klė paroda JAV, Niujorke. Kitos kapitalinės parodos įvyko 1925 m. Vavin-Raspail galerijoje Paryžiuje ir 1930 m. Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje. Dar prieš nacistinei valdžiai uždarant „Bauhaus“, P. Klė pasitraukė iš jos ir 1931 m. mokė Diuseldorfo dailės akademijoje. 1933 m. dėl nacistinės valdžios spaudimo P. Klė paliko Vokietiją ir apsistojo Berne Šveicarijoje. 1935 m. P. Klė išryškėjo nepagydomos ligos, sklerodermos, požymiai. 1937 m. septyniolika P. Klė kūrinių buvo įtraukti į nacistų suorganizuotą „degeneracinio meno“ parodą Miunchene. Polis Klė mirė 1940 m. birželio 29 d. Muralto miestelyje netoli Lokarno, Šveicarijoje. Palaidotas Berno Schosshalden kapinėse. Jis paliko apie 9000 paveikslų, piešinių, akvarelių. P. Klė kūryba nepriskiriama nei vienai konkrečiai XX a. modernistinio meno srovei. Jo vėlyvajai dailei įtaką padarė P. Pikaso 1920−1930 m. laikotarpio ir vėlesnių kūrinių iškraipytos formos − P. Klė potėpiai tapo energingesni, paprastesni, spalvos intensyvesnės.
2005 m. Berne atsidarė Polio Klė centras, kuriame yra apie 4000 dailininko kūrinių, padovanotų jo paveldėtojų ir kitų rėmėjų Berno miestui ir kantonui. Vienu populiariausių jo kūrinių yra „Auksinė žuvelė“ (1925).
Pasvaigės apylinkė
Pasvaigės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Telšių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Telšių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Micaičių apylinkės.
Antanas Švatelis
Antanas Švatelis, (1849 m. Lazdininkų kaime, Kretingos apskritis – 1913 m. rugpjūčio 11 d., Utenoje) – Romos katalikų kunigas Latvijoje ir Lietuvoje, liaudies švietėjas.
Biografija
Nuo 1901 m. skiriamas į Uteną, kur 12 metų tarnavo klebonu Kristaus Žengimo į dangų parapijoje. Šiame mieste organizavo pajėgų bažnytinį chorą, itin didelį dėmesį skyrė jaunimo švietimui: 1907 m. kiekviename parapijos kaime įsteigė po mokyklėlę, kuriose dirbo jo paruošti mokytojai. Tokių pradinio raštingumo mokyklėlių vienu metu buvo iki 20, jas rėmė pinigais kun. A.Švatelis. Tų pačių metų balandžio 15 d. Utenoje buvo įkurtas Švietimo draugijos „Saulė“ skyrius, o prie bažnyčios – pradinė mokykla. Utenos „Saulės“ bibliotekai kunigas atidavė visas savo lietuviškas knygas ir šelpė finansiškai. Klebonijoje jis įsteigė biblioteką–skaityklą, kuriai nupirko daug knygų ir davė spintas laikymui.
Antanas Švatelis pasižymėjo ir blaivybės skleidimo darbuose, buvo pagrindinis Utenos Labdarių draugijos rėmėjas. Pats būdamas geras ūkininkas, savo pavyzdžiu ir žodžiu mokė parapijiečius pelningai dirbti žemės ūkyje.
Fidžis olimpinėse žaidynėse
Fidžis olimpinėse žaidynėse pirmą kartą dalyvavo 1956 m. Šalis iš viso yra dalyvavusi 16-oje vasaros ir 3-ose žiemos olimpinėse žaidynėse. Fidžio sportininkai yra rungęsi šiose sporto šakose: šaudymas iš lanko, lengvoji atletika, boksas, dziudo, buriavimas, šaudymas, plaukimas, sunkioji atletika ir regbis-7.
Prieš regbio-7, kuris Fidžyje yra nacionalinė sporto šaka, įtraukimą į 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių programą tik dviem šalies sportininkams yra pavykę patekti į olimpiadą kvalifikacijos būdu. Tai sprinterė Makelesi Bulikiobo ir ieties metikas Leslie Copeland.