cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marilyn Monroe
Ankstyvas gyvenimas ir karjera
1950 m. Monroe ir Gregg Palmer nesėkmingai vaidino televizijos seriale „Li‘l Abner“.
Vėlesnė karjera
1952 m. kovą Monroe pateko į skandalą, kai viena iš ankstesnių jos nuogos fotografijų buvo publikuota kalendoriuje. Marilyn viename interviu pripažino fotografavusis nuoga, tačiau viskas buvo dėl to, jog ji neturėjo pinigų susimokėti buto nuomai.
Karjeros viršūnė
thumb|right|200px|Filme „Džentelmenai renkasi blondines“ (1953 m.) Vienas sėkmingiausių jos filmų buvo „Džentelmenai renkasi blondines“ (1953 m.). Marilyn suvaidino Lorelei Lee, aukso medžiotoją, dainininkę ir šokėją. Antras pagrindinis vaidmuo atiteko Jane Russel.
Kitas filmas, „Diamonds Are a Girl‘s Best Friend“, tapo jos vizitine kortele. „How to Marry a Millionaire“ – komedija apie tris modelius, kurios ieškojo turtingo vyro. Jame Marilyn vaidino su Betty Grable ir Lauren Bacall. Filmo režisierius – Jean Negulesco.
Šio laikotarpio filmuose Marilyn vaidino „kvailos blondinės“ vaidmenis ir taip pasiekė didžiulio populiarumo.
Monroe „The New York Times“ sakė, jog nori tobulėti, vaidinti rimtus vaidmenis. Ji gavo vaidmenį vesterne „River of No Return“. Tačiau pabaigus jį filmuoti aktorė sakė, jog „nusipelnė vaidinti geresniuose, nei prastuose kaubojų filmuose“.
1953 m. Monroe pradėjo filmuotis „The Girl in Pink Tights“ su Frank Sinatra, tačiau, jai nepasirodžius darbe, jos kontraktas su „20th Century Fox“ buvo nutrauktas. 1954 m. ji ištekėjo už DiMaggio ir išvyko į Japoniją. Žurnalistams Marilyn sakė, jog dabar jos pagrindinis darbas – santuoka.
Grįžusi į Holivudą Monroe išsprendė savo nesutarimus su „20th Century Fox“ ir nusifilmavo „There‘s No Business Like Show Business“ miuzikle.
1954 m. Niujorke ji filmavosi „The Seven Year Itch“ filme. Filmuojant vieną iš scenų, pravažiavusio metro sukeltas vėjas pakėlė jos sijoną, o tada darytos nuotraukos tapo labai populiarios. Scena buvo perfilmuota kelis kartus, tačiau DiMaggio toks pasirodymas nepatiko ir po dviejų savaičių pora išsiskyrė. Marilyn paliko Holivudą.
James Dougherty
Monroe ištekėjo už James Douherty 1942 m. Kaip sakė vyras, jie buvo laiminga pora, tačiau jos noras tapti žvaigžde sugriovė jų santuoką. Jis parašė straipsnį „Marilyn Monroe buvo mano žmona“, kuriame rašė, kad Marilyn grasino jam, jog jei šis merginą paliks, ji nušoks nuo tilto. 2004 m. Douherty pateikė tris naujus tvirtinimus: kad jis sukūrė Marilyn Monroe asmenybę, kad studija privertė juos išsiskirti ir kad jis buvo Marilyn gyvenimo meilė. Tačiau kai kurie James Douherty veiksmai, atrodytų, prieštarauja jo tvirtinimams: jis vedė kitą moterį vos keli mėnesiai po skyrybų, neatvyko į Monroe laidotuves ir, pasak The New York Times laikraščio, sužinojęs apie jos mirtį, tepasakė „man gaila“ ir tęsė savo darbą. thumb|240x240px|Skandalingoji scena Marilyn Monroe filme „The Seven Year Itch” (Septintųjų metų niežulys; 1955)
Joe DiMaggio
Jų santuoka įvyko 1954 m. Monroe rašė, jog iš pradžių nenorėjo su juo susitikt, nes galvojo, jog jis stereotipinis sportininkas. Per jų medaus mėnesį Japonijoje Marilyn buvo pakviesta į Korėją, į kelis pasirodymus. DiMaggio vėliau sakė, jog nuo tada jų santuoka ir pradėjo byrėti. Po scenos „The Seven Year Itch” (Septintųjų metų niežulys; 1955), kur Monroe sijonas nuo vėjo pakilęs aukštyn, jie labai susipyko. DiMaggio buvo labai pavydus, tą patį vakarą jis sumušė Marilyn. Tai tapo pagrindine priežastimi jų skyryboms. Praėjus 274 dienoms nuo jų vestuvių, Marilyn pateikė dokumentus skirtis dėl „moralinio ir fizinio smurto, kurį jai teko patirti“.
Po Monroe mirties DiMaggio surengė jos laidotuves. 20 metų jis tris kartus per savaitę nunešdavo po šešias rožes ant jos kapo. Kitaip nei jos kiti du vyrai ar Marilyn pažinoję žmonės, DiMaggio niekada viešai neskelbė jokių jos gyvenimo detalių ir neaptarinėjo jų santykių.
2006 m. DiMaggio anūkės aukcione pardavė daugumą jo turto, įskaitant ir du Marilyn laiškus ir jos nuotrauką su prierašu „Aš myliu tave, Joe. Marilyn.“
Arthur Miller
Miller‘io scenarijus „The Misfits“, istorija apie skyrybas, turėjo būti Valentino dienos staigmena žmonai, tačiau kai prasidėjo filmavimas, jų pačių santuokai reikėjo pagalbos.
1961 m. jie išsiskyrė. Kitais metais Milleris vedė Inge Morath, „Magnum“ agentūros fotografę.
Kenedžiai
1962 m. Monroe paskutinį kartą viešai visus šokiravo. Prezidento Džono F. Kenedžio gimtadienio šventėje, kuri buvo transliuojama per televiziją, sudainavo „su gimimo diena, pone prezidente“. Jos suknelė, kurią ji tada dėvėjo, buvo sukurta specialiai jai dizainerio Jean Louis. 1999 m. aukcione ši suknelė buvo parduota už 1,26 mln. JAV dolerių.
Daugybė gandų sklido, jog Marilyn turėjo romaną su Džonu arba su Robertu, arba su abiem Kenedžiais.
Filmografija
right|thumb|200px|Filme „Niagara“ (1953 m.) right|thumb|200px|Filme „Džiaze tik merginos“ (1959 m.)
Kukečiai
Kukečiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Kelmės, šalia senojo kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, paštas (LT-86052).
Etimologija
Manoma, kad Kukečiai – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Kuketis daugiskaitos.
Geografija
miniatiūra|220px|left|Kaimo centre
Kukečiai įsikūrę prie Dubysos dešiniojo intako Kražantės upės. Į pietus nuo Kukečių yra Kražantės hidrografinis draustinis.
Istorija
1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1949 m. atidarytas paštas, medicinos punktas, biblioteka.
Besiana
Besiana (Podujevas) (, Podujevë, Podujeva, ) – miestas ir savivaldybė Prištinos srityje, šiaurės rytų Kosove. Dėl srityje esančio greitkelio bei geležinkelio linijos Podujevas yra šalies strateginėje vietoje. Nutolęs 35 km į šiaurę nuo Prištinos.
Gyventojai
2012 m. duomenimis, savivaldybės teritorijoje gyveno 130 000 gyventojų.
Geografija
Netoli miesto telkšo Batlavos ežeras.
Pauliaus VI herbas
thumb|Herbas
Popiežiaus Pauliaus VI herbas – raudoname herbiniame skyde trys sidabrinės heraldinės lelijos. Skydo papėdėje sidabrinė kalva.
Topčevo valsčius
Topčevo valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Topčevas.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo ir priklausė Balstogės vaivadijos, Bielsko apskričiai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius panaikintas, kaimai prijungti prie Bransko ir Vyškų valsčių.
Atkurtas 1952 m. liepos 1 d. iš dalies Vyškų valsčiaus, čia sudaryta 17 gromadų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Zgežas
Zgèžas – miestas pietinėje Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje; pavieto centras. 58 164 gyventojų (2007 m.).
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Zgežas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Žiūronys
miniatiūra|250px|left|Gatvė miniatiūra|250px|left|Žiūronys nuo Sūkurių. Išlikusios senos telefono linijos
Afrikinės akaros
Afrikinės akaros (Aulonocara) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos endeminių žuvų gentis.
Paplitusios Malavio ežere (Rytų Afrika). Visų rūšių patelės apie 21 dieną jauniklius laiko burnoje. Kai kurios rūšys dėl spalvų įvairovės auginamos akvariumuose.
Gentyje yra 23 rūšys.
Truskolasų valsčius
Istorija
Valsčius egzistavo Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės laikais. 1870 m. gegužės 31 d. valsčiaus centras buvo perkeltas į Sokolų kaimą, tuo pačiu ir pakeistas pavadinimas į Sokolų valsčių.
Vėjo jėgainių parkas
thumb|right|200px|Vėjo ferma [[Ispanija|Ispanijoje]] Vėjo jėgainių parkas (vėjo jėgainių ferma) – vienoje vietovėje esančių susietų vėjo jėgainių grupė. Vėjo jėgainių parko paskirtis – pramoninė elektros energijos gamyba.
Atskiros jėgainės parke yra sujungtos į vidutinės įtampos (paprastai 34,5 kV) elektros surinkimo ir ryšio sistemą. Tarpinėse stotyse elektros srovės įtampą padidina transformatoriai, prieš jai patenkant į aukštos įtampos perdavimo sistemą.
Dideliame vėjo jėgainių parke gali būti virš 100 vėjo jėgainių; vėjo jėgainių parkas gali driektis šimtus kvadratinių kilometrų, tačiau tarp atskirų jėgainių esantis žemės plotas gali būti naudojamas žemdirbystei ar kitiems tikslams. Vėjo jėgainės įrengiamos sausumoje, jūroje ar ežere, kur galima išnaudoti stipresnį vėją.
Didžiausias vėjo jėgainių parkas Lietuvoje pastatytas 2013 m. Šilutės rajone, prie Čiūtelių. Jo galia – 39,1 MW. 2013 m. didžiausias vėjo jėgainių parkas jūroje pastatytas D. Britanijoje. Jį sudaro 175 vėjo jėgainės, galia – 630 MW. Sausumos jėgainių parkai yra dar didesni, nuolat plečiami.
Narvaišių pagrindinė mokykla
Plungės rajono Narvaišių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plungės raj. Narvaišiuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291131890. Steigėjas Plungės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Mokykla įkurta 1938 m. Alksnėnų kaime. 1946 m. iš pradinės reorganizuota į Alksnėnų septynmetę mokyklą. Nuo 1994 m. mokykla įsikūrė Narvaišių kaime, buvusio kolūkio administracijos patalpose, o nuo 1999 m. rugsėjo 1 d. tapo pagrindine dešimtmete mokykla.
Nuorodos
Mokyklos svetainė
Al Ahli SC (Doha)
„Al Ahli SC“ – Kataro futbolo klubas iš Dohos.
Istorija
Klubas įkurtas 1950 m. kaip Al Najah Sports Club.
1972 m. prisijungė kitą klubą ir įgavo dabartinį pavadinimą Al Ahli Sports Club.
2022–2023 m. sezone užėmė aštuntą vietą.
Rutki Jatkai
Rutki Jatkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Lineage II
Lineage II  – 2003 m. spalio 1 d. kompanijos „NCsoft“ sukurtas ir išleistas maginės fantastikos, MMORPG žanro kompiuterinis žaidimas. Pradėtas kurti kompanijai „NCsoft“ įsigijus Unreal Engine 2 grafinio varikliuko licenciją ir perkėlus žaidimo idėją į trimatį pasaulį. Tai anksčiau išleisto žaidimo „Lineage“ priešistorė, kur veiksmas vyksta prieš 150 metų. Po žaidimo starto jis iškart išpopuliarėjo ir 2007 m. kovo men. jau turėjo apie 600 tūkst. jį žaidžiančių žaidėjų. 2012 m., pasak „NCsoft“, jų buvo apie 19 mln. visame pasaulyje. Nuo 2011 m. lapkričio 30 d. „Lineage II“ turinys tapo nemokamas (free-to-play).
Pruški Vielkiai
Pruški Vielkiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į šiaurę nuo Zambruvo ir apie 57 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Lenkijos Kongreso karalystės laikais kaimas buvo Pruškų valsčiaus centras. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW679.
Lineage II
2008 m. liepos 17 d. rusiška kompanija „Innova Systems“ su „NCsoft“ pasirašė sutartį dėl žaidimo lokalizacijos Rusijoje. Žaidimo turinys nuo pat pradžių buvo nemokamas, tačiau mokėti reikdavo už tam tikrus daiktus žaidime ir pagerintą žaidimo sąsają.
Nuo pat žaidimo pradžios 2003 metais nuolat leidžiami žaidimo atnaujinimai. 2012 m. birželio 13 d. išleistas atnaujinimas „Tauti“, kuris buvo 18-as.
Apie žaidimą
Pradedant žaisti žaidėjai įsikūnija į savo avatarą (veikėją) viduramžių epochos virtualiame pasaulyje.
Rasės
Žaidime yra 6 rasės: žmonės, elfai , tamsieji elfai , už kuriuos pradedama žaisti Adenos karalystėje ir nykštukai/dvarfai , orkai , Elmoro karalystėje. Chaotic Throne saga žaidimą papildė nauja rase Kamael, už kurią pradedama žaisti Sielų saloje ir nauju kontinentu Gracia. Kiekviena rasė turi tam tikrų privalumų ir trūkumų… Elfai yra labai miklūs, greiti, tačiau silpni gynyboje. Tamsieji elfai turi aukštų sugebėjimų magijoje ir artimoje kovoje. Orkai – bene tvirčiausi, turi daugiausia gyvybės ir manos taškų, bet vieni lėčiausių. Nykštukai – stiprūs artimoje kovoje, turi galimybę kurti įvairius daiktus bei ieškoti papildomų medžiagų jų kūrimui, naudojant unikalius, kitoms klasėms nebūdingus sugebėjimus. Kamael – rasė turinti vieną sparną, pasiekusi 80 lygį atgauna ir antrą ir iš esmės pakeičia išvaizdą. Pati naujausia rasė Ertheia, su kuria pradedama žaisti Faeron kaimelyje, yra išskirtinė tuo, kad egzistuoja tik moteriškos giminės rasės atstovai, ir yra pasireiškiantys Alchemijos sugebėjimais.
Klasės ir poklasės (subklasės)
Iš viso yra 36 klasės. Galimos dvi veikėjo vystymosi kryptys – kario ir mago, kurios savo ruožtu šakojasi į kitas, orientuotas ir įvairias specializacijas – tam tikro tipo ginklo ar magijos, jos pobūdžio. Deja, nykštukai ir Kamael turi tik vieną vystymosi kryptį – karį. Kamael dar turi sugebėjimą naudoti magiją, jei renkamos sielos iš nužudytų priešų. Pasiekus 20 lygį galima pasirinkti pirmą profesiją/klasę, antrąją pasiekus 40, trečiąją – 76.
Pasiekus 75 lygį, galima pasirinkti poklasę – tai kitos rasės klasė. Deja, elfai negali imti tamsiųjų elfų klasių, ir taip pat negali imti panašios klasės į jau turimą. Pasirinkus poklasę pradedama žaisti nuo 40 lygio. Užkėlus iki 75 lygio galima pasirinkti 2-ją, vėliau paskutinę – 3-čiąją. Jas galima keisti nuėjus pas klasės mokytoją. Visų poklasių lygio riba yra 80 lygis, tuo tarpu su pagrindine galima pasiekti maksimalų – 85 lygį.
Su poklase įvykdžius užduotį Noblesse galima dalyvauti Olimpiadoje. Joje kovojama su tomis pačiomis klasėmis kaip jūsų turima, arba skirtingomis. Surinkęs daugiausia taškų tampa Herojumi ir gauna specialius įgūdžius  bei gali pasiimti netradicinius ginklus. Taip pat dar aurą, kuri juos išskiria iš kitų.
PvE ir PvP
PvE kaip ir visuose tokio žanro žaidimuose – užmušant NPC gaunama patirties taškų, kuriems didėjant pasiekiamas naujas lygis. Be to, dar gaunama ir meistriškumo taškų (, trumpiau SP). Už juos galima išmokti naujų sugebėjimų ir juos tobulinti. Galima žaisti vienam ar su kitais žaidėjais grupėje. Būnant grupėje galima eiti į požemius, griuvėsius ir į kitas panašias vietas, gauti ypatingų daiktų užmušant priešus ir jų bosus.
Žaidime yra dar daug PvP galimybių be jau minėtos Olimpiados. Tai pilies apgultis, požemio koliziejus , teritorijų karai , skraidančių laivų karai ir kt.
Gyvūnai
Žaidėjai, įvykdę tam tikras užduotis, gauna gyvūną. Jiems taip pat galima pirkti šarvus, „ginklus“ ir, be abejo, maistą. Jiems užaugus ant kai kurių galima jodinėti ir skraidyti. Tai vadinamieji „mountai“ ( 'jojamas gyvūnas'). Agathion yra ne kovos gyvūnėlis, kuris paskui tave skraido ar vaikšto. Gyvūnėlių rūšys:
Transformacijos
Transformacijos yra skirstomos į tokias kategorijas: kovos, ne kovos, paprastas, retas, dieviškąsias ir kitas. Kovos transformacijos dar skirstomos į kitas dvi šakas – bendras ir tik tam tikrom rasėm būdingas. Žaidėjai gali pasiversti į kitas formas naudodami specialius transformacijos sugebėjimus ar vietoj apyrankės užsidedant talismaną.
Kūrimas
Hyeong-Jin Kim, „Lineage II“ gamybos komandos vadovas, pateikė pagrindinę žaidimo koncepciją pirmąjį 2000 metų pusmetį ir jau tiems patiems metams einant į pabaigą prasidėjo žaidimo kūrimas. Kim ir gamintojas James Bae išdėstė, kad „Lineage II“ buvo nuspręsta kurti kaip „Lineage“ priešistorę, o ne tęsinį, dėlto, kad „„Lineage“ buvo planuojama ir toliau atnaujinti“, ir, kad „kurdami priešistorę, jie nerizikavo „supainioti“ istorijos tarp „Lineage II“ ir būsimų „Lineage“ atnaujinimų“.
Vyriausiasis žaidimo dizaineris Raoul Kim teigia, kad „Lineage II“ buvo nuspręsta kurti 3D „paprasčiausiai dėlto, kad tuo metu dauguma žaidimų buvo (kuriami) 3D grafikoje“ ir taip pat dėlto, kad jie manė, jog tai esą „tinkamesnė nei 2D grafika dalykams, kuriuos jie ketino sukurti“. Kūrėjai pasirinko panaudoti Unreal Engine 2 žaidimo variklį, dėl jo pajėgumo perteikiant aplinkos vaizdus ir dėl efektingų redagavimo ypatybių.
Žaidimo versijos (papildymai)
thumb|220px|right|Elfė Elfų kaimelyje, klasė – Moonlight Sentinel Šiuo metu kompanija yra sukūrusi per 18 žaidimo versijų (papildymų). Kiekviena versija yra tarsi ankstesnės tąsa, todėl ištikimieji žaidėjai tęsia savo sukurto veikėjo vystymą nuo pat pradžių. Nauja versija išleidžiama maždaug kas pusę metų, kiekvienoje versijoje pridedama naujų istorijos detalių, savybių bei kitų dalykų pvz., naujų vietovių, įgūdžių, šarvų bei ginklų, užduočių ir galbūt pakeliamas žaidėjo lygio limitas. Oficialioje žaidimo svetainėje galima rasti visas nuorodas ir paaiškinimus. Nuo 2011 m. lapkričio 30 d. „Lineage II“ turinys tapo nemokamas.
Žaidimo versijų pavadinimai:
Kritika
„Lineage II“ gavo vidutinį įvertinimą nuo įvairių video žaidimų vertinimo svetainių. Scott Stahl iš „The Daily Orange“ pagyrė žaidimo grafiką ir išdėstymą, tačiau jis taip pat paminėjo, kad žaidimas „greitai smunka į neįtikėtinai nuobodų ir monotonišką procesą – žudyti tą pačią pabaisą tūkstantį kartų“ bei veikėjo kūrimo pasirinkimas yra „pernelyg lėkštas: tik du ar trys veidų bei plaukų stiliai kiekvienos klasės veikėjui“. Andrew Park iš „Gamespot“ pasakė, kad žaidimas „siūlo nuolatinio „kalimo“ (kitaip vadinamą grindinimu) išbandymą“ ir nėra tinkamas žmonėms, kurie pažaisti teturi valandą laiko ar mažiau. Allen 'Delsyn' Rausch Kamael pavadino ypatinga rase, kitaip nei kitos, ji specializuojasi į kario kryptį bei aukštesniuose lygiuose tik tam tikrai lyčiai būdingas klases.
„Chronicle 5: Oath of Blood“ papildymas laimėjo „Metų papildymo“ apdovanojimą iš Stratics Central Editor`s Choice Awards 2006 ir „Lineage II“ nusipelnė garbingo paminėjimo už „Metų žaidimo“ apdovanojimą.
Privatūs serveriai
Visos autorinės teisės priklauso tik žaidimo kūrėjams, todėl tiek L2j kūrimas pasinaudojant atvirkštine inžinerija, tiek jo naudojimas yra IT piratavimas. Lietuvoje, Lineage 2 aukso amžių išgyveno 2005-2008 metais (c4-interlude-hellbound kronikose), kai populiariausi privatūs serveriai buvo BFDR, Beyond bc4, Avalon. BFDR administratoriai pakeitę kroniką iš Interlude į Hellbound prarado didelį populiarumą, vėliau bandant naują High Five (H5) kronika serveris apskritai žlugo. Oficialiuose serveriuose 2011-aisiais metais įdiegus naujają Goddes of Destruction kroniką, žaidimo populiarumas pasauliniu mastu drąstiškai krito, kadangi žaidimas prarado savo unikalumą ir originalumą, buvo prieita prie "quest for exp", "quest for items" tipo sistemų. Žymiausi Lietuviški klanai privačiuose serveriuose buvo Kobra, TartarusCerber, ThugLife, RedHawks, Nitrucha, AgainstAllOdds, Vendeta, teC, StandYourGround, WestSide, Forgotten, BeAfraidOf, DarknessAngels, LDK. 2017 metais, NCSOFT developeriai atsižvelgdami į žaidėjų prašymus, išleido naują Lineage 2 Classic kroniką, orientuotą į nostalgiškus prisiminimus ir originalų žaidimą, kuris buvo toks populiarus praeityje, tai buvo lyg visų kronikų mixas pradedant C1 baigiant High five, su Goddes of Destruction inferface, tuo pat metu bandant įdiegti naujovių, deje, praėjus metams po paleidimo, populiarumas taip pat stipriai krito, išskyrus Rusijos Ru-OFF oficialius serverius, kur ir dabar žaidimas išlieka populiarus.
Gumblapis
Gumblapis (Bulbophyllum) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis. Tai viena iš didžiausių augalų karalystės genčių, apimanti daugiau nei 1800 rūšių. Pirmą kartą gentį aprašė prancūzų botanikas Louis-Marie Aubert du Petit-Thouars savo knygoje „Histoire particulière des plantes orchidées recueillies sur les trois Iles Australes d’Afrique, de France, de Bourbon et de Madagascar“. Genties pavadinimas iš lotynų k. žodžio bulbus – gumbas ir – lapas. Augalai turi pailgėjusius, šliaužiančius šakniastiebius ir briaunotus gumbus, iš kurių išauga odiškas lapas. Paplitęs Afrikoje (Madagaskare auga 135 rūšys, kai kurios endeminės), Pietryčių Azijoje ir Naujojoje Gvinėjoje (čia auga daugiau nei 600 rūšių).
Anglai
Anglai – tauta, susiformavusi dabartinės Anglijos teritorijoje, kalbanti anglų kalba. Anglų tauta susiformavo ankstyvaisiais viduramžiais, kai senąja anglų kalba buvo vadinama Anglecynn. Dabar Anglija yra Didžiosios Britanijos dalis ir dauguma anglų turi britų pilietybę. Anglų pavadinimas atsirado iš germanų anglų genties, kuri į Angliją atvyko iš Šiaurės Vokietijos.
Istoriškai anglai kilo iš senųjų britų, germanų genčių, kurios apsigyveno Anglijoje (anglų, jutų, saksų) ir buvo vadinamos anglosaksais ir vėliau danų bei normanų. Po Unijos akto 1707 m., patvirtinusio Didžiosios Britanijos įkūrimą, anglai pradėti tapatinti su britais.
Daugiausiai anglų gyvena Didžiojoje Britanijoje (45,4 mln.). Taip pat anglų imigrantai ir jų palikuonys gyvena Australijoje, Indijoje, JAV, Kanadoje, Naujojoje Zelandijoje, PAR bei kitose Didžiosios Britanijos buvusiose kolonijose.
Anglų diaspora
Nuo seniausių laikų anglai kėlėsi į kitas Didžiosios Britanijos dalis ir Šiaurės Airiją, bet jų skaičius nežinomas, nes senuosiuose surašymuose nebuvo prašoma nurodyti tautybės. Tačiau surašymuose buvo prašoma nurodyti gimimo vietą, tad paaiškėjo, kad 8,08% Škotijos, 3,66% Šiaurės Airijos, 20% Velso gyventojų gimė Anglijoje. Airijos surašymai rodo, kad daugiau nei 200 tūkst. Airijos gyventojų kilę iš Anglijos ir Velso.
Anglų bendruomenės randamos visame pasaulyje. Didžiausios iš jų yra JAV, Kanadoje, Australijoje, PAR ir Naujojoje Zelandijoje.
JAV
Pasak 2009 m. apklausos, 9 % amerikiečių pareiškė esą anglais ir tai yra trečia pagal dydį europiečių grupė Amerikoje po vokiečių ir airių. Demografai mano, kad skaičius sumažintas, nes daugelis Amerikos anglų save laiko amerikiečiais, o jei yra mišrios kilmės, nurodo kitą europietišką tautybę.
XIX a. anglai buvo didžiausia etninė grupė Amerikoje. Kadangi anglai ten buvo mielai sutinkami, kaip anksčiausi naujakuriai, jie įkūrė tik keletą organizacijų tradicijoms išsaugoti, tačiau jie padarė didelę įtaką amerikiečių kultūrai. 2000 m. 25 mln. amerikiečiai nurodė, kad yra visai ar iš dalies anglai, dar 1 mln. teigė esą britai.
Kanada
Remiantis 2006 m. apklausos duomenimis, anglais visai ar iš dalies save laikė 6,6 mln. arba 16 % kanadiečių ir jie sudarė pagal etninę kilmę didžiąją dalį Kanados gyventojų. Manoma, kad jų turėtų būti ir daugiau, nes apklausose dalis kanadiečių save laiko nebe anglais, o tiesiog kanadiečiais.
Anglakalbių kanadiečių kultūra artima angliškajai. Dabartinei kultūrai labai didelę įtaką daro amerikiečių kultūra.
Imera
thumb|250px|Apytikrė Imeros padėtis
Imera  – senovės baltų (Talavos latgalių) žemė, paminėta Henriko Latvio kronikoje, gyvavusi XIII a. pr. Buvo pavaldi Talavos latgalių kunigaikščiui Talivaldžiui, kurio sostinė buvo Beveryno pilis. Spėjama, kad ši pilis galėjo stovėti būtent Imeroje.
Imera buvo latgalių apgyvendintas kraštas Gaujos kairiojo intako Jumaros (nuo jos ir pavadinimas) baseine. Tačiau latgaliai atsikraustė čia vėlai, o pradžioje Imeroje gyveno Baltijos finai.
Imera pietuose ribojosi su Idumėja, vakaruose su lyvių žeme Metsepole, iš rytų – su Talavos žemėmis. Dabar svarbiausias miestas buvusiose Imeros žemėse yra Valmiera.
1207 m. katalikų misionierius Aldebrandas krikštijo prie Imeros upės gyvenusius latgalius. Vėliau žemę užkariavo Kalavijuočių ordinas, o 1223 m. ji atiduota Rygos vyskupo (Henriko Latvio) valdžion.
Nandžao
Nanzhao, Nandžao (, bajų kalba: ??) – valstybė, klestėjusi Rytų Azijoje, dabartinio Junano provincijoje (Kinija) ir aplinkinėse teritorijose 8-9 a.
Susikūrimas
VIII a. prie Erhai ežero bajų tauta sukūrė daug smulkių valstybėlių, kiniškai vadinamų zhao. Šaltiniai mini tokias zhao, kaip Mengshe, Mengsui, Langqiong, Dengtan, Shilang ir Yuexi. 728 m. pietinės zhao (Mengshe) valdovas Piluoke užėmė kitas valstybes ir susikūrė Nanzhao (kin. pietinė zhao). Jos sostine tapo Taihe (netoli nuo Dali miesto).
Klestėjimas
Valstybėje aktyviai dalyvavo tokios tautos, kaip bajai ir i, nors nėra sutariama, kuri iš šių tautų laikė valstybės vairą.
Šalyje klestėjo kiniška kultūra, menas. Čia buvo propaguojamas labai savitas budizmas, daug artimesnis indiškajai vadžrajanai, negu kiniškajai tradicijai. Kadangi jo dvasininkai vadinti azhali (iš skr. acarya), jis įvardijamas azhali budizmu ir rėmėsi ezoteriniais ritualais. Tai buvo vienintelė ankstyvojo budizmo kryptis, kurios dvasininkai galėjo vesti ir perduodavo tradicijas sūnums.
Nanzhao aktyviai kovojo su kaimyniniu Tibetu. IX a. ši valstybė išsiplėtė visame Junane, o 829 m. nusiaubė Kinijos provincijos miestą Čengdu, o 832 m. – pietuose esantį Mianmarą (tuometinė Piu).
Jų užkariavimai pietuose vėliau paskatino giminigą bamarų tautą migruoti į dabartinio Mianmaro teritoriją, kur jie sukūrė Pagano valstybę.
Žlugimas
IX a II pusėje Nanzhao ėmė silpti. 873 m. jos armijos atsitraukė iš Čengdu. 878 m. valstybė buvo pervardinta Dafengmin (大封民 Dafengmin).
902 m. šalis nugrimzdo į suirutę: iki tol valdžiusi dinastija buvo nuversta, ir į valdžią atėjo Dženg (郑 Zheng) giminė, o valstybė pakeitė pavadinimą į Dačanghe (大长和 Dachanghe). 928 m. įsigalėjus Jang (杨 Yang) giminei, vėl pakeistas pavadinimas, – iš pradžių į Datiansing (大天兴 Datianxing), o nuo 829 m. – į Daining (大义宁 Dayining).
Galiausiai 937 m. į valdžią atėjo nauja, – Duan, – dinastija, ir valstybė pakeitė pavadinimą į Dali. Taip prasidėjo naujas valstybės klestėjimas.
Terandė
Terandė, Teranda (Suva Reka) (, Theranda arba Suharekë, Suhareka; ) – miestas ir savivaldybė Prizreno srityje, Kosove. Nutolęs 18 km į šiaurę nuo Prizreno ir 57 km į pietvakarius nuo Prištinos.
Pavadinimas
Serbų kalba Suva Reka reiškia „sausa upė“.
Po Kosovo karo 1999 m. albanai vadina miestą Theranda. (Terandė arba Teranda).
David Hilbert
Biografija
Pažymėtini jo nuopelnai invariantų teorijai (1885–1893), geometrijos aksiomatikai (1898–1902), Dirichle principo ir diferencialinio skaičiavimo vystymui (1900–1906), integralinių lygčių teorijai (1900–1910), skaičių teorijai (1908–1909), matematinės fizikos teorijai (1910–1922), matematikos formalizacijai (1922–1939).
Vartai (Prienai)
Vartai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Balbieriškio ir tiek pat į pietvakarius nuo Prienų, šalia kelių ir. Šalia kaimo teka Dūmė, rytuose dunkso Prienų šilas.
Gyventojai
thumb|left|260px|Kelias pro Vartų kaimą
Nausodžio pagrindinė mokykla
Plungės rajono Nausodžio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plungės raj., Varkaliuose, Kulių g. 76, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191132315. Steigėjas Plungės rajono savivaldybės taryba.
Filialai:
Istorija
Pirmoji mokykla Nausodžio apylinkėje įkurta 1920 m. Mardosų kaime valstiečio Striaukos sodyboje. Su 60-čia keturių aplinkinių kaimų vaikų dirbo mokytoja Gedgaudaitė, vėliau jai talkino mokytojos Abelkienė ir Užgalytė. 1964 m. rugsėjį mokykla persikėlė į dabartines patalpas, tada ją lankė 160 mokinių. Buvo pasodinti pirmieji medeliai, įrengtas sporto aikštynas. 2016 m. mokykla uždaryta.
Vidovo valsčius
Vidovo valsčius  – nuo 1952 m. iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Valsčiaus centras buvo Vidovo kaimas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Bielsko apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Bielsko ir Orlos valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Vidzgovo valsčius
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo ir priklausė Bielsko apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai padalinti Bockų, Bransko ir Grodzisko valsčiams.
Sero Negras
Sero Negras ( – 'juodasis kalnas') – ugnikalnis Nikaragvoje, Leono departamente, Maribijoso Kordiljeroje, 10 km nuo Lareinagos. Tai jauniausias ugnikalnis Centrinėje Amerikoje, susidaręs 1850 m. Jo aukštis virš jūros lygio – 720 m.
Pirmasis išsiveržimas įvyko 1850 m. balandžio 13 d., dirbame lauke. Nuo to laiko ugnikalnis išsiveržia dažnai, išmesdamas didelius kiekius vulkaninių pelenų, tefros, lavos. Virš aplinkinių lygumų iškilo 250 m aukščio juodas bazaltinis kūgis, aplink kurį susidarė lavos laukai. Dėl didelio aktyvumo ugnikalnio forma dažnai kinta.
Nors Sero Negras yra iškilęs negyvenamoje vietoje, dėl jo vulkaninio aktyvumo dažnai nukenčia pasėliai.
thumb|left|250px|Sero Negro krateris [[2011 m.]]
Audrius Klišonis
Audrius Klišonis (g. 1964 m. gegužės 15 d. Rokiškyje) – provizorius, Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1971–1982 m. mokėsi Rokiškio E. Tičkaus vidurinėje mokykloje. 1987 m. baigė Kauno medicinos instituto Farmacijos fakultetą. 1987–1992 m. Plungės rajono Alsėdžių vaistinės vedėjas, 1992 m. įsteigė individualią farmacijos įmonę „Inesa“.
1989–1990 m. Plungės rajono Liaudies deputatų tarybos deputatas, 1990–1995 m. Plungės rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m. ir 2004–2023 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 2000 m. Plungės rajono savivaldybės valdybos narys. 2010–2014 m. LR sveikatos apsaugos ministro pavaduotojas. Nuo 2014 m. Plungės rajono savivaldybės meras.
2000–2004 m. Seimo narys, 2000–2001 m. Lietuvos Respublikos Seimo delegacijos Baltijos Asamblėjoje vadovas, vėliau pavaduotojas.
1992–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, LLS Plungės skyriaus pirmininkas, Etikos komisijos narys, tarybos narys. 2003–2014 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, sąjungos valdybos ir tarybos narys. Nuo 2014 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys, nuo 2017 m. – Plungės skyriaus pirmininkas.
Žmona Inesa. Sūnus Vytautas. Dukra Jomantė.
Chrominiai gražuoliai
Chrominiai gražuoliai (Hemichromis) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis. Kūnas 7-13 cm ilgio, ryškių spalvų. Auginamos akvariumuose.
Paplitę Vakarų Afrikoje upėse, ežeruose.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Dryžasis chromis gražuolis (Hemichromis fasciatus)]]
Хемихромис-красавец
Kriaučiūnai
Kriaučiūnais vadinamos gyvenvietės:
Pavadinimo kilmė
Kaimų pavadinimai tikriausiai kilę nuo pavardės Kriaučiūnas, iš pradžių reiškusio „kriaučiaus vaikas, vaikaitis“ (kriaučius – sermėgų ir trinyčių siuvėjas).
Gintautas Kniukšta
Gintautas Kniukšta (g. 1960 m. spalio 25 d. Rudaičiuose, Klaipėdos rajonas) – agronomas, žurnalistas, teisininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1975 m. baigė Klaipėdos rajono Lapių aštuonmetę mokyklą. 1979 m. baigė Rietavo žemės ūkio technikumą ir įgijo agronomo specialybę. 1985 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, specialybė: biologija ir žemės ūkio pagrindai. 2003 m. baigė Lietuvos teisės universitetą ir įgijo teisės magistro kvalifikacinį laipsnį. Lietuvos žemės ūkio akademijoje studijavo agronomiją. Žemės ūkio, kaimo plėtros, prekybos klausimais stažavo Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Nuo 1979 m. dirbo agronomu, vėliau laikraščio „Tiesa“ Žemės ūkio skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, Vyriausybės atstovo spaudai konsultantas, Lietuvos laisvosios rinkos instituto ryšių su visuomene grupės vadovas, laikraščio „Ūkininko patarėjas“ korespondentas Vilniuje, laikraščio „Klaipėda“ politikos apžvalgininkas.
1998 m. vienas Naujosios sąjungos (socialliberalų) steigėjų, tarybos ir prezidiumo narys, laikraščio „Naujoji politika“ redakcinės kolegijos narys. 2000–2004 m. Seimo narys, Naujosios sąjungos (socialliberalų) frakcijos narys. 2001 m. Kaimo reikalų komiteto pirmininkas, Europos reikalų komiteto, Verslo ir užimtumo komisijos narys.
2002 m. Lietuvos Respublikos Prezidento Valdo Adamkaus apdovanotas Atminimo ženklu už asmeninį indėlį plėtojant Lietuvos transatlantinius ryšius. Tarptautinės informatizacijos akademijos narys korespondentas. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
2017 metais pradėjo leisti savaitraštį „ŠIANDIEN“, yra šio savaitraščio, žiniasklaidos ir naujienų portalo www.siandien.info vyriausiasis redaktorius. Nuo 2017 m. „Sąjūdžio už Lietuvos miškus“ pirmininkas. TV laidos „Sengirė“ rengėjas ir vedėjas.
2020 metais kartu su bendraminčiais – ūkininkais, mokslininkais įkūrė įstaigą „Žemaitijos inovacijų centras“.
Rutkos-Novinos
Rutkos-Novinos  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Bubiai
Bubiai:
Apžvalgos ratas
thumb|Apžvalgos ratas [[Cosmo Clock 21 (Jokohama, Japonija)]] Apžvalgos ratas – vertikaliai pastatyto rato formos statinys, prie kurio ratlankio sumontuotos kabinos lankytojams. Dabar apžvalgos ratas yra neatsiejamas daugelio pasilinksminimų parkų, taip pat kitų viešųjų erdvių atributas.
Istorija
thumb|Pirmasis apžvalgos ratas Čikagoje, 1893 m. Šiuolaikinio apžvalgos rato prototipas buvo žmogaus raumenų jėga sukamas įrenginys, pasirodęs XVII amžiuje.
Sodybos (Šiauliai)
Sodybos – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Kuršėnų, į šiaurę nuo kelio Ringuvėnai – Pažižmė, Ventos kairiajame krante.
Apžvalgos ratas
Istorija
1893 m. pirmąjį apžvalgos ratą sukonstravo inžinierius Džordžas Vašingtonas Geilis Ferisas jaunesnysis. Savo kūrinį jis pristatė Čikagoje vykusioje Pasaulinėje Kolumbo parodoje. Ratas buvo sukurtas kaip amerikietiškas atsakas Eifelio bokštui Paryžiuje. Apžvalgos rato skersmuo buvo 75 m, masė – 2000 t. Ratą suko dvi garo mašinos, kurių kiekvienos galia siekė 1000 AG. Prie ratlankio buvo pritaisytos 36 kabinos, kurių kiekvienos dydis panašus į autobuso. Kiekvienoje kabinoje buvo 20 sėdimų ir 40 stovimų vietų, dėl to jame tilpo 2160 žmonių. Ratas apsisuko per 20 min. 70 t sverianti rato ašis tuo metu buvo pati didžiausia kaltinė plieno detalė technikos istorijoje. Ratas buvo aukštesnis už patį aukščiausią to meto dangoraižį, bet keturis kartus žemesnis už Eifelio bokštą.
Virdžin Gorda
thumb|250px|The Baths uolos Virdžin Gordoje
Sodybos (Šiauliai)
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Taika“. Panaikintas 1986 m.
Apžvalgos ratas
Istorija
Pasibaigus parodai, šis ratas, dar du kartus buvo perkeltas į kitą vietą, o 1904 m. ratas buvo visiškai išmontuotas. Iki tol dar metus veikė parodoje Sent Luise.
Virdžin Gorda
Virdžin Gorda  – trečia pagal dydį sala Britų Mergelių salose, Karibų jūroje, į rytus nuo Tortolos. Plotas 21 km². Saloje yra unikalus granitinių uolų ir grotų darinys – The Baths.
Sodybos (Šiauliai)
Gyventojai
Kaime gimė:
Apžvalgos ratas
Istorija
Apie Feriso indėlio į apžvalgos ratą svarbą byloja tas faktas, kad angliškai apžvalgos ratas vadinamas „Feriso ratu“.
Virdžin Gorda
Saloje gyvena 3,06 tūkst. gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Spaniš Taunas.
Apžvalgos ratas
Istorija
Vienas žinomiausių apžvalgos ratų – 1897 m. pagal Feriso projektą, iškart po jo mirties, pastatytas „Wiener Riesenrad“, esantis Vienoje. Tai viena iš pagrindinių lankytinų vietų Austrijos sostinėje.
Pirmasis Jungtinės Karalystės apžvalgos ratas pastatytas 1895 m. Londone. Rato konstrukcija buvo nusižiūrėta nuo Feriso rato Čikagoje. Tai padarė du jauni australų inžinieriai – Adamas Gadelinas ir Garetas Vatsonas. Po to jie pastatė dar apie 200 apžvalgos ratų visame pasaulyje. Londono ratas stovėjo nuo 1895 m. iki 1906 m., o juo spėjo pasinaudoti 2,5 mln žmonių. Ratas stovėjo „Earls Court“ rajone.
Stebėjimo ratai
thumb|200px|Stebėjimo rato kabinų tvirtinimas prie rato Taip vadinami stebėjimo ratai  – naujas apžvalgos ratų tipas. Pirmu tokio tipo ratu tapo „Londono akis“. Šis ratas atidarytas 1999 m. Tokio tipo ratai stovi Las Vegase, Singapūre, Šanchajuje, Maskvoje ir kt.
Pagrindinis skirtumas tarp stebėjimo rato ir klasikinio apžvalgos rato yra tas, kad stebėjimo rato kabinos ne pakabintos ratlankyje, bet sumontuotos jo išorėje. Jei paprasto apžvalgos rato kabinos horizontaliame lygyje laikosi dėka žemės traukos, tai stebėjimo rato išlaikymui reikiamoje padėtyje reikalingos sudėtingos mechaninės stabilizavimo sistemos.
Kiti tipai
Neįprasto tipo apžvalgos ratas su slenkančiomis kabinomis, 1920 m. buvo pastatytas Niujorke, Bruklino rajone esančiame „Corney Island“ parke. Šis ratas išliko iki šių dienų ir dabar naudojamas „Deno’s Wonder Wheel Park“ parke. Šio rato kopija veikia Kalifornijos „Disneilendo“ parke.
1999 m. Nyderlanduose vyksiančiai parodai buvo sukonstruotas apžvalgos ratas automobiliams, kuriame vietoje kabinų buvo naudojamos platformos, ant kurių tvirtinosi automobiliai.
Finansų analitikų asociacija
Finansų analitikų asociacija (FAA) – 1999 m. įkurta ne pelno organizacija, neformaliai veikianti nuo 1997 m., kurios dauguma narių dirba finansų bei investicijų valdymo ir tyrimo srityje. Šiuo metu asociacija vienija virš 100 narių.
FAA siekia prisidėti prie finansų ir investicijų rinkų plėtros bei skatinti šioje srityje dirbančių specialistų profesionalumą, nuolatinį profesinį ir asmeninį tobulėjimą, etišką ir kokybišką profesinę veiklą. Pagrindinis veiklos akcentas - reguliarių diskusijų organizavimas, dalyvaujant kviestiniams pranešėjams. Finansų ir investicijų rinkų profesionalai, besidomintys FAA veikla taip pat yra kviečiami dalyvauti FAA rengiamose diskusijose.
FAA taip pat siekia tapti aktyvia Lietuvos ekonominio ir finansinio gyvenimo dalyve, reikšdama savo požiūrį diskusijose aktualiais klausimais, teikdama pasiūlymus valstybinėms institucijoms dėl įstatymų ir kitų projektų.
Veikla
Veikla vykdoma nuolat veikiančių programų ir projektų pagrindu;
Pagrindinės programos:
Priklausomybė kitoms organizacijoms
2006 m. FAA priimta į Europos Finansų Analitikų Asociacijų Federaciją (EFFAS). Taip pat FAA yra ACIIA, kuri vienija Pasaulio nacionalines ir regionines investicijų profesionalų asociacijas, dalimi. Vienas iš pagrindinių ACIIA organizacijos tikslų – tarptautinės CIIA kvalifikacijos, kuriai Lietuvoje atstovauja FAA, suteikimas.
Nuorodos
FAA tinklalapis
Salų kalbų diena
Šventės pavadinimas (しまくとぅば) kilęs iš okinavų kalbos ir reiškia „salos kalbą“. Tikslas, kaip nurodyta 2006 m. kovo 31 d. Okinavos prefektūros teisės aktų 35 skyriuje, - išsaugoti pietinėse Japonijos salose vartojamas kalbas ateities kartoms. Minėjimo data pasirinkta neatsitiktinai - mėnesio ir dienos skaičiai (9.18) atitinka okinavietišką žodį „くとぅば“ (kutuba), reiškiantį kalbą arba žodį, t. y.「く」 reiškia „9“、「とぅ」 reiškia „10“、「ば」 reiškia „8“.
Idumėja (Latvija)
thumb|250px|Apytikslė Idumėjos padėtis Idumėja  – senovės baltų bei finų žemė, buvusi dabartinės Latvijos šiaurėje, aplink Straupės gyvenvietę, Braslos baseine. Tai buvo tarpinė žemė, kurioje mišriai gyveno latgaliai bei lyviai. Jos pavadinimas greičiausiai kilo iš lyvių idā 'šiaurės rytai' + mō, tarm. mā 'žemė'.
Idumėja pradžioje aprašyta Henriko Latvio kronikoje. Šios vietos tautinė sudėtis ilgą laiką išliko marga – dar 1413 m. Žilberas de Lanua rašė, kad kelyje iš Rygos į Narvą per Siguldą ir Cėsis galima sutikti 4 tautų žmones – lyvius, latgalius, žiemgalius ir estus.
1206 m. Idumėja buvo prijungta prie Rygos vyskupystės. 1212 m. žemę buvo užkariavęs Naugardo kunigaikštis Vladimiras Mstislavičius.
Užpalių seniūnija
Užpalių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Utenos rajono savivaldybės šiaurėje.
Istorija
Pagal archeologų aptiktus pilkapius ir senas kapines buvo nustatyta, kad Užpalių kraštas buvo apgyvendintas IV-VI amžiais.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 9 seniūnaitijos:
Chačkaras
Chačkaras – armėnų architektūros religinis paminklas, akmens stela su iškaltu reljefiniu kryžiumi, apsuptu sudėtingais raštais (augaliniais, geometriniais ornamentais, gali būti įkomponuota figūrinių motyvų). Išsirutuliojo iš pagoniškų stelų ir ankstyvosios krikščionybės kryžių.
Armėnai chačkarus statė siekdami paminėti svarbius istorinius įvykius, miestų, bažnyčių, kitų atmintinų objektų statybą, pagerbti iškilias asmenybes. Seniausias žinomas chačkaras yra datuotas 879 m. Chačkarų raižybos meno viršūne laikomi XII ir XIV amžiai. Mongolų įsiveržimo XIV a. pabaigoje metu šis menas sunyko. Jis atgijo XVI ir XVII amžiais, bet jau niekada nebepasiekė XIV a. meninių aukštumų.
2010 m. chačkarai, jų simbolika ir raižybos meistrystė įrašyti į UNESCO nematerialiojo kultūros paveldo sąrašą.
Chačkarai Lietuvoje
Pirmasis Lietuvoje chačkaras pastatytas Kryžių kalne 2001 m., švenčiant 1700-ąsias Armėnijos krikšto metines.
Antrasis Lietuvoje chačkaras atidengtas 2004 m. vasario 12 d. Kauno Ąžuolyne prie apskrities viešosios bibliotekos, skirtas lietuvių ir armėnų tautų draugystei ir pažymėti armėnų vienuolio poeto Grikoro Narekaci kūrinio „Sielvartinga giedojimų knyga” tūkstantmetį. Kauno chačkaro autorius - armėnų dailininkas Robertas Askarianas.
Klaipėdos skulptūrų parko pietinėje dalyje, Liepų g. priešais viešbutį „Ararat“, 2015 m. pastatytas Lietuvos trečiasis chačkaras. Iš bazalto luito iškalta beveik 3 m aukščio stela skirta armėnų genocido 100–sioms metinėms. Šį chačkarą (aut. Musheghas Tatoyanas) iš kitų išskiria ir antroje pusėje iškaltas lietuviškas tautine simbolika papuoštas kryžius, kurio projektą dail. Adomas Skiezgilas siuntė Armėnijoje paminklą kūrusiems meistrams.
Talava
thumb|250px|Talavos su pavaldžiomis žemėmis apytikslė padėtis Talava  – senovės baltų (latgalių) žemė dabartinės Latvijos šiaurėje (šiaurės Vidžemėje ir Latgaloje). Ribojosi su latgalių žeme Jersika pietuose, lyvių Metsepole ir Idumėja vakaruose, estų Sakala ir Ugaunija šiaurėje, bei Naugardo žeme rytuose.
Šaltiniuose Talava (kaip Tholowa) minima nuo 1207 m. Henriko Latvio kronikos. Tiesa, viena iš Talavos žemių, Atzelė, jau 1111 m. minima rusų kronikose.
1214 m. Talivaldžio sūnūs Ramekas ir Varibulis atidavė šiaurines Talavos žemes Rygos vyskupui Albertui, o broliai iš stačiatikybės atsivertė į katalikybę ir tapo vyskupo vasalais. Vėliau atsinaujino talaviečių ir estų kovos, ir 1215 m. estų antpuolio metu Trikatoje buvo nužudytas Talivaldis. 1216 m. į Talavą įžengė naugardiečių kariauna iš Pskovo.
1224 m. užėmus Tartu ir apkrikštijus ugaunius, Kalavijuočių ordinas ir Rygos vyskupas Talavą pasidalino. Žemė tapo Livonijos konfederacijos dalimi.
Rutki Tartak Novai
Rutki Tartak Novai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į rytus nuo Rutki Kosakų, apie 33 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 32 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Pirmoji Bulgarijos imperija
Bulgarijos imperija – ankstyvųjų viduramžių valstybė Balkanuose, kurioje pagrindinį politinį vaidmenį atliko tiurkų kilmės bolgarų gentys, egzistavusi VII–XI a. Didžiausio išsiplėtimo laiku IX a. II pusėje ir X a. pirmoje pusėje kontroliavo dabartinės Bulgarijos, Makedonijos, Serbijos, Kosovo, taip pat dalinai Rumunijos, Vengrijos, Voivodinos teritorijas.
Tuo metu buvo vadinama tiesiog Bulgarija. Ankstyvuoju etapu (iki 864 m.) dar buvo vadinama Bulgarų chanatu (kaganatu), 864–917/927 m. buvo Bulgarijos kunigaikštyste. Tačiau, kad būtų atskirta nuo kitų bolgarų sukurtų valstybių, šiuolaikiniai istorikai dažniausiai prideda papildomą žodį. Kad būtų atskirta nuo Didžiosios Bulgarijos, ji dar vadinama Dunojaus Bulgarija. Kad būtų atskirta nuo bulgarų imperijos, egzistavusios XII–XIV a. (Antrosios Bulgarijos imperijos), dar vadinama Pirmąja Bulgarijos imperija.
Įsikūrimas
thumb|left|Bulgarų imperijos pirminė teritorija VIII a. Imperijos įkūrėjai bolgarai buvo tiurkų kilmės tauta, savo gentinę konfederaciją sukūrusi 630–668 m. Ponto stepėje. Imperijai suirus, bulgarų chanas Asparuchas su 30–50 tūkst. karių migravo į vakarus, kirto Dunojaus upę ir įsiveržė į Bizantijos silpnai kontroliuojamą Mažosios Skitijos provinciją. 680 m. Bizantijos ir bulgarų armijos susidūrė Ongalio mūšyje, kuris baigėsi bulgarų pergale, ir Bizantija buvo priversta atiduoti dalį savo teritorijų, o 681 m. pripažinti Bulgariją kaip nepriklausomą valstybę. Ankstyvuoju laikotarpiu Bulgarija apėmė Mažosios Skitijos, Antrosios Mezijos ir Paupio Dakijos provincijas, o jos sostine tapo naujai pastatyta gyvenvietė Pliska. Taip pat bolgarai kontroliavo nemažas teritorijas į šiaurę nuo Dunojaus iki pat Karpatų kalnų (pietinę Dakiją).
Bulgarijos užvaldytos teritorijos jau buvo stipriai slavizuotos, ir čia buvo įsigalėję septynios slavų gentys. Bizantija jas laikė savo teritorija tik de jure, kadangi jokia kita valstybė čia nesusiformavo ir nepareiškė savo teisių į šias teritorijas. Bolgarai buvo pirmieji. Tokiu būdu bolgarai įsitvirtino susidariusiame vakuume tarp Bizantijos pietuose, Chazarų kaganato rytuose ir Avarų kaganato šiaurėje.
Nors atsinešę su savimi tiurkų kalbos variantą ir tiurkų religiją tengrizmą, bolgarai gana sparčiai maišėsi su vietos slavais, perimdami jų kalbą, papročius, tačiau išsaugo savo pavadinimą. Į šią slavų bulgarų tautą buvo absorbuotos ir kitos regione gyvenę tautos – dakai ir trakai.
Mūšyje su chazarais žuvus chanui Asparuchui, jo sūnus Tervelis įsitraukė į intrigas dėl Bizantijos sosto. Sėkmingai parėmęs Justinianą II, jis gavo naujų teritorijų, o 717–718 m. padėjo apginti Konstantinopolį nuo arabų, išžudydamas jų apie 30 tūkst.
753 m. mirus chanui Sevarui, Bulgarija nugrimzdo į vidinę krizę, kurios metu dėl sosto plėšėsi keli įtakingi klanai, visi chanai buvo nužudomi ir valdė labai trumpai. Tuo pasinaudojo Bizantijos imperatorius Konstantinas V Kopronimas, siekdamas sunaikinti savo priešę, tačiau jam tai nepavyko.
Ekspansija
thumb|Bulgarijos teritorinė ekspansija IX a. IX a. į valdžią atėjęs chanas Krumas (803–814 m.) atkūrė vidinę ramybę ir centralizuotą valdžią. Be to, jis pradėjo savo valstybės plėtrą. 804–806 m. jis sunaikino Avarų kaganato likučius šiaurėje ir nustatė savo vakarinę sieną su Frankų imperija. 811–813 m. vykdydamas užkariavimus į pietus, jis nusiaubė visą Trakiją ir net grasino Konstantinopoliui. Prisijungti pavyko Serdiką ir kitas teritorijas į pietus nuo Dunojaus.
Chano Omurtago laikais Bulgarija išlaikė ilgametę taikos sutartį su Bizantija, vietoj karų atstatinėdama šalies ekonomiką ir išpuošdama sostinę Pliską. Vėlesni chanai, Malamiras ir Presianas, jau gana taikiais būdais plėtė Bulgarijos teritoriją į pietus, inkorporuodami beveik visą Makedoniją (dab. Makedoniją, Kosovą ir dalį Graikijos). 839 m. bulgarų interesai susidūrė su slavų serbų pasipriešinimu, kas sustabdė jų ekspansiją į vakarus.
Borisas I (852–889) žinomas kaip vienas didžiausių Bulgarijos chanų. Savo valdymo laikais jis jau susidūrė su atsigaunančia Bizantijos galia, todėl reikėjo priimti svarbius šalies ateičiai sprendimus. Vienas jų buvo krikšto priėmimas iš Bizantijos 864 m., kuris leido Borisui konsoliduoti centrinę valdžią, o sykiu pagerino santykius su pietine kaimyne. Didelis pasiekimas buvo Bulgarijos bažnyčios autonomija, kuri padarė bulgarų kalbą trečiąja oficialia bažnytine kalba po lotynų ir graikų. Šis faktas labai paskatino bulgarų kalbos vystymąsi ir sykiu jos rašybos sistemų – kirilicos ir glagolicos sukūrimą. Borisas taip pat perkėlė valstybės sostinę į Preslavą, statydino daug krikščioniškųjų bažnyčių ir atsisakė „pagoniško“ chano titulo, pakeisdamas jį slavišku „kunigaikščio“ (knyaz) arba caro.
Silpimas
Po Simeono mirties imperija pradėjo silpti. Serbų Raška iškovojo nepriklausomybę, o iš šiaurės valstybę siaubė madjarų ordos. 944 m. šiaurės rytuose puolė pečenegai. 968 m. į Bulgariją įsiveržė Kijevo Rusia. Valstybė nebuvo tvirta ir viduje. Be įpėdinystės nesutarimų, čia vyko ir religiniai konfliktai, kuriuos inspiravo bogomilų judėjimas.