cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chnumas
Chnumas arba Khnumas – vienas iš seniausių dievų egiptiečių mitologijoje, iš pradžių tapatintas su Nilo ištakomis. Vėliau – vaisingumo ir puodininkystės dievas. Su deive Sati Anuketės tėvas. thumb|left|200px|Chnumas su žmona Menhit Iš pradžių kulto centras buvo Elefantina (pietinis Egiptas), o Chnumas vaizduotas avinu, vėliau – vyru su avino galva. Pirmaisiais mūsų eros metais Chnumo kultas paplito Esnoje (pietiniame Egipte), kur Chnumas garbintas kaip demiurgas. Mitas pasakoja, kad pats Chnumas atsirado iš pasaulinio okeano Nuno ir puodų žiedimo ratu sukūrė visą pasaulį. Tai suartino Chnumą su dievais demiurgais – Ptachu, Amonu, Ra. Chnumas yra taip pat žmonių gynėjas nuo priešų. Kadangi žodžiai „ba“ (siela) ir „avinas“ (Chnumo šventasis gyvūnas) egiptiečių kalboje sutampa, tai dėl mitologinei mąstysenai būdingo asociatyvumo Chnumas buvo laikomas kitų dievų, pvz., Gebo ba įsikūnijimu.
1925 m.
1925 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Švedriškės šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Švedriškės šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Švedriškės kaime, 7,5 km į šiaurės vakarus nuo Kazitiškio, Ažvinčio ežero vakariniame krante.
Istorija
miniatiūra|250px|left|2015 m. rugsėjis
Švedriškės gyventojai priklausė Kazitiškio parapijai. Lenkijai 1920 m. okupavus Vilniaus kraštą, parapijos vakarinė dalis liko be bažnyčios. Garbšių kaime įrengta laikina koplyčia. Švedriškės viensėdžio savininkė Marija Leščiauskienė 1927 m. dovanojo būsimai bažnyčiai 81,4 ha žemės su trobesiais. 1928 m. įrengta laikina koplyčia. 1929 m. paskirtas kunigas.
Bažnyčios projektą parengė inžinierius Stasys Taškūnas (1897-1942).
1933 m. pastatyta, 1934 m. įrengta dabartinė medinė bažnyčia. Ji buvo Salako parapijos filija. 1960–1989 m. klebonavo Antanas Juška (1906–1991), 1949–1956 m. Sibiro kalinys.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, dvibokštė, su bokšteliu, siaura apside ir žemomis zakristijomis. Šventoriaus tvora metalinė, su gelžbetoniniais stulpais.
Meze
thumb|200px|Meze stalas Jordane thumb|200px|Baba ganušas thumb|200px|Humusas thumb|200px|Tabulehas
Meze - labai įvairių patiekalų grupė, paplitusi kai kuriose Artimųjų Rytų virtuvėse (esančiose prie Viduržemio jūros, t. y. Levanto virtuvėse, Turkijos virtuvėje, iš dalies Egipto virtuvėje), taip pat pietrytinėje Europoje (Balkanų virtuvėse). Šiuos patiekalus vienija ne panašūs produktai ar gamybos būdas, bet funkcija: tai dažniausiai šalti užkandžiai, valgomi prieš pagrindinį maistą arba kartu su alkoholiniais gėrimais (rakija, raki, araku, ouzo ar vynu).
Jo atitikmenys kitose šalyse būtų ispaniškos virtuvės tapas, skandinaviškas smorgasbordas, korėjietiškas bančan, Kantono virtuvės dim sun, ar lietuviški užkandžiai prie alaus.
Etimologija
Pavadinimas kilęs iš persiško žodžio mazīdan, ir reiškia "ragauti". Pavadinimas per turkų kalbą paplito daugybėje kalbų. Tuo atveju, kai meze naudojamas kaip užkandis prieš valgį, arabų šalyse jis žinomas kaip muqabbilat.
Įvairovė
Meze yra daugiau valgymo etiketo, maisto kultūros terminas. Meze stalo sudėtis skirtingose šalyse labai įvairuoja, priklausomai nuo gamtinių, kultūrinių sąlygų.
Levanto virtuvėse (Libane, Izraelyje, Jordane, Palestinoje, Sirijoje) labiausiai paplitę meze patiekalai yra Baba ganušas (بابا غنوج, baklažanų salotos), mutabel (متبل, kita baklažanų salotų rūšis), humusas, kibehas (kofta porūšis), avienos ar jautienos dešra, keptas kalafioras, jogurtas, sūris šankliš, muhamara (aitriųjų pipirų padažas), pastirma (vytinta mėsa), tabuleh (تبولة, žalumynų salotos su kruopomis), fatuš (فتوش, salotos su duona), sėjamosios gražgarstės salotos ir kt.
Turkijoje dažniausiai patiekiami vietiniai sūriai, melionas, acili ezme (aitriųjų pipirų pasta), jogurtas, pilaki (ankštiniai ar daržovės, troškinti specialiame padaže), baklažanų salotos, piyaz (svogūnų ir pupelių salotos), caciki (jogurtas su agurkais), dolma, kofta.
Graikijoje dažniausiai patiekiami kepti aštuonkojai, virtas kiaušinis, alyvuogės, keptų daržovių mišiniai, baklažanų salotos, menkės ikrų pasta (taramosalada), saganaki (keptas vietinis sūris), dešrelės, kofta.
Serbijoje ir aplinkinėse šalyse dažniausiai patiekiami sūriai, kaimakas, saliamis, kumpis, kulen, duona, marinuotos daržovės, sudžukas.
Albanijoje meze sudaro sūris, saliamis, prosčiuto kumpis, keptos paprikos, alyvuogės.
Bulgarijoje meze paprastai patiekiama lukanka (aštri dešra), sudžukas, sirene sūris, šopskos salotos.
Vepsų nacionalinis valsčius
Vepsų nacionalinis valsčius  – autonominė teritorija Rusijoje, Karelijos Respublikos pietuose, Onegos ežero pakrantėje. Apima pagrindines šiaurės vepsų gyvenamas žemes (vepsai sudaro 34,41 % teritorijos gyventojų). Administracinis centras – Šioltozeras.
Aleksandras Vytautas Kupstas
Aleksandras Vytautas Kupstas (1898 m. liepos 27 d. Vederai, Želvos valsčius – 1964 m. gruodžio 3 d. Kaunas) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius.
Geltonoji kielė
Geltonoji kielė (Motacilla flava) – kielinių (Motacillidae) šeimos paukštis.
Vepsų nacionalinis valsčius
Istorija
Vepsų nacionalinis valsčius sudarytas 1994 m., atskyrus nuo Paonegės rajono. 1996 m. turėjo atskiro administracinio vieneto statusą, į jį pateko 13 gyvenviečių. 2004 m. valsčius vėl prijungtas prie Paonegės rajono.
Geltonoji kielė
Paplitimas
Paplitimas. Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Barenco, Baltąją jūras, Pečioros, Obės, Jenisejaus žemupį, toliau į rytus – arktinę pakrantę, pietuose tęsiasi iki pietinės Primorės, šiaurryčių Kinijos, Mongolijos, Altajaus, šiaurinio Kazachstano, Volgos žemupio, Balkanų pusiasalio, Viduržemio jūros pakrančių. Gyvena Šiaurės Afrikoje, kai kuriose salose.
Aleksandras Vytautas Kupstas
Dukros - aktorės Lidija Kupstaitė ir Aldona Kupstaitė-Vancevičienė.
Geltonoji kielė
Paplitimas
Lietuvoje gan dažnas paukštis. Aptinkamas visoje Lietuvoje.
Vepsų nacionalinis valsčius
Administracinis suskirstymas
Valsčių sudarė 3 kaimo gyvenvietės (сельское поселение):
Aleksandras Vytautas Kupstas
Biografija
Baigė Ukmergės gimnaziją, 1914–1922 m. gyveno Maskvoje. 1919 m. baigė farmaciją Maskvos universitete. 1917 m. mokėsi N. Muzilio, 1917–1918 m. Centrinėje proletkulto, 1921–1922 m. Fiodoro Šaliapino teatre – studijoje, su ja gastroliavo Rusijos miestuose.
Geltonoji kielė
Išvaizda
Patino nugarinė pusė gelsvai žalia, galva pilka, antakiai balti. Sparnai ir uodega tamsiai rusvi, 2 šoninės vairuojamųjų plunksnų poros baltos. Apatinė kūno pusė šviesiai geltona. Patelės spalvos labiau matinės, gerklė balsva. Jauniklių viršutinė pusė rusva, apatinė balsvai rusva.
Aleksandras Vytautas Kupstas
Biografija
1923–1947 m. su pertraukomis vaidino Valstybės teatre (iki 1944 m. veikė įvairiais pavadinimais). 1926–1928 m. privataus „Mūsų teatro“, 1934–1935 m. Valstybės teatro Šiaulių skyriaus, 1935–1936 m. Klaipėdos skyriaus aktorius. Iki 1958 m. dėstė įvairiose teatro studijose. Sukūrė daugiau kaip 200, daugiausia raiškių charakterinių vaidmenų. miniatiūra|220px|right|Antkapinis paminklas
Geltonoji kielė
Elgsena
Aptinkama balandžio pabaigoje – rugsėjo mėn. Gyvena pievose, pelkėse. Lizdą suka ant žemės. Deda 5-6 kiaušinius, kurie su pilkai rudomis dėmėmis. Peri 13-14 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 13 dienų. Išveda vieną vadą.
Aleksandras Vytautas Kupstas
Biografija
Nuo 1944 m. režisavo spektaklius. 1947–1949 m. Kauno jaunimo, 1949 m. ir 1951–1953 m. – Kauno valstybinio muzikinio dramos teatro, 1949–1951 m. ir 1954 m. – Kauno jaunojo žiūrovo 1954–1955 m. – Klaipėdos, 1956–1958 m. – Kapsuko, Šiaulių teatrų režisierius. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Žiūrių apylinkė
Žiūrių apylinkė sovietmečiu buvo:
2012 m. Indijos Grand Prix
Visose treniruotėse greičiausias buvo čempionato lyderis vokietis Sebastian Vettel. Jis nugalėjo ir kvalifikacijoje bei lenktynėse.
Mūša
Mūšà  – upė šiaurės Lietuvoje, Joniškio rajono savivaldybės, Pakruojo rajono savivaldybės bei Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje ir Latvijos Bauskės savivaldybės teritorijoje. Ilgis 157 km (Lietuvoje 133 km), baseino plotas 5463 km² (Lietuvoje 5297 km²).
Geografija
Prasideda Mūšos tyrelio pelkės pietiniame pakraštyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Šakynos, 16 km į pietus nuo Žagarės. Teka į pietryčius Mūšos-Nemunėlio žemuma, Žiemgalos žemuma, Linkuvos kalvagūbrio pietiniu pakraščiu, nuo Daugyvenės žiočių krypsta į rytus, į šiaurės rytus, teka netoli Joniškėlio, ties Pasvaliu kerta Linkuvos galinės morenos kalvagūbrį. Įtekėjus Lėveniui pasuka į šiaurę; 6 km teka Latvijos siena, 18 km – Latvijos teritorija, ties Bauske su Nemunėliu susilieja į Lielupę. Dvariukuose, 81 km nuo žiočių ir Švobiškyje, 74 km nuo žiočių įrengti tvenkiniai.
Sankt Peterburgo metropolitenas
thumb|300px
Mūša
Intakai
Didžiausi intakai: Kamatis (kairysis); Lietuvoje – Noruta, Einautas, Kūra, Vilkvedis, Voverkis, Tautinys, Kulpė, Šiladis, Pala, Kruoja, Daugyvenė, Lašmuo, Plautupis, Mažupė, Lėvuo, Pyvesa, Jiešmuo, Tatula, Latvijoje – Čeriaukštė (dešinieji).
Geologija
thumb|290px|Mūša Lietuvos žemėlapyje thumb|290px|[[Ustukiai|Ustukių tiltas per Mūšą iš oro]] Slėnis išryškėja įtekėjus Kruojai. Slėnio plotis 200–400 metrų. Aukštupyje, iki Mekių, vaga reguliuota. Vagos plotis: aukštupio 6–14 metrų, vidurupio 30–40 m, žemupio 50–60 m; gylis 1–2 m, kai kur iki 4 m. Vidutinis nuolydis 0,47 m/km. Srovės greitis 0,1–0,4 m/s. Baseine vyrauja sunkiai vandenį praleidžiantys gruntai, upės vaga negiliai įsirėžusi, todėl požeminis maitinimas negausus – apie 10 % metinio nuotėkio. Pavasario potvynio tūris sudaro apie 50 %, lietaus – 40 % metinio nuotėkio. Upei būdingi pavasario potvyniai ir nedideli vasaros bei rudens poplūdžiai, kartais jie būna didesni už pavasario potvynius. Debitas: ties Miciūnais, 118 km nuo žiočių – vidutinis 4,26 m³/s, didžiausias 147 m³/s, ties Ustukiais, 56 km nuo žiočių – vidutinis 10,5 m³/s, didžiausias 542 m³/s, ties Bauske, 1,4 km nuo žiočių – vidutinis 25,0 m³/s, didžiausias 884 m³/s. Vidutinis debitas žiotyse 25,1 m³/s. Per metus upė nuplukdo į Lielupę vidutiniškai 0,79 km³ vandens. Vandens lygio svyravimo per metus amplitudė: Miciūnuose vidutinis 2,2 m, didžiausias 3,1 m, Ustukiuose vidutinis 2,8 m, didžiausias 4,5 m, Bauskėje vidutinis 2,1 m, didžiausias 3,8 metrai.
Sankt Peterburgo metropolitenas
Sankt Peterburgo metropolitenas  – greito tranzito metro sistema, juosianti Rusijos miestą Sankt Peterburgą.
Mūša
Reikšmė
Dalis upės aukštupio priklauso Mūšos tyrelio telmologiniam draustiniui. Raudonpamūšio ir Skalių kalno dolomito atodangos paskelbtos gamtos paminklais. Dešiniajame krante, ties Migoniais stūkso Šimonių piliakalnis, kairiajame krante, prie Mūšos ir Kamaties santakos – Saudogalos piliakalnis.
Didesnės gyvenvietės prie Mūšos: Rudiškiai, Mekiai (Joniškio raj.), Pamūšis, Petrašiūnai, Pamūšis, Raudonpamūšis (Pakruojo raj.), Švobiškis, Narteikiai, Ustukiai, Žilpamūšis, Saločiai, Baltpamūšis (Pasvalio raj.), Mūsa, Bauskė (Bauskės sav.).
Per Mūšą nutiesti tiltai, technikos paminklai: Ustukių tiltas (prie Pasvalio), Saločių tiltas (Latvijos pasienyje), Petrašiūnų tiltas (Pakruojo raj.).
Upėvardis kildinamas nuo žodžio mūša („mušimas, pyla, stiprus bangų plakimasis“).
Nuotraukos
center|800px|thumb|Mūša nuo Bauskės pilies
Kovo 17
Kovo 17 yra 76-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 77-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 289 dienos.
Vardadieniai
Gendvilas – Gentvila – Gerda – Gertrūda – Patricija – Patricijus – Patrikas – Varūna – Vita
Ludzos savivaldybė
Ludzos savivaldybė  – administracinis vienetas rytų Latvijoje, Latgaloje. Ribojasi su Kraslavos, Rėzeknės ir Balvų savivaldybėmis, Rusijos Federacijos Pytalovo, Krasnogorodsko ir Sebežo rajonais, Baltarusijos Respublikos Verchniadzvinsko rajonu. Plotas 2411,4 km², 21 777 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Ludza.
Istorija
Dabartinė savivaldybė sudaryta 2021 m. liepos 1 d., sujungus Ciblos, Karsavos, Zilupės ir ankstesniąją Ludzos savivaldybę. Savivaldybės teritorija atitinka iki 2009 m. administracinės-teritorinės reformos gyvavusio Ludzos rajono ribas.
Ankstesnioji Ludzos savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Ludzos rajono dalies. Buvo suskirstyta į 9 valsčius ir 1 miestą, turėjo 964,8 km² plotą ir 11 739 gyventojus (2021 m.). Administracinis centras buvo Ludzoje.
Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 22 valsčius ir 3 miestus:
Salala
Salaloje yra oro uostas iš kurio lėktuvai daugiausia skrenda į Maskatą, Dubajų, Kuveitą ir Dohą. Kai yra turistinis sezonas būna skrydžių net iš tokių tolimų šalių kaip Švedija. Oman Air kompanija per dieną atlieka keletą skrydžių iš Maskato į Salalą.
Nors Salala yra Arabijos dykumoje, joje klimatas yra gan švelnus. Į miestą pučia pietryčių musonai. Šis periodas (vėlyvas birželis – ankstyvas rugsėjis) yra vadinamas karifo sezonu. Tuo metu į Salalą atvyksta daug turistų iš Persijos įlankos regiono, norinčių pasidžiaugti vėsesniu oru nei jų namuose tuo metų laiku. Tuo metu miesto gyventojų skaičius padvigubėja ir organizuojamos įvairios mugės, tokios kaip Itine.
Mieste yra didelė imigrantų bendruomenė, jie daugiausia iš Indijos. Salaloje yra net Indų mokykla.
250px|thumb|left|Salalos apylinkės Salala vadinama „Arabijos kvepalų sostine“. Turistus į miestą taip pat traukia Smahano kalnai ir smilkalų medžiai. Už miesto link kalnų auga vešli žolė, kurią ėda daugybė galvijų. Dėl klimato apylinkėse pasitaiko gyvūnai artimesni Rytų Afrikai (hienos, leopardai).
Pakrantės ir paplūdimiai vilioja nardytojus su akvalangais ir paukščių stebėtojus. Maersk valdo Salalos uostą, kuris yra svarbus regionui.
Salala turi seną istoriją. Jos gyventojai giriasi tariamais Šebos karalienės rūmų griuvėsiais ir pranašo Jobo kapu prie Kvaro kalno. Čia taip pat yra vadinamoji Nabi IMrano, Mergelės Marijos tėvo, mirties vieta.
Šiuolaikinė Salala gali pasigirti uostu, esančiu 15 km į pietvakarius nuo miesto. Dėl strateginės vietos, į jį plaukia laivai iš Afrikos, Indijos ir Artimųjų Rytų.
Žiurių apylinkė
Žiurių apylinkė (arba Žiūrių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žagarės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žagarės rajonui. 1954 m. prijungta Senosios Žagarės apylinkė, Stungių apylinkė, dalis Petraičių apylinkės ir dalis Juškaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Žiurių apylinkė prijungta prie Žagarės apylinkės.
938 m.
938 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Algimantas Jonas Kuras
Algimantas Jonas Kuras (g. 1940 m. sausio 8 d. Šakiuose) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
1966 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1967–1990 m. dirbo Vilniaus dailės parodų rūmuose, 1994–2005 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje.
Kūryba
Tapo daugiausia natiurmortus („Natiurmortas su elektros plytele“ 1972 m.) ir peizažus („Elektros įvadas“ 1978 m.), dažnai šie žanrai suliejami į vieną, rečiau – figūrines kompozicijas („K. Geležinkelio stotyje“ 1972 m.). Kūrybai būdingas deromantizuotas požiūris į aplinką, dažni žmogaus išmestų, yrančių daiktų motyvai, pabrėžiamas jų santykis su gamta. Tapyba ekspresyvi, koloristinė – nuo blyškios, prislopintos („Rytui brėkštant“ 1983 m.) iki ryškiaspalvės („Motoras“ 1972 m.). Kuria asambliažus („Kompozicija su lėlės galva“ 1972 m.).
FC Rapid Ghidighici
Gidigičio „Rapid“ – Moldavijos futbolo klubas, įkurtas Gidigičyje iš Steaua Chisinau klubo rezervų komandos.
Istorija
Klubas 2007 m. žaidė Moldavijos Divizia Naţională lygoje, bet lapkričio mėnesį iš lygos pasitraukė, apeliuodamas į korupciją. 2008 m. vasarą klubo žaidėjai prisijungė prie CSCA Chisinau klubo. 2010 m. pastarasis klubas perdavė Aukščiausiosios lygos licenciją „Rapid“ klubui, tačiau pastarasis 2011 m. vasarą vėl prisijungė prie CSCA Chisinau komandos.
Algimantas Jonas Kuras
Kūryba
8-ajame dešimtmetyje išryškėjo kartu su kolegomis Arvydu Šalteniu, Kostu Dereškevičium ir Algimantu Švėgžda. Susibūrę į neformalią grupę Grupė 4. Šie menininkai metė iššūkį tapyboje iki tol vyravusioms pakilioms, didingoms temoms.
1989–2000 m. grupės „24“ narys. Nuo 1966 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje – Suomija, Vengrija, Austrija, Prancūzija, Rusija, JAV, Švedija, Vokietija, Didžioji Britanija ir kitur.
Katedra (grupė)
„Katedra“ – lietuvių sunkiojo metalo grupė, susikūrusi 1986 metais, Vilniuje, Lietuvoje. Iš pradžių grupei didelę įtaką grojamam stiliui darė Iron Maiden.
Pradžia
thumb|left|Katedros pasirodymas per pirmąjį [[Roko maršas|„Roko maršą“ (Tauragė, Lietuva, 1987 m.).]] Pirmąją Katedros sudėtį sudarė trys muzikantai: Ričardas Laginauskas – gitara, Algimantas Radavičius – bosas ir Marius Giedrys – būgnai. Vėliau prie kolektyvo prisijungė buvęs Foje gitaristas Romas Rainys ir dar tada niekam nežinomas vokalistas Povilas Meškėla. 1986 m. gruodis tapo oficialia grupės „Katedra“ gimimo data.
Nuo pat susikūrimo kolektyvas daug koncertavo Lietuvos scenose ir netrukus buvo kviečiami į daugelį festivalių užsienyje. 1989 m. įrašyta debiutinė plokštelė „Mors Ultima Ratio“, kuri parduotuvėse pasirodė tik po metų, tačiau buvo greitai parduota. Netrukus sulaukta pripažinimo ir iš užsienio kritikų: kultiniame leidinyje „Metal Hammer“ pasirodė grupės aprašymas su nuotrauka.
Pasitraukimas į šešėlį
Katedrą palieka Povilas ir Romas. Grupė neieško pamainos: vokalisto funkcijas perima Ričardas. Likusia sudėtimi įrašytas albumas „Natus in Articulo Mortis“, muzika tapo griežtesnė, Ričardo vokalas atitolino Katedros skambesį nuo standartinių klišių. Trio daug koncertavo ir skambėjo per lietuviškas radijo stotis.
Vėliau kuriam laikui koncertinė veikla sustojo. Nors trijulė ir toliau kūrė ir repetavo, tačiau grupės vardas buvo beveik pamirštas. Keitėsi karta, „metalinėje“ scenoje atsirado nauji vardai. 2001-ųjų vasarą Katedra buvo pakviesta sugroti akustinį koncertą per nacionalinę televiziją. Grupė pasikliovė savo jėgomis – grojo trise gyvai be kviestinių muzikantų.
Atgimimas
Nuo 2003 m. grupei padėjo klavišininkas Naglis Patamsis. Muzikantai stengėsi daugiau eksperimentuoti. 2003 m. rudenį „Katedrą“ paliko ilgametis narys Marius. Jį pakeitė naujas būgnininkas Domas Dėdinas, grojęs grupėse Inquest, Undertaker, Dahmer, Misopsychia ir Heros Gamos.
Po sėkmingo pasirodymo didžiausiame Lietuvos roko festivalyje „Roko naktys 2004“ Plateliuose, grupę ėmė kuruoti vadybininkai: parengtos kelios koncertinės programos, kurios su pasisekimu buvo parodytos Lietuvos muzikos klubų scenose, taip pat keliuose užsienio festivaliuose.
2005 m. vasarą festivalyje „Roko naktys 2005“, Katedra pristatė savo senų ir naujų kūrinių retrospektyvą su styginių duetu: Glebas Pyšniak (violončelė) ir Kristina Baltrušaitytė (altas).
2006 m. rugpjūčio mėnesį grupė pranešė apie savo trečiojo albumo (ir pirmojo albumo CD formatu) „III“ išleidimą. Jis pristatytas 2006 m. „Roko naktyse“.
2006 m. grupės bosistą Algį Radavičių pakeičia Gediminas Jurgaitis, grojęs grupėje Hersh Tu?
2007 m. pabaigoje ir vėl keičiasi grupės sudėtis – Domą Dėdiną keičia Salvijus Žeimys, grojęs grupėse Ossuary, Spellbound, Green Bridge Band ir kt., šiuo metu taip pat grojantis grupėse Atalyja ir Rojaus Tūzai.
2008 m. lapkričio 1-ąją dieną ketvirtasis albumas „Ugnikalnis“ išvydo dienos šviesą.
Slabadai
miniatiūra|250px|left|Paminklas Pranui ir Juozui Stanaičiams atminti
Edgaras Ulanovas
Edgaras Ulanovas (g. 1992 m. sausio 7 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis Kauno „Žalgirio“ krepšinio klube. Gali žaisti abejose puolėjo pozicijose.
Krepšininko karjera
Gimė ir augo Kaune. 2008 m. Iš Kauno krepšinio mokyklos (KKM) persikėlė žaisti į Nacionalinės krepšinio lygos komandą Kauno „KKM-Aisčiai", tuo metu treniruotą Kazio Maksvyčio. 2009 m. pasirašė sutartį su Jonavos „Triobet“.
2010 m. rugpjūčio 10 d. pasirašė ilgalaikę sutartį su Kauno „Žalgiriu“, 2010–2011 m. sezone žaidė klubo dublerių komandoje Kauno „Žalgiris-2”.
Karjera nuomos pagrindais
2011–2012 m. sezoną nuomos pagrindais praleido Kauno „Baltų“ klube, su kuriuo debiutavo Lietuvos krepšinio lygoje (LKL).
2012 m. rugpjūčio 18 d. buvo paskolintas Pasvalio „Pieno žvaigždžių“ komandai. 2012 m. gruodžio 18 d. paliko klubą abipusiu susitarimu.
2013 m. sausio 2 d. buvo paskolintas Panevėžio „Lietkabeliui“ iki sezono pabaigos.
2013 m. rugsėjo 2 d. vienam sezonui paskolintas Klaipėdos „Neptūnui“, treniruotam Kazio Maksvyčio. Su komanda žaidė LKL, Europos Taurės ir VTB turnyruose. 2014 m. balandžio 25 d. kartu su Liubercų „Triumph“ gynėju Dmitrijumi Kulaginu buvo pripažintas VTB lygos 2013–2014 m. sezono geriausiu jaunuoju krepšininku, taip pat buvo paskelbtas lygos geriausiu jaunuoju krepšininku vasario ir kovo mėnesiais. „Neptūnui“ sezonas tapo istoriškai sėkmingu, pirmą kartą pasiekus LKL finalą (serijoje 2–4 nusileista Kauno „Žalgiriui“). Finalo serijos metu Ulanovas fiksavo 9.6 taško, 4.3 atkovoto kamuolio ir 12 naudingumo balų rodiklius.
Debiutas Eurolygoje
2014 m. rugpjūčio 6 d. oficialiai pranešta, kad Ulanovas prisijungs prie Kauno „Žalgirio“ komandos. 2014–2015 m. sezone pirmą kartą tapo LKL čempionu, „Žalgiriui“ finalo serijoje 4–0 įveikus Vilniaus „Lietuvos rytą”. 2015 m. liepos 20 d. pratesė sutartį su „Žalgiriu” vienam sezonui. 2016 m. gegužės 3 d. pasirašė naują trejų metų (2+1) trukmės sutartį.
2016–2017 m. sezone išrinktas naudingiausiu Karaliaus Mindaugo taurės (KMT) finalo žaidėju, „Žalgiriui” laimėjus prieš Panevėžio „Lietkabelį“ rezultatu 84-63. Taip pat buvo pripažintas LKL finalų naudingiausiu žaidėju, serijoje prieš „Lietkabelį“ vidutiniškai rinkęs po 11.2 taško, 5.8 atkovoto kamuolio, 2.6 rezultatyvaus perdavimo bei 19.4 naudingumo balo per rungtynes.
2017–2018 m. sezono KMT finale „Žalgiriui“ laimėjus prieš Vilniaus „Lietuvos rytą“ rezultatu 81-62, antrą kartą iš eilės pripažintas naudingiausiu finalo žaidėju. Su „Žalgiriu“ po 19 metų pertraukos pateko į Eurolygos atkrintamąsias varžybas, kur ketvirtfinalio serijoje 3–1 buvo eliminuotas Graikijos Pirėjo „Olympiacos“ klubas, tačiau pusfinalyje Belgrade 76-67 nusileista Stambulo „Fenerbahçe“ komandai. Rungtynėse dėl trečios vietos prieš Maskvos „CSKA“, laimėtose rezultatu 79-77, pelnė 14 taškų.
2018 m. birželio 30 d. pasirašė naują dvejų metų (1+1) sutartį su Kauno „Žalgiriu“. 2018–2019 m. sezone komanda Eurolygoje antrus metus iš eilės pateko į atkintamąsias, kur ketvirtfinalio serijoje 1–3 pralaimėjo Stambulo „Fenerbahçe“ klubui. Komanda apgynė LKL čempionų titulą, o Ulanovas buvo pripažintas naudingiausiu finalų žaidėju, serijoje prieš „Rytą“ vidutiniškai rinkęs po 13.7 taško, 5.3 atk. kamuolio, 2.2 rez. perdavimo ir 20 naud. balų. 2019–2020 m. sezone trečią sykį pripažintas naudingiausiu KMT finalo žaidėju.
Karjera užsienyje
2020 m. liepos 9 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Turkijos Stambulo „Fenerbahçe“ klubu. . Nepaisant individualiai silpno sezono Stambule (vid. 19 minučių ir 4.5 taško per rungtynes Eurolygoje), komanda pateko į Eurolygos atkrintamąsias. 2021 m. birželio 11 d. Ulanovas paliko klubą abipusiu susitarimu.
Grįžimas į "Žalgirį"
2021 m. liepos 10 d. grįžo į Kauno „Žalgirį“ ir pasirašė vienerių metų sutartį. 2022 m. balandžio 10 d. su „Žalgiriu“ pasirašė naują dvejų metų sutartį.
Lietuvos jaunimo ir vyrų krepšinio rinktinės
2015 m. Ulanovas pateko į išplėstinį Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės kandidatų sąrašą, tačiau nebuvo pakviestas į rinktinės stovyklą. 2016 m. pateko į rinktinės kandidatų sąrašą ir į pagrindinį rinktinės dvyliktuką 2016 m. vasaros olimpinėms žaidynėms, tačiau prieš turnyrą patyrė čiurnos traumą ir dvyliktuke buvo pakeistas Vaido Kariniausko. 2017 m. pateko į Lietuvos rinktinės kandidatų sąrašą ir su komanda debiutavo tų metų Europos vyrų krepšinio čempionate, rungtynėse prieš Sakartvelo rinktinę pelnydamas 7 taškus. Lietuvos rinktinė grupių etape finišavo 1-oje vietoje, tačiau aštuntfinalyje nusileido Graikijai. Ulanovas čempionate rinko 7.2 taško, 2.2 atkovoto kamuolio, 1.3 rezultatyvaus perdavimo ir 6 naudingumo balų rodiklius. 2019 m. atstovavo Lietuvai Pasaulio krepšinio čempionate Kinijoje, kuriame rinktinė neįveikė aštuntfinalio barjero pralaimėdama Prancūzijai. Ulanovas čempionate rinko po 7.2 taško, 3,4 atkovoto kamuolio, 2.2 rezultatyvaus perdavimo ir 8.2 naudingumo balo.
Asmeninis gyvenimas
2021 m. Birželio 26 d. Ulanovas tapo krepšinio portalo "Basketnews" dalininku įsigydamas 15% akcijų.
Pabarės seniūnija
Pabarės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šalčininkų rajono savivaldybės vakaruose.
Geografija
Šiaurinę, didesniąją seniūnijos dalį užima retai gyvenama Rūdninkų giria bei Šalčios–Tetėnų miškai. Pietinė ir vakarinė dalys mažiau miškingos. Svarbiausia upė – Šalčia (su intakais Visinčia, Maltupiu). Šiaurės rytuose plyti Kernavo pelkė su Kernavo ir Šulnio ežerais. Yra Šalčios hidrografinis draustinis, Visinčios kraštovaizdžio draustinis, Zygmantiškių geomorfologinis draustinis.
Vakaruose praeina plentas.
Istorija
Sudaryta 1995 m. iš Pabarės apylinkės.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigta 10 seniūnaitijų:
Antanas Kuras
Antanas Kuras (g. 1947 m. sausio 2 d. Kušlikiuose, Šakių apskritis) – Lietuvos neurobiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1964–1966 m. dirbo Šakių vidurinėje mokykloje. Nuo 1969 m. dirba Kauno medicinos institute (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas), nuo 2001 m. KMU Biomedicininių tyrimų instituto Neurofiziologijos laboratorijos vedėjas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – sinapsinio perdavimo fiziologija ir farmakologija, neuronų tinklų funkcionavimo mechanizmai, mažos varžos mikroelektrodų gamybos technologijos. Paskelbė daugiau kaip 20 mokslinių straipsnių. 5 išradimų autorius.
Prancūzijos Dahomėja
Dahomėjos kolonija buvo Prancūzijos kolonija, Prancūzijos Vakarų Afrikos dalis.
Istorija
Iki XIX a. pabaigos Vergų krante dominavo Dahomėjos karalystė, tapusi stambiausia vergų prekybininke regione. 1863 m. pasirašę sutartį su maža pakrantės karalyste Hogbonu, prancūzai įkūrė čia Porto Novo protektoratą. Kuomet jų armija 1894 m. nukariavo Dahomėją, jos teritorija prijungta prie Porto Novo ir įkurta Dahomėjos kolonija.
1894–98 m. Prancūzija konkuravo su Britų imperija šiauriniame Borgu karalystės regione. Galiausiai ryžtasi pasidalinti karalystę, didesniąją jo dalį prijungiant prie Dahomėjos kolonijos. Taip nustatyta šiaurės rytinė siena. 1885 ir 1899 m. sutartimis su Vokietija, buvo pasidalintos gurų teritorijos šiaurės vakaruose ir nustatytos sienos su Vokietijos Togolandu. 1909 m. galutinai nustatyta šiaurinė siena su Aukštutinės Voltos kolonija.
1904 m. Dahomėja įjungta į Prancūzijos Vakarų Afriką, kurioje išliko per visą savo egzistavimo laikotarpį. Prancūzų valdymo laikais buvo išsaugotos tradicinės monarchijos, buvo gerinama šalies infrastruktūra, augo naujai pastatytas kolonijos uostas Kotonu.
Po Antrojo pasaulinio karo 1946 m. Dahomėja tapo Prancūzijos užjūrio teritorija su savo parlamentu. Ji buvo atstovaujama Prancūzijos parlamente. Prancūzijos užjūrio teritorijų sąrangos peržiūra prasidėjo 1956 m. liepos 23 d., priėmus Pagrindinį Įstatymą (Loi Cadre). Po šio įstatymo priėmimo Prancūzijos parlamentas 1957 m. pradžioje patvirtino pertvarkymus, kuriais atskiroms teritorijoms buvo suteiktos savivaldos teisės.
1958 m. gruodžio 04 d. Dahomėja buvo reorganizuota į savivaldžią Dahomėjos Respubliką, priklausiusią Prancūzijos Bendrijai. Ši respublika 1960 m. rugpjūčio 1 d. tapo visiškai nepriklausoma.
Kudoniai
Kudoniai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Betygalos, prie kelio ir Vieviršės upelio ištakų. Veikia Šaltragio žemės ūkio bendrovė, keletas statybinių medžiagų įmonių.
Istorija
Kudoniai minimi nuo 1593 m. (tada buvo 18 valakų dirbamos žemės). LTSR laikais veikė 30 lovų Betygalos ligoninė ir ambulatorija.
Fana
Fana  – nedidelė koralinė sala Mikronezijoje, Palau valstybėje, Sonsorolio valstijoje, 1,7 km į šiaurę nuo Sonsorolio salos. Plotas – 0,54 km². Salos ilgis 740 m, plotis 500 m, aukštis iki 1 m. Faną supa 160–480 m pločio koralų rifas. Visa sala apaugusi palmėmis ir krūmokšniais. Negyvenama, tačiau sudaro savivaldybę.
Amy Macdonald
Amy Macdonald (1987 m. rugpjūčio 25 d.) – škotų dainininkė ir dainų kūrėja. 2008 m. gruodžio mėn. išrinkta Daily Record laikraščio kaip metų Škotijos žmogus.
Kolumbija (upė)
Pagrindinis intakas – Sneikas (kairysis).
Ant Kolumbijos upės įrengta ištisa hidroelektrinių ir tvenkinių kaskada (Grand Kulio, Roki Ričo, Čif Džozefo, Džono Dėjaus ir kt.). Laivuojama (kartu su aptekamaisiais kanalais) 450 km nuo žiočių ruože. Okeaniniai laivai pasiekia Portlandą. Prie Kolumbijos įsikūrę Ričlando ir Vankuverio (JAV) didmiesčiai.
Valerijus Rancevas
Valerijus Rancevas (g. 1974 m. gegužės 24 d. Rokiškis) – Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. Rokiškio liaudies teatro aktorius.
Biografija
Mokėsi Rokiškio 3-čiojoje vidurinėje mokykloje, 1995 m. baigė Panevėžio aukštesniąją technikos mokyklą, 2005 m. – Utenos kolegiją, 2010 m. - Šiaulių universitetą, įgijo verslo administravimo bakalauro laipsnį, 2014 m. – Šiaulių universitetą, įgijo vadybos (specializacija - viešasis administravimas) magistro laipsnį. 2011–2014 m. Rokiškio rajono savivaldybės mero patarėjas verslui ir investicijoms. 2014–2018 m. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas
2009–2011 m. ir 2018–2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Šaltiniai
4. https://rokiskiokc.lt/rtl-istorija/aktoriai
Pranas Ambrazas
Pranas Ambrazas (1898 m. rugpjūčio 10 d. Katilių k., Griškabūdžio valsč., Šakių apskr. – 1975 m. rugpjūčio 13 d. Klyvlende, JAV) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Kiek pasimokęs pas Griškabūdžio vargonininką B. Bendoraitį, pradėjo savarankiškai vargonininkauti Višakio Rūdos (Marijampolės raj.) parapijoje, kur subūrė chorą, rengė vakarus – koncertus klojimuose ir parapijos salėje. Persikėlęs į Kauną, lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus (dėstė Juozas Naujalis, Juozas Tallat-Kelpša, Jonas Bendorius, A. Kačanauskas, Julius Štarka), o 1928 m. baigė Švietimo ministerijos rengiamus muzikos ir dainavimo mokytojų kursus Klaipėdoje (dėstė Stasys Šimkus, Juozas Žilevičius, Ig. Prielgauskas) ir gavo muzikos mokytojo diplomą.
Sukūrė muziką poeto Bernardo Brazdžionio tekstui „Marija, Motina geroji“, šis kūrinys buvo atliekamas vokiečių chorų. Pabėgėlių stovyklose organizavo chorus ir rengė koncertus. Net plaukiant laivu į Ameriką skambėjo jo vadovaujamo choro lietuviškos dainos.
1949 m. vasarą atvykęs į JAV – Klyvlendą, ėmė vargonininkauti Šv. Jurgio lietuvių parapijos bažnyčioje, jos chorą padidino nuo 12 iki 50 žmonių. Parengė programas 1964 m. Niujorko Pasaulinės parodos Lietuvių dienai, 1966 ir 1971 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Čikagoje, dalyvavo radijo valandėlėse ir įvairiuose tautiniuose renginiuose. Jo suburtas choras atliko giesmes, mišias, motetus ir paties dirigento harmonizacijas. P. Ambrazas vertėsi ir privačiomis fortepijono pamokomis.
Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1960 m. išrinktas Centro valdybos vicepirmininku. Uolus žurnalo „Muzikos žinios“ bendradarbis ir Juozo Žilevičiaus Muzikologijos archyvo rėmėjas. Surinko daug medžiagos apie Klyvlendo lietuvių kultūrinį ir muzikinį gyvenimą.
Sukūrė apie 70 giesmių solistams ir chorams. 1957 m. „Muzikos žiniose“ išleido giesmes „O Dieve“ ir „Giesmę į Šv. Kazimierą“, 1972 m. – „Jau Kristus kėlėsi“, „Giesmę į Šiluvos Mariją“, „Garbė Tau, Viešpatie“. Ypač išpopuliarėjo giesmė „Iš Tavo rankų, Dieve“, mišriajam chorui – „Laimink, Dieve, žmoniją“ ir kt. Sukūrė ir pasaulietiškos muzikos kūrinių.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
939 m.
939 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šioltozeras
Šioltozeras  – kaimas Rusijoje, Karelijos pietuose, Paoenegės rajone, greta Onegos ežero. Pro gyvenvietę eina Petrozavodsko–Vytegros plentas. Yra viešbutis. Šioltozeras yra svarbiausias vepsų kultūros centras, veikia etnografinis muziejus.
Istorija
1994–2004 m. Šioltozeras buvo Vepsų nacionalinio valsčiaus centras.
thumb|left|250px|[[Šioltozero vepsų etnografinis muziejus]]
Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius
Vyčio kryžiaus ordino Komandoro kryžius – dešimtas pagal reikšmę aukščiausias Lietuvos valstybės apdovanojimas. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanojami asmenys, pasižymėję didvyriška narsa ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę.
Istorija
Vyčio Kryžiaus ordinas įsteigtas 1919 m., kai kovose su bolševikais susikūrė Lietuvos kariuomenė. Pradžioje vadintas kryžiumi „Už Tėvynę“ ir buvo aukščiausias valstybės apdovanojimas. 1920 m. vasario 3 d. Prezidento įsaku pavadintas Vyčio Kryžiumi. 1927 m. balandžio 1 d. priimtas Vyčio Kryžiaus įstatymas, o tų pačių metų rugpjūčio 31 d. patvirtintas Vyčio Kryžiaus statutas. 1930 m. rugsėjo 1 d. pavadintas Vyčio Kryžiaus ordinu. 1938 m. lapkričio 23 d. Kaune įvyko Vyčio Kryžiaus kavalierių suvažiavimas, skirtas pagerbti asmenims, labiausiai pasižymėjusiems kovoje dėl Lietuvos laisvės.
Vyčio Kryžiaus ordinas – pirmasis 1991 m. sausio 15 d. atkurtas tarpukario Lietuvos valstybės apdovanojimas. 1991 m. pirmuosius Vyčio Kryžiaus ordino ženklus pagamino dailininkas Aloyzas Jonušauskas, vėliau gamino Vilniaus kombinatas „Dailė“, šiuo metu – Lietuvos monetų kalykla ir TŪB „Gurtana“. Iki 1996 m. ordino kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – Danijos firma „Morch and Sons“ Kopenhagoje.
Vyčio Kryžiaus ordino šventė – lapkričio 23-oji – Lietuvos karių diena.
Aprašas
thumb|Ordiną sudaro:
Komandoro kryžius tvirtinamas prie kaklo kaspino (moterims – ant kokardos, nešiojamos kairėje krūtinės pusėje). Komandoro kryžius gali būti nešiojamas aukščiau nei Komandoro didysis kryžius.
Ordino laipsniai
Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius yra ordino 3-asis laipsnis. Kiti laipsniai:
Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanojami asmenys, didvyriškai gynę Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę:
Šiuo ordinu gali būti apdovanojami didvyriškai žuvusieji ir asmenys po mirties.
Ordinais paprastai apdovanojama nuosekliai – pradedant nuo žemiausio laipsnio: Riterio, Karininko, Komandoro, Komandoro didžiuoju ir Didžiuoju kryžiais, tačiau Vyčio kryžiaus ordinui ši taisyklė negalioja. Teisę Respublikos Prezidentui teikti kandidatus apdovanoti ordinu turi krašto apsaugos ministras, teisingumo ministras, vidaus reikalų ministras. Teikimai ordinų kancleriui pristatomi ne vėliau kaip prieš du mėnesius iki apdovanojimo dienos – Vasario 16 - osios arba Liepos 6-osios. Juose pateikiama kiekvieno kandidato biografija, nuopelnų aprašymas, duomenys apie ankstesnius valstybės apdovanojimus, nurodymas, kokiam apdovanojimui pristatoma, taip pat asmens tapatybę patvirtinančio dokumento kopija. Už valstybės apdovanojimui teikiamų asmenų duomenų tikrumą atsako juos teikiančios organizacijos, institucijos ir pareigūnai. Teikimai apdovanoti valstybės ordinais, medaliais ir kitais pasižymėjimo ženklais svarstomi Apdovanojimų taryboje. Jos išvados pateikiamos Respublikos Prezidentui, tačiau Respublikos Prezidentas gali apdovanoti ir Apdovanojimų tarybai nesvarsčius. Ordiną iškilmingai įteikia Respublikos Prezidentas arba jo įgaliotas asmuo.
Valdemaras Stančikas
Valdemaras Stančikas (g. 1979 m. rugpjūčio 25 d. Šalčininkuose) – teisininkas, Lietuvos ir Šalčininkų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs Lietuvos aplinkos viceministras.
Biografija
2004 m. baigė Mykolo Romerio universitetą, teisininkas. 2005 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.
Nuo 2001 m. Vilniaus rajono advokatų kontoros advokato padėjėjas, 2004 m. įrašytas į praktikuojančių advokatų sąrašą, nuo 2005 m. Advokatų profesinės bendrijos „KSP GROUP“ advokatas.
2000–2008 m. Liberalų ir centro sąjungos tarybos narys. 2007–2010 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2009 m. birželio 1 d. iki 2009 m. liepos 22 d. LR aplinkos viceministras, atsakingas už Europos Sąjungos struktūrinių fondų paramos administravimą, ministerijos reorganizavimą ir viešųjų ryšių klausimus. Iš pareigų atleistas kartu su ministro patarėju Vytautu Žirgučiu kaip praradę politinį pasitikėjimą, dėl skilimo Tautos prisikėlimo partijoje (Stančikas rėmė Seimo TPP frakciją, o ne nuo jos atskilusią „Ąžuolo“ frakciją).
Asociacijos „Pilietiniai projektai“ valdybos narys. Nuo 2009 m. liepos 30 d. „Teisingumo instituto“ direktorius (prieš tai vadovavo Vytautas Kurpuvesas). Konceptualaus visuomeninio judėjimo „Mūsų reikalas“ Koncepcijos komiteto narys.
Žmona Jurga Stančikienė, UAB VOX direktoriaus pavaduotoja
Injapari kalba
Iñapari, Inamari – nykstanti indėnų kalba, kuria kalba keturi žmonės Peru, jau nebevartojama kaimyninėje Bolivijoje. Visi keturi žmonės neturi vaikų, todėl kalba tikriausiai išnyks. Turi žodyną.
Vilkaviškio krašto muziejus
Vilkaviškio krašto muziejus – didžiausias Vilkaviškio rajono muziejus, įkurtas 1958 m.
Veikia Paežeriuose, Paežerių dvaro oficinos pastate. Muziejus priskiriamas pirmajai muziejų kategorijai. Nuolat papildomi fondai sudaro apie 180 tūkst. vienetų muziejinių vertybių. Muziejaus steigėjas – Vilkaviškio rajono savivaldybė. Muziejaus vadovas – Antanas Žilinskas.
Istorija
1958 m. pradeda veikti jaunųjų turistų – kraštotyrininkų būreliai. Jų nariai aprašė praeities įvykius, rinko ir fiksavo gamtos, archeologijos, istorinę vertę turinčius daiktus, etnokultūros paminklus, fotodokumentinę medžiagą, spaudinius ir kt.
1962 m. spalį įkuriama rajono kraštotyros draugija.
1962 m. gruodį surengta pirmoji rašytinės medžiagos ir retų radinių paroda, kurios eksponatai vėliau palikti organizuojamam muziejui.
1963 m. įkurtas Vilkaviškio krašto muziejus. Pirmoji jo vadovė – tuometinė rajono Švietimo skyriaus mokyklų inspektorė Gabrielė Karalienė.
1965 m. muziejus persikėlė į kultūros namų antrąjį aukštą, vieno kambario 54 m² patalpą, kur išbuvo iki 1991 m. pavasario, po to persikėlė į naujus kultūros rūmus.
1990 m. rugpjūčio 29 d. kraštotyros muziejui suteiktas valstybinio muziejaus statusas.
Fondai
Pagal rūšis muziejinės vertybės klasifikuojamos į 12 grupių ir 72 pogrupius. Tai archeologiniai radiniai, gamtos objektai, dokumentai, daiktinės vertybės, fotodokumentinė medžiaga, numizmatika, bonistika, faleristika, filatelija bei filokartija, raštija, dailės kūriniai plakatai bei filmoteka, fonoteka.
Fondų rinkiniuose kaupiama ir saugoma krašto gamtos (geologijos, floros ir faunos), archeologijos, istorijos, etnokultūros, vaizduojamosios ir taikomosios dailės, tautodailės vertybės, žymesnių krašto žmonių ir šio krašto išeivių memorialiniai fondai. Formuojamos kalendorių, filatelijos, vadovėlių, numizmatikos kolekcijos.
Svertinis išpirkimas
Svertinis išpirkimas  – sandoris, sudaromas tada, kai investuotojas, dažniausiai finansinis rėmėjas (privataus kapitalo investicijų įmonė) įsigyja bendrovės kontrolinį akcijų paketą pasitelkdama skolintus pinigus, finansinį svertą.
Svertinio išpirkimo atveju skolinamasi lėšų iš banko ar paskolų kapitalo rinkos dalyvių. Svari įmonės įsigijimo kainos dalis padengiama skolintomis lėšomis, tokiu būdu investicija tampa svertinė. Įsigytos įmonės turtas yra panaudojamas kaip užstatas už pasiskolintą kapitalą. Tai ganėtinai rizikinga investavimo taktika. Tiek smulkios, tiek stambios bendrovės, priklausančios įvairioms pramonės šakoms, yra svertinio išpirkimo sandorių „taikinys“.
Vadovybės vykdomas išpirkimo sandoris
Vadovybės vykdomas išpirkimo sandoris  – sandoris, kurio metu įmonių vadovai iš esamų savininkų įsigyja visas bendrovės akcijas arba kontrolinį paketą.
Svirplių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškio rajonui. 1954 m. prijungta Daunoravos apylinkė, dalis Žadvainių apylinkės ir dalis Paudruvės apylinkės, o dalis Svirplių apylinkės prijungta prie Gudaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Svirplių apylinkė prijungta prie Daunoravos apylinkės.
Kanados prerijos
thumb|right|240px|Kanados prerijų tyrai Albertoje Kanados prerijos – Kanados gamtinis regionas, apimantis Manitobos, Saskačevano ir Albertos provincijas. Tai retai gyvenamas lygumų regionas, kuriame verčiamasi kviečių auginimu ir gyvulininkyste.
Būdingos aukštažolės prerijos, mišriosios prerijos, eraičinų pievos. Daugelis prerijų yra išdirbtos, naudojamos žemės ūkiui. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Žiemos labai šaltos, vasaros karštos. Per metus iškrenta 300-500 mm kritulių, tačiau neretos sausros.
Fundulai
Fundulai (Fundulidae) – dančiakarpių (Cyprinodontiformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Šiaurės Amerikoje į pietus iki Jukatano, taip pat Bermuduose ir Kuboje. Gyvena gėlame ir jūros vandenyje. Tai smulkios žuvys, kurių didžiausios rūšys yra tik iki 20 cm ilgio.
Šeimoje 4 gentys, 46 rūšys.
Pijus IX
Pijus IX (,, tikrasis vardas: , 1792 m. gegužės 13 d. – 1878 m. vasario 7 d.) – palaimintasis popiežius, 255-as katalikų bažnyčios vadovas, tarnystę ėjęs nuo 1846 m. birželio 16 d. iki 1878 m. vasario 7 d. Šiuolaikinės Romos teisių ir privilegijų sistemos kūrėjas.
Biografija
Giovanni Ferretti gimė 1792 m. gegužės 13 d. Senigalijoje (Italija). Studijavo Volterre Toskanos kolegijoje, vėliau teologiją Romoje. Kunigu įšventintas 1819 m. 1823 m. – 1825 m. dalyvavo katalikiškose misijose, Čilėje ir Peru. 1827 m. paskirtas Spoleto arkivyskupu. 1840 m. Ferretti tapo kardinolu.
Pontifikato pradžia
1846 m., mirus popiežiui Grigaliui XVI, tapo jo įpėdiniu. Pasivadino Pijumi IX. Išrinktas popiežiumi, atsisakė Popiežiaus valstybės valdymą pakeisti konstituciniu valdymo būdu. 1848–1849 m. įvykdė liberalias reformas Popiežiaus srityje, dėl ko dalis Risordžimento dalyvių jame matė būsimą Italijos suvienytoją. 1849 m. vasarį, prasidėjus revoliucijai, buvo priverstas bėgti iš Romos. Jo globėju laikomas Prancūzijos imperatorius Napoleonas III, kurio kariuomenė popiežiaus prašymu buvo įvesta į Romą ir palaužė Popiežiaus srities gyventojų, reikalavusių demokratinių laisvių ir prancūzų bei austrų kariuomenės išvedimo iš Italijos, pasipriešinimą.
„Vatikano belaisvis“
„Sillabuso“ („Svarbiausių mūsų laikų paklydimų sąrašo“, 1865), autorius. Šiame leidinyje pasmerkė tikinčiuosius, kurie simpatizavo panteizmui, natūralizmui, racionalizmui, liberalizmui, protestantizmui, socializmui. „Sillabusas“ smerkė visus, reikalaujančius bažnyčios atskyrimo nuo valstybės, neigiančius popiežiaus pasaulietinę valdžią, laikančius pasaulietinės teisės viršenybę prieš bažnytinę, reikalaujančius sąžinės laisvės. Viename iš 80-ties paklydimų buvo sakoma: „Smerkiami tie, kurie pasakys, kad popiežius gali ir turi susitaikyti su progresu, liberalizmu, šiuolaikine civilizacija“. Čia sąžinės laisvė vadinama beprotybe, žodžio laisvė – „didžiu paklydimu“.
Juodmarškinių kolonijinė milicija
Juodmarškinių kolonijinė milicija, MVSN kolonijinė milicija – juodmarškinių  dalis, veikusi Italijos kolonijinėse valdose Šiaurės Afrikoje (Kirenaika ir Tripolitanija) bei Rytų Afrikoje (Italijos Ertitrėja, Etiopija ir Italijos Somalilandas). Šią miliciją sudarė septyni legionai, kuriuose tarnavo pradžioje italai kolonistai, o vėliau – ir vietiniai afrikiečiai.
Pijus IX
Popiežius ir Lietuva
1848 m. paskyrė Vaclovą Žilinskį Vilniaus, o 1849 m. M. Valančių Žemaičių vyskupu. 1864 m. ir 1866 m. protestavo prieš Rusijos vyriausybės represijas, vykdytas Katalikų bažnyčios atžvilgiu po 1863 m. sukilimo. 1867 m. paskelbė encikliką, kurioje pateikė faktus apie katalikų religinės praktikos suvaržymus Rusijoje ir Lenkijoje. Rusija į tai atsakė konkordato atšaukimu. Vatikano ir Rusijos santykiai dar pablogėjo popiežiui 1877 m. paskelbus memorandumą apie Rusijoje vykdytas represijas prieš katalikus.
Ilgiausias pontifikatas
Mirė 1878 m. vasario 7 d. Pijaus IX pontifikatas – pats ilgiausias Romos katalikų bažnyčios istorijoje (po apaštalo Petro). Pontifikatas truko 31 metus, 7 mėnesius bei 22 dienas. Buvo paskutinis popiežius, atlikęs ne tik dvasinės valdžios, bet ir Popiežiaus valstybės vadovo funkcijas. Palaidotas Romos Šv. Lauryno bazilikoje. 2000 m. rugsėjo 3 d. popiežius Jonas Paulius II paskelbė Pijų IX palaimintuoju.
Juodmarškinių kolonijinė milicija
Vėliau iš šių Rytų Afrikos dalinių buvo suformuota Afrikos lengvųjų pėstininkų divizija, Ji ir visi legionai buvo sunaikinta Antrojo pasaulinio karo Šiaurės Afrikos ir Rytų Afrikos kampanijose.
Nikronių apylinkė
Nikronių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aukštadvario valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jiezno rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jiezno rajono Aukštadvario apylinkės ir Trakų rajono Tolkiškių apylinkės.
Kapitalizmas
Kapitalizmas – ekonominė socialinė sistema, grindžiama privačia kapitalo nuosavybe bei samdomuoju darbu. Kapitalistinėje ekonomikoje rinka yra pagrindinis ekonominės veiklos organizavimo būdas, prekės ir paslaugos sukuriamos atsižvelgiant tik į paklausą bei pasiūlą, o pajamos pasiskirsto per veiklą rinkoje.
Kapitalizmas ekonomikoje pradėtas institucionalizuoti Anglijoje tarp XVI ir XIX a., nors kai kurie kapitalistinio ūkio organizavimo principai egzistavo dar senovėje, o pirmieji merkantilinio kapitalizmo bruožai pasireiškė vėlyvaisiais viduramžiais. Kapitalizmas palaipsniui plito po Europą baigiantis feodalizmo epochai, o XIX–XX a. suteikė pagrindines priemones industrializacijai didžiojoje pasaulio dalyje.