cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaišiadorių rajono Kalvių pagrindinė mokykla
Istorija
1982 m. vasario 4 d. mokyklinis skambutis pakvietė mokinius į naują, dažais kvepiančią mokyklą. Duris atvėrė erdvūs kabinetai, sporto salė, aktų salė, valgykla. 1987–1988 m. m. mokykla iš aštuonmetės tapo nepilna vidurine, 1989 m. devynmete, nuo 1992 m. Kalvių pagrindinė mokykla.
Natalija Podolskaja
Natalija Podolskaja (g. 1982 m. gegužės 20 d. Mogiliove, Baltarusijoje) – Rusijos ir Baltarusijos dainininkė, „Фабрики звёзд-5“ dalyvė, Rusijos atstovė 2005 m. Eurovizijos dainų konkurse.
2005 m. Eurovizija
2005 metų vasarį dalyvavo Rusijos atrankoje į Eurovizijos dainų konkursą. Natalija laimėjo atranką ir atstovavo Rusijai su daina „Nobody Hurt No One“. Konkurse užėmė 15 vietą.
Jean Philippe
200px|miniatiūra|Jean Philippe 1962 m.
Jean Philippe (g. 1931 m. ) – prancūzų dainininkas, du kartus dalyvavęs Eurovizijos dainų konkurse.
Pirmą kartą Eurovizijos konkurse dalyvavo 1959 metais, atstovaudamas Prancūzijai. Jame pasirodęs su kūriniu „Oui, oui, oui, oui“, Jean Philippe liko trečioje vietoje. Po trejų metų atlikėjas Eurovizijoje pasirodė dar kartą, t. y. 1962 m. Eurovizijoje, tačiau kaip Šveicarijos atstovas. Su daina „Le retour“ surinkęs vos 2 taškus (iš Vokietijos žiuri), jis turėjo tenkintis 10 vieta. Jis yra pirmasis atlikėjas, Eurovizijos konkurse atstovavęs dviem skirtingoms šalims.
1960 metais vaidino filme „Jazz Boat“, išpopuliarinęs eurovizinę dainą „Oui, oui, oui, oui“.
Vidžiūnas
Vidžiūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vidžiūnienė (ištekėjusi moteris) ir Vidžiūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Komsomolskas (Levenhagenas)
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Žuvininkų apskrities kaimas. 1947–2008 m. Ozerkų apylinkės kaimas.
Urugvajaus himnas
Himno Nacional Uruguayo – oficialus Urugvajaus Rytų Respublikos valstybinio himno pavadinimas. Neretai vadinamas pagal pirmąją eilutę Orientales la Patria o la Tumba.
Himnui žodžius parašė Francisco Acuña de Figueroa (jis yra ir Paragvajaus himno autorius). Eilės oficialiai patvirtintos 1833 m. liepos 8 d. Muziką sukūrė Francisco José Debali, padedamas Fernando Quijano. Himnas pirmą kartą atliktas 1845 m. liepos 19 d., o po 3 metų įteisintas oficialiai. 1938 m. Gerardo Grasso ir Benone Calcavecchia atliko himno pakeitimus (valstybės dekretu įgaliojus).
Keith Urban
Keith Lionel Urban (g. 1967 m. spalio 26 d.) – Naujosios Zelandijos kantri atlikėjas, dainų autorius ir muzikantas. 1991 m. jis išleido debiutinį albumą „Keith Urban“, tačiau jau kitąmet persikėlė gyventi į JAV.
2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs vienuoliką studijinių albumų, iš kurių naujausiasis, „The Speed of Now Part 1“, išleistas 2020 m. rugsėjį.
Nuo 2006 m. atlikėjas yra vedęs aktorę Nicole Kidman.
Mičihiro Ozava
(g. 1932 m. gruodžio 25 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1956-1964 m., su ja dalyvavo 1956 m. olimpinėse žaidynėse.
Rudiškiai (Kupiškis)
Rudiškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Subačiaus.
Jūreivis (laipsnis)
Jūreivis  – pirmasis daugelio valstybių karinių jūrų pajėgų karių laipsnis. Atitinka kitų ginkluotųjų pajėgų rūšių karių eilinį.
Kai kurių valstybių karinių jūrų pajėgose būna po keletą jūreivio laipsnių, pvz., jaunesnysis jūreivis, vyresnysis jūreivis, jūreivis naujokas, 1-osios, 2-osios, 3-iosios klasės jūreivis ir kt.
Lietuvos Karinės jūrų pajėgos
Iki 2011 m. sausio 1 d. Lietuvos karinėse jūrų pajėgose buvo du jūreivio lygio laipsniai:
Pagal naują įstatymo redakciją, galiojančią nuo 2011 m. sausio 1 d., Lietuvos karinėse jūrų pajėgose numatyti trys jūreivio lygio laipsniai (NATO kodai spėjami): Grandinio laipsnis nuo 2011 m. sausio 1 d. priskirtas nebe jūreivių lygiui, o puskarininkių (anksčiau vadintam seržantų ir viršilų) lygiui.
Rusija ir TSRS
Iki 1917 m. Rusijos kariniame jūrų laivyne egzistavo du jūreivio laipsniai:
Po 1917 m. Tarybų Rusijos, vėliau TSRS kariniame jūrų laivyne jūreivio laipsnį pakeitė laipsnis raudonlaivynietis. 1946 m. laipsnis jūreivis (матрос) buvo atkurtas. TSRS egzistavo ir laipsnis vyresnysis jūreivis, atitikęs armijos grandinį (jefreitorių). Dabar laipsnis vyresnysis jūreivis egzistuoja Rusijos Federacijos kariniame laivyne. TSRS ir Rusijos Federacijoje egzistuoja ir laipsnio variantas gvardijos jūreivis, kurį turi gvardijos daliniuose ir gvardijos laivuose tarnaujantys jūreiviai.
thumb|50px|right|D. Britanijos jūreivio able seaman antpetis
D. Britanija
D. Britanijos karališkajame laivyne šiuo metu egzistuoja du jūreivio laipsniai (abu priskiriami NATO rangui OR-2):
Gvidas Kazlauskas
Gvidas Kazlauskas (g. 1934 m. birželio 25 d. Vaitkūnuose, Svėdasų valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
Mokėsi Kunigiškių pradžios mokykloje, 1952 m. baigė Svėdasų vidurinę mokyklą. 1952–1957 m. studijavo ietuvos žemės ūkio akademijoje (LŽŪA), įgijo žemės ūkio inžinieriaus mechaniko specialybę. Nuo 1964 m. LŽŪA (nuo 1996 m. LŽŪU) dėstytojas, 1964–1966 m. prorektorius administraciniams ir ūkiniams reikalams, 1966–1976 m. Darbų saugos ir praktinio mokymo katedros, nuo 1977 m. Darbo sąlygų gerinimo žemės ūkyje mokslinio tyrimo laboratorijos vedėjas, 1972 m. docentas. 1970 m. technikos mokslų kandidatas. 1999–2003 m. LŽŪU prorektorius darbų saugai.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – sistema „Žmogus – gamybinė aplinka“. Tyrė žemės ūkio mechanizatorių darbo sąlygas ir parengė jų gerinimo rekomendacijų. 1977 m. įkūrė pirmąją SSRS žemės ūkio darbo sąlygų gerinimo mokslinio tyrimo laboratoriją ir du dešimtmečius jai vadovavo. Mokslo rezultatus demonstravo tarptautinėse parodose 1972 m. Poznanėje ir 1980 m., 1985 m. Maskvoje. 1996–2002 m. mokslo darbų leidinio „Darbų sauga“ atsakomasis redaktorius. Paskelbė apie 110 mokslinių straipsnių. 3 išradimų autorius.
Antanai
Antanai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Mociškės, netoli sienos su Baltarusija. Į rytus nuo kaimo plyti Adutiškio miškas, šiaurės rytiniame pakraštyje yra Antanų pedologinis draustinis.
Etimologija
Manoma, kad pavadinimas – asmenvardinės kilmės, nuo vyriško vardo Antanas daugiskaitos.
Istorija
Sovietmečiu kaime buvo įkurtas kraštovaizdžio istorinis draustinis, pagerbiant partizanų būrį „Vilnius“. Partizanų žeminėse buvo įkurtas Švenčionių kraštotyros muziejaus filialas.
Ludovico Einaudi
Liudovikas Einaudis (, g. 1955 m. lapkričio 23 d.) – Italijos kompozitorius, pianistas. Kuria klasikinę, minimalistinę muziką, filmų garso takelius.
Gimė Turine, jo senelis Luidžis Einaudis buvo Italijos prezidentu, o tėvas Džiulijus – leidėju. Nuo mažens grojo pianinu. Mokėsi Verdžio konservatorijoje Milane, 1982 m. įgijo diplomą. Vėliau mokėsi pas Liučijaną Berijų, dalyvavo Tenglvudo muzikos festivalyje JAV.
Pradžioje Einaudis grojo tradicinę klasikinę muziką, bet vėliau ėmė ieškoti naujų muzikos formų – į savo kūrybą įpynė ambientines, world, minimalistinės, pop muzikos elementų.
Liudovikas Einaudis sukūrė muziką įvairiems italų filmams, taip pat keletui kitų šalių filmų: serialui „Daktaras Živago“, filmams „Tai – Anglija“, „Aš vis dar čia“, „Neliečiamieji“.
Miesto komendantas
240px|thumb|Tarpukario Lietuvos karo komendatūros pastatas [[Mažeikiai|Mažeikiuose 2006 m.]]
Miesto komendantas – karininkas, paskirtas prižiūrėti discipliną ir tvarką mieste esančiuose daliniuose. Paprastai vadovauja karinei įstaigai miesto komendantūrai.
Carinė Rusija
Karo komendantas Rusijoje 1869–1917 m. būdavo karinis viršininkas, prižiūrėjęs:
Miesto komendantas:
Įgulos narių atžvilgiu miesto komendantas turėjo divizijos vado teises (jei turėjo generolo laipsnį) arba pulko vado teises (jei turėjo vyresniojo karininko – nuo kapitono iki pulkininko – laipsnį).
Miesto komendantas paklusdavo karinės apygardos vadui ir miesto įgulos viršininkui (jei pats nebuvo įgulos viršininkas).
Nedideliuose miestuose, kur nebūdavo miesto komendanto pareigybės, jo funkcijas atlikdavo apskrities karių viršininkas (уездный воинский начальник) arba įgulos viršininku paskirtas karininkas.
Miesto komendantais paprastai būdavo karininkai nuo kapitono iki generolo majoro (stambiuose miestuose).
Lietuva
Lietuvos kariuomenės savanoriai Vilniuje, 1918 m. gruodžio mėn. 23 d. įkūrė pirmąją karo komendatūrą Lietuvoje. Lietuvos Valstybės Tarybos Apsaugos komisijos pirmininko pavaduotojas rašytojas Liudas Gira buvo paskirtas Vilniaus komendantu. Jam netikėtai susirgus, jo pareigas ėjo Kazimieras Škirpa, kuris 1919 m. sausio mėn. 1 d. su keletą savanorių pirmą kartą iškėlė Lietuvos vėliavą Gedimino pilies bokšte. Komendantūra trumpai teveikė, nes vokiečių kariuomenei traukiantis ir Tarybų Rusijos Raudonajai armijai artėjantis, Lietuvos vyriausybė ir kariuomenės vadovybė 1919 m. sausio 1-2 d. persikėlė į Kauną.
Kauno komendantūra buvo įkurta 1919 m. sausio 6 d. Karininkas Juozas Mikuckis buvo paskirtas pirmuoju komendantu. Lietuvos Valstybės Taryba 1919 m. balandžio 4 d. paskelbė Ypatinguosius valstybės apsaugos įstatus, teisiškai pagrindusius karo komendantūrų veiklą. Nepriklausomybės kovų metu, 1919 m. - 1920 m., Kauno karo komendantūra telkė dalinius iš savanorių ir šaukiamų naujokų. Ji 1919 m. rugpjūčio mėn. išardė lenkų karinės organizacijos POW sąmokslą. Ji taip pat kovojo su demoralizuotais vokiečių kareiviais ir vagių bei plėšikų gaujomis. Atsirado daugiau karo komendantūrų. Paskui jos veikė visose Lietuvos apskrityse.
Taikos metu Lietuvos karo komendantūros rūpinosi mobilizacija (naujokų šaukimu, atsargos karių ir karo priemonių registracija) ir tvarkos palaikymu. Kauno karo komendantūros dalimi buvo Karo policijos mokykla.
Karo komendantūros įgijo ypatingų galių nuo 1927 metų pradžios, po 1926 m. gruodžio mėn. 17 d. perversmo. Valdant prezidentui Antanui Smetonai, Lietuvos valstybėje buvo karo padėtis. Karo komendantūros tapo pagrindiniu jo karinės valdžios ramsčiu. Komendantai išduodavo leidimus bet kokiam susirinkimui ar žmonių susibūrimui. Jie kartu su apskričių viršininkais siaurindavo ar nutraukdavo opozicinių partijų ir organizacijų veiklą. Jų žinioje buvo karo cenzūra. Pavyzdžiui, 1926 m. gruodžio mėn. 18 d. Kauno karo komendantas savo įsakymu uždraudė be jo sutikimo rinktis; skleisti nerimą keliančius gandus; be karo cenzūros leidimo spausdinti spaudą, rodyti filmus ar vaidinti veikalus; streikuoti; kelti kainas; nuo 23 iki 5 val. ryto Kaune judėti ir veikti privačioms įstaigoms. Komendantai stebėjo Katalikų veikimo centrą, Pavasario, šv. Cecilijos, šv.Sakramento ir kitas draugijas, Lietuvos lenkus, žydus ir komunistus, taip pat voldemarininkus. Karo stovio reikalų referentas juos 1935 m. gruodžio mėn. 5 d. slaptu raštu įpareigojo kas mėnesį pranešti krašto apsaugos ministrui apie gyventojų nuotaikas ir pagrįsti, kurie vidaus priešai laikytini pavojingiausiais. Karo komendantai taip pat bausdavo girtuoklius, triukšmadarius ir pažeidžiančius komendanto valandą.
Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, kitą dieną, 1940 m. birželio mėn. 16 d. ministras pirmininkas Antanas Merkys pateisino Raudonosios armijos įsiveržimą ir paskelbė „valstybės gynimo metą“, o Kauno miesto ir apskrities komendantas pulkininkas Jurgis Bobelis išleido įsakymą draudžiantį „įžeidinėti ir nepalankiai traktuoti draugingos mums SSRS kariuomenės karius“, skleisti gandus, dalyvauti eisenose ar susibūrimuose, ir reikalaujantį gyventojus per 48 valandas vietos policijai pristatyti turimus ginklus ir sprogstamąją medžiagą.
Lietuvos laikinoji vyriausybė 1941 m. birželio mėn. 23 d. Kauno komendantu paskyrė pulkininką Jurgį Bobelį, šias pareigas ėjusį iki sovietinės okupacijos. Jo vadovaujama Kauno komendantūra sutelkė Tautinio darbo apsaugos batalioną, kuris nuginklavus partizanus buvo vienintelis organizuotas ginkluotas lietuvių dalinys Kaune. Liepos mėn. 23 d. naktį voldemarininkai surengė perversmą, kuriuo pašalino Kauno komendantą Jurgį Bobelį ir vietoj jo paskyrė kapitoną Stasį Kviecinską. Vėliau Kauno karo komendantūra buvo panaikinta. Jos funkcijas perėmė iš jos sudarytas ryšių karininko prie vokiečių 11-ojo rezervinės policijos bataliono (RPB) vado štabas. Jisai kovojo su raudonaisiais partizanais ir vykdė masines žudynes.
Bosnija
Geografija
Regionas užima didelę Dinarų kalnyno ir išsidėstęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi. Pietryčiuose jis siekiasi su Raška, šiaurės vakaruose – su istorine Kroatija. Pietvakariuose, už Bosnijos kalnagūbrio, jis žemėja ir pereina į pajūrio žemumas – Dalmatiją, Paganiją ir Hercegoviną. Šiaurėje jis siekiasi su Savos lygumomis – Posavina. Kalnuotą Bosniją dalina keletas derlingų upių slėnių. Čia į šiaurę (į Savą) teka trys svarbios upės, kurių baseinai sudaro tris Bosnijos sub-regionus:
Nadaukiai
Nadaukiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, prie kelio Eimučiai–Dargužai, 2 km į rytus nuo Eimučių.
Raudonlaivynietis
170px|miniatiūra|dešinėje|Raudonlaivyniečio rankovės skiriamasis ženklas Raudonlaivynietis  – žemiausios pareigos TSRS Kariniame jūrų laivyne 1918-1935 m., nuo 1935 m. – žemiausias jūrininkų asmeninis karinis laipsnis.
Pareigybės kategorijos pavadinimas raudonlaivynietis imtas naudoti 1918 m. vasario mėnesį. 1935 m. imtas naudoti ir kaip asmeninis karinis laipsnis. 1918–1943 m. raudonlaivyniečio laipsnis atitiko raudonarmiečio laipsnį armijoje. thumb|left|150px|1938 m. TSRS pašto ženklas „Raudonlaivynietis“ 1940 m. įvestas vyresniojo raudonlaivyniečio laipsnis, atitikęs Raudonosios Armijos jefreitorių.
1946 m. raudonlaivyniečio laipsnį pakeitė jūreivis, o vyresniojo raudonlaivyniečio – vyresnysis jūreivis.
Tarptautinė antstolių ir teismo pareigūnų sąjunga
Tarptautinė antstolių ir teismo pareigūnų sąjunga (, UIHJ) - antstolius ir teismo pareigūnus vienijanti tarptautinė organizacija. UIHJ įkurta siekiant plėsti, koordinuoti ir plėtoti antstolių ir teismo pareigūnų veiklą tarptautiniu lygiu, skatinti glaudų bendradarbiavimą tarp atstovaujamųjų nacionalinių organizacijų.
UIHJ narės - 72 valstybių profesinės organizacijos. Narės Europoje - Prancūzija, Vokietija, Austrija, Didžioji Britanija, Belgija, Danija, Škotija, Ispanija, Estija, Latvija, Lenkija, Lietuva (nuo 2001 m.), Suomija, Italija, Liuksemburgas, Portugalija, Čekijos Respublika, Slovėnija, Graikija, Vengrija, Airija, Slovakija, Nyderlandai, Švedija.
Istorija
1949 m. Nacionalinio Prancūzijos teismo pareigūnų kongreso metu pirmininkas Jean Soulard pirmasis iškėlė idėją sukurti Tarptautinę antstolių ir teismo pareigūnų sąjungą - (Union Internationale des Huissiers de Justice, UIHJ).
1952 m. lapkričio mėn. UIHJ Paryžiuje pirmajame Kongrese dalyvavo 7 valstybės - Belgija, Prancūzija, Graikija, Italija, Liuksemburgas, Nyderlandai ir Šveicarija. Komitetui pavesta parengti naujos organizacijos įstatus.
Tikslai, veikla
UIHJ tikslai:
UIHJ siekia harmonizuoti teismo sprendimų vykdymo procesus įvairiose šalyse ir padėti įgyvendinti teisingumą „be sienų“. UIHJ prognozuoja priverstinio sprendimų vykdymo raidos tendencijas įvairiose šalyse. Remiantis tarptautinio teisinių sistemų monitoringo duomenimis, pasak UIHJ, privačiais pagrindais veikiančios priverstinio sprendimų vykdymo sistemos yra gera priemonė kovai su korupcija. UIHJ aktyviai padeda kuriant nepriklausomų antstolių institutą Centrinėje ir Rytų Europoje, skatina kurti aukštos kvalifikacijos teismo pareigūnų institutą Afrikoje. UIHJ veikia ir Amerikoje (ypač JAV), Pietų Amerikoje (Brazilija, Argentina, Urugvajus ir Paragvajus) bei Karibuose. Taip pat skatina mainus ir bendradarbiavimą su Azijos valstybėmis (Japonija, Tailandas, Vietnamas ir Kinija), siekdama praplėsti tarptautinės organizacijos sudėtį.
Institucijos
UIHJ valdymo institucijos - Tarptautinis Kongresas, Nuolatinė Taryba ir Valdyba.
Tarptautinis Kongresas - aukščiausia valdymo institucija. Paskutinis vyko 2006 m. Vašingtone (JAV).
Nuolatinę Tarybą sudaro nacionalinių asociacijų atstovai.
Valdyba yra vykdomoji institucija, įgyvendinanti Kongreso ir Nuolatinės Tarybos sprendimus. Valdybą sudaro 10 narių, iš kurių bent 3 turi būti skirtingų šalių atstovai.
Rudiškiai (Marijampolė)
Rudiškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 7 km nuo Trakiškių.
Juodoji nykštukė
Juodoji nykštukė – hipotetinė žvaigždės būsena. Tai – baltoji nykštukė, kuri yra tokia sena, kad nebeskleidžia beveik jokios šilumos ir šviesos. Nesitikima, kad Visatoje jau yra juodųjų nykštukių, nes laiko, kurio reikia, kad baltoji nykštukė atvėstų iki tokios būsenos, reikia daugiau nei jo praėjo nuo Visatos susikūrimo. Net jei juodosios nykštukės egzistuotų, būtų ypatingai sunku jas surasti, nes jau pagal patį apibrėžimą aišku, kad jų spindesys būtų labai menkas (jei išvis ką nors spinduliuotų). Tačiau jos gali būti surastos pagal jų gravitacijos įtaką.
Juodosiomis nykštukėmis taip pat buvo vadinami astronominiai objektai, kurie formuojasi tokiu pačiu būdu kaip žvaigždės, tačiau neturi pakankamai masės (0,08 saulės masės), kad prasidėtų branduolinė vandenilio atomų susijungimo reakcija. Tokie objektai dabar paprastai vadinami rudosiomis nykštukėmis, terminu, kurį pasiūlė Jill Tarter XX a. 7 dešimtmetyje.
Lietuvos verslo darbdavių konfederacija
Lietuvos verslo darbdavių konfederacija (LVDK) – nevyriausybinė, ne pelno organizacija, vienijanti darbdavius Lietuvoje bei ginanti jų interesus, didžiausia smulkų ir vidutinį verslą (SVV) atstovaujanti organizacija Lietuvoje. Vienija daugiau nei 2000 įmonių ir 49 asocijuotas struktūras (regionines ir šakines verslo asociacijas).
Tikslai
Pagrindiniai LVDK tikslai yra:
Istorija
Lietuvos verslo darbdavių konfederacija buvo įsteigta 1999 m. balandžio 24 d., kai susijungė 2 didžiausios SVV atstovaujančios konfederacijos (Lietuvos verslininkų darbdavių konfederacija ir Nacionalinė verslininkų konfederacija).
Vadovybė
LVDK Generalinis direktorius Danas Arlauskas (g. 1955 m.).
Konfederacijos prezidentu buvo Viktoras Uspaskichas (atsistatydino 2006 m.).
Novusas
250px|right|thumb|Novusas I Baltijos vaikų olimpiadoje, 2006-09-30 Novusas – į biliardą panašus žaidimas, žaidžiamas ant specialių novuso stalų, kiju (lazda)  mušant ritulio formos medinius kauliukus, kurių viduje yra skylė. Žaidimui būtinas lygus medinis kvadratinis stalas su barjeru. Vidinio (žaidžiamojo) paviršiaus išmatavimai yra 1x1 metro, visuose kampuose padarytos skylės.
The Smile Shop
The Smile Shop – Gruzijos muzikos grupė, kurią sudaro Mariam Shavladze, Mari Samushia, Tamta Diasamidze, Ana Kvantaliani, Saba Chachua ir Luka Gogiberidze. Kolektyvas atstovavo Gruzijai 2013 m. vaikų Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Kijeve. Jame su daina „Give Me Your Smile“ užėmė penktą vietą, surinkę 91 tašką. Daugiausiai – 10 taškų – skyrė San Marinas ir Makedonija.
Novusas
Novusas yra latvių nacionalinė sporto šaka. Novuso stalo išmatavimai, žaidimo pavadinimas ir taisyklės atsirado Latvijoje, kur ant novuso stalų žaidžiama nuo 1927 m. Žaidimo taisyklės nustatytos 1930 m. pradžioje. 1932 m. balandžio 15 – 17 d. įvyko pirmosios Latvijos novuso pirmenybės.
Istorija
1920 m. pabaigoje Latvijoje pasirodė į novuso stalus panašūs žaidimo stalai. Kadangi jūrininkai laisvalaikiu jūroje plaukiančiuose laivuose negalėjo žaisti biliardo, kažkoks laivų dailidė iš akcinės bendrovės „Faulbaums” pagal biliardo stalo pavyzdį pagamino vieną iš pirmųjų novuso stalų Latvijoje. Todėl apie 1927 metus jie ėmė plisti būtent uostamiesčiuose – Ventspilyje, Liepojoje ir Rygoje. Taip pat ir pavadinimas – novusas ( 'naujas') – rodo palyginti neseną žaidimo amžių.
Žaidimo stalų, panašių į novuso, esą buvę ir Suomijoje, Norvegijoje, Švedijoje, Lenkijoje ir kitur. Todėl gali būti, kad panašūs stalai Latvijoje pasirodė įvairiose vietovėse tuo pačiu metu, ką galėtų patvirtinti latvių kilmės novuso sporto entuziastų A. Kandrovičo (A. Kandrovičs) ir P. Tjutenikovo (P. Tjutenikovs) teikiami duomenys. Šiaurės Amerikos latvių novuso sąjungos vadovas Aleksandras Kandrovičas knygoje „Novuss“ mini, kad žaidimo koncepciją įvedė galbūt Levenšteinas iš Estijos.
1932 m. lapkritį Rygoje buvo išleista apybraiža apie novuso žaidimo taisykles, kurias sudarė rygietis P. Tjutenikovas. Jose minima, kad miniatiūrinio biliardo žaidimas ant novuso stalų Latvijoje jau daugiau kaip penkerius metus žaidžiamas su dideliu pasisekimu.
Oficialios novuso varžybos Latvijoje vyko jau nuo 1930 m., Rygoje ir Jelgavoje jas organizavo „Latvijos Valstybinės vėliavos susivienijimas“.
Pirmajame Latvijos turnyre 1932 m. balandį laimėjo Albertas Raminis (Alberts Ramiņš), kuris dalyvavo ir 1931 m. turnyre Jelgavoje.
Estijoje vystėsi panašus žaidimas ant kiek kitokio stalo, kuris vadinamas „Koroona” stalu. Vis dėlto Latvijoje novusas vystėsi daug sparčiau negu Estijoje, Lietuvoje ir kitur. Tjutenikovas savo apybraižoje pažymi, kad novuso stalo konfigūracija ir išmatavimai yra daugybės praktinių bandymų rezultatas.
XX a. 4-ajame dešimtmetyje Latvijoje buvo gaminami garsūs pasaulyje radijo, fotografavimo aparatai, automobiliai ir net lėktuvai. Darbininkų tarpe žaidimas ant novuso stalų buvo ypač vertinamas. Tai skatino ir glaudūs ryšiai tarp Baltijos valstybių sportininkų.
Už Latvijos ribų, 1973 m. Čikagoje, JAV, buvo įkurta organizacija „Šiaurės Amerikos latvių novuso sąjunga” (vadovas Aleksandras Kandrovičas). Kiekvienais metais Toronte vyksta JAV ir Kanados komandų varžybos.
Šiomis dienomis novusas žaidžiamas taip pat ir JAV, Kanadoje, Australijoje, Rusijoje, Anglijoje, Sakartvele, Vokietijoje, Izraelyje, Suomijoje.
Eazy-Duz-It
Eazy-Duz-It – debiutinis reperio Eazy-E albumas, kurį 1988 m. rugsėjo 13 d. išleido įrašų studijos „Ruthless“ ir „Priority“. Dainų žodžiai buvo „gabalėliais“ rašomi reperių MC Ren, Ice Cube ir The D.O.C.. Albumo pavadinimo dainoje dainuojama apie save (t. y. Eazy E) ir dalykus, kuriuos jis darė. „Boyz n the Hood“ ir „No More ?'s“ dainos yra apie gyvenimą Komptone, Kalifornijoje ir gangsterio gyvenimo būdą.
Albumas pateko į dvi skirtingas topų vietas ir tapo dukart platininiu Jungtinėse Valstijose, nors radijas ir televizija atsisakė leisti groti albumo dainas bei rodyti albumo muzikinius klipus. Trys singlai buvo išleisti albume, visi pateko į topus Jungtinėse Valstijose.
Įrašai ir prodiusavimas
„Eazy-Duz-It“ albumas buvo įrašytas „Audio Achievements“, Toranse 1987–1988 m. Albumas buvo keturių krypčių, kurias sudarė Eazy E, MC Ren, Ice Cube ir The D.O.C.. Visi šie atlikėjai, išskyrus Eazy E rašė dainoms žodžius, Eazy E pasakodamas apie savo kasdienybę taip sukūrė idėjas dainų žodžiams.
Albumą prodiusavo Dr. Dre ir DJ Yella, kurių darbas buvo išgirtas kelių kritikų. Jason Birchmeier iš Allmusic atkreipė nemažą kiekį dėmesio į albumo prodiuserių darbą, sakydamas, jog Dr. Dre ir DJ Yella sukūrė unikalų jų pačių stilių.
Personalas
Žemiau esantis personalas yra oficialiai patvirtintas Allmusic.
Karalgiris
Karalgiriu vadinami kaimai:
Lietuvos antstolių rūmų prezidiumas
Lietuvos antstolių rūmų prezidiumas - Lietuvos antstolių rūmų valdymo institucija.
Jį sudaro 5 nariai, įskaitant Prezidiumo pirmininką, kuriuos iš antstolių 4 metams išrenka antstolių susirinkimas. Lietuvos antstolių rūmų prezidiumo nariu, įskaitant Prezidiumo pirmininką, antstolis gali būti išrinktas ne daugiau kaip 2 kadencijoms iš eilės. Lietuvos antstolių rūmų prezidiumo pirmininkas atstovauja Lietuvos antstolių rūmams. Prezidiumo įgaliojimus ir darbo tvarką nustato LR antstolių įstatymas (LR AĮ) bei Lietuvos antstolių rūmų prezidiumo darbo reglamentas.
Kauriraris
Kauriraris – lietuvių karo ir karo žirgų dievybė.
Vardo etimologija neaiški. Motiejus Strijkovskis dievą mini kaip Chaurirari ir mokslininkai niekaip nesutaria, kokia buvo pirminė lietuviška vardo forma. Vladimiras Toporovas iškėlė hipotezę, jog žodis išvestas iš lietuvių „kaurai“ (kailis, gaurai) ir priesagos – ar-. V. Manhartas mano, jog vardas išvestas iš lietuvių „karas“ ir tikrasis dievybės vardas buvo Karorius.
Uostadvario švyturys
Istorija
thumb|120px|left|Pašto ženkle pavaizduotas Uostadvario švyturys 1873–1876 m. priešais Minijos žiotis pastatytas aštuoniakampis Uostadvario švyturys, sujungtas su švyturio sargo gyvenamuoju namu. Dabar tai technikos istorijos paminklas, navigacijai nebenaudojamas, bet yra puikus Rusnės ir Minijos apylinkių apžvalgos bokštas.
Gelžiniai
Gelžiniai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Agluonėnų.
Baronas Miunhauzenas
thumb|150px|Baronas Miunhauzenas thumb|150px|[[Gustave Doré|Doré karikatūra – Baronas Miunhauzenas]]
Uostadvario švyturys
Istorija
1907 m. pastatyta vandens kėlimo stotis su garo turbina, susiurbianti pievų vandens perteklių ir nuleidžianti jį į Atmatos upę. Tai yra pirmasis tokios paskirties statinys Lietuvos teritorijoje. Statinys buvo restauruotas XXI a., jame įrengtas Šilutės polderių muziejus.
Baronas Miunhauzenas
Baronas Miunhauzenas (Baron Münchhausen, 1720 m. gegužės 11 d. Bodenverderyje, Vezerberglandas – 1797 m. vasario 22 d.) – pasakojimų ir istorijų herojus, tikrovėje žinomas kaip Karlas Frydrichas baronas fon Miunchhauzenas (Karl Friedrich Hieronymus Freiherr von Münchhausen, kur Freiherr ('laisvasis ponas') yra vokiškas aristokrato titulas freiheras, atitinkantis baroną).
Gyvenimas
Jaunystėje buvo išsiųstas tarnauti pažu Brunsviko-Liūneburgo kunigaikščiui Antoniui Ulrichui II, vėliau tarnavo Rusijos kariuomenėje. Rusijos kariuomenėje tarnavo iki 1750 m., dalyvavo dviejose kampanijose prieš Turkiją. Kelios jam priskiriamos istorijos – tokia kaip garsioji kelionė patrankos sviediniu – siejamos su karo prieš Turkiją kontekstu.
Hebronas
Hebrònas arba Chalilis  – miestas Vakarų Krante, 30 km į pietus nuo Jeruzalės. Apie 166 tūkst. gyventojų (beveik vien palestiniečiai). Vienas seniausių pasaulio miestų, antrasis pagal svarbą po Jeruzalės judaizme.
2017 m. Hebrono senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Vaičiro Omura
(g. 1933 m. sausio 1 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1956-1958 m., su ja dalyvavo 1956 m. olimpinėse žaidynėse.
Cream
Diskografija
Studijiniai albumai:
Holonas
Holonas (arba Cholonas) – miestas pietų Izraelyje, Guš Dano metropolijoje. Pramonės centras.
Jonas Kaušyla
Jonas Kaušyla (1911 m. sausio 10 d. Andreikėnuose, Kuktiškių valsčius – 1994 m. rugsėjo 9 d. Pivašiūnuose, Alytaus rajonas) – Lietuvos kunigas.
Biografija
1922 m. pradėjo mokytis Utenos „Saulės“ gimnazijoje, kurioje baigė šešias klases. 1929 m. įstojo į Kauno metropolijos kunigų seminariją. 1932 m. baigė aukštosioms Teologijos studijoms eiti Seminarijos mokslą. 1932–1936 m. mokėsi VDU Teologijos-filosofijos fakulteto Teologijos skyriuje. 1936 m. įšventintas kunigu.
Iš Žaslių perkeltas į Kirdeikius ir čia dirbo iki 1964 m. birželio 1 d. Iš Kirdeikių perkeltas į Kernavę, čia dirbo iki 1965 m. gegužės 12 dienos. 1965 m. gegužės 12 d. perkeltas į Bagaslaviškį, kur klebonavo daug metų. Paskutinė kunigavimo vieta – Pivašiūnai.
1994 m. „Vorutos“ leidykla išleido kun. J. Kaušylos knygą „Žalias miškas gyvas“, į kurią įdėtas jo darbas „Kunigo teismas“, Nikodemo Švogžlio-Milžino rankraštis „Pivašiūnai“ ir Broniaus Kviklio „Mūsų Lietuvos“ knygos ištrauka „Pivašiūnai“. Turėjo brolį Balį, kuris gyveno Naugatuck mieste JAV ir seserį Leokadiją, gyvenusią Cleveland mieste (taip pat JAV). Palaidotas Pivašiūnų bažnyčios šventoriuje.
Karantino gydytojas
Karantino gydytojas, taip pat karantino daktaras (карантинный доктор, 1742–1866), pasienio daktaras (пограничный доктор, iki XIX a. pradžios) – mediko pareigybė Rusijos imperijos karantino įstaigose 1742–1917 m.
Pareigybė įvesta 1742 m. Pirmasis paskirtas karantino daktaras turėjo gyventi Kijeve ir prižiūrėti karantino namus, kurie turėjo išdėstyti pagal Medicinos kanceliarijos nurodymus. Vėliau karantinų ir karantino daktarų skaičius didėjo. Karantino daktarai buvo nariai visų karantino įstaigų:
Funkcijos: Nesant karantino apygardos viršininko karantino daktaras vykdydavo jo funkcijas.
Pagal 1866 m. Karantinų statutą (Устав о карантинах) karantino daktarus pervadino į karantino gydytojus.
Karantino gydytojai turėjo būti kiekviename karantino stebėjimo punkte, karantino agentūroje, karantino uoste ir pan.
Karantino daktarams buvo pavaldūs lekariai ( '(gydytojas, žemesnio lygio negu daktaras'), palekariai ( 'jaunesnysis gydytojas') ir lekarių mokiniai.
Vėliau karantino gydytojams pavaldūs buvo jaunesnieji karantino gydytojai ir karantino felčeriai.
Karantino gydytojus į pareigas priimdavo ir atleisdavo Medicinos kanceliarija, vėliau – Medicinos kolegija, dar vėliau – vidaus reikalų ministras.
Karantino daktarai, o vėliau gydytojai gyvendavo prie karantino. Tarnaudami karantine neturėjo teisės užimti kitų pareigų. Maro metu kiekviena tarnybos diena buvo skaičiuojama kaip dvi dienos, o jei karantino gydytojas susirgdavo, tai kaip 12 dienų. Mirusio gydytojo šeimai išmokėdavo jo metinį atlyginimą ir mokėdavo pensiją.
Po 1866 m. vyresnieji karantino gydytojai rangų lentelėje buvo priskirti VI klasei (atitiko armijos pulkininką), o jaunesnieji – VIII klasei (iki 1884 m. atitiko armijos majorą, po to – kapitoną).
Mensa International
rightMensa International – didžiausia ir labiausiai žinoma žmonių su aukštu intelektu oficiali organizacija. Jos nariais gali tapti žmonės su aukštu intelekto koeficientu IQ (98 %; IQ 131 sd15, IQ 133 sd16), o jų, turinčių tokį aukštą intelekto koeficientą, pasaulyje tėra tik 2 % ir į Mensą jie priimami tik išlaikius specialų testą.
Bendra informacija
Roland Berrill, Australijos teisininkas, ir Dr. Lancelot Ware, Anglijos mokslininkas ir teisininkas įkūrė šią organizaciją Anglijoje 1946 m. Pagrindiniai tikslai buvo ir išliko tie patys: ne pelno organizacija, laisva nuo bet kokios diskriminacijos (rasės, religijos ir kitų požiūriu). Bendruomenė priima visus žmones, neatsižvelgiant į jų biografiją ir kurių IQ atitinka nustatytus kriterijus.
Struktūra
Mensa International nariais yra 50 šalių piliečiai.
Panara
Panara – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Liškiavos, kairiajame Nemuno krante. Seniūnaitijos centras. Stovi Panaros Dievo Gailestingumo koplyčia, veikia Merkinės gimnazijos pradinis skyrius, biblioteka, „Pilnų namų bendruomenė“.
miniatiūra|left|Kultūros centras miniatiūra|left|Akmuo centre. Anksčiau ant jo kabojo lenta su įrašu „Nemuno kolūkis“ miniatiūra|left|Riboženklis kelyje (nuo Liškiavos pusės)
Etimologija
Pasakojama, kad kaimo pavadinimas yra kilęs iš žodžių „panerti, panyra“. Prie Panaros ir Dubaklonio kaimų yra trys panyrantys šaltiniai, kurie išteka Nemuno slėnio viršutiniuose šlaituose, o tekėdami Nemuno link tiesiogiai jo nepasiekia, bet susigeria į smėlingą gruntą (panyra). Šių šaltinių vandenys vėl išnyra iš žemės gelmių į paviršių jau arčiau Nemuno.
Istorija
XIX a. pabaigos Panaros kaimas pateko į Seinų apskrities Kudrėnų valsčių, Liškiavos parapiją.
Prie Panaros 1945 m. vasario 28 d. įvyko Panaros mūšis tarp Lietuvos partizanų ir LTSR lojalių pajėgų. LTSR laikais – „Nemuno“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė felčerių ir akušerių punktas, pradinė mokykla (įkurta 1928 m.), kultūros namai, biblioteka. Kaime rasta senovinio akmeninio kirvio nuolauža.
Miškų revizija
Miškų revizija – Lietuvos Didžiosios kunigaikštytės valstybinių miškų (girių) patikrinimas ir aprašymas, darytas 1559 m. per Valakų reformą.
Istorija
1558 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas paliepė Mscibogavo (dab. Mscibava, Valkavisko rajonas) seniūnui Grigaliui Valavičiui revizuoti Lietuvos Didžiosios kunigaikštytės valstybinius miškus, nustatyti jų ir privačių miškų ribas, sutvarkyti valstybės miškų apsaugą, galimybę juose kurti miestus, miestelius, kaimus ir surašyti jau esančius, parinkti vietas apsistoti per medžioklę didžiajam kunigaikščiui, nustatyti žvėrių perėjas; visa tai pažymėti žemėlapyje.
Sforcų pilis
right|thumb|280px| Sforcų pilies kompleksas
Sforcų pilis – XV a.  pastatyta pilis Italijos Milano mieste. Šiuo metu didžiausias Milano istorinis-muziejinis kompleksas.
Istorija
Pilies istorijos pradžia datuojama 1368 m., kada Milano hercogas Galeazas II Viskontis nurodė toje vietoje pastatyti pilį šalia Milano senovinės gynybinės sienos. Pastatytoji pilis buvo stačiakampis pastatas su vidiniu kiemu ir bokštais jo kampuose. Vėliau Viskončiai už jos pradėjo įrenginėti parką. 1447 m. nuvertus Viskončių valdžią ir įvedus Milane respublikinę santvarką buvo nutarta pilį nugriauti. Pusiau apgriautą pilį apie 1450 m. nutarė atstatyti naujieji Milano valdytojai hercogai Sforcos. Frančeskas I Sforca užsakė darbus architektui Giovanni da Milano. Po to pilyje dirbo architektas Antonio Filarete (kuris suprojektavo įėjimo bokštą). Apie 1466 m. mirus Frančeskui I Sforcai pilis buvo beveik baigta.
XV a. pabaigoje valdęs Lodovikas Sforca ir jo žmona Beatričė Estė pavertė pilį vienu prašmatniausių kunigaikščių rezidencijų Europoje. Nuo 1494 m. pilyje dirbo Donatas Bramantė, 1498 m. – Leonardas da Vinčis, kurio dalis dekoracijų išlikę. 1499 m. pilį užėmė prancūzų įsiveržėliai ir nuo to laiko pilis pradėjo nykti. 1513 m. pilis buvo atkariauta Masimiljano Sforcos, po to vėl prarasta. 1521 m. žaibas sugriovė Filaretės bokštą. 1525 m. pilį galutinai atsiėmė Frančeskas II Sforca. Nuo 1565 m. pilis buvo fortifikuota, iškastas gynybinis griovys, pastatyta citadelė.
Apie pilį
Pilis yra apie 180 x 180 m išmatavimų ketvirtainiškas pastatas. Pagrindinis įėjimas yra pro Filaretės bokšto vartus. Šiuo metu pilis yra didžiausias Milano istorinis-muziejinis kompleksas. Pilies lankymas nemokamas, išskyrus muziejus. Tarp muziejų garsiausia Sforcų pilies pinakoteka – dailės darbų galerija, kurioje yra svarbių italų renesanso dailininkų darbų. Tikriausiai žinomiausias galerijos paveikslas yra Andrea Mantegna darbas „Trivulzio Madona“. Pilies muziejuose saugoma paskutinė Mikelandželo statula „Pieta Rondonini“ ir Leonardo da Vinčio viena užrašų knygučių. Pilis kartu yra parodų rūmai.
Sforcų pilies muziejai:
Pilyje yra ginklų galerija, bibliotekos, archyvai, estampų kabinetas.
Paslapčių namai
Realybės šou:
Paulius Sanguška
San Paule ir Paryžiuje gyvenantis, 4 pilietybes turintis, laisvai 5 kalbomis kalbantis Lietuvos didikų palikuonis prekiauja nekilnojamuoju turtu. Jis – gediminaičio lenko ir kilmingos prancūzės sūnus.
Ukrainos istorijoje parašyta, kad Paulius Sanguška yra giminystės ryšiais susijęs su Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino jauniausio sūnaus kunigaikščio Liubarto, valdžiusio Volynę ir pastačiusio Lucko pilį sūnaus Teodoro (rus. Fiodoras) sūnumi Aleksandru, iš kurio atsirado Sanguškų giminės atšaka, nes jie pakeitė pavardę iš Liubartaičių į Sanguškų). Taip pat Sanguškos perėjo iš stačiatikių į katalikų tikėjimą.
Viduramžiais Sanguškos įsitvirtino Volynės kunigaikštystėje (dab. Ukraina). Jiems priklausė dvaras Slavutoje, kuris 1918 m. buvo atitekęs Austro-Vengrijos monarchijai.
Neseniai lankydamasis Lietuvoje Paulius Sanguška užsiminė, kad jau nusižiūrėjo vietą valdovo rūmams.
Evaldas Gečiauskas
Biografija
1950 m. baigė Meškuičių septynmetę mokyklą, 1955 m. baigė Joniškio vidurinę mokyklą, 1960 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Fizikos – matematikos fakultetą. 1962 m. įstojo į aspirantūrą, 1965 m. apgynė disertaciją ir įgijo fizikos – matematikos mokslų kandidato (dab. daktaro) laipsnį.
1960–2005 m. dirbo Fizikos ir matematikos institute (nuo 1977 m. Matematikos ir kibernetikos institutas, nuo 1991 m. Matematikos ir informatikos institutas).
Lietuvoje prasidėjus Atgimimo procesams, aktyviai įsitraukė į politinę visuomeninę veiklą. Nuo 1990 m. Lietuvių tautininkų sąjungos Tarybos narys. Aktyvus „Vilnijos draugijos“ veikėjas nuo įsikūrimo 1988 m., draugijos pirmininko pavaduotojas, kurį laiką – ir pirmininkas, 1992–1994 m. Valstybinės regioninių problemų komisijos ekspertas. Gynė Vilniaus, Šalčininkų ir Trakų raj. gyvenančių lietuvių teises, „Vorutoje“ ir kituose periodiniuose leidiniuose paskelbė straipsnių politine bei kitokia tematika, veiksmingai prisidėjo prie ne vienos dabar veikiančios lietuviškos mokyklos įkūrimo Pietryčių Lietuvoje, paskatino ne vieno Gudijos valdomose etninėse lietuvių žemėse gyvenančio lietuvio tautinį susivokimą.
1961 m. vedė Vaidonę Kasciuškevičiūtę, su kuria išaugino sūnus Geistautą ir Vaidotą, dukrą Eglę.
Mokslinė veikla
Vienas tikimybių teorijos lietuviškosios mokyklos kūrėjų. Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: geometrinės tikimybės, matematikos istorija Vilniaus universitete. Nagrinėjo geometrinių tikimybių pasiskirstymo funkcijas ir jų momentus. Išsprendė integralinės geometrijos Blaškės problemą, suformuluotą 1936 m. Paskelbė darbų apie Vilniaus universiteto matematikos profesorius iki 1831 m., P. Skoriną, Tartu universitetą, Al Idrisijų, Z. Žemaitį. 1967–2005 m. „Lietuvos matematikos rinkinio“ redaktorių kolegijos atsakingasis sekretorius, nuo 1983 m. Lietuvos matematikų draugijos valdybos sekretorius.
Raudonasis klevas
Raudonasis klevas (Acer rubrum) – klevinių (Aceraceae) šeimos, klevų (Acer) genties lapus metantis medis. Šis medis dar žinomas tokiais vardais, kaip Pelkių ar Švelnusis klevas. thumb|left|200px|Raudonojo klevo [[Žiedas|žiedai]].
Morfologija
Laja tanki, rutuliška arba plačiai skėtiška. Žievė iš pradžių lygi, šviesiai pilka, vėliau tamsiai pilka, išilgai sueižėjusi, atšokanti plonomis plokštėmis. Ūgliai apvalūs, pliki, žalsvi arba tamsiai rusvi, žvilgantys. Lapai penkiaskiaučiai arba triskiaučiai, širdišku arba apvaliu pamatu, 6–10 cm ilgio, pjūkliškais kraštais, jų viršutinė pusė tamsiai žalia, plika, žvilganti, apatinė pilkai žalia, šiek tiek plaukuota. Lapkotis rausvas, 5–10 cm ilgio. Pavasarį besiskleidžiantys lapai rausvi, rudenį rausvi arba rausvai oranžiniai. Žiedai rausvi, rečiau rausvai gelsvi. Lapai ilgai nekrenta. Žydi ryškiai raudonai prieš lapams išsiskleidžiant. Žydi kovo – balandžio mėnesį. Žydi 13 dienų. Sparnavaisiai smulkūs, nokdami ryškiai raudoni, prinokę rausvai rudi, 1,5–2,5 cm ilgio, susijungę smailu kampu. Vaisiai prinoksta birželio pradžioje ir tuoj pat nukrinta. Sėkla sudygsta greitai ir tą pačią vasarą užauga iki 10 cm aukščio. Dera kasmet. Gerai dauginasi sėklomis ir ataugomis.
Matmenys
Auga greitai. Įprastai užauga nuo 18 m iki 27 m (tėvynėje iki 40 m) aukščio. Kamieno skersmuo apie 1,2 m.
Augavietės
Auga lengvuose drėgnuose arba net šlapokuose priesmėlio dirvožemiuose. Atsparus dūmams ir užterštam orui. Šviesamėgis. Auginamas pavieniui arba grupėmis. Atsparus klimatinėms sąlygoms.
Paplitimas
Labiausiai paplitęs Šiaurės Amerikos rytinėje dalyje, kur auga nuo Niufaundleno iki Minesotos, Ajovos, Oklahomos ir Teksaso pietuose. Lietuvoje retokas.
Išvestos veislės
Kelios dešimtys raudonojo klevo veislių sukurta antrojoje XX a. pusėje. Daugelis jų – tankūs, neaukšti, siauros lajos medžiai labai ryškiais lapais rudenį ar net nuo vasaros antrosios pusės – laikomi ypač tinkamais miestų želdiniams. Žinomiausios šios veislės: „Armstrong”, „Autumn Blaze”, „Autumn Flame”, „Autumn Radiance“, „Autumn Spire“, „Bowhall“, „Burgundy Bell“, „Columnare“, „Gerling“, „Northwood“, „October Brilliance“, „October Glory“, „Red Sunset“, „ScarletSentinel“, „Schlesingeri“, „Shade King“, „V.J. Drake“.
Milerio-Urėjaus eksperimentas
thumb|250px|right|Milerio ir Jurėjaus eksperimentas: 1 etapas. Sumaišomos [[H2|vandenilio, amoniako ir metano dujos; 2 etapas. Minėtos dujos dar sumaišomos su vandens garais, ir per jas leidžiamas elektros išlydis; 3 etapas. Gautas skystis kondensuojamas. Mileris ir Jurėjus galiniame skystyje surado keturias aminorūgštis, kurios dalyvauja visų baltymų sintezėje; taip pat keletą riebiųjų rūgščių ir kitų gyvybės molekulių.]]
Milerio-Jurėjaus eksperimentas – 1953 m. Stanley L. Miller ir Harold C. Urey atliktas eksperimentas, kurio metu sudarius hipotetines ankstyvąsias žemės sąlygas, iš neorganinių medžiagų susidarė organinės. Šiuo metu jis laikomas vienu iš klasikinių gyvybės atsiradimo ir cheminės evoliucijos tyrimų eksperimentų. Šis eksperimentas įkvėpė daug kitų panašių bandymų, kurie taip pat buvo sėkmingi.
Kiti eksperimentai
Šis eksperimentas įkvėpė daugelį kitų. Vienas žymiausių yra ispanų biochemiko Joan Oró 1961 m. atliktas eksperimentas, kurio metu iš ciano vandenilio (HCN) ir amoniako vandeninio tirpalo susidarė didelis kiekis adenino ir įvairių amino rūgščių. Adeninas yra viena iš pagrindinių nukleino rūgščių (DNR, RNR) sudedamųjų dalių.
Masanori Tokita
(g. 1925 m. birželio 24 d. - m. 2004 m. kovo 5 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1951-1959 m., su ja dalyvavo 1956 m. olimpinėse žaidynėse.
Lauenburgo hercogystės apskritis
Lauenburgo hercogystė – žemė piečiausioje Šlėzvigo-Holšteino dalyje, Vokietijoje. Rajone yra keletas istoriškai svarbių miestų – Lauenburgas prie Elbės, Miolnas ir Ratzeburgas.
Rudiškiai (Sasnava)
Rudiškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 6 km nuo Sasnavos.
Achtaranditas
Achtaranditas, achtaragditas (pagal Viliujo kairiojo intako Achtarandos pavadinimą) – mažai ištirta nežinomo mineralo pseudomorfozė, sudaryta kaip agregatas iš grosuliaro, hidrogrosuliaro, serpentino ir chlorito. Galimos karbonatų, pirito, chalkopirito ir sfalerito priemaišos.
Kiek žinoma, achtaranditas pirmą kartą aptiktas 1790 m., jį rado Rusijos akademikas Erikas Laksmanas (Эрик Густавович Лаксман) ir jį pripažino nauju mineralu. Tačiau achtaranditas yra ne mineralas, o mineralų mišinys, neturintis savų kristalų. Nelaikomas jis ir uoliena, nes jo aptinkama pernelyg mažai.
Paplitimas ir atmainos
Dabar žinomos dvi vietovės, kur aptinkamas achtaranditas:
Achtarandito atmainos: Viliujaus achtaranditas turi daugiau magnio ir vandens (daugiau serpentino ir chlorito grupių mineralų), o Talnacho – turi daugiau kalcio (daugiau hidrogrosuliaro).
BK Häcken
Geteborgo „Häcken“ – Švedijos futbolo klubas iš Geteborgo.
Istorija
Klubas įkurtas 1940 m. Pirmą kartą į aukščiausią šalies lygą pateko 1983 m.
2009 m. Allsvenskan užėmė penktąją vietą. 2012 m. tapo vicečempionais.
2016 m. gegužės 5 d. 2015–2016 m. Švedijos taurės finale buvo mušami vienuolikos metrų baudinai. Vartininkas Peter Abrahamsson du kartus atrėmė smūgius ir BK Häcken iškovojo trofėjų. Iki tol klubas nebuvo iškovojęs jokių titulų.
2019 m. gegužės 30 d. iškovojo antrąją Švedijos taurę BK Häcken istorijoje. Vartininkas Peter Abrahamsson finalo rungtynėse išlaikė sausus vartus, o BK Häcken sutriuškino varžovus 3:0. (Žaidė prieš AFC Eskilstuna.)
2022–2023 m. sezone BK Häcken pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo čempionų titulą.
2023 m. rugpjūčio 10 d. Vilniuje BK Häcken rezultatu 3-1 nugalėjo „Žalgirio“ klubą. Srđan Hrstić pelnė pirmus du įvarčius, ir atliko rezultatyvų perdavimą, po kurio Mikkel Rygaard pasiuntė kamuolį į vartus. Žalgirietis Nassim Hnid rungtynių pabaigoje sušvelinino rezultatą.
2023 m. rugpjūčio 17 d. atsakomosiose rungtynėse Švedijoje Žalgiris buvo sutriuškintas rezultatu 5:0. Įvarčius pelnė Srđan Hrstić (28`, 1-0), Samuel Gustafson (56`, 2-0), Ibrahim Sadiq (63`, 3-0), 11 metrų baudinį realizavo Ibrahim Sadiq (73`) ir triuškinimą baigė Momodou Sonko (90+2, 5-0).
Spalvinė gama
Juoda ir geltona spalvos.
Sezonai
GE; grupių etapas.
Žaidėjai
Atnaujinta: 2023 m. rugpjūčio 5 d.
Merė ir Maksas
Merė ir Maksas  – nepriklausomo australų animatoriaus Adam Elliot plastilininės animacijos tragikomedijos filmas. Filmas pirmą kartą parodytas 2009 m. Sandanso kino festivalio atidaryme. 2009 m. birželį filmas gavo Ansi tarptautinio animacijos festivalio apdovanojimą Prancūzijoje.
Siužetas
Filmo istorija pasakoja apie 18 metų trukusį (1976–1994 m.) dviejų draugų susirašinėjimą – vienišos aštuonmetės mergaitės Merės iš Melburno ir keturiasdešimt ketverių metų žydo, ateisto su Aspergerio sindromu Makso iš Niujorko. Filmo dėmesio centre yra laiškai, kuriuos rašo Merė ir Maksas (atitinkamai 8–26 m. ir 44–62 m.), ir jų bei juos supančių žmonių gyvenimo istorijos. Filmo pradžioje, titruose pažymėta, jog filmas sukurtas remiantis realiais įvykiais.
Temos
Filmas paliečia keletą temų: abejingumą vaikams, vienatvę, autizmą (tame tarpe Aspergerio sindromą, kuriuo serga Maksas), nutukimą, savižudybę, depresiją ir nerimą. Šios temos pateiktos su nemaža humoro doze.
Linkaičiai (reikšmės)
Linkaičiais vadinami kaimai:
Psichosomatika
Psichosomatika (gr. ψυχή 'siela, dvasia' + σῶμα 'kūnas') – reiškiniai, kai psichologiniai poveikiai ir procesai tiesiogiai veikia organizmo fiziologinius procesus (ir gali sukelti patologinius pokyčius bei ligas).
Alternatyvioje medicinoje populiari nuomonė, kad visos žmonių ligos kyla dėl psichologinių neatitikimų ir sutrikimų, kylančių sieloje, pasąmonėje, žmogaus mintyse.
Psichogeninių veiksnių sukeltos somatinės ligos vadinamos „psichosomatiniais sutrikimais“. Tačiau žmonių medicinoje taip pat tiriama somatinių ligų įtaka psichikai.
Istorija
Terminą „psichosomatinis“ 1818 metais sukūrė vokiečių gydytojas Johanas-Christianas Heinrotas. 1822 m. vokiečių psichiatras Karlas Jacobi įvedė „somatopsichinio“ sąvoką, reiškiančią priešingą ir kartu papildančią požiūrį į „psichosomatiką“. Tačiau tik po šimtmečio šis terminas tapo visuotinai priimtas medicinos praktikoje, daugiausia dėl psichoanalitinių psichologų; šiuo laikotarpiu psichosomatinė terapija kartais buvo vadinama „taikomąja psichoanalizė medicinoje“.
Psichoanalitikai Helen Deutsch, Helen Dunbar ir Franz Alexander, kurie 1940-aisiais emigravo į JAV, atkreipė dėmesį į psichosomatinių problemų tyrimą. Iki šeštojo dešimtmečio pabaigos Amerikos mokslinėje literatūroje buvo paskelbta apie 5000 straipsnių apie somatinę mediciną psichologų požiūriu.
Šioje srityje taip pat dirbo žinomi analitikai, tokie kaip Alfredas Adleris ir Leopoldas Szondi. Rusijoje šia kryptimi dirbo mokslininkai iš I.P. Pavlovo mokyklos, kurdami eksperimentinės neurozės metodą.
Psichosomatinė problema
Ši problema yra strategiškai svarbi tolesniam medicinos vystymuisi, yra tarpdisciplininio pobūdžio ir nagrinėjama įvairių mokslų, tokių kaip fiziologija, filosofija, kultūros studijos ir kt., požiūriu.