cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dionisas
Vaikystė
Kai Dionisas paaugo, atrado vyną ir jo išgavimą, jo saldžiąsias sultis. Bet Hera užtemdė jam protą beprotybe, ir Dionisas pasileido klajoti po įvairias pasaulio šalis. Frygijoje deivė Kibelė, geriau žinoma kaip graikų deivė Rėja, jį išgydė ir išmokė religinių apeigų. Tada jis keliavo po Aziją mokydamas žmones vyno kultivavimo, gaminimo meno. Garsiausia jo kelionės dalis yra ekspedicija į Indiją, kuri kaip minima truko keletą metų. Triumfuodams grįžo ir įvedė savo kultą Graikijoje, bet jam pasipriešino princai, nes Dionisas kartu atnešė netvarką ir beprotybę.
Riko (1973 filmas)
Pagrindiniai aktoriai
left |thumb|200px
Dionisas
Įtaka krikščionybei
Dioniso mitolologija ir krikščionybė turi daug bendro. Daug paralelių yra tarp Dioniso ir Jėzaus legendų; abu yra gimę iš mirtingosios moters ir dievo, abu yra prisikėlę iš numirusių, ir abu pavertę vandenį vynu. Pagal mokslininką Barry Powell, sąvokos apie kūno ir kraujo valgymą yra paveiktos Dioniso kulto. Dioniso mituose yra daug užuominų apie kanibalizmą. Kitas pavyzdys, kad graikų mitologija turėjo labai didelę įtaką krikščionybės formavimuisi, yra graikų dievo Pano, krikščionybėje vaizduojamo kaip Šėtono, kadangi Panas graikų mitologijoje turėjęs gyvulišką kūno apačią su kanopomis ir ragais. Dar vienas Šėtono atributas yra trišakis. Manoma, kad jis pasiskolintas iš graikų mitologijos, o tiksliau iš Poseidono, kuris yra vyriausias jūrų dievas.
Vaikai
Su Afrodite: Su Ariadne: Su Nikte: Su nežinoma motina:
Kžičevas
Kžičevas  – kaimas Lenkijos rytuose, Terespolio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Šalia kaimo teka Vakarinio Bugo upė.
Elara (palydovas)
Šis palydovas vadinamas milžino Titijaus motinos vardu. Tėvas (Dzeusas), kol gimė sūnus, laikė Elarą paslėpęs nuo Heros gilai po žeme.
Tarptautinių atsiskaitymų bankas
250px|thumb|Tarptautinų atsiskaitymų banko būstinė Bazelyje ([[Šveicarija)]] Tarptautinių atsiskaitymų bankas  – tarptautinė centrinių bankų organizacija, skatinanti ir prižiūrinti tarptautinį monetarinį ir finansinį bendradarbiavimą. Tarptautinių atsiskaitymų bankas (TAB) įsteigtas 1930 m. Bazelyje ir yra seniausia veikianti pasaulio tarptautinė finansų organizacija. Banko steigėjai – valstybių centriniai bankai. Bankas skatina bendradarbiavimą tarp centrinių bankų, jiems teikia daug finansinių paslaugų (teikia kreditus, priima depozitus, veikia kaip garantas ir tarpininkas). Šiuo metu TAB nariai yra 55 valstybių centriniai bankai, Europos Centrinis Bankas ir Tarptautinis valiutos fondas.
Merida (valstija)
Merida  – valstija, esanti šiaurės vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Truchilju šiaurės rytuose, su Barinasu rytuose, su Tačira pietvakariuose ir su Sulija šiaurės vakaruose. Tai 15-a pagal plotą ir 14-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Merida.
Geografija
Valstijos paviršius kalnuotas, čia driekiasi Andų kalnagūbris – Meridos Kordiljera. Joje yra aukščiausia Venesuelos vieta – Bolivaro viršukalnė (4978 m). Kalnuose gausu vaizdingų geologinių darinių, ežerų, krioklių. Įsteigta keletas nacionalinių parkų (Siera Nevados, Juan Pablo Peñaloza, Tapo–Kaparo, Siera de la Kulatos). Meridos upės priklauso Marakaibo ežero (Čama, Motatanas) ir Orinoko (Santo Domingas, Kaparas, Mukučači) baseinams.
Valstijos simbolis – raudūnė (Erythrina poeppigiana).
Karalienė konsortė
right|thumb|Prancūzijos karalienė [[Marie de' Medici|Marija de Mediči, karaliaus Henriko IV žmona ir savo sūnaus, būsimo karaliaus Liudviko XIII regentė]] thumb|Karalienė konsortė Kamila, Jungtinės Karalystės karaliaus [[Karolis III (Britanija)|Karolio III sutuoktinė]] thumb|Dabartinė [[Danija|Danijos valdančioji karalienė Margareta II]] Karalienė konsortė – karaliaus žmonos titulas. Paprastai karaliaus žmona gauna karalienės titulą, tačiau neturi realios valdžios karalystėje.
Merida (valstija)
Administracinis suskirstymas
Merida padalinta į 23 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):
Karalienė konsortė
Moteris, valdanti valstybę kaip karalius, vadinama „valdančiąja karaliene“. Valdančiosios karalienės vyras paprastai vadinamas princu konsortu.
Potencialia taisyklės, kad karaliaus žmona gauna karalienės titulą, išimtimi gali būti D. Britanijos sosto įpėdinio Velso princo Čarlzo žmona Kornvalio hercogė Kamila (Camilla, Duchess of Cornwall). Jiems susituokiant buvo paskelbta, kad jei princas Čarlzas paveldės sostą, tai Kamila gaus ne karalienės, o princesės konsortės titulą.
Karalienės regentės
Paprastai karalienės karalystės nevaldo, net ir tada, kai jų kaip monarcho žmonos padėtis oficialiai pripažįstama ir įtvirtinama karalienės titulu. Karaliui mirus karalienė (dabar jau besivadinanti karalienė našlė ar karalienė motina) dažnai valdydavo kaip savo vaiko regentė, kol šis pasiekdavo pilnametystę. Pvz.,:
Istorijoje žinoma daug atvejų, kai karalienės, būdamos protingos ir ambicingos, tapdavo svarbiausiais savo vyrų patarėjomis, kad ir neoficialiai. Kartais oficialiai nevaldančios žmonos neoficialiai būdavo itin įtakinga valdanti jėga. Pvz., Marija Luiza Parmietė – Ispanijos karaliaus Karlo IV (Carlos IV) žmona.
Karalienių vardijimas
Karalienių vardai neturi skaičiaus, todėl jas būna sunku atskirti nuo kitų bendravardžių karalienių. Todėl istoriniuose tekstuose, enciklopedijose mirusias karalienes dažnai vadina jų mergautinėmis pavardėmis. Pvz.,:
Bendras valdymas
Aragono karalius Ferdinandas II (Fernando II de Aragón) ir jo žmona Kastilijos valdanti karalienė Izabelė I (Isabel I de Castilla) abi savo karalystes valdė kaip vieną karalystę. Ferdinandas taip pat turėjo Kastilijos karaliaus Ferdinando V titulą. Tačiau oficialiai tai buvo dvi skirtingos karalystės, kurias sujungė tik jų anūkas Šventosios Romos imperijos imperatorius Karolis V, užėmęs abu paveldėtus sostus kaip Ispanijos karalius Karlas I (Carlos I de España).
GMC Terrain
GMC Terrain yra vidurinės klasės 4-durų visureigis, pakeitęs iki tol gamintą Pontiac Torrent visureigį. Terrain buvo pristatytas 2009 metų Niujorko tarptautinėje automobilių parodoje kaip 2010 metų modelis, jo gamyba prasidėjo 2009 metų rugpjūčio 10 diena, Kanadoje, bendroje General Motors ir Suzuki įmonėje - Cami Automotive. Terrain yra mažiausias GMC markės visureigis.
Jesugej Baatur
Jesugej Baaturas (m. apie 1171 m.) – mongolų genčių valdovas, Mongolų imperijos įkūrėjo Čingischano tėvas.
Žari
Žari  – upė šiaurės rytų Brazilijoje; Amazonės kairysis intakas. Prasideda Tumukumakės kalnuose (460 m aukštyje), netoli Prancūzijos Gvianos sienos. Teka į pietryčius, per visą savo ilgį sudaro ribą tarp Paros ir Amapos valstijų. Įteka į Amazonę priešais Didžiąją Gurupos salą (Amazonės delta).
Jesugej Baatur
Tik iš Jesugejaus Baaturo kilusios totorių šeimos turėjo teisę vadintis chanais. Pravardę Baaturas (didvyris) suteikdavo tik drąsiems karžygiams.
Jesugej Baaturas buvo Bartan-Baaturo trečiasis vaikas, Chabul-chano, pirmojo mongolų genčių vado, anūkas. Jo biografija aprašyta Slaptojoje mongolų istorijoje.
Žari
Didžiausi intakai: Karekuru, Ipitinga, Iratapuru, Iratapina, Nokoru, Mapiri, Kukas, Kularis, Kurapis, Šimin-Šiminas, Mapaonis.
thumb|left|240px|Dezespero slenksčiai Žari upėje Upės vidurupis slenkstėtas, daug krioklių (Itapeuaros, Ipitingos, Urubu, Kuirio, Meripario ir kt.). Prie Žari upės vystoma celiuliozės pramonė. Pagrindinės gyvenvietės prie Žari: Laranžal do Žari ir Vitorija do Žari. Aukštupio baseinas patenka į Tumukumakės kalnų nacionalinį parką.
thumb|left|Celiuliozės fabrikas prie Žari
Nežinomas venecijietis
Nežinomas venecijetis – 1970 m. Italijoje sukurta drama, pasakojanti apie prieš kelerius metus išsiskyrusius sutuoktinius, kurie vėl trumpam, kelioms valandoms tarp traukinio reisų, susitinka Venecijoje.
Pusdančiai lašišakarpiai
Šeimoje yra 5 gentys, 29 rūšys.
Glutaminas
Glutaminas (Gln, Q) – viena iš dvidešimties aminorūgščių, dalyvaujančių baltymų sintezėje. Yra glutamo rūgšties amidas. Glutaminą koduoja kodonai CAA ir CAG.
Žmogaus kraujyje glutaminas yra gausiausia aminorūgštis, jos koncentracija būna apie 500-900 µmol/l.
Funkcijos
Glutaminas svarbus daugelyje biocheminių reiškinių, pvz.:
Gamyba
Glutaminą iš glutamato ir amoniako sintetina fermentas glutamino sintetazė. Daugiausia glutamino pagaminama raumenyse (apie 90% viso glutamino). Nedaug glutamino išskiria ir plaučiai bei smegenys.
Glutaminą gali gaminti ir kepenys, tačiau jos glutamino apykaitoje daugiau veikia kaip reguliatorius, o ne gamintojas, nes paima daug glutamino, atitekančio iš žarnyno.
Ląstelės naudotojos
Didžiausi glutamino vartotojai yra žarnų ląstelės, inkstų ląstelės (rūgštinumo-šarmingumo palaikymui), aktyvuotos imuninės ląstelės ir daugelis vėžinių ląstelių. Dėl didelio glutamino poreikio vėžinėms ląstelėms tiriama, ar glutamino analogai, tokie kaip 6-diazo-5-okso-L-norleucinas (DON), Azaserine ar Acivicin, gali būti panaudoti kaip priešvėžiniai vaistai.
Glutamino panaudojimo pavyzdžiai
Organizmas glutamino turi gauti su maistu gyjant po sužeidimų ar ligos. Tokiais atvejais gali tekti naudoti maisto papildus su glutaminu.
Glutaminas intensyviai tiriamas paskutinius 10-15 metų. Aptikta, kad jis padeda gydant sunkius susirgimus, traumas, nudegimus, jis svarbus po operacijų gyjant žaizdoms ir šalinant šalutinius vėžio gydymo efektus.
Glutaminas reklamuojamas kaip papildas, skatinantis raumenų vystymąsi užsiimantiems atletizmu, sunkumų kilnojimu, ištvermės sporto šakomis.
Biologiniuose tyrimuose L-glutaminas paprastai dedamas į mitybines terpes ląstelių kultūroms.
Skandinaviškoji gynyba
Skandinaviškoji gynyba - pusiau atvirasis šachmatų debiutas. Debiuto ėjimai:
1. e4 d5
Juodieji iškart imasi aktyvių veiksmų centre, tačiau po '''2. ed jiems tenka žaisti 2...Vxd5''' ir taip suteikti baltiesiems persvarą išsivystyme, kai baltieji puldinėja valdovę lengvosiomis figūromis.
Kitas juodųjų pasirinkimas - žaisti gambitą su 2...Žf6 arba 2...c6.
Po '''2...c6 3. dc Žxc6''' juodieji gauna nedidelę persvarą išsivystyme, bet praranda pėstininką. Po '''2...Žf6 3. c4 c6 4. dc Žxc6''' juodieji taip pat praranda pėstininką, tačiau gauna daug rimtesnę persvarą`išsivystyme. Tačiau vietoj '''3. c4 baltieji gali žaisti 3. d4 ir po 3...Žxd5 4. c4''' jie nelaimi pėstininko, bet įgyja labai rimtą persvarą ir stiprų centrą.
Kita alternatyva baltiesiems - išvis nekirsti pėstininko ir žaisti '''2. d4''' (Blekmaro-Dymerio gambitas), tačiau šis gambitas yra mėgėjiškas ir aukšto lygio žaidime beveik nežaidžiamas.
Kadangi skandinaviškoji gynyba laikoma per silpna juodiesiems, aukščiausio lygio žaidimo ji beveik nežaidžiama, tačiau dažnai pasitaiko tarp mėgėjų ir vaikų.
Pakapė (Rokiškis)
Pakapė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Juodupės, prie Šaltojos upelio, tarp kelių ir.
Lagodechis
Lagodechis  – miestas rytų Gruzijoje, Kacheti regione, šalia sienos su Azerbaidžanu. 5918 gyventojų (2014 m.). Per miestą eina Telavio-Šekio kelias. Vyno, tabako produktų, eterinių aliejų, konservų gamyba. 1911 m. šalia miesto įkurtas Lagodechio gamtos rezervatas. Miesto statusą gavo 1962 m.
Magnavox Odyssey
2009 m. kompiuterinių žaidimų vertinimų tinklalapis IGN Odyssey konsolę pripažino viena iš 25 geriausių visų laikų žaidimų konsolių.
Žaidimų sąrašas
Magnavox Odyssey konsolei buvo sukurta net 28 žaidimai:
Vokė
Vokė − upė pietryčių Lietuvoje; Neries kairysis intakas.
Didžiausi intakai: Krempė, Asdrė (dešinieji), Rudamina (kairysis).
Ties Mūrine Voke (9 km nuo žiočių) ir ties Grigiškėmis (3 km) Vokė patvenkta (Mūrinės Vokės ir Grigiškių tvenkiniai). Didžioji vagos dalis sureguliuota. Įsteigtas Vokės hidrografinis draustinis ir Vokės senslėnio šlaitų geomorfologinis draustinis.
Gyvenvietės prie Vokės: Papiškės, Melekonys, Pagiriai, Vaidotai, Baltoji Vokė, Vilnius (Vaidotai, Kazbiejai, Trakų Vokė, Gureliai, Liudvinavas, Mūrinė Vokė), Grigiškės, Salos.
thumb|left|240px|Tiltas per Vokę Vilniaus apylinkėse thumb|left|240px|Vokė ties [[Vaidotai (Vilnius)|Vaidotais]]
Ekosistema ir rekreacija
Vokė, nors trumpa ir teka per keletą gyvenviečių, išlieka pakankamai „laukinė“ upė. Dažnai matyti vandens paukščių, daugiausia ančių, bei vandens gyvūnų – ūdrų ir vandens žiurkių, bei jų pakrantėse paliktų lukštentų kriauklių geldelių. Kadangi upė yra neilga, net ir po stipraus lietaus ji palyginus greitai išskaidrėja. Vokės ištakos ir žiotys yra netoli nuo Vilniaus, tai labai patogu vilniečiams praleisti kelias valandas ar visą savaitgalį žvejojant ar plaukiant šia upe. Upė teka pro Trakų Vokę. Dabar 16 ha parke auga apie 50 įvairiausių rūšių medžių ir krūmų. Šimtamečių parko medžių apsuptyje stovi neorenesanso stiliaus rūmų ansamblis, pastatytas apie 1830 m. pagal garsaus to meto italų kilmės architekto L. J. Markonio projektą.
Istorija
thumb|240px|Vokės žiotys Grigiškėse
Vokė (Wake) minima XIV a. Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose.
Upėvardis Vokė, manoma, kilo nuo žodžių voktis, vokti („valyti, nuimti javus, tvarkyti“).
Mažieji Baičiai
Mažieji Baičiai (, 1945–1946 m., 1946–1993 m. Liubimovka ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalininskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Brianskojės apylinkės kaimas, 1993 m. prijungtas prie Podgorovkos.
Raigardo miesto herbas
right|thumb|Raigardo miesto herbas Raigardo miesto herbas  – Raigardo miesto heraldinis simbolis.
Aprašas
Auksiniame herbo skydo lauke keturios rombu išdėstytos vinys iškilomis kūgiškomis galvutėmis.
Istorija
Herbą miestui 1566 m. suteikė Ona Kiščina iš Radvilų giminės. Ant herbo buvo lotyniškas užrašas SIGILLUM CIVITATIS RAJGRODEN.
Spartako spaustuvė
„Spartako“ spaustuvė – LKP CK pogrindinė spaustuvė, veikusi nuo 1923 m. iki 1940 m. (su pertraukomis) Kaune ir Kauno apylinkėse.
Istorija
Buvo kilnojama iš vienos vietos į kitą, likviduojama. Spausdino komunistinius leidinius:
Lesoto ekonomika
Lesoto ekonomika – Lesoto ūkinių ir finansinių santykių visuma. Lesotas yra viena iš skurdžiausių pasaulio valstybių, priklausoma nuo Pietų Afrikos Respublikos.
Pagrindiniai rodikliai
Lesoto Bendrasis vidaus produktas 2002 m. sudarė 0,7 mlrd. JAV dolerių, pagal perkamosios galios paritetą – 5,6 mlrd. JAV dol. BVP dalis 1 gyventojui – 324 JAV dolerių, pagal perkamosios galios paritetą – 2533 JAV dolerių. Piniginių įplaukų gaunama iš PAR dirbančių Lesoto piliečių. Užsienio skola – 637 mln. JAV dolerių.
Pramonė
Lesoto pramonė menka; joje dirba – 28% šalies dirbančiųjų. Lesoto šiaurės rytuose kasami deimantai. Yra urano, švino, geležies rūdų, naftos telkinių. Vieni svarbiausių Lesoto gamtinių išteklių – hidroenergija. 2002 m. pagaminta 314 mln. kWh elektros energijos. Maisto (pieno, mėsos, daržovių perdirbimo), tekstilės, medienos apdirbimo, elektronikos (daugiausia televizorių surinkimo) pramonės įmonės sutelktos Maseru.
Bioprodukcinis ūkis
Bioprodukciniame ūkyje dirba apie 39% dirbančių gyventojų. Žemės ūkio naudmenos užima apie 77% Lesoto teritorijos, iš jų ariamoji žemė – 14%. Daugiausia auginama kukurūzai, sorgai, kviečiai (didžioji dalis jų eksportuojama); dar auginama arbūzai, ankštiniai augalai (pupos, žirniai), miežiai.
Veisiami galvijai, avys ir ožkos. Kertamas miškas; 2003 m. Lesote paruošta 2,1 mln. m³ m. medienos. 2001 m. sugauta 32 000 t. žuvų.
Lesoto gyvulininkystės produkcija 2001 m.
Turizmas
2002 m. Lesotą aplankė 123 600 užsienio turistų, pajamos iš turizmo sudarė 20 mln. JAV dolerių. Daugiausia turistų atvyksta iš PAR (apie 81 % visų turistų), JAV, Olandijos, Vokietijos. Labiausiai turistų lankomi kalnai, slidinėjimo kurortai.
Transportas
1999 m. automobilių kelių buvo 5940 km, iš jų su kieta danga 1087 km. Svarbiausias kelias jungia Maseru su Mohalės Hoeku. 2,6 km geležinkelio šaka iš Maseru į Blumfonteiną. Tarptautinis oro uostas yra Tota–Moli, 20 km nuo Maseru.
thumb|Lesoto pinigai
Bankai
2006 m. veikė Lesoto centrinis bankas, įkurtas 1978 m. Kaip Lesoto pinigų administracijos institucija, pradėjo veikti 1980 m., nuo 1982 m. dabartinis pavadinimas, būstinė Maseru. Yra 4 komerciniai bankai ir 1 užsienio banko (PAR „First National Bank“) skyrius.
Lesoto piniginis vienetas – lotis (daugiskaitos forma – maločiai), lygus 100 lisančių (vienaskaitos forma – sente), įvestas vietoj Pietų Afrikos rendo.
Užsienio prekyba
Užsienio prekybos balansas neigiamas. 2004 m. importuota prekių už 730,9 mln., eksportuota – už 484,5 mln. JAV dolerių. Eksportuojama daugiausia avalynė, vilna, siuvimo reikmenys, importuojama – vaistai, įrenginiai, naftos, maisto produktai, statybinės medžiagos, transporto priemonės.
Rasi draugą – rasi lobį
Rasi draugą – rasi lobį  – 1981 m. italų sukurta veiksmo komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atlieka komikų duetas Terensas Hilas ir Badas Spenceris.
Lesoto ekonomika
Užsienio prekyba
Lesoto svarbiausi eksporto partneriai – JAV (76,4% viso eksporto, 2002 m.), Pietų Afrikos muitų sąjunga (jai priklauso Lesotas, Botsvana, Namibija, PAR, Svazilendas – 22,9%), importo – Pietų Afrikos muitų sąjunga (73,5% viso importo), Taivanas (10,7%), Honkongas (5,1%), Kinija (4,2%).
Rasi draugą – rasi lobį
Pagrindiniai aktoriai
left|thumb|120px|[[Bud Spencer|Badas Spenceris ir Terensas Hilas]]
Turinys
Avantiūristas Alanas, bėgdamas nuo persekiotojų, pasislepia Čarlio, plaukiančio aplink pasaulį ir reklamuojančio marmeladą, jachtoje. Pastarasis įsibrovėlį aptinka jau vandenyne, todėl turi kęsti svetimą draugiją.
Negana to, Alanas turi žemėlapį, kuriame nurodyta vieta, kur Antrojo Pasaulinio karo metais buvo paslėptas didžiulis lobis, todėl sugadina laivo prietaisus ir nukreipia jį į reikiamą salą. Čarliui išsiaiškinus suktybes, jiedu susipeša ir atsiduria vandeny, o laivas nuplaukia.
Galiausiai jiedu pasiekia salą. Čarlis skeptiškas ir netiki lobio egzistavimu, tačiau vis tik prisideda prie Alano. Saloje jie sutinka draugiškus čiabuvius, kuriems vadovauja Mama, ir padeda jiems atremti piratų puolimą. Atsidėkodama Mama papasakoja, kad vieta, parodyta žemėlapyje, yra šioje saloje ir joje stovi nuo karo laikų likęs japonų fortas.
Vienintelė problema – fortą vis dar gina vienas samurajus, nežinantis, kad karas baigėsi dar prieš 36 metus.
Pilėja
Pilėja (Pilea) – dilgėlinių (Urticaceae) šeimos augalų gentis. Paplitusi tropinio, subtropinio drėgno klimato kraštuose.
Dauguma genties augalų – sukulentinės žolės ir krūmai. Yra ~600-715 rūšių, iš kurių trečdalis menkai ištirtos.
Kai kurios rūšys:
Božena
Božena („Dievo dovana“) – slaviškas moteriškas vardas.
Lapkotis
thumb|right|1 – lapkotis, 2 – stiebas Lapkotis – lapo dalis, jungianti lapalakštį su stiebu. Lapkotis suteikia lapalakščiui daugiau judrumo, jam leidžia sukiotis ir efektyviau gaudyti šviesą.
Lapkočio vidinė sandara paprastai artima stiebo sandarai. Lapkotis šonuose gali turėti prielapius. Sustorėjusi lapkočio dalis, kuria lapas tvirtinasi prie stiebo, vadinama pentimi. Tipiškas pentis turi kaštono, klevo, ąžuolo, uosio lapai.
Lapkočius turintys lapai vadinami kotuotais lapais, o jų neturintys – bekočiais lapais.
Kartais lapkočiai gali būti pakitę ir virtę filodžiais.
Kai kurių augalų lapkočiai yra valgomi (pvz., burokėlių, lapinių burokėlių) ar net yra pagrindinė valgomoji dalis (rabarbarai).
Brazys
Brazys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Neplė
Neplė  – kaimas Lenkijos rytuose, Terespolio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Terespolio, apie 30 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 118 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Kaimas yra šalia Kžnos ir Vakarinio Bugo upių santakos.
Brazys
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Brazienė (ištekėjusi moteris) ir Brazytė (mergautinė pavardė).
Neplė
Istorija
Kaimas įkurtas prieš 1430 metus. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1769 m. kaime pastatyta barokinė unitų cerkvė, 1874 m. tapo stačiatikių cerkve, o 1919 m. katalikų bažnyčia. Kaimas vienu ar kitu metu priklausė Niemcevičių, Ožeškuvų, Miežejevskių ir Kerbedžių šeimoms. XIX a. kaime yra lankęsis Rusijos imperijos caras Aleksandras I bei inžinierius Stanislovas Kerbedis. XIX a. Miežejevskiai kaime pastatė rūmus, kurie 1854 m. sudegė ir vėliau buvo atstatyti. Rūmų architektas buvo Pranciškus Jaščoldas.
Brazys
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bukonys
Bukonys – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, prie kelio. Seniūnijos ir parapijos centras, 2 seniūnaitijos (Bukonių I ir Bukonių II). Stovi Bukonių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1829 m.), veikia Bukonių pagrindinė mokykla, kultūros centras, biblioteka, paštas (LT-55075), yra kapinės (rytiniame pakraštyje), Bukonių dvaro liekanos.
miniatiūra|left|Tvenkinys su fontanu miniatiūra|left|Kultūros centras
Etimologija
Bukonys – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Bukonis daugiskaitos.
Dirvonų pušys
left|150px thumb|right|250px|Pirmoji pušis miniatiūra|250px|right|Prie antrosios pušies
Bukonys
Istorija
1950–1992 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Dirvonų pušys
Dvi dirvonų pušys – pušys, augančios Šiaulių rajone, Dirvonų kaime (Bubių sen.), Šiaulių miškų urėdijos Kurtuvėnų g-jos (56 kv., 13, 15 skl.) teritorijoje. Abi pušis skiria apie 100 m atstumas. Pasiekiamos iš Kurtuvėnų pavažiavus asfaltuotu keliu per užtvanką apie 1,5 km į kitą Dambos ežero pusę, pakeliui link Sodeliukų. Informacinis stulpas pastatytas prie antrosios pušies.
Bukonys
Istorija
2014 m. įteisintas Bukonių seniūnijos herbas.
Dirvonų pušys
Medžiai paskelbti saugomais Šiaulių rajono savivaldybės tarybos 2004 m. balandžio 29 d. sprendimu Nr. T-75.
Pušys auga Kurtuvėnų regioniniame parke, Paraudžių miško pakraštyje, šalia didelės kaimo sodybos. Abiejų kamienai nukabinti koplytėlėmis, kryželiais. Yra pasakojamos legendos, susijusios su šiomis pušimis, nes žmonės jas laiko šventomis. Kai dar nebuvo bažnyčios Bazilionuose, Padeglių kaimo gyventojai eidavo melstis į Kurtuvėnus. Dirvonuose maldininkai sustodavo pasimelsti, iš tolo pasveikindami Kurtuvėnų bažnyčią. Senieji Sodeliukų kaimo gyventojai iš savo tėvų girdėję, kad pušys buvo paženklintos 1912–1914 m.
Legendos
Dirvonuose buvo miręs toks senis Liaudins. Sutemus, juodai apsirengęs velionis vis pasirodydavo prie pušies. Įtarę, kad velnias nabašniką vedžioja, kaimiečiai prie kamieno prikalė kryžių. Numirėlis daugiau nesirodė. Dar kalbama, kad po karo į tą kryžių šaudęs stribas, kuris vėliau pasikoręs. Tragiškai žuvo ir jo sūnus.
Pasakojama ir koplytėlės istorija. Kažkokiam žmogui, atvykusiam iš Piktuižių, prisisapnavusi švč. Mergelė Marija paprašė padaryti pietą. Žmogus koplytėlę gražiai išraižė, žaliai nudažė ir papuošė Marijos figūrėle. Ilgai kabėjo toji koplytėle, kol per karą pražuvo. Netrukus senosios vietoje atsirado kita, bet ir ją kažkas sunaikino. Dabar kabo jau ketvirtoji, visai nauja, o Dirvonų ir Sodeliukų gyventojai prie šventųjų pušų dar iki šiol ateina pasimelsti, atneša gėlių, per religines šventes uždega žvakutes.
Duomenys
Pušis su koplytėle: kamieno skersmuo – 0,72 m, apimtis – 2,25 m, aukštis – 25 m, amžius – 150 metų.
Pušis su kryžiumi: kamieno skersmuo – 0,86 m, apimtis – 2,70 m, aukštis – 25 m, amžius – 180 metų.
San Visente del Raspeigas
Kasmet, pavasarį ir vasarą, vyksta dvi šventės: Fogueres de Sant Vicent ir Moros i Cristians atitinkamai.
Krupėja
Krupėja  – upė Rusijoje, Pskovo srities pietuose, Pustoškos rajone; Krupiankos intakas. Išteka iš Krupėjos ežero. Teka į šiaurės rytus per Pustoškos miestą. Į šiaurę nuo jo susilieja su Krupianka.
Upės baseine yra kurganų.
Balduinas II
thumb|150px|Balduinas II thumb|150px|Lotynų imperijos herbas Balduinas II Porfyrogenitas (Balduinas de Kurtenė, 1217 m. Konstantinopolyje – 1273 m.) – paskutinis Kurtenė dinastijos Lotynų imperijos imperatorius.
Biografija
Gimė Konstantinopolyje, buvo jaunesnysis imperatoriaus Balduino I sesers Jolandos sūnus.
Jo broliui Lotynų imperatoriui Robertui I de Courtenay mirus, 1228 m. tapo Lotynų imperijos imperatoriumi, tačiau 1231–1237 m. jo vietoje valdė uošvis Jonas Brienietis (nominalusis Jeruzalės karalystės karalius). Šiam mirus keliavo po Europą ieškodamas pagalbos savo valstybei ir tik 1239 m. faktiškai karūnavosi Konstantinopolyje. Didžiąją dalį savo valdymo praleido Vakarų Europoje, ieškodamas pagalbos prieš Nikėjos imperatorių, prieš turkus ir kitus priešus. 1261 m. Konstantinopolį klasta užėmus Nikėjos imperatoriui Mykolui VIII į sostą nebegrįžo.
Topileco Šv. Mykolo parapija
'''Topileco Šv. Mykolo parapija'''  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Topileco kaime. Parapija įkurta XVI a. amžiuje. Parapijoje yra 1870 m. pastatyta Topileco Šv. Mykolo cerkvė ir Baciutų Šv. Barboros koplyčia.
Ana
Ana arba Anna. Vardo variantai: Ania, Aneta, Anita, Anikė, Ann (sutrumpinta angl. versija).
Oblivion
Oblivion gali reikšti:
2010 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa/6 grupė
XIX Pasaulio futbolo čempionato atrankos Europos zonos 6 grupės rezultatai.
Kamilė Nacickaitė
miniatiūra
2008 m. baigė Auroros Redžio Jėzuitų vidurinę mokyklą Kolorade, JAV. 2012 m. baigė Drekselio universitetą, kuriame buvo moterų krepšinio komandos lydere.
BJK Inönü stadionas
BJK Inönü stadionas yra futbolo stadionas Stambule, Turkijoje. Namų rungtynes žaidžia Beşiktaş JK. Stadionas yra europinėje Stambulo dalyje. Jame telpa 32 145 žiūrovai. Stadione namų rungtynes yra žaidę Galatasaray SK ir Fenerbahçe SK klubai.
Stadionas yra sudarytas iš keturių tribūnų: BJK Inönü stadionas yra vienintelis pasaulyje stadionas, iš kurio žiūrovai gali matyti abu kontinentus, Europą ir Aziją, kuriuos skiria Bosforo sąsiauris.
Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystė
Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystė, Kuršo kunigaikštystė (Ducatus Curlandiae et Semigalliae), buvo Abiejų Tautų Respublikos vasalinė valstybė, kuri gyvavo nuo 1561 iki 1795 m. Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalinimo, po kurio atiteko Rusijai. Pirmojo pasaulinio karo metu 1918 m. taip pat trumpam buvo sudaryta to paties pavadinimo kunigaikštystė apėmusi Kuršą ir Žiemgalą. Kiek vėliau tapo Jungtinės Baltijos Kunigaikštystės dalimi, kuri panaikinta tais pačiais 1918 m.
Jos pirmieji valdovai turėjo pretenzijų į visą Latviją, todėl jų titulas buvo Dei gratia in Livonia Curlandiae & Semigalliae Rex. Hercogystei viena po kitos vadovavo dvi dinastijos ir pora su jomis nesusijusių hercogų. Apėmė dabartinės Latvijos dalį, esančią tarp Lietuvos (pietuose) ir Rygos įlankos bei Dauguvos (šiaurėje). Dauguma gyventojų buvo latviai valstiečiai baudžiauninkai, valdžia priklausė feodalams ir miestiečiams vokiečiams.
Istorija
thumb|left|Kunigaikštystės moneta su [[Steponas Batoras|Stepono Batoro monograma ir Vyčiu, 1578 m.]] thumb|250px|left|Kuršo kunigaikštystė kartu su kolonijomis buvo Abiejų Tautų Respublikos vasalė thumb|250px|left|Kuršo hercogystė ir [[ATR XVIII a. (Politinis žemėlapis)]]
Susiformavimas
Po Livonijos karo (1558–1582) nustojo egzistuoti Livonijos Konfederacija. Estijos pietvakariai ir Latvijos šiaurės rytai tapo tiesiogiai pavaldūs Abiejų Tautų Respublikai (ATR), ten suformavus Pardaugavos hercogystę. O Dauguvos vakariniame krante, iš pietinių Livonijos ordino žemių, buvo sukurta Kuršo ir Žiemgalos hercogystė. Iš pradžių (nuo 1561) ji buvo pavaldi Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, o vėliau, po Liublino unijos (1569), tiesiogiai Lenkijos-Lietuvos karaliui. Pirmuoju Kuršo hercogu tapo paskutinis Livonijos ordino magistras Gothardas Ketleris.
Naujojo hercogo padėtį sukomplikavo tai, kad kelios teritorijos Kurše visiškai nebuvo jam pavaldžios. Gruobinios apskritis buvo išnuomota Prūsijos hercogui jau Livonijos ordino laikais. O buvusios Kuršo vyskupijos teritorijos (Piltenės sritis) priklausė Danijos karaliui Magnusui. Jis žadėjo po savo mirties jas palikti hercogystei, tačiau pažado neištesėjo ir šias teritorijas hercogystė gavo tik hercogo Vilhelmo valdymo metu.
Po Gothardo mirties hercogais tapo jo sūnūs Frydrichas ir Vilhelmas. 1596 m. jie pasidalijo hercogystę į dvi dalis – Frydrichas valdė Žiemgalą ir Sėlą, su rezidencija Mintaujoje (dab. Jelgava), o Vilhelmas – Kuršą, su rezidencija Kuldygoje. Vedęs Prūsijos hercogo dukrą Vilhelmas atgavo Gruobinios apskritį. Jis taip pat išpirko Piltenės sritį, tačiau ji perėjo tiesioginiam ATR valdymui. Vilhelmo laikais Kurše pradėjo plėstis metalo apdirbimas ir laivų statyba. Panaudojant naujai pastatytus laivus padidėjo Kuršo prekių eksportas į užsienį.
Nuo 1600 iki 1629 m. vyko karas tarp Švedijos ir Abiejų Tautų Respublikos, po kurio Švedija gavo didžiąją dalį Pardaugavos hercogystės, t. y. Pietų Estiją ir (Vidžemę), ATR palikdama tik Latgalą (Lenkų Inflantiją). Kuršo hercogystė buvo įtraukta į karinius veiksmus ATR pusėje, tačiau pati kare per daug nenukentėjo.
Klestėjimas
1651 m. hercogystė savo nuosavybėn įsigijo pirmą koloniją – Andrejaus salą Gambijoje ir įkūrė ten Jekabo fortą. 1652 m. buvo įkurta antroji Kuršo kolonija – Naujasis Kuršas (Tobago sala Vestindijoje).
Tačiau visą šį laiką hercogystė buvo Švedijos ir Lenkijos, LDK interesų objektas. 1655 m. Švedijos kariuomenė įsiveržė į hercogystę ir prasidėjo Lenkijos-Švedijos karas. Hercogą Jokūbą sugavo švedai ir laikė nelaisvėje nuo 1658 iki 1660 m. Tuo metu abi kolonijas perėmė olandai, prekybos laivynas ir manufaktūros buvo sunaikintos. Karas baigėsi Olyvos taikos sutartimi. Nors hercogas Jokūbas nedelsiant pradėjo hercogystės atkūrimą ir trumpam net atgavo Tobago koloniją, hercogystė daugiau niekada nepasiekė 1655 m. išsivystymo lygio.
Smukimas
thumb|250px|left|Kuršas ir kaimyninės teritorijos 1705 m. Po Jokūbo mirties 1682 m., hercogu tapo jo sūnus Frydrichas Kazimiras. Jo valdymo metu prekių gamybos apimtys sumažėjo. Patį hercogą labiau domino brangios puotos ir pinigų švaistymas, negu hercogystės vystymasis. Dėl pinigų trūkumo jis net pardavė Tobago salą britams. Jis mirė 1698 m. Frydricho Kazimiro valdymo metu Lenkija padidino savo įtaką hercogystės politiniame ir ekonominiame gyvenime. Taip pat pradėjo rastis ir Rusijos interesai šiame regione.
Kitas hercogas Frydrichas Vilhelmas gavo sostą būdamas šešerių ir iki jo pilnametystės faktiniu hercogystės vadovu buvo jo dėdė lenkų generolas Ferdinandas. Tuo metu prasidėjo Šiaurės karas (1700–1729 m.) tarp Švedijos iš vienos pusės ir Rusijos su jos sąjungininkais (Lenkija, LDK, Saksonija ir Danija) iš kitos. 1710 m. Rusija kontroliavo Vidžemę ir padidino savo įtaką Kuršo hercogystėje. 1711 m. Frydrichas Vilhelmas susituokė su Ana Ivanovna (vėliau Rusijos imperatorė), tačiau grįždamas iš vestuvių mirė ir iki 1730 m. hercogystę valdė Ana su Ferdinandu.
Po Anos tapimo Rusijos imperatore vieninteliu hercogu liko Ferdinandas. Tačiau jo rezidencija buvo Dancige, todėl jo nepripažino dvarininkai, nes buvo nustatyta, kad hercogo rezidencija turi būti hercogystės teritorijoje. Iš vienos pusės Ferdinandas dalinai valdė hercogystę laiškais, tačiau iš kitos, faktiškai hercogystė buvo be hercogo. Dar didesnį chaosą sukėlė tai, kad Ferdinandas neturėjo palikuonių, todėl atsirado daug pretendentų į hercogo sostą.
Vienas iš tokių buvo Moricas, Lenkijos ir LDK karaliaus ir Saksonijos kurfiursto Augusto II sūnus. Jis buvo išrinktas hercogu 1726 m., tačiau soste sugebėjo išsilaikyti tik metus. Jis nepatiko Rusijai. Rusijos kariuomenė įsiveržė į hercogystę ir išvijo Moricą.
Jonas Petras Sapiega
Biografija
Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas, Kijevo kašteliono Povilo Ivanovičiaus Sapiegos ir Anos Chodkevičiūtės sūnus. Mokėsi Vilniaus akademijoje (iki 1587 metų) ir Padujos universitete.
Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystė
Birono laikotarpis
thumb|left|Kunigaikštystės moneta, nukalta 1764 m., su Ernsto Johano Birono portretu, Lenkijos ereliu ir Vyčiu Kai Rusijos imperatore tapo Ana Ivanovna, ji Kuršo hercogu 1737 m. paskyrė savo favoritą Ernstą Bironą. Jis galėjo laisvai naudotis Rusijos valstybės iždo lėšomis, kurios buvo investuotos į statybas. Pagal italų architekto Rastrelio projektus buvo pastatyti rūmai Jelgavoje ir Rundalėje. Tačiau po Anos mirties Ernstas Bironas pateko į nemalonę ir buvo priverstas palikti Kuršą. Lenkijos karaliaus pritarimu jis tęsė hercogystės valdymą per korespondenciją. Tačiau su tuo nesutiko dvarininkija, kuri net atsisakė vykdyti hercogo įsakymus. Lenkijos karalius Augustas III pasidavė dvarininkų spaudimui ir naujuoju hercogu paskyrė savo sūnų Karolį. Tokiu atveju susiformavo situacija, kad formaliai hercogystė turėjo du valdovus. Situacija buvo labai įtempta – dalis dvarininkų rėmė Bironą, dalis – Karolį. Situaciją išsprendė Rusijos imperatorė Jekaterina II, kuri leido Bironui grįžti iš tremties 1763 m. Taip ji sumažino Lenkijos įtaką hercogystėje. Tačiau Ernstas Bironas buvo pavargęs nuo politinių kovų ir 1769 m. perleido sostą savo sūnui Pėterui.
Jonas Petras Sapiega
Biografija
Dalyvavo kovose su Krymo totoriais. 1600 metais išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Gardino miesto.
Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystė
Prijungimas prie Rusijos
1794 m. birželį – rugpjūtį vakarinė kunigaikštystės dalis (su Liepoja ir Ventspiliu) buvo užimta lietuvių sukilėlių, juos palaikė Kuršo valstiečiai. 1795 m. kunigaikštystė prijungta prie Rusijos ir paversta Kuršo gubernija. Paskutinis hercogystės hercogas po trečio ATR padalijimo 1795 m. kovo 28 d. atsisakė sosto Rusijos naudai.
Pirmojo pasaulinio karo metu Kuršo hercogystės teritoriją okupavo Vokietija ir Kuršo hercogystė 1917 m. buvo atkurta. 1918 m. kovo 8 d. Vokietijos kaizeris Vilhelmas pripažino jos nepriklausomybę. Hercogystė nustojo egzistuoti 1918 m. rugsėjo 22 d., kartu su Baltijos hercogystės paskelbimu.
Jonas Petras Sapiega
Biografija
Buvo vienas iš vadų Lenkijos-Lietuvos kariuomenės ATR kare su Švedija 1600–1611 metais kaip įgulos vadas iš 100 kazokų. Dalyvavo Vendeno 1601 m. sausio 7 d., Koženhauzo 1601 m. birželio 29 d., Vezenbergo 1603 m. kovo 5 d. mūšiuose, Dorpato paėmime 1603 m. balandžio 13 d.; Kirchgolmo mūšyjeв 1605 metais vadovavo ATR karių dešiniajam flangui (400 husarų ir 700 kazokų).
Zebžydovskio rokošo metu dalyvavo lemiamajame Guzovo mūšyje, atvedęs į karaliaus pusę husarų ir kazokų įgulas.
1608 metų rugpjūčio mėnesį pritarus savo pusbroliui Leonui Sapiegai pasiūlė Lžedimitrijui II pagalbą įvaldant Rusijos sostą ir su 1720 karių perėjo Lietuvos-Rusijos sieną. Rugpjūčio 25 paėmė Viazmą, po ko, sutikus Marną Mnišek ir jos tėvą, nuvyko į Tušino stovyklą.
1608 metų rugsėjį apgulė Troice-Sergijevo vienuolyną, spalio 2 d. sumušė Ivano Šuiskio kariuomenę netoli Rachmancevo kaimo, po ko įvyko tušincų įsiveržimas į Pamaskvio kraštą. 1610 metų vasarį paėmė Dmitrovą. 1610 metų sausio 12 buvo priverstas atsitraukti nuo Troice-Sergijevo vienuolyno, kovo 1 d. patyrė pralaimėjimą nuo Michailo Skopino-Šuiskio kariuomenės.
Mirė Maskvos Kremliuje 1611 spalio 15 nuo ligos. Palaidotas Lepunuose, Gardino paviete. Jis yra atsiminimų autorius «Dzieje Marsa krwawego i sprawy odważne, rycerskie przez Wielmożnego Pana Jego Mości Pana Jana Piotra Sapiehę starostę uświadzkiego w monarchii moskiewskiej od roku 1608 do roku 1612 sławnie odprawowane».
Šeima
Buvo vedęs Sofiją Veicher (m. po 1631 m.), Pucko seniūno ir karaliaus pulkininko Ernesto Veicherio (1517–1598) ir Anos Liudvikos Morteckos dukterį. Jų vaikai:
Ojapokė (miestas)
Ojapokė  – miestas Brazilijos šiaurėje, Amapos valstijoje, 550 km nuo Makapos, Ojapokės upės dešiniajame krante, Prancūzijos Gvianos pasienyje. Yra plentas į Makapą, statomas tiltas į Prancūzijos Gvianos miestelį Sen Žorž de l’Ojapoką, sujungsiantis Makapą su Kajena. Verčiamasi prekyba žemės ūkio produkcija, miškų kirtimu.
Istorija
Gyventojai šioje vietoje pradėjo kurtis nuo XX a. pr., o Ojapokės savivaldybė sudaryta 1945 m.
Gurdžaanis
thumb|180px|left|Kvelacmindos bažnyčia netoli Gurdžaanio
Švilpynė (reikšmės)
Žodis švilpynė reiškia:
Šaukėnų Vlado Pūtvio-Putvinskio gimnazija
miniatiūra|265px|right
Kelmės rajono Šaukėnų Vlado Pūtvio-Putvinskio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šaukėnuose (Kelmės raj.), Mokyklos g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190094160. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba.
Filialas: Šaukėnų Vlado Pūtvio-Putvinskio gimnazijos muzikos skyrius.
Istorija
1803 m. veikė parapinė mokykla, 1810 m. vizitatorius A. Špirkovičius pažymejo, kad Šaukėnų mokykloje mokoma lenkų kalba. 1867 m. įkurta valdinė parapinė mokykla. Buvo 17 mokinių. Mokslo trukmė 3 metai. Po spaudos draudimo panaikinimo pradėjus dirbti mokytojams lietuviams, mokinių skaičius didėjo. 1912–1914 m. veikė du klasių komplektai, mergaitės buvo mokomos atskirai. Vienas mokytojas mokė 30-40 mokinių.
1919 m. spalio 10 d. Šaukėnų mokykloje veikė 4 skyriai, mokyklą lankė 11 mokinių. Nuo 1920 m. mokykloje veikė suaugusiųjų kursai. 1935 m. atidarytas 5 skyrius, 1936 m. – 6 skyrius. 1938 m. pradėtas statyti tipinis mokyklos pastatas (dabartinė mokykla), kuris baigtas įrengti po karo. 1944–1949 m. pradinė mokykla reorganizuota į progimnaziją, mokėsi apie 200 mokinių. Pirmoji laida – 4 mokiniai, antroji – 18 mokinių. 1949–1953 m. progimnazija reorganizuojama į septynmetę mokyklą, mokėsi virš 200 mokinių. Privalomas septynmetis mokymas didino mokinių skaičių, 1950 m. buvo 301 mokinys. 1953–1957 m. pakeistas mokyklos statusas, ji tapo Šaukėnų vidurine mokykla. Pirmoji 37 abiturientų laida išleista 1957 m. 1958/1959 m. mokėsi 449 mokiniai. 1974–1977 m. mokėsi didžiausias mokyklos istorijoje mokinių skaičius – 563 mokiniai, veikė 22 klasių komplektai. Vėliau kaimas pradėjo senti, mažėjo ir mokinių skaičius. 1977 m. buvo 521 mokiniai. Po 10 metų liko 318 mokinių, dar po penkerių – 204 mokiniai. Pats mažiausias skaičius – 195 mokiniai buvo 1991 m. 1996/1997 m. mokėsi 215 mokinių, 2001/2002 m. – 360 mokinių. 2002/2003 – 377, 2003/2004 m. – 382, 2004/2005 m. – 356, 2005/2006 m. – 339, 2006/2007 m. m. – 332 mokiniai.
Direktoriai
thumb|265px|Šaukėnų moksleiviai su mokyklos vėliava [[Kryžių kalnas|Kryžių kalne]]
Iveta Marčauskaitė
Iveta Marčauskaitė-Šalkauskė (g. 1982 m. vasario 3 d. Šiauliuose) – Lietuvos krepšininkė.
Prūseliai (Rokiškis)
Prūseliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Juodupės.
Dogonai
thumb|240px|Hogonas Dogonai – Vakarų Afrikos tauta, gyvenanti Malyje, Mopčio regione, Bandiagaros skardžio pašlaitėje. Populiacija – 400–800 tūkst. žmonių. Kalba dogonų kalbomis, kurių klasifikacija problematiška (tradiciškai priskirta Nigerio-Kongo šeimos gurų kalbų grupei).
Dogonai verčiasi žemdirbyste (vietomis drėkinamąja), augina avis, ožkas, vištas. Gyvena labai savituose kaimuose, įkurtuose skardžio pašlaitėje. Visi statiniai statomi iš plūkto molio, stačiakampiai, nedideli. Namo aukštis neretai viršija plotį, stogas smailas. Dogonų kaime būna specialios paskirties pastatai – vyrų svirnai (grūdų saugyklos), moterų svirnai (saugomi drabužiai, juvelyrika, keramika), togunos (vyrų posėdžių, poilsio namai), moterų namai (įrengti už kaimo, juose gyvena moterys menstruacijų laikotarpiu).
Apie pusė dogonų nominaliai yra musulmonai, kaimuose yra tipiškos architektūros mečečių. Tačiau labiausiai dogonų tarpe paplitęs vietinis animistinis tikėjimas. Dogonų dvasinis vedlys yra hogonas (jam kaime įrengiamas atskiras namas). Dogonai garbina dievybes, vadinamas Nommo. Tai amfibijas primenančios, hermafroditiškos būtybės, pasak dogonų, kilusios iš Sirijaus. Keletu antropologinių tyrimų nustatytos ypač gilios dogonų astronomijos žinios. Taip pat garbinamas dangaus dievas Amma, įvairūs totemai, augalų dievybės.
Dogonų kultūroje svarbios iniciacijos apeigos, vykdomi vyrų ir moterų apipjaustymai, sudėtingi laidojimo ritualai. Šeima patrilinijinė, pasitaiko poligamija (iki 4 žmonų), bet dabar paplitusi monogamija. Šeimos sukūrimu laikomas pirmagimio gimimas, iki tol vyras ir žmona drauge dažnai negyvena.
Pagrindinis dogonų meno objektas yra skulptūra. Jos pailgos, ištęstomis galūnėmis, veidais. Laikomos paslaptyje hogono arba šeimos saugyklose, tikima jų šventa galia. Vietomis užsiimama uolų tapyba. Ritualų metu dėvimos kaukės.
Dogonų kilmė nežinoma. Gali būti, kad juos sudaro skirtingos gentys, atsikrausčiusios į Bandiagarą siekiant išvengti islamo įtakos. Bandiagaroje jie įsikūrė XIV–XV a. ir asimiliavo čia urvuose gyvenusią telemų kultūrą.
Krupėjos ežeras
Krupėjos ežeras  – ežeras Rusijoje, Pskovo srities pietuose, Pustoškos rajone, prie pietinio Pustoškos miesto pakraščio. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,9 km, plotis iki 1,2 km. Ežero vakarinėje pusėje yra 2 salos. Krantai žemi, pelkėti, šiaurės vakarinis – aukštesnis. Ten rasta kurganų. Šiaurės rytuose išteka Krupėjos upė.
Ežeras minimas Polocko pavieto knygoje kaip Крупое. Manoma, kad pavadinimas kilo iš senosios rusų kalbos žodžio круп, reiškiančio „nedidelis, menkas“.
Prie Krupėjos ežero įsikūrusi Pustoška ir Kliukinas.
Silistros sritis
Silistros sritis  – sritis šiaurės rytų Bulgarijoje. Pavadinta pagal srities administracinį centrą – Silistra. Padalinta į 7 savivaldybes. 2011 m. duomenimis, srityje gyveno 119 474 gyventojai. Dėl savo derlingos žemės, sritis vadinama agrikultūrine sritimi. Srityje gaminamas brendis.
Silistros sritis šiurėje turi pasienio ruožą su Rumunija, rytuose ir pietryčiuose ribojasi su Dobriču, pietuose su Šumenu, pietvakariuose su Razgradu bei vakaruose su Rusės sritimi.
Miestai
Alfataras, Glavinica, Dulovas, Silistra, Tutrakanas.
Vale de Mė gamtos rezervatas
Vale de Mė gamtos rezervatas yra Seišeliuose, Prasleno saloje. Jame saugomas pirmykštis tropinis miškas, kuriame gausu endeminės augalijos ir gyvūnijos. Tik čia auga Seišelių nacionalinis augalas – seišelinė lodoicė. Taip pat auga kitos endeminės palmių rūšys. Yra keletas endeminių papūgų rūšių, smulkių žinduolių, driežų, vabzdžių. Dėl savo svarbos Vale de Mė miškas 1983 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Zabluduvo Marijos Dangun Žengimo parapija
Zabluduvo Marijos Dangun Žengimo parapija  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Zabluduvo mieste. Parapija įkurta 1507 metais. Parapijoje yra 1847–1855 m. pastatyta Zabluduvo Marijos Dangun Žengimo cerkvė.
Palendriai (Kelmė)
Palendriai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Paramočio. Stovi Palendrių Aušros Vartų Marijos bažnyčia (pastatyta 1938 m.), yra Palendrių šv. Benedikto vienuolynas.
Etimologija
Pietvakariuose prateka Lendrės upelis – nuo jo ir kilo kaimo vardas (vandenvardinis vietovardis).
Istorija
miniatiūra|250px|left|Senoji bažnyčia
1936 m. už kunigo Kazimiero Ambrozaičio lėšas pastatyta Palendrių bažnyčia (arch. Vladas Bitė). 1938 m. pašventinta ir nuo tada tituluota ''Palendrių Aušros vartų Švč. Mergelės Marijos vieša oratorija''. Bažnyčia – monolitinio betono. Tai pirma tokios statybos bažnyčia Rytų Europoje. Po Antrojo pasaulinio karo ištuštėjus Palendriams bei jo apylinkėms, bažnyčia tapo kolūkio „Mūsų žemės“ sandėliu.
Malaševičė
Malaševičė  – kaimas Lenkijos rytuose, Terespolio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Terespolio, apie 28 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 108 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Kaime yra Malaševičės geležinkelio stotis ir Malaševiče Poludniovės geležinkelio stotis.
Istorija
Kaimas įsikūrė apie 1924 metus. 1936 m. šalia kaimo pradėtas stayti oro uostas. 1939 m. rugsėjį oro uostas buvo sumbombarduotas, bet vokiečiai 1940 m. jį atstatė. Po karo iki 1952 m. oro uostu naudojosi sovietai.
Absurdistanas
Absurdistanas – terminas kartais naudojamas satyriškai apibūdinti tokiai šaliai, kurioje absurdas, ypač valstybinėje valdžioje, yra tapęs norma. Išsireiškimas iš pradžių buvo naudojamas Rytų bloko disidentų Sovietų Sąjungos dalims (ar jai visai) ir jos satelitinėms šalims apibūdinti. Šiuo metu šis terminas yra dažnai naudojamas Rusijos ir Sovietų Sąjungos įtakos sferoje buvusių šalių, tokių kaip Armėnija, Uzbekistanas, Turkmėnistanas ar Baltarusija, išlaikiusių sovietinio stiliaus autoritarinį valdymą, atžvilgiu.
Гавел, Вацлав
Spauda ir gyvenimas
Spauda ir gyvenimas – dvisavaitinis katalikų laikraštis, leistas 1932–1934 m. Telšiuose.
Istorija
Ėjo dukart, kartą per mėnesį. Leido ir redagavo Pranciškus Ramanauskas. Spausdino Vyskupijos spaustuvė Telšiuose. Išėjo 31 numeris.
Bendradarbiavo Telšių kunigų seminarijos auklėtiniai, Kazimieras Berulis, Vincentas Borisevičius, K. Steponis, A. Stonys, Pranas Venckus, T. Venta ir kt.
Badis keliauja į Vakarus
Badis keliauja į Vakarus  – 1981 m. italų sukurtas komiškas vesternas, kuriame pagrindinį vaidmenį atlieka Badas Spenceris.
Turinys
Badis ir jo kompanionas indėnas Erelio Akis keliauja per prerijas plėšikaudami ir mulkindami žmones.
Atsidūręs mažame miestelyje Badis palaikomas gydytoju ir jam pasiūloma čia likti. Kadangi garantuojamas maitinimas, namas ir kiti nemokami malonumai, Badis sutinka, nors miestelio gyventojai, terorizuojami Kolorado Slimo gaujos, vienas po kito palieka savo namus.
Plėšikams priešinais vienintelis šerifas Bronsonas, tačiau ir jo elgesys kelia įtarimų, nes žmonės kaltina jį neišgelbėjus ankstesnio miestelio šerifo. Apsispręsdami likti, Badis ir Erelio Akis privalės stoti į mūšį su plėšikais bei išsiaiškinti, kas juos taip masina šiems miestelyje.
Apdovanojimai
Kino festivalyje „Giffoni“ juostos režisierius Michele Lupo buvo apdovanotas „Auksinio Grifo“ prizu.
Spaudos apaštalas
Spaudos apaštalas – katalikų spaudos informacinis laikraštis, ėjęs 1939–1940 m. Marijampolėje.
Istorija
Leido Marijonų spaudos administracija kartą per mėnesį. Spausdino Marijonų spaustuvė Marijampolėje. Išėjo 7 numeriai.
Rašė apie spaudos reikšmę visuomenei, ragino platinti katalikų leidinius.
Atsakingasis redaktorius Matas Pulauskas, L. Pavilonis, redaktorius M. Matiukas.
Kuziai (Palenkės vaivadija)
Kuziai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Zbuinos, apie 32 km į šiaurės vakarus nuo Lomžos ir apie 103 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW645.
Milvydų ąžuolas
thumb|right|250px|Milvydų ąžuolas