cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltoji musmirė
Apsinuodijimo pavojus: kaip ir žalsvosios musmirės apsinuodijimo požymiai tie patys. Jie pasireiškia vėlai – maždaug po 8–40 valandų. Išgelbėti apsinuodijusį žmogų galima tuo greičiau, kuo anksčiau pastebimi pirmieji požymiai, tačiau kai kurie požymiai pasireiškia tik tada, kai kepenyse jau įvykę negrįžtami procesai. Šiandien nėra nė vieno veiksmingo vaisto nuo šio apsinuodijimo.
Nuodingos medžiagos grybe: žiedinės struktūros baltymai (ciklopetidai, kurie dėl struktūros verdant nesuyra (termostabilūs nuodai). Tai falinas, alfa amanitinas, beta amanitinas ir gama amanitinas, kurie sunaikina kepenų ląsteles (nekrozė). Kad žmogus mirtų, pakanka kelių miligramų šių medžiagų kiekio, tenkančio vienam kilogramui kūno svorio.
Sinonimai: Agaricus vernus, Amanitina verna,  Venenarius vernus, Agaricus bulbosus vernus.
Išvaizda
thumb|left|200px| Išrautos baltosios musmirės vaizdas. Baltosios musmirės kepurėlė yra 5–15 cm skersmens, ji iš pradžių pusiau apvali, vėliau iškili ir galiausiai paplokščia, lygi balta, vidury kreminio atspalvio, kraštai kartais skiltėti. kotas 5 – 12 cm ilgio, baltos spalvos, prie pagrindo šiek tiek storėjantis, be to, šį sustorėjimą gaubia odiška išnara. Rinkis paprastai neryškus ir greitai nukrenta. Lakšteliai labai tankūs balti, su daugybe lakšteliukų. Minkšta balta trama yra bekvapė ir nemalonaus skonio. Sporos baltos, lygios, turi elipsės formą. Spalvos ir formos kaita: nežinoma
Augavietė
Šis grybas auga daugiausiai lapuočių miškuose, ypač po ąžuolais, dažnai ir parkuose.
Sezonas: birželis – rugsėjis.
Panašios rūšys: Jį galima supainioti su miškiniu pievagrybiu ( Agaricus silvicola) ir Amanita ovoidea kurie abu yra valgomi. Taip pat labai panaši į baltikinių šeimos grybus  Tricholoma auratum, juosvažalį baltiką ir žalsvagelsvį baltiką.
Tomas Stonis
thumb|Tomo Stonio kapas [[Donelaičio kapinėse]] Tomas Stonis (1899 m. rugpjūčio 29 d. Šiauliuose – 1985 m. sausio 22 d. ten pat) – pedagogas, lituanistas, vertėjas, LTSR nusipelnęs mokytojas (1951 m.).
Biografija
1920 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1922–1926 m. studijavo Lietuvos universitete.
1926–1944 m. dirbo pedagoginį darbą Šiaulių berniukų ir mergaičių gimnazijose, 1944–1945 m. miesto švietimo skyriuje, 1945–1956 m. Juliaus Janonio gimnazijos, vėliau – vidurinės mokyklos lietuvių kalbos mokytojas. 1949–1950 m. 1-osios septynmetės mokyklos direktorius.
Vokiečių okupacijos metais dalyvavo Šiaulių inteligentų, rašytojų būrelio veikloje. Išvertė latvių, danų, rusų, indų rašytojų Valentino Kaverino, Ivano Turgenevo, Vilio Lacio, Rabindranato Tagorės kūrinių. 1948 m. Išvertė P. Kogano vadovėlį aukštosioms mokykloms „Vakarų Europos literatūra“, II d.
Pachisandra
thumb|left|210px|Pachisandros žiedai
Paparčių Aušrinės Marijos vienuolynas
miniatiūra|250px|right|Vienuolyno koplyčia
Aušrinės Marijos vienuolynas – Kaišiadorių rajone, Paparčių seniūnijoje, Panerių kaime, 3 km į šiaurės rytus nuo Paparčių įsikūręs kontempliatyvus moterų vienuolynas. Tai vienas asketiškiausių bei uždariausių vienuolynų Lietuvoje. Oficialus pavadinimas – Betliejaus Mergelės Marijos Ėmimo į dangų ir Šv. Bruno vienuolija (popiežiaus teisių). Kongregacijos nares priimta vadinti tiesiog Betliejaus seserimis. miniatiūra|250px|left|Informacinė lenta
Aušrinės Marijos vienuolyne gyvena 16 seserų. Vyresnioji – ses. Marie–Reine.
Vienuolyno istorija
Pirmąsias Betliejaus seseris į Lietuvą 1994 m. pakvietė arkivyskupas Audrys Juozas Bačkis. Arkivyskupas seseris pakvietė įsikurti Trakuose, tačiau šis kraštas jiems netiko tad, sulaukusios tuometinio Kaišiadorių vyskupo Juozo Matulaičio oficialaus kvietimo, jos atvyko į Paparčius. Paparčiuose seserims padėjo kunigas Bernardas Sajeta, kuris pasiūlė čia vienuolėms įsikurti. Jos apytikriai 2–3 metus gyveno Paparčiuose ir rūpinosi vienuolyno statybomis.
Aušrinės Marijos vienuolyną sudaro 16 namelių, dar vadinamų ermitažais arba tiesiog celėmis. Vienas jų skirtas pasauliečiams, trokštantiems kurį laiką pabūti vienumoje. Tarp ermitažų yra mūrinės sienos, todėl net vienuolės akis į akį susitinka ypač retai.
Ponų taryba
Ponų taryba arba Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės taryba – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės centrinės valdžios organas, kilęs iš Vytauto įsteigtos Didžiojo kunigaikščio tarybos, 1569 m. pagal Liublino unijos nuostatus kartu su Lenkijos karaliaus taryba (Rada królewska) tapusi Abiejų Tautų Respublikos senato dalimi.
Įgaliojimai
Vykdė kai kurias administracines, o kartu su Didžiuoju kunigaikščiu ir įstatymų leidimo funkcijas. Mirus Didžiajam kunigaikščiui atlikdavo ir jo funkcijas, taip pat organizuodavo naujo Didžiojo kunigaikščio rinkimus. Nuo 1445 m. Gardine Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Kazimiero sušaukto bajorų susirinkimo faktiškai atliko visas vyriausybės funkcijas. Jeigu valdovas su reikalais apleisdavo Vilnių, tai LDK Ponų Tarybai vadovaudavo Vilniaus vyskupas.
1492 m. Didysis kunigaikštis Aleksandras (1492–1506 m.) savo privilegija įteisino Ponų tarybos teises ir funkcijas – Didysis Kunigaikštis įsipareigojo nespręsti valstybės, ypač užsienio reikalų, neleisti naujų įstatymų be Ponų tarybos, derinti su ja valstybės pareigūnų skyrimą, iš bajorų atstovų buvo sudarytas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimas. Apie 1529 m. Ponų taryboje buvo nuo 35 iki 50 žmonių.
1506 m. Žygimantas Senasis įsipareigojo be Ponų tarybos nekeisti ir senų įstatymų. 1566 m. II Lietuvos Statutas nustatė valdžių pasidalijimą tarp Ponų tarybos ir Seimo.
Sudėtis
Ponų tarybą sudarė nuo 35 iki 50 nuolatinių narių, žymiausių bajorų didikų giminių atstovų, vyskupų, savo pareigas paprastai ėjusių iki mirties. Pagal pareigas į ją būtinai įeidavo Vilniaus ir Trakų vaivados bei kaštelionai, Žemaitijos seniūnas, Lietuvos didysis etmonas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kancleris. Jie sudarė Slaptąją tarybą, kuri faktiškai ir spręsdavo visus valstybės klausimus. Pilna sudėtimi Ponų taryba buvo šaukiama retai.
Paskalis
Paskalis gali reikšti vieną iš žemiau išvardintų dalykų:
Mindaugas Čepas
Mindaugas Čepas (g. 1978 m. rugpjūčio 6 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs puolėjo pozicijoje.
Žaidėjo karjera
Būdamas 16 metų buvo pakviestas į Panevėžio „Ekrano“ klubą, vėliau žaidė Šiaulių „Karedos“ klubo komandoje, su kuria du kartus tapo Lietuvos čempionu. Taip pat žaidė Klaipėdos „Atlanto“, Ventspilio FK, Vilniaus „Žalgirio“ klubų komandose. Atstovavo Lietuvos iki 21 metų rinktinę.
Trenerio karjera
Dėl sveikatos problemų būdamas 26 metų baigė žaidėjo karjerą. Tapo Vilniaus „Žalgirio“ pagrindinės komandos trenerio asistentu. Klubui susidūrus su finansiniais sunkumais, pusantro sezono buvo vyriausiuoju treneriu. FK Žalgiris bankrutavo, vėliau buvo atkurtas VMFD Žalgiris.
Vilniaus „Žalgiriui“ sugrįžus į A lygą tapo Igorio Pankratjevo asistentu.
2008 m. sausio mėnesį Rygoje gavo UEFA A lygio trenerio licenciją.
2013 m. treniravo FK Banga Gargždai.
2014 m. perėjo į Utenos Utenį. Šioje komandoje dirbo beveik trejus metus.
2016 m. perėjo į FK Jonava. 2017 m. tapo ekipos vyr. treneriu.
Nuo 2018 m. sausio 5 d. iki 2019 m. gruodžio 1 d. buvo FK Kauno Žalgiris vyr. treneriu.
2020 m. sausio 7 d. FK Riteriai pranešė, kad vyr. treneriu tapo Čepas.
2021 m. vyr. treneriu dirbo su FA Šiauliai pagrindine ekipa. Su jais tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir iškopį į A lygą. Lapkričio pabaigoje pranešta, kad vyr. treneriu bus ir 2022 m. sezone.
Asteroseismologija
Asteroseismologija – mokslas, užsiimantis kintamųjų žvaigždžių tyrimais, analizuojant jų spindesio kitimo dažnines charakteristikas. Ši astrofizikos šaka savo principais mažai skiriasi nuo mūsų planetos drebėjimus tiriančios seismologijos.
Principai
Skirtingos virpesių modos pasiekia skirtingą žvaigždės gylį. Pagrindinis virpesių mechanizmas, tai spinduliavimo energijos virsmas pulsacijos energija paviršiniuose žvaigždės sluoksniuose, t.y šiluminės energijos virtimas kinetine. Dvinarėse sistemose didelę įtaką virpesiams turi dar kaimynės sąlygoti žvaigždiniai potvyniai.
Tiriamos bangos skirstomos į tris kategorijas:
Merkatoro teleskopas
Merkatoro Teleskopas, tai esantis Roque de los Muchachos observatorijoje, Kanarų salyno La Palma saloje, 1,2 m diametro pusiau automatizuotas teleskopas, priklausantis Leuveno Universiteto Astronomijos Institutui. Jame naudojama aparatūra:
COROT kosminis teleskopas
COROT(COnvection ROtation and planetary Transits) yra Prancūzijos Nacionalinio Kosminių Tyrimų Centro (CNES), Prancūzijos Mokslinių Tyrimų Centro(CNRS), taip pat kelių kitų Europos šalių kosminė misija skirta asteroseismologiniams, bei kitų sistemų planetų tyrimams. Teleskopo prietaisai:
MOST
MOST (Microvariability and Oscillations of STars) tai pirmas ir iki šiol vienintelis kanadietiškas kosminis teleskopas. Pagrindinė jo paskirtis, tai kaip teigia jo pavadinimas – žvaigždės šviesos pokyčių stebėjimas. Aparatūra:
Tinia
thumb|Tinia
Tinia (Tina; Tin) – aukščiausiasis dievas etruskų mitologijoje; jo atitikmuo graikų mitologijoje – Dzeusas, o romėnų – Jupiteris. Tinios žmona – deivė Uni (gr. Hera; rom. Junona). Siejamas su dienos šviesa. Drauge su deivėmis Uni bei Menrva sudarė dievybių triadą.
Aterinžuvės
Aterinžuvės (Atheriniformes) – kaulinių žuvų būrys. Turi du nugarinius pelekus, iš kurių vienas su plonais dygliais. Analinis pelekas priekyje su vienu dygliu.
Tinia
Tinia dažnai vaizduotas sėdintis soste, būdingas šios dievybės atributas – žaibai. Etruskų mene Tinia vaizduotas dvejopai: kaip barzdotas vyras arba kaip bebarzdis jaunuolis. Aptikti šeši veidrodžiai, kur Tinia pavaizduotas bebarzdis. Be to, etruskų mene neretai vaizduota deivės Menrvos gimimo iš Tinios galvos scena (perimta iš graikų mitologijos). Ant vieno veidrodžio pavaizduota, kaip Thanr apriša Tinios galvą, o ant kito – kaip ją patepa Mean, kuri laiko alebastro indą.
Ant Pjačencos kepenų šios dievybės vardas įrašytas penkis kartus.
Tinios sūnūs – Tinas cliniiaras (Dioskūrų atitikmuo).
265 m.
265 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Pascal
Programavimo kalba Pascal (Paskalis) – kalba, daugiausiai naudojama švietimo įstaigose programavimo kalbų pagrindų mokymui.
Kalbą sukūrė Niklausas Virtas (Niklaus Wirth) 1970 metais kaip priemonę, skatinančią studentus programuoti struktūriškai. Kalba sukurta Algol kalbos pagrindu ir pavadinta matematiko bei filosofo Blezo Paskalio (Blaise Pascal) garbei.
Sintaksė
Pagrindinės taisyklės:
Harel Skaat
thumb|200px|Harel Skaat Harel Skaat (Harelis Skatas, g. 1981 m. rugpjūčio 8 d., Kfar Saboje, Izraelyje) – Izraelio dainininkas.
Pascal
Sintaksė
Paprasčiausių Paskalio kalba parašytų programų pavyzdžiai:
Istorinės žinios
Kuriant Pascal, buvo remtasi naujausiomis (struktūrinio) programavimo idėjomis, bandant jas apibendrinti, tad Pascal tapo ne tik mokomąja, bet ir konceptualia kalba, padariusia labai stiprią įtaką daugumai vėliau sukurtų kalbų, pvz., C. Bandant patobulinti Pascal, buvo sukurtos tokios kalbos, kaip Ada, Modula-2 ir Oberon. Pascal padarė beveik nesulyginamą įtaką kompiliatorių kūrėjams: Pascal sintaksė buvo kuriama taip, kad būtų galima kompiliuoti vienu praėjimu (kintamųjų, procedūrų etc. deklaravimas), todėl atsirado galimybė vykdyti atitikimo tarp programų tekstų ir generuoto kodo analizę. Analizuojant Pascal kompiliavimo metodus, buvo sukurtas USCD Pascal kompiliatorius bei virtuali mašina, skirta Pascal pseudokodo vykdymui, davusi pradžią vėliau kurtoms virtualioms mašinoms, ypač – Java.
Parsisiųsti
Windows: GUI redaktorius + FPC kompiliatorius Plačiau Linux: GUI redaktorius + FPC kompiliatorius
UTC+7
thumb|400px|UTC+7 laiko juosta: mėlyna – žiemą, oranžinė – vasarą, geltona – visus metus
UTC+7 – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti septyniomis valandomis anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Centrinį Sibirą ir Pietryčių Aziją.
Išskiriamos šios UTC+7 laiko juostos zonos:
Kaip standartinis laikas, visus metus
Kvilu regionas
Kvilu regionas – Kongo regionas pietvakarinėje šalies dalyje, vandenyno pakrantėje. Ribojasi su Niario regionu ir Buenzos regionu. Išorinė siena su Angola (Kabindos eksklavu) ir Gabonu. Administracinis centras – Hinda. Regiono didžiausia upė – Kvilu.
Regionas dalinamas į 6 rajonus:
VDR futbolo varžybos 1985–1986 m.
VDR futbolo varžybos 1985–1986 m.
Šumiluvka
Šumiluvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Nužeco Stacjos valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kaišiadorių rajono savivaldybė
Kaišiadorių rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietinėje dalyje, tarp Kauno marių ir Neries. Administracinis centras – Kaišiadorys.
Geografija
Ribojasi su Širvintų, Prienų, Kauno, Jonavos, Trakų rajonų, Kauno miesto ir Elektrėnų savivaldybėmis. Savivaldybė užima 108700 ha, iš jų 54,84% yra dirbamos žemės plotai, 29,2% – pramonės įmonės ir keliai, 3,85% – vandenys, 2,48% – miestai ir gyvenvietės, 2,22% – pramonės įmonės ir keliai, 7,36% – kitos paskirties plotai.
Kaišiadorių rajono šiaurės vakarinę dalį užima Neries žemupio žemuma, pietrytinę – Dzūkų aukštuma (Aukštadvario masyvas). Ten iškyla aukščiausia rajono vieta – Vaitkūnų kalva (251 m). Sausio mėnesio vidutinė temperatūra rajone –5,1 °C, liepos +17,5 °C. Kritulių iškrinta 631 mm per metus.
Šiaurės rytine rajono dalimi teka Neris, per rajoną – jos intakai Laukysta, Žiežmara ir Lomena. Vakarine riba teka Nemunas, per rajoną – jo intakai Lapainia, Strėva. Telkšo 29 Kaišiadorių rajono ežerai, 8 tvenkiniai. Didžiausi miškai: Pravieniškių, Strošiūnų, Gegužinės. 63 % visų medynų užima spygliuočiai (pušynai 38 %, eglynai 25 %). Mišriųjų miškų masyvus dažniausiai sudaro plačialapiai ir eglynai. Didžiausia pelkė – Palaraisčio. Kasamas žvyras, yra durpynų.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš panaikintos Kaišiadorių apskrities 25 apylinkių. 1950–1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1955 m. prijungta panaikinto Žiežmarių rajono 7 apylinkės ir patys Žiežmariai. 1962 m. prijungtos Prienų rajono 3 apylinkės ir Trakų rajono 5 apylinkės. 1968, 1972, 1973, 1975 ir 1977 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos.
1995 m. įsteigta Kaišiadorių rajono savivaldybė, pavaldi Kauno apskričiai. 1999 m. gruodžio 21 d. kai kurios Kaišiadorių rajono kadastrinės vietovės rytuose (Gilučių dalis, Jagėlonys, Naujosios Kietaviškės – priklausančios Kietaviškių seniūnijai ir iš dalies Žaslių seniūnijai) perduotos naujai Elektrėnų savivaldybei. 2000 m. įsteigta Pravieniškių seniūnija. 2009 m. vasario 1 d. įsteigtos seniūnaitijos, pavaldžios seniūnijoms (savivaldybės tarybos sprendimai kiekvienai seniūnijai priimti sausio 29 d., Nr. V17-3 iki V17-13).
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
thumb|Kaišiadorių rajono savivaldybė.
Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Kaišiadorių rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|300px|Savivaldybės seniūnijos
Rajone yra 11 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė), suskirstytų į seniūnaitijas:
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Kaišiadorių rajono savivaldybė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Tokarai (Mazovijos vaivadija)
Tokarai  – kaimas Lenkijos rytuose, Korčevo valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Korčevo, apie 35 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 117 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kmitai
Kmitai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Paparčių, Neries kairiajame krante, Našlėnų miško apsuptyje, prie Raišuvos upelio žiočių.
Istorija
XX a. pr. tarp Kmitų ir Ardiškio veikė keltas. Kaimas smarkiai nukentėjo per 1931 m. potvynį. Kmitai, kaip ir daugelis Paparčių parapijos kaimų, buvo sulenkėję.
Stalo kalnas
Stalo kalnas – kalnas Pietų Afrikos Respublikoje, prie Keiptauno. Kalnas ir aplinkinės vietovės nuo 1998 m. įtrauktos į Stalo kalno nacionalinį parką, nuo 2004 m. įrašytas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, ir nuo 2011 m. – į Naujųjų septynių gamtos pasaulio stebuklų sąrašą.
Kalno viršūnė yra 1086 m virš jūros lygio. Šiaurinis jo šonas stačiu skardžiu kyla tarp atskirų viršūnių – Velnio smailės rytų pusėje ir Liūto Galvos šiaurės vakarų pusėje. Nuo viršūnės žaliais Stalo kalno šlaitais driekiasi laukinių gėlių kilimas.
Kalnas plokščia daugiau nei 3 km ilgio viršūne stūkso virš Keiptauno. Nuo viršūnės galima apžvelgti apačioje nusidriekusį miestą, vakaruose plytintį Atlanto vandenyną, pietuose tįsantį Gerosios Vilties kyšulį, šiaurėje – pamatyti Afrikos tolius. Į kalną, kadaise buvusį liūtų ir leopardų namais, dabar veda apie 400 pėsčiųjų takų ir kabelinis keltuvas.
Daugiau nei iš 200 km atstumo matomos kalvos kaip švyturys tarnavo jūreiviams nuo tada, kai pirmas iš europiečių jūrininkų jas pamatė portugalų tyrinėtojas Bartolomėjus Diasas.
Stalo kalno viršūnėje slūgso kvarcinio smiltainio sluoksniai, susidarę ordoviko periode lėkštame jūros dugne. Šis smiltainis yra gana atsparus erozijai. Po smiltainiu slūgso žėrutinio skalūno sluoksniai, kurė nėra labai atsparūs dūlėjimui. Po šiomis uolienomis nedarniai slūgso prekambro skalūnai su granito intruzijomis.
Kontrolinė grupė
Kontrolinė grupė arba palyginamoji grupė ( arba reference group) – asmenų grupė, kurios tyrimo duomenys yra palyginamieji. Naudojama atliekant atvejo ir kontrolės, klinikinius atsitiktinių imčių ar panašius epidemiologinius tyrimus. Tinkamas kontrolinės grupės parinkimas lemia epidemiologinio tyrimo patikimumą (validumą). Kontrolinės grupės rūšys:
Imsrė
Imsrė – upė Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje. Mituvos kairysis intakas. Jurbarko mieste prie Imsrės stūkso Bišpilio piliakalnis.
Intakai
Kairysis:
Etimologija
Upėvardžio šaknis yra sr-, susijusi su „sroventi, srūti, sraunus“, o im- tai priešdėlis (*In-srė). Taigi, Imsrė – „įsrūvanti upė“.
Įžymybės
Imsrės kairiajame krante yra Bišpilio piliakalnis. Imsrės ir Mituvos santakoje stovi Jurbarko Švč. Trejybės bažnyčia.
Edmundas Isevičius
Edmundas Isevičius (g. 1944 m. sausio 10 d. Kampai, Babtų valsčius) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1984 m. technikos mokslų kandidatas.
1974–1992 m. dirbo Lietuvos tekstilės institute, 1992–1994 m. Architektūros ir statybos instituto vyresnysis mokslo darbuotojas. 1994–2007 m. Kauno technologijos universiteto Statybos ir architektūros fakulteto dėstytojas; nuo 1997 m. docentas, Geoinžinerijos katedros vedėjas.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: pastatų šildymas, vėdinimas, oro kondicionavimas, taupus šilumos naudojimas. Paskelbė mokslinių straipsnių, parašė mokomųjų knygų. 9 išradimų autorius.
Milžinai
Milžinai – mitologinės antropomorfinės būtybės panašios į žmones, kurios pasižymi išskirtiniu dydžiu ir nepaprasta jėga. Milžinai yra minimi įvairių tautų mitologijoje. Jie siejami su pirmykšte chaoso ir laukinės gamtos jėgomis, dažnai konfliktuoja su dievais, įvardijami kaip dievų protėviai arba atskira nuo dievų grupė. Milžinų įvaizdis (ūgis, jėga, drąsa) pateko į herojinius epus, sakmes, pasakas, padavimus, liaudies dainas. Pilkapiai ir piliakalniai kartais vadinami milžinkapiais. Milžinai skirtingų tautų mitologijose:
Grožinėje literatūroje
Turi didelį kūną, pasižymi jėga, ilgai gyvena, tačiau neturi moralės ir išvystytos vaizduotės. Pasakose vaizduojami žiauriomis pabaisomis, kurios ėda žmones, ypač vaikus. Tačiau kartais kaip, pavyzdžiui, Oskaras Vaildas juos vaizdavo protingus ir draugiškus.
Sumatrinis žaliasis karvelis
Sumatrinis žaliasis karvelis (Treron oxyurus) – karvelinių šeimos paukštis.
Oro laineris
thumb|250px|[[Boeing 777|Boeing 777-200ER.]] Oro laineris, avialaineris arba tiesiog laineris – didelis lėktuvas su nejudamais sparnais, kurio pagrindinė paskirtis – keleivių transportavimas. Oro lainerius įsigyja arba nuomojasi oro linijų bendrovės. Oficialus lainerio apibrėžimas kiekvienoje šalyje skirtingas, tačiau dažniausiai tai apibūdinamas lėktuvas, kuriame yra 20 ir daugiau sėdimų vietų ir/arba tuščio lėktuvo masė viršija 22680 kg, turi du ar daugiau variklių.
Plačiafiuzeliažiai laineriai
250px|thumb|Airbus A380 Didžiausiai oro laineriai yra plačiafiuzeliažiai, dažniausiai jų keleivių salone yra du praėjimai tarp keleiviams įrengtų vietų. Šios kategorijos oro laineriai yra: Boeing 747, Boeing 767, Boeing 777, Boeing 787, Airbus A300, Airbus A310, Airbus A330, Airbus A340, Airbus 350, Airbus A380, Lockheed L-1011, McDonnell Douglas DC-10, McDonnell Douglas MD-11, II-86 ir II-96. Šie oro laineriai dažniausiai naudojami ilgo nuotolio skrydžiams tarp oro linijų kompanijų centrų ir didžiųjų miestų, kai reikia transportuoti daug keleivių.
Siaurafiuzeliažiai laineriai
Mažesni, labiau paplitę oro laineriai, kurių fiuzeliažas siauresnis, nei anksčiau aprašytų, ir kuriuose praėjimas tarp keleivių sėdynių yra tik vienas, vadinami siaurafiuzeliažiais laineriais. Šie laineriai naudojami vidutinio nuotolio skrydžiams arba kai reikia pervežti mažiau keleivių. Tai lėktuvai: Boeing 717, Boeing 737, Boeing 757, DC-9, MD80, Airbus A320, Comac 919. Taip pat šiai kategorijai priskiriami senesni laineriai Boeing 707, Boeing 727, DC-8, Fokker 70/100, VC 10, Tupolev ir Jakovlev koncernų gaminti lėktuvai.
Regioniniai laineriai
thumb|250px|right|Saab 2000 Regioniniais laineriais dažniausiai laikomi mažiau nei 100 vietų turintys turbosraigtiniai lėktuvai. Šiuos lėktuvus dažniausiai įsigyja mažesnės oro linijų bendrovės arba naudoja skrydžiams, kuriuose keleivių palyginti nedaug, tačiau šiuose laineriuose, kaip ir didžiuosiuose, įrengta tualeto patalpa, taip pat dirba skrydžio palydovas.
Šiems laineriams priskiriami Embraer ERJ, Bombardier CRJ, Q (DASH-8) serijos lėktuvai, taip pat ATR 42/72, Saab 340, Saab 2000, Xian MA60. Oro kompanijos ir jų partneriai šiais lėktuvais keleivius skraidina palyginti trumpais nuotoliais tarp skrydžių centrų.
Vietiniai lėktuvai
19 ar mažiau vietų keleiviams turintys lėktuvai vadinami vietiniais lėktuvais arba, kartais, oro taksi. Dažniausiai šiuose lėktuvuose nebūna tualeto, taip pat neskraido palydovai. Šiai kategorijai priskiriami lėktuvai Beechcraft 1900, Fairchild Metro, Jetstream 31/41, CN-235, Embraer EMB 110, Cessna Caravan, Letov L-410 ir kiti.
Kiti oro laineriai
thumb|250px|right|Boeing 747 su Space Shuttle Endeavour
Kai kurie oro lainerių modeliai pritaikyti ne masiniams keleivių pervežimams, o kitoms reikmėms, pvz., krovinių gabenimui, tam tikrų kompanijų prabangai. Taip pat nemažai oro lainerių aprūpinus specialia įranga yra pertvarkyti į vyriausybinius „VIP“ lėktuvus, kiti atlieka karines funkcijas ir naudojami kaip orlaivis-tankeris (kuro papildymui), medicininėms reikmėms, žvalgybai.
Gamintojai
Oro lainerių rinkoje dominuoja tik keletas gamintojų. Žinomiausi yra šie:
JAV kompanijos: miniatiūra|250px|Ukrainos koncerno "Antonov" sukurtas regioninis laineris An-140 NVS ir buvusios sovietinės erdvės kompanijos:
Europos kompanijos:
Taip pat kitos žinomesnės kompanijos:
266 m.
266 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Alfonsas Palionis
thumb|right|260px|Entomologo A.Palionio Lietuvos drugių rinkinys [[Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus|T.Ivanausko zoologijos muziejaus ekspozicijų salėje]]
Alfonsas Palionis (1905 m. vasario 16 d. Vilniuje – 1957 m. gegužės 8 d.; palaidotas Naujamiesčio kapinėse) – Lietuvos zoologas, entomologas.
Biografija
1925 m. baigė Panevėžio gimnaziją, 1931 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultetą. Studijuodamas universitete, kartu dirbo Gamtos tyrimo stotyje, vėliau – universiteto Zoologijos kabinete.
1931 m. dalyvavo Tado Ivanausko organizuotoje mokslinėje ekspedicijoje į Braziliją, surinko didžiulę tropinių vabzdžių kolekciją (dabar eksponuojama T. Ivanausko zoologijos muziejuje).
1939 m. dėstė Vilniaus universiteto Matematikos – gamtos fakultete zoologiją. 1941 m. pradžioje buvo Gamtos fakulteto dėstytojas. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos, grįžo tik 1957 m.
1932 m. paskelbė leidinį „Indėlis Lietuvos drugių faunai pažinti”. Jame aprašė 958 drugių rūšis.
A. Palionis – vienas pirmųjų profesionalių Lietuvos entomologų. 1921–1938 m. sudarė dar ir Lietuvos vabalų kartoteką, kurioje – 937 vabalų rūšys. A. Palionio surinkta entomologinė medžiaga – dešimtys tūkstančių vabzdžių – saugomi Kauno T. Ivanausko zoologijos muziejuje, Vilniaus universiteto Gamtos fakultete.
Jo vardu pavadinta viena mikrodrugių rūšis (gentis Stigmella).
Kuprotas kalnas
Kuprotas kalnas  – 2005 metais publikai pristatyta JAV sukurta romantinė drama, sukėlusi audringas diskusijas apie vyrų homoseksualią meilę ir jos demonstravimą viešai. Sukurtas pagal Annie Proulx 1997 m. apysaką tuo pačiu pavadinimu (lietuvių kalba 2006 m.).
Tai įtraukianti dviejų vyrų istorija, kurią sukūrė režisierius Ang Lee. Du jaunuoliai susipažįsta Vajomingo rančoje 1963-aisiais. Vienas – rančos darbininkas, o kitas – kaubojus. 19-metis Enis Del Maras, kurį vaidina Heath Ledger, ketina rudenį vesti ir svajoja kada nors turėti nuosavą rančą. Panašaus amžiaus Džekas Tvistas (jį vaidina Jake Gyllenhaal) turi vienintelę svajonę – tapti geriausiu rodeo kaubojumi istorijoje. Nors ir kupini troškimų, abu vaikinai jaučiasi labai vieniši. Abiem jiems tenka kartu praleisti vasarą ganant avis. Šaltos naktys, kiek akis užmato plytintis toliai ir tik dviejų buvimas paskatina Enį ir Džeką taip suartėti, kaip jie net patys netikėjo. Baikštūs ir aistringi jausmai pasibaigia kartu su vasara. Enis ir Džekas išsiskiria, tačiau jų jausmų liepsna nepaliauja rusenti.
Šis filmas sulaukė daug prieštaringų vertinimų, buvo kritikuojamas ir aukštinamas.
Apdovanojimai
Per 78-ąją JAV Kino meno ir mokslo akademijos apdovanojimų ceremoniją („Oskarų“ teikimas) buvo apdovanotas:
Per 59-uosius Britų kino ir televizijos meno apdovanojimus (BAFTA) buvo apdovanotas:
Amerikos režisierių gildijos apdovanojimas:
Venecijos kino festivalis:
Borisas Spaskis
Baigė Leningrado universiteto Filologinio fakulteto žurnalistikos specialybę (1959 m.). Daugelio straipsnių apie šachmatų teoriją ir praktiką bei apžvalgų apie šachmatų varžybas autorius. B. Spaskis 1976 m. imigravo į Prancūziją, o 1978 m. tapo Prancūzijos piliečiu. 1992 m. pralaimėjo neoficialų mačą–revanšą R. Fišeriui. B. Spaskis – vyriausias iš gyvenančių buvusių pasaulio čempionų.
Vaikystė
Užaugo rusų šeimoje. B. Spaskio senelis (tėvo tėvas) Vladimiras Aleksandrovičius buvo stačiatikių dvasininkas Kursko gubernijoje. Tėvas Vasilijus Spaskis tarnavo kariuomenėje. Senelė (tėvo motina) Jekaterina Aleksandrovna Kosminskaja irgi buvo stačiatikių dvasininko duktė. Motina Jekaterina Petrovna Petrova (1905–1995) buvo Pskovo ir Sankt Peterburgo namų savininko Andriejaus Kuprijanovičiaus Kuprijanovo ir valstietės Darjos Ivanovnos Ivanovos iš Pskovo srities Gdovsko valsčiaus Riadnevo kaimo valstiečių nesantuokinė duktė. Petrovos pavardę ir tėvo vardą gavo krikšto metu iš motinos sesers vyro, krikšto tėvo, Petro Vasiljevo. Vyresnysis brolis Georgijus (g. 1934 m.). Jaunesnioji sesuo Iraida (g. 1944 m.), šaškių didmeistrė, pasaulio šimtalangių šaškių vicečempionė, keturiskart SSRS paprastųjų šaškių čempionė (1965, 1966, 1968 ir 1971 m.).
Borisas Spaskis buvo antrasis vaikas šeimoje. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, 1941 m. liepą Borisas kartu su broliu buvo evakuoti į Kirovo srities Koršiko kaimą. Broliai atsidūrė vaikų namuose, kur Borisas, stebėdamas vyresniųjų žaidimą, susipažino su šachmatais, bet gyvenimas vaikų namuose buvo sunkus: trūko maisto ir jis vos nenumirė iš bado. Tėvas, tuo metu tarnavęs kariuomenėje, buvo sunkiai sužeistas. Pagijus tėvui, šeima pasiėmė iš vaikų namų Borisą ir brolį į Pamaskvę. Pasibaigus karui, 1946 m. vasarą šeima grįžo į Leningradą. Kartą Borisas centriniame parke užėjo į šachmatų paviljoną ir susižavėjo šachmatais. Jis ten pradėjo lankytis kasdien ir būdavo nuo ryto iki vakaro.
Kai paviljoną 1946 m. uždarė, B. Spaskis įstojo Pionierių rūmų šachmatų būrelį. Pirmuoju treneriu tapo Vladimiras Zakas, vėliau jį treniravo Aleksandras Tolušas. Visuomenės dėmesį atkreipė, kai 1947 m. simultano metu laimėjo prieš Michailą Botviniką. Būdamas gabus Borisas greitai tobulėjo. Būdamas 10 metų, įvykdė I atskyrį, 11 metų tapo kandidatu į sporto meistrus, penkiolikos gavo meistro vardą. 1952 m., būdamas 15–os ir žaisdamas Rygoje vykusiame Sovietų Sąjungos čempionato pusfinalyje, surinko 50 % galimų taškų. Tais pačiais metais Leningrado čempionate užėmė antrąją vietą. Kartu su šachmatais mėgo ir kitas sporto šakas; lankė lengvosios atletikos treniruotes. Mėgstama šaka – šuoliai į aukštį. Joje moksleivių varžybose buvo pasiekęs tuo laiku neblogą rezultatą – 1,75 m. Meilė sportui išliko ir vyresniame amžiuje, kai pamėgo žaisti lauko tenisą.
Jaunystė
Būdamas šešiolikos, 1953 m. pirmą kartą žaidė užsienyje Bukarešte, kur kartu su Laslu Sabo ir Isaaku Boleslavskiu surinko po 12 taškų iš 19, bet pagal papildomus rodiklius užėmė 4 vietą, o geriausiai pasirodė jo treneris Aleksandras Tolušas, užėmęs prmą vietą. Bukarešte B. Spaskis nugalėjo Vasilijų Smyslovą, kuris kitais metais kovojo dėl pasaulio čempiono vardo. Už pasiektą rezultatą FIDE jam suteikė tarptautinio meistro (IM) vardą. 1955 m. pirmą kartą žaisdamas Maskvoje, Sovietų XXII čempionate, finišavo po J. Gelerio bei V. Smyslovo ir kartu su Georgu Ilivickiu, Michailu Botviniku ir Tigranu Petrosianu surinko po 11½ taško iš 19. Pagal papildomus rodiklius jam atiteko 5–toji vieta. Šis rezultatas jam leido patekti į 1955 m. Geteborgo tarpzoninį turnyrą, kur dalyvaudamas surinko 11 taškų iš 20 galimų ir pasidalijo su H. Pilniku 8–9 vietas bei pateko į Amsterdame vyksiantį 1956 m. Kandidatų turnyrą, gavo didmeistrio (DM) titulą. Tuo metu B. Spaskis pasaulyje buvo jauniausias šachmatų didmeistrio titulą gavęs žaidėjas. Tais pačiais metais Antverpene vykusiame Pasaulio jaunimo šachmatų čempionate, pogrupyje surinkęs 6 taškus iš 7, pateko į finalą, kur surinko 8 taškus iš 9, ir aplenkęs tašku Edmarą Mednį, iškovojo pirmąją vietą. 1956 m. Kandidatų turnyre Amsterdame, kur dalyvavo 10 dalyvių, žaidusių dviem ratais, surinkęs 9½ taškus iš 18, kartu su keturiais varžovais: L. Sabo, J. Geleriu, D. Bronšteinu ir T. Petrosianu, pasidalino 3–7 vietas.
miniatiūra|200px|dešinėje|B. Spaskis 1956 m. XXIII Sovietų finale, vykusiame 1956 m. sausio–vasario mėn. Leningrade, surinkęs 11½ taško iš 19, pasidalino pirmąją vietą su Marku Taimanovu ir Jurijumi Averbachu, M. Taimanovas, po to vykusiame papildomame turnyre laimėjo prieš B. Spaskį abi partijas ir tapo čempionu. Tais pačiais metais B. Spaskis, žaisdamas XXIV Sovietų čempionato pusfinalyje, kartu su dar keturiais dalyviais, surinko po 11,5 taško, užėmė trečiąją vietą ir pateko į finalą.
Permainingi rezultatai
XXIV Sovietų čempionate, vykusiame 1957 m. sausio–vasario mėn. Maskvoje, B. Spaskis, surinkęs 13 taškų iš 21, pasidalijo ketvirtą vietą su Tolušu, o Michailas Talis užėmė pirmąją ir pradėjo savo kilimą pasaulio čempiono vardo link 1960 m. Po to B. Spaskio rezultatai turnyruose smuko: jis nepateko į po to vykusius Tarpzoninius turnyrus (1958 ir 1962 m.), kuriuose dalyvauti būtina, norint išsikovoti teisę žaisti Kandidatų turnyre.
Pirmasis prarastas pretendentų ciklas
B. Spaskis prarado galimybę žaisti 1958 m. Portorožo Tarpzoniniame turnyre po to, kai 1958 m. Rygoje vykusiame Sovietų Sąjungos čempionate paskutinio rato nervingai vykusioje partijoje pralaimėjo Michailui Taliui. B. Spaskis ilgą partijos dalį turėjo persvarą, bet žaidžiant atidėtą partiją išleido sunkią pergalę, o po to dar atsisakė ir lygiųjų. Pergalė būtų leidusi patekti į Tarpzoninį turnyrą, o lygiosios būtų užtikrinusios 4–5 vietų dalybas su J. Averbachu ir papildomą mačą tarp jų dėl vietos Portorožo Tarpzoniniame turnyre. 1959 m. Maskvoje vykusiame tarptautiniame turnyre B. Spaskis surinkęs 7 taškus iš 11 (tiek pat taškų surinko V. Smyslovas ir D. Bronšteinas) užėmė pirmąją vietą. Tais pačiais metais vykusiame Tbilisyje XXVI Sovietų čempionato finale, tašku atsilikęs nuo čempionu tapusiu Tigrano Petrosiano ir surinkęs vienodai su M. Taliu 12½ taškų iš 19, užėmė antrąją vietą. Netrukus 1959 m. Rygoje vykusiame turnyre surinkęs 11½ taško iš 13 užėmė pirmąją vietą, puse taško aplenkdamas Vladą Mikėną. XXVII Sovietų čempionate, vykusiame Leningrade, kartu su N. Krogiusu surinko po 10 taškų iš 19 ir užėmė 9 vietą. 1960 m. vyko į Argentiną, kur Mar del Plata vykusiame turnyre kartu su R. Fišeriu surinko po 13½ taškų iš 15 ir dviem taškais aplenkęs D. Bronšteiną užėmė pirmąją vietą.
Antrasis prarastas pretendentų ciklas
Dar vienas nesėkmingas B. Spaskiui buvo 1961 m. Maskvoje vykęs Sovietų čempionato finalas, kur jis vėl paskutiniame rate pralaimėjo – šį kartą Leonidui Šteinui, kuris šios pergalės dėka pateko į Tarpzoninį turnyrą, o B. Spaskis turnyrą baigė penktas, surinkęs 11 taškų iš 19 ir nepateko į Tarpzoninį turnyrą. B. Spaskis nutarė keisti trenerius: vietoj atakuojančio stiliaus trenerio Aleksandro Tolušo pasirinko ramesnį, pozicinio stiliaus – Igorį Bondarevskį. Tai pasiteisino – prasidėjo rezultatų gerėjimas.
Kelyje į pretendentus
B. Spaskis 1961 m. Baku XXIX Sovietų čempionate, pustaškiu aplenkęs Levą Polugajevskį, surinkęs 14½ taško iš 20, laimėjo pirmąjį iš dviejų per karjerą laimėtų Sovietų Sąjungos čempiono titulų.
1962 m. Havanoje, kur pirmąją vietą užėmė Migelis Najdorfas, B. Spaskis užėmė antrą vietą, surinkęs vienodai taškų (po 16 iš 21) pasidalijo su L. Polugajevskiu.
Tačiau XXX Sovietų čempionate, kuris vyko 1962 m. Jerevane, surinko, 12½ taško iš 19 ir užėmė penktąją vietą. 1963 m. XXXI Sovietų čempionatas vyko Leningrade, jame B. Spaskis vėl pasirodė neblogai, kur kartu su Šteinu ir Ratmiru Cholmovu surinko po 12 taškų ir pasidalijo 1–3 vietomis, tačiau po papildomo turnyro prizininkams išaiškinti, kurį laimėjo L. Šteinas, turėjo tenkintis antrąja vieta, trečiojoje palikdamas R. Cholmovą.
1964 m. Belgrade, nepralaimėjęs nė vienos partijos, surinko 13 taškų iš 17 aplenkdamas po 11½ taško turėjusius V. Korčnojų ir Borislavą Ivkovą. Nesėkmingai žaidė 1964 m. Sočyje vykusiame tarptautiniame turnyre, kur surinko 9½ taško iš 15 ir užėmė ketvirtąją vietą. 1964 m. B. Spaskis Maskvoje vykusiame septynių žaidėjų zoniniame turnyre, žaidžiant po dvi partijas, surinko 7 taškus iš 12 ir pateko į tais pačiais metais 1964 m. Tarpzoninį turnyrą Amsterdame. Žaisdamas Amsterdamo Tarpzoniniame turnyre surinko 17 taškų iš 23 galimų ir pasidalino 1–4 vietas su Michailu Taliu, V. Smyslovu ir B. Larsenu ir kartu su Borislavu Ivkovu, L. Portišu pateko į kitais metais vykusius, naujai įvestus, 1965 m. Kandidatų mačus.
Treniruojant Bondarevskiui patobulėjo B. Spaskio žaidimo stilius, beveik dingo prasti rezultatai, išaugo kovingumas, pagerėjo psichologinė būsena ir tai prisidėjo prie rezultatų pagerėjimo.
Pretendentas
B. Spaskis buvo vertinamas kaip universalus žaidėjas ir jo gebėjimas tai panaudoti žaidžiant su geriausiais didmeistriais leisdavo juos nugalėti. Rygoje, 1965 m. Kandidatų mačų ketvirtfinalyje, žaisdamas atsargiu poziciniu stiliumi, laimėjo paskutinę partiją 6–4 (+4 −2 =4) ir įveikė Paulių Keresą. Pusfinalio mačą Rygoje su J. Geleriu aštriai atakuodamas laimėjo 5½–2½ (+3 −0 =5). Finaliniame mače su Michailu Taliu, kuris vyko 1965 m. Tbilisyje, įvertindamas pasaulio eksčempiono M. Talio taktinį pajėgumą, vengdavo komplikacijų, pereidamas į ramesnes pozicijas. Tai davė vaisių: nors ir pralaimėjęs pirmąją partiją, B. Spaskis laimėjo mačą rezultatu 7–4 (+4 −1 =6).
Besiruošdamas mačui su pasaulio čempionu (T. Petrosianu) B. Spaskis dalyvavo dviejuose turnyruose: III Čigorino memorialo turnyre, kuris vyko Sočyje, buvo pirmas, surinkęs kartu su Volfgangu Uncikeriu po 10½ taško iš 15, o 1965–1966 m. turnyre Heistingse, surinkęs po 7½ taško iš 9, su Volfgangu Ulmaniu buvo antras.
Pirmasis mačas su T. Petrosianu
B. Spaskis Maskvoje vykusiame 1966 m. mače dėl pasaulio čempiono vardo T. Petrosianui: laimėjo tris, pralaimėjo keturias ir septyniolika sužaidė lygiosiomis, T. Petrosianas mače nuo 7 iki 19 partijos pirmavo.
Devynioliktoje partijoje B. Spaskis buvo išlyginęs rezultatą, tad mačo likimas buvo sprendžiamas per paskutines penkias partijas. Tačiau pabaiga B. Spaskiui buvo nesėkminga: jau kitoje, 20-toje partijoje, T. Petrosianas laimėjo ir vėl išsiveržė į priekį. Dabar B. Spaskiui reikėjo per likusias keturias partijas laimėti dvi partijas ir dvi baigti lygiosiomis. Vis dėlto, 22–oje partijoje T. Petrosianas dar kartą laimėjo ir dviem taškais išsiveržė į priekį, paaiškėjo čempionas, nes pasibaigus mačui lygiosiomis – čempionu lieka T. Petrosianas.
Tad B. Spaskis, net jei ir būtų laimėjęs abi likusias partijas, galėjo tik baigti mačą lygiosiomis. Bet ir to padaryti jam nepavyko – laimėjęs 23–iąją partiją, 24-ąją B. Spaskis baigė lygiosiomis.
Pralaimėjęs 1966 m. mačą dėl pasaulio čempiono vardo, B. Spaskis įgijo teisę be atrankos žaisti 1968 m. Kandidatų mačų ketvirtfinalyje, kuris vyko Suchumyje.
Po pralaimėjimo T. Petrosianui
Pirmas turnyras po mačo, kuriame dalyvavo B. Spaskis, buvo 1966 m. birželį vykęs IV Čigorino memorialo turnyras, kurį laimėjo Korčnojus 11,5 taško iš 15, o B. Spaskis, kartu su Anatolijum Leinu surinkęs po 9,5 taško iš 15 užėmė šeštąją vietą.
Tačiau buvo pirmas stiprios sudėties Piatigorsko taurės turnyre, kuris vyko 1966 m. liepą Santa Monikoje, žaidžiant su kiekvienu varžovu po dvi partijas. B. Spaskis, surinkęs 11½ taško iš 18, pustaškiu aplenkė antroje vietoje likusį R. Fišerį, pusantro taško B. Larseną ir 2,5 taško T. Petrosianą, kuris, surinkęs 9 taškus iš 18, liko septintas. Šiame turnyre pirmajame cikle jis įveikė Robertą Fišerį.
B. Spaskis 1967 m. laimėjo Bėverveike pirmąją vietą surinkęs 11 taškų iš 15.
1967 m. Sočio turnyre, kartu su Krogiusu, Aleksandru Zaicevu, Leonidu Šamkovičiumi ir Vladimiru Simaginu, surinko po 10 taškų iš 15 ir užėmė trečiąją vietą.
Antrasis mačas su T. Petrosianu
Kandidatų ketvirtfinalyje vėl susitiko su Jefimu Geleriu ir laimėjo tokiu pat santykiu (5½–2½, +3 −0 =5), kaip ir 1965 m. Pusfinalyje, kuris vyko Malmėje, susitiko su Bentu Larsenu ir, laimėjęs tris pirmąsias partijas, laimėjo mačą santykiu (5½–2½, +4 −1 =3). Finalinį kandidatų mačą su Korčnojumi žaidė Kijeve, kurį laimėjo (+4 −1 =5). Tai užtikrino jam teisę dar kartą su Petrosianu žaisti 1969 m. mačą dėl pasaulio čempiono vardo.
Prieš mačą Palmoje vykusiame turnyre, kur pirmąją vietą, su 14 taškų, užėmė Korčnojus, Spaskis, kartu su B. Larsenu, surinko po 13 taškų iš 17 ir užėmė trečią vietą bei pusantro taško aplenkė 4–toje vietoje likusį Tigraną Petrosianą.
B. Spaskio trijų mėnesių pasiruošimas mačui, padedant didmeistriams I. Bondarevskiui ir N. Krogiusui, vyko Dubnoje. Buvo detaliai išnagrinėtas T. Petrosiano žaidimas, ieškomi tinkami debiutai, nagrinėjamas varžovo žaidimo stilius, gerinamas psichologinis pasiruošimas mačui.
Visa tai padėjo B. Spaskiui 1969 m. Maskvoje laimėti mačą prieš T. Petrosianą santykiu 12½–10½ ir tapti pasaulio čempionu.
Turnyrai (1969–1972)
Tapęs pasaulio čempionu 1969 m. spalio mėn. San Chuane surinko 11½ taško iš 15 ir, pusantro taško aplenkęs antroje vietoje likusį Bruno Parmą, užėmė pirmąją vietą.
Tačiau 1969 m. Palma de Maljorkoje vykusiame turnyre sekėsi kukliau: sužaidęs 14 partijų lygiosiomis surinko 10 taškų iš 17 ir, praleidęs dviem taškais į priekį Bentą Larseną, pusantro taško Tigraną Petrosianą bei pustaškiu atsilikęs nuo Vlastimilo Horto ir Viktoro Korčnojaus, turėjo tenkintis 5–ąja vieta.
1970 m. B. Spaskis žaidė Šimtmečio mače Belgrade sovietų komandoje prie pirmos lentos, kur geriausi Sovietų žaidėjai žaidė su geriausiais likusio pasaulio šachmatininkais. B. Spaskis pirmas tris partijas su Larsenu sužaidė rezultatu 1½:1½ (+1 –1 =1), ketvirtojoje partijoje jį pakeitė L. Šteinas. 1970 m. Amsterdame vykusiame turnyre, surinkęs po lygiai taškų (11½ iš 15) su Polugajevskiu, užėmė pirmąją vietą.
1971 m. Geteborge su 8 taškais – trečias: praleidęs į priekį pustaškiu daugiau surinkusius Vlastimilą Hortą ir Ulfą Andersoną. 1971 m. Vankuveryje, kartu su Hansu Ry tapo Kanados atvirojo čempionato nugalėtoju.
Trichomonozė
Trichomonozė – lytiškai plintanti liga, kurią sukelia žiuželinis pirmuonis – makšties trichomona.
Borisas Spaskis
Pasaulio čempionato mačas su Fišeriu
B. Spaskis buvo pasaulio čempionu iki 1972 m. pasaulio čempionato mačo su Robertu Fišeriu. Mačas vyko Islandijoje, Reikjavike, pačiame Šaltojo karo įkarštyje ir buvo laikomas simboliniu, tuometinių dviejų supervalstybių, politinės konfrontacijos mūšiu. Susidomėjimas maču buvo didžiulis, jis buvo plačiausiai nušviestas šachmatų istorijoje mačas – apie jo eigą pranešinėjo viso pasaulio žiniasklaida.
Trichomonozė
thumb|right|Išskyrų iš lytinių takų tepinėlo, kuriame matyti invazinė pirmuonio forma, vaizdas pro mikroskopą (400x).
Borisas Spaskis
Pasaulio čempionato mačas su Fišeriu
Iš su B. Spaskiu iki mačo žaistų penkių partijų R. Fišeris nebuvo laimėjęs nė vienos, o pralaimėjęs tris. Be to, Spaskio treneriu buvo Geleris – 1968 m. Kandidatų mačų ketvirtfinalio dalyvis, kuris taip pat turėjo teigiamą rezultatą žaidžiant su Fišeriu.
Trichomonozė
Priežastys
Invazinė trichomonų stadija yra trofozoitas. Užkrato šaltinis - trichomonoze sergantis žmogus. Pirmuonys parazituoja lytiniuose takuose, kur yra rūgšti aplinka (pH 5,2-6,2). Sveikas žmogus gali užsikrėsti nesaugių lytinių santykių metu nuo trichomonoze sergančio individo, t. y. turint oralinį, vaginalinį arba analinį kontaktą. Jei įvyksta apsikeitimas kūno skysčiais, yra tikimybė užsikrėsti ir abipusės masturbacijos metu. Per užterštus daiktus, buitinius reikmenis ar vandenį (maudantis) trichomonomis užsikrečiama itin retai, nes pirmuonis išorinėje aplinkoje greitai žūva. Trichomonos greitai dauginasi užkrėsto žmogaus organizme, jis tampa ligos sukėlėjų nešiotoju ir platintoju.
Borisas Spaskis
Pasaulio čempionato mačas su Fišeriu
Mačą galima padalinti į dvi puses: pirmoje pusėje R. Fišeris ne tik atsilošė dvi partijas, bet ir įgijo pranašumą, o antroje pusėje vyko apylygis žaidimas.
Trichomonozė
Priežastys
Egzistuoja ir įgimta ligos forma, kuomet trichomonoze serganti moteris perduoda ligą vaisiui gimdymo metu.
Borisas Spaskis
Dalyvavimas varžybose praradus pasaulio čempiono vardą
B. Spaskis, pralaimėjęs pasaulio šachmatų čempionatą, toliau aktyviai dalyvavo varžybose.
Pretendentų ciklai
Kaip pralaimėjęs pasaulio čempionato mačą, B. Spaskis turėjo teisę be atrankos nuo ketvirtfinalio žaisti 1974 m. kandidatų mačuose.
Trichomonozė
Simptomai ir ligos eiga
Moterims trichomonozė gali sukelti vaginitą, kurio metu pastebimos putojančios baltos išskyros. Inkubacinis ligos periodas trunka 3-10 dienų. Ūminio vaginito atvejais būna ryškus makšties gleivinės paraudimas, gausios žuvies kvapo išskyros, kartais su kraujo priemaiša. Ligonės skundžiasi niežėjimu, deginimo pojūčiu ir skausmu lytinių organų srityje. Uždegiminiai procesai gali pasiekti gimdos kaklelį, apimti visą dubenį.
Borisas Spaskis
Pretendentų ciklai
Kandidatų mačų ketvirtfinalyje San Chuane (Puerto Rikas), kuriame buvo žaidžiama iki 3 pergalių, B. Spaskis nugalėjo amerikietį Robertą Byrną rezultatu 4½–1½ (+3 −0 =3), bet balandžio mėnesį Leningrade vykusiame pusfinalyje, kuriame buvo žaidžiama iki 4 pergalių, nežiūrint laimėtos pirmosios partijos, mačą rezultatu 4–7 (+1 −4 =6) pralaimėjo Anatolijui Karpovui.
Trichomonozė
Simptomai ir ligos eiga
Daugumai vyrų trichomonozė formuojasi be ryškių klinikinių požymių tačiau užsikrėtusieji į invazijos šaltinis. Inkubacinis periodas yra 3-30 dienų Paskui pasireiškia uretritas, prostatitas ir kitų lyties organų uždegimai. Ligonis skundžiasi šlapimkanalio perštėjimu (skausmas šlapinantis), šlapime būna pūlingų išskyrų.
Borisas Spaskis
Pretendentų ciklai
1976 m. pretendentų cikle jis turėjo pradėti nuo Manilos tarpzoninio turnyro. Jame, su V. Ulmanu surinkęs po 10 taškų, užėmė dešimtą vietą, kurios nepakako, norint dalyvauti Kandidatų mačuose. Tačiau ten jis vis dėlto žaidė, nes, kai R. Fišeris atsisakė dalyvauti, atsirado laisva vieta, kurią galėjo užimti praėjusio kandidatų ciklo pusfinalininkaiː T. Petrosianas arba B. Spaskis. Kadangi T. Petrosianas buvo patekęs iš 1976 m. Bylio tarpzoninio turnyro, tai laisvoji vieta atiteko B. Spaskiui.
Trichomonozė
Diagnostika
Laboratorijoje mikroskopu tiriamas ligonio išskyrų tepinėlis ir ieškoma vegetatyvinių formų. Diagnozuojama radus trofozoitų išskyrose arba šlapime bei sperminiame skystyje. Tam tikrais atvejais gali būti atliekamas pasėlis - parazitai gali būti auginami dirbtinėje terpėje.
Borisas Spaskis
Pretendentų ciklai
Dvylikos partijų ketvirtfinalio mačas tarp Boriso Spaskio ir Vlastimilo Horto 1977 m. vasario 27–balandžio 20 d. vyko Reikjavike. Mačas buvo atkaklus, tačiau nerezultatyvus. Nuo trečios partijos iki dešimtos tašku pirmavo Borisas Spaskis, bet, likus dviem partijoms iki mačo pabaigos, Vlastimilas Hortas, laimėjęs 10-ąją partiją, išlygino rezultatą. Sužaidus visas mačui skirtas 12 partijų, rezultatas buvo lygus 6–6 (+1 −1 =10). Buvo paskirtas papildomas mačas, kuris pradžioje dėl B. Spaskio ligos, kuriam buvo atlikta apendicito operacija, o po to, susirgus ir V. Hortui, prasidėjo po trijų savaičių. Žaidžiant papildomas keturias partijas, pirmos dvi baigėsi lygiosiomis, o trečioje įvyko kuriozinis įvykis, kai V. Hortas, laimėtinoje padėtyje turėdamas šešiems ėjimams 30 sek., „užmiršo laikrodį“ ir, pasibaigus laikui, jam buvo įskaitytas pralaimėjimas. Tai Hortą taip paveikė, kad žaisdamas paskutinę partiją, jis daugiau kaip lygiųjų negalėjo pasiekti. Tad B. Spaskis laimėjo ketvirtfinalio mačą 8½–7½ ir pateko į pusfinalį.
Trichomonozė
Gydymas
Infekcija gydoma antibiotikais – metronidazoliu, trichopoliu. Gydant ir dvi paras po gydymo negalima vartoti alkoholio.
Borisas Spaskis
Pretendentų ciklai
Pusfinalio 16 partijų mačą, kuris vyko 1977 m. rugpjūčio mėn. Ženevoje, prieš Lajošą Portišą B. Spaskis laimėjo rezultatu 8½–6½ (+4 −2 =9) ir pateko į finalą.
Trichomonozė
Gydymas
Pacientas laikomas pasveikusiu nuo trichomonozės, kai nejaučia ligos požymių.