cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žemynos progimnazijos stadionas (Vilnius)
Namų komandos
„Žemynos“ progimnazijos stadionu naudojasi progimnazijos moksleiviai, ir „Vilniaus futbolo mokykla“, namų rungtynes jame kartais žaidžia ir Žalgiris B ekipa.
Galos Placidijos mauzoliejus
thumb|right|260px| Galos Placidijos mauzoliejus Galos Placidijos mauzoliejus − V a. ankstyvosios krikščionybės architektūros statinys Ravenos mieste Italijoje. UNESCO pasaulio paveldo objekto „Ankstyvosios krikščionybės paminklai Ravenoje“ dalis, garsus savo mozaikomis.
Apie Galos Placidijos mauzoliejų
Gala Placidija buvo Romos imperatoriaus Honorijaus pusseserė ir ji užsakė šventyklėlės statybą Ravenoje, kuri tuo metu buvo Vakarų Romos imperijos sostinė. Šventyklėlė pastatyta apie 425−427 m. ir tikriausiai buvo dedikuota Šv. Laurynui. Gala Placidija mirė 450 m. ir šventyklėlė pavadinta jos vardo mauzoliejumi, nes vienu metu buvo tikima, kad jame Gala Placidija buvo palaidota.
Galos Placidijos mauzoliejus yra mažų matmenų, kryžiaus išplanavimo statinys. Kryžiaus šakos yra nevienodo ilgio, bet, kadangi visos jos labai trumpos, pagrindinis dėmesys suteikiamas vidurinei mauzoliejaus daliai, kuri išskirta bokštu. Tokiu būdu pailgo plano krikščionių statinys tarsi suvienytas su centrinio plano statiniu, kuris labiau būdingas rytų krikščionių šventykloms. Galos Placidijos mauzoliejus originaliai buvo prie pat Šv. Kryžiaus bažnyčios nartekso (dabar pakeista).
REDengine
REDengine – žaidimų variklis, sukurtas įmonės „CD Projekt Red“. Šis variklis sukurtas išskirtinai atviro pasaulio vaidmenų žaidimams. Kompanija šiuo varikliu pakeitė iki 2011 m. naudotą „Aurora Engine“ variklį, kuriuo buvo sukurtas „The Witcher“ žaidimas.
Naujausia variklio versija REDengine 4 pasirodė „Cyberpunk 2077“ žaidime 2020 m. gruodžio 10 d.
Galos Placidijos mauzoliejus
Apie Galos Placidijos mauzoliejų
Mauzoliejaus išorė yra gana skurdi, be papuošimų, ir statinys visų pirma garsus vidaus autentiškomis V a. mozaikomis, kurios sukurtos ant mėlyno pagrindo. Centriniame kupoliniame lubų paviršiuje pavaizduotas auksinis kryžius tarp daugybės žvaigždžių, tikriausiai simbolizuojantis krikščionybės įsigalėjimą pasaulyje. Virš įėjimo esančioje liunetėje pavaizduotas Kristus, įprastame ankstyvajame krikščionių mene „gerojo ganytojo“ vaizdinyje. Kitoje mozaikoje pavaizduotas Šv. Laurynas (kita versija − Šv. Vincentas iš Saragosos), su kryžiumi ir knyga rankose judantis laužo su grotelėmis link.
Urus Martanas
Urus Martanas  – miestas Rusijoje, Čečėnijoje, 31 km į pietvakarius nuo Grozno, prie Martano upės; rajono centras. Keliai į Šali, Ačchoj Martaną. Veikia čečėnų etnografinis muziejus „Dondi Jurtas“.
Gyventojai
2010 m. 96,41 % Urus Martano gyventojų buvo čečėnai, 1,77 % – rusai.
Istorija
Urus Martanas susidarė iš 3 aūlų XIX a. Miestu tapo 1990 m. Urus Martanas atsidūrė abiejų Čečėnijos karų sūkuryje, buvo bombarduojamas.
Hamam Lifas
Hamam Lifas  – miestas Tunise, Viduržemio jūros pakrantėje. Populiarus kurortas nuo sostinės nutolęs vos 20 km atstumu.
Istorija
Finikiečių kalba vietovė vadinta Naro. Arabų užkariavimų metu kraštas buvo islamizuotas. Iki prancūzų užkariavimo čia gyveno arabrai, žydai, graikai ir kitos tautos.
Žemynos progimnazijos stadionas (Panevėžys)
Panevėžio Žemynos progimnazijos stadionas – stadionas Panevėžyje, po rekonstrukcijos atidarytas 2018 m.
Stadiono rekonstrukcija
Buvo įrengta nauja futbolo aikštė, atnaujinti bėgimo takai, vietos teisėjams, 500 žiūrovų tribūna, apšvietimas, vaizdo stebėjimo kameros, rekonstruoti arba įrengti lietaus nuotėkų, drenažo tinklai.
Naujai įrengta futbolo aikštė atitinka Pirmos lygos, bei žemesnių čempionatų reikalavimus.
Rekonstrukcijos darbams 2017-2018 m. buvo skirta apie 380 tūkst. eurų, o futbolo aikštės dirbtinės dangos vertė – apie 150 tūkst. eurų. (Įskaitant vartus, ir kamuolio gaudyklių tinklus)
2021 m. žiūrovų talpa buvo padidinta iki 620.
Namų komandos
Namų rungtynes stadione žaidė FK Panevėžys, Panevėžys B, FK Ekranas (buv. FK Aukštaitija), FK Dembava ir FC Kupiškis.
Žemynos progimnazijos stadionu naudojasi progimnazijos moksleiviai, bei Panevėžio Futbolo Akademija ir Panevėžio Raimundo Sargūno sporto gimnazija.
Eduardas I Vyresnysis
Eduardas I Vyresnysis (~874-7 – 924 m. liepos 17 d.) – anglosaksų valdovas (karalius), sostą paveldėjęs 899 m. po tėvo Alfredo Didžiojo (849–899) mirties.
Jo rūmai buvo Vinčesteryje, tuometinėje Vesekso sostinėje.
Mirė 924 m., vesdamas anglosaksus į mūšį su valų-mersų sukilėliais.
Palaidotas Naujojo Minsterio vienuolyne Vinčesteryje.
Reikšmė
Eduardas 917 m. atkovojo iš danų rytų Midlendus ir Rytų Angliją, o 918 m., mirus seseriai Etelfledai (Æthelflæd) tapo ir Mersijos valdovu. Išplėtė Vesekso ribas, įjungdamas į savo valdas Mersiją, Rytų Angliją ir Eseksą bei iš danų atkovotas žemes. 911 m. Eduardas užėmė Oksfordširą ir Midlseską. Jo įsakymu pastatyta daug tvirtovių Hetforde, Vitheme ir Bridžnorte.
Žmonos ir vaikai
Eduardas I Vyresnysis turėjo tris žmonas:
Gudėja
thumb|180px|Lagašo valdovą Gudėją vaizduojanti diorito statula ([[Luvras)]]
Gudėja  – Šumero Lagašo miesto-valstybės valdovas (ensis) iš Antrosios Lagašo dinastijos, valdęs apie 2144–2124 m. pr. m. e. Tai vienas žinomiausių Lagašo valdovų, kadangi išlikę daug jo valdymo laikotarpio rašto ir meno paminklų. Trečiosios Ūro dinastijos (vadinamojo Šumerų renesanso) laikų Lagašo valdovai niekad nebuvo tituluojami karaliais – vadinti lugaliais arba ensiais. Buvo vedęs savo pirmtako Ur-Babos dukterį Ninalą. Po Gudėjos mirties ensiu tapo jo sūnus Ur-Ningirsu.
Gudėja valdė apie 20 metų, jo valdymo metu pastatyta šventyklų, rūmų ir kitų panašaus pobūdžio pastatų, išliko nemažai jo atvaizdų. Žinomos 27 Gudėjos statulos, daugelis jų išskaptuotos iš vulkaninių uolienų (daugiausia diorito, taip pat dolerito). Vaizduojamas su tunika, apnuogintais pečiais, rankos sunertos maldai. Sukuriamas romios didybės ir gilaus religinio užsidegimo įspūdis. Virtinė Gudėjos laikų įrašų mini vietinių šventyklų atidarymą kituose Šumero miestuose, kaip antai Ūre, Nipūre, Adabe, Uruke bei Bad-tibiroje. Tai rodo, kad šiuo laikotarpiu Lagašas buvo tapęs dominuojančia jėga Šumere. Valdant Gudėjai Lagaše vyravo taika, tai buvo ypatingo klestėjimo laikotarpis, ką atspindi daugybė atliktų viešosios infrastruktūros darbų tiek pačiame Lagaše, tiek kituose miestuose, kur siekė Lagašo hegemonija. Įvairūs šio valdovo darbai minimi vadinamuosiuose „metų varduose“, tačiau juose nė karto nėra paminėtas karas. Gudėjos laikai buvo ir kultūrinio pakilimo laikotarpis, palikęs daugybę meno bei rašto paminklų.
Vienas didžiausių Gudėjos darbų – atstatyta E-ninnu šventykla, skirta dievui Ningirsu. Išlikęs šumerų himnas, kuriame pasakojama, kad Gudėjai sapne pasirodęs dievas Ningirsu ir paliepęs atstatyti šventyklą. Be to, valdant Gudėjai, iki 216 000 padaugėjo visateisių piliečių, tuo tarpu XXIV a. pr. m. e., valdant Urukaginai, jų būta 36 000.
Posos de Kaldasas
Posos de Kaldasas  – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, 243 km į šiaurę nuo San Paulo, Mantikeiros kalnagūbryje, užgesusio ugnikalnio kalderoje. Yra oro uostas, plentai į Bauru, Pozo Alegrę. Posos de Kaldasas garsėja savo karštosiomis, mineralinėmis (sieringomis) versmėmis, balneologinis ir klimatinis kurortas, kurio gydyklose ir sanatorijose gydomos reumatinės, odos, virškinimo, kvėpavimo organų ligos. Taip pat vystoma mašinų gamybos, spalvotosios (aliuminio) metalurgijos, chemijos, stiklo, maisto (ypač sūrių) pramonė. Miesto apylinkėse kasami boksitai.
Posos de Kaldase veikia branduolinių tyrimų institutas, istorijos muziejus, bazilika, daug žaliųjų plotų, parkų, krioklių. Stovi Kristaus Atpirkėjo paminklas.
Istorija
Posos de Kaldasas įkurtas 1872 m. aukso ieškotojų bandeirantų ir pavadintas pagal karštosiomis versmėmis žymų Kaldas da Rainjos miestą Portugalijoje. Miesto teisės suteiktos 1875 m.
Metlavis
Metlavis  – miestas Tunise, vakarinėje šalies dalyje.
Istorija
Nuo 1845 m. miestas priklausė prancūzų protektoratui ir nuolatos augo. Atradus pirmąjį fosfatų telkinį, 1896 m. prasidėjo jų pramoninis kasimas, bei nutiestas geležinkelis tarp Metlavio ir Sfakso (250 km), kuris leido gabenti rūdą į uostą, iš kur ji buvo eksportuojama. Iki šiol fosfatai išgaunami iš aštuonių kasybos centrų, o pagrindinis yra Metlavyje.
Gamtos istorijos muziejuje galima grožėtis įdomia fosilijų kolekcija.
Miestas yra fosfatus vežančių traukinių traukinių centras ir „Lézard rouge“ turistinės trasos, turistinio traukinio, siūlančio ekskursiją per Seljos tarpeklį, pradžios taškas.
Solimanas
Solimanas arba Slimanas  – miestas Tunise, šiaurinėje šalies dalyje, netoli sostinės.
Istorija
Miestas išaugo po to, kai XVI a. jį užvaldė Osmanų imperija. Čia įsikūrė turkų kareiviai, o vėliau (septynioliktame amžiuje) atvyko iš Andalūzijos išstumti morisiečiai. Istoriniame miesto centre yra siaurų gatvių, susikertančių statmenai, tinklas. Pastatai yra dažyti balta spalva, durys – iš dažytos medienos, o namai kartais būna su žaliais čerpėmis.
Miesto centre dvi mečetės liudija šią dvigubą įtaką: viena iš malikitų apeigų, kurias galima pastebėti prie jos minareto, pastatyto ant kvadrato pagrindo, o kita – Hanefite apeigos (turkų), turinčios aštuonkampį pagrindą.
Ačchoj Martanas
Ačchoj Martanas  – stambus kaimas Rusijoje, Čečėnijoje, 51 km į vakarus nuo Grozno, prie Martano upės; rajono centras. Vystoma plastiko pramonė. Žemės ūkio krašto centras (javai, vaisiai, gyvuliai).
Le Bardas
Le Bardas arba Bardas  – miestas Tunise, šiaurinėje šalies dalyje, netoli sostinės.
Istorija
Pastatytas Hafsidų dinastijos valdymo metu, XV amžiuje. Pavadinimas kilo iš ispaniško žodžio „prado“, reiškiančio sodą. Le Bardas tapo Tuniso teismo rezidencija XVIII a. Atvykus Huseinitų bajams, Le Bardas tapo politiniu, intelektualiniu ir religiniu centru. Čia buvo įsikūrusi Tuniso Nacionalinė asamblėja, o 1882 m. ten atidarytas Nacionalinis muziejus.
Netoliese esančiuose Ksar Saïd rūmuose buvo pasirašyta sutartis (1881 m.), o pagal ją Tunisas tapo prancūzų protektoratu.
Mersija
Mersija – ankstyvųjų viduramžių anglosaksų karalystė. Pavadinimas kilo, lotynizavus Mierce ar Myrce (pasienio žmonės). Karalystės centras buvo Trento baseine. Mersijos sostinė – Tamvertas nuo 584 m., kai karalius Kreoda čia pastatė tvirtovę. nuo to laikotarpio Mesija 300 metų dominavo priversdama paklusti ar prisijungdama kitas karalystes į pietus nuo Hamberio: Rytų Angliją, Eseksą, Kentą, Saseksą ir Veseksą. Ofos, liepusio supilti pylimą, atskyrusi anglosaksų ir velsų karalystes, valdymas laikomas Mersijos aukso amžiumi.
Mersija iš pradžių buvo pagoniška karalystė, bet karalius Peada apie 656 m. priėmė krikščionybę. VII a. pabaigoje krikščionybė išplito karalystėje. Mersijos vyskupystė įkurta 656 m., pirmasis vyskupas Diuma valdė iš Reptono. 669 m. penktasis vyskupas Šv. Čadas perkėlė centrą į Ličfyldą ir vyskupystės centras ten išliko iki šių dienų. 691 m. vyskupystė pakeitė pavadinimą iš Mersijos į Ličfyldo. Vyskupystė trumpam laikui buvo tapusi archivyskupyste tarp 787 m. ir 799 m., bet statusas buvo panaikintas 803 m.
IX a. danų vikingai užėmė didžiąją Mersijos dalį. Paskutinis Mersijos karalius Keolvulfas II mirė 879 m. Po to valdė Mersijos lordai. Mersija nesugebėjo išsaugoti nepriklausomybės ir buvo prijungta prie Vesekso.
Itum Kalė
Itum Kalė  – kaimas Rusijoje, pietų Čečėnijoje, 78 km į pietus nuo Grozno, tarpeklyje prie Arguno upės; rajono centras. Išlikusi tradicinė kaukazietiška architektūra, senovinės tvirtovės griuvėsiai, bokštai, kapavietės. Stovi mečetė.
Istorija
Itum Kalė 1944–1957 m. pateko į Gruzijos TSR sudėtį ir vadinta Achalcheviu.
thumb|left|240px|Itum Kalė tvirtovė
Velso futbolo varžybos 2006–2007 m.
Velso futbolo varžybos 2006–2007 m.
Komandų rikiuotė
1 2006–2007 m. Velso futbolo taurės laimėtojai.
San Vitale bazilika
thumb|right|260px| San Vitale bazilika thumb|right|200px| Bazilikos planas San Vitale bazilika (Šv. Vitalijaus bazilika, ) − VI a. bažnyčia Ravenos mieste Italijoje. Tai vienas iš garsiausių Ravenos architektūrinių paminklų, UNESCO pasaulio paveldo objekto „Ankstyvosios krikščionybės paminklai Ravenoje“ dalis. Bažnyčia garsi bizantinio stiliaus mozaikomis, kurios, laikoma, yra aukščiausios meninės vertės iš bizantinių, esančių Vakarų Europoje. Taip pat bažnyčia unikali dėl labai gero autentiško išsilaikymo.
Istorija
Bažnyčios statybas inicijavo Ravenos vyskupas Eklezijus 526 m. iškart su ostrogotų, kurių karalystės sostine tuo metu buvo Ravena, karaliaus Teodoriko mirtimi. Statybas finansavo Julianas Argentarijus (Julianas „bankininkas“), kuris skyrė 26 000 auksinių monetų paramą (daugiau nei 350 svarų). Nieko nežinoma apie šį asmenį. Tikriausiai jis išties buvo bankininkas. Neatmetama versija, kad per jį statybas finansavo kuris nors aukštuomenės aplinkos asmuo, panoręs likti nežinomu. Galbūt bankininkas buvo susijęs su Bizantijos imperatoriaus Justiniano I aplinka. 540 m. Raveną užėmė Justiniano I generolas Belizarijus ir miestas tapo Bizantijos imperijos dalimi. Bažnyčią 547 m. pašventino arkivyskupas Maksimijanas ir skyrė ją Šv. Vitalijui, krikščionių kankiniui, nukankintam Ravenoje, ir miesto globėjui. Maksimijanas užsakė ir garsiųjų bažnyčios mozaikų sukūrimą. XVIII a. kupolas buvo dekoruotas vėlyvojo baroko, menkaverte laikoma, freska.
Architektūra
San Vitale bažnyčios pavadinime bazilika yra titulas, o ne nurodo jos bazilikos architektūrinį planą. Bažnyčia yra centrinio išplanavimo ir tikriausiai paremta prieš tai toje vietoje buvusios šventyklos planu. Bažnyčios planas paremtas dviem koncentriniais oktagonais. Kupolas pastatytas virš vidinio oktagono ir pro žemiau esančius langus patenka šviesa centrinei bažnyčios erdvei, kurią įrėmina 8 dideli piloriai, sujungti tarpusavyje eksedromis su kolonomis. Šis architektūrinis sumanymas atskiria bažnyčios centrinę erdvę nuo dviaukštės ambulatorijos. Bendrai, bažnyčios planas primena išsiskleidusį gėlės žiedą. Priešais apsidę yra kryžiaus formos lubų choras, kuris perkerta ambulatoriją ir suteikia bažnyčios planui kryptį. Bažnyčios narteksas yra pastatytas asimetriškai apsidei. Kodėl taip padaryta, nėra aiškaus atsakymo. Bendrai, bažnyčios viduje sunku pajausti oktagonaliąją simetriją, nes keičiant stebėtojui poziciją bažnyčios elementai atrodo tarsi pasikeitę. Bažnyčios išorės kuklumas kontrastuoja su labai turtingu mozaikų dekoru ir išsiskiria iš paprastai prabangių Bizantijos bažnyčių fasadų Konstantinopolyje.
Mozaikos
San Vitale bažnyčios mozaikų dekore išskiriamos keturios svarbiausios scenos.
Ben Gardanas
Ben Gardanas  – miestas Tunise, rytinėje šalies dalyje, netoli pasienio su Libija. Miestas priklauso Medeninos vilajetui. Toliausiai nuo sostinės esantis miestas. Jis yra 32 km nuo Tuniso ir Libijos sienos. Didelė prekių ir produktų dalis importuojama iš Libijos ir laikoma pigesne.
Zarzisas
Zarzisas arba Džardžisas  – miestas Tunise, rytinėje šalies dalyje, netoli pasienio su Libija. Miestas priklauso Medenino vilajetui.
Istorija
Gergis buvo pakankamai svarbus Romos Tripolitanijos provincijoje (popiežiaus atžvilgiu), kad taptų priesagos vyskupyste. Septintame amžiuje čia įsikūrė arabai ir įsigalėjo islamas.
Air India skrydis 182
Air India skrydis 182 – aviacijos incidentas, įvykęs 1985 m. birželio d., kuomet Air India lėktuvas Boeing 747–237B skrido maršrutu Torontas - Londonas - Delis - Bombėjus, tačiau skrendant į Londoną (netoli Airijos krantų) sprogo bomba, kuri sunaikino lėktuvą. Žuvo visi 329 lėktuve esantys žmonės - 307 keleiviai ir 22 įgulos nariai. Šis incidentas tapo didžiausia lėktuvo katastrofa neutraliuose vandenyse, pirmuoju „Boeing 747“ teroristiniu išpuoliu ir didžiausiu teroristiniu išpuoliu Kanados istorijoje. Atsakomybę prisiėmė sikhų organizacija Babbar Khalsa. Tik Inderjit Singh Reyat buvo nuteistas penkiolikai metų kalėjimo.
Katastrofa
07:14:01 val., kuomet lėktuvas buvo 176 kilometrų atstumu nuo Korko, lėktuvo priekiniame krovinių skyriuje įvyko sprogimas, kurio metu nutrūko uodegos dalis, o lėktuvas iškart subyrėjo. Pilotai neturėjo laiko perduoti avarinio signalo. 08:30 val. dispečeriai informavo pakrančių apsaugos laivus apie keleivinio lėktuvo dingimą. Paieškose taip pat dalyvavo keli netoli plaukioję krovininiai laivai. 09:13 val. krovininis laivas „Laurentian Forest“ pranešė apie vandens paviršiuje plūduriuojančių orlaivio nuolaužų radimą. Per sekančias dienas iš vandens buvo iškelta apie 50 lėktuvo nuolaužų ir 131 kūnas.
Volvo T6
Volvo T6 – koncepcinis koncerno „Volvo“ automobilis, visuomenei pristatytas 2005 m. „SEMA“ automobilių parodoje. Automobilis išleistas vienetiniu egzemplioriumi, daugelis detalių pagamintos rankomis. Buvo svarstoma galimybė automobilį paleisti nedidelei serijinei gamybai. Šešių cilindrų, 2,9 l darbinio tūrio variklis panaudotas iš serijinio sedano „Volvo S80“. Variklis turi dvi turbinas, kurių dėka pasiekiama 300 AG galia, o didžiausias greitis 328 km/h. Variklis sumontuotas galinėje automobilio dalyje. 2004 m. žurnalas „Hot Rod“ „Volvo T6“ išrinko metų hotrodu. Automobilio dizainą kūrė Peras Gylenspetsas iš „Labyrint studio“, o automobilio kūrimu užsiėmė Laifas Tufvesonas.
Panditas
Panditas  – hinduizme reiškia tradicinį išsilavinimą įgijusį asmenį, savo srities žinovą. Panditas moka sanskritą, gali būti įvairių klasikinių menų, religijos, menų (gramatikos, teisės ir religinių apeigų, vedinės astrologijos, filosofijos ar klasikinės muzikos, poezijos ir šokio) žinovas.
Panditais vadinami vyrai brahmanai, mintinai mokantys dalį vedų ir savo žinias tradiciniu būdu perduodantys mokiniams. Yra išimčių, kai panditėms tapo moterys (pvz., Ramabai Sarasvatė, 1858–1922 m.).
Budizme taip pat naudojama pandito sąvoka – Tibeto budistų pančenlama reiškia „panditas čenpo lama“, arba „lama didysis panditas“, Rusijos budistų lyderis – pandidas chambo lama.
Tašmetu
Vardas kildinamas iš akadų k. šamû („[prašymų] išpildymas“). Laikyta gailestinga tarpininke, gynėja nuo blogio, taip pat meilės dievybe. Šiais aspektais ji neretai minima vėlesnio laikotarpio babiloniečių ir asirų maldose bei ritualiniuose tekstuose. I tūkst. pr. m. e. datuojamose maldose iš Kalacho miesto Tašmetu siejama su kūnišku patrauklumu ir išmintimi. Vienoje maldoje įvardijama ir „likimų karaliene bei viešpate“, „kūniško patrauklumo ir geidulingumo deive“. Tuo ji panaši į kitą Nabu sutuoktinę Nanają. VII a. pr. m. e. datuojamame tekste iš Ninevijos Ašurbanipalo bibliotekos aprašomi Nabu ir Tašmetu meilės žaidimai sode. Deivės Tašmetu vardas buvo ir asmenvardžių dėmuo. Pavyzdžiui, Asirijos karaliaus Sinaheribo žmona buvo Tašmetu-šarrat („Tašmetu yra karalienė“).
Keturvėjai
Keturvėjai (arba Atikonys II) – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, dabar Atkočių kaimo dalis. Kaimą mena Keturvėjų gatvė, vedanti į pietus nuo gyvenvietės centro į laukus, kur pakeliui į buvusį Keturvėjų kaimą dar išlikę pora sodybų.
Etimologija
Keturvėjų pavadinimas kilo nuo to, kad broliai Keturkos nusipirko ten žemės, pasistatė sodybas ir ūkininkavo.
Istorija
Kaime gyveno keturios Keturkų ir dvi Gricių šeimos. Kaimas buvo netoli miško. Prasidėjus I pasauliniam karui vieni iš Keturkų persikraustė gyventi į kitą miško pusę.
Tuniso Ligue Professionnelle 1
Tuniso Ligue Professionnelle 1 – aukščiausias Tuniso divizionas. Pirmoji lyga buvo įkurta 1921 m., o nuo 1956 m. šalis tapo nepriklausoma.
Čempionatą organizuoja Tuniso futbolo federacija.
Algirdas Verba
Algirdas Steponas Verba (1941 m. spalio 1 d. – 2000 m. liepos 22 d.) – Lietuvos poetas, redaktorius; „Poezijos pavasario“ laureatas (1993 m.).
Biografija
Algirdas Verba 1963–1966 m. studijavo Kauno politechnikos institute, o 1968–1970 m. – Vilniaus universitete. 1963–1967 m. (su pertraukomis) dirbo įvairiose gamyklose Kaune, 1969–1983 m. – įvairių laikraščių (pvz., „Valstiečių laikraštyje“) ir žurnalų redakcijose Vilniuje.
Kūryba
Kūrybai būdingas taurus ir dramatiškas lyrinio herojaus vidinis pasaulis, aprašomas Lietuvos kaimo likimas. Pagrindinis poezijos motyvas, plėtojamas su maištingos nevilties intonacija, – tėviškės prarastis. Eilėraščiams būdinga klasikinė struktūra, drąsios metaforos, intensyvus lyrinis vyksmas. Algirdo Verbos, vėlai debiutavusio poeto eilėraščiai itin emocingi, dažnai chtoniški, desperatiški, kartais net pikti. Nesivaikė literatūrinių įmantrybių, rašė be poetinių kaukių, nuoširdžiai, tikrai.
Adomas Matuliauskas (1914)
Adomas Matuliauskas vyresnysis (1914 m. gruodžio 24 d. Peterhofe – 1977 m. sausio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, mozaikininkas, tapytojas, grafikas, Lietuvos knygos ženklų kūrėjas. thumb|right|260px|A.Matuliauskas darbuojasi prie mozaikos [[Rūpintojėlis (mozaika)|Rūpintojėlis. Klaipėda, 1960 m.]]
Biografija
Dailininkas Adomas Matuliauskas vyresnysis gimė ir augo lietuvių išeivių šeimoje. 1937 m. baigė Leningrado pedagoginę dailės mokyklą, nuo 1938 m. dirbo tapytoju apipavidalintoju. 1938–1941 m. metalo graviūrų spaudos meistras Rusijos dailės akademijoje. 1941–1943 m., Leningrado blokados metu, dirbo miesto priešgaisrinėje apsaugoje. 1946–1948 m. Leningrado dailininkų sąjungos narys. 1950 m. grįžęs į Lietuvą, gyveno Vilniuje. 1956 m. baigė Lietuvos valstybinį dailės institutą, Monumentaliosios tapybos katedros Freskos-mozaikos skyrių (diplominio darbo vadovė Irena Trečiokaitė-Žebenkienė).1958–1960 m. sukūrė natūralaus akmens mozaika „Rūpintojėlis“ Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčioje. Baigęs studijas dailininkas dirbo braižybos ir piešimo mokytoju keliose Vilniaus vidurinėse mokyklose. Adomas Matuliauskas su restauratorių grupe 1961–1963 m. restauravo sieninę tapyba, interjero elementus ir lubų plafono centrinės kompozicijos fragmentus Verkių dvaro rūmų rytinėje oficinoje. Nuo 1964 m. restauravo muziejinę tapybą, dirbo dailininku apipavidalintoju, kūrė knygos ženklus. Dailininkas mirė 1977 m. sausio 31 d. Vilniuje. Palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Tiesioginis šachmatų uždavinys
Tiesioginis šachmatų uždavinys – tai dirbtinai sudaryta šachmatų pozicija, kurioje baltieji per nurodytą užduotyje ėjimų skaičių turi juodiesiems paskelbti matą. Priklauso tradicinei kompozicijai. Pagal užduotį skirstomi į žanrusː dviejų, trijų, keturių ir daugelio ėjimų uždavinius.
Adomas Matuliauskas (1914)
Kūryba
1957 m. sukūrė paveikslą „Gulintis Kristus“ Molėtų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčiai, 1960 – akmens mozaiką Mozaika „Rūpintojėlis“ Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčioje. Nuo 1957 m. dailininkas pradėjo kurti knygos ženklus, ekslibrisus. Aktyviai dalyvavo įvairiose ekslibrisų parodose. Menininkas yra sukūręs keliasdešimt lino raižinių ir piešinių ciklų, kelis šimtus etiudų, virš 200 ekslibrisų. Dailininkas nemažai ekslibrisų yra paskyręs šeimos draugams ir bičiuliams – Antanui Kmieliauskui, Vincui ir Saulei Kisarauskams, Anastazijai Kašinskaitei, Zitai Žemaitytei, Valerijai Čiurlionytei-Karužienei, Stasiui Pinkui. Ekslibrisai atlikti lino (X3) ir metalo (C1) graviūros, autocinkografijos (A), oforto (C3) ir akvatintos (C5) technikomis. Ekslibrisuose derino klasikines ir modernias meninės raiškos priemones. Dailininko kūriniams būdinga romantinė poetinė nuotaika, dekoratyvumas, ritmiška kūrinio elementų kompozicija. Asmeninės parodos: Peterhofe 1932 m., Vilniuje – 1972, 1976, Lvove – 1972, Rygoje – 1976, Peterhofe – 1977, Jonavoje – 1984. Ekslibrisų ir grafikos darbų yra  Lietuvos dailės muziejuje, Nacionalinėje Martyno Mažvydo bibliotekoje, Vilniaus universiteto bibliotekos Grafikos kabinete bei privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje.
Tiesioginis šachmatų uždavinys
Sprendžiant uždavinį reikia rasti autoriaus sumanytą vienintelį kelią vedantį į užduoties įvykdymą. Ne kiekvieną poziciją, kurioje per nustatytą ėjimų kiekį įmanoma skelbti matą, galima laikyti šachmatų uždaviniu.
Adomas Matuliauskas (1914)
Šeima
Žmona Jadvyga Katinaitė-Matuliauskienė (1924-1971) Lietuvos dailės muziejaus dailėtyrininkė, muziejininkė, Taikomosios dailės skyriaus vedėja, XVII–XVIII a. koklių ir kontušo juostų tyrinėtoja. Sūnus Adomas Matuliauskas (1963-2018) dailininkas grafikas, dvi dukros Birutė Baušienė (g.1965 m.) ir Jūratė Bazarienė (g. 1968 m.)
Korai
Korai (sav. Náayarite) – Šiaurės Amerikos indėnų tauta. Gyvena Meksikos vakaruose, Chalisko ir Najarito valstijose. Populiacija – daugiau kaip 16 000 žmonių. Kalba jutų-actekų šeimai priskiriama korų kalba (3 tarmėmis).
Tiesioginis šachmatų uždavinys
Jis turi turėti turinį, atitikti formalius ir meninius reikalavimus. Formalūs reikalavimai yra: pradinės padėties legalumas, išsprendžiamumas, sprendimo vienareikšmiškumas. sprendinio grožis, sumanymo raiškingumas, taupumas. Uždavinys turi būti originalus.
Korai
Tradiciškai verčiasi lydimine žemdirbyste (augina kukurūzus, pupas, moliūgus, sezamą, daržoves, cukranendres, tabaką, batatus), medžiokle, žvejyba. Nuo XVII a. taip pat verčiasi gyvulininkyste (galvijai, avys), amatais. Daug korų dirba miestuose ir plantacijose. Tradiciniai vyrų drabužiai dažniausiai meksikietiško tipo, dėvimi balti siuvinėti marškiniai, baltos plačkelnės, sujuostos plačiomis margomis juostomis, skaromis arba klubų raiščiais, skrybėlės su sakalų plunksnomis, ant pečių – vilnonės skraistės, moterų – ilgi sijonai, siuvinėtos palaidinukės, vilnoniai šalikai, skraistės.
Susiskirstę patrilinijiniais klanais. Bendruomenė endogaminė, vadovaujama renkamų seniūnų. Būdinga mažoji patrilinijinė šeima, patrilokalinė santuoka, pasitaiko poliginijos atvejų. Nors oficialiai dauguma korų – katalikai, tačiau iš tiesų tikėjimas sinkretinis. Išlikęs folkloras, senovinis kalendorius, mitologija, dievų kultas, šamanizmas, magija. Paplitęs ritualinis veido dažymas. Dauguma korų mitų yra Mezoamerikos kilmės (penktosios saulės sukūrimas, Kecalkoatlio kultas ir kt.).
Tiesioginis šachmatų uždavinys
Estetinis efektas pasiekiamas netikėtu pirmuoju ėjimu ar gražia kombinacija. Uždavinys neturi prasidėti šachu, sprendinys turi būti sunkiai randamas, juodųjų gynyba aktyvi.
Šachmatų kompozicijos vystymosi metu keitėsi reikalavimai dėl formos, pasirodydavo ir išnykdavo įvairūs stiliai ir kryptys.
Istorija
XIX a. uždavinių, Prancūzijoj tada vadintų „stratahemomis“, buvo galima aptikti visuose tuo metų išleistuose šachmatų leidiniuose. Didelę jų kolekciją (daugiau, kaip 2 tūkst.) buvo surinkęs ir išleidęs (Anglijoje, Vokietijoje ir Prancūzijoje) A. Aleksandras (1846 m.).
Viduramžių kompozicijas su daugelio ėjimų uždaviniais, XIX a. viduryje išstūmė šiuolaikiniai uždaviniai. Pasirodė pirmi rinkiniai, turėję svarbios reikšmės, formuojant naujuosius principus.
Ypatingu originalumu pasižymėjo Adolfas Andersenas ir Pjeras Ogiustas d’Orvilis (Pierre Auguste d'Orville; 1804-1864)  – pirmieji įdiegę pradinės bei matinės pozicijų taupumo principus. Jų kompozicijoms pastebimas ėjimų skaičiaus ir figūrų sumažėjimas, vietoj forsuotų aukų – subtilūs tykūs figūrų manevrai. P. O. d‘ Orvilio visi uždaviniai baigiasi taisyklinguoju matu.
Spauda
Greitam kompozicijos vystymuisi įtakos turėjo pirmųjų šachmatų žurnalų, specialių skyrelių periodinėje spaudoje atsiradimas.
XIX a. antroje pusėje buvo išleista visa eilė šachmatų kompozicijos knygų: Vokietijoje – M. Langės „Handbuch“ (1862 m.), Ž. Diufrenio „Antologija“ (1864 m.) I. Koco ir K. Kokelkorno vokiečių uždavinių kompozitorių rinkiniai (1875 m.); Anglijoje – Dž. Brauno uždavinių rink. (1865 m.), F. Hili (1866 m.), brolių Pirsų rinkinys „Anglų šachmatų uždaviniai” (1876 m.); Danijoje – A. Arnelio ir S. Siorenseno uždavinių rinkinys (1879 m.) ir kt.
Šachmatų kompozicijų mokyklos
Palaipsniui susiformavo eilė šachmatų kompozicijos mokyklų su įvairiais požiūriais į temas ir meninius reikalavimus. Žymūs senosios vokiškosios mokyklos atstovai buvoː J. Bergeris, F. Kletas, K. Bajeris; čekų mokyklos – A. Kioningas. J Dobruskis, J. Pospišilas; anglų mokyklos – Č. Flankas.
Ypatingą kryptį šachmatų kompozicijoje sudaro S. Loido kūryba, kurios šūkis buvo: „Grožis vertingesnis už sudėtingumą“. Knygoje „Šachmatų strategija“ (1878 m.) jis pateikė grožio sampratą šachmatuose.
Iš rusų XIX a. šachmatų uždavinių kūrėjų labiausiai žinomi A. Petrovo ir I Šumovo ir A Galickio, sukūrusio savitą šachmatų uždavinių stilių, darbai.
XX amžiuje vyko tolesnis pagrindinių uždavinių krypčių augimas. Z. Maksas ir M. Havelas propagavo „naujosios čekų mokyklos“ principus. I.Kocas ir Kokelkornas knygoje „Indiškasis uždavinys“ (1903), o po to ir Valteris Holchauzenas „Logika ir tikslo grynumas naujajame vokiškajame uždavinyje“ suformulavo loginės mokyklos principus.
Dviejų ėjimų uždaviniai
„Dviejų ėjimų uždavinys, geriausiu atveju, įdomus žaisliukas; jo negalima laikyti uždaviniu. Juk jame vieno ėjimo kombinacija. Ne dviejų ėjimų, nes matuojantis ėjimas…. nepriklauso kombinacijai, o yra jos rezultatas“.
Apie dviejų ėjimų uždavinius plačiau sužinoma A. d‘Orviliui 1842 m., išleidus jų rinkinį. Vis tik rimtesnis dėmesys buvo atkreiptas XIX a. septintame dešimtmetyje, kai dviejų ėjimų uždaviniais pradėjo pradėjo užsiiminėti anglų šachmatų kompozitoriai ir buvo organizuoti pirmieji jų konkursai.
1887 m. Anglijoje išleidžiama knyga: Chess Problem text book, kurioje pateikta 400 uždavinių ir Č. Flanko straipsnis, išdėstantis angliškosios mokyklos principus, kurie daugiausiai buvo naudojami, kuriant dviejų ėjimų uždavinius. Tai buvo daugiavariančiai, be dvilypumų, cugcvango uždaviniai.
Tad XIX a. paskutiniame ketvirtyje anglų kompozitorių pastangomis dviejų ėjimų uždaviniai buvo pripažinti pilnateisiu š. uždavinių žanru. Autoriai juose pradėjo rasti vis įdomesnių idėjų, kurios praturtino ir trijų bei keturių ėjimų uždavinius.
XIX ir XX a. sandūroje, dėka amerikiečių kompozitorių, pagrindinis dėmesys dviejų ėjimų uždaviniuose kreipiamas į taktines idėjas, tokias kaip užstojimas, susirišimas, juodųjų figūrų pusinis surišimas, atrišimas. Idėjos naudojamos įvairiais tarpusavio deriniais (kompleksais) stengiamasi didinti variantų skaičių su vienodais idėjų kompleksais.
1920 m. pabaigoje strateginių dviejų ėjimų uždavinių tematika praktiškai buvo išsemta. Tolesnis šių uždavinių vystymasis siejamas Su M. Barulino, L. Isajevo, C. Levmano ir Somovo –Nasimovičiaus darbais.
Po antrojo pasaulinio karo diegiamos naujos uždavinių turinio vystymosi kryptys: faziškumas, kartojimas, reversiškumas, Čia darbavosi: Ruchlis, Zagoruikas, L. Lošinskis.
Šiuolaikiniame trijų ėjimų uždavinyje prioritetą išsikovojo strateginė mokykla, kuri perėmusi dviejų ėjimų uždavinių idėjas ir tematiką, jas labiau išvystė. Šios mokyklos vystymui didelę reikšmę turėjo L. Loščinskio veikla.
Cugcvango uždaviniai
Uždaviniai skirstomi į dvi grupes: su cugcvangu arba su grėsme. Cugcvango uždaviniuose po pirmojo baltųjų ėjimo nėra grėsmės, ir jeigu juodieji neturėtų eiti, jiems negalima būtų skelbti mato reikalaujamų ėjimų skaičiumi. Tačiau juodieji turi eiti, ir kiekvienas jų ėjimas, esant cugcvangui, silpnina jų padėtį. Jie neturi ėjimų kurie nesusilpnintų juodųjų pozicijos. Tuo pasinaudodami baltieji gali skelbti matus.
Blokai
Blokai sutinkami dviejų, trijų, rečiau – keturių ir daugelio ėjimų uždaviniuose.
Grėsmės uždaviniai
Uždaviniuose, kuriuose juodieji turi ėjimų, kurie nesusilpnina jų pozicijos, nėra galimybių sukurti cugcvango padėties. Esant grėsmei juodieji priversti gintis ėjimais, kurie susilpnina jų gynybą, leidžia baltiesiems, kita figūra, skelbti juodiesiems matą. Grėsmė laikoma žaidimo variantu.
Uždavinio fazės
Uždavinio fazes sudaro iliuzinis, klaidingas ir tikrasis žaidimas. Pirma fazė – tai iliuzinis žaidimas, antra – klaidinantis pėdsakas, trečias – tikrasis sprendinys. Autorinis uždavinio sumanymas gali būti atskleidžiamas, pirma, antra, ar keliomis fazėmis.
Nors iliuzinis žaidimas ir klaidinantis pėdsakas nuo tikrojo sprendinio lieka nuošalyje, siekiant suvokti uždavinio vertę, ieškant sumanymo esmės, gretinamos trys jo fazės.
Iliuzinis žaidimas
Galimų variantų visuma, dar iki pirmojo ėjimo, sudaro iliuzinį žaidimą. Tai viena iš uždavinio fazių, padedanti atskleisti sumanymo raiškingumą ir padidinti meninį kūrinio efektyvumą.
Iliuziniam žaidimui keliami tam tikri meniniai reikalavimai:
Iliuzinis žaidimas yra neatskiriama daugiafazių, sudėtingos tematikos uždavinių dalis. Dažniausiai jis padeda įgyvendinti matų, gynybinių ėjimų kaitos taktines idėjas Iliuzinio žaidimo juodųjų gynybiniai ėjimai glaudžiai susiję su visomis uždavinio fazėmis ir išplečia uždavinio autoriaus sumanymą.
Iliuzinio žaidimo prasmė sutarto mato uždaviniuose skiriasi - tai sprendinys, prasidedantis baltųjų ėjimu. Jis yra puse ėjimo trumpesnis, nei pradedant juodosiomis figūromis. Jei šį sprendinį  reikia surasti, užduotyje nurodoma, tai pažymint  žvaigždute (h#3*).
Laikomas lygiaverčiu kitam sprendiniui, pradedamam juodosiomis figūromis. Tokios formos sutarto mato uždaviniuose sprendiniai gali skirtis, bet tarp jų turi būti  idėjinis bendrumas. Tik taip pasiekiama uždavinio meninė vertė.
Klaidinantis pėdsakas
Variantai po baltųjų klaidingo pirmojo ėjimo, kuriame vienas, ar keli iš jų, baigiasi matu, bet viename matas atremiamas, vadinamas klaidinančiu pėdsaku. Klaidinantis pėdsakas turi natūraliai išplaukti iš pozicijos, būti lengviau randamas nei tikrasis sprendinys. Jis negali būti grubus. Jo paneigimas turi būti vienintelis ir sunkiai randamas.
Klaidinantis pėdsakas uždavinyje pabrėžia iliuzinį žaidimą, papildo uždavinio turinį, apsunkina tikrojo sprendinio radimą. Jis nėra būtina uždavinio fazė: gali būti ir nebūti. Jam esant, sprendinys tampa efektingesnis. Kai kurių šiuolaikinių temų negalima įgyvendinti, nesant klaidinančių pėdsakų uždavinyje. Kai iliuzinis žaidimas pastebimas, klaidinančio pėdsako nebuvimas negali uždavinio raiškos silpninti. Tačiau kai iliuzinis žaidimas nepastebimas ir dar pasigendama klaidinančio pėdsako: uždavinys atrodo kaip nebaigtas.
Nors klaidinantis pėdsakas didina uždavinio vertę, bet ne visada jo buvimas pateisinamas ypač, kai tam reikia papildomų figūrų. Meniniai reikalavimai neleidžia kad uždavinyje būtų vien tik klaidinančiam pėdsakui, arba jo paneigimui, reikalingos figūros. Tai neleidžiama tam, kad nebūtų pažeista kita šachmatų uždaviniams keliamų meninių reikalavimų sąlyga – taupumas.
Mėginimas
Mėginimu laikoma tokia fazė, kuri turi tik pirmąjį ėjimą, grėsmę ir paneigimą. Mėginimas padeda analizuoti, atskleisti autoriaus sumanymą.
Jis panašus į klaidinantį pėdsaką, tačiau skiriasi: po pirmo ėjimo neturi žaidimo variantų. Mėginimui keliami meniniai reikalavimai yra švelnesni: paneigimas gali būti akivaizdesnis, grubesnis nei klaidinančiame pėdsake.
Sprendinys
Variantų po pirmojo baltųjų ėjimo, kurie baigiasi matu, visuma yra tikrasis šachmatų uždavinio sprendinys. Uždavinio užduotis turi būti įvykdyta tik vieninteliu autoriaus sugalvotu būdu.
Jeigu pradedant pirmu ėjimu uždavinys gali būti išspręstas kitaip negu sumanė autorius, toks sprendinys vadinamas šalutiniu. Uždavinys turintis šalutinį sprendinį, laikomas neteisingu ir negali egzistuoti kaip kompozicinis kūrinys.
Dviejų ėjimų mato uždaviniai
Dviejų ėjimo tiesioginio mato uždaviniuose baltiesiems yra iškelta užduotis skelbti matą juodiesiems per du ėjimus. Susideda iš pirmojo ėjimo, juodųjų atsakymo ir baltųjų matuojančio ėjimo.
Trijų ėjimų mato uždaviniai
Po dviejų ėjimų uždavinių pats populiariausias žanras yra trijų ėjimų uždaviniai, kurie dėl savo ėjimų skaičiaus leidžia įgyvendinti įvairiapuses idėjas, atskleisti minties gilumą. Tai daro šiuos uždavinius įdomius ir patrauklius.
Daugiau ėjimų leidžia lengviau įgyvendinti uždavinio idėjas ir baigti žaidimą taisyklingais matais. Toks yra skirtumas, nuo dviejų ėjimų uždavinių, kuriuose trumpas sprendinys ir nedideli figūrų išdėstymo pokyčiai neleidžia įdiegti šiuolaikinių idėjų su taisyklingaisiais matais.
Trijų ėjimų uždavinių vystymasis neatsiejamas nuo taisyklingojo mato sąvokos. XX a. pradžioje vyravo trijų ėjimų uždaviniai su taisyklingais matais, o vėliau – strateginiai uždaviniai be taisyklingų matų.
Jie yra skirstomi į dvi grupes: su taisyklingais matais ir be taisyklingų matų. Prie uždavinių su taisyklingais matais priskiriami tie, kurie baigiasi taisyklingais matais ne mažiau kaip trijuose variantuose.
Trijų ėjimų uždaviniai su taisyklingais matais vystėsi trimis.kryptimis: čekų, klasikine ir menine. Skirstymas yra sąlyginis, nes įvairūs autoriai interpretuoja jas savaip.
Keturių ėjimų mato uždaviniai
Keturių ėjimų uždavinių žanras artimas daugelio ėjimų uždaviniams Daug metų jis ir buvo priskiriamas daugelio ėjimų uždavinių žanrui.
Tik 1975 m. keturių ėjimų uždaviniai atskirti į atskirą žanrą. Baltųjų aukos, tykūs ėjimai įvairiapusiai taisyklingi matai puošia šių uždavinių variantus. Jų vystymui darė įtakos čekiškoji ir strateginė mokyklos.
Keturių ėjimų uždaviniai gausūs taktinėmis idėjomis ir taisyklingais matais, rodo naujas senosios čekiškosios mokyklos galimybes.
Daugelio ėjimų mato uždaviniai
Daugelio ėjimų uždavinius sunku išspręsti. Jų sudarymas sunkus, nes reikia daug laiko tikrinant jų kokybę, šalinant šalutinius sprendinius ir dvilypumus.
Velso futbolo varžybos 2005–2006 m.
Velso futbolo varžybos 2005–2006 m.
Dedoplisckaras
Istorija
Vietovė pirmą kartą paminėta kaip gynybinis postas, įkurtas Dovydo IV Bagrationo. Po Gruzijos okupacijos, 1803 m. rusai įsteigė karinį fortą, atremti Dagestano sukilėlių išpuolius bei pervadino gyvenvietę į Carskie Kolodcai' ( 'karališkieji šuliniai'). Sovietmečiu miestas vadintas Citelickaru ('raudonosios versmės').
1963 m. suteiktos miesto teisės. Nuo 1991 m. suteiktas Dedoplisckaro („karališkosios versmės“) pavadinimas.
Stasys Stacevičius
Stasys Stacevičius (g. 1959 m. lapkričio 19 d. – m. 2012 m. gruodžio 18 d.) – Lietuvos poetas, „Poezijos pavasario“ laureatas (2001 m.).
Biografija
Mokėsi Merkinės Rojaus Mizaros vidurinėje mokykloje. 1978–1979 m. studijavo lituanistiką Vilniaus universitete. Vėliau dirbo redaktoriumi regioninėje (Varėnos, Šalčininkų, Trakų laikraščių) spaudoje bei „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje.
Kūryba
Stasio Stacevičiaus poezijoje vaizduojami poeto artimiausios aplinkos įvykiai, įspūdžiai, kartais platesnės Lietuvos istorijos realijos, pabrėžiama tyla – kaip filosofinė kategorija ir kaip būsena, gamtos forma.
Čečėnijos vėliava
thumb|230px|Čečėnijos vėliava
Čečėnijos vėliava – Rusijos Federacijos respublikos Čečėnijos simbolis. Dabartinė Čečėnijos vėliava patvirtinta 2004 m. Jos matmenys 2:3, viršutinė dalis žalia (simbolizuoja islamą), apatinė, mažesnė raudona (simbolizuoja pralietą kraują), jas skiria plona balta juosta (simbolizuoja Kaukazo kalnus), kairėje pusėje statmenai eina balta juosta, kurioje pavaizduotas tautinis armėnų raštas (ornamentas – geltona spalva). Vėliavos autorius – respublikos vadovas Ramzanas Kadyrovas.
Tarybiniais laikais Čečėnijos-Ingušijos ATSR simbolis buvo raudona vėliava su žydra juosta kairėje, kūju ir pjautuvu bei respublikos pavadinimo santrumpa (vėliau – pilnu užrašu).
Nepriklausoma pasiskelbusi Džocharo Dudajevo Čečėnijos-Ičkerijos respublika naudojo žalią vėliavą, kurios apačioje – balta-raudona-balta juostos. Virš juostų taip pat kartais būdavo pridedamas Čečėnijos-Ičkerijos herbas.
Daiva Čepauskaitė
Daiva Čepauskaitė (g. 1967 m. birželio 24 d.) – Lietuvos rašytoja, aktorė, „Poezijos pavasario“ (2005 m.), Jotvingių premijos (2018 m.) ir „Auksinio scenos kryžiaus“ (2007 m.) laureatė.
Biografija
Daiva Čepauskaitė 1991 m. baigė Kauno medicinos akademiją. Nuo 1990 m. – Kauno jaunimo kamerinio teatro aktorė (nuo 2008 m. ir literatūrinės dalies vedėja).
Ninocminda
Ninocminda  – miestas Samcchės-Džavachetijos regione, pietų Gruzijoje. 5144 gyventojų (2014 m. duomenys). Gyventojų daugumą sudaro armėnai.
Istorija
Valdant Osmanų imperijai vietovė priklausė Čildiro sandžakui. 1983 m. suteiktos miesto teisės. Iki 1991 m. miestas vadintas Bogdanovka.
John Elkann
Džonas Filipas Džeikobas Elkanas (John Philip Jacob Elkann, g. 1976 m. balandžio 1 d.) – JAV ir italų kilmės verslininkas, įmonių „Fiat Chrysler Automobiles“, „EXOR“ ir „Ferrari“ vadovas. Italas yra kilęs iš Italijos verslininkų Agnelli šeimos, jo senelis buvo Gianni Agnelli (turtingiausias žmogus šiuolaikinėje Italijoje).
D. Elkanas gimė JAV italų šeimoje. Vidurinę mokyklą D. Elkanas lankė JK ir Brazilijoje. Aukštąjį mokslą italas baigė Turino politechnikos mokslų universitete.
Pradėjęs dirbti versle D. Elkanas persikėlė gyventi į Turiną, norėdamas būti arčiau giminių ir šeimos.
2003 m. verslininkas pradėjo dirbti „EXOR“ kompanijoje, taip pat prisijungė prie „FIAT“ grupės.
Po senelio Gianni Agnelli ir prosenelio Umberto Agnelli mirčių 2003 ir 2004 m. D. Elkanas tapo „FIAT“ ir „Giovanni Agnelli Sapaz“ korporacijų viceprezidentu. 2010 m. italas pradėjo vadovauti „Fiat S.p. A.“ (dabar „Fiat Chrysler Automobiles“). 2011 m. D. Elkanas buvo paskirtas „EXOR“ vadovu ir tarybos pirmininku.
2018 m. liepą jis tapo „Ferrari“ vadovu, kai dėl sveikatos problemų pasitraukė Sergio Marchionne. Pastarasis 2018 m. liepos 25 d. dėl sveikatos komplikacijų mirė.
Vytautas Rudokas
Vytautas Rudokas (g. 1928 m. vasario 13 d. – m. 2006 m. liepos 13 d.) – Lietuvos poetas, vertėjas, redaktorius, „Poezijos pavasario“ laureatas (1976 m.).
Biografija
Vytautas Rudokas 1952 m. baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas Vilniaus universitete. Nuo 1952 iki 1958 m. dirbo Grožinės literatūros leidykloje, o 1958–1961 m. žurnalo „Moksleivis“ redakcijoje. Vėliau 1962–1970 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos poezijos konsultantas, 1970–1989 m. žurnalo „Pergalė“ atsakingasis sekretorius. Nuo 1977 iki 1982 m. Vytautas Rudokas buvo „Poezijos pavasario“ almanacho atsakingasis redaktorius.
Bibliografija
Eilėraščiai:
Kita:
Išvertė Halduro Laksneso, Rjūnosukės Akutagavos prozos, Nikolozo Baratašvilio, Rasulo Gamzatovo, Vladimiro Nabokovo, Boriso Pasternako, Juliano Tuvimo ir kitų poezijos. Vytauto Rudoko poezijos yra išversta į rusų kalbą (Просека к солнцу, 1969 m.; Слушая песню дрозда, 1988 m.).
Raikerso sala
miniatiūra|250px|right|Raikerso salos su infrastruktūra vaizdas
Raikerso sala  – kalėjimas-sala Niujorke, Rytų upės sąsiauryje, tarp Kvinso ir Bronkso rajonų. Atstumas iki kito kranto yra 80 m (iki La Guardijos oro uosto kilimo ir tūpimo tako krašto). Sala pailgos formos, nukreipta iš šiaurės vakarų į pietryčius, apie 2×1 km dydžio. Visą salą užima kalėjimo įstaigų kompleksas. Vienintelis sausumos ryšys su žemynu yra Raikerso salos tiltas, atidarytas 1966 m. Prieš tai salą buvo galima pasiekti tik vandeniu.
Pagal 2009 m. gyventojų surašymą, saloje buvo 11 350 nuolatinių gyventojų (kurių dauguma – kaliniai). Tuo pačiu metu salos infrastruktūra yra pritaikyta 14 000 kalinių, 7000 teisėsaugos pareigūnų ir 1 500 civilių asmenų. Vienu metu darbo valandomis saloje būna vidutiniškai apie 20 000 žmonių. Raikersas yra viena didžiausių pataisos kolonijų pasaulyje.
Iki 1954 m. salos plotas buvo 0,36 km², tačiau po to pradėtas sistemingas jos plėtimas vykdant žemės pylimo darbus ir iki 2011 m. jos plotas jau buvo beveik 1,7 km².
Istorija
Sala savo pavadinimą gavo nuo Abraham Rycken vardo – olandų naujakurio, atvykusio į Long Ailandą 1638 m. Jo palikuonims sala priklausė iki 1884 m., kai ji buvo parduota valstybei už 180 000 dolerių. Nuo tada (iš pradžių kaip pagalbinė tiekimo įstaiga gretimam kalėjimui) iki šiol sala buvo naudojama kaip kalėjimas.
Pilietinio karo metu saloje buvo įsikūręs karinių mokymų poligonas.
Nuo 1884 m. saloje buvo pradėta kurti ūkius, skirtus aprūpinti maistu kalinius, laikomus netoliese esančioje Blekvelo saloje (dabar Ruzvelto sala). 1932 m. buvo atidarytas kalėjimas, į kurį dauguma kalinių buvo perkelti iš Blekvelo, kurio kalėjimo įrenginiai tuo metu buvo ganėtinai pasenę.
Kalėjimas
Raikerse yra dešimt atskirų kalėjimų. Šiame komplekse, be kalinių laikymo patalpų, yra mokyklos, žaidimų aikštelės, koplyčios, sporto salės, parduotuvės, kirpyklos, kepykla, elektrinė, autobusų parkas, automobilių plovyklos.
Kalėjimo perpildymo metu kai kurie kaliniai buvo laikomi specialioje 800 vietų baržoje, įrengtoje 1992 m. Nuo 1970 iki 2005 m. kalėjime buvo atskiri blokai, skirti netradicinės seksualinės orientacijos kaliniams, tačiau jų vėliau atsisakyta, siekiant „sustiprinti saugumą“.
Nuo 1965 m. pagrindinėje kalėjimų komplekso valgykloje matomiausioje vietoje buvo pakabintas Salvadoro Dali piešinys (be pavadinimo), kurį dailininkas sukūrė kaip atsiprašymą kaliniams už negalėjimą dėl ligos jų aplankyti ir pravesti dailės pamoką, kaip buvo žadėjęs. 1981 m. kūrinys buvo perkeltas į vestibiulį „saugumo sumetimais“, o 2003 m. jis buvo pakeistas kopija, nes originalas buvo pavogtas. Šiuo atveju buvo apkaltinti keturi įstaigos darbuotojai. Nepaisant to, kad trys iš jų pripažino kaltę, o ketvirtasis buvo išteisintas, originalas taip ir nebuvo surastas.
miniatiūra|1000px|center| Raikerso sala
Gintautas Dabrišius
Gintautas Dabrišius (g. 1950 m. spalio 10 d.) – Lietuvos poetas, „Poezijos pavasario“ laureatas (2006 m.).
Abejučių ąžuolas
left|150px
Gintautas Dabrišius
Biografija
1965 m. Šilavoto vidurinėje mokykloje baigė aštuonias klases. 1969 m. Gintautas Dabrišius baigė Kauno sodininkystės technikumą (bitininkystę). Nuo 1971 m. gyveno Kaune, dirbo sodininku Žemės ūkio akademijoje, upeiviu, žirgų išjodinėtoju, elektriku, taip pat mokytoju Viešvilėje ir Vilkijoje. Tapė.
Abejučių ąžuolas
Abejučių ąžuolas – valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Asvejos regioniniame parke, Švenčionių rajone, Pabradės seniūnijoje, Abejučių kaime. Medis paskelbtas saugomu 2002 m.
Gintautas Dabrišius
Kūryba
Gintauto Dabrišiaus poezijoje vyrauja konkrečios detalės, tautosakos, šnekamosios kalbos intonacijos, vyrauja valstietiška pasaulėjauta, kaimo ir miesto tematika.
Abejučių ąžuolas
Ąžuolas aptvertas, yra informacinis stendas, šalia įrengta Abejučių stovyklavietė.