cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
IX Kauno fortas
Masinių žudynių vieta (1941–1944)
= Memorialinis kompleksas = Nuo XX a. 7 deš. vyko Kauno IX forto muziejaus memorialo kūrimas. Jis oficialiai pristatytas visuomenei 1984 m. birželio 15 d. Memorialą sudaro administracinis pastatas, memorialinis muziejus (šiandien – okupacijų ekspozicija), IX fortas, parkas, masinių žudynių laukas, monumentas nacių aukoms atminti. Memorialinis muziejus ir monumentas – ryškūs brutalizmo stiliaus pavyzdžiai. Memorialinio muziejaus architektūra – pasvirusios, nevienodo aukščio plokštumos, simbolizuoja supleišėjusią žemę. Paminklas žudynių aukoms statytas 1976–1984 m. Kūrinio autoriai – skulptorius Alfonsas Ambraziūnas, architektai Gediminas Baravykas ir Vytautas Vielius. Paminklo statyboms naudotas gelžbetonis, paviršiui suteikta medžio lentų faktūra. Monumentą sudaro trijų dalių kompozicija, simbolizuojanti skausmą, viltį ir išsilaisvinimą. Aukščiausia paminklo dalis – 32 metrai. 1993 m. Kauno tvirtovės IX fortas ir Memorialas nacizmo aukų atminimui įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą.
1998 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatas
'''1998 m. FIDE pasaulio šachmatų čempionatas''' – FIDE organizuotos pirmos pasaulio šachmatų čempionato trumpųjų atkrentamųjų mačų varžybos, kuriose buvo išaiškintas FIDE pasaulio šachmatų čempionas.
Akrentamieji mačų pirmieji septyni ratai vyko 1997 m. gruodžio 9–30 d. Groningene, o finalas – 1998 m. sausio 2–9 d. Lozanoje.
I–VI ratuose buvo žaidžiami dviejų partijų mikromačai, VII rate – keturių partijų mačas, finaliniame mače – šešių, o lygiųjų atveju, mačo nugalėtojas išaiškinamas, žaidžiant greitųjų šachmatų partijas.
Finaliniame mače susitiko Anatolijus Karpovas ir Višvanatanas Anandas. Jam pasibaigus lygiosiomis (3:3), nugalėtojo išaiškinimui, buvo žaidžiamos dvi greitosios partijos. Jas laimėjęs 2 : 0, Anatolijus Karpovas apgynė FIDE pasaulio čempiono titulą.
Istorija
Idėją rengti pasaulio šachmatų čempionatus naudojant atkrentamuosius mačus 1995 m. FIDE prezidento tarybos posėdyje Singapūre pasiūlė FIDE prezidentas Kirsanas Iliumžinovas. Reformos iniciatorius 2007 m. duotame interviu aiškino pasiūlymo priežastis:
„ Mes priėmėm sprendimą rengti pasaulio čempionatus naudojant trumpų atkrentamų mačų sistemą prezidentinėje taryboje Singapūre 1995 m. … Aš pavargau belakstydamas tarp A. Karpovo ir G. Kasparovo… Tai vieną įkalbinėjau, tai kitą, o visas šachmatų pasaulis vis laukė. Vedantieji didmeistriai kalbėjo, kad praranda suinteresuotumą šachmatais: pinigų nėra, perspektyvų nėra, tik tai, kažkur viršuje, keletas žmonių, dalijasi tarpusavyje prizus. Būtina buvo imtis neeilinių priemonių, kad įveikti šį valdžios uzurpavimą… Laikas parodė, kad idėja pasiteisino. Aš paskyriau priziniam fondui 5 milijonus JAV dolerių. Vėliau daugelis šachmatininkų iš 20-30 geriausių pasaulio šachmatininkų tarpo, man kalbėjo, kad jau galį kažkaip planuoti savo metinįbiudžetą: praeisi čempionato 3-4 ratus – gausi 40-50 tūkstančių dolerių. Dėka to mes išlaikėme šachmatuose daugelį profesionalų, o iš kitos pusės, šiek tiek pakėlėm susidomėjimą mūsų žaidimu“.
Ši idėja rado pritarimą 1996 m. FIDE Generalinėje asamblėjoje, o vėliau buvo parengtos ir patvirtintos Prezidento taryboje ir Vykdomajame komitete 1997–1998 m. pasaulio šachmatų čempionato taisyklės.
Dalyvių atranka
Pradinis dalyvių sąrašas – 99 žaidėjai:
a) Anatolijus Karpovas ir Garis Kasparovas (Rusija);
b) Gata Kamskis (JAV), kaip pralaimėjęs praėjusį FIDE pasaulio čempionato mačą;
c) penkeri iš praėjusių kandidatų mačų– Višvanatanas Anandas, Borisas Gelfandas, Valerijus Salovas, Vladimiras Kramnikas ir Janas Timanas.
e) 49 žaidėjai iš 15-kos 1995 m.- 1997 m.zoninių turnyrų;
f) penkių pasaulio jaunimo čempionatų (1993, 1994, 1995, 1996, 1997 m.) nugalėtojai: Igoris Miladinovičius (GRE), Helgis Gretarsonas (ISL), Romanas Slobodjanas (GER), Emilis Sutovskis (ISR) ir Talis Šakedas (USA).
g) jaunimo amžiaus atstovai, kurių reitingas 1995 m. liepos 1 d. – 1996 m. liepos 1 d buvo aukštesnis nei 2600;
j) trys FIDE prezidento nominuoti žaidėjai.
k) trūkstami žaidėjai (iki 99) parenkami su aukščiausiais vidutiniais reitingais 1997 m. sausio 1 d. – liepos 1 d. sąrašuose.
Turnyre buvo numatyta A. Karpovą ir G. Kasparovą įjungti nuo pusfinalio. Tačiau atsisakius dalyvauti G. Kasparovui, Z. Polgar ir G. Kamskiui, buvo pakeista varžybų tvarka: A. Karpovas buvo perkeltas iš karto į finalą. Prieštaraudamas A. Karpovo perkėlimui į finalą, V. Kramnikas atsisakė dalyvauti turnyre.
Kai kuriems žaidėjams atsisakius dalyvauti, kandidatams į atsilaisvinusią vietą buvo skaičiuojamas vidutinis reitingas. Taip V. Kramniką antrame rate pakeitė Zurabas Azmaparaišvilis, turintis 2650 reitingą, o ne Ulfas Andersonas, nes Ulfas, pagal šį rodiklį, nusileido gruzinų didmeistriui (2649,30).
Neatvykus eilei žaidėjų, juos pakeitė žaidėjai iš FIDE, 68-oje Generalinėje asamblėjoje patvirtinto, atsarginių sąrašo:
1. F. Neiburas (NED) – federacijos rengiančios čempionatą atstovas, 2. V. Tkačievas (KAZ) – pagal sportinius rezultatus ir reitingą, 3. V. Bologanas (MLD) – federacijos surengusios 68-ąjį FIDE kongresą, 4.V. Zvjagincevas (RUS), 5. V. Milovas (SUI), 6 Dž. Spilmenas (ENG) – už sportinius pasiekimus, 7. A. Šabalovas (USA) – vietoj G. Kamskio.
Čempionate dalyvavo ir FIDE prezidento nominuotas žaidėjas – Aleksandras Umgajevas (RUS) – kandidatas į meistrus, du kartus Kalmukijos čempionas.
Varžovų parinkimas
Žaidėjų sąrašas suteikus jiems numerius
Žaidėjų lengvatos
1-ajame rate žaidė ne visi dalyviai, o tik 68 šachmatininkai sąraše turėję žemiausius reitingus. Su aukštesniais, ir dalyviai iš paskutinių kandidatų mačų, prisijungė 2-ame rate, išskyrus B. Gelfandą kuris neatvykus G. Kamskiui, užėmė jo vietą ir prisijungė 3-iajame, bei A. Karpovą, kuris prisijungė finaliniame mače.
Mačai
Poros pirmajam ratui buvo sudaromos pagal principą: žaidėjas iš viršutinės sąrašo dalies susitinka su žaidėju iš apatinės dalies. Figūrų spalva nustatoma burtais pirmajam 1-o rato sąrašo žaidėjui, o sekančių sąrašo dalyvių žaidėjų figūrų spalvos keičiasi pagal eilę.
Nugalėtojo nustatymas
Mikromačo nugalėtojas tas, kas surenka 1½ taško, žaidžiant dvi partijas, 2½ – keturias, ir 3½ – šešias partijas. Jei pirmajame rate kažkurioje dvikovoje – lygu (1 : 1), tai dėl spalvos traukiami burtai ir tą pačią dieną žaidžiamos dvi papildomos partijos greitaisiais šachmatais (kiekvienam po 25 min. + 10 sek. Jei dar lygu - dvi tempo partijos (po 15 min + 10 sek). Jei vis dar lygu – žaidžiamos žaibo partijos iki pirmos pergalės (baltieji turi 4 min, juodieji – 5 min + 10 sek. po kiekvieno ėjimo). Nuo 2 rato iki pabaigos, pasibaigus pagrindiniam mačui lygiosiomis, greitosios partijos žaidžiamos kitą dieną.
Prognozės prieš varžybas
Kadangi nežaidė G. Kasparovas ir V. Kramnikas favoritu buvo laikomas V. Anandas. Iš kitos pusės, niekas nežinojo, kaip vedantiesiems šachmatininkams atsilieps labai radikalus čempionato tvarkos pasikeitimas. Iš daugumos žaidėjų tik ir buvo galima girdėti: “Viena nesėkmė – ir tu iškritai“.
Buvo ir optimistų, manančių, kad stiprūs vistiek nueis toli – iki finalo.
Dėl gerų pasirodymų Tilburgo turnyruose 1992–1994 m., kuriuose buvo naudojami atkrentamieji trumpi mačai, aukštai buvo vertinamos ir Adamso, V. Ivančiuko ir B. Gelfando galimybės. Šiuose turnyruose dalyvaudavo virš 100 žaidėjų ir nugalėtojui tekdavo praeiti „šešis pragaro ratus“.
Pirmųjų keturių ratų rezultatai
Daugumas dalyvių į turnyrą Groningene žiūrėjo, kaip į vienintelę nepakartojamą galimybę gyvenime, todėl įprasta šachmatų pajėgumo skalė buvo truputi prasiplėtusi. Visi kovojo, kiek tik galėjo: kas „suvalgė“ du, o kas 3-4!
Suprantama, kad „atkrentamųjų trumpų mačų varžybose“ nei vienam favoritų nebuvo garantuota sėkmė. Tačiau tokio sensacijų lietaus nelaukė niekas: pastovūs superturnyrų žaidėjai P. Leko ir V. Topalovas pralaimi pirmuosius savo mačus: vengras – R. Slobodjanui, o bulgaras – J. Piketui, o pats Jerunas sekančiame rate krenta nuo savo tautiečio van Velio „špagos‘.
M. Krasenkovas 3-ame rate „pašalino“ iš distancijos J. Barejevą, o po jo ir Z. Azmaiparašvilį. Ryškus buvo V. Tkačievo proveržis, kurio viltys buvo greitieji šachmatai. Jomis vadovaudamasi, jis 2-ame rate įveikį V. Salovą (1994 m. Tilburgo turnyro nugalėtoją), o po to ir L. Olį. Vlado skrydį sugebėjo sustabdyti tik B. Gelfandas, ir tai su dideliu vargu, ir tik antrame greitųjų (po 15 min+10 sek) mače – 3½ : 2½.
Toks pat įtemptas buvo V. Anando ir A. Chalifmano susitikimas. Favoritu laikytas Višis, net du kartus perlipęs pralaimėjimo slenkstį, sugebėjo vis tik pasiekti pergalę ir laimėti mačą – tik žaisdamas 15 min. partijas – 3½ : 2½.
Tačiau pačia garsiausia sencacija buvo V. Ivančiuko, kuris jau pirmajame mače pralaimėjo ½ : 1½ J. Seiravanui, iškritimas iš varžybų. Pastarasis „iš to džiaugsmo“ pralaimėjo savo sekantį mačą V. Zviagincevui…
Likusieji 5–7 ratai
Baigiamajame etape netikėtumų praktiškai nebuvo – stiriausieji pagal reitingą žygiavo pirmyn: V. Anandas vienodu stiliu (pergalė baltaisiais lygiosios juodaisiais} laimėjo prieš A. Širovą ir B. Gelfandą, o Adamsas – van Velį ir N. Šortą (atkaklioje dviejų anglų dvikovoje prireikė 7-ių partijų)
7-ame rate susitiko du stabiliausi čempionato žaidėjai. Ankstesniame FIDE kandidatų mačų pusfinalyje V. Anandas, nepralaimėjęs nei vienos partijos, laimėjo prieš M.Adamsą „nesunkiai“ – 5½ :1½. Bet čia buvo visai kitas M. Adamsas: lygiosios, lygiosios, lygiosios. Po varginančios kovos, ir tik žaidžiant žaibo partijas, indui pavyko palaužti anglą – 5 : 4!
Finalinis mačas
Finalinis mačas vyko Lozanoje, 1998 m. sausio 2 – 9 d. Po trijų savaičių nepertraukiamos kovos atrankoje, kur V. Anandas sužaidė 23 partijas, jam po dviejų dienų pertraukos, Lozanoje teko įrodinėti savo pranašumą mače su A. Karpovu, kuris atrankoje nežaidė ir poilsio turėjo pakankamai.
Dėl poilsio trūkumo V. Anandas nereiškė oficialių pretenzijų FIDE, nors pasibaigus atrankos mačams per interviu jis buvo mestelėjęs: „Manau, kad į XXI amžių turėtume įžengti, užmiršę apie čempionų privilegijas ir žaisti normalius pasaulio čempionatus!”
Stebina, kad indas vos neįveikė A. Karpovo, nors du kartus atsilošinėjo trumpame 6-ių partijų mače. Jo nuovargio įtaka buvo pastebima 1-oje partijoje, kai nepastebėjo gražios varžovo valdovės aukos ir suteikė galimybę A. Karpovui laimėti partiją. Antrojoje praleido kokybės auką ir vėl buvo prie pralaimėjimo ribos. Bet pasitelkęs valią sugebėjo sukomplikuoti padėtį ir net nugalėti.
Žaidžiant baltaisiais ketvirtojoje partijoje neapsižiūrėjimai vėl kainavo tašką. A. Karpovas jau buvo pasirengęs padėti tašką jau 5-oje partijoje, bet Višis atsilaikė.
6-ojoje jam teko sužaisti „gyvenimo partiją“. Nusprendęs „paprasčiausiai žaisti šachmatais“, jis nebelindo į teorinius ginčus ir sugebėjo apžaisti A. Karpovą jo stiliumi ir pagrindinis mačas baigėsi lygiosiomis – 3 : 3.
Nugalėtojo išaiškinimui buvo žaidžiamas papildomas greitųjų šachmatų 2-jų partijų mačas. Tačiau jam V. Anandui jėgų nebebuvo likę. Pasiekęs juodaisiais 1-oje partijoje aiškią persvarą, jis netikėtai „pradėjo nebesuprasti“, kas vyksta ant lentos, o tai leido A. Karpovui perimti inciatyvą ir užbaigti partiją pergale. O antrojoje partijoje neatlaikė V. Anando nervai ir 15-ame ėjime viskas buvo baigta – pralaimėjimas. Laimėjęs dvi greitąsias partijas, A. Karpovas laimėjo mačą ir išliko FIDE pasaulio šachmatų čempionu.
Lietuvos šachmatininkų pasirodymas
FIDE pasaulio čempionate dalyvavo ir du Lietuvos didmeistriai: Šarūnas Šulskis ir Eduardas Rozentalis.
Eduardas pirmajame rate susitiko su Ukrainos didmeistriu Konstantinu Lerneriu ir įveikė jį 1½ : ½, o antrame, susitikęs su Rusijos didmeistriu Sergeju Tiviakovu, pralaimėjo (½ :1½) ir iš varžybų iškrito.
Šarūnas pirmajame rate žaidė su Islandijos didmeistriu Johanu Hjartarsonu. Baigęs pagrindinį mačą lygiosiomis 1 : 1, nusileido žaidžiant greitąsias partijas – tad pralaimėjo bendru santykiu 1½ : 2½ ir iškrito iš tolesnių varžybų.
Lee Jung-Soo
Li Čung Su (이정수; g. 1980 m. sausio 8 d.) – buvęs Pietų Korėjos futbolininkas, vidurio gynėjas.
Karjera
2010 m. liepos viduryje persikėlė į Kataro „Al-Sadd“ klubą ir pasirašė trejų metų kontraktą.
Korėjos rinktinėje rungtyniauja nuo 2008 metų.
Geniai (Pagėgiai)
Geniai (arba Grubiai) – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Piktupėnų, dešiniajame Kreivės upelio krante. Pro kaimą eina geležinkelis Tauragė–Pagėgiai, yra buvusi Genių geležinkelio stotis.
Etimologija
Geniai – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Genys.
Šaduikis
Šaduikis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šaduikienė (ištekėjusi moteris) ir Šaduikytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Scenarijus
right|thumb|250px|Scenarijaus pavyzdys
Scenarijus – grožinis kūrinys, parašytas scenaristo, skirtas kinui, televizijai ar kompiuteriniams žaidimams. Jis gali būti originalus autoriaus kūrinys arba jau esančio darbo adaptacija. Scenarijuje aprašomi veikėjų veiksmai, dialogai ir bruožai.
Formatas ir stilius
Pagrindinės scenarijaus dalys yra veiksmas ir dialogas. Veiksmas aprašomas esamuoju laiku. Dialogas yra tekstas, kuris reiškia veikėjo sakomus žodžius. Kino ir televizijos scenarijuose priešingai nei teatre naudojamos antraštės, kuriose prieš kiekvieną naują nurodomi veiksmo vieta bei paros laikas. Formatas susideda iš trijų aspektų: Stilius ir gramatika pasižymi keliais specifiniais bruožais:
Scenarijaus rūšys
Kinematografijoje egzistuoja kelių tipų scenarijai:
Literatūrinis scenarijus – scenarijus parašytas grožiniu stiliumi. Toks scenarijus gali būti literatūros kūrinio adaptacija, tačiau taip pat šiuo stiliumi gali būti parašytas ir originalus kūrinys.
thumb|Filmo „[[Krikštatėvis (filmas)|Krikštatėvis“ scenarijus Turine, Italijoje]]
Publicistinis scenarijus – priešingai literatūriniam tipui, šis scenarijus rašomas publicistiniu stiliumi, būdingu straipsniams laikraščiuose, jame nenaudojamos meninės išraiškos priemonės, būdingos grožinio stiliaus tekstams. Scenarijus gali būti autorinis kūrinys arba kito kūrinio perdarymas.
Autorinis kūrinys – visiškai originalus scenarijus, turintis savo siužetą bei veikėjus, sukurtas scenarijaus autoriaus, nesiremiantis kitų autorių kūryba.
Režisūrinis scenarijus – scenarijus, kuriame nurodomi scenų numeriai, kadro planai ir kitos režisūrinės detalės.
Eksplikacija – specialus planas, skirtas filmo kūrimui, kuriame nurodoma kokie metodai bus naudojami filmuojant, taip pat pateikiamas pilnas, sėkmingam darbo įgyvendinimui reikalingos įrangos sąrašas. Egzistuoja du eksplikacijos tipai: skirtas režisieriui ir skirtas operatoriui (nors antrasis nėra oficialiai išskiriamas kaip atskira scenarijaus rūšis). Eksplikacija yra dažnai klaidingai tapatinama su santrauka, nors šie du dalykai iš tikro neturi nieko bendro. Santrauka yra filmo scenarijaus reziumė, pateikta tokiu stiliumi, kuris sudomintų skaitytoją ir paprastai užima ne daugiau negu kelis puslapius.
Scenarijai taip pat gali būti skirstomi į poetinius arba proziškus, pagal tai, kokio tipo kalba būdinga pasakojamajai daliai.
Proziškame scenarijuje naudojam paprasta, nerimuota kalba.
Galima išskirti tris pagrindines poetiško scenarijaus ypatybes:
Vaizdingumas – naudojama vaizdinga ekspresyvi, poezijai būdinga kalba. Tam pasiekti plačiai naudojamos meninės priemonės, tokios kaip metaforos, metonimijos, sinekdochos, hiperbolės, oksimoronai, epitetai ir kt.
Taupumas – pasakojama trumpai ir glaustai. Veikėjai, jų aplinka, išvaizda ir veiksmai apibūdinami naudojant kiek įmanoma trumpiau. Kaip bebūtų tai netrukdo sukurti nuoseklų ir precizišką kūrinį, kuris leistų tinkamai perduoti autoriaus viziją skaitytojui.
Veiksmo dinamika – veiksmas rutuliojasi laibai greitai. Scenarijaus tempas yra detalė, kuri daro šio tipo kūrinius artimus ir suvokiamus šiandieniniam žmogui ir gali būti laikoma viena iš svarbių priežasčių, lėmusių jo atsiradimą.
Šią scenarijus rūšį sukūrė Alexey Snezhin 2011 metais.
Scenarijus pardavimui
Scenarijus, kuris sukuriamas be jokių garantijų dėl jo pastatymo ir siūlomas pirkėjams, kurie galėtų juo susidomėti. Tai dažniausiai būna autorinis darbas, tačiau taip pat gali būti ir adaptacija.
Užsakytas scenarijus
Šis scenarijus yra rašomas pasamdyto autoriaus. Paprastai jo idėja būna suformuluojama gerokai anksčiau negu pasamdomas scenaristas ir dažnai prie projekto dirba keletas tokiomis pačiomis sąlygomis pasamdytų autorių, kurie paruošia galutinį variantą filmavimui.
Čangas
thumb|200px
Čangas - tibetiečių alkoholinis gėrimas, gaminamas iš ryžių.
Populiarus rytų Himalajuose: Tibete, Sikime, Ladake, Nepale, Butane.
Vartojimas
Vasarą dažniausiai geriamas kambario temperatūros. Šaltu oru ir žiemą patiekiamas karštas.
Boinė
Upės pakrantėse yra daug istorinių ir mitinių vietų: senovinis Trimo miestas, Navanas, Trimo pilis, Taros kalva, Bru na Boinas, Melifonto abatija, viduramžių Droedos miestas.
Alain Traoré
Alenas Traorė (Alain Traoré; g. 1988 m. gruodžio 31 d.) – Burkina Faso futbolininkas, saugas.
Karjera
2012 m. liepos 22 d. pasirašė ketverių metų sutartį su FC Lorient klubu.
Profesionalo karjerą pradėjo Uagadugu klube „Planète Champion“. 2005 m. išvyko į Prancūziją, žaidė „AJ Auxerre“ dublerių komandose, 2009 m. sezonui buvo paskolintas „Stade Brestois 29“ klubui. Nuo 2009-10 m. sezono pradžios pradėjo žaisti pagrindinėje Osero komandoje.
2016–2017 m. rungtyniavo Turkijos „Kayserispor“ klube.
Rinktinė
Alenas Traorė Burkina Faso rinktinėje debiutavo 2006 m.
Rezultatyviai rungtyniavo 2013 m. Afrikos Tautų taurės čempionate, bet dėl grupės varžybose gautos traumos, jame dalyvauti toliau nebegalėjo.
Mėjo grafystė
Mėjo grafystė ( – „kukmedžių lyguma“; ) – grafystė šiaurės Airijoje, Konachtas. Kaslbaras ir Balina yra labiausiai apgyvendinti grafystės miestai.
Aukščiausias taškas – Milris (814 m). Prateka žuvinga Mojaus upė. Yra Masko ežeras. Savo gamta garsus Balikrojaus nacionalinis parkas. Pakrantė siekia vienintelį Airijos fjordą – Kilarnio Krantinę. Airijos didžiausia sala – Akailo sala priklauso būtent Mėjo grafystei.
thumb|left|240px|Pakrantės skardžiai thumb|left|240px|Kilario krantinė
Meška I
Meška I (, apie 922 m. ar 935 m. – 992 m. gegužės 25 d.) – lenkų kunigaikštis ir pirmas istorinis Lenkijos valdovas.
Piastų dinastijos atstovas, legendinio Zemomyslo sūnus ir Lesteko anūkas. Meška I buvo Boleslovo I tėvas.
Gyvenimas
965 m. vedė Dubravą, Bohemijos karaliaus Boleslovo I dukterį. 977 m. Dubrava mirė ir 980 m. vedė Odą fon Haldensleben, Dytricho iš Haldenslebeno dukterį.
Apsikrikštijo 966 m., tikriausiai įtikintas savo pirmos krikščionės žmonos arba norėdamas išvengti konfrontacijos su Šventąja Romos imperija vakaruose. Pastatė šv. Jurgio bažnyčia Gniezne, o 968 m. įkūrė pirmąją katedrą Poznanėje (šv. Petro), priklausiusią Magdeburgo arkivyskupijai. Tai laikoma Lenkijos krikštu.
Meška I valdymo metu neturėjo vienos sostinės, savo šalyje jis pastatė keletą pilių, svarbiausios iš jų buvo Poznanė, Gnieznas ir Ostrov Lednicki. Pastaroji buvo apvalus 150 m skersmens fortas su pirmaisiais šalyje mūriniais rūmais.
Iš pirmosios santuokos turėjo sūnų Boleslovą I ir dvi dukteris – Sygrydą ir kitą, kurios vardas nežinomas. Sygryda tapo Švedijos karaliaus Eriko IV žmona, žinoma kaip Sigrida Išdidžioji, vėliau ji buvo Danijos karaliaus Sveimo I žmona ir Danijos bei Anglijos karaliaus Kanuto motina.
Valdymas
thumb|left|Lenkija Meškos I valdymo metais thumb|250px|Monumentas Meškai I Miekovičiuose Iškilo kovodamas prieš volyniečių ir veletų gentis bei jų sąjungininką ir Saksonų grafą Vichmaną. 962 m. pradėjo valdyti teritoriją, vėliau gavusią Didžiosios Lenkijos vardą, taip pat Kujaviją ir galbūt Rytų Pamarį (Pomeraniją). Jau X a. 7-ajame dešimtmetyje užkariavo rytinę Vakarų Pamario (Pomeranijos) pusę, apie 10-ojo dešimtmečio pradžią prie savo valstybės dar prijungė Sileziją bei Mažąją Lenkiją.
Daugiausia kariavo Baltijos pajūryje, teritorijoje, vėliau pavadintoje Pamariu (Pomeranija). Jis 972 m. Cedynės mūšyje nugalėjo Odo I, Rytų Saksonijos markgrafą ir taip 976 m. pasiekė Oderio žiotis. 980 m. įkūrė Gdansko tvirtovę.
1999 m. lenkų archeologai atrado Meškos rūmus Poznanėje.
Šeima ir vaikai
Po Meškos I mirties Boleslovas I ištrėmė iš šalies pamotę ir brolius.
Monokloninė neaiškios reikšmės gamapatija
Monokloninė neaiškios reikšmės gamapatija (monokloninė neapibrėžtos reikšmės gamapatija) – plazminių ląstelių klono proliferacijos pasekoje padidėjęs paraproteino kiekis kraujyje (monokloninė gamapatija), kuris nesukelia ligoniui simptomų ir nepakanka kriterijų diagnozuoti mielominei ligai. Anksčiau šis susirgimas buvo vadinamas gerybine monoklonine gamapatija, tačiau maždaug 1-2% atvejų per metus stebimas šios ligos progresavimas į mielominę ligą, todėl šio termino atsisakyta.
Epidemiologija
Monokloninė neaiškios reikšmės gamapatija nustatoma 1-3% vyresnių nei 50 metų amžiaus asmenų, šiek tiek dažniau vyrams nei moterims. Rizikos padidėjimas aprašomas pirmos eilės giminaičiams.
Simptomai
Liga nesukelia simptomų, paprastai nustatoma atsitiktinai.
Diagnostikos kriterijai
Pagal WHO, monokloninė neaiškios reikšmės gamapatija nustatoma esant šiems kriterijams : 2010 metais aprašyta ir lengvųjų grandžių monokloninė gamapatija. Diagnostiniai tyrimai turėtų būti atliekami pagal schemą, pateikiamą monokloninės gamapatijos straipsnyje, jei rezultatai leidžia įtarti mielominę ligą, būtina platesnė diagnostika.
Kontroliniai tyrimai, stebėjimas
Kadangi progresavimo rizika skirtinga, didelės rizikos ligoniai turėtų būti stebimi kas 6-12 mėnesių, mažos rizikos pacientams reguliariai kartoti tyrimus nerekomenduojama, jie turėtų būti atliekami tik pasireiškus simptomams.
Jonas Boruta (1915)
Biografija
Brolis rašytojas Kazys Boruta, sūnus vyskupas Jonas Boruta. Nuo 1936 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technologijos fakultete, jį baigė 1942 m. 1939 m. baigė Karo mokyklos atsargos karininkų kursus, jaunesnysis leitenantas.
Nuo 1940 m. Palemono plytinės Kaune inžinierius. 1942 m. spalio mėn. – 1945 m. balandžio mėn. Statybinių medžiagų pramonės tresto Gamybos skyriaus viršininkas. 1943 m. spalio mėn. – 1948 m. vasario mėn. dėstė Vytauto Didžiojo universiteto Technologijos fakultete. Nuo 1945 m. balandžio mėn. Lietstatprojekto plytinių projektų vyr. inžinierius. 1944 m. pabaigoje įsitraukė į pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui V. Selioko grupę, nuo 1947 m. Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdžio (BDPS) prezidiumo narys. 1947 m. rugsėjo 22 d. pakeitė suimtą V. Selioką, tapo BDPS prezidiumo pirmininku. 1947 m. pabaigoje su kitais BDPS nariais Linonio slapyvardžiu pasirašė į užsienį siunčiamus BDPS dokumentus. 1948 m. vasario 5 d. NKVD suimtas ir 1948 m. liepos mėn. Ypatingojo pasitarimo Maskvoje 24 asmenų byloje nuteistas 25 m. kalėti. 1948–1956 m. kalėjo Komijoje, Intos lageriuose. 1956 m. paleistas grįžo į Lietuvą, iki 1975 m. dirbo Rokų (prie Kauno) keramikos gamyklos inžinieriumi konstruktoriumi. 1989 m. sausio 6 d. pasirašė Ateitininkų federacijos Lietuvoje atkūrimo aktą. Palaidotas Kauno Seniavos kapinėse.
Parašė atsiminimų apie brolį K. Borutą.
Įvertinimas
1998 m. Vyčio kryžiaus 2 laipsnio ordinas (po mirties).
Marčas
Marčas  – miestas rytų Anglijoje, JK. Žymus savo geležinkelių logistikos ir upių uosto pramone. Didelė lietuvių imigrantų bendruomenė.
Narsutiškė
Narsutiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kazokinės.
Atsiskaitymas už vertybinius popierius
Atsiskaitymas už vertybinius popierius – užbaigtas vertybinių popierių sandoris pardavėjui pervedus vertybinius popierius arba finansinius instrumentus pirkėjui ir pirkėjui pervedus pardavėjui pinigus.
Šiuos atsiskaitymus vykdo vertybinių popierių atsiskaitymų sistemos. Šių atsiskaitymų baigtinumui užtikrinti šiuo metu vertybinių popierių atsiskaitymų sistemose dažnai yra naudojamas vienalaikio pristatymo ir apmokėjimo principas (angl. DVP - delivery versus payment).
Settlement (finance)
François Pinault
François Pinault – Prancūzijos verslininkas ir vienas įtakingiausių žmonių šiuolaikinio meno pasaulyje. Jis yra sukaupęs įspūdingą kolekciją, kurią eksponuoja paties įsteigtuose muziejuose Venecijoje. François Pinault yra vienos didžiausių pasaulyje prabangos prekių grupės PPR įkūrėjas ir pagrindinis akcininkas. Jam priklauso „Gucci“ mados ir „Christie's“ aukcionų namai. Taip pat gilias tradicijas turinti Bordo vyninė „Château Latour“. Jis turi sukaupęs $13 mlrd. asmeninio turto.
Klero grafystė
Klero grafystė  – grafystė vakarų Airijoje, Mansterio provincijoje. Sostinės miestas – Enisas. Prateka ilgiausia Airijos upė – Šanonas, yra Dergo ežeras. Garsūs gamtiniai objektai – Mohero uolos (Bureno dalis), pakrantę skalauja Golvėjaus įlanka.
thumb|240px|left|[[Burenas. Polnaborno dolmenas]] thumb|left|240px|Rudeniniai peizažai
Gegužinės Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia
'''Gegužinės Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Gegužinės kaime, kairiajame Neries krante. Istoristinė.
Istorija
1494–1500 m. bažnyčią pastatydino Vilniaus vyskupo Adalberto Taboro leidimu LDK didikas Grigalius Stanislovaitis Astikas (Trakų vaivada ir ponų tarybos narys, Ldk Aleksandro rūmų maršalka, Gegužinės dvaro savininkas) ir jo žmona kunigaikštytė Aleksandra Svirskytė-Astikienė. Pirmoji bažnyčia pastatyta Neries ir Beržės santakoje. Vienas pirmųjų kunigų buvo Augustinas de Verchovia, kilęs nuo Poznanės vyskupijos. Nėra žinoma, ar pirmosios bažnyčios fundatoriai ją apdovanojo žemėmis ir privilegijomis, bet žinomos vėlesnės fundacijos – 1520 m. tai padarė kunigaikštytė Jadvyga Benigna Radvilaitė-Astikienė (Polocko vaivados žmona, ji įkūrė ir parapiją), 1530 m. jos sūnus Grigalius Grigalaitis Astikas (Jurgis Astikaitis; dovanojo Romanovščiznos palivarką), o 1587 m. – didikas Jonas Glebavičius (Trakų vaivada ir Gegužinės dvaro savininkas). Pastarasis skyrė bažnyčiai daugiau turtų, dabartinė bažnyčia ir klebonija tebestovi jo dovanotoje žemėje. Beje, J. Glebavičius pašalino iš Gegužinės reformatus, kuriuos anksčiau pats buvo pakvietęs.
1655 m. bažnyčia sudegė Rusijos invazijos metu. Kunigai Simonas Mykolas Jadzikauskas ir Povilas Toločka įvairiu laiku statė pašiūrės tipo bažnytėles („šopas“). 1674–1710 m. minima laikina bažnyčia. Iki 1680 m. Povilas Toločka pirmosios bažnyčios šventoriuje pastatė antrąją bažnyčią, o ją dar nepabaigtą statyti į savo žemę – Gegužinės miestelį savavališkai perkėlė tuometinis Gegužinės dvaro savininkas generolas-majoras Ernestas Korfas (dabar toje vietoje yra Senosios Gegužinės kapinės). Dėl to buvo bylinėjamasi, po teismų Korfas buvo įpareigotas sugrąžinti bažnyčią senojon vieton, bet ji liko neperkelta. 1735 m. klebonijos palivarke (2 km nuo Gegužinės) kunigas Stanislovas Mykolas Šiukšta pirmosios bažnyčios vietoje pastatė trečiąją bažnyčią-koplyčią (9 m ilgio, 6 m pločio, 4,5 m aukščio). Jos varpinę atstojo senas ąžuolas, į kurį buvo įkeltas nedidelis varpas. Prie abiejų bažnyčių veikė parapinės kapinės, didesnė bažnyčia naudota šventėmis, mažesnė – šiokiadieniais. XVIII a. veikė parapinė mokykla. Dar 1782 m. palivarke bažnyčia buvo gerai prižiūrima, o parapinė po 1812 m. suiro, joje pamaldų nebūdavo. 1812 m. abi bažnyčios apiplėštos. Ilgainiui antroji Gegužinės bažnyčia sunyko. 1815 m. mažoji bažnyčia atstatyta, 1833 m. atnaujinta, bet 1852 m. uždaryta. XIX a. viduryje abi bažnyčios buvo sunykusios.
Penktosios – mūrinės bažnyčios pamatai pašventinti 1909 m. vasarą (šventino kunigas Juozapas Bučys), ji buvo statoma iki 1936 m. Bažnyčios architektas – Vaclovas Michnevičius. Iki 1915 m. buvo išmūrytos iš tašytų akmenų sienos, uždengtas stogas, bet I pasaulinis karas sustabdė darbus. Statyba atnaujinta 1928 m. Dar ne visai įrengta bažnyčia 1932 m. pašventinta. Iš senosios bažnyčios ją išardžius 1933 m. pastatyti 2 aukštų parapijos namai. Naujos bažnyčios statyba rūpinosi Juozapas Bučys, klebonavęs Gegužinėje 1911–1928 m., Stasys Pupaleigis (čia klebonavęs 1928–1934 m.). 1936 m. dailininkai Jakševičiai suprojektavo ir pastatė altorius (tikriausiai dėl to virš bažnyčios įėjimo statybos metais nurodomi 1909–1936 m.). 1938 m. bažnyčia konsekruota (vyskupas Juozas Kukta).
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, lotyniško kryžiaus plano, su 2 bokštais ir trisiene apside. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Dabartinę medinę kleboniją sudegus senajai 1800 m. pastatydino kunigas Jokūbas Poliakovskis, klebonavęs Gegužinėje 42 metus, o palaidotas 1835 m. trečiojoje bažnyčioje-koplyčioje. Ji išlikusi ant Neries kranto.
Geniai (Radviliškis)
Geniai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2,5 km į vakarus nuo Vadaktų, 12 km į pietus nuo Sidabravo. Šalikelėje stovi akmeninis paminklas Vytautui Didžiajam, pastatytas 1930 m. Užrašas ant jo skelbia: „1930 m. Vytautas Didysis 500 m. paminėti“. Paminklas prastos būklės.
miniatiūra|220px|left|Paminklas Ldk Vytautui, 2019 m. miniatiūra|220px|left|Priegose prie paminklo (dešinėje)
LHC@home
thumb|300px|LHC@home logotipas. LHC@home – CERN laboratorijos paskirstytųjų skaičiavimų programa, naudojanti BOINC karkasą. Programa naudojama kaip pagalbinė priemonė 2008 m. rugsėjo 10 d. pradėjusio veikti Didžiojo hadronų priešpriešinių srautų greitintuvo protonų skriejimui modeliuoti. Šiuo metu prie projekto prisijungę 61 320 savanoriai, iš kurių beveik 17 000 – aktyvių.
Puniai
Puniai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, Mūšelės kairiajame krante. Yra kapinės.
Nartakai
Nartakai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Žemųjų Viesų.
LHC@home
Programinė įranga
Projekto programinė įranga susideda iš programos „SixTrack“, kurią sukūrė Frank Schmidt iš CERN Greitintuvų ir pluoštų departamento. Nauja programa sukurta remiantis ankstesne programa, naudota vokiečių greitintuve DESY. „SixTrack“ parsisiųsti galima iš BOINC tinklalapio tiesiai į dalyvių kompiuterius, turinčius Windows ar Linux operacinę sistemą. Ji modeliuoja dalelių greitinimą 27 km ilgio LHC greitintuve. Modeliavimu siekiama išsiaiškinti jų orbitos stabilumą.
Puniai
Etimologija
Kaimo vardas asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Punė (arba Punia, Punis, Punys).
LHC@home
Programinė įranga
Viename darbo vienete, kurį apdoroja kompiuteris, modeliuojamas 60 dalelių skriejimas 100 000 (kartais – 1 000 000) ratų greitintuve. Realybėje tai trunka mažiau, nei 10 sekundžių.
Orbitos stabilumo informacija naudojama aptikti, ar dalelė orbitoje iškrypsta iš kurso ir atsitrenkia į vamzdžio, kuriame skrieja, sieneles. Jei realiame greitinime tai nutiktų per dažnai, tai sugadintų greitintuvą ir jam reikėtų dažno remonto. Atlikus didelį skaičių tokių modeliavimų, galima nustatyti sąlygas, reikalingas, kad dalelių pluoštas išliktų stabilus.
Puniai
Istorija
Tarpukariu veikė mokykla, dalis gyventojų kalbėjo lenkiškai. Sovietmečiu buvo pastatytas kolūkis.
Maserati
kairėje|miniatiūra|198x198px|[[Maserati Quattroporte modelis.]] Maserati – Italijos sportinių ir lenktyninių automobilių gamintojas, įkurtas 1914 m. gruodžio 1 d. Bolonijoje. Kompanijos būstinė įsikūrusi Modenoje. Maserati logotipe vaizduojamas kovos trišakis. Dažnai Maserati konkuruoja su tokiomis kompanijomis kaip Mercedes Benz, Jaguar, Aston Martin, Audi ar BMW.
Istorija
1929 metais broliai Maserati šiaurės Italijos mieste Modenoje sukonstravo du bandomuosius automobilius Diatto firmai. Po metų jie nusprendžia įkurti savo firmą ir gaminti sportinius automobilius, pažymėtus jų pavarde. Taip buvo pradėti gaminti aukštos klasės Maserati sportiniai automobiliai mažomis serijomis. Automobilius puošė galingojo jūrų valdovo Neptūno ženklas. Firmą išgarsino 1939 metais pagamintas dvivietis sportinis modelis Zagato. Tačiau 1975 metais akcininkai nusprendžia sustabdyti nepelningą firmos veiklą. Bankrutavusią gamyklą nupirko firma De Tomaso ir atnaujino gamybą. O 1993 metais Italijos automobilių koncernas FIAT nupirko visas Maserati firmos akcijas. Taip Maserati tapo mažuoju Ferrari „broliu“ (Ferrari priklauso FIAT koncernui nuo 1988 m.). Maserati koziris prieš Ferrari – tai, kad jie kainuoja žymiai pigiau, o jų pagaminama keturis kartus mažiau. Todėl Maseratti pelnytai vadinami išskirtiniais ir retais automobiliais.
Nuo 2002 m. Maserati įžengė į JAV rinką, kuri greitai tapo pagrindine įmonės rinka. Taip pat Maserati pradėjo dalyvauti lenktynėse.
2016 m. kompanija pardavė daugiausiai automobilių per savo istoriją – 42 100 vnt.
Maserati Formulėje 1
thumb|right|150px|Maserati 250F, su kuriuo J.M.Fangio laimėjo du [[Formulės 1 čempionas|pasaulio čempiono titulus]] Maserati kaip konstruktorius dalyvavo Formulėje 1 nuo pirmojo 1950 m. sezono iki 1960 m. Per šiuos metus šioje ekipoje lenktyniavo tokie pilotai kaip penkis kartus pasaulio čempionas Juan Manuel Fangio (su šia ekipa čempionu tapęs 1954 m. ir 1957 m.), Alberto Ascari, Stirling Mossas bei pirmoji moteris Formulėje 1 Maria Teresa de Filippis.
Ilis (miestas)
Ilis  – miestas rytų Anglijoje, JK. Žymus savo žuvininkystės ir tradicinių amatų pramone. Didelė lietuvių emigrantų bendruomenė.
Dirdos
Dirdos – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Obelių, ant šiaurinio Dirdų ežero kranto. Į kaimą veda kelias iš Antanašės.
Tipererio grafystė
Tipererio grafystė  – grafystė pietų Airijoje, Mansterio provincijoje. Grafystė įkurta XIII amžiuje. Suskirstyta į Šiaurės ir Pietų dalis. Tipereris garsus arklių veisimu, dominuoja žemės ūkis.
thumb|left|240px|Kašelo tvirtovės bažnyčios griuvėsiai thumb|left|240px|Slevnamono kalnas
Andrius Bielskis
Andrius Bielskis (g. 1973 m.) – Lietuvos filosofas, autorius straipsnių, kuriuose kritikuojamos šiuolaikinės Lietuvos politinės, akademinės ir kultūrinės tendencijos, NK95 judėjimo iniciatorius ir manifesto signataras.
Išsilavinimas, akademinė veikla
Gimęs ir užaugęs Klaipėdoje, Andrius Bielskis 1998 m. Jorko universitete (University of York) apsigynė magistro laipsnį. Politinės filosofijos daktaro disertaciją apsigynė 2004 m. Voriko universitete (University of Warwick). Aštuonerius metus gyveno Didžiojoje Britanijoje, dėstė politinę teoriją ir filosofiją keliuose Europos universitetuose: University of Warwick, Aston University Birminghame, London Metropolitan University, Katholische Universität Eichstätt, Vilniaus, Klaipėdos ir kituose universitetuose. Nuo 2006 metų gyvena Lietuvoje.
Jis yra vienas iš judėjimo Naujoji kairė 95 įkūrėjų, politikos apžvalgininkų, nevyriausybinės organizacijos DEMOS kritinės minties institutas direktorius. A. Bielskis aktyviai rašo straipsnius į Lietuvos bei Anglijos akademinę spaudą, kritikuoja šiuolaikines Lietuvos politines, akademines ir kultūrines tendencijas. Publicistikoje žinomas kaip termino „šiaudinis patriotizmas“ autorius.
Šiuo metu Andrius Bielskis yra MRU politinės teorijos profesorius bei vizituojantis mokslinis darbuotojas Londono Metropolitan universitete.
Kūryba
Andrius Bielskis yra paskelbęs daugelį mokslinių straipsnių ir kelias monografijas.
Savo straipsnių knygoje Demokratija be darbo judėjimo? A. Bielskis rašo apie tai, kaip Lietuvos kairieji intelektualai kartu su Estijos ir Norvegijos akademikais bei profsąjungų aktyvistais pasakoja apie Europos darbo žmonių kovą už žmogaus teises, veiksmingesnį demokratinį atstovavimą, taip pat apie profsąjungų veiklą Lietuvoje bei kituose Europos kraštuose. Tai pirmoji originali kairiosios minties knyga posąjūdinėje Lietuvoje.
Analizuodamas vėlyvuosius Nyčės darbus (Moralės genealogija ir kitus), interpretuoja tekstą, remdamasis Foucault genealogija. Savo veikale parodo, kaip kičas formuoja subjektyvumą ir prasismelkia į šiuolaikines politines institucijas. Nyčės ir Foucault koncepcijos pateikiamos kaip nesugebančios suformuoti darnią politinę bendruomenę, tuo tarpu nagrinėjamų Gadamerio ir MacIntyre idėjos siūlomos kaip alternatyva liberalizmui ir Nyčės genealogijai.
Andrius Bielskis vadovauja politikos analizės centrui DEMOS kritinės minties institutas, kurio tikslas - vykdyti tyrimus ir užsiimti šviečiamąja veikla, kuri skirta gilinimuisi į darbo judėjimą tarptautiniu mastu, stiprinti ir įtvirtinti profsąjunginės veiklos reikšmę Lietuvoje bei ginti žmogaus teises Lietuvoje ir Europoje.
Bibliografija
Knygos:
Darbai knygose: London, New York: Verso, 2000, 182p.
Moksliniai darbai ir recenzijos:
Pagrindiniai straipsniai:
Pakentraičiai
Pakentraičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Kuršėnų, tarp kelio ir geležinkelio Šiauliai–Klaipėda, Užpelkių miško šiauriniame pakraštyje, prie kelio Dirvonėnai–Raudėnai.
Istorija
1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Raudėnų tarybiniam ūkiui.
Jean Vanier
miniatiūra|Žanas Vanjė Žanas Vanjė (Jean Vanier; 1928 m. rugsėjo 10 d. Ženevoje, Šveicarija – 2019 m. gegužės 7 d. Paryžiuje ) – „Arkos“ bendruomenės, kurioje proto negalią turintys žmonės ir sveikieji gyvena kartu, įkūrėjas, vienas iš judėjimo „Tikėjimas ir Šviesa“ pradininkų.
Biografija
Gimė Šveicarijoje, kur tėvas tarnavo kaip Kanados diplomatas. 1930 m. šeima pasitraukė į Angliją. Šeimoje augo 5 vaikai. Prasidėjus Antrajam Pasauliniam karui, Ž. Vanjė tėvas buvo išsiųstas į Paryžių. 1940 m. kai Vokietijos nacių armija buvo pasiruošusi pulti Paryžių, Vanjė šeima pabėgo į Angliją, iš ten – į Kanadą, Kvebeką.
1941 m., būdamas 13 metų, Ž. Vanjė tėvui leidus įstojo į Anglijos Karališkąjį karinį jūrų koledžą. Tapo Britų karinio jūrų laivyno karininku, vėliau Kanados karinio jūrų laivyno karininku. 1948 m. išėjo iš karinio jūrų laivyno ir Paryžiuje pradėjo studijuoti filosofiją. Gavo daktaro laipsnį, dėstė filosofiją Šv. Mykolo koledže, Toronte.
1964 m. nusipirko nedidelį namą Prancūzijos kaimelyje Trosly-Breuil ir pasikvietė 2 protinę negalią turinčius vyrus gyventi kartu. Iki 1998 m. buvo atsakingas už „Arkos“ bendruomenę Trosly-Breuil ir tarptautinę „Arkos“ bendruomenių federaciją. Dabar jis skiria laiką asistentams, teikia dvasinį palydėjimą, skaito paskaitas, veda rekolekcijas, lanko „Arkos“ bendruomenes. Gyvena pirmojoje „Arkos“ bendruomenėje Trosly-Breuil.
„Arkos“ bendruomenė
1964 m., Prancūzijoje lankydamas savo dvasios vadovą, dominikonų kunigą Tomą Filipą (Thomas Philippe), Ž. Vanjė buvo sukrėstas, kaip institucijose elgiamasi su protinę negalią turinčiais žmonėmis. Jis pakvietė Raphael Simi ir Philippe Seux palikti institucijas, kuriose jie buvo apgyvendinti ir persikelti pas jį į Trosly-Breuil, Prancūzijoje. Namus, remdamasis Nojaus Arkos istorija, pavadino „Arka“. „Arkos“ bendruomenių šiuo metu visame pasaulyje (Europoje, Afrikoje, Azijoje, Australijoje, Šiaurės ir Pietų Amerikoje) įkurta per 150. Įsikūrusios skirtingomis kultūrinėmis aplinkybėmis, visos bendruomenės vadovaujasi bendra filosofija ir požiūriu. „Arkos“ tikslas – žmonėms su protine negalia ir asistentams kartu susikurti namus, priimti vienas kitą kaip dovaną.
Judėjimas „Tikėjimas ir Šviesa“
1971 m. kartu su Marie-Helene Mathieu Ž. Vanjė įkūrė ir tarptautinį „Tikėjimo ir Šviesos“ judėjimą, skirtą šeimoms, kuriose auga ir gyvena negalią turintys žmonės. Bendruomenės reguliariai susitinka, kalbasi apie sunkumus, patirtis, meldžiasi kartu.
Šiuo metu visame pasaulyje yra apie 1500 Tikėjimo ir Šviesos bendruomenių.
Pripažinimas
Ž. Vanjė yra tarptautiniame lygmenyje pripažintas lektorius, šiandien laikomas taikos žmogumi. Parašė per 20 knygų; jo raštai remiasi žmogišku silpnumu, atjauta, susitaikymu ir būtinumu švęsti drauge savo žmogiškumą. Yra gavęs daugybę apdovanojimų už savo humanitarinę veiklą: Kanados Ordino Kavalieriaus titulą, Garbės legiono ordiną (Prancūzijoje), Popiežiaus Pauliaus VI tarptautinį apdovanojimą, Tarptautinę Taikos premiją (Kristaus bendruomenė), Rabbi‘o Gunther‘io Plaut‘o humanitarinį apdovanojimą ir Gaudium et Spes apdovanojimą. Žanas Vanjė pripažintas „kanadiečiu, įkvepiančiu pasaulį“ (Maclean’s Magazine) ir „tautų statytoju“ (The Globe ir Mail). 2006 m. gavo prestižinį Beacon Fellowship prizą už viso gyvenimo darbą, besirūpinant žmonėmis su protine negalia.
Adobe Premiere Pro
„Adobe Premiere Pro“ – vaizdo redagavimui skirta programinė įranga. Vystoma „Adobe Systems“ bendrovės. Pritaikyta „Windows“ ir „macOS“ operacinėms sistemoms. Įeina į „Adobe Creative Suite“, grafinio dizaino, vaizdo montažo (redagavimo) ir tinklalapių kūrimo programų rinkinį.
„Premiere Pro“ naudoja televizijos transliuotojai, kaip, pvz., CNN, BBC. Taip pat programa naudota kuriant tokius filmus kaip „Dingusi mergina“, „Monstrai“, „Avataras“ ar tokiuose pasirodymuose kaip Madonos „Confessions Tour“.
Istorija
„Premiere Pro“, tai perprojektuotas „Adobe Premiere“ tęsinys, išleistas 2003 m. „Premiere Pro“ priskiriamos 2003 m. ir vėlesniais metais išleistos versijos, o „Premiere“ – ankstesnės. „Premiere“ buvo viena pirmųjų kompiuterių NLE (nelinijinė montažo sistema) sistemų, pirmąkart „Mac“ kompiuteriams išleista 1991 m.
Aurelija Stancikienė
Aurelija Stancikienė (g. 1966 m. rugpjūčio 24 d. Panevėžyje) – Lietuvos ir Neringos savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, Kuršių nerijos nacionalinio parko direktorė, Seimo narė, penkių vaikų mama.
Biografija
Tėvas – Antanas Juknevičius, fizikos mokslų daktaras, motina – Gražina Juknevičienė, architektė-restauratorė. Baigusi Vilniaus 35-ąją vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus dailės akademiją, 1990 m. įgijo dailininko, architekto-restauratoriaus specialybę. Dirbo Paminklų restauravimo ir projektavimo institute.
Nuo 2000 m. Tėvynės sąjungos Vilniaus Senamiesčio skyriaus narė, pirmininko pavaduotoja. 2003 m. su šeima persikėlė gyventi į Neringą, Nuo 2004 m. TS-LKD Neringos skyriaus pirmininkė. 2005 -2008 m. dirbo Kuršių nerijos nacionalinio parko direktore.
Piliečių santalkos tarybos narė, Kuršių nerijos mylėtojų bendruomenės steigėja, Tarptautinių jaunimo rūmų narė.
Sutuoktinis Dalius-Egidijus, žurnalistas, vaikai – Austėja, Lija, Alna, Petras, Elena.
Anoniminiai grasinimai ir piketas
2008 m. kovą A. Stancikienė susilaukė anoniminių grasinimų. Buvo manoma, jog valdininkę bandė įbauginti asmenys susiję su nelegaliomis statybomis Nerijoje A. Stancikienės vyras žurnalistas D. Stancikas internetiniame portale bernardinai.lt aprašė Stancikų šeimos sulauktus grasinimus A. Stancikienei atsisakius dangstyti neteisėtas statybas Kuršių Nerijoje.
Po šių įvykių Smiltynėje, Senojoje perkėloje buvo surengta protesto akcija, kuria raginta nušalinti nuo pareigų parko direktorę. Vienas iš piketo organizatorių buvo, neteisėtų statinių Juodkrantėje savininkas, buvęs Seimo pirmininko Artūro Paulausko patarėjas, socialiberalų partijos atsakingasis sekretorius Rolandas Zujevas. Artūras Paulauskas, tų pačių metų kovą tapęs aplinkosaugos ministru, sudarė specialią komisiją atlikusią parko direkcijos auditą. Tokie prieštaringi valstybės institucijos veiksmai visuomenėje buvo suprasti, kaip atviras spaudimas parko direktorei; 2008 m. kovo 16 d. pradėti rinkti parašai, kuriais palaikyta nacionalinio parko nuostatas sergėjusi direktorė ir reikalauta atstatydinti „pažeidėjų pusėn“ stojusį A. Paulauską; parašų rinkimą sekė protesto akcijos Vilniuje ir Klaipėdoje. 2008 m. birželį Prezidentas Valdas Adamkus pareiškė palaikęs A. Stancikienę ir Valstybės saugomų teritorijų tarnybos vadovę Rūtą Baškytę.
Nartelis
Nartelis – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Liudvinavo, Šešupės kilpoje. Kolektyviniai sodai.
Antanas Tatarė
Antanas Tatarė (1805 m. gegužės 17 d. Rygiškiuose, Šakių raj. – 1889 m. gruodžio 25 d. Lomžoje, Lenkija) – lietuvių prozininkas, pedagogas, Romos katalikų dvasininkas; pirmasis žymus Užnemunės rašytojas, švietėjas. miniatiūra|200px|right|Koplytstulpio fragmentas Sintautuose miniatiūra|200px|Muziejinė ekspozicija Sintautų laikinojoje bažnyčioje
Biografija
Mokėsi Naumiesčio pradžios ir Seinų keturklasėje mokykloje. 1832 m. įstojo į Seinų kunigų seminariją. Ją baigęs, šventintas į kunigus ir paskirtas vikaru Balbieriškio, po to į Ilguvos bažnyčią.
Iš Ilguvos buvo perkeltas į Lukšius. 1839–1855 m. tarnaudamas Lukšių parapijos vikaru pasinėrė į pedagoginę, šviečiamąją veiklą. Lukšiuose įsteigė pradžios mokyklą, kurioje vienas kelerius metus mokė vaikus. Vėliau prikalbino Zyplių dvarininką Joną Bartkauską, kad šis pastatytų mokyklą. Tas sutiko ir gražioje vietoje, ant kalnelio, mokyklai pastatė mūrinius namus, ten įkurdino mokytoją. Antanas Tatarė į mokyklą rinko gabesnius vaikus, o baigusiuosius skatino siekti aukštesniojo mokslo. Pastebėjęs savo mokinio Martyno Sederevičiaus gabumus, patarė tėvams leisti jį į aukštesnę mokyklą, rėmė tolesnį jo mokymąsi. M. Sederevičius pasekė savo mokytojo pėdomis ir tapo kunigu.