cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno getas
Istorija
Dar iki geto įkūrimo Kaune per 1941 m. birželį ir liepą nužudyta apie 10 tūkst. žydų. Kauno getas pradėtas kurti 1941 m. liepos 10 d., kai Kauno komendantas Jurgis Bobelis išleido įsakymą, liepiantį žydams iki rugpjūčio 15 d. išsikraustyti į Vilijampolę. Liepos mėn. viduryje susiformavęs ir pradėjęs veikti Komitetas žydams į Vilijampolę perkelti tapo pagrindu rugpjūčio mėnesį sukurtai Seniūnų tarybai. Jos pirmininku iškilūs Kauno žydai rugpjūčio 4 d. išrinko daktarą Elchananą Elkesą, pavaduotoju – Levą Garfunkelį. Į Seniūnų tarybos narius taip pat buvo kooptuoti Moisiejus Kopelmanas, Jakovas Goldbergas, Efraimas Rabinovičius, rabinas Šmuelis Aba Sniegas ir rabinas Jakovas Mošė Šmukleris.
1944 m. kovo 27–28 dienomis Kauno gete įvykdyta „vaikų akcija“. Jos metu buvo sunaikinta apie 1 300 vaikų ir senelių – didžioji dauguma išvežti į Aušvicą ir ten nunuodyti, likusieji – sušaudyti IX forte. Kauno geto likvidavimo pradžia buvo 1944 m. liepos 8 d., buvo išplukdyta 1 200 žydų, liepos 10 d. – dar 900. Liepos 12 d. Gestapas ėmė padeginėti geto namus, o išbėgančius žmones šaudyti. Vyrai buvo išvežami į Dachau, o moterys – į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Iš viso likviduojant getą žuvo apie 2 000 ir išvežta į koncentracijos stovyklas apie 6 000 žydų.
Leitrimo grafystė
Leitrimo grafystė  – grafystė Airijos šiaurėje, Konachte. Įkurta apie 1565 metus. Per 1840–1845 m. bulvių marą išmirė apie 155 tūkstančių airių. Dabartiniais laikais tai mažiausiai gyventojų turinti ir rečiausiai apgyvendinta grafystė. Leitrimas turi siaurą pakrantės ruoželį su Donegalo įlanka (Atlanto vandenynas). Jame teka Šanonas yra Aleno ežeras.
thumb|left|240px|Grafystės peizažas thumb|left|240px| [[Gilo ežeras|Gilo ežero reginys]]
Amiloidozė
Amiloidozė – didelė gana retų ligų grupė, kurioms visoms būdingas nenormalaus, netirpaus baltymo – amiloido susikaupimas audiniuose ir dėl to išsivystantis įvairių organų (širdies, virškinimo trakto, kepenų, inkstų) pažeidimas ir jų funkcijos sutrikimas.
Klasifikacija
Amiloidozė skirstoma pagal patologinio baltymo (amiloido) tipą. Žinoma kelios dešimtys amiloido rūšių, kuris gali kauptis įvairiuose organuose, dažniausiai sutinkamos šios amiloidozės formos:
Gėlių Slėnio nacionalinis parkas
Gėlių Slėnio nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija šiaurės Indijoje, Utarakhando valstijoje, Vakarų Himalajų priekalnėse. Plotas – 87,5 km². Įkurtas 1980 m. kaip Sandžajaus Gandhi nacionalinis parkas. 1988 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Nuo 2005 m. sudaro bendrą pasaulio paveldo objektą su Nanda Devi nacionaliniu parku.
Kauno Žalgiris-2
Kauno Žalgiris-2 – Kauno „Žalgirio“ krepšinio klubo dublerių komanda, įkurta 1999 m. Iš pradžių vadinosi „LKKA-Žalgiris“, nuo 2003 m. – „Žalgiris-Sabonio mokykla“. Žaidžia Nacionalinėje krepšinio lygoje (NKL). Komandos pagrindą sudaro Arvydo Sabonio krepšinio mokyklos auklėtiniai.
Klubo pasiekimai
thumb|right|300px| Sabonio krepšinio centras
Vdzenkon Drugai
Vdzenkon Drugai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zambruvo valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Grožio peilis
Grožio peilis – amerikiečių sukurtas medicininės dramos televizijos serialas, pasakojantis apie du plastikos chirurgus, Šoną Maknamarą (Dilanas Volšas) ir Kristianą Trojų (Julian McMahon). Serialo autorius – Rajanas Merfis.
Joniniai
Joniniai – labai ankstyva juodųjų serbentų veislė. Krūmai augūs, vidutiniškai išsiskleidę. Uogos stambios (1,2 g, saldžiarūgštės, tinka gabenti. Uogose yra 208,4 mg/proc. vitamino C. Vaisinės kekės vidutinio ilgumo. Iš krūmo vidutiniškai priskinama po 0,9-1,05 kg uogų. Palankiais serbentams derėti metais derlius būna iki 5 kg iš krūmo. Miltligė, deguliai, serbentinė erkutė pažeidžia nestipriai, šviesmargė – vidutiniškai. Lietuvos sortimente nuo 1994 metų.
Bosnijos banatas
Bosnijos banatas  – nominali Vengrijos karalystės vasalinė valstybė, egzistavusi 1154–1377 m. vakarų Balkanuose. Ji kontroliavo didžiąją dalį dabartinės Bosnijos ir Hercegovinos, o klestėjimo laikotarpiu – ir dalį Dalmatijos (dab. Kroatijoje).
Įkūrimas
Kalnuotas Bosnijos regionas Bosnos upės baseine, po to, kai jį VI a. apgyvendino slavai, ilgą laiką neturėjo savo valstybingumo. Nuo IX a. didžiuma jo priklausė Pajūrio Kroatijai, o X a. I pusėje jis buvo įjungtas į Serbijos kunigaikštystę, vėliau trumpai priklausė Serbijos katepanatui, kol XI a. vėl grįžo Kroatijai. XI a. pabaigoje jį prisijungė Duklia. Jos sudėtyje Bosnija galiausiai tapo kaip atskiras politinis vienetas, ir 1082 m. joje paskirtas atskiras kunigaikštis Stefanas. Jis yra vienintelis žinomas Bosnijos kunigaikštis.
Kadangi Serbijos didžioji kunigaikštystė buvo labiau suinteresuota vidine centralizacija ir gynyba nuo Bizantijos, nuo XII a. pradžios Bosnija vis labiau tolo nuo kitų serbų kunigaikštysčių ir buvo įtraukiama į Vengrijos karalystės orbitą. Nuo 1137 m. Vengrijos karaliaus vienas titulų, buvo „Ramos karalius“, kas greičiausiai reiškė visą Bosniją. 1154 m. Bosnijoje Vengrija paskyrė pirmąjį vietininką (baną) Boričą, kas ir laikoma banato įkūrimu.
Religiniai karai
thumb|left|Bosnijos teritorijos augimas Netrukus po įkūrimo, 1166 m., Bizantijos imperatorius Manuelis I Komninas užkariavo Bosniją ir joje pasodino savo vietininką, Kuliną. Tačiau šis, sudaręs sąjungą su vengrais, Serbija ir Zahumlje, 1183 m. sumušė Bizantijos armiją. Tiesa, jis ir toliau liko Vengrijos vasalu.
Kulinas pasiūlė savo banate savitą kirilicos formą, vadinamąją Bosančicą, ir rėmė nedidelę krikščionių sektą, bogomilų atmainą, kuri vadinosi Bosnijos bažnyčia. Ši sekta nebuvo pripažįstama nei Rytų, nei Vakarų krikščionybėje, todėl šis žingsnis supriešino Bosniją tiek su serbais piečiau (kurie išpažino Rytų krikščionybę, tiek su katalikiška Vengrija, kuri norėjo pasinaudoti tuo kaip pretekstu įvesti kontrolę „eretiškoje“ Bosnijoje, o Romos Popiežius ėmė planuoti kryžiaus žygį.
Tik 1250 m., mirus Matėjui, Vengrija vėl galėjo pasodinti į sostą sau palankų Prijezdą I. Šis buvo aršus katalikas ir aktyviai kovojo su visomis erezijomis krašte. Tiesa, Vengrija iš jo atėmė šiaurės rytines provincijas Usora ir Soli, kurios vėliau atiteko Sirmijos karalystei. Pasenęs Prijezda 1287 m. buvo priverstas atiduoti valdyti Bosniją savo sūnui Prijezda II ir neidentifikuotos kilmės Stjepanui I. Po pirmojo mirties 1290 m., pastarasis tapo vienvaldžiu banu.
Tuo metu Vengrijoje vykstant įpėdinystės krizei, karalystėje sugebėjo iškilti Kroatijos banų dinastija Šubičiai, kurie pasodino į sostą sau palankų valdovą Karolį Martelį. Tai jiems suteikė didelių privilegijų. Todėl 1299 m. Mladenas I Šubičius paskirtas Bosnijos banu. Tai sukėlė pilietinį karą tarp Stjepano ir Mladeno, kuris peraugo į religinį karą: Mladenas persekiojo Bosnijos bažnyčią, o Stjepanas ją rėmė.
Suklestėjimas
Karas tęsėsi ir po Stjepano I mirties 1314 m., kadangi šio sūnus Stjepanas II realiai negalėjo valdyti. Kadangi Mladenas II, kaip ir tėvas, nebuvo populiarus Bosnijoje, jis ryžosi pasinaudoti Stjepanu kaip valdžios marionete, norėdamas nuraminti sukilusią liaudį. 1322 m. sustiprėjęs Stjepanas sumušė Mladeną Bliskos mūšyje, taip pabaigdamas Šubičių valdžią ir įtvirtindamas Kotromaničių dinastiją. Be to, jis gavo papildomų žemių Dalmatijoje (Zahumlję), taip gaudamas savo banatui priėjimą prie jūros. Žlugus Sirmijos karalystei, 1324 m. jis gavo ir kadaise prarastas žemes šiaurės rytuose – Usorą ir Solį.
Stjepano sūnėnas Tvrtko I Kotromaničius pasiekė didžiausio Bosnijos suklestėjimo. Šis tolerantiškas valdovas išplėtė banato žemes į pietus (kur gavo Travuniją ir Podrinję), į vakarus (gavo vidurinę Dalmatiją) ir į šiaurę. Jo valdoma Bosnija tapo visiškai nepriklausoma nuo Vengrijos ir viena galingiausių Europos valstybių. Tai lėmė, kad 1377 m. Tvrtko buvo karūnuotas karaliumi, o Bosnijos banatas tapo Bosnijos karalyste.
Skandinavijos istorija
thumb|270px|left|Skandinavijos šalių fotografija iš palydovo Skandinavijos istorija apima Švedijos, Norvegijos bei Danijos šalių istorijas, nes jas sieja iš senovės paveldėti kultūriniai ryšiai, politinė patirtis ir panaši socialinė samprata. Plačiąją prasme apima 5 šalis; Islandiją bei Suomiją, kai turima omenyje gyvenančias Šiaurės tautas. Jų gyvensena yra sąlygojama ypatingo regiono, nes jie gyvena pačiame didžiojo Europos žemyno šiaurės vakarų pakraštyje, apsuptame jūrų, atšiauriame ir mažai derlingame – dėl to, išskyrus Daniją, Skandinavijos tautos visada buvo plačiai išsibarsčiusios.
Šiaurės Norvegija bei Suomija ribojasi su Rusija, o Jutlandijos pusiasalis per ilgai ginčytinas Šlezvigo ir Holšteino teritorijas atveria siauresnį ir patogesnį sausumos tiltą į kontinentinę Europą. Išskyrus šias išimtis, regionas yra supamas Atlanto vandenyno ir 4 jo intakų: Barenco, Norvegijos, Šiaurės ir Baltijos jūrų. Nors Barenco jūra norvegai plaukiojo nuo X a., politinės svarbos ji pirmą kartą įgijo Antrojo pasaulinio karo metu. Ir tik tada arktinė Skandinavija susilaukė ypatingo dėmesio ir gavo naują vardą – Nordkalotten ('Šiaurės kepurė'). Tačiau ir kitos 3 jūros per amžius vaidino svarbų vaidmenį, nes, kol nebuvo oro transporto, tolimus nuotolius Skandinavijos kraštuose buvo lengviau įveikti vandeniu negu sausuma.
Puerto Karilijas
Puerto Karilijas yra svarbus turistinis centras. Čia įsikūrę viešbučiai, restoranai, barai, vyksta kelionės po pusiasalio nacionalinius parkus.
thumb|left|250px|Saulėlydis ties Puerto Kariliju
Šenonso pilis
miniatiūra|250px|dešinėje|Šenonso pilis nuo [[Kotryna Mediči|Kotrynos Mediči sodo]] miniatiūra|250px|dešinėje|Pilis nuo [[Diana de Puatjė|Dianos de Puatjė sodo]] Šenonso pilis ( – pilis Prancūzijoje, Šenonso komunoje, Endro ir Luaros departamente, ant Šero upės, viena iš Luaros slėnio pilių.
Istorija
Pranciškus I pilyje buvo apsilankęs kelis kartus, bet ji jam nepatiko. Tačiau jo įpėdinis Henrikas II šia, palyginti nuošalia vieta susižavėjo ir pilį dovanojo savo favoritei, Valentinua kunigaikštienei Dianai de Puatjė. Jos pasamdytas architektas Filipas Delormas rekonstravo pilį, per Šero upę pastatė tiltą, kuriuo buvo vykstama į medžiokles, o kairiajame upės krante įrengė nuostabų sodą su daugybe vietelių imtymiems pasimatymams.
Žuvus karaliui Henrikui II jo atstumtoji žmona Kotryna Mediči, tapusi regente, netruko iš pilies išvaryti savo varžovę ir pilį susigrąžinti į karūnos iždą. Dianai buvo paskirta už kelių km. esanti Šomono prie Luaros pilis. Norėdama pabrėžti savo viršenybę, Kotryna virš Dianos tilto pastatė dengtą galeriją, o prieš Dianos sodą, kitoje kelio į pilį pusėje, įrengė itališko stiliaus savo sodą. Kotrynos Mediči vaikai, Prancūzijos karaliai Pranciškus II, Karolis IX Maksimilijonas ir Henrikas III, Lietuvoje žinomas kaip Abiejų Tautų Respublikos karalius Henrikas Valua, taip pat turėjo savo kambarius šioje pilyje.
Pilį dar kartą pertvarkė Prancūzijos karalius Liudvikas XIV, kurio laikus primena jo vardu pavadintas salonas. Tačiau liaudyje pilis buvo vadinama Damų pilimi, o viena menių pavadinta Penkių karalienių kambariu, nes jame savo laiku gyveno Marija Stiuart, Margarita Prancūzė (Karalienė Margo), Luiza Lotaringietė, Elžbieta Austrė ir Elžbieta Prancūzė.
Finansiškai karalystei sunkiais laikais pilis buvo parduota. 1733 m. ją nusipirko generolas Klodas Diupenas, kurio antrosios žmonos salone mėgo lankytis Volteras, Bernaras Fontenelis, Pjeras Marivo, Monteskjė, Žoržas Lui de Bufonas, Žanas Žakas Ruso. Luiza Diupen netgi įvykus Prancūzijos revoliucijai išlaikė pilį, jos pavadinime Chenonceaux nubraukusi paskutinę raidę ir pareiškusi, kad ši pilis yra revoliucijos lopšys. Tik 1864 m. gegužės mėn. jos vaikaičiai pilį ir 136 ha žemės už 850 000 frankų pardavė Margeritai Peluz. Jos brolis – garsus XIX a. pabaigos Prancūzijos politikas Danielis Vilsonas. Margeritos didžioji meilė buvo Prancūzijos prezidentas 1879-1887 m. Žiulis Grėvi. Tačiau labiausiai ją išgarsino Šenonso pilyje pradėjęs muzikuoti ir kurti kompozitorius Klodas Debiusi. Margerita Peluz 1867-1878 m. pilį restauravo, o paveikslų galeriją papildė naujais paveikslais.
1913 m. pilį įsigijo šokolado karalius Anri Menjė, kurio veiklą iki šiol tęsia firma „Nestlé“. Per Pirmąjį pasaulinį karą pilis buvo paversta ligonine, kurioje gydėsi 2254 sužeistieji. Antrojo pasaulinio karo metais Šero upe ėjo demarkacinė linija tarp vokiečių okupacinės ir laisvosios zonų, todėl Dianos tiltu dažnai pasinaudodavo Pasipriešinimo kovotojai. Tačiau 1944 m. nukritusi bomba sudaužė originalius vitražus.
Po karo pilis tapo muziejumi, ją kasmet aplanko apie 1 mln. turistų.
Nuorodos
site officiel
Narkuškės
Narkuškės – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Butrimonių, 3 km į rytus nuo Jančiūnų, šalia Baltarusijos sienos, prie Šalčykščios (Jurgionių tvenkinio galo). Praeina kelias. Kitapus – Baltarusijos kaimas Jundiliškės.
Radviliškio seniūnija
Radviliškio seniūnija (anksčiau Radviliškio apylinkės seniūnija) – administracinis-teritorinis vienetas Radviliškio rajono savivaldybės šiaurės vakaruose.
Geografija
Seniūnija išsidėsčiusi aplink Radviliškio miestą, per jos teritoriją eina geležinkelis Daugpilis–Klaipėda ir kelias Panevėžys–Šiauliai. Vakaruose seniūnija ribojasi su Šiaulių rajonu. Prateka Beržės, Kruojos ir Raganės upės. Šalia Kutiškių kaimo yra dirbtinis 11,5 ha ploto Bandymų stoties vandens telkinys.
Istorija
2004 m. prie Radviliškio seniūnijos buvo prijungta Daugėlaičių seniūnija.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. sausio 1 d. įkurtos 7 seniūnaitijos:
2009 m. rugsėjo 10 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-800 jos reformuotos į 2 seniūnaitijas:
Nanda Devi nacionalinis parkas
Parkas apima aukštikalnių slėnį prie Riši Gangos upės, supamą stačių viršukalnių (Nanda Devi – 7816 m, Sunanda Devi – 7434 m, Dunagirio – 7066 m, Čangabango – 6864 m, Riši Paharo – 6992 m, Trišūlo – 7120 m ir kt.). Pats slėnis yra 3500 m aukštyje. Driekiasi kalnų ledynai, šniokščia upokšniai. Kalnų šlaituose auga spygliuočių miškai. Nanda Devi nacionaliniame parke ir jo apylinkėse sutinkami snieginiai leopardai, himalajiniai lokiai, rudieji lokiai, himalajinės kabargos, himalajiniai tarai, pilkieji langūrai ir kt.
Keila
Keila – miestas šiaurės vakarų Estijoje, į pietvakarius nuo Talino, prie Keilos upės. Geležinkelio mazgas. Maisto ir lengvoji pramonė. Lengvoji ir maisto pramonė. Išlikęs dvaras.
Istorija
Keila įkurta 1241 m. Miesto teises gavo 1938 m.
Churibga
Churibga  – miestas Maroke, Šavijos–Uardigo regione, 120 km į pietryčius nuo Kasablankos, Atlaso kalnuose. Provincijos centras. Svarbus fosfatų gavybos centras (eksportuojami geležinkeliu, per Kasablankos uostą). Maisto, chemijos, tekstilės, mašinų gamybos, elektronikos pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Amatai.
Istorija
Churibga įkurta 1923 m., prancūzams pradėjus fosfatų gavybą. Kitados Churibga buvo pagrindinis fosfatų tiekėjas pasaulyje.
Vaikštantys numirėliai (TV serialas)
Vaikštantys numirėliai yra amerikiečių siaubo drama, priklausanti AMC televizijai ir paremta „The Walking Dead“ komiksų serija, kurią sukūrė Robert Kirkman, Tony Moore ir Charlie Adlard.
Apžvalga
Vaikštančių numirėlių istorija, kuri yra paremta to paties pavadinimo komiksų serija, pasakoja kaip maža žmonių grupė išgyvena zombių apokalipsę. Pirmas sezonas vyksta Atlantos metropolinės zonoje, o antro – ketvirto sezonų veiksmas vyksta šiaurės Džordžijoje, kaimo vietovėje. Išgyvenusieji ieško saugaus prieglobsčio nuo „vaikštantųjų“ – zombių (taip pagrindiniai veikėjai juos vadina), kurie ėda bet kokį gyvą daiktą, kurį sugauna. O bet koks zombio įkandimas yra pražūtingas, nes žmogus suserga ir tampa zombiu.
Pirmasis sezonas
Šerifo pavaduotojas Rikas Grimas yra pašautas ir sužeistas susidūrime su nusikaltėliais. Jis pabunda iš komos apleistoje ligoninėje, kurią netrukus palieka ir atranda apokaliptinį pasaulį, kuriame knibžda zombiai. Jis grįžta į savo savo namus, tikėdamasis surasti žmoną ir sūnų, tačiau jų ten neranda. Rikas sutinka išlikusiuosius Morganą ir jo sūnų Dveiną, kurie paaiškina Rikui situaciją. Rikas apsiginkluoja ir patraukia į Atlantą, kur yra CDC (Centers for Disease Control and Prevention – ) centras. Tačiau netrukus jis pamato, jog miestas yra užguitas zombių, kurie netrukus jį apsupa. Riką išgelbėja Glenas Ry, kuris nuvedą jį pas savo išgyvenusiųjų grupę. Zombiai netrukus užpuola šią grupę ir jie yra priversti palikti Marlą Diksoną, nestabilų ir žiaurų grupės narį, kurį Rikas prirakino prie ant stogo esančio nutekamojo vamzdžio.
Už kelių kilometrų už Atlantos, Riko žmona Lori ir jo sūnus Karlas slėpėsi su Šeinu Valšu, Riko policijos kolega ir geriausiu draugu. Rikas dar nežino, jog jie yra Gleno grupėje. Šeinas netyčia suklaidina Lori ir ši tiki, kad jos vyras yra negyvas. Lori, manydama, kad yra našlė, pradeda meilės romaną su Šeinu.
Rikas sugrįžta pas savo šeimą, tampa grupės nariu ir pradeda dalintis vadovavimu su Šeinu. Rikas nusprendžia grįžti į Atlantą su Glenu, T-dogu ir Marlo jaunėliu broliu Dereliu Diksonu, tam kad išgelbėtų Marlą ir pasiimtų paliktus ginklus. Jie atranda, jog Marlas nusikirto savo ranką ir pabėgo. Riko grupelė, grįžusi į stovyklą, randą ją užpultą zombių. Keletas grupės narių žūva. Grupė nusprendžia keliauti į CDC būstinę, Atlantoje, taip tikėdamasi rasti atsakymus.
CDC yra likęs tik vienas žmogus, Daktaras Edvinas Dženeris. Visi kiti pabėgo arba nusižudė. Daktaras paaiškina, jog jis tęsė pandemijos tyrimus, bet nepajėgė rasti vaistų. Dėl kuro trūkumo saugumo generatoriai netrukus inicijuoja viso pastato sunaikinimą. Daktaras ir dar vienas grupės narys, abu praradę viltį, nusprendžia likti pastate. Prieš Rikui ir jo grupei pasprunkant daktaras kažką jam pasako į ausį ir Riko veide atsiranda šokas. Rikas, Lori, Karlas, Derelas, Keirol, Sofija, Glenas, T-dogas, Deilas ir Andrea pasprunka iš CDC pastato prieš įvykstant sprogimui.
Aušra Feser
Aušra Feser (g. 1964 m. balandžio 30 d. Rokiškio raj.) – Neringos politikė, valstybės tarnautoja.
Biografija
1987 m. baigė Vilniaus universitetą, geografijos dėstytoja.
Nidos kultūros ir turizmo informacijos centro „Agila“ renginių režisierė. „Nehrung reisen“ firmos bendrasavininkė.
2007–2011 m. Neringos savivaldybės mero pavaduotoja, 2007–2011 m., 2011–2015 m., 2015–2019 m. Neringos savivaldybės tarybos narė. Nuo 2013 m. Kuršių nerijos nacionalinio parko direktorė.
Medragiai
Medragiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Kuršėnų, Užpelkių miško pietrytiniame pakraštyje, prie kelio Dirvonėnai–Upyna.
Istorija
1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Paežerių tarybiniam ūkiui.
Slaigo grafystė
Slaigo grafystė  – Airijos grafystė Konachte. Sligeach reiškia „vieta gausi kriauklių“. Grafystės centras Slaigas. Teritorijoje yra Benbalbinas, Gilo ežeras. Tarp įžymybių taip pat yra Karoumoras (Carrowmore) – senovinės megalitinės kapinės. Krantą skalauja Donegalo įlanka.
Slaigo grafystėje vaikystę praleido garsus airių rašytojas, Nobelio premijos laureatas – Viljamas Batleris Jeitsas (William Butler Yeats).
thumb|left|240px|Grafystės kraštovaizdis. Tolumoje – [[Benbalbinas]] thumb|left|160px|Glensaro krioklys
Vdzenkon Piervšai
Vdzenkon Piervšai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zambruvo valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Geidžiūnų Šv. Angelų Sargų bažnyčia
'''Geidžiūnų Šv. Angelų Sargų bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Geidžiūnų kaime, 10 km į pietus nuo Biržų, Agluonos dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų.
Istorija
Iš nugriautos Nemunėlio Radviliškio bažnyčios medžiagos kaimo kapinėse 1856 m. pastatyta koplyčia. Valstietis Lukas Kaziūnas, 1886 m. gavęs leidimą remontuoti koplyčią, senąją nugriovė ir pastatė naują, nepaisydamas policijos įspėjimų. Koplyčią 1888 m. pašventino Biržų klebonas Juozapas Rimkevičius. Valdžia siūlė koplyčią uždaryti, o kunigą J. Rimkevičių ir L. Kaziūną nubausti 50 rublių. Rusijos Vidaus reikalų ministras įsakė koplyčią apleisti. Pamaldos joje leistos laikyti tik už mirusiuosius ir per atlaidus. Geidžiūnuose apie 1915 m. apsigyveno kunigas Juozas Janulionis (1892–1974 m.). Jo rūpesčiu 1917 m. padidinta koplyčia (tapo filija), įrengtas naujas altorius, pastatyta klebonija.
1937 m. suremontuota 4 registrų fisharmonija. 1939 m. gruodžio 23 d. įkurta parapija. Po Antrojo pasaulinio karo apie 30 metų čia klebonavo Leonardas Skardinskas (1916–1989 m.). Klebonas Petras Liepa (1907–1953) 1949 m. suimtas, ištremtas į Sibirą, ten žuvo.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, medinė, stačiakampio plano (19,8 × 8,9 m), su bokšteliu ant kraigo. Vienanavė. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra medinė varpinė (6 × 6 m).
Konservatorių rūmai (Roma)
Istorija
Dešinėje Kapitolijaus aikštės pusėje XV a. viduryje, pagal Mikelandželo projektą, ant senų Senato pastato griuvėsių, buvo pastatyti rūmai, pavadinti Romos magistratu. Mirus Mikelandželui, rūmus 1568 m. baigė statyti architektas Džiakomas Dela Porta.
Po fasadu į aikštę atsiveria platūs portikai. Į rūmus patenkama pro centrinį įėjimą, kurio vidiniame kieme yra keli imperatoriaus Konstantino skulptūros fragmentai (pati skulptūra stovėjo Maksencijaus bazilikoje ir buvo apie 12 m aukščio).
Rūdėnai
Rūdėnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Kuršėnų, Užpelkių miško šiaurės rytiniame pakraštyje, prie kelio Dirvonėnai – Raudėnai.
2012 m. Australijos Grand Prix
'''2012 m. Australijos Grand Prix''' buvo pirmosios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko kovo 16-18 dienomis Albert Park trasoje. Tai buvo 17-tos Formulės 1 lenktynės šioje trasoje.
Daugiausiai pergalių (po 4) Australijos GP pasiekę australas Lex Davison ir vokietis Michael Schumacher. 11 kartų šio GP nugalėtoja tapo McLaren ekipa, viena mažiau yra pasiekusi Scuderia Ferrari.
2011 m. čia nugalėjo du kartus čempionas vokietis Sebastian Vettel.
Šios lenktynės bus pirmosios nuo 1973 m. Vokietijos GP, kuomet Formulės 1 rikiuotėje nebus lenktynininko iš Italijos bei pirmos istorijoje, kai prie starto linijos stos 6 Formulės 1 čempionai.
2011 m. trasoje naudojus tik vieną DRS zoną ir tokiam sprendimui nepasiteisinus, šiemet buvo naudojamos dvi šios sistemos zonos.
Treniruotės
thumb|right|250px|Paskutinėse Australijos GP treniruotėse M. Schumacher įstrigo žvyre. Pirmose penktadienio treniruotėse, kurios vyko džiūnant trasai po lietaus, greičiausias buvo britas Jenson Button (laikas 1:27.560). Antras liko J. Button komandos draugas Lewis Hamilton (1:27.805).
Antrose penktadienio treniruotėse, kurios vyko šlapioje trasoje, greičiausią ratą nuvažiavo Mercedes GP lenktynininkas vokietis Michael Schumacher (1:29.183).
Paskutinėse treniruotėse, kurios vyko sausu oru, greičiausias buvo britas L. Hamilton (1:25.681). Jis aplenkė prancūzą Romain Grosjean su Lotus ir Mark Webber, kuris liko trečias (1:25.900).
Lenktynės
thumb|right|250px|S. Perez buvo vienintelis lenktynininkas lenktynėse naudojęs 1 sustojimo taktiką - jis finišavo 8 vietoje.
Inveruris
Inveruris ( arba Inbhir Uaraidh, ) – miestas Aberdynšyre, Škotijoje. Nutolęs 26 km (16 mylių) į šiaurės vakarus nuo Aberdyno.
Etimologija
Žodis „Inverurie“, kuris kilęs iš škotų gėlų kalbos Inbhir Uraidh, reiškia „Urio burna“ pagal upę, kuri įteka į Dono upę į pietus nuo miesto.
Jesper Kyd
Jesperas Kiudas Jakobsonas (g. 1972 m. vasario 3 d.) – Danijos kompozitorius. Daugiausiai kuria muziką kompiuteriniams žaidimams, taip pat kino filmams ir televizijai.
Biografija
Kiudas groti pianinu pradėjo nuo mažens. Vėliau jis keletą metų lankė klasikinės gitaros, natų rašymo, muzikos rašymo klasikinei ir chorinei muzikai pianinu pamokas, tačiau daugiausia yra savamokslis. Muzikos kūryba pradėjo užsiiminėti būdamas 14-os, naudodamasis Commodore 64 kompiuteriu, vėliau – Amiga. Jis ir Mikael Balle tapo grupės Silents DK, kūrusios demonstracines video žaidimų versijas, nariais. Vėliau pradėjo bendradarbiauti su būriu programuotojų, žinomų kaip Crionics. Su jais sukūrė tokius žaidimus kaip „Hardwired“ ir „Global Trash 2“ bei parašė jiems garso takelius.
Vėliau pradėjo kurti muziką pilniems žaidimams, su pažįstamais įkūrė įmonę „Zyrinx“, kuri sukūrė kompiuterinį žaidimą „Sub-Terrania“ Sega Genesis žaidimų kompiuteriui. Komanda persikėlė į Bostoną, JAV. Daugumai komandos narių grįžus į Daniją ir perėjus dirbti pas „IO Interactive“, Kiudas persikėlė į Niujorką ir Manhatane įkūrė nuosavą studiją, dirbo kaip laisvai samdomas žaidimų kompozitorius.
Jis sukūrė elektronikos, simfoninės ir chorinės muzikos žanrų derinio garso takelį žaidimui „Hitman: Contracts“. Garso takelis pelnė geriausios originalios muzikos apdovanojimą 2005 m. BAFTA žaidimų apdovanojimuose.
Hiorsholmas
Hiorsholmas – miestas Danijoje, Hovedstadeno regione. Išsidėstęs ant Eresundo sąsiaurio kranto, už 25 km į šiaurę nuo sostinės Kopenhagos, su kuria miestą jungia seniausias šalyje Hiorsholmo plentas. Yra Rungsted Kyst geležinkelio stotis, iš kurios traukiniai Eresundo tiltu kursuoja į Švediją.
Istorija
Miestas buvo įkurtas karaliaus įsakymu vietovėje pradėjus statyti Hiršholmo rūmus. 1737 m. architektui Niels Eigtved buvo patikėta sudaryti rezidencinio miestelio planą ir skatinti jo plėtimąsi. Hiorsholmui miestelio statusas suteiktas 1739 m. Nugriovus rūmus 1810–1816 m., Hiorsholmas tebebuvo nedidelė gyvenvietė, tačiau nesustojo augęs kaip įtvirtintas miestelis ir vietinis amatų prekybos centras.
Šeduvos seniūnija
Šeduvos seniūnija (arba Šeduvos apylinkės seniūnija) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Radviliškio rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje.
Istorija
Senoji Šeduvos seniūnija minima XVI a. 2-ojoje pusėje.
XX a. seniūnija įsteigta 1995 m. vietoje Šeduvos apylinkės. 2009 m. gegužės 21 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-689 Šeduvos seniūnija 2009 m. liepos 1 d. prijungta prie Šeduvos miesto seniūnijos.
Sociobiologija
Dažnai laikoma biologijos ir sociologijos mokslų šaka. Tuo pačiu sociobiologijos tyrimo laukas susikerta su evoliucijos teorijų tyrimais, zoologija, genetika, archeologija ir kitomis mokslinėmis disciplinomis. Tarp socialinių mokslų sociobiologijai artimiausia yra evoliucinė psichologija.
Šeduvos seniūnija
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
Sociobiologija
Sociobiologijoje pagrindinę vietą užima keletas sąvokų:
Paprastai sociobiologija nagrinėja nedideles grupes (10-100 individų), turinčių didelį genetinį bendrumą.
Kai kurie tyrinėtojai sociobiologijos prielaidas taiko ir didelėms socialinėms grupėms – gentims, etninėms grupėms, tautoms. Pierre L. van den Berghe teigimu ankstyvosios etninės grupės buvo pakankamai mažos, o jų narių genų bendrumas didesnis nei išorinių grupių, o tai skatino altruistinį elgesį, nes didino bendrąjį pajėgumą (inclusive fitness). Šioms ankstyvosioms etninėms grupėms išsiplėtus į dideles tautas giminystės ryšiai liko tik simboliniai, tačiau etninės grupės esmė liko ta pati. Norint atpažinti tokiai grupei priklausančius narius, kai grupė yra didelė ir jų neįmanoma pažinoti visų asmeniškai, galimi keli keliai: genealoginis, fenotipinis, specifinė išvaizda, elgesys (įskaitant kalbą).
Skorpionas (ginklas)
Skorpionas  – senovės Romos nedidelio strėlių svaidytuvo pavadinimas.
Šių ginklų techniniai aprašymai iki šių dienų neišliko. Žinios daugiau apima jų taktinį naudojimą, kurio pagrindu daromos prielaidos apie jų konstrukciją. Be to, IV a. skorpionais kai kurie autoriai (Amiano Marcelino veikalai) pradėjo vadinti visai kitus ginklus – onagrus.
Pirmą kartą skorpionai paminėti III a. pr. m. e., jais ginkluoti buvo Romos imperijos priešai. Polibijus, aprašydamas Sirakūzų apgultį, trumpai apibūdino skorpionus, kaip: „maža katapulta, iš kurios šaudoma geležinėmis strėlėmis“ (8.5). Bet žodis katapulta apibūdina plačią šaudyklių klasę, tad iš pateikto apibūdinimo neaišku, ar tai buvo dvipetė torsioninė mašina (energiją kaupianti sukamame storame virvių pluošte), ar paprasčiausias arbaletas – mechanizuotas lankai. Tačiau IV a. autorius Vegecijus savo darbe „Apie karo meną“ skiria arbaletes nuo skorpionų, nors skorpionų apibūdinimas mažai kuo skiriasi: „Skorpionais vadinama tai, ką dabar mes vadiname balistomis; jos taip buvo pavadintos, todėl, kad mažos ir plonos strėlės nešė mirtį“ (4.22). IV a. katapultos jau pradėtos vadinti balistomis.
I a. pr. m. e. autorius Vitruvijus, aprašydamas katapultų konstrukciją, užsimena apie skorpionus. Iš konteksto aišku, kad strėlių šaudymo mechanizmas pagamintas taip pat, kaip katapultų (de Architectura, 10.10). Taip pat Vitruvijus pastebėjo, kad skorpionus sukinėja vienas žmogus, tai yra skorpionas yra stovinė mašina.
Tad galima padaryti išvadą, kad skorpionas yra dvipetis torsioninis strėliasvaidis, kurį aptarnauja vienas žmogus.
Jeilio universitete (JAV) saugoma skorpiono strėlė (nors gali būti tuo laiku jas vadino kitaip), vadinamasis boltas, rastas archeologų smėlio užpustytame Dura-Evropose, buvusioje Romos tvirtovėje Sirijoje II–III a. Bolto ilgis 46 cm, mediena – uosis, 30 milimetrų skersmens, gale susiaurėja iki 14 milimetrų su antgaliu. Geležinio antgalio ilgis 46 milimetrai.
Chirobalistros bandymai
Mūsų laikais entuziastai rekonstravo mašinas ir išbandė jų galimybes. Žemiau pateikti skorpiono bandymo rezultatai. Autoriai šitą šaudyklę vadina chirobalistra. Tai yra ginčytinas pavadinimas, nes autoriai vadina skorpioną katapulta, kuri pritaikyta šaudyti 68 cm strėlėmis ir pagal kitus duomenis ją turėjo aptarnauti 2-3 kareiviai, todėl ji neatitiko skorpiono reikalavimų.
Gelgaudiškio Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia
'''Gelgaudiškio Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Gelgaudiškio mieste, 800 metrų į pietus nuo Nemuno.
Skorpionas (ginklas)
Chirobalistros bandymai
Pavadinimas chirobalistra kilo iš senovės Graikijos inžinieriaus Herono darbo „Chirobalistra“, kuriame jis aprašė strėliasvaidį, kurio atvaizdą aptiko Trajano kolonos bareljefuose. Nėra įrodymų, kad Heronas yra žinomas inžinierius Heronas Aleksandrietis iš Aleksandrijos. Kadangi nėra detalaus skorpiono aprašymo, galima teigti, kad kalba eina apie vieną ir tą patį ginklą, tuo labiau, kad Venecijus skorpioną vadina „rankine balista“, tai yra graikiško žodžio lotyniškas vertimas „ chirobalistra“.
Gelgaudiškio Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia
Istorija
Povilas Sapiega apie 1578 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Zapyškio parapijos filija. Kazimieras Ozemblovskis 1691 m. pastatė naują medinę bažnyčią. Elena Čartoriskienė pastatė kitą medinę. 1864 m. bažnyčia sudegė.
Skorpionas (ginklas)
Chirobalistros bandymai
Straipsnio autoriai pagamino skorpioną (chirobalistrą) pagal Herono aprašymą. Strėlės buvo kaip Dura-Europose rasti boltai – 35,5 cm ilgio ir nuo 65 iki 102 g svorio. Pakėlus skorpioną 35° kampu, strėlės, svėrusios 65 ir 80 g, skrido 206 metrus, pataikydamos į 10 metrų skersmens apskritimą. 102 g strėlės išskridimo greitis buvo 47 m/s.
Gelgaudiškio Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia
Istorija
1866–1868 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. XIX veikė parapinė mokykla. 1977–1978 m. parapijos administratorius kunigas Gintautas Skučas bažnyčią suremontavo.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su 3 bokšteliais, apside ir zakristijomis prie jos. Vienanavė.
Skorpionas (ginklas)
Chirobalistros bandymai
50 metrų nuotoliu skorpiono strėlė pramušė 2 milimetrų plieno plokštelę. Šaunant į standartinius Romos legionieriaus šarvus 70 g strėlė pramušė vieną plieno segmentą, kurio storis buvo 1,25 milimetro ir stipriai įspaudė kitą segmentą. Autoriai nusprendė, kad pataikius į karį, karys bus sužeistas ar nukautas.
Kiti bandytojai nustatė, kad skorpiono strėlių jėga 1,5 karto didesnė, negu pirmų bandytojų, todėl skorpionų šaudymo jėga galėjo būti didesnė negu nurodo straipsnio autoriai.
Kentraičiai
Istorija
1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Paežerių tarybiniam ūkiui.
Geniai (Alytus)
Geniai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Miklusėnų, prie kelio pakeliui į Balbieriškį, kairiajame Nemuno krante. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, paštas (LT-64053).
Istorija
thumb|left|240px|Įvažiavimas į Genius thumb|left|240px|Genių Beržyno asociacijos pastatas, kuriame įsikūrusi biblioteka
Iki 1922 m. žemės reformos Genių vietoje buvo Sabališkių dvaras. 1950–1992 m. buvo „Tvirtovės“ kolūkio centrinė gyvenvietė. 1966 m. įkurtas paštas, medicinos punktas (1958 m.), pradinė mokykla, biblioteka (1959 m.), kultūros namai (1962 m.). XXI a. pradžioje veikė Genių mokykla (Ūdrijos pagrindinės mokyklos skyrius).
Tomas Kuzmickas
Tomas Kuzmickas (g. 1996 m. vasario 14 d.) – Lietuvos gimnastas.
Biografija
2013 m. atstovavo Lietuvai Europos jaunimo olimpiniame festivalyje Nyderlanduose ir pelnė bronzos medalį laisvųjų pratimų rungtyje. 2014 m. dalyvavo pasaulio čempionate, kuriame užėmė 63-ią vietą daugiakovės rungtyje (laisvųjų pratimų rungtyje užėmė aukštą 27-ią vietą su 15,066 taškais). 2015 m. Kuzminckas ir Rokas Guščinas Europos čempionate pateko į daugiakovės finalą. Tai buvo pirmas kartas kai du Lietuvos sportinės gimnastikos atstovai pateko į finalą Europos čempionatų istorijoje. Finale Kuzminckas iš viso surinko 79,698 taškus ir užėmė 23-ią vietą.
Džadida
Džadida (arab.: الجديدة) – Maroko jūrų uostas ant Atlanto vandenyno kranto, 90 km į pietus nuo Kasablankos ir 125 km į šiaurę nuo Safi. El Džadidos portugalų statytas miestas yra įtrauktas į UNESCO saugomų objektų sąrašą.
Istorija
Džadida anksčiau buvo žinoma kaip Mazaganas (portug.: Mazagão), kai 1502 m. portugalai užėmė miestą ir pastatė įtvirtinimus nuo vandenyno pusės. 1769 m. Mazaganą portugalai paliko, o miesto gyventojai persikėlė į Braziliją, kur pastatė naują Mazaganą (dabar Amapa). El Jadida atiteko Maroko sultonui Mahometui ben Abdalachui.
Džadida dabar
Dabar mieste gyvena 144 440 (2004 m. surašymas) gyventojų. Miestas yra Dukalo-Abdo regione. Nuo jūros jį saugo portugalų laikais uoloje iškaltos aukštos sienos. Tvirtovėje išliko vėlyvosios portugalų gotikos (Manueline) laikų statyta vandens saugykla ir Švenčiausiosios Mergelės Marijos ėmimo į dangų bažnyčia.
Nuorodos
thumb|230px|left|[[Manueline stiliaus vandens saugykla El Džadidos tvirtovėje.]]
Gobustanas
Gobustanas, Gobustano valstybinis istorinis-meninis rezervatas (Qobustan dövlət tarixi-bədii qoruğu) – archeologinis draustinis ir saugoma gamtos teritorija rytų Azerbaidžane, 64 km į pietvakarius nuo Baku, prie Kaspijos vakarinio kranto, Karadago rajone. Vietovė 2007 m. paskelbta UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Kraštas yra ties Didžiojo Kaukazo pietrytiniu galu, tarp Pirsagato ir Sumgajito upių, Džeirankečmazo baseine. Būdingi dykumingi, sausųjų subtropikų kraštovaizdžiai su smarkiai erozijos paveiktomis uolomis, giliomis griovomis (gobu). Gobustane kunkuliuoja ~400 purvo ugnikalnių. Sausringame kraštovaizdyje auga dygūs krūmokšniai ir medžiai (erškėčiai, slyvos, kadagiai, figmedžiai, vynmedžiai, grantmedžiai). Laukinė gyvūnija nunykusi, bet pasitaiko lapių, šakalų, vilkų, kiškių, įvairių driežų, gyvačių.
Geniai (Elektrėnai)
Geniai – kaimas Kazokiškių seniūnijoje, šiauriau Kazokiškių.
Geležių šv. Juozapo bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Galinė dalis
'''Geležių šv. Juozapo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Geležių miestelyje, 8,5 km į šiaurę nuo Subačiaus geležinkelio stoties. Turi neogotikos bruožų.
Parapijoje yra Sodelių Šv. Dvasios koplyčia ir Bikiškių Kristaus Atsimainymo koplyčia.
Istorija
Naujadvario dvaro (1 km į pietus nuo Geležių) savininkas Puzinas Geležių kapinėse 1779 m. pastatė medinę koplyčią. Kurį laiką buvo dvaro išlaikomas kapelionas (pamaldos leistos 1783 m.). Iki XIX a. vidurio koplyčia vadinta Naujadvario vardu.
1874 m. pastatyta medinė bažnyčia. Prie jos Jonas Baruolis (1848–1930 m.) pastatė varpinę (apačia akmeninė, viršus medinis). Bažnyčiai iš Naujadvario dvaro 1925 m. paskirta 6 ha žemės.
Bažnyčiai sunykus, ji ir varpinė 1935 m. nugriautos. Toje pačioje vietoje kunigo Vinco Beinorto rūpesčiu ir parapijiečių lėšomis 1936 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ji 1937 m. išdažyta, įrengta sakykla. 1938 m. įrengti 5 registrų vargonai.
Architektūra
Bažnyčia turi neogotikos bruožų, kryžminio plano. Bokštas pastatytas prie fasado kairiojo kampo. Vienanavė. Šventoriaus (53 × 40 m) tvora akmenų mūro ir metalo. Šventoriuje yra senos kapinės.
Roskomono grafystė
Roskomono grafystė  – centrinė Airijos grafystė, Konachte. Sostinė Roskomonas. Roskomono grafystė labai susieta su Airijos mitologija. Manoma, kad čia gimė karalienė Maeve. Pažymėtini du ežerai: Ri ežeras ir Aleno ežeras.
thumb|left|240px|Roskomono abatijos griuvėsiai
Butvilas
Butvilas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Puerto Prinsesos požeminės upės nacionalinis parkas
Puerto Prinsesos požeminės upės nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Filipinuose, Palavano saloje, 80 km į šiaurę nuo Puerto Prinsesos. Plotas – 222 km². Įkurtas 1992 m., 1999 m. paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Yra Šv. Pauliaus kalnuose, prie tokio pat vardo įlankos kranto, rytuose ribojamas Babujano upės. Būdingas klintinis karstinis kraštovaizdis. Pagrindinis parko objektas – 24 km požeminis urvas (Šv. Pauliaus „požeminė upė“). Šiuo urvu teka Kabajugano upė, iš urvo išlendanti tiesiai į Vakarų Filipinų jūrą. Urve yra stalaktitų, stalagmitų, požeminių kambarių (didžiausias 360 m ilgio, 2,5 mln. m³ ploto). Upės žemupys veikiamas jūros potvynio. Iki 2007 m. atrandant požeminę upę Jukatane, Puerto Prinsesos požeminė upė laikyta ilgiausia pasaulyje. Virš urvo veši drėgnieji miškai, pakrantėse yra pelkių, mangrovių. Aptikta >800 augalų rūšių (iš jų – 295 medžių rūšys: paprastasis plienmedis, baltoji alstonija, plunksnalapis amugis, grakštusis sparnenis, azijinis drakonmedis, indinė miletija, vaistinis puiklapis, filipininis agatmedis, pandanas ir kt.). Čia gyvena 165 paukščių rūšys (jų tarpe 15 endeminių), 30 žinduolių (daugiausia beždžionės, barzdotieji šernai, binturongai, dygliatriušiai, 9 šikšnosparnių rūšys), 19 roplių rūšių. Vandenyse gyvena diugoniai, žalieji vėžliai.
Meknesas
Meknesas (arab.: مكناس) – vienas iš keturių „Maroko imperatoriškųjų“ miestų (kiti – Rabatas, Fesas ir Marakešas), esantis šiaurinėje Maroko dalyje, 130 km nuo sostinės Rabato ir 60 km nuo Feso. Miesto istorinė dalis įtraukta į UNESCO saugomų objektų sąrašą.
Istorija
VIII a. čia pastatyta tvirtovė, kuri davė pradžią miestui. Ilgą laiką miestas buvo karalių vizirių rezidencija. Nuo 1672 m. iki 1727 m., valdant Alauitų dinastijos karaliui Mulai Ismailui, Meknesas buvo šalies sostinė. Jo valdymo metais mieste buvo pastatyti rūmai, įkurtas sodas, grūdų saugykla, arklidės ir miesto kalėjimas požemiuose. Kalėjimas užėmė apie 7 km² plotą, talpino 40 tūkstančių kalinių ir pavadintas Karos (Cara), portugalo belaisvio, stačiusio kalėjimą, vardu.
Meknesas dabar
Dabar mieste gyvena 536 322 (2004 m. surašymas) gyventojų ir jis yra Mekneso-Tafilaleto regiono centras. Su sostine Rabatu sieja A2 greitkelis. 30 km į šiaurę nuo miesto yra senovinio Romos Imperijos miesto Volubilio griuvėsiai.
200px|thumb|left|Bou Inania medžio raižiniai Meknese
Algirdas Bosas
Algirdas Bosas (g. 1943 m. kovo 9 d. Kėdainiuose) – Lietuvos skulptorius.
Kūryba
Nuo 1973 m. dalyvauja parodose. Individualios parodos:
Sukūrė dekoratyvinių ir monumentalių skulptūrų, plakečių („Dailininkas ir modelis“ 1984 m.), medalių („Medalis muziejui“, „Balys Buračas“, „Marius Katiliškis“, „Antanas Vaičiulaitis“, „Antanas Vienažindys“, smulkiosios skulptūros. Kūriniai stilizuotos formos, raiškios plastikos, apibendrinti siluetai derinami su smulkiomis grafinėmis detalėmis. Medaliai pabrėžto grafinio piešinio.
Nery Brenes
Biografija
Brenes tarptautinę sportinę karjerą pradėjo 2004 m. sudalyvaudamas Centrinės Amerikos ir Karibų jaunimo čempionate, kur finaliniame bėgime pelnė bronzos medalį. Po metų sportininkas jau buvo deleguotas atstovauti Kosta Rikos 2005 m. pasaulio čempionate. Savo bėgime Brenes buvo vos šeštas ir bendroje įskaitoje liko 38 vietoje. Daug sėkmingiau sportininkui sekėsi 2007 m. pasaulio čempionate, kur jis pasiekė pusfinalius, bet savo bėgime liko ketvirtas ir į finalą nepateko. Galutinėje įskaitoje sportininkas liko 11 vietoje. Tais pačiais metais sportininkas pelnė bronzą Šiaurės Amerikos, Centrinės Amerikos ir Karibų čempionate. 2008 m. žiemos sezono metu Brenes dalyvavo pasaulio uždarų patalpų čempionate, kur finaliniame bėgime jis užėmė 4 vietą. Vasaros sezono metu lengvaatletis pirmą kartą atstovavo Kosta Rikai 2008 m. Pekino vasaros olimpinėse žaidynėse. Savo pusfinalyje bėgikas liko ketvirtas ir galutinėje įskaitoje tenkinosi 10 vieta. 2010 m. sportininkas vėl užėmė ketvirtąją vietą pasaulio uždarų patalpų čempionate. 2011 m. sportininkas įvykdė olimpinį kvalifikacijos A normatyvą, bei startavo pasaulio čempionate, kuriame pasiekęs pusfinalį užėmė 17 vietą. 2012 m. žiemos sezoną Nery Brenes pabaigę tapdamas pasaulio uždarų patalpų čempionu, bei pasiekdamas geriausią čempionato rezultatą istorijoje 400 m bėgime.
Patyreliai
Patyreliai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Kuršėnų, į pietus nuo kelio ir geležinkelio Šiauliai – Klaipėda, Užpelkių miško šiauriniame pakraštyje, prie kelio Dirvonėnai – Raudėnai.
Istorija
1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Paežerių tarybiniam ūkiui.
IX Kauno fortas
IX fortas (NKV kodas 10452) – Kauno tvirtovės dalis, išsidėsčiusi šiaurinėje miesto dalyje (greta magistralinio kelio A1 Vilnius–Kaunas–Klaipėda. Netoliese esančios gyvenvietės – Giraitė, Sargėnai). IX forto statymo darbai vykdyti 1903–1913 m. Tai moderniausias Kauno tvirtovės įtvirtinimas, kuris užbaigė pirmą 9 fortų ir 10 stacionariųjų baterijų gynybinį žiedą. Pirmojo pasaulinio karo metais šis fortas beveik nenukentėjo. Tarpukario laikotarpiu statinys pertvarkytas į kalėjimą, o nuo 1940 m. naudotas kaip kalinių persiuntimo punktas į SSRS lagerius. Nacių okupacijos metais (1941–1944 m.) IX fortas tapo masinių žudynių vieta, kurioje sušaudyta apie 50 000 žmonių. Nuo 1959 m. forte atidarytas muziejus. Šiandien Kauno IX forto muziejus įsikūręs dviejuose pastatuose: istoriniame IX forte ir 1984 m. pastatytame, muziejaus reikmėms skirtame memorialiniame statinyje (okupacijų ekspozicija). Muziejus pavaldus Kultūros ministerijai.
= Modernus gynybinis įtvirtinimas =
IX fortas statytas Linkuvos įtvirtinimų priešakyje, ant aukštumos, esančios prie Kumpės palivarko. Tai strategiškai svarbi vieta, nuo kurios tvirtovei ir miesto centrui grėsė priešo apšaudymo galimybė. Fortas pastatytas pagal profesoriaus Konstantino Veličkos 1897 m. projektą. Įtvirtinimas yra penkiakampio formos, visi kazematai betoniniai, sienų storis siekia 1,5–2,1 m. Fortą supa gynybinis griovys su kontreskarpine siena, čia įrengti du viengubi ir vienas dvigubas kofras. Jis centrine poterna jungiasi su kareivinėmis. Dviejų aukštų kareivinės yra banguoto profilio, su langais ir šaudymo angomis. Kareivinės skirtos forto įgulai bei buitinėms patalpoms. Pirmajame aukšte buvo virtuvė, valgomasis, produktų sandėliai, kanceliarija, tvarstomasis kambarys, antras aukštas – kareiviams. Forte buvo įrengtos ir ano meto naujovės: laidinis telefonas, generatoriai, gaminę elektrą apšvietimui, vandens siurblių, ventiliacinės sistemos darbui. Šiandien išlikę rankiniai šulinių mechanizmai, dalis cilindrinių krosnių, autentiški langų rėmai, durys.
IX forto artilerija
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą IX fortas buvo aprūpintas 4 Maksimo sistemos kulkosvaidžiais, 28 lengvosiomis (4 svarų) patrankomis, 5 minėtų patrankų vamzdžiai buvo sumontuoti ant Durliacherio sistemos lafetų. Forto kareivinėse, puskaponieryje, gynybinėje sienoje buvo 14 Nordenfeld sistemos patrankų, 4 varinės mortyros, šauliai apginkluoti Mosin-Nagant sistemos šautuvais.
Narsūniškės
Narsūniškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Tirylių.
Viežbovo Viešas
Viežbovo Viešas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zambruvo valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
IX Kauno fortas
IX forto artilerija
= Kauno sunkiųjų darbų kalėjimo skyrius =
Tarpukario kalėjimas (1924–1940)
1918 m. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, statinys perduotas Krašto apsaugos ministerijai, vėliau – Teisingumo ministerijai. 1922 m. fortą nuspręsta pertvarkyti į įkalinimo įstaigą. Šiuo laikotarpiu pastatytas priestatas – mūrinė raudonų plytų siena su stebėjimo bokšteliais, pasimatymų namelis, kareivinėse įkurta 14 kamerų ir 3 karceriai. Nuo 1924 m. fortas tapo centrinio Kauno sunkiųjų darbų kalėjimo (šiandien A. Mickevičiaus g. 10) filialu. IX forto kalėjime kalinti asmenys, bausti administracine tvarka, kardomojo laikotarpio kaliniai, taip pat kriminaliniai nusikaltėliai ir politiniai kaliniai.
NKVD politinių kalinių persiuntimo punktas į SSRS lagerius (1940–1941)
1940–1941 m. IX fortas atiteko Sovietų Sąjungos Vidaus reikalų liaudies komisariato (NKVD) žinion ir naudotas kaip politinių kalinių persiuntimo punktas į SSRS lagerius. Tai buvo vienintelis persiuntimo punktas to meto Lietuvoje – kitos kalinimo įstaigos krašte kalinius siųsdavo savo nuožiūra.
Masinių žudynių vieta (1941–1944)
1941 m. birželio mėn. Lietuvą okupavus nacistinei Vokietijai, IX forto teritorijoje vykdytos masinės žudynės. Didžiausio masto egzekucijos surengtos 1941 m. rudenį. Ypač liūdnai pagarsėjo 1941 m. spalio 29 d. įvykdyta „Didžioji akcija“, kuomet IX forto žudynių lauke sušaudyta 9200 Kauno geto žydų. Tai didžiausia žudynių akcija ne tik Kaune, bet visoje Lietuvoje per nacių okupacijos laikotarpį. Pagal vokiečių ataskaitą, „Didžiosios akcijos“ metu nužudyti 2007 vyrai, 2920 moterų ir 4273 vaikai. Didesnio ar mažesnio masto naikinimo operacijos organizuotos iki 1944 m. rugpjūčio mėnesio. Aukomis tapo vietiniai gyventojai, taip pat žydai, atvežti iš Vokietijos, Austrijos, Prancūzijos, Lenkijos, Čekoslovakijos. Negalutiniais duomenimis IX forto teritorijoje sušaudyta 50 000 žmonių. Antrajam pasauliniam karui užsitęsus ir Vokietijai patyrus skaudžių pralaimėjimų, nacių nusikaltimų pėdsakai turėjo būti sunaikinti. 1943 m. pab. IX forte suformuota speciali 64 kalinių grupė, įslaptintu pavadinimu 1005B. Daugiausiai tai buvo žydai, paskirti atkasti ir sudeginti IX forte nužudytų žmonių palaikus. Kaliniai suvokė, kad jie taip pat pasmerkti mirčiai, todėl sėkmingai suplanavo ir įvykdė pabėgimą iš IX forto 1943 m. gruodžio 25 d. = Muziejus = Keletą metų po Antrojo pasaulinio karo IX forte veikė sovietinių represinių struktūrų kalėjimas, vėliau – Kauno valgyklų tresto sandėliai. 1958 m. priimtas sprendimas kurti Revoliucijos istorijos muziejų. Muziejus IX forte oficialiai atidarytas 1959 m., tuomet 4 buvusiose kalėjimo kamerose pristatyta ekspozicija, liudijanti nacių nusikaltimus. 1960 m. teritorijoje pradėti vykdyti tiriamieji darbai, siekiant surasti žudynių įrodymų, nustatyti jų vietos ribas.