cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oscar Robertson
Biografija
O. Robertson šeima persikėlė į Indianapolį, kai jam buvo ketveri metai. Krepšinį pradėjo žaisti būdamas šešerių. Rasinės diskriminacijos laikais būdamas juodaodis jis lankė vien tik juodųjų gimnaziją nuo 1954 m. Robertson dėka jiems 1955 ir 1956 m. pavyko laimėti Indianos čempionatą. Tai buvo toks pirmas afroamerikiečių gimnazijos pasiekimas.
Penktame XX amžiaus dešimtmetyje į universitetus pradėjo kviesti juodaodžius. O. Robertson gavo apie 30 pasiūlymų ir pasirinko Sinsinačio universitetą. Nors ir ten jam teko kovoti su rasine diskriminacija, jo žaidimas visus vertė tik žavėtis. Tris kartus jis tapo metų žaidėju pelnydamas vidutiniškai 35,1 (1958 m.), 32,6 (1959 m.) ir 33,7 (1960 m.) taškus. Koledže jis pelnė 2 973 taškus ir tai buvo tik vienas iš 14 NCAA rekordų, kuriuos Robertson pasiekė studijų metais.
1960 m. kaip studentas kartu su Jerry West, Walt Bellamy ir Jerry Lucas atstovavo JAV rinktinei 1960 m. vykusiose olimpinėse žaidynėse Romoje, kur laimėjo aukso medalius. Kai kada ta komanda yra įvardijama kaip pirmoji Svajonių komanda.
1960 m. pasirašė trejų metų 100 000 dolerių kontraktą su Sinsinačio „Royals“. Didelį tuo metu kontraktą jis pateisino laimėdamas NBA metų naujoko apdovanojimą. Antro sezono NBA metu (61/62) pasiekė tai, ką tik Russellas Westbrookas sugebėjo pakartoti po 55 metų 16/17 sezone: Oscaras viso sezono metu vidutiniškai pelnydamas 30,8 taško, atkovodamas 12,5 kamuolio ir atlikdamas 11,4 rezultatyvų perdavimą, pasiekė trigubą dublį kaip vidurkį. 1964 m. vienintelį kartą buvo išrinktas MVP. Tais pačiais metais tapo NBA žaidėjų profsąjungos prezidentu.
1970 m. balandžio 21 d. jis buvo pasiųstas į Milvokio „Bucks“ klubą, kuriame žaidė puikus centras Lew Alcindor. Robertson ir Alcindor papildė vienas kitą ir kitą sezoną pasipuošė NBA žiedais, laimėdami dvikovą prieš Vašingtono „Bullets“. Tai buvo pirmas ir paskutinis kartas, nes 1974 m. Milvokio Bucks finale po septynerių rungtynių serijos nusileido Bostono „Celtics“.
Po šio pralaimėjimo 35 metų O. Robertson baigė savo karjerą. Jo 9 887 rezultatyvūs perdavimai buvo NBA rekordas 20 metų ir tiktai Magic Johnson sugebėjo jį pagerinti.
Dickey Simpkins
Dikis Simpkinsas (g. 1972 m. balandžio 6 d. Vašingtone) – JAV krepšininkas, dalį 2003–2004 m. sezono rungtyniavęs Vilniaus „Lietuvos Ryto“ komandoje.
Karjera
1993–1994 m. D. Simpkinsas praleido Providenco universitete, o 1994 m. NBA naujokų biržoje jį 21 šaukimu pakvietė Čikagos „Bulls“ klubas, kuriame amerikietis žaidė iki 2000 m. ir tris kartus tapo NBA čempionu.
2000 m. D. Simpkinas iš „Bulių“ perėjo į Sietlo „SuperSonics“ komandą, tačiau nesužaidęs nė vienerių rungtynių buvo atleistas. 2001 m. nusprendė atvykti į Europą ir tapo Kozanio „Makedonikos“ klubo nariu. Pasibaigus sezonui krepšininkas grįžo į NBA ir tapo Atlantos „Hawks“ ekipos nariu, tačiau jau lapkritį grįžo į Graikiją ir papildė Atėnų „Marousi“ klubo gretas. 2002 m. sausį Dickey išvyko į CBA lygos Rockfordo komandą, o sezoną baigė Portugalijoje.
2002–2003 m. D. Simpkinas rungtyniavo Kazanės „Unics“ klube, kuriame buvo vienas iš lyderių, o pasibaigus sezonui tapo ambicingos „Lietuvos Ryto“ komandos nariu. Šioje Lietuvos ekipoje amerikiečiui buvo numtytas vienas lyderio vaidmenų, bet krepšininkas taip ir neįsitvirtino Vilniuje bei kovo mėnesį buvo atleistas. Palikęs Lietuvą D. Simpkinas sužaidė vienerias rungtynes Puerto Rike.
2004–2005 m. sezoną D. Simpkinas pradėjo Dakota „Wizards“ komandoje, kuri žaidė CBA lygoje, sezono viduryje pasirašė mėnesio trukmės kontraktą su Ispanijos Leidos komanda.
2005–2006 m. Dickey pradėjo Libane, o vasarį papildė Eurolygoje žaidusios Bambergo komandos gretas. 2006 m. vasarą paliko Vokietiją ir nebežaidžia jokioje komandoje.
Stepas Sodeika
Stepas Sodeika (1903 m. gruodžio 11 d. Jurbarke – 1964 m. kovo 15 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos dainininkas (baritonas), pedagogas, chorvedys, kompozitorius.
Lietuvoje
Antano ir Stasio Sodeikų brolis. Baigęs Jurbarko pradžios mokyklą ir keturias progimnazijos klases, pas J. Pocių išmoko vargonuoti ir 1914–1918 m. vargonininkavo Pašiliuose ir Kaltinėnuose. 1918–1920 m. dar mokėsi Jurbarke, o paskui nuvyko į Kauną ir ketverius metus lankė gimnaziją. 1924 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą-konservatoriją, kur dainuoti mokėsi pas K. Jozevskaitę, M. Cerkaskają ir J. Volkovą.
Nuo 1926 m. pradėjo vadovauti katalikų bažnyčios ir kitiems chorams. 1929 m. baigęs muzikos studijas, buvo pakviestas dainuoti Valstybės teatre, kur sukūrė keletą klasikinių operų vaidmenų – debiutavo Šarlio Guno operoje „Faustas“ Valentino vaidmenyje. Neilgai užsibuvęs Kaune, vėl sugrįžo į Klaipėdą, ten išvarė platų kūrybinės ir muzikinės veiklos barą. Konservatorijoje dėstė dainavimą, chorvedybą ir instrumentinę muziką, nuo 1935 m. Pedagoginio instituto muzikos lektorius.
Dalį dainininkų atskyrė nuo „Aidos“ choro ir sudarė „Vaidilutės“ chorą (16 moterų ir 20 vyrų). Vien 1933 m. choras surengė 25 koncertus, dainavo Klaipėdos operos spektakliuose. Pats sukūrė Barono vaidmenį Džiuzepės Verdžio „Traviatoje“ ir Valentino vaidmenį Šarlio Guno „Fauste“. 1938 m. Klaipėdos dainų šventei parengė „Vaidilutės“ 56 dalyvių chorą ir „Aukuro“ draugijos 30 dalyvių vyrų chorą. Buvo jungtinio choro dirigentas. Vokiečiams okupavus Klaipėdą, 1939 m. su Pedagoginiu institutu išsikėlė į Panevėžį, 1940 m. – į Vilnių. Dėstė muziką, kartu su Juozu Gaubu vadovavo reprezentaciniam (26 moterys ir 25 vyrai) Vilniaus arkikatedros chorui.
Emigracijoje
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, 1945 m. vasarą su G. Velička Bamberge suorganizavo tautinį ansamblį – 42 dalyvių mišrųjį chorą, su kuriuo vėliau persikėlė į Visbadeną, o paskui į Seligenstadą. Ansamblis pastatė muzikinius veikalus „Atsisveikinimas“, „Nemunas žydi“ ir „Žmonės prie vieškelio“, giedojo bažnyčiose ir koncertavo.
Nuo 1945 m. Hanau stovykloje veikė ir kitas lietuvių ansamblis – 38 dalyvių mišrusis choras, 1946 m. pasivadinęs „Dainavos“ vardu. Jam nuo 1949 m. vadovavo S. Sodeika. Su šiuo kolektyvu dirbo Kemptene ir Memmingene, pastatė keletą muzikinių veikalų, uoliai propagavo lietuviškas dainas.
1957 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1957 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' tai pasaulio šachmatų čempionato trimečio ciklo (1954–1957) varžybos. Jų paskutiniame etape tarp M. Botviniko ir V. Smyslovo buvo žaidžiamas 24 partijų mačas dėl pasaulio čempiono vardo. Jis vyko 1957 m. kovo 5 – balandžio 27 d. Maskvoje. Pretendentas turėjo surinkti daugumą taškų. Esant rezultatui 12 : 12 pasaulio čempionas išsaugo titulą. Mačą laimėjo Vasilijus Smyslovas 12½ : 9½ (+6 -3 =13). Jis tapo septintuoju pasaulio šachmatų čempionu.
Pretendento atranka
Tai trečias pasaulio šachmatų čempionatas, kai pretendentas buvo atrenkamas pagal FIDE nustatytą tvarką.
Zoniniai turnyrai
1954 m. ne visai pavyko sužaisti visus numatytus zoninius turnyrus. Nėra duomenų apie 8-ąjį: Azijos ir Okeanijos zoninį turnyrą. Pravedus 1954–1957 m. zoninius turnyrus į 1954 m. Geteborgo tarpzoninį turnyrą pateko geriausiai pasirodę dalyviai: iš 1-os zonos (Centrinė Europa) – 4 v.: 🇩🇪 V. Uncikeris, J. Doneris,  B. Rabaras,  Fudereris; iš 2-os (SSRS) 4 v.: (J. Geleris, G. Ilivickis, B. Spaskis ir T. Petrosianas); iš 3-ios (Rytų ir Šiaurės Europa) 4 v. 🇨🇿 L. Pachmanas, 🇭🇺 L. Sabo, 🇵🇱 B. Sliva, 🇨🇿 M. Filipas; iš 4-os (JAV)– 3 v.: 🇺🇸 (A. Bisgajeris, L. Evansas, C. Seidmenas); iš – 5-os – (Kanada) 1 v. 🇨🇦 D. A Janovskis iš – 6-os – (Centrinė Amerika) 1 v. – 🇪🇸 Medina Garcia; iš – 7-os – (Pietų Amerika) 4 v. 🇦🇷 (O. Panno, M. Najdorfas, H. Pilnikas, K. Gimardas); iš – 8-os – (Azija, Okeanija) nerasta duomenų, kad turnyras būtų įvykęs.
Stepas Sodeika
Emigracijoje
1950 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Čikagoje ir pradėjo vargonininkauti Šv. Kryžiaus lietuvių parapijoje. Atgaivino „Dainavos“ meno ansamblį ir iki 1964 m. jam sėkmingai vadovavo. Ansamblis per pamaldas giedojo bažnyčioje, rengė religinės ir pasaulietinės muzikos koncertus. Pirmasis koncertas įvyko 1950 m. spalio 8 d. Šv. Kryžiaus parapijos bažnyčioje.
1957 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Tarpzoninis turnyras
1955 m. Geteborgo Tarpzoninis turnyras vyko Geteborge 1955 rugpjūčio 14 – rugsėjo 22 d.
Stepas Sodeika
Emigracijoje
Su G. Velička vėl statė muzikinius veikalus, atgaivino jo montažą „Nemunas žydi“, kuris kelis kartus buvo parodytas Čikagoje ir kitose lietuvių kolonijose. Pastatė ir kelis kartus parodė Miko Petrausko-R Sarpaliaus operetę „Šienapjūtė“. Ansamblis yra atlikęs Česlovo Sasnausko kantatą „Broliai“, Stasio Šimkaus kantatą „Atsisveikinimas su tėvyne“, Juozo Žilevičiaus kantatą „O Vytaute, Didis“, Liudviko van Bethoveno oratoriją „Kristus Alyvų kalne“, Džoakino Rosinio „Stabat Mater“, A. Adamo oratoriją „Betliejaus žvaigždė“, S. Sodeikos muzikinę poemą „Čičinskas“ ir kantatą „Leiski mums“. Ansamblis išmoko daug giesmių ir dainų, koncertavo daugelyje JAV miestų bei Kanadoje, dalyvavo dainų šventėse, iš viso surengė 125 koncertus.
1957 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Tarpzoninis turnyras
Dalyvavo 21 šachmatininkas. Dalyvių sudėtis – aštuoniuose FIDE zoniniuose turnyruose geriausiai pasirodę šachmatininkai: iš 1-os, 2-os ir 3-ios (SSRS) zonų po 4; iš 4-os ir 7-os zonų po 3 šachmatininkus; iš 5-os, 6-os– po 1.
Asmeniškai pakviesti : D. Bronšteinas, P. Keresas ir S. Reševskis – 1953 m. Kandidatų turnyro prizininkai.
Turnyre dalyvauti atsisakė S. Reševskis, C. Seidmenas, L. Evansas ir D. Janovskis. Į jų vietas buvo pakviesti: G. Štalbergas ir H. Pilnikas.
Pasibaigus 1955 m. tarpzoniniam turnyrui į 1956 m. kandidatų turnyrą pateko 9 geriausiai pasirodę žaidėjai: D. Bronšteinas,  P. Keresas, 🇦🇷 O. Pano, T. Petrosianas, J. Geleris, 🇭🇺 L. Sabo, 🇨🇿 M. Filipas, 🇦🇷 H. Pilnikas, B. Spaskis.
Kandidatų turnyras
1956 m. Kandidatų turnyras vyko, 1956 m. kovo 27–balandžio 10 d. Amsterdame (10 ir 11 ratai – Leuvardene).
Jame dalyvavo 10 žaidėjų, kurie žaidė dviejų ratų turnyrą. Tai – 9 geriausiai pasirodę žaidėjai 1955 m. tarpzoniniam turnyre, ir 1953 m. kandidatų turnyro nugalėtojas Vasilijus Smyslovas.
Kandidatų turnyrą laimėjo V. Smyslovas, parodęs puikią žaidimo techniką. Kova buvo atkakli: trys ratai iki pabaigos P. Keresas ir V. Smyslovas turėjo po 9 taškus, D. Bronšteinas ir J. Geleris pustaškiu mažiau, o T. Petrosianas ir B. Spaskis po 8 taškus. Faktiškai lemiama partija V. Smyslovui buvo su D. Bronšteinu, kuris juodaisiais siekė pergalės ir, įgijęs perspektyvią poziciją, grubiai suklydo – tuo netruko pasinaudoti V. Smyslovas, kuris laimėjo partiją ir išėjo į priekį. Po to jis baigė lygiomis su B. Spaskiu ir 18 rate įveikęs H. Pilniką atsiplėšė nuo P. Kereso per 1½ taško. V. Smyslovas antrą kartą iš eilės išsikovojo teisę žaisti mačą su pasaulio čempionu M. Botviniku.
Pretendentas
V. Smyslovas 1957 m. buvo pasiekęs savo sportinės formos viršūnę. Tai tvirtina ir B. Spaskis pareiškęs: „Pradedant nuo 1950-ųjų vidurio Smyslovas tampa geriausiu turnyrų kovotoju pasaulyje“. Tą rodė jo turnyriniai rezultatai: kalėdiniame 1954/1955 m. turnyre Heistingse, kur jis, kartu su P. Keresu pasidalija 1-2 vietas, o po to 1955 m. lengvai (14½ iš 19) laimi turnyrą Zagrebe, tais pat metais pasidalija su J. Geleriu – 1-ąją vietą SSRS šachmatų čempionate (tiesa, papildomą mačą dėl 1-os vietos J. Geleriui pralaimėjo) ir pasidalijo su M. Botviniku 1-ąją vietą A. Aliochino atminimo turnyre.
Likimas suteikė V. Smyslovui retą galimybę – antrą kartą kovoti dėl pasaulio čempiono titulo. Jis buvo pasiruošęs tokia galimybe pasinaudoti: „Tai įpareigojo mane kovoti susikaupus ir ypatinga energija. Pirmojo mačo patirtis nepraėjo veltui, aš aiškiai įsivaizdavau būsimosios dvikovos su M. Botviniku sunkumus…“
Čempionas
Po pirmojo mačo su V. Smyslovu čempionas vėl kurį laiką nežaidė. Per trejus metus jis faktiškai žaidė tik dviejuose turnyruose, bet juose pasirodė puikiai. 1955 m paskutinį kartą dalyvavo SSRS čempionate ir buvo netoli pergalės jame ir tik, paskutiniame rate pralaimėjęs P. Keresui, praleido į priekį pustaškiu J. Gelerį ir V. Smyslovą. 1956 m. istorija vėl pasikartojo, kai Aliochino atminimo turnyre paskutinį ratą vėl pralaimėjo P. Keresui ir taip leido V. Smyslovui pasidalyti su juo pirmąją vietą. Bet iš esmės, nežiūrint nesėkmių turnyrų pabaigose, žaidė patikimai, nekeldamas abejonių dėl savo pranašumo prieš varžovus. Tad ir prieš antrąjį mačą su V. Smyslovu jis buvo gerai pasiruošęs.
Prognozės prieš mačą
Pretendento, kuris antrą kartą praėjo kandidatų turnyro kovos mėsmalę, tikslo siekimas iššaukė nuoširdų visuomenės susižavėjimą. Už jo pečių buvo neįkainojama 1-ojo mačo patirtis, taip pat ir aiškus supratimas, kokiu būdu galima įveikti čempioną.
Per laikotarpį tarp mačų, pretendentas du kartus žaidė su M. Botviniku: SSRS 22-ajame čempionate, kur V. Smyslovas nugalėjo čempioną (per 28 ėjimus) ir Aliochino atminimo turnyre, kai per stebuklą išsigelbėjo nuo pralaimėjimo čempionui padėtyje, kurioje buvo be pėstininko ir be kontržaidimo… Daugiau per tarpmačinį laikotarpį varžovai nebuvo susitikę. 1957 m. mačas buvo tas retas atvejis, kai varžovų jėgos buvo lygios.
Mačo eiga
V. Smyslovas laimėjo pirmąją mačo partiją. Jis kalbėjo: „Ši partija buvo man geras ženklas". M. Botvinikas, žaisdamas baltaisiais paaukojo daug laiko ir jėgų stengdamasis apginti truputi blogesnę padėtį, o po to pabaigoje leido savo pėstininkus užfiksuoti ir netikėtai greitai pralaimėjo.
Savo sėkmę V. Smyslovui nepavyko užtvirtinti ir už tai jam teko apsimokėti dviem pralaimėjimais 4-ojoje ir 5-ojoje partijose – tai buvo pati nesėkmingiausia jam mačo atkarpa. Bet pretendentas greit atstatė mačo pusiausvyrą laimėjęs 6-ąją partiją. O po to išsiveržė į priekį baltaisiais įtikinamai laimėjęs 8-ąją ir 12-ąją partijas.
Bet čempionas, kaip visada, kovėsi iki galo. Laimėjęs 13-ąją, jis sumažino skirtumą iki minimumo – vieno taško. Po to sekė trys lygiosios, kur M. Botvinikas išleido realias galimybes, laimėjęs 15-ąją partiją, išlyginti mačo rezultatą.
Šį kartą V. Smyslovo nervai buvo stipresni. M. Botvinikui nepakako jo valingo spaudimo. Lemiamomis mačo partijomis tapo 17-oji ir 18-oji, kurių likimas sprendėsi žaidžiant atidėtas partijas. 17-oje partijoje pretendentas turėjo tik nežymią persvarą. M. Botvinikas prieš ją atidedant siūlė lygiąsias, bet V. Smyslovas nutarė ieškoti savo šansų, žaidžiant atidėtą partiją, ir neapsiriko. Čempionas padarė lemtingą klaidą ir 7½ : 9½ jo nenaudai. O 18-oje partijoje, atvirkščiai, čempionas pozicijoje, kurioje turėjo galimybių laimėti, netikėtai pasiūlė lygiąsias.
Tai turėjo įtakos tolesniam čempiono žaidimui. Po mačo, nagrinėdamas 1957 m. mačo rezultatus M. Botvinikas rašė: „ Po tokio sukrėtimo aš nebegalėjau likusių partijų žaisti pilna jėga ir greitai pralaimėjau mačą…aš tada pajutau, kad neteisingai įvertinu padėtis ir, būtent, dėl to Smyslovas pasiekdavo pranašumą…“
Mače liko 4-ios partijos iš kurių trys pasibaigė lygiosiomis ir vieną laimėjo V. Smyslovas. Mačas baigėsi pretendento pergale 12½ : 9½. V. Smyslovas tapo septintuoju pasaulio čempionu.
58 m. pr. m. e.
'''58 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Juozas Sodaitis (1912)
Juozas Sodaitis (1912 m. balandžio 9 d. Jiezne, Alytaus apskr. – 1997 m. kovo 18 d. Čikagoje, IL – JAV) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Mokėsi Jiezno pradžios ir Prienų aukštesniojoje mokykloje. 1932 m. baigė Šv. Cecilijos vargonininkų kursus Kaune, chorvedybos mokėsi pas S. Šimkų. Iš pradžių Juozas vargonininkavo Jiezno parapijoje, o 1938–1944 m. Birštone. Čia vadovavo ir chorui. Surinko ir užrašė apie 200 liaudies dainų melodijų su tekstais ir už tai gavo Lietuvių tautosakos archyvo antrąją premiją.
Rusų kariuomenei artėjant prie Lietuvos, J. Sodaitis pasitraukė į Vakarus, 1945 m. apsigyveno Danijoje, Kopenhagoje. Suorganizavo lietuvių pabėgėlių chorą, surengė koncertų lietuviams ir svetimtaučiams. Choras įdainavo į magnetofono juostą keletą dainų, kurios buvo transliuojamos per Kopenhagos radiją. Nymindegabo ir Thisteto lietuvių stovyklose J. Sodaitis buvo subūręs lietuvių chorus, dalyvavo tautinėse dainų šventėse, koncertavo Varde mieste. 1950 m. buvo nuvykęs į Australiją.
1954 m. J. Sodaitis atvyko į Kanadą ir apsigyveno Winnipege, MB, kur suorganizavo lietuvių chorą ir giedodavo pamaldose Šv. Kazimiero bažnyčioje, rengė koncertus, dalyvavo tautiniuose minėjimuose. 1956 m. persikėlė į Windsora, ON, kur vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje, rengė koncertus ir dainavo įvairiose šventėse. 1962 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Čikagoje ir ėmė vargonininkauti bei vadovauti chorui Dievo Apvaizdos lietuvių parapijoje. 1966 m. suorganizavo Šv. Jurgio lituanistinės mokyklos nedidelį vaikų chorą Čikagoje ir jį parengė 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei. Taip pat vadovavo Vytauto Didžiojo Šaulių rinktinės moterų sekstetui, surengė koncertų Čikagoje, Cicero, ir Rockforde. 1985–1995 m. vargonininkavo Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje Čikagoje. 1984–1995 m. talkino J. Žilevičiaus ir J. Kreivėno muzikologijos archyvui, 1985–1995 m. padėjo tvarkyti muzikos archyvą St. Balzeko muziejuje Čikagoje.
Nuo 1962 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, o vėliau Šiaurės Amerikos Lietuvių muzikų sąjungai.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazachstano futbolo varžybos 1996 m.
Kazachijos futbolo varžybos 1996 m.
Spaudžiai
Spaudžiai – kaimas šiaurinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Šaukėnų. Aptikti Spaudžių senkapiai.
Aleksander Kaszkiewicz
Aleksander Kaškevič (1949 m. rugsėjo 23 d. Pagaidžiuose netoli Eišiškių, Lietuvos TSR) – kunigas, Gardino vyskupijos vyskupas.
Biografija
Gimė 1949 m. rugsėjo 23 d. Pagaidžiuose netoli Eišiškių. Baigė Kauno kunigų seminariją. 1976 m. gegužės 30 d. įšventintas į kunigus. 1976–1981 m. Panevėžyje dirbo vikaru. 1981 m. tapo Vilniaus Šventosios Dvasios bažnyčios kunigu. 1991 m. balandžio 13 d. popiežius Jonas Paulius II paskyrė A. Kaškevičių Gardino vyskupijos vyskupu, 1991 m. gegužės 23 d. metropolito Tadeušo Kondrusevičiaus įšventintas į vyskupus. Nuo 2006 m. Baltarusijos katalikų vyskupų konferencijos vadovas.
Dvidantės lūpažuvės
Dvidantės lūpažuvės (Anampses) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Liepojos uostas
miniatiūra|Liepojos švyturys ir uostas Liepojos uostas  – neužšąlantis jūrų uostas, esantis prie Baltijos jūros, Liepojoje (Latvija). Trečias pagal dydį Latvijos uostas. Daugiausia dėmesio skiriama eksporto ir tranzito paslaugoms. Uosto didžiausias gylis siekia 11 m, todėl Liepojoje gali atvykti laivai iki 40 000 t. Nuo 2008 metų lapkričio veikia keltas, reguliariai gabenantis krovinius ir keleivius maršrutu Liepoja-Travemünde-Liepoja.
1263 m. pirmą kartą paminėtas rašytiniuose šaltiniuose.
Preventyvioji justicija
Preventyvioji justicija (užkardomasis teisingumas) - teisingumo sistema, kurioje teisėtumas ir teisingumas užtikrinamas ne tik teismo kaip justicijos institucijos, bet ir įgaliotų asmenų. Siekis - apsaugoti sąžiningus asmenis, užtikrinti atliekamų veiksmų, sandorių teisėtumą, siekiant išvengti nelegalių veikų. Tam ypač pasitarnauja Lotyniškasis notariatas (kontinentinė teisė). Notaras iš esmės vykdo preventyvaus teisėjo funkcijas ir atlikdamas notarinius veiksmus yra nepriklausomas, panašiai kaip teisėjas nagrinėdamas bylas. Jis siekia, kad tarp jo tvirtinamų sandorių šalių nekiltų ginčų dėl jų valios suderinamumo, dėl sandorio sąlygų ar jo teisėtumo.
Dambrotiškis
Dambrotiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio.
1737 m.
1737 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Venciūnų apylinkė
Venciūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Domantonių apylinkės, dalies Takniškių apylinkės, dalies Padvariškių apylinkės ir dalies Užupio apylinkės. 1959 m. gruodžio 25 d. Venciūnų apylinkė prijungta prie Domantonių apylinkės.
Zenonas Gerulaitis
thumb|245px||Pirmoje eilėje, iš kairės: [[Zenonas Gerulaitis, Balys Giedraitis, Antanas Smetona, Petras Kubiliūnas. ]] Zenonas Gerulaitis (1894 m. gruodžio 22 d. Paežerių dvaras, Vilkaviškio apskritis – 1945 m. balandžio 22 d. Taišeto lageris, Irkutsko sritis) – Lietuvos karinis veikėjas, divizijos generolas.
Biografija
1914–1916 m. studijavo Petrogrado universiteto Gamtos ir geografijos fakultete. Mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1916 m. Petrograde baigė Vladimiro karo mokyklą.
1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1924 m. Briuselyje baigė Karo akademiją. 1924–1926 m. Vyriausiojo štabo Operatyvinio skyriaus viršininko padėjėjas (pavaduotojas), viršininkas. 1926–1929 m. Pirmosios, Antrosios karo apygardos štabo viršininkas. 1929–1934 m. Vyriausiojo štabo valdybos viršininkas. 1934–1937 m. karo atašė Prancūzijoje, Belgijoje. 1937 m. divizijos generolas. Nuo 1937 m. lapkričio mėn. Kariuomenės tiekimo viršininkas. 1938 m. spalio mėn. – 1939 m. kovo mėn. ėjo 3-osios pėstininkų divizijos vado pareigas.
1940 m. birželį SSRS okupavus Lietuvą, „Liaudies kariuomenės“, Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso tiekimo viršininkas. 1941 m. birželio 14 d. suimtas Varėnoje, išvežtas į Norilską, vėliau į Taišetą. 1943 m. gegužės mėn. Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti.
1943m. liepos mėn. iš Norilsko perkeltas į Krasnojarską.
Irkutsko srityje, Taišeto lageryje mirė nuo išsekimo.
Arvydiškė
Arvydiškė (arba Arvydiškiai, Orvydiškė) – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Sedos, greta kelio Seda–Ylakiai.
Etimologija
Kaimo pavadinimas – dvarininkinis vietovardis, kilęs iš žemaičių bajorų asmenvardžio Orvydis, pagal dvarininko Orvydžio, valdžiusio šio kaimo žemes ir valstiečius, pavardę. Dar anksčiau pagal dvaro valdytoją kaimas vadintas Dunauskiai. Arvydiške kaimas pavadintas sovietmečiu suvalkietinant žemaitiškus vietovardžius. Šiandien vietinių žmonių tebevadinamas Orvydiške.
Kalbininkas Aleksandras Vanagas kaimo vardą siejo tiesiogiai su vardu Arvydas, tikriausiai nežinodamas kaimo istorijos.
Trempava
Trempava arba Lazovskojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Trimpavō prūsiškos kilmės. 1387 m. minimas Trympauwe. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maršalskojės apylinkės kaimas.
Rugpjūčio 13
Rugpjūčio 13 yra 225-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 226-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 140 dienų.
Ričardas Sokas
Ričardas Sokas (1962 m. rugsėjo 25 d. Kelmėje), pianistas, vargonininkas, pedagogas, chorvedys.
Biografija
1971–1977 m. Šiaulių vaikų muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu (N. Mešeriakovos ir P. Keblikienės klasės), 1977–1981 m. mokslą tęsė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Šelmuko fortepijono klasė). 1981 m. dalyvavo respublikiniame jaunųjų atlikėjų konkurse. 1981 m. rudenį įstojęs į Lietuvos valstybinę konservatoriją, iš pradžių fortepijoną studijavo prof. O. Steinbergaites klasėje, o 1983–1986 m. prof. L. Digrio vargonų klasėje. Pasižymėjo absoliučia muzikine klausa. Koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Ukrainoje ir kitur.
Rugpjūčio 13
Vardadieniai
Ipolitas – Kasijonas – Poncijonas – Naglis – Gilvilė – Diana
Ričardas Sokas
Biografija
1991 m. R. Sokas išvyko į JAV. Kalifornijos universitetas jam pripažino Lietuvoje gautą diplomą ir suteikė bakalauro laipsnį – gavo teisę dėstyti muziką JAV mokyklose.
Nuo 1991 m. Čikagos Lietuvių operos chormeisteris ir koncertmeisteris, nuo 1992 m. ir Švč. Mergelės Marijos Gimimo lietuvių parapijos Čikagoje vargonininkas bei choro vadovas. Su choru organizuoja religinės muzikos koncertus, dalyvauja įvairiuose tautiniuose renginiuose, pats dažnai akompanuoja solistams ir chorams, įvairiomis progomis vargonuoja. Turi savo pramoginės muzikos orkestrą, kuris dalyvauja įvairiuose buitiniuose renginiuose. R. Šokas yra LB Kultūros tarybos narys. 1994 m. dienraštyje “Draugas“ paskelbė straipsnį apie 1994 m. Pirmąją Pasaulio lietuvių dainų šventę Kaune ir Vilniuje, rašo koncertų recenzijas.
Sankt Moricas
Sankt Moricas – kurortinis miestas pietryčių Šveicarijoje, Engadino slėnyje. Išvystytas žiemos turizmas.
Sportas
Mieste 1928 m. vyko II žiemos olimpinės žaidynės, o 1948 m. – V žiemos olimpinės žaidynės.
Kultūra
Mieste yra Šveicarijos nacionalinės reikšmės Segantinio muziejus, skirtas tapytojui Giovanni Segantini (1858−1899), kuris paskutinius savo gyvenimo 5 metus praleido regione.
Kantonas (reikšmės)
Kantonas:
Taip pat:
Traunas
Traunas  – upė šiaurės vakarų Austrijoje, Aukštutinės Austrijos žemėje; Dunojaus dešinysis intakas. Prasideda Alpėse, Toteso kalnagūbryje. Aukštupyje teka kalnuotomis vietovėmis, sudaro tarpeklius, prateka eilę ežerų: Kamerio, Toplico, Halštaterio. Toliau teka į šiaurę, kerta Zalckamerguto kalnagūbrį, prateka nemažą Trauno ežerą. Toliau teka į šiaurės rytus Dunojaus lyguma. Įteka į Dunojų Lince.
Didesni intakai: Gosaubachas, Išlis, Veisenbachas, Langbatbachas, Ageris (kairieji), Almas, Eiterbachas, Kremsas, Rindbachas, Retenbachas (dešinieji). Ant upės įrengta keletas hidroelektrinių. Prie Trauno įsikūrę miestai: Bad Auszė, Bad Išlis, Gmundenas, Lakirchenas, Velsas, Traunas, Lincas.
Kajetonas Nagurskis
Kajetonas Nagurskis (g. apie 1757 m. Kurtuvėnai – m. 1802 m. balandžio mėn. Vienoje) – Žemaitijos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos politinis, karinis ir visuomenės veikėjas.
Valdos
Priklausė stambiausių Lietuvos dvarininkų dvidešimtukui. Su broliu paveldėjo Kurtuvėnų dvarą, kuris turėjo 1 000 valakų žemės ir keletą palivarkų, rūmus Vilniuje. Kajetonas buvo paskutinis Kurtuvėnų valdų vyriškos linijos palikuonis. Kurtuvėnų ir kitus dvarus paveldėjo jo sesuo Joana Žukauskienė.
Veikla
thumb|left|150px|Kajetono Nagurskio žmona Marija de Neri 1777–1782 m. mokėsi Vilniaus universitete. 1782 m. Vilniuje išleido jo paties iš prancūzų kalbos verstą L. du Fresney „Geografijos vadovėlį“, papildė jį medžiaga iš Lenkijos ir Lietuvos istorijos (Geografia krotka na lekcye podzielona dla nauki mlodzi przez L. P. Lenglep du Fresnoy po francuzku napisana a przez J. P. Kajetana Nagurskiego… przelozona, 266 psl.).
1788–1792 m. atstovavo Žemaitijai Ketverių metų seime. 1787–1792 m. Šiaulių apskrities vėliavininkas. Per 1794 m. sukilimą priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vyriausybei – Lietuvos aukščiausiajai tautinei tarybai. Rusijai sukilimą numalšinus pasitraukė į Veneciją. Kaip aktyvus lenkų emigracijos Prancūzijoje dalyvis buvo už konstitucinės monarchijos atkūrimą Abiejų Tautų Respublikoje. 1796 m. po Jekaterinos II mirties gavo amnestiją ir atvyko į Varšuvą, o 1797 m. grįžo į Lietuvą ir Vilniuje vedė Mariją Neri. 1800 m. testamentu paleido savo dvarų valstiečius iš baudžiavos.
Lotte
Lotte – Pietų Korėjos tarptautinis konglomeratas, vykdantis veiklą įvairiose srityse: maisto pramonėje, prekyboje, logistikoje, finansų sektoriuje ir kitur. Lotte buvo įkurta 1948 m. Tokijuje korėjiečių verslininko Šin Kjokho, kuris vėliau pagrindinę kompanijos būstinę perkėlė į Seulą. Lotte šiuo metu yra iš daugiau nei 60 kompanijų susidedantis konglomeratas, veiklą vykdantis ne tik Pietų Korėjoje ir Japonijoje, bet ir Kinijoje, JAV, Pietryčių Azijos šalyse, Europoje.
Kompanijos pavadinimas yra kilęs nuo knygos Jaunojo Verterio kančios veikėjos vardo Šarlotė.
Need for Speed: ProStreet
Need for Speed: ProStreet – vienuoliktasis kompiuterinių žaidimų serijos „Need for Speed“ žaidimas, sukurtas 2007 m. PlayStation 2, PlayStation 3, Xbox 360, Nintendo DS, PlayStation Portable, Wii konsolėms, asmeniniams kompiuteriams ir mobiliesiems telefonams.
Lotte
Istorija
Lotte buvo įkurta 1948 m. ir iš pradžių pardavinėjo kramtomąją gumą. Vėliau veiklą išplėtė į kitų saldumynų gamybą. Konditerija išlieka viena pagrindinių kompanijos veiklos sričių: Lotte yra didžiausias saldumynų gamintojas Pietų Korėjoje ir trečias Japonijoje; jai priklauso viena didžiausių Lenkijos šokolado gamintojų E. Wedel.
Need for Speed: ProStreet
Apžvalga
thumb|left|„Need for Speed: ProStreet“ žaidimo vaizdas Kaip ir „Need for Speed: Carbon“, „Need for Speed: ProStreet“ žaidimo tikslas laimėti visas lenktynes, visus prizus ir tapti geriausiuoju lenktynininku. Žaidime labai pasikeitė grafikos ir žaidimo detalių aspektai. Išliko sistema Autosculpt, kuri žaidimo žaidėjui leidžia susikurti savo paties išskirtinį automobilį, nepriklausomai modifikuojant automobilio dalis ir išvaizdą. Žaidime yra 4 lenktynių režimai (drag race, sprint race, circuit, drift race). Žaidimo žaidėjas žaidime turi galimybę daryti „burnout“, deginti padangas prieš drag race lenktynes, nes tai nulemia kas laimės lenktynes. „Need for Speed: ProStreet“ žaidime dingo policijos persekiojimo režimas, visos lenktynės vyksta legaliai. Žaidimas turi savo siužetą, kuriame lenktynininkas Ryan Cooper su savo draugėmis Krystal Forscutt ir Sayoko Ohashi lenktyniauja pasaulio čempionate dėl „Street King“ titulo, geriausiojo pasaulio lenktynininko vardo.
Pagrindiniai veikėjai
„Need for Speed: ProStreet“ žaidime yra keli pagrindiniai veikėjai, kurių gretose yra žaidimo žaidėjas ir jo padėjėjos – draugės.
Lotte
Istorija
Šiuo metu Lotte konglomeratui priklausančios kompanijos vykdo veiklą labai įvairiose srityse: nuo maisto ir gėrymų gamybos iki statybos ir chemijos pramonės.
Need for Speed: ProStreet
Trasos
„Need for Speed: ProStreet“ žaidime konkrečiai pavadintų trasų nėra, lenktynės vyksta Čikagos, Tokijo miestuose, Nevados valstijoje, Europos miestuose ir „Autobahn“ Berlyno lenktynių stadione.
Lotte
Nuorodos
Oficialus puslapis
Need for Speed: ProStreet
Automobiliai
„Need for Speed: ProStreet“ žaidime yra 60 sportinių automobilių, kurie pasaulyje yra vieni iš populiariausių:
Garso takelis
„Need for Speed: ProStreet“ žaidimo muzikių kūrinių repertuaras:
59 m. pr. m. e.
'''59 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
American Truck Simulator
American Truck Simulator  – transporto priemonės simuliatorius, sukurtas Čekijos įmonės „SCS Software“ žaidimo „Euro Truck Simulator 2“ pagrindu. Pirmą kartą viešai pademonstruotas parodoje „Electronic Entertainment Expo 2015“ (E3 2015). Žaidimas pradėtas kurti 2013 m. ir 2016 m. vasario 2 d. oficialiai pateiktas plačiajai rinkai. Žaidimą galima įsigyti internetinėje platformoje „Steam“.
2014 m. balandžio 11 d. įmonė „SCS Software“ pristatė žaidimo plėtros gaires. Kūrėjų planuose yra tikslas sukurti žaidimą, turintį 100 miestų su keliais amerikietiškais vilkikais tarp kurių: „Kentworth“ ir „Peterbilt“. Pradžioje žaidimo pasaulis apims dvi Jungtinių Amerikos Valstijų valstijas, Kaliforniją ir Nevadą. Žaidėjai ATS v1.0.0 versijoje galės rinktis iš dviejų galimų amerikietiškų vilkikų, o ATS v1.1.1 versijoje iš trijų vilkikų modelių.
Apžvalga
Žaidėjas pasirenka vieną iš 20 standartiniame žemėlapio miestą Kalifornijoje (su DLC „Nevada ir Arizona“ – iš 46 miestų), kuriame nori pradėti karjerą žaidime. Pasirinkęs miestą žaidėjas pirmą krovinį visada veža tik savo valstijoje ar miesto apylinkėse, kurioje yra pasirinktas miestas. Gabendamas krovinius į kitus miestus, žaidėjas atranda daugiau kelių bei daugiau krovinių tampa prieinami. Žaidimo pradžioje žaidėjas gali darbo pasiūlymus priimti tik iš darbo biržos ir krovinius vežti darbdavio pasiūlytu sunkvežimiu. Vėliau, kai žaidėjas užsidirba daugiau pinigų arba paima iš banko paskolą (100 tūkstančių, 400 tūkstančių, arba abi paskolas kartu – 500 tūkst.), gali nusipirkti sau patinkantį sunkvežimį ir tapęs nepriklausomu darbuotoju, žaidėjas gali pasirinkti kokį krovinį ir kur nori gabenti savo sunkvežimiu.
Žaidėjas taip pat gauna patirties už kiekvieną atvežtą krovinį. Įgūdžio taškas gaunamas, kai žaidėjo lygis pakyla nuo patirties. Įgūdžių taškai panaudojami ADR sertifikatams atsirakinti, ilgesnės distancijos kroviniams gabenti, specialiems kroviniams gabenti už kurios gaunama daugiau patirties, dūžtantiems kroviniams bei skubiems kroviniams gabenti, taip pat vadinamajam ekovairavimui (sunkvežimis naudoja mažiau degalų). Žaidime yra sukurtos išgalvotos įmonės ir kompanijos.
Vilkikai
Žemiau pateikiami visi į žaidimą įtraukti amerikietiški vilkikai, (skliausteliuose nurodoma žaidimo versija).
Žaidimo pasaulis v1.0.0 ; v1.1.1 ; v1.2.1
Žaidimo American Truck Simulator pasaulį sudaro dvi Jungtinių Amerikos Valstijų valstijos ir 30 įvairaus dydžio miestų.
Žaidimo pasaulis v1.3.1; v1.4.2
Žaidimo American Truck Simulator pasaulį sudaro trys Jungtinių Amerikos Valstijų valstijos ir 46 įvairaus dydžio miestų.
Žaidimo pasaulis v1.5.1
Žaidimo American Truck Simulator pasaulį sudaro trys Jungtinių Amerikos Valstijų valstijos ir 47 įvairaus dydžio miestų.
Žaidimo pasaulis v1.31.2
Žaidimo American Truck Simulator pasaulį sudaro keturios Jungtinių Amerikos Valstijų valstijos ir 61 įvairaus dydžio miestų.
Žaidimo pasaulis v1.32.3
Žaidimo American Truck Simulator pasaulį sudaro keturios Jungtinių Amerikos Valstijų valstijos ir 62 įvairaus dydžio miestų.
Žaidimo pasaulis v1.32.4
Žaidimo American Truck Simulator pasaulį sudaro penkios Jungtinių Amerikos Valstijų valstijos ir 76 įvairaus dydžio miestų.
Žaidimo pasaulis v1.35.1.3
Žaidimo American Truck Simulator pasaulį sudaro šešios Jungtinių Amerikos Valstijų valstijos ir 92 įvairaus dydžio miestų.
Žaidimo pasaulis v1.36.1.0
Žaidimo American Truck Simulator pasaulį sudaro septynios Jungtinių Amerikos Valstijų valstijos ir 102 įvairaus dydžio miestų.
Atnaujinimai
atsisiųsti modus skirtus šiam žaidimui.
Jeloustounas
Jeloustonas („geltonasis akmuo“) reiškia šiuos objektus JAV:
Noriškis
Noriškis – ežeras Lietuvoje, Ukmergės rajone, 3 km į pietryčius nuo Šilų miestelio, 0,2 km į šiaurės rytus nuo automagistralės, Balelių miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,24 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 82,1 m. Krantai žemi. Vakarine pakrante eina riba su Panevėžio rajonu, į vakarus įsikūręs Sodeliškių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso rytine pakrante tekančios Enčios upės baseinui.
Dambuvka (Širvintos)
Dambuvka – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Gelvonų.
Avija
Upės ištakos prasideda 880 m aukštyje Suido kalnuose, Galisijoje, Orensės provincijoje, Avijono savivaldybėje. Upės ilgis yra 37 km ir ji įteka į Minjo upę. Avija turi keletą intakų.
Upės vanduo naudojamas žemės ūkio naudmenų drėkinimui.
Ledo ir ugnies giesmė
miniatiūra|[[George R. R. Martin|Džordžas R. R. Martinas - Ledo ir ugnies giesmė romanų sagos autorius]] „Ledo ir ugnies giesmė“ – epinė maginės fantastikos romanų saga, parašyta amerikiečių romanisto ir scenaristo Džordžo R. R. Martino. Martinas šią knygų seriją pradėjo su knyga „Sostų žaidimas“ 1991 m. Pirmąkart ji išleista 1996 m. Martinas palaipsniui praplėtė planuotą trilogiją iki septynių tomų, iš kurių penktąjį „Šokis su drakonais“ rašydamas jis užtruko penkerius metus; knyga išleista 2011 m. Jis viešai užsiminė, kad knygų serija gali sulaukti ir aštuntojo tomo.
Sagos „Ledo ir ugnies giesmė“ veiksmas vyksta fiktyviuose Westeros ir Essos kontinentuose. Knygų turinį sudaro skyriai, aprašantys veikėjų ribotą požiūrį į vykstančius įvykius. Trys labiausiai dominuojančios istorijos be perstojo pinasi: tai dinastijų karas tarp keleto šeimų dėl viešpatavimo Vesterose; didėjanti antžmogiškųjų jėgų invazijos iš šiaurinių Vesteroso ribų grėsmė; ir Daneiris Targeirin, ištremtos buvusio karaliaus dukros, ambicijos susigrąžinti protėvių sostą.
Martino įkvėpimo šaltiniai buvo vadinamieji Rožių karai ir istorinių romanų serija „Prakeiktieji karaliai“, kurios autorius prancūzas Morisas Driuonas. „Ledo ir ugnies giesmė“ buvo palankiai įvertinta kritikų dėl įvairiapusiško moterų ir religijų vaizdavimo ir pagirta dėl pirmenybės teikimo realizmui, o ne magijai. Skaitytojas susiduria su skirtingu, subjektyviu ir kartais neaiškiu požiūriu į istoriją, taip pat skaitytojas negali būti užtikrintas, jog mėgstamiausias veikėjas nugalės ar net išgyvens. Knygoje netrūksta smurto, seksualumo ir moralinių dviprasmybių.
2019 m. balandžio mėn. duomenimis, pasauliniu mastu knygos parduotos 90 mln. tiražu. 2017 m. sausio mėn. duom., knygų serija išversta į daugiau kaip 47 kalbas. Ketvirtasis ir penktasis tomai išleidimo laikotarpiu tapo „The New York Times“ bestseleriais. Be šios knygų serijos, taip pat išleista keletas priešistorę atpasakojančių apysakų, TV serialas, komiksų adaptacija, keletas kortų, stalo ir kompiuterinių žaidimų.
Siužeto apžvalga
Sagos „Ledo ir ugnies giesmė“ veiksmas vyksta fiktyviame pasaulyje, kur metų laikai trunka daugelį metų. Prieš šimtmečius iki pirmajame romane pasakojamų įvykių Septynias karalystes Vesteroso kontinente suvienijo Targeirinų dinastija. Knygos „Sostų žaidimas“ veiksmas prasideda prabėgus 15 metų po to, kai feodalai, vedami Roberto Barateono nužudė paskutinįjį valdovą iš Targeirinų dinastijos ir Robertas tapo karaliumi.
Pagrindinė istorija pasakoja kaip kelios šeimos grumiasi dėl Vesteroso Geležinio sosto, kuris liko laisvas knygoje „Sostų žaidimas“ mirus karaliui Robertui. Roberto sūnūs Džofris iš karto paveldi tėvo sostą su jo motinos šeimos, Lanisterių dinastijos, pagalba. Lordui Edardui Starkui, karaliaus Roberto „dešiniajai rankai“ (vyriausiasis patarėjas), išnarpliojus paslaptį, jog Džofris ir jo brolis bei sesuo yra Sersi Lanister ir jos brolio dvynio Džeimio kraujomaišos vaisiai, jam įvykdoma mirties bausmė už sosto išdavystę, tuo tarpu Roberto broliai Stanis ir Renlis pareiškia atskiras pretenzijas į sostą. Keletas Vesteroso kraštų pasiskelbia nepriklausomais: Edardo Starko vyriausiasis sūnus Robas paskelbiamas karaliumi Šiaurėje, tuo tarpu Beilonas Greidžojus atkuria nepriklausomą karalystę savo krašte – Geležinėse salose. Vadinamasis Penkių karalių karas detaliai aprašomas antrojoje knygoje „Karalių kova“.
Laviškio apylinkė
Laviškio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Ledo ir ugnies giesmė
Siužeto apžvalga
Antrosios istorijos veiksmas vyksta šiaurinėse Vesteroso ribose, kur stovinti aštuonių tūkstančių metų senumo ledo siena gina Vesterosą nuo antžmogiškųjų padarų, žinomų kaip Kiti. Sienos sergėtojai, Nakties sargybos prisiekusiųjų brolija saugo Vesteroso karalystę (septynių karalysčių žemes) nuo už sienos gyvenančių vaildlingų (vadinamųjų laisvųjų žmonių) ir baisesnių jėgų. Nakties sargybos istorija daugiausia atpasakojama Džono Snou, Edardo Starko nesantuokinio sūnaus, įstojusio į sargybą ir greitai kylančio rangais, akimis.
Trečioji istorija vyksta rytiniame Eso kontinente ir telkiasi aplink Daneiris Targeirin. Daneiris iš mergaitės, parduotos jo brolio santuokai su chalu Drogo mainais už kariuomenę, tampa didžia ir protinga valdove. Jos iškilimui talkina trys drakonai, išsiritę iš kiaušinių, padovanotų jai vestuvių metu; pradžioje jie atlieka tik simbolinę reikšmę, bet vėliau panaudojami kaip ginklai.
Angliški leidimai
ketinama išleisti:
Verkių kraštovaizdžio ir architektūros draustinis
Verkių kraštovaizdžio ir architektūros draustinis yra Vilniuje, Verkių regioniniame parke. Draustinio plotas apie 192 ha. Draustinyje saugomas unikalus Verkių rūmų architektūros ansamblis. Jį sudaro vakarinė ir rytinė oficinos, paviljonas, arklidės, sargo namelis, dvi oranžerijos, įvairūs ūkiniai pastatai, parkas su senaisiais tvenkiniais. Senasis dvaras Vilniaus vyskupams priklausė jau nuo XIV a. Paskutinė rūmų rekonstrukcija vyko XIX a., kuomet teko nugriauti centrinius rūmus, nusiaubtus Napoleono armijos. Archeologinių bei istorinių tyrimų medžiaga rodo, kad Verkiai buvę pagoniškojo kulto vieta, laikoma krivių krivaičių sūnaus Lizdeikos gimtine.
left|thumb|250px|right|Verkių dvaro rūmai. Dabartinis vaizdas
Daug žalos Verkių architektūriniam ansambliui buvo padaryta per I pasaulinį karą. Tarpukariu jo pastatuose veikė pensionatas ir vasarnamiai, prieš II pasaulinį karą − gyvulininkystės mokykla, sovietmečiu − kolūkių pirmininkų mokykla, gyvulininkystės technikumas. Nuo 1960 m. ansamblis priklausė Mokslų akademijai. Šiuo metu jame įsteigtas Botanikos institutas rūpinasi tiek senųjų pastatų, tiek ir parko tvarkymu: suremontuotos rytinė ir vakarinė oficinos, rekonstruota jų apšildymo sistema, atnaujintas dujinis parko apšvietimas, stengiamasi tinkamai naudoti kitus pastatus ir juos saugoti.
Dambruvka (reikšmės)
Dambruvka vadinami kaimai:
Caspar Hennenberger
thumb|280px|Henenbergerio žemėlapis
Mokslinė veikla
Sudarė Prūsijos žemėlapių (Henenbergerio žemėlapiai). Istorinės geografijos veikaluose „Prūsijos krašto trumpas ir tikroviškas aprašymas“ (Kurze und wahrhaftige Beschreibung des Landes zu Preussen) 1584 m. ir „Prūsijos didžiųjų krašto lentų, arba žemėlapių, paaiškinimai“ (Erklärung der preußischen größeren Landtafeln oder Mappen) 1595 m. yra unikalių duomenų iš Mažosios Lietuvos praeities, baltų etnografijos bei mitologijos: autentiškų žinių apie lietuvių (daugiausia Ragainės, Įsruties apskritis, kurioje gyveną beveik vieni lietuviai) pastatus, maistą, drabužius, poledinę žūklę, didžiąsias šeimas, Jonines ir kitas šventes, laidojimo papročius, pagoniškojo tikėjimo liekanas. Jis daug patikimos medžiagos surinko iš vietos gyventojų, t. p. naudojosi dvasininkų pateiktomis žiniomis, kronikomis. Remdamasis 80 m. prūso šnekta 1555 m. sudarė prūsų kalbos tarmių Žodynėlį.
60 m. pr. m. e.
'''60 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
1738 m.
1738 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
5 mm Bergmann
5 mm Bergmann – neįprastas 1895 m. Teodoro Bergmano sukurtas centrinio dūžio šovinys, gamintas ankstyviesiems kišeniniams savitaisiams pistoletams. Tūtelė ryškia konusinė, šovinio lizde remiasi sienelės priekiniu kraštu.
Ilga kulka buvo nepakankamai stabilizuojama, todėl skrydyje linkusi vartytis.
Nigerijos valstijos
Nigerijos valstijos – Nigerijos administraciniai vienetai, kurių dabartinė situacija susiformavo 1996 m.
Dabartinės valstijos
Nigerija padalinta į 36 valstijas ir vieną Federalinę sostinės teritoriją (Abudža). Jų smulkesni padaliniai yra 774 Vietines vyriausybinės teritorijos (LGA). Kai kurios valstijos yra suformuotos senųjų čia egzistavusių valstybių (emyratų) pagrindu, kurių kai kurios dar yra išlaikę vietines valdovų dinastijas. thumb|230px|Nigerijos valstijos
Valstijų sąrašas (skliausteliuose – valstijų sostinės):
Istorinė perspektyva
Nigerijos administraciniai vienetai nuo įkūrimo nuolat išgyveno smulkėjimo tendencijas. 1914 m. kuriant kolonijinę Nigeriją, ji buvo sujungta iš dviejų dalių – Šiaurės Nigerijos protektorato ir Pietų Nigerijos protektorato.
1967 m. regionai buvo panaikinti ir suformuotos 12 valstijų. 1976 m. padalijus kai kurias valstijas, jų skaičius išaugo iki 19. Tada įsteigta ir Federalinė sostinės teritorija Abudža. 1987 m. atsirado 2, o 1991 m. – 9 naujos valstijos. Tokiu būdu valstijų skaičius tapo 30. Nuo 1996 m. nusistovėjo dabartinis valstijų skaičius.
Jeloustonas (upė)
Jeloustonas  – upė šiaurės vakarų JAV, Montanos ir Vajomingo valstijose; Misūrio dešinysis intakas. Prasideda Uoliniuose kalnuose, Absarokos kalnagūbryje. Aukštupyje kerta Jeloustono nacionalinį parką kuriame prateka Jeloustono ežerą, sudaro Didįjį Jeloustono kanjoną bei Jeloustono krioklį. Toliau teka į šiaurės rytus lygumomis Montanos valstija. Įteka į Misūrio upės Sakakavėjos tvenkinį Šiaurės Dakotoje.
Didžiausi intakai – Bighornas, Tongas, Pauderis.
Upės vanduo naudojamas irigacijai. Tai ilgiausia nepatvenkta pagrindinės JAV dalies upė.
Kivylių apylinkė (Šilutė)
Kivylių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vainuto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. 1954 m. prijungta Lazdūnėnų apylinkė. 1959 m. gruodžio 25 d. Kivylių apylinkė prijungta prie Vainuto apylinkės.
Jonas Kristupas Glaubicas
thumb|right|Šv. Jonų bažnyčios fasadas, žymiausias K. Glaubico kūrinys thumb|Bazilijonų vienuolyno vartai thumb|Misionierių bažnyčia Jonas Kristupas Glaubicas (Johan Christoph Glaubitz; apie 1700 m., Svidnica (Silezija) – 1767 m. kovo 30 d. Vilniuje, palaidotas liuteronų kapinėse) – žymiausias vėlyvojo baroko, rokoko stiliaus architektas Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.
Biografija
Glaubicas Kristupas Jonas (Johann Christoph Glaubitz) gimė Šveidnice, Silezijoje, ir praleido ten pirmuosius 37 savo gyvenimo metus. Sprendžiant iš ankstyvosios kūrybos formų ir ornamentų, primenančių ankstyvąją Vokietijos rokoko architektūrą, studijavo Pietų Vokietijoje. 1737, 1748 ir 1749 m. gaisrai stipriai nusiaubė Vilnių. J. K. Glaubicas dalyvavo atskirų pastatų ir jų ansamblių atstatymo, rekonstrukcijos ir statybos darbuose – pradedant nuo namo Švento Mikalojaus g., kuriame su šeima gyveno iki 1749 m. 1749 m. iš evangelikų liuteronų bendruomenės išsinuomojo namą, kuriame gyveno iki mirties.
Iki 1737 m. J. K. Glaubicas buvo evangelikų liuteronų bendruomenės tarybos nariu ir architektu. 1737–1744 m. jis atstatė ir vėlyvojo baroko stiliumi rekonstravo evangelikų liuteronų bažnyčią ir šalia esančius bendruomenės pastatus. Pagal jo projektą ir jam dalyvaujant 1741–1742 m. bažnyčioje įrengtas puošnus barokinis altorius.
Kūryba
Pagal J. K. Glaubico projektus Vilniuje pastatytos ir rekonstruotos skirtingų konfesijų bažnyčios.
Paslėptaburniai
Paslėptaburniai  – nariuotakojų klasė, kuri su vabzdžiais sudaro šešiakojų potipį. Jai priskiriami 3 būriai: beūsiai (Protura), kolembolos (Colembola) ir dviuodegiai (Diplura).