cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mijava
Mijava  – miestas šiaurės vakarų Slovakijoje, Trenčyno krašte, 100 km į šiaurės rytus nuo Bratislavos, 10 km nuo Čekijos sienos, prie Mijavos upės, tarp Baltųjų ir Mažųjų Karpatų. Keliai į Nove Mestą prie Vaho, Jablonicą, Veselus prie Moravos, yra geležinkelio linija. Veikia sukilimo muziejus.
Istorija
Mijava įkurta 1533 m., nuo osmanų pasitraukusių atvykėlių iš Vengrijos.
Angus Young
Angus McKinnon Young (g. 1955 m. kovo 31 d. Glazge, Škotijoje) – australų hardroko grupės AC/DC gitaristas.
Angus Young grupėje groja nuo pat jos sukūrimo. Angusas bei kitas AC/DC gitaristas Malcolmas yra broliai. Angusas groja su mokyklinuko uniforma. Tai sugalvojo Anguso ir Malcolmo sesuo, manydama, kad tai padidins albumų pardavimų skaičių. Angusas groja su mokykline uniforma iki šiol.
Lasko urvai
Lasko urvai  – urvai su vėlyvojo paleolito piešiniais, esantys Dordonės departamente, Pietvakarių Prancūzijoje.
Urve yra per du tūkstančius piešinių. Tarp tame urve esančių piešinių esama vienas žmogaus atvaizdas ir priešistorinių žinduolių piešinių bei raižinių, tokių kaip mamutų, urvinių liūtų, vilkų, tarpanų, gigantiškųjų elnių, alpinių ožių, stumbrų, urvinių lokių ir taurų.
Mokslininkai spėja, kad jie buvo sukurti prieš maždaug 17 tūkst. metų, Madleno kultūros žmonių. Mokslininkų nuomone, urvas buvo šamanų šventvietė, kurioje buvo atliekamos ritualinės praktikos.
Urvas buvo atrastas atsitiktinai paauglio Marcel Ravidat 1940 m. 1979 m. Lasko urvai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Rekaris
Rekaris  – miestas Dimbovicos apskrityje, Rumunijoje. Jis administruoja septynis kaimus: Bălăneşti, Colacu, Ghergani, Ghimpaţi, Mavrodin, Săbieşti ir Stăneşti.
Gyventojai
1930 m. Rekare gyveno 3 000 gyventojų. 2002 m. Rumunijos gyventojų surašymo duomenimis, miestas turėjo 6 892 gyventojų, iš kurių 6 741 buvo rumunai ir 147 romai.
Katiliškės (reikšmės)
Katiliškėmis vadinamos gyvenvietės:
Socialistų darbininkų internacionalas
Socialistinis darbininkų internacionalas (pranc. – L' International socialiste ouvrière) – 1923 – 1940 m. veikęs socialistų ir socialdemokratų partijų tarptautinis susivienijimas.
Įkurtas 1923 gegužės 21-25 Hamburge vykusiame tarptautiniame kongrese, kuriame dalyvavo 620 delegatų iš 30 valstybių, atstovavę partijas, buvusias Berno ir Vienos (2 ½) Internacionalų narėmis. LSDP atstovavo S. Kairys.
Balsai kongrese pasiskirstė pagal partijų gausumą: Vokietijos suvienytoji socialdemokratų partija – 30, DB leiboristai – 28, Prancūzijos socialistai – 16, Belgija ir Austrija po 15, Rusija, Švedija, Danija ir JAV po 12, Čekijos ir Slovakijos čekai-%, vengrai-8, vokiečiai-7, Nyderlandai ir Šveicarija po 7, Norvegija, Gruzija ir Suomija po 3, Armėnija, Bulgarija, Jugoslavija, Rumunija, Ukraina, Turkija, Liuksemburgas, Lietuva, Latvija, Estija ir Dancigo laisvasis miestas po 1 atstovą.
Kongrese priimtoje rezoliucijoje „Tarptautinė darbininkų klasės kova prieš pasaulinę reakciją“ Rusijos valdžia pasmerkta dėl vykdomo teroro, tačiau kartu Antantės ir kitos šalys raginamos pripažinti Rusiją. Taip pat reikalaujama savo šalių vyriausybėms neleisti stiprinti socialinę ir politinę reakciją, kovoti už tautinių diktatūrų pašalinimą.
Kongrese buvo patvirtintas SDI statutas, išrinktas 9 narių Biuras ir 6 narių Vykdomojo komiteto vadovaujanti komisija, vykdančiaisiais sekretoriais paskirti F. Šou ir F. Adleris. SDI būstine pasirinktas Londonas, 1935 m. būstinė perkelta į Briuselį.
SDI faktiškai nustojo egzistavęs 1940, Vokietijai užėmus Belgiją.
Nabatėjų raštas
Nabatėjų raštas – garsinis priebalsinis raštas (abdžadas), kilęs iš aramėjų rašto, nabatėjų etninės grupės naudotas užrašyti nabatėjų kalbai. Jis yra svarbus rašto istorijoje, kaip tiesioginis arabų rašto, dabar vienos plačiausiai pasaulyje naudojamų rašto sistemų, pirmtakas.
Istorija
Nabatėjų raštas buvo plačiai naudojamas nabatėjų karalystėje. Svarbiausiose jos gyvenvietėse, kaip Petra, yra randama daug įrašų šiuo raštu. Po karalystės žlugimo II a. gausius monumentalius įrašus pakeitė trumpi įrašai supaprastinta, kursyvine rašto forma. Paskutiniai įrašai šiuo raštu aptinkami IV a.
Nabatėjų prekybinių ryšių dėka raštas paplito į Arabijos pusiasalį, perduotas vietinėms gentims. Apie V a. šios gentys ėmė naudoti savitą nabatėjų rašto atmainą – arabų raštą.
Abėcėlė
Kaip iš kitus Artimųjų Rytų abdžadus, nabatėjų raštą sudarė apie 22 raidės, su keliomis išimtimis naudotos priebalsiams užrašyti. Jos vadinamos finikiečių raidžių pavyzdžiu. Balsiai šiuo raštu nebuvo užrašomi, bet nuspėjami.
Juozapas Mockaitis
Juozapas Mockaitis (1936 m. spalio 15 d. Traklaukis, Gaurės valsčius) – Lietuvos agronomas selekcininkas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1961 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1968 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis –1961–1972 m. bulvių, 1973–1991 m. pašarinių runkelių ir 1982–1999 m. vejų žolių selekcija. Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių. Sukūrė veisles:
Medinos (Kurkliai)
Medinos – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Staškūniškio, šalia kelio.
Žvaigždžių karai: epizodas V – imperija kontratakuoja
Žvaigždžių karai: epizodas V – imperija kontratakuoja (, gerbėjai neretai vartoja santrumpą TESB (arba ESB)) – penktasis „Žvaigždžių karų“ sagos epizodas. Kino ekranuose pasirodė 1980 m. gegužės 21 d. Režisierius Irvin Kershner.
Apie filmą
Filmas „Imperija kontratakuoja“ filmuotas 1979 m. nuo kovo 5 d. iki rugsėjo 24 d. Dalis Hoto scenų filmuota Norvegijoje. Dagobos, Debesų miesto ir Hoto bazės scenos filmuotos Londone esančioje „Elstree“ studijoje. 2003 m., kuriant „Sitų kerštą“, Lukasas papildomai nufilmavo Ian McDiarmidą scenai su Imperatoriumi Palpatinu.
Reakcija į filmą buvo įvairi. Kai kurie kritikai gyrė techninius pasiekimus, kitiems nepatiko siužetas. Vėliau daug „Žvaigždžių karų“ gerbėjų laikė „Imperiją“ stipriausiu iš visų sagos filmų: čia geresnė vaidyba, režisūra, filmas vizualiai ekspresyvesnis.
„Imperijos“ biudžetas buvo 18 mln. JAV dolerių, per pirmąjį rodymo savaitgalį JAV uždirbo 6 415 804 dolerius. 1997 m. visame pasaulyje filmas buvo uždirbęs 538 375 067 dolerius.
1981 m. „Imperija kontratakuoja“ gavo Oskarą už geriausią garso režisūrą, BAFTA apdovanojimą ir Grammy už muziką.
1997 m. buvo išleista nauja filmo versija. Buvo padaryta keletas nežymių pakeitimų: vampa rodomas visu ūgiu, detaliau rodomas „Sakalo“ artėjimas link Debesų miesto, truputį pakeisti keletas dialogų ir kt. 2004 m., ruošiantis išleisti DVD, buvo pakeista daugiau: atsirado nauja scena, kur Palpatinas kalbasi su Veideriu, patobulinti šviesos kalavijų efektai, išnyko truputis dialogų.
Siužetas
Galaktinė Imperija seka iš paskos sukilėliams. Šie įkūrė bazę ledo sukaustytoje Hoto planetoje. Dartas Veideris paleido robotus į įvairias planetas, kad šie ieškotų paslėptos bazės ir Luko Skaivokerio.
Hote Lukas keliauja į bazės teritorijos pakraštį ištirti nukritusio meteorito. Netikėtai jį užpuola ir paima į nelaisvę vampa (vietinis gyvūnas). Lukas atsipeikėja vampos urve. Naudodamasis Jėga jis prisitraukia šviesos kalaviją ir išsilaisvina, tačiau lauke speigas. Sušalęs Lukas regi viziją: Obi-Van Kenobis pataria jam keliauti į Dagobą, kur jį treniruosiąs džedajų mokytojas Joda. Hanas Solo iškeliauja ieškoti pradingusio Luko ir randa jį beveik be sąmonės. Hanas prapjauna savo nugaišusiam tauntaunui pilvą, kad sušildytų Luką gyvūno kūno šiluma. Ten abu laukia pūgos pabaigos. Kitą dieną sukilėliai randa ir išgelbsti Haną su Luku. Lukas gydomas bazėje. Užfiksuojami neįprasti signalai, to ištirti keliauja Hanas su Čiubaka: tai – Imperijos droidas, pasiųstas ieškoti sukilėlių. Prasideda evakuacija iš bazės. Mūšis Hote.
Hanas, Lėja, Čiubaka ir C-3P0 priversti bėgti: šiaip ne taip jie pasiekia „Tūkstantmečio sakalą“, tačiau hipervariklis neveikia. Kol mėginama jį pataisyti, „Sakalas“ pasiekia asteroidų lauką. Keliautojai surizikuoja ir, tikėdamiesi atsikratyti persekiotojų, neria tarp asteroidų. Hanas nusileidžia į urvą viename dideliame asteroide.
Tuo metu Lukas ir R2 keliauja į Dagobą. Tai pasirodo besanti labai žalia, apaugusi planeta. Jiedu sutinka mažą susiraukšlėjusį žalią žmogeliuką didelėms ausimis, kuris pasisiūlo jiems padėti, pasako pažįstąs Jodą ir kviečia juos pas save. Lukas nekantrauja, susierzina. Galiausiai padaras prisipažįsta pats esąs Joda. Lukas susigėsta: Joda šitaip tikrino jo kantrybę. Lukas tikina esąs pasiryžęs tapti džedajumi. Dartas Veideris gauna žinią iš Imperatoriaus Palpatino, kad atsirado naujas priešas, pavojingas Imperijai: Anakino Skaivokerio sūnus Lukas. Veideris siūlo Luką patraukti į Tamsiąją pusę.
„Tūkstantmečio sakalo“ keleiviai atranda, kad urvas, kuriame jie tūno, yra didžiulės kosmoso pabaisos gerklė. Laivas vos pasprunka iš jos. Imperijos laivo kapitonas pastebi „Sakalą“ ir ima jį persekioti. „Sakalas“ prisikabina prie Imperijos laivo ir taip išvengia jo sensorių. Didžiajam laivui paleidžiant šiukšles, „Sakalas“ atsikabina ir tolsta. Jie ruošiasi keliauti į Debesų miestą, kuriam vadovauja senas Solo draugas Lando Kalrisijanas. Tačiau jiems iš paskos seka galvų medžiotojas Boba Fetas, pasamdytas Veiderio.
Dagoboje Luką treniruoja Joda. Jis jam aiškina ir apie Tamsiąją Jėgos pusę. Lukas eina į urvą, kuriame išvysta Veiderį. Nukirtęs jam galvą, Lukas po kauke pamato savo paties veidą. Tai buvo mokymo dalis. Atlikdamas kitą sudėtingą pratimą, Lukas regi viziją: jo draugai pavojuje. Jis norėtų juos gelbėti, bet Joda perspėja, kad būtų pavojinga išvykti nebaigus mokymo. Lukas nusprendžia, kad negali leisti draugams žūti ir nutaria keliauti iš Dagobos.
1753 m. pr. m. e.
'''1753 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Galai
Galai – keltų gentys, gyvenusios Galijos regione (dabartinė Prancūzija, Belgija, dalis Šveicarijos ir Šiaurės Italijos) nuo V a. pr. m. e. iki romėnų laikotarpio. Kalbėjo viena iš žemyninių galų kalbų – galų kalba. Dalis prancūzų istoriografijos galus laiko dabartinių prancūzų protėviais.
Žvaigždžių karai: epizodas V – imperija kontratakuoja
Siužetas
Lukas atvyksta į Debesų miestą ir susiduria su Dartu Veideriu šviesos kalavijų dvikovoje. Jiedu atsiduria ant siauro tilto, po kuriuo – praraja. Veideris nukerta Lukui dešinę plaštaką. Veideris atskleidžia Lukui, kad jis yra jo tėvas. Lukas nenori tuo patikėti. Veideris bando Luką įtikinti pereiti į Tamsiąją pusę ir drauge nuversti Imperatorių. Lukas atsisako ir šoka žemyn. Jis užsikabina už antenos po Debesų miestu.
Per Jėgą Lėja pajunta, kad Lukui kažkas negerai. Ji įsako Lando grįžti į Debesų miestą. Jie išgelbsti Luką. R2-D2 spėja sutaisyti hipervariklį, ir „Sakalas“ pasprunka nuo persekiotojų. „Sakalas“ pasiekia sukilėlių laivyno susitikimo tašką. Luką operuoja droidas, jam prisiuvama dirbtinė plaštaka. Lando ir Čiubaka iškeliauja į Tatuiną ieškoti Hano. Lukas, Lėja ir droidai žvelgia į žvaigždes ir į išskrendantį „Sakalą“.
1753 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
Galai
Pavadinimas
Istoriniuose šaltiniuose naudojami du terminai – „keltai“ ir „galai“. Taip nutiko dėl skirtingų barbarų genčių, gyvenusių į šiaurę nuo antikinių civilizacijų, savivardžio ir jų romėniško pavadinimo.
Istorija
Galai siejami su archeologine Lateno kultūra. Pasižymėjo kaip talentingi kariai ir medžiotojai. Hercinijos miškas ir Reinas skyrė galų ir germanų žemes. Galai dažnai puldinėjo aplinkines žemes, apie 390 m. pr. m. e. buvo įsiveržę į Romą.
I a. pr. m. e. galus nugalėjo Julijus Cezaris (žr. galų karai). Po nukariavimo romėnai paliko galams daugelį jų buvusių institutų, liko gentys, vietiniai dievai. Palaipsniui galai buvo asimiliuoti romėnų, o vėliau – įsiveržusių germanų genčių (frankų).
Dragon Age: Inquisition
Dragon Age: Inquisition – kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas, kurį sukūrė „BioWare“, o 2014 m. lapkričio 18 d. išleido „Electronic Arts“. Trečioji „Dragon Age“ frančizės dalis. Žaidimas skirtas Microsoft Windows, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360 ir Xbox One platformoms.
Iš danguje atsivėrusių ertmių Thedas pasaulin ima plūsti demonai. Žaidėjas įsikūnija į Inkvizicijos, naujai atgimstančios organizacijos, lyderio vaidmenį. Šios organizacijos tikslas yra išnaikinti blogį, kuris nusėjo Thedas pasaulio žemes, nualintas karo, įvairių intrigų ir politinės nesantaikos.
Egenbergo pilis
2010 m., įvertinant pilies kultūrinį ir istorinį vertingumą, ji buvo įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Pilis buvo pridėta prie 1999 m. į šį sąrašą įrašyto Graco miesto senamiesčio.
Algimanta Pabedinskienė
Algimanta Pabedinskienė (g. 1965 m. kovo 25 d. Liepojoje, Latvija) – lietuvių politikė.
Biografija
Baigusi mokslus dirbo inžiniere, kūrė privatų verslą. 2004–2005 m. dėstė ekonomiką Marijampolės J. Totoraičio vidurinėje mokykloje, 2005–2012 m. – Marijampolės kolegijos lektorė.
2007–2012 m. buvo Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmų Marijampolės filialo direktorė.
2012–2016 m. – Lietuvos socialinės apsaugos ir darbo ministrė.
Pažanga (JAV)
Pažanga – literatūros, mokslo, politikos ir visuomenės katalikiškas mėnesinis žurnalas, ėjęs 1915–1917 m. JAV.
Istorija
Leistas Čikagoje, Girardvile (1916 m.) Mahanoi Sityje (1917 m.). Leido „Draugo“ leidykla, Kunigų sąjunga. Žurnale buvo skyriai „Politikos ir visuomenės dirva“, „Krislai“ (aktualijos), „Literatūra ir dailė“, „Bibliografija ir kritika“, „Juokai ir satyra“.
Bendradarbiavo J. Jonikaitis, Mykolas Krupavičius, J. Navickas, Kazys Pakštas.
Varis (Peru)
Varis  – miestas Peru, Ankašo departamento rytuose, Končukoso slėnyje, 3149 m aukštyje. Provincijos centras. Keliai į Rekuają, San Luisą. Žemės ūkis (auginama kava, mangai, obuoliai, persikai). Vario žemėse senovėje gyvavo Vario kultūra.
Žaizdras
„Žaizdras“ – Lietuvos universiteto socialistinė studentų draugija, veikusi 1925–1938 m. Kaune. Priklausė Internacionalinei studentų socialistų federacijai.
Istorija
1930 m. turėjo 66 narius, 1935 m. – 24, 1937 m. – 7. Veiklą derino su Lietuvos socialdemokratų partija, padėjo organizuoti „Žiežirbos“ skyrius, „Kultūros“ būrelius, agitavo už LSDP Seimo rinkimuose, leido žurnalus „Mūsų frontas“ (1925 m.), „Naujas frontas“ (1926 m.), „Žaizdras“ (1927–1930 m.).
Atstovai dalyvavo Pabaltijo studentų socialistų federacijos kongresuose 1925 m. ir 1930 m. Rygoje, 1927 m. Tartu.
Žymesnieji žaizdrininkai: Dzidorius Budrys, Jonas Dagys, Vytautas Girdzijauskas, A. Janulytė, Jonas Laužikas, P. Žiurlytė, Antanas Žvironas.
Aleksandras Pranciškus Chodkevičius
Biografija
Lenkijos kariuomenės karininkas, 1794 m. Kosciuškos sukilimo dalyvis. Po sukilimo nuslopinimo, atsargoje kaip pulkininkas, įsikūrė savo dvaruose, Voluinėje ir Mlinove. Nuo 1809 m. dalyvavo Lenkijos slaptosiose organizacijose Voluinėje.
1812 m. po Prancūzijos armijos Vilniaus užėmimo, Lietuvos laikinosios vyriausybės komiteto narys, savo lėšomis suformavo 18-tą pėstininkų pulką Napoleono armijos sudėtyje ir paskirtas jo vadu.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. 1799 m. pirmos vedybos buvo su Karolina Tereza Valevskyte (1778–1846), Mykolo Valevskio ir Jadvygos Tarlaitės dukterimi. 1814 m. sutuoktiniai gyveno atskirai, o po oficialių skyrybų 1822 m. ji tapo kunigaikščio Aleksandro Sergejevičiaus Galycino žmona. Vaikai:
1824 m. Mlinove vedė antrą kartą Prancišką Ksaveriją Ščeniavskaitę (1806–1855), su ja turėjo vienintelį sūnų:
Voriko pilis
Voriko pilis  – viduramžių pilis Anglijos mieste Vorike (Vorikširo grafystė), prie Aukštutinio Eivono upės.
Pastatyta 1068 m. Viljamo Užkariautojo, vietoje anglosaksų tvirtovės. XIV a. pilyje buvo kalinami belaisviai, paimti po Puatjė mūšio. Iki pat XVII a. naudota kaip tvirtovė, vėliau barono Fulke Greville paversta į rezidencinę pilį.
Voriko pilį sudaro rezidenciniai rūmai, pagrindinis Guy’s bei mažesnis Cezario bokštas, įtvirtinimas ant piliakalnio ir fortifikacinė siena. Pilį supa Eivono upė ir sausas griovys. Yra vėliau įrengtas rožių sodas, elektrinės užtvanka ant Eivono.
Dabar Voriko pilis – populiarus turistinis objektas. Rengiamos ekskursijos po pilį, įvairūs pasirodymai (viduramžių riterių turnyrai, trebušeto paleidimas, pasirodymai su paukščiais ir t. t.).
Triguba spiralė
thumb|250px|Trigubos spiralės ant Niugrendžo kapų. Airija
Kuisiai
Kuisiais vadinami kaimai:
Triguba spiralė
Triguba spiralė, keltiškas triskelionas – senovės keltų ir ikikeltinių neolito kultūrų naudotas ornamentas, kuris sutinkamas senoviniuose megalitiniuose statiniuose, kapuose, ant įvairių akmenų, medžio dirbinių. Manoma, kad triguba spiralė galėjo turėti magišką reikšmę, siejama su saulės kultu.
Triguba spiralė yra keltų neopagonių ir Wicca tikėjimo naudojamas simbolis. Teigiama, kad spiralė simbolizuoja gamtos trejybę: žemę, dangų ir jūrą.
Gruzdžių herbas
Gruzdžių herbas – Gruzdžių miestelio heraldinis simbolis.
Aprašas
Herbinio skydo auksiniame lauke - einantis Šv. Rokas su juodu apsiaustu, juoda skrybėle, rudais batais ir rudu krepšiu. Prie jo peties – sidabrinė kriauklė (piligrimo ženklas), kairėje rankoje ruda piligrimo lazda, ant kairės kojos juoda dėmė. Šv. Roko barzda ir dešinės rankos marškinių rankovė – sidabrinės spalvos, kūnas – natūralios spalvos. Kairėje figūros pusėje pavaizduotas juodas šuo.
Europoje Šv. Rokas yra draugijų, globojančių ligonius, patronas, Lietuvoje jis laikomas ir vargšų globėju.
Istorija
Gruzdžiai sena istorinė gyvenvietė, tačiau savo istorinio herbo niekada neturėjo. Tik 1999 m. rugsėjo 24 d. Respublikos Prezidentas Valdas Adamkus dekretu Nr. 592 patvirtino Gruzdžių herbą.
Gruzdžiai garsėja šv. Roko atlaidais rugpjūčio viduryje. Miestelio bažnyčioje saugomas XVIII a. 2-osios pusės paveikslas, vaizduojantis šv. Roką. Be to, Gruzdžių krašte XIX-XX a. buvo žinomas vietinis medžio drožėjas, dievdirbys Aloyzas Gendvila (1845 - 1919), kuris labiausiai mėgo vaizduoti šv. Roką, todėl gyventojai jį vadindavę Rokdirbiu.
Marijaus reformos
miniatiūra|[[Gajus Marijus]] Marijaus reformos – 107 m. pr. m. e. Romos Respublikos karvedžio ir politiko Gajaus Marijaus inicijuotos romėnų armijos reformos. Dėl jų vėlyvosios Romos Respublikos ir ankstyvosios Imperijos laikų legionai dažnai vadinami Marijaus legionais.
Iki reformų
Iki Gajaus Marijaus reformų taisyklės norintiems tarnauti armijoje buvo labai griežtos. Romėnų karys privalėjo būti iš penktos ar aukštesnės cenzo klasės, o jo turimas turtas turėjo būti bent jau 3000 sestercijų vertės. Ginklus bei kitą kario įrangą turėjo įsigyti pats. Nuolatinė armija neegzistavo – iškilus konkrečiam poreikiui, ją pagal šiuos kriterijus rinkdavo konsulai. Į mūšį ją vesdavo taip pat būtinai vienas iš konsulų. Pasibaigus karui armija būdavo paleidžiama.
Tačiau konsulas nebūtinai išmanydavo karybą ar turėdavo šioje srityje patirties. Taip pat pasitaikydavo, kad konsulas nesugebėdavo surinkti armijos, nes tinkamų piliečių paprasčiausiai nebūdavo likę. Vienas iš svarbiausių tokių atvejų ir buvo 107 m. pr. m. e., kai Gajus Marijus tapo jaunesniuoju konsulu ir turėjo vesti armiją prieš Numidijos karalių Jugurtą. Visa armija, kuri kovėsi Afrikoje anksčiau, dabar buvo paskirta Lucijui Kasijui Longinui kovai prieš kimbrus. Naujos armijos surinkti nepavyko, nes tinkamų piliečių buvo likę labai mažai. Todėl Marijus reformavo armiją.
Marijaus reformos
Viena svarbiausių reformų buvo Romos bežemių piliečių įtraukimas į galimų šauktinių sąrašus. Taip pat Marijaus potvarkiu visus reikalingus daiktus ir ginklus jiems pirkdavo valstybė, kadangi bežemiai piliečiai paprastai neturėdavo už ką įsigyti kario įrangą. Labai svarbi reforma – karinės tarnybos pavertimas profesija. Neturtingi piliečiai galėjo tapti kariais ir gauti už tai atlyginimą, o po laimėtų karų – ir grobio dalį. Kadangi neturtingi ir nekilmingi piliečiai beveik neturėjo vilties iškilti kitais būdais, šis Marijaus pasiūlymas įgijo didžiulį populiarumą. Profesionaliai karybai žmonės būdavo samdomi 25 metų laikotarpiui.
2 – 6 sujungti legionai sudarė armiją.
Antroji ypač svarbi reforma buvo ypatingai griežtos drausmės įvedimas. Geležinė romėnų legionų drausmė kartu su nuolatinių treniruočių metu įgyta puikia fizine būkle bei įgūdžiais padarė Romos legionus to meto pasaulyje neprilygstama armija.
Trečioji Marijaus reforma suteikė savo laiką atitarnavusiems kariams galimybę gauti žemės viename iš užkariautų regionų bei piniginius apdovanojimus, priklausomai nuo rango ir pareigų.
Galiausiai, Romos sąjungininkų titulą turinčių provincijų gyventojams, kurie norėtų stoti į legionus ir atitarnauti pilną laiką, Gajus Marijus pažadėjo pilną Romos pilietybę.
Pasekmės
Pirmoji ir akivaizdžiausia pasekmė buvo nepaprastai išaugęs romėnų armijos pajėgumas. Dabar Roma turėjo nuolatinę profesionalią kariuomenę, o anksčiau prieš kiekvieną karą tekdavo rinkti žmones, juos paskubomis apmokyti disciplinos ir pačios karybos ir vykti į mūšį.
Kita nauda buvo armiją palikusių romėnų legionierių apgyvendinimas provincijose. Tai padėjo skleisti Romos kultūrą, „romanizuoti“ užkariautas žemes, integruoti jas į valstybę.
Amsterdamo Schipholo tarptautinis oro uostas
Amsterdamo Schipholo oro uostas (IATA: AMS, ICAO: EHAM) – didžiausias   Nyderlandų Karalystės oro uostas, esantis apie 9 km nuo Amsterdamo. Pagal aptarnautų keleivių skaičių šis tarptautinis oro uostas yra ketvirtas Europoje; 2013 m. šiuo oro uostu naudojosi 52 569 250 keleivių.
Amsterdamo oro uoste savo pagrindinę bazę turi nacionalinės oro linijos KLM Royal Dutch Airlines, seniausios oro linijos pasaulyje, nepakeitusios savo pavadinimo.
Oro uostas turi 6 pakilimo (nusileidimo) takus; naujausias buvo pastatytas 2003 m.
FK Ural Ekaterinburg
Jekaterinburgo „Ural“ – Rusijos futbolo klubas iš Jekaterinburgo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1930 m. Pastaruoju metu įsitvirtino elito lygoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Teodoras Kazimieras Čartoriskis
Teodoras Kazimieras Čartoriskis (, 1704 m. Varšuva – 1768 m. kovo 1 d. Dolskas) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, Lenkijos katalikų bažnyčios veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Čartoriskių giminės Klevanės šakos. Tėvas Kazimieras Čartoriskis, motina Izabelė Elžbieta Morštyn. Broliai Augustas Aleksandras Čartoriskis, Mykolas Frederikas Čartoriskis, sesuo Konstancija Čartoriska, Stanislovo Augusto motina.
Veikla
1729 m. vėl išvyko į Romą, grįžo 1730 m., o 1732 m. popiežius jam suteikė vyskupo titulą. Jam buvo rengiama ir purpurinė kardinolo ateitis, bet Familijai nesėkmingi 1733 m. rinkimai privertė jį slėptis rusų užimtame Gdanske. Tik kai Čartoriskai pripažino karaliumi Augustą III jam pavyko užimti numatytą sostą. Nuo 1738 m. spalio 29 d. Poznanės vyskupas. 1740 m. tapo Abiejų Tautų Respublikos seimo atstovu. Jau savo pirmoje kalboje seime išdėstė Familijos politinę programą.
Mijava (upė)
Mijava  – upė vakarų Slovakijoje; Moravos kairysis intakas. Prasideda Čekijos teritorijoje, Baltųjų Karpatų kalnuose, prie Nova Lhotos kaimo. Netrukus kerta Čekijos–Slovakijos sieną ir teka į pietus per Slovakiją. Toliau už Mijavos miesto teka daugiausia į vakarus per Mijavos aukštumas. Žemupyje teka Zahorės lyguma. Įteka į Moravą netoli jos žiočių, šalia Kutų.
Eurovizijos dainų konkursas 2006
Eurovizijos dainų konkursas 2006 – 51 Eurovizijos dainų konkursas, vykęs Atėnuose, Graikijoje, gegužės 18–20 dienomis. Konkurso nugalėtojais tapo Suomijos grupė Lordi su daina „Hard rock hallelujah“. Ji surinko 292 taškus ir tapo daugiausiai taškų surinkusia daina per visą Eurovizijos istoriją (šį rekordą 2009 m. pagerino Norvegija, surinkusi 387 taškus). Tai buvo pirmoji Suomijos pergalė šiame konkurse. Be to, Lietuvai atstovavusi grupė LT United užėmė 6 vietą, o tai yra geriausia Lietuvos kada nors užimta vieta Eurovizijoje.
Mijava (upė)
Didžiausias intakas – Teplica (dešinysis).
Eurovizijos dainų konkursas 2006
Konkursą vedė populiarus graikų atlikėjas Sakis Rouvas ir graikų-amerikiečių televizijos laidų vedėja bei aktorė Maria Menounos.
Mijava (upė)
Prie Mijavos įsikūrę miestai: Mijava, Senica, Šaštinas-Staržė.
Eurovizijos dainų konkursas 2006
Balsavimas
Siekiant sutaupyti laiko, buvo nuspręsta kiekvienos šalies pirmus septynis balus rodyti iš karto ekrane, pranešėjai turėjo iš vardinti tik tris didžiuosius balus (8, 10 ir 12), o ne visus dešimt.
Rezultatai
250px|thumb|right| {{legend|#22B14C|Dalyvaujančios šalys}} {{legend|#D40000|Šalys nepatekusios į finalą}} {{legend|#FFC20E|Šalys, nedalyvaujančios 2006 metų konkurse}}
Pusfinalis
Pusfinalis įvyko gegužės 18 d. Jis prasidėjo 22:00 Graikijos laiku. Pusfinalyje balsavo visos 37 šalys bei pasitraukusi Serbija ir Juodkalnija.
Finalas
Šalys finalistės yra:
Finalas įvyko gegužės 20 d. Jis prasidėjo 22:00 Graikijos laiku. Laimėtoja – Suomija
Balsavimo eilė finale
<li> Airija <li>🇲🇹 Malta <li> Lietuva <li> Kipras <li> Nyderlandai <li> Šveicarija <li> Ukraina <li> Rusija <li> Lenkija <li> Jungtinė Karalystė <li> Armėnija <li> Prancūzija <li> Baltarusija
<li> Vokietija <li> Ispanija <li> Moldavija <li> Bosnija ir Hercegovina <li> Islandija <li> Monakas <li> Izraelis <li> Albanija <li> Graikija <li> Bulgarija <li> Makedonija <li> Turkija
12 taškų
Po 12 taškų surinkusios šalys
Įdomybės
Konkurso finale
Reitingai
Po konkurso EBU pranešė, kad per pusfinlį reitingai buvo 35 % aukštesni, nei 2005 m., finale jie pakilo dar 28 %.
Prancūzijoje konkursą stebėjusių žiūrovų procentas pakilo nuo 22 % iki 30 %, Vokietijoje nuo 29 % iki 38 %, Jungtinėje Karalystėje nuo 36 % iki 37,5 %, Ispanijoje nuo 35 % iki 36 %, Airijoje nuo 35 % iki 58 %, o Švedijoje jie pakilo nuo 58 % iki 80 %, palyginus su praėjusiais matais.
Logaritminė liniuotė
Logaritminė liniuotė – mechaninė skaičiuoklė, kurią sudaro sukalibruotos logaritminiu principu juostos. Paprastai išorinės juostos yra nejudamos, o skaičiavimui naudojama judrioji (slankioji) juosta yra viduryje. Ji buvo itin populiari skaičiavimo priemonė moksle ir inžinerijoje, kol neatsirado skaičiavimo mašinos ir kompiuteriai. Nors ir vadinama liniuote, logaritminė liniuotė nematuoja ilgio, ar bent jau matuoti ilgį nėra jos pagrindinė paskirtis.
Istorija
Liniuotė išrasta apie 1614–1620 m. Ją sukūrė škotas Edmund Gunter pagal Dž. Nepero sudarytas logaritmines lenteles. Jo liniuotėje logaritminės atkarpos buvo sudedamos skriestuvu. 1630 metais skriestuvas pakeistas slankikliu.
1757 m. pr. m. e.
'''1757 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Irano Konstitucija
Irano Konstitucija - pamatinis Irano įstatymas, Konstitucija. Įsigaliojo 1979 m. gruodžio 3 d. Esmingai keista 1989 m.
Preambulė
Preambulėje aprašomas Irano kelias į Islamo revoliuciją. Nurodoma, jog „Konstitucija sukuria sąlygas tęsti revoliuciją šalyje ir už jos ribų ir siekia santykių su kitais islamiškais ir nacionaliniais judėjimais keliu rasti kelią sukurti vieningą islamo valstybę".
Beketas
Beketas  – miestas Dolžo apskrityje, Oltenijoje, Rumunijoje, prie Dunojaus upės kranto. Kitame krante yra Bulgarijos miestas Oriachovas.
Pažanga (Čikaga)
Pažanga – laisvosios minties mokslo ir kritikos žurnalas, leistas 1934–1935 m. Čikagoje.
Istorija
Leidėjas J. K. Valinskas ir „Pažanga Publishing Co“, redaktoriai A. Karalius ir Antanas Montvydas.
Beketas
Gyventojai
1930 m. Bekete gyveno 2 350 gyventojų. 2002 m. Rumunijos gyventojų surašymo duomenimis, miestas turėjo 3 864 gyventojų, iš kurių 3 675 buvo rumunai ir 187 romai.
Medinos (Viešintos)
Medinos – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Viešintų.
Bhatpara
Bhatpara  – miestas rytų Indijoje, Vakarų Bengalijoje, Kolkatos aglomeracijoje, prie Hugli upės. Geležinkelio stotis. Svarbus džiuto pramonės centras. Taip pat medvilnės, popieriaus gamyba. Yra ghatas, šventyklos, skirtos Hanumanui, Kali ir kt.
Istorija
Bhatpara ėmė kurtis XIX a. pab., britams pradėjus džiuto pramonę regione.
Kašvečio bažnyčia
miniatiūra|dešinėje|200px|Kašvečio švento Jurgio bažnyčia Kašvečio švento Jurgio bažnyčia – Gruzijos stačiatikių bažnyčia Tbilisio centre, Rustavelio prospekte, priešais Gruzijos parlamento pastatą. Baigta statyti 1910 m. Projekto autorius architektas L. Bilfeldt; prie projekto taip pat prisidėjo N. Agladze. Kurdami rėmėsi Samtavisio katedros projektu. Bažnyčios freskų autorius gruzinų dailininkas Lado Gudiašvilis'' (1947 m.).
Dramblio Kaulo Kranto civilinis kodeksas
Dramblio Kaulo Kranto civilinis kodeksas – pagrindinis Dramblio Kaulo Kranto Respublikos privatinės teisės šaltinis; civilinis kodeksas. Dramblio Kaulo Kranto civilinis kodeksas - teisinis buvusios Prancūzijos kolonijos „palikimas“. Pagal turinį ir formą iš esmės yra toks pat kaip ir Napoleono kodeksas (Prancūzijos civilinis kodeksas). Sudaro 3 dalys. CK reglamentuojamas asmenų statusas, jų turto režimas, Prievolių teisė, privačių asmenų santykiai. Laikui bėgant, Dramblio Kaulo Kranto parlamentas tikėtinai atnaujins Kodeksą ir pritaikys kai kuriuos elementus pagal nacionalines realijas.
Mazovės rajonas
Mazovė – vienas iš septynių rajonų Vidurio Mašonalando provincijoje, Zimbabvėje. Rajono administracinis centras – Mazovė.
Armėnijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Armėnijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Galutinė komandų rikiuotė
🛡️ PASTABOS:
Finalo rungtynės
-
Supertaurė
Dėl trofėjaus varžėsi 2004 m. rudens čempionas ir pavasario taurės finalininkas (taurę laimėjo būsimasis čempionas).
1760 m. pr. m. e.
'''1760 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vilkija
Vilkija – miestas Kauno rajono savivaldybėje, 25 km į šiaurės vakarus nuo Kauno, šalia kelio, dešiniajame Nemuno krante. Vilkijos seniūnija, yra apylinkių seniūnijos centras. Urbanistikos paminklas. Mieste stovi neogotikinė Vilkijos Šv. Jurgio bažnyčia (pastatyta 1908 m.), yra Vilkijos gimnazija, Garliavos meno mokyklos skyrius, biblioteka, aukštesnioji liaudies amatų mokykla, Vilkijos žemės ūkio mokykla, paštas, slaugos ligoninė. Miesto kapinėse yra paminklas rezistentams. Senosiose kapinėse yra trys XIX a. nežinomų liaudies meistrų mūriniai (architektūros paminklai) koplytstulpiai, knygnešių daraktorių kapas. Išliko namas, kuriame 1862–1864 m. gyveno tautosakininkas Antanas Juška (1819–1880), yra A. ir J. Juškų etninės kultūros muziejus (klebonijos pastate; rengiamos parodos, organizuojamos ekskursijos po apylinkes). Yra žydų kapinės. Stovi Šv. Juozapo koplytstulpis (pastatytas 1992 m. minint 200-ąsias metines, kai Vilkijai suteikta Magdeburgo teisė), Šv. Florijono paminklas (pastatytas 1999 m.).
thumb|left|Senosios žydų kapinės thumb|left|Gatvė Vilkijoje
Voriko Šv. Marijos bažnyčia
thumb|250px|Voriko Šv. Marijos bažnyčia
Vilkija
Geografija
Vilkija – savitas kalvų miestas, išsidėstęs Vilkijos kalvagūbryje (80–90 m virš jūros lygio). Ji įsikūrusi aukštutinėje ir žemutinėje terasoje, stataus šlaito suformuotame slėnyje. Miestas yra dešiniajame Nemuno krante, į kairįjį krantą plukdo vienintelis Lietuvoje motorinis keltas „Vilkynė“.
Voriko Šv. Marijos bažnyčia
'''Voriko Šv. Marijos bažnyčia'''  – anglikonų bažnyčia Anglijos mieste Vorike. Yra miesto centre, šalia turgaus aikštės.
Vilkija
Istorija
thumb|left|Senasis [[Vilkijos keltas]]
Voriko Šv. Marijos bažnyčia
Bažnyčia pastatyta 1123 m. XIV a. perstatyta. 1694 m. smarkiai nukentėjo nuo gaisro ir 1704 m. buvo vėl perstatyta brolių Francis ir William Smith. Bažnyčia gotikinio stiliaus. Yra požeminė kripta su vietinių didikų palaikais.
Vilkija
Istorija
Vilkija minima nuo 1364 m. (kaip Wilkenbethe, nors kai kurie šaltiniai nurodo 1426 m.), 1369 m. sunaikinta Vilkijos pilis (arba Paštuvos pilis, dabartiniame Jaučakių kaime). 1430 m. rugsėjo 22 d. Vilkiją mini Ldk Vytautas laiške kryžiuočių magistrui P. Rusdorfui. 1450 m. Gdansko pirklių dokumentuose minima Vilkijos muitinė – pirmoji lietuvių muitinė prie Nemuno. Pro Vilkiją ėjo sausumos ir vandens prekybos keliai Vilnius-Karaliaučius, kas skatino gyvenvietės augimą.
Nuo 1512 m. minimas Vilkijos miestas (patekęs į 1529–1567 m. neprivilegijuotų LDK miestų sąrašą), vėliau miesto teises prarado. Čia buvo LDK Vilkijos dvaras, kurį 1549 m. Žygimantas Augustas užrašė Barborai Radvilaitei. 1792–1795 m. Vilkija vėl buvo miestas – 1792 m. kovo 20 d. Stanislovas Augustas suteikė miesto teises ir herbą, bet tų metų viduryje, kai krašte įsigalėjo rusų palaikomi naujų miestų priešininkai, Vilkijos savivalda tikriausiai buvo uždaryta, nors Tado Kosciuškos sukilimo metu ji galėjo atgyti, kadangi 1794 m. minimi savivaldos pareigūnai. Miestelėnai su naująja Rusijos administracija dėl savivaldos teisių kovojo iki XIX a. 3-ojo dešimtmečio, bet jų neatgavo. XIX a. Vilkija – miestelis ir dvaras, Kauno apskrities Vilkijos valsčiaus centras.
1919 m. atidaryta pirmoji Vilkijos mokykla, 1939 m. įkurta biblioteka.
Pokario metais apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos, Maironio partizanų rinktinės partizanai. Po II pasaulinio karo, 1950 m. Vilkija susigrąžino miesto teises, trumpam buvo Vilkijos apskrities, o po to – Vilkijos rajono centru. Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė, veikė profesinė technikos mokykla (žemės ūkio mechanizacija, vaisių ir daržovių auginimas), žvėrininkystės fermos prie miesto.
1998 m. patvirtintas naujasis Vilkijos herbas.
Žymūs žmonės
thumb|275px|Luiso Armstrongo vardo lauko estrada.
Spaudos draudimas
thumb|180px|Lietuviška maldaknygė, atspausdinta [[kirilica]] thumb|180px|[[Michailas Muravjovas (sėdi centre)]] thumb|180px|Kalbėti lietuviškai draudžiantis ženklas thumb|180px|Michailo Muravjovo 1864 m. birželio 5 d. įsakas thumb|180px|[[LSDP atsišaukimas „Spauda leista“, 1904 m.]] thumb|180px|Konfiskuotų lietuviškų knygų sąrašas Lietuvių spaudos draudimas – po 1863–1864 m. sukilimo Rusijos imperijos valdžios įvestas draudimas europinės imperijos dalies gubernijose spausdinti, įvežti ir platinti lietuviškus (įskaitant ir latvių katalikų) leidinius lotyniškomis raidėmis. Draudimas galiojo iki 1904 m. Oficialiai buvo draudžiami ne lotyniški, o būtent lenkiški rašmenys. Bandant apeiti draudimą, lietuvių abėcėleje buvo atsisakyta raidės w.
Spaudos uždraudimas
Draudimas siejamas ir su generalgubernatoriaus Michailo Muravjovo, malšinusio sukilimą, veikla, taip pat su 1863 m. balandžio 4 d. Vilniaus švietimo apygardos mokyklų valdymo taisyklėmis. Pagal šias taisykles 1864 m. uždarytos visos nevalstybinės (taip pat ir katalikų parapinės) mokyklos. Mokymas lietuvių kalba visiškai uždraustas Vilniaus gubernijoje, o Kauno gubernijoje leista naudoti tik kaip pagalbinę kalbą pirmaisiais metais. Uždrausta visa spauda lietuvių kalba (lotyniškais rašmenimis), išskyrus kirilica parašytas maldaknyges ir elementorius.
Pirmiausiai 1864 m. birželio 5 d. (17) d. generalgubernatorius M. Muravjovas uždraudė lotyniškomis raidėmis spausdinti elementorius, nuo lapkričio 23 d. – ir kitus pasaulietinius leidinius. 1865 m. rugsėjo 18 d. generalgubernatoriaus K. Kaufmano aplinkraščiu Vilniaus, Kauno, Gardino, Minsko, Vitebsko ir Mogiliovo gubernijose įsigaliojo tvarka, pagal kurią lietuviški leidiniai galėjo būti leidžiami tik kirilica, taip pat uždrausta įvežti į Lietuvą leidinius lotyniškomis raidėmis, uždraustas jau spaustuvėse ir knygynuose buvusių leidinių lotyniškais rašmenimis platinimas. Nuo 1865 m. spalio 5 d. vidaus reikalų ministro P. Valujevo aplinkraščiu tokia tvarka įsigaliojo visoje Rusijos imperijoje. Nuo 1873 m. sausio 2 d. uždrausti ir lietuviški leidiniai gotiškomis raidėmis.
Spaudos draudimą lydėjo draudimas mokyti kitomis nei rusų kalbomis pradinėse mokyklose. Tačiau Augustavo, vėliau Suvalkų gubernijoje, priklausiusioje Lenkijos karalystei, taikyta kiek kitokia politika. Draudimas leisti ir platinti lietuvišką spaudą galiojo ir čia, tačiau kai kuriose mokymo įstaigose lietuvių kalba buvo paliktas kaip dalykas. Lietuvių kalbos buvo mokoma Veiverių mokytojų seminarijoje, kaip fakultatyvinio dalyko jos taip pat mokyta Suvalkų ir Marijampolės berniukų gimnazijose bei Seinų progimnazijoje. Suvalkų gubernijos berniukų gimnazijos absolventams, turintiems atestate lietuvių kalbos pažymį, buvo skirta 10 valstybinių stipendijų Maskvos universitete. Taip siekta vykdyti skaldyk ir valdyk politiką, išugdant prorusiškai nusiteikusią, tapatybės nepraradusią lietuvių inteligentiją. Tačiau iš tikro būtent iš Maskvos universitetą baigusių Suvalkijos lietuvių susiformavo lietuvių tautinio sąjūdžio vadovai.
Spaudos draudimas lietuviškose gubernijose nebuvo išimtis, Rusijos imperijoje buvo uždrausta taip pat ir ukrainietiška, baltarusiška bei moldaviška spauda, tačiau jis įsidėmėtinas tuo, kad davė visai priešingus rezultatus, nei tikėjosi carinės Rusijos valdininkai.
Pasipriešinimas
Gyventojai priešinosi draudimui, spauda leista užsienyje, ją platino knygnešiai, steigtos slaptos spaudos platinimo draugijos. Nuo 1865 m. lietuviškos knygos leistos Mažojoje Lietuvoje, 1867 m. Motiejus Valančius sukūrė pirmąją nelegalią knygnešių organizaciją (veikė iki 1870 m.). Kunigai, vėliau ir valstiečiai rašė kolektyvinius prašymus leisti spausdinti bent kai kuriuos leidinius, iš viso iki 1904 m. tokių prašymų buvo ne mažiau kaip 93.
Per draudimo laikotarpį caro valdžia sulaikė daugiau kaip 3000 žmonių, iš jų nubaudė apie 2000. Tačiau pasipriešinimas vis augo, kūrėsi vis daugiau nelegalių organizacijų, daugėjo carizmui priešiškos literatūros. Stiprėjant pasipriešinimui, Vilniaus generalgubernatorius Sviatopolkas Mirskis ir Kauno gubernatorius Veriovkinas medžioklės Lietuvoje metu įtikino carą Nikolajų II panaikinti draudimą, ir 1904 m. gegužės 7 d. draudimas panaikintas, lietuviškai spaudai lotyniškom raidėm pradėta taikyti tokia pat tvarka kaip kitai spaudai.
Spaudos draudimas skatino lietuvių tautinį sąjūdį ir anticarines nuotaikas, tačiau smarkiai pristabdė kultūros raidą.
Slaptosios mokyklos
Spaudos draudimo laikotarpiu kurtos nelegalios kaimo mokyklos, kuriose mokyta lietuvių kalba. Mokyklos veikdavo 3–8 metų mėnesius, mokydavosi 5–15 (kartais iki 50) mokinių. Buvo mokoma iš įvairios religinės ir pasaulietinės literatūros, pirmiausiai mokyta skaityti ir rašyti lietuvių kalba, skaičiuoti, bažnytinių giesmių ir maldų. Didžioji dalis mokyklų buvo kilnojamos. Dauguma daraktorių buvo mažamoksliai (XIX a. pabaigoje gausėjo išprususių), jie palaikė ryšius su knygnešiais ar patys jais buvo. Daraktoriai caro valdžios persekioti, bausti iki 300 rublių bauda arba areštu iki 3 mėnesių.
Per 1884–1906 m. Kauno gubernijoje susektos 223 mokyklos, tačiau didesnė dalis liko nesusekta. Slaptosios mokyklos labai kėlė liaudies raštingumą – nors valstybines mokyklas lankė tik 6,1 % vaikų (1897 m. Kauno gubernijoje), raštingų vyrų ir moterų atitinkamai buvo 51,9 % ir 54,9 %.
Albanijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Albanijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Papildomos rungtynės
}}
Jekabpilis
Jekabpilis – miestas Latvijos pietryčiuose, Aukšžemėje, buvusioje sėlių genties teritorijoje. Jekabpilio savivaldybės ir faktiškai Aukšžemės etnografinės srities kultūrinis ir administracinis centras. Įsikūres abipus Dauguvos upės. Svarbus geležinkelių mazgas, geležinkeliai ir plentai į Rygą, Daugpilį, Rėzeknę.
Jekabpilyje yra kraštotyros ir dailės muziejai. Mieste yra UNESCO paveldo objektas – Struvės geodezinio lanko punktas.
Istorija
1237 m. minimas Krustpilis (Dauguvos dešiniajame krante). 1920 metais Krustpilis gavo miesto teises. 1924–1949 m. buvo apskrities centru, o 1950–1962 m. – ir rajono centru. 1670 m. Dauguvos kairiajame krante įkurtas Jekabpilis. Miesto įkūrėjas – Kuršo kunigaikštis Jokūbas (, ; valdė 1642–1682). 1962 m. prie Jekabpilio prijungtas Krustpilis.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Jekabpilis yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Ilzenbergo dvaras
Ilzenbergo dvaras – dvaras, esantis Rokiškio rajone, prie Latvijos sienos, tarp Ilgio ir Apvaliojo ežerų. Nekilnojamo turto vertybė, kompleksinis objektas pavadinimu: „Ilzenbergo dvaro sodyba“. Kodas Kultūros vertybių registre Nr.555.
Istorija
thumb thumb|Gyvenamasis namas thumb|Rūmų vidus thumb|Rūmų rūsys Archeologiniai duomenys rodo, kad vietovėje tarp Apvalaso ir Ilgio ežerų žmonės gyveno nuo seniausių laikų. Neabejotina, kad čia buvo gyvenviečių. Tačiau pats Ilzenbergo dvaras buvo įkurtas žymiai vėliau šalia kaimo, kurį taip pat imta vadinti Ilzenbergu. Labiausiai tikėtina kad pavadinimas Ilzenbergas yra kilęs iš vietovardžio pavadinimo, štai, pavyzdžiui, ežeras dabar vadinamas Ilgio (Latvijoje – Garajo) ežeru, tada vadinosi „Ilsen“.
Kaip rodo XVI a. archyviniai duomenys, Ilzenbergo dvaras buvo įkurtas 38 km į pietvakarius nuo Jekabpilio (Jakobstadt) ir 14 km į rytus nuo Neretos (Nerft) prie Ilgio (Ilsen) ežero, 1515 m. Bajorų fon Kersenbrockų giminės. Pirmasis savininkas – Berndtas Kersenboickas (Berndt Kersenboick). Įrašai rodo, kad tuo metu Ilzenbergo dvarui leno teise priklausė 615 ha savarankiškai apdirbamos žemės ir 2234 ha žemės su valstiečiais.
Valdytojai
1616–1642 m. – Vilhelmas Heikas (Wilhelm Heyck).
1642–1653 m. – Nikolausas fon Korfas (Nicolaus von Korff, 1585–1659).
1653–1677 m. – Ernstas fon Zakenas (Ernst von Sacken, 1606–1679).
1677–1687 m. – Magnusas Ernstas fon Korfas (Magnus Ernst von Korff, gimimo data nežinoma, mirė 1689 ar 1692 m.).
1687–1863 m. – Bajorų von Orgies-Rutenbergų giminė. Pirmasis giminės atstovas – Adamas fon Orgies-Rutenbergas (Adam von Orgies gen. Rutenberg, gimimo data nežinoma, mirė 1697 m.). Fridrichas Vilhelmas (Friedrich Wilhelm von Orgies gen. Rutenberg, 1679–1716). Kristofas Georgas (Christoph George von Orgies gen. Rutenberg, 1712–1775). Kristoferis Johanas (Christoffer Johann von Orgies gen. Rutenberg 1745–1808). Kai kuriuose šaltiniuose įvardijamas Johanu Kristoferiu. Georgas Fridrichas (Georg Friedrich von Orgies gen. Rutenberg, 1790–1834). Ernstas Ditrichas Viktoras (Ernst Dietrich Victor von Orgies gen. Rutenberg, 1823–1868).
1863–1896 m. – Geležinkelio inžinierius Pranas Jurgis Fuksas (Franz Georg Fuchs).
1896–1940 m. – Bajorų Dimšų giminė. Eugenijus Dimša (Eugeniusz Dymsza, 1853–1918). Nuo 1918 m. (iš tikro nuo 1920 m.) Livija Dimšienė (Livia Maiorescu) (1863-03-28 – 1946-08-28), Janina Klara Dimšaitė (Plater-Syberg, 1894-11-17 – 1991-10-25), ir Livija Emilija Dimšaitė (1899-03-09 – 1970-02-16).
1940–1941 m. – Sovietų valdžios konfiskuotos ir perimtos į Valstybės žemės fondą.
1941–1944 m. – Vokietijos okupacinės valdžios žinioje.
1944–1948 m. – Sovietų valdžios konfiskuotos ir perimtos į Valstybės žemės fondą.
1948–1958 m. – Kolūkis „Aušra“.
1958–1966 m. – Onuškio tarybinis ūkis (nuo 1991 m. valstybinis ūkis).
1966–1992 m. – Panevėžio gamykla AB Ekranas.
1992–2003 m. – Panevėžio elektros tinklų valstybinė įmonė, iš kurios į privatizavimo fondą perima Panevėžio apskrities administracija.
Nuo 2003 m. – UAB „Ilzenbergo dvaras“.
Vartai ir statiniai
Ties pagrindiniu įvažiavimu 2012 metų rekonstrukcijos metu pastatomi vartai į dvaro teritoriją. Fasadinė visos dvarvietės teritorija aptveriama riedulinių akmenų tvora. Antri vartai statomi ties senuoju įvažiavimo keliu į dvarvietės teritoriją, esančio šalia sodo. Ūkinėje zonoje, ties gyvenamuoju namu, už atstatomos ledainės pastato, vienoje saugioje vizualinėje linijoje, formuojami nesudėtingi ūkiui būtini pastatai iki 80 m² (malkinė, dvi paukštidės, šiltnamių grupė). Pastatai mediniai, stogai – tradiciniai, stogo danga – skarda (pilkos spalvos). Prie ežero atstatomas pastatas, matomai buvęs bravoras, įrengiant pirtį. Ilgio ežere įrengiami lieptai.
Dvaro zonos
Dvaro teritorija skirstoma į šias zonas:
Parkas
Ilzenbergo Ąžuolas|right|thumb|200px Mišraus plano Ilzenbergo dvaro parkas toks koks išlikęs iki dabar buvo sukurtas XIX a. antroje pusėje vaizdingoje, raiškaus reljefo vietoje, tarp Ilgio ir Apvalaso ežerų.
Parkas užima 10 ha teritoriją iš dviejų dalių. Pirmoji – tai palyginti taisyklinga stačiakampio formos teritorija šalia rūmų, apribota mažalapių liepų eilėmis ir peizažiškai išsidėsčiusiais vietinių ir introdukuotų medžių rūšių želdiniais. Antroji dalis – natūralaus miško tipo želdiniai.
Poilsio vietos įrengtos daugiausiai lankomose ir estetiškai geriausiai atrodančiose parko vietose, tai yra: reprezentacinė teritorija šalia rūmų, takai, vedantys per šią teritoriją ir šalia jos; takai, vingiuojantys Ilgio ežero pakrante, atvira pavėsinė ant apžvalgos kalvelės.
Parke auga per 23 atvežtinių medžių rūšių. Yra trys didžiuliai ąžuolai. Didžiausias – vad. Ilzenbergo dvaro ąžuolas – paskelbtas valstybės saugomu Gamtos paveldo objektu ir pretenduoja į Gamtos paminklo vardą. Ąžuolas 1,3 m aukštyje yra didesnės kaip 550 cm apimties. Jam dvaro atstatymo proga suteiktas Ilzenbergo ąžuolo vardas.
Rūmai
thumb|right|Ilzenbergo dvaras 2018 m. Statyti XIX a. vid., rekonstruoti 1970–1972 m., dabar rekonstruojami nuo 2012 m. Vėlyvasis klasicizmas. Vertingosios savybės: L formos planas, mansardos, rūsys, kapitalinių sienų tinklas, fasadų angų vietos, fasadų tūrinės detalės, karnizai – saugomi. Langų, sudalinimas, įėjimų durys atkuriamos pagal senas fotografijas. Mansardoje tūriniai stoglangiai keičiami naujais, keli naikinami, nes įrengti tarybiniais metais yra prisišlieję prie pagrindinio frontono ir sukuria terpę rinktis drėgmei, sniegui.
Vidiniame L formos kieme projektuojama didžiulė vidinio kiemo terasa, skirta dideliems pobūviams lauke, iš kurios atsiveria vaizdas į parką, ežerą. Terasos kampe formuojam didelė pavėsinė. Į terasos kiemą du išėjimai iš rūmų.
Iš pastato rūsio, laiptų iš lauko vietoje, yra naujas tunelis. Jis eina po terasa, veda rūsio grindų lygyje tiesiai į parką. Atlikus architektūrinius tyrimus, rasta autentiško mūro vidinėje pastato struktūroje, jis saugomas. Perdangos, stogo konstrukcijos saugomos.