cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lapčinas
Lapčinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės vakarus nuo Čarna Bialostockos ir apie 26 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Atakiuoti dangteliai
250px|miniatiūra|dešinėje|Atakiavimas peiliu Atakiuoti dangteliai  – atakiuojant bičių korius nuimti vaškiniai korių akučių dangteliai bei viršutinės akučių dalis (jei korys yra storas).
Rusiškas terminas reiškia 'už tašelio' (iš  'už' +  'tašelis'). Taip atakiuotus dangtelius pavadino todėl, kad jie paprastai kyšo virš korio rėmelio tašelio krašto ir atakiuojant nuimami atakiavimo šakute ar nupjaunami peiliu.
Prieš sukant medų bitininkai atakiuoja korius, o nuimtus dangtelius paprastai sudeda į specialius sietelius, pro kuriuos išvarva skystas medus. Kartais dangtelius su medumi duoda bitėms išlaižyti. Vėliau gautus sausus dangtelius perlydo į vaško luitus. Iš dangtelių gaunamas labai švarus vaškas. .
Dangtelių vaško spalva priklauso nuo metų laiko, orų ir bičių veislės. Ne medunešio metu (rudenį, maitinant bites cukraus sirupu) bitės dangteliams vašką ima iš senų korių, tad dangteliai būna rudo atspalvio. Paprastai dangteliai būna iš gryno naujo vaško, tad užakiuotų korių dangteliai atrodo praktiškai balti, nes po dangteliais būna plonas oro sluoksnelis. Tiesa, kaukazinės bitės akutes dangteliais dengia nepalikdamos oro tarpelių, todėl jų dengti koriai atrodo tamsūs. .
Panaudojimas
Gydymo medumi šalininkai labai vertina dangtelius su medumi.
Rozbiti Kamenas
Rozbiti Kamenas  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Bielanų, apie 10 km į pietvakarius nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 82 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1446 metais. 1448 m. įkurta Rozbiti Kameno Šv. Trejybės parapija. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lietuvos santykiai su Estija ir Latvija 1918–1940
Pripažinimas
Estija Lietuvą de jure pripažino 1921 m. gegužės 19 d. Latvijos Respublika 1919 m. rugsėjo 8 d. pripažino Lietuvos Respubliką de facto, o 1921 m. vasario 23 d. – de jure.
Bendradarbiavimo pastangos
Nors dažnai buvo deklaruojama, kad Baltijos valstybės turėtų glaudžiai bendradarbiauti dėl savo geopolitinės padėties, realybėje šie santykiai buvo gana riboti. Visų pirma glaudesniems Lietuvos santykiams su šiaurinėmis kaimynėmis trukdė užsitęsęs konfliktas su Lenkija. Lenkai, supratę kokią svarbią vietą užima Latvija Lietuvos-Lenkijos konflikte, pradėjo Latvijoje stiprią antilietuvišką propagandą ir piršo latviams mintį, kad Latvija sąjungą turėtų sudaryti su Lenkija.
Baltijos valstybės per visą tarpukario laikotarpį niekada nesutarė užsienio ir gynybos klausimais. Tik 1934 m. tepavyko sudaryti Lietuvos, Latvijos ir Estijos santarvės ir bendradarbiavimo sutartį, kurios 1 paragrafas sako, kad savo taikingoms pastangoms koordinuoti trys vyriausybės pasižada tartis užsienio politikos bendros svarbos klausimais ir teikti savitarpio politinę ir diplomatinę pagalbą tarptautiniuose santykiuose.
Sutartis buvo palikta atvira, tikintis Suomijos įsitraukimo, tačiau Suomija labiau orientavosi į Skandinaviją ir bendradarbiavimu su Baltijos šalimis galimybėmis nesusidomėjo.
Baltijos šalių bendradarbiavimas Tarybų Sąjungos agresijos akivaizdoje
Lietuvos, Latvijos ir Estijos santarvės ir bendradarbiavimo sutarties nuostatai praktiškai nebuvo įgyvendinti net ir didžiausios grėsmės po Ribentropo-Molotovo akto pasirašymo akivaizdoje. Visų trijų valstybių atstovai su Maskva bendravo atskirai ir karinių bazių steigimo klausimais, ir pilnos okupacijos pradžioje. Baltijos santarvės idėja sklandė dar neatkūrus Baltijos valstybių nepriklausomybės.
Sutartis dėl šikšnosparnių apsaugos Europoje
Sutartis priklauso Jungtinių Tautų Aplinkos apsaugos programai.
Turinys
Pasirašę sutartį šalys pasižada dėti pastangas apsaugoti jų teritorijose esančias šikšnosparnių rūšis, uždrausdamos jų gaudymą, laikymą bei medžioklę, išskyrus kai tai reikalinga mokslo reikmėms. Šalys taip pat turi identifikuoti šikšnosparniams svarbias buveines ir siekti jų apsaugos, sekti šių gyvūnų populiaciją, migraciją.
Valdymas
Pagrindinis sutarties valdomasis organas yra kas trejus ketverius metus vykstančios šalių narių konferencijos. Kasmet vyksta patariamojo komiteto susitikimai, kuriuose aptariami smulkesni klausimai, analizuojami naujausi duomenys, ruošiami pasiūlymai svarstymui konferencijų metu. Nuolatinis komitetas taip pat renkasi kiekvienais metais ir aptaria administracinius klausimus. Galiausiai, nuolat veikia EUROBATS sekretoriatas, koordinuojantis su sutartimi susijusius reikalus, renginius, renkantis duomenis, užsiimantis šviečiamąja veikla. Viena iš žinomiausių sekretoriato iniciatyvų yra Europos šikšnosparnių naktis.
Mano namai
Mano namai – mėnesinis žurnalas šeimai, einantis nuo 1993 m. Vilniuje, Ozo g. 10A.
Istorija
Steigėja ir leidėja UAB „Mito studija“, leidžia UAB „Ekspress leidyba“. Tiražas 1994 m. – 44 000 egz., 1997 m. – 49 000 egz.
Rašo apie namų ūkį, buities ir gyvenamojo būsto kultūrą.
Redaktorės: Margarita Butkienė, L. Samaitienė, J. Mikolaitienė, Skaidrė Vainikauskaitė, Birutė Babravičienė, Dalia Daugirdienė.
Dizenterija
Dizenterija ( + έντερον 'žarna') – kolitas, pasireiškiantis skausmingu viduriavimu, tuštinimusi su gleivėmis, dažnai ir su krauju. Bakterinę dizenteriją sukelia šigelės bakterijos. Užsikrečiama per užkrėstą vandenį, pieną, uogas, vaisius, nešvarias rankas, užkratą perneša ir musės.
Šigelių išskiriamos toksinės medžiagos pažeidžia storosios žarnos gleivinę, sukelia jos uždegimą, sutrikdo peristaltiką. Uždegimas apima distalinę žarnos dalį. Liga prasideda ūmiai, 1-2 dienas karščiuojama, atsiranda kairės ir apatinės pilvo dalies diegliai, viduriavimas su gleivėmis, krauju, o vėliau ir su pūliais. Liga trunka 1-3 savaites, kartais ir ilgiau. Po persirgimo gali likti podizenterinis kolitas, kuris sunkiai atskiriamas nuo lėtinės dizenterijos (tik bakteriologiškai). Ūminė dizenterija retais atvejais (1-2 %) gali pereiti į lėtinę, jos paūmėjimai pasireiškia kas 3–4 mėn.
Mankuviškės
Mankuviškėmis vadinami kaimai Kaišiadorių rajone:
Juozapas Radziukynas
Biografija
Baigęs Suvalkų gimnaziją, studijavo Varšuvos universiteto Istorijos – filologijos fakultete. Po baigimo, nuo 1871 m. mokytojavo įvairiose Varšuvos mokyklose – dėstė graikų, lotynų ir lenkų kalbas. Įsitraukė į tautinį išsivadavimo judėjimą, dalyvavo 1888 m. Varšuvos lietuvių studentų pasitarime. Kurį laiką buvo artimas varpininkams, bendradarbiavo jų leidžiamuose laikraščiuose „Varpas“ ir „Ūkininkas“. Brolis Motiejus Radziukynas buvo kunigas ir knygnešys.
Atostogų metu keliavo po gimtąją Suvalkiją, tyrinėjo jos piliakalnius. 1911 m. J. Radziukynas apsigyveno Kaune, nuo 1913 m. dėstė lotynų kalbą privačioje Kauno progimnazijoje. Bendradarbiavo M. Davainio-Silvestraičio redaguojamame žurnale „Litwa“, rinko medžiagą lietuvių – lenkų žodynui. Prasidėjęs Pirmas pasaulinis karas nubloškė Radziukyną į Rusiją, į Voronežą. 1921 m. jis grįžo į Suvalkus, kur galėjo gauti mokytojo pensiją.
Juozapo Radziukyno darbai istorijos ir archeologijos, etnografijos ir mitologijos bei pedagogikos srityse iki šiol išliko aktualūs, nors ir neretai kritikuojami dėl tikslumo ir nuoseklumo stokos.
Alžyras (miestas)
Alžyras  – Alžyro sostinė ir didžiausias miestas, vilajos centras. 1,98 mln. gyventojų (2007). Miestas yra šiaurinėje šalies dalyje, prie Alžyro įlankos Viduržemio jūroje. Tai šalies ekonomikos ir kultūros centras ir pagrindinis uostas. Taip pat yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta mašinų, maisto, tekstilės, chemijos, naftos pramonė. Yra metropolitenas, universitetas.
Mieste išlikę osmanų laikų Kasba tvirtovė, Didžioji mečetė (1096 m.) su minaretu (1323 m.).
Istorija
thumb|left|300px||Notre Damo bazilika Alžyras žinomas nuo senovės laikų kaip uostas. Dabartinis miestas įkurtas X amžiuje prie nedidelės romėnų gyvenvietės Icosium liekanų. Miestą valdė vietinė dinastija, o vėliau pateko į osmanų įtaką. 1830 m. miestą užėmė prancūzai (iki 1962 m. jis buvo Prancūzijos Alžyro kolonijos adm. centras), vėliau jis tapo kovos už Alžyro nepriklausomybę židiniu.
Pavadinimo kilmė
Arabų kalba al Jazair reiškia „Salos“.
Finansinių rodiklių analizė
Finansinių rodiklių analizė yra viena iš svarbiausių įmonės valdymo funkcijų, kurią atlieka finansų analitikai ar įmonės buhalteriai. Analizė atliekama remiantis įmonės apskaitos informacija ir padeda laiku atskleisti įvairių veiklos sričių efektyvumą, numatyti trūkumus bei imtis veiksmų jiems pašalinti. Duomenys imami iš balanso ar pelno (nuostolio) ataskaitos, rečiau iš pinigų srautų ataskaitos.
Finansinius rodiklius naudoja
Finansinių rodiklių analizė atliekama kartu įvertinant ir kitus finansinius verslo vertės aspektus ir neturėtų būti atskirta. Dažniausiai finansiniai rodikliai skaičiuojami vertinant finansinę atskaitomybę. Skaičiuodami rodiklius analitikai įvertina įmonės finansinę būklę ir matydami trūkumus gali iškelti klausimus kodėl taip yra bei analizuoti priežastis dėl ko susidarė tokia situacija. Finansiniai rodikliai naudojami palyginimui tarp
Lyginant rodiklius svarbu nepažeisti rodiklių palyginamumo principo ir yra pavojinga lyginti skirtingų šakų ar skirtingos kapitalo struktūros įmonių rodiklius, taip pat reikia atsižvelgti į konkurencijos sąlygas rinkoje, kurioje įmonė veikia.
Zelenogradas
Zelenogradas – miestas vakarų Rusijoje, į šiaurės vakarus nuo Maskvos miesto, kuriam priklauso kaip atskiras miestas (yra Maskvos eksklavas Maskvos srityje). Elektrotechnikos institutas, fizikos ir radiotechnikos institutas.
Istorija
Įkurtas 1958 m. kaip tekstilės pramonės centras. 1963 m. gavo miesto teises. 1968 m. priskirtas Maskvos savivaldybei, bet išlaikė miesto statusą.
Galminių piliakalnis
Galminių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 2056; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR271; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A692P) ir gyvenvietė Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Galminių Degučių seniūnija. Pasiekiamas iš plento Zarasai – Utena Daneikiuose pasukus pietuosna į kairę keliu Galminių link, už 2,5 km miške, už pirmojo pilkapyno pasukus į kairę rytų kryptimi per mišką, už 300 m – yra 100 m į šiaurę nuo Antalieptės tvenkinio pusiasalio kranto.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 100 m į šiaurę nuo Duseto ežero šiaurinio kranto. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 32x9 m dydžio, iškiliu viduriu. Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs retoku mišku. Šlaitai vidutinio statumo, nuo 3 m aukščio šiaurės vakaruose iki 7 m aukščio.
150 m į vakarus yra IX a. – XII a. Galminių pilkapynas, tyrinėtas 1978 m.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Gairuviniai
Gairuviniai (Fouquieriaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) šeima, kuriai priklauso sukulentai, augantys dykumoje.
Natūraliai paplitę Šiaurės Meksikoje ir JAV: Arizonoje, Kalifornijoje, Teksase ir kt.
Šeimoje yra viena gentis – gairuvas (Fouquieria) ir 11 rūšių.
Grigalius IX
Grigalius IX (, tikrasis vardas Ugolino de Segni arba Ugolino di Anagni, apie 1170 m. Ananjis – 1241 m. rugpjūčio 22 d. Roma) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1227 m. kovo 21 d. iki mirties.
Biografija
Grafas, popiežiaus Inocento III sūnėnas. Kanonų teisės daktaras. Paryžiaus ir Bolonijos universitetuose studijavo teologiją ir teisę. Dirbo Romos kurijoje. Nuo 1198 m. diakonas, kardinolas. Nuo 1206 m. Ostijos vyskupas. Vykdė svarbias diplomatines misijas, buvo popiežiaus legatas Italijoje ir Vokietijoje. thumb|left|150px|Grigaliaus IX medalis Išrinktas popiežiumi siekė Bažnyčios viršenybės prieš pasaulietinę valdžią, todėl susilaukė Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho II, kuris buvo pajungęs Pietų Italiją ir siekė užimti popiežiaus žemes Sicilijoje, pasipriešinimo. 1227 m. ir 1228 m. ekskomunikavo Frydrichą II, 1230 m. ekskomuniką anuliavo, bet 1239 m. dar kartą ekskomunikavo. Kovojo su juo iki gyvenimo pabaigos.
Gynė Katalikų bažnyčios mokymo grynumą, 1232 m. įsteigė inkvizicijos tribunolus. Pritarė naujų vienuolijų – dominikonų, ypač pranciškonų – veiklai. Skatino misijų veiklą Suomijoje, Rumunijoje, Baltijos šalyse. Vien per 1230–1236 m. išleido 15 bulių, skelbiančių kryžiaus žygius prieš baltus. 1234 m. Vokiečių ordinui pripažino teisę valdyti Kulmą ir visas užkariaujamas prūsų ir lietuvių žemes.
Kanonizavo Antaną Paduvietį, Dominyką, Elžbietą Vengrę ir Pranciškų Asyžietį, kurio draugas ir rėmėjas buvo.
Gailioniškiai
Gailioniškiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Joniškėlio.
Ferrari 458 Italia
Ferrari 458 Italia – Italijos automobilių gamintojo „Ferrari“ sportinis automobilis. Šis automobilis pakeitė iki 2009 gamintą F430 modelį.
Oficialiai 458 Italia modelis buvo pristatytas 2009 m. rugsėjo 15 d. Frankfurto automobilių parodoje ir „Ferrari“ muziejuje.
Techniniai duomenys
Ferrari 458 Italia dizainas, kaip ir daugumos „Ferrari“ modelių, buvo sukurtas „Pininfarina“ studijos. Prie šio modelio kūrimo prisidėjo ir septynis kartus Formulės 1 čempionas vokietis Michaelis Šumacheris. Vokietis daug dirbo ir padedant kurti modelio vairą.
Jonas Kasakaitis (1866)
Jonas Kasakaitis (1866 m. – 1928 m.) – teisininkas, lietuvių visuomenės veikėjas, varpininkas.
Biografija
Mokėsi Varšuvos universiteto Teisės fakultete. Dar studijų metais aktyviai įsitraukė į visuomeninę veiklą. Priklausė liberaliai nusiteikusių lietuvių būreliui, iš kurio vėliau išsivystė varpininkų judėjimas. 1888 m. pradžioje dalyvavo Varšuvos studentų pasitarime, kuriame buvo nuspręsta steigti studentų draugiją ir pradėti leisti naują lietuvišką laikraštį. 1888 m. birželio 29 d. Marijampolėje dalyvavo Pirmajame varpininkų suvažiavime, kuriame buvo nutarta nebebendrauti su klerikaline „Šviesa“, o žengti savu keliu.
Baigęs universitetą, tarnavo Suvalkų apygardos teismo Ipotekos skyriaus sekretoriumi. 1907 m. pas jį lankėsi Jonas Basanavičius, kuris Suvalkų Ipotekoje rinko medžiagą apie teismo bylą tarp Garliavos dvarininko Godlevskio ir jo valstiečių. Nuo 1894 metų dėstė lietuvių kalbą Suvalkų berniukų gimnazijoje. Tai buvo nelengvas darbas, nes mokyti reikėjo iš „graždankos“ rašmenimis rašytų ir Varšuvos švietimo apygardos patvirtintų lietuviams sunkiai suprantamų vadovėlių.
Visa šeima palaidotas Suvalkuose.
Sargūnai
Sargūnai – kaimas pietinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Staškūniškio.
Gailiškė
Gailiške vadinami kaimai:
Viktorija (Australija)
Viktorija (, VIC) – valstija pietryčių Australijoje. Šiaurėje ribojasi su Naujuoju Pietų Velsu, rytuose – su Pietų Australija. Iš vakarų supa Tasmano jūra, iš pietų – Baso sąsiauris. Administracinis centras – Melburnas.
Geografija
Valstijos pietus užima dalis Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio (aukščiausia vieta – Bogongo k., 1986 m, Australijos Alpėse). Į pietus nuo jo yra siaura pajūrio lyguma. Viktorijos šiaurėje ir šiaurės vakaruose – aliuvinė Murėjaus upės lyguma. Vyrauja drėgnas subtropinis klimatas, šiaurės vakaruose – kontinentinis subtropinis. Kalnų pietiniuose ir pietrytiniuose šlaituose (~2000 mm kritulių per metus) auga vešlūs visažaliai miškai; valstijos šiaurėje – savanos ir retmiškiai.
Gausu naudingų iškasenų: kasamos rusvosios anglys, akmens druska, auksas, išgaunama nafta, gamtinės dujos.
Didžiausi miestai:
Nuorodos
thumb|left|225px|Hopetuno krioklys [[Otavajo nacionalinis parkas|Otavajo nacionaliniame parke]] thumb|left|225px|[[Dvylika Apaštalų]]
Pievinė viksva
Pievinė viksva (Carex buxbaumii) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos viksvų (Carex) genties augalų rūšis, savaime papllitusi Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje. miniatiūra|200px|left|Iliustracija
Biologija
Augalas daugiametis, žolinis, 75–100 cm aukščio stiebu, 5–10 cm ilgio žiedynu. Kalkiamėgis, auga drėgnose karbonatingose ir šaltiniuotose pievose bei šarmingose žemapelkėse. Rečiau aptinkamas šlapiuose krūmynuose ir pelkėtose miško buveinėse: beržynuose, pušynuose, juodalksnynuose. Dėl prieraišumo karbonatingiems dirvožemiams dažniausiai auga liekniniuose viksvynuose, rečiau pasitaiko melsvuosiuose melvenynuose.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje pievinė viksva nuo 2000 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Lietuvoje rasta: Kamanų pelkėje (Akmenės raj.), Pašilėlių pelkėje (Kėdainių raj.), Tyro pelkėje (Klaipėdos raj.), Margininkų miške (Kretingos raj.), Upytės apylinkėse (Panevėžio raj.), Stakliškių apylinkėse (Prienų raj.), Viduklės apylinkėse (Raseinių raj.), Garnių k. (Švenčionių raj.). Naujesni duomenys rodo, kad populiacijos Prienų ir Kėdainių raj. yra pakankamai didelės – augalai gausūs, skaičiuojami šimtais individų, išplitę palyginti dideliuose plotuose.
Aleksander Dubiński
Aleksander Dubinski (1924 m. gegužės 24 d. Trakuose, Antroji Lenkijos Respublika – 2002 m. rugsėjo 23 d. Varšuvoje, Lenkija) – Lietuvos karaimų kilmės turkologas, orientalistas.
Biografija
Gimė 1924 m. gegužės 24 d. Trakuose. Po II pasaulinio karo emigravo į Lenkiją. Dirbo Varšuvos universiteto orientalistikos institute. Parašė apie 150 mokslinių straipsnių. Buvo Lenkijos karaimų bendruomenės sekretorius. Mirė 2002 m. rugsėjo 23 d. Varšuvoje, palaidotas Varšuvos karaimų kapinėse.
Jėzus iš Lietuvos
Jėzus iš Lietuvos  – 2006 m. Lietuvoje, kino studijoje „Eurofilmai“ sukurta 1 val. trukmės vaidybinė juosta. Premjera Lietuvoje – 2006 m. lapkričio 2 d. Filmo indeksas – S.
Apie filmą
Debiutiniame režisieriaus Karolio Jankaus pilno metražo filme, kurio herojai kalba anglų, o retkarčiais ir lietuvių, kalbomis, skamba dainininko Hokšilos, grupės „Sel“, kompozitoriaus Vytauto V. Jurgučio ir Giedriaus Puskunigio muzika.
Pirmasis filmo pavadinimas buvo „From Hell to Hell and Back to Heaven“ (liet. „Iš pragaro į pragarą ir atgal į rojų“). Pasak K. Jankaus, jis negalvojęs kurti filmo apie Jėzų. Tik paskutiniame kūrimo etape, kai filmas buvo jau beveik baigtas, pastebėjo, kad herojaus įvykiai sutampa su bibliniais įvykiais. Filmą galima žiūrėti ir kaip juokingą nepritapėlio istoriją. Prieš pusę metų iki filmavimo apsikrikštijęs, K. Jankus kurdamas filmą nagrinėjo visą Bibliją. Režisieriui asmeniškai Jėzus Kristus – pavyzdys, kaip nugalėti savo demonus ir sąžiningai nugyventi savo kelią. thumb|left|240px|Viena iš filmo scenų. Apie pusę filmo scenų sudaro sekso scenos. Viena jų buvo nufilmuota ir šalia Vilniaus esančiame sąvartyne, kuriame vos keletą valandų vykęs filmavimas neapsiėjo be pasekmių. Per vieną saulėtą vasaros dieną, praleistą sąvartyne, filmavimo grupės nariai apsinuodijo ore tvyrančia smarve, viena aktorė tarp šiukšlių pametė savo stringus, o pagrindinio vaidmens atlikėją sąvartyno gyventojai iš savo valdų išleido tik pažadėjus kartu su jais išgerti butelį degtinės.
Siužetas
Jėzus (Andrius Paulavičius) buvo tinginys, dykaduonis. Ištisas dienas sėdėjo ir leido laiką prie upės, karstėsi medžiais. Tuomet supykęs tėvas nubaudė Jėzų. Atėmęs nemirtingumą ir kitas privilegijas, ištrėmė sūnų žemėn – paprasto žmogaus gyvenimą gyventi ir žemiškų vargų patirti. Tačiau Jėzus, nesupratęs žemiškų taisyklių tvarkos, nesilaikė apribojimų ir, užuot daręs gerus darbus, pasinėrė į pačias tamsiausias žmogiškos prigimties bedugnes. Išbandė viską: alkoholį, narkotikus, prievartą, besaikį seksą. Jėzus su keistu pasimėgavimu ritosi vis žemyn, bendravo su valkatom, žudikais. Tokiam ritimuisi žemyn nebuvo nei galo nei pabaigos, bet vieną dieną galas visgi atėjo… viskas baigėsi taip kaip ir turėjo baigtis. Ir joks dieviškumas nepadėjo išsisukti nuo bausmės. Atsidūręs žmogaus vaidmenyje Jėzus nepaisė paprasto žmogaus gyvenimo taisyklių ir gyvendamas laisvai, nevaržomai ir nuodėmingai, dideliu pagreičiu ritasi žemyn. Dievas, nepasitikėdamas sūnumi, nuolat jį kontroliavo, bet sūnus neįgyvendino tėvo lūkesčių. Tėvas tikėjosi, jog sūnus gyvens dorai ir išmoks žemėje daug vertingų pamokų. Rūpindamasis tėvas siuntė ženklus, kurie nurodytu jam teisingą kelią, bet Jėzus tu ženklų nepastebėjo. Jis nė nesusimąstė, jog Dievas dėdamas pastagas – stengiasi žemėje atkurti visus tikrus Jėzaus gyvenimo įvykius. Atsidūręs žemėje, Jėzus įsikūnija į vedusio žmogaus, važiuojančio švęsti savo gimtadienio, kūną…
Galiausiai, neapsikentęs Dievas leidžia Jėzui susitikti su Judu, kuris ir nutraukia Jėzaus kelionę žemėje, nužudydamas jį…
Aukštutinė Normandija
Aukštutinė Normandija  – regionas Prancūzijos šiaurinėje dalyje, prie Lamanšo sąsiaurio. Sostinė – Ruanas. Plotas – 12,3 tūkst. km²; 1,78 mln. gyventojų (1999). Kartu su Žemutine Normandija sudaro istorinį Normandijos regioną.
Žiežmarių seniūnija
Žiežmarių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, apimantis Žiežmarių miestą. Seniūnijos plotas – 382 ha.
İstanbul Başakşehir
Namų rungtynes žaidžia Başakşehir Fatih Terim stadione, talpinančiame 17,3 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 1990 m. Stambule, kai miesto savivaldybė sujungė kelis mažesnius miesto klubus. Vadintas Istambul BB (Istanbulspor BB).
2015 m. gegužės 25 d. klubas pasirašė sutartį su rėmėju „Medipol Eğitim ve Sağlık Grubu“ ir pasikeitė pavadinimą į „Medipol Başakşehir Futbol Kulübü“.
19 (Alsu albumas)
„19“ – Alsu ketvirtasis studijinis albumas, Rusijoje išleistas 2003 m. sausio 23 d. Šiame albume dainos atliekamos rusų ir totorių kalbomis. Šis albumas tapo labai sėkmingu Rusijoje, parduota daugiau nei 800 000 kopijų (2003 m. gruodžio mėn. duomenimis). Norėdama paremti šį albumą, 2003 ir 2004 metais Alsu rengė gyvus pasirodymus Rusijoje, Tatarstane, Azerbaidžanas, Gruzijoje, Ukrainoje, Latvijoje, Estijoje, Izraelyje ir daugelyje kitų šalių.
PlayStation Portable
PlayStation Portable (, sutrumpintai − PSP) − „Sony“ korporacijos sukurta delninė žaidimų konsolė. Apie kūrimą buvo pranešta 2003 m. E3 žaidimų mugėje.
PlayStation Portable žaidimų konsolė pirmoji pradėjo naudoti optinius diskus, Universal Media Disc (UMD), kaip pagrindinę duomenų laikmeną. Kiti bruožai: didelis LCD ekranas, daug įvairių multimedijos galimybių ir prisijungimas prie PlayStation 2, PlayStation 3, kitų PSP konsolių bei interneto.
PSP konsolė savo pardavimais atsiliko nuo pagrindinės konkurentės − Nintendo DS. Vis dėlto, tai buvo sėkmingiausiai parduodama ne „Nintendo“ įmonės kurta delninė žaidimų konsolė. Po perdarytos, plonesnės ir lengvesnės PlayStation Portable versijos, pavadintos Slim & Lite, kuri pasirodė 2007 m. rugsėjo mėn., kitą savaitę Jungtinėje Karalystėje pardavimai išaugo keturgubai, o Šiaurės Amerikoje beveik 200 % per spalio mėn. PSP-3000 buvo minimaliai pakeistas, pridedant naują ekraną ir mikrofoną. PSP Go pasirodė 2009 m. spalio 1 d. 2011 m. rugpjūtį vykusioje Gamescom 2011 mugėje buvo pristatytas PSP E1000 modelis, kuris yra pigesnis, bet neturi Wi-Fi funkcijos. 2014 m. „Sony“ anonsavo stabdanti PSP tiekimą į rinką, kurią pakeitė pažangesnė PlayStation Vita delninė konsolė. Per 10 metų Sony PSP buvo parduota apie 80 mln. vienetų tiražu.
Istorija
„Sony“ pirmą kartą apie PlayStation Portable kūrimą paskelbė spaudos konferencijoje, vykusioje prieš 2003 m. E3 parodos atidarymą. Nors šios sistemos modelių pavyzdžių nebuvo pristatyta nei spaudos konferencijoje, nei E3 parodoje, „Sony“ pateikė išsamią techninę informaciją apie naująją sistemą. „Sony Computer Entertainment“ generalinis direktorius Ken Kutaragi šį įrenginį apibūdino kaip „21st Century Walkman telefoną“, pasižymintį namų konsolėms būdingomis daugialypės terpės galimybėmis. Naujosios sistemos techniniai duomenys suintrigavo keletą žaidimų svetainių, anot kurių, PSP imta laikyti potencialia naujosios kartos žaidimų platforma.
Pirmųjų PSP koncepcinių modelių nuotraukos išplatintos 2000 m. „Sony“ įmonės susitikime. Iš nuotraukų buvo matyti, kad PSP konstrukcijoje nebus analoginio kreiptuko, įrenginys bus valdomas plokščiais mygtukais. Nors kai kurie išreiškė susirūpinimą dėl analoginio kreiptuko nebuvimo, šis susirūpinimas buvo išsklaidytas „Sony“ oficialiai pristačius PSP spaudos konferencijoje 2004 m. E3 parodos metu. Konferencijos metu buvo pristatytos keleto PSP žaidimų, kaip antai „Konami“ „Metal Gear Acid“, demonstracinės versijos.
Oficialiai žaidimų konsolė pirmiausia pasirodė Japonijos rinkoje 2004 m. gruodžio 12 d. Tik pasirodžius konsolei, pirmieji jos pardavimai bylojo apie didžiulę sėkmę. Vien per pirmąją savaitę buvo parduota apie 2 000 000 vienetų. PSP Slim versija išėjo 2007 m. rugsėjį. 2008 m. rugpjūtį pasirodė PSP-3000. „Sony“ nutraukė konsolės gyvavimą 2014 m.
Techniniai duomenys
Žemiau pateikti techniniai duomenys tinka visiems PSP modeliams, nebent skliausteliuose priskirti tik konkrečiam modeliui:
PSP žaidimai
Populiariausių PSP žaidimų sąrašas (Pastaba. Duomenys ne pilnai patikrinami) :
Szymon Pilecki
Šimon Pilecki (g. 1925 m. liepos 16 d. Trakuose, Antroji Lenkijos Respublika) – Lietuvos karaimų kilmės Lenkijos inžinierius, karininkas.
Biografija
Gimė 1925 m. liepos 16 d. Trakuose. S. Pileckio jaunystė prabėgo Trakų ir Vilniaus miestuose. Jaunuolis aktyviai dalyvavo karaimų kultūriniame gyvenime: kartu su bendraamžiais ruošė įvairius renginius, buvo uolus masinių karaimų švenčių dalyvis. 1944-1945 m. mokėsi Vilniaus universitete. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, 1945 m. Simonas Pileckis labai sudėtingu keliu pasiekė Lenkiją. 1945-1951 m. studijavo Vroclavo technikos universitete. Baigė Varšuvos Karinės technikos Akademiją, nuo 1951 m. iki 1968 m. buvo tos Akademijos dėstytojas, o 1970-1995 m. dirbo Lenkijos Mokslų Akademijoje. Ten ir tapo profesoriumi atlikęs be galo svarbių darbų, paskelbęs spaudoje 180 mokslinių straipsnių. 1975 metais Simonas Pileckis išrinktas Lenkijos karaimų religinės bendruomenės pirmininku). Su grupe keliavo į Krymą aplankyti ten gyvenančių karaimų. Išėjęs į pensiją rašė straipsnius apie karaimų gyvenimą Lietuvoje ir Lenkijoje.
Kalinuvka
Kalinuvka – kaimas pietinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Staškūniškio.
Gailiškė (Telšiai)
Gailiškė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žarėnų.
Machnačas
Machnačas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaime stovi Machnačo geležinkelio stotis. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Martyniškio dvaras
Martyniškio dvaras – dvaras, stovėjęs Martyniškio kaime. Išlikę tik seni medžiai.
Istorija
Apie 1654 m. čia įsikūrė Stanislovas Kosakovskis (–1683). Nuo tada iki 1941 m. dvarą valdė Kosakovskiai, tai buvo vienas pirmųjų šios giminės dvarų Lietuvoje. Nuo XVII a. stovėjo medinis ponų namas. XVIII a. pabaigoje Antanas Kosakovskis jau buvo suvežęs plytas naujam dvarui statyti, tačiau jo brolis vyskupas Juozapas Kazimieras Kosakovskis jas panaudojo Jonavos bažnyčiai statyti: išrikiavo 9 km ilgio baudžiauninkų eilę ir taip plytos iš rankų į rankas buvo perneštos Jonavon. Kosakovskių medinis namas stovėjo iki 1939 m., kai sudegė nuo virtuvėje kilusio gaisro.
Veličkos druskos kasyklos
Veličkos druskos kasyklos – druskos kasykla Lenkijoje, Veličkos mieste. Veikė nuo XIII a, viena seniausių druskos kasyklų Europoje. Gavyba sustojo 1996 m. dėl žemų druskos kainų ir užtvindymo. Bendras tunelių ilgis per 300 km, jie pasiekia 327 m gylį. Nuo 1994 m. priskiriamas prie Lenkijos istorijos paminklų.
Įrengtas 3,5 km maršrutas turistams. 2006 m. kasyklą aplankė daugiau nei milijonas turistų.
Kalai Chumbas
Kalai Chumbas  – gyvenvietė Tadžikistane, Kalnų Badachšano vakaruose, Piandžo dešiniajame krante, Afganistano pasienyje, prie Chorogo-Dušanbės kelio. Buvo XIX a. gyvavusios Darvazos karalystės sostine.
Edward Thatch
Edvardas Tečas (, geriau žinomas kaip Juodabarzdis, 1680 m. – 1718 m. lapkričio 22 d.) – garsus Karibų jūros ir vakarinės Atlanto vandenyno dalies anglų piratas XVIII a. pradžioje, laikotarpiu, laikomu Piratų Aukso amžiumi. Jo žymiausias laivas – „Karalienės Anos kerštas“, kuris, kaip manoma, yra pasiekęs net Šiaurės Karoliną 1718 m.
Jis dažnai kovėsi mūvėdamas plačią trikampę skrybėlę bei naudodamas įvairius kardus, peilius ir pistoletus. Spėjama, kad jis visada turėdavo įpintų barzdoje kanapių ir degtukų, kuriuos panaudodavo ugniai įžiebti siekdamas įbauginti savo priešus. Juodabarzdžio įvaizdis laikomas jūros pirato simboliu.
Ankstyvieji gyvenimo metai
Nedaug kas yra žinoma apie jo ankstyvąjį gyvenimo laikotarpį. Nors jis dažniausiai vadinamas Edvardu Tyču, dauguma pirminių šaltinių, įskaitant laiškus, rašytus šį piratą pažinojusių žmonių, fiksuoja jo tikrąjį vardą buvus Edvardą Tečą. Kai kurie šaltiniai jį identifikuoja kaip Edvardą Drummondą. Manoma, kad jis gimęs Bristolyje, tačiau egzistuoja nuomonės, teigiančios jį kilus iš Londono, Jamaikos, Filadelfijos ar Akomakos apygardos Virdžinijoje. Edvardas iškeliavo į jūrą ankstyvoje vaikystėje. Jis tarnavo ispanų kolonijas atakuojančiame britų laive Ispanijos įpėdinystės kare, kuris apėmė Karalienės Anos karą. Kai Didžioji Britanija pasitraukė iš karo, Tyčas, kaip ir dauguma tokiuose kare kovojusių, tapo piratu. Piratavimo jį išmokė Bendžaminas Hornigoldas. Karaliui Jurgiui I dovanojus amnestiją, B. Hornigoldas pasitraukė iš piratavimo, tačiau Juodabarzdis jam dovanotos amnestijos atsisakė. Jis perėmė vieną iš Bendžamino neseniai užgrobtų laivų, prancūzų vergų laivą, pavadintą „Le Concorde“, ir pakeitė pavadinimą į „Karalienės Anos kerštas“. Tai buvo 300 tonų sveriantis laivas, pagamintas Didžiojoje Britanijoje 1710 m., bet metais vėliau prancūzų užgrobtas bei patobulintas naujausiomis technologijomis su padidinta sandėliavimo erdve. Laive „Karalienės Anos kerštas“ buvo įtaisyta 40 patrankų ir buvo naudojamas Juodabarzdžio patiems svarbiausiems žygiams nuo 1717 iki 1718 m.
Juodabarzdžio piratavimas
thumb|left|upright|Juodabarzdis (XVIII a. [[litografija)]]
Juodabarzdis užgrobdavo pirklių laivus priversdamas juos leisti savo įgulai išsilaipinti jų laivuose. Visi vertingi daiktai (brangenybės, maistas, alkoholiniai gėrimai ir ginklai) būdavo pasisavinami piratų. Nepaisant Juodabarzdžio nuožmios reputacijos, nėra įrodymų, kad jis tikrai yra ką nors nužudęs. Jis tyčia pabrėžtinai garsino savo žiaurumą siekdamas įbauginti, kad užpuolimų metu nereikėtų naudoti brutalumo.
Vis dėlto spalvingos legendos ir drastiškas šios asmenybės vaizdavimas tuometiniuose laikraščiuose suformavo nuomonę jį įvykdžius daug žiaurumo ir teroro aktų. Anot vienos istorijos, jis nušovė vieną pirmųjų savo draugų piratų siekdamas, kad įgula neužmirštų, kas toks ir koks jis iš tikrųjų yra. Kapitonas Čarlis Džonsonas knygoje „Visuotinė liūdniausiai pagarsėjusių piratų plėšimų ir žudynių istorija“ teigiama:
„Prieš tęsdamas savo nuotykius, jis vedė jauną maždaug šešiolikos metų būtybę… ir ji, kaip aš buvau informuotas, tapo keturioliktąja Tyčo žmona… su kuria praleidęs pirmą naktį, jis turėjo savo paprotį pasikviesti penkis ar šešis brutalius savo kompanionus ir priversdavo ją santykiauti su kiekvienu jų atskirai jam matant.“
Tyčas turėjo štabus Bahamuose ir Šiaurės Karolinoje bei Pietų Karolinoje. Jis pats gyveno Nasau saloje, kur buvo vadinamas „Kaperių respublikos“ teisėju. Legendos pasakoja, kad Šiaurės Karolinos gubernatoriui Čarliui Edenui buvo atsiųstas Tyčo grobis kaip padėka už jo neoficialią apsaugą. (Edenas galiausiai pasiūlė Tyčui amnestiją). Juodabarzdis paliko Nasau vengdamas susitikti su karališkuoju gubernatoriumi Vudsu Rodžersu (Woodes Rodgers) – skirtingai negu dauguma ten gyvenančių piratų, pasveikinusių gubernatorių ir priėmusių jo dovanotą amnestiją.
Čarlstono blokada
Juodabarzdžiui didžiausią „šlovę“ atnešė Pietų Karolinos miesto Čarlstono blokada. 1718 m. maždaug gegužės mėn. pabaigoje Tyčas įplaukė į Čarlstono uosto žiotis su laivu „Karalienės Anos kerštas“ ir trim lengvesniais laivais. Jis užgrobė penkis krovininius laivus, mėginusius įplaukti į uostą arba jį palikti. Kiti laivai, bijodami susidurti su piratais, vengė praplaukti pro šį uostą.
Viename iš Juodabarzdžio Čarlstono uosto žiotyse užgrobtų laivų buvo grupė garsių šio miesto piliečių. Tyčas laikė juos įkaitais už išpirką iškeldamas neįprastą reikalavimą: tam tikro kiekio vaistų. Jis išsiuntė delegaciją į krantą, kad susitartų dėl išpirkos. Iš dalies dėl pasiuntinių didesnio siekio puotauti nei derėtis, prireikė keleto dienų (Juodabarzdis taip ilgai laukdamas vos neišžudė savo įkaitų), kad išpirka būtų pristatyta. Nuogai išrengti, bet nesužeisti įkaitai buvo paleisti.
Ruda Kolonija (Mazovijos vaivadija)
Ruda Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Edward Thatch
Čarlstono blokada
Netrukus po to Juodabarzdis išsiuntė savo laivus, įskaitant „Karalienės Anos kerštas“ ir „Nuotykis“, uoste palikdamas ten įkalintą laivą. Jis daugumos (net ir savo laivo įgulos) buvo kaltinamas tai padaręs tyčia, siekdamas sumažinti įgulos narių skaičių ir padidinti savo grobio dalį. Jis paskirstė lobį trims savo laivams, apgyvendino likusią įgulą, išvyko į Batą (Bath, Šiaurės Karoliną), kur pagaliau priėmė jam dovanotą amnestiją remdamasis Malonės aktu. Juodabarzdis paskutiniu iš keturių savo laivų išvyko į Ocracoke įlanką su visu pagrobtu turtu.
Mirtis
thumb|200px|Juodabarzdis ir leitenantas Maynardas Priėmęs amnestiją Tyčas pasitraukė iš piratavimo. Nepaisant to, Virdžinijos gubernatorius Aleksandras Spotswoodas susirūpino garsaus pirato kaimynyste. Spotswoodas nusprendė pašalinti šį piratą nekreipdamas dėmesio, kad jis buvo ne jo jurisdikcijos ribose. Spotswoodas nusamdė du lengvus laivus, vadovaujamus leitenanto Roberto Maynardo, kad šie sunaikintų Juodabarzdį ir jo laivus, žadėdamas 100 svarų už Juodabarzdį ir mažesnes sumas už kitus įgulos narius.
Maynardo ir Tyčo (vienintelis laivas „Nuotykis“) vadovaujamų laivų susidūrimas buvo lemtingas pastarajam, kuris žuvo įtemptame mūšyje. Jo galva buvo nukirsta ir pakabinta ant Maynardo laivo priekio. Spotswooduas įteikė Maynardui žadėtą premiją. Juodabarzdžio galva buvo įmontuota smaigalio viršūnėje kaip įspėjimas visiems norintiems tapti piratais Virdžinijos Hemptono upės krante.
Legendos
Juodabarzdis tapo istorijos romantine figūra. Populiariosios tuometinės graviūros, vaizduojančios jį rūkstančiomis kaselėmis supintais plaukais ar su patrankų padegamosiomis virvelėmis plaukuose tapo vienu iš faktorių, kodėl jis pamėgtas kaip knygų ar filmų herojus.
Tyčas buvo linkęs užkasti lobius. Jis dažnai vienas ar su įgulos nariu maža valtimi nugabendavo lobį į krantą, o į laivą grįždavo vienas. Buvo sakoma, kad jūreivio lavonas gulėdavo užkasimo vietoje, kad atimtų drąsą jautriesiems toliau ieškoti lobio.
Kriziniais ir sudėtingais istorijos laikotarpiais dažnai pasitaikydavo atvejų, kai patiklūs žmonės kasinėdavo paplūdimio krantus ieškodami paslėpto Juodabarzdžio lobių. 1996 m. netoli Beaufort miesto Šiaurės Karolinoje buvo rastos laivo nuolaužos, kurios, kaip manoma, priklausiusios laivui „Karalienės Anos kerštas“ ir tapusios pagrindiniu turistų traukos centru.
Kai kurios legendos pasakoja, kad per visą gyvenimą Juodabarzdis turėjo 14 žmonų, gyvenusių skirtingose salose.
Bėlys
Bėlys – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, Bėlio miške. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 1,07 km, plotis - iki 0,38 km. Altitudė 180,6 m. Krantai aukšti, sausi, tik vakarinis krantas žemas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Yra viena miškinga 0,09 ha dydžio salelė. Šiaurės rytuose išteka Sėtikės upokšnis į Sėtikio ežerą (Sirvėto ežero intako Žeimenėlės baseinas). Pietuose upeliu jungiasi su už 0,07 km telkšančiu Bėlaičio ežeru. Bėlys įeina į Sirvėtos regioninį parką. Aplink ežerą įsikūrę Kochanovkos, Meilūnų kaimai. Šiaurės vakarinėje pakrantėje įrengtas paplūdimys. Pietryčiuose yra Bėlio kaimas.
San Marino futbolo supertaurė
San Marino futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio kasmet varžosi po dvi geriausias San Marino futbolo čempionato ir taurės komandas (du pusfinaliai ir finalas).
JK Tallinna Kalev
Talino „Kalev“ – Estijos futbolo klubas iš Talino.
Platonas
Platonas (Platonas yra pravardė, reiškia „platus, plačiapetis“, tikrasis vardas – Aristoklas, 422-347 m. pr. m. e.) – graikų filosofas, gyvenęs Atėnuose. Platonas sukūrė savo filosofinę sistemą, vadinamą platonizmu ir Akademiją. pirmąją aukštojo mokslo įstaigą Europos žemyne.
Manoma, kad Platono filosofijai didžiausią įtaką buvo padaręs Sokratas, taip pat ikisokratikai Pitagoras, Herakleitas ir Parmenidas. Kita vertus, išliko mažai jo pirmtakų darbų, o didžioji dalis to, ką šiandien žinome apie šias asmenybes, yra dėka paties Platono kūrinių. Skirtingai nuo beveik visų jo amžininkų, manoma, kad visi Platono darbai yra išlikę nepakeisti. Nors Platono žinomumas ir skaitomumas svyravo priklausomai nuo laikotarpio, Platono kūriniai buvo nuolat skaitomi ir tyrinėjami.
Biografija
Apie ankstyvą Platono gyvenimą ir išsilavinimą žinoma mažai. Platonas gimė įtakingoje aristokratų šeimoje. Pagal ginčijamą tradiciją, kurią minėjo doksografas Diogenas Laercijus, Platono tėvas Aristonas buvo kilęs iš Atėnų karaliaus Kodro ir Mesėnes karaliaus Melanto giminės. Remiantis senovės graikų tradicijomis, tikėta, kad Kodras buvo kilęs iš mitologinės dievybės Poseidono. Platono motina buvo Periktionė. Jos giminė didžiavosi turinti ryšių su garsiu Atėnų įstatymų leidėju ir poetu lyriku Solonu, vienu iš septynių išminčių, panaikinusių Drako įstatymus (išskyrus mirties bausmę už žmogžudystę). Periktionė buvo valstybės veikėjo Charmido sesuo ir Kritijo, vieno iš trisdešimties tironų, trumpai valdžiusių oligarchinio režimo metu Peloponeso karo pabaigoje, dukterėčia.
Tikslus Platono gimimo laikas ir vieta nežinomi. Remdamiesi senovės šaltiniais, dauguma šiuolaikinių mokslininkų mano, kad jis gimė Atėnuose arba Eginoje tarp 429 ir 423 m. pr. m. e., neilgai trukus nuo Peloponeso karo pradžios. Tradicinė Platono gimimo data per 87-ąją arba 88-ąją olimpiadą, 428 arba 427 m. pr. m. e., yra pagrįsta abejotina Diogeno Laercijaus interpretacija, anot kurios: „Kai [Sokrato] nebeliko, [Platonas] prisijungė prie Kratilo, Herakleito ir Hermogeno, priklausiusių Parmenido filosofinei mokyklai. Tada, būdamas dvidešimt aštuonerių, Hermodoras sako: [Platonas] nuvyko pas Euklidą Megarietį." Tačiau, Debros Neils teigimu, tekste nėra teigiama, kad Platonas į Megarą išvyko iš karto po to, kai prisijungė prie Kratilo ir Hermogeno. Septintajame laiške Platonas pažymi, kad jo pilnametystė sutapo su trisdešimties tironų įvykdytu valdžios perėmimu: „Tačiau į politinę areną bandantis patekti jaunesnis nei dvidešimties metų jaunuolis būdavo išjuokdamas“. Dėl to Neils Platono gimimą datuoja 424/423 m. pr. m. e.
Anot Neanteso, Platonas buvo šešeriais metais jaunesnis už Izokratą, todėl gimė tais pačiais metais, kuomet mirė žymus Atėnų valstybės veikėjas Periklis (429 m. pr. m. e.) Džonatanas Barnsas 428 m. pr. m. e. laiko Platono gimimo metais. }} Gramatikas Apolodoras Atėnietis savo kronikose teigia, kad Platonas gimė 88-osios olimpiados metu. Tiek Suda, tiek seras Tomas Braunas taip pat teigė Platoną gimus per 88-ąją olimpiadą. Kita legenda byloja, kad Platonui būnant kūdikiui, jam miegant ant jo lūpų apsigyveno bitės – pranašystė apie stiliaus "saldumą", kuriuo jis vėliau filosofuos.
Pranciškus II
Pranciškus II (1544 m. sausio 19 d. Fontenblo – 1560 m. gruodžio 5 d.) – Prancūzijos karalius, nuo 1559 m. liepos 10 d. iki pat mirties 1560 m.
Platonas
Biografija
Platono tėvai Aristonas ir Periktionė buvo susilaukę keturių vaikų: Platono, dviejų sūnų Adeimanto ir Glaukono bei dukros Potonės, Speusipo, perėmusio Platono akademiją po Platono mirties, motinos. Broliai Adeimantas ir Glaukonas „Valstybėje“ minimi kaip Aristono sūnūs, todėl tikėtina, kad jie buvo Platono broliai, nors yra teigiančių, kad jie galėję būti dėdės. Manoma, kad Ksenofontas akivaizdžiai suklydo nurodydamas Glaukoną buvus gerokai jaunesnį už Platoną.
Pranciškus II
Biografija
thumb|left|Pranciškus II su žmona [[Marija Stiuart]] Kilęs iš Valua dinastijos. Vyresnysis Henriko II sūnus. Kai Pranciškui II buvo vos ketveri, buvo nutarta jį sutuokti su Škotijos karaliaus Jokūbo V dukterimi Marija Stiuart. Judviejų vestuvės įvyko 1558 m. balandžio 24 d. Po santuokos, Pranciškus II tapo Škotijos princu konsortu. 1559 m. liepos 10 d. surengtame riterių turnyre, dvikovos metu Henrikas II buvo mirtinai sužeistas ietimi. Rugsėjo 21 d. Pranciškus II Reimse buvo karūnuotas naujuoju Prancūzijos valdovu. Nors pagal Prancūzijos įstatymus Pranciškus II buvo laikomas pilnamečiu, regente tapo jo motina Kotryna Mediči, kuri valdant valstybę, rėmėsi Marijos Stiuart dėdžių Gizų parama. Gizų vykdytos represijos hugenotų atžvilgiu, paskatino pastarųjų rėmėjus 1560 m. pradžioje surengti vadinamąjį Ambuazo sąmokslą. Hugenotai tikėjosi pagrobti karalių ir hercogą Fransua de Gizą, priversti Pranciškų II atsisakyti persekioti hugenotus bei Gizų paramos. Tačiau sąmokslas buvo atskleistas ir karalius su svita pasislėpė Ambuazo pilyje. Tuo pat metu Pranciškus II, būdamas silpnos sveikatos, susirgo ausies uždegimu ir nuo prasidėjusių komplikacijų 1560 m. gruodžio 5 d. Orleane mirė. Palaidotas Paryžiaus Sent Deni katedroje. Kadangi Pranciškus II vaikų neturėjo, Prancūzijos karaliumi tapo jo jaunesnysis brolis Karolis IX Maksimilijonas.
Platonas
Biografija
Aristonas mirė dar Platonui esant vaikui, nors tiksliai nustatyti jo mirties metus sunku. Našle tapusi Periktionė susituokė su Pirilampiu, savo paties dėde, kelis kartus ėjusiu pasiuntinio Persijos dvare pareigas ir buvusiu Periklio, Atėnų demokratinės frakcijos vadovo, draugu. Pirilampis iš ankstesnės santuokos buvo susilaukęs sūnaus Demuso, garsėjusiu savo dailumu. Periktionė Pirilampui pagimdė antrąjį jo sūnų Antifoną, Platono netikrą brolį ir Platono veikalo Parmenide veikėją.
Platonas buvo santūrus ir savo filosofiniuose veikaluose į dialogus kaip veikėjus įtraukdavo ne save, o dažniausiai savo iškilius giminaičius arba bent jau pakankamai detaliai paminėdavo. Be Adeimanto ir Glaukono, veikiančių veikale „Valstybė“ sukūrė Charmideso vardu pavadintą dialogą. Taip pat Kritijas kalba tiek veikaluose Charmides, tiek Protagoras. Šie ir kiti pavyzdžiai rodo, kad Platonas didžiavosi savo gimine, ir leidžia atkurti Platono giminės medį. Pasak Biurnė, „ Charmides pradžios scena yra visos [giminės] ryšio šlovinimas<...> Platono dialogai sukurti ne tik Sokratui, bet ir laimingesnėms jo paties giminės dienoms atminti.“
Tai, kad filosofas sulaukęs brandaus amžiaus save vadino Platonu, neginčijama, tačiau šio vardo kilmė lieka iki galo neišaiškinta. Platonas yra slapyvardis, kilęs iš būdvardžio platýs (πλατύς), reiškiančio „platus“. Nors Platonas buvo gana dažnas vardas (vien Atėnuose žinomas 31 atvejis), tarp žinomų Platono giminės narių šis vardas nesutinkamas. Diogenas Laercijus tai aiškina ttuo, kad Platono imtynių treneris Aristonas iš Argoso jį vadinęs „plačiuoju“ dėl krūtinės ir pečių arba kad Platonas gavo tokį vardą dėl iškalbos arba plačios kaktos. Agituodamas už taupaus gyvenimo dorybes Seneka užsiima ir Platono vardo reikšmės aiškinimu: „Pats vardas jam buvo suteiktas dėl plačios krūtinės“.
Tikrasis jo vardas tariamai buvo Aristoklis ( Ἀριστοκλῆς ), reiškiantis „geriausios reputacijos“. Pasak Diogeno Laercijaus, jis buvo pavadintas savo senelio vardu, kas buvo įprasta tarp atėniškių. Tačiau yra tik vienas Aristoklio, ankstyvojo Atėnų archono, užrašas 605–4 m. pr. m. e. Nėra jokių įrašų apie liniją nuo Aristoklio iki Platono tėvo Aristono. Yra mokslininkų, manančiu, kad Aristoklio vardas Platonui buvo išgalvotas daug vėliau. Tačiau kitos nuomonės besilaikantys mokslininkai teigia, kad „yra rimta priežastis neatmesti [prielaidos, kad Aristoklis buvo Platono vardas], kaip kad rašė Platono biografai“, pažbrėždami, kad ši versija yra itin paplitusi iki mūsų laikų išlikusiuose šaltiniuose.
Platono filosofinės idėjos
Dialoguose derindamas nuomones, stengėsi atskleisti filosofijos sąvokas. Šį iš Sokrato perimtą metodą (Platonas vadino jį dialektika) grindė tikrovės idealistine samprata, kurios branduolį sudaro vadinamoji idėjų teorija. Platonas, kaip ir Sokratas, manė, kad sąvokose slypi tikras, besąlygiškas žinojimas, kurio turiniui būdinga bendrumas, vientisumas, pastovumas. Kadangi šios žinojimo ypatybės nesutampa su juntamosios tikrovės (t. y., konkrečių, individualių, laikinų daiktų) turiniu, Platonas darė išvadą, kad tikroji būtis esanti ne toji tikrovė, o idėjų būtis. Ji egzistuojanti kaip objektyvus mintimi suvokiamų bendrybių atitikmuo ir, būdama savarankiška juntamosios tikrovės atžvilgiu, atliekanti konstruktyvaus daiktų modelio (principo) funkciją. Gėrio idėjai Platono filosofijoje tenka absoliutaus principo vaidmuo. Idėjų teorijoje iškelta būties nejuntamumo prielaida tapo metodologiniu klasikinio idealizmo principu. Juo remiantis, tikrovė traktuojama kaip susidedanti iš juntamojo pavidalo ir tikrosios prigimties.
Tikrovės sudvejinimo metodologija sąlygojo racionalistinį, aprioristinį Platono gnoseologijos pobūdį. Platonas skyrė jutiminiu pagrindu susidarančias atsitiktines nuomones apie daiktus ir tikrovės esmės (idėjų) pažinimą protu ir juos vieną nuo kito atribojo. Aiškindamas proto veiklą, rėmėsi gryno sielos dvasiškumo prielaida. Todėl pažintinę žmogaus proto galią siejo su sielos savybe suvokti idėjų pasaulį nepriklausomai nuo žmogaus, jam dar negimus. To patyrimo „prisiminimas“ diskursyvinio ir intuityvaus proto pastangomis ir vedąs į tikrąjį žinojimą. Žinojimas visada reikalaująs didelių pastangų ir esąs prieinamas tik filosofijai, naudojančiai dialektiką, iš dalies – matematikai.
Pažinimą Platonas laikė tik vienu sudėtingos žmogaus prigimties aspektų, siejo su neracionaliais sielos polinkiais (impulsyvumu, geidžiančiuoju) ir teikė etinę prasmę; protingasis pradas esąs lemiama visų sielos polinkių harmonijos, kartu ir gyvenimo pilnatvės sąlyga. Harmonija Platonui buvo gėris, teisingumo išraiška ne tik vidiniame, bet ir socialiniame gyvenime, kurio idealą jis vaizdavo valstybės utopijoje. Ideali valstybė turinti siekti teisingumo, vadovaudamasi visiems bendru tikslu ir pajungdama jam asmeninius interesus. Individas esąs tik visuomenės organizmo dalis, privalanti atlikti griežtai apibrėžtą funkciją. Platonas išskiria socialinius luomus: gamintojų, gynėjų ir valdovų-filosofų. Valdovai turėtų pasižymėti išmintimi, sargybiniai – narsa, gamintojai – produktyvumu (polinkiu darbui). Šie socialiniai sluoksniai atitinka sielos struktūrinę hierarchiją ir šia prasme yra objektyvaus pobūdžio.