cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Griškabūdis
Griškabūdis – miestelis Šakių rajono savivaldybėje, 14 km į pietryčius nuo Šakių, prie kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas. Senoji Griškabūdžio dalis, susiformavusi XIX a. viduryje iš buvusio gatvinio kaimo ir jo gale įsikūrusio miestelio, savaimingos raidos radialinio plano. Vyrauja vienaukščiai, centre – keli mūriniai, ir dviaukščiai mediniai pastatai. Trijų pagrindinių gatvių sankryžoje – netaisyklinga keturkampė aikštė, kuri susiformavo, manoma, XIX a. viduryje po gaisro. Prie aikštės – medinė aštuonkampė klasicistinė Griškabūdžio Kristaus Atsimainymo bažnyčia, pastatyta 1796 m. buvusios bažnyčios vietoje, (architektas J. Vališauskas) – vienintelė išlikusi tokio plano medinė bažnyčia Lietuvoje. Pagrindiniame fasade – keturių kolonų dorėniškasis portikas su aštuonkampiu bokšteliu virš frontono. Viduje polichrominė sienų tapyba, neobarokiniai altoriai. Šventoriuje 1933 m. pastatyta gelžbetoninė varpinė (inž. Antanas Bistrickas). Veikia paštas (LT-71041).
Pietinė miestelio dalis yra Naujasis Griškabūdis.
miniatiūra|left|Bažnyčios varpinė miniatiūra|left|Seniūnijos pastatas, paminklas [[Jonas Jablonskis|Jonui Jablonskiui]]
Etimologija
Griškabūdis – asmenvardinis vietovardis: spėjama, kad gyvenvietėje pirmiausia bus apsigyvenęs kažkoks Griška (ar Griškus). XVII–XVIII a. žodis būda visų pirma reiškė „iš lentų sukaltas namelis, palapinė, pastogė“. Tokiose būdose galėjo būti įsikūrę pirmieji kaimo gyventojai. Miestelio pavadinimas taip ir susiformavo kaip Griškos būda.
Istorija
Gyvenvietė kūrėsi XVII a. pabaigoje iškirstos girios vietoje. Iš pradžių čia buvo medienos apdorojimo vieta, iš kurios mediena plukdyta į Dancigą. Pirmą kartą Griškabūdis minimas 1697–1706 m. Sintautų bažnyčios metrikų knygose. 1715–1741 m. jį sudarė 16-22 ūkiai. 1742–1743 m. pastatyta pirmoji medinė bažnyčia (koplyčia), kurią prižiūrėjo Naumiesčio basieji karmelitai, įkurtas karmelitų vienuolynas, panaikintas 1805 m. 1796 m. pastatyta nauja medinė Griškabūdžio Kristaus Atsimainymo bažnyčia. Karmelitai prisidėjo prie vietos gyventojų dvasinio ugdymo. Nuo 1765 m. Griškabūdis vadinamas miesteliu.
Nuo 1819 m. veikė parapinė mokykla, kurioje mokėsi 40 mokinių, 1842 m. sudegė, 1860 m. atstatyta. Po 1863 m. įkurta valdinė pradžios mokykla, nuo 1947– progimnazija, nuo 1948 m. Griškabūdžio vidurinė mokykla.
1840 m. ir 1915 m. Griškabūdis degė. XIX a. pabaigoje minimas kaip kaimas, Naumiesčio apskrities Griškabūdžio valsčiaus centras. 1915 m. įkurta vaistinė. Draudžiamąją lietuvišką spaudą Griškabūdžio apylinkėse platino knygnešiai Motiejus Baltūsis, Antanas Baltrušaitis, A. Švedas ir kiti. Po Antrojo pasaulinio karo Griškabūdžio apylinkėse veikė Žalgirio rinktinės Lietuvos partizanai. 1950–1995 m. Griškabūdžio apylinkės centras, 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė. 1948 m. įsteigta biblioteka, 1949 m. paštas, ambulatorija, 1950 m. – vaikų lopšelis–darželis, kultūros namai, nuo 2001 m. kultūros centras.
2000 m. patvirtintas Griškabūdžio herbas.
Žymūs žmonės
Griškabūdžio kapinėse palaidoti:
Griškabūdyje pastatytas paminklas kalbininkui Jonui Jablonskiui. Gretimame Rygiškių kaime yra J. Jablonskio sodyba-muziejus.
Alikantės Lucentum
Alikantės „Lucentum“ – Katalonijos krepšinio klubas, įsikūręs Ispanijos mieste Alikantėje, žaidžiantis elitinėje Ispanijos krepšinio lygoje ACB.
Griškabūdis
Šnekta
Griškabūdžio ir jo apylinkių šnekta, priklausanti vakarų aukštaičiams kauniškiams, aprašyta 2008 m. knygoje „Griškabūdžio apylinkių tekstai“ (autorės Rima Bacevičiūtė ir Vilija Sakalauskienė).
Povilas Šakinis
Povilas Šakinis (g. 1980 m. rugsėjo 1 d. Kretingoje) – Lietuvos krepšininkas, treneris.
2021 m. rugpjūčio pradžioje sugrįžo į Palangą ir tapo „Kuršių“ vyriausiuoju treneriu.
2023 m. pradžioje tapo LKL debiutantų „Gargždų“ klubo vyr. treneriu.
Eugenijus Olbikas
Eugenijus Olbikas (1933 m. gruodžio 12 d. – 2006 m. lapkričio 17 d., palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos rekvizitininkas, butaforas, grimeris.
34 metus dirbo rekvizitininku Lietuvos kino studijoje ir 7 metus – Lietuvos televizijoje. Dirbo su žymiausiais Lietuvos kino režisieriais – Vytautu Žalakevičiumi, Raimondu Vabalu, Arūnu Žebriūnu, Marijonu Giedriu, Gyčiu Lukšu, Algimantu Puipa ir kitais.
Dobžijalovas
Dobžijalovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į šiaurės rytus nuo Piontnicos, apie 16 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 68 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
1425 m. kaime įkurta Šv. Stanislavo parapija. 1856-1860 m. pastatyta mūrinė bažnyčia. 1886 m. pastatyta klebonija.
Košelevas (Patilžė)
Košelevas (,, nuo 1936 m. rugsėjo 19 d. Patilßen, Patilschen, nuo 1938 m. birželio 3 d. Tilsen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Pingvininiai
Pingvininiai (Spheniscidae) – paukščių (Aves) klasės, monotipinio pingvinų (Sphenisciformes) būrio šeima. Pingvinai turi išskirtinę, tik jiems būdingą išvaizdą lyginant su kitais paukščiais, ir yra prisitaikę gyventi jūroje, o dalis ir ekstremalaus šalčio zonose.
Košelevas (Patilžė)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskritis) kaimas. 1947–2008 m. Kalužskojės apylinkės kaimas.
Pingvininiai
thumb|260px|right|[[Mažasis pingvinas|Mažųjų pingvinų (Eudyptula minor) šeimynėlė prie urvo (Brunio sala, Tasmanija)]]
Kilmė
48 rūšių paukščių genomo tyrimas 2014 m. parodė, kad seserinė pingvinų grupė yra audrašaukliniai, kuriems atstovauja šiaurinio fulmaro genomas, nuo šiaurinių fulmarų pingvinai atsiskyrė maždaug prieš 60 milijonų metų.
Paplitimas
Pingvinai – Pietų pusrutulio gyventojai, bet gyvena ne vien Antarktidoje. Įvairios pingvinų rūšys gyvena Pietų jūrų salose, pietiniuose Australijos pakraščiuose, Naujosios Zelandijos, Pietų Amerikos, net Pietų Afrikos pakrantėse. Galapagų pingvinas (Spheniscus mendiculus) gyvena ties pusiauju – Galapagų salose. Įsikuria ten, kur krantus skalauja atitekančios šalto vandens srovės.
Išvaizda ir anatomija
Pagal dydį ir svorį skirtingos pingvinų rūšys labai skiriasi, tačiau kūno sudėjimas ir plunksnos visų yra labai panašios.
Pingvinai neskraido, bet priešingai nei stručiai, turi gerai išsivysčiusius krūtinės raumenis, kurie judina sparnus. Patys sparnai virtę plaukmenimis, kurių smulkios plunksnelės panašesnės į žvynus. Sparnų kaulai ne apvalūs, o suplokštėję.
Dydis ir svoris
Patys mažiausi pingvinai – mažieji pingvinai (Eudyptula minor), įrašyti į Gineso rekordų knygą. Jų ūgis siekia 30 cm ir sveria iki 1,5 kg. Stambiausi išlikę pingvinai yra imperatoriškieji pingvinai (Aptenodytes forsteri): suaugę iki 1,2 m ūgio ir sveria iki 40 kg. Daugumos rūšių pingvinai sveria šiek tiek daugiau, nei jų išstumiamo vandens svoris, dėl to jie gali santykinai lengvai nardyti.
Stambiausi pingvinai kada nors gyvenę Žemėje yra Palaeeudyptes klekowskii, kurių fosilijos aptiktos vėlyvojo eoceno epochos uolienų nuosėdose Antarktidos pusiasalio Seimuro salose. Jų svoris buvo apie 115 kg, ūgis – apie 1,6 m. 2018 m. fosilijų formoje atrasta Crossvallia genties rūšis Crossvallia waiparensis, kaip manoma buvo viena tarp stambiausių pingvinų rūšių, kurio ūgis buvo apie 1,6 m, svoris apie 70-80 kg. Ši rūšis gyveno paleoceno epochoje prieš 66-56 milijonus metų.
Klasifikacija
Biologai išskiria nuo 17 iki 20 skirtingų neišnykusių pingvinų rūšių. Visos priklauso pošeimiui Spheniscinae ir skirstomos į šešias gentis. Daugiausia diskusijų sukelia Eudyptula minor albosignata, dalis biologų jį laiko atskira rūšimi, kiti – mažojo pingvino (Eudyptula minor) porūšiu. Neaišku, ar karališkasis pingvinas yra atskira rūšis, ar tik auksaspalvio koduotojo pingvino porūšis. Eudyptes genties sistematika taip pat neaiški, įvairūs mokslininkai išskiria skirtingą rūšių skaičių.
Vienas iš klasifikacijos variantų:
Pesliškės
Pesliškės – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Langakių. Pro kaimą teka Žvaranta, eina kelias.
Grincagalė
Grincagalė – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Alizavos.
Pesliškės
Gyventojai
1844 m. gyveno 13 Čekiškės parapijiečių.
Europos Didysis teleskopas
thumb|Europos Didysis teleskopas
Europos Didysis teleskopas – projektuojamas ESO teleskopas, kurį pasiūlė Pietų Europos observatorija. Jo projektuojamos veidrodžio skersmuo sieks 40 m, nors prieš tai buvo siūlytas pirminis variantas – 100 m. Teleskope bus panaudota adaptyvioji optika. Naujoji sistema leis stebėti egzoplanetas. Teleskopo statyba kainuos 800 mln. dolerių. Ją tikimasi pradėti statyti 2020, o išvysti 2024 metais.
Karis (ežeras)
Karis arba Kario ežeras – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 6 km į pietus nuo Magūnų, Buivydžių hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,31 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 114,9 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštas. Pakrantės kalvotos, apaugę mišku – ežerą supa Bareišiūnų miškas. Šiaurėje įteka upelis iš netoliese telkšančio Karaičio ežero.
Kario ežeras nenutekantis, priklauso Neries upės baseinui.
Mongu
Mongu  – miestas vakarų Zambijoje, 15 km nuo Zambezės upės, Barocės salpoje. Vakarų provincijos administracinis centras. Į Mongu veda 610 km „Didysis Vakarų kelias“ iš Lusakos (per Kafuė nacionalinį parką), yra lėktuvų pakilimo takas. Verčiamasi žvejyba, mangų, ryžių auginimu, krepšių ir kilimų pynimu. Mongu yra katedra, turgus, vandens bokštas, keletas parduotuvių.
Istorija
Mongu yra lozių tautybės žmonių gyvenamo regiono Barotselando sostinė. Ikikolonijiniais bei kolonijiniais laikais mieste reizidavo lozių karaliai (litunga). Zambijai atgavus nepriklausomybę, krašto autonomija panaikinta ir pertvarkyta į Vakarų provinciją. Mieste tebevyksta tradicinė ceremonija Kuomboka, žyminti Zambezės potvynio pradžią. Seniau jos metu karalius išsikraustydavo į rezidenciją Limulungoje.
Sargyba (žurnalas)
Istorija
Leido lietuvių katalikų draugijos „Blaivybė“ centro valdyba, Lietuvių katalikų blaivybės draugija. 1925 m., 1937–1939 m. ėjo kas dvi savaites, kitais metais – kartą per mėnesį. Spausdino Raidės spaustuvė, Šviesos spaustuvė, „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Leido priedus: „Jaunimo sportas“, „Kalėdų svečias“, „Saulėtekis“, „Saulėtos pramogos“. 1937 m. Nr.1-7 išleistas kaip savaitraščio „Ūkininkas-Vyrų žygiai“ priedas.
Bendradarbiavo Stasys Balčytis, Antanas Gylys, Zenonas Ivinskis, Fabijonas Kemėšis, J. Lukšas, Povilas Pakarklis, S. Puišys, Juozapas Stakauskas, Antanas Vaičiūnas, Alfonsas Valašinas, Pranas Venckus, Kazimieras Žitkus ir kt.
Užuraistis
Užuraistis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Deltuvos.
Mariskal Estigaribija
Mariskal Chose Feliks Estigaribija – gyvenvietė vakarų Paragvajuje, Bokerono departamento centrinėje dalyje. 869 gyventojai (2002 m.). Gyvenvietė yra strategiškai svarbioje vietoje, 200 km nuo Bolivijos ir Argentinos sienų ir 300 km nuo Brazilijos sienos, prie Transčako plento. Pavadinta Paragvajaus karininko ir prezidento José Félix Estigarribia garbei.
Sovietas
Taryba (arba sovietas) turi dvi galimas reikšmes:
Mykolas Glebavičius
Mykolas Glebavičius (? – 1514 m.) – Slanimo ir Drohičino seniūnas. Tėvas buvo Jurgis Glebavičius – Smolensko vaivada.
Mariskal Estigaribija
Karinė bazė
Estigaribijoje įsikūrusi JAV-Paragvajaus karinė oro bazė. Personalą sudaro ~10-20 karių. Pakilimo tako ilgis 3,8 km, plotis 40 m. Bazė įrengta valdant Alfredo Stroessner. Pasak stebėtojų, Estigaribijos bazės paskirtis stebėti Gvaranių baseiną ir Boliviją, ir reikalui esant būti atramos tašku galimoms karinėms operacijoms.
Sovietas
Pastaruoju metu socializmo ar Spalio revoliucijos išvakarių laiko taryba neretai vadinama rusišku žodžiu Совет („sovietas“), kurio originali reikšmė yra ta pati. Šis žodis buvo vartojamas už Tarybų Sąjungos ribų arba jos pogrindyje (oficialiai buvo vartojamas „tarybos“ terminas). Terminas „sovietas“ oficialiai rusicizmu nelaikomas.
Mykolas Glebavičius
Biografija
1500 m. dalyvavo mūšyje prieš Maskvos kunigaikštystę, jo pulkui vadovavo Konstantinas Ostrogiškis. Po Vedrošos mūšio 1500 m. pateko į nelaisvę, kur išbuvo iki 1511 metų. Grįžęs iš nelaisvės tapo Slanimo ir Drohičino seniūnu. 1513 m. dar kartą dalyvavo mūšyje prieš Maskvą. Žuvo 1514 m. gindamas Smolensko tvirtovę nuo Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės.
Sovietas
Terminas „sovietai“ ir jo junginiai – „Sovietų Rusija“, „sovietų valdžia“, taip pat jų vediniai – „sovietinis“, „sovietiškas“ lietuvių kalboje gali būti vartojami kaip ir kitose kalbose. 1940 m. okupavus Lietuvą, terminas „sovietai“ buvo pakeistas į „tarybos“. Šiuo metu laikoma, kad terminai „sovietai“, „sovietinis“ yra neutralūs terminai kaip ir kitų tautų valdymo formą ar režimą reiškiantys žodžiai. .
Mariskal Estigaribija
Karinė bazė
thumb|250px|left|Mariskal Estigaribijos klimatograma
ABN-Bərdə FK
Bardos ABN – Azerbaidžano futbolo klubas iki Bardos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1992 m. 2010 m. nustojo gyvuoti.
Emblemos
thumb|center|150px|„Pambıqçı“ klubo emblema
Laryea Kingston
Lariėja Kingstonas (g. 1980 m. lapkričio 7 d.) – buvęs futbolininkas, Ganos rinktinės saugas.
Su žaidė 2006 m. ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse, 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Vasilkuvo Rūpestingosios Dievo Motinos parapija
Vasilkuvo Rūpestingosios Dievo Motinos parapija - parapija įkurta 1998 m. gruodžio 23 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Vasilkuvo dekanatui. 1876 m. pastatytas Vasilkuvo Švienta Vodos Rūpestingosios Dievo Motinos sanktuariumas.
Raštingumas
right|300px|thumb|Pasaulio politinis žemėlapis, pagal raštingų žmonių procentą. Legenda: {{legend|blue|>97 %}} {{legend|DarkCyan|90-97 %}} {{legend|Green|80-89 %}} {{legend|Yellow|70-80 %}} {{legend|Orange|60-70 %}} {{legend|Red|50-60 %}} {{legend|DarkRed|<50 %}} Detalesnę informaciją galite rasti [[Sąrašas:Šalys pagal raštingumą|šalių pagal raštingumą sąraše]] thumb|right|300px|Neraštingų pasaulio žmonių dalies kitimas nuo 1970 m. Pasak UNESCO, raštingumas – „gebėjimas atpažinti, suprasti, interpretuoti, kurti, bendrauti, skaičiuoti ir naudoti atspausdintus bei parašytus duomenis įvairiose situacijose.“ Tačiau vedant statistiką, raštingumas yra apibrėžiamas tiesiog kaip gebėjimas perskaityti ir parašyti paprastą sakinį bet kokia kalba. Pasak Jungtinių Tautų, 1998 m. pagal pastarąjį apibrėžimą raštingais buvo 80 % pasaulio gyventojų. Anot CŽV pasaulio faktų knygos, 2007 m. 15 m. ir vyresnių žmonių raštingumas buvo 82 % (vyrų – 87 %, moterų – 77 %). Pasak tos pačios knygos, „iš 785 milijonų neraštingų pasaulio žmonių daugiau nei du trečdaliai gyvena aštuoniuose valstybėse: Bangladeše, Kinijoje, Egipte, Etiopijoje, Indijoje, Indonezijoje, Nigerijoje ir Pakistane. Du trečdaliai neraštingų pasaulio žmonių yra moterys. Ypač žemas raštingumas yra arabų valstybėse, pietų ir vakarų Azijoje bei subsacharinėje Afrikoje. Šiose teritorijose neraštingi yra maždaug trečdalis vyrų ir pusė moterų.“ Daug kur Afrikoje raštingumas asocijuojamas su kolonializmu, o kalbėjimas – su vietinėmis tradicijomis.
Ekonomika
Raštingumas laikomas vienu iš svarbiausių žmogiškojo kapitalo rodikliu, nes raštingi žmonės yra pigiau ir greičiau apmokomi, turi geresni socioekonominį statusą, galimybę siekti aukštojo mokslo bei geresnes karjeros ir sveikatos perspektyvas. Pavyzdžiui, Pietų Indijos valstijoje Kereloje 1948 m. buvo įvykdyta didelė švietimo reforma ir septintame XX amžiaus dešimtmetyje, kai mokytos merginos pradėjo kurti šeimas, smarkiai sumažėjo moterų ir vaikų mirtingumas. Tiesa, kai kurie dabartiniai tyrėjai teigia, kad tokios koreliacijos daugiau rodo ne raštingumo, o ėjimo į mokyklą privalumus.
Visagino šv. apaštalo Pauliaus bažnyčia
'''Visagino šv. apaštalo Pauliaus bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Visagine, Santarvės g. 1, už 300 m nuo Visagino ežero šiaurinės pakrantės. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.
miniatiūra|250px|right|2016 m.
Parapijoje yra Magūnų koplyčia.
miniatiūra|250px|right|Galinė dalis thumb|left|220px|Bažnyčios interjeras
Laikinoji koplyčia
Laikinieji maldos namai netenkino parapijiečių, nes buvo miesto pakraštyje, be to moksleivių bendrabutyje buvo triukšminga, tai trikdė mišių rimtį. 1992 m. liepos mėn. leista naudotis Vakarų statybos valdybos, esančios Parko g. 14, aktų sale (dab. miesto tarybos posėdžių salė), be to, Visagino katalikų parapija ėmė vadintis šv. Apaštalo Pauliaus vardu.
Bažnyčios statyba
1989 m. lapkričio 27 m. specialiai tam tikslui sudaryta komisija, dalyvaujant dvasiškijos atstovams, sprendė Sniečkaus bažnyčios statybos vietos parinkimą (Veteranų ir Sedulinos g. sankryža). Projektinius eskizus dar 1990 m. spalio 26 d. Lietuvos architektų sąjungai užsakė klebonas Petras Tarvydas ir parapijos komitetas. Iš kelių projektinių variantų tinkamiausiu pripažintas vilniečių architektų brolių Ramūno ir Jauniaus Beinortų projektas.
Nuo 1992 m. bažnyčios statymo rūpesčiai (lėšų, rėmėjų ir statybinių medžiagų paieškos) gulė ant naujojo klebono Vytauto Rapalio pečių. Paaiškėjo 1989 m. komisijos parinktos vietos bažnyčiai ties Veteranų ir Sedulinos g. sankryža, netoli "Bangos" kultūros namų, trūkumai: buvo pernelyg triukšminga, be to dauboje. Tinkamesnė atrodė kalvelė šalia Santarvės ir Statybininkų g. sankryžos, tačiau čia buvo numatyta rekreacinė zona – miesto parkas. Iškilusią problemą išsprendė stichinė nelaimė: smarki audra nusiaubė numatytą rekreacinę zoną ir išvarčiusi pušyną tiesiog parengė vietą naujos bažnyčios statybai.
1992 m. lapkričio 2 d. prasidėjo bažnyčios statybos: darbininkai nupjovė išvartytas vėjų pušis ir pradėjo žemės darbus. Generaliniu rangovu buvo Ignalinos AE, o vykdytoju – Statybos–montažo valdyba Nr.2, vadovaujama V. Sučkovo. 1992 m., iki užeinant žiemai, būsimos bažnyčios vieton atvežti 6 vagonai plytų, iškasta gili pamatų duobė ir padėti klebonijos ir parapijos namų pamatai.
1996 m. uždengtas stogas ir per šv. Kalėdas tikintieji, apleidę jau antrą laikiną koplyčią, susirinko naujoje, bet dar neužbaigtoje, bažnyčioje. Bažnyčia užbaigta 1998 m.
Bažnyčios bokšte 2004 m. balandžio 10 d. suskambo iš Vilniaus arkikatedros bazilikos varpinės pervežtas apie 1200 kg svorio senovinis varpas. Varpas pritvirtintas prie naujos linguojančios sijos, varpui suprojektuota ir pagaminta nauja šerdis.
2005 m. gautas Vilniaus arkivyskupijos metropolito Audrio Juozo Bačkio leidimas aukotojų bei rėmėjų lėšomis Visagino bažnyčioje pagaminti ir pastatyti vargonus. Laimio Pikučio vargonų firmos įrengti 2 manualų su pedalu, 29 registrų vargonai pirmą kartą sugaudė 2010 m. gruodžio 30 d.
Masarunis
Masarunis  – upė vakarų Gajanoje, Kujunio-Masarunio regione; Kujunio kairysis intakas. Prasideda Gvianos plokščiakalnyje, Pakaraimos kalnuose. Didžiąją savo ilgio dalį upė vinguoja po plokščiakalnį, sudarydama krioklių ir slenksčių sistemas. Tai yra viena sunkiausiai pasiekiamų pasaulio vietų. Netgi gerai aprūpinta Gajanos armija nesugebėjo pasiekti Masarunio aukštupio. Žemupyje upė teka į šiaurės rytus. Įteka į Kujunį netoli šio žiočių Esekvibo upėje, ties Bartika.
Svarbiausias intakas – Purunis. Masarunio slėnyje rasta deimantų, aliuvinio aukso. Dėl savo nuošalumo, upės baseine didelė gyvūnijos ir augalijos gausa.
Janas Stečkovičius Dolubovskis
Janas Stečkovičius Dolubovskis (? – 1541 m. balandžio 5 d.) – 1501–1506 m. Drohičino seniūnas ir 1520–1541 m. Lietuvos krašto maršalka. Nuo 1501 m. priklausė Dolubovo kaimas.
Šeima
Nasulaukęs vaikų, įdukrijo dukterį savo antros žmonos Bogdanos nuo pirmos santuokos - kunigaikštytę Aną Drucką-Liubecką.
SuperH
Istorija
150px|thumb|SH-2 procesorius, naudotas [[Sega Saturn žaidimų konsolėje]]
SuperH procesorių šeima buvo sukurta XX a. dešimto dešimtmečio pradžioje Hitachi kompanijoje. SH-1 ir SH-2 paremti mikrovaldikliai ir procesoriai buvo naudojami Sega Saturn ir Sega 32X žaidimų konsolėse. Šie procesoriai vykdė 16 bitų instrukcijas, bet naudojo 32 bitų registrus ir adresavimą, kas leido išlaikyti didelį kodo kompaktiškumą ir taupyti tuo metų brangią atmintį.
Keletą metų vėliau buvo sukurtas SH-3 branduolys. Jis turėjo pakeistą pertraukimų koncepciją, atminties valdymo įrenginį (memory management unit) ir modifikuotą spartinančiosios atminties koncepciją. SH-3 branduolyje taip pat buvo realizuotas skaitmeninio signalų apdorojimo modulis, pavadintas SH-3-DSP. Praplėstas adresavimas efektyviam skaitmeninių signalų apdorojimui ir specialūs akumuliatoriai leido sujungti RISC ir DSP procesorių savybes. Iš SH-3-DSP kilęs modulis vėliau buvo perkeltas ir į senesnį SH-2 branduolį bei pavadintas SH-DSP.
SH-3 ir SH-4 architektūros palaiko tiek didėjančią, tiek mažėjančią baitų seką žodyje.
2001 metų pradžioje Hitachi ir STMicroelectronics suformavo intelektualinės apsaugos kompaniją – SuperH, Inc., kuri turėjo licencijuoti SH-4 branduolius kitoms kompanijos bei vykdė 64 bitų SH-5 architektūros kūrimą. 2004 m. SuperH kompanija pardavė architektūros intelektualines teises „Renesas Technology“ kompanijai, kuri tapo 2010 m. tapo „Renesas Electronics“.
SH-5 dizainas palaikė du vykdymo režimus. SHcompact režimas buvo suderinamas su SH-4 instrukcijų rinkiniu. Tuo tarpu SHmedia režimas labai skyrėsi nuo ankstesnių SH procesorių. Jis vykdė 32 bitų instrukcijas, turėjo šešiasdešimt keturis 64 bitų sveikojo skaičiaus registrus ir buvo papildytas SIMD instrukcijų rinkiniu.
Šiuo metu SuperH architektūros vystymu, palaikymu ir galutinių produktų gamyba užsiima „Renesas Electronic“ kompanija, kuri buvo suformuota susijungus Hitachi ir Mitsubishi puslaidininkių padaliniams.
Modeliai
150px|thumb|right|Renesas SH-3 procesorius SuperH procesorių branduolių šeimą sudaro:
Sargyba (savaitraštis)
Istorija
Redakcijoje dirbo Zurabas Džavachišvilis, V. Kliukas, Jonas Marcinkevičius, Donatas Visockas, Algirdas Vaseris.
Streikas
300px|thumb|Mūšio streikas [[Mineapolis|Mineaplyje, 1934. Darbininkai kovoja prieš policininkus metaliniais vamzdžiais]] Streikas – masinis darbuotojų atsisakymas atlikti darbą, kol nebus patenkinti keliami reikalavimai. Streikai tapo reikšmingi atsiradus didelėms, daugelį darbuotojų samdančioms įmonėms. Darbdaviams turint daug daugiau politinės įtakos, nei darbininkams, daugumoje šalių jie beveik nedelsiant buvo paskelbti nelegaliu tiesioginės kovos būdu. Tačiau dvidešimtojo amžiaus pradžioje daugelyje Vakarų valstybių streikai vėl buvo legalizuoti, nustatant jų vykdymo taisykles.
Masiniai streikai taip pat gali būti naudojami priversti vyriausybę keisti vykdomą politiką arba netgi pakeisti pačią vyriausybę.
Dažniausiai streikas vykdomas profsąjungos nurodymų, jei darbininkams ir darbdaviui nepavyksta taikiai susitarti kokiais nors su darbu susijusiais klausimais. Tai nėra paplitęs kovos būdas: apie 98 procentai konfliktų baigiasi taikiai, kovai nepasiekus streiko stadijos. Jei darbininkai ryžtasi streikuoti profsąjungai nepritariant (arba tai vyksta šalyje kur tokios profsąjungos nėra), toks streikas vadinamas „laukiniu“. Daugumoje šalių taip streikuoti nėra legalu ir todėl daug sunkiau.
Galimi streikų tipai:
thumb|120px|right|Streikas darbo vietoje
Pagal mastą streikas gali būti:
Žmonės, laikinai ar visam laikui pakeičiantys streikuojančius darbininkus, vadinami streikalaužiais.
Kovos būdai
Gindamas savo interesus, darbininkams dirbti gali uždrausti ir pats darbdavys. Tokia kovos forma vadinama lokautu. Nedirbantis žmogus negauna atlyginimo, todėl jei aktyviai streikuoja tik dalis darbuotojų, taip galima sukelti konfliktą, padedantį nutraukti streiką.
Kitos reikšmės
Žodis „streikas“ kai kada reiškia ir tiesiogiai su darbo santykiais nesusijusią protesto veiklą:
Griniškis
Griniškis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kuktiškių.
Lidziangas (Junanas)
Lidziangas ( 'miestas prie gražios upės') – prefektūros lygio miestas Kinijos Liaudies Respublikoje, šiaurės vakarų Junano provincijoje, į šiaurę nuo Dali. Įsikūręs Sino‑Tibeto kalnuose, apie 2600 m aukštyje. Miesto plotas 1127 km², visos prefektūros plotas 21 219 km², 2010 m. duomenimis, mieste gyveno 1,2 mln. gyventojų.
Veikia oro uostas. Netoliese esančiame Baišuitai kaime (白水台) yra travertino terasų, taip pat netoli stūkso Šandzidou kalnas (玉龙雪山). Lidziangas garsėja kalnų šlaituose įsikūrusiu senamiesčiu, kuris 1997 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, savita miesto vandens kelių sistema, dongų kultūra. Yra šventyklų su tapytomis sienomis iš Mingų ir Čingų laikų.
Istorija
Lidziangas pradėjo kurtis Sungų dinastijos valdymo laikotarpiu (960–1279 m.).
Mingų dinastijos ir Čingų dinastijos laikais Lidziangą valdė Mu šeima (木氏).
Baiša senamiestis buvo politinis, komercinis ir kultūrinis vietinių naisių centras apie 400 metų nuo 658 m. m. e. iki 1107 m. Čia siuvinėti šilko gaminiai bei gaminta arbata, gabenti Šilko ir Arbatos keliais.
1972 m., Kultūrinės revoliucijos metu, dauguma siuvinėjimo meistrių buvo suimta ir pasodinta kalėjiman, kur nemaža dalis jų mirė.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Lidziangas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Pijuja
Pijuja arba Pjauja – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 4,5 km į pietus nuo Magūnų, Buivydžių hidrografiniame draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,22 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 122,8 m. Šiaurinis ir rytinis krantai aukšti, vakarinis – žemas ir pelkėtas. Iš pietų ir rytų prieina Bareišiūnų miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, auga krūmynai. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries upės baseinui.
Šalia ežero įsikūręs Bareišiūnų kaimas.
Vaterlo upelio žudynės
Vaterlo upelio žudynės – žudynės, įvykusios 1838 m. apie sausio 26 d. ties Vaterlo upeliu (Waterloo Creek, Australija). Manoma, kad raitoji policija nužudė nuo 100 iki 300 vietinių Australijos gyventojų, tačiau pagal kitus šaltinius aukų buvo žymiai mažiau, kai kurie nurodo tik apie 10. Šis įvykis iki dabar vertinamas prieštaringai, ir patikimų duomenų apie jį beveik nėra.
Pasak kai kurių šaltinių, upelio pavadinimas atsirado po šio įvykio ir siejamas su anglų pergale prieš Napoleoną analogiškai vadinamoje vietovėje Europoje (Vaterlo mūšis).
Azerbaidžano futbolo varžybos 2007–2008 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2007–2008 m.
Dune II
Dune II: The Building of a Dynasty , Europoje išleistas pavadinimu Dune II: Battle for Arrakis ir plačiai žinomas tiesiog kaip Dune II – 1992 m. kompiuterinis realaus laiko strategijos žaidimas, išleistas „Westwood Studios“. Nors tai ir nėra pirmas realaus laiko strategijos žaidimas plačiąja prasme, tačiau jame pirmą kartą panaudoti įvairūs metodai, neatsiejami nuo šio žanro dabartiniu supratimu. Pavyzdžiui, „Dune II“ kareivius jau galima valdyti pele, taip pat, atsirado uždengtas žemėlapis (fog of war). Todėl „Dune II“ galima laikyti šiuolaikinių realaus laiko strategijos žaidimų pradininku.
Šis žaidimas nėra „Dune“ tęsinys siužeto ar net žanro prasme, tačiau taip pat grindžiamas Deivido Linčo filmu „Kopa“, kuris savu ruožtu sukurtas pagal to paties pavadinimo Frenko Herberto romaną. Taip pat, „Dune II“ egzistuoja trečioji įtakinga šeima − House of Ordos, kurios nėra nei knygoje, nei filme.
Apžvalga
thumb|left|Žaidimo pradžioje pasirenkama viena iš trijų šeimų Imperatorius Frederick IV iš šeimos Corrino žūtbūt siekia iškasamų brangenybių Arakio planetoje, kurių dėka gražins skolas, į kurias įklimpo vykdydamas karą tarp šeimos narių. Norėdamas pasiekti šį tikslą, jis pasiūlo tapti Arakio planetos gubernatoriumi, tai šeimai, kuri atgabens daugiausia brangenybių imperatoriui. Karas prasideda kai visos trys šeimos atvyksta į Arakio planetą.
Žaidėjas tampa pasirinktos šeimos kariuomenės vadu. Pirmose keliose misijose, užduotis yra sėkmingai įsteigti bazę neokupuotose planetos teritorijose, kasti brangenybes ir apginti bazę nuo kitos šeimos karių. Vėliau, kai šeimų teritorijos bus šalia, žaidėjas turės užpulti juos ir užgrobti jų teritorijas. Kai didžiausią dalį planetos žemėlapio užims žaidėjas, tada likusios šeimos susijungs į sąjungą, kuri puls žaidėjo šeimą kartu. Paskutinėje misijoje žaidėjas susidurs su trimis šeimomis, įskaitant Fredericko pajėgas – Sardaukarus (nežaidžiamos elitinės pajėgos, kurių sunkiųjų pėstininkų kariai yra ypač stiprūs). Paskutinėje žaidimo scenoje kiekviena šeima reaguos skirtingomis išraiškomis į pasiūlytą sandorį ir pasikeitusią pasaulėžiūrą.
Narai
Narai (Gavia) – narinių paukščių (Gaviiformes) šeimos paukščių gentis.
Tai stambūs paukščiai, kurie turi nedidelę galvą, storą kaklą, trumpus ir siaurus sparnus, trumpą uodegą. Kūnas laivelio formos, kojos užpakalinėje kūno dalyje. Užpakalinis pirmasis pirštas silpnas, išaugęs aukščiau likusiųjų. Tarp trijų priekinių pirštų yra plaukiojamoji plėvė. Pastaibio priekis apaugęs tinkliškai išsidėsčiusiais skydeliais. Snapas ilgas, tiesus ir smailus.
Veiklūs dieną. Labai gerai plaukioja ir nardo, bet sausumoje nevikrūs. Nuo vandens pakyla sunkiai, įsibėgėję. Visą laiką būna vandenyje, tik veisimosi metu išeina į krantą. Monogamai, sudaro pastovias poras. Lizdą krauna krante, prie vandens. Dėtyje 2 margi kiaušiniai. Peri abu porelės nariai 25-30 dienų. Jaunikliai viščiukiniai. Plunksnomis apauga po 40 dienų. Panašūs į suaugusius poilsio rūbais. Suaugę šeriasi 2 kartus per metus. Minta žuvimi, mažiau įvairiais vandens bestuburiais.
Gentyje 5 rūšys, paplitusios tik Šiaurės pusrutulyje.
Myall Creek žudynės
Myall Creek žudynės – pavadinimas susidūrimo ties Myall Creek stotimi (Naujasis Pietų Velsas), kurio metu baltieji skvoteriai ir gyvulių varovai išžudė 28 vietinius Australijos gyventojus. Žudynės įvyko 1838 m. rugpjūčio 10 dieną. Vėliau septyni dalyviai buvo teismo pripažinti kaltais už žmogžudystę – tai pirmasis atvejis istorijoje, kai baltieji žmonės nuteisiami pagal britų įstatymus už nusikaltimus prieš Australijos aborigenus.
Rugpjūčio 10 d. į avių varymo stotį atvykusi 12 baltųjų grupė jos prižiūrėtojui George Anderson pareiškė, kad nori sugauti visus aborigenus, kiek tik ras. Pasak pačių, jie ieškojo aborigenų pavogtų galvijų. Iš 40 – 50 ten apsistojusių vietinių, jie atrinko 28 žmonių grupę, daugiausiai – moteris ir vaikus. Juos nusivedė už kalvos, toliau nuo pastatų. Avių piemuo vėliau girdėjo šūvius. Rugpjūčio 11 d. John Fleming vadovaujama grupė surinko ir sudegino kūnus. Po kelių dienų stoties prižiūrėtojas aptiko sudegintus kūnus ir pranešė valdžiai.
Naujojo Pietų Velso gubernatorius George Gipps įvykį pradėjo tirti tik liepos pradžioje. Tyrimui vadovavęs kapitonas Edward Day, atvykęs pagal nupasakojimus į įvykio vietą, ten rado suanglėjusius kaulus. Pagal juos nusprendė, kad viso čia buvo nužudyta bent jau 20 žmonių. Tyrimas truko iki rugsėjo, ir buvo areštuota 11 įtariamųjų. Įtariamas vadovavimu egzekutorių grupei Flemingas taip ir nebuvo surastas.
Nuosprendis
1838 m. lapkričio 15 d. prasidėjo teismo procesas, kuriam vadovavo James Dowling. Kaltinamuosius gynė Liverpūlio Lygumų regiono žemės savininkų ir gyvulių varovų asociacijos pasamdyti advokatai. Svarbiausias liudininkas byloje buvo George Anderson, tuometinis stoties prižiūrėtojas. Po pirmojo teismo proceso žiuri nusprendė, kad visi vienuolika kaltinamųjų yra nekalti. Tačiau prieš juos paleidžiant, septyni buvo apkaltinti vaiko žmogžudyste. Antrasis teismo pocesas prasidėjo lapkričio 29 dieną ir truko iki kitos dienos pietų. Pagrindinis liudininkas vėl buvo George Anderson. Visi septyneri buvo pripažinti kaltais ir nuteisti mirti pakariant. Bausmė įvykdyta gruodžio 7 dieną.
Įvykis plačiai pagarsėjo, buvo aprašinėjamas spaudoje, kartais – palankiau nuteistiesiems.
Užpuolikų lyderis John Fleming nuteistas nebuvo, ir pasak kai kurių šaltinių vėliau dalyvavo dar keliose žudynėse. Vienas iš pirmoje byloje išteisintų ir vėliau neteistų žmonių – John Blake – 1852 metais nusižudė persipjaudamas gerklę. Jo artimieji mano, kad tai padarė dėl kaltės jausmo.
2000 m. žudynių vietoje atidengtas memorialas iš granito. 2005 m. vandalai bandė nutrinti jo užrašus.
Egzocitozė
thumb|300px|Egzocitozė cheminėje sinapsėje.<BR />1. [[Mitochondrija <BR />2. Sinapsinė vezikulė (pūslelė) su neuromediatoriumi <BR />3. Autoreceptorius<BR />4. Sinapsės plyšys su laisvomis neuromediatoriaus molekulėmis <BR />5. Posinapsiniai receptoriai, kuriuos aktyvuoja prisijungusios neuromediatoriaus molekulės <BR />6. Kalcio kanalai<BR />7. Vezikulės egzocitozė<BR />]]
Egzocitozė – procesas, kurio metu su ląstelės plazmine membrana susilieja vakuolės, pakrautos tam tikromis medžiagomis. Susiliejimo metu vakuolių viduje buvusios medžiagos atsiduria užląstelinėje erdvėje, o vakuolės membrana tampa plazminės membranos (išorinės membranos) dalimi. Tokiu būdu ląstelė per membraną į aplinką išskiria, pvz., dideles biomolekules. Vienaląsčiai organizmai taip šalina nereikalingas medžiagas, tuo tarpu daugialąsčiuose egzocitozė atlieka ir reguliavimo funkcijas.
Egzocitozė ir endocitozė
Egzocitozė yra reiškinys, savo mechanizmu priešingas endocitozei. Neretai egzocitozė yra sujungta su endocitoze į bendrą sistemą. Kai kurios ląstelės endocitoziškai paima medžiagas vienoje ląstelės pusėje, o po to egzocitoziškai išskiria kitoje pusėje. Šis reiškinys vadinamas transcitoze, tai vienas būdų, kaip kapiliarų sienelių ląstelės permeta medžiagas per kapiliarų sieneles. Kitas toks sujungimas – egzocitoziškai išskiriant medžiagas į aplinką transportinių vakuolių membranos įsijungia į ląstelės plazminę membraną, ir šios paviršius didėja. Todėl egzocitozę lydi „tuščioji“ endocitozė – plazminė membrana išlinksta vidun ir sudaro plokščias tuščias vakuoles (kuriose yra šiek tiek tarpląstelinio skysčio), kurios grįžta prie Goldžio komplekso pasikrauti naujų krovinių.
Jamdrokas
Jamdroko ežeras, pasak tibetiečių mitologijos, yra persikūnijusi dievybė.
Egzocitozė
Aprašymas
Egzocitozė reikalinga baltymų (enzimų, antikūnių) sekrecijai, neuromediatorių išskyrimui, ir kitiems vidiniams procesams.
Vykstant egzocitozei dažniausiai Goldžio aparate susidariusios pūslelės susilieja su plazmine membrana, ir jose pernešama medžiaga išskiriama ląstelės išorėn. Kaip pavyzdys gali būti insulinas, kurį taip sekretuoja jį gaminančios ląstelės. Pūslelės membrana tampa plazminės membranos dalimi. Todėl egzocitozė gali padėti ląstelei ir augti: kai pūslelė susilieja su plazmine membrana, ši padidėja, nepriklausomai nuo to, ar tuo metu vyksta sekrecija.
Vasyliškiai
Vasyliškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Milašiūnų.
Sielovada
Sielovada („sielų vedimas“) – kylančios pastangos pritraukti žmogaus sielą arčiau Dievo ir skatinti žmogų pažinti Dievą.
Metodus bei sielovados veiklą nagrinėja Poimenika; tai yra praktinės teologijos dalis, vad. Pastoralinė teologija.
Dvasininkas, atliekantis sielovadą, yra vad. sielovadininkas. Pagal veiklos sritis gali būti karių sielovada, mokinių sielovada, studentų sielovada, užsienio sielovada (sielovada užsienyje, misija) ir kt.
Negras (Čakas)
Negras  – upė šiaurės Argentinoje, Čako provincijoje; Paranos dešinysis intakas. Prasideda Negro pelkynuose, maitnamose laikino Nogeiros upelio. Teka į pietryčius plokščia Gran Čako lyguma, sudaro daug meandrų, senvagių. Įteka į Paranos upės atšaką Barankerasą ties Barankeraso miestu.
Sielovada
Sielovados reikšmę akcentavo Carl Rogers; susiformavo Pastoralinė psichologija, kuri artima ir kai kurioms psichoterapijos kryptims.
Negras (Čakas)
Pagrindiniai intakai: San Karlosas, Saladiljas, Salto de la Vjecha. Negras lietinguoju laikotarpiu patvinsta, o žiemą nusenka. Prateka Čako nacionalinį parką.
Prie Negro įsikūrę miestai: Kolonijas Unidasas, Kolonija Elisa, Makaljė, Puerto Tirolis, Fontana, Resistensija, Barankerasas.
Gvachibų kalbos
Gvachibų kalbos (Guajibo, Wahívo) – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos Pietų Amerikos šiaurės vakaruose: daugiausia Ljanosų plotuose Kolumbijoje ir pasienio srityse Venesueloje.
Daugelis gvachibų kalbų tebėra gana gausiai vartojamos. Nuo seno jas bandyta lyginti su aravakų, aravų kalbų šeimomis, izoliuota Peru kandošių kalba, bet įtikinamų ryšių neįrodyta. Gvachibų kalbose yra nemažai skolinių iš aravakų kalbų.
Kalbos
Žinomos 5 gvachibų kalbos:
Gvachibų tarmė playero (pepochivių) [gob] kartais išskiriama kaip atskira kalba.
Žodynas
Skaitvardžių gvachibų kalbose palyginimas:
! rowspan=2| Skaičius ! Šiaurės ! colspan=3|Vidurio ! Pietų ! rowspan=2| Gvachibų prokalbė !makagvanų ! gvachibų ! plajero ! kuibų ! gvajaberų nawanːebehe || nahúa-wa-behe || nakúeyatabe || kolói- ponːebehe || penayanachí-wa || akoibi xóyobe || pamóp- ponːebehe || nahúa- mátaxiyo-behe || nakuéyatabe xóyobe || pamchál-|| ponːebehe || pihía-wa || cinco xóyobe || ||
Mis Lietuva 2009
Mis Lietuva 2009 – gražiausios 2009 m. Lietuvos merginos rinkimai. Konkursas pirmą kartą vyko realybės šou forma. Konkursas transliuotas per Lietuvos ryto TV. Jo vedėjas - Audrius Bružas. Kas savaitę iš varžybų buvo pašalinama po vieną dalyvę. Finaliniame etape konkurso nugalėtoją išrinko speciali komisija, o daugiausiai žiūrovų balsų surinkusi mergina pelnė Mis Publika titulą. Nugalėtoja buvo paskelbta spalio 11 d., kurią tapo Vaida Petraškaitė iš Kauno.
Rudakiai
Rudakiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Paaluonio, prie Aluonos upės ir jos intakų Sakuonos bei Mėlupio. Pro Rudakius eina kelias ir atšaka į Pernaravą.
Jurgis Chreptavičius
Biografija
Lietuvos bajorų Chreptavičių giminės atstovas, herbo „Odrowąż“ savininkas. Naugarduko pakamario Adomo Ivanovičiaus Chreptavičiaus (1557–1628 m.) ir Anos Kamaevskos sūnus. Jam priklausė valdos Lipske (Gardino pavietas), Višnevas, Valanovas, Gaitiuniškės, Dovbutiškės, Gedeišiškės (Ašmenos pavietas), Glubokoje, Matkiškės, ir Gornostaišiškės (Lydos pavietas), turėjo namus Vilniuje ir Gardine.
Lenkijos-Švedijos karo (1600—1611) dalyvis, 1609 metais dalyvavo užimant Lifliandijos pilį Pernu. 1615 metais vadovaujant savo dvaro padaliniui dalyvavo ATR-Maskvos kare (1605–1618).
1639 metais Jurgis Chreptavičius buvo paskirtas Smolensko kaštelionu. Tų pačių metų vasarą priėmė savo dvare Lipske karalių Vladoslovą Vazą su jo dvariškiais. 1643 metais gruodžio 29 dieną po Jono Alfonso Liackio mirties gavo Žemaičių kašteliono pareigybę. 1645 metų sausį, po Zavadskio mirties buvo paskirtas Pernu vaivada. 1646 metų balandį, po Tomo Sapiegos mirties Jurgis Chreptavičius tapo Naugarduko vaivada.
Drozdovas
Drozdovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Piontnicos, apie 7 km į rytus nuo Lomžos ir apie 67 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime esančiuose Lutoslavskių rūmuose įsikūrusi Lomžos Narevo upės slėnio kraštovaizdžio parko administracija. Šalia kaimo teka Narvevo upė. 1919-1954 m. kaimo pavadinimu vadintas Drozdovo valsčius.
Jurgis Chreptavičius
Šeima
1611 metais vedė Siuzaną Nonhart (m. 1645), sodybos Gaičiūniškėse paveldėtoją. Vaikai: Bogdanas, Adamas, Jurijus, Jonas, Ana, Elžbieta ir Siuzana.
Nadežda Krupskaja
Nadežda Konstantinovna Krupskaja (, 1869 m. vasario 26 d. Peterburge – 1939 m. vasario 27 d. Maskvoje) – Rusijos marksistė revoliucionierė.
Biografija
Nadežda Krupskaja gimė 1869 m. vasario 23 dieną Peterburge. Tėvas mirė, kai Nadeždai sukako 14 metų. Šeima vertėsi sunkiai, tačiau atsitiktiniai uždarbiai nesutrukdė Nadeždai baigti gimnazijos. Vėliau dėstė vakarinėje mokykloje darbininkams.
Buvo suimta ir ištremta už revoliucines idėjas. Tremtyje 1898 m. ištekėjo už Rusijos bolševikų vado Vladimiro Lenino. Su pertraukomis gyveno užsienyje, tačiau komunistinės veiklos nenutraukė, aktyviai dalyvavo partijos veikloje.
Oginskis
Oginskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Oginskienė (ištekėjusi moteris) ir Oginskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
FA Taurė
thumb|150px|FA Taurė
Futbolo asociacijos iššūkio taurė (paprastai vadinama FA taure) – pagrindinis atkrintamųjų varžybų tipo Anglijos futbolo turnyras, kurį organizuoja Anglijos Futbolo Asociacija. Tai pačios seniausios pasaulyje organizuojamos futbolo varžybos, pirmą kartą organizuotos 1871-1872 metais. Šiuo metu turnyre dalyvauja dešimties Anglijos lygų pakopų komandos. Viso 2005-2006 metų turnyre dalyvavo 674 vyrų futbolo klubai.
Atkrintamųjų varžybų poros parenkamos burtų keliu, neskirstant komandų pagal pajėgumą, tik pirmuosiuose atrankiniuose turuose poros parenkamos atsižvelgiant į regionus siekiant sumažinti nedidelių komandų kelionių išlaidas. Iki 1998 metų pirmieji du turai buvo skirstomi į Pietinę ir Šiaurinę zonas.
Žaidžiamos vienerios rungtynės, burtų keliu parenkant šeimininkus. Jei šiose rungtynėse pasiekiamos lygiosios, žaidžiamos antrosios rungtynės kitos komandos aikštėje, o jei ir šiose rungtynėse neišaiškinamas nugalėtojas, žaidžiamas pratęsimas, vėliau mušami 11 m baudiniai. Komandos gali iš anksto susitarti lygiųjų atveju nežaisti antrųjų rungtynių.
Pusfinaliai žaidžiami neutraliose aikštėse. Finalinės rungtynės iki 2001 metų dažniausiai žaistos Londono Wembley stadione, stadioną rekonstruojant nuo 2001 iki 2006 metų buvo žaidžiama Kardife. 2007 m. finalas vėl buvo žaidžiamas Wembley.
Finalai
Šaltinis:
Inchenjero Chuaresas
Inchenjero Chuaresas (Ingeniero Guillermo N. Juárez) – miestas Argentinoje, Formosos provincijos šiaurės vakaruose, 450 km nuo Formosos, prie kelio ir geležinkelio Formosa– Salta. Matakoso departamento centras. 12 tūkst. gyventojų; didelė dalis – indėnai.
Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo parapija
Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo parapija  – parapija įkurta 1983 metais. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Vasilkuvo dekanatui. 1958–1966 m. pastatyta mūrinė parapijos Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo bažnyčia.
Janas Anupras Osolinskis
Janas Anupras Osolinskis (1760 m. – 1812 m.) – Drohičino seniūnas, Ketverių metų seimo narys. 1782 m. seimo narys. Dalyvo kuriant 1791 m. Gegužės trečiosios konstituciją. 1794 m. Kosciuškos sukilimo dalyvis, po kurio neteko viso turto ir turėjo slapstytis. Atėjus Napaleonui, 1806 m. pradėjo dalyvauti Varšuvos kunigaikštystės politiniame gyvenime.
Drožencino Lubiejevas
Drožencino Lubiejevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Sargybos bokštas
thumb|240px|„Sargybos bokštas“ (1920) Sargybos bokštas  – iliustruotas Jehovos liudytojų religinis žurnalas, leidžiamas nuo 1879 m. „Sargybos bokštą“ pradėjo leisti Charles Taze Russell.
Žurnalas leidžiamas dukart per mėnesį daugiau nei 61 mln. tiražu. Kiekvieną numerį sudaro apie 30 puslapių. Žurnalas spausdinamas daugiau nei 414 kalbų. Leidinys skirtas tiek patiems Jehovos liudytojams, tiek platinimui tarp šiai religinei grupei nepriklausančiųjų.
Praeityje (1920–1930 m. Brukline, iki 1935 m. Čikagoje) taip pat buvo leidžiamas panašaus pavadinimo JAV lietuvių Biblijos tyrinėtojų draugijos mėnesinis žurnalas „Sargybos bokštas ir Kristaus čia buvimo pranešėjas“. Leido „Sargybos bokšto“ biblijos ir traktų susivienijimas (redakcinė kolegija: J. R. Muzikantas, S. Beneckis, V. Beneckis).
Indonezijos Liga 1
Indonezijos Liga 1 (Liga 1) – Indonezijos profesionalų futbolo lyga, įkurta 1994 metais. Lygos varžybas organizuoja Indonezijos futbolo federacija.
Dalyvių skaičius
2018 m. dalyvavo aštuoniolika komandų.
Nula nula
thumb|[[Arandos tauta|Arandos tautos nula-nulos]] Nula–nula – Australijos aborigenų ginklas ir įrankis, apie vieno metro ilgio medinė kuoka užaštrintu galu. Pavadinimas kilęs iš darugų kalbos.
Nula–nula naudojama ochros gamybai, batatų bei kitų šakniavaisių kasimui, smulkesnių žvėrių medžioklei, kovai, ugnies įkūrimui, vietinėms muštynėms gentyje, taip pat – nubausti nusikaltusius genties įstatymams.
Šiuos įrankius gamindavo tiek moterys, tiek vyrai, jie būdavo išpiešiami ar net išraižomi priklausomai nuo genties, todėl įvairiose gentyse jų išvaizda skirdavosi. Kai kur (pvz., alavos gentyje) juos tradiciškai naudodavo tik moterys.
Kartais bičių vaško ir virvelės pagalba gale būdavo pritaisomas užaštrintas akmuo.
Maskvos kanalas
thumb|right|250px|Laivyba Maskvos kanalu Maskvos kanalas, iki 1947 m. Maskvos–Volgos kanalas – kanalas Rusijoje, Maskvos ir Tverės srityse, į šiaurę nuo Maskvos. Jungia Maskvos ir Volgos upes; yra svarbi transporto arterija.
Kanalas iškastas GULAG'o kalinių, valdant Stalinui. Prasideda Ivankovo tvenkinyje, netoli Dubnos miesto, įsijungia į Maskvos upę ties Tušinu, 191 km nuo jos žiočių. Kanalo ilgis – 128 km.
Maskva dažnai vadinama „penkių jūrų uostu“, kadangi kanalu galima patekti net į 5 jūras: Baltąją, Baltijos, Kaspijos, Azovo ir Juodąją. Kanalas daugelyje vietų patvenktas, sujungtas su mažesnėmis upėmis. Jo krantuose įsikūrusios maskviečių poilsiavietės.
Baltavokiniai
Baltavokiniai (Zosteropidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima. Būdingiausias bruožas – apie akį baltas žiedas, kurio dydis ir forma grupės viduje skirtinga. Beveik visi šios šeimos paukščiai yra blyškiai žali ir panašūs vieni į kitus. Patinai ir patelės vienodi, o balsai irgi tokie pat. Labai judrūs, migruoja į šiltesnes vietas.
Gyvena miško pakraščiuose Afrikoje ir jos salose, Azijos vakarinėje, pietinėje ir pietrytinėje dalyje, Japonijoje, Australazijoje. Šeimoje 13 genčių ir 96 rūšys.
Alvydas Vaicekauskas
Biografija
1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1997 m. ūkininkas. 2000–2003 m. Pakuonio seniūnijos seniūnas. 2003–2007 m. Prienų rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2011 m. ir nuo 2015 m. Prienų rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys.
2000 m. ir nuo 2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Prienų rajono skyriaus narys, skyriaus tarybos narys, nuo 2006 m. skyriaus pirmininko pirmasis pavaduotojas.
Sutuoktinė Audronė, vaikai Audvydas, Simona.
Viljarobledas
Viljarobledas  – miestas ir savivaldybė Ispanijoje. Įsikūręs šiaurės vakarinėje Albasetės provincijos dalyje, Kastilijos ir La Mančos autonominiame regione. Nutolęs 87 km nuo provincijos administracinio centro – Albasetės. Populiacija – 25 989 žmonės (2015 m. duomenys).
Šalia miesto yra didžiausi pasaulyje vynuogynai (daugiau nei 30 000 hektarų). Viljarobledas yra svarbus maisto pramonės centras. Gaminamas La Mancha vynas, Manchego sūris, bei kitos pramonės šakos, kaip metalurgija ir transportavimas. Mieste dažnai vyksta muzikos, bei religiniai renginiai, karnavalai, kt.