cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Imbarės piliakalnis
Tyrimai
Iš viso ištirtas 1641,25 m² plotas: piliakalnyje – 251, priešpilyje – 395, žemutinėje papėdės gyvenvietėje – 507 ir aukštutinėje papėdės gyvenvietėje – 488,25 m². Piliakalnio ir priešpilio aikštelėse aptiktas 0,5–2,5 m, gyvenvietėje – 0,2–2 m storio kultūrinis sluoksnis, daug darbo įrankių, ginklų, papuošalų, lipdytų ir žiestų puodų šukių, apdegusių grūdų. Piliakalnį I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje juosė dviguba 0,5–0,7 m pločio medinė gynybinė siena, palei kurią aikštelės pakraštyje stovėjo ilgieji antžeminiai stulpinės konstrukcijos pastatai su 3×3 m dydžio patalpomis bei atvirais židiniais. I mūsų eros tūkstantmečio pradžioje siena buvo išplatinta iki 2 m pločio, ilgieji antžeminiai stulpinės konstrukcijos pastatai suskirstyti į 4×4 metro dydžio patalpas. Ankstyviausių pastatų sienos buvo padarytos iš gana tankiai statmenai į žemę sukastų 4-10 cm storio stulpelių, kurių tarpai buvo išpinti storesniais virbais ir apkrėsti moliu. I tūkstantmečio pradžioje tokių pastatų sienos jau buvo tvirtesnės, padarytos iš 20-30 cm storio taip pat statmenai, bet rečiau į žemę sukaltų rąstų, kurių tarpai buvo užpildyti gulsčiais rąstais. Gyvenamosiose patalpose buvo židiniai, įrengti iki 0,8 m skersmens ir 0,4 m gylio smailiadugnėse duobėse.
Šalia ankstyvųjų pastatų aptikta įvairių smulkių iš titnago pagamintų daiktų, pora netaisyklingo pavidalo akmeninių kaplių, lipdytų, prastai išdegtų molinių puodų šukių lygiu ir brūkšniuotu paviršiumi. Vėlesnių stulpinės konstrukcijos pastatų aplinkoje rasta molinių Djakovo tipo svorelių, primenančių nedidelius varpelius, iš kalkakmenio padarytų skritulio pavidalo verpstukų, beveik lygiu paviršiumi lipdytų puodų šukių.
Į pietus nuo piliakalnio, už Pilsupio esančios aukštumos pakraštyje, prie pelkėtos daubos rastos senovės šventyklos liekanos. Tai buvusi 6×6 m dydžio, beveik apskrita, smulkiais akmenėliais nubarstyta aikštelė, kurios rytinėje dalyje buvo laužavietė. Aikštelės viduryje gulėjo 0,9×1,1×1,4 m dydžio akmuo, kurio vienoje pusėje buvo išgręžtos 75 dubens pavidalo, 3–6 cm skersmens, 0,5–2 cm gylio duobutės. Aplink šį akmenį beveik taisyklingu ratu buvo išdėstyti dar 6 panašaus dydžio akmenys be jokių ženklų, nutolę vienas nuo kito per 4 m.
Nuo III-IV a. buvo gyvenama į šiaurę nuo piliakalnio ir papėdės gyvenvietėje. Pastatai buvo nedideli, antžeminiai, stačiakampio plano, tvirtesnio tipo stulpinės konstrukcijos, su židiniais viduje. Piliakalnio pietvakarinėje dalyje buvo įrengta šventykla. Ją sudarė pusapskritimio formos apie 2 m skersmens akmenų grindinys, kurio vidurį statmenai kirto 1,8 m ilgio, 20-40 cm pločio akmenų juosta. Jos viduryje buvo 10-15 cm skersmens akmenų apskritimas, kurio viduryje turėjo stovėti medinis stulpas – dievybės simbolis.
I tūkstantmečio I pusėje pastebimai prasiplėtė papėdės gyvenvietė, pagausėjo įvairių geležinių dirbinių, ypač pagamintų iš vietinės balų rūdos. Jos lydymo vietų aptikta aukštutinėje papėdės gyvenvietėje, o žemutinėje papėdės gyvenvietėje aptiktos iš molio krėstos krosnelės geležies rūdai tirpinti liekanos. Greta metalinių dirbinių papilių V–VIII a. kultūriniame sluoksnyje rasta lipdytų puodų šukių grublėtu ir lygiu paviršiumi.
I tūkstantmečio viduryje piliakalnio šiaurinis pylimas buvo paaukštintas iki 2 m aukščio, jo pagrinde pakloti akmenys, o ant viršaus pastatyta 2 m pločio dviguba medinė gynybinė užtvara. Į šiaurę nuo jo esančioje aukštumoje buvo įrengtas priešpilis, kurį apjuosė akmenų-žemių pylimas su medine dviguba gynybine užtvara.
IX–XIII a. priešpilio pylimas paaukštintas iki 5 m, ant jo stovėjo medinė gynybinė užtvara. Priešpilio kieme palei pylimą stovėjo ilgas ūkinės-gynybinės paskirties statinys, suskirstytas į atskiras iki 4 m pločio patalpas, praėjimais sujungtas su gynybine siena. Jo vietoje aptikta geležinių darbo įrankių, ginklų, žalvarinių papuošalų, žiestų puodų šukių, sudegusių grūdų ir gyvulių kaulų. Priešpilio pietinėje dalyje buvo įrengtas nedidelis tvenkinys, kurį vandeniu maitino šaltinis.
IX–XIII a. į pilį vedė 3 vartai. Vieni buvo priešpilio rytiniame pakraštyje, prie pylimo galo, antri – priešpilio vakarų krašte, o treti – piliakalnio pietrytinėje dalyje. Vartų plotis siekė 2 m, sienos buvo statmenai vienas šalia kito į žemę sukaltų 30-40 cm storio rąstų, sutvirtintų stambesniais akmenimis. Įeinamoji vartų dalis buvo išgrįsta vidutinio dydžio akmenimis, o lubos turėjo būti išklotos plonesniais rąstais ir užpiltos žemėmis.
XVI–XVII a. priešpilyje stovėjo mediniai dvaro rūmai. Jų vietoje rasta akmeninių pamatų liekanų ir puodyninių koklių.
Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Kretingos muziejus, Šiaulių Aušros muziejus.
Rafael Correa
Rafael Vicente Correa Delgado (g. 1963 m. balandžio 6 d.) – Ekvadoro prezidentas nuo 2007 iki 2017 m. Priklauso Alianza PAIS partijai (Alianza Patria Altiva I Soberana: Sąjunga puikiai ir suvereniai tėvynei).
Jis kalba ispaniškai, kečujiškai, angliškai ir prancūziškai.
Ledley King
Ledlis Kingas (g. 1980 m. spalio 12 d.) – buvęs Anglijos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje Anglijos futbolo rinktinėje. Su rinktine žaidė 2004-ųjų Europos futbolo čempionate, kur sužaidė dvejas rungtynes.
2012 m. liepos 19 d. paskelbė baigiantis profesionalo karjerą dėl kelio traumos.
Tilžė
Tilžė (arba Sovetskas;, ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srityje, Nemuno pakrantėje. Su Panemunės miestu Pagėgių savivaldybėje jį jungia Karalienės Luizos tiltas ir Tilžės geležinkelio tiltas. Yra Tilžės geležinkelio stotis.
Istorija
thumb|left|Atstatytas paminklas karalienei Luizei 2014 m. thumb|left|[[Lietuviai|Lietuvių bažnyčia Tilžėje, nufotografuota apie 1910–1930 m.]]
XIII a. dabartinio miesto teritorijoje, Nemuno žemupyje stovėjo skalvių medinė Tilžės pilis. 1289 m., Vokiečių ordinas jos vietoje pastatė Skalvos pilį (Schalauerburg), kurią 1293 m. apgulė lietuvių kariai. 1406–1410 m. pastatyta mūrinė pilis. 1411 m. buvo apgulta Ramauto Valimantaičio vedamų žemaičių. Po Vokiečių ordino sekuliarizacijos, pilis buvo įtraukta į Prūsijos kunigaikštystės sudėtį ir 1552 m. jai suteiktos miesto teises. 1565 m. pastatyta renesansinė, 1755 m. – nauja rotušė. 1807 m. Nemune, šalia miesto, ant plūduriuojančio plausto, pasirašyta Tilžės taika. XIX a. pabaigoje į Tilžę nutiestas Klaipėdos-Tilžės geležinkelis.
Tilžės miestiečių evangelikų liuteronų bažnyčioje (pastatyta po 1525 m.) apie 1536 m. įvestos lietuviškos pamaldos (pamokslus sakė J. Tartyla ir kiti). Ją nugriovus 1610 m. pastatyta vadinama Vokiečių bažnyčia, arba Miesto bažnyčia. Paskutinį kartą lietuviškos pamaldos joje įvyko 1944 m. pabaigoje artėjant frontui. Tilžės Lietuvių bažnyčia, arba Kaimo bažnyčia, veikė nuo 1757 m. iki 1945 m.
XIX a. Spaudos draudimo metais Tilžėje buvo spausdinama lietuviška literatūra, iš kur knygnešiai ją nešdavo į rusų valdytą Lietuvos dalį (Tilžę tuo metu valdė Vokietija). 1896 m. balandžio 1 d. Tilžės miestas buvo atskirtas iš Tilžės apskrities ir įgijo atskiros apskrities teises.
1918 m. lapkričio 30 d. mieste, Mažosios Lietuvos Tautinės Tarybos narių buvo priimtas Tilžės aktas, reikalaujantis prijungti Mažąją Lietuvą prie Lietuvos valstybės.
1989 m. Tilžėje įkurta Tilžės miesto Vydūno lietuvių kultūros draugija, 1996 m. atkurta Lietuvių kultūros draugija Birutė, kuri 1998–2012 m. miesto lietuviams leido laikraštį „Naujoji aušra“. 1998 m. Tilžės katalikų parapijoje įsteigta lietuviška sekmadieninė mokykla (nuo 2000 m. veikusi Kristaus Prisikėlimo bažnyčioje). Nuo XX a. 10-to dešimtmečio Tilžės 3 pagrindinėje mokykloje veikia lietuvių kalbos ir etnokultūros fakultatyvas, vaikų darželyje „Rodničiok“ – lietuviška grupė.
Darius Jauniškis
(g. 1968 m. sausio 14 d.) – Lietuvos karininkas.
Biografija
1990–1993 m. dirbo Aukščiausiosios Tarybos apsaugos skyriuje, 1993–1994 m. Vadovybės apsaugos departamente.
1995 m. pradėjo tarnybą Specialiųjų operacijų pajėgų Ypatingos paskirties tarnyboje. 1997–2006 m. YPT vado pavaduotojas, 2006–2008 m. YPT vadas. 2002, 2004 ir 2007 m. dalyvavo tarptautinėse misijose. 2008–2015 m. SOP vadas.
2015 m. balandžio 14 d. paskirtas VSD direktoriumi, suteiktas pirmas tarnybinis rangas.
Turi ekonomikos bakalauro laipsnį. Studijavo Baltijos gynybos koledže Estijoje ir Sausumos pajėgų karo koledže Jungtinėse Amerikos Valstijose. 2012 m. Vašingtono universitete jam suteiktas strateginių studijų magistro laipsnis.
Albertinia
Albertinia – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Gentis pavadinta vokiečių botaniko Johannes Baptista von Albertini (1769-1831) vardu.
2005 m. Nobelio premijos laureatai
2005 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Google Street View
thumb|{{legend|#305BA3|Valstybės ir teritorijos su daugiausia pilna aprėptimi}} {{legend|#7E98CE|Valstybės ir teritorijos su daline aprėptimi}} {{legend|#FF7F27|Valstybės ir teritorijos su planuojama su pilna ar daline aprėptimi (oficialiai)}} {{legend|#E9B96E|Valstybės ir teritorijos su planuojama pilna ar daline aprėptimi (neoficialiai)}}{{legend|#4E9A06|Valstybės ir teritorijos, turinčios tik dalinę komercinių būstinių ir lankytinų vietų aprėptį}}{{legend|#8ACF45|Valstybės ir teritorijos, turinčios tik privačių verslų aprėptį}}{{legend|#E0E0E0|Valstybės ir teritorijos neturinčios vaizdų bei jų kol kas neplanuojama turėti}}|400px Google Street View  – technologija „Google Maps" ir „Google Earth" sistemose, suteikianti galimybę stebėti panoraminius gatvių bei kelių vaizdus. Projektas startavo 2007 m. gegužės 25 d. Iš pradžių apėmė tik didžiausius JAV miestus, bet vėliau tapo prieinami ir užmiesčio vietovių bei iš viso 45 valstybių vaizdai.
„Street View“ dėka galima apžiūrėti, pvz., namą, kitą statinį ir jo aplinką dar prieš atvykdami į jį, planuoti keliones ar aptarti konkrečią susitikimo vietą.
Jei gatvę ar kelią galima stebėti per Google Street View sistemą, jo centru eina mėlyna linija. „Street View“ sistemoje esančius panoraminius gatvių vaizdus galima apžiūrėti maksimaliai priartinant „Google Maps“ žemėlapio vaizdą arba užvedant oranžinio „Pegman“ žmogiuko atvaizdą, esantį kairiajame viršutiniame žemėlapio kampe, ant mėlynai žemėlapyje pažymėtos gatvės ar kelio. Tuomet pasirodo pasirinktos gatvės vaizdas. Apačioje rodoma gatvės linija, kurios viduje rodomas jos pavadinimas. Valdyti galima pele arba klaviatūros krypties rodyklėmis. Taip pat galima pasirinkti 3D stereoskopinį vaizdą, kuris aktyvuojamas paspaudus kairįjį pelės mygtuką ir pasirinkus „3D mode on“.
Paplitimas
thumb|right|250px|Google Street View automobilis [[JAV 2010 m.]] 2012 m. birželio 6 dieną Google paskelbė, jog kompanija sukaupė 20 petabaitų Street View duomenų, nufotografuota 5 milijonai mylių kelių, tuomet projektas veikė 39 šalyje apie 3000 miestų.
Nuo projekto starto 2007 m. Google Street View populiarėjo ir 2013 m. jau veikė 48 pasaulio šalyse.
JAV
Projektas startavo JAV ir pirmuosius metus veikė tik šios šalies miestuose. Iš pradžių projektas veikė tik pagrindinėse miestų gatvėse.
Kanada
Google Street View automobiliai Kanadoje pastebėti 2007 m. rudenį, tačiau projektas buvo kuriam laikui atidėtas norint suderinti privatumo apsaugos klausimus su šalies vyriausybe.
Lotynų Amerika
2022 metais „Google“ automobiliai pastebėti Panamoje, tiesa kada vaizdai taps prieinami ,,Google Street View" platformoje neaišku.
Europa
Vienos pirmųjų Europos šalių, kuriose pradėjo veikti Google Street View, tapo Prancūzija ir Italija (2008 m.). Šiek tiek vėliau prie projekto prisijungė Ispanija ir Didžioji Britanija.
Šiuo metu projektas veikia daugelyje Europos šalių ir dengia didžiąją dalį šalių teritorijų. Daugumoje Europos šalių buvo kilę asmens privatumo diskusijų.
Bulgarija
2013 m. vasarį daugumos Bulgarijos gatvių ir kelių vaizdai tapo prienami Google Street View sistemoje.
Lietuva
Nuo 2012 m. birželio 7 d. „Google“ automobiliai fotografavo Lietuvos gatves. Fotografuota didesniuose Lietuvos miestuose, svarbesniuose keliuose, miestuose ir miesteliuose šalia jų. Nuo 2013 m. sausio 31 d. Lietuvos kelių ir gatvių vaizdai prieinami Google Street View sistemoje.
Taip pat „Google“automobiliai Lietuvą fotografavo 2018 m., 2019 m., 2021 m., 2022 m. ir 2023 metais.
2022 metų, liepos 16 d. Lietuvos kelių ir gatvių vaizdai, po beveik 10 metų pertraukos buvo atnaujinti, patalpinant visus neatnaujintus vaizdus.
Lenkija
2012 m. kovą, didžiųjų Lenkijos miestų gatvės tapo prienamos Google Street View sistemoje. 2013 m. balandį, prienama tapo dauguma šalies kelių ir gatvių.
„Google“ automobiliai po Lenkiją keliavo taip pat 2014 m., 2017 m., 2018 m., 2019 m., 2020 m., 2021 m., 2022 m., 2023 metais.
Vengrija
2013 m. balandį, didžioji dalis Vengrijos kelių ir gatvių tapo prienami Google Street View sistemoje.
Okeanija
2008 m. rugpjūtį buvo paskelbtos pirmosios Australijos nuotraukos. 2008 m. pabaigoje prie projekto prisijungė ir Naujoji Zelandija.
Afrika
Šiuo metu projektas veikia ir Nigerijoje, Senegale, Kenijoje, Ruandoje. Ganoje, Ugandoje, Esvatinyje.
Antarktida
2010 m. rugsėjį projektas startavo Antarktidoje.
Dargaičiai (Tauragė)
Dargaičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Gaurės.
Istorija
Kaimas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1561 m., kai kaime buvo 4 kiemai, jam priklausė 4 valakai žemės. Kaimo apylinkėse yra kapinynas, vadinamas Žalkapiu.
Rudasis ibis
Rudasis ibis (Plegadis falcinellus) – ibisinių (Threskiornithidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Rudasis ibis yra mažesnis už pilkąjį garnį. Patinas tamsiai rausvai rudas, metalo blizgesio. Sparnai ryškesnės žalsvos spalvos, purpurinio blizgesio. Kūno apačia raudonai ruda. Snapas lyg dalgis nulinkęs žemyn, rusvas. Kojos rusvos. Rainelė rausvai ruda. Patelė panaši į patiną, tik jos apdaras rudesnis. Jauniklių kaklas pilkai rudas, kartais – su baltais taškučiais. Trumpesnis snapas.
Paplitimas
thumb|left|185px|Rudasis ibis (Plegadis falcinellus) Arealas pertrauktas. Eurazijoje paplitęs nuo Balkanų pusiasalio iki Mianmaro. Šiaurėje arealas siekia Vengriją, Dunojaus, Volgos deltą, Aralo jūrą, pietinę Himalajų papėdę. Į pietus paplitęs iki Indostano pusiasalio, Irano, Mažosios Azijos. Taip pat gyvena Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Australijoje.
Žiemoja Karibų jūros salose, Afrikoje, Viduržemio jūros pakrantėse.
Lietuvoje matytas tik kelis kartus.
Biologija
Gyvena atvirose pelkėse, gausiai apaugusiose vandens augalija, upių pakrantėse, ežerų bei jūrų įlankose. Maitinasi įvairiuose vandens telkiniuose, tačiau ten turi būti dvi būtinos sąlygos – atviras kraštovaizdis ir plačios seklumos. Aktyvus dieną. Maistą renka dumblėtose seklumose. Baikštus ir tylus paukštis, laikosi būreliuose. Peri kolonijomis su kitais garniais, naktikovais, girnovėmis, kormoranais. Rečiau – ir atskiromis kolonijomis.
Lizdą suka abu poros nariai sunkiai prieinamose vietose tarp pernykščių nendrių, tarp krūmų. Neretai užima senus garnių lizdus. Dėtyje paprastai būna 3–4 kiaušiniai, perimi abiejų paukščių apie 22 dienas. Patinas neša maistą, o patelė maitina jauniklius maždaug mėnesį. Palikę lizdą, vieni jaunikliai laikosi su suaugusiais, o kiti pasklinda po kitus regionus.
Kapitonas komandantas
Kapitonas komandantas  – Belgijos oro pajėgų, sausumos pajėgų ir medicininės tarnybos karinis laipsnis, vyresnis už kapitoną ir žemesnis už majorą. Šį laipsnį turintys karininkai paprastai tarnauja štabų pareigybėse, rečiau vadovauja nedideliems daliniams – kuopoms ar eskadronams.
Atitinka kai kurių valstybių vyresnįjį kapitoną.
Sausumos pajėgų kapitono komandanto antpetyje yra trys žvaigždutės po trumpa siaura juostele, Oro pajėgų antpetyje trys mėlynos skersinės juostelės, viršutinė juostelė su kilpa, medicinos tarnybos – trys auksinės skersinės juostelės, kurių viršutinė su kilpa.
Visagino Gerosios vilties progimnazija
Visagino „Gerosios vilties“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Visagine, Partizanų g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 190243095.
Istorija
Sniečkaus 2-oji vidurinė mokykla įsteigta 1982 m., mokykloje pradėjo mokytis 370 mokinių, dirbo 25 mokytojai. 1983 m. mokyklą baigė 10 pirmųjų abiturientų, pirmosios laidos auklėtojas buvo Ivan Lagunionok. Rekordinis mokinių, besimokančių šioje mokykloje, skaičius buvo 1985–1986 mokslo metais – 2611 mokinių mokė 111 mokytojų. 1986 m. O. Lachotskajos iniciatyva ir daugumos mokytojų pastangomis įkurtas mokyklos Švietimo muziejus. Jame yra sukaupta įdomių eksponatų, kurie primena, kokia buvo mokykla praėjusiame šimtmetyje. Muziejuje ypatinga vieta skiriama „Gerosios vilties“ mokyklos įkūrimo istorijai, kuri surašyta metraštyje. Mokyklos pasididžiavimas- teatro studija, kurios vadovė yra T. Unuček. Vienas iš buvusių mokyklinio teatro aktorių, V. Pankov dirba Maskvos A. Kaliagino teatre.
1991 m. gruodžio mėnesį pagilinto matematikos, fizikos, informatikos mokymo klasėms suteiktas gimnazinių klasių statusas.
Sartų regioninis parkas
left|150px
Sartų regioninis parkas – regioninis parkas šiaurės rytų Lietuvoje, direkcija Zarasų rajone, Dusetose. Parko plotas 12107 ha. Įsteigtas išsaugoti unikalioje dubaklonių sankirtoje susiformavusiam Sartų ežero kraštovaizdžiui, jo gamtinei ekosistemai ir kultūros paveldo vertybėms.
Gamtos vertybės
thumb|left|240px|Sartų ežeras vasaros vakarą
Parke yra unikalus, penktasis pagal dydį Lietuvoje Sartų ežeras su 8 stambiomis atšakomis ir jų tęsiniuose esančiomis protakomis besijungiančių ežerų virtine. Stovi Sartų ežero apžvalgos bokštas. Per parką ir Sartų ežerą teka Šventoji. Įdomus kalvotas ir daubotas centrinės ir rytinės parko dalies kraštovaizdis. Vosynos rezervate saugomi seniausi Dusetų girios eglynai, pelkės, įvairios retų rūšių buveinės. Vertingos ir Antazavės šilo bendrijos. Prie žuvininkystės tvenkinių galima stebėti paukščius.
Kultūros paveldas
thumb|left|240px|[[Antazavės dvaras]]
Parko teritorijoje stūkso Velikuškių ir Pakačinės piliakalniai, čia atsiskleidžia vakarinių ir rytinių aukštaičių etnokultūrinė sandūra, savitas ilgų paežerinių kaimų išsidėstymas. Dusetų mieste, minimame jau XIII a., išlikusi XVIII a. bažnyčia su varpine. Rokėnų kaime yra kompozitoriaus Juozo Gruodžio gimtinė, Gipėnuose – poeto Antano Vienažindžio sodyba – muziejus. Antazavėje – įdomi XVIII a. bažnyčia, dvaro pastatai ir parkas.
Laisvalaikis ir pramogos
Sartai garsėja kiekvieną žiemą ant ežero ledo vykstančiomis žirgų lenktynėmis. Čia geros sąlygos maudytis, žvejoti, keliauti dviračiais ir pėsčiomis. Vandens turistai gali pasirinkti 1–4 dienų maršrutus. Apsistoti galima stovyklavietėse bei stacionariose poilsiavietėse. Ten nuomojamos valtys. Įplaukus į pietinę Sartų ežero dalį galima aplankyti prie rytinės ežero atšakos esančius piliakalnius. Po to 7–8 km ilgio pietvakarine atšaka, prie kurios glaudžiasi Dusetų giria, vėl sugrįžtama į Šventąją. Į Sartų ežerą galima patekti ir Kriaunos upe nuo Obelių.
Parko, kuriame gausu ežerų, direkcija rekomenduoja maudytis prie esančių stovyklaviečių, poilsiaviečių ar kempingų. Geriausiai tinka buriuoti Sartų ir Zaduojo ežerai. Stovyklavietės įkurtos prie Tautesnio, Zalvio ir Sartų ežerų.
Ant Sartų ežero ledo prie Dusetų miesto kiekvienų metų pirmą vasario šeštadienį vyksta populiariausios Lietuvoje žirgų lenktynės. Parke švenčiamos Užgavėnės, Joninės, vyksta Sėlos muzikantų suėjimai, diskotekų vedėjų konkursai, Antazavės kaimo festivalis, Žirgų lenktynės (pirmą vasario šeštadienį), Galiūnų varžybos, Ūkininkų šventė.
Priegloba
Priegloba arba hostingas – internetinių paslaugų grupė, apimanti:
Priegloba reiškia tiek paslaugą (tuo atveju, kai tai atlieka įmonė, kuri teikia tokias paslaugas), tiek patį procesą - tai gali būti duomenų centro, tinklalapių ar elektroninio pašto serverio priežiūra.
Elektroninio pašto priegloba
Elektroninio pašto priegloba – vienas iš labiausiai paplitusių prieglobos tipų. Šios paslaugos gavėjai gauna tam tikros talpos elektroninio pašto „dėžutę“ ir el. pašto adresą, kuriuo jie gali priimti ir siųsti el. pašto žinutes. Šiuo metu smarkiai paplitusios nemokamos el. pašto prieglobos paslaugos. Lietuvoje viena iš geriausiai žinomų el. pašto prieglobų - „Gmail“ paslauga, kurią teikia kompanija „Google“.
Tinklalapių priegloba
Tinklalapių priegloba, kitaip dar interneto svetainių priegloba tai tokia priegloba, kai į vieną pakankamai galingą serverį patalpinama šimtai, kartais net tūkstančiai tinklalapių. Paslaugos gavėjai gauna teisę naudotis dalimi tokio serverio resursų: saugoti savo tinklalapius (interneto svetaines), gali kurti duomenų bazes, paleisti specializuotas tinklalapių programas (pvz.: lankytojų statistikos, užsakymų priėmimo) ir pan.
Šiai kategorijai priklauso ir vadinamosios „prieglobos už minimalų mokestį“ paketai, kurie turi labai ribotas administravimo galimybes. Kai kurie interneto paslaugų teikėjai tokį hostingą siūlo nemokamai, kaip priedą prie kitų mokamų paslaugų. Kitais atvejais teikėjas uždirba iš tinklalapiuose rodomos reklamos arba renka nedidelį užmokestį. Siekdamas pritraukti daugiau vartotojų, tokios prieglobos teikėjas gali kurį laiką apskritai neprašyti jokio akivaizdaus atlygio. Nemokama priegloba dažnai turi ne visas galimybes, pavyzdžiui, nėra PHP ir MySQL.
Kadangi naudojamas tik vienas serveris, paprastai būna ir visiems bendras IP adresas. Jei kokia įstaiga ar net valstybė dėl netinkamo vienos svetainės turinio tą adresą vidaus vartotojams užblokuoja, nematomos ir visos kitos. Individualūs IP adresai viename serveryje techniškai galimi; kai kurios firmos teikia šią paslaugą.
Virtualių dedikuotų serverių priegloba
Virtualių dedikuotų serverių priegloba - toks tipas, kai į vieną fizinį serverį patalpinama keliolika (10-20) virtualių dedikuotų serverių. Šiuo atveju paslaugos gavėjas gauna galimybę visiškai kontroliuoti šį virtualų dedikuotą serverį (su „root“ ar administratoriaus teisėmis), diegti reikiamą programinę įrangą, nuotoliniu būdu „perkrauti“ ar įjungti/išjungti serverį. Virtualūs dedikuoti serveriai suteikia daugiau resursų bei techninių sprendimų laisvę nei paprasta tinklalapių priegloba.
Dedikuotų serverių priegloba
Dedikuotų serverių prieglobos vartotojui suteikiamas išskirtinė teisė naudotis visu fiziniu serveriu. Paslaugos gavėjas gali laisvai pasirinkti, kokia operacinė sistema bei taikomoji programinė įranga bus įdiegta į serverį.
Nuosavų serverių priegloba
Klientas taip pat gali nuspręsti įsigyti nuosavą serverį. Tuomet jis turi platesnį galimos aparatūros (procesoriaus, diskų, atminties) pasirinkimą. Paprastai priimami tik standartinių matmenų serveriai. Tokio serverio laikymas pigesnis nei teikėjui priklausančio dedikuoto ar net gero virtualaus, tačiau jį pirmiausia reikia įsigyti. Nuosavas serveris gali turėti neįprastai didelius resursus kokiai nors specializuotai užduočiai atlikti (pavyzdžiui, tipinis serveris turi du ar keturis diskus bet yra modelių kurie turi keliasdešimt).
Nestandartinės įrangos priegloba
Jei centre esama pakankamai vietos, jis gali teikti nestandartinės įrangos (kolokacijos) paslaugas. Šiuo atveju iš kliento nereikalaujama jog aparatūra būtų standartinių matmenų, jai patalpinti tiesiog suteikiamos lentynos. Matuojant pagal skiriamą tūrį kolokacija nėra brangi, tačiau paprastai skiriama tiek vietos jog ji kainuoja daugiau nei kiti prieglobos tipai.
Duomenų centras
Duomenų centro paslauga - tai fizinės vietos duomenų centre ir papildomų resursų (interneto prieigos, elektros energijos) nuoma. Pats duomenų centras tai saugojama patalpa, kur fiziškai talpinamas vartotojui arba paslaugos teikėjui priklausantis (ir klientui nuomojamas) serveris. Jis prijungiamas prie sparčios interneto prieigos, nepertraukiamo elektros šaltinio, užtikrinamos serverio darbui optimalios klimato sąlygos, montuojama aparatūros nesugadinanti dujinių gęsintuvų sistema ir pan. Duomenų centre esantis serveris dažniausiai valdomas nuotoliniu būdu. Paprastai serverių saugykla yra apmokestinama pagal serverio užimamą dydį (aukštį), suvartojamą elektros energiją bei persiunčiamų duomenų kiekį (GB) ar interneto ryšio kanalo pralaidumą (Mbps).
Duomenų centrams paprastai naudojamos 19 colių (482, 6 mm) pločio lentynos kur kiekvienam serveriui skiriamas sutartas standartinis aukščio vienetų skaičius (žymimas kaip HE ar U). 1 HE lygus 44,5 mm. Lentynų gylis būna nuo 200 iki 1000 ir daugiau mm.
Islandijos futbolo varžybos 2008 m.
Islandijos futbolo varžybos 2008 m.
Matt Hardy
Metas Hardis (g . 1974 m. rugsėjo 23 d.) – JAV profesionalus imtynininkas.
Biografija
Būdamas dvylikos metų neteko mamos. Pradėjo savo karjerą būdamas 19 m. Jis debiutavo WWE federacijoje 1993 metais kartu su savo jaunesniuoju broliu Jeff Hardy.
Kartu su broliu Mattas įkūrė organizaciją „OMEGA“, kurioje taip pat dalyvauja ir kitas dabar TNA imtynininkas bei geras jų draugas Shannon Moore.
Matt’as su savo broliu Jeffu yra komandoje The Hardy Boyz. Kartu su Jeffu jis 6 kartus tapo WWE pasaulio komandinių varžybų čempionais, bei vieną kartą WCW komandinių varžybų čempionais. Matt’as taip pat yra WWE Europos, kovos be taisyklių ir lengvasvorių čempionas ir ECW čempionas. Kitose federacijose Matt’as buvo žinomas pseudonimais The Angelic Diablo, Surge, White Cheetah, Ignis Fatus. Pagrindiniai Matto imtynių judesiai yra: Twist Of Fate, Moonsault, Side Effect ir Diving Leg Drop.
Matt’as buvo atleistas iš TNA.
Alaverdi
Alaverdi (🇦🇲) – miestas šiaurės Armėnijoje, netoli sienos su Gruzija, prie Debedo upės. Išvystyta metalurgijos, kalnakasybos pramonė, vario gavyba. Apylinkėse yra išlikusių senų vienuolynų.
Vincas Mamaitis
Vincas Mamaitis (g. 1907 m. liepos 21 d. Žemojoje Panemunėje, Šakių raj.) – vargonininkas, chorvedys, kultūros veikėjas.
Lietuvoje
Muzikos mokėsi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune, kiek laiko talkino vargonininkui Vincui Nacevičiui, mokėsi Kauno „Aušros“ gimnazijoje. 1925–1928 m. vargonininkavo Ilguvoje (Šakių raj.).
Tarnaudamas Lietuvos kariuomenėje (gavo vyresniojo puskarininkio laipsnį), 1929–1934 m. vadovavo Kauno karo policijos mokyklos vyrų chorui, surengė keletą koncertų, dainavo Kauno radiofone, suorganizavo apie 40 dalyvių skudutininkų orkestrą.
1932–1934 m. lankė Kauno konservatoriją (vargonuoti mokėsi pas Juozą Naujalį ir Vincą Nacevičių), vadovavo Žemės ūkio ministerijos, „Dainos“ ir Šaulių sąjungos chorams, 1937–1940 m. buvo šios sąjungos Centrinio choro dirigentas ir chormeisteris, meno vadovo ir dirigento Nikodemo Martinonio pavaduotojas. Subūrė vyrų vokalinį oktetą, su kuriuo nemažai koncertavo. 1939–1940 m. – Vilniaus filharmonijos dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovo Jono Švedo asistentas.
Emigracijoje
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, anglų okupacinėje zonoje Merbeko stovykloje suorganizavo lietuvių chorą ir kurį laiką jam vadovavo. 1947 m. išvyko į Angliją, kur laikinojoje W. Bytheto stovykloje suorganizavo vyrų chorą ir surengė 12 koncertų. Su chorvedžiu V. Untuliu surengė dainų šventę Nottinghame.
1948 m. pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui lietuvių parapijoje Londone. 1950 m. meno mėgėjai susitelkė į Lietuvių meno sambūrį „Vaidila“, kuris turėjo mišrųjį ir vyrų chorus, vokalinius ansamblius, dramos, šokių ir muzikantų kolektyvus. Iš viso šiuose kolektyvuose dalyvavo iki 100 žmonių ir jiems vadovavo atskiri meno vadovai. Ansamblis rengė koncertus, statė operetes, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Chorai išmoko daug giesmių ir dainų. Ansamblis turėjo apie 150 viešų pasirodymų.
1962 m. rudenį persikėlęs į JAV, vargonininkavo Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Elizabethe, NJ, ir vadovavo chorui. Apie 30 dalyvių mišrusis choras atliko ir sudėtingų polifoninių kūrinių: mišių, motetų, mišparų, giesmių ir dainų. Kolektyvas nemažai koncertavo, dalyvavo tautiniuose renginiuose ir dainų šventėse: 1964 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos programoje, 1966, 1971 ir 1978 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte, 1977 m. atliko giesmę filmo įrašui „Sorcerer“.
V. Mamaitis atliko didelį visuomeninį ir kultūrinį darbą. Aktyviai įsijungęs į New Yorko-New Jersio lietuvių muzikinį gyvenimą, įstojo į ALRK Vargonininkų ir kitų muzikų sąjungą, 1964 m. išrinktas šios sąjungos Centro valdybos vicepirmininku, 1966–1974 m. buvo renkamas sąjungos pirmininku, nuo 1974 m. – garbės narys. Buvo 1964 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos muzikos redaktorius, 1971 m. – 4-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės garbės komiteto ir repertuarinės komisijos narys, jungtinio choro dirigentas.
1967–1974 m. redagavo ir administravo žurnalą „Muzikos žinios“, pagyvino jo leidybą. Rengė dainų švenčių programas, organizavo muzikos konkursus, rūpinosi natų ir knygų leidyba – 1971 m. išleido Juozo Žilevičiaus knygą „Lietuvis vargonininkas išeivijoje“. Sukūrė 10 giesmių, 1995 m. išleido „Šv. Mišių giesmes“.
1979 m. išėjęs į pensiją, V. Mamaitis apsigyveno Sunny Hülse, FL. Čia subūrė pensininkų mišrųjį chorą „Antroji jaunystė“, kuris iki 1993 m. giedojo Šv. Teresės bažnyčioje, atlikdavo meninę programą tautinėse šventėse. Apdovanotas Gedimino III laipsnio ordinu ir medaliais.
Boeing 747SP
Boeing 747SP – patobulinta Boeing orlaivio 747 versija, paruošta ypač ilgiems skrydžiams. Raidės SP reiškia „Special Performance“ (ypatingos galimybės). Ši versija yra panaši į 747-100, tik turinti dar mažesnį korpusą, didesnius galinius sparnus ir supaprastintus sparnų atvarus. Sutrumpintas korpusas leidžia orlaiviui nuskristi ilgesnius maršrutus ir pasiekti didesnį greitį palyginus su kitais 747 lėktuvais.
Ši versija buvo sukurta norint atitikti 1973 m. iškeltus Pan American World Airways ir Iran Air reikalavimus. Jos norėjo gauti patį talpiausią lėktuvą, galinti skristi ilgus nuotolius. Pan Am siekė šiuos lėktuvus naudoti Niujorkas–Artimieji Rytai maršrutais, o Iran Air tuo metu planuojamam Teheranas–Niujorkas maršrutui. Boeing 747SP versija Boeing siekė konkuruoti su tuo metu populiariais trijų variklių lėktuvais.
Pirmasis 747SP lėktuvas buvo pradėtas naudoti 1976 m., kiek vėliau naudotas vyriausybiniams ir VIP poreikiams. Kol buvo naudojamas šis lėktuvas pasiekė keletą aeronautikos rekordų, tačiau pardavimai neatitiko planuoto 200 skaičiaus ir jų buvo parduota vos 45. Tuomet Boeing sustabdė šio orlaivio gamybą.
Konradsvaldė
Konradsvaldė arba Konstantinovka (, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas 11 km į šiaurės rytus nuo Kaliningrado.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Noihauzeno rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Kosmodemjanskojės apylinkės kaimas. Pavadintas 999-osios eskadrilės lakūnės Tamaros Konstantinovos vardu.
Veikia vidurinė mokykla, kultūros namai, biblioteka, medicinos punktas. Yra šaldytuvų gamyklos filialas. Didžiausia įmonė – kolūkis „Voschod“.
Liubomiras Laucevičius (1950)
Liubomiras Laucevičius (g. 1950 m. birželio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro, kino ir televizijos aktorius.
Biografija
1968 m. baigė Panevėžio vakarinę vidurinę mokyklą. Nuo 1966 m. lankė Panevėžio dramos teatro aktorių paruošimo studiją (vadovas Juozas Miltinis), 1968–1975 m. šio teatro aktorius. 1975–1990 m. vaidino Klaipėdos dramos teatre. 1980 m. baigė LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetus (kurso vadovas Povilas Gaidys). Nuo 1990 m. vaidina Kauno dramos teatre, Kauno jaunimo kameriniame teatre.
Sukūrė daigiau kaip 70 vaidmenų teatre, apie 50 vaidmenų kine ir televizijoje. Vaidyba santūri, lakoniška, įtaigi, kai kuriems vaidmenims būdinga ironija, sarkazmas.
Vertimų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Vertimų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vertimų kaime, Mituvos kairiajame krante, 13 km į šiaurės vakarus nuo Jurbarko, 4 km į vakarus nuo kelio, prie kelio.
Liubomiras Laucevičius (1950)
Kūryba
Vaidmenys teatre:
Vaidmenys televizijoje:
Vaidmenys kine:
Vertimų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Istorija
miniatiūra|240px|left|Interjeras
Apie 1920 m. Žindaičių seniūnijos seniūnu buvo išrinktas žindaitiškis Tadas Kimutis, kuriam kilo idėja – pastatyti bažnyčią. Žemė buvo privati. Dovanoti žemės sklypą bažnyčiai statyti sutiko žmonės gretimame Vertimų kaime. Žindaičių seniūnijos, kuriai priklausė Mikutaičių, Žindaičių, Velėniškių ir Dargaitėlių kaimai, seniūnas Tadas Kimutis vyko į Kauną, į vyskupiją gauti leidimo, kad būtų galima sudaryti naują parapiją ir pradėti statyti naują bažnyčią.
Tai mini iš šio krašto kilęs rašytojas Antanas Giedraitis-Giedrius: „''Tuoj po Pirmo pasaulinio karo Vertimuose, kurie turėjo antrą vardą – Jonikai, gyveno septyni broliai Matulevičiai (Mačiulevičiai). Iš jų du nutarė paaukoti du žemės sklypus bažnyčiai statyti: 13 ha dirbamos žemės ir 14 ha miško. 1924 metais pradėti parapijos kūrimo darbai. Organizatoriumi ir pirmuoju parapijos klebonu tapęs kun. Jonas Padleckis, talkininkaujant apylinkės ūkininkams (minimos Žičkaus, Kimučio ir Bylos pavardės), 1925-1926 metais buvo pastatyta medinė bažnytėlė, pavadinta šv. Jono Krikštytojo vardu. Susidariusi apie 2000 gyventojų turinti parapija''“.
Broliai Matulevičiai paaukojo 27 ha žemės bažnyčiai statyti ir parapijai kurti. Iš Jurbarko, Gaurės, Eržvilko ir Girdžių parapijų dalies kaimų įkurta Vertimų parapija. Klebono Jono Padleskio iniciatyva 1925–1926 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1944 m. spalio 8 d. sudegė parapijos pastatai, bažnyčia ir prieglauda išliko.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu ir siauresne už navą trisiene apside.
Bažnyčioje stovi nežinomo meistro vargonai.
Gražina Arlauskaitė-Vingrienė
Gražina Arlauskaitė-Vingrienė (g. 1954 m. kovo 4 d. Irkutsko sritis, Rusija) – Lietuvos dailininkė, tapytoja, monumentalistė.
Biografija
1973 m. baigė Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikumą, 1978 m. baigė Vilniaus dailės institutą, monumentaliosios tapybos studijas.
Nuo 1978 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) Menų fakulteto Tapybos katedros dėstytoja, nuo 2008 m. docentė.
Nuo 1988 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Kūryba
Nuo 1978 m. nuolat dalyvauja grupinėse parodose bei projektuose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija, Čekija, Belgija, Maskva). Pagrindinė kūrybos sritis – monumentalioji tapyba. Reikšmingesni darbai: freskos „Šiaulių žemė“ (Šiaulių miesto savivaldybės administracinis pastatas, 1982 m.), „Pieva“ (Šiaulių pieno kombinatas, 1984 m.), „Šventė“ (Gubernijos alaus darykla, 1988 m.), „Šventasis avinėlis“ (Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, 1997 m.), Šiaulių katedros fundatoriaus J.Valavičiaus portretas (Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedra), sieninė tapyba „Floros ir faunos globėja“ (privatus interjeras Šiauliuose, 1990 m.), Freskos Šiaulių senųjų kapinių vartuose, 2008 m. ir kt.
Aukštelkės apylinkė
Aukštelkės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiaulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. 1954 m. prijungta Leporių apylinkė, dalis Kurtuvėnų apylinkės, dalis Jonelaičių apylinkės ir dalis Dausiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Aukštelkės apylinkė prijungta prie Ginkūnų apylinkės ir Kurtuvėnų apylinkės.
Juozas Mikštas
Biografija
Nuo 1930 m. korespondencijas, eilėraščius, prozos kūrinėlius spausdino Vilniaus leidiniuose „Vilniaus rytojus“, „Jaunimo draugas“, „Vilniaus aušra“. 1934 m. lenkų okupacinės valdžios suimtas, kankintas. Vėliau bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų Vilnius“, „Trimitas“, „Pavasaris“, „Karys“, „Savaitė“, „Kuntaplis“.
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, rašė į laikraščius „Lietuvių žodis“, „Mintis“, „Tėviškės garsas“, „Žiburiai“, „Skautų aidas“, žurnalą „Žingsniai“. 1947 m. atvyko į Australiją. Buvo aktyvus leidinių „Australijos lietuvis“, „Tėviškės aidai“ bendradarbis. Australijos lietuvių kultūros fondas|Australijos lietuvių kultūros fondo vedėjas. Rašė į JAV lietuvių spaudą. Mėgiamiausi žanrai – humoreska, reportažas, apybraiža.
Livonijos kronika
Livonijos kronikomis vadinama:
Romas Makarevičius
Romas Makarevičius (g. 1952 m. lapkričio 27 d. Naujojoje Akmenėje), choro dirigentas, dainininkas (tenoras).
Biografija
Šiaulių vaikų muzikos mokykloje mokėsi griežti violončele (mokyt. A. Zakaras). Vilniuje baigęs vidurinę mokyklą, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. L. Januškienė). 1977–1982 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Jozėno klasė). Dar studijų metais pradėjo dainuoti Lietuvos aklųjų draugijos mišriajame chore „Vilnius".
Baigęs studijas, vadovavo Vilniaus miesto įvairiems vokaliniams ansambliams, keletą metų buvo Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa“ chormeisteris, nuo 1986 m. rudens Lietuvos sveikatos apsaugos ministerijos moterų vokalinio ansamblio „Svaja“ vadovas. „Svaja“ surengė koncertų, 1987 m. respublikiniame „Sidabrinių balsų" konkurse Druskininkuose laimėjo pirmąją vietą.
Nuo 1986 m. pavasario R. Makarevičius Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyrų choro „Sakalas" chormeisteris, nuo 1989 m. rudens meno vadovas ir dirigentas. Be daugelio pasaulietinių kūrinių, chorą išmokė giesmių ir mišių, surengė nemaža koncertų; pastaraisiais metais „Sakalas" gieda ir bažnyčiose. 1994 m. giedojo Hamburgo (Vokietija), o 1997 m. Kopenhagos (Danija) bažnyčiose ir katedrose. Choras buvo parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Lietuvoje – dalyvavo ir chorų konkurse Vilniuje.
R. Makarevičius dainuoja Vilniaus miesto savivaldybės kameriniame chore „Jauna muzika". Jis – 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas, nuo 1998 m. Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narys.
Afganistano provincijos
Provincijai vadovauja gubernatorius, kurį paskiria šalies prezidentas. Kiekvienai provincijai atstovauja po du delegatus Seniūnų Taryboje.
JTO Afganistano provincijas grupuoja į 7 geografinius regionus.
Adomas Abramavičius
Adomas Abramavičius (Abramowicz; g. 1710 m. rugpjūčio 24 d. – m. po 1753 m.) – pamokslininkas.
Biografija
Mokytojavo žemesnėse mokyklose, dėstė poetiką Varšuvoje, filosofiją ir teologiją Vilniaus akademijoje. Vėliau dirbo Polocke, Minske. 1753 m. Vilniuje išleido vyskupui J. Sapiegai dedikuotą pamokslų rinkinį Kazania niedzielne („Sekmadienių pamokslai”).
Lygioji temperacija
Muzikoje lygioji temperacija – garsų derinimo sistema, kurioje oktavos dydžio intervalas yra padalinamas į kelias dalis, kurių galuose esančių natų dažnių santykiai yra lygūs vieni kitiems (iš čia ir pavadinimas). Plačiausiai yra paplitusi dvylikos garsų lygioji temperacija, sudaranti vakarietiškosios muzikos pagrindą, tačiau yra muzikos pavyzdžių, parašytų 19, 24 ar net 31 natos lygiojoje temperacijoje, pavyzdžiui, arabiškoji muzika yra paremta 24 natų sistema.
Reikia patikslinti, kad, nepaisant to, kad temperacija vadinama lygiąja, o žmogaus ausis suvokia tas dalis esant vienodo ilgio, oktava nėra dalinama į lygias dalis. Vietoj to, intervalų ilgiai iš tikrųjų sudaro geometrinę progresiją. Kita vertus, galima teigti, kad intervalų ilgiai iš tiesų yra vienodi, tačiau logaritminėje skalėje. Muzikoje yra atvejų, kai garsai yra išdėstomi ir aritmetine progresija, tačiau tai jau yra harmonikų seka, o ne lygioji temperacija.
Lygioji temperacija suteikia galimybę muzikos teorijoje naudoti sveikųjų skaičių notaciją, tai yra, garsą galima pažymėti vienu sveikuoju skaičiumi. Savo ruožtu, pasidaro įmanomas modulinės aritmetikos, tad ir matematinių metodų naudojimas intervalų ir pačių lygiųjų temperacijų analizei.
Istorija
Vinčenzo Galilėjus (Vincenzo Galilei), Galileo Galilėjaus (Galilei Galilei) tėvas, manoma, yra pirmasis žmogus, pasisakęs už lygiąją temperaciją savo 1581 metais rašytame moksliniame darbe. Savo ruožtu pirmasis žmogus, tiksliai matematiškai suformulavęs lygiosios temperacijos idėjas buvo Čiu Cai Jū (朱載堉), gyvenęs Mingų dinastijos laikais ir paskelbęs savo darbą 1584 metais. Neilgai trukus, Europos matematikai, konkrečiai Simonas Stevinas (1585, įkvėptas V. Galilėjaus darbų) ir Marinas Mersenas (1636) paskelbė tikslius lygiosios temperacijos aprašymus. Spėjama, kad jiems pasitarnavo ir jėzuitas Matijus Ričis, kaip tik Čiu Cai Jū darbų paskelbimo metu dirbęs Makao ir po to perdavęs šias žinias į Europą.
Dvylikatonė lygioji temperacija Europoje buvo pirmiausiai būdas suderinti muzikos instrumentus taip, kad būtų įmanoma groti bet kokioje tonacijoje be poreikio perderinti instrumentą ir kad jokia tonacija neturėtų akivaizdaus pranašumo prieš jokią kitą, tačiau išlaikant bent apytikslius natūraliųjų intervalų atitikmenis. Tai turėjo smarkiai padidinti kompozitorių galimybes kūrinio metu keičiant tonaciją (moduliacija), neprarandant sąskambių kokybės.
Tikroji lygioji temperacija buvo neprieinama muzikantams iki pat 1870 metų, kadangi nebuvo nei tikslių matavimo prietaisų, nei mokslinių derinimo metodų. Be to, tų laikų muzikantai toleravo tik labai mažus nukrypimus nuo natūraliųjų intervalų ir kur kas mieliau naudojosi kitais apytikslio derinimo būdais, tarkim, vidutinio tono temperacija. Tai tapo rimta kliūtimi lygiosios temperacijos paplitimui, nes ne vienas kompozitorius laikė padidėjusius nukrypimus nuo natūraliųjų intervalų muzikos išniekinimu, užteršimu. Kita vertus, Johanas Sebastianas Bachas parašė kūrinių rinkinį „Gerai suderintas klavyras“, skirtą instrumentams, suderintiems apytikslėje temperacijoje, kurioje kai kurie intervalai buvo dar netikslesni, nei lygiojoje.
Žinomi ir kiti lygiosios temperacijos trūkumai. Styginiai instrumentai arba dainininkai gali atlikdami kūrinį padaryti labai mažus pakitimus skleidžiamo garso aukštyje, todėl žymiai dažniau naudoja tikslius racionaliuosius intervalus, kad būtų kaip galima didesnis konsonavimo efektas. Kita vertus, pučiamieji, klavišiniai bei styginiai instrumentai su suskirstytais grifais (pavyzdžiui, gitara) neturi pasirinkimo ir todėl groja lygiojoje temperacijoje. Skambant abiejų rūšių instrumentams kartu, skirtumai gali pasidaryti itin akivaizdūs ir sukelti nemalonius, ausį rėžiančius disonansus.
Nepaisant trūkumų, XIX amžiuje lygioji temperacija pamažu išstūmė visus kitus instrumentų derinimo metodus ir šiais laikais yra laikoma standartu, be to, paskatino politoninaliosios bei atonaliosios muzikos (pvz., vėlyvoji Schoengergo kūrybą, lasivasis džiazas) vystymąsi.
Dvylikatonė lygioji temperacija
Matematiškai rasti pustonio intervalo reikšmę yra nesunku:
Pasiremdami cento apibrėžimu nesunkiai randame, kad dvylikatonėje lygiojoje temperacijoje vienas pustonis yra lygus lygiai 100 centų.
Tolimesnėje lentelėje pateikiami visi dvylikatonės lygiosios temperacijos intervalai su jų atitikmenimis racionaliojoje intonacijoje bei procentiniais skirtumais:
Achinoam Nini
Achinoam Nini, žinoma kaip Noa (g. 1969 m. birželio 23 d. Tel Avive) – Izraelio dainininkė.
Kartu su arabų kilmės Izraelio dainininke Mira Awad, atstovavo Izraeliui 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „There Must Be Another Way“, kuri finale užėmė 16 vietą.
Biografija
Achinoam Nini gimė 1969 m. birželio 23 d. Bat Jame, netoli Tel Avivo, imigrantų iš Jemeno šeimoje. Jos tėvas – chemijos inžinierius, motina – vaikų psichologė. Būdama dvejų, su šeima persikėlė į Jungtines Amerikos Valstijas, Niujorke. Sulaukusi 17-ikos, metė studijas Niujorko dailės akademijoje ir grįžo į Izraelį, kur studijavo muziką. Ištekėjusi už pediatro Asher Barak. Pora turi tris vaikus Ayehli, Eyneha ir Yum.
Žemaičių lietuviškasis sąjūdis
Žemaičių lituanistinis sąjūdis – kultūrinis daugiausia iš Žemaitijos kilusių lietuvių inteligentų, kurių nemaža dalis buvo bajorai, sąjūdis XIX a. I pusėje, kurio tikslas buvo kultūrinis lietuvių atgimimas, pasirengimas socialinėms reformoms ir politiniam išsivadavimui. Žemaičių lietuviškasis sąjūdis laikytinas pirmuoju tautinio lietuvių atgimimo ir lietuvių tautinio sąjūdžio etapu.