cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ambrozinas
Ambrozino atmaina – ambrozinas pikolas, kitaip soldas, svėręs 1,7–2,52 g.
Keršto angelas
Keršto angelas  – 1962 m. siurrealistinis Meksikos filmas, tragikomedija. Scenarijaus autorius ir režisierius – Luis Buñuel, pagrindinį vaidmenį atlieka Silvia Pinal, prodiuseris – tuometinis Pinal vyras Gustavo Alatriste. 2004 m. „The New York Times“ filmą įtraukė į 1000 geriausių visų laikų filmų sąrašą. 2016 m. pagal šį filmą pastatyta to paties pavadinimo opera.
Siužetas
Edmundas Nobilė (Edmundo Nobile) surengia draugams prabangią kviestinę vakarienę. Kol svečiai mėgaujasi maistu, tarnai vienas po kito dingsta. Vėliau jie susiburia svetainėje pasiklausyti muzikos ir pasikalbėti, tačiau ryte paslaptingai negali palikti kambario. Bėga dienos, jiems pritrūksta maisto bei vandens, apima panika ir beprotybė. Atvyksta kariuomenė ir policija, bet negali patekti į namą, nes sąlygos viduje pablogėjo.
Steven Gardiner
Stivenas Gardineris (g. 1995 m. rugsėjo 12 d.) – Bahamų lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto bėgime. Pasaulio ir olimpinis medalininkas.
Keršto angelas
Aktoriai
200px|thumb|left|Iš kairės dešinėn: [[Jacqueline Andere, Silvia Pinal ir Enrique García Álvarez filmo reklaminėje nuotraukoje.]]
Kritikų atsiliepimai
Filmas labai gerai įvertintas: remdamasi 31 recenzija, vertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes“ filmui suteikė 94 % reitingą.
Apdovanojimai
Filmas 1962 m. Kanų kino festivalyje gavo Tarptautinės kino kritikų federacijos (FIPRESCI) apdovanojimą. 1963 m. Bodil apdovanojimuose laimėjo Geriausio ne Europos filmo apdovanojimą.
Steven Gardiner
Biografija
2017 m. pasaulio čempionate Gardineris laimėjo savo atrankos bėgimą (44.75 s). Pusfinalyje lengvaatletis pagerino Bahamų nacionalinį rekordą (43.89 s) ir su geriausiu dienos rezultatu pateko į finalą, kuriame bėgo lėčiau ir nusileidęs tik Pietų Afrikos Respublikos bėgikui Veidui van Nikerkui pelnė sidabro medalį.
Lukšiakaimis
Lukšiakaimis – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Petriškių.
Jonavos uostas
thumb|350px|Jonavos prieplauka prie Neries carinės Rusijos laikais Jonavos uostas arba Jonavos prieplauka – istorinis prekybinis ir keleivinis uostas Neries upėje, Jonavoje. Veikė nuo XVIII a. pabaigos iki XIX a.
Istorija
Jonavos prieplauka įrengta dar XVIII a. pabaigoje. Neries upe greitai ir nebrangiai gabentos įvairios buitinės prekės bei žaliavos, išplukdoma Jonavoje pagaminta ar išauginta produkcija. Per uostą vykdytas sielių plukdymas, kuris sudarė beveik trečdalį Jonavos ekonomikos. Taip pat vystyta žvejyba, teiktos kelto paslaugos.
Neries transportinė reikšmė ypač išaugo Krymo karo (1853–1856 m.) metu, kai laivybinėmis Rusijos imperijos upėmis smarkiai padidėjo prekių ir keleivių pervežimas.
Uostas aktyviai plėtojosi iki XIX a. pabaigos ar XX a. pradžios, kai prekės pradėtos vežti geležinkeliais. Jonavos geležinkelio stotis atidaryta 1871 m. Atsiradus geležinkelių jungčiai Nerimi beveik išimtinai pradėta plukdyti tik sieliai. 1892 m. pro Jonavą Neries upe praplaukė apie 5 tūkst. sielių.
Laivai
Naudoti buriniai ir irkliniai laivai, greičiausiai vytinės. 1843 m. įrengtas trečias valstybinis savaeigis keltas, o dar du kiti keltai buvo privatūs.
1854 m. į Jonavą atplaukė pirmasis garlaivis.
Atkūrimas
2020 m. pradėtas svarstyti Jonavos prieplaukos statybos projektas dešiniajame Neries krante.
Kalniškės (Šatrininkai)
Kalniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.
Vystrel
Vystrel, Aukštieji karininkų kursai, Aukštieji Lenino, Spalio revoliucijos ir Raudonosios Vėliavos ordinų Tarybų Sąjungos maršalo B. Šapošnikovo vardo karininkų kursai  – TSRS, o vėliau – Rusijos Federacijos karinė mokymo įstaiga, kelianti sausumos kariuomenės pulko ir bataliono grandies vadų ir politinių darbuotojų kvalifikaciją taktikos, šaulių įgūdžių ir taktikos bei šaudymo apmokymo metodikos srityse. Mokymo trukmė – iki 1 metų.
Našiūnai
Našiūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Sužionių. Seniūnaitijos centras. Per kaimą eina kelias, yra pakelės kryžius, autobusų stotelė. Veikia gyvulininkystės ūkis.
Vystrel
Istorija
Kursai įkurti 1918 m. lapkričio 21 d.
Našiūnai
thumb|left|250px|Vakarinė Našiūnų pusė
Vystrel
Istorija
1926 m. gruodžio 26 d. aukštiesiems taktikos kursams „Vystrel“ priskirto atskirojo mokomojo šaulių bataliono bazėje imtas formuoti 2-asis šaulių pulkas, tapęs Maskvos proletarinės šaulių divizijos (vėliau 1-oji gvardijos motošaulių divizija) dalimi. .
1929 m. kursuose „Vystrel“ įvestas snaiperių kursas, kuris ruošė snaiperių ir snaiperystės vadovus.
Kursuose keliasdešimt metų buvo mokomi ir įvairių pasaulio šalių (nuo PAR iki Pietų Amerikos šalių) partizanų judėjimo vadai. Šie kursai buvo vienu iš TSRS tarptautinės politikos įrankių.
Nuo 1998 m. lapkričio 1 d. kursai „Vystrel“ tapo Rusijos federacijos ginkluotųjų pajėgų Kariuomenės akademijos (Общевойсковая академия Вооружённых Сил Российской Федерации)  Mokomuoju centru. Mokomasis centras įsikūręs Solnečnogorske (Maskvos sritis). Centro teritorija – 10 318 ha, pagrindinio mokomojo korpuso plotas – 10 890 m²).
2021 m. LMFA I lyga
Finalas
2021 m. lapkričio 14 d. įvyko Lietuvos moterų futbolo asociacijos I lygos finalinio ketverto varžybos, kuriose paaiškėjo pirmenybių nugalėtojos.
Vystrel
Istorija
Mokymo centre kvalifikaciją kėlė pulkų ir divizijų vadai ir štabų viršininkai, armijų ir korpusų kovinės parengties ir operatyvinių skyrių karininkai, karo inžinieriai, tankistai, karo mokyklų ir karinių katedrų dėstytojai.
2021 m. LMFA I lyga
Snaiperiai
Rezultatyviausios žaidėjos titulas atiteko Vilniaus MFA „Žalgiris“ B-MRU ekipos puolėjai Erikai Šupelytei, kuri per visą sezoną pelnė 32 įvarčius.
Vystrel
Istorija
2009 m.pasirodė informacija, kad Mokymo centras „Vystrel“ likviduojamas.
Aurimas Raginis
Aurimas Raginis (g. 1991 m. rugpjūčio 18 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Karjera
Kitados žaidė FBK Kaunas, FK Šilas Kazlų Rūda, Spyrio FK, Kauno Žalgirio FK, FC Hegelmann Litauen ir norvegų Bremnes IL.
Kauno FBK
2011 m. žaidė FBK Kaunas ekipoje ir A lygoje sužaidė dvejas rungtynes.
Kauno „Spyris“
2013 m. žaidė tuometiniame Kauno „Spyryje“, kuris dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse. 2013 m. gegužės 26 d. prieš Radviliškio „Lokomotyvą“ pelnė tris įvarčius.
2014 m. tęsė karjerą Kauno „Spyryje“.
Kazlų Rūdos „Šilas“
Nuo 2015 m. žaidė FK Šilas ekipoje, kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse. 2016 m. gegužės 7 d. rungtynėse prieš Kretingos Miniją pasižymėjo dviem įvarčiais. O kazlųrūdiškių komanda laimėjo rezultatu 7:1.
2016 m. su FK Šilas tapo pirmos lygos nugalėtoju.
„Kauno Žalgiris“
Nuo 2017 m. žaidė „Kauno Žalgirio“ klube, kuris dalyvavo A lygos pirmenybėse.
2018 m. tęsė karjerą „Kauno Žalgiryje“. 2018 m. birželio 23 d. LFF taurės rungtynėse prieš FC Kupiškis pasižymėjo vienu įvarčiu. Kauniečiai sutriuškino varžovus rezultatu 7:1.
Bremnes IL
2019 m. buvo išvykęs į Norvegiją ir žaidė Bremnes IL.
Kauno rajono „Hegelmann Litauen“
Nuo 2020 m. vasaros žaidė FC Hegelmann Litauen ekipoje, kuri dalyvavo Pirmoje lygoje.
2021 m. atstovavo Kauno rajono „Hegelmann Litauen“ klubui, kuris debiutavo A lygoje. Su žaidėju buvo pratęsta sutartis.
„Neptūno“ klubas
Nuo 2022 m. atstovavo „Neptūno“ klubui, kuris rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Debiutavo ekipoje 2022 m. kovo 19 d. rungtynėse prieš Žalgiris B ir pasižymėjo pelnydamas įvartį. Tai buvo vienintelis rungtynių įvartis, kuris lėmė klaipėdiečių pergalę.
2022 m. liepos 21 d. pranešta, kad žaidėjas paliko „Neptūno“ klubą.
„Nevėžio“ klubas
2022 m. liepos 27 d. pranešta, kad žaidėjas atstovaus Kėdainių „Nevėžiui“.
Debiutavo ekipoje 2022 m. rugpjūčio 20 d. rungtynėse prieš Kretingos „Miniją“ ir pasižymėjo pelnydamas įvartį. Tai buvo vienintelis rungtynių įvartis, kuris lėmė kėdainiečių pergalę.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Liucernos guldenas
Liucernos guldenas – Šveicarijos Liucernos kantono valiuta iki 1798 m.
AS Ali Sabieh/Djibouti Télécom
ASAS arba AS Ali Sabieh/Djibouti Télécom, o pilnu pavadinimu žinomas kaip AS Ali Sabieh/Djibouti Télécom – profesionalus Džibučio futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje šalies lygoje. Įsikūręs Ali Sabihe.
Liucernos guldenas
Liucernos guldeną sudarė 40 šilingų, kur vienas šilingas buvo lygus 3 rapenams arba 6 angsteriams. Vėliau, 1798 m., buvo pakeistas Helvecijos respublikos Šveicarijos franku, o šis dar vėliau - Liucernos franku.
AS Ali Sabieh/Djibouti Télécom
Namų rungtynes žaidžia Džibučio nacionaliniame stadione, o kitaip vadinamame El Hadj Hassan Gouled Aptidon stadione, kuris talpina 20 tūkst. žiūrovų.
Liucernos guldenas
Monetos
XVIII a. pabaigoje buvo išleistos varinės 1 angsterio ir 1 rapeno monetos, taip pat biloninės 1 šilingo, ½ ir 1 baceno monetos. Sidabrinės monetos buvo 5 ir 10 šilingų, 20 ir 40 kreicerių bei 20 ir 40 bacenų.
AS Ali Sabieh/Djibouti Télécom
Istorija
Klubo ištakos siekia 1991 m., kai Ali Sabihe įkurtas futbolo klubas. Rungtyniavo Pirmame divizione (aukščiausioje šalies lygoje). 2012–2013 m. pirmą kartą iškovojo čempionų titulą. Eilę metų jį sėkmingai apgindavo. Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
Čečėnijos valstybinis universitetas
Čečėnijos valstybinis universitetas  – universitetas Grozne, Čečėnijos respublikoje, Rusijoje.
Stulpelinis šautuvas
thumb|150px|Tuvenino sukurtas centrinis stulpelis vamzdžio storgalyje esančioje parako kameroje. thumb|250px|[[Grūstuvas, kurio galvutė turėjo tam tikros formos įdubą, priversdavo kulka sutrumpėti ir pastorėti, bet neprarasti smailumo ir formos.]] Stulpelinis šautuvas – pro žiotis užtaisomas graižtvinis šautuvas, kurį išrado Tuveninas.
Čečėnijos valstybinis universitetas
Istorija
Valstybinis universitetas įsikūrė Čečėnijoje 1972 m. vietoje dvimečio Pedagoginio instituto (1938 m.), kuriame buvo ruošiami pradinių klasių mokytojai, vėliau tapusio Čečėnijos Ingušijos valstybiniu pedagoginiu institutu (1941 m.).
Stulpelinis šautuvas
Tuveninas patobulino savo tautiečio Anri Delvinio išrastą kamerinį vamzdį. Tokius vamzdžius turėjo Delvinio sukonstruoti šautuvai ir tvirtovinės muškietos. Kameros spindis buvo mažesnis nei vamzdžio spindis, tad įmesta kulka atsiremdavo į kameros kraštus. Kelis kartus patrambavus grūstuvu (paprastai būdavo atliekami trys smūgiai) švininė kulka patrumpėdavo ir paplatėdavo, jos skersmuo padidėdavo, o šoninis paviršius įsirėždavo į graižtvas. Iššovus graižtvomis judantys kulkos šonų iškilumai (susidarę grioveliuose) priversdavo kulką suktis.
Stulpelinis šautuvas
Tuveninas sugalvojo efektyvesnį būda deformuoti kulką. Jis vamzdžio kameros (į kurį suberiama parako porcija) centre įtaisė plieninį stulpelį, į kurį atsiremdavo vamzdin įmesta kulka. Grūstuvu paspaudus iš viršaus kulka patrumpėja ir pastorėja. Tuo pačiu metu kulkos apatinė dalis apgobia viršutinę stulpelio dalį. Tai kulkai suteikia efektyvesnę aerodinaminę formą. Pulkininkas Tuveninas savo išradimą paskelbė 1844 m.
Čečėnijos valstybinis universitetas
Istorija
1991 m. buvo pagrobtas ir 1993 m. nužudytas universiteto rektorius Viktoras Kan-Kalikas. 1995 m. Čečėnijos Ingušijos L. Tolstojaus valstybinis universitetas pervadintas Čečėnijos valstybiniu universitetu. 1994–1996 m. universitetas Čečėnijos respublikoje buvo pagrindinė aukštoji mokykla.
Stulpelinis šautuvas
Stulpelinis šautuvas
Jo sistema, nors buvo Delvino sistemos patobulinimas, neužtikrino nepriekaištingo kulkos elgesio šautuve, iššautos kulkos trajektorija būdavo gana netaisyklinga.
Čečėnijos valstybinis universitetas
Istorija
Čečėnijos karas universitetui padarė daug žalos: buvo sugriauta daugelis jo pastatų, sunaikinta biblioteka (virš 1 mln. knygų), laboratorijos, botanikos sodas, skaičiavimo centras, spaustuvė, gamybos bazė. Veiklą universitetas atnaujino 2000 m. balandžio mėnesį, atstačius daugelį pastatų savo studentų ir dėstytojų jėgomis.
Struktūra
Universitete veikia 72 katedros, dirba 814 dėstytojų, iš jų – 55 mokslų daktarai, profesoriai, 236 mokslų kandidatai. Šioje mokslo įstaigoje yra 13 fakultetų, kvalifikuoti specialistai paruošiami pagal 40 studijų programų. Bendras studentų skaičius sudaro beveik 15 tūkst.
Stulpelinis šautuvas
Stulpelinis šautuvas
Prancūzijos armija Tuvenino patobulintą šautuvą priėmė 1846 m. 1853 m. Tuvenino šautuvus ėmė naudoti šaseriai. Tokius šautuvus ginkluotėn priėmė ir Prūsijos jėgeriai. Tiek šaseriai, tiek jėgeriai buvo kariuomenės rūšys, kuriose taiklus šaudymas labai svarbus.
Šautuvai buvo žinomi kaip 'Tuvenino stulpeliniai karabinai'. Taikikliai buvo graduoti iki 600 jardų. Vamzdžiai turėjo po 8 graižtvas, kurios padarydavo pilną apsisukimą per 36 colius.
Tuvenino šautuvai buvo nepatogūs valyti, ypač kamera apie stulpelį.
Tolesnė raida
Tuvenino techniniai patobulinimai buvo žingsnis link Minjė kulkos (Claude-Étienne Minié) išradimo. Tuveninas buvo pasiūlęs mintį, kad kulkos su įduba kulkos dugnelyje bus efektyvesnės. Minjė vystė geležinio dubenėlio kulkos dugnelyje idėją. Parako dujų varomas geležinis dubenėlis smogdavo į švininę kulką, priversdavo kulkos dugninę dalį su įduba plėstis ir įsitvirtinti graižtvose. Minjė dubenėliai veikė panašiai kaip Tuvenino stulpelis. Tik Tuvenino stulpelis performuodavo kulką užtaisant šautuvą, o Minjė kulkos dubenėlis – iššovimo pradžioje. Po Tuvenino sistemos sekusi Minjė sistema buvo daug paprastesnė, ji leido perdaryti bet kokį lygiavamzdį šautuvą į galingą graižtvinį šautuvą. Tam tereikėjo vamzdyje padaryti graižtvas ir naudoti tinkamo kalibro Minjė kulkas. Tai leido tinkamiau apginkluoti pirmųjų linijų kariuomenę.
Sudvajų geomorfologinis draustinis
Sudvajų geomorfologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Alytaus rajone, 6 km į pietryčius nuo Alytaus, Sudvajų miške, tarp Sudvajų ir Balninkų. Įsteigtas 1992 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Nemuno upės paslėnio erozinį kalvyną.
Black Tie White Noise
Black Tie White Noise – aštuonioliktasis studijinis britų muzikanto David Bowie albumas, išleistas 1993 m. balandžio 5 d. Albumas įrašytas po Bowie grupės „Tin Machine“ išsiskyrimo ir buvo įkvėptas 1992 m. protestų Los Andžele bei atlikėjo vedybų su modeliu Iman. Įraše girdima daug saksofono, atliekamo paties Bowie, taip pat jungia art rock, elektroninės muzikos ir soul garsus.
Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, pradėdamas Bowie komercinį atsigavimą po keleto silpnesnių projektų.
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Verbuškės
Verbuškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio. Seniūnaitijos centras.
Mutaz Essa Barshim
Mutazas Isa Baršimas (, g. 1991 m. birželio 24 d.) – Kataro lengvaatletis, kuris specializuojasi šuolių į aukštį rungtyje. Pasaulio čempionas ir olimpinis medalininkas. 2017 m. IAAF „Pasaulio metų lengvaatletis“.
Lietuvos salės futbolo varžybos 2020–2021 m.
2020–2021 m. Lietuvos salės futbolo varžybos buvo pradėtos rengti rugsėjo mėnensį. Lietuvoje salės futbolo, arba futsalo, veiklą organizuoja Lietuvos salės ir paplūdimio futbolo asociacija bei LFF. Asociacijos prezidentas yra Vidmantas Butkevičius, direktorius - Vytenis Kazlauskas.
Praėjęs sezonas
COVID-19 pandemija sujaukė 2019-2020 m. čempionato pabaigą. A lygos nugalėtojai buvo paskelbti neįvykus antriesiems finaliniams mačams, o taurės varžybų pusfinaliai nukelti į 2020 m. rudenį.
COVID-19 pandemija
Čempionatas prasidėjo kai Lietuvoje siautė antroji COVID-19 banga. Dėl sparčiai augančio COVID-19 sergančiųjų skaičiaus rungtynės vyks be žiūrovų, visos rungtynės iki naųjųjų metų vyks vadinamuosiuose burbuluose. Rungtynės vyks tik Radviliškio, Prienų ir Jonavos arenose, visos trys arenos įsipareigoja, jog komandos turės atskiras rūbines, jos prieš kiekvienas rungtynes bus dezinfekuotos bei laikomasi visų reikalingų saugumo priemonių. Prieš kiekvienas rungtynes žaidėjams ir klubo atstovams bus tikrinama temperatūra. Asmuo, kurio kūno temperatūra sieks ar viršys 37,3 Celsijaus laipsnio, į areną patekti negalės.
Visos A lygos rungtynės bus tiesiogiai transliuojamos Youtube kanale.
Pirmojo 2020/2021 metų Optibet futsal A lygos turo rungtynės tarp „Gargždų pramogų“ ir ŠPSC „Radviliškio“ buvo atidėtos, nes vienam iš radviliškiečių patvirtintas teigiamas COVID-19 testas.
5-6 d. trijuose klubuose - „Radviliškis“, „Vikingai“ ir VIP buvo COVID-19 atvejų, rungtynės turėjusios vykti tą savaitgalį buvo atidėtos.
12–13 d. FK Vyčio rungtynės buvo atidėtos, keliems žaidėjams nustatytas COVID-19 užkrėtimas. Taip pat nukeltos ir FK Panevėžys-Sportidus - vienam iš panevėžiečių nustatytas užkrėtimas. VIP komanda vis dar tebebuvo saviizoliacijoje.
Futsal A lyga
2020–2021 m. Lietuvos salės futbolo A lygos varžybos buvo pradėtos rengti rugsėjo mėnensį, ir prasidėjo lapkričio 14 d. Pagrindinis remėjas vėl bus Optibet, oficialus pavadinimas – Optibet futsal A lyga.
Praėjusiame sezone A lygoje dalyvavo 10 komandų. Dar neprasidėjus varžyboms pasitraukė FK Bekentas Vilnius. Prieš šio sezono pradžią FK VDA pranešė kad traukiasi iš A lygos varžybų.
Užimti atsilaisvinusias dvi vietas Futsal A lygoje atsirado nemažai kandidatų. LSPFA nutarė organizuoti mini turnyrą visoms norinčioms komandoms. Komandos, patenkinusios iškeltus reikalavimus, varžėsi spalio 2-3 dienomis Prienuose.
Atkrintamasis etapas Dėl 5-6 vietos
Pusfinaliai
Dėl 3-os vietos
Finalas
Finalo rungtynės vyko kovo 23 ir 27 d.
Iki šiol A lygos dalyviai sportiniu principu nekito. Po šio sezono pabaigos, paskutinę vietą užėmusi privalės kristi į I lygą, ją pakeis sportiniu principu iškovojusi I lygos komanda nugalėtoja. Priešpaskutinę vietą užėmusi komanda turės žaisti pereinamąsias rungtynes su I lygos atstovu, užėmusiu antrąją vietą.
Prieš kvalifikacinio turnyro pradžią buvo pristatyti futsalo taisyklių pasikeitimai, kurie įsigalios nuo naujojo sezono pradžios.
LFF Futsal I lyga
vėl įsigaliojus COVID-19 karantinui visos I lygos salės futbolo varžybos buvo sustabdytos.
Vilniaus rajonas
Vilniaus salės futbolo Select I lygos pirmenybės prasidėjo lapkričio 5d. Planuojama tokia pati sistema kaip ir pernai – 1,5 rato. Sužaidus šešis turus, pirmenybės buvo sustabdytos dėl COVID-19. Pirmenybėse dalyvavo 11 komandų: FK Aktas, FK Širvintos, Vilkai, VDU, Šalčininkėlių FK Visinčia, FK Setaltas, Kaišiadorys-Baltai, FC International Vilnius, Spartakas, SFK Novovileisk, WorldOne United.
Kauno apskritis
Let's Go Futsal I lyga 2019-2020 m. sezone vyko kaip bandomoji naujo formato Lietuvos salės futbolo I lyga. Let's Go lyga buvo įkurta 2012 m. kaip Kauno miesto ir rajono mėgėjų lyga. Lygos formatas ir organizavimo idėja buvo patraukli ir kitų apskričių komandoms, ir lyga išsiplėtė toli už Kauno ribų. Nuo 2019-2020 m. sezono pradžios lyga registruojasi COMET sistemoje. Šiame sezone lyga planavo išsiplėsti, buvo planuojami dveji vertikalūs divizionai, integruojantys į A lyga. Buvo paskelbta registracija, tačiau dėl besitęsiančiops COVID-19 pandemijos pirmenybės neįvyko.
Klaipėdos apskritis
Buvo siekiama suformuoti 8-10 komandų LFF I lygos Klaipėdos regiono salės futbolo pirmenybes. Likusioms Klaipėdos miesto salės futbolo komandoms būtų vykdomos Klaipėdos miesto salės futbolo pirmenybės. Dėl besitęsiančiops COVID-19 pandemijos pirmenybės neįvyko.
Telšių apskritis
Telšių apskrities futsal pirmenybės prasidėjo 2020 m. spalio 24 d., tačiau smarkiai išaugus COVID-19 užkrėtimų skaičiui, lapkričio 7 d. buvo įvestas karantinas. Pirmenybės buvo sustabdytos sužaidus du turus. Pirmenybėse dalyvavo: Byggvito, Pavandenė, Centras, BAJORA, Svajoklis, Olimpo SC, Spartans, Benefisas, LARDŽAS, Mažeikių United.
LFF Futsal taurė
Registracija į 2020-2021 m. LFF salės futbolo taurės varžybas vyko iki  Salės futbolo taurės varžybose privalo dalyvauti OPTIBET Futsal A lygos komandos. Taip pat dalyvauti galėjo Pirmos lygos bei žemesnių lygų komandos, tačiau privalėjo užregistruoti komandą „Comet“ elektroninėje sistemoje. Žaisti galėjo tik oficialiai LFF, aspkričių futbolo federacijų arba jų įgaliotuose subjektuose registruoti žaidėjai.
Ketvirtfinalis
Pusfinalis
Finalas
2021 m. FIFA pasaulio futsal čempionatas
Pasaulio futsal čempionatas turėjo vykti Vilniuje, Kaune ir Klaipėdoje 2020 m. rugsėjo 12–spalio 4 d. Dėl kilusios COVID-19 pandemijos 2020 d. gegužės 12 d. sprendimu čempionatas buvo nukeltas į 2021 m. rugsėjo 12 - spalio 3 d. ir oficialiai pervadintas į 2021 m. FIFA salės futbolo pasaulio taurė. Kaip ir planuota, čempionatas vyks Lietuvoje. Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinė dalyvaus šeimininko teise.
Atranka į UEFA Futsal EURO 2022
Pirminiame atrankos etape į UEFA Futsal EURO 2022 čempionatą Lietuvos rinktinė E grupėje užėmė antrąją vietą ir pateko į sekantį etapą - atkrintamąsias varžybas. (žr. 2019–2020 m. sezono varžybos ) Rungtynės turėjo vykti 2020 m. balandžio 8 ir 15 d., bet dėl COVID-19 pandemijos protrūkio buvo nukeltos į lapkričio 2-8 d. Lietuva pralaimėjo šią dvikovą, Juodkalnija pateko į finalinį atrankos etapą.
Vyrų rinktinės sudėtis
2020 m. lapkričio pradžioje rinktinė žaidė šia sudėtimi: Atrankos varžybose į Euro 2022 - Europos futsalo čempionatą 2020 m. lapkričio pradžioje
2021 m. liepos mėn. rinktinė žaidė šia sudėtimi: Kontinentinė taurė, Bankokas, 2021 m. liepos 25-30 d.
Treneris: Jevhen Ryvkin
UEFA Futsal čempionų lyga
Kauno „Vytis“ pradėjo 2020–2021 m. UEFA Futsal čempionų lygos varžybas nuo preliminarinio etapo, kuriame lapkričio 24 d. susitiko su Švedijos čempionais „Hammarby”. UEFA reitinge tuo metu „Vytis“ užėmė trylikta vietą, o „Hammarby“ klubas – 36. Po pergalės, Vyčio laukė rungtynės pagrindiniame etape su Vokietijos čempionais „Hohenstein-Ernstthal“, UEFA reitinge užimančiais 24 vietą. Nugalėję, „Vytis“ pateko tarp stipriausių 16 Europos komandų į elitinį etapą, kuriame pralaimėjo Rusijos TTG Ugra Jugorsk komandai.
Baltijos futsal lyga (Baltic Futsal League)
Antrajame Baltijos futsal lyga sezone vėl dalyvaus dvi Lietuvos komandos. Dėl COVID-19 pandemijos antrojo sezono pradžia buvo nukelta nuo 2020 m. spalio mėn. į 2020 m. gruodžio mėn. Buvo kalbama, kad dalyvių skaičius bei geografija padidės, tačiau lapkričio 28 d. išplatintame dalyvių sąraše buvo 8 komandos, po dvi iš Estijos, Latvijos, Lietuvos ir po vieną iš Baltarusijos ir Ukrainos. Septyni dalyviai liko tie patys, o Rusijos atstovą pakeitė Ukrainos komanda. Gruodžio pradžioje COVID-19 užkrėtimų skaičius smarkiai padidėjo, ir gruodžio 8 d. organizatoriai išplatino pranešimą, kad sezono pradžia nukeliama į 2021 m. balandžio mėn. , tačiau tolimesnių pranešimų iki sezono pabaigos nebebuvo.
Leipalingio žydų senosios kapinės
Kapinės
Įrengtos nedidelėje pakilumoje, esančioje laukuose į pietryčius nuo miestelio. Kapinės netaisyklingo plano, pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 148 m ilgio ir iki 75 m pločio, apjuostos žemių pylimo ir griovio. Jose išlikę per 50 įvairaus dydžio ir formų akmeninių paminklų, ženklinančių kapus. Didžioji dauguma antkapių nedideli, padaryti iš grubiai aptašyto lauko akmens ar nuskeltos granito skeveldros. Vienoje jų plokštumų iškaltos epitafijos hebrajų rašmenimis. Dalis mažų antkapių be epitafijų. Kapinėse išlikę pora masyvesnių, iš visų pusių aptašytų ir šlifuotų stelų. Manoma, kad jos žymi žydų bendruomenės vadovų, o kiti, kuklesni antkapiai – eilinių bendruomenės narių kapus.
Kapinės pakraščiuose apaugusios lapuočiais ir spygliuočiais medžiais.
Į šiaurės rytus nuo kapinių pastatyti simboliniai vartai – pora silikatinių plytų mūro kolonų, priešais kurias guli stambus riedulys. Į dešinę nuo įėjimo ant gulsčio pilkos spalvos lauko akmens postamento pastatytas pusiau perpjautas statmenas rausvos spalvos granitas, kurio priekinėje plokštumoje iškaltas anotacinis užrašas lietuvių kalba: „SENOSIOS / ŽYDŲ / KAPINĖS“.
Teritorijos plotas – 0,75 ha.
Istorija
Kapinėse nuo XIX a. vidurio iki 1941 m. rugsėjo mėnesio laidoti Leipalingio žydų bendruomenės nariai.
Žydų bendruomenė Leipalingio miestelyje įsikūrė 1847 m. Jos branduolį sudarė iš Merkinės persikėlę žydai žemdirbiai, kuriems Rusijos valdžia miestelyje ir jo apylinkėje išskyrė nemokamai žemės namų ir sinagogos statybai bei ūkinei veiklai vykdyti. 1897 m. gyveno 25 žydų šeimos, kuriose buvo 134 asmenys, sudarę 10% miestelio gyventojų.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, karinė Rusijos valdžia, laikiusi visus žydus potencialiais kaizerinės Vokietijos rėmėjais, 1915 m. balandžio mėnesį Leipalingio žydus išvijo iš jų žemės.
1919 m. Leipalingyje buvo likę 18 šeimų, kuriose gyveno 99 žydai. Jų gretas papildė 6 žydų šeimos iš Merkinės. 1920 m. miestelyje įsiplieskus gaisrui sudegė 12 žydų namų. Per karą ir gaisrą nukentėjusius asmenis rėmė žydų paramos organizacija „Jakapa“, aprūpinusi juos maistu, įvairiomis prekėmis ir kuru. Kauno žydų bendrovė iš valstybės išsinuomojo išparceliuoto Leipalingio dvaro spirito varyklą, kurioje įdarbino miestelio žydus.
1921 m. bendruomenei priklausė 38 žydų šeimos, kurias sudarė 86 suaugę asmenys ir 33 vaikai. 1922 m. jiems priklausė 10 parduotuvių, 6 žydai buvo mėsininkai, 4 – žvejai, 3 – vežėjai, 2 – pirkliai, 2 – siuvėjai, 2 – batsiuviai, 2 – stikliai ir staliai. 6 žydų šeimos ūkininkavo nuosavoje žemėje, o dar 5 šeimos dirbo išsinuomotą žemę. 1923 m. buvo surašyta 160 žydų, sudariusių jau 21 % miestelio gyventojų. Žydų vaikai mokėsi Seirijų ir Merkinės žydų mokykloje, kadangi Leipalingyje veikė tik lietuvių pradžios mokykla.
1931 m. beveik visos Leipalingio parduotuvės priklausė žydams. Iš jų 5 prekiavo bakalėjos prekėmis, 3 – audiniais, 1 – mėsa ir 1 – grūdais. Žydų rankose taip pat buvo smuklė, vilnų karšykla, kepykla ir malūnas. 1937 m. miestelyje dirbo 7 žydų amatininkai: 3 batsiuviai, 2 mėsininkai, kepėjas ir kirpėjas.
1939 m. iš 12-kos Leipalingio telefono abonentų 3 buvo žydai – Judelis Bojarskis, Perecas Kravecas ir Vigdoras Leibzonas.
1940 m. sovietams okupavus kraštą, smulkiųjų prekybos ir pramonės įmonių savininkai neteko turėto turto. Prasidėjus Vokietijos–Sovietų sąjungos karui, Leipalingio žydai bandė trauktis į sovietų Rusijos gilumą, tačiau netrukus buvo priversti grįžti į miestelį, kuriame buvo suimti. Dalis žydų buvo išvežta į Merkinės getą, o kitus 155 vyrus ir moteris 1941 m. rugsėjo 11 d. prie Seiros upės netoli Leipalingio katalikų kapinių sušaudė SS oberšturmfiurerio J. Hamano vadovaujamas „skrajojantis būrys“.
1996 m. rugsėjo 27 d. Leipalingio miestelio žydų senosios kapinės registruotos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (kodas L127), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Tropic Air
thumb|tight|250px|Kompanijos lėktuvai oro uoste. Tropic Air (IATA – PM, ICAO – TOS) – didžiausia Belizo oro linijų bendrovė. Įmonė įkurta 1979 m. Šiuo metu ji skraidina įvairiais maršrutais po Belizą ir Gvatemalą, o savo flotilėje turi 11 lėktuvų. Tropic Air bazė įkurta San Pedro mieste.
Denise Capezza
Denise Capezza (g. 1989 m. lapkričio 7 d. Neapolis) – italų aktorė.
Biografija
Denise 15 metų mokėsi šokti modernų ir klaskinį baletą, tačiau dėl kelio traumos buvo priversta atsisakyti savo svajonės. Pasirinkusi aktorės karjerą, po keleto bandymų ji gavo vaidmenį Turkijos seriale „Ucurum“. Šioje šalyje ji praleido 3 metus ir nusifilmavo dar keliuose TV filmuose ir serialuose.
Vėliau ji grįžo į Italiją, vaidino kriminaliniame seriale „Gomora“.
Georg Forster
Georgas Forsteris (pilnas vardas – Johanas Georgas Adomas, ; 1754 m. lapkričio 27 d. netoli Dancigo, Abiejų Tautų Respublika – 1794 m. sausio 12 d. Paryžius) – vokiečių gamtininkas, rašytojas, keliautojas, Vilniaus universiteto profesorius, Džeimso Kuko antrosios ekspedicijos aplink pasaulį dalyvis.
Ankstyvieji gyvenimo metai
Tėvas ėmėsi dėstymo protestantų akademijoje Voringtone, taip pat uždarbiavo iš tekstų vertimų.
Būdamas vos trylikos metų, jaunasis Forsteris išleido savo pirmąją knygą: Michailo Lomonosovo Rusijos istorijos vertimą į anglų kalbą, gerai įvertintą mokslo sluoksniuose.
Aplink pasaulį kartu su kapitonu Džeimsu Kuku
thumb|200px|left|Forsteris su sūnum Georgu Kuko ekspedicijos metu Taityje. Dail. Džonas Francis Rigaud’as
1772 m. Forsterio tėvas tapo Londono karališkosios draugijos nariu. Karališkoji draugija dar kartą patikėjo Džeimsui Kukui mistinės „Terra Australis“ paieškas. Buvo manoma, kad „Terra Australis“ yra piečiau nuo pirmosios ekspedicijos trasos. Antroji ekspedicija įvyko 1772–1775 m. Šioje ekspedicijoje Johanas Reinoldas Forsteris turėjo parengti mokslinį kelionės atradimų pranešimą, kuris turėjo būti paskelbtas, grįžus. Jaunasis Forsteris prisijungė prie tėvo.
Ekspedicija pradėjo savo kelionę 1772 m. liepos 13 d. Plimute. Kelionės laivyno maršrutas pirmiausiai vedė į Pietų Atlanto vandenyną, po to per Indijos vandenyną iki Polinezijos salų ir galiausiai aplink Horno kyšulį atgal į Angliją, grįžo 1775 m. liepos 30 d. Trejų metų kelionės metu tyrinėtojai aplankė Naująją Zelandiją, Tongą, Naująją Kaledoniją, Taitį, Markizo salas ir Velykų salą.
Šita kelionė patvirtino hipotezę, kad „Terra Australis“ yra tik mokslinė fantazija.
thumb|200 px|right|Vienas iš Georgo Forsterio pieštų paukščių „Tanna Ground Dove“ ekspedicijos metu
Tėvo prižiūrimas Georgas Forsteris pirmiausiai ėmėsi pietinių jūrų zoologijos ir botanikos tyrimų, daugiausia piešdamas gyvūnus ir augalus. Tačiau Georgas vykdė ir savarankiškus tyrinėjimus lyginamojoje geografijoje ir etnologijoje. Jis greitai išmoko Polinezijos salų kalbas. Jo pranešimai apie Polinezijos žmonių gyvenimą susilaukė teigiamų vertinimų. Forsteris savo aprašymuose sukūrė sudėtingą pietinių Ramiojo vandenyno salų visuomenės paveikslą. Jis aprašė įvairias socialines struktūras, religijas, su kuriomis susidūrė Draugijos salose, Velykų saloje, Tongoje ir Naujojoje Zelandijoje. Jis taip pat pastebėjo, kad šių gana plačiai išsibarsčiusių salų kalbos buvo panašios. Apie Nomukos salų (dabartinės Tongos Haapai salų grupėje) gyventojus jis rašė, kad jų kalbos, transporto priemonės, ginklai, baldai, drabužiai, tatuiruotės, barzdos stilius, trumpai tariant, visas jų gyvenimas tiksliai sutampa su tuo, ką jis matė, tyrinėdamas Tongatapu gentis.
Kelionė buvo turtinga mokslinių rezultatų, tačiau santykiai tarp Forsterių ir Kuko dažnai buvo problemiški dėl vyresniojo Forsterio temperamento.
Tolesnė veikla po ekspedicijos
Išleidęs dviejų tomų „A Voyage Round the World“, Georgas Forster buvo pripažintas visoje Europoje. Londono Karališkoji mokslo draugija jį paskyrė savo nariu 1777 m. sausio 9 d. Forsteriui tuomet dar nebuvo sukakę net 23 metai. Taip pat Georgui Forsteriui buvo suteikti garbės mokslininko vardai Berlyno, Madrido akademijose. Tačiau šie įvertinimai nebuvo apmokami.
1778 m. Georgas Forsteris išvyko į Vokietiją dėstyti Kaselio Carolineum kolegijoje, kur susitiko su krikščionio Gottlobo Heyne dukra Teresa Heyne. Vėliau ji tapo viena pirmųjų nepriklausomų moterų rašytojų Vokietijoje. Jie susituokė 1785 m. ir susilaukė trijų vaikų. Viena Forsterių duktė gimė Vilniuje. Kaselyje Forsteris inicijavo Kaselio kolegijos ir Getingeno universiteto, kuriame dirbo jo draugas Georgas Christophas Lichtenbergas, bendradarbiavimą. Kartu jie įkūrė ir leido mokslinį ir literatūrinį žurnalą „Göttingisches Magazin der Wissenschaften und Litteratur“.
Dėstytojavimas Vilniaus universitete
Dėl turimų skolų, mažo užmokesčio ir pasiūlius tėvui, Georgas Forsteris mielai sutiko su Abiejų Tautų Respublikos švietimo komisijos pasiūlymu vykti dėstyti į Vilnių ir 1784 m. tapo Vilniaus universiteto Gamtos istorijos katedros profesoriumi. Forsteris iki Vilniaus keliavo pusę metų, nes norėjo susipažinti su aplinkiniais kraštais.
Forsteriui be daugybės gamtos istorijos paskaitų Vilniaus universitete, buvo paskirta Vilniuje įsteigti (plėtoti) Lietuvos augalų botanikos sodą, sukurti universitete agronomijos specialybės programą, ir ištirti, kaip galima panaudoti gamtos išteklius pramonei. Komisija skyrė per mažai pinigų botanikos sodo plėtrai, pats Forsteris Vilniuje buvo įkurdintas nepatogiai.
Georgas Forsteris gyvendamas Vilniuje daug dėmesio skyrė vaistiniams augalams, domėjosi krašto ūkinėmis galimybėmis. Gamtos mokslų katedroje nemažai dėmesio skirta minerologijai.
Vilniuje jis susipažino su pirmtako Žano Emanuelio Žilibero atliktu Lietuvos gamtos tyrimu, kuris sudarė dvitomį Lietuvos floros žinyną. 1787 m. vasarą Forsteris išvyko iš Vilniaus, kai jam buvo pasiūlyta vadovauti ekspedicijai aplink pasaulį ir ištyrinėti Ramiojo vandenyno Azijos ir Amerikos pakrantes. Mokslininkui buvo pažadėtas solidus atlygis. Tačiau minėta ekspedicija vėliau buvo atidėta dėl Rusijos imperijos karo su Turkija.
Vilniaus universiteto gamtos katedrai Forsteris paliko kažkiek savo rinkinių.
Darbai
thumb|150 px|right|Georgo Forsterio piešinys, 1772 m. Jatropha gynanda
Sabališkės pedologinis draustinis
Sabališkės pedologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Alytaus rajone, Sabališkių miške, tarp Ūdrijos (3,5 km) ir Muklusėnų (3,5 km), prie Barkūniškio. Įsteigtas 1988 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Rytų Lietuvos aukštumų vakarinių atšlaičių velėninių glėjinių priemolio ir molio dirvožemių dangos etaloną. Draustinis taip pat yra Natura 2000 objektas – saugomos skroblynų ir žolių turtingų eglynų buveinės.
Ihoris Hončaras
Ihoris Hončaras (Ігор Вікторович Гончар; g. 1993 m. sausio 10 d.) – futbolininkas iš Ukrainos, dešinysis gynėjas.
Karjera
„Bukovinos“ klubo auklėtinis. Karjerą pradėjo šio klubo jaunimo ekipose, o vėliau rungtyniavo Ukrainos, Slovakijos, Armėnijos klubuose.
2011–2013 m. priklausė FK Obolon'. 2012 m. nuomos pagrindais perleistas Chmelnickio „Dynamo“.
2013–2016 m. priklausė Donecko „Šachtar“, tačiau rungtyniavo Šahtar-3 elipoje, o 2015–2016 m. sezone nuomos pagrindais buvo perleistas Hoverla.
2016 m. vasaros atstovavo FK Senica (Slovakija).
2018–2019 m. priklausė FK Vorskla Poltava, tačiau nuomos pagrindais žaidė Hirnyk-Sport.
2019–2020 m. atstovavo Lviv, o 2020 m. persikėlė į Alashkert (Armėnija).
2021 m. rungtyniavo FA P’yunik (Armėnija).
Nuo 2021 m. vasaros priklausė FK Minaj.
„Sūduvos“ klubas
2023 m. liepos 28 d. pasirodė pranešimai, kad atstovaus „Sūduvos“ klubui.
2023 m. liepos 29 d. debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą.
Dejokas
Dejokas arba Dahjukas (🇬🇷,, ) – VIII a. pab. – VII a. pr. m. e. pr. medų vadas, buvęs pavaldus Manajaus karalystei (dab. šiaurės vakarų Iranas). Tradiciškai laikomas Medijos karalystės pradininku.
Pasak Herodoto, Dejokas buvęs pirmuoju medų karaliumi. Pradžioje medai gyvenę be valdžios, bet paskui nusprendę išsirinkti karalių ir pasirinkę Dejoką – kaimo teisėją, pagarsėjusį teisingumu. Dejokas suvienijęs medų gentis, pastatęs sostinę Ekbataną ir valdęs 53 metus (728–675 m. pr. m. e.). Tačiau dabartiniai istorikai mano, kad Herodotas Dejoką supainiojęs su Fraortu, kuris iš tiesų įkūręs medų valstybę.
Asirų šaltiniuose minimas tūlas Daiukku, gyvenęs Sargono II valdymo laikais (721–705 m. pr. m. e.) siejamas su Dejoku. Jis įvardijamas Manajaus provincijos valdytoju (šaknu). Dejokas, kurio sūnų buvo paėmę įkaitu uratiečiai, parėmė Urartu karalių Rusą I kovoje prieš Manajaus valdovą Ulsunu, bet galop į kovą stojo Sargonas II, sulaikė Dejoką ir su šeima ištrėmė į Hamatą (Sirija). Tačiau nėra jokių šaltinių, patvirtinančių, kad asirų minimas Daiukku yra tas pats Herodoto minimas Dejokas.
Maya Island Air
Maya Island Air (IATA – MY, ICAO – MYD) – oro linijų bendrovė iš Belizo. Kompanija buvo įkurta 1962 m. ir tuo metu vadinosi Maya Airways. 1997 m. kompanija susijungė su Island Air ir tęsė veiklą kaip Maya Island Air.
Pagrindinis kompanijos oro uostas yra Belizo Tarptautinis Philip S. W. Goldson oro uostas. Šiuo metu Maya Island Air turi 16 lėktuvų, kurie skraido įvairiais maršrutais po Belizą, Meksiką, Gvatemalą ir Hondūrą.
Povilas Grigonis
Povilas Grigonis (g. 1936 m. kovo 10 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.
Carole Andre
Kerol Andre (pilnas vardas – Carole André Smith; g. 1953 m. kovo 11 d. Paryžius) – prancūzų kino aktorė, daugiausia vaidinusi Italijoje kurtuose filmuose.
Biografija
Jos motina – prancūzų aktorė Gaby Andre, tėvas – amerikiečių verslininkas Ely Smith, šeima gyveno Romoje.
Povilas Grigonis
Biografija
Vienas iš Lietuvos studentų futbolo lygos įkūrėjų, nuo 2006 m. jos prezidentas. 2016 m. Lietuvos studentų futbolo lygos prezidentas už ilgamečius nuopelnus buvo apdovanotas LFF I laipsnio ordinu.
Carole Andre
Biografija
1967 m. motina susipažino su tuo metu vesternuose besifilmuojančiu aktoriumi Tomas Milian ir režisieriumi Sergio Sollima, kuris sutiko išmėginti Kerol vaidybinius sugebėjimus ir davė jai nedidelį vaidmenį filme „Faccia a faccia“. Atlikusi keletą epizodinių vaidmenų, 1970 m. Kerol gavo pagrindinį vaidmenį juostoje „I tulipani di Haarlem“. Filmas buvo demonstruojama Kanų kino festivalyje, o vėliau aktorė jį vadino svarbiausiu savo karjeroje. Vėliau sekė nedideli vaidmenys Luchino Visconti, Duccio Tessarii filmuose, kol 1976 m. režisierius Solima sukūrė TV serialą „Sandokan“, kuriame Kerol atliko vieną pagrindinių vadimenų.
Netrukus po to Kerol neteko abiejų tėvų ir nusprendė padaryti kine pertrauką, išvykdama su sūnumi ir gyvenimo draugu prodiuseriu Paolo Infascelli į JAV, kur ėmė studijuoti architektūrą.
1980-ųjų pradžioje ji grįžo į Italiją ir į kiną, kuriame filmavosi dar dešimtmetį.
Filmografija
right|thumb|Kadras iš filmo „[[Griebk ir spruk (filmas)|Griebk ir spruk“]]
Dilmunas
thumb|250px|Dilmunui priskiriamos Saro gyvenvietės Bahreine griuvėsiai
Dilmunas arba Telmunas  – senovinė civilizacija, gyvavusi Rytų Arabijoje (Bachreino regione). Tai buvo svarbus prekybinis centras, savo klestėjimo laikotarpiu kontroliavęs prekybinius maršrutus Persijos įlankoje. Šumerai Dilmuną laikė šventąja žeme. Nėra tiksliai žinoma, kokias teritorijas apėmė ši civilizacija, tačiau jos pėdsakų randama Bahreine, Kuveite, Saudo Arabijos rytinėje pakrantėje. Mesopotamijos civilizacijų šaltiniuose minima, kad Dilmunas buvo svarbiu vario tiekėju bei tarpininku prekyboje su Indo slėnio civilizacija.
Dilmunas buvo prekybiniu centru nuo 4 tūkstantmečio pabaigos iki XVIII a. pr. m. e. Jo klestėjimo viršūnė buvo 2 tūkstantmečio pr. m. e. pirmieji 300 metų, vėliau prasidėjo nuosmukis dėl piratų antpuolių. VI a. pr. m. e. Babilonija, o vėliau Persija įtraukė Dilmuną į savo valdas. Seniausias žinomas Dilmuno paminėjimas rastas iš 3 tūkstantmečio pr. m. e. pab. Inanos šventykloje Uruke. Ten „dilmunu“ vadinama kirvių rūšis, taip pat kalbama apie prekyba vilna su Dilmunu. ~2300 m. pr. m. e. Lagašo karaliui Ur Nanšei skirtame įraše rašoma, kad „Dilmuno laivai jam atgabeno medienos duoklę iš svečių šalių“. Iš kasitų karaliaus Burnaburiašo II (~1370 m. pr. m. e.) valdymo laikotarpio Nipūre rasti įrašai nuo Ili-Ipašros – babiloniečių valdininko, gyvenančio Dilmune, Nipūro valdytojui Enliliui-Kidiniui. Žlugus Kasitų imperijai, Mesopotamijos šaltiniuose Dilmunas nebeminimas, išskyrus 1250 m. pr. m. e. asirų įrašą, kuriame Asirijos karalius tituluojamas, be kita ko, Dilmuno ir Meluhos valdovu. Vėliau Dilmunas minimas jau Naujosios Babilonijos karalystės šaltiniuose kaip Babilonijos valda. 538 m. pr. m. e. žlugus Babilonui, Dilmuno pavadinimas nebeminimas.
Rašytiniai ir archeologiniai šaltiniai liudija Dilmuną buvus tarpine stotimi tarp Mesopotamijos ir Indo slėnio civilizacijos (siejama su Meluha). Iš Dilmuno kildinami antspaudai randami tiek Lothalyje, tiek Failakoje, tiek Mesopotamijoje. Per Dilmuną į Mesopotamiją turėjo keliauti mediena, dramblio kaulas, lazuritas, auksas, karneolas, perlai, kriauklės, varis, asfaltas, iš jos – vilna, aliejus, javai, sidabras, švinas.
Dilmunas minimas šumerų mitologijoje kaip „pirmykštis rojus“, „vieta, kur teka Saulė“. Dilmunas minimas kai kuriose šumerų kosmogonijos mituose, siejamas su Enuma Eliš mite minimais „dvejais vandenimis“ (tą reiškia pavadinimas „Bahreinas“). Gilgamešo epe minima, kad plaukdamas į Dilmuną jis turėjęs praplaukti Mašo kalną.
Su Dilmunu siejamos svarbiausios archeologinės vietovės yra Failakos sala Kuveite, Saro, Kalat al Bahreino vietovės Bahreine.
Vimana
Vimana  – skraidantis aparatas, aprašytas senovės indų literatūriniuose šaltinuose. Pats pavadinimas kilęs iš sanskrito šaknies vi+mā, reiškiančios „matuoti, kirsti, prakeliauti“.
Vimanos siejamos su dangiškųjų ratų vaizdiniu, būdingų indoeuropietiškai mitologijai. Pats žodis „vimana“ kaip daiktavardis Vedose nesutinkamas, tačiau Rigvedos 1.164 himno 48 šloka siejama su galimu vimanos aprašymu: ''dvylika stipinų, vienas tekinis, trys ertmės, kas gi tat suprastų? Tame draugėje trys šimtai ir šešiasdešimt strypų įstatyti, judančių ir nejudančių''. Vimanos minimos gausiau epuose – „Mahabharatoje“ aprašoma 12 uolekčių skersmens keturratė vimana, priklausanti asurui Majai, o „Ramajanoje“ vimana, pavadinimu „Pušpaka“ skraidžioja demonas Ravana: Kurio ta “Pušpaka” vardu vimana, pagal norą judanti, spindinti / Dėl žygdarbio, iš ties, gauta, mieloji, jąja dangumi keliauju (3.046). Vėliau vimaną mini ir Žemės vaizdinius iš jos aprašo žymus indų poetas Kalidasa.
Šiais laikais ufologai vimanas yra linkę laikyti NSO aprašymais. XX a. pasirodė „Vaimanika šastra“, kurioje aprašytos vimanos, jų sandara, pateikti planai. Nustatyta, kad tai buvo XX a. pr. mistiko Subarajos Šastrio kūrinys, nors buvo priskiriamas rišiui Bharadvadžai.
Dabartinėje hindi kalboje vimān yra vienas žodžių, kuriuo vadinamas lėktuvas.
Bieliūnai (Vilnius)
Bieliūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, ~6 km į vakarus nuo Lazdynų (Vilnius), Girulių miške, netoli Neries dešiniojo kranto. Seniūnaitijos centras. Šiaurėje prasideda Griovių geomorfologinis draustinis. Į šiaurę nuo kaimo augo nūnai nunykęs Bieliūnų ąžuolas. Toliau už Bieliūnų Neryje yra akmuo, vadinamas Gaideliu (Пятушок; 1,9 x 2,1 m dydžio granitas, iškilęs virš vandens 0,4 m).
Kaimas rėžinio plano, nesusiskirstęs į vienkiemius. Seniau čia būta dvaro ar palivarko (1841 m. nacionalizuotas). XVII a. Bieliūnuose yra Vilniaus kapitulos pėdsakų. Be to, kaimo apylinkėse dešiniajame Neries krante būta Bernardinų miško. 1952 m. Bieliūnų gyventojai suburti į žuvininkystės ūkį, turėjo pristatyti žuvį Vilniaus, Vievio parduotuvėms.
Bieliūnuose yra valčių prieplauka, gyventojai jomis keliasi į priešais esančias Grigiškes.
Sabackinė
Sabackinė (oficialiai Peršamajskas,, ) – agromiestelis Baltarusijoje, Gardino srityje, 32 km į šiaurę nuo Ščiutino, 6 km nuo sienos su Lietuva. Sabackinės apylinkės centras. Yra Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia (1918 m.), XIX a. vidurio cerkvė, paminklas žuvusiems per II pasaulinį karą.
Istorija
LDK laikais Sabackinėje stovėjo dvaras (šaltiniuose minimas nuo 1540 m.), prie jo įsikūrė miestelis. 1676 m. karalius Jonas Sobieskis Sabackinei suteikė Magdeburgo teises. Jas 1755 m. patvirtino Augustas III. Kaimas garsėjo stebuklingu Švč. Marijos paveikslu. 1705 m. prie šio paveikslo meldėsi karalius Stanislovas Leščinskis ir paaukojo sidabrinę širdį.
XX a. tarpukariu priklausė Lenkijai, buvo valsčiaus centras Lydos apskrityje. 1921 m. gyveno 276 gyventojai. 1939 m. Sabackinė tapo Baltarusijos dalimi, apylinkės centru. 1954 m. pervadinta į Peršamaiskają (Першамайская), 2011 m. – į Peršamaiską.
Italijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Italijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Galutinė lentelė
🛡️ PASTABA.
Kova dėl išlikimo
Spezia ir Hellas Verona surinko vienodai taškų, tad dėl išlikimo lygoje sužaidė vienerias rungtynes neutralioje aikštėje.
Galutinė lentelė
PASTABA.
Koplyčninkai
Koplyčninkai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Sudervės, prie kelio. Seniūnaitijos centras.
thumb|left|200px|Kaimo kryžius thumb|left|230px|Kapinaitės
Ūkis (reikšmės)
Taip pat skaitykite:
Dominykas Valavičius
Dominykas Martynas Valavičius (m. 1750) – Lietuvos referentas nuo 1727 metų, Chveidanų seniūnas. 1742 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu ir Šv. Aleksndro Neviškio ordinu.
Buvo pasiuntiniu nuo Smolensko vaivadijos į 1730 metų seimą.
George Russell
Džordžas Raselas (g. 1998 m. vasario 15 d. ) – Jungtinės Karalystės Formulės 1 pilotas, nuo 2022 m. sezono atstovaujantis Mercedes ekipai.
Savo lenktynininko karjerą britas pradėjo 2014 m., kai laimėjo Anglijos BRDC Formulės 4 čempionatą.
Vėliau porą metų D. Raselas lenktyniavo Formulės 3 čempionate, o 2017 m. nugalėjo GP3 serijos lenktynėse.
2018 m. britas tapo Formulės 2 čempionu, laimėjęs 7 lenktynes sezone.
2018 m. spalį buvo pranešta, kad D. Raselas taps naujuoju Williams komandos nariu.
Prieš 2022 m. sezoną su britu sutartį pasirašė Mercedes ekipa.
The Buddha of Suburbia
The Buddha of Suburbia – devynioliktasis studijinis britų muzikanto David Bowie albumas, išleistas 1993 m. lapkričio 8 d. Albumas iš pradžių buvo įrašinėjamas kaip garso takelis to paties pavadinimo „BBC“ televizijos serialui, tačiau jam panaudotas tik vienas kūrinys ir likęs albumas tapo Bowie studijiniu įrašu.