cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Butrimiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alytaus valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Alytaus rajonui. 1954 m. prijungta dalis Likiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Butrimiškių apylinkė prijungta prie Luksnėnų apylinkės.
Herefordšyras
Herefordšyras  – istorinė grafystė Vakarų Midlandso regione, Anglijoje. Šiaurėje ribojasi su Šropšyru, rytuose su Vusteršyru, pietryčiuose su Glosteršyru bei su Velsu vakaruose. Administracinis centras bei didžiausias grafystės miestas – Herefordas. Grafystė kaimiško tipo, rečiausiai apgyvendinta Anglijoje. Gyventojai užsiima žemės ūkiu. Auginami obuoliai ir kriaušės, iš kurių daromas sidras, veisiami herefordai.
Istorija
Herefordšyras yra viena iš 39 istorinių Anglijos grafysčių. 1974 m. sujungta su Vusteršyru. Buvo sudaryta Herefordšyro ir Vusteršyro administracinė grafystė. 1998 m. grafystė iširo. Buvo atkurtos iki 1974 m. egzistavusios grafystės ribos.
Rytinės Alpės
thumb|260px|Rytinės Alpės – vaizdas nuo Marmolados thumb|260px|Dolomitai thumb|260px|Selos grupės kalnai Dolomituose Rytinės Alpės – Alpių dalis į rytus nuo įsivaizduojamos linijos, kuri brėžiama nuo Bodeno ežero palei Reiną per Špliugeno perėją rytinėje Šveicarijoje iki Komerio ežero ir Madžorės. Rytinė riba yra Vienos miškas ir Vienos baseinas, kurie yra pereinamoji zona tarp Rytinių Alpių ir Karpatų kalnų.
Rytinės Alpės yra žemesnės ir „švelnesnės“ už Vakarines Alpes, jose yra žemesnės perėjos. Rytinės Alpės yra platesnės ir sudėtingesnio landšafto nei Vakarinės Alpės, dėl to kertant Alpes čia gali tekti įveikti 2-4 perėjas.
Rytinės Alpės išsidėsčiusios šiose šalyse (surikiuota pagal Rytų Alpių plotą šiose šalyse mažėjančia tvarka):
Aukščiausia Rytinių Alpių viršūnė yra Piz Bernina (4 049 m) Šveicarijoje. Neskaičiuojant kitų Berninos grupės viršūnių, kita aukščiausia viršūnė yra Ortleris (3 905 m) Italijoje (Pietų Tirolyje) ir Grosglokneris (3 798 m) Austrijoje.
Viurmo ledynmečio laikotarpiu Rytinės Alpės buvo sausesnės nei Vakarinės Alpės, ištisinis ledo skydas baigėsi Žemojo Tauerno regione, Austrijoje. Dėl to ledynmetį Rytų Alpėse išgyveno kai kurios rūšys, kurių neliko niekur kitur. Taip atsirado endeminės Rytų Alpių augalų rūšys.
Geomorfologinis skirstymas
Rytinės Alpės skirstomos į daugiausia iš kristalinių uolienų sudarytas Centrines Alpes (Retijos Alpės, Berninos grupė, Ortlerio grupė, Fervalio grupė, Ioctalerio Alpės, Cilertalio Alpės, Aukštasis ir Žemasis Tauernas, Lavantalerio Alpės), kurias didelių slėnių grandinės skiria nuo Šiaurinių Alpių ir Pietinių Klintinių Alpių.
Šiaurinės ir Pietinės Klintinės Alpės pagal Alpenvereins-Einteilung (Alpių klubo skirstymas) skirstymą taip pat dalinamos į keletą mažesnių regionų.
Šiaurinės klintinės Alpės apima (iš vakarų į rytus) Bregencervaldą, Retikoną, Lechkveleno kalnyną, Algoerio Alpes, Lechtalerio Alpes ir Amergauerio Alpes, Veterštaino kalnyną, Karvendelio ir Brandenbergerio Alpes, Bavarijos Alpes, Kaizerio kalnyną, Berchtesgadenerio Alpes, Zalckamergutą, taip pat Žemutinės Austrijos Klintines Alpes.
Pietines Klintines Alpes sudaro (iš vakarų į rytus) Bergamo Alpės, Trento Alpės, Dolomitai, Karnijos Alpės ir Julijos Alpės bei Karavankės.
Petrologinis skirstymas
Pagal petrologijos kriterijus Rytinės Alpės skirstomos į septynias uolienų zonas.
Ngčesaras
Ngčesaras  – viena iš Palau valstijų. Administracinis centras – Ngersulas.
Valstija yra Babeltuapo salos pietryčiuose. Būdingas miškingas, kalvotas paviršius, pakrantėse veši mangrovės.
Želmenai
Želmenai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Gricių.
Tolkūnų apylinkė (Alytus)
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Revų apylinkės ir Pupasodžių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Tolkūnų apylinkė prijungta prie Miroslavo apylinkės.
Adel Chedli
Adelis Šedli (عادل الشاذلي; g. 1976 m. rugsėjo 16 d.) – buvęs futbolininkas, Tuniso rinktinės saugas.
Rinktinė
Su rinktine žaidė 2004 metų Afrikos Nacijų taurės varžybose, 2005 m. Konfederacijų taurės varžybose, 2006 m. pasaulio čempionate.
Kiribačio vyrų futbolo rinktinė
Kiribačio vyrų futbolo rinktinė – Kiribačiui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kiribačio futbolo asociacija. Kiribačio rinktinė nėra FIFA narė. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
Rinktinė yra žaidusi tik 1979, 2003 ir 2011 m. Pietų Ramiojo vandenyno žaidynėse ir nė vienerių varžybų nelaimėjo. Kiribatis taip pat nė sykio nėra žaidęs namų varžybų, nes Bairikio nacionalinis stadionas yra greičiau smėlio, o ne žolės aikštė.
Išimčė
Išimčė (isp., kakčikelių kalba: Iximché – „pienmedžio medis“) – poklasikinio laikotarpio aukštikalinių majų (kakčikelių) miestas ir valstybė, buvusi dab. Gvatemalos pietuose.
Klaipėdos Neptūnas 2014–15 m. sezonas
2014–2015 metų sezonas – 50-asis Klaipėdos „Neptūnas“ krepšinio klubo sezonas. Komanda rungtyniavo LKL – pajėgiausioje šalies krepšinio lygoje ir Eurolygoje – pajėgiausiose Europos krepšinio pirmenybėse. Nepatekęs į Eurolygos Top 16 etapą, Klaipėdos Neptūnas pratęsė kovas Europos Taurėje.
Išimčė
Istorija
Išimčė ne kartą kovojo su kaimynais kičiais. Regione pasirodžius iš pradžių actekams, vėliau ispanams, kakčikeliai palaikydavo atėjūnų pusę kovoje su šiais savo kaimynais, kas garantavo ilgalaikį saugumą. 1524 m., po Meksikos užkariavimo, Pedro de Alvarado pasiekė kakčikelių teritoriją, buvo čia svetingai sutiktas ir prie Išimčės įkūrė naujosios Gvatemalos gubernijos sostinę. Kadangi taika netruko ilgai, 1526 m. ispanai sudegino Išimče, o dėl nuolatinių kačikelių atakų buvo priversti perkelti sostinę į naują vietą – Antigua Guatemala.
240px|left|thumb|Poklasikinio laikotarpio Majos aukštumos
Akrojoga
Akrojoga (arba kitaip Akrobatinė joga; )  – XX–XXI a. sandūroje atsiradusi jogos atšaka, susidedanti iš akrobatikos pratimų ir jogos filosofijos bei tajų masažo elementų.
Istorija
1999 m. akrojoga pradėta vystyti Montrealyje, Kanadoje. 2006 m. atsirado atšaka Kalifornijoje, JAV. Jessie Goldberg ir Eugene Poku, Montrealio akrojogos įkūrėjai, sujungė akrobatiką, jogą, šokius (breikas ir kt.) ir kovos menus. Jason Nemer ir Jenny Klein, Kalifornijos akrojogos steigėjai, apjungė akrobatiką, jogą ir tajų masažą. Europoje ir kitose pasaulio šalyse taip pat vystosi akrojoga. Lietuvoje akrojoga ėmė populiarėti 2014 m.
Ypatumai
Akrojogos praktikams reikia lavinti jėgą, lankstumą ir išmokti technikas bei įvaldyti kūno padėtis, kurios leidžia išlaikyti partnerio svorį ant kojų ar rankų bei valdyti savo kūną ore. Jėgos treniruotėmis gali tapti atsispaudimai arba vaikščiojimas ant rankų. Lankstumo arba jin jogos pratimus geriausia atlikti pabaigoje – po treniruotės ir su porininku. Geriausia mokintis su stipriu, patyrusiu partneriu. Viena svarbiausių akrojogos technikų yra „kaulų apkrovimas“, kuomet keliai, alkūnės ir kitos judančios vietos ištiesinamos ir tuomet apkrova tenka kaulams, o ne raumenims.
Akrojogoje vienas partneris (vadinamas „atramos tašku“; ), dažniausiai gulėdamas ant nugaros ištiestomis kojomis, laiko kitą partnerį (vadinamą „skraiduolį“; ) skirtingose pozose ore. Aplink esantys treneriai (vadinami „sergėtojais“; ) užtikrina ant žemės ir ore esančių žmonių tinkamą padėtį, kad viršuje esantis žmogus nenukristų. Esti daug akrojogos pozų.
Protezas
thumb|200px|JAV karys protezuotomis rankomis žaidžia stalo futbolą.
Protezas (, iš 'pridėjimas, prijungimas') – mechaninis įtaisas, kuris pakeičia nesamus galūnės ar kurios nors kitos kūno dalies segmentus, taiso funkcinius ir kosmetinius defektus.
Protezai būna anatominiai (yra to organo formos, kartais atlieka dalį funkcijos, pvz., rankos, kojos, akies, nosies protezai), funkciniai (pašaliniu energijos šaltiniu atlieka organo funkciją, pvz., rankos protezas su bioelektriniu valdymu, klausos aparatas) ir gydomieji (laikinai apriboja organo funkciją, taiso deformacijas, pvz., ortopediniai aparatai).
Protezai daromi iš medžio, metalo, plastikų, odos, stiklo. Dantų protezai dar būna daromi iš aukso, platinos, porceliano.
FK Vardar Skopje
Skopjės „Vardar“ – Makedonijos futbolo klubas iš Skopjės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1947 m. Susikūrus nepriklausomai makedinijos valstybei, rungyyniavo jos čempionate. daugkartiniai šalies čempionai ir taurės laimėtojai.
2020–2021 m. klubas turėjo finansinių problemų, ekipa liko vienuoliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Batijus
Batijus (, apie 1205–1255 m.) – mongolų chanas, Aukso Ordos įkūrėjas.
Prieš mirdamas Čingischanas 1227 m. jau užkariautas žemes ir tas, kurias dar tik planavo užkariauti, padalino tarp savo sūnų. Vyriausias sūnus Džučis, Batijaus tėvas, gavo žemes į šiaurę nuo Aralo ir Kaspijos jūrų ir toliau į vakarus iki tos vietos, jo žodžiais, kiek pasieks mongolų arkliai. Visas šitas žemes dar reikėjo užkariauti. Džuči mirė besiruošdamas šiam karo žygiui.
Vakarų žygis
1235 m. Čingischano pavestą užduotį ėmėsi vykdyti Batijus, padedamas savo pusbrolių (Ugedėjaus sūnaus Kujuko, Tolujaus sūnaus Monkės) ir karo vado, sumušusio rusus ir polovcus prie Kalkos 1223 m., Subudajaus. Realiems kariniams veiksmams de facto vadovavo Subudajus.
Manoma, kad šiam žygiui buvo paskirta apie 130 000 karių kariuomenė. Batijaus kariuomenę sudarė patyrę raiteliai, kurie su savimi vežėsi mašinas priešų pilių sienoms griauti. Batijus į priešų žemę žygiuodavo iš anksto surinkęs apie jas kuo tikslesnių žinių iš vietos gyventojų, kuriuos stengėsi paveikti apgaule ir grasinimais.
1236 m. Batijaus vadovaujama totorių kariuomenė įsiveržė į Volgos Bulgariją Kamos upės baseine ir ją užkariavo. 1237 m. totoriai, perėję Volgos upę, užpuolė Riazanės kunigaikštystę. Nusiaubęs 1237 m. Riazanės kunigaikštystę ir išžudęs jos kunigaikščius, Batijus įsiveržė į Suzdalės kraštą. Paėmęs Maskvą, Vladimirą, kuriame išžudė didžiojo kunigaikščio Jurijaus, Vsevolodo sūnaus šeimą, Batijus 1238 m. kovo 4 d. prie Sities (Mologos-Volgos intakas) upės susitiko su pačiu didžiuoju kunigaikščiu Jurijum ir jį sumušė. Iš čia totoriams buvo atviras kelias į Naugardą, tačiau artinosi pavasaris, ir Batijaus kariuomenė, vengdama Naugardo srities pelkių, pasuko į pietus. Pakeliui totorius ilgesniam laikui buvo sulaikęs Kozelsko miestas, kuris vis dėlto buvo paimtas ir sugriautas. 1239–1240 m. totoriai užkariavo pietų Rusią. 1240 m. gruodžio 6 d. buvo užimtas Kijevas. Rusios kunigaikštystės tapo totorių vasalais, bet tiesiogiai į totorių valstybę nebuvo įjungtos.
thumb|250px|right|Chano Batijaus statula Mongolijoje Iš Rusijos totorių kariuomenė trimis kolonomis pasuko į vakarus.
Po Kijevo paėmimo šiaurinė Batijaus kariuomenės dalis, nusiaubusi Volynę ir Mažąją Lenkiją, prie Sandomiro pasidalino į dvi dalis. Viena dalis liko siaubti Lenkijos, kita pasuko į Sileziją. Svarbiausi Lenkijos miestai, tarp jų ir Krokuva, buvo paimti ir sudeginti, gyventojai išsislapstė miškuose ir kalnuose. Abi šiaurinės kariuomenės dalys susijungė Silezijoje prie Legnicos. Čia totorius sutiko krikščionių kariuomenė, susidedanti iš lenkų ir vokiečių riterių, daugiausia Vokiečių ordino, ir vėl buvo sumušta. Iš Silezijos totoriai pasuko į Moraviją.
Vengrija
Atskiras straipsnis: Mohi slėnio mūšis
Pagrindinė kolona, vadovaujama Batijaus, nužygiavo per Galiciją į Vengriją, neva tai vydamasi polovcus. Trečios kariuomenės dalis, vadovaujama Subudajaus ir Kadano, turėjo įsiveržti į Vengriją per Transilvaniją. 1241 m. totorių armijos persigrupavo ir balandžio 11 d. sumušė Vengrijos karaliaus Belos IV kariuomenę Mohi mūšyje. Po to apie pusantrų metų (1241–1243 m.) Batijaus kariuomenė naikino Vengriją, Sileziją, Moraviją ir Austriją. Dalis mongolų-totorių kariuomenės besivydama Vengrijos karalių Belą, per Kroatiją pasiekė net Dalmatiją, esančią prie Adrijos jūros.
Tuo metu Batijus gavo žinią apie vyriausiojo totorių chano Ugedėjaus mirtį ir turėjo skubiai vykti atgal į naujojo vyriausiojo chano rinkimus, tikėdamasis pats būti išrinktu, tačiau nesuspėjo. Iš Azijos grįžęs į Europą 1242 m. Batijus prie Volgos įkūrė chanatą su sostine Sarajuje. Jam priklausančios teritorijos buvo vadinamos Aukso Orda.
Aukso Orda
thumb|250px|right|Chanas Batijus nuduria [[Michailas Vsevolodičius|Michailą Vsevolodičių, nes šis atsisakė nusilenkti Čingischano šventovei]] Batijus nebuvo patenkintas naujuoju chanu – Gujuku, tačiau atvirai jo valdžios nekvestionavo ir viršenybę pripažino. Nepaisant to, įtampa tarp jų augo. Irane ir Kaukaze Gujukas pakeitė mongolų vietininkus savais žmonėmis. Dar daugiau, Aukso ordos vasalams Andrejui II ir Aleksandrui Neviškiui (Nevskiui) jis dovanojo nepriklausomybę ir žemių Rusijoje.
Kai galiausiai Gujukas su armija kažkokiu pretekstu patraukė į vakarus, Sorkaktani Beki perspėjo Batijų, kad tikrasis taikinys bus jis.
Nespėjus jiems susitikti, Gujukas netikėtai mirė. Tiksli mirties priežastis nėra žinoma, įvairūs šaltiniai nurodo įvairias versijas. Gali būti, kad Gujukas buvo pašalintas dėl Sorkaktani intrigų, gali būti, kad su juo susidorojo ir Batijaus žmonės, bet mirtis galėjo būti ir natūrali. Po Gujuko mirties valdžią kaip regentė perėmė Ogul Kaimyš, jo našlė žmona. Batijus bent jau viešai jos valdžią pripažino ir rėmė. Tačiau 1250 m. jis pats sušaukė kurultajų – susirinkimą naujam Didžiajam Chanui išrinkti, ir padarė tai savo Aukso Ordos žemėse. Ugedejaus ir Čagatajaus giminės atsisakė atvykti, kadangi susirinkimas vyko ne pagal tradiciją, t. y. ne mongolų žemėse.
Kurultajuje valdžia buvo pasiūlyta pačiam Batijui, tačiau šis atsisakė. Vietoje savęs pasiūlė Monkę, Tolujaus ir Sorkaktani sūnų. Tolujaus giminė ir jos šalininkai kandidatūrą palaikė. Buvo sušauktas naujas formalus kurultajus Mongolijoje, tačiau iš anksto žinodami, kad kandidatas yra Monkė, Ugedejaus bei Čagatajaus giminės vėl atsisakė dalyvauti. Buvo reikalaujama, kad nauju Didžiuoju Chanu taptų kas nors iš Ugedejaus giminės. Nepaisant jų nedalyvavimo, Monkė buvo išrinktas Didžiuoju Chanu, o Batijus apkaltino šias šeimas sąmokslu. Monkė savu ruožtu taip pat kaltino jas sąmokslu, įkalino pagrindinius lyderius ir nusiuntė juos Batijui, kur jiems buvo įvykdyta mirties bausmė.
Tuo tarpu Vladimiro kunigaikštis Andrejus II susivienijo prieš Aukso ordą su stipriausiu Pietų Rusios kunigaikščiu Danilu Romanovičiumi. Batijus atsakė baudžiamuoju 1252 m. žygiu, kurio metu pasipriešinę kunigaikščiai buvo sumušti.
Valdant Monkei, Batijaus prestižas pasiekė aukštumas. Nors Aukso Ordos valdose mokesčius rinko ir Monkės žmonės, pats Batu turėjo neribotą priėjimą prie Mongolų imperijos iždo. Afganistano ir Turkijos teritorijas jie abu valdė bendrai.
1256 m. Batijus mirė, palikęs valdžią sūnui Sartakui.
Šančių lobis
Šančių lobis – Kauno savivaldybės teritorijoje, Šančiuose 1933 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.
Atradimas
Lobį 1933 m. kovo 24 d. Šančiuose, Nemuno pakrantėje, ties kariniais sandėliais, žvejodami rado Jonas Giedraitis ir Jonas Vilkevičius. Pirmąsias lobio monetas į Kauno miesto muziejų atnešė Jono Giedraičio giminaitis Vladas Strašinskas. Muziejaus direktoriaus prof. Eduardo Volterio pastangomis 1933 m. iš skirtingų asmenų buvo supirkta jau parduoto lobio didžioji dalis. 1936 m. panaikinus Kauno miesto muziejų jo sukaupti eksponatai perduoti įkurtam Vytauto Didžiojo kultūros muziejui, čia pateko ir Šančių lobis.
Lobis
Lobio pagrindą sudarančios sunkiosios lietuviškos monetos yra ankstyviausios lietuviškos monetos, kaltos Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo (1345–1377 m.) valdymo pabaigoje. Tikėtina, jog Šančių lobis užkastas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos pirmojo valdymo (1377–1381 m.) metu.
Lobį saugo Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Burgundijos (Arelato) karalystė
Burgundijos karalystė − istorinė karalystė, nuo 1032 m. viena iš Šventosios Romos imperijos dalių, egzistavusi iki XIV a. Jos teritorijos užėmė dab. Prancūzijos istorinius Provanso, Dofinės, Savojos, Franš-Kontės regionus bei gretimas sritis Šveicarijoje ir Italijoje. Kad atskirti nuo kitų politinių darinių, vadinamų Burgundijos karalystėmis, ji dar yra vadinama Dviejų Burgundijų karalyste arba Arelato (Arlio) karalyste, pagal sostinę.
Kitos Šventosios Romos imperijos sudedamosios karalystės buvo Vokietijos karalystė, Italijos karalystė ir Bohemijos karalystė.
Raida
Karalystė susiformavo susijungus dviem karalystėms: Aukštutinei ir Žemutinei Burgundijoms. Kai Aukštutinės Burgundijos sosto paveldėtojas Rudolfas II 922 m. tapo Italijos karaliumi, jo interesai susikirto su patėviu Žemutinės Burgundijos karaliumi Hugu Arliečiu. Šis 926 m. atėmė iš Rudolfo Italijos karūną. 933 m. Rudolfas atsisakė pretenzijų į Italijos sostą, tačiau už tai iš patėvio gavo valdyti Žemutinę Burgundiją. Tokiu būdu dvi karalystės buvo suvienytos į Burgundijos karalystę.
Nuo tada Šventosios Romos imperijos imperatoriai tituluodavosi ir Burgundijos karaliais, tačiau ši karalystė jų nedomino, ir nedaug iš jų lankėsi joje. Valdančio valdovo trūkumas karalystėje lėmė jos greitą skilimą į smulkias feodalines valstybėles. Dalyje jų (pietuose) ilgainiui įsitvirtino prancūziškos kilmės dinastijos, o kitose − vokiškos (šiaurėje). Tai nulėmė vėlesnį teritorijos padalinimą tarp Prancūzijos ir Šveicarijos.
Sąlygine karalystės pabaigos data laikoma 1378 m., kai Šventosios Romos imperatorius perdavė ją valdyti vietininko (imperatoriaus vikaro) teisėmis Prancūzijos dofinams.
Feodalinės valstybėlės
thumb|left|Burgundijos karalystės (žalia spalva) valstybėlės. Karalystė labai greitai tapo centralizuotai nevaldomu atskirų feodalinių valstybėlių rinkiniu. Svarbiausios tarp tų valstybėlių buvo:
Karaliai
Karalystė turėjo tik tris vietinės dinastijos karalius: Po 1032 m. karalystę oficialiai valdė Šventosios Romos imperijos imperatoriai, kurie kartu tituluodavosi ir Burgundijos karaliais.
Blizgusis notofagas
thumb|left| Blizgusis notofagas (Nothofagus dombeyi) – notofaginių (Nothofagaceae) šeimai priklausanti medžių rūšis. Auga Patagonijoje (Argentinoje ir Čilėje), Andų kalnuose, 700–1200 m aukštyje. Dažnai suformuoja miškus kartu su čiline araukarija.
Medis užauga 45 m aukščio. Kamieno skersmuo 1,9 m, tačiau 1954 m. užfiksuotas net 2,55 m skersmens notofagas. Lapai visažaliai, nedideli (25-40 mm ilgio, 10-16 mm pločio). Blizgiojo notofago vaisius – 4-7 mm ilgio riešutas.
Blizgiojo notofago mediena kokybiška, naudojama pramonėje.
Griūčio lobis
Griūčio lobis – Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Griūčio kaime 1931 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.
Atradimas
1931 m. Rapolas Sirgedas išarė puodą su apie 600 varinių Jono Kazimiero šilingų. Daugumą monetų išsidalijo vietos gyventojai.
Lobis
Į muziejų pateko 22 monetos:
Lobį saugo Utenos krašto muziejus.
Komuna (Moldavija)
Komuna  – Moldavijos kaimo teritorijos administracinis teritorinis vienetas, jungiantis du ar daugiau kaimų (priklausomai nuo ekonominių, socialinių kultūrinių, geografinių ir demografinių aplinkybių.
Moldavija turi 917 komunų ir 699 kaimus, kurie yra pernelyg smulkūs, kad turėtų administraciją, todėl yra pavaldūs miestams (40 kaimų) ar komunoms (659 kaimai).
Komuna kaip administracinis vienetas jungia kaimo gyventojus, turinčius bendrų interesų ir tradicijų. Kaimas, kuriame yra komunos taryba, vadinamas kaimu rezidencija. Komunos vadinamos kaimų rezidencijų pavadinimais.
Kaimo (komunos) statutas (kaip ir miesto municipijaus) rengiamas remiantis tipiniu parlamento patvirtintu statutu, po to patvirtinamas vietinės tarybos.
Komunos ir municipijai sudaro pirmą, žemiausią Moldavijos administracinio teritorinio suskirstymo lygį. Rajonai sudaro antrą lygį, juos sudaro komunos ir municipijai, kurių teritorijos sudaro vieningą rajono teritoriją, vienijamą ekonominių ir socialinių kultūrinių ryšių.
Komunų valdymo organai yra vietinės komunų tarybos (atitinka vietinę įstatymų leidybos instituciją) ir primarai (vykdomoji valdžia). Komuna turi vieną primarą ir vieną primaro pavaduotoją. Kai komunos gyventojų skaičius neviršija 5000 gyventojų, primaro pavaduotojas paprastai dirba visuomeniniais pagrindais (be atlyginimo).
Simuliuojama tikrovė
Simuliuojama tikrovė – tikrovė, simuliuojama (pavyzdžiui, kompiuteriu) taip tiksliai, kad ji yra neatskiriama nuo „tikros“ tikrovės. Radikaliausia simuliuojamos tikrovės hipotezės forma teigia, kad mes visi gyvename tokioje simuliacijoje. Esamos technologinės priemonės ir mokslo žinios kol kas nepakankamos simuliuojamos tikrovės sukūrimui, tačiau ši samprata yra populiari filosofijoje bei mokslinės fantastikos kūriniuose.
Rūšys
thumb|right|320px|[[Smegenys rezervuare – vienas iš simuliuojamos tikrovės variantų]] Simuliacija gali būti dviejų pagrindinių rūšių: Filme Matrica, ko gero, žymiausiame simuliuojamos realybės pavyzdyje, yra maišomi abu šie tipai: žmonės yra prijungiami prie simuliacijos kompiuteriu (pirma rūšis), o „agentai“ yra kompiuterinės programos (antra rūšis).
Niko Bostromo argumentas
Nikas Bostromas bandė įrodyti, kad mes beveik tikrai gyvename antros rūšies kompiuterinėje simuliacijoje. Čia pateikta supaprastinta jo argumento versija. Tarkime, kad:
Jei išvardinti trys punktai yra bent įmanomi, kuri iš šių galimybių yra labiau tikėtina:
Iš to padaroma išvada, kad:
Trečioji išvada atrodo dar labiau tikėtina pasamprotavus, kad tikriausiai niekas netrukdytų kompiuterinės simuliacijos viduje paleisti dar daugiau tokių simuliuojamų tikrovių, o juose dar daugiau ir taip be galo. Kaip žmogus, žaidžiantis žaidimą The Sims, kuriame vienas veikėjų taip pat žaidžia kompiuteriu ir t. t.
Skaičiavimo krūvis
Šiuo metu galingiausi pasaulio kompiuteriai turėtų dirbti ištisus mėnesius, kad pilnai susimuliuotų viską, kas įvyksta per 1/10 sekundės vienoje baltymo molekulėje. Tokiam visos visatos simuliavimui reikėtų be galo daug skaičiavimo galios. Bet gali būti, kad nėra simuliuojama kiekviena molekulė, o, pavyzdžiui, tik tos realybės vietos, kurias kas nors tuo metu mato arba liečia. Taip pat gali būti, kad simuliuojami yra tik kai kurie žmonės arba vienintelis žmogus – jį įtikinti, kad jis gyvena daug didesniame pasaulyje, negu iš tikro yra, prireiktų daug mažiau skaičiavimo galios. Taip pat viena mūsų pasaulio sekundė gali būti simuliuojama ištisus metus arba atvirkščiai. Tiesa, jei simuliacija yra pirmo tipo – smegenys prijungtos prie kompiuterio – mūsų biologinis kūnas turbūt teiktų tam tikrus simuliacijos greičio apribojimus. Bet jei esame dirbtiniai intelektai, visas mūsų mąstymas ir visos molekulės mūsų pasaulyje judėtų simuliacijos ritmu, todėl nepastebėtume net jei simuliacija staiga būtų pagreitinta, sulėtinta ar sustabdyta milijonui metų ir tada vėl paleista visai kitos civilizacijos. Tokiu atveju yra taip pat įmanoma, kad simuliacija buvo sukurta su gyventojais, kurie jau turi prisiminimus ir galvoja, kad jau gyveno ilgą laiką, nors iš tikro visas jų pasaulis buvo sukurtas prieš penkias minutes (bambos hipotezė). Kitaip tariant, gali būti, kad tik šios penkios minutės yra simuliuojamos – visa praeitis yra tik iliuzija, o ateitis tuomet irgi gali bet kada pasibaigti. Bet iš tikro nieko negalime žinoti apie pasaulį, kuriame mes esame simuliuojami, nes ten gali galioti visai kiti fizikos dėsniai ar būti daug daugiau resursų ir todėl apskaičiavimo galios problema gali ten iš viso neegzistuoti.
Sapno argumentas
Sapnų egzistavimas įrodo, kad mus gali apgauti simuliacija, nes kiekvieną kartą sapnuodami, mes tikime, kad sapnas – mūsų smegenų simuliuojama tikrovė ir yra tikrovė. Tiesa, kai kurie žmonės moka atpažinti sapną ir sapnuoti, suvokdami, jog sapnuoja.
Okamo skustuvas
Į šią teoriją dažnai žiūrima skeptiškai naudojantis Okamo skustuvo principu („Jei kelios teorijos vienodai gerai paaiškina stebimą reiškinį, reikia rinktis tą, kuri reikalauja mažiau prielaidų“). Bet tai yra tik euristinis principas, o ne gamtos taisyklė.
708 m.
708 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Harpokratas
Harpokratas – pirmos ankstyvos žiemos saulės ir ankstyvos augmenijos personifikacija. Harpokratas egiptietiškai reiškia „Har, vaikas“ („Har“ yra Horas). Graikų ir romėnų poetai pamatę egiptiečių statulas su jaunu Horu, kuris laikė piršta prie lūpų, klaidingai jį „padarė“ tylos ir slaptumo dievu.
Krivonys (Druskininkai)
Krivonys – kaimas Druskininkų savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Gerdašių, Kapčiamiesčio girioje. Praeina vietinis kelias Gerdašiai–Didžiasalis, atšaka į Sventijanską. Apylinkėse – Baltosios Ančios herpetologinis draustinis.
Nuotolinis objektas
Nuotolinis objektas – už kompiuterio fizinės atminties ribų esantis objektas. Paprastai toks objektas lokalizuotas kitame kompiuteryje ir pasiekiamas tik per kompiuterinį tinklą. Nuotoliniai objektai naudojami sistemose, kurių įvairios dalys veikia skirtinguose kompiuteriuose, sąveikaudamos per tinklą.
Krivonys (Druskininkai)
Etimologija
Vietovardis kilęs iš asmenvardžio Krivónis, kuris – greičiausiai iš žodžio kri̇̀vis „kreivas, sukrypęs žmogus ar daiktas; kairys“ (mažesnė tikimybė – nuo krivis „sen. baltų šventikas“).
Nuotolinis objektas
Programuojant nuotoliniu objektu manipuliuojama panašiai kaip ir paprastu. Lokaliame kompiuteryje objektą pakeičia jo stuburas arba proxy, turintis visus tuos pačius metodus kaip ir tikrasis objektas, tačiau šių metodų kodas vietoj objektui specifinių veiksmų atlieka nuotolinio operacijos iššaukimo (prireikus perduodant ir grąžinant parametrus) operacijas. Objektą saugančiame kompiuteryje jis paprastai vienaip ar kitaip sąveikauja su specialiai jam sugeneruota „sąsaja“ (angl tie). Sąsaja priima nuotolinio iššaukimo komandas ir vykdo objekto metodus. Stuburo ir sąsajos kodas paprastai generuojamas automatiškai: arba pagal jo aprašą specialia kalba (kaip CORBA), arba tiesiog iš pagrindinės nuotolinio objekto klasės, panaudojant refleksiją (kaip RMI ir RMI/IIOP). CORBA sistemoje keleto nuotolinio objekto klasių metodai gali būti deleguoti vienai „tarno“ klasei ir atvirkščiai. Proxy metodikos įgalina apsieiti ir be generuojamo kodo.
Krivonys (Druskininkai)
Istorija
XIX a. pab. Krivonys priklausė Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčiui: 1827 m. buvo 6 dūmai, ~1880 m. – 9.
Nuotolinis objektas
Vienose nuotolinės sąveikos sistemose objekto vieta pastovi (galima perduoti tik jo nuorodą), kitose – objektą prireikus galima „perkraustyti“ į kitą tinklu susietą kompiuterį.
Krivonys (Druskininkai)
Gyventojai
thumb|left|240px|Krivonių kryžius
Havajiečių kalba
Havajiečių kalba (‘Ōlelo Hawai'i) yra viena iš austronezinių kalbų. Pasižymi nedideliu garsų skaičiumi.
Havajiečių kalbinė asimiliacija prasidėjo po karalienės Liliuokalani nuvertimo 1893 m. Mokyklose privaloma buvo mokytis anglų kalbos. Havajiečių kalbos prestižas labai krito. Havajiečių kalba yra nykstanti, daugelyje Havajų salų kasdiene kalba tapo anglų kalba.
Iš havajiečių kalbos kilo žodis wiki. miniatiūra|[[Havajų Karalystės 5 dolerių banknotas su užrašais havajiečių kalba]]
Virkučiai
Virkučiai – Klaipėdos miesto teritorija, esanti į šiaurę nuo miesto centro, kairiajame Danės krante. Kartais tapatinama su Tauralaukiu.
Istorija
Anksčiau buvo kaimas, 1918 ir 1996 m. dalimis prijungtas prie Klaipėdos.
709 m.
709 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rasytė (Ylavos apskritis)
Rasytė arba Bogatovas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas Resītē prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Čiapajevo apylinkės kaimas, 1946 m. prijungti Bornėnai.
Eglė Šulčiūtė
Eglė Šulčiūtė (g. 1985 m. rugpjūčio 31 d. Kapsuke, Lietuvos TSR) – buvusi Lietuvos krepšininkė, trenerė. 2012 m. liepos 14 d. ištekėjo už Marijaus Gecevičiaus, kurio brolis yra krepšininkas Martynas Gecevičius.
2021 m. gegužės 31 d. baigė profesionalės karjerą ir tapo San Martino „Fila“ trenere.
Ngivalas
Ngivalas  – viena iš Palau valstijų. Administracinis centras – Ngerčelukas.
Valstija yra Babeltuapo salos šiaurės rytuose. Būdingas miškingas, kalvotas paviršius, pakrantėse driekiasi smėlio paplūdimiai. Veikia pradinė mokykla, viešoji biblioteka.
Ngivale yra šie kaimai: Ngelau, Ngerčelukas, Ngermečau.
Vikiteka
thumb|right|100px|Vikitekos logotipas Vikiteka – daugialypės terpės failų talpyklos projektas yra nemokamo turinio (paveikslėlių, įvairių daugialypės terpės failų) duomenų bazė, kurią išlaiko bei remia Vikimedijos fondas. Įvairi medžiaga dažniausiai naudojama kuriant Laisvąją enciklopediją – Vikipediją.
Projekte esantys failai gali būti naudojami iš enciklopedijos bet kuria kalba.
Žibintai
Žibintai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Veliuonos.
Mockai
Mockai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 13 km į pietryčius nuo Kalvarijos ir 10 km į pietvakarius nuo Šeštokų. Seniūnaitijos centras. Pro gyvenvietę eina geležinkelis Šeštokai–Suvalkai, paminklas žuvusiems už Lietuvos laisvę, pastatytas 1926 m. Apylinkės – vaizdingos, gausu gamtos ir istorijos paminklų, nuostabių gamtovaizdžių, daug kalvų. Šalia kaimo veikė Mockų-Trakiškių geležinkelio pasienio punktas.
Istorija
Kurį laiką Mockai (kaip ir Sangrūda, Miklašavas, Užukalniai, Radziškė bei kiti kaimai) priklausė Punsko parapijai, gretima Mockava buvo svarbesnė gyvenvietė. XIX a. Mockų kaimo vietovė buvo Mockavos dvaro palivarkas. Mockų kaimas įkurtas 1926 m. buvusio Mockavos dvaro teritorijoje. 1942 m. vokiečių okupacijos metais atnaujintas Šeštokų–Lenkijos geležinkelis. Mockai priklausė Būdviečio parapijai, po 1920 m. demarkacijos atribojant Lietuvos ir Lenkijos teritorijas atitekusių Lietuvai.
1950–1963 m. buvo Mockų apylinkės centras. 1947–1998 m. Mockai buvo čia įsikūrusio Petro Cvirkos vardo kolūkio centras. Per kaimą nutiestas kelias Kalvarija–Lazdijai. 1980 m. prie kelio Mockai–Radziškė įsikūrė nauja Alytaus skydinių (raudonų plytų) namų gyvenvietė, vietinių gyventojų pavadinta Raudondvariu.
Mockų kaimo šauliai 1926 m. pastatė paminklą „Žuvusiems už Lietuvos laisvę“, kuris yra išlikęs iki šių dienų. Yra išlikusių Mockavos dvaro pastatų: dvaro rūmai, kumetynas, tvartas, sodas.
Ekonomika
Užimtumas yra žemiau Lietuvos vidurkio – dirba tik kas dešimtas Mockų gyventojas. Kadangi Mockai priklauso Kalvarijos savivaldybei, todėl įdarbinimu rūpinasi Kalvarijos savivaldybės Teritorinė darbo birža.
Pramonės nėra. Pagrindinė ūkio šaka – žemės ūkis. Mockuose žemdirbyste verstis nelengva – žemės nederlingos, akmenuotos. Mockuose yra nemažai darbščių ūkininkų: LR Žemės ūkio ministerijos konkurse „Metų ūkis-2006“ I vietos nugalėtojai Dalia ir Vytautas Birgeliai, to paties konkurso III vietos laimėtojas ūkininkas Algirdas Naujalis ir kiti. Kaimo ūkininkai dažnai dalyvauja įvairiuose konkursuose ir laimi prizines vietas. Yra mažmeninės prekybos atstovų, parduotuvės, pieno supirkimo punktai. Mockų kaime gyvena iškilių žmonių, yra gabių amatininkų.
Švietimas
Lietuvos nepriklausomybės pradžioje apie 1919 metus Mockavos valsčius buvo panaikintas ir buvusiuose valsčiaus valdybos namuose įkurdinta mokykla kuri veikė iki 2004 metų. Nuo mokyklos įkūrimo tai buvo pradžios mokykla, vėliau septynmetė, aštuonmetė, pagrindinė, pradinė. Mokykloje dirbo mokytojai Murauskai, Antanas ir Eugenija Volungėnai (direktorė Eugenija Volungėnienė), ilgus metus direktoriavo kultūros ir sporto entuziastas Pijus Urbonas. Mokytojo Kazimiero Borisevičiaus iniciatyva šalia mokyklos buvo įrengta geografijos aikštelė. Paskutinis mokyklos direktorius Stanislovaitis. Paskutiniu mokyklos gyvavimo metu Kalvarijos savivaldybė buvo Mockavos pradinės mokyklos steigėja (kartu ir išlaikytoja). Už savo veiklą pradinė mokykla atsiskaitė Sangrūdos vidurinei mokyklai, kadangi pastarajai ji formaliai buvo pavaldi. Mockavos pradinės mokyklos mokinių lankomumas bei pažangumas buvo vertinamas gerai ir labai gerai.
Sveikata
Mockų kaime nėra sveikatos priežiūros institucijos, nes kaimas priklauso Sangrūdos seniūnijos medicinos punktui. Socialinę paramą Mockų kaimo bendruomenė gauna iš Kalvarijos savivaldybės ir Sangrūdos seniūnijos Socialinės paramos bei kitų skyrių. Mockuose teikiamos tokios socialinės paslaugos kaip lankomoji priežiūra, socialinės pašalpos ir kompensacijos, labdara skurdžiai gyvenančioms šeimoms.
Pošnios apylinkė
Pošnios apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krokialaukio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Simno rajonui. 1954 m. prijungta dalis Varnagirių apylinkės ir dalis Angininkų apylinkės, o dalis Pošnios apylinkės prijungta prie Krokialaukio apylinkės ir Ūdrijos apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Pošnios apylinkė prijungta prie Parėčėnų apylinkės ir Santaikos apylinkės.
Briedžiai
Briedžiais vadinama:
Jaunpilio savivaldybė
Jaunpilio savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Žiemgaloje. Administracinis centras – Jaunpilis. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Tukumo rajono dalies. Buvo suskirstyta į 2 valsčius: Jaunpilio ir Viesatų. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Tukumo savivaldybės.
Adulfas Abrutis
Adulfas Abrutis (g. 1951 m. lapkričio 15 d. Papieviuose Plungės raj.) – Lietuvos chemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Teisinis reguliavimas
Teisinis reguliavimas - visuomeninių santykių juridizavimas, įtvirtinimas teisės normomis. Teisė turi reguliuoti tik pačius svarbiausius socialinius santykius, dėl kurio reikšmingumo visuomenėje nekyla abejonių, egzistuoja viešasis, visuomeninis interesas viešajai organizacijai, korporacijai (valstybei ar kt.) kištis į asmenų tarpusavio santykius, juos juridizuoti, nustatant teisės normas, įtvirtinant teises ir pareigas santykių dalyviams.
Adulfas Abrutis
Biografija
1969 m. baigė Kretingos vidurinę mokyklą. 1974 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą, 1975–1979 m. Vilniaus universiteto aspirantas, 1980 m. apgynė chemijos mokslų kandidato disertaciją (analizinė chemija) „Spektrofotometrinis stibio reakcijų su tiazininiais dažais tyrimas ir jų taikymas analizėje“. 1990–1991 m. 6 mėnesius stažavosi Maskvos Valstybinio universiteto Chemijos fakultete, 1992–1993 m. – Grenoblio Politechnikos instituto Nacionalinėje Fizikos mokykloje, Medžiagų laboratorijoje. 1999 m. apgynė habilitacinį darbą „Aukštatemperatūrių superlaidininkų ir kitų oksidų sluoksnių ir daugiasluoksnių struktūrų sintezė iš organometalinių junginių garų fazės“, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Teisinis reguliavimas
Teisinio reguliavimas ne visada būna veiksmingas. Veiksmingumas priklauso nuo daugybės veiksnių - reguliuojamų santykių pobūdžio, srities, reguliavimo metodo (imperatyvinio arba dispozityvinio), priemonių adekvatumo siekiamiems tikslams pasiekti, reguliavimo mechanizmo, dalyvių ir kt.
Adulfas Abrutis
Biografija
Nuo 1974 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1999 m. Chemijos fakulteto Bendrosios ir neorganines chemijos katedros profesorius.
Parnidžio kopa
Į šiaurę nuo kopos stūkso Urbo kalnas, į pietus – tarpkopinė raguva, vadinamasis Tylos arba Mirties slėnis. Rytuose kopos šlaitai remiasi į Kuršių marias. Pietinė kopos dalis apželdinta kalnų pušimis.
Parnidžio kopa įeina į baltųjų kopų masyvą. Šios kopos taip vadinamos dėl šviesų atspalvį smėlynams suteikiančio kvarco, kurio smėlyje yra nuo 85 iki 99 procentų.
Parnidžio kopa nuolat slenka Kuršių marių link ir žemėja. 1675–1854 m. čia buvo užpustyti keturi Naglių kaimai. 1955–1973 m. kopos smėlis užpylė gretimą pamario palvę ir dalį Nidos įlankos.
Ūsuotasis pelėausis
Ūsuotasis pelėausis (Myotis mystacinus) – lygianosinių (Vespertilionidae) šeimos šikšnosparnis.
Parnidžio kopa
Ant kopos 1995 m. pastatytas saulės laikrodis; 1999 m. apgadintas uragano „Anatolijus“; 2011 m. atstatytas. Apie kopą veda 1,8 km Parnidžio pažintinis takas.
Pavadinimo reikšmė
thumb|Parnidžio kopos šlaitas thumb|Baltosios kopos nuo Nidos uostelio Kopos pavadinimas Parnidis reiškia kalną už ar prie Nidos. Gyventojai kopos pavadinimą interpretuoja kaip „perėjusi per Nidą“.
Tokia interpretacija turbūt remiasi tuo, kad Parnidžio kopa priklauso Nidos baltųjų kopų buveinei – vienintelei vietai Kuršių nerijos nacionaliniame parke, kur yra išlikę pustomų kopų. Kopos juda vėjui pernešant smėlio daleles iš priešvėjinio šlaito į užvėjinį. Smiltys, ridenamos vėjo, nerijoje keliauja smėlio vagelėmis ir sustoja užkliuvusios už augalų.
Augalija ir gyvūnija
Kopoms būdinga smėlynų augalija; apylinkėse galima aptikti stambių varpinių augalų, tokių kaip pajūrinė smiltlendrė (Ammophila arenaria), smiltyninė rugiaveidė (Elymus arenarius), smiltininis lendrūnas (Calamagrostis epigejos). Šiems augalams tai itin gera terpė gyvuoti, kadangi lapai prisitaikę sulaikyti stiprius vėjo gūsius. Dėka savo tvirtų šakniastiebių šie augalai sulaiko vėjo pustomą smėlį, todėl sukuriamoje užuovėjoje gali augti ir gležnesni augalai – skėtinė vanagė (Hieracium umbelliferum), baltijinis pūtelis (Tragopogon heterospermus), baltijinė linažolė (Linaria loeselii), pajūrinis pelėžirnis (Lathyrus maritimus).
Kraštovaizdžio apsauga
Dėl progresuojančios erozijos ir žmonių veiklos (neleistinas laipiojimas stačiais šlaitais) Parnidžio kopa vien 1984–2004 m. prarado maždaug 15 metrų aukščio. Įvairūs atlikti matavimai liudija, kad vaikščiodami nuo leistinų takų nutolusiais šlaitais lankytojai išjudina smėlį, dėl ko kiekvienais metais kopos aukštis ir toliau mažėja.
Norėdama kuo ilgiau išsaugoti didžiąsias smėlio kopas, Nacionalinio parko direkcija Parnidžio kopos šlaitus išskyrė kaip vietą, kurioje vaikščioti griežtai draudžiama. 2014 m. buvo svarstoma viena iš galimybių: neleisti lipti kopos šlaitu iš karto, vos tik užlipus laiptais nuo Nidos pusės. Šios idėjos buvo atsisakyta dėl galimai didesnio kopos nutrypimo naujais, neleistinais takais. Nuspręsta pastatyti naują užtvarą iki medinio tako. Tvoros nubrėžta ribą, kuri žymi ribą, kur negalima kopti. Tokiu būdu yra sumažinamas tako plitimas į marių pusę.
Parnidžio kraštovaizdžio draustinis
Siekiant išsaugoti unikalių, mišku apsodintų, iš dalies pustomų didžiųjų kopų ir pamario palvės su marių mergelio išeigomis gamtinį kompleksą buvo įsteigtas Parnidžio kraštovaizdžio draustinis. Jo plotas 168,90 hektarų. Draustinį sudaro Parnidžio rago kompleksas, pajūrio ir pamario palvės, kupstynė.
Saulės laikrodis
thumb|180px|Atstatytas Saulės laikrodis Parnidžio kopos viršūnėje yra įrengta apžvalgos aikštelė, iš kurios galima matyti kopas, esančias Grobšto rage.
Čia 1995 m. buvo pastatytas akmeninis, 3,8 m aukščio, 36 tonas sveriantis saulės laikrodis, kuris pagal krentantį saulės šešėlį, jo kryptį ir ilgį nusakydavo tikslų astronominį laiką. Laikrodis 1999 m. uragano „Anatolijus“ buvo nugriautas. 2011 m. laikrodis atstatytas. Naujojo laikrodžio autoriai Ričardas Krištapavičius ir Libertas Klimka. Saulės laikrodis – tai 13,8 m aukščio akmens stulpas, sveriantis 36 tonas. Obeliskas buvo dekoruotas runų ženklais. Ant šalia jo iškilusių nedidelių pakopėlių, padengtų granito plokštėmis, iškaltos valandų ir pusvalandžių įraižos, taip pat po vieną kiekvienam mėnesiui, ir dar keturioms saulėgrįžoms ir lygiadieniams.
Pažintinis takas
Pietinėje Nidos dalyje tęsiasi 1,7 km Parnidžio pažintinis takas, kuriuo einant, matosi baltosios ir pilkosios kopos. Tako pradžia – Tylos slėnis. Slėnio pradžioje stovi koplytstulpis, pastatytas 1991 m., jis yra skirtas Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimui. Taip pat prie marių stūkso beveik 5 metrų aukščio ąžuolinė skulptūra, vaizduojanti krėslą ir atskleidžianti Kuršių nerijos pusiasalį supylusios milžinės Neringos legendą.
Skulptūra „Prieš vėją“
Parnidžio kopoje 2018 m. pastatytas paminklas filosofui Jean-Paul Sartre (aut. Klaudijus Pūdymas). Iš bronzos išlietą skulptoriaus kūrinį „Prieš vėją“ galima pamatyti einant pakeliui iki saulės laikrodžio. Prancūzų filosofai ir rašytojai J. P. Sartre ir Simone de Beauvoir Lietuvoje penkias dienas viešėjo 1965-ųjų vasarą. Skulptūra vaizduoja J. P. Sartre, žengiantį per smėlio kopas. Šalia skulptūros lietuvių ir prancūzų kalbomis užrašytos filosofo Nidoje ištartos frazės: „Jaučiuosi, lyg stovėčiau rojaus prieangyje“ bei „Pirmą kartą debesys man po kojomis“.
Ožakmenis
miniatiūra|250px|right|Prie Ožakmenio miniatiūra|250px|right|Priekyje proskynoje matyti plentas
Ožakmenis – stambus riedulys, Lietuvos gamtos paminklas, esantis Rokiškio rajone, Juodupės seniūnijoje, Ignotiškio miške, kuris priklauso Rokiškio miškų urėdijos Vyžuonos girininkijos (71 kv., 4 skl.) teritorijai. Akmuo stūkso už 100 m į vakarus nuo kelio, nuokalnėje, apie 3,5 km į pietryčius nuo Lukštų. Kelyje informacinių nuorodų nėra, vienas iš orientyrų – netoliese, įkalnėje, pastatyta rodyklė į kitoje pusėje esančią Ignotiškio dvaro sodybą.
Ožakmenis paskelbtas saugomu 1964 m. kovo 27 d,. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ) 1998 m. liepos 14 d. Jo matmenys 5,1x3x3,3 m.
Briedis
Išvaizda
thumb|left|250px|Briedė Nugara, šonai ir krūtinė vasarą tamsiai rudos spalvos, papilvė, apatinė ir vidinė kojų dalys baltos. Žiemą kailis truputį šviesesnis, pilkšvesnis. Snukis kuprotas. Pasmakrėje kabo 20–30 cm ilgio, apaugusi ilgais plaukais odos raukšlė – „barzda“, kuri briedžiui senstant mažėja.
Patinai sveria daugiau kaip 550 kg, patelės apie 400 kg. Patino kūno ilgis 210–273 cm, patelės 206–250 cm, aukštis ties gogu: patino – 160–206 cm, patelės – 159–192 cm.
Ragai
Būna dviejų tipų: mentėti ir šakoti. Auga pakrypę į galvos šonus (elnių ir stirnų ragai auga statmenai kaktikauliui).
Jaunikliui patinui ketvirtą ar penktą mėnesį pradeda augti ragų kelmeliai, o pirmieji ragai – kitų metų balandžio-gegužės mėnesiais. Suaugę patinai ragus meta spalio, lapkričio ar gruodžio mėnesiais. Kitų metų ragai pradeda augti vasario-kovo pabaigoje-balandžio mėnesį, o nusitrina rugpjūčio mėnesį. Jaunesni, seni ir sergantys briedžiai ragus meta gruodžio-sausio, o kartais tik vasario mėnesį. Gražiausius, geriausiai išsivysčiusius ragus turi 8-10 metų patinai. Briedžių ragai būna mentėti, siauramenčiai ir šakoti. Jų svoris – iki 15 kg.
Biologija
thumb|left|Jauniklis Vasarą gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose, žiemą dažniausiai pušynuose. Veiklus ištisus metus. Briedis remiasi dviem pirštais, antros poros pirštų atspaudus galima rasti tik sniege, purioje, klampioje durpinėje dirvoje arba briedžiams šuoliuojant. Nors briedis stambus, tačiau labai judrus žvėris ir labai pasitikintis aplinkiniais, dėl to lengvai nušaunamas, ypač dabartinių gerai ginkluotų brakonierių. Žiemą briedžiai gyvena mišriais pulkais.
Mityba
Minta augaliniu maistu: medžių šakomis, lapais, žieve, pumpurais bei žolėmis. Mėgstamiausias maistas - poliarinis gluosnis ir Aliaskos gluosnis. Taip pat grybais. Žiemą, susitelkę pušų jaunuolynuose, nukandžioja ištisus pušelių plotus. Per parą suėda iki 13 kg pašarų.
Amžius
Gyvena apie 20-25 metus.
Priešai, nykimo priežastys
Gamtoje priešų beveik neturi, bet dažnai nukenčia nuo brakonierių ir žūsta keliuose.
Lietuvoje
Lietuvoje paplitęs europinis briedis (Alces alces alces). Apyretis. Oficialiai 2006 m. jų buvo apie 4200. Gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose, pelkėse, žiemą – pušų jaunuolynuose. Vasarą maitinasi žole, žiemą – krūmų, medžių žieve.
Medžioklė
Medžiojamasis gyvūnas. Lietuvoje per 2005–2006 m. medžioklės sezoną sumedžiota 112 briedžių. Patinus leidžiama medžioti nuo rugpjūčio 15 d. iki gruodžio 15 d., pateles nuo spalio 1 d. iki lapkričio 30 d. ir jauniklius nuo spalio 1 d. iki sausio 31 d.
Kita
Lietuvoje žodis Briedis yra vyriška pavardė.
Briedis kaip simbolis naudojamas Lietuvos ir kitų šalių heraldikoje.
Literatūra
A. Navasaitis, K. Pėtelis „Medžioklė“. – ISBN 9986-756-38-3
Kęstutis Čepėnas. Briedis. Girių karalius. Kaunas: Lututė, 2014. – 168 p. – ISBN: 978-9955-37-164-9
Efatė
Efatė  – sala Ramiajame vandenyne, Naujųjų Hebridų salyne, viena svarbiausių Vanuatu valstybės salų. Užima 899,5 km² plotą.
Sala vulkaninės kilmės, šiaurinė dalis kalnuota. Aukščiausia vieta – Makdonaldo kalnas (647 m). Krantai skardingi, salą vietomis supa rifas. Aplink Efatę yra keletas mažesnių salelių: Nguna, Moso, Pele, Emao, Lelepa, Eretoka. Klimatas tropinis, nuo gegužės iki lapkričio vyrauja pietryčių vėjai.
Efatėje gyvena apie 50 tūkst. žmonių (gyventojų tankumas 55,6 žm./km²). Tai svarbiausias ekonominis ir turistinis šalies centras. Efatėje įsikūrusi Vanuatu sostinė Port Vila, veikia Bauerfildo tarptautinis oro uostas. Efatėje ir aplinkinėse salose yra XVII a. melaneziečių vado Roi Mata rezidencija, laidojimo vieta r kt. objektai, kurie nuo 2008 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Efatė įeina į Šefa provinciją.
Benjaminas Sakalauskas
Benjaminas Sakalauskas (g. 1955 m. gegužės 6 d. Nižnyj Kačergato gyvenvietėje, Irkutsko sritis, Rusija) – Lietuvos ir Zarasų rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1970 m. baigė Nižnij Kačergato aštuonmetę mokyklą, 1974 m. Irkutsko miškų technikumą. 1974–1975 m. Goloustno (Irkutsko raj.) miškų ūkio technikas-miškininkas. Nuo 1975 m. studijavo Sibiro miškų technikos institute (Krasnojarskas). 1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų fakultetą, miškų ūkio inžinierius.
1977 m. atvyko į Lietuvą, tais pačiais metais iš tremties grįžo ir tėvai. 1977–1981 m. Rokiškio miškų urėdijos Salagirio girininkijos girininkas, 1982–1995 m. Zarasų miškų urėdijos Dusetų girininkijos girininkas. 1997–2014 m. Generalinės miškų urėdijos prie LR aplinkos ministerijos generalinis miškų urėdas, 2014 m. – urėdo pavaduotojas. 2015–2018 m. Rokiškio miškų urėdijos urėdas. Nuo 2018 m. Zarasų rajono savivaldybės administracijos direktorius.
Nuo 1994 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys. Lietuvos šaulių sąjungos narys.
Žmona Irena, dukterys Eglė ir Ieva.
Kryžbarkas
Kryžbarkas – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 14 km nuo Naudvario. Telkšo Lukojus (Kryžbarko ežeras).
Likiškėlių apylinkė
Likiškėlių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alytaus valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Alytaus rajonui. 1954 m. prijungta dalis Luksnėnų apylinkės ir dalis Likiškių apylinkės, o dalis Likiškėlių apylinkės prijungta prie Nemunaičio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Likiškėlių apylinkė prijungta prie Luksnėnų apylinkės.
Metropolitenas
thumb|Metro [[Pertas|Perte, Australijoje]]
thumb|[[Varšuva|Varšuvos metro]] thumb|[[Londonas|Londono metro]]
Metropolitenas (trumpiau metro; pavadinimas atsirado iš kompanijos Metropolitan Railway Londone pavadinimo) – geležinkelio tipo miesto transportas, nepriklausantis nuo jokių kitų transporto rūšių bei su jomis nesikertantis. Išsiskiria dideliu eksploataciniu greičiu (iki 70 km per valandą) ir pravažumu (iki 60 tūkst. keleivių per valandą viena kryptimi). Metro – ne priemiestinis traukinys ir ne požeminis tramvajus.