cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Starkus
Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. Studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje. Romos Apolinaro universitete apgynė disertaciją, jam buvo pripažintas bažnytinės teisės daktaro laipsnis. Nuo 1923 m. Seinų „Žiburio“ gimnazijos Lazdijuose mokytojas, vėliau – direktorius. 1936 m. išvyko į JAV, kur iki 1942 m. mokytojavo, po to dirbo pastoracinį darbą.
Nemakščių senosios žydų kapinės
Nemakščių senosios žydų kapinės – neveikiančios kapinės, esančios Raseinių rajono savivaldybėje, Nemakščių miestelio pakraštyje prie kelio  (nuo Viduklės pusės). Jos yra regioninės reikšmės memorialinis paminklas, 1993 m. įrašytos į Kultūros vertybių registrą. miniatiūra|240px|left|Kapinės pažymėtos rodykle
Nemakščių žydai
Vietinė žydų bendruomenė buvo turtingiausia iš aplinkinių miestelių, kuriuose gyveno daug žydų. Tarp Raseinių apskrities miestų ir valsčių centrų Nemakščiai 1940 m. buvo vienintelė gyvenvietė, kurioje daugumą gyventojų sudarė žydai (apie 650 žmonių). Daugiau žydų gyveno tik Raseinių, Jurbarko ir Kelmės miestuose. Prasidėjus II pasauliniam karui, Nemakščių valsčiaus žydus vyrus naciai įkalino įkurtame gete prie Viduklės geležinkelio stoties. Jie ten buvo sušaudyti kartu su Viduklės valsčiaus žydais. Nemakščiuose įrengtas getas buvo aptvertas spygliuota tvora, saugomas vokiečių ir lietuvių. Jis veikė iki 1941 m. rugpjūčio 22 d., kai ten kalintos moterys su vaikais buvo sušaudytos Legotiškės kaime.
Talibano puolimas (2021)
'''2021 m. Talibano puolimas''' – didelis Talibano ir jo sąjungininkų karinių grupuočių puolimas prieš Islamiškąją Afganistano Respubliką ir jos sąjungininkus, prasidėjęs 2021 m. gegužės 1 d. Puolimas sutapo su daugumos JAV ir sąjungininkų karių pasitraukimu iš Afganistano. Tai lėmė de facto šalies perėmimą ir Islamiškojo Afganistano Emyrato atkūrimą.
Puolimo eiga
Per pirmuosius tris puolimo mėnesius Talibanas užėmė daug kaimiškų vietovių, jo valdomų rajonų skaičių išaugo nuo 73 iki 223. Rugpjūčio 6 d. Talibanas pradėjo pulti Afganistano provincijų sostines, dauguma miestų pasidavė be kovos. Talibanas užėmė visas Afganistano provincijų sostines, išskyrus Bazaraką. Rugpjūčio 15 d. Prezidentas Ašrafas Ghanis pabėgo iš šalies, o Talibanas užėmė sostinę Kabulą. Taip žlugo Islamiškosios Afganistano Respublikos vyriausybė.
Reakcijos
Greitas Talibano sugrįžimas į valdžią nustebino daugelį (JAV, Jungtinės Karalystės, Vokietijos ir Rusijos ) vyriausybių. Talibano pergalė reikšminga ne tik Afganistano, bet ir tarptautinei politikai.
Santa Tereza (upė)
Santa Tereza  – upė vidurio Brazilijoje, Gojaso ir Tokantinso valstijose; Tokantinso kairysis intakas. Prasideda Sera Durados kalnuose (760 m aukštyje), Mara Rozos apylinkėse. Vinguriuoja į šiaurę per Brazilijos plokščiakalnį. Įteka į Tokantinsą Funilo apylinkėse, šiauriau Peišės.
Didesni miestai prie upės: Santa Tereza da Gojasas, Formoza.
Dūkštų kraštovaizdžio draustinis
left|150px
Dūkštų kraštovaizdžio draustinis priklauso Neries regioniniam parkui, jis įsikūręs rytų Lietuvoje, į šiaurę ir šiaurės vakarus nuo Dūkštų, Vilniaus rajono savivaldybėje. Įsteigtas siekiant išsaugoti Dūkštų ąžuolyną, unikalų erozinį Dūkštos slėnį, Karmazinų, Buivydų, Bradeliškių piliakalnius, vaizdingą Neries ir Dūkštos upių santaką. Taip pat saugomos Europos Bendrijos svarbos buveinės: plačialapių ir mišrių miškų, griovų ir šlaitų miškai, šienaujamų mezofitų pievos, aliuvinės pievos, stepinės pievos, ypač siekiant išlaikyti teritorijoje randamas saugomas gyvūnų rūšis, tokias, kaip Niūriaspalvis auksavabalis (Osmoderma eremita), Europinis plačiaausis (Barbastella barbastellus), Ovalioji geldutė (Unio crassus), Pleištinė skėtė (Ophiogomphus cecilia), Purpurinis plokščiavabalis (Cucujus cinnaberinus).
Nakrah
Nakrah (sabėjų k. NKRḤ [M], ) – dievybė, kurios kultas buvo paplitęs Senovės Jemene, Maino valstybėje. Žinios apie Nakrah apsiriboja paminėjimais įrašuose.
Nakrah buvo trečioji pagal svarbą dievybė oficialiajame minėjų panteone (po Astaro ir Vado). Veikiausiai Nakrah – saulės dievybė. Nors kitose Senovės Jemeno valstybėse saulės dievybės buvo moteriškosios lyties (pvz., Zat-Santim, Zat-Himjam, Šams), Nakrah, kaip teigia Jacques Ryckmans, buvo vyriškoji dievybė.
Barakiše stovėjo šios dievybės šventykla.
Vakarų armėnų kalba
Vakarų armėnų kalba arba vakarų armėnų tarmės (արեւմտահայերէն = arevmdahayerên) – viena iš dviejų standartizuotų armėnų kalbos atmainų. Rytų armėnų tarmės paplitusios Armėnijoje ir kitur Užkaukazėje bei Irane, o vakarų armėnų tarmės vartojamos rytų Anatolijoje (dabartinėje Turkijoje), Levante, Gruzijoje. Tiesa, dėl XX a. pr. vykusių etninių valymų Osmanų imperijoje (armėnų genocido), dabar daugelis vakarų armėnų tarmių vartotojų gyvena nebe gimtosiose žemėse, o diasporoje.
Nuo rytų armėnų tarmių (ir bendrinės armėnų kalbos) vakarų armėnų kalba skiriasi nežymiai, ir šių kalbų vartotojai paprastai tarpusavyje gali susišnekėti. Pagrindiniai skirtumai fonetiniai: p > b, t > d, k > g, c > dz, č > dž. Rašyba šiek tiek skiriasi nuo Armėnijoje užrašomos armėnų kalbos, nes ši buvo pakeista tarybiniais metais.
Iki XX a. pr. vakarų armėnų tarmės buvo paplitusios visoje Rytų Anatolijoje, Abchazijoje, Levante. Po armėnų genocido daugelis vakarų armėnų kalbų vartotojų buvo priversti palikti gimtąsias žemes. Tie, kurie atsikėlė į dabartinę Armėniją, dažniausiai perėmė rytų armėnų tarmę. Šią kalbą išlaikė armėnai hemšinai (musulmonai), gyvenantys Hemšino miestelyje (Rizo provincija, Turkija), taip pat Sirijos armėnai (Kasabo, Džisr aš Šuguro, Latakijos tarmės), Libano armėnai (Andžaro tarmė), bei mažame Vakyflio kaime (Hatajaus provincija) Turkijoje išlikę armėnai. Be to, vakarų armėnų karinų tarmę vartoja armėnai, gyvenantys Giumri, Gavaro, Aparano, Talino, Artiko, Achurjano apylinkėse, Gruzijoje (Samcchė–Džavachetija) bei Abchazijoje. Krymo ir Dono krašto Rusijoje armėnai taip pat vartoja vakarų armėnų tarmes.
Dėl to, kad dauguma vakarų armėnų kalbos vartotojų gyvena diasporoje ar kitų kalbų dominuojamose šalyse, ši kalba sparčiai nyksta, todėl UNESCO įtraukta į nykstančių kalbų sąrašą.
John Gimson
John Gimson (g. 1983 m. kovo 11 d. Lesteryje) – Jungtinės Karalystės buriuotojas sportiniais katamaranais, olimpinis prizininkas. Sportininkas varžosi dviviečių Nacra 17 katamaranų klasėje.
Biografija
2019 m. poroje su Anna Burnet pelnė Europos čempionato sidabro medalį Nacra 17 katamaranų klasėje. 2020 m. birtų duetas pirmą kartą tapo pasaulio čempionais.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Gimson ir Burnet startavo mišrių porų Nacra 17 katamaranų varžybose. Sportininkai laimėjo tris iš dvylikos plaukimų, o finaliniame etape buvo penkti. Susumavus visus baudos taškus paaiškėjo jog Jungtinės Karalystės komanda pelnė sidabro medalius.
Zindžirlio medresė
miniatiūra|Zindžirlio medresė Zindžirlio medresė  – medresė, esanti Kryme, Bachčisarajaus mieste.
Istorija
Zindžirlio medresę 1500 m. įkūrė Krymo chanas Menglis Girėjus. Iki 1917 m. medresė buvo naudojama kaip tradicinė islamo aukštojo mokslo mokykla. Po to bolševikai ją pavertė medicinos mokykla. 1939 m. medresės pastatų kompleksas tapo psichine ligonine. Po karo Krymo totoriai atgavo savo istorinį pastatą.
Medresėje yra palaidotas žymus Krymo totorių kultūros, švietimo ir politinis veikėjas Ismailas Gasprinskis.
Zavichostas
Zavichostas  – miestas Lenkijos pietryčiuose. Įsikūręs Švento Kryžiaus vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą miestas paminėtas 1148 m. Tuo metu jame buvo pilis ir gyvenvietė.
1205 m. netoliese įvyko mūšis, kuriame Lešeko I Baltojo ir Mazovijos Konrado I kariauna nugalėjo Romano Didžiojo armiją. Haličo–Voluinės karalius buvo nugalėtas, žuvo. Mūšis žinomas Zavichosto pavadinimu.
Nežinoma, kada Zavichostui buvo suteiktos miesto teisės, greičiausiai tai įvyko iki 1255 m.
XIV a. Zavichostas tapo karališkuoju miestu. Čia karalius Kazimieras III Didysis pastatė pilį.
1666 m. mieste kilo didysis gaisras, sunaikinęs daugybę pastatų. Vėliau kilo maro epidemija, kurios metu dauguma gyventojų išmirė. Po visų šių nelaimių miestas jau niekada neatsigavo. Be to, po Lenkijos ir Lietuvos valstybės padalinimo miestas atsidūrė netoli Rusijos ir Austrijos sienos, o tai trukdė plėtrai.
XVIII a. pradžioje netoli Zavichosto buvo įkurtas Starostovo miestas (vėliau žinomas kaip Prosperovas ). Dauguma šio miestelio gyventojų buvo žydai, o 1820 m. Prosperovas sujungtas su Zavichostu. 1827 m. mieste buvo 281 namas (daugumą iš jų mediniai) ir 2320 gyventojų.
1888 m. Zavichostas prarado savo miesto teises ir tapo kaimu.
Antrojo pasaulinio karo metu vokiečių okupantai įkūrė getą mieste kuriame gyveno 5000 žydų. Dauguma jų buvo išžudyti 1942 m. spalio mėn. Bełżec mirties stovykloje.
1944 m. mieste įvyko mūšiai tarp Vermachto ir Raudonosios armijos, kuriose buvo sunaikinta dalis miesto.
Raišiai (Vilnius)
Raišiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km pietus nuo Pilaitės (Vilnius), Salotės ežero pietiniame krante, netoli Girulių miško. Yra kaimo kapinaitės. Kuriasi nausėdijos.
Vepriškai
Vepriškai – dviejų ežerėlių grupė Elektrėnų savivaldybėje:
Gulbė trimitininkė
Gulbė trimitininkė (Cygnus buccinator) – žąsinių (Anseriformes) būrio, gulbių (Cygnus) genties, tikrųjų gulbių (Cygnus) pogentės labai stambi vandens paukščių rūšis.
thumb|left|250px|Pagal juodą [[snapas|snapą, gulbes trimitininkes galima atskirti nuo kitų gulbių genties rūšių]]
Paplitimas ir biotopas
Savaime paplitusios Šiaurės Amerikoje (Kanadoje ir JAV). Gyventi renkasi pirmykštes šlapynes su gėlojo vandens negiliais, iki 2 m gylio ežerais ar kitais vandens telkiniais, su gausia vandens augalija, kuo atokiau žmonių ūkinės veiklos, ypač perėjimo metu.
Išvaizda ir matmenys
Suaugusios gulbės trimitininkės turi visiškai baltą plunksninį apdarą, bet snapas ir kojos yra juodi. Nesubrendę paukščiai pilkai rudi.
Tai stambiausia Šiaurės Amerikos žemyne vietinių paukščių rūšis, antra pagal stambumą gulbių genties rūšis, penkta pagal stambumą skraidanti paukščių rūšis, penkiolikta pagal dydį pasaulyje paukščių rūšis. Patinai yra stambesni už pateles.
Gulbės trimitininkės savo išvaizda labai panašios į kanadines mažasias gulbes (Cygnus columbianus columbianus), tačiau pastarosios žymiai mažesnės, jų kaklas dvigubai trumpesnis už gulbės trimitininkės patino kaklą, taip pat mažosios kanadinės gulbės snapo šone, tarp akies ir šnervės yra nedidelė, ryški geltona dėmelė.
Andrius Dubinskas
Andrius Dubinskas (1868 m. lapkričio 20 d. Gulbiniškių kaime, dab. Vilkaviškio rajonas – 1945 m. balandžio 17 d., NKVD kalėjime) – teisininkas, spaudos bendradarbis, visuomenės veikėjas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas, pedagogas.
Gulbė trimitininkė
Išvaizda ir matmenys
Gulbės trimitininkės pagal kūno stambumą beveik tapačios gulbėms nebylėms (Cygnus olor). Bet atskirti jas galima pagal gulbės nebylės oranžinį ar rausvai oranžinį snapą, virš kurio yra gerai išsiskiriantis, tik nebylėms būdingas juodas gumbas. Skirtingai nei gulbės nebylės, gulbės trimitininnkės kaklą laiko ištiestą.
Andrius Dubinskas
Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, Seinų kunigų seminarijoje. Studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje ir ją baigė teologijos magistro laipsniu. Po to, 1901 m. baigė Peterburgo universiteto teisės fakultetą. Peterburge tarnavo valdininku Senate ir Finansų ministerijoje, mokytojavo. Aktyviai dalyvavo lietuvių visuomeninėje veikloje. Iš caro valdžios buvo gavęs leidimą leisti lietuvišką laikraštį, kurį, kun. Pranciškui Būčiui tarpininkaujant, perleido Jonui Totoraičiui. Pastarasis grįžęs į Seinus ėmė leisti laikraštį Šaltinis.
Gulbė trimitininkė
Gyvenimo būdas, amžius
Gulbės trimitininkės daugiausia yra augalėdės, tai yra minta įvairia augalija, bet kartais neatsisako nedidelių žuvelių ir jų ikrų. Jaunos gulbės trimitininkės taip pat minta vandens vabzdžiais, kol vėliau pereina prie vandens augalijos – valisnerijų, Hippuris, plūdeninių, dumblių, Zizania. Žiemą daugiau maitinasi sausumos augalais ir uogomis – mėlynėmis, spanguolėmis, lubinais, želmenimis, svidrėmis. Grūdų pasėliai, įskaitant javai ir miežiai, bei šakniagumbiai, kaip bulvės ir morkos taip pat sudaro tam tikrą dalį jų žiemos dietos.
Yra žinoma patelė, laisvėje išgyvenusi 26 metus ir 2 mėnesius, o kitas individas nelaisvėje yra išgyvenęs 33 metus.
Artur Aleksanyan
Arturas Aleksanianas (g. 1991 m. spalio 21 d. Giumryje) – Armėnijos imtynininkas, olimpietis. Specializuojasi graikų-romėnų imtynių stiliuje. Olimpinis ir daugkartinis pasaulio čempionas.
Andrius Dubinskas
Biografija
1921–1922 m. tarnavo Lietuvos konsulu Petrograde. Grįžęs Lietuvon 1924 m., mokytojavo, 1928-1933 m. buvo Prienų taikos teisėjas ir Marijampolės apygardos teismo narys, o 1934 – 1938 m. – Kauno apygardos teismo pirmininkas.
Artur Aleksanyan
Biografija
2011 m. pasiekė savo pirmąjį Europos čempionatų finalą ir pelnė savo pirmąjį medalį – sidabrą svorio kategorijoje iki 96 kg. 2012 m. pirmą kartą tapo Europos čempionu. Tais pačiais metais sportininkas debiutavo 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose sportininkas iškovojo bronzos medalį. 2014 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių finale armėnas nugalėjo Jasmanį Lugą iš Kubos ir pirmą kartą tapo olimpiniu čempionu. 2019 m. pasaulio imtynių čempionate iškovotas sidabro medalis garantavo kelialapį į 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Orakulas
thumb|240px|Karalius [[Egėjas priešais orakulę pitiją (V a. pr. m. e.)]]
Orakulas ( < ōrāre 'kalbėti, prašyti') – asmuo arba institucija, teikianti dievų pranašystes. Taip pat orakulu vadinama ir pati pranašystė bei vieta, kurioje teikiami orakulai.
Orakulai visų pirma siejami su antikiniu Viduržemio jūros pasauliu. Antikinėje visuomenėje orakulas laikytas dievų pranašu, turėjusiu ypatingą autoritetą. Orakulas (paprastai moteris – pvz., delfų orakulė pitija, romėnų sibilės), naudodamas smilkalus ar kitas haliucinogenines priemones patekdavo į transinę būseną, panašią į Vidurinės Azijos šamanų, ir skelbdavo miglotas, daugiareikšmes ištarmes. Tikėta, kad orakulai niekad neklysta, o jei pranašystė neišsipildo, kaltas netinkamas interpretavimas. Per orakulą kalbanti dievybė, tikėta, atkreipia žmonių dėmesį į jos nustatytos tvarkos, dorovės normų nuosmukį, kulto apleidimą. Žymiausi antikiniai orakulai: Amono šventykla Sivoje (čia esą lankęsis Aleksandras Makedonietis, norėdamas sužinoti savo ateitį), Delfų orakulas prie Apolono šventyklos, Dionės (veliau Dzeuso) orakulas Dodonėje, Epyras, Demetros – Eleusine, Asklepijo – Epidaure, Fauno ir Fortūnos – Prenestėje (netoli dabartinės Romos).
Dalis orakulų ištarmių buvo užrašytos ir kai kurios išliko – Sibilės knygos (bei vėlesni, tiesiogiai nesusiję Sibilių orakulai), Chaldėjų orakulai, Delfų maksimos, įvairūs orakulai (ypač Delfų) minimi graikų ir romėnų literatūroje.
thumb|left|160px|[[Šangų dinastija|Šangų dinastijos orakulo ištarmė, įrėžta ant kaulo (~XIII a. pr. m. e.)]]
Andrius Dubinskas
Biografija
Nuo 1890 m. bendradarbiavo „Ūkininke“, „Tėvynės sarge“, „Vilniaus žiniose“, „Varpe“, „Draugijoje“ ir kituose.
Orakulas
Orakulinės arba labai panašios praktikos minimos senovės Egipte (siejamos su deive Vadžet), Asirijoje (minimos pakvaišusios Mario moterys, kurių lūpomis šneka dievai). Orakulų tradicija siejama su ikiindoeuropietiška Mino civilizacija (ypač „gyvačių deive“). Orakulų praktika gerai žinoma Kinijoje (žymiausias pranašysčių rinkinys – „Permainų knyga“). Orakulai žinomi Vakarų Afrikos, Tibeto, havajiečių tradicijose.
Orakulams giminingos kitokios pranašavimo (mantinės) praktikos – oniromantija (pranašiškų sapnų interpretacija), auspicijos (paukščių skrydžių interpretacija), piromantija (ugnies interpretacija), nekromantija (vėlių pranašystės), astrologija (žvaigždžių padėties interpretacijos) ir kt.
Andrius Dubinskas
Biografija
Lietuvą užėmus Raudonajai Armijai, 1945 m. suimtas ir kalėjime nukankintas.
Nuorodos
Lietuviškoji enciklopedija, t. 9, Kaunas, 1939, p. 78-79.
Gulbė trimitininkė
Populiacijos istorija
1600–1800 m. gulbės trimitininkės buvo intensyviai medžiojamos pramogaujant, mėsai, dėl plunksnų ir odos, tad buvo beveik išnaikintos. Hadsono įlankos kompanija per metus jų sugaudydavo tūkstančius, o per 1853–1877 m. laikotarpį buvo nužudyta 17 671 gulbių trimitininkių. Edward Preble 1908 m. rašė apie sumedžiojamų gulbių mažėjimą; anot jo, 1854 m. šių paukščių buvo sumedžiota 1 312 individų, o 1877 m. tik 122.
Siekiant jas išsaugoti, po 1918 m. jų medžioklė buvo uždrausta, o 1929 m. buvo išskirta jų apsaugai teritorija. 1935 m. buvo belikę 69 žinomi individai, kurie žiemojo apie Jeloustono nacionalinį parką.
1950 m. buvo atrasta keleto tūkstančių gulbių trimitininkių populiacija, vasarą gyvenanti pietinėje Aliaskoje.
Per 2000–2005 m. laikotarpį gulbių trimituotojų patrigubėjo, nuo 11 156 iki 34 803 individų. 2015 m. jų populiaciją jau sudarė 63 016 individų.
Lietuva 1994 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Lietuvai 1994 m. žiemos olimpinėse žaidynėse atstovavo 6 sportininkai.
Saltoniškės (Varanavas)
Saltoniškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Girkų apylinkėje. Įsikūręs 10,5 km į pietvakarius nuo Rodūnios, 3,5 km į rytus nuo Girkų, 1 km nuo sienos su Lietuva (2,5 km į pietryčius nuo Kalvių), prie Nočios upės. Įrengtas tvenkinys. Vieškeliai į Girkus, Aleksiškes, Lelionis.
Lietuva 1994 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Biatlonas
1Už šūvį pro šalį pridedamas 150 m baudos ratas.
21 minutė už šūvį pro šalį.
Slidinėjimas
1 Startas atidėtas pagal 10 km rezultatus.
C = klasikinis stilius, F = laisvas stilius
2 Startas atidėtas pagal 5 km rezultatus.
Latvijos nacionalinis botanikos sodas
Aprašymas
Latvijos nacionalinio botanikos sodo uždaviniai: botanikos ir dekoratyvinių sodų tyrimai, augalų kolekcijų kaupimas, augalų išvedimas, genetikos ir veisimo tyrimai, tyrimų ir jų rezultatų populiarinimas. " Sode yra daugiau kaip 14000 augalų taksonų, iš kurių yra 5000 medžių ir apie 1400 šiltnamio augalų. Be savo mokslinių tikslų, botanikos sodas taip pat yra populiarus pramogų parkas.
Carlo Lizzani
Karlas Licanis (1922 m. balandžio 3 d. – 2013 m. spalio 5 d.) – italų kino režisierius ir scenarijų autorius, kurio karjera truko daugiau kaip 60 metų.
Biografija
Savo karjerą Licanis pradėjo kaip scenaristas, prisidėjęs prie Roberto Rossellini juostos „Germania anno zero“ ir Alberto Lattuada „Il mulino del Po“ (1948 m.). 1949 m. jis kartu su Giuseppe De Santis parašė scenarijų filmui „Riso amaro“, kuris 1951 m. buvo nominuotas Oskarui geriausio scenarijaus kategorijoje.
1987 m. jis buvo Venecijos kino festivalio, o 1994 m. – Berlyno kino festivalio žiuri nariu.
Licanis karjeros pradžioje taip pat dirbo kino kritiku, yra parašęs knygą apie Italijos neorealizmo ištakas.
Režisierius mirė iškritęs iš savo namo balkono, esančio 3 aukšte. Manoma, kad tai buvo savižudybė (Licaniui tuo metu buvo 91).
Anna Burnet
Anna Burnet (g. 1992 m. rugsėjo 27 d. Londone) – Jungtinės Karalystės buriuotoja sportiniais katamaranais, olimpinė prizininkė. Sportininkė varžosi dviviečių Nacra 17 katamaranų klasėje.
Biografija
2019 m. poroje su John Gimson pelnė Europos čempionato sidabro medalį Nacra 17 katamaranų klasėje. 2020 m. birtų duetas pirmą kartą tapo pasaulio čempionais.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Gimson ir Burnet startavo mišrių porų Nacra 17 katamaranų varžybose. Sportininkai laimėjo tris iš dvylikos plaukimų, o finaliniame etape buvo penkti. Susumavus visus baudos taškus paaiškėjo jog Jungtinės Karalystės komanda pelnė sidabro medalius.
Sliver: The Best of the Box
Sliver: The Best of the Box yra amerikiečių grunge grupės Nirvana retų įrašų rinkinys, kuriame buvo trys niekur neišleistos dainos.
Dainų sąrašas
With the Lights Out
Raitininkai (Raseiniai)
Raitininkai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Verėduvos.
Istorija
Kaimas pirmą kartą minimas 1581 m., o 1866 m. paminėtas Raitininkų dvaras.
Doverio baltosios uolos
thumb|Doverio baltosios uolos Doverio baltosios uolos – kranto linija Kente, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje, susiformavusios prie Doverio sąsiaurio pakrantės. Uolos tęsiasi daugiau nei 25 kilometrus, o jų aukštis siekia beveik 100 metrų. Uolose taip pat galima aptikti požeminius urvus bei tunelius. Skardžiai išsiskiria savo spalva, kurią sudaro didelė kreidos ir titnago priemaišų koncentracija. Doverio baltosios uolos įtrauktos į Anglijos gamtos saugotinų objektų sąrašą.
Tailando ledo ritulio lyga
Tailando ledo ritulio lyga – aukščiausia Tailando ledo ritulio lyga.
Claudia Mori
Klaudija Mori (, g. 1944 m. vasario 12 d.) – Italijos aktorė, dainininkė ir televizijos laidų prodiuserė, garsaus atlikėjo ir aktoriaus Adrijano Čelentano žmona.
Biografija
left|thumb|150px
Karjeros pradžioje Klaudija vaidino miuzikluose ir gana anksti sulaukė garsių režisierių dėmesio: Luchino Visconti jai suteikė vaidmenį veiksmo filme „Roko ir jo broliai“ su Alainu Delonu, o Robert Aldrich – istoriniame filme „Sodoma ir Gomora“. 1963 m., kuriant juostą „Kažkoks keistas tipas“, ji susipažino su sparčiai populiarėjančiu aktoriumi ir atlikėju Adriano Celentano. Pastarasis dėl Klaudijos paliko savo tuometinę draugę Mileną Cantù ir 1964 m. jiedu slapta susituokė Grosete. Nuo to laiko Klaudijos karjera tapo glaudžiai susijusi su vyro veikla.
Tais pačiais metais jie kartu vaidino komedijoje „Superapiplėšimas Milane“, pirmame Čelentano režisuotame filme. Vyrui padedant, Klaudija ėmėsi ir dainų įrašų bei netrukus išleido pirmąjį savo albumą, o judviejų kartu atliktos dainos „La coppia più bella del mondo“ bei „Chi non-lavora non-fa l'amore“ šalyje tapo dideliais hitais. Pastaroji daina 1970 m. nugalėjo ir Sanremo muzikos festivalyje.
Artur Davtyan
Arturas Davtianas (g. 1992 m. rugpjūčio 8 d. Jerevane) – Armėnijos gimnastas, olimpietis. Specializuojasi sportinės gimnastikos rungtyse. Europos čempionatų prizininkas.
Irano architektūra
thumb|200px|[[Nasiro al Mulko mečetės interjeras, Širazas]]
Artur Davtyan
Biografija
2011 m. dalyvavo Europos suaugusiųjų čempionate, kuriame buvo jauniausias dalyvis vyrų kategorijoje. Armėnas daugiakovėje užėmė 20-ą vietą. 2012 m. olimpiniame atrankos turnyre užėmė 12-ą vietą ir pelnė vardinį pakvietimą. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas užėmė 36-ą vietą. 2013 m. pelnė pirmąjį Europos čempionatų medalį – bronzą atraminiuose šuoliuose. 2016 m. armėnas tapo Europos čempionu atraminių šuolių rungtyje. Tais pačiais metais vykusiose 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 11-ą vietą atraminiuose šuoliuose. 2019 m. pasaulio sportinės gimnastikos čempionate iškovotas kelialapis į 2020 m. vasaros olimpinės žaidynės.
Claudia Mori
Biografija
1982 m. Klaudija svečio teisėmis dalyvavo Sanremo festivalyje, o 1984 m. išleido albumą „Claudia canta Adriano“, kuriame atliko savo vyro populiariausias dainas.
Irano architektūra
Irano architektūra arba Persijos architektūra – iš Irano kilusi architektūra, turinti daugiau nei 7000 metų tradicijas ir paplitusi po pasaulį nuo Turkijos iki Indijos, nuo Kinijos iki Zanzibaro. Persiška architektūra apima pastatus nuo valstiečių būstų ir arbatos namų iki didžiausių ir įspūdingiausių statinių pasaulyje.
Claudia Mori
Biografija
1991 m. ji tapo „Clan Celentano“ kompanijos vadove. 1994 m. dar kartą varžėsi Sanremo festivalyje su daina „Se mi ami“, kurią jai parašė Toto Cutugno.
Irano architektūra
Bruožai
Irano architektūra atskleidžia didelę įvairovę, tiek struktūrinę, tiek estetinę, išvystytą remiantis tradicijomis ir tūkstantmečių patirtimi. Svarbiausi šios architektūrinės tradicijos bruožai yra skliautai ir kupolai, suteikiantys sofistikuotą grožio, estetikos, didingumo vaizdinį.
Claudia Mori
Biografija
Vėlesnė jos karjera yra susijusi su televizija. 2009 m. Klaudija buvo viena iš teisėjų Italijoje rodomo televizijos šou „X faktorius“, taip pat prodiusavo ne vieną serialą ar TV filmą.
Šeima
right|thumb|150px right|thumb|150px right|thumb|150px right|thumb|150px Su Čelentano Klaudija susilaukė 3 vaikų: Rositos (g. 1965, aktorė), Giacomo (1966) ir Rosalindos (1968, aktorė).
Irano architektūra
Bruožai
Išskiriami 6 smulkesni Irano architektūros substiliai:
Statybinės medžiagos padiktavo architektūros stilistikos susiformavimą. Sunkūs moliai ir suslėgtas bei išdžiovintas purvas nuo seno buvo pagrindinės statybinės medžiagos Irane. Plastiškų medžiagų naudojimas suteikė daug improvizacinės laisvės vystant naujas architektūros formas. Irano architektūroje plačiai naudojama geometrinė simbolika, gausu grynų geometrinių formų: apskritimų, kvadratų, svarbi simetrija.
Irano architektūra pasižymi savo erdvės jausmu, sukuriamu naudojant paprastas bet masyvias formas. Labai būdingi aukštaarkiai portalai, gausus kolonų naudojimas. Sasandų laikais itin paplito gonbadai – cilindriški, smailiu kupolu statiniai, statyti kaip mauzoliejai, minaretai.
Senovės Persija
Ikiislaminė Persijos architektūra išsivystė iš 3-4 tūkstančius metų Irano kalnyne gyvenusių tautų architektūros. Ji savo klestėjimo viršūnę pasiekė Achemenidų valdymo laikais, kuomet įkurti tokie miestai kaip Persepolis, Pasargadai, Sūsas. Jiems buv būdingi milžiniški, kolonomis paremti rūmai. Vėliau Partų ir Sasanidų laikais pradėti statyti masyvūs skliautiniai pastatai, dideli vientisi kupolai, išliko aukštų kolonų naudojimas.
Įspūdingiausias Senovės Persijos architektūros palikimas išlikęs Persepolyje, Ktesifone, Džirofte, Sialke, Pasargaduose, Firuzabade, Bame, Hatroje.
Islamo laikotarpis
Į Persiją atėjus islamui, senasis architektūros stilius pritaikytas prie islamiško pasaulėvaidžio ir atsiskleidė naujomis formomis statant mečetes, mauzoliejus. Pradėti naudoti naujai meniniai elementai: mozaika, vitražas, kaligrafija, veidrodinė puošyba, stukas. Tuo pačiu, klasikinė Sasanidų architektūra smarkiai paveikė visą islamo architektūrą.
Šiuolaikinė architektūra
Šiuolaikinė persų archtektūra pradėjo formuotis XX a. pr., valdant Pehlevių dinastijai. Jai būdingos itin griežtos formos, monolitiškumas, tačiau yra ir senosios architektūros elementų. Persų įlankoje esančioje Kišo saloje statomas itin savitas futuristinis „Flower of the East“ kompleksas.
Olimpia Carlisi
Olimpija Karlizi (, 1946 m. gruodžio 29 d. Kampi Bizencijuje) – italų aktorė.
Jos pagrindinė veiklos scena buvo teatras, taip pat art stiliaus filmai. Filmavosi pas tokius režisierius kaip Roberto Rosselini, Federico Fellini, Ettore Scola, Roberto Benigni ir kt.
Slabada (Varanavas)
Slabada  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Girkų apylinkėje. Įsikūręs 8 km į pietvakarius nuo Rodūnios, 3,5 km į pietryčius nuo Girkų. Praeina vieškelis Klaišiai–Dubiniai.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, patekęs į Lydos apskrities Rodūnios valsčių, Pelesos apylinkę. Buvo Zedlerių valda.
Kybartų aktai
Kybartų aktai – 1940 m. lapkričio 23 d. į užsienį pasitraukusio prezidento Antano Smetonos pasirašyti 1940 m. birželio 15 d. datuoti aktai (atgaline data), kuriais siekta sudaryti pagrindą formaliam Lietuvos valdžios perdavimui emigracinei vyriausybei. Aktuose nurodoma, jog jie pasirašyti Kybartuose, pagal šį miestą aktai ir pavadinti.
Priešistorė
1940 m. rugsėjo 19–25 d. Romoje (Italija) vyko pirmasis Lietuvos pasiuntinių pasitarimas, kuriame nutarta organizuoti formalų Lietuvos valdžios perdavimą Lietuvos tuomet įkurtam Lietuvos tautiniam komitetui (pirmininkas Ernestas Galvanauskas, pavaduotojas Stasys Lozoraitis, nariai – Kazys Škirpa ir Edvardas Turauskas). Po kelių mėnesių, lapkričio 17–21 d. Berne (Šveicarija) vyko antrasis pasiuntinių pasitarimas, kuriame dalyvavo A. Smetona. Kybartų aktai pasirašyti po šio pasitarimo.
Aktai
Pirmuoju aktu remiantis Lietuvos Respublikos Konstitucijos 97 straipsniu iš pareigų atleidžiamas Antanas Merkys bei jo sudaryta vyriausybė. Vietoje jo ministru pirmininku skiriamas S. Lozoraitis. Antruoju aktu remiantis Konstitucijos 71 straipsniu ministrui pirmininkui S. Lozoraičiui pavedama pavaduoti prezidentą.
Tolimesni įvykiai
Iki TSRS–Vokietijos karo pradžios 1941 m. birželio 22 d. nei suformuotas Lietuvos tautinis komitetas, nei pats S. Lozoraitis žymesnės veiklos nevykdė. Karui prasidėjus kilo antitarybinis Birželio sukilimas, kurio metu sudaryta Lietuvos laikinoji Vyriausybė. 1945 m. S. Lozoraitis remdamasis Kybartų aktais prisistatė Jungtinių Amerikos valstijų prezidentui Hariui Trumenui kaip Lietuvos ministras pirmininkas einąs prezidento pareigas, tačiau nei pripažinimo, nei atsakymo nesulaukė.
2022 m. Lozoraičių giminės palikuonė istorikė Daina Lozoraitis perdavė Lietuvos centriniam valstybės archyvui Kybartų aktų originalus, kurie buvo saugomi Lozoraičių namuose Romoje.
Alica Stuhlemmer
Biografija
2017 m. poroje su Paul Kohlhoff varžėsi pasaulio čempionate. Vokiečių duetas užėmė 5-ą vietą.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėseStuhlemmer startavo mišrių porų Nacra 17 katamaranų varžybose. Vokietijos sportininkai laimėjo vieną iš dvylikos plaukimų, o finaliniame etape buvo aštunti. Susumavus visus baudos taškus paaiškėjo jog Vokietijos komanda pelnė bronzos medalius.
Raitininkai (Varėna)
Raitininkai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Merkinės, išsibarstęs Subartonių miškų pakraščiuose, prie pelkynių. Tuojau vakaruose – Alytaus rajono Raitininkai.
Čandravanšiai
Čandravanšiai (Chandravanshi), Mėnulio dinastija  – pagal hinduistų mitologiją vienas iš 4 pagrindinių kšatrijų varnos valdančiųjų namų. Ši legendinė dinastija kildinama iš Mėnulio dievo Čandros (kitaip dar Soma).
Kitos legendinės dinastijos yra Saulės dinastija (Sūrjavanšiai), Ugnies dinastija (Agnivanšiai, kildinami iš ugnies dievo Agnio) ir Nagų dinastija (Nagavanšiai, kildinami iš nagų).
Legendinė Mėnulio dinastijos sostinė buvo Pratisthana, kurią, atseit, įkūrė Ila.
Čandravanšių pošakiai
Čandravanšių dinastijoje skiriami pošakiai – Bharatavanšiai, Jaduvanšiai, Puruvanšiai, Kuruvanšiai, Pandavanšiai ir kiti. Pošakiai pavadinti pagal garsius pradininkus. Įvairiais istoriniais laikotarpiais daug Pietų Azijos bendruomenių per šiuos ar kitus pošakius kildino save iš Čandros.
Radžputų klanai bhačiai, džadedžai (Jadeja), čarakai (Charak), čudasamai (Chudasama), čandelai ir džadaunai skelbiasi esantys čandravansiai.
Algirdas Tarvydas
Algirdas Tarvydas (g. 1940 m. gruodžio 13 d. Kaune) – kino režisierius, scenarijų autorius, operatorius, prodiuseris ir fotografas.
Biografija
A. Tarvydas gimė 1940 m. Kaune. Lietuvos fotomenininkų sąjungos (nuo 1970 m.), Lietuvos kinematografininkų sąjungos (nuo 1977 m.) narys. Apdovanotas Lietuvos kino operatorių asociacijos (LAC) apdovanojimu „Ąžuolas 2018“ už kūrybinius gyvenimo pasiekimus (2018) Nufilmavo daugiau kaip 500 kino žurnalų „Tarybų Lietuva“ ir „Lietuvos kronika“ siužetų, 40 kino žurnalų, sukūrė 26 autorinius kino žurnalus (buvo jų režisierius, operatorius, scenaristas, 1968–2001). Kaip operatorius nufilmavo 41 dokumentinį filmą Išleido autorinę fotografijų knygą “Lietuviško kino veidai“.
Dokumentinis Algirdo Tarvydo filmas apie Europos parko kūrimą „Europos parkas. Pradžia“ rodytas oficialioje Jungtinėje Karalystėse festivalių „Aesthetica“.
Filmografija
Režisūra, scenarijus, operatorius
Vilniaus aukštoji partinė mokykla
thumb|right|250px|Vilniaus aukštosios partinės mokyklos pastatas, naudotas 1945–[[1977 m.]] thumb|right|250px|Vilniaus aukštosios partinės mokyklos pastatas, naudotas 1977–1990 m. (arch. [[Gediminas Baravykas)]] Vilniaus aukštoji partinė mokykla – Lietuvos SSR aukštoji mokykla, veikusi 1945–1990 m. SSKP aukštųjų partinių mokyklų sistemoje.
Istorija
1945 m. buvo įkurta Respublikinė partinė mokykla. Veikė prie LKP CK. 1945–1946 m. mokykla buvo vienmetė, 1946–1954 m. – dvimetė, o 1954–1956 m. – trimetė. 1956 m. TSKP CK nutarimu pertvarkyta į keturmetę Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1990 m. birželio 30 d. mokykla buvo uždaryta, o jai priklausę pastatai perduoti Vilniaus pedagoginiam institutui.
Veikla
Mokyta rusų kalba. Ruošė specialistus Latvijai, Lietuvai ir Rusijos Kaliningrado sričiai, tačiau Partinėje mokykloje mokėsi atvykėliai ir iš Baltarusijos, Uzbekistano, Kazachstano. Čia buvo ugdomi kadrai partinėms bei valstybinėms struktūroms, visuomeninėms organizacijoms: profsąjungų pirmininkus, komjaunimo sekretorius, partinių organizacijų sekretorius, partinių komitetų instruktorius.
Mokykla išsiskyrė iš kitų aukštųjų mokyklų tuo, kad čia įstoti ar dirbti galėjo ne bet kas – pagrindiniai darbuotojai, dėstytojai ir studentai turėjo būti partijos nariai, turintys savo rajono partijos komiteto rekomendaciją ir siuntimą. Į dvimetę partinę mokyklą patekdavo žmonės, jau dirbę partinį darbą, siekiantys pasitobulinti, kopti karjeros laiptais, į keturmetę – žmonės su viduriniu išsilavinimu, dažniausiai su specialiu viduriniu, baigę technikumus. Studentams buvo suteikiama gera stipendija, bendrabutis.
Mokymo programa
Dėstomieji dalykai: TSKP istorija, marksistinė filosofija, mokslinis ateizmas, politinė ekonomija, mokslinis komunizmas, komunistinio darbininkų judėjimo istorija, SSRS istorija, tarptautiniai santykiai ir užsienio politika. Dar buvo dėstoma literatūra ir menas, tarybinė teisė, politinis-ekonominis pasaulio žemėlapis, planavimas, pramonės ir statybos ekonomika, žemės ūkio ekonominė organizacija, socialinių procesų valdymas, statistika, socialinės ekonomikos valdymas, finansai ir kreditas, mokslo technikos progresas pramonėje ir statyboje, buvo rašomas kursinis darbas. Buvo laikomi trys valstybiniai egzaminai – politinė ekonomija, filosofija, mokslinis komunizmas. Fakultatyvai: aukštoji matematika, kalbos kultūra ir oratorinis menas, užsienio kalbos (prancūzų, anglų, vokiečių).
Pagal 1996 m. gruodžio 23 d. Lietuvos Respublikos Seimo priimtą įstatymą aukštųjų partinių mokyklų diplomai Lietuvoje nepripažįstami ir jie negali būti liudijančiais apie asmens aukštąjį išsilavinimą.
Veronique Vendell
Veronika Vendel (, g. 1942 m. liepos 21 d.) – prancūzų aktorė, karjeros pradžioje dėl savo išvaizdos vadinta „antrąja Brigitte Bardot“.
Biografija
Daugiausia filmavosi gimtinėje bei Vokietijoje kuriamuose filmuose, taip pat sukūrė keletą vaidmenų ir JAV režisierių juostose, iš kurių žymiausia – Sam Peckinpah sukurtas filmas „Geležinis kryžius“.
Buvo ištekėjusi už 23 metais vyresnio prodiuserio Wolfo C. Hartwigo (m. 2017).
Jugoslavijos ir Lietuvos santykiai
Jugoslavijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Jugoslavijos ir Lietuvos.
Santykių istorija
Su Jugoslavija dvišaliai santykiai tarpukariu užmegzti gan vėlai. Tam įtakos galėjo turėti tai, kad Jugoslavija 1921 m. rugsėjo 22 d. Lietuvai stojant į Tautų Sąjungą galutiniame balsavime susilaikė.
1933 m. balandžio 1 d. Lietuvai akredituotas Jugoslavijos pasiuntinys, reziduojantis Varšuvoje, o 1935 m. Jugoslavijai akredituotas Eduardas Turauskas, nepaprastasis ir įgaliotasis ministras Čekoslovakijoje, skiriamuosius raštus įteikęs 1937 m.
thumb|Jugoslavijoje gyvenęs vilnietis [[Borisas Koverda.]] 1940 m. birželio 19 d. Justo Paleckio teikimu E. Turauskas buvo atleistas iš Įgalioto Ministro ir Nepaprasto Lietuvos Pasiuntinio Jugoslavijai. Tarp 1937 m. ir 1941 m. didžiąją laiko dalį Jugoslavijoje praleido sovietų pasiuntinio Lenkijoje nužudymu išgarsėjęs Vilniaus rusas Borisas Koverda.
Jugoslavija, nors pati būdama vienpartinė socialistinė valstybė, 1951 m. oficialiai pasmerkė Lietuvos, Latvijos ir Estijos okupaciją kaip „ekspansinės sovietų politikos rezultatą“.
1991 m. spalio 22 d. Jugoslavija pripažino Lietuvą de jure, tai padariusi Lietuvai jau įstojus į JTO. Kita vertus, santykių neskubėta užmegzti dėl Jugoslavijos karinių veiksmų. 1991 m. liepos 30 d. Lietuva pripažino prieš kiek daugiau nei mėnesį nepriklausomybę nuo Jugoslavijos paskelbusių Kroatijos ir Slovėnijos nepriklausomybę. Kroatijos nepriklausomybės karo metu Lietuva reiškė nevienareikšmę paramą Kroatijai; būtent Kroatijoje 1994–1996 m. Lietuvos kariai (iš viso apie 90) kartu su Danijos kariais vykdė savo pirmąją Jungtinių Tautų taikos palaikymo misiją, 1996 m. – NATO vadovaujamoje operacijoje „Operation Joint Endeavour“ neseniai Bosnijos karą išgyvenusioje Bosnijoje ir Hercegovinoje. 2000 m. gruodžio 22 d., praėjus pusantro mėnesio po Slobodano Miloševičiaus režimo žlugimo, užmegzti šalių diplomatiniai santykiai.
Pirmasis Jugoslavijos pareigūno vizitas įvyko 2001 m. gegužės 24 d. Tą dieną Vilniuje viešėjo Jugoslavijos užsienio reikalų viceministras Radojko Bogojevičius, kur susitiko su Lietuvos užsienio reikalų ministru Antanu Valioniu ir užsienio reikalų viceministru Evaldu Ignatavičiumi. Susitikimų metu Lietuva perdavė svečiui bendradarbiavimo tarp užsienio reikalų ministerijų protokolą, o R. Bogojevičius perdavė susitarimų dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, investicijų skatinimo ir apsaugos, bendradarbiavimo švietimo, kultūros ir sporto srityse protokolus. Lietuvos URM teigimu, Jugoslavijos UR viceministras pagyręs Lietuvos gerus santykius su savo kaimynais, pareikšdamas, kad „toks gerų santykių modelis galėtų būti perkeltas į Balkanų regioną.“
2002 m. Jugoslavijai akredituotas Lietuvos ambasadorius, pirmasis ir vienintelis po santykių atkūrimo, nes jau 2003 m. vasario mėnesį Jugoslavija pavadinimą pakeitė į Serbijos ir Juodkalnijos.
Dvišalės sutartys pasirašytos jau šaliai pakeitus pavadinimą į Serbijos ir Juodkalnijos: Susitarimas dėl bendradarbiavimo švietimo, mokslo, kultūros ir sporto srityse pasirašytas 2003 m., Ministrų Tarybos susitarimas dėl abipusio investicijų skatinimo ir apsaugos – 2005 m.
Eleutera
thumb|250px|Gregori Tauno miestelis Eleuteroje
Eleutera  – sala Bahamų salyno centrinėje dalyje, ~50 km į rytus nuo šalies sostinės Nasau. Plotas 518 km². Sala ištįsusi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 180 km, o plotis neviršija 2 km. Rytinė pakrantė stati, uolinga, vakarinė – žema, nuožulni, su smėlio paplūdimiais. Paviršius uolingas, iki 58 m aukščio.
2000 m. Eleuteroje gyveno 11,2 tūkst. gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Governors Harboras (Governor’s Harbour). Sala padalinta į 5 apskritis: Šiaurės Eleuteros, Vidurio Eleuteros, Pietų Eleuteros, Krantinės salos, Ispanų Sienų. Verčiamasi turizmu, žvejyba. Yra 3 oro uostai.
Saloje senovėje gyveno tainai arba aravakai. Ispanų konkistos laikais jie išvežti darbams į Espanjolą. 1648 m. salą apgyvendino puritonai iš Bermudos. Jie salą pavadino Eleutera pagal graikišką žodį ελεύθερος, reiškiantį laisvę.
Romanas Didysis
Romanas Mstislavičius (dar žinomas kaip Romanas Didysis  – buvo kunigaikštis iš Riurikaičių dinastijos. Jis tituluotas Haličo-Voluinės karaliumi.
Gyvenimas
Jis buvo Novgorodo (1168–1170 m.), Vladimiro-Voluinės (1170–1189, 1189–1205 m.) ir Haličo (1189, 1198/99–1205 m.) kunigaikštis.
Jis tapo Romanovičių dinastijos pradininku, kuri valdė Vladimirą-Voluinę ir Haličą iki 1340 m.
Žūtis
Romanas mirė kovoje su lenkais Zavichosto mūšyje.
1205 m. Romanas nutraukė ilgalaikę sąjungą su Lešeku I Baltuoju ir jo broliu Mazovijos Konradu I. Romano kariauna įsiveržė į Mažąją Lenkiją, paėmė du miestus ir sustojo prie Vyslos upės netoli Zavichosto miesto. Čia Romanas su nedideliu būriu atsiskyrė nuo pagrindinių jėgų, o lenkai užpuolė karalių ir jo palydą. Rusėnus nugalėjo, o mūšyje pražuvo pats karalius Romanas Didysis. Lenkų kronikininkų vaizduotė šį susidūrimą pavertė didele kova (Zavichosto mūšiu).
Po Romano mirties Haličo-Voluinės kunigaikštystėje prasidėjo 40 metų kova dėl valdžios, kuri baigėsi visiška jo sūnų pergale ir kunigaikštystės suvienijimu.
Doverio pilis
Doverio pilis – viduramžių pilis Doveryje, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Pastatyta XI a. gintis nuo įsiveržimų iš Doverio sąsiaurio. Didžiausia pilis Anglijoje.
1066 m. pilį užėmė Vilhelmas I Užkariautojas. Nuo 1179 m. iki 1188 m. Henrikas II investavo į pilies plėtrą daugiau nei pusę savo metinių pajamų. XVIII a. Napoleono karų metu pilis atnaujinta ir sustiprinta. Antrojo pasaulinio karo metu pilies tuneliuose įrengtas oro pajėgų valdybos štabas. 2007 m. atkurtas senovinis pilies interjeras.
Paul Kohlhoff
Paul Kohlhoff (g. 1999 m. rugpjūčio 24 d. Kylyje) – Vokietijos buriuotojas sportiniais katamaranais, olimpinis prizininkas. Sportininkas varžosi dviviečių Nacra 17 katamaranų klasėje.
Biografija
2014 m. pasaulio čempionate užimta 31-a vieta. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Khlhoff poroje su Carolina Werner startavo Nacra 17 varžybose. Duetas užėmė 13-ą vietą.
2017 m. poroje su Alica Stuhlemmer varžėsi pasaulio čempionate. Vokiečių duetas užėmė 5-ą vietą.
2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėseStuhlemmer startavo mišrių porų Nacra 17 katamaranų varžybose. Vokietijos sportininkai laimėjo vieną iš dvylikos plaukimų, o finaliniame etape buvo aštunti. Susumavus visus baudos taškus paaiškėjo jog Vokietijos komanda pelnė bronzos medalius.
Vezuvijaus observatorija
thumb|right|250px|Vezuvijaus observatorija. Vezuvijaus observatorija įsikūrusi Neapolyje. Ją 1841 m. įrengė Abiejų Sicilijų karalystės karalius Ferdinandas II. Tai yra seniausias vulkanologijos centras pasaulyje.
Nuo 2022 m. observatorijai vadovauja Mauro Antonio Di Vito.
Mockaičių apylinkė
Mockaičių apylinkė sovietmečiu buvo:
Arūnas Mika
Arūnas Mika (g. 1970 m. lapkričio 11 d.) – karjerą baigęs lietuvių futbolininkas, Lietuvos rinktinės gynėjas.
Biografija
Futbolą pradėjo žaisti septynerių metų kaip vartininkas, tačiau karjerą pradėjo kaip puolėjas Vilniaus „Žalgirio“ klube ir jame žaidė nuo 1987 iki 1989 m. Vėliau penkerius metus gynė (1989–1994 m.) „Klaipėdos Sirijaus“ komandos garbę kaip gynėjas ir puolėjas. 1994 metais perėjo į „Kauno Inkaro“ klubą kuriam atstovavo iki 1998 metų. Toliau žaidėjas metus žaidė Rusijoje „Machačkalos „Anži“ klube (1998 m. 1999 m.), atstovavo „Kauno Žalgirio“ (1999–1999 m. bei FBK Kauno (2000–2001 m.) komandoms. Iš Kauno žaidėjas išvyko į Šiaulius, kur atstovavo „Sakalo“ klubui (2001 m.), tačiau nepraėjus nė sezonui išvyko į Švediją ir gynė trečioje pagal pajėgumą Švedijos lygoje žaidusią Arvikos miestelio komandos garbę (2001–2001 m.). Po metų Švedijoje žaidėjas persikėlė į Farerų Salas, kur žaidė „B71“ komandoje (2002–2002 m.) Sezoną praleidęs ne pačioje stipriausioje lygoje, žaidėjas grįžo į tėvynę ir tapo Lietuvos čempionų „FBK Kaunas“ komandos nariu. Po metų Kaune žaidėjas išvyko arčiau savo gimtinės į Klaipėdą ir atstovavo „Rodovito“ komandai nuo 2003 iki 2004 metų. Būdamas 34 metų, žaidėjas grįžo atgal į Švediją, kur baigė savo karjerą šeštoje pagal stiprumą lygoje žaidusioje ekipoje „Hillringsberg“. Po ilgos pertraukos žaidėjas nusprendė išbandyti salės futbolą ir 2011 m. sudarė sutartį su Norvegijos Hamaro miesto lygos „BFK Pondus“ komanda.
Per savo karjerą žaidėjas žaidė gynėjo, saugo ir puolėjo pozicijose.
Čiuožimas ant ledo
thumb|right|250px|Čiuožimas pačiūžomis ant užšąlusio [[Ežeras|ežero Austrijoje.]] Čiuožimas ant ledo – judėjimas ledu su pačiūžomis. Tai daroma dėl įvairių priežasčių – laisvalaikiu, sportiniu principu, keliaujant ir treniruojantis. Čiuožimas ledu galimas specialiai paruoštomis trasomis lauke ar viduje ir natūraliai susidariusiomis sąlygomis (sušąlusiu vandeniu, ežerais ar upėmis).
Oksfordo universiteto tyrimas parodė, jog pirmieji čiuožimai ledu vyko Suomijoje daugiau nei prieš 3000 metų. Pirmosios pačiūžos buvo nusmailinti kaulai, prikabinti prie kojų. Pirmosios pačiūžos su pridėtais ašmenimis buvo išrastos Nyderlanduose XIII–XIV amžiuje.
Vėliau čiuožimas ledu populiarėjo ir tapo ne tik laisvalaikio ar kelionių priemone, bet ir sporto šaka. 1772 m. Londone buvo išleista mokomoji dailiojo čiuožimo knyga. Joje aprašomos pirmosios čiuožimo formos. Knyga išskirtinai rašyta tik vyrams, nes moterys čiuožimu neužsiiminėjo XVIII a.
Tarptautinė čiuožimo sąjunga buvo įkurta 1892 m. Nyderlanduose ir yra laikoma viena seniausių pasaulio sporto organizacijų. 1896 m. buvo surengtos pirmosios oficialios dailiojo čiuožimo varžybos Sankt Peterburge. Pirmuoju pasaulio čempionu tapo vokietis Gilbert Fuchs.
Rajinciškiai
Rajinciškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Ariogalos. Šalia kaimo auga Rajinciškių miškas.
Linji mūšis
Linji mūšis – Šimto dienų kampanijos mūšis, tarp Napoleono ir Bliucherio vadovaujamos Prūsijos kariuomenės, dvi dienos prieš Vaterlo mūšį.
Padėtis prieš mūšį
Sąjungininkai nepastebėjo, kaip Napoleonas birželio 15 d. išžygiavo iš Paryžiaus, perėjo Belgijos sieną ir užėmė Šarlerua. Prieš jį buvo dvi sąjungininkų kariuomenės: prūsai ir britų, olandų, belgų ir vokiečių pajėgos pavaldžios Velingtonui. Kartu jos dukart viršijo prancūzus, tačiau Napoleonas tikėjosi nugalėti jas po vieną. Birželio 16 d. jis kartu su pagrindinėmis pajėgomis susiruošė pulti prūsus, o maršalą Nėjų pasiuntė užimti Kvatro-Brasą. Bluicheris atitraukė savo pajėgas palei kalvagūbrius Linji kaimo pakraščiuose.
Mūšio eiga
Prancūzai atakavo pusę trijų popiet. Napoleonas norėjo apsuptį prūsus, tačiau jo planas priklausė nuo to, ar atžygiuos grafo de Erlono korpusas. Tačiau grafas gavo kitokių nurodymų iš Nėjaus ir prie Linji pasirodė tik dienos pabaigoje ir iš netikėtos pusės. Prancūzijos kariai išsigando, nes pamanė, kad atžygiavo prūsų pastiprinimas. Aštuntą vakaro Napoleonas pasiuntė pirmyn Imperatoriškąją gvardija, kuri turėjo sutriuškinti prūsus. Bliucheris vadovavęs kavalerijos kontratakai buvo nublokštas nuo žirgo, o prūsai atsitraukė prisidengdami tamsa. Jie buvo nugalėti, tačiau nesutriuškinti ir ši nesėkmė atsiliepė Napoleonui prie Vaterlo.
Sniper Ghost Warrior 3
Sniper Ghost Warrior 3 – artėjantis atviro pasaulio taktinis pirmojo asmens šaudyklinis žaidimas, kuriamas studijos „CI Games“. Tai jau trečiasis „Sniper Ghost Warrior“ serijos produktas, kuris bus išleistas 2017 m. balandžio 25 d. Microsoft Windows, PlayStation 4 ir Xbox One platformoms.
Siužetas
Žaidimo veiksmas suksis aplink šių dienų Gruzijos valstybę, kurią krečia visuotiniai neramumai, o jos gyventojai ruošiasi pradėti civilinį karą. Dėl to į šalį siunčiamas gerai apmokytas amerikiečių karinio jūrų laivyno kapitonas Džonatanas Nortas, privalėsiantis išsiaiškinti visą konfliktų suirutę bei rasti ir pažaboti įvykių kaltininkus.
Yasutaka Okayama
Jasutaka Okajama (, g. 1954 m. lapkričio 29 d.) – Japonijos krepšininkas ir treneris. J. Okajama tapo pirmuoju japonu pašauktu NBA naujokų biržoje, kai 1981 m. NBA naujokų biržoje Golden State „Warriors“ pasirinko jį 171-uoju šaukimu. J. Okajama atsisakė žaisti NBA, norėdamas rungtyniauti Japonijos krepšinio lygoje ir atstovauti Japonijos vyrų krepšinio rinktinei.
Cinzia Monreale
Čincija Monrealė (, g. 1957 m. birželio 22 d. Genujoje) – italų aktorė.
Biografija
Čincijos motina – lyrinių dainų atlikėja Mirella Zaza.