cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nemira Masiulytė-Stapleton
Biografija
Nuo 15 metų pradėjo reikštis kaip pianistė ir koncertmeisterė. Akompanavo solistams, vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams bei chorams. 1966 m. jaunimo talentų konkurse Melburne laimėjo pirmąją vietą. 1968 m. su pasisekimu koncertavo australų meno festivalyje (Festival of Arts). 1965 m. pradėjo dirbti Adelaidėje šeštadieninėje lietuvių mokykloje – mokė lietuvių kalbos, statė vaidinimus, vadovavo vaikų chorui. 1967–1971 m. akompanavo Adelaidės vyrų oktetui „Klajūnai“, kuris nemažai koncertavo. Taip pat akompanavo ir Adelaidės moterų kvartetui „Nemuno dukros“ – 1971 m. išleido plokštelę „Rankšluostin jausiu – Lietuva tėvynė„.
Nuo 1970 m. Adelaidės Šv. Kazimiero lietuvių bažnyčios vargonininkė ir choro vadovė. Chorą išmokė per 100 giesmių, kasmet surengia po šešis religinės muzikos koncertus. 1982 m. buvo suorganizavusi nedidelį „Eglutės“ vaikų chorą. 1972 m. pavadavo mišriojo choro „Lithuania“ dirigentę, o 1989–1994 m. kartu su V. Strauku buvo šio choro meno vadovė ir dirigentė. Choras dalyvavo koncertuose ir įvairiuose kultūros renginiuose.
Nuo 1975 m. N. Masiulytė mokytojavo privačiose ir valstybinėse gimnazijose, nuo 1989 m. dirba Marrytaville High School SIMC (Special Interest Music Centre), dėsto muzikos teoriją ir istoriją, solfedžio, vadovauja moksleivių chorams, akompanuoja koncertuose ir konkursuose. 1974 m. dalyvavo III Pasaulio jaunimo kongrese JAV, dirigavo Australijos lietuvių tradicinėse dainų šventėse Melburne (1990) m., Sidnėjuje (1992) ir Adelaidėje (1994) m.
Zaha Hadid
Zaha Hadid (1950 m. spalio 31 d. (Bagdade, Irakas) − 2016 m. kovo 31 d. (Majamyje, JAV) ) – Irako-Britanijos architektė. Taip pat kūrė baldų, teatro, juvelyrikos dizainą.
Biografija
Zaha Hadid gimė 1950 m. spalio 31 d. Bagdade. Ji baigė matematikos bakalauro studijas Amerikiečių universitete Beirute, Libane. 1972 m. Zaha Hadid išvyko į Londoną, kur mokėsi Architektūros asociacijoje, sutiko architektus Elia Zenghelis ir Rem Koolhaas, su kuriais vėliau kartu dirbo Metropoliteno architektūros biure. 1979 m. ji Londone įkūrė savo architektūros firmą „Zaha Hadid Architects“. 1983 m. Zaha Hadid sukūrė pirmą, tarptautinio pripažinimo pelniusį privataus laisvalaikio ir poilsio centro Honkonge projektą. Statinio projektas, pavadintas „Viršūnė“ (The Peak), priminė diagonaliai paguldytą dangoraižį kalvotoje vietovėje. Zaha Hadid architektūra buvo praminta „dekonstruktyvizmu“, įtakota rusų suprematisto K. Malevičiaus tapybos. Šio tipo architektūra įkvepia nestabilumo, judėjimo ir architektūros elementų fragmentuotumo įspūdį. Šis Zaha Hadid projektas nebuvo realiai įgyvendintas, kaip ir daugelis kitų projektų: 1986 m. Kurfürstendamm Berlyne, 1992–93 m. meno ir spaudos centro Diuseldorfe, bei 1994 m. operos rūmų Kardife. Dėl neįgyvendintų projektų radikalumo Zaha Hadid buvo praminta „popierine architekte“.
Pirmuoju Zaha Hadid įgyvendintu projektu tapo gaisrinės pastatas, pastatytas 1989−93 m. „Vitra“ įmonei Veilyje prie Reino Vokietijoje. Kiti žymesni įgyvendinti projektai: thumb|right|220px| Tilto paviljonas, [[Saragosa]] thumb|right|220px| Tilto paviljono vidaus dizainas 2008 m. Zaha Hadid projektas buvo pripažintas laimėtoju Vilniaus Gugenheimo muziejaus dizaino konkurse, tačiau šis pastatas nepastatytas. Projektuotas kultūros centras turėjo tapti Niujorko Gugenheimo ir Sankt Peterburgo Ermitažo muziejų filialu. Šiame konkurse ji įveikė architektus Danielį Libeskindą ir Massimilianą Fuksą.
Architektė dėstė įvairiose pasaulio įstaigose, tarp jų Architektūros asociacijoje Londone, Harvardo universitete, Čikagos universitete ir Jeilio universitete.
Pripažinimas:
Zaha Hadid mirė 2016 m. kovo 31 d. po širdies smūgio ligoninėje Majamyje, kur gydėsi nuo bronchito. Palaidota Brukvudo kapinėse netoli Londono, Anglijoje.
Kiškialūpiniai žiurkėnai
Kiškialūpiniai žiurkėnai (Nesomyidae) – graužikų (Rodentia) šeima, kurioje 5 pošeimiai, 22 gentys ir 55 rūšys:
Birutės tėviškė
Istorija
Iš pradžių spausdintas šapirografu, nuo 1939 m. – Pranciškonų spaustuvėje Kretingoje. Leidinėlis iliustruotas. Ėjo nereguliariai. Išleisti 7 numeriai.
Moksleiviai spausdino savo literatūrinius kūrinėlius, eilėraščius, lietuvių literatūros, poezijos apžvalgas, rašė apie progimnazijos skautų, sportininkų, literatu renginius, moksleivių gyvenimą ir poilsį.
Redagavo M. Adulaitytė, R. Beniušis, Vytautas Žvirgždys.
Donatas Lukoševičius
Donatas Stasys Lukoševičius (1935 m. sausio 1 d. Varniuose – 2015 m. gegužės 17 d.) – Lietuvos dailininkas skulptorius, pedagogas.
Biografija
1955 m. baigė Varnių vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė LSSR dailės institutą.
1961–1966 m. Telšių taikomosios dailės technikumo dėstytojas. 1966–1971 m. Šiaulių miesto vyriausiasis dailininkas. 1973–2002 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, Dailės fakulteto Piešimo katedros vedėjas, nuo 1989 m. docentas.
Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Kūryba
Nuo 1961 m. dalyvavo per 70 respublikinių ir tarptautinių parodų, kuriose demonstravo monumentaliosios dekoratyvinės dailės darbus, skulptūrinius portretus iš marmuro, granito, bronzos, keramikos, medžio. Kūrybai būdinga monumentalumas, raiški plastika.
Sukūrė daugiau kaip 100 skulptūros darbų, iš jų svarbesni: Bronius Pundzius (su Juozu Kalinausku, 1960 m.), Jovaro ąžuolinis biustas (1965 m.), Bronius Grigas (su Aloyzu Toleikiu, Šiauliai, 1968 m.), Leninas (su Aloyzu Toleikiu, Šiauliai, 1970 m.), Žemaitė (1973 m.), Feliksas Baltušis-Žemaitis (Šiauliai, 1975 m.), Karolis Didžiulis (1976 m.), Aloyzas Toleikis (1980 m.), Rimantas Buivydas (1981 m.), Kazys Preikšas (1983 m.), Juozas Dumša (1984 m.), „Poetas Miglovara“ (1987 m.), Vyskupas Motiejus Valančius (1988 m.), Juozapas Melchioras Giedraitis (1991 m.), dr. Jonas Šliūpas (su Aloyzu Toleikiu, Palanga, 2003 m.), dekoratyvinės skulptūros „Rytas“, „Diena“, „Vakaras“, „Berniukas ir liūtas“ (visos Šiauliuose, 1982 m.), „Susitikimas“ (1985 m.), antkapinis paminklas filosofui Stasiui Šalkauskiui (su Aloyzu Toleikiu, 2000 m.) ir kt.
Amsterdamo sutartis
Amsterdamo sutartis – 1997 m. spalio 2 d. Amsterdame 15 Europos Sąjungos pasirašyta ir 1999 m. gegužės 1 d. įsigaliojusi sutartis. Ja buvo atliktos ankstesnių Europos Sąjungos ir Europos Bendrijos sutarčių pataisos, taip pat pakeistas sutarties straipsnių žymėjimas. Ši sutartis pakeitė ankstesnį Europos Sąjungos sutarties straipsnių žymėjimą raidėmis nuo A iki S į žymėjimą skaitmenimis.
Sutarties sąlygos
Sutartimi kai kurie bendradarbiavimo teisingumo ir vidaus reikalų srityse klausimai (prieglobsčio)vizų, imigracijos, išorinių sienų kontrolės) buvo perduoti Europos Sąjungos kompetencijai. Įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, Šengeno sutartis tapo Europos Sąjungos teisinės sistemos dalimi ir tuo metu buvo taikoma 13 ES valstybių.
Sutartis išplėtė Europos Parlamento teises, supaprastino nutarimų priėmimo Europos Sąjungos Taryboje procedūras, išplėtė Sąjungos kompetenciją teisingumo ir vidaus reikalų, taip pat bendros užsienio ir saugumo politikos srityje. Pagal Amsterdamo sutartį, bet koks bendradarbiavimas, siekiant ES tikslų, išskyrus Europos Bendrijos išimtinės kompetencijos sritis, turi apimti ne mažiau kaip pusę visų ES valstybių narių.
Amsterdamo sutartyje Europos Sąjunga savo pagrindine užduotimi pripažino ginti žmogaus teises, numatytas 1950 m. Europos žmogaus teisių konvencijoje ir įsipareigojo tas teises propaguoti. Sutartimi nustatyta, kad tuo atveju, kai valstybė narė pažeidžia demokratijos principus, tam tikros jos teisės, įskaitant jos atstovų teisę balsuoti Europos Sąjungos Taryboje, gali būti suspenduota.
Kalnų dviračių krosas
thumb|right|[[Kalnų dviratis|Kalnų dviračių kroso varžybos pasaulio čempionate.]]
Kalnų dviračių krosas  – viena iš žinomiausių kalnų dviračių sporto šakų. Ši sporto šaka buvo įtraukta į olimpines žaidynes 1996 m. Pasaulio čempionatai rengiami Tarptautinės dviratininkų organizacijos nuo 1950 m.
Lietuvoje kasmet vyksta nemažai kalnų dviračių kroso lenktynių.
Varžybos
Pagal Tarptautinės dviratininkų organizacijos taisykles, kalnų kroso varžybas sudaro keletas 6–9 km ilgio ratų nelygioje vietovėje. Trasą turi sudaryti bekelė, pasižyminti ženkliais pakilimais ir nusileidimais. Vidutinė trasos pakilimų suma siekia 1500 m.
Ringys (Tenenys)
Ringys – upelis Lietuvoje, Šilutės rajone; Tenenio dešinysis intakas (Minijos baseinas). Prasideda Būdviečių miške, į vakarus nuo Pašiaudžio. Teka į pietvakarius pro miškus. Įteka į Tenenį 45,6 km nuo jo žiočių, ties Juškaičiais.
Intakų neturi. Vaga sureguliuota.
Pūtvės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Akmenos apylinkės ir Vaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Jucaičių apylinkės.
Indoeuropiečių mitologija
Panteonas
Senovės indoeuropiečių religiniame pasaulio vaizdinyje viešpatavo dangus. Tai siejama su tuo, kad senovės indoeuropiečiai buvę klajokliais, kurie labiau prisirišo prie nekintamo dangaus ir jo kūnų nei besikeičiančių sausumos plotų. Panašus pasaulėvaizdis vyravo ir kitose klajoklių tautose – semituose (dieviškosios Saulės kultas), tiurkuose (viešpats dangus Tengri).
Viršiausiuoju indoeuropiečių proreligijės dievu laikomas gana abstraktus dievas – Tėvas Dangus (*Dyēus ph2ter). Jis atitinka vedinį Djausą (Dyauṣ Pitā), lietuvių Dievą Senelį (Praamžį), graikų Dzeusą (Zeu pater), lotynų Jupiterį (iš Diēspiter), ilyrų Dei-pátrous, germanų Tirą (*Tīwaz, Teiws, Tīw, Týr). Vėliau skirstantis indoeuropiečiams šio dievo reikšmė arba nyko iki į žmonių gyvenimą nebesikišančio pasaulio kūrėjo, arba sumišo su griausmų dievu.
Tėvo Dangaus atitikmuo yra Motina Žemė, kurios atkurtas pavadinimas *Plth2wih2 („pilnatvė“), atitinkantis sanskrito Prithivi (pṛthivī – „Žemė“ = „plačioji, pilnoji“), lietuvių Žemyną, hetitų Lelwanni. Ji, arijų pasaulėvaizdžiu, yra davėja ir maitintoja, Dangaus sutuoktinė.
Viena svarbiausių indoeuropiečių dievybių esti audrų, griausmų dievas *perkwunos (etimologiškai kildinamas nuo ąžuolo, pušies, uolos žodžių šaknų). Jį atitinka baltų Perkūnas (Pērkons, Perkūns), slavų Perunas (Перунъ, Piorun, Перун), ilyrų Perëndi, trakų Perkon, skandinavų Toras (Þórr), vedinis Pardžanja/Indra, galimai hetitų Pirwa, keltų Taranis. Šis dievas, ginkluotas žaibu, keliauja dangaus skliautu, valdo orus. Jis yra svarbiausio mito, kuriame nugali siaubūną (slibiną), didvyris.
Kita dievybė, kurią paliudija daugelio arijų tautų mitologija, yra *H2eus(os)/*H2eust(e)ros. Tai aušros deivė, siejama su Aušros žvaigžde (Venera). Ją atitinka lietuvių Aušra, Aušrinė, romėnų Aurora, graikų Eos, vedinė Ušasė, germanų Ostara (Ēostre, Ēastre), armėnų Astchika, taip pat vyriški atitikmenys – latvių Auseklis, keltų Jezus (Esus), slavų Jaro/Jarilo. Ši dievybė dalyje tautų įgijusi pavasario, kaitros, augmenijos viešpaties reikšmę.
Požemių, mirties, vandenų pasaulio dievas – *u̯elunos, kurį atitinka lietuvių Velinas, slavų Velesas, germanų Ulras (*Wulþuz, Ullr), vedinis Varuna (galima sąsaja su graikų Uranu). Šis dievas atsakingas už pasaulio tvarką, metų laikus, baudžia prasikaltusius, turi ir dieviškų, ir demoniškų savybių.
Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia
'''Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Viduklės miestelyje. Architektūros paminklas.
Indoeuropiečių mitologija
Panteonas
Dieviškieji dvyniai, kuriuos vaizduoja žirgai – lietuvių Ašvieniai, vediniai Ašvinai, graikų Dioskūrai, lotynų Kastoras ir Poluksas, sen. anglų Hengistas ir Horsa. Jie yra gerovės nešėjai, žmogaus padėjėjai.
Dalis autorių išskiria vandens, upių dievybę, kurią atkuria kaip *H2epom Nepots („upių vaikaitis“), visų pirma pagal Avestos ir Vedų Apām Napāt. Ji atitinka romėnų Neptūną, airių Nechtaną (t. p. plg. etruskų Nethuns), germanų Niksai, graikų Poseidonas (nors etimologija kita).
Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia
Istorija
Pirmoji bažnyčia Viduklėje pastatyta apie 1416 m. (viena pirmųjų Žemaitijoje). Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas 1421 m. dovanojo Žemaičių vyskupui 10 Viduklės valsčiaus gyventojų su žeme. 1528 m. bažnyčiai skirta daugiau turtų. Viduklės klebonas oficialiai buvo Žemaičių vyskupas. Parapiją valdė jo skirti administratoriai ir vikarai. Plintant protestantizmui bažnyčia kurį laiką kunigo neturėjo.
Indoeuropiečių mitologija
Panteonas
Saulės ir Mėnulio mitologiją atkurti sunku, nes nėra vieningos šių dangaus kūnų sampratos tiek skirtingų indoeuropiečių tautų mitologijose, tiek tų mitologijų viduje. Saulė kildinama iš šaknies *Seh2ul, kurią atitinka baltų Saulė (Saule, Saūli), romėnų Sol, graikų Helijas (Hēlios), vedinis Sūrja, slavų Solnce, germanų *sæwelō (sól, sugil). Didesnėje dalyje mitologijų Saulė yra vyriška dievybė. Mėnesio šaknis – *Meh1not, kurią atitinka baltų Mėnuo, Mėnulis (Meness, Mēniks), slavų Mesec, Avestos Mah, vedinis Māsa (kita šaknis Candra), skandinavų Manis (Máni), graikų Mene (kita šaknis Selenė), etimologiškai nesusijusi romėnų Luna. Ši dievybė taip pat tiek vyriška, tiek moteriška, siejama su augimu, vaisingumu.
Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia
Istorija
1579 m. popiežiaus nuncijus Viduklėje rado vikarą (tada pamokslą lietuviškai pasakė jėzuitas M. Sedkovskis). Nuo 1579 m. veikė parapinė mokykla (minima ir 1632 m., atkurta 1781 m.). Apie 1699 m. pastatyta bažnyčia. Motiejus Beržinskis 1800 m. įsipareigojo pastatyti naują bažnyčią. Ji, baigiama statyti, 1804 m. sudegė.
Indoeuropiečių mitologija
Panteonas
Dalis autorių (Mallory & Adams 2006) dar bando išskirti dievybių šaknį *Peh2uson, kuri įtrauktų vedinius Pūšaną ir Pašupatį, romėnų Fauną, graikų Paną. Tai zoomorfiniai dievai, atsakingi už ganyklas, gyvulius.
Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia
Istorija
1806 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1841 m. parapijai priklausė Vadžgirio ir Eržvilko filijos. Klebonas turėjo 3 valakus ir 4 margus žemės. Viduklėje gyveno 3 kunigai. 1940 m. Viduklės parapijai priklausė Paupio ir Žalpių filijos.
Indoeuropiečių mitologija
Pandemoniumas
Pandemoniumas – tai estų indoeuropeisto Jano Puhvelo terminas, kuriuo jis įvardijo abipusį indoarijų ir iranėnų dievų demonizavimą. Avestoje indų dievai (daeva) laikomi šmėklomis, o Rigvedoje demonizuojami Asurai – aukščiausiais dievais (plg., Ahūra Mazda). Tiesa, seniausiuose Rigvedos ir Avestos tekstuose ta perskyra nėra tokia aiški, ji išryškėja vėlesnėje mitologijoje. XIX a. pab. iškelta teorija, kad šis pandemoniumas įvyko dėl Zoroastrizmo dualizmo ir teologinio vediškojo politeizmo pasmerkimo, ši takoskyra laikyta teologine schizma.
Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Prie jos – 3 tarpsnių varpinė (apatinis – akmenų mūro, viršutiniai – mediniai).
Indoeuropiečių mitologija
Mitai
Vienas esmingiausių indoeuropiečių mitų yra didvyris, nugalintis šliužą. Didvyrio vieton paprastai stoja dangaus, audrų dievas, o šliužas vaizduojamas slibinu, gyvate, raguočiu. Ryškiausios šios mitologemos apraiškos yra vedinė kova tarp Indros ir Vritros, hetitų Tašupas prieš Ilujanką, graikų Dzeusas prieš Tifoną, skandinavų Toras prie Jormungandrą, saksų Beovulfas prieš siaubūną, persų Garšapas prieš Ažį (Zahaką), slavų Perunas prieš Velesą bei Dobrynia Nikitičius prieš Slibiną, lietuvių Perkūnas prieš Velnią. Tiesa, galima pastebėti, kad ši mitologema labai universali, ir sutinkama ne tik indoeuropiečių tikėjimuose (pvz., šumerų Mardukas prieš Tiamat, egiptiečių Ra prieš Apopą, žydų Jahvė prieš Leviataną, krikščionių Šv. Jurgis prieš Drakoną. Ši kova simbolizuoja mūšį tarp tvarkos ir chaoso. Senovės indoeuropiečiai šliužą galimai vadinę *kʷr̥mis (plg., sanskrito kr̥mi = liet. „kirminas“) arba *h₁illu (plg., sanskrito ahi, Avestos aži, slavų už, lietuvių angis, lotynų anguis, hetitų illuyanka).
Indoeuropiečiai Saulę (Sūrja, Helijas, Solė) vaizdavosi keliaujančią per dangų arklių traukiamame vežime. Tiesa, arklių vežimas išrastas jau indoeuropiečiams pradėjus skirstytis į grupes. Taip pat yra mitų apie Saulę ar Aušrinę, užvertą uoloje nuotrupų (žymiausia – Rigvedoje minimas Vala, kurio užgrobtas karves/šviesą/upes išlaisvino Indra, šio mito atgarsis yra mitas apie graikų misterijų dievą Triptolemą).
Indoeuropietiškas kosmogoninis mitas byloja apie pradžioje buvusį chaoso pasaulį – neatskiriamą tamsą, bekraščius vandenis, kuriuos sutvarkęs ir atskyręs nežinomas pasaulio tverėjas (žr., Nasadyja sūkta). Pirmuoju pasaulio žmogumi, žmonių protėviu tapęs *manu- (sanskrito Manu, germanų Mannus). Taip pat svarbus karvės davėjos mitas – lietuvių pasaka „Saulė ir Vėjų Motina“ pasakoja apie tai, kaip Aušrinė nukirto galvas jaučiui ir 3 karvėms seselėms, ir tada atsiradusi Žemė. Airių mitas panašiai pasakoja apie jautį, kurį paaukojus radosi įvairios vietovės.
Vystymasis
Sklindant indoeuropiečiams po Euraziją kito ir kiekvienos iš tautų religija, buvo perimama nemažai kultūrinio posluoksnio (iš semitų, dravidų, Senosios Europos tautų). Religinį pasaulėvaizdį keitė religinės reformos (budizmas, zoroastrizmas), pasaulinės religijos. Svarbiausi indoeuropiečių proreligijės šaltiniai yra:
Ruopažiai
Ruopažiai  – gyvenvietė Latvijos viduryje, Ruopažių savivaldybėje. Valsčiaus centras. Įsikūrę 36 km į pietryčius nuo Rygos. 1661 gyventojas (2021 m.). Yra liuteronų bažnyčia.
Solpūgos
Solpūgos (Solifugae), žinomos dar kaip falangos – bestuburių gyvūnų būrys, priklausantis voragyvių klasei.
Vardų įvairovė
Solpūgų pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos ir reiškia „tie, kurie vengia saulės“. Dauguma rūšių yra naktinės. Dieninėms rūšims gali būti priskiriamas „saulės voro“ (angl. sun spider) terminas. Jos linkusios vengti karščio, todėl dažnai slepiasi šešėlyje, taip pat ir žmonių, taip sukeldamos nepagrįstą persekiojimo baimę. Greičiausiai dėl kai kurių rūšių raudonai rudos spalvos yra žinomas ir kitas terminas – „raudonasis romėnas“ (angl. red roman), kuris gali būti kilęs iš Afrikanų kalbos žodžio rooiman (raudonasis žmogus). Populiarūs terminai haarskeerders ir baardskeerders (Afrikanų kalbos žodžiai, reiškiantys plaukų ir barzdos kirpėjas) atsirado iš kai kurių šių gyvūnų keisto elgesio, kai naktį jie nukerpa žmogaus ar šuns plaukus. Panašu, kad solpūgų patelės laiko plaukus idealiu įklotu savo lizdui. Taip pat jos žinomos tokiais bendriniais vardais kaip vėjo skorpionas (angl. windscropion), gavusios tokį pavadinimą dėl savo greitumo, ir voras kupranugaris (angl. camel spider), nes jos, kaip ir kupranugariai, neretai sutinkamos karštose ir sausose vietose. Būrys taip pat žinomas Solpugida, Solpugides, Solpugae, Galeodea ir Mycetophorae vardais.
Sandara
Daugumų solpūgų yra gana stambūs individai, tik nedaugelis rūšių neviršija 10-15 mm, kitos pasiekia 50-70 mm. Jos gali būti gelsvos, rudos, smėlio spalvos, balkšvos, rečiau tamsios ar margos. Galvakrūtinė segmentuota, priekinė jos dalis padengta dideliu galvos šarvu. Dvi paprastosios akys išsidėsčiusios viena šalia kitos ant kauburėlio, šoninės akys neišsivysčiusios. Cheliceros labai stambios, išpūstos, žandų proporcija su kūnu yra didesnė negu bet kurio kito gyvūno pasaulyje. Chelicerų gale yra stiprios, vertikaliai judančios žnyplės. Pedipalpai ilgi, panašūs į kojas, tačiau paskutinio specializuoto segmento gale nėra nagų, jis yra lipnus ir minkštas. Judant pedipalpai ir priekinė kojų pora paprastai būna pakelta virš galvos. Iš viso turi keturias poras kojų. Jų sandara truputį skiriasi viena nuo kitos. Priekinė kojų pora plonesnė ir trumpesnė bei atlieka jutimo funkcijas, kitos kojos skirtos judėjimui. Galinės kojos ilgesnės už kitas, viršutiniai segmentai turi ataugas, kurių tiksli paskirtis nežinoma, bet manoma, kad tai kažkokie jutimo organai. Pilvelis stambus, sudarytas iš 10-ties segmentų. Su galvakrūtine jungiasi vienu siauresniu segmentu. Solpūgos turi labai gerai išvystytą trachėjinę sistemą. Pagrindiniai kvėptukai su vėduoklinėmis angomis išeina pilvelio antro ir trečio segmento šonuose (arčiau centro). Jie būna padengti plaukeliais. Taip pat turi ir vieną neporinį kvėptuką ketvirtam segmente bei porą papildomų kvėpavimo angų galvakrūtinės šonuose. Trachėjinė sistema labai išraizgyta, pasiekia visus kūno organus ir audinius. Kūnas padengtas plaukeliais. Solpūgos neturi nuodų liaukų, todėl nėra pavojingos žmogaus gyvybei, nors stambesnės rūšys gali skaudžiai įkasti (iki kraujo), kas po to gali sukelti įvairias infekcijas.
Gyvenimo būdas
Dauguma solpūgų yra naktiniai plėšrūnai. Dienomis jie ieško šešėlio po akmenimis, kitų gyvūnų landose ar patys jas išsikasa. Tačiau yra ir dieninių rūšių, kurios mėgsta medžioti šviečiant saulei. Jie yra labai ėdrūs gyvūnai, ėdantys viską, su kuo gali susidoroti, dažniausiai tai būna smulkūs vabzdžiai, šimtakojai, vorai, kiti bestuburiai, didesni pagauna netgi smulkius driežus, paukščių ar graužikų jauniklius. Aukos akimirksniu sugaunamos, tvirtai suspaudžiamos, perplėšiamos ir susmulkinamos cheliceromis. Minta tik skystomis arba labai smulkiomis kūno dalimis. Kaip ir vorai, suleidžia aukai virškinimo sulčių, po to tik įsiurbia suvirškintas kūno dalis. Visgi ir jie patys tampa didesnių ir stipresnių vorų ar skorpionų grobiu. Esant panašiam dydžiui, skorpionai dažniausiai pralaimi kovą. Solpūgos labai greitai bėgioja (2-10 km/h, kartais daugiau), dėl savo plaukelių įgyja gąsdinančią išvaizdą, lengvai įsiropščia į vertikalius paviršius ir gana toli šokinėja (didesnės rūšis iki 1 metro). Sutikusios priešą, jos įgyja gynybinę pozą, pakelia priekinę kūno dalį, cheliceras su atidarytomis žnyplėmis nukreipia į priešininką. Naktines solpūgas vilioja šviesa, jie, kaip ir vabzdžiai, kaupiasi ten, kur mato laužą, namų lempas ir panašų šviesos šaltinį. Manoma, kad jas veikia tokios pačios ne iki galo aiškios priežastys kaip vabzdžius. Solpūgų gyvenime pastebimas sezoniškumas. Žiemą jos miega, kai kurios rūšys dingsta sausringiausiais vasaros laikotarpiais. Dauguma solpūgų gyvena stepėse ir dykumose tropinėse, subtropinėse ir iš dalies vidutinėse klimato juostose, tik nedaugelis rūšių sutinkamos drėgnesniuose miškuose ir subarktinėje zonoje.
Dauginimasis
Poravimasis paprastai vyksta naktį. Patinas randa patelę pagal kvapą. Jis išskiria spermos lašelį, kurį cheliceromis įstumia į patelės lytinę angą. Visas procesas paprastai trunka vos keletą minučių. Poravimosi metu patelė būna nejudri, o patinas labai aktyvus, tačiau iš karto po apvaisinimo patelė vėl suaktyvėja ir netgi būna agresyvi. Patinas yra priverstas bėgti, jei nenori būti suėstas. Apvaisinta patelė tampa ypač ėdri. Netrukus ji išsikasa urvelį ir sukonstruoja lizdą, kuriame padeda nuo 30 iki 200 kiaušinių (priklauso nuo rūšies). Kai išsirita jaunikliai, jie kartu su mama išeina iš urvelio ir kurį laiką lieka su ja. Mama tuo laiku saugo ir maitina visą šeimą.
Klasifikacija
Šiuo metu žinoma apie 1100 jų rūšių. Solpūgos skirstomos į 12 šeimų ir 140 genčių su 1087 rūšimis (2002 m. duomenys).
Iran Air
Iran Air (taip pat žinoma kaip The Airline of the Islamic Republic of Iran, persiškai هواپیمايی جمهوری اسلامی ایران) – pagrindinė Irano oro linijų bendrovė, įkurta 1944 m. Ši bendrovė skraidina keleivius 58 kryptimis pasaulyje, o kompanijos krovinių padalinys Iran Air Cargo – krovinius 25 kryptimis.
1944 m. Iranian Airways kompaniją įkūrė Irano verslininkų grupė. Tuomet įmonė aptarnavo vietinius ir regioninius maršrutus bei turėjo vieną reguliarų krovininį skrydį į Europą.
1962 m. įmonė susijungė su kita bendrove „Persian Air Services“ ir kartu sukūrė bendrą įmonę Iranian Air.
Domantonių apylinkė
Domantonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Iran Air
Aštuntame XX am. dešimtmetyje Iran Air buvo viena sparčiausiai augančių oro linijų pasaulyje. 1976 m. ši kompanija buvo vadinta saugiausia pasaulyje po Qantas.
Domantonių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alovės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Alytaus rajonui. 1954 m. prijungta dalis Lelionių apylinkės, o dalis Domantonių apylinkės prijungta prie Venciūnų apylinkės. 1959 m. prijungta Venciūnų apylinkė, 1963 m. – Takniškių apylinkė. 1986 m. spalio 20 d. Domantonių apylinkė prijungta prie Alovės apylinkės.
Iran Air
2001 m. kompanija įsigijo penkis naudotus Airbus A310 lėktuvus. Netrukus prasidėjusi įtampa tarp JAV ir Irano dėl pastarojo branduolinės programos neleido Iran Air tinkamai plėstis ir vykdyti savo veiklos. JAV uždraudė visus kompanijos skrydžius į šią šalį.
2010 m. liepos 6 d. Europos Komisija paskelbė apie savo sprendimą įrašyti Iran Air į nesaugių kompanijų sąrašą ir uždraudžianti visus jos skrydžius ES teritorijoje su Airbus A320, Boeing 727 ir Boeing 747 lėktuvais.
IPTV
IPTV yra telekomunikacinė sistema skirta transliuoti ir priimti televizinius signalus paketiniais tinklais, naudojant interneto protokolą (IP). Originalo kalba IPTV reiškia “Internet Protocol Television”.
IPTV sistemoje skaitmeninės televizijos paslaugos vartotoją pasiekia paketiniais tinklais, naudojančiais IP protokolą. Pageidautina, kad šie tinklai būtų plačiajuosčiai (pvz.: ISDN, WiMAX, LAN). IPTV programos gali būti stebimos tiek asmeninio kompiuterio ekrane, tiek ir naudojant įprastą televizijos imtuvą. Pastaruoju atveju būtinas signalo keitiklis – priedas, leidžiantis adaptuoti priimamą signalą į televizoriui priimtiną.
IPTV dažniausiai tiekiama kaip paslaugų paketo (pvz.: IP telefonija bei internetas) dalis. Bendrai šios visos paslaugos nusakomos terminu „Triple play”, reiškiančiu, jog galimi trijų tipų informacijos mainai: balso, vaizdo ir duomenų.
Istorija
2005 metais pradėtos aukštos raiškos (angl. High definition-HD) televizijos „MariposaHD“ transliacijos Internetu.
Gerėjant techninėms IP tinklų galimybėms (spartai, kokybiniams rodikliams), didėja galimybės plėtoti aukštos kokybės IPTV, todėl ateityje šio tipo televizija – viena perspektyviausių.
Architektūra
Yra dvi pagrindinės IPTV architektūros: paslaugų teikimas nemokamai ir su apmokestinimo galimybe. 2006 birželį pasauliniu mastu buvo suskaičiuota 1300 nemokamų IPTV kanalų.
IPTV transliacijos gali vykti privačiuose (LAN) tinkluose (Local IPTV), arba naudojant specialius vartus (angl. „Gateway"), perduodamos ir į išorinius, plačiam vartotojų ratui prieinamus tinklus.
Kaip vartotojo imtuvas gali būti naudojamas asmeninis kompiuteris, bevielio ryšio telefonas (pvz.: UMTS ryšio), bei įprasti televizijos imtuvai (panaudojant signalo keitiklį „Set – top – box“ (STB)).
Vaizdas glaudinamas MPEG-2 arba MPEG-4 formatu.
Privalumai
Transliacijos vykdomos visai kitu principu nei kitų tipų televizijų. Pavyzdžiui, palydovinė ar antžeminė televizija visus kanalus transliuoja vienu metu ir visiems vartotojams. Jokio skirtumo, ar vartotojai prisijungę, ar ne. IPTV transliuojami tik tie kanalai ir tik ten, kur jie pageidaujami: jei vartotojas šiuo metu nežiūri IPTV, tai transliacijos tinkle tam vartotojui nevykdomos. Ši savybė suteikia laisvės vartotojui pasirinkti, kokių kanalų jis nori, iš kokių tiekėjų pirkti paslaugas, mokėti tik tada, kai naudojamasi paslaugomis ir pan.
Interaktyvumas
Ryšys dvipusis: galima programos laikų tinklelio korekcija, paieška jame ir kt. Vartotojas gali pritaikyti televiziją savo poreikiams. Naudotis galimybe žiūrėti „Vaizdą vaizde“ – išsyk kelis kanalus ir kt.
„Triple play“ paketas
Tradicinių telekomunikacijų operatoriai telefonijos, televizijos, interneto paslaugas teikia skirtingomis fizinėmis linijomis. Pvz.: televizija transliuojama kabeliu, telefonas įvedamas naudojant laidus ir pan. IP tinklai be IPTV leidžia teikti ir kitas paslaugas, tokias kaip duomenų perdavimas, pokalbiai. Tai – vadinamasis trijų paslaugų paketas – „Triple play“. Tokiu būdu vartotoją visos paslaugos pasieka viena fizine linija, realizuojančia spartų interneto ryšį. Pvz., laidinė ISDN linija, bevielis 3G (UMTS) ar kitas tinklas.
Trūkumai
Minėtų trūkumų svarba mažėja tobulėjant technologijoms ir atsirandant galimybei vartotojus prijungti prie pasaulinio tinklo (Interneto) vis didesnės spartos ir patikimumo prieigos tinklais.
IPTV Lietuvoje
Šiuo metu licencijos transliavimui plačiajuosčiais tinklais išduotos šioms Lietuvos įmonėms:
Eurelijus Žukauskas
Eurelijus Žukauskas (g. 1973 m. rugpjūčio 22 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkas. 1994 metais E. Žukauskas NBA naujokų biržoje buvo pašauktas 54 numeriu, jį pasirinko Sietlo „SuperSonics“, netrukus ši komanda teises į E. Žukauską perleido Milvokio „Bucks“ komandai.
2005–2006 m. turėjo sutartį su Pirėjo „Olympiacos“, bet didžiąją dalį sezono praleido dėl sunkios peties traumos. 2006 metų birželį pasirašė metų sutartį su Vilniaus „Lietuvos rytu“, bet per visą sezoną krepšininkas aikštėje praleisdavo labai mažai laiko ir 2007 m. liepos pabaigoje buvo atleistas. Jau kitą dieną po atleidimo (rugpjūčio 1 d.) Eurelijus pasirašė vienerių metų kontraktą su Kauno „Žalgiriu“.
2009 m. gegužės 20 d. baigė profesionalią karjerą.
Adrianas Aleksandravičius
Adrianas Aleksandravičius – OFM, XVIII a. I pusės religinis rašytojas, poetas.
Juozas Purickis
Juozas Purickis (1883 m. balandžio 19 d. Petrošiškių vienkiemis, Jiezno valsčius, Trakų apskritis, Rusijos imperija – 1934 m. spalio 25 d. Kaunas) – Lietuvos diplomatas, žurnalistas, publicistas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė penkių sūnų valstietiškoje šeimoje. Mokėsi Stakliškių parapinėje mokykloje. 1892–1895 m. lankė Jiezno rusišką parapinę pradžios mokyklą. Dėl lėšų trūkumo negalėdamas mokytis, 3 metus dirbo tėvo ūkyje. thumb|left|160px|Juozas Purickis jaunystėje 1898 m. įstojo į Žemaičių kunigų seminariją Kaune. Seminarijoje pasižymėjo kaip gabus literatas, besidomintis Lietuvos istorija ir socialiniais mokslais. 1912 m. aukso medaliu baigė Peterburgo dvasinę akademiją ir gavo teologijos magistro laipsnį. 1913–1918 m. išgalvota Korybuto pavarde studijavo Fribūro universitete istoriją, filosofiją ir visuomenės mokslus. 1919 m. apgynė filosofijos daktaro disertaciją „Protestantizmo Lietuvoje žlugimo priežastys“.
Šveicarijoje dalyvavo Lietuvos informacijos biuro, Lietuvos atstatymo draugijos ir kitų lietuvių politinių organizacijų darbe, 1916–1919 m. provokiško žurnalo „Litauen“ redaktorius.
1918 m. kooptuotas į Lietuvos Tarybą narius. Sumanymo paskelbti Vilhelmą Urachą Lietuvos karaliumi iniciatorius. 1918 m. rudenį Lietuvos atstovo Berlyne pavaduotojas, 1919–1920 m. pirmasis oficialus atstovas prie Vokietijos vyriausybės.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Dirbo Finansų ir biudžeto bei Užsienio reikalų komisijose.
1920 m. birželio 19 d. – 1921 m. gruodžio 12 d. VI Kazio Griniaus ministrų kabinete – užsienio reikalų ministras. Liucijui Želigovskiui užgrobus Vilnių, apvažinėjo Vakarų Europos valstybių sostines, įrodinėdamas Lietuvos teises į Vilnių. Pirmasis iškėlė Baltijos valstybių sąjungos idėją, aktyviai dalyvavo Klaipėdos sukilime. 1921 m. vadinamojoje „Sacharino byloje“ buvo apkaltintas spekuliacija, nelegaliu meno vertybių supirkimu, iš pareigų turėjo pasitraukti, jas užleisdamas Petrui Klimui. 1925 m. vasario mėn. Vyriausiasis Tribunolas J. Purickį išteisino. thumb|240px|[[Lietuvos žurnalistų sąjunga|Lietuvos žurnalistų sąjungos nariai (apie 1932 m.). Sėdi, iš kairės: V.Rastenis, E.Turauskas, J.Purickis (vadovas), J.Gerulaitytė. Stovi, iš kairės: J.Paleckis, A. Gricius, J. Kardelis, V. Kemežys, A. Bružas.]] Nuo 1923 m. rašė straipsnius periodiniams leidiniams „Lietuva“ (1925–1926 m. redagavo), „Tautos ūkis“ (1930 m. redagavo), „Trimitas“, „Lietuvos aidas“, „Mūsų rytojus“, „Vienybė“, „Draugija“, „Lietuvos rinka“, kai kuriems Prancūzijos ir Vokietijos leidiniams. Dažnai pasirašinėjo Vygando slapyvardžiu. 1925–1929 m. dirbo Lietuvos rašytojų ir žurnalistų sąjungoje, 1930–1934 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininkas. Aktyviai dalyvavo Šaulių sąjungos, Ekonominių studijų, Lietuvių-ukrainiečių ir kitų draugijų veikloje.
1926 m. Užsienio reikalų ministerijos Ekonominio skyriaus direktorius, 1927 m. Teisės ir administracijos departamento direktorius. 1927 m. iš valstybinio ir politinio darbo pasitraukė. 1929 m. pašalintas iš kunigų luomo šliejosi prie tautininkų. 1933 m. organizavo spaudos akcinę bendrovę „Rytojus“, vienas iš Žurnalistikos kursų namie lektorių.
Palaidotas Kauno miesto senosiose evangelikų kapinėse (dab. Ramybės parkas), kapas neišliko.
Kūryba
Išleido stambių mokslo veikalų lietuvių, vokiečių, prancūzų kalbomis iš Lietuvos istorijos, teisės, protestantizmo istorijos Lietuvoje. Parašė etnografinę studiją apie Gardiną.
Rašė lengvu stiliumi, aiškiai, konkrečiai. Rašysena stambi, „ornamentuota“, sunkiai įskaitoma. Tekstus neperrašinėdamas siųsdavo į redakcijas, tad jie būdavo autoriaus gerokai pribraukyti.
Cercle Brugge KSV
Briugės „Cercle“ – Belgijos futbolo klubas iš Briugės.
Kaklo slanksteliai
thumb|Kaklo slankstelis ir jo dalys Kaklo slanksteliai  – kaklinės stuburo dalies slanksteliai. Ypatingi kaklo slanksteliai – pirmasis (atlantas) ir antrasis (ašis). Šie du slanksteliai išsiskiria savo savita forma. Atlantas neturi kūno, o ašis turi dantinę ataugą (dens axis). Iš visų kaklo slankstelių taip pat galima išsskirti šeštąjį – dėl ryškesnio priekinio gumburėlio, prie kurio spaudžiasi miego arterija. Septintasis, kyšantysis kaklo slankstelis (vertebra prominens) turi ilgą keterinę ataugą (processus spinosus), ją žmogus gali užčiuopti palenkęs galvą į priekį.
Savybės ir funkcijos
Kitos kaklo slankstelių savybės yra kūno dydis ir forma, angos ir keterinės ataugos pavidalas ir sąnarinių paviršių kryptis. Kūnai yra mažesni, nes remia tik galvą, jie ovalo formos, viršutinis paviršius skersai, o apatinis sagitaliai įdubęs. Tipiškų kaklo slankstelių anga palyginti didelė ir trikampė, o keterinė atauga dvišaka. Pirmasis slankstelis jos neturi, o septintojo ji labai ilga, dėl to ir slankstelis vadinamas kyšančiuoju (vertebra prominens). Palenkus galvą ji labai išryškėja ir žymi ribą tarp kaklo ir krūtinės, nuo šio slankstelio patogu į viršų į apačią skaičiuoti kitus slankstelius. Sąnariniai paviršiai guli įstrižai frontalinės plokštumos atžvilgiu.
Savotiškos formos yra du viršutiniai kaklo slanksteliai dėl galvos judesių.
Šaltiniai
Žmogaus anatomija (I tomas), G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė. Leidėjas: Vilniaus universitetas. Išleidimo metai: 2008
Gegužės 19
Gegužės 19 yra 139-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 140-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 226 dienos.
Linas Pilibaitis
Linas Pilibaitis (g. 1985 m. balandžio 5 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas. Kitados kviestas į Lietuvos nacionalinę rinktinę.
Kauno „Kareda“
2000 m. rugsėjo 10 d. atstovaudamas Kauno „Karedai“ rungtynėse prieš FK Nevėžis, pasižymėjo pelnydamas įvartį. Tuo metu jam buvo penkiolika metų. Tapo jauniausiu žaidėju, pelniusiu įvatį aukščiausioje futbolo lygoje.
Edinburgo „Hearts“
2007 m. sausio 31 d. buvo išnuomotas Edinburgo „Heart of Midlothian“ klubui iki sezono pabaigos. 2008 m. sausio pabaigoje sugrįžo į Kauną.
UEFA Čempionų lygos 2008-2009 m. sezone per 2 pirmus atrankinius turus pelnė 5 įvarčius – po 2 įvarčius abejose rungtynėse prieš, taip pat lemiamą įvartį antrose rungtynėse prieš klubo komandą.
Dėro „ETO“
2009 m. L. Pilibaitis pasirašė 3,5 metų sutartį su Vengrijos Dėro „ETO“ klubu.
Vilniaus „Žalgiris“
2014 m. grįžo į Lietuvą ir tris sezonus atstovavo FK Žalgiris.
Klaipėdos „Atlantas“
2017 m. pasirašė sutartį su FK Atlantas Klaipėda.
Sfintu Georgės „Sfintu“
Vasaros perėjimų lango metu perėjo į Rumunijos elito lygos debiutantų Sfintu Georgės „Sepsi“ klubo gretas.
Kauno „Kauno Žalgiris“
Nuo 2018 m. atstovavo FK Kauno Žalgiris. 2018 m. A lygoje sužaidė 28 rungtynes ir pelnė šešis įvarčius. 2019 m. A lygoje sužaidė 28 rungtynes ir pelnė keturis įvarčius. Pasibaigus sutarčiai, pranešta, kad pasirašyta nauja ir komandos kapitonas lieka ekipoje. (Kontrakto sąlygos nežinomos.)
2020 m. lapkričio pabaigoje su žaidėju sutartis buvo pratęsta dar metams.
2021–2022 m. Europos konferencijų lygoje FK Kauno Žalgiris kovojo prieš Europa FC. Gibraltare rungtynės baigėsi nulinėmis lygiosiomis.
Atsakomosios rungtynės tarp „Kauno Žalgirio“ ir „Europa“ komandų Lietuvoje buvo sužaistos liepos 15-ąją dieną. 41 min. įvartį pelnė Divine Naah, o 54 min. rezultatą padvigubino Linas Pilibaitis. Galutinis rungtynių rezultatas buvo 2:0, kuris lėmė, kad į kitą etapą žengė Lietuvos ekipa.
2021 m. gruodžio mėn. pranešta, kad sutartis su žaidėju pratęsta.
2023 m. sausio 26 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka klubą.
Vilniaus rajono „Transinvest“
2023 m. vasario 2 d. tapo žinoma, kad žaidėjas atstovaus FK Transinvest.
Atstovavimas Lietuvos rinktinei
Kitados buvo kviečiamas į Lietuvos nacionalinę futbolo rinktinę. Sužaidė 29 rungtynes.
Trenerio karjera
2020 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją.
Rimantas Dapkus
Rimantas Dapkus (g. 1952 m. lapkričio 12 d. Stoniškiuose, Šilutės raj.) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1984 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1976–1997 m. dirbo Žemdirbystės institute, 1984–1989 m. direktoriaus pavaduotojas ir Pašarinių kultūrų selekcijos centro vadovas, 1989–1997 m. direktorius. Nuo 1997 m. bendrovės „Dotnuvos projektai“ generalinis direktorius.
1993–1998 m. Tarptautinės sėklų tyrimo asociacijos, 1993–2001 m. Pasaulinio pievininkų kongreso vykdomojo komiteto narys. 1994–1997 m. Lietuvos agronomų sąjungos pirmininkas.
Mokslinė veikla
Mokslinio tyrimo kryptis – lauko augalų sėklininkystės sistemos. Darbai iš augalų sėklininkystės, selekcijos, žolininkystės.
Darbo žodis
Darbo žodis – komunistinis laikraštis, išėjęs 1919 m. rugpjūčio 10 d. Raseiniuose. Išleido ir redagavo Stanislovas Eimutis, Jonas Kovalskis, Karolis Požėla ir kt.
Leon Żebrowski
Leon Žebrovski (1876 m. balandžio 7 d. Pociškėje, Rusijos imperija – 1954 m. Maišiagaloje, Lietuvos TSR) – kunigas, 1922–1927 m. Lenkijos senato narys.
Biografija
Gimė 1876 m. balandžio 7 d. Pociškėje. 1903 m. baigė Peterburgo dvasinę akademiją. 1904–1917 m. dėstė Vilniaus kunigų seminarijoje. 1920–1921 m. Gardino ligoninės ir karinio garnizono kapelionas. 1922 m. išrinktas į Lenkijos senatą. Po II pasaulinio karo persikėlė į Eišiškes, o vėliau į Maišiagalą, kur ir mirė 1954 metais.
Mindaugas Grigalevičius
Mindaugas Grigalevičius (g. 1981 m. gruodžio 3 d., Vilkaviškyje) – Lietuvos futbolininkas. Žaidžia puolėjo pozicijoje. Kviečiamas į Lietuvos rinktinę.
2010 m. liepos 31 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Tauragės "Tauro" komanda. 2011 m. liepos 26 d. paliko Tauragės klubą. ir perėjo į REO Vilnius.
Aparanas
Aparanas (🇦🇲) – miestas šiaurės vakarų Armėnijoje, Aragacotno srityje, apie 50 km į šiaurės vakarus nuo Jerevano. Gyvena daugiausia armėnai ir kurdai). Miestas išsidėstęs šalia kelio Jerevanas–Spitakas. Išlikusi labai sena Šv. Kryžiaus bazilika (IV a.).
Istorija
Gyvenvietė minima nuo II a.
Lietuvininkų prietelis
thumb|250px|Pirmojo numerio fragmentas Lietuvininkų prietelis – pirmasis lietuvių laikraštis, nuo 1849 m. balandžio 5 d. iki gruodžio 28 d. ėjęs Klaipėdoje, evangelikų liuteronų savaitraštis, Klaipėdos laikraščio „Memeler Wochenblatt“ priedas lietuvių kalba.
Istorija
Spausdintas gotišku šriftu F. V. Horcho spaustuvėje Didžiojo Vandens gatvėje. Išeidavo ketvirtadienio rytais, tikriausiai 200 egz. tiražu. Išleisti 38 numeriai.
Keturių puslapių laikraštyje paprastai būdavo pateikiamas redaktoriaus įžanginis straipsnis, šiek tiek vietos gyvenimo žinių, gana plati Europos valstybių visuomeninio ir politinio gyvenimo kronika.
Redaktorius Rudolfas Andrius Cipelis.
Nustojus leisti „Lietuvninkų prietelį“ tik 1878 m. Klaipėdoje pradėjo eiti visam kraštui skirtas laikraštis „Lietuviška ceitunga“.
Kugiai (dvaras)
Kugiai arba Pervomaiskojė (, nuo 1939 m. Kuggen, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos ar vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras. 1910 m. buvo 234 gyventojai 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Noihauzeno rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Jaroslavskojės, nuo 1953 m. vasario 9 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Kosmodemjanskojės apylinkės kaimas.
Vokietijos atsinaujinančių išteklių energetikos įstatymas
Vokietijos atsinaujinančių išteklių energetikos įstatymas (, sutr. Erneuerbare-Energien-Gesetz, EEG) - Vokietijos federalinis įstatymas, pagrindinis Vokietijos atsinaujinančių išteklių energetikos teisės šaltinis. Tikslas – užtikrinti darnią atsinaujinančių energijos išteklių naudojimo plėtrą, skatinti tolesnį naujų technologijų vystymąsi ir diegimą bei pagamintos energijos vartojimą, nustatyti superkamos elektros energijos iš atsinaujinančių energijos šaltinių kainas.
Istorija
Įstatymo pirmtakas buvo 1990 metų gruodžio 7 dienos Įstatymas dėl elektros energijos, pagamintos panaudojant atsinaujinančius energijos šaltinius, tiekimo visuomeniniam tinklui (, sutr. Stromeinspeisungsgesetz), įsigaliojęs nuo 1991 m. Pagal jo 1 straipsnį „Taikymo sritis“ pirminės redakcijos įstatymas reglamentavo visuomeninių elektros energijos tiekimo įmonių elektros energijos, pagamintos panaudojant tik vandens potencinę, vėjo, saulės energiją, iš sąvartynų ir valymo įrenginių ar žemės ūkio bei miško ūkio produktų ar liekanų ir biologinių atliekų gautas dujas, pirkimą ir už tokią energiją mokamą kainą.
Yra įprasta, kad visuomeninės elektros energijos tiekimo įmonės sąvoka apima ir privačias įmones, ir iš dalies ar visiškai viešajam sektoriui priklausančias bendroves.
Stromeinspeisungsgesetz 2 straipsnis „Pareiga pirkti“ numatė, kad elektros energijos tiekimo įmonės privalo pirkti iš atsinaujinančių energijos išteklių jų tiekimo zonoje pagamintą energiją ir už ją mokėti pagal 3 straipsnio nuostatas. Šis straipsnis, pakeistas 1998 m. Įstatymu, kuris šį straipsnį papildė antru ir trečiu sakiniu, skamba taip:
„Elektros energijos tiekimo įmonės, naudojančios bendrą tiekimo tinklą, turi pirkti iš atsinaujinančių energijos šaltinių jų tiekimo zonoje pagamintą elektros energiją ir už ją mokėti pagal 3 straipsnio nuostatas. Jei elektros energijos gamintojas nepatenka nė į vieną sistemos tiekimo zoną, ši pareiga taikoma įmonei, kurios sistema yra pritaikyta energijai perduoti ir yra artimiausia gamintojui. Papildomos su 2 ir 4 dalies punktų taikymu susijusios sąnaudos apskaitos sumetimais gali būti pridėtos prie paskirstymo ir perdavimo ir į jas gali būti atsižvelgiama, skaičiuojant atlyginimą už tranzitą“.
Pupkaimio apylinkė
Pupkaimio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Raudonės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jurbarko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Raudonės apylinkės.
Kalnų dviračių kroso maratonas
Varžybos
Pagal Tarptautinės dviratininkų organizacijos taisykles, kalnų kroso maratonų arba ultramaratonų varžybas sudaro 60-160 km ilgio trasa raižytoje vietovėje. Lenktynių ratų skaičius trasoje negali viršyti daugiau nei 3-ijų arba gali išvis jų neturėti. Trasą turi sudaryti bekelė, pasižyminti ženkliais pakilimais ir nusileidimais.
Adam Johnson
Adamas Džonsonas (g. 1987 m. liepos 14 d.) – Anglijos futbolininkas (saugas), žaidžiantis Manchester City klube, yra kandidatas į Anglijos rinktinę.
Bartašiškės apylinkė
Bartašiškės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kaltinėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Šiauduvos apylinkės, dalis Tūbinių apylinkės, dalis Kiaukų apylinkės ir dalis Šliužų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Bartašiškės apylinkė prijungta prie Kaltinėnų apylinkės.
Dviračių krosas
Dviračių krosas – dviračių sportas, kuriuo ne sezono metu užsiima plento dviratininkai, kad neprarastų savo įgūdžių. Šis sportas populiariausias plento lenktynių lyderių šalyse – Belgijoje ir Prancūzijoje.
Varžybos
Lenktynės dažniausiai vyksta rudenį ir žiemą, o Pasaulio taurės varžybos dažniausiai vyksta nuo rugsėjo iki sausio mėn. Rungtynės vyksta 2-3 km ilgio rate. Trasose naudojami į plentinius panašūs dviračiai.
Dodge Ramcharger
Dodge Ramcharger buvo didelės klasės visureigis, kurį gamino Dodge. Ramcharger buvo gaminamas tarp 1974 ir 1993 metų. Visureigis buvo gaminamas ant Dodge D Serijos vėliau ant Dodge Ram šasi. Plymouth turėjo savo visureigio versija kuri vadinosi Trailduster ir buvo gaminama tarp 1974 ir 1981 metų, tai buvo vienintelis Plymouth visureigis.
Hodžkino limfoma
Hodžkino limfoma – onkohematologinė liga, kylanti iš nekontroliuojamai besidauginančių limfinės sistemos ląstelių, nuo kitų limfomų atskiriama pagal būdingus histologinius ir morfologinius požymius.
Istorija
Ligą pirmasis aprašė anglų gydytojas Thomas Hodgkin 1832 metais kaip 7 ligonius su neskausmingais padidėjusiais limfiniais mazgais.
Epidemiologija
Lietuvoje per metus diagnozuojama apie 100 naujų Hodžkino limfomos atvejų. Dažniausiai susergama nuo 15 iki 40 metų amžiaus, dažniau suserga vyrai.
Priežastys
Kaip ir kitų limfomų, nėra galutinai aiškios. Aprašytas rizikos padidėjimas po persirgtos infekcinės mononukleozės (Epštein Baro virusinės infekcijos).
Histologinė klasifikacija
miniatiūra|Hodžkino limfomos pažeistas limfinis mazgas: smulkios limfocitinės kilmės ląstelės, tarp jų išsimėčiusios didelės limfomai būdingos Reed Sternberg ląstelės. Klasikinės Hodžkino limfomos mišrus tipas. Pagal histologinį vėžinio audinio vaizdą ir charakteristikas išskiriami tokie Hodžkino limfomos tipai: Histologiškai Hodžkino limfomai būdingas smulkių limfocitinės kilmės ląstelių vaizdas su išsimėčiusiomis pavienėmis limfomos ląstelėmis, kurios yra vienas esminių kriterijų nustatant diagnozę. Šios stambios ląstelės pagal savo formą ir kitus kriterijus skirstomos į:
Stadijos
Hodžkino limfomos stadija nustatoma pagal Ann-Arbor klasifikaciją.
Simptomai
Būdingi nespecifiniai simptomai: Pirminė ligos pradžia ne limfiniuose mazguose reta, tačiau pasitaiko. Maždaug 20 % ligonių pažeidžiama blužnis, apie 5 % nustatomas kaulų čiulpų pažeidimas.
Diagnostika
JAV ir Europoje taikomi diagnostikos algoritmai dėl mikroskopinių tyrimų šiek tiek skiriasi, amerikiečių nuomone daugeliu atvejų pakanka limfinio mazgo punkcijos adata ir ląstelių ištyrimo, Europoje limfomos diagnozei rekomenduojama pašalinti ir ištirti visą limfinį mazgą.