cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zabičiūnai
Istorija
Zabičiūniškiai aktyviai dalyvavo 1905 m. anticariniame bruzdėjime, už tai trys iš jų – Benediktas Ančius (32 m.), Jonas Nenėnas (22 m.) ir Kazys Urbanas (21 m.) – pateko į žandarų rankas. 1907 m. vasario 27 d. Vilniaus apygardos karo teismas juos pasmerkė mirties bausme pakariant, kuri buvo pakeista kalėjimu iki gyvos galvos. Iš Sibiro 1918 m. grižo tik Kazys Urbanas, kiti du žuvo tremtyje.
1912–1915 m. kaimas išsiskirstė viensėdžiais. 1923 m. duomenimis, buvo 58 sodybos su 340 gyventojų. 1949 m. gyventojai buvo perkelti į kolūkį „Jaunoji gvardija“. Pirmąjį kolūkio pirmininką Antaną Pamakštį (1909–1950) nužudė Jono Abukausko „Audros“ būrio partizanai.
Frans Jeppsson Wall
Frans Jeppsson Wall (g. 1998 m. gruodžio 19 d. Istade, Skonė), geriau žinomas kaip Frans, – Švedijos dainininkas ir dainų autorius.
2016 m. Frans su daina „If I Were Sorry“ atstovavo Švedijai 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Eurovizijos konkurse 2016m. Laimėjo 5 vietą.
Ligija Bieliukienė
Ligija Bieliukienė-Bezumavičiūtė (1923 m. rugpjūčio 21 d. Šiauliai – 1966 m. birželio 28 d. Niujorkas) – rezistentė, JAV lietuvių visuomenės veikėja.
Biografija
1949 m. persikėlė į JAV. Nuo 1949 m. sambūrio „Šviesa“ veikėja, Pabaltijo moterų tarybos lietuvių atstovybės narė, nuo 1953 m. jos pirmininkė, nuo 1963 m. tarybos pirmininkė. Nuo 1951 m. Lietuvių rezistencinės santarvės vyriausiojo komiteto narė. Vadovavo lietuvių moterų klubų federacijai. Visuotinėje moterų klubų federacijoje atstovavo lietuvių moterims.
Stefania Sandrelli
Stefanija Sandreli (, g. 1946 m. birželio 5 d. Toskana, Italija) – Italijos kino aktorė.
Biografija
left |thumb|140px Sandreli gimė Viaredžo mieste, Floridos ir Otelo šeimoje ir turi 7 metais vyresnį brolį, kuris tapo sėkmingu muzikantu. Stefanija taip pat mokėsi muzikos ir vaikystėje lankė baletą, o sulaukusi vos 8, neteko tėvo.
1960 m. ji laimėjo grožio konkursą „Miss Cinema Viareggio“, o vėliau jos nuotrauka papuošė žurnalo „Le Ore“ viršelį.
Kine ji debiutavo vaidmeniu filme „Il federale“, o būdama 15 ji atliko vaidmenį didžiulio populiarumo sulaukusiame filme „Itališkos skyrybos“ su Sophia Loren. Vaidmuo nebuvo didelis, tačiau jau po keleto metų Sandreli sulaukė įvertinimo, suvaidinusi komiškoje dramoje „Suviliota ir pamesta“.
Aštuntame dešimtmetyje Sandreli filmavosi režisierių Bernardo Bertolucci, Etore Scola filmuose, o ekrane jos partneriais buvo Dustin Hoffman, Robert De Niro, Gérard Depardieu ir kiti garsūs aktoriai. 1983 m., suvaidinusi režisieriaus Tinto Brass erotiniame filme „Raktas“, 37-erių sulaukusi Sandreli pelnė ir „sekso simbolio“ etiketę.
Devintame ir dešimtame praėjusio amžiaus dešimtmečiuose Sandreli daugiausia vaidino televizijoje, įvairiuose serialuose. 2005 m. Venecijos kino festivalyje ji buvo apdovanota Auksiniu liūtu už karjeros pasiekimus.
Asmeninis gyvenimas
Būdama 16, Sandreli susipažino su muzikantu Gino Paoli, su kuriuo ilgus metus buvo pora. 1964 m. jiems gimė duktė Amanda Sandrelli, taip pat tapusi aktore.
1973 m. ji susilaukė Vito sūnaus su televizijos laidų vedėju Nicky Pende.
Nuo 1983 m. aktorė gyvena kartu su režisieriumi Giovanni Soldati.
Apdovanojimai ir nominacijos
right|thumb|140px
Lietuvių liaudies skulptūra
Lietuvių liaudies skulptūra – viena iš vaizduojamosios dailės šakų. Tradicinės lietuvių liaudies skulptūros vadinamos statulėlėmis, dievukais, šventuolėliais, smutkeliais ir kitokiais vardais. Meistrai, kurie kūrė tokias skulptūras, buvo vadinami dievdirbiais. Ypač liaudies skulptūra Lietuvoje buvo plačiai paplitusi XIX-XX a. pr. Iki šių dienų daugiausiai dirbinių yra išlikę Žemaitijoje.
Skulptūrėles meistrai drožė iš medžio, ypač iš liepos, beržo, alksnio. Jas dažė polichrominiais dažais. Padarytas skulptūrėles dėjo į koplytstulpius, koplytėles. Akmenines, gipsines ir kitokias skulptūras dažnai statė kapinėse.
Labiausiai paplitusios Kristaus figūrą vaizduojančios skulptūros: Nukryžiuotasis, Kristus Nazarietis, Rūpintojėlis, Kristus nešantis kryžių ir kt. Lietuvių liaudies skulptūroje paplito ir kiti šventieji – Šv. Jonas Nepomukas, Šv. Jonas Krikštytojas, Šv. Izidorius, Šv. Juozapas, Šv. Jurgis, Šv. Kazimieras, Šv. Pranciškus, Šv. Rokas, Šv. Agota, Šv. Barbora, Šv. Florijonas, Šv. Antanas, Šv. Kotryna, Šv. Petras, Šv. Povilas ir kt. Šie šventieji buvo vaizduojami pavieniui arba grupinėse kompozicijose. Ypatingą vietą užėmė Šv. Marijos, todėl dievdirbiai sukūrė įvairių ją vaizduojančių skulptūrų (pvz., Pieta ir kt.).
Petras Opalinskis
Petras Opalinskis (1586–1624 m. sausio 17 d.) – Lenkijos magnatas, Poznanės kaštelionas (1620–1622), Poznanės vaivada (1622–1624), Sremo seniūnas.
Biografija
thumb| Petro Opalinskio antkapinis paminklas Lenkijos magnatų Opalinskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Rogozno kašteliono Jano Opalinskio (1546–1598) ir Barboros Ostrorogos (m. po 1604) antrasis (jaunesnysis) sūnus. Vyresnysis brolis – Kališo ir Poznanės vaivada Janas (1581–1637).
Po savo tėvo mirties 1598 metais Petras Opalinskis paveldėjo Serakuvo pilį. Mokėsi Poznanės jėzuitų kolegiume, o vėliau Ingolštadto ir Padujos universitetuose. Aplankė Romą, o 1605 metais grįžo į tėvynę.
1606 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) į seimą. Jis buvo vienu iš delegatų, kurie 1613 metais seimo buvo išsiųsti pas Karūnos karius, sudariusius konfederaciją Liubline. 1616 metais įėjo į Lenkijos-Lietuvos pasiuntinybę, pasiustą į Maskvą.
Karaliaus rūmininkas ir sekretorius. 1617 metais vadovaudamas savo vėliavai dalyvavo karalaičio Vladislovo Vazos žygyje į Rusijos valstybę, kur 1617–1618 metų žiemą dalyvavo kariniuose veiksmuose.
1620 metais Petras Opalinskis gavo Poznanės kašteliono pareigybę, 1621 metais vadovavo pulkui Chotynės mūšio metu. 1622 metais buvo paskirtas Poznanės vaivada.
Padidino savo valdas, jam priklausė trys miestai (Serakuvas, Bninas ir Černievas) ir 50 kaimų.
Mirė 1624 m. sausio 17 d. ir buvo palaidotas bernardinų vienuolyne, Serakuve, kur jo antkapį padirbo Sebastojanas Zala. 1995 metais jo sarkofagas buvo perkeltas į Serakuvo pilį.
Šeima ir vaikai
1607 metais vedė Sofiją Kostką (1591–1639), Kristupo Kostkos (m. 1602) ir nos Pileckos (1572–1631) dukterį. Jų vaikai:
Carlos Gamarra
Karlosas Gamara (g. 1971 m. vasario 17 d.) – buvęs Paragvajaus futbolininkas, šalies rinktinės gynėjas, sužaidęs daugiausiai oficialių rungtynių (110), taip pat ilgametis rinktinės kapitonas.
Pradėjo karjerą Paragvajaus Cerro Porteño klube 1991 m., 1992 metais su šiuo klubu laimėjo šalies pirmenybes. Vėliau trumpam persikėlė į Argentiną, bet greit grįžo į Cerro Porteño. 1993 metais sužaidė pirmąsias rungtynes šalies rinktinėje. 1995 metais persikėlė žaisti į Braziliją, 1997 m. – į Portugaliją, po metų vėl grįžo į Braziliją.
2002 m. su AEK Athens laimėjo Graikijos taurę.
Žebrai (Grajevo apskritis)
Žebrai  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Vonsošo, apie 20 km į pietus nuo Grajevo ir apie 67 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įkurtas apie 1417 metus.
8 tūkstantmetis pr. m. e.
Aštuntasis tūkstantmetis prieš mūsų erą prasidėjo 8000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 7001-aisiais metais pr. m. e.
Omano futbolo čempionatas
Omano profesionalų lyga – pagrindinės Omano futbolo klubų varžybos, organizuojamos nuo 1976 metų.
Maderai
Maderai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Antalieptės.
Kabalda
Kabalda – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, Širvintų pietrytiniame pakraštyje, kairiajame Širvintos krante. Seniūnaitijos centras. Kaimo teritorijoje šalia Širvintos upės yra apleistas Kabaldos vandens malūnas.
Istorija
Veikia bendrovė „Saldva“, gaminanti ir fasuojanti prieskonius, jų mišinius, konditerines žaliavas, arbatą ir kakavą. Taip pat medienos gaminius (duris, baldų fasadus) gaminanti įmonė „Kazliškės“.
Sniego žmogus
thumb|228px|Sniego žmogaus piešinys. Sniego žmogus – legendinė į žmones panaši rūšis, neva gyvenanti įvairiuose miškinguose ir kalnuotuose Žemės regionuose. Būtybė pavadinta „radus“ jo „pėdsakus" (panašius į lokio letenų pėdsakus) sniege.
Sniego žmogus įvairiose pasaulio vietose vadinamas įvairiai. Šiaurės Kalifornijoje – bigfutas („didžiapėdis“), Himalajuose – jetis, Amazonės regione – mapinguaris, Australijoje – jovis, Indonezijoje – orangpendekas.
Aprašymas
Pagal įvairius nepatvirtintus liudijimus ir hipotezes, sniego žmogus skiriasi nuo šiuolaikinio žmogaus stambesniu kūno sudėjimu, užaštrinta kaukolės forma, ilgesnėmis rankomis, trumpu kaklu ir masyviu apatiniu žandikauliu. Plaukuotas visas kūnas, plaukai juodos, rusvos arba pilkos spalvos. Veidai tamsios spalvos. Galvos plaukai ilgesni nei kūno. Ūsai ir barzda reti ir trumpi. Gerai laipioja medžiais. Tvirtinama, kad sniego žmonės, kurie gyvena kalnuose, naudojasi olomis, o miškų sniego žmonės statosi lizdus ir medžių šakų.
Sniego žmogus dažniausiai buvo apibūdinamas kaip vaikščiojantis dvikojis gyvūnas, pėdos – apie 43 cm ilgio. Ūgis svyruoja nuo 1 iki 2,5 metro; minimi ir dar didesni sniego žmonės Centrinės Azijos kalnuose ir Šiaurės Amerikoje. Ilgainiui susiformavo įvairių spekuliatyvių sniego žmogaus bruožų sąrašas. Ječio prigimtyje esą tiesiog užfiksuotas viešųjų vietų ir žmonių vengimas.
Sniego žmogaus ir jo vietinių analogų aprašymas yra įdomūs etnografiniu požiūriu. Didžiulio baisaus žmogaus vaizdinys gali atspindėti įgimtas tamsos, nežinomybės, santykių su mistinėmis jėgomis baimes. Pilnai tikėtina, kad sniego žmonėmis laikomi neįprastą kūno plaukuotumą turintys bei sulaukėję žmonės.
Ro-ro
miniatiūra|right|250px|Ro-Ro terminalas Australijoje miniatiūra|right|250px|Šoninė rampa Ro-Ro laive ro-ro, arba RO-RO (, nuo roll, 'riedėti, ridenti') – ratuotas transporto priemones pervežančio laivo tipas; taip pat šia sąvoka apibrėžiamos transporto priemonės, kroviniai, terminalai, krantinės.
Laivai
Ro-Ro laivas – tai laivas, skirtas riedamiesiems arba ridenamiems kroviniams gabenti. Toks laivas gali būti pakraunamas ir/ar iškraunamas, kai pro pakeltą laivo priekį ar galą kroviniai įvežami ir/ar išvežami ratuotomis transporto priemonėmis. Ro-Ro keleivinis laivas – horizontalaus krovimo laivas, pritaikytas keleiviams ir kroviniams gabenti. Ro-Ro krovininis laivas – horizontalaus krovimo laivas, skirtas tik kroviniams gabenti. Šio tipo laivai skiriasi pagal pastatymą ir įrangą nuo universalių sausakrūvių laivų. Pagrindinis skirtumas – pakrovimo ir iškrovimo darbai vykdomi ne vertikaliai (per liukus), o horizontaliai (per vartus). Šie laivai dar skiriasi padidintu talpumu dėl pervežamų krovinių specifikos. Laivas gali būti aprūpintas ne tik laivagalio, bet ir laivapriekio, šonine aparelėmis, kad laivas galėtų prisišvartuoti ne viena pozicija prie krantinės. Aparelės turėtų saugiai susisiekti su krantine, tada laivas dirba efektyviai.
Ro-Ro laivuose transportuojami Ro-Ro kroviniai: krovininiai automobiliai, vilkikai su puspriekabėmis ir priekabomis, lengvieji automobiliai, traukinių vagonai, kitos transporto priemones ant ratų. Transporto priemonės gali įvažiuoti savo eiga arba būti užvilktos ant laivo specializuotais vilkikais. Ro-Ro krovinius apdoroti uostuose yra paprasčiau: reikalinga minimali laivų įranga. Kroviniai čia paprastai matuojami ne pagal tonažą, o LIM (lanes in metres) metražu.
Terminalai
Ro-Ro terminaluose transporto priemonės į laivą įvažiuoja savo eiga. Čia perkraunami automobiliai, įvairūs konteineriai, priekabos, cisternos, generaliniai kroviniai, įvairi specializuota įranga. Ro-Ro terminaluose yra patogus krovinių įvežimo būdas, pigesnė terminalo įranga (lyginant su konteinerių terminalais, kur naudojama brangi perkrovimo įranga - galingi kranai, kita technika krovinių apdorojimui).
Sniego žmogus
Paieška
Mėgėjiški sniego žmogaus ir kitų mitinių būtybių tyrimai vadinami kriptozoologija.
Sniego žmogus buvo tariamai užfiksuotas vaizdo juostoje (jos dėka filmo autorius praturtėjo). 1967 metais du sniego žmogaus ieškotojai nufilmavo jį Šiaurės Kalifornijoje, Blafkrike. Būtybės ūgis – apie 2,5 metro, manoma, kad ji svėrė apie 1 toną. Šią vaizdo juostą peržiūrėję ortopedai ir kitų sričių medikai nepriėjo vieningos nuomonės. Abejones kėlė tai, kad nors eisena ir dydis, svorio centras buvo kaip žmogaus, tačiau žingsnio ilgis nesutapo su paliktais pėdsakais.
Jetis
Vėliau pasirodė ir daugiau filmuotų siužetų, kuriuose tariamai užfiksuotas jetis. Dalį jų sukūrė skeptikai pademonstruoti, kaip lengvai tikintieji sniego žmogaus realumu bet ką priima kaip rimtą įrodymą. Netikrą jetį laidai Bullshit! yra nufilmavę ir Penas ir Teleris. Filmą, kuriame vaikščioja kažkuo panašiu į žmogbeždžionę apsirengęs aktorius, dalis ječių entuziastų sutiko labai palankiai ir stebėjosi, kad tai yra pirmas atvejis, kai tokia gera vaizdo kokybė. Tuo tarpu filmuką peržiūrėję antropologai teigė, jog iš eisenos ir manierų akivaizdu, kad ten negali būti jokia žmogbeždžionė, o tik žmogus. Tai buvo parodyta epizode „kriptozoologija“.
Budistiniame Chumjungo vienuolyne Nepale galima pamatyti ječio skalpą (ar bent jau kažką, kas tuo vadinama).
Kakinada
Kakinada  – miestas Indijoje, Andhra Pradeše, Bengalijos įlankos pakrantėje, prie Godavari upės žiočių. Žemės ūkio produkcijos perdirbimas ir eksportas. Yra jūrų uostas (išvežami ryžiai, kukurūzai, kokosai, trąšos, žuvis, krevetės, boksitas ir kt.), geležinkelio stotis. Svarbus pramonės centras. Chemijos (trąšų), maisto (cukraus, aliejaus, malimo), elektronikos, naftos perdirbimo pramonė. Veikia universitetas. Yra keletas šventyklų, parkų.
Norvaišiai (Gruzdžiai)
Norvaišiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 22 km į šiaurę nuo Šiaulių, prie kelio Piktuižiai–Šiupyliai ir Einauto upelio.
Istorija
Kaimo centrinėje dalyje, 0,11 km į šiaurės vakarus nuo kelio Norvaišiai –Šiupyliai, 60 m į vakarus nuo Einauto upės, į šiaurės rytus nuo A. Dankienės gyvenamojo namo išlikę Norvaišių senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4561).
Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Verbūnų seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Šiaulių valsčiui, nuo 1929 m. Gruzdžių valsčiaus Šiupylių seniūnijai, 1950–1991 m. kaimas priklausė Gruzdžių apylinkės kolūkiui „Tarybinė žemė“.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 15 ūkių.
Kaimo pradžios mokykloje mokėsi Bronius Dakanis, Lietuvos archeologijos ekspertas, archeologijos istorikas.
Provincijos sekretorius
Provincijos sekretorius  – valdininkų rangas carinėje Rusijoje, 1722 m. rangų lentelėje priskirtas XIII klasei (kuriai iki 1884 m. priklausė armijos paporučikis, nuo 1884 m. – praporščikas). Rangas įvestas 1708 m. gruodžio 18 d. imperatoriaus įsaku reformuojant Rusijos teritorinį valdymą. Rangas pavadintas pagal pareigas sekretoriaus, kuris vadovaudavo kanceliarijai prie vaivados provincijos valdymo sistemoje. XVIII a. trečią ketvirtį šis rangas ėmė virsti universaliu, nesusijusiu su konkrečiomis sekretoriaus pareigomis.
Gavusieji šį rangą kartu gaudavo ir asmeninę bajorystę.
Provincijos sekretoriaus antpečiai ar apykaklės antsiuvai ant išilginės siauros juostelės turėdavo vieną 11,2 mm skersmens žvaigždutę bei žinybos emblemą.
Į provincijos sekretorius, kaip ir į kitus XIII klasės rangų turėtojus, kreipdavosi „Ваше благородие“.
Imperijos provincija
Imperijos provincija  – Italijos provincija Ligūrijoje tarp Jūrinių Alpių ir Ligūrijos jūros. Provincijos sostinė – Imperija.
Provincijos sekretorius
Rangas buvo panaikintas 1917 m.
Imperijos provincija
Nepaisant kraštovaizdžio, dauguma kelių eina iš rytų į vakarus. Artimiausias tarptautinis oro uostas yra Nicoje.
Geografija
Rytuose yra Savonos provincija, o vakaruose – siena su Prancūzija (Pajūrio Alpių departamentas). Šiaurėje ji turi siena su Pjemontu (Kuneo provincija). Kalnai šiaurėje iškyla iki 1600 m, o į vakarus Prancūzijoje – 2000 m. Pasienyje Monte Saccarello siekia 2200 m. Kalnai pietų kryptimi pereina į kalvų grandines, kurios baigiasi prie akmenuotų mažų įlankų. Kiekvienas slėnis turi savo sezoninę upę ir tik Rojos upė, ištekanti Prancūzijoje, išsilaiko visus metus. Pajūryje pasitaiko žemės drebėjimų: Bajardo ir Busana Vechija kaimai meną 1887 m. drebėjimą.
Gyventojai
Busanoje glaudžiasi hipiai ir menininkai.
Savivaldybės
Mažiausia savivaldybė yra Armas su 121 gyventoju 2010 m.
2010 m. Imperijos provincijoje buvo 21440 užsieniečių, kurie sudarė 9,63% provincijos gyventojų. Daugiausiai jų atvyko iš :
Sultingoji jūrasmiltė
Sultingoji jūrasmiltė (Honckenya peploides) – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos augalas, vienintelis jūrasmiltės (Honckenya) gentyje.
Augalas su mėsingais kylančiais stiebais ir lapais. Žiedai išsidėstę pavieniui. Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Auga pajūrio kopose.
Auga ir Lietuvoje.
Roget's Thesaurus
Rožė tеzauras, orig. Thesaurus of English Words and Phrases 'Angliškų žodžių ir frazių tezauras') – vienas ankstyvųjų ir seniausių bei žinomiausių ideografinių žodynų.
Sudarytojas – britų leksikografas Piteris Markas Rožė apie 1805 m.; publikuota 1852 m.
Rimietis
Rimietis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 7 km į šiaurę nuo Lazdijų. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,02 km, plotis – iki 1,26 km. Altitudė 111,5 m. Giliausia ežero vieta (6,8 m) yra vakaruose. Kranto linija, kurios ilgis yra 7,8 km, labai vingiuota. Krantai žemi, daug kur pelkėti (ypač pietuose, rytuose), vakaruose aukštėlesni. Ežero pakrantės gausiai užžėlę švendrais, nendrėmis, plūdėmis, meldais, lūgnėmis. Apyežerėje daugiausia pievos ir laukai, pavieniai medžiai. Atabradas dumblingas, tik vakaruose smėlėtas.
Iš ežero išteka Šešupės intakas Kirsna, įteka Raišupis (Lazdija), Balinė ir keletas upelių. Balinės upelio įtekėjimo įlankos išplatėjusiame gale susiformavo naujas ~ 11 ha ežeras, užakus tos įlankos protakai su Rimiečio ežeru (anksčiau ežero plotas buvo ~ 1,7 km²).
Ežere veisiasi kuojos, karšiai, raudės, aukšlės, lynai, lydekos ir ešeriai.
Į rytus nuo Rimiečio ežero telkšo Bakšių, Teizininkų, Teizų ežerai. Pietvakariniame ežero krante įsikūręs Rimiečio kaimas ir Neravai, šiaurėje – Šilėnai, rytuose – Kurdimakščiai. Seniau buvo ornitologiniu draustiniu.
Etimologija
Vandenvardis Ri̇̀mietis kildinamas iš žodžio rimti („tilti, ramintis, būti ramiam“).
Rimiečio ežeras minimas Lietuvos Metrikoje (1514–1523 m. Jurgiui Radvilai dovanotų Seirijų žemių akte).
Soma (reikšmės)
Žodis soma reiškia:
Antanas Andrius Bielskis
Antanas Andrius Bielskis (1937 m. spalio 16 d. Ganyprovoje, Kražių valsčius – 2014 m. kovo 28 d.) – Lietuvos inžinierius radiotechnikas, pedagogas.
Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). Nuo 1960 m. Klaipėdos liaudies operos solistas. 1961–1963 m. dirbo Klaipėdos laivų projektavimo institute. 1962–1990 m. KPI Klaipėdos fakulteto dėstytojas, 1970 m. docentas. 1983 m. technikos mokslų daktaras. 1982–1987 m. Elektrotechnikos, 1988–1990 m. Fizikos ir matematikos katedros vedėjas; nuo 1987 m. profesorius. Nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto Informatikos katedros profesorius. Palaidotas Lėbartų kapinėse.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš signalų apdorojimo, elektros pavarų projektavimo, kūnų vibracijos, kompiuterinės grafikos, taikomosios informacijos teorijos, automatinio valdymo sistemų modeliavimo.
Kožikodė
Kožikodė arba Kalikutas  – svarbus uostamiestis pietų Indijoje, Keralos valstijoje, Arabijos jūros pakrantėje (Malabaro krante), 380 km į šiaurę nuo Tiruvantapuramo. Yra oro uostas, geležinkelio stotis, jūrų uostas. Nuo senovės Kalikutas garsėja kaip prekybos prieskoniais, parfumerija centras.
Istorija
Nėra žinoma, kada įkurtas Kalikutas. Malabaro krantas nuo senovės buvo svarbiausia Indijos prekybinė sritis, todėl čia būta nemažai uostų. Dauguma istorikų uosto įkūrimą datuoja tarp XI–XIII a. Jis suklestėjo Kožikodės karalystės laikais. Arabų, kinų pirkliai iš čia gabendavo pipirus, kardamoną, imbierą, cinamoną, kvepalus, smilkalus, tekstilę (kaliką). Kalikute lankėsi žymūs keliautojai – Ibn Batuta (1342–1347 m.), Ma Huan (1403 m.), Abdur Razzaq (1443 m.), Niccolò de' Conti (1445 m.), Afanasijus Nikitinas (1468–1474 m.), o 1498 m. po savo kelionės aplink Afriką šio miesto uoste išsilaipino Vaskas da Gama. Nuo tada prasidėjo kova tarp arabų ir portugalų dėl įtakos Kalikute. Šios kovos truko iki 1588 m., kol portugalai galutinai užvaldė prekybą šiame regione. XVIII a. portugalus iš Kalikuto išstūmė olandai, o vėliau teritoriją užkariavo britai.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Alfredo Roque Gameiro Paveikslas „Vasko da Gamos išsilaipinimas Kalikute“
Piešiškės
Piešiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 4 km į rytus nuo Alantos. Piečiau kaimo Karkla įteka į Virintą.
Istorija
Kaimas minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje de Pieszkuniszki (1701 m.), Alantos bažnyčios metrikų knygose de Villa Pieszkiszkiele (1737 m.), Pieszkiszki (1788 m.).
Bumerangas
thumb|Tradicinės formos bumerangas Bumerangas – lenktas, dažniausiai medinis, svaidomasis ginklas. Bumerangų yra dvi grupės – grįžtantieji bumerangai ir negrįžtantieji bumerangai.
Istorija
Paprastai bumerango gimtine laiko Australiją, nes Australijos aborigenai tūkstančius metų iki šiol medžioja bumerangais. Senovėje bumerango tipo ginklus naudojo ir kituose kraštuose. Bumerango pavadinimas kilo nuo vienos iš Australijos genčių, gyvenusių į pietus nuo Sidnėjaus.
Negrįžtantieji bumerangai
Nemaža dalis Australijos aborigenų naudotų bumerangų buvo negrįžtantys:
Grįžtantieji bumerangai
Teisingai sviestas grįžtantysis bumerangas kilpos pavidalo trajektorija skrenda oru tam tikrą atstumą, sukasi ir parskrieja atgal. Pataikęs į ką nors bumerangas nebegrįžta, kadangi praranda greitį, sutrinka jo taisyklingas skrydis.
Manoma, kad grįžtantieji bumerangai naudoti paukščių medžioklėje.
Šiuolaikiniai sportiniai bumerangai
thumb|left|Sportiniai bumerangai Šiandien bumerangai dažnai naudojami sportui ir pramogai. Šiuolaikiniai bumerangai yra įvairių formų ir spalvų. Dauguma sportinių bumerangų sveria šiek tiek mažiau nei 100 gramų. Tam tikros sportinės rūšies, kur svarbiausia nuskriejimo nuotolis, bumerangai sveria apie 25 ar mažiau gramų.
Bumerango judėjimo fizika
thumb|right|Bumerango skrydžio trajektorija Bumerangas sugrįžta, nes jį veikiančios oro pasipriešinimo jėgos yra nevienodos dėl bumerango sukimosi. Bumerango dalis, besisukanti ta pačia kryptimi, kaip ir jo masės centro judėjimo kryptis juda kiek greičiau, nei ta dalis, kuri sukasi priešinga kryptimi. Šis veikiančių jėgų skirtumas verčia bumerangą judėti apskritimu ir sugrįžti pas jį metusįjį. Bumerango skriejimui nėra būtinos gravitacijos jėgos, pakanka tik oro terpės. Tai 2008 metų kovo mėnesį buvo patvirtinta eksperimentu Tarptautinėje kosminėje stotyje.
Seirijis
Seirijis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 2 km į pietus nuo Seirijų. Šalia ežero šiaurrytinio kranto nutiestas kelias. Ežero forma ovali: ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,02 km, plotis 2,85 km. Altitudė 120,9 m. Gylis siekia 19,2 m. Ežero dubuo susidarė išgulėjus ledo luitui. Būdingi žemi, pelkėti krantai, apaugę alksnių ir beržų krūmynais. Atabradas platus, sudarytas iš smėlio, žvyro, apaugęs nendrėmis, meldais, plūdėmis, maurabragiais. Dugną dengia karbonatingas ir sapropelingas dumblas.
Iš rytų prieina Cijūniškės miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurėje iš Sagavo ežero atiteka Sagavo upelis (Seiros aukštupys), pietuose išteka Seira (Baltosios Ančios intakas).
Prie ežero įsikūrę Paserninkų, Oktos, Bukaučių ir Baraučiškės kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Ežerėvardis Seirìjis galimai susijęs su lėtumo reikšme (plg. „neveiklus žmogus“, taip pat plg.  „lėtas, vėlus“). Kitas variantas yra kilmė iš šaknies *sei-, kuri susijusi su tėkme. Lenkiškoje literatūroje vadintas Paserninkų ežeru.
Miliūnai I
Miliūnai I – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Kelpšiškių.
Juozas Matulis
Juozas Matulis (1899 m. kovo 19 d. Tatkonyse, Skapiškio valsčius – 1993 m. birželio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos mokslininkas fizikas, chemikas, ilgametis LMA prezidentas.
Biografija
1912 m. baigė Juodpėnų pradžios mokyklą, 1914–1917 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje. 1920 m. Kauno pašto, telegrafo ir telefonų stoties telegrafo-telefono linijų prižiūrėtojas. 1920–1923 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės elektrotechnikos batalione. 1923 m. Pašto, telegrafo ir telefonų valdybos Organizacijos skyriaus vedėjo padėjėjas, 1923–1928 m. Medžiagos skyriaus vedėjas.
1929 m. baigė Lietuvos universitetą. 1928–1930 m. prof. Vlado Lašo vadovaujamos universiteto Fiziologijos ir fiziologinės chemijos katedros vyresnysis laborantas, 1930 m. vyresnysis asistentas. 1930–1936 m. prof. Vinco Čepinskio vadovaujamos VDU Fizinės chemijos ir elektrochemijos katedros vyresnysis asistentas. 1931–1933 m. tęsė studijas Leipcigo universitete. 1934 m. gegužės 12 d. VDU apgynė daktaro disertaciją „Fotodichroizmo tyrinėjimai organinių dažų-kolodio ir želatinos sistemose“. 1936 m. habilituotas daktaras, privatdocentas, 1936–1940 m. docentas. 1939–1941 m. rašė straipsnius „Lietuviškajai enciklopedijai“.
1940–1941 m. Vilniaus universiteto Gamtos ir matematikos fakulteto dekanas, 1940 m. profesorius. 1941 m. LSSR MA akademikas, Gamtos mokslų skyriaus sekretorius. 1941–1943 m. Fizikinės chemijos katedros vedėjas, 1944–1945 m. dar ir universiteto prorektorius. Lietuvos elektrochemijos mokyklos kūrėjas. 1945–1946 m. Organizacinio komiteto LSSR MA veiklai atkurti pirmininkas. 1946–1984 m. LSSR MA prezidentas, 1956–1976 m. dar ir Chemijos ir cheminės technologijos instituto direktorius. Ilgą laiką vienintelis lietuvis – SSRS mokslų akademijos narys korespondentas (1946 m.). 1984–1990 m. LSSR MA prezidiumo narys.
1948–1970 m. „Žinijos“ draugijos (buv. Politinių ir mokslinių žinių skleidimo draugijos) valdybos, 1949–1960 m. LSSR Taikos gynimo komiteto, 1952–1985 m. LSSR MA redakcinės leidybinės tarybos, 1956–1985 m. Respublikinės gamtos ir visuomenės mokslų koordinavimo tarybos pirmininkas. 1955–1970 m. leidinio „Lietuvos TSR Mokslų Akademijos darbai“ redakcinės kolegijos pirmininkas. 1963–1971 m. „Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos“ vyriausias redaktorius. Vienas iš mokslo populiarinimo žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ kūrėjų, redkolegijos narys.
Nuo 1950 m. SSKP narys. 1956–1986 m. LKP CK narys, 1957–1960 m. kandidatas į LKP CK biuro narius. 1947–1963 m. LSSR AT narys, 1951–1963 m. LSSR AT prezidiumo narys, 1959–1963 m. pirmininko pavaduotojas. 1950–1979 m. SSRS AT deputatas.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Mokslinė veikla
Padarė 59 fotochemijos, cheminių reakcijų kinetikos, elektrochemijos sričių išradimus, vienas ir su kitais parašė mokslinių monografijų ir vadovėlių, per 600 mokslinių straipsnių, apie 10 ateizmą propaguojančių straipsnių. Vadovavo 85 disertantams, 76 išradimų bendraautoris.
Seradzas
Istorija
thumb|left|250px|Turgaus aikštė
Tai vienas seniausių miestų, įkurtas jau nuo XI a., miesto teises įgijęs 1247 m. Buvo viena iš mažųjų kunigaikštysčių istoriniame Didžiosios Lenkijos regione. Čia buvo karūnuoti trys lenkų monarchai. Karalius Kazimieras III Didysis pastatė pilį ginti Seradzui. Miestą puolė totoriai, bohemiečiai, kryžiuočių riteriai. Iki XVI a. buvo svarbiu prekybos centru, čia driekėsi Ispanijos ir Portugalijos pirklių maršrutai. XVII a. miesto ekonominę svarbą susilpnino karų su švedais padariniai, maras, gaisrai. XVIII a. mieste gyventojų sumažėjo iki 1,5 tūkst. žmonių.
XIX a. buvo miestas, Kališo gubernijos Seradzo apskrities centras.
Ešerinis (Varėnos r., Merkinės sen.)
left|120px
Ešerinis – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Merkinės, Netiesų miške. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,27 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 82,9 m. Krantai aukšti, ypač šiaurinis krantas, ištisai apaugę medžiais. Kiek atokiau į šiaurę įsikūręs Samūniškių kaimas, į pietvakarius eina kelias. Ežeras nenutekantis, priklauso Kempės upelio baseinui (Apsingės intakas).
Kauno Ryto pradinė mokykla
Kauno „Ryto“ pradinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Šarkuvos g. 29, vykdanti pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191828963.
Istorija
Mokykla įsteigta reorganizavus 108-ąjį vaikų lopšelį-darželį 1993 m. rugsėjo 1 d. į „Ryto“ pradinę mokyklą Kauno miesto valdybos 1993 m. birželio 15 d. potvarkiu Nr. 776-v.
Boavista FC
Porto „Boavista“ – Portugalijos futbolo klubas iš Porto.
Istorija
Klubas įkurtas 1903 m. 2001 m. yra tapęs šalies čempionu.
Mykolas Stanislavas Tarnovskis
Mykolas Stanislavas Tarnovskis (g. apie 1590 m. - m. 1655 m.) – Voinicos kaštelionas 1645-1655 m..
Biografija
Buvo Stanislavo Tarnovskio sūnus. Buvo Jano Kazimiero Vazos elektorius nuo Krokuvos vaivadijos 1648 metais. Buvo dviejų sūnų tėvas: Petro Povilo (m.1661 m. bevaikis) ir Janą Stanislavą.
Kaprezė-Mikelandželas
Kaprezė (it. Caprese Michelangelo) – miestas vidurio Italijoje, apie 100 km į rytus nuo Florencijos. Miestas žinomas kaip žymaus italų renesanso menininko Mikelandželo gimimo vieta.
Eurovoc
Europos žodynas „Eurovoc“ – sisteminis terminų, įvairių žodžių ir žodžių junginių, frazių sąrašas. Jo paskirtis – tiksliai atspindėti kokioje nors dokumentų sistemoje esančių dokumentų turinį ir tikslius prasminius ryšius.
Europos žodynas – tai daugiakalbis tezauras, itin svarbus ES institucijoms (dokumentų informacijai apdoroti). Jis skirtas ES institucijų tarnautojams, bibliotekoms, dokumentų tarnyboms ir dokumentų duomenų bazėms bei jų paslaugų vartotojams.
Šingu nacionalinis parkas
Šingu indėnų nacionalinis parkas  – saugoma teritorija Brazilijoje, Mato Groso valstijos šiaurėje. Įkurtas 1961 m. ir tapo pirmąja indėnų teritorija šalyje.
Eurovoc
Eurovoc yra platus daugiadalykinis tezauras. Jame ypač kreipiamas dėmesys į nacionalinių parlamentų dokumentiką.
Šingu nacionalinis parkas
Parke būdingas kalvotas Brazilijos plokščiakalnio kraštovaizdis, padengtas daugiausia serado krūmynais ir retmiškiais, šiaurėje pereinantis į Amazonijos miškus. Parko upės priklauso Šingu baseinui, jose yra krioklių. Šingu nacionaliniame parke gyvena ~5500 indėnų, priklausančių 14 tautų: kamajurai, kajabiai, žurunai, avetai, meinakai, vaurai, javalapičiai, ikpengai, kalapalai, kuikurai, matipai, nahukvai, sujai, trumajai. Be to, parke rasta senovinių civilizacijų požymių.
Eurovoc
Istorija
Europos Bendrijų Komisijos ir Europos Bendrijų oficialiųjų leidinių biuro iniciatyva žodynas „Eurovoc“ buvo pradėtas rengti 1982 m. Europos Parlamento Generalinio tiriamųjų darbų direktorate. 1984 m. paskelbtas pirmasis žodyno leidimas 7 kalbomis: anglų, danų, prancūzų, vokiečių, graikų, olandų, italų. „Eurovoc“ sudarė 2 tomai – abėcėlinis ir sisteminis.
1987 m. pasirodė antrasis leidimas 9 kalbomis – papildytas ispanų ir portugalų kalbomis. 1995 m. išleistas trečiasis leidimas. Nuo 2000 m. gruodžio 22 d. publikuotas Europos žodyno „Eurovoc“ 3.1 leidimas, 11 kalbų (be minėtų papildyta švedų ir suomių), skelbiamas internete.
„Eurovoc“ lietuvių kalba
1995 m. Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarija pasirašė sutartį su Europos Bendrijų oficialiųjų leidinių biuru dėl „Eurovoc“ žodyno vertimo ir leidimo lietuvių kalba. Darbo ėmėsi vertėjų (D. Tekorienė, L. Pažūsis, G. Karpuvienė, D. Didžiulytė, O. Armalytė, R. Sakalaitė), konsultantų ir lietuvių kalbos specialistų kolektyvas.
1996 m. vertėjai pateikė pirminį „Eurovoc“ vertimo variantą. Toliau išversti terminai buvo derinami su atitinkamų sričių terminologija. Šį darbą atliko teisininkas Stasys Stačiokas ir kitų teisininkų grupė (vadovas - prof. Vilenas Vadapalas), Bronius Kuzmickas, Antanas Buračas, V. Valiukėnas, Pranas Baltrėnas, Z. Mačionis, K. Petkevičius, Jadvyga Žvironaitė, Bronius Gražvydas Baranauskas, A. Kazlauskienė, K. Kadziauskienė. Darbo grupė posėdžiuose aptarinėdavo kiekvieną terminą, po to - Lietuvių kalbos komisijos nariai. Į pagalbą kvietėsi vertėjus, įvairių sričių specialistus.
Nuo 1997 m. LR Seimo kompiuterinę informacijos sistemą papildė ES teisės aktų dokumentų paieškos posistemė; joje skelbiami dokumentai yra sisteminami pagal Europos žodyną.
Pagal „Eurovoc“ žodyną sisteminami ir kiti Lietuvos Respublikos Seimo Informacijos sistemos dokumentai, LR teisės aktai.
Šunakojai
Šunakojai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 2 km nuo Laičių, į šiaurę nuo Alantos.
Istorija
1656 m. kaimas minimas Alantos bažnyčios metrikų knygoje.
Abijaus ulusas
Abijaus ulusas  – ulusas šiaurės rytų Jakutijoje, Kolymos žemumoje. Administracinis centras – Belaja Gora.
Geografija
Uluso teritorija teka Indigirka, yra gausybė ežerų (­­­~12 000), iš kurių didžiausias – Ožoginas. Vyrauja tundra su daūrinių maumedžių priemaiša.
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2002 m.):
Naslegai
Uluse yra 5 naslegai:
Zdunska Volia
Zdunska Volia – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, prie Pichnos upės, apie 45 km į vakarus nuo Lodzės. 1975-1998 m. priklausė Seradzo vaivadijai. Administracinis apskrities (Powiat zduńskowolski) centras, turi apie 44,4 tūkst. gyv.
Istorija
thumb|left|200px|Paminklas [[Józef Piłsudski|Jozefui Pilsudskiui]] Miestas įkurtas 1394 m. šalia prekybinio kelio iš Kališo į Petrakavą. Nuo XV a. mieste vystoma prekyba, jam buvo suteikta teisė organizuoti amatų muges. 1825 m. caras Aleksandras I suteikė miesto teises. Atsikėlė amatininkų ir prekybininkų iš Silezijos, Čekijos, Poznanės, Prūsijos ir Saksonijos. Miestas ėmė garsėti manufaktūromis, kurios kūrėsi vietoje smulkių gamintojų. Prekės buvo gaminamos ne tik vietinei rinkai, bet ir eksportuojamos į užsienį (Rusiją, Kiniją). 1903 m. pro miestą pravestas geležinkelis Kališas – Lodzė.
Vileikiškiai
Vileikiškiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Musninkų, kairiajame Širvintos krante. Seniūnaitijos centras. Yra Musninkų mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka. Praeina kelias.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Kaimo kryžius
Šilelis (Molėtai)
Šilelis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 9 km nuo Alantos.
Istorija
1741 m. Alantos bažnyčios metrikų knygoje minimą kaimą de Szylun (iš Šil(i)ūnų) arba 1742 m. – de Paszylele (iš Pašilelio), atrodo, galima identifikuoti su dab. Šileliu.
Ačuarai
Ačuarai arba šiviarai – indėnų tauta, gyvenanti Amazonijoje, rytų Ekvadore bei šiaurės Peru. Kalba chivaroanų kalbų grupės ačuarų kalba.
Seniau, kaip ir giminingi šuarai, praktikavo priešų galvų džiovinimą. Paplitusi poliginija. Gyvena upių, ežerų pakrantėse. Verčiasi medžiokle (su pučiamaisiais ginklais), rankioja valgomuosius augalus. Prie namų įrengia daržus, kur augina daugiausia manijokus.
Vileikiškiai (Molėtai)
Vileikiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Videniškių.
Ačuarai
Tikėjimas animistinis, su dvasiomis bendrauja šamanai.
thumb|left|240px|Ačuarų kaimas Mašientas prie [[Pastasa|Pastasos upės]]
Agdašas
Agdašas – miestas centriniame Azerbaidžane, Širvano lygumoje, 50 km į rytus nuo Jevlacho. Rajono centras. Per miestą eina Tbilisio-Baku plentas. Medvilnės pramonė.
Istorija
Agdašas minimas nuo XVI a. Miesto statusą gavo 1900 m.
Kekališkė
Kekališkė – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Švėkšnos, prie buvusios Mažosios Lietuvos ribos; iš rytų prieina Paičių miškas; ribojasi su Labatmedžio, Oželių, Paičių kaimais. Kaimo teritorijoje – pievos.
Istorija
Kaimas iki 1820 m. priklausė Švėkšnos, vėliau – Vilkėno dvarams. 1880–1882 m. kaimo gyventojai pasipriešino dvaro žemių neteisingam atribojimui.
Kekališkių kaime 1923 m. buvo 7 ūkiai ir 37 gyventojai.
Gyventojai
Kekališkėje gimė Kazys Galdikas (1905–1941), 1941 m. sovietų nukankintas Rainiuose.
Kopa
300px|thumb|Čebio [[ergas (reljefas)| ergas, Marokas]]
Kopa – vėjo supustyta smėlio kalva smėlėtuose pajūriuose, paežerėse, paupiuose, dykumose. Jos slenka vyraujančio vėjo kryptimi nuo kelių centimetrų iki kelių metrų per metus. Kopos yra dviejų rūšių: judriosios ir nejudriosios, kitaip negyvosios. Kai kopos apauga augalija, jos nustoja judėti ir tampa negyvosiomis kopomis. Senosios Lietuvos pajūrio kopos susidarė prieš 5000–6000 metų. Kuršių nerijos kopos susidarė prieš 200 metų.
Berlineta
Berlineta (, iš ) – ypatingai sportiškas automobilio kupė kėbulo variantas. Paprastai dvivietis, bet gali būti ir 2+2 tipo.
Kopa
Kopų judėjimas
Yra du smėlio kopų tipai – barchanai ir seifai, arba išilginės kopos.
Berlineta
Italų kalboje reiškia 'mažas sedanas'.
Kopa
Kopų judėjimas
Barchanai paprastai būna dykumos pakraščiuose, kur smėlio palyginti nedaug ir dažnai yra šiek tiek krūmų skrebų. Šios kopos pjautuvo pavidalo: jų ragai atkreipti pavėjui. Tarp kopų yra gargždas arba plika uoliena. Vėjas lėkštuoju šlaitu pučia smiltis aukštyn. Kai jos pasiekia kopos viršūnę, nusirita žemyn statesniuoju pavėjiniu šlaitu. Taip smėlio grūdeliai iš kopos užpakalinės dalies nuolat pernešami į priešakinę, ir kopa lėtai slenka. Didžiulės kopos slenka nepaprastai lėtai, o maži barchanai nuslenka iki 15 m per metus. Kur barchanų yra daug, jie išsirikiuoja eile ir sudaro skersinę kopą.
Berlineta
Terminas įvestas XX a. 4-tą dešimtmetį, o 6-tą dešimtmetį išpopuliarintas kompanijos Ferrari. Berlinetas gamino Maserati, Opel, Alfa Romeo ir kiti Europos automobilių gamintojai.
Kopa
Kopų judėjimas
Seifai, arba išilginės kopos, užima gana didelius dykumo plotus. Tai ilgi smėlio gūbriai, kuriuos vienus nuo kitų skiria uolėti arba akmeningi ruožai, nuo kurių vėjo sūkuriai nupustė smėlį. Kur visą dykumą dengia smėlis, barchanai ir seifai susilieja ir sudaro netvarkingą kalvotą paviršių. Smulkiausios dulkės pakyla į orą tūkstančius metrų, nulekia šimtus kilometrų ir, jei būna išnešamos už dykumos ribų, nusėdusios sudaro labai derlingą liosinį dirvožemį.
thumb|300px|right|Kopos judėjimas
Alionys (reikšmės)
Alionys yra:
Kopa
Barchanai
Vėjo supustytos pusmėnulio arba pjautuvo pavidalo smėlio kalvos ilgais lėkštais priešvėjiniais, trumpais stačiais pavėjiniais šlaitais, pereinančiais į pavėjui atkreiptus ragus. Barchanai labai judrios kopos per metus galinčios nukeliauti kelis šimtus metrų.
Barchaniniai gūbriai
Barchanai augdami ir slinkdami į priekį jungiasi, sukimba ragais arba prisišlieja vienas prie kito ir sudaro grandines, kalvagūbrius.
Išilginės kopos (seifai)
Ilgi, lygiagretūs gūbriai su nuobiriniais šlaitais iš abiejų pusių. Seifai gali būti daugiau kaip 300 km ilgio.
Skersinės kopos
Statmenos vyraujančio vėjo krypčiai, lygiagrečios kopų eilės, panašios į bangas.
Žvaigždiškos kopos
Radialinės simetriškos formos, kurių keteros spinduliais nutįsta iš centrinės viršūnės. Formuoja smarkūs kintančios krypties vėjai.
Kupoliškos kopos
Kupolo ar ovalo formos pavienės kopos. Kopos aukštį riboja smarkūs vėjai. Šios formos kopos retos.
Parabolinės kopos
Išlenktos su ilgais beveik lygiagrečiais prieš vėją atgręžtais ragais. Susidaro pustomuose smėlynuose, gali jungtis ir sudaryti grupes. Pasižymi dideliu judrumu.
Agdamas
Istorija
Agdamas įkurtas 1741 m., miesto statusas suteiktas 1828 m. Po 1993 m. Armėnijos-Azerbaidžano karo Agdamas buvo armėnų visiškai sugriautas ir tapo miestu vaiduokliu.
Kopa
Atvirkštinės kopos
Banguotos, atsitiktinės formos kopos. Formuoja pastovaus stiprumo vėjai, tačiau kintančios krypties.
Kopos Lietuvoje
Lietuvoje yra dviejų tipų kopos: pajūrio ir žemyninės (kontinentinės).
Didžiausios Lietuvoje kopos yra Kuršių nerijoje. Aukščiausios ir didžiausios kopos Lietuvoje yra Parnidžio kopa su Saulės laikrodžiu (52 m), Urbo kopa, ant kurios stovi Nidos švyturys (52 m), ir Didžioji kopa (50 m). Kitos žymesnės kopos yra  Hageno kalnas,      Karvaičių kopa,        Pilkosios kopos,      Skirpsto kopa,     Vecekrugo kopa.
Apaugusių mišku, žemyninių kopų yra smėlingoje Pietryčių (Dainavos) lygumoje (Varėnos rajone, Marcinkonių, Druskininkų apylinkėse), kur jos susidarė zandrinėje lygumoje. Kitos žemynininės taip pat yra Nemuno slėnyje ir kai kuriose aliuvinėse lygumose, Kazlų Rūdos, Viešvilės, Skersabalių apylinkėse. Marcinkonyse, taip pat Dumsių girioje (Būdų miške) prie Gaižiūnų poligono ir Rūdninkų girios viduryje (buvusiame poligone, esančiame 40 km nuo Vilniaus) bei Bartkuškio miške (Širvintų rajonas) yra susiformavusios atviros žemyninės kopos (žr. Gaidzių kopa (Klonių kalnas), Dumsių kopa, Rūdninkų kopa, Bartkuškio kopa).
Čontaleso departamentas
Čontaleso departamentas  – departamentas vidurio Nikaragvoje, į rytus nuo Nikaragvos ežero. Administracinis centras – Chuigalpa.
Geografija
Departamento paviršius kalvotas (aukštis iki 900 m), rytuose pereina į miškais ir savanomis apaugusią plynaukštę.
Administracinis suskirstymas
Čontaleso departamentas administraciškai padalintas į 10 savivaldybių:
Krikščionių kryžius
180px|thumb|[[Krucifiksas]] thumb|right|200px|Tradcinis lietuviškas kryžius su pagonišku Saulės motyvu Kryžius (, crucis (Femininum), abu iš cruciare, „kankinti“, sen. ind. krúñcati, „kryžiuojasi“) – religinis simbolis, simbolizuojantis kančią. Tai geometrinė figūra, susidedanti iš dviejų statmenai besikertančių linijų.
Nuo pat žmonijos atsiradimo kryžius buvo naudojamas kaip kulto priemonė, randamas įvairių kultūrų ir epochų archeologinių kasinėjimų metu. Manoma, kad naudotas jau akmens amžiuje. Senovėje kryžius buvo naudojamas kaip astrologijos ženklas, skiriantis keturius metų laikus ir/arba 12 zodiako ženklų.
Kryžius – kančios simbolis, senovėje romėnai pasmerkdavo žmonės kankinamai mirčiai prikalę (ar pririšę) prie kryžiaus (nukryžiavimas). Pvz., romėnams laimėjus visi Spartako sukilimo dalyviai buvo nukryžiuoti mirti kankinama mirtimi, kad kitiems tai būtų pavyzdys. Kryžiai su prikaltais žmonėmis sudarė liniją nuo sukilimo pradinio židinio iki Romos.
Katalikybėje ant kryžiaus vaizduojamas nukryžiuotas krikščionių mesijas Jėzus Kristus. Krikšionybėje kryžius simbolizuoja Kristaus kančios kelią (žr. Kryžiaus kelias). Protestantai priešingai nei katalikai nevaizduoja nukryžiuotojo ant kryžiaus. Kaip simbolis paplitęs ne tik tarp tikinčiųjų: dažnai dovanojamas miniatiūrinis kryželis, daromas iš pačių įvairiausių medžiagų (metalo, plastiko, medžio ir kt.).
Lietuvoje
Lietuvoje kryžiai statyti dar ikikrikšioniškais laikais ir yra senosios kultūros paveldas. Jie greičiausiai išsirutuliojo iš antkapinių paminklų, o po krikšto juose susipynė tiek krikščioniški, tiek baltų tikėjimo bruožai. XV a. Prūsijoje Sembos vyskupas draudė statyti kryžius, o XVIII a. žemaičių vyskupas Antanas Tiškevičius draudė kryžiuose statyti šventųjų statulėles. Kryžmiškas kryžius be jokių pagražinimų yra vėlyviausia lietuviško kryžiaus forma.
Lietuvoje kryžius yra vienas labiausiai paplitusių tikėjimo simbolių. Kryžiai yra drožiami iš medžio, daromi akmeniniai, gipsiniai ir kt. Kryžiai yra tapę kartu ir tautinio pasipriešinimo tarybinei okupacijai simboliu (žr. Kryžių kalnas).
Dėl gilių Romos katalikybės tradicijų ir lietuvių liaudies tikėjimo susiformavo netgi atskiras tautodailės pošakis – kryždirbystė (greta dievdirbystės).
Aukščiausias Lietuvoje kryžius, pavadintas Prisikėlimo kryžiumi, 1990 m. pastatytas Kaltinėnuose. Aukščiausias gelžbetoninis kryžius stovi Kavarske, prie Ukmergės-Anykščių plento.
Moje 3
Moje 3 (liet. Mano 3) – Serbijos merginų grupė, kurios narės yra Mirna Radulovič, Nevena Božovič ir Sara Jovanovič. Jos atstovavo Serbijai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje su daina „Ljubav je svuda“. Grupė dalyvavo pirmame pusfinalyje, bet į finalą nepateko.
2013 m. Eurovizija
Merginos atliko dainą "Ljubav je svuda" šalies nacionalinėje atrankoje "Beosong" (2013 m. kovo 2 d.) pusfinalyje ir sėkmingai pateko į finalą, kuris vyko kitą dieną. Už jas balsavo daugiau kaip 25 000 žiūrovų.
2013 m. kovo viduryje buvo paskelbta, kad "Eurovizijoje" merginos atliks dainą pirmame konkurso pusfinalyje. Serbijos radijas ir televizija patvirtino, kad bus sukurta dainos versija kitomis kalbomis, be to, jos balandžio 13 d. dainavo "Eurovizijos" šventėje (Eurovision In Concert) Amsterdame.
Birutė Abdulskaitė
Birutė Abdulskaitė (1913 m. kovo 10 d. Salantuose – 1992 m.) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėja.
Biografija
1934 m. LKP Salantų parajonio komiteto sekretorė. 1935–1940 m. buvo kalinta Kretingos (Bajorų) sunkiųjų darbų kalėjime ir Dimitravo priverčiamojo darbo stovykloje. 1939 m. LKP Kretingos apskrities komiteto sekretorė. 1940–1941 m. dirbo LKP Kretingos apskrities komitete, buvo išrinkta į Liaudies Seimą. 1941–1944 m. gyveno Jarovslavlio srityje. 1940–1947 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos ir jos Prezidiumo narė. 1948 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. Iki 1956 m. dirbo LKP skyriuose Telšiuose ir Šilutėje.
Medžiukai
Medžiukai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Maišiagalos. Per kaimą teka Musės intakas Tola. Seniūnaitijos centras. Veikia Barskūnų mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka. Pašto kodas LT-19156.
thumb|left|250px|Kaimo reginys
Istorija
Nuo XVIII a. Medžiukai priklausė Maišiagalos seniūnijai. 1949–1992 m. tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Pradžios mokykla įsteigta 1969 m., 1972 m. atidaryti kultūros namai, biblioteka.
Gyventojai
1738 m. kaime buvo 7 šeimos.
Maximo Park
Maxïmo Park yra anglų Indie rock grupė, susiformavusi 2000 m. ir priklausanti „Wrap Records“ kompanijai.
Šemetiškiai (Molėtai)
Šemetiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Alantos, prie Virintos upės.
Istorija
1743 m. kaimas minimas Alantos bažnyčios metrikų knygoje.
Tomas Milian
Tomas Milianas (, 1933 m. kovo 3 d. – 2017 m. kovo 22 d.) – kubiečių kilmės amerikiečių aktorius, populiarumo sulaukęs Italijoje kurtuose filmuose septintame – devintame praėjusio amžiaus dešimtmečiuose.
Biografija
left |thumb|140px Tomas gimė Havanoje, armijos generolo šeimoje. Diktatoriui Fulgencio Batista užgrobus valdžią, 1933 m. tėvas buvo suimtas ir vėliau nusižudė.
1956 m. Milianas emigravo į JAV. Besimokydamas universitete Majamyje, jis gavo vaidmenį studentiškame spektaklyje ir nusprendė tapti aktoriumi. Metęs mokslus jis išvyko į Niujorką, tačiau dėl patirties trūkumo nepavyko įstoti į aktorinę studiją. Jis dirbo įvairius laikinus darbus ir stojo tarnauti į armiją, tačiau dėl sveikatos problemų po pusės metų buvo demobilizuotas. Grįžęs į Niujorką, jis savarankiškai ruošėsi egzaminams, kol galiausiai įstojo į aktorinę studiją.
Baigęs mokslus ir atlikęs keletą nedidelių vaidmenų televizijoje, 1958 m. Milianas atvyko į Italiją dalyvauti Spoleto teatrų festivalyje ir nusprendė pasilikti šioje šalyje. Po metų jis pasirodė filme „La notte brava“ ir penkerius metus filmavosi draminiuose bei autoriniuose filmuose pas tokius režisierius kaip Mauro Bolognini ir Luchino Visconti.