cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šiaurės vakarų jūrų kelias
Jūrų kelio paieškos
Anglų jūrininkas Martin Frobisher tarp 1576 ir 1578 m. atliko tris žygius siekdamas atrasti šiaurės rytų kelią. Po jo tą patį padaryti bandė kiti anglų kapitonai – John Davis, Henry Hudson, Thomas Button, William Baffin, Robert Bylot, Thomas James ir Luke Foxe bei danų jūrininkas Jens Munk. XVII a. ketvirtajame dešimtmetyje paieškos nutrūko, nes Bafinas ir Džeimsas manė, kad nei iš Hadsono įlankos, nei iš Bafino jūros tokio kelio nėra. Tik XVIII a. pradžioje vėl buvo keletas atskirų bandymų, tarp jų 1719 m. James Knight ir 1742 m. Christopher Middleton pastangos.
Šiaurės rytų kelio į Aziją paieška buvo ir paskutinės Džeimso Kuko kelionės Ramiajame vandenyne 1776–1779 m. tikslas. Jo žygį nutraukė Beringo sąsiauryje prasidėjusi žiema. Po Kuko žūties Havajuose vadovavimą ekspedicijai perėmė leitenantas Charles Clerke. Iš Rusijos uosto Kamčiatos Petropavlovsko jis dar kartą bandė plaukti į šiaurę, tačiau 70° 33' N platumoje buvo sustabdytas pako, kuris atrodė dar storesnis nei preitais metais.
Iš Ramiojo vandenyno vykdyta 1817-18 m. rusų ekspedicija, vadovaujama kapitono Otto von Kotzebue. Ji ištyrė tik iki tol nežinomą Aliaskos pakrantę aplink Kocebu įlanką ir baigėsi be rezultatų.
Tragiškai pagarsėjo John Franklin, kurio dingusios trečiosios ekpedicijos nuo 1845 m. ieškojo kelios gelbėjimo ekspedicijos. Šių ekspedicijų metu Robert McClure galiausiai pavyko pirmajam kirsti Arkties archipelagą. Jis buvo paskelbtas Šiaurės vakarų kelio atradėju, tačiau jam nepavyko viso kelio praplaukti – laivą jis buvo priverstas palikti ir eiti pėsčiomis nuo Bankso iki Melvilio salos, kur jį paėmė kiti gelbėjimo laivai. Paskutinės vandens kelio dalies atradėju tapo John Rae, tačiau ir jis kelią ištyrė tik iš sausumos.
Pirmasis Šiaurės vakarų kelio praplaukimas
Pirmą kartą šiaurės vakarų kelią įveikti jūra pavyko Roald Amundsen, kuris 1903–1906 m. nedideliu Gjøa laivu praplaukė John Rae atrastu keliu per Džeimso Roso sąsiaurį, Rae sąsiaurį ir Simsono sąsiaurį. Taip jis apiplaukė Karaliaus Viljamo salą iš rytų ir išvengė Viktorijos sąsiaurio, kuriame žlugo Franklino ekspedicija. Karaliaus Viljamo saloje Amundsenas žiemojo dvi žiemas. Visą vasarą jis praleido tarp inuitų dabartinėje Gjoa Haven gyvenvietėje (inuitų kalba: Uqsuqtuuq) Karaliaus Viljamo saloje, bandydamas perimti jų prisitaikymo prie Arkties patirtį.
Roterdamo uostas
thumb Roterdamo uostas – Nyderlandų jūrų uostas Roterdame. Didžiausias uostas Europoje.
Nuo 1962 m. iki 2004 m. tai buvo aktyviausias pasaulio uostas, bet vėliau nusileido Šanchajaus uostui ir Singapūro uostui. 2010 m. uostas perkrovė 430 milijonų tonų krovinių ir uždirbo 525 milijonų € pajamų. Roterdamo uoste dirba per 1200 darbuotojų.
Roterdamo uostas įsikūrė maždaug XIX a. Pradžioje tai buvo nereikšmingas upių uostas su nedidele apyvarta, tačiau atsiradus vandens ryšiui su Šiaurės jūra, dideli jūriniai laivai galėjo Reino upe įplaukti toli į sausumą. Uostas labai svarbus dėl savo padėties, nes Reinas teka per kelias šalis ir tinka laivybai.
Gilynė
Gilynė – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 3,5 km į pietvakarius nuo Turmanto. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,33 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 149,8 m. Krantai neaukšti, pietvakarinis krantas pelkėtas. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse stūkso miškeliai, vietomis plyti pievos. Prie ežero yra bendravardis viensėdis. Ežeras nenutekantis, priklauso Kimbartiškės ežero intako K-1 baseinui. Pietrytine pakrante eina kelias Nr.5314 (Rutiniškis – Smalvos – Turmantas).
Bestinis
Bestinis tai:
Model 281 Proteus
thumb|250px|right|„Model 281 Proteus“. thumb|250px|right|„Proteus“ su „MP-RTIP“ radaru. Model 281 Proteus – „Scaled Composites“ eksperimentinis orlaivis, kuris gali būti pritaikytas įvairioms paskirtims. Originaliai buvo sukurtas tiriant galimybes naudoti ypač aukštai skraidančius lėktuvus telekomunikacijoms. Modelį sukūrė inžinierius Burt Rutan.
Šiuo metu „Proteus“ priklauso „Northrop Grumman“ konglomeratui ir aktyviai naudojamas moksliniuose tyrimuose, tarp jų ir NASA.
Lėktuvas gali pakilti iki 18 km 300 m aukščio, didžiausias greitis - 507 km/h. Įgulą sudaro du žmonės, tačiau jie nėra būtini: „Proteus“ gali atlikti misijas visai autonomiškai (užprogramuotas iš anksto) arba dalinai valdomas iš žemės.
FC Gandzasar
„Gandzasaro“ futbolo klubas arba trumpai Kapano „Ganjasar“ bei Gandzasar – Armėnijos futbolo klubas iš Kapano.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1963 m., tačiau dabartinis klubas įkurtas 2004 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
2008 m. užėmė trečią vietą Premjer lygoje. 2018 m. iškovojo Armėnijos futbolo taurę.
Maksimas Černiakas
Maksimas Černiakas (1833 m. – 1865 m. spalio 23 d. Kazanė) – Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas.
Biografija
Bajoras. 1856 m. Kijevo universitete baigė fiziką ir matematiką, 1862 m. baigė Sankt Peterburgo Generalinio štabo karo akademiją. Priklausė slaptai karinei organizacijai, buvo organizacijos „Zemlia i volia“ narys. 1863 m. pradžioje su kitais suorganizavo vadinamąjį Kazanės sąmokslą, kuriuo siekta padėti Lenkijoje ir Lietuvoje prasidėjusiam sukilimui. 1863 m. balandžio mėn. atvyko į Vilnių, paskirtas Trakų apskrities karo viršininku. Su sukilėlių 600 pėstininkų ir 40 raitelių rinktine gegužės 19 d. kovėsi prie Strėvininkų, gegužės 20 d. – prie Stakliškių, gegužės 31 d. – prie Rūdninkų. Žuvus H. Dmochovskiui, nuo 1863 m. birželio mėn. vadovavo jo būriui. Negalėdamas išsilaikyti liepos 19 d. būrį paleido. Slapstėsi Vitebsko gubernijoje. 1864 m. liepos mėn. suimtas Daugpilyje. Sušaudytas.
Barenco sala
thumb|200px|Salos padėtis Svalbarde
Barenco sala (Barentsøya) – sala Norvegijai priklausančiame Svalbardo salyne, tarp Špicbergeno vakaruose ir Edžo salos rytuose. Plotas – 1288 km². Kranto linijos ilgis 208 km, krantai skardingi. Salos paviršius kalnuotas, iškyla iki 590 m aukščio. 43 % Barenco salos paviršiaus dengia ledynai, likusioje dalyje plyti arktinės dykumos ir tundra. Visa sala patenka į Serausto–Svalbardo gamtos draustinį.
Sala negyvenama. Pavadinta keliautojo Viljamo Barenco garbei.
Pontiac G8
Pontiac G8 yra galiniais ratais varomas sedanas, kurį gamino General Motors dukterinė markė Pontiac. Automobilis pakeitė Pontiac Grand Prix modelį. G8 buvo pristatytas Čikagos automobilių parodoje 2007 metų vasarį. G8 tapo pirmuoju automobiliu nauduojančiu Zeta platformą Šiaurės Amerikoje.
UEFA taurė 1994–1995 m.
UEFA taurė 1994-1995 m. – 24-asis UEFA taurės turnyras (37-asis įskaitant ir Mugių taurę). Prasidėjo 1994 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale nugalėjęs  klubą. Turnyras buvo praplėstas (daugiau nei 64 klubai), jame pradėjo dalyvauti ir silpnesniųjų federacijų čempionai, nepatekę į Čempionų lygą (kaip kad lietuvių klubas ).
Valerija Čepulytė
Biografija
1915 m. Peterburge baigė lietuvišką privačią pradžios mokyklą, 1918 m. – tris Kotrynos gimnazijos klases. 1919 m. su tėvais atvyko į Lietuvą. 1920–1923 m. mokytojavo Švenčionių apskrities pradinėse mokyklose. 1924–1927 m. mokėsi Vilniaus lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ mokytojų seminarijoje. 1927–1930 m. mokytojavo „Ryto“ pradžios mokykloje, 1930–1933 m. „Kultūros“ pradžios mokykloje Lazinkose. 1934 m. Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje eksternu išlaikiusi visus brandos egzaminus ir gavusi atestatą, tais pačiais m. įstojo į Vilniaus Stepono Batoro universitetą, kur studijavo geologiją ir geografiją. Jau studijų metais įsitraukė į geologines ekspedicijas, 1936 m. prof. Malkovskiui padėjo sudaryti Vilniaus krašto apžvalginį petrografinį žemėlapį, organizuoti lauko tyrimo darbus. Universitetą baigė 1939 m., už diplominį darbą „Gardino žemės šiaurės rytai. Geografijos bruožai“ suteiktas filosofijos magistro laipsnis.
1939–1940 m. dirbo inspektore ir geografijos mokytoja Vilniaus IV lenkų mergaičių gimnazijoje, 1940–1941 m. Kunigaikštienės Birutės mergaičių gimnazijos (dab. Vilniaus Salomėjos Nėries gimnazija) direktore. 1941 m. pradėjo dirbti LSSR MA Geologijos ir geografijos institute. 1946 m. parengė ir apgynė geografijos mokslų kandidatės disertaciją, skirtą Lietuvos pleistoceno morenų stratigrafijai ir charakteristikai. Vėliau atliko Lietuvos geomorfologinius tyrimus, sudarė geomorfologinį ir pleistoceno paleopaviršių žemėlapius, tyrimų rezultatus apibendrino mokslinių straipsnių serijoje, apibūdindama visą Lietuvos kvartero storymės sandarą. Nuo 1957 m. vadovavo LSSR MA Geologijos ir geografijos instituto kvartero geologijos ir geomorfologijos sektoriui. Įvaldžiusi morenų petrografinį, palinologinį, struktūrinį, paleogeomorfologinį ir kitus tyrimo metodus, detaliai ištyrė Pietų Lietuvos kvartero sluoksnius ir apibendrinusi rezultatus 1968 m. Vilniaus universitete apgynė geologijos ir mineralogijos mokslų habilituotos daktarės disertaciją. 1955–1958 m. LSSR AT deputatė. Palaidota Antakalnio kapinėse.
Darbai
Paskelbė 73 mokslinius straipsnius, pirmoji 1953 m. sudarė 1:500 000 mastelio visos Lietuvos geomorfologinį žemėlapį, parengė monografiją „Lietuvos geomorfologija“, nemažai prisidėjo tobulinant geomorfologijos terminiją, pirmoji sudarė stratigrafiškai suskirstytų moreninių priemolių paviršiaus ir pado žemėlapius visai Lietuvos teritorijai, išaiškino nemažai subkvarterinių ir tarpledynmečių slėnių atkarpų, paleogeomorflogiškai išnagrinėjo atskiras teritorijas, gvildeno neotektoninių judesių įtaką kvartero nuogulų formavimuisi ir kt.
1933–1939 m. bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žodis“, „Lietuviškas baras“. Parašė komedijų, dramų apie Vilniaus kraštą. Už visuomeninę veiklą ir mokslinius darbus buvo ne kartą apdovanota.
Trakeliai (Radviliškis)
Trakeliai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vidurio rytinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Sidabravo.
849 m.
849 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Rukšioniai
Rukšioniai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Klausučių, dešiniajame Armenos krante, prie jos tvenkinio.
Taujėnų–Užulėnio miškų biosferos poligonas
Taujėnų-Užulėnio miškų biosferos poligonas – teritorijos dydžiu ir paskirtimi tarp kitų saugomų teritorijų išsiskiriantis biosferos poligonas, kurio miškai plyti Ukmergės, Anykščių bei Panevėžio rajonų sandūroje. Ukmergės rajono teritorijai tenka didesnioji poligono dalis – apie 17,7 tūkst. ha miškų, esančių apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Ukmergės miesto. Jo užimamas plotas – 22 531,6 ha. Nedidelę dalį poligono užima valstybinis Barnėnų telmologinis draustinis (24 ha).
Taujėnų–Užulėnio miškų biosferos poligonas įtrauktas į Paukščių apsaugai svarbių teritorijų sąrašus pagal Natura 2000 reikalavimus. Čia siekiama apsaugoti juodojo gandro (Ciconia nigra), mažojo erelio rėksnio (Aquila pomarina), gervės (Grus grus), pilkosios meletos (Picus canus), vidutinio genio (Dendrocopos medius) ir baltnugario genio (Dendrocopos leucotos) perėjimo vietas. Teritorija skirta auksuotosios šaškytės (Euphydryas aurinia), baltamargės šaškytės (Euphydryas maturna), didžiojo auksinuko (Lycaena dispar), lūšies (Lynx lynx), ūdros (Lutra lutra) apsaugai. Siekiama palaikyti ne mažesnes vietines šių paukščių rūšių populiacijas: juodojo gandro 10 perinčių porų, mažojo erelio rėksnio – 18 perinčių porų, gervės – 35 perinčių porų, pilkosios meletos – 18 perinčių porų, baltnugario genio – 40 perinčių porų, vidutinio margojo genio – 50 perinčių porų.
Veikla biosferos poligone
Miškų naudojimo ir priežiūros darbus poligone atlieka Ukmergės ir Panevėžio urėdijos, o Anykščių regioninio parko specialistams pavesta vykdyti retųjų rūšių stebėseną. Jie vykdo mokslinius tyrimus, kaupia informaciją apie rūšių įvairovę. Poligono miškuose vyksta mokymai, seminarai apie retųjų paukščių monitoringą ir jo ypatumus.
Kad sparnuočiai galėtų ramiai perėti, miško naudojimo ir priežiūros darbų laikas yra griežtai ribojamas. Pagrindiniai miško kirtimai draudžiami nuo balandžio 1 d. iki birželio 1 d. Poligono miškuose yra paliekama daugiau žalių medžių, negyvosios medienos, stuobrių ir sausuolių nei kituose miškuose. Negali būti keičiamas hidrologinis režimas. Saugomų rūšių – juodojo gandro, mažojo erelio, gervių – veisimosi vietose ir apsaugos zonose nevykdomi pagrindiniai kirtimai, o kovo – liepos mėnesiais nevykdomi kiti kirtimai bei medienos traukimas.
Pagonių šnektos iš Narevo
„Pagonių šnektos iš Narevo“ – vienintelis žinomas rankraštinis lenkų–jotvingių kalbų žodynėlis, 1978 m. aptiktas Belovežo girios šiaurinėje dalyje.
Žodynėlio istorija
1983 m. prof. Z. Zinkevičiui buvo atsiųstas dvikalbis žodynėlis „Pagonių šnektos iš Narevo“. Deja, tai tebuvo neišlikusio originalo kopija, – iš dalies ir dėl šios priežasties dalis kalbininkų abejoja žodynėlio autentiškumu.
1978 m. jaunas Bresto gyventojas Viačaslavas Zinovas (Viačaslau Zinou) šiaurinėje Belovežo girios dalyje rinko įvairias senienas. Vienoje sodyboje jis nusipirko seną lotynišką knygą, kurios gale buvęs įrištas kelių lapų rankraštis. Tai buvo dvikalbis lenkų ir kažkokios kitos kalbos žodynėlis. Kadangi jo tekstas buvo išblukęs, V. Zinovas žodynėlį (215 žodžių) persirašė į sąsiuvinį. Tais pačiais metais V. Zinovas buvo pašauktas į Sovietų armiją. Jam nesant namie, jo tėvai, nerimavę dėl neva „pernelyg didelio sūnaus polinkio į religiją“, sunaikino visas jo surinktas religinio turinio knygas, įskaitant ir knygą su žodynėlio originalu (vėliau Viačaslavą jie tikino išmetę tą knygą į šiukšliadėžę). Toji lotyniška knyga buvo išleista Abiejų Tautų Respublikos laikais. Tačiau žodynėlis neabejotinai senesnis už knygą, kurioje jis buvęs įrištas, – vokiečius (guti; plg. su sen. gotų k. *gudhas – „gotas“) žodynėlio sudarytojas, gyvenęs, matyt, XV a. ar XVI a. I ketvirtyje, dar suvokė kaip „kryžiuočius“, o rusus (drygi; plg. su gudų k. drygaviči – „dregovičiai“) – kaip „maskvėnus“.
1983 m. V. Zinovas, norėdamas sužinoti, kokia gi yra antroji žodynėlio kalba, laišku kreipėsi į Vilniaus universiteto Lietuvių kalbos katedrą. Taip apie žodynėlį sužinojo prof. Z. Zinkevičius. Iš pradžių profesorius žodynėlį palaikė klastote, tačiau labiau įsigilinęs suprato, kad specialaus filologinio išsilavinimo neturintis jaunuolis tokios subtilios klastotės neįstengtų sukurti, ir „Pagonių šnektos iš Narevo“ pripažino autentišku lenkų–jotvingių kalbų žodynėliu.
Žodynėlio turinys
Apie 11 proc. žodynėlio žodžių turi tiesioginių atitikmenų lietuvių, latvių ir prūsų kalbose, pvz., degt „degti“, ezt „valgyti“, karo „kova“, nakt „naktis“, sała „saulė“; 20 proc. – tik lietuvių ir latvių kalbose, pvz., barnay „vaikai“, kaj „koja“, lets „lietus“, maz „mažas“, tews „tėvas“, upa „upė“; 25 proc. – tik lietuvių, plg.: daug „daug“, gimna „giminė“, gyr „tanki giria“, ii „į“, puse „pušis“, terd „gerti“, ugne „ugnis“; 9 proc. – tik latvių kalboje, plg.: ais „oras“ (plg. ), łaps „lapė“ (plg. latv. lapsa), łełs „didelis“ (plg. latv. liels), mełno „juodas“ (plg. latv. melns); wałda „kalba“ (plg. latv. valoda); 7 proc. – tik prūsų kalboje, plg.: ans „vienas“ (plg. prūs. ans / ains), as „aš“ (plg. prūs. as), aucima „kaimas“ (plg. prūs. priešdėlį au- „nu-“). Likusieji 28 proc. žodynėlyje pateiktų jotvingių kalbos žodžių yra saviti arba turi savitą reikšmę, plg.: dumo „tamsu“, duo „du“, kraugis „varna“, serpine „gyvatė“, sworstis „peilis“, sula „skylė“, tuolis „velnias“, wałtida „sveikata“, weda „kelias“, wendoris „pilvas“, wirba „moteris“, ars „dūmas“, hirdet „klausytis“, kajłi „tyliai“, smakra „barzda“ ir kt.
Narevo upė žodynėlyje įvardyta kaip Naura; galimas daiktas, kad šis upėvardis yra susijęs su Herodoto (V a. pr. m. e.) minimais neurais, dalies tyrinėtojų laikomais viena vakarų baltų genčių.
Marcos Soares Elias Júnior
Markušas Suarešas Eliašas Žunioras (Marcos Soares Elias Júnior; g. 1994 m. gegužės 31 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis dešiniojo gynėjo arba saugo pozicijoje. Kitados atstovavo Kauno „Stumbro“ klubui.
Pagonių šnektos iš Narevo
Žodynėlio turinys
7–10 žodynėlyje įrašytų jotvingiškų žodžių V. Zinovas paliko neperrašęs, nes jų neįskaitė.
Marcos Soares Elias Júnior
Karjera
Žaidėjas kilęs iš Brazilijos. Futbolą žaidė Portugalijoje, trečioje pagal pajėgumą lygoje, atstovavo „Lusitanos VRSA“ klubą.
Į Lietuvą atvyko 2017 m. vasario mėn. ir tapo Kauno „Stumbro“ nariu. Tuo metu dažniausiai buvo gynybinio plano žaidėjas, kurio pozicija buvo dešinio krašto gynėjas. Tačiau dėl sugebėjimo kontroliuoti kamuolį nebijodavo pereiti į puolimą. Tapo tvirtu pagrindo žaidėju tiek A lygos pirmenybėse, tiek LFF taurėje. 2017 m. Lietuvos futbolo taurės finale sužaidė visas 90 minučių ir kartu su komandos draugais iškovojo Lietuvos futbolo taurę. O A lygoje FC Stumbras užėmė septintąją vietą.
2019 m. vasario 1 d. pranešta, kad karjerą tęs Portugalijoje.
Taukuočiai
Taukuočiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vidurio rytinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Sidabravo.
miniatiūra|240px|left|Tradicinis namas miniatiūra|240px|left|Akmenų mūro svirnas
Istorija
2009 m. gegužės mėn. šalia ūkininko sandėlio, darbininkai Kastytis Mišauskis, Virgilijus Melenis, Paulius Balčiūnas ir Jonas Jurkus, kasę žemę beicavimo patalpų pamatams, pusės metro gylio tranšėjoje į paviršių iškėlė žalvario dirbinį, primenantį senovinį papuošalą, tokio pat metalo grandinėlę, kryželio formos dirbinį. Į kasinėjimo vietą iškviesti Daugyvenės kultūros istorijos muziejaus-draustinio direktorius Egidijus Prascevičius ir archeologas ekspertas Bronius Dakanis nustatė, kad čia yra kapavietė, žmogus palaidotas X a. Tai liudijo šiam amžiui būdingi kapavietėje rasti papuošalai: trys antkaklės, iš kurių viena išvyta, su kilpelėmis galuose, o kitos dvi – tordiruotos, pagamintos naudojant vijimo imitaciją. Viena – su balneliais, kita – su keturkampiais galais. Kapavietėje rastos dvi 10 vijų apyrankės, du kryžiniai smeigtukai, naudoti rūbams susisegti. Jie buvo papuošti sidabro plokštelėmis (išliko jų liekanų) ir sujungti ilga grandinėle, rastas ir grandinėlės pakabukas, taip pat buvęs papuoštas sidabro plokštele, kurios liekanos taip pat matomos. Tarp radinių – ir du įvijiniai žiedai, taip pat darbo įrankis – adata. Kapavietėje rasta angliukų, liudijančių apie to amžiaus laidojimo apeigas, kaukolės kaulų liekanų. Neabejojama, kad atkastojoje kapavietėje palaidota moteris. Apyrankėse ir žieduose išlikę kaulų fragmentai liudija, kad mirusysis čia buvo palaidotas nesudegintas. X a. paprotys laidoti žmones nesudegintus buvo būdingas žiemgaliams, todėl Taukuočių kapavietės radiniai gali pakoreguoti skelbiamus istorijos faktus, kad žiemgaliai buvo paplitę Joniškio raj., Pakruojo raj. ir Šiaulių rajone, tačiau Radviliškio rajone jų nebuvo.
Pienkai (Augustavo apskritis)
Pienkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Pedro de Valdivia
Biografija
Gimė 1497 m., idalgų šeimoje. 1520 m. įsitraukė į Bendruomenių karą. Vėliau kartu su Imperatoriaus Karolio V kariuomene dalyvavo Italijos karuose, taip pat kampanijose Flandrijoje ir Nyderlanduose.
1535 m. išvyko į Venesuelą, dalyvavo Venesuelos užkariavime. 1538 m. atvyko į Peru ir užsirašė į Fransisko Pisaro pajėgas. Dalyvavo kare prieš Diegą de Almagrą ir sukilusius inkus. Užsitarnavo reputaciją, gavo žemių.
Ekspedicija
Po nepavykusios Diego de Almagro ekspedicijos į Čilę Valdivija nusprendė surengti dar vieną ekspediciją. 1539 m. gavo Pisaro leidimą, gubernatoriaus padėjėjo rangą, tačiau negavo jo finansinės paramos.
Po nesėkmingos Diego de Almagro 1535–1537 m. ekspedicijos buvo sunku gauti finansavimą ir surinkti vyrus. Kad gautų pinigų pardavė gautą žemę. Iškeliavo į pietus iš Kusko 1540 m. sausį, su 11 ispanų, Inés de Suárez, konkistadore ir ~1000 indėnų. Pakeliui prie jų prisijungė daugiau ispanų, daugiausia nepavykusių žygių į Boliviją dalyviai. Tarapakoje prie ekspedicijos jau buvo prisijungę ~150 ispanų.
Ėjo į pietus tuo pačiu keliu kuriuo Diegas de Almagras po savo nepavykusios ekspedicijos grįžo į Peru (Arequipa, Moquegua, Tacna, Tarapaca). Kelionė į pietus buvo sunki, indėnai, jau patyrę ispanų žiaurumus, taikė išdegintos žemės taktiką, užversdavo šulinius, padegdavo pasėlius, išsivarydavo gyvulius. Taip pat puldinėjo ekspediciją. Ispanai sugebėjo atmušti visus antpuolius, bet prarado dalį arklių ir indėnų. Kelionės metu prieš Valdiviją buvo surengti du sąmokslai, tačiau abu nepavyko.
Pasiekęs Copiapo slėnį Valdivija pasiskelbė atrastų žemių valdytoju karaliaus vardu. Pavadino jas Naująja Extremadura(prieš 5 metus ten pat tapatį padarė Diegas de Almagras). Tų pačių metų groudį, po vienuolikos mėnesių žygio, jie pasiekė Mapočo upės slėnį, kur nusprendė įkurti gyvenvietę. Slėnis buvo platus, tankiai apgyvendintas, žemės buvo derlingos, netrūko gėlo vandens. Upė toje vietoje šakojosi, sudarė salą, kuri buvo gera vieta miestui įkurti. Čia įkurtas miestas vėliau tapo Čilės sostine, tačiau pats Valdivija planavo sostinę įkurti kurkas piečiau.
Santjago įkūrimas
1541 m. vasario 12 d. Pedras de Valdivija oficialiai paskelbė miesto įkūrimą. Pavadino jį Santiago de la Nueva Extremadura, pasak legendos, iš dangaus nusileidęs šventasis Jokūbas (Santo Iago) padėjo jiems laimėti mūšį prieš indėnus. Buvo suformuota miesto taryba. Netrukus pradėjo išgauti nedidelius kiekius aukso Marga-Marga upėje. Siekdamas turėti galimybę susisiekti su Peru jūra, Akonkagvos žiotyse pradėjo statyti laivą, tačiau darbininkus užpuolė indėnai ir laivą sudegino.
1541 m. rugsėjo 11 d. indėnai užpuolė miestą. Pats Valdivija tuo metu buvo išvykęs. Ispanai patyrė didelių nuostolių, bet apsigynė.
Netrukus po mūšio Valdivija išsiuntė pasiuntinį(Alonso de Monroy) sausuma į Peru. Jis pasiekė Kuską 1542 m. sausio 23 d., grįžo laivu, 1543 m. gruodžio 20 d. Kolonija smarkiai nukentėjusi nuo užpuolimo tą laiką gyveno labai sunkiai.
Arauko karas
1543 m., atvykus pastiprinimui, išsiuntė ekspediciją į šiaurę kuri įkūrė La Serena miestą.
1548–1549 m. lankėsi Peru. Rinko vyrus ir aprūpinimą kolonijai, sukilimo prieš Naujuosius įstatymus metu palaikė karalių. Naujasis vicekaralius Pedro de la Gasca suteikė jam gubernatoriaus rangą. 1550 m. vėl išėjo į pietus. Prie Bio Bio įkūrė Konsepsjoną(kurį planavo padaryti Čilės sostine) ir dar keletą fortų, taip pat kūrė fortų liniją turėjusią saugoti kelią į Santjagą. 1553 m. žuvo kovodamas su indėnais prie Tukapelio forto, dabar Cañete, į pietus nuo Konsepsjono.
Piru Sáez
José Carlos Sebastián Gomez Maraschio (Piru Saez, g. 1983 m. gegužės 20 d. Mar del Plata, Argentina) – Argentinos aktorius ir dainininkas.
Šeimą sudaro – mama, tėvas, sesuo, brolis, pats Piru gyvena su teta, dėde, pussesere.
Iki serialo "Maištingas amžius" bare dirbo padavėju.
Piru yra aktorius bei dainininkas, groja gitara, būgnais. Piru muzikinė karjera prasidėjo baruose, kavinėse, paplūdimyje. Piru dalyvavo realybės šou, ten jis tikrai puikiai pasirodė, bet, deja, nelaimėjo. Jis ten sužavėjo ar net šokiravo tuometinį jaunimą savo apsirengimo stiliumi ir šukuosena. Vėliau, po pasirodymo "Rebelde way", Piru turėjo labai daug fanų ne tik Argentinoje, bet ir Rusijoje, o dabar ir pačioje Lietuvoje. O dabar jis vaidina seriale "El Refugio" apie grupę jaunuolių, kurie ieško savo gyvenimo tikslo, ieško to, kas padėtų jiems atsiskleisti.
Piru dirbo tame mieste, kur įrašė savo pirmąją kasetę ir jos dėka pateko į "Rebelde way", jis koncertavo kartu su "Erreway" ir parodė ką sugeba. Jis dainavo panašaus stiliaus dainas, kaip ir su savo grupe "Diecisiete" (Septyniolikmečiai). Na o dabar Piru gros paaugliams skirtą popsą su serialo grupe "Rolabogan".
Verslo klasė
Verslo klasė – nuo 2001 m. leidžiamas verslo žurnalas. Leidėjas – verslo dienraštis „Verslo žinios“. „Verslo klasės“ vyriausiasis redaktorius – Ramūnas Terleckas, (anksčiau buvę redaktoriai: Aurelijus Katkevičius, Vidas Rachlevičius, Beatričė Laurinavičienė).
2018 m. „Verslo klasės“ gaunamų pajamų dalis iš reklamos sudarė 90 %, 10 % – prenumerata bei žurnalo pardavimai. Leidinio tiražas apie 8 000 egz. (dalis tiražo platinama kartu su laikraščiu).
Tarp nuolatinių žurnalo temų – verslo vadybos naujovės, visuomenėje vykstantys procesai ir jų analizė, perspektyvų sklaida, mokslo ir technologijų naujienos, svarbios praeities pamokos ir galimos raidos tendencijos. Tai ne tik verslo, bet ir pažintinis žurnalas, kuriame stengiamasi parodyti įvykius istoriniame ir pasauliniame kontekste.
Žurnalo autoriai ir bendradarbiai: Regimantas Dima, Giedrius Drukteinis, Ginta Gaivenytė, Nerius Jasinavičius, Paulius Jurkevičius, Donatas Katkus, Mykolas Katkus, Liutauras Leščinskas, Erikas Murinas, Naglis Navakas, Ernestas Parulskis, Mykolas Pleskas, Elė Pranaitytė, Aidas Puklevičius, Lukas Ramonas, Tomas Sinickis, Sigita Šimkutė, Rytas Staselis, Giedrius Vilpišauskas, Justinas Žilinskas, Aurimas Šimeliūnas.
Liudvikas Povilonis
Liudvikas Povilonis (1910 m. rugsėjo 7 d., senuoju stiliumi rugpjūčio 25 d. Šilagaliai, Šimonių valsčius, Panevėžio apskritis – 1990 m. rugpjūčio 9 d. Kaune) – Kauno arkivyskupas, spaudos darbuotojas.
Biografija
1930–1934 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teologiją ir kanonų teisę. Mokytojavo Marijampolės marijonų gimnazijoje ir kuravo spaudą. 1931–1940 m. „Šaltinėlio“ redaktorius. 1957–1960 m. Klaipėdoje vadovavo valdžios sankcionuotos Taikos karalienės bažnyčios statybai. Sufabrikavus bylą, iki 1966 m. kalintas Vilniuje Pravieniškių priverčiamųjų darbų stovykloje; susilpnėjus sveikatai, po 4 metų buvo amnestuotas. 1966–1969 m. dirbo Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčioje. 1969 m. kunigas Liudvikas Povilonis paskiriamas Telšių vyskupo Petro Maželio augziliaru (padėjėju) ir gruodžio 21 d. konsekruojamas vyskupu. 1973 m. paskirtas Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos apaštalinio administratoriaus vysk. Juozapo Matulaičio-Labuko koadjuktoriumi – pagalbininku su paveldėjimo teise. 1979 m. vysk. Juozapui Matulaičiui-Labukui mirus, vysk. Liudvikas Pavilonis perėmė abiejų vyskupijų administravimą.
Kaip Lietuvos vyskupų konferencijos pirmininkas, vysk. L. Povilonis nemažais diplomatiniais gabumais prisidėjo prie Šventojo Sosto pastangų, kad vyskupas Vincentas Sladkevičius po 24 metų tremties grįžtų į savąją vyskupiją, kad būtų paskirti Lietuvai trys nauji vyskupai: 1982 m. Antanas Vaičius (1926), 1984 m. Juozas Preikšas, 1986 m. Vladislovas Michelevičius, juos pats ir konsekravo. 1983–1984 m. Panevėžio vyskupijos administratorius.
Įvertindamas didelį vyskupo Liudviko Pavilonio nuopelnus, Šventasis Sostas 1984 m. jam suteikė arkivyskupo titulą.
Juozas Medeikis
Juozas Medeikis (1871 m. rugsėjo 11 d. Kuosėnuose, Kupiškio valsčius – mirė po 1934 m., palaidojimo vieta nežinoma) – knygnešys.
Biografija
Gimė ūkininko šeimoje. Baigė pradžios mokyklą. Visą savo gyvenimą pašventė kovai su caro priespauda. Buvo darbštus ir gabus knygnešys bei draudžiamos lietuviškos spaudos platinimo organizatorius. Kupiškio apylinkėse buvo vienas iš žymesniųjų tautinio atgimimo veikėjų.
Aktyviai dalyvavo 1905 m. revoliuciniuose įvykiuose. Caro žandarų persekiotas, sugautas su draudžiama lietuviška spauda ir trejiems metams ištremtas į Archangelsko guberniją. Nuo 1934 m. liepos 1 d. paskirta nusipelniusio veikėjo-knygnešio – 25 Lt pensija.
Šilalės senovės žemdirbystės vieta
Šilalės senovės žemdirbystės vieta – ankstyvosios žemdirbystės laukai pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Šilalėje (Mosėdžio seniūnija), 1,5 km į pietus nuo Mosėdžio, 0,27 km į pietryčius nuo Šakalės upelio, kelio Skuodas–Plungė dešinėje pusėje. Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Apibūdinimas
Šakalės kairiojo kranto terasoje išliko keletas akmenų krūsnių ir tarpusavyje besijungiančių pylimų, ženklinančių laukų sklypus. Pagrindinis pylimas eina beveik šiaurės – pietų kryptimi, 205 m ilgio, 2–3 m pločio, 0,5–0,7 m aukščio. Nuo jo į rytus atsišakoja keli nedideli, 20–37 m ilgio pylimai, o pietinėje dalyje – 110 m ilgio pylimas. Šiaurės vakarinėje dalyje išliko 3 apardytos krūsnys, greta kurių matosi 7–8 suardytų krūsnių liekanos. Jos apie 2–3 m skersmens ir 0,2 m aukščio, išsidėsčiusios netoli viena kitos.
Vakarinėje terasos dalyje yra apeiginis akmuo su plokščiadugniu dubeniu, vad. Aukuru, ir Didysis kūlis, o pietvakariniame pakraštyje – akmuo su dubeniu.
Plėšrusis maitvabalis
Plėšrusis maitvabalis arba keturtaškis maitvabalis (Dendroxena quadripunctata) – maitvabalių (Silphidae) šeimos vabalas. Kūnas 12-14 mm ilgio, plokščias, ovalinis. Jo viršutinė pusė geltona, tankiai taškuota, o apatinė ir kojos juodos spalvos. Antsparniuose yra po dvi juodas dėmes.
Aptinkamas lapuočių miškuose. Minta drugių vikšrais, ypač ąžuolinio lapsukio, žiemsprindžio.
Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Kijevo metropolitenas
thumb|right|250px|Kijevo metropoliteno [[2013 m. planas]]
Kijevo metropolitenas  – greito tranzito metro sistema juosianti Ukrainos sostinę Kijevą. Metropoliteno savininkė yra įmonė „Kijevo metropolitenas“ įkurta 1990-aisias metais. Įmonėje dirba keli tūkstančiai darbuotojų, 11 eksplotacinių tarnybų, veikia 3 vagonus prižiūrintys parkai (depo).
Visose metro stotyse veikia visi Ukrainos mobiliojo ryšio operatoriai. Per parą metro aptarnauja 1,38 mln. žmonių, per metus – 504 mln. (2010 m. duom.).
thumb|right|250px|Stotis „Zoloti Vorota“ („“, „“) thumb|right|250px|Stotis „Plošča L’va Tolstoho“ („“, „“)
Biletai
thumb|250px|left|Žetonų pardavimo automatas thumb|250px|Žetonai Už važiavimą Kijevo metropolitenu galima susimokėti šiais būdais:
Transporto parkas
thumb|250px| Transporto parką sudaro 667 vagonai. Pastaruoju metu parkas intensyviai atnaujinamas.
850 m.
850 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Jean-François Le Sueur
Biografija
Harmonijos mokėsi Paryžiuje. 1786–1787 m. Paryžiaus Dievo Motinos katedros vargonininkas. Nuo 1795 m. ir 1818–1837 m. dėstė Paryžiaus konservatorijoje; 1795–1802 m. jos inspektorius.
1794–1800 m. kūrė Prancūzijos revoliucijos iškilmių muziką. Nuo 1804 m. Napoleono rūmų kapelmeisteris.
Kūryba
Sukūrė operų, tarp jų – „Ola“ (La caverne, 1793 m.), „Paulius ir Virginija, arba Skaistybės triumfas“ (Paul et Virginie ou Le Triomphe de la vertu, 1794 m.), „Telemachas Kalipsės saloje“ (Tėlėmaque dans l’ile de Calypso 1796 m.), „Osianas, arba Bardai“ (Ossian ou Les Bardes 1804 m.), mišių, 3 „Te Deum“, oratorijų, motetų, „Stabat Mater“, revoliucinių giesmių. Parašė muzikos teorijos veikalų.
Mokiniai: Hektoras Berliozas, Šarlis Guno, Ambruazas Tomas.
Bugališkis
Bugališkis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Suginčių.
Istorija
Nuo seniausių laikų Bugališkio žemė priklausė Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvarui. Ankstyviausias aptiktas paminėjimas 1784 m. 1824 m. vienkiemyje gyveno Baltramiejus Eismantas. 1865 m. topografiniame žemėlapyje Butrancy, žmonės vadino Batrancai. XIX–XX a. pradžioje palivarkas, gyveno Daubarai. 1923 m. 2 ūkiai 20 gyv. Iki 1927 m. Kuktiškių parapijoje, po to Suginčių parapijoje. Abugališkyje gyvenęs Kuktiškių valsčiaus viršaitis bolševikų su šeima buvo išvežtas į Sibirą.
Vokietijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
USS George Washington (CVN-73)
USS George Washington (CVN-73) – šeštasis Nimitz klasės atominis lėktuvnešis, priklausantis Jungtinių Valstijų kariniam jūrų laivynui. Pavadintas pirmojo JAV prezidento Džordžo Vašingtono garbei. Lėktuvnešis yra ketvirtas JAV karinio laivyno laivas, pavadintas šiuo vardu.
Istorija
Pirmą kartą „George Washington“ buvo dislokuotas 1994 m. balandžio 20 d. Užduotį atliko Viduržemio jūroje ir Persijos įlankoje. Grįžo į uostą tų pačių metų lapkričio 17 d.
1996 m. sausio 26 d. – liepos 23 d. – antra dislokacija Viduržemio jūroje ir Persijos įlankoje.
1997 m. spalio 3 d. – 1998 m. balandžio 3 d. – trečia dislokacija Viduržemio jūroje ir Persijos įlankoje.
1998 m. gegužės 11 d. – 1999 m. kovo 17 d. – 10 mėnesių nuodugnus patikrinimas ir remontas Norfolko uoste.
2000 m. birželio 1 d. – gruodžio 19 m. – ketvirta dislokacija Viduržemio jūroje ir Persijos įlankoje.
2001 m. rugsėjo 12 d. – rugsėjo 15 d. – rūpinosi saugumu Niujorke po rugsėjo 11 d. teroristų išpuolių.
2002 m. birželio 20 d. – gruodžio 20 d. – penkta dislokacija Viduržemio jūroje ir Persijos įlankoje. Taip pat dalyvavo operacijoje „Tvirta taika“.
2004 m. sausio 20 d. – liepos 26 d. – penkta dislokacija Viduržemio jūroje ir Persijos įlankoje.
2005 m. sausio 28 d. laivas pristatytas apžiūrai ir remontui. Buvo atnaujinta dauguma laivo sistemų, sutvarkytas korpusas. Pakeista gynimosi ginkluotė: vienas Phalanx CIWS stovas ir vienas Sea Sparrow raketų leistuvas pakeisti dviem RIM-116 RAM raketų leistuvais. Į Norfolką lėktuvnešis grįžo 2005 m. gruodžio 17 d.
Gruodžio 14 d. „George Washington“ kapitoną Garry R. White pakeitė David Dykhoff.
Edžo sala
thumb|200px|Salos padėtis Svalbarde
Edžo sala (Edgeøya, ) – sala Norvegijai priklausančiame Svalbardo salyne, Barenco jūroje, į rytus nuo Špicbergeno, atskirta Storfjordo. Plotas – 5073 km². Kranto linija vingiuota, jos ilgis 502 km. Paviršius kalvotas, sudarytas iš mezozojaus uolienų, iškyla iki 590 m aukščio. Apie 2102 km² Edžo salos paviršiaus dengia ledynai, kitur – tundra, arktinė dykuma. Gyvena baltieji lokiai, šiauriniai elniai.
Laikoma, kad salą 1622 m. atrado anglų jūrininkas Thomas Edge (pagal jį sala ir pavadinta), tačiau galimai dar 1614 m. Edžo salą pasiekė olandas Joris Carolus. Saloje apsistodavo anglų banginių medžiotojai.
Paupstaliai
Paupstaliai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Vosbutų, pro kaimą teka Upsala.
Darsūniškio piliakalnis
Darsūniškio piliakalnis – buvęs piliakalnis Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Darsūniškio, Kruonio seniūnija.
Piliakalnis
Piliakalnis buvo įrengtas Nemuno dešiniajame krante buvusioje atskiroje kalvoje. Detalesnių duomenų apie piliakalnį neišliko. Nuo XIX a. jį nuolat ardė Nemunas. XX a. pradžioje dar buvo išlikęs aikštelės kraštas, pylimas ir griovys. Piliakalnio liekanos užlietos ir sunaikintos įrengus Kauno marias. Jis buvo apie 50 m į vakarus nuo dabartinio Nemuno dešiniojo kranto, linijoje Darsūniškio bažnyčia –­ Bačkininkėlių piliakalnis. Piliakalnis datuojamas XIV a.
Eduardas Eichvaldas
thumb|right|Eduardas Eichvaldas Eduardas Karolis Eichvaldas (, 1795 m. Mintaujoje – 1876 m. lapkričio 16 d. Peterburge) – vokiečių kilmės Latvijos ir Lietuvos mokslininkas zoologas, paleontologas, geologas.
Biografija
Baigė Mintaujos gimnaziją, 1814-1817 m. studijavo mediciną ir gamtos mokslus Berlyno ir Paryžiaus universitetuose, o po to keliavo po Vakarų Europą – Šveicariją, Angliją. 1819 m. grįžo į Lietuvą ir Vilniaus universitete apgynė medicinos daktaro disertaciją.
1819-1821 m. dirbo gydytoju Latvijoje, Aizputėje. 1821 m. Dorpate apgynė habilituoto daktaro disertaciją ir liko dėstyti universitete. 1823-1827 m. dirbo Kazanės universitete. 1827 m. iš prof. L. H. Bojanaus perėmė vadovavimą Vilniaus universiteto zoologijos ir lyginamosios anatomijos katedrai. 1832-1838 m. dėstė zoologiją ir ir lyginamąją anatomiją Vilniaus medicinos – chirurgijos akademijoje, profesorius. Kartu buvo ir akademijos mokslinis sekretorius. Nuo 1838 m. iki mirties gyveno ir dirbo Peterburge. 1835-1851 m. dėstė Peterburgo medicinos–chirurgijos akademijoje, zoologijos profesorius, o 1839-1855 m. dar skaitė paleontologijos kursą Peterburgo kalnakasybos insitute.
Darbai
Dirbdamas Vilniuje, tyrė Lietuvos, Baltarusijos, Ukrainos florą, fauną, domėjosi paleozoologija. 1829 m. suorganizavo kompleksinę ekspediciją po Pietų Lietuvą, tyrė Volynės, Podolės gamtines sąlygas. 1830 m. aprašė molio ir smėlio atodangas Ventos krantuose prie Papilės. Propagavo evoliucionizmą.
Devyni vienijantys budizmo teiginiai
Devyni vienijantys budizmo teiginiai priimti 1966 metais įvykusioje Pasaulinėje budistų sanghos sueigoje. Ją sukvietė Theravados mokyklos atstovai Šri Lankoje. Susirinkime daugelį įvairių šalių ir daugelį tiek mahajanos, tiek theravados mokyklų atstovavo to meto vadovaujantieji vienuoliai. Čia vienbalsiai buvo priimti devyni pamatiniai teiginiai, vienijantys mahajanos ir theravados požiūrius (juos parengė garbusis Walpola Rahula) ir nurodantys bendras tiesas, dėl kurių pasaulio budistai vieningai sutaria:
Teiginių formuluotės išplėtojimas
Garbusis Walpola Šri Rahula 1981 metais pateikė kiek performuluotus ir praplėstus aukščiau pateiktus Devynis teiginius:
Esama ir kitų budizmo mokytojų parengtų analogiškų sąrašų.
Augustė Vedrickaitė
Augustė Vedrickaitė (g. 1985 m. liepos 14 d. Utenoje) – Lietuvos dainininkė, dainų autorė, išgarsėjusi kaip realybės šou „Dangus“ dalyvė.
Muzikinė karjera
2005 m. realybės šou „Dangus“ dalyvė. Gruodžio 29 d. vykusiame superfinale užėmė antrą vietą, nusileisdama tik Rasai Bubulytei.
2006 m. su daina „Make Me Wanna Loose You" dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurso nacionalinėje atrankoje. Patekusi į nacionalinės atrankos finalą ir surinkusi 1959 balsus užėmė 10 vietą. Tais pačiais metais išleido debiutinį albumą „Apnuoginta“, kuris susilaukė didelio populiarumo, bei atliko vaidmenį Vytauto V. Lansbergio režisuotame kalėdiniame miuzikle „Geležinis vilkas“.
2007 m. su daina „Fate“ nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje surinko 4520 balsų ir užėmė 4 vietą. Buvo nominuota „Bravo 2007“ Geriausios metų atlikėjos apdovanojimui, tačiau pralaimėjo Violetai Riaubiškytei.
2008 m. kartu su aktoriumi ir renginių vedėju Juozu Gaižausku dalyvavo LTV muzikiniame šou „Lietuvos dainų dešimtukas“. Taip pat tais pačiais metais su daina „Do Something“ nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje surinko 5145 balsus ir užėmė 6 vietą.
2009 m. dalyvavo nacionalinėje atrankoje į Eurovizijos dainų konkursą, bet nepraėjo atrankų etapo. Tais pačiais metais kartu su gydytoju Vygantu Kazlausku dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 3“, bet dėl nesutarimų su dueto partneriu pasitraukė iš projekto.
2011 m. dalyvavo TV3 projekte „Chorų karai“ vadovaudama Utenos auksiniam chorui.
2012 m. atliko pagrindinį Marijos vaidmenį Andriaus Kurieniaus režisuotame miuzikle „Muzikos garsai“.
Novokorninas
Novokorninas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Per kaimą teka Loknicos upė.
Augustė Vedrickaitė
Muzikinė karjera
2013 m. atliko pagrindinį Jurgos vaidmenį Andriaus Kurieniaus režisuotame miuzikle „Velnio nuotaka“ bei išleido debiutinį vaizdo klipą dainai „Shameless Queen“.
2017 m. dalyvavo Eurovizijos nacionalinėje atrankoje, bet nepraėjo atrankų etapo.
2019 m. dalyvavo televiziniame muzikiniame projekte "Muzikinė Kaukė" ir užėmė ketvirtąją vietą.
2022 m. su daina „Before You're 6ft Under“ dalyvavo nacionalinėje atrankoje „Pabandom iš naujo! ir patekusi į finalą, jame užėmė antrąją vietą.
Popalyčiai
Popalyčiai arba Novomoskovskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės kaimas. Kaimo vardu pavadinta Novomoskovskojės kaimo gyvenvietė yra Gurjevsko rajone.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas Papalītjai prūsiškos kilmės. 1386 m. minimi Perškai (Pörschken), 1419 m. kita kaimo dalis – Popeliten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Novomoskovskojės apylinkės (Ново-Московский сельский Совет) centras.
Apylinkė
Novomoskovskojės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Bestinis (Zarasų r., Turmanto sen.)
Bestinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7,5 km į pietryčius nuo Turmanto. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,55 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 143,6 m. Šiaurinis ir pietinis krantai žemi ir pelkėti, kiti krantai aukštesni ir sausi. Iš šiaurės ir rytų ežerą supa Skirnos miškas, iš vakarų – Tilžės miškas. Pietuose išteka upelis link už 0,1 km telkšančio Drūkšių ežero. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Tilžės kaimas, eina kelias, vakarinėje pakrantėje yra Tilžės geomorfologinis draustinis.
Pagaidžpiliai
Pagaidžpiliai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vidurio rytinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Sidabravo.
Kirmvabaliai
Kirmvabaliai (Boridae) – vabalų (Coleoptera) šeima. Kūnas ilgas ir siauras, volelio formos.
Lietuvoje randama 1 rūšis – Šneiderio kirmvabalis (Boros schneideri), įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
FK Belasica Strumica
Strumicos „Belasica“ – Makedonijos futbolo klubas iš Strumicos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1922 m. Yra žaidęs elito divizione, 2002 ir 2003 tapo vicečempionais.
Vėliau sekė nuopuolis ir klubas iškrito į Trečią divizioną, kuriame žaidė pastaruoju metu. 2017/2018 m. sezone tapo Antrojo diviziono nugalėtojais ir grįžo į elito divizioną.
Italijos rasiniai įstatymai
Italijos rasiniai įstatymai – įstatymų rinkinys, 1938-1943 m. galiojęs Italijos karalystėje, skatinęs rasinę diskriminaciją Italijoje. Šie įstatymai buvo nukreipti daugiausia prieš Italijos žydus bei Italijos kolonijų vietinius gyventojus.
Pirmasis ir svarbiausias iš šių įstatymų buvo ''Regio Decreto 17 Novembre 1938 Nr. 1728''. Jis ribojo pilietines žydų teises, draudė jų knygas, pašalino žydus iš viešųjų įstaigų ir aukštojo švietimo sistemos. Papildomi įstatymai atėmė žydų turtą, ribojo jų keliones ir, galų gale, nustatė jų vidinę tremtį (tas pats buvo numatyta politiniams kaliniams).
Prieš rasinių įstatymų paskelbimą sekė ilga kampanija spaudoje. 1938 m. liepos 14 d. buvo publikuotas „Rasės manifestas“, pseudomokslinis veikalas, kurio autoriai buvo fašistų mokslininkai ir jų šalininkai, palaikę tokias idėjas, kaip europiečių pranašumas, lyginant su kitomis rasėmis. Galutinis sprendimas dėl šių įstatymų buvo priimtas Didžiosios fašizmo tarybos naktį iš 1938 m. spalio 6 į spalio 7 d. Romoje, Palazzo Venezia rūmuose. Ne visi fašistai palaikė diskriminaciją. Pvz., provokiški ir antižydiški Roberto Farinacci ir Giovanni Preziosi energingai palaikė šiuos įstatymus, o, pvz., Italo Balbo griežtai bandė juos sustabdyti.
Witold Teofil Staniszkis
Vitoldas Teofilis Staniškis (1880 m. gruodžio 20 d. Marijampolėje, Rusijos imperija - 1941 m. lapkričio 21 d. Aušvice, Trečiasis Reichas) – agrotechnikas, politikas, profesorius.
Biografija
Gimė 1880 m. gruodžio 20 d. Marijampolėje. Tėvas Vincas Staniškis miesto gimnazijoje dėstė kalbas, buvo varpininkas. Motina Veronika Šmitaitė anksti mirė, tad liko gyventi su tėvu ir pamote. Baigė biologijos mokslus Varšuvos universitete, vėliau mokėsi žemės ūkio technologijų Krokuvos universitete. Nuo jaunystės priklausė įvairioms slaptoms organizacijoms, siekusioms šalies nepriklausomybės. 1905 m. įstojo į Lenkijos demokratų partiją. 1908 m. su žmona Wanda Piotrowska susilaukė sūnaus, būsimo inžinieriaus Witold Staniszkis, o 1914 m. – būsimo architekto Jerzy Staniszkis.
Italijos rasiniai įstatymai
1943 m. liepos 25 d. kritus Musolinio valdžiai Badoljo vyriausybė sustabdė šių įstatymų veikimą. Bet jie toliau veikė teritorijose, pavaldžiose Italijos socialinei respublikai, ir net buvo dar griežtesni.
Witold Teofil Staniszkis
Biografija
Po studijų baigimo liko dėstyti Krokuvos universitete, rašė mokslinius straipsnius apie žemės ūkį. Pirmojo pasaulinio karo metu buvo Kutno miesto vicemeras. 1919 m. išrinktas į Lenkijos steigiamąjį seimą, kur dirbo iki 1922 metų. Taip pat nuo 1922 m. iki 1935 m. buvo I, II ir II Lenkijos seimo narys. 1937-1939 m. dirbo Tautos partijos (lenk. Stronnictwo Narodowe) iždininku.
Vokiečiams okupavus Lenkiją, įsitraukė į rezistensinių organizacijų veiklą. 1941 m. gegužės 17 d. suimtas ir išvežtas į Aušvico koncentracijos stovyklą, kurioje 1941 m. lapkričio 21 dieną buvo nužudytas. Varšuvos Povonzkų kapinėse pastatytas simbolinis antkapis. thumb|250px|Staniškių giminės kapas Povonzkų kapinėse
Italijos rasiniai įstatymai
Dauguma paprastų italų nemėgo Italijos rasinių įstatymų. Šalyje žydai sudarė mažą mažumą, į šalį jie daugiausia pateko iš Iberijos šalių, iš kur buvo išvaryti XV a. pabaigoje. Per tą laiką jie giliai integravosi Italijos visuomenėje. Daugelis italų nebuvo susidūrę su žydais, Italijos visuomenė nebuvo susidūrusi su tokiu antisemitizmu, kuris buvo gana būdingas vokiečiakalbėms šalims, šiaurės ir rytų Europos šalims, kur jau senai gyveno daug žydų.
Iki 1938 m. jokių rasinių įstatymų nebuvo. Viljamas Šireris savo knygoje „The Rise and Fall of the Third Reich“ („Trečiojo Reicho pakilimas ir žlugimas“) teigė, kad Musolinis rasinius įstatymus įvedė tik tam, kad įsiteiktų galingiems savo sąjungininkams vokiečiams, o ne todėl, kad patenkintų kokius nors antisemitinius italų jausmus.
Zbuinos valsčius
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – galindai. Nuo XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Gavrichų valsčiui. 1939–1945 m. priklausė Trečiajam Reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 185,77 km², iš kurių: Valsčius sudaro 13,72 % Lomžos apskrities.
Gyventojai
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1439,67 zlotai.