cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siamenas
Siamenas  – miestas Kinijoje, Fudziano provincijoje. 1,86 mln. gyventojų (2010). Svarbus regiono uostamiestis.
Elato uostas
thumb Elato uostas – Izraelio jūrų uostas Elate. Vienintelis šalies uostas Raudonojoje jūroje. Įsikūręs Akabos įlankoje.
Uostas atidarytas 1957 m. ir daugiausiai naudojamas prekybai su Rytų Azija ir Pietryčių Azija. Tai vienintelis šalies uostas leidžiantis Izraelio laivams patekti į Indijos vandenyną neplaukiant per Sueco kanalą, nors Egiptas jau yra blokavęs Elato uostą per Izraelio - arabų karus.
Kumelionių piliakalnis
Kumelionių piliakalnis su gyvenviete, Marijampolė – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22972) Marijampolės savivaldybės teritorijoje, 1,5 km į pietus nuo Kumelionių kaimo, Marijampolės kaimiškoji seniūnija, Šešupės kairiajame krante.
Piliakalnis
Iš pietų ir rytų piliakalnį juosia Šešupė ir jos slėnio daubos, iš šiaurės – gilus Uosupėlio slėnis. Šlaitai statūs, 15–16 m aukščio. Piliakalnio aikštelė pailga, 38x6,5 m dydžio (didesnioji jos dalis nuslinko į Šešupę) su apardytu pylimu. Piliakalnio vakarinėje papėdėje yra senovinė gyvenvietė, kuri užima 150 x 200 plotą. Ji nuo piliakalnio buvo atskirta 45 m ilgio ir 3 m aukščio pylimu bei apie 2 m gylio ir 6 m pločio grioviu.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai, tyrimų vadovas Vytautas Daugudis. Aikštelės ištirta 48 m², pylimo – 5 x 25 m plotas. Pylime rasta gynybinių įtvirtinimų liekanų, aikštelėje, kurios kultūrinio sluoksnio storis 0,6-0,8 m – lipdytos šiek tiek brūkšniuotu, grublėtu ir lygiu paviršiumi bei žiestos keramikos, strėlių antgalių. Gyvenvietėje ištirtas 50 m² plotas, jos kultūrinis sluoksnis 0,3-0,5 m storio. Rasta lipdytos ir žiestos keramikos, geležies rūdos lydymo krosnelių liekanų, molinių tiglių gabalėlių. Piliakalnis naudotas nuo I tūkstantmečio pradžios iki X a.- XI a., gyvenvietėje gyventa III a. – XI a.
Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Philipp Rösler
Philipp Rösler (g. 1973 m. vasario 24 d. Kanhoa, Vietnamas) – Vokietijos politikas, Laisvosios demokratų partijos (FDP) narys.
Biografija
miniatiūra|Philipp Rösler Žemutinės Saksonijos FDP partijos suvažiavime Philipp Rösler būdamas 9 mėnesių iš Vietnamo buvo atgabentas į Vokietiją, kur buvo įvaikintas. Užaugo Hamburge, Biukeburge ir Hanoveryje, kur 1992 m. Hanoverio Liuterio mokykloje baigė abitūrą bei pradėjo medicininę tarnybą Bundesvere. Studijavo mediciną Hanoverio aukštojoje medicinos mokykloje. 1999 m. pradėjo gydytojo specializacijos studijas Hamburgo Bundesvero ligoninėje. 2002 m. apgynė disertaciją iš iš kardiochirurgijos srities, medicinos mokslų daktaras.
Nuo 2009 m. vasario 18 d. Žemutinės Saksonijos ūkio, darbo ir transporto ministras bei ministro pirmininko pavaduotojas. Nuo 2009 m. iki 2011 m. Vokietijos sveikatos apsaugos ministras (jauniausias Merkel ministrų kabineto narys), 2011-2013 m. Vokietijos ekonomikos ministras.
Vokietijos katalikų centrinio komiteto Visuotinio susirinkimo narys.
Rösler vedęs; nuo 2008 m. spalio augina 2 dukteris dvynukes.
860 m.
860 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
861 m.
861 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Spruktai (Jurbarkas)
Spruktai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Klausučių, piečiau Snietalos ištakų.
Serbijos ir Juodkalnijos futbolo sistema
Serbijos ir Juodkalnijos futbolo sistema gyvavo 1992–2006 m. (iki 2002 m. vadinosi Jugoslavijos FR futbolo sistema), po to kai susiskaidė Jugoslavijos futbolo sistema. 2006 m. ir ši sistema skilo (dabar yra Juodkalnijos futbolo sistema ir Serbijos futbolo sistema). Sistemoje žaidę klubai dalyvaudavo šiuose turnyruose:
Larvikas
Istorija
Įkurtas 1671 m.
Afrikos lengvieji pėstininkai
Afrikos lengvieji pėstininkai – Prancūzijos armijos dalinių, priskirtų Afrikos armijai, kategorija 1832-1977 m. Pirmieji šios rūšies batalionai buvo sudaryti iš nuteistų kariškių, surinktų iš visų Prancūzijos armijos šakų, kurie atliko savo bausmes karo kalėjimuose, bet dar turėjo atitarnauti likusį karo tarnybos laiką. Tuo metu buvo priimta tokius asmenis negrąžinti į buvusios tarnybos vietą, kur jie galėjo trikdyti drausmę ar žiauriai elgtis su tarnybos draugais. Pirmieji du Afrikos lengvųjų pėstininkų batalionai buvo suformuoti 1832 m. ir skirti tarnybai Alžyre. Šiuose daliniuose, ironiškai vadintuose ('linksmuoliai'), buvo palaikomi geležinė drausmė, ir jie buvo daugiausia naudojami kelių tiesimui ir panašiems darbams. Prireikus jie dalyvavo ir karo veiksmuose Afrikoje, Indokinijoje ar pačioje Prancūzijoje (Pirmojo pasaulinio karo metais). Prieš prasidedant Antrajam pasauliniam karui trys batalionai šių pėstininkų buvo pasiųsti Prancūziją statyti įtvirtinimų, 1940 m. balandžio mėnesį buvo perginkluoti ir kariavo iki Prancūzijos pralaimėjimo.
Pietų Azija
Apibrėžimai
Kaip ir visų pasaulio regionų, Pietų Azijos apibrėžimas nėra vieningas, nors jis nėra toks komplikuotas, kaip, pvz., Rytų Azijos.
Geografinė Pietų Azija tiksliai sutampa su Indijos subkontinentu, kuriame yra didžioji dalis Indijos, Pakistano, Bangladešas, Nepalas, Butanas.
Kartais Pakistanas priskiriamas Islamo šalių regionui, kuriam yra artimesnis kultūriškai, o Butanas ir Kašmyras – Centrinės Azijos regionui, mat tai yra Tibeto kultūros periferijos sritys.
Subregionai
thumb|left|Pietų Azijos subregionai (užrašyti vietos kalbomis ir [[rašto sistema|rašto sistemomis)]] Nors politiškai Pietų Azijoje yra viena didelė valstybė, šis regionas yra toks pat tautiškai ir kultūriškai mišrus, kaip ir Europa. Per visą istoriją regionas niekuomet nebuvo vieningas, išskyrus kolonijinį Britų Indijos laikotarpį, kuris ir suformavo vieningos Indijos idėją.
Pietų Aziją galima dalinti į keliolika istorinių – kultūrinių subregionų. Kiekvienas jų turi savo atskirą istoriją, kalbą, kultūrą, rašto sistemą. Šie regionai tarpusavyje nuolat konkuruodavo, ir kai kuriems jų pavykdavo sukurti imperijas, apimančias didesnę ar mažesnę dalį Indijos subkontinento. Tačiau per visą Pietų Azijos istoriją beveik nebuvo atvejų, kad kuriai nors imperijai būtų pavykę įsigalėti visoje Pietų Azijoje, taip kaip ir Europa niekuomet nebuvo suvienyta politiškai.
Šiuo metu kai kurie iš subregionų yra išsaugoję nepriklausomybę. Tai yra Nepalas, Šri Lanka. Bengalijos regiono dalis yra nepriklausoma kaip Bangladešas. Tačiau dauguma subregionų savo noru įstojo į Indijos sąjungą 1947 m., ir joje yra išlaikę dalinę nepriklausomybę. Dabar jie sudaro Indiją, ir jų teritorijos dalinai atitinka Indijos valstijų ribas.
Dabartinė Indija – atskirų valstijų, turinčių savo kalbas, politiką ir kultūras, sąjunga, daug kuo primenanti Europos Sąjungą.
Istorija
Pietų Azija, kaip Europa, neturi vieningos valstybės istorijos. Tai yra atskirų subregionų, – tokių kaip Tamilnadas, Bengalija, Hindustanas, Nepalas, Karnataka ir kt., – istorija.
Afrikos lengvieji pėstininkai
Afrikos lengvųjų pėstininkų karininkai bei dalis seržantų būdavo kariškiai, komandiruoti iš kitų pulkų. Daugelis seržantų būdavo ankstesnieji „linksmuoliai“, atitarnavę savo privalomąjį dalį Afrikos lengvuosiuose pėstininkuose ir nutarę pasilikti juose toliau tarnauti.
Gyslotis
Gyslotis (Plantago) – gyslotiečių (Plantaginales) eilės gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos augalų gentis.
Genties pavadinimas kildinamas iš lotynų kalbos žodžio planta – letena ar padas, nes prie žemės prisiploję lapai primena kojų padų pėdsakus.
Daugelis genties augalų yra žolės, tačiau yra keletas puskrūmių, išaugančių iki 60 cm aukščio, rūšių. Tai daugiametis augalas, turintis belapius žiedynkočius, o lapai susitelkę į skrotelę. Lapai turi po 3-5 paraleliai einančias gyslas. Lapai, priklausomai nuo rūšies, gali būti platūs arba siauri. Žiedai sutelkti varpo pavidalo žiedyne. Vaisius – dėžutė.
Gentyje yra apie 200 rūšių, paplitusių beveik visame Žemės rutulyje. Lietuvoje auga šios rūšys:
Visos jos turi gydomųjų savybių.
Abba Lerner
Aba Ptačija Lerneris (, 1903 m. spalio 28 d. Besarabija – 1982 m. spalio 27 d. Talahasyje, Floridos valstija) – Didžiosios Britanijos ir JAV ekonomistas.
Ežeryno titnago kasyklos
Ežeryno titnago kasyklos – titnago kasyklos Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Ežeryno kaimo, netoli Ryliškių kaimo, Nemuno ir jo intako Aksupės dešiniajame krante, Nemuno viršsalpinių terasų kalvelėse, miške.
Abba Lerner
Biografija
1906 m. su tėvais išvyko gyventi į Didžiąją Britaniją. 1929–1932 m. studijavo Londono universitete, 1935–1939 m. dėstė jame. 1940–1942 m. dėstė Kanzaso universitete, 1942–1947 m. – Naujojoje socialinių tyrimų mokykloje Niujorke, 1947–1959 m. – Ruzevelto universitete Čikagoje, 1959–1965 m. – Mičigano, 1965–1971 m. – Kalifornijos, 1971–1978 m. – Niujorko, 1978–1982 m. – Floridos universitete. 1943 m. daktaras. Nuo 1946 m. profesorius.
Ežeryno titnago kasyklos
Tyrimai
Ežeryno titnago kasyklas iš pietų juosia Aksupė, rytuose prieina nusausinta pelkė, buv. ežeras. Kasyklas 1959 m. atrado Konstantinas Jablonskis. 1964 m. Istorijos institutas (vadovė Rimutė Jablonskytė-Rimantienė) ištyrė 22 titnago skaldymo aikšteles, buvusias šalia smėlio pylimų. Dirbiniai rasti po viršutiniu miško žemės sluoksniu, daugiausia įvairios nuoskalos ir skeltės, skaldytiniai, nebaigti dirbiniai. Taip pat rasta titnaginių įrankių, primenančių kapliukus.
21 aikštelė priskiriama vėlyvojo paleolito kultūroms – Arensburgo kultūrai, Bromės kultūrai, Svidrų kultūrai, Federmeserio kultūrai. Aptikta ir neolito pirmosios pusės laikotarpio aikštelė su titnago dirbiniais (smulkiais antgaliais, mažais netaisyklingais gremžtukais, ovaliais kirveliais) bei keramika, liesinta grūstų sraigių bei augalinėmis priemaišomis, puošta įspaudais. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Abba Lerner
Biografija
D. M. Keinso sekėjas. Išplėtojo Maršalo kainų teoriją įtraukdamas į ją netobuląją konkurenciją. Išskyrė sąlygas (vadinamosios Maršalo ir Lernerio sąlygos), kuriomis šalies valiutos kursas gali pagerinti jos prekybos balansą.
Airbus A330
Airbus A330 – plaičiafliuzeliažis, didelės talpos, dviejų turboventiliatorinių variklių oro laineris, skirtas vidutinėms ir ilgoms distancijoms įveikti.
Iki 2013 m. spalio yra pagaminta 1016 šio orlaivio egzempliorių. Variklius šiam oro laineriui gamina Pratt & Whitney, Rolls-Royce arba General Electric kompanijos.
Kovo 7
Kovo 7 yra 66-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 67-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 299 dienos.
Vardadieniai
Galmantė – Galmantas – Geitautas – Geitautė – Geivyda – Geivydas – Felicita – Milbartas – Milbartė – Laima – Rimtas – Rimtautas – Rimtautė – Tomas
Nikodemas Čerekas
Nikodemas Čerekas (1905 m. balandžio 12 d. Kaunas – 1965 m. balandžio 22 d. Stamfordas, JAV) – Lietuvos futbolininkas, sporto veikėjas, tarptautinės kategorijos futbolo ir krepšinio teisėjas.
Biografija
Nuo 1926 m. Lietuvos universitete studijavo teisę ir ekonomiką. Dirbo Finansų ministerijoje.
1925–1931 m. Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos Kauno klubo sekretorius, nuo 1931 m. pirmininkas ir sąjungos centro valdybos generalinis sekretorius. Rengė futbolo ir krepšinio taisykles ir statutus. Žaidė LFLS Kaunas futbolo komandoje. Lietuvos kamuolio žaidimų sąjungos 1934–1935 m. krepšinio, 1936–1937 m. ir 1939–1940 m. futbolo komitetų pirmininkas. 1934–1937 m. žurnalo „Lietuvos sportas“ redaktorius. 1939 m. teisėjavo III Europos vyrų krepšinio pirmenybėse Kaune.
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją Rozenheime įkūrė lietuvių bendruomenės apylinkę, 1945–1949 m. jos pirmininkas. 1946 m. Lietuvių tremtinių fizinio lavinimo ir sporto komiteto sekretorius. 1949 m. persikėlė į Stamfordą. Aktyviai dalyvavo išeivių visuomenės gyvenime, organizavo ir rėmė sportinę veiklą.
Taurijos ornitologinis draustinis
Pagrindinės grėsmės, galinčios paveikti draustinio teritorijos vertybių būklę yra:
Taurijos miške stebima 10 rūšių retųjų paukščių:
Kerija
Kerija (Kerria) – erškėtinių (Rosaceae) augalų gentis, kurioje vienintelė rūšis retai auginama ir Lietuvoje – japoninė kerija (lot.Kerria japonica,, ). Suaugęs augalas apie 2 m aukščio, su liaunu stiebu ir pražangiais išsidėsčiusiais paprastais lapais. Ūglių galuose išauga pavieniai žiedai. Žydi gegužės – birželio mėn. Vaisius – kaulavaisis, panašus į avietės vaisių. Prinokę vaisiai valgomi.
Kerija kilusi iš Japonijos ir pietvakarių Kinijos miškų ir kalnuotų vietovių. Augalui pavadinimą suteiktas Viljamo Kero (William Kerr) – anglų sodininko ir augalų kolekcionieriaus, garbei. Jis domėjosi augalais iš Kinijos, taip pat iš Javos ir Filipinų ir 1804 m. (kitur minima 1700–1800 sandūroje) introdukavo kultūrinę rūšį 'Pleniflora' Anglijos Kju (Kew) karališkajame botanikos sode (įsteigtas 1759 m.). Dar kartais vadinama velykine rože (Anglijos klimate pražysta maždaug Velykų laikotarpiu).
Aloyzas Vidugiris
Aloyzas Vidugiris (1928 m. gruodžio 25 d. – 2016 m. kovo 5 d.) – Lietuvos kalbininkas, dialektologas.
Biografija
Aloyzas Vidugiris 1954 m. baigė lituanistikos studijas Vilniaus pedagoginiame institute, nuo to laiko iki pat 2001 m. dirbo Lietuvių kalbos institute (Kalbos istorijos ir dialektologijos skyriaus vyresniuoju mokslo darbuotoju). 1956–1959 m. šio instituto aspirantas, nuo 1962 m. – humanitarinių mokslų daktaras, filologijos mokslų kandidatas.
Veikla
Kalbininkas tyrė lietuvių kalbos paribio ir už Lietuvos sienų esančias lietuvių tarmes. Visą savo gyvenimą skyrė lietuvių paribio tarmių tyrimams, išvaikščiojo ir išvažinėjo visas lietuvių gyventas vietas Baltarusijoje, Lenkijoje, Čiornaja Padinoje (Rusija). Sudarė Gudijos, Mažosios Lietuvos lietuvių tarmių žodynus, rengė tarmių klasifikaciją. Parašė straipsnių dvikalbystės, istorinės dialektologijos, lietuvių kalbos tyrinėjimo istorijos, kalbos kultūros klausimais.
Leptospirozė
thumb|Leptospirozės sukėlėjas Leptospirozė  – žmogaus ir gyvūnų infekcinė liga.
Klinikiniai požymiai
Žmogus leptospiromis užsikrečia per pažeistą odą ar gleivines tiesioginio ar netiesioginio kontakto būdu; dažniausiai užsikrečia žemės ūkio, kanalizacijos sistemų darbuotojai, keliautojai, irklininkai, plaukikai. Nuo sergančio žmogaus užsikrečiama labai retai. Leptospiroze susergama praėjus 2– 26 d. (vidutiniškai 10 d.) nuo užsikrėtimo. Dažniausiai pasitaiko lengva ligos forma, primenanti gripą: į peršalimą panaši susirgimo pradžia, karščiavimas, raumenų skausmas. Ligonio būklei pagerėjus po kelių dienų simptomai dažniausiai vėl kartojasi. Sunki ligos forma, vadinamoji Veilio liga, reiškiasi kepenų, inkstų pažeidimu, kraujo krešumo sutrikimu, meningitu.
Leptospirozė diagnozuojama pagal epidemiologinius duomenis, klinikinius požymius, nustačius leptospiras šlapime, kraujyje, smegenų skystyje, taip pat kraujo serume aptikus specifinių antikūnų. Leptospiros su šlapimu gali skirtis net iki 11 mėn. nuo susirgimo pradžios. Gydoma antibiotikais.
Gyvūnų leptospirozė
Gyvūnų leptospirozės gamtiniai židiniai – sukėlėjo nešiotojų graužikų gyvenamoji vieta. Serga galvijai, kiaulės, juodsidabrės ir poliarinės lapės, rečiau avys, ožkos, arkliai, elniai, paukščiai. Dažniausiai sergama šiltuoju metų laiku. Užsikrečiama per virškinamąjį traktą, odą, gleivines. Inkubacinis laikotarpis – 2 – 20 dienų. Susirgę gyvūnai nustoja ėsti, karščiuoja, tampa apatiški; greitai progresuoja hemolizė, atsiranda gelta, kraujo šlapime, nekrozuoja ausų, galvos, tešmenų, lytinių organų oda, burnos gleivinė, gyvuliai viduriuoja. Gydoma serumu, antibiotikais ir kitais vaistais. Infekcijos židinyje atliekama dezinfekcija, deratizacija, šunų ir gyvulių vakcinacija.
Vokietijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Drebulė
Drebulė, sin. epušė, apušė (Populus tremula) – gluosninių (Salicaceae) šeimos, tuopų (Populus) genties lapuotis medis.
thumb|left|200px|Drebulės požymiai thumb|left|200px|Drebulės vyriški [[žirginys|žirginėliai]] thumb|left|200px|Drebulės moteriški žirginėliai thumb|left|200px|Drebulės [[Lapas|lapai]] thumb|left|200px|[[Ruduo|Rudenyje nukritę drebulės lapai]] thumb|left|200px|Drebulės kamieno [[žievė]] thumb|left|200px|Drebulė thumb|left|200px|Drebulė [[Žiema|žiemą]] thumb|left|200px|Drebulės [[Kamienas|kamieno išilginis pjūvis]]
Paplitimas
Natūraliai išplitusi beveik visoje Europoje (neaptinkama tik Iberijos pusiasalyje ir Sicilijoje), Kaukaze, šiaurės ir vakarų Afrikoje.
Paplitimas ir augavietės Lietuvoje
Labai dažna Lietuvos vietinių medžių rūšis. Auga miškuose, sodybose, paupiuose, miestuose. Lietuvoje gausiausiai auga Vidurio žemumoje, o rytuose, pietuose ir pajūryje retesnė. Sudaro mišrius medynus su beržais, eglėmis, ąžuolais, pušimis, uosiais arba kartais auga grynais drebulynais, kurių Lietuvoje yra apie 2,8 proc. bendro visų medynų ploto. Šviesamėgis augalas. Auga įvairiuose dirvožemiuose, bet dažniausiai derlinguose ir vidutinio derlingumo drėgnokuose priemolio ir priesmėlio dirvožemiuose, pakenčia rūgščius dirvožemius. Atspari šalčiui ir sausroms, nors retkarčiais nukenčia nuo pavasarinių šalnų. Yra žinoma atvejų, kada drebulė ištveria ilgai trunkantį 30-40 dienų užtvindymą.
Nemėgsta augti smėlynuose ir aukštapelkėse.
Matmenys
Auga labai sparčiai, bet nuo 40-50 metų nustoja augusi. Užauga 10-25 m, rečiau pasitaiko net iki 42 m aukščio, nors įprastai dažniausiai aptinkamos apie 20 m aukščio drebulės. Jų kamienas iki 1 m skersmens.
Šiuo metu išmatuota 41,40 m (pagal Tomasz Niechoda 2011 metus) aukščio drebulė, auganti Belovežo girioje (Lenkija).
Storiausiu kamienu – 3,95 m apimties (pagal Tomasz Niechoda 2011 metus), taip pat auga Belovežo girioje (Lenkija).
Amžius
Išgyvena 80-90 metų, retai iki 150 metų.
Požymiai
Medis. Jo laja retoka, kamieno apatinėje dalyje šakų nėra. Jaunų medžių kamieno žievė glotni, blyški, žalsvai pilka su dėmelėmis, vėliau suaižėja ir patamsėja. Subrendusių medžių žievė keletas metrų nuo žemės pilkai rusva, dėmėta ir gruoblėta, dar aukščiau glotni ir lygi, žalsva ar balzganai žalia. Ūgliai dvejopi, tai yra vegetatyviniai – ilgi, šiek tiek bambliuoti ir generatyviniai – trumpi, randuoti. Pumpurai apie 1 cm ilgio, pailgai kiaušiniški, rausvai rudi, smailūs, lipnūs, kvapnūs, pliki arba plaukuoti. Dvinamis. Vyriški ir moteriški žiedai susitelkę į žirginius. Žirginai iki 10 ar 14 cm ilgio ir iki 1,5 cm skersmens, plaukuoti. Kuokeliai raudoni dėl ryškiai raudonos ar purpurinės spalvos dulkių, o piesteliniai kiek trumpesni, pilkai žali, tik purkos raudonai purpurinės. Moteriškiems žiedams peržydėjus, žirginiai pailgėja. Žydi prieš sulapojant balandžio mėn. antroje pusėje, rečiau gegužės pradžioje. Jų vaisiai, tai žirginiuose susitelkusios žaliai rudos sausos dėžutės, kuriose daug smulkių sėklyčių. Sėklytės su plaukelių kuokšteliais, labai smulkios, išnešiojamos vėjo. Sėklos subręsta vos sulapojus, praėjus 25 dienoms po žydėjimo prinoksta galvenos ir iš karto pradeda sklaidytis. Lapai 3-7 cm ilgio ir tokio pat pločio, kieti, tamprūs, šviesiai žali, apatinė jų pusė pilkšva. Jų forma beveik apvali su trumpu nusmailėjimu, banguotais kraštais, su 3-5 pagrindinėmis gyslomis, pliki arba truputi plaukuoti. Rudenį lapai pagelsta arba parausta. Lapkotis ilgas, susiplojęs, todėl juda ir šlama net nuo lengvo vėjo pūtimo.
Dauginimasis
Greitai atželia kirtavietėse, gaisravietėse, apleistose dirvose. Dauginasi dažniau vegetatyviai – šaknų atžalomis. Jaunos atžalos užauga iki 2 m per metus. Sėklomis dauginasi rečiau.
Savybės ir panaudojimas
Mediena balta, lengva, minkšta, naudojama degtukų, celiuliozės pramonei, įrankių, baldų gamyboje, stogų skiedroms, malkoms. Jas mėgsta geniai, kamienuose iškala uoksus. Jų žievę graužia girių žvėrys. Miesto aplinkoje daugelio kitų medžių rūšių amžius sutrumpėja du kartus, o drebulės pakinta mažai, tad tinkama apželdinti miestų gatves.
Medicina
Vaistinei žaliavai naudojama jų žievė, lapai ir pumpurai. Drebulių pumpurai (žiediniai pumpurai žaliavai netinkami) renkami anksti pavasarį – kovo-balandžio mėn, prieš pradedant sprogti. Pumpuruose kaupia salicilo rūgšties junginius. Drebulės pumpuruose taip pat yra apie 6 proc. eterinių aliejų, vitaminų, glikozidų (salicinas ir populinas), 0,25 proc. flavonoidų, dervų, organinių rūgščių, rauginių medžiagų, mineralinių ir antibiotinių medžiagų. Liaudies medicinoje drebulių pumpurais gydomas peršalimas, viduriavimas, išoriškai gydoma podagra, hemorojus, reumatas, nudegimai, žaizdos.
Arbatas ar tirpalus su drebulių pumpurais reikėtų gerti nuo peršalimo ir kitų infekcinių susirgimų. Arbatai užtenka vieno arbatinio šaukštelio drebulės pumpurų, užpiltų stikline su ką tik užvirusiu vandeniu. Palaikius uždengtą stiklinę vieną valandą, arbatą reikia nukošti ir gerti po vieną ar du valgomuosius šaukštus 5–6 kart per parą.
Ligos
Drebulę dažnai užpuola drebulinė pintis. Neatspari liemens puviniui, tad trumpaamžis augalas.
Kita
Kadangi drebulės lapai tamprūs ir kieti, nukritus jiems neprieina oras, prasideda trūnijimas ir skiriasi augalams kenksmingos rūgštys.
Pavadinimas
Mokslinio, lotynų kalba šios medžių rūšies pavadinimo Populus tremula autorius Karlas Linėjus, gyvenęs 1707–1778 metais. Pavadinimas kilęs iš graikų kalbos žodžio (paipalon), kas reiškia – drebėti, nes beveik visada juda lapeliai, o priežastis – ilgas lapkotis.
Viačeslavas Malyševas
Viačeslavas Malyševas (, 1902 m. gruodžio 16 d. Syktyvkare – 1957 m. vasario 20 d. Maskvoje) – tarybinis valstybės ir politinis veikėjas, vienas žymiausių karinės pramonės vadovų, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.
Biografija
1924 m. baigė Velikije Lukų geležinkelių technikumą, dirbo šaltkalviu, tarnavo Raudonojoje Armijoje, buvo traukinio mašinistas.
862 m.
862 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Viačeslavas Malyševas
Biografija
1934 m. baigė Maskvos N.Baumano vardo technikos institutą, dirbo inžinieriumi, 1938 m. tapo Kolomnos V.Kuibyševo vardo gamyklos direktoriumi.
1939 m. paskirtas TSRS Sunkiųjų mašinų gamybos liaudies komisaru, 1940 m. – TSRS vidutinių mašinų gamybos liaudies komisaru, 1941-1942 m. ir 1943-1945 m. buvo TSRS tankų pramonės liaudies komisaras (tuo mat metu 1940–1944 m. buvo ir TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas). Stalinas labai vertino V. Malyševo organizacinius sugebėjimus, karo metais į savo kabinetą jį buvo išsikvietęs 107 kartus (daugiausiai iš visų tuometinių liaudies komisarų) ir po karo, skirtingai nei daugelį kitų karo metų vadovų, paliko svarbiose pareigose: 1945-1947 m. V.Malyševas vadovavo atominės bombos kūrimo projektui, buvo TSRS transporto mašinų gamybos ministras, nuo 1948 m. – TSRS Ministrų Tarybos Valstybinio naujos technikos diegimo komiteto pirmininkas, nuo 1950 m. – TSRS laivų gamybos ministras.
Angelo Bagnasco
Andželas Banjasko (, g. 1943 m. vasario 14 d. Pontevico, Brešos prov., Italijoje) – Katalikų Bažnyčios kardinolas iš Italijos, Genujos arkivyskupas, Italijos vyskupų konferencijos (CEI) prezidentas. Pakeltas į kardinolus 2007 m. Kardinolas kunigas titulinėje bažnyčioje Gran Madre di Dio.
Viačeslavas Malyševas
Biografija
Stalinas savo valdymo pabaigoje didelę grupę perspektyvių vadovų įtraukė ir į TSKP valdymą. V.Malyševas 1952 m. spalio mėn. tapo TSKP CK Politinio biuro nariu, tačiau iškart po Stalino mirties 1953 m. kovo mėn. iš jo pašalintas ir iki liepos mėn. buvo TSRS tarnsporto ir sunkiųjų mašinų gamybos ministras, o po to – Vidutinių mašinų gamybos ministras. 1955-1957 m. vadovavo TSRS Valstybiniam naujos technikos komitetui. Nuo 1947 m. iki 1953 m. kovo mėn. ir nuo 1953 m. gruodžio mėn. iki 1956 m. kartu su vadovavimu ministerijoms vėl buvo TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojas.
Angelo Bagnasco
A. Banjasko studijavo Genujos arkivyskupijos seminarijoje, gavo mokslinį filosofijos laipsnį Genujos universitete. Laikomas konservatyvių pažiūrų hierarchu, pasisako prieš gėjus, yra sulaukęs grasinimų.
Viačeslavas Malyševas
Biografija
TSRS Aukščiausioji Tarybos 1-4 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1944 m.), dukart Stalino premijos laureatas, generolas pulkininkas (nuo 1945 m.). Apdovanotas keturiais Lenino ordinais, Suvorovo bei Kutuzovo ordinais.
Mirė nuo spindulinės ligos. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.
Angelo Bagnasco
Prieš 2013 m. konklavą laikytas vienu iš papabile kardinolų, tikėtinų kandidatų užimti popiežiaus sostą.
FA Mika Erewan
Jerevano „Mika“ – Armėnijos futbolo klubas iš Aštarako, XXI a. pradžioje persikėlęs į Jerevaną.
Istorija
Po 2015–2016 m. sezono komanda išformuota. O klubas likviduotas.
Fredrik Ljungberg
Karlas Fredrikas Jungbergas (g. 1977 m. balandžio 16 d.) – buvęs futbolininkas, žaidęs saugo pozicijoje, kitados atstovavęs Švedijos rinktinei; madų modelis. Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą ėmėsi trenerio veiklos.
Žaidėjo karjera
1994–1998 m. rungtyniavo Halmstads BK.
Vėliau persikėlė į Angliją, kur žaidė (1998–2007) Arsenal FC.
2007–2008 m. sezoną praleido West Ham United FC.
2008 m. spalio 28 d. pasirašė sutartį su Seattle „Sounders“ klubu.
2010 m. gruodžio 30 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Celtic klubu.
Karjeros pabaigoje buvo išvykęs į Japoniją, kur atstovavo Shimizu S-Pulse.
2014 m. sužaidė ketverias rungtynes Mumbai City FC ir paskelbė apie profesionalo karjeros pabaigą.
Trenerio karjera
Grįžo į Angliją ir tęsė karjerą Arsenal FC.
Pasiekimai
Su Halmstadu
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1998 m. sausio 24 d.
Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur antrųjų rungtynių pabaigoje įmušė lemiamą įvartį į Paragvajaus vartus ir buvo išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju.
2008 m. birželio 28 d. F. Ljungbergas paskelbė apie karjeros nacionalinėje rinktinėje pabaigą.
Skydvabaliai
Skydvabaliai (, sin. Ostomidae, ) – vabalų (Coleoptera) šeima, kuriai priklauso įvairios formos vabalai su penkianarėmis letenomis. Jų kūnas gali būti elipsiškas, išgaubtas ar cilindriškas. Antenos buožiškos.
Dauguma rūšių grobuonys. Minta vabzdžių lervomis (kinivarpų, skaptukų). Gyvena po išdžiūvusių medžių žieve, trūnijančioje medienoje bei medžių kempinėse. Kai kurios rūšys (Mauritaninis skydvabalis) aptinkamos maisto produktų sandėliuose, butuose.
Pasaulyje yra apie 600 rūšių. Dauguma jų būdingi tropikams.
Lietuvoje žinomos 7 retos rūšys:
Fredrikstadas
Fredrikstadas (Fredrikstad) – miestas pietryčių Norvegijoje, greta Sarpsborgo, prie Glomos žiočių. Išvystyta chemijos ir lengvoji pramonė, nors anksčiau buvo laivyba ir medienos pramonė.
Istorija
Miestas buvo įkurtas 1567 m., kai sudeginto Sarpsborgo miesto gyventojams Danijos ir Norvegijos karalius Frederikas II leido persikelti prie Glomos upės. Fredrikstadas tapo gynybiniu miestu 1663 m.
JAV invazija į Grenadą
JAV invazija į Grenadą (kodinis pavadinimas Operacija „Būtinas įtūžis“) – 1983 m. JAV vadovaujama invazija į vos 100 000 gyventojų turinčią Karibų jūros regiono salos valstybę Grenadą, esančią 160 km į šiaurę nuo Venesuelos. Invazijos pretekstu tapo karinis perversmas, kuriuo po trumpo valdžios laikotarpio buvo nuversta revoliucinė Grenados vyriausybė. Invazijai pavykus, valdžia buvo pakeista, bet invazija sukėlė daug diskusijų dėl įvairių aplinkybių: JAV metamų kaltinimų imperializmu, šaltojo karo politikos, Kubos įsikišimo, nestabilios Grenados vyriausybės ir Grenados kaip Tautų Sandraugos valstybės statuso.
863 m.
863 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
JAV invazija į Grenadą
1974 m. Grenada tapo nepriklausoma nuo Jungtinės Karalystės. 1979 m. įvyko karinis perversmas ir valdžią šalyje užgrobė kairiųjų pažiūrų sukilėliai. Vykstant vidaus kovai dėl valdžios, 1983 m. buvo nušalintas ir nužudytas ministras pirmininkas Morisas Bišopas. Invazija į Grenadą prasidėjo 1983 m. spalio 25 d. Jungtinės pajėgos, kurias sudarė maždaug 7 600 karių iš JAV, Jamaikos, ir Regioninės saugumo sistemos (RSS) šalių, įveikė Grenados pasipriešinimą ir Hadsono Ostino karinė valdžia buvo nuversta.
Invaziją kritikavo Jungtinė Karalystė, Kanada ir Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja, kuri pasmerkė karo veiksmus kaip „skandalingą tarptautinės teisės pažeidimą“. Invazija susilaukė didelio JAV visuomenės ir kai kurių Grenados sektorių, laikiusių karinę valdžią neteisėta, palaikymo. Šiam įvykiui pažymėti spalio 25-oji Grenadoje buvo paskelbta valstybine švente, vadinama Padėkos diena. Be to, 2009 m. gegužės 29 d. Grenados vyriausybė oficialiai pervadino Salineso kyšulio tarptautinį oro uostą nužudytojo ministrų kabineto vadovo Moriso Bišopo garbei.
Šilaitynė
Šilaitynė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Klausučių. Pro kaimą teka Snietala.
Laivių, Salantų Laumės kūlis
Laivių, Salantų akmuo, vadinamas Laumės kūliu (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas –, senas registro kodas – M261, senas kultūros paminklo Nr. AV500) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantuose, 0,9 km į šiaurės vakarus nuo Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios, Salanto upėje, po kelio tiltu. thumb|left|300px|Laumės akmens vaizdas nuo dešiniojo [[Salantas|Salanto kranto]]
Akmuo
Laumės kūlio vardu vadinami 3 vienas šalia kito esantys natūralūs akmenys, kuriuos vietos gyventojai laiko vieno akmens skeveldromis. Akmenys guli Salanto upėje, arčiau jos kairiojo kranto. Iš jų savo dydžiu išsiskiria du akmenys. Šiaurinis akmuo – 3,4 m pločio, 0,4 m storio ir 1,7 m aukščio. 80 cm į pietus nuo jo esantis II akmuo – 3,0 m pločio, 1,3 m storio ir 1,65 m aukščio. Nuo jo 60 cm į vakarus esantis III, mažiausias akmuo – 1,25 m ilgio, 0,5 m storio ir 0,6 m aukščio.
Teritorijos plotas – 40 m².
2,0 km į šiaurės rytus yra Laivių Laumės kūlis, 1,2 km į pietvakarius – Salantų akmuo su Laumės pėda, 0,1 km į šiaurės rytus - Laivių Kregždinkalnis.
Istorija
Akmenys nuo seno atkreipė vietos gyventojų dėmesį. Jie manė, kad tai vieno, žaibo suskaldyto, akmens liekanos, kurias pavadino Laumės kūliu.
Tarpukariu akmenys buvo Laivių kaimo ūkininko Prano Narkaus žemės sklype, o nutiesus Plungės–Skuodo kelią – atsidūrė Salantų miesto teritorijoje.
1972 m. akmuo paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV500), 2003 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąrašą (registro kodas M261), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Tyrimai
1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo moklsinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1994 m. – Vykintas Vaitkevičius, 1999 ir 2010 m. – Julius Kanarskas.
Našlaitė
Našlaitė (Viola) – našlaitinių (Violaceae) augalų gentis. Pavadinimas susijęs su graikų mitologiniu asmeniu „Io“. Gentyje yra apie 400–500 rūšių; yra daug hibridų, išvesta įvairių veislių. Tai daugiametės žolės, turinčios pražangiai išsidėsčiusius lapus su nenukrentančiais prielapiais. Žiedai vienspalviai arba trijų spalvų, pavieniai arba išaugę iš lapų pažastų ant ilgų žiedkočių. Vaisius – dėžutė, kurioje subręsta sėklos.
Lietuvoje aptinkamos rūšys bei porūšiai
Lietuvoje natūraliai augančios rūšys bei porūšiai:
Vokietijos ryšiai
Vokietijos ryšiai ir telekomunikacijos:
Telefonija
Televizija
Internetas
Akiuotasis šerdgraužis
Akiuotasis šerdgraužis (Oberea oculata) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas.
Požymiai
Vabalai skraido birželio – rūgpjūčio mėnesiais vakarais. Randami ant žiedų ir lapų.
Kiaušinius deda į gluosnių šakutėse išgraužtas duobutes. Lervos medienoje išilgai šakučių graužia vingiuotus takus; čia jos virsta lėliukėmis.
Kofaktorius
Kofaktorius – į fermento sudėtį įeinanti nebaltyminės kilmės, nedidelės molekulinės masės organinė medžiaga arba jonas, kurie būtini fermento veikimui. Jie skirstomi pagal sąveikos su fermentu tipą ir sandarą į tris grupes:
Ieva Simonaitytė
Ieva Simonaitytė (1897 m. sausio 23 d. Vanaguose, Priekulės valsčiuje – 1978 m. rugpjūčio 27 d. Vilniuje) – Klaipėdos krašto rašytoja, autobiografinių apysakų ir romanų kūrėja. I. Simonaitytė laikoma žymiausia Klaipėdos krašto gyvenimo vaizduotoja lietuvių prozoje.
Vaikystė
Ieva Simonaitytė, būdama penkerių metų, susirgo tuberkulioze, visam gyvenimui liko luoša, negalėjo lankyti mokyklos. Augo be tėvo. Skaityti ir rašyti ją išmokė motina. Skaitė Bibliją, maldaknyges, giesmynus, kalendorius. Jaunystėje, vaikščiodama su lazdomis, ji turėjo dirbti: ganyti svetimas žąsis, prižiūrėti mažus vaikus. 1912–1914 m. I. Simonaitytė gydėsi Angerburge. Iš ten grįžo sustiprėjusi ir vertėsi siuvėjos amatu.
Kūryba
Pripažinimo literatūros pasaulyje susilaukė už 1935 m. išleistą romaną „Aukštujų Šimonių likimas“ (už jį 1936 m. paskirta Lietuvos valstybinė literatūros premija). Romane vaizduojamas tragiškas Mažosios Lietuvos lietuvių likimas, nagrinėjama vienos vietos lietuvių giminės kelių kartų raida, savimonės irimas vokiečių kolonizacijos metu. Nuo 1936 m. I. Simonaitytė atsidėjo vien literatūriniam darbui, jai buvo paskirta pensija. 1938–1939 m. rašytoja gydėsi Šveicarijoje. Vokiečiams prijungus Klaipėdos kraštą, I. Simonaitytė apsigyveno Kaune. 1941 m. laikraštį „Į laisvę“ versdavo į vokiečių kalbą taip, kad vokiečiai cenzoriai kuo mažiau prikibtų.
Nuo 1963 m. iki mirties I. Simonaitytė gyveno Vilniuje. 1968 m. parašė memuarų knygą „Gretimos istorijėlės“. I. Simonaitytės kūrybai būdingas lietuviškos tautinės savimonės gvildenimas, gilinimasis į žmogiškąją asmenybę, dorovinių problemų nagrinėjimas, priešinimosi germanizacijai svarstymai.
FK Vėtra Vilnius
miniatiūra|Namų aikštė (2023)
Vilniaus „Vėtra“ – Lietuvos futbolo klubas, įkurtas 1996 m. Rūdiškėse, o 2004 m. persikėlęs į Vilnių. Klubas 2009 m. tapo šalies vicečempionu ir keturis kartus dalyvavo LFF taurės finale, taip pat šešis sezonus iš eilės atstovavo Lietuvai UEFA rengiamuose turnyruose. 2010 m. vasarą komanda pašalinta iš aukščiausiosios lygos dėl finansinių sunkumų.
Istorija
Vėtros futbolo klubą 1996 m. Rūdiškėse įkūrė verslininkas Romas Stašauskas. 1996/97 m. ir 1997/98 m. sezonuose komanda dalyvavo LFF IV lygos Vilniaus zonos A grupės varžybose. 1998 m. užėmusi antrą vietą komanda iškovojo teisę žaisti LFF III lygos Rytų zonos varžybose. Čia 1998/99 m. sezone užėmė ketvirtą vietą, o 1999 m. sezone tapo diviziono nugalėtojais ir iškovojo teisę rungtyniauti LFF I lygoje. 2000 m. sezone I lygos varžybose Vėtra per 29 rungtynes surinko 68 taškus, tapo turnyro nugalėtojais ir gavo teisę žaisti aukščiausioje - A lygoje. Visgi debiutas stipriausioje Lietuvos futbolo lygoje nepavyko - Vėtra dešimties komandų turnyre liko devinta ir 2002 m. turėjo grįžti į I lygą.
2002 m. Vėtra per 30 lygos rungtynių iškovojo net 27 pergales, užtikrintai laimėjo I lygos rungtynes ir gavo teisę grįžti į aukščiausią divizioną. Vytauto Jančiausko, o vėliau Valdo Urbono treniruota komanda 2003 m. A lygos varžybose užėmė aukštą trečią vietą, o 2002/03 m. LFF taurės varžybose pasiekė finalą, kur buvo priversta pripažinti Klaipėdos Atlanto pranašumą.
2004 m. iš Rūdiškių Vėtros klubas persikėlė į Vėtros stadioną Vilniuje. Komandą 2004 m. papildė veteranas Aidas Preikšaitis, pagrindinėje sudėtyje įsitvirtino dvidešimtmetis saugas Darvydas Šernas. A lygoje 2004 m. teko pasitenkinti penktąja vieta, tačiau komanda gana sėkmingai pasirodė UEFA Intertoto taurės turnyre, kur įveikė Narvos Trans bei Edinburgo Hibernian ir tik trečiajame etape nusileido Esbjerg fB ekipai iš Danijos. 2005 m. A lygoje komanda užėmė 4 vietą, o LFF taurės varžybose pateko į finalą, kur nusileido FBK Kaunui. Intertoto taurės pirmajame etape vilniečius įveikė Klužo Ecomax futbolininkai.
2008 m. Vėtros vyriausiojo trenerio pareigos patikėtos patyrusiam futbolo specialistui Virginijui Liubšiui. Šio vadovaujama ekipa sezono eigoje nesugebėjo išsaugoti lyderių D. Milošeskio ir D. Šerno, tačiau A lygoje užėmė 3 vietą ir sugebėjo pasiekti LFF taurės finalą. Tiesa, šiame vėl laukė nesėkmė - Vilniaus Žalgirio stadione Vėtrą 2 - 1 palaužė FBK Kaunas. Šiais metais Vėtra debiutavo UEFA taurės turnyre, tačiau jame jau pirmajame etape turėjo pripažinti Stavangerio Viking klubo pranašumą.
Nors prieš 2009 m. sezoną Vėtrą kamavo finansinės problemos, klubas sugebėjo sezonui surinkti stiprią komandą - išsaugojo pagrindinius gynėjus A. Jankauską, T. Kijanską, Gediminą Paulauską, Valdemarą Borovskį, jaunus futbolininkus vartininką Povilą Valinčių, saugus Jevgenijų Morozą bei Robertą Vėževičių, puolėją Evaldą Grigaitį. Iš subyrėjusio FC Vilniaus klubo į Vėtrą persikėlė Marius Stanaitis, Tadas Eliošius, Artūras Žulpa, iš Talino TVMK atėjo Nikolajus Mašitševas. Sezonui prasidėjus ekipą papildė patyrę futbolininkai Tomas Ražanauskas, Mindaugas Grigalevičius, Nerijus Vasiliauskas, Tomas Mikuckis bei Bertrandas Ngapounou. Smarkiai pasikeitusi Vėtra visą sezoną buvo tarp čempionato lyderių ir iki paskutinio turo kovojo dėl čempionų titulo. Visgi paskutiniame ture Vilniuje patirtas pralaimėjimas Panevėžio Ekranui titlulu leido džiaugtis panevėžiečiams. UEFA Europos lygos turnyre Vėtra iš kovos eliminavo CS Grevenmacher ir Helsinkio HJK klubus, o trečiajame etape buvo priversta pripažinti Fulham FC ekipos pranašumą.
Prieš 2010 m. sezoną Vėtra išgyveno sunkią finansinę krizę. Ilgą laiką buvo neaišku, ar klubas sugebės išvengti bankroto. Visgi iš R. Stašausko klubo valdymą perėmus Rusijos verslininkui Antonui Treušnikovui Vėtra neiširo, tačiau pavėlavo pateikti dokumentus A lygos licencijai gauti ir dėl to neteko galimybės varžytis UEFA Europos lygos varžybose. Teisė startuoti A lygoje Vėtrai buvo suteikta išimties tvarka, be to, ekipa prieš sezono startą gavo 6 taškų baudą. Komandos sudėtyje neišvengta pasikeitimų - komandą paliko gynėjai T. Kijanskas, G. Paulauskas, T. Mikuckis, saugas N. Mašitševas, puolėjai M. Grigalevičius, E. Grigaitis, N. Vasiliauskas. Šiuos pakeitė Audrius Veikutis, Andrejus Usačiovas, Vladimiras Gogberašvilis, Artūras Rimkevičius. Komanda balandžio mėnesį LFF taurės turnyre po 11 m baudinių serijos nugalėjo Marijampolės Sūduvą ir ketvirtą kartą klubo istorijoje pateko į finalą. Visgi ir šis kartas nebuvo sėkmingas - nors po pirmojo kėlinio Vėtra pirmavo prieš Panevėžio Ekraną dėka T. Ražanausko įvarčio, antrajame kėlinyje tiksliais smūgiais atsakė Dominykas Galkevičius ir Egidijus Varnas ir panevėžiečiai šventė pergalę rezultatu 2 - 1.
Mėgėjai 2014 m. atkūrė klubą, pavadino jį „Vėtra” ir puoselėja futbolo tradicijas Rūdiškių miestelyje. FK Vėtra Rūdiškės dalyvauja VRFS organizuojamuose turnyruose.
Dubleriai
2010 m. vasarą „Vėtrą“ pašalinus iš A lygos, jos dubleriai FK Vėtra-2-Snoras Vilnius pratęsė kovas III lygoje.
2007 m. „Vėtra“ greta dublerių komandos turėjo ir 18-mečių komandą „Vėtra-89“.
2005 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas
2005 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas – dešimtasis IAAF organizuotas lengvosios atletikos čempionatas, vykęs 2005 m. rugpjūčio 6 - 14 dienomis Helsinkyje, Suomijoje. Tai buvo jau antrasis pasaulio čempionatas įvykęs šiame mieste. Pirmasis 1983 m. varžybos taip pat vyko Helsinkio olimpiniame stadione.
Lietuva čempionate
Lietuvai kaip nepriklausomai valstybei tai buvo jau septintasis pasaulio čempionatas. Helsinkyje įvykusiose pirmenybėse šaliai atstovavo devyni sportininkai. Virgilijus Alekna iškovojo antrąjį nepriklausomos šalies aukso medalį.
Densill Theobald
Denzilas Teobaldas (g. 1982 m. birželio 27 d.) – futbolininkas, Trinidado ir Tobago rinktinės ir Trinidado ir Tobago „Caledonia AIA“ klubo saugas.
Rutka Pachuckichas
Rutka Pachuckichas, – maža gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Taurusiškės kaimo dalis.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Mauro Piacenza
Mauras Pjačenca (, g. 1944 m. rugsėjo 15 d. Genujoje, Italijoje) – Katalikų Bažnyčios kardinolas iš Italijos, Dvasinių reikalų kongregacijos prefektas. Pakeltas į kardinolus 2010 m. Kardinolas diakonas Abbazia delle Tre Fontane abatijoje.
Studijavo Genujos arkivyskupijos pagrindinėje seminarijoje, Romos Popiežiškajame Laterano universitete apsigynė kanonų teisės daktaro laipsnį. Popiežiškosios Bažnyčios kultūros paveldo komisijos pirmininkas (2003-2007 m.), Popiežiškosios šventosios archeologijos komisijos pirmininkas (2004-2007 m.). Prieš 2013 m. konklavą laikytas vienu iš papabile kardinolų, tikėtinų kandidatų užimti popiežiaus sostą.
864 m.
864 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Šliaveliai
Šliaveliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Suginčių prie kelio į Skudutiškį.
Etimologija
Kaimo vardas yra kilęs iš asmenvardžio Šliavelis.
Jonas Katakinas
Jonas Katakinas (1950 m. spalio 16 d. Akmenės rajone, Viekšniuose – 2005 m. birželio 4 d. Vilniuje) – viena ryškiausių XX a. Lietuvos baleto žvaigždžių.
Studijos ir veiklos pradžia
1971 metais Katakinas baigė M. K. Čiurlionio meno mokyklos choreografijos skyrių. Dar besimokant jis 1970 metais buvo pakviestas į Lietuvos valstybinį akademinį operos ir baleto teatrą, kur šoko iki 1993 metų.
Pagrindiniai vaidmenys
J. Katakinas sukūrė visus svarbiausius klasikinio repertuaro vaidmenis – Dezirė (Piotro Čaikovskio „Miegančiojoje gražuolėje“), Princą (Piotro Čaikovskio „Spragtuke“), Bazilį (Liudviko Minkaus „Don Kichote“), Francą (Leo Delibes’o „Kopelijoje“), Francą (Johanno Strausso „žydrasis Dunojus“).
Reikšmingi Lietuvos baleto istorijai jo vaidmenys lietuviškuose spektakliuose – Žilvinas (Eduardo Balsio „Eglė žalčių karalienė“), Baltaragis (Viačeslavo Ganelino „Baltaragio malūne“), Kastytis (Juozo Gruodžio „Jūratė ir Kastytis“).
Vienas paskutiniųjų J. Katakino darbų – Džeimsas romaniškajame Hermanno Lovenskjoldo ir Augusto Bournonville’o balete „Silfidė“ (pasak meno kritikų, jame artistas puikiai suderino šokio techniką, romantinio baleto stiliaus pojūtį ir vaidybinius sugebėjimus).
Pedagoginė veikla
Dvidešimt trejus metus atidavęs scenai, su ja atsisveikino Jėzaus vaidmeniu Antalo Fodoro balete „A Proba“. Jonas Katakinas toliau dirbo kaip pedagogas ir repetitorius.
J. Katakino mokinė Rūta Jezerskytė (tuomet Vilniaus baleto mokyklos moksleivė) 1994 metais laimėjo pirmąją vietą tarptautiniame baleto konkurse „Prix de Lausanne“. Tais pačiais metais Eglė Špokaitė Permėje vykusiame tarptautiniame baleto konkurse „Arabeskas“ pelnė aukso medalį, o jos partneris Edvardas Smalakys buvo apdovanotas sidabro medaliu.
Katakino mokinė Eglė Špokaitė laimėjo dar tris svarbius apdovanojimus: Tarptautinio Sankt Peterburgo baleto konkurso „Maja '94“ bronzą, o Tarptautiniame Helsinkio baleto konkurse (1995) ir Antrajame tarptautiniame Japonijos baleto ir modernaus šokio konkurse (1996) – auksą.
J. Katakinas dirbo ir su jauna Vilniaus operos ir baleto teatro soliste Nele Beliakaite (1995 metais laimėjusia antrąją vietą tarptautiniame baleto konkurse „Prix de Lausanne“), taip pat su Rūta Jezerskyte (laimėtas sidabro medalis Tarptautiniame Jacksono baleto konkurse Jungtinėse valstijose).
Apdovanojimai
1976 Lietuvos jaunųjų menininkų diplomas. 1994 m. Diplomas už geriausią artistų paruošimą Tarptautinis III Rusijos baleto artistų konkursas “Arabesk – 94”. 1996 m. Specialusis prizas už dramaturgiją klasikinio pas de deux forma Tarptautinis konkursas “Maja – 96”. 2001 m. Didžiojo Lietuvos Kunigaikščio Gedimino 5 laipsnio ordinas.
Vokietijos futbolo varžybos 1982–1983 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1982–1983 m.
Walt Disney Animation Studios
Trumpi animuoti siužetai ir nuo 1934 m. pradėti pilnametražės animacijos procesai, pradžioje buvo tik sudėtinė verslo dalis. 1950 m. įkurtas „Walt Disney Pictures“ skyrius buvo skirtas vaidybinių filmų produkcijai. 1986 m. vykstant „The Walt Disney Company“ pertvarkymui, „Walt Disney Productions“ oficialiai tapo dukterine kompanijos įmone, pavadinimu „Walt Disney Feature Animation“. Studija įgavo dabartinį pavadinimą 2007 m., kai buvo sujungta į tą patį „Walt Disney“ kompanijos skyrių su tuo metu įsigyta „Pixar“ animacijos studija.
Didelę dalį savo gyvavimo studija buvo žinoma kaip pirminė JAV animacijos studija, išplėtojusi daugumą technikų, tapusių tradicinės animacijos standartu. Studijos animacinių filmų katalogas patenka tarp brangiausių „Disney“ studijos turtų, o animuotų trumpo metro filmukų žvaigždės – „Peliukas Mikis“, „Antulis Donaldas“, „Gufis“ ir „Plutas“ – tapo žymiomis figūromis populiariojoje kultūroje bei „Walt Disney“ kompanijos talismanais.
2006 m. „Pixar“ vadovai Edwin Catmull ir John Lasseter ėmėsi studijos prezidento ir vyriausiojo kūrybos vadovo pareigų. Nuo 2007 m. išleisto animacinio filmo „Susipažinkite su Robinsonais“, studija turėjo naują logotipą, atskiriantį juos nuo „Pixar“. Logotipe pavaizduotas klasikinis Peliuko Mikio portretas iš trumpo animacinio filmo „Garlaivis Vilis“.
Istorija
250px|thumb|kairėje|Peliukas Mikis Iš Kanzas Sičio kilę Walt Disney ir Roy O. Disney 1923 m. Los Andžele įsteigė „Disney Brothers Cartoon Studio“. Pirmasis jų projektas buvo begarsės serijos, kuriose vaidino gyva aktorė – mergaitė. Ji gyveno animuotame pasaulyje, filmukas vadinosi „Alisos komedijos“. Projektas buvo išplatintas Margaret J. Winkler ir jos animacijos studijos pagalba, jų bendradarbiavimas toliau tęsėsi. 1927 m. buvo išplatintas kitas animuotas filmukas „Laimingasis triušis Osvaldas“. Iš pradžių „Disney“ studija buvo įkurta Los Andželo miesto centre, Kingswell gatvėje, bet vėliau persikėlė į naują pastatą Hyperion gatvėje.
Po pirmųjų „Laimingojo triušio Osvaldo“ metinių įplaukų Walt Disney nusprendė atnaujinti kontraktą su Margaret J. Winlker animacijos studija, tačiau ji jau buvo ištekėjusi už Charles Mintz, kuris tuo metu perėmė verslą. Naujasis direktorius pasiūlė mažesnes išankstines pajamas už kiekvieną naują seriją, dėl to W. Disney nesutiko. „Universal“ animacijos studija, valdoma Margaret vyro, o ne W. Disney, turėjo teises į „Laimingojo triušio Osvaldo“ filmukų serijas. Be to daugybė darbuotojų perėjo į Ch. Mintz valdomą multiplikacinę studiją, dėl 1928 m. turėjusio pasibaigti ankstesnio bendradarbiavimo kontrakto.