cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ekologinė niša
Nišų diferenciacija atsiranda, kai veikiant konkurencijai dėl gyvenimo sąlygų, rūšys pasiskirsto „rolėmis“. Pvz., naudojasi maisto ištekliais skirtingu paros laiku, maitinasi kitoje išteklių zonoje nei konkuruojanti rūšis, arba atsiranda morfologiniai pakitimai, leidžiantys išnaudoti skirtingus veiksnius. Nevykstant nišų diferenciacijai, kelioms rūšims varžantis dėl tų pačių sąlygų (panašių nišų), nuolatinė konkurencija dėl išteklių ar kitų ribojančių veiksnių gali baigtis vienos rūšies išnykimu (Gauzės principas).
Nišos sąvoką 1917 m. pirmas pavartojo gamtininkas Joseph Grinell, 1927 m. minėjo britų ekologas Sutherland Elton, 1957 m. išpopuliarino zoologė G. Evelyn Hutchinson, nors jie pateikė šiek tiek skirtingus nišos apibrėžimus.
Gioachino Greco
Jaunystė
Grekas buvo dar vadinamas kalabriečiu, pagal provinciją iš kurios jis buvo kilęs. Jo tėvai buvo neturtingi valstiečiai, tad Grekas negavo gero išsilavinimo. Jis anksti paliko namus ir pragyvenimui užsidirbdavo, žaisdamas šachmatais ir rašydamas šachmatų žaidimo rinkinius. Apie jo ankstyvąją jaunystę nedaug kas žinoma. Pirmosios žinios žinomos tik iš gyvenimo Romoje.
Mokymasis
Grekas susipažino su šachmatais iš Ruy Lopeso ir Alesandro Salvio knygų. Sicilijos dvasininkas ir žinomas šachmatininkas Don Marianas (Don Mariano) pastebėjęs, kad Grekas greitai tobulėja, pasikvietė jį į savo namus ir mokė žaidimo paslapčių. Grekas taip greitai įsisavindavo žinias, kad netrukus beveik pasivijo savo mokytoją.
1619 m. pradėjo rašyti apie šachmatų žaidimą savo įžymiuosius rankraščius. Taip Grekas tapo pirmuoju žinomu šachmatų profesionalu.
Kelionės po Europą
D. Grekas vėliau vyko į Londoną, kur susitiko su geriausiais žaidėjais ir prieš juos laimėjo. 1623 m. jis paliko rankraščių kopijas Fransua Godolfinui (Francis Godolphin) ir Nikolui Montstivenui (Nicholas Mountstephen) iš Ludgeito.
1625 m. D. Grekas keliavo į Madridą, kur žaidė karaliaus Filipo IV dvare ir nugalėjo visus varžovus.
Kelionė į Vest Indiją
Būnant Ispanijoje, ispanų jėzuitai jį prikalbino keliauti į Vest Indiją. Ten nuo infekcinės ligos jis 1634 m. ir mirė. Pagal testamentą visą savo turtą perleido jėzuitams.
Rankraščiai
1619 m. Grekas pradėjo ruošti ranka rašytus rinkinius apie šachmatų kombinacines padėtis ir patį žaidimą. Savo rėmėjams pateikė rinkinių kopijas. Jo rankraščiai paprastai turėjo dedikaciją, sonetą, šachmatų istorijos aprašymą, paaiškinimus apie figūrų pavadinimus ir jų vietą, figūrų ir pėstininkų judėjimą, jų vertę, žaidimo taisykles įvairiose šalyse, šachmatų terminus. Rankraščiuose teikdavo praktinių patarimų. Kai kurie jų, buvo skirti uždaviniams (19 uždavinių), kitur pateiktos pilnos šachmatų partijos. Žinoma bent 20 tokių jo rankraščių.
Greko ankstyvieji rankraščiai buvo parašyti prastu stiliumi ir su gramatinėmis klaidomis. Paskutiniųjų rankraščių stilius ir gramatika buvo geresni. Dėl to skirtumo kai kurie tyrinėtojai kėlė klausimų, ar visi rankraščiai parašyti Greko? Kai rankraštis buvo rašomas turtingam ir galingam rėmėjui Greko pradžioje pradėdavo kaligrafiškai. Tačiau klaidų buvo ir kaligrafinėse dalyse, todėl ekspertai mano, kad jie buvo rašomi klausantis diktuojamo teksto.
Londone jam kilo mintis į rankraščius be diagramų taip pat talpinti ir visos partijos užrašus. Dauguma partijų nebuvo sužaistos, bet mokymo tikslais buvo sudarytos kaip gero žaidimo pavyzdžiai. Partijose D. Greko varžovai pažymimi kaip NN. Manoma, kad D. Grekas, kuris dažniausiai žaidė su galingais kilmingaisiais ir turtingaisiais rėmėjais, nenorėjo, ar nedrįso jų įvardinti pralaimėtojais.
1924 m. Grekas grįžo į Paryžių, kuriame, atsižvelgdamas į naujas idėjas, perrašė rankraštį. Jis išėmė ilgas ir mažai patrauklias partijas ir įdėjo labiau efektingas. Vieną iš rankraščių publikavo Paryžiuje, kur matoma dedikacija, užrašyta geresniu raštu, tačiau tolimesniame tekste, kaip ir kituose rankraščiuose, išlieka sunkiai išskaitomas raštas.
Beveik visi Greko rankraščiai buvo dedikuoti įžymiems turtingiems rėmėjams, dažnai dauginti perrašinėtojo. Kalbos stilių keisdavo priklausomai nuo to, kam buvo dedikuojama. Kai kurie rankraščiai yra išlikę bibliotekose (Bibliotheque Nationale, Paris, MS. Italiens No. 1,378) iki XX a. pradžios.
Knygos
right|thumb|Greko vadovėlis Po jo mirties Fransua Bilis (Francis Beale) jo rankraščius apjungė į knygą, kurią Henris Heringmanas (Henry Herringman) 1656 m. anglų kalba išleido Londone. Ją iš italų kalbos išvertė D.S. Badenas (D.S. Budden). Joje buvo 94 gambitai. Knyga buvo dar kartą išleista 1750 m. ir 1819 m. Prancūzų kalba Greko knyga „Šachmatų žaidimas“ pasirodė 1669 m. Paryžiuje. Ji buvo pakartota 1707 m., 1713, 1714 m. ir 1741 m. 1750 m. buvo dar vienas leidinys ilgu pavadinimu: „Šachmatais žaisti paprasta, Džoakimno Greko Kalabriečio partijos, su papildomomis partijomis ir pradžiomis, su pagrindinėmis taisyklėmis ir iliustruota…“
1752 m. šis prancūziškas leidinys buvo išspausdintas Londone.
1784 m. Greko knygos vokiškasis vertimas buvo Moses Hirschel atspausdintas Vroclave, antras leidimas – 1795 m. Leipcige. Knygos pavadinimas buvo: „Pono Džoakino Greko kalabriečio ir paslaptingojo arabo Filipo Stamos šachmatai, skaitytojų palengvinimui patobulinti visais naujaisiais metodais.“
1819 m. Viljamas Lewis išvertė iš prancūzų kalbos ir redagavo, pridėdamas savo pastabų ir paaiškinimų. „Džoakino Greko šachmatų partijos“. Ši knyga buvo pakartota 1833 m. ir liko, kaip pavyzdinis „Greko" leidimas, iki 1900 m. prof. L. Hofmano išleistos knygos „Greko partijos“.
1854 m. pasirodė daniškas leidimas, o 1865 m. Antonius van der Linde išleidžia „Džoakino Greko partijos“ olandų kalba.
1919 m. John G. White išspausdino knygą: „Grekas ir jo rankraščiai, Džoakinas Grekas 1600–1634, 300-ios pirmojo rankraščio parašymo metinės 1619–1919“.
Partijų pradžios
D. Grekas savo rankraščiuose pateikė ir rekomendacijų, kaip žaisti partijų pradžias, taip pat parodė galimus spąstus jose.
1) Greko gambitas (C38)
1. e4 e5 2. f4 exf4 3. Žf3 g5 4. Rc4 Rg7 5. h4 h6 6. d4 d6 7. Žc3 c6 8. hxg5 hxg5 9. Rxh8 Rxh8 10. Že5
2) Rikio gambitas, Greko variantas (C33) 1. e4 e5 2. f4 exf4 3. Rc4 Vh4+ 4. Kf1 Rc5
3) Rikio pradžia (C24) Greko gambitas
1. e4 e5 2. Rc4 Žf6 3. f4
4) Greko gynyba (C40)
1. e4 e5 2. Žf3 Vf6
Itališkoji partija (C54) 5) Greko variantas
1. e4 e5 2. Žf3 Žc6 3. Rc4 Rc5 4. c3 Žf6 5. d4 exd4 6. cxd4 Rb4+ 7. Žc3 Žxe4 8. O-O Žxc3
Svarbiausias D. Greko pasiekimas partijos pradžių teorijoje yra jo išanalizuotas bokšto aukos variantas Itališkojoje partijoje.
Šachmatų taisyklės
Iki 1623 m. aiškios tvarkos dėl rokiruotės nebuvo – kai kuriose šalyse rokiruotė buvo pripažįstama, kitose – ne, be to, nebuvo tiksliai nurodyta, kuriuose laukeliuose po rokiruotės turi stovėti karalius ir bokštas. Grekas pasiūlė dabartinę rokiruotės tvarką.
Grekas taip pat pasiūlė, kad žaidėjas pravedęs pėstininką į paskutiniąją horizontalę galėtų versti jį į antrąją valdovę. Kai kuriose šalyse tai nebuvo leidžiama: žaidėjas vienu metu galėjo turėti tik vieną valdovę.
Blumenavos pilkapynas
Blumenavos pilkapynas ir kapinynai – prūsų pilkapynas ir du kapinynai Semboje, prie Blumenavos (nuo 1946 m., Kaliningrado sritis).
Pilkapynas
1906 m. pilkapyne du pilkapius kasinėjo Adalbertas Becenbergeris. Viename jų buvo įrengtos dvi akmeninės dėžės, kuriose palaidoti sudeginti mirusieji su įkapėmis. Rastos 6 urnos ir žalvarinis pincetas. Pilkapynas datuojamas ankstyvuoju geležies amžiumi.
Kapinynai
Pirmasis kapinynas yra prie buv. Mažojo Blumenavos kaimo. 1876 m. kasinėjo A. Heningas, 1895 m., 1903-1904 m. Emilis Holakas. Mirusieji laidoti sudeginti, urnose; kapai apdėti akmenų vainikais (1,4-2,85 m skersmens) arba virš jų išgrįsti apskriti akmenų grindiniai. Urnos 27–53 cm aukščio, dauguma puoštos įspaudais, kai kurios su dangčiais. Po jomis dėtos įkapės. Rasta I a. - IV a. ietigalių, antskydžių, peilių, žąslų, Romos monetų (Faustinos II), diržų sagčių, segių, karolių, žiedų. Šalia vieno kapo palaidotas žirgas su žąslais ir kamanomis.
Netoli pirmojo yra antrasis kapinynas. 1904 m. kasinėjo E. Holakas. Mirusieji laidoti sudeginti, urnose, kurios statytos ant akmenų. Kapai apdėti plokščiais skaldytais akmenimis, datuojami pirmaisiais m. e. amžiais.
Morkai
Morkai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Kriūkų.
Mariano Andújar
Marianas Gonsalas Anducharas (Mariano Gonzalo Andújar; 1983 m. liepos 30 d.) – Argentinos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Yra Argentinos klubo Estudiantes de La Plata žaidėjas.
Karjerą pradėjo 2001 m. Club Atlético Huracán klube. 2004 m. tapo pagrindiniu komandos vartininku. 2005–2006 m. buvo paskolintas italų US Città di Palermo klubui, ten sužaidė keletą lygos ir taurės varžybų. 2006–2009 m. rungtyniavo Estudiantes klube, su juo laimėjo Libertadores taurę. 2009 m. vėl išvyko į Italiją ir tapo pagrindiniu Calcio Catania vartininku. 2012 m. sausio 21 d. pusei metų buvo paskolintas Argentinos Estudiantes de La Plata klubui.
Žiedgraužiai
Lietuvoje yra apie 10 rūšių: ir kt.
Mariano Andújar
Marianas Anducharas Argentinos rinktinėje debiutavo 2009 m. atrankos varžybose prieš Kolumbiją (nepraleido nė vieno įvarčio). 2010 m. paimtas į pasaulio čempionatą kaip pagrindinis vartininkas, tačiau vėliau visgi tapo atsarginiu.
Žvaigždžių dulkės
Žvaigždžių dulkės  – 2007 m. fantastinė drama.
Mariano Andújar
Laimėjimai
Estudiantes de La Plata
Žvaigždžių dulkės
Scenarijus
Istorija prasideda prieš 18 metų nuo pagrindinio veiksmo siužeto. Tristanas pažadėjo savo mylimajai Viktorijai atnešti nukritusią žvaigždę iš už sienos skiriančios du pasaulius, burtų ir realųjį. Tačiau kelionėje sutinka savo tikrą meilę, žvaigždę Vein. Vein pagrobia ragana siekianti prailginti savo gyvenimą, tačiau galu gale meilė nugali visus sunkumus ir triumfuoja. O Tristanas tampa karaliumi, kadangi kažkada jo tėvas buvo įsimylėjęs pavergtą princesę. O kiti kandidatai bekonkuruodamas tarpusavyje išsižudo.
Jurgita Mikutytė
miniatiūra Jurgita Mikutytė (g. 1973 m. spalio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos vertėja iš vokiečių kalbos, kultūros vadybininkė.
Biografija
1996 m. Vilniaus universitete baigė vokiečių filologijos bakalauro, 1998 m. visuotinės literatūros magistro studijas. 1998–2001 m. studijavo Zalcburgo universitete (Austrija). 2001–2003 m. VU Vertimo studijų katedroje ir Vokiečių filologijos katedroje dėstė meninį vertimą, stilistiką, vokiečiakalbę literatūrą ir kt. 2003–2004 m. dirbo Lietuvos rašytojų sąjungos tarptautinių programų direktore. Kartu su kolegomis 2004 m. gegužės mėn. įkūrė Lietuvos literatūros vertėjų sąjungą, 2004–2011 m. buvo jos pirmininkė. Dirbdama LLVS išvystė plačią edukacinę programą vertėjams, redaktoriams, leidėjams, kitiems besidomintiems: rengė ir vedė seminarus, paskaitas, diskusijas, konferencijas, meninio vertimo kursus, tarptautines vertėjų dirbtuves.
Sumanė ir organizavo meninio vertimo konkursą „Noriu versti“ m., Metų verstinės knygos rinkimus, Antipremiją , vertimo recenzijų rašymo dirbtuves; koordinavo premijų konkursus ir jų teikimo vakarus, Tarptautinės vertėjų – Šv. Jeronimo – dienos minėjimą ir kt. Sukūrė ir pildė internetinį vertimo kritikos ir mokslo bibliografinį archyvą. Dalyvavo tarptautinėje vertėjų veikloje, bendradarbiavo su Lietuvos universitetais.
Nuo 1998 m. verčia grožinę literatūrą ir filmus iš vokiečių kalbos.
Publikavo straipsnių literatūros, meninio vertimo ir kt. temomis.
Lietuvių P.E.N. centro narė.
Vertimai periodikoje
Knygos „Šveicarų literatūra: rinktiniai tekstai“ sudarymas (Vokiečių ir lietuvių kalbomis. Saulės delta, 2002)
Gervėnai (Lazdijai)
Gervėnai – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Seirijų. Seniūnaitijos centras.
Kauno maratonas
220px|miniatiūra|Kauno maratonas (2015 m.)
Kauno maratonas – kasmetinis tarptautinis bėgimo renginys vykstantis Kauno mieste, Lietuvoje. Tradiciškai vyksta antrą birželio sekmadienį. Bėgama tradicinė maratono distancija, pusė maratono, 10 km ir 5 km distancijos. Organizuoja VšĮ „Kauno maratono klubas“.
„Kauno maratonas“ yra ne pelno siekiantis renginys ir visą gautą pelną skiria „Kauno maratono klubo“ sportininkų stipendijoms, stovykloms ar kelionėms į varžybas apmokėti.
Istorija
„Kauno maratono“ renginio idėja gimė dar 2011 m. bėgimo entuziastams Vytautui ir Algirdui Pukiams iš Kauno. Tais metais buvo užregistruota ir interneto svetainė. Visgi derinant organizacinius klausimus, ieškant rėmėjų ir tariantis su bėgimo bendruomene pirmas renginys buvo suorganizuotas 2013 m. Jame dalyvavo apie 2 tūkstančius dalyvių. 2014 m. – apie 3 tūkstančius dalyvių. 2015 m., renginiui persikėlus į Kauno senamiestį, susirinko 5 tūkstančiai bėgimo entuziastų. 2016–2017 metais į renginį susirinko apie 5 tūkst. dalyvių.
Nugalėtojai
Nors didžiąją bėgikų dalį sudaro mėgėjai, „Kauno maratono“ bėgime itin aktyviai dalyvauja ir profesionalūs bėgikai. Organizatoriai norėdami paskatinti juos, pagrindinės maratono distancijos trasos rekordą pagerinusiems sportininkams įteikia papildomą piniginį prizą.
Maratonas
Legenda:
Antanas Ivanauskas (1954)
Antanas Ivanauskas (1954 m. spalio 22 d. Zagriaužyje, Jurbarko rajonas – 2013 m. sausio 19 d. Visagine) – inžinierius, Lietuvos ir Visagino visuomenės bei politinis veikėjas.
Biografija
1972 m. baigė Raudondvario vidurinę mokyklą, 1977 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo elektros sistemų ir tinklų inžinieriaus specialybę.
1977–1982 m. Vakarų statybos Energijos tiekimo valdybos meistras, vyr. inžinierius, skyriaus viršininkas. 1982–1989 m. tresto „Energospecmontaž“ eksperimentinės gamyklos Dūkšto filialo meistras, direktoriaus pavaduotojas. 1989–1992 m. Kauno siuvimo įmonės „Baltija“ Dūkšto filialo direktorius, 1992–1995 m. Dūkšto siuvimo fabriko „Trilypis“ direktorius. 1995–1999 m. Visagino mero pavaduotojas, 1999–2000 m. Visagino meras. Nuo 2000 m. UADB „Ergo Lietuva“ Visagino atstovybės vadovas. Ignalinos AE ŠT ir PK cecho, nuo 2003 m. VĮ „Visagino energija“ pamainos inžinierius. Paskutinė darbovietė – UAB „Betono bazė“ direktoriaus pavaduotojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Visagino skyriaus narys.
1995–2011 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.
Žmona Irina (g. 1958 m.), vaikai – sūnus Donatas (g. 1979 m.), duktė Inga (g. 1983 m.).
Folkerkas (sritis)
Folkerkas  – nedidelė sritis Škotijos centrinėje dalyje. Ribojasi su Šiaurės Lanarkširu, Vakarų Lotianu ir Sterlingu.
Svarbiausi miestai
thumb|left|245px|Folkerko miesto apylinkės
Tabakas (gentis)
Tabakas (Nicotiana) – notreliažiedžių (Lamiidae) poklasio bulvinių (Solanaceae) šeimos augalų gentis. Tabaku taip pat vadinami šios genties augalų išdžiovinti lapai, naudojami rūkymui.
Lietuvoje auginamos šios rūšys:
Bludavos kapinynai
Bludavos kapinynai ir gyvenvietė – du prūsų kapinynai ir senovės gyvenvietė Semboje, prie Bludavos (nuo 1946 m., Kaliningrado sritis) kaimo.
Kapinynai
Pirmasis kapinynas yra į vakarus nuo kaimo, vadinamojoje Kononenbergės kalvelėje. 1906 m. Emilis Holakas, Frydrichas Peiseris ir Adalbertas Becenbergeris ištyrė 26 kapus, 1931 m. Karlas Engelis – 7 kapus. Mirusieji laidoti sudeginti (dažniausiai urnose) ir nedeginti. Aptikta žirgų kapų. Ankstyvieji kapai (mirusieji nedeginti) dažnai apardyti įrengiant sudegintų mirusiųjų kapus; pastarųjų kapų viršuje išgrįsti akmenų grindiniai. Rasta I a. – IV a. ietigalių, žąslų, smeigtukų, apyrankių, antkaklių, segių, žirklių, ylų, verpstukų, Romos imperatorių Marko Aurelijaus ir Trajano monetų, gintaro.
Antrasis kapinynas yra 120 m į vakarus nuo pirmojo. 1906 m. ištirti 72 kapai. Mirusieji laidoti nedeginti, (guldyti galva į vakarus, šiaurę ir šiaurės rytus) ir sudeginti, su gausiomis įkapėmis. Rasta X a. – XIII a. ietigalių, smeigtukų, spynų, peilių, galąstuvų, diržų sagčių, puodų. Po sudegintų mirusiųjų kapais arba šalia jų buvo įrengtų žirgų kapų.
Šaltiniai
Кострово (Калининградская область)
Saulės masė
Iki šiol nei astronominis vienetas, nei gravitacinė konstanta nebuvo tiksliai žinomi. Tačiau Saulės sistemos planetos ar dvinarės žvaigždės masės, išreikštos Saulės masėmis, nepriklauso nuo šių konstantų. Taigi buvo naudinga šias mases išreikšti Saulės masėmis. Dabar ir AU, ir G tiksliai žinomi, taigi Saulės masę galima tiksliai apskaičiuoti.
Evoliucija
Saulės masė laikui bėgant mažėja, bet nelabai daug. Tačiau artėjant raudonosios milžinės stadijai tos masės bus prarasta daug daugiau (viso apie 0.332 ). Saulei prarandant masę, Žemės orbitos spindulys pradės didėti, jai pamažu atitolstant nuo besiplečiančios Saulės, nors šis efektas ir nebus pakankamas visai išvengti „pasaulio pabaigos“.
Aleksandra Kosteniuk
Aleksandra Kosteniuk (g. 1984 m. balandžio 23 d. Permėje) – rusų šachmatininkė, dvyliktoji istorijoje pasaulio moterų klasikinių šachmatų čempionė (2008–2010 m.), šachmatų 960 pasaulio moterų čempionė (2006 ir 2008 m.), Europos moterų šachmatų čempionė (2004 m.), Rusijos moterų čempionė (2005 m.). Didmeistrė: moterų nuo 1998 m., vyrų nuo 2004 m. Jos sesuo Oksana Kosteniuk irgi šachmatininkė – FIDE moterų meistrė. 2022 metais po Rusijos invazijos į Ukrainą ji pakeitė šachmatų federaciją ir nuo 2023 metų kovo mėn. atstovauja Šveicarijai.
Vaikystė
Gimė Permėje 1984 m. balandžio 23 d., bet netrukus, 1985 m., kartu su tėvais, persikėlė gyventi į Maskvą. Kai jai buvo penkeri, tėvas padovanojo šachmatus ir pamokė kaip žaisti, vėliau ir treniravo. Mergaitė greitai tobulėjo. Ji du kartus tapo Maskvos mergaičių (iki 10 m.) čempione (1991 m., 6 iš 8 ir 1992 m. 9 iš 9).
Ji taip pat du kartus tapo Europos mergaičių čempione: 1994 m. Beile Herkulanėje Europos jaunių čempionate, mergaičių iki 10 m. grupėje (7 iš 9) ir 1996 m. Rimavska Sobotoje (mergaičių iki 12 m.) grupėje.
1994 m. dalyvavo Segede surengtame FIDE pasaulio jaunių šachmatų festivalyje „Už taiką“, kur tarp mergaičių (iki 10 m.) buvo antra.
Jaunystė
1998 m. keturiolikmetė Aleksandra Kosteniuk tapo moterų šachmatų didmeistre, o 2000 m. – vyrų tarptautine meistre. 2001 m. septyniolikmetė Aleksandra, Dresdene pasiekė pasaulio moterų čempionato finalą, kur pralaimėjo Džu Čen.
Rusijos čempionatai
Aleksandra Kosteniuk dalyvavo kelete Rusijos moterų šachmatų čempionatų. Pirmą kartą Rusijos moterų šachmatų čempionate, kuris vyko Elistoje, žaidė 1997 m. (5½ iš 9). Kartą buvo čempionė, laimėjo tris sidabro medalius. Toliau, dalyvautų čempionatų rezultatai. 2000 m. gegužės mėn. Elistoje – 2-oji vieta Rusijos moterų šachmatų čempionate (6 iš 9). 2004 m. Kazanėje – 2-oji vieta (8 iš 11). 2005 m. Samaroje A. Kosteniuk laimi Rusijos moterų šachmatų čempionatą (+7, =4, -0). 2010 m. – Maskvoje – 5-oji vieta. 2013 m. Elistoje – sidabras (6½ iš 9). 2014 – Kazanėje – 7-oji vieta.
Europos moterų šachmatų čempionatai
Nuo 2001 m. dalyvavo Europos moterų šachmatų čempionatuose. Viename jų, 2004 m. kovo 21–balandžio 4 d. Dresdene vykusiame Europos čempionate, kartu su Peng Džaogin surinko po 9½ iš 12 ir pasidalijo 1–2 vietomis. Čempionės išaiškinimui, paskyrus papildomą dviejų greitųjų partijų (po 15 min.) mačą, Aleksandra Kosteniuk nugalėjo 1½ : ½ ir tapo Europos čempione. 2004 m. jai buvo suteiktas vyrų didmeistrės titulas.
Šachmatai 960
2006 m. rugpjūčio mėn. tapo pirmąja neoficialia šachmatų 960 pasaulio moterų čempione, kai finale nugalėjo Vokietijos šachmatininkę Elizabet Petc 5½ : 2½. Šį titulą sėkmingai apgynė 2008 m. Maince įveikusi Kateriną Lahno 2½ : 1½.
Pasaulio moterų šachmatų čempionatai
Pasaulio moterų šachmatų čempionato viršūnė pasidavė ne iš karto.
Pirmasis bandymas
Aleksandra Kosteniuk pasaulio moterų šachmatų čempionatuose pradėjo dalyvauti 2001 m. lapkričio–gruodžio mėn. Maskvoje vykusiame atkrentamųjų trumpųjų mačų čempionate vos nepateikė staigmenos. Įveikusi 3 : 1 po papildomų partijų Siu Juhua, ji pateko į finalą, kur susitiko su kita kine Džu Čen. Šis susitikimas vyko atkakliai: keturių partijų finalas pasibaigė lygiosiomis 2 : 2 (Išlygino A. Kosteniuk), po pirmųjų dviejų pridėtų partijų, kur varžovės laimėjo po partiją – vėl lygu. Tačiau per pridėtas kitas dvi partijas jai teko nusileisti varžovei rezultatų 0 : 2 ir pralaimėti finalinį mačą bendru rezultatu 3 : 5.
Antrasis bandymas
left|thumb|200px|Aleksandra Kosteniuk, [[Maincas, 2008 m. rugpjūčio 3 d. Šachmatų 960 pasaulio čempionate]] Ir antrasis mėginimas sėkmės neatnešė. 2004 m. gegužės–birželio mėn. Elistoje vykusiame pasaulio čempionate, antrajame rate, susitikusi su Viktorija Čmilyte, pralaimėjo ½ : 1½ ir iš tolesnių varžybų iškrito.
Trečiasis bandymas
Ir trečiasis bandymas nenusisekė: 2006 m. kovo mėn. Jekaterinburge vykusiame pasaulio čempionate, pasiekusi trečiąjį ratą, kaip ir 2004 m., žaidė su Viktorija Čmilyte ir vėl jai pralaimėjo ½ : 1½. Tad iš tolesnių varžybų teko pasitraukti.
Pasaulio moterų šachmatų čempionė
Vis tik ketvirtasis mėginimas apsivainikavo sėkme. 2008 m. rugpjūčio 28–rugsėjo 18 dienomis Nalčike surengtame pasaulio moterų trumpųjų atkrentamųjų mačų čempionate, pasiekusi pusfinalį, įveikė švedę Pia Kramling 1½ : ½ ir pateko į finalą, kur susitiko su kine Hou Ifan. Keturių partijų mačas baigėsi 2½ : 1½ (+1, =3, -0) Aleksandros Kosteniuk naudai ir ji tapo 12-ąja pasaulio moterų šachmatų čempione.
Titulo praradimas
Tačiau sekančiame 2010 m. pasaulio moterų šachmatų čempionate Antakijoje, trečiajame rate, pagrindiniam dviejų partijų mačui pasibaigus lygiosiomis, paskyrus papildomas dvi partijas, Aleksandra Kosteniuk pralaimėjo kinei Ruan Lufei bendru rezultatu 1½ : 2½ ir neteko pasaulio čempionės titulo.
Tolesnės kovos dėl čempionės titulo
Netekusi titulo, Aleksandra Kosteniuk bandė jį atsikovoti pasaulio čempionato varžybose, tačiau iki 2015 m. bandymai nebuvo sėkmingi. Ji dalyvavo tiek moterų trumpųjų atkrentamųjų mačų čempionatuose, tiek moterų didžiojo prizo šachmatų varžybose, kuriose atrenkama kandidatė mačui su pasaulio čempione.
Atkrentamųjų trumpųjų mačų čempionatai
2012 m. lapkričio–gruodžio mėn. Chanty Mansijske A. Kosteniuk žaidė pasaulio moterų šachmatų čempionate, pasiekė antrąjį ratą, kuriame pralaimėjo A. Pogoninai ½ : 1½ ir iš tolesnių varžybų iškrito.
Pagal 2012 m. Europos čempionate pasiektą rezultatą, A. Kosteniuk pateko į 2015 m. kovo – balandžio mėn. Sočyje, surengtą pasaulio moterų šachmatų čempionatą, kuriame pasiekusi trečiąjį ratą, po papildomų partijų 1½ : 2½ pralaimėjo Harikai Dronavali iš Indijos ir iš tolesnių varžybų pasitraukė.
Didžiojo prizo moterų šachmatų varžybos
FIDE įvedus mišriąją moterų pasaulio šachmatų čempionato tvarką, Aleksandra Kosteniuk dalyvavo didžiojo prizo moterų šachmatų varžybose, bet nesėkmingai. Ji nežaidė 2009–2010 m. moterų Didžiojo prizo varžybose,, bet dalyvavo 2011–2012 m. varžybose, kur liko 17-a.
Dalyvavo 2013–2014 Didžiojo prizo varžybose, kur užėmė 12-ą vietą.
Greitieji šachmatai
Aleksandra Kosteniuk sėkmingai žaidžia greituosius šachmatus nuo vaikystės. Antai, 1996 m. lapkričio mėn. ji laimėjo Prancūzijoj surengtą mergaičių (iki 12 m.) pasaulio greitųjų šachmatų (25 min.) čempionatą (8 iš 9).
Tais pat metais gruodžio mėn. Maskvoje laimėjo Rusijos moterų greitųjų šachmatų čempionatą (7,5 iš 9).
2001 m. spalio mėn. Minske Europos moterų greitųjų šachmatų (30 min.) čempionate užėmė 2-ąją vietą (8½ IŠ 11).
Ten pat 2001 m. spalio mėn. laimėjo Europos moterų žaibo čempionatą (33½ iš 40).
2009 m. Konijoje ji laimėjo ACP (šachmatininkų profesionalų draugija) moterų greitųjų šachmatų pasaulio taurę (9 iš 10).
2011 m. gruodžio mėn. Pekine ji laimėjo pirmųjų pasaulio protinių žaidimų greitųjų šachmatų moterų varžybas, surinkusi 6 taškus iš 7 galimų.
Ji taip pat dalyvavo 2012 m. kovo mėn. Gaziantepe vykusiame Europos moterų greitųjų (po 15 min+10 sek.) šachmatų čempionate, kuriame čempione tapo T. Kosintceva. Jame A. Kosteniuk, kartu su G. Petc, surinko po 8½ iš 11, bet sidabro medalis dėl geresnių papildomų rodiklių vis tik, atiteko A. Kosteniuk.
Po pusantro mėnesio, gegužės 30–birželio 3 d., ji žaidė Batumyje vykusiame pasaulio moterų greitųjų (po 25 min.+10 sek.) šachmatų čempionate ir užėmė 2-ąją vietą (8 iš 11).
Mažieji Dumbliai
Mažieji Dumbliai arba Karpovka (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Kleinkranichfelde, nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Aleksandra Kosteniuk
Greitieji šachmatai
Tų pačių metų gruodžio 16–17 d. Pekine, pasaulio proto žaidimų žaibo šachmatų turnyre, kartu su Ana Muzyčiuk, surinko po lygiai taškų (11½ iš 16), bet dėl geresnių papildomų rodiklių tapo nugalėtoja.
2014 m. dalyvaudama Chanty Mansijske vykusiame pasaulio moterų greitųjų šachmatų čempionate dar kartą iškovojo sidabrą.
2016 m. Dohoje pasaulio moterų greitųjų šachmatų čempionate trečią kartą laimėjo sidabro medalį.
Komandinės šachmatų varžybos
Aleksandra Kosteniuk nemažai žaidžia komandinėse varžybose: šachmatų olimpiadose, Europos moterų komandiniame čempionate, Europos moterų šachmatų klubų taurės varžybose, Pasaulio moterų komandiniame šachmatų čempionate.
Moterų šachmatų olimpiados
Ji žaidė už Rusijos rinktinę 8-iose šachmatų olimpiadų: 1998 ir 2002–2014 m. Per tą laikotarpį sužaidė 81 partiją ir surinko 55 taškus (+41, =28, -12), kas sudaro 67,9 % galimų taškų. Aleksandros Kosteniuk pasiekimai atskirose moterų šachmatų olimpiadose.
Europos moterų komandinis šachmatų čempionatas
Ji žaidė Rusijos moterų rinktinėje septyniuose Europos moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose: 2003–2015 m. Per tą laikotarpį sužaidė 52 partijas ir surinko 38 taškus (+29, =18, -5), kas sudaro 73,4 % galimų taškų. Jos sąskaitoje keturi aukso, vienas sidabro ir du bronzos medaliai už komandos užimtą vietą, bei 4 aukso, vienas sidabro ir du bronzos už individualų pasirodymą. Aleksandros Kosteniuk pasiekimai atskirose Europos moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose.
Europos moterų šachmatų klubų taurės varžybos
Klubų taurės varžybose sužaidė 41 partiją ir surinko 28 taškus (+21, =14, -6), kas sudaro 68,3 % galimų taškų. Jos sąskaitoje vienas aukso, vienas sidabro ir du bronzos medaliai už komandos užimtą vietą, o už individualų pasirodymą: trys aukso ir po vieną sidabro bei bronzos medalį.
A. Kosteniuk rezultatai atskiruose Europos moterų šachmatų klubų taurės varžybose.
Pasaulio moterų komandinis šachmatų čempionatas
Ji žaidė už Rusijos moterų rinktinę keturiuose Pasaulio moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose (2011–2017) m. Per tą laikotarpį sužaidė 29 partijas ir surinko 18½ taško (+13, =11, -5), kas sudaro 63,8 % galimų taškų. Jos sąskaitojeː po vieną aukso, du sidabro ir vienas bronzos medalis - už komandos užimtą vietą, bei po vieną aukso, sidabro ir bronzos medalį - už individualų pasirodymą. Aleksandros Kosteniuk pasiekimai atskirose Pasaulios moterų komandiniuose šachmatų čempionatuose.
Asmeninis gyvenimas ir kita veikla
2002 m. ji ištekėjo už Šveicarijos pilietybę ir šaknų iš Kolumbijos turinčio Diego Garsijos (Diego Garces). Turi dvi pilietybes: Rusijos ir Šveicarijos. 2007 m. jiems gimė duktė Frančeska Marija Garsija. Šeima gyvena Majamyje (JAV). 2003 m. baigė Maskvos fizinės kultūros akademijos šachmatų specialybės studijas ir įgijo šachmatų trenerės specialybę. Mėgsta fizinę kultūrą, bėgioja krosus. Filmavosi S. Govoruchino filme „Laiminkite moterį“, buvo foto modeliu. 2010 m. įstojo į pasaulinę organizaciją „Čempionai už taiką“.
Jūriniai karosai
Jūriniai karosai, arba porgijos (Sparidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima. Dydis 20-200 cm. Paplitę vandenynų atogrąžų srityse, rečiau vidutinėse platumose.
Morkaviškis
Morkaviškis – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km nuo Gudelių.
S. Dariaus ir S. Girėno stadionas
miniatiūra|2014 m. miniatiūra|2010 m.
S. Dariaus ir S. Girėno stadionas – lengvosios atletikos ir futbolo stadionas Kaune.
Istorija
1921 m. Kauno miesto savivaldybė išnuomojo Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungai (LFLS) žemės sklypą (apie 3,5 ha) pelkingoje vietoje, Kauno Ąžuolyne. Visą teritoriją LFLS nariai nusausino, įrengė futbolo aikštę ir bėgimo takus. 1924–1925 m. LFLS pirmininko Stepono Dariaus iniciatyva šioje vietoje pastatytas pirmasis sporto stadionas Lietuvoje. S. Darius kartu su inž. Kęstučiu Bulota parengė projektą, organizavo talkas ir iš dalies finansavo stadiono statybą.
1934 m. Švietimo ministerija stadioną rekonstravo ir prie jo pastatė Kūno kultūros rūmus (dab. Lietuvos sporto universitetas). 1935 m. balandį pradėtas statyti Valstybinis stadionas. 1936 m. birželio 30 d. sužaistos pirmosios rungtynės tarp Lietuvos ir Estijos futbolo rinktinių (laimėjo Lietuva 2:0).
Vienas didžiausių tarpukario metais stadione vykusių renginių buvo 1938 m. liepos 17–31 d. surengta pirmoji Tautinė olimpiada – viso pasaulio lietuvių sporto šventė – sąskrydis. Atidarymo iškilmėse dalyvavo apie 10 000 žmonių, susirinko 2000 sportininkų iš viso pasaulio. Prezidentas Antanas Smetona sportininkams įteikė olimpinę vėliavą, į padangę paleista tūkstantis balandžių.
1969 m. prasidėjo stadiono rekonstrukcijos darbai, užbaigti 1979 m. rugpjūčio mėn. Vietoj medinių tribūnų iškilo gelžbetoninės, puslankiu juosiančios žaliąją veją. Dviejuose aukštuose įrengta 12 000 sėdimų vietų. Stadiono takai sutrumpinti nuo 500 m iki standartinio ilgio. Sovietmečiu stadionas buvo žinomas kaip Respublikinio sporto kombinato stadionas.
Nuo 1983 m. stadionas ir šalia stovinti Kauno sporto halė sudaro vieningą ansamblį, 1993 m. pavadintą S. Dariaus ir S. Girėno sporto centru. Sezono metu stadione vyksta apie 50 renginių. Jame vyko Pasaulio lietuvių žaidynės, Pasaulio lietuvių dainų ir šokių šventė, Baltijos jūros šalių sporto žaidynės, Europos lengvosios atletikos pirmenybės, Pabaltijo lengvosios atletikos varžybos. 1993 m. sutiktas popiežius Jonas Paulius II.
1998 m. atlikta bėgimo takų, sektorių rekonstrukcija, paklota nauja moderni danga, įsigyta matavimo aparatūra bei prietaisai, sumontuotos ir perdažytos tribūnos. Pagal UEFA reikalavimus stadione sudėtos plastikinės kėdės (8248 vietos).
Ruošiantis 2005 m. vykusiam 18-ajam Europos jaunimo lengvosios atletikos čempionatui, atnaujinta stadiono įranga, sumontuotas moderniausias ir didžiausias (4,32 x 8,64 m) Baltijos šalyse vaizdo ekranas, įrengtos apšilimo ir metikų treniruočių aikštės.
2007 m. liepos 6 d. stadione surengta visuotinė dainų šventę „Būties ratu". Šventinėje programoje dalyvavo šalies jaunučių, jaunių, jaunuolių, merginų, jaunimo, vyresniųjų (senjorų) ir pagyvenusiųjų tautinių šokių grupės, taip pat išeivijos suaugusiųjų tautinių šokių grupės.
Rekonstrukcija
2018 m. birželį prasidėjo stadiono rekonstrukcija. Po rekonstrukcijos stadione esančių vietų skaičius nuo 9,5 tūkst. padidės iki 15 tūkst., visos tribūnos bus uždengtos stogu. Stadionas turės modernią šildomą dangą ir atitiks aukščiausios 4-os UEFA kategorijos reikalavimus. Išskirtinis dizaino elementas bus iš medžio sukurta fasadinė stadiono dalis, paslėpsianti betonines tribūnų konstrukcijas. Rekonstrukcijos vertė buvo 34,95 mln. eurų, vykdytojo konkursą laimėjo Turkijos statybų bendrovė „Kayi Construction“, sutartyje numatyta rekonstrukcijos trukmė buvo 20 mėn. sutartis su Turkijos kompanija buvo nutraukta, vienas iš sutarties nutraukimo motyvų buvo sutarto grafiko nesilaikymas – likus vos mėnesiui iki planuotos darbų pabaigos buvo atliktas tik apie ketvirtadalis darbų. 2019 m. pabaigoje darbai buvo sustoję dėl streiko - 52 Turkijos piliečiai paskelbė streiką dėl nesumokėtų atlyginimų. „Kayi Construction“ užginčijo sutarties nutraukimą, tačiau teismas ieškinį atmetė.
2020 m. liepą Kauno miesto savivaldybė paskelbė naują konkursą rekonstrukcijos darbams užbaigti. Konkursą galiausiai laimėjo viena didžiausių Lietuvos statybų bendrovių UAB „Autokausta“. Viso rekonstrukcijai išleista 43 mln. eurų.
2022 m. rugpjūčio 19 d. stadiono rekonstrukcija baigta.
2022 m. spalio 16 d. po rekonstrukcijos sužaistos pirmosios rungtynės (LFF taurės finalas), „FK Vilniaus Žalgiris“ 2-1 laimėjo prieš Kauno rajono „Hegelmann“. 2023 m. vasarį UEFA šiam stadionui suteikė 4-ąją kategoriją.
Lengvoji atletika
thumb|300px|[[2009 m. Europos atletikos iki 23 metų čempionatas]]
2005 m. stadione vyko vienas didžiausių iki tol surengtų Lietuvos sporto renginių – 18-asis Europos lengvosios atletikos (iki 20 m.) čempionatas. Dalyvavo 953 lengvaatlečiai iš 45 Europos šalių – 431 mergina ir 522 vaikinai. Atidarymo šventė prasidėjo Edmundo Kučinsko ir Rūtos Ščiogolovaitės atlikta specialiai pirmenybėms sukurta daina „Pergalės himnas“. Pagerinti 44 nacionaliniai, 1 pasaulio ir 5 šio amžiaus grupės Europos rekordai.
2009 m. liepos 16–19 d. vyko Europos lengvosios atletikos iki 23 metų čempionatas.
Futbolo rungtynės
2000 m. Europos futbolo klubinių komandų turnyre – UEFA Čempionų lygoje – debiutavusi FBK Kauno komanda stadione sužaidė rungtynes su Glasgow Rangers klubu iš Škotijos.
2001 m. rugsėjo 1 d. Tarptautinės futbolo federacijų asociacijos (FIFA) prezidentas Josephas Seppas Blatteris stebėjo 2002 m. pasaulio futbolo čempionato Europos zonos 8-osios grupės atrankos rungtynes tarp Lietuvos ir Italijos rinktinių.
2002 m. rugsėjo 7 d. sužaistos pirmosios 2004 m. Europos futbolo čempionato V atrankos grupės rungtynės tarp Lietuvos rinktinės ir pasaulio vicečempionės Vokietijos komandos. Per rungtynių pertrauką iš didžiojo futbolo palydėtas vienas garsiausių Lietuvos futbolininkų Valdas Ivanauskas.
2005 m liepos 26 d. stadione sužaistos rungtynės tarp vienos tituluočiausių futbolo komandų Europoje, 2004–2005 m. sezono UEFA Čempionų lygos laimėtojos Liverpool F.C. ir FBK Kauno.
2006 m. rugsėjo 6 d. vyko 2008 m. Europos futbolo čempionato atrankos turnyro B grupės rungtynės tarp Lietuvos ir Škotijos vyrų futbolo rinktinių.
2007 m. kovo 24 d. sužaistos 2008 m. Europos futbolo čempionato atrankos rungtynės tarp Lietuvos ir pasaulio vicečempionės Prancūzijos vyrų futbolo rinktinės. Rungtynes tiesiogiai transliavo „Eurosport“ bei apie 30 įvairių šalių televizijos kanalų.
2011 m. kovo pabaigoje, prieš varžybas tarp Ispanijos ir Lietuvos, stadionas susilaukė kritikos ir pasaulinės sporto žiniasklaidos dėmesio dėl itin prastos vejos.
2013 m. liepos 20–rugpjūčio 1 d. vyko 2013 m. Europos U-19 futbolo čempionatas, transliuotas „Eurosport“. Stadione žaidė Lietuvos, Olandijos, Ispanijos, Portugalijos, Prancūzijos ir Serbijos futbolo rinktinės. Pusfinalis vyko tarp Ispanijos ir Prancūzijos jaunimo rinktinių.
Termovamzdelis
thumb|Kaitinamo termovamzdelio traukimasis Termovamzdelis - vamzdelis, kuris susitraukia kaitinamas.
Termovamzdeliai naudojami laidų izoliavimui, sujungimui, apsaugai nuo mechaninio poveikio.
Didysis vampyras
Didysis vampyras (Desmodus rotundus),, ) – lapanosinių (Phyllostomidae) šeimos šikšnosparnių rūšis. Paplitusi Centrinėje ir Pietų Amerikoje, nuo pietų JAV šiaurėje iki centrinės Argentinos pietuose.
Gyvenimo būdas
Paprastieji vampyrai gyvena didžiulėmis kolonijomis. Vieną koloniją gali sudaryti iki 2 tūkstančių gyvūnų. Dieną jie miega kabodami žemyn galvomis senų medžių drevėse arba urvuose, įsikibę nagais. Nusileidus saulei, vampyrai išlenda iš slėptuvių ir traukia į medžioklę. Aukų jie dažniausiai ieško karvių ar arklių bandoje, kiaulių būryje arba naminių paukščių pulke, dairosi silpno ar nuo bandos atsiskyrusio gyvūno. Paprastai jie skrenda virš upių vagų ar tarpekliais. Atviroje vietovėje jie orientuojasi geriau negu miške. Tamsoje vampyrai orientuojasi skleisdami ultragarsus ir ausimis gaudydami grįžtantį aidą. Prisigėrę labai daug kraujo, paprastieji vampyrai būtinai turi atsigerti vandens – be vandens šie gyvūnai negali išgyventi.
Maistas
Nusižiūrėjęs auką, vampyras kurį laiką virš jos skraido, po to nutupia greta ant žemės. Jis turi ypatingą, netoli šnervių esantį organą, jaučiantį skirtingų gyvulio kūno vietų temperatūrą ir padedantį išsirinkti šiltą vietą – čia kraujagyslės būna arčiausiai odos. Didysis vampyras labai atsargiai ir tyliai prisiartina prie aukos, aštriais kandžiais nudreskia odą ir smailiomis iltimis žaizdoje įbrėžia griovelius. Dažniausiai paprastieji vampyrai gyvulius sužeidžia į kaklą, pečius arba šalia sąnarių. Vampyrų seilėse yra nuskausminamųjų ir tuo pačiu kraujo krešėjimą stabdančių fermentų, todėl žaizda gausiai kraujuoja ir vampyras gali laižyti tekantį kraują. Šiuos veiksmus vampyras atlieka per kelias sekundes. Dažnai vieno gyvulio krauju maitinasi keli vampyrai. Jie pasisotina per 1,5 – 2 val., o aukos odoje palikta žaizda, veikiama kraujo krešėjimą stabdančių medžiagų dar ilgai kraujuoja. Per dieną paprastasis vampyras išgeria apie 22 ml kraujo, o per maždaug 10 minučių jis gali išgerti daugiau kraujo negu sveria pats.
Dauginimasis
Paprastieji vampyrai lytiškai subręsta po 9 mėnesių. Jie dauginasi bet kuriuo metų laiku, poruojasi kabėdami žemyn galva. Po 6 – 8 mėnesių gimsta vienintelis jauniklis. Paprastųjų vampyrų jaunikliai gimsta akli ir bejėgiai, todėl pirmąsias gyvenimo dienas praleidžia įsikibę į motinos pilvo kailį. Mažylis greitai auga, pasidaro per sunkus, kad motina galėtų skristi nešdamasi jį kartu, tad vampyriukas paliekamas saugioje slėptuvėje, o motina tuo tarpu ieško maisto. Jauniklis pradeda matyti po gimimo praėjus savaitei, o sulaukęs trijų savaičių ima skraidyti ir netrukus pats išmoksta susirasti maisto.
Auer lazdelė
miniatiūra|Kraujo mikroskopiniame preparate matomi trys [[blastas|mieloblastai, viduriniame aiškiai pastebima Auer lazdelė]] Auer lazdelė – kraujo ląstelėse mikroskopinio tyrimo metu aptinkama adatos arba lazdelės formos struktūra. Ji aptinkama piktybinių kraujo ląstelių – blastų citoplazmoje ir yra svarbus kriterijus nustatant leukemijos diagnozę. Auer lazdelės būdingos mieloblastams, limfatinės kilmės ląstelės jų neturi.
Inercijos momentas
thumb|right|Lyno akrobatas naudoja ilgos svirties inercijos momentą tam, kad galėtų išlaikyti pusiausvyrą. Tai Samulelis Diksonas, kuris pereina Niagaros upę 1890 m. Inercijos momentas, kūno inercijos momentas – fizikinis dydis, lygus kūną sudarančių materialiųjų taškų masių ir jų atstumų kvadratų iki nagrinėjamos sukimosi ašies sandaugų sumai.
kitaip tariant
Jis charakterizuoja kūno inerciją sukamajam judėjimui (Kuo jis didesnis, tuo sunkiau pakeisti kūno kampinį sukimosi greitį). Inercijos momentas priklauso nuo sukamojo daikto formos, matmenų bei sukimosi ašies padėties.
Incercijos momento matavimo vienetas (kg*m²).
Heigenso-Šteinerio teorema
Jei inercijos momentas apskaičiuotas sukimuisi apie kūno masių centrą, tai inercijos momentą sukimuisi apie kitą, lygiagrečią pirmajai ašiai, tik perstumtą atstumu R, perskaičiuoti galima panaudojus Heigenso-Šteinerio teoremą:
kur
Sukamojo judėjimo energija
Sukamojo judėjimo energija proporcinga inercijos momentui I bei kampinio greičio kvadratui:
Matematinis susijimas
Imkime diskrečią ir realią funkciją f(x), jos  n-tasis momentas  yra
Tarkime turime kokį objektą ir jo masės nuo koordinatės funkciją m = m(x) (t.y. funkciją pasakanti, kokią masę turi tam tikras erdvės lopynėlis).
Landžou
Landžou (arba Gaolanas; kinų k. 蘭州, pinyin Lánzhōu) – miestas Kinijoje, prie Hvanghės upės; Gansu provincijos adm. centras. 1,42 mln. gyventojų (2005). Didelis pramonės centras: naftos, chemijos, mašinų gamybos, tekstilės, sintetinio kaučiuko, urano sodrinimo ir kt. šakos. Yra universitetas, Kinijos mokslų akademijos filialas.
Istorija
Landžou svarba ypač išaugo paskutiniaisiais amžiais prieš mūsų erą, Kinijai pradėjus prekybą su Vakarais ir formuojantis šilko keliui. Šis miestas buvo pagrindinis punktas Kinijoje, mat būtent nuo jo prasidėdavo ilga trasa Heši koridoriumi į Dunhuang miestą.
Kupra
thumb|right|200px|Kupra Kuprà – atsikišusi nugaros dalis arba stuburo iškrypimas.
Dažniausiai atsiranda dėl sužalojimų ir įvairių ligų. Kupra taip pat gali atsirasti ir sparčiai augančiam paaugliui. Kartais kupra gali išaugti ir anksti pradėjusiems sportuoti sportininkams. Dėl kupros gali pakisti širdis, plaučiai, virškinamojo trakto organai.
TOTEM
thumb|150px|TOTEM logotipas. TOTEM (Total Cross Section, Elastic Scattering and Diffraction Dissociation) – vienas iš šešių dalelių detektorių ir eksperimentų CERN laboratorijos Didžiajame hadronų priešpriešinių srautų greitintuve. Jis dalinasi dalelių susikirtimo tašką I5 su CMS, bendras visų įrenginių ilgis yra 440 m, aukštis ir plotis – 5 m, sveria 20 tonų.
TOTEM eksperimente dalyvauja 129 mokslininkai iš 11os aštuonių šalių universitetų ir institutų (2008 m. rugsėjis).
Morkiškė
Morkiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Pakražančio.
Onciškiai
Onciškiai – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Seirijų. Kertasi keliai ir. Yra Onciškių kapinynas.
Šaltiniai
thumb|left|245px|Kaimo kryžius
Rytų Turkestano istorija
Rytų Turkestano istorija – dabartinio Kinijos Sindziango regiono istorija, artimai susijusi su Vakarų Turkestano raida.
Priešistorė
Seniausi archeologijos fiksuoti vietiniai gyventojai buvo tocharai, kurių palaidotos mumijos randamos iš III–II tūkst. pr. m. e.
Miestai valstybės
Pagrindinis straipsnis: 36 vakarų valstybės
Glazgas (sritis)
Glazgas  – nedidelė, tankiausiai gyvenama Škotijos sritis. Apima Glazgo miestą ir apylinkes. Ribojasi su Šiaurės Lanarkširu, Rytų Danbartonširu, Vakarų Danbartonširu, Pietų Lanarkširu, Renfruširu ir Rytų Renfruširu.
Rytų Turkestano istorija
Miestai valstybės
Apie III a. pr. m. e. regione susikūrė daug miestų – valstybių, kurios pamažėle jungėsi į prekybinį tinklą, apėmusį visą Vidurinę Aziją. Kinų šaltiniai mini 36 valstybes, nuo pačios didžiausios, Vusun (360 tūkst. gyventojų) iki mažiausių, kurias sudarė vos 600 gyventojų. Tarp tų valstybių paminėtinos Loulan, Nija, Jueči ir kitos.
Vakarų teritorijos
Nuo II a. pr. m. e. regionas tapo ypač įdomus Kinijai, kuriai jis buvo vieninteliai vartai į vakarus. Per I a. pr. m. e. miestai valstybės buvo prijungti prie Han Kinijos imperijos kaip Vakarų teritorijos, ir čia buvo skiriami vietininkai. Tuo metu čia susiformavo Šilko kelias, ėjęs iš Kinijos sostinės į Romos imperiją.
Budizmo klestėjimas
thumb|300px|right|Tarimo baseino valstybės ir miestai III a. Kinijai nusilpus II a., vietiniai miestai iškovojo nepriklausomybę, kurią su pertraukomis išlaikė iki VII a. Dažniausiai čia stipresni miestai apjungdavo aplinkinius miestus, sukurdami valstybes. Stipriausios tarp jų buvo Šanšanas, Turfanas, Karašachras, Kučia, Hotanas, Kašgaras ir kt.
Čia, kaip ir visame Turkestane, plito įvairios kultūros bei religijos. Iš Indijos atėjęs budizmas įgavo specifinę Tyrosios žemės budizmo formą, klestėjo nestorianizmas, manicheizmas ir daugybė kitų religijų. Vietiniam menui buvo būdingi mišrūs bruožai, jame jautėsi tiek Indijos, tiek Kinijos, tiek Vakarų, tiek Persijos įtakos. Keitėsi ir regiono tautinė sudėtis – čia masiškai migravo tiurkų gentys.
Anši protektoratas
Pagrindinis straipsnis: Anši protektoratas
VII–VIII a., Tangų laikais, Kinija vėl susigrąžino hegemoniją teritorijoje. Ji buvo pervardinta Anši, t. y. „sutramdyti vakarai“. Čia buvo skiriami protektoriai. Tačiau XVIII a. Kinijos imperijai nusilpus, Rytų Turkestaną ėmė kontroliuoti tibetiečiai. Tuo metu tūktstančiui metų kinai prarado įtaką šiame regione.
Uigūrų valstybės
VIII a. regionas atiteko Uigūrų kaganatui, ir čia apsigyveno dabartiniai Rytų Turkestano gyventojai uigūrai.
IX–XI a buvo uigūrų valstybių klestėjimo laikai. Čia susiformavo Karachodža, Karachanidų valstybės, palaikiusios glaudžius santykius su kitomis Vidurinės Azijos valstybėmis. Prekybinių kelių dėka čia plito islamas, kuris iki šiol yra dominuojanti religija Rytų Turkestane.
Svetimšalių valdymas
thumb|250px|right|XVII a. uigūrų religinio lyderio Apak Chodžos kapavietė [[Kašgaras|Kašgare]] XI a. Rytų Turkestaną užvaldė Karakitajų valstybė, vėliau, XIII a. čia įsigalėjo mongolai, – buvo įkurtas Čiagatajaus ulusas. Šiam suskilus čia atsirado savarankiškos Guldžia, Turfano, Jarkendo valstybės. XVII a čia įsigalėjo džungarai (kalmukai).
Qing imperijos laikotarpis
XVIII a., Kiniją užvaldžius Čing dinastijai, Rytų Turkestanas buvo prijungtas prie Kinijos. Iš pradžių mandžiūrai dirbtinai sudalino teritoriją į keturis chanatus, tačiau 1758-59 m. čia įvykus sukilimui, įvedė centrinę valdžią ir savo armiją.
Dėl antimusulmoniškos mandžiūrų politikos ir dėl visuotinio Kinijos nusilpimo XIX a pirmoje pusėje Rytų Turkestane nesiliovė sukilimai, vadinti džihadais. Uigūrai artimai bendravo su likusio turkestano uzbekų chanatais, kurie tuo metu dar buvo nepriklausomi. Kokando chanato chodžos ne kartą atvykdavo į Uigūristaną ir jį užvaldydavo. Tai įvyko 1825, 1830, 1846 ir 1857 m.
Prie uigūrų judėjimo jungėsi ir kiti Kinijos musulmonai, – hujai, salarai, baonaniai ir kiti. 1962 m. Hujų sukilimo metu, 1865 m. Rytų Turkestane buvo įkurta Kašgarijos valstybė, vadovaujama Jakub Beko (jis irgi buvo atvykęs iš Kokando chanato, kuris kaip tik tuo metu buvo užimtas Rusijos). Ši valstybė išsilaikė 10 metų, kol vėl buvo užkariauta Kinijos. Tuomet regionas pavadintas Sindziangu (naujosiomis teritorijomis).