cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dantytosios papūgžuvės
Dantytosios papūgžuvės (Calotomus) – papūgžuvinių (Scaridae) šeimos žuvų gentis.
Aliella
Aliella – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Hakonas Eriksonas
250px|right|thumb|Hakonas Eriksonas galbūt buvo Hakonas Jarlas, kuris minimas Komstado Runų akmenyje.
Hakonas Eriksonas (Hakonas Eiriksonas, ; 995-1029) – Ladės jarlas, Norvegijos valdovas, Vorčesterio erlas.
Biografija
Hakonas Eriksonas buvo Eriko Hakonsono ir, manoma, Danijos karaliaus Sveino Šakotabarzdžio dukters ir Knuto Didžiojo sesers Gytos sūnus.
1012–1015 m. jis valdė Norvegiją kaip Sveino Šakotabarzdžio vasalas, jo padėjėju buvo Einaras Tambarskjelve {{{ssk|Einar Tambarskjelve}}). Tambarskjelvė ir Hakono Einarsono dėdė Sveinas Hakonarsonas kai kurias Norvegijos žemes valdė kaip Švedijos vasalai.
Į Norvegiją atvykus Olafui Haraldsonui, Hakonas pabėgo į Angliją, kur jį gerai priėmė Knutas ir padarė jį Vorčesterio erlu (earl of Worcester). 1028-1029 m. Hakonas Eriksonas, būdamas Knuto vasalas, valdė Norvegiją, bet 1029 ar 1030 m. pradingo jūroje.
Kazitiškio apylinkė
Kazitiškio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ignalinos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dūkšto rajonui. 1954 m. prijungta dalis Garbšių apylinkės, dalis Vardžiakiemio apylinkės ir dalis Laučiuniškių apylinkės, 1959 m. – dalis Jakėnų apylinkės.
Tapietų kalba
Tapietų kalba (Tapieté, dar žinoma kaip Guasurango, Guasurangue, Tirumbae, Yanaigua, Ñanagua, Nandeva) – tupių – gvaranių šeimos kalba, vartojama tapiete atšakos gvaranių. Vartojama Gran Čiako regione, Paragvajuje (Laguna Negroje), Bolivijoje ir Argentinoje (Saltoje, Tartagalyje). Kalbančiųjų skaičius siekia vos 200, nes dauguma tapiete indėnų perėmė ispanų ar standartinę gvaranių kalbą. Paragvajuje šia kalba kalba 33, Bolivijoje 70, Argentinoje ~100 žmonių.
Didžiosios papūgžuvės
Didžiosios papūgžuvės (Calotomus) – papūgžuvinių (Scaridae) šeimos žuvų gentis.
Butkūnų apylinkė
Butkūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Želvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Smėlių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Miegučių apylinkės, dalis Laukenėlių apylinkės ir dalis Pašilės apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Butkūnų apylinkė prijungta prie Šešuolių apylinkės ir Želvos apylinkės.
La Platos delfinas
La Platos delfinas (Pontoporia blainvillei) – laplatinių delfinų (Platanistidae) šeimos žinduolis. Tai monotipinė rūšis laplatinių (Pontoporiidae) delfinų šeimoje.
Ilgis 1,5-1,75 m. Svoris apie 40 kg. Būdingas laibas, snapo formos snukis su daugeliu dantų žanduose – turi 222 dantis. Gyvūnas yra visiškai aklas. Jis orientuojasi ir ieško maisto garso lokacija ir lytėjimu.
Gyvena Pietų Amerikos La Platos upėje.
Bartašiūnai (Utena)
Bartašiūnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje. Stūkso trys Bartašiūnų akmenys su „dubeniu“.
Sergo Ordžonikidzė
Sergas Ordžonikidzė (arba Grigorijus Ordžonikidzė,, 1886 m. spalio 12 d. – 1937 m. vasario 18 d. Maskvoje) – sovietinis politinis veikėjas, Spalio revoliucijos dalyvis. Gimė Gruzijos didikų šeimoje, būdamas dešimties metų, liko našlaičiu. Beveik nesimokė. Gavo felčerio išsilavinimą. Nuo 17 metų tapo partijos nariu, iki 1911 m. suimtas mažiausiai keturis kartus. Buvo asmeniškai atsakingas už tai, jog brutaliai aneksuotos ir subolševikinta Gruzija ir Azerbaidžanas. Aktyviai dalyvavo Stalino inicijuotame „valstietijos stuburo laužyme“, kurio metu nuo bado, represijų žuvo keli milijonai vyrų, moterų, vaikų.
1937 m. balandžio mėn. VKP(b) plenume S. Ordžonikidzė ketino viešai pranešti apie Josifo Stalino naudojamą savavališką partijos narių žudynių politiką („valymus“), tačiau dieną prieš plenumą rastas negyvas. Oficiali versija – savižudybė, tačiau manoma, kad su juo susidorojo pats Stalinas (prieš kelias dienas S. Ordžonikidzė apie pranešimą prasitarė savo partijos draugui Anastasui Mikojanui).
Vandenkaupės
Vandenkaupės (Cyclorana) – medvarlinių (Hylidae) šeimos varliagyvių gentis.
Kai kurios rūšys įsirausia į žemę, kur nusineria kelis odos sluoksnius, kurie sudaro savotišką kūną gaubiantį kokoną. Po oda, kūno ertmėse, šlapimo pūslėje sukaupia daug vandens, todėl net iki 5 metų gali išlikti gyvybinga sausrų metu užsikasusi dirvožemyje. Tokias vandens atsargas vietos aborigenai naudoja kaip gyvąjį šaltinį, nes išsikasa varles ir iš jų išspaudžia susikaupusį vandenį.
Rūšys
Cyclorana
Abu Saidas Usmanas III
Abu Saidas Usmanas III (abū saʿīd ʿuṯmān ben ʾaḥmad, arab.: أبو سعيد عثمان بن أحمد, g. nežinoma – m. 1420 m.) – nuo 1399 m. Marinidų dinastijos Maroko sultonas.
Abu Saidas Usmanas III-is buvo Abdul Fariso brolis.
1415 m. Portugalija užėmė Seutą. 1419 m. sultono Abu Saido Usmano III-jo armija apsupo Seutos pilį, bet jos užimti nesugebėjo. 1420 m. Abu Saido Usmano III-is žuvo eilinio rūmų perversmo metu. Sostą paveldėjo jo vienerių metų sūnus Abdalchakas II Abu Mahometas.
CF Sportul Studențesc
Bukarešto „Sportul Studenţesc“ – Rumunijos futbolo klubas iš Bukarešto.
Uoksinė pušis
left|150px miniatiūra|250px|right|Uoksinė pušis
Uoksinė pušis – drevėta pušis Anykščių šilelyje, Anykščių girininkijos (3 kv., 6 skl.) teritorijoje šalia Šventosios upės gamtinio-rekreacinio tako (miške, apie 250 m nuo pakrantės), pusiaukelėje tarp Anykščių ir Puntuko akmens. Uoksinė pušis paskelbta saugomu Anykščių rajono savivaldybės botaniniu gamtos paveldo objektu 2003 m. spalio 30 d.
Pušies kamiene matyti virš dvidešimties uoksų. Šalia įrengtame informaciniame stende rašoma apie tokių medžių naudą gyvajai gamtai – juose apsigyvena įvairūs paukščiai, šikšnosparniai, pelės.
Duomenys
left|miniatiūra|180px|Pušies kamienas
Butkai (Telšiai)
Butkai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žarėnų.
Izraelio futbolo varžybos 1967–1968 m.
Izraelio futbolo varžybos 1967–1968 m.
Balelių apylinkė
Balelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Antanas Bartoševičius
Teologijos studijas baigė Pinske. Dėstė gramatiką, retoriką, istoriją Vilniaus ir Slucko kolegijose, 1764–67 Nesvyžiaus kolegijos rektorius ir spaustuvės prefektas.
Išleido lotynų kalbų rinktinę Orationes quatuor… („Keturios kalbos“, 1759). Pamokslus sakė ir lenkiškai. Viena jo kalba, sakyta Slucke sutinkant Kuršo kunigaikštį Karolį, paskelbta rinkinyje Mowy wyborne po większej części z póżniejszych mowców i rękopisów zebrane („Rinktinės kalbos, surinktos daugiausia iš vėlesnių kalbėtojų ir rankraščių“, 1784).
Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija
Popiežius Inocentas
Buvo trylika popiežių ir vienas antipopiežius vardu Inocentas.
Innozenz
Ford Focus (Šiaurės Amerikos)
Ford Focus – kompaktinės klasės automobilis, kurį gamina „Ford Motor Company“. Šiaurės Amerikos rinkai skirto Focus gamyba pradidėjo 2000 m. Automobilis pakeitė Ford Contour ir kiek vėliau Ford Escort automobilius.
2008 m. Ford Focus sulaukė atnaujinimo. Naujasis modelis publikai buvo pristatytas 2007 m. Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje.
Ford Focus (Північна Америка)
Informacinės visuomenės plėtros komitetas
Informacinės visuomenės plėtros komitetas (IVPK) – valstybinė įstaiga prie Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerijos, dalyvaujanti formuojant valstybės informacinių ir ryšių technologijų kūrimo Lietuvoje politiką ir koordinuojant jos įgyvendinimą.
Pagrindinė komiteto misija ir siekis – planuoti, organizuoti ir koordinuoti informacinės visuomenės plėtros procesus, siekiant atviros, išsilavinusios, nuolat besimokančios ir žiniomis savo veiklą grindžiančios visuomenės plėtros. Siekiama, kad tokios visuomenės nariai turėtų galimybę ir gebėtų savo veiklos srityse efektyviai naudotis šiuolaikinių informacinių ir ryšių technologijų priemonėmis.
IVPK strateginis tikslas – siekti, kad Lietuvoje būtų sukurta moderni informacinė visuomenė, kad šios visuomenės nariai savo veiklą grįstų informacija bei žinojimu, kad naudotųsi naujausių technologijų teikiamomis galimybėmis.
IVPK taip pat yra įpareigotas stebėti, kaip laikomasi iškeltų reikalavimų valstybės ir savivaldybių institucijų interneto svetainėse ir konsultuoti minėtų svetainių administratorius dėl iškylančių klausimų.
Komitetas įsteigtas 2001 m. liepos 1 d. kaip atskira institucija prie Vyriausybės, 2010 m. birželį pakeistas IVPK statusas – iš įstaigos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės jis tapo įstaiga prie LR Susisiekimo ministerijos. IVPK direktoriaus pareigas nuo 2010 m. liepos eina Valdas Kišonas.
Krivliakas
Krivliakas  – kaimas apie 230 km į šiaurės vakarus nuo Jeniseisko, Jenisiejaus kairiajame krante, Jeniseisko rajonas (buv. Jarcevo), Krasnojarsko kraštas, Rusija.
Panonijos lyguma
Panonijos lyguma, Dunojaus Vidurupio lyguma, Tisos-Dunojaus žemuma  – didelė lyguma Centrinėje Europoje, Dunojaus baseine, sutampanti su istoriniu Panonijos regionu.
Krivliakas
Istorija
1928 m. Krivliaką įkūrė rusai ūkininkai, išitremti per kolektyvizaciją. Priklausė Turuchansko miško pramonės ūkiui.
Panonijos lyguma
Didžioji lygumos dalis yra Vengrijoje ir Serbijoje (Vojvodinoje), tačiau taip pat užima dalį Rumunijos (Krišana, Banatas), Kroatijos (Vidurio Kroatija, Slavonija), Bosnijos ir Hercegovinos (šiaurinė dalis), Austrijos, Slovakijos (Karintija, Štirija, Karintija), Ukrainos (Užkarpatė) teritorijų.
Krivliakas
Lietuviai
1948 m. birželio į Krivliaką iš TSRS okupuotos Lietuvos aištremtos 87 ūkininkų šeimos, 290 žmonių. Apie pusę jų apgyvendinta barakuose Krivliake, kiti – Kureikoje apie 7 km į vakarus nuo Krivliako. Senyvo amžiaus nedarbingi žmonės ir vaikai apgyvendinti atskirai; daugelis jų mirė. Iškirtus miškus aplink Krivliaką ir Kureiką, lietuviai iš Kureikos perkelti į Krivliaką. 1951–1952 m. šių gyvenviečių darbingi žmonės išsiųsti į Terioškiną apie 45 km į vakarus nuo Krivliako, vėliau – į Ivanovą apie 60 km nuo Krivliako. Ten gyveno miške barakuose, o į Krivliaką atvežta apie 160 lietuvių iš kitų kirtaviečių. Kartu su tremtiniais rusais, ukrainiečiais, baltarusiais, totoriais ir kitais jie kirto mišką, rąstus gabeno ir krovė prie Jenisiejaus, rišo sielius ir juos plukdė į Igarką, Dudinką.
Panonijos lyguma
Geografija
left|thumb|240px|Panonijos geografija thumb|240px|[[Tisos-Dunojaus kanalas Serbijoje]] Panonija yra didžiulė stepinga lyguma, kuri susidarė plioceno periode išdžiūvus Panonijos jūrai. Jos plotas apie 200 tūkst. km². Iš visų pusių Panoniją supa kalnai. Šiaurėje remiasi į Karpatų kalnus, rytuose – į Transilvanijos plynaukštę, pietuose – į Dinarų kalnus, vakaruose – į Alpes.
Krivliakas
Lietuviai
1956 m. pirmieji lietuviai grįžo į Lietuvą. Krivliako kapinėse buvo palaidoti 49 lietuviai, 1989–1990 m. nemažai palaikų parvežta į Lietuvą. Lietuvių tremtinių atminimui kapinėse 1951 m. buvo pastatytas medinis kryžius (aut. M. Kavaliauskas ir K. Ratkevičius); 1987 m. pastatytas naujas. 1991 m. Krivliake gyveno 5 lietuviai.
Panonijos lyguma
Geografija
Paviršius lygus, vietomis šiek tiek kalvotas, su iškylančiais kalnų masyvais. Visas regionas priklauso Dunojaus baseinui. Prateka Dunojus, Tisa, Sava, Drava. Šiaurės vakaruose telkšo Balatono ežeras. Vyrauja miškastepės ir stepės (pušta). Intensyvi žemdirbystė (kviečiai, kukurūzai, ryžiai; sodai, vynuogynai).
Svarbiausi miestai: Budapeštas, Timišoara, Novi Sadas, Debrecenas, Pečas, Segedas.
Istorija
Senovėje regionas ribojosi su Dakija rytuose. Pietuose buvo Ilyrija, vakaruose – kalnuotasis Norikas, šiaurėje – Germanija. Jis neturėjo atskiros etninės grupės, ir jame maišėsi įvairios tautos: Panonijos gyventojai buvo trakai, ilyrai ir dakai. Keltų migracijos laikais čia atsikėlė keltai bojai, kurie įgijo hegemoniją didelėje dalyje Panonijos. Paskutiniaisiais amžiais prieš mūsų erą rytinę Panoniją kontroliavo Dakų karalystė.
I a. didžioji dalis teritorijos atiteko Romos imperijai. Dakų kontroliuotoje teritorijoje į rytus nuo Tisos sukurta Dakijos provincija, o į vakarus nuo Dunojaus – Panonijos provincija. Tarp jų buvo Romos nekontroliuojamos žemės, kurias tuo metu kontroliavo jazygai. Romėnų laikais pastatyti pirmieji miestai, pradėta plėsti romėniškoji kultūra.
Panonijos regionas dėl savo gamtinių sąlygų gali būti traktuojamas kaip Didžiosios stepės vakariausia dalis, esanti į vakarus nuo Ponto stepės. Tai nulėmė, kad jos istorija nuo pirmųjų mūsų eros amžių buvo susijusi su Didžiosios stepės tautų migracijomis. Šiame regione kirtosi bei maišėsi azijinės ir europinės kultūros, jis ilgai buvo klajoklių tautų avanpostas Europoje, iš kur buvo organizuojami siaubiamieji žygiai.
II a. rytinėje Panonijoje įsikūrė gotai, kurie siejami su Černiachovo kultūra. Čia gotai viešpatavo iki pat V a., kuomet į Panoniją įsiveržė hunai, kurie įkūrė čia savo sostinę ir iš šio regiono kontroliavo didžiulę teritoriją. Hunams nusilpus, 453 m. gepidai ir herulai išsikovojo nepriklausomybę ir sukūrė savo karalystes. Jų viešpatavimas baigėsi VI a. viduryje, kuomet juos iš pradžių nugalėjo langobardai, o vėliau avarai, kurie įsitvirtino regione kaip Avarų kaganatas.
IX a. viduryje Panoniją pasiekė tauta iš Azijos – madjarai, kurie įsitvirtinę teritorijoje vykdė siaubiamuosius žygius į Vakarų Europą. 1000 m. madjarams priėmus krikščionybę, jų agresija sumažėjo, įkurta Vengrijos karalystė, pradėjo formuotis vengrų tautybė. Tolesnė Panonijos istorija buvo susijusi su Vengrijos, Rumunijos, Serbijos, Kroatijos istorijomis.
Jonas Vytautas Pakštas
Jonas Vytautas Pakštas (1921 m. gegužės 1 d. Šeduvoje – 2004 m. balandžio 23 d. Šeduvoje, Radviliškio r.), chorvedys ir pedagogas.
Biografija
1937 baigęs Šeduvos progimnaziją, mokėsi Kauno ir Šiaulių berniukų gimnazijose – pastarąją baigė 1941 metais. 1944 savanoriu įstojo į generolo P. Plechavičiaus rinktinės karo mokyklą Marijampolėje. Čia buvo suimtas ir išvežtas dirbti į karinį aerodromą Vokietijoje. 1945 grįžo į Lietuvą, bet netrukus bolševikų suimtas ir ištremtas į Sibirą – Kuzbasą, kur dirbo metalurgijos kombinate darbininku. 1947 grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Šeduvoje, dirbo įvairiose įstaigose. 1960–1961 lankė Panevėžio vienerių metų chorvedžių kursus (diriguoti mokė A. Liberis). 1961–1966 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje – technikume (dėst. A. Jozėnas ir V. Četkauskas). Studijuodamas pradėjo dirbti Šeduvos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoju, vadovauti vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams. Mišrųjį chorą parengė 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei.
1966–1988 V. Pakštas Baisogalos vaikų muzikos mokyklos mokytojas ir choro vadovas. Vaikų chorą parengė 1969, 1970, 1975, 1977, 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, jo repertuare buvo sudėtingesnių klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių. Vadovavo ir vokaliniams ansambliams, kuriuos parengdavo respublikiniams „Dainų dainelės“ konkursams, smuiku griežė kaimo kapeloje, kuri respublikiniuose konkursuose pelnė pirmųjų vietų. 1989–1994 vadovavo Šeduvos bažnyčios mišriajam chorui (vargonais talkino sūnus Kęstutis, baigęs Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniąją muzikos mokyklą). Chorą išmokė senųjų kompozitorių ir Vakarų Europos klasikų giesmių bei mišių, rengė „Sacra musica" koncertus, buvo Radviliškio rajono dainų švenčių dirigentas. Vyriausiasis brolis Balys Pakštas irgi muzikas – pasitraukęs iš Lietuvos, gyveno ir dirbo Norvegijoje, Vokietijoje ir JAV.
Fridrichas Bekeris
Fridrichas Bekeris (Becker; 1805 m. gruodžio 21 d. Pamelėčiuose, prie Tilžės, Mažoji Lietuva – 1890 m. sausio 11 d. Ragainėje, Mažojoje Lietuvoje) – tautosakos rinkėjas ir vertėjas į vokiečių kalbą.
Keižonių apylinkė
Keižonių apylinkė (arba Keižionių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Fridrichas Bekeris
Biografija
Baigė Karalienės mokytojų seminariją, mokytojavo Tilžės pradžios mokykloje, nuo 1839 m. – gimnazijoje.
Išleido laisvai verstų lietuvių tautosakos kūrinių rinkinį Balladen und poetische Erzählungen („Baladės ir poetiniai pasakojimai“, 1846, su J. G. Thiele), Littauische und preussische Volkssagen („Lietuvių ir prūsų liaudies sakmės“, 1847, su C. Roose ir Thiele), lietuvių kalbos vadovėlį Der kleine Littauer („Mažasis lietuvis“, 1866), apie 1861 m. į lietuvių kalbą išvertė studentų himną Gaudeamus igitur, periodikoje paskelbė lietuvių pasakų vertimų.
Bialovieža Tovarova-Bialovieža Palacas geležinkelio linija
Bialovieža Tovarova-Bialovieža Palacas geležinkelio linija – geležinkelio linija šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Bialoviežos valsčiuje. Linija jungia Bialovieža Tovarovos ir Bialovieža Palaco geležinkelio stotis. Linija buvo nutiesta XX a. pradžioje. 1993 m. linija buvo uždaryta. Nuo 2008 m. šioje linijoje galima važinėti drezinomis.
Keižonių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gelvonų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Upninkų apylinkės.
Vladas Vitkauskas
Vladas Vitkauskas (g. 1953 m. gegužės 7 d. Viduklėje, Raseinių rajonas) – Lietuvos keliautojas, alpinistas, fotografas, 1993 m. gegužės 10 d. pirmasis iš Baltijos valstybių įkopęs (vienas) į aukščiausio Žemės kalno – Everesto (8848 m) viršūnę, įkopęs ir pirmasis pasaulyje iškėlęs tą pačią nacionalinę (Lietuvos) vėliavą ir aukščiausiose visų žemynų viršukalnėse.
Biografija
miniatiūra|250px|right|Akmuo 2006 m. oreivystės rekordui atminti [[Rukiškis|Rukiškyje (Anykščių raj.)]] 1988 m. pradėjo dirbti Vilniaus keliautojų klube. Įkopė ir pirmasis pasaulyje iškėlė tą pačią savo valstybės vėliavą visų žemynų aukščiausių kalnų viršūnėse: Everesto – Eurazijoje, Makinlio (6194 m, 1994 m. birželio 12 d.) – Šiaurės Amerikoje, Aliaskoje; Vinsono (4897 m, 1994 m. gruodžio 5 d.) – Antarktidoje; Kilimandžaro (5895 m, 1995 m. vasario 5 d.) – Afrikoje; Kosciuškos (2228 m, 1995 m. lapkričio 2 d.) – Australijoje; Akonkagvos (6959 m, 1996 m. vasario 25 d.) – Pietų Amerikoje; taip pat Elbruso (5642 m, 1993 m. rugpjūčio 4 d.) – Kaukaze ir Monblano (4807 m, 1995 m. liepos 16 d.) – Alpėse. Pats organizavo savo kelionę ir kopimą į Everestą, įsiregistravęs Nepalo ekspedicijos fotografu. Į Everesto, Makinlio, Akonkagvos viršūnes kopė vienas. Organizavo pirmąsias lietuvių keliones į Makinlį, Kilimandžarą, Monblaną, Kosciuškos kalną.
Surengė kultūrinę mokslinę ekspediciją „Ignotui Domeikai – 200“ į Čilę ir Andų kalnus (2002 m.), įkopė į aukščiausią Domeikos vardo kalnagūbrio viršūnę Donja Ines (5075 m) ir aukščiausią Žemės ugnikalnį Ochos del Salado (6893 m). Surengė pirmąją lietuvių ekspediciją „Baltistanas 2004“ į Karakorumo, Himalajų ir Hindukušo kalnynų rajonus Pakistane.
Įkopė į beveik visas aukščiausias buvusios Tarybų Sąjungos viršukalnes: Komunizmo (Ismailo Samani; 7495 m) ir Korženevskajos (7105 m) – 1989 m.; Lenino (Avicenos; 7134 m) ir Chan Tengrio (6995 m) – 1990 m. Dalyvavo ir organizavo sudėtingus žygius į kalnus Kaukaze, Tian Šanyje, Altajuje, Sajanuose, Pamyre; su slidėmis – Chibinuose, Poliariniame Urale, į Beringo sąsiaurį ir kt. Daugkartinis Lietuvos aktyvaus turizmo ir alpinizmo pirmenybių čempionas ir prizininkas, Baltijos valstybių alpinizmo čempionas, buvusios SSRS turizmo pirmenybių prizininkas.
Daugelio seminarų, paskaitų, susitikimų su visuomene rengėjas ir lektorius. Skaito paskaitas, pranešimus seminaruose, kursuose, įvairiuose kolektyvuose ir draugijose, taip pat - užsienyje (skaitė JAV, Vokietijoje, Pakistane, Indijoje, Nepale). Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys. 60 fotoparodų ekspozicijų autorius, meno kūrėjas (nuo 2005 m.), tarptautinių fotografijos konkursų „World Wide Tour Photo ’99“ ir „Gyvos Žemės mintys“ (2003 m.) prizininkas. Fotografijos parodų Nacionalinėje galerijoje (1998 m.), Lietuvos nacionaliniame muziejuje (2002 m.), UNESCO būstinėje Paryžiuje (2002 m.) dalyvis. Dokumentinių video filmų iš Lietuvos ir ekspedicijų Čilėje - Bolivijoje, Baltistane (Pakistanas) autorius.
Absoliutaus Lietuvos aukščio rekordo (su pilotu Vytautu Samarinu – 10 064 m, 2006 m. lapkričio 27 d.), skrydžio nuotolio ir trukmės rekordų (2007 m. kovo 7 d.) karšto oro balionu dalyvis. Aukščiausio Lietuvos kalno Aukštojo įteisinimo ir sutvarkymo iniciatyvinės grupės steigėjas, veiklos koordinatorius (2002-2006 m.). Lietuvos alpinizmo asociacijos steigėjas ir pirmasis prezidentas (1996–1999 m.m.).
Valdo Adamkaus fondo vienas steigėjų, fondo „Everestas“ steigėjas, natūralios sveikatos centro „Naturavita“ steigėjas ir vadovas. Lietuvos keliautojų sąjungos, Lietuvos tautinio olimpinio komiteto (1996-2016 m.), M. K. Čiurlionio, Vydūno, Žemaičių kultūros draugijų, „Tautos namų santaros“ tarybos, žurnalo „Santara“ konsultacinės kolegijos narys.
Pirmasis alpinistas, apdovanotas tarptautinio „Fair Play“ komiteto Garbės diplomu (1997 m.) – už dalyvavimą gelbėjant ir pargabenant žuvusios Nepalo moterų ekspedicijos vadovės Pasang Lhamu kūną nuo Everesto.
Raseinių garbės pilietis (2013 m.). Lietuvos sveikuolių sąjungos garbės narys (2014 m.) Vilniaus žemaičių kultūros draugijos garbės narys (1996 m.).
Vladas Vitkauskas šiuo metu gyvena ir dirba Anykščiuose. Yra Pasaulio anykštėnų bendrijos narys, 2019 m. spalio mėn. išrinktas į Pasaulio anykštėnų bendrijos Anykščių kolegiją.
Armijos Krajovos Augustavo apygarda
Veikla
1944 m. balandžio 20 d. apygardą pradėjo kurti pulkininkas Władysław Liniarski, slapyvardis Mścisław (Mstislavis). Naujoji apygarda turėjo veikti po I Krechovieckio kavalerijos pulko vėliava.
Savanoriai kovotojai:
Sukilimas "Audra"
Sukilimas Audra įvykdytas II pasauliniam karui artėjant į pabaigą. Armijos Krajovos daliniai užpuolė Vokietijos kariuomenės dalinius. Sukilime dalyvavo 6 karininkai ir 300 eilinių. Buvo perimta nemažai vokiečių ginklų, amunicijos, sunaikinti keli automobiliai ir motociklai. Žuvo apie 40 vokiečių, 60 sužeisti ir 35 paimti į nelaisvę. Žuvo vienas Armijos Krajovos kovotojas ir du sužeisti.
Martynas Vainilaitis
Martynas Vainilaitis (1933 m. sausio 26 d. Mergežeryje, Varėnos valsčius – 2006 m. birželio 20 d. ten pat) – Lietuvos vaikų poetas bei rašytojas, vertėjas.
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. 1940–1953 m. mokėsi Mergežerio, Varėnos, Griškabūdžio mokyklose. 1957 m. baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos Teatrinį fakultetą, įgijo aktoriaus specialybę.
Porą metų dirbo aktoriumi tuometiniame Kapsuko dramos teatre. 1955–1957 m. dirbo žurnalų „Žvaigždutė“, 1958 m. „Moksleivis“, 1959–1960 m. laikraščio „Lietuvos pionierius“ redakcijose, 1965–1966 m. respublikinėje bibliotekoje.
Kanados ginkluotosios pajėgos
right|150px Kanados ginkluotosios pajėgos sudaromos iš savanorių. Vyr. vadas – gynybos ministras.
Pagal 2004 m. duomenis sausumos pajėgos (19 500 žm.) turėjo 114 tankų, 2772 šarvuotąsias kovos mašinas, 266 antžeminės (58 savaeigės, 208 velkamosios), 20 zenitinės artilerijos pabūklų, 132 raketų žemė – oras leidimo įrenginius.
Martynas Vainilaitis
Biografija
Nuo 1965 m. rašytojas profesionalas. 1973–1995 m. žurnalo „Genys“ redaktoriaus pavaduotojas. Vasaromis gyveno ir kūrė Vaitakarčmio (Varėnos raj.) kaime. Palaidotas Mergežerio kapinėse.
Kanados ginkluotosios pajėgos
Karinėse jūrų pajėgos (8800 žm.) – 4 povandeniniai laivai, 4 eskadriniai minininkai, 12 fregatų, 12 pakrantės gynybos laivų. Karinės jūrų bazės – Halifaksas, Eskimaltas (Britų Kolumbija). Rezervas – 3823 žmonės.
Martynas Vainilaitis
Kūryba
Dar studijų metais pradėjo spausdinti eilėraščius periodikoje. 1960 m. išleido pirmąją knygą – eilėraščių rinkinį „Vyturiai palydi plūgą“. Tai pirma ir vienintelė jo knyga, skirta suaugusiesiems. 1963 m. pasirodė pirmas eilėraščių rinkinys vaikams „Pupų pėdas“. Poeto knygose atskleidžiamos geriausios lietuvių poezijos vaikams ypatybės: jautrus melodingumas, vaizdo ir jausmo gyvumas, personifikacijų patrauklumas, lyrizmas, humoras, tautosakos ir mitologijos elementai.
1976 m. už rinktinę „Mano volungėlė“ paskirta valstybinė premija. 2003 m. knyga „Sidabrinė kultuvėlė“ pripažinta geriausia metų poezijos knyga vaikams. 2003 m. birželio 25 d. prezidentas Rolandas Paksas apdovanojo Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžiumi.
Kanados ginkluotosios pajėgos
Karinės oro pajėgos (14 500 žm.) turėjo 118 kovos lėktuvų, 144 sraigtasparnius. Iš viso Kanados ginkluotųjų pajėgų rezerve buvo 36 900 žmonių (2003 m.).
Karinės išlaidos – 7,771 mlrd. JAV dol., 1,1 % BVP (2002 m.).
Kanada – NATO narė nuo 1949 m. Gynybos srityje Kanadą su JAV sieja ypatingi ryšiai (1940 įkurta Nuolatinė jungtinė gynybos taryba, bendrai kontroliuojama oro erdvė ir kita).
Vilūnų šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
'''Vilūnų šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vilūnų kaime, 0,5 km į rytus nuo kelio.
Istorija
Vilūnuose 1810 m. Tadas Orvidas pastatė akmenų mūro unitų bažnyčią. 1822 m. Rusijos imperijos valdžia uždraudė Vilūnuose gyventi unitų dvasininkui, nes netoliese, Kruonyje, buvo stačiatikių cerkvė. 1839 m. panaikinus bažnytinę uniją, bažnyčia perduota stačiatikių dvasininkijai, kuri čia įrengė cerkvę. Tik 1922 m. bažnyčia atiduota katalikams.
1923 m. įkurta parapija. Pirmojo klebono Juozapo Pužyckio rūpesčiu cerkvė pertvarkyta į bažnyčią, pastatyta medinė zakristija. 1960 m. kunigo Igno Milašiaus iniciatyva iš abiejų pusių pristatyta akmenų mūro zakristija.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu ant stogo. Šventorių juosia medinių stulpelių tvora. Jame stovi medinis kryžius.
Krakoviakas
Šokis
Muzikinis metras 2/4, ritmas sinkopinis, tempas greitas. Būdinga ori laikysena, sudaužimas kulnimis, sutrepsėjimai, sukimasis, apėjimai. Iš pradžių buvo šokamas vyrų, vėliau – poromis. Atsirado Krokuvos apylinkėse XVI a., nuo XVIII a. paplito visoje Lenkijoje, pradėtas šokti ir Lietuvoje. XIX a. – XX a. pradžioje kaip pramoginis šokis buvo šokamas ir kitose Europos šalyse. Krakoviako muziką vartojo Frederikas Šopenas, Stanislovas Moniuška, Michailas Glinka, Ignacijus Pederevskis, Borisas Asafjevas ir kiti.
Linkmenų apylinkė
Linkmenų apylinkė (iki 1950 m. Linkmenių apylinkė; 1950–1954 m. Linkmenų I apylinkė ir Linkmenų II apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje įkurtos dvi Linkmenų apylinkės – Linkmenų I ir Linkmenų II. 1949 m. buvo jos Kaltanėnų ir Saldutiškio valsčiuose, 1950 m. priskirtos naujam Švenčionėlių rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. sujungtos į vieną apylinkę, taip pat prijungiant Krivasalio apylinkę. 1963 m. prijungta Motiejūnų apylinkė.
Mažasis buožiaūsis milčius
Sausų kviečių ir rugių grūdų beveik nepažeidžia. Milčius pasižymi aštriu karbolio kvapu, kuris persiduoda į miltus ir kitus produktus ir juose išsilaiko apie 6 mėn. Dėl nemalonaus kvapo tokie produktai maistui naudoti nebetinkami.
Mažasis buožiaūsis milčius – populiarus laboratorinis vabzdys, naudojamas genetiniuose ir ekologiniuose tyrimuose.
Biologija
Neapšildomose patalpose milčiai žiemoja, o apšildomose vystosi kiaurus metus. Per metus išaugina iki keturių kartų. Pavasarį apvaisintos patelės padeda iki 1000 kiaušinėlių, vidutiniškai 350–450 vnt. Vabalai gyvena iki 2 metų, tačiau pilnaverčius kiaušinėlius padeda pirmaisiais metais, o antraisiais metais padedami kiaušinėliai būna sterilūs. Esant 22° temperatūrai, pilnas vystymosi ciklas įvyksta per 50–84 dienas, esant 25° – per 53–76 dienas, esant 30° – per 32–107 dienas. Esant 50° temperatūrai, vabalai žūna per 15 min., kiaušinėliai – per 30, lervos – per 45 min., lėliukės – per 3 val. Žemoms temperatūroms buožiaūsis milčius mažiau atsparus už mažąjį milčių.
Izraelio futbolo varžybos 1968–1969 m.
Izraelio futbolo varžybos 1968–1969 m.
Abdalchakas II Abu Mahometas
Abdalchakas II Abu Mahometas (abū muḥammad ʿabd al-ḥaqq ben ʿuṯmān, arab.: أبو محمد عبد الحق بن عثمان, g. 1419 m. – m. 1465 m.) – nuo 1420 m. Marinidų dinastijos Maroko sultonas.
Abdalchakas II-is Abu Mahometas buvo Abu Saido Usmano III-jo sūnus.
Koranas
thumb|right|150px|XVIII a. Koranas Koranas (dar rašoma Kuranas, 'skaitymas') – islamo išpažinėjų pagrindinė religinė knyga. Ji yra religinių – dogminių, mitologinių ir teisinių tekstų rinkinys. Korano ir sunos religinės, dorovinės, buitinės ir teisinės normos sudaro rašytinės musulmonų teisės, šariato, pagrindą. Musulmonai teigia, kad Koranas yra prieš visus amžius buvęs, nesukurtas Alacho žodis, per arkangelą Gabrielių pranašui Mahometui perduotas kaip apreiškimas.
Žodžio kilmė
Naujasis šventraštis buvo pavadintas  qur’an  – tai reiškia „deklamavimas“, nes tikintieji, kurių dauguma (taip pat ir pats pranašas Mahometas) buvo beraščiai, jį išmokdavo klausydamiesi balsiai skaitomų jo skyrių – surų. Arabiškai qara’a reiškia „skaityti“.
Sandara
Pagal sunitų naudojamą versiją, Koranas suskirstytas į 114 surų, pagal šiitų – į 115 surų, išdėstytų teksto apimties mažėjimo tvarka – nuo ilgiausios iki trumpiausios (išskyrus įžanginę surą). Tokią surų tvarką nustatė Korano kanonizuotos versijos rengimui vadovavęs raštininkas Zeidas ibn Sabitas. Pats Mahometas per visą 22 metų pranašavimo laikotarpį nėra užrašęs nė vieno apreiškimo ir nėra užfiksuota, kad būtų siūlęs sudaryti pavyzdinį surų sąrašą. Mahometo amžininkai Korano suras pradėjo užrašinėti dar jam esant gyvam, tačiau tik po jo mirties, pirmojo kalifo Abu Bakro nurodymu, jos buvo pradėtos rinkti ir dėti į vieną rinkinį.
Pagal paskelbimo vietą, skiriamos Mekos suros (90 pirmųjų) ir Medinos suros (24 likusios). Mekos suros, kurios buvo skelbtos Mahometo kovos dėl islamo įsigalėjimo metu (610–622 m.), yra daugiau religinio, Medinos suros (po 622 m.) – teisinio turinio.
Koranas leidžia poligamiją (daugpatystę) – vyrai gali turėti iki keturių žmonų su sąlyga, kad elgsis su jomis visiškai vienodai ir neišsiduos, kad vienai kuriai teikia pirmenybę.
Chronologinė Korano surų tvarka
A. Mekos suros
1 periodo suros (poetinės)
96, 74, 111, 106, 108, 104, 107, 102, 105, 92, 90, 94, 93, 97, 86, 91, 80, 68, 87, 95, 103, 85, 73, 101, 99, 82, 81, 53, 84, 100, 79, 77, 78, 88, 89, 75, 83, 69, 51, 52, 56, 70, 55, 112, 109, 113, 114, 1.
54, 37, 71, 76, 44, 50, 20, 26, 15, 19, 38, 36, 43, 72, 67, 23, 21, 25, 17, 27, 18.
3 periodo suros (pranašiškos)
B. Medinos suros
2, 98, 64, 62, 8, 47, 3, 61, 57, 4, 65, 59, 33, 63, 24, 58, 22, 48, 66, 60, 110, 49, 9, 5.
Korano pranašai
Korano tekstai perpasakoja daug žydų Toros ir Tanacho istorijų, kuriose dominuoja Izraelio tautos pasitraukimas iš Egipto vergystės. Musulmonai tiki, kad Alachas (Dievas) per arkangelą Gabrielių pranašui Mahometui per 23 metus apreiškė visą Koraną. Korano (ir hadisų) pagrindu buvo parašytas šariatas. Korane randami šie žydų pranašai: Abraomas, Juozapas, Mozė, Dovydas, Saliamonas, Jėzus ir kt.
Mahometui esant gyvam, jo skelbtas tikėjimas plito sakytine forma. Pirmąjį korano tekstą užrašė vienas iš jo pasekėjų iš karto po Mahometo mirties (632) m. 650–655 m. kalifo Osmano iniciatyva buvo sudaryta speciali kogelija, kuri kanonizavo korano tekstą. Galutinai teksto rašyba, struktūra, skaitymo taisyklės buvo kanonizuotos 1923 m., Kaire išleidus specialų korano leidimą.
Korano reikšmė
Koranas padarė didelį poveikį islamo tautų kultūros raidai. Davė pagrindą musulmonų teologijai, arabų teisės, kalbos mokslams, sąlygojo jų filosofijos, istorijos raidą.
Koranas yra pirmasis arabų raštijos ir vienas žymiausių pasaulinės prozos paminklų, padaręs didelę įtaką visai Rytų, kitų kraštų literatūrai.
Europoje su koranu susipažinta XII–XVI a. iš lotyniškų tekstų. 1647 m. koranas išleistas prancūzų, vėliau kitomis kalbomis.
Birželio 20
Birželio 20 yra 171-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 172-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 194 dienos.
Vardadieniai
Florentina – Nandas – Nautara – Nautaras – Nautarė – Nauvyda – Nauvydas – Nauvydė – Silverija – Silverijus – Žadvainas – Žadvainė – Žintautė.
Gimimo dienos
.
Linas (popiežius)
Šventas Linas (, m. 79 m. rugsėjo 23 d.) – antrasis Romos katalikų bažnyčios popiežius (apie 67-79 m.). Pagal Ireniejų, Jeronimą, Euzebijų, Joną Auksaburnį, Liberijaus katalogus ir Liber Pontificalis, Linas buvo antrasis Romos vyskupas, šventojo Petro įpėdinis ir šventojo Anakleto pirmtakas. Irenejus tapatina jį su Linu, paminėtu Antrajame laiške Timotiejui (2 Tim 4:21), nors tai nėra patvirtinta. Liberijaus katalogai ir Liber Pontificalis nurodo, kad jis buvo popiežiumi 67–78 m., valdant Neronui, Jeronimas datuoja 67–78 m., o Euzebijus teigia, kad jo buvimas popiežiumi baigėsi antrais Tito valdymo metais (80 m.)
Kiti šaltiniai nesutinka, kad šventasis Linas yra Petro įpėdinis. Tertulianas rašo, kad šventojo Petro įpėdinis buvo Klemensas I. Apaštalų konstitucijos (dar vadinamos Didache) teigia, kad Linas buvo pirmasis Romos vyskupas, į šį rangą įšventintas Pauliaus, po jo buvo Klemensas I, įšventintas apaštalo Petro.
Pagal Liber Pontificalis, Linas buvo italas iš Toskanos, jo tėvo vardas buvo Herkulanas. Didachėje rašoma, kad jo motina buvo Klaudija (moteris tokiu vardu minima 2 Tim 4:21). Liber Pontificalis jam priskiriamas nutarimas, kad moterys bažnyčioje turi būti užsidengusios galvas (plg. 1 Kor 11:5); šis šaltinis taip pat liudija, kad Linas mirė kankinio mirtimi ir yra palaidotas ant Vatikano kalvos šalia Petro. Jo mirties data turėtų būti rugsėjo 23, tą dieną iki šiol švenčiama jo šventė.
Šventojo Petro bazilikoje 1615 m. Torigio rado kapą su raidėmis LINUS, kuris vėliau ir buvo palaikytas Lino kapu. Tačiau Torigio rankraštis nurodo, kad tai tik ilgesnio vardo (pvz., Aquilinus ar Anullinus) paskutinės raidės. Laiškas apie Petro ir Pauliaus kankinystę buvo priskiriamas Linui, bet dabar datuojamas VI a.
Pagal anglo-izraelistų revizionistinę istorijos versiją, Klaudija, čia sutapatinta su Klaudija Rufina iš vienos Marcialio epigramos, iš tiesų yra Lino sesuo, ir jie abu – geležies amžiaus britų vado Karatako vaikai.
Jokūbas Benetas
Jokūbas Benetas (Benetis; ~ XVII a. vidurį – XVII a. pab. ar XVIII a. pr.) – škotų kilmės Lietuvos didikas, poetas.
Studijavo Vilniaus akademijoje.
thumb|Titulinis Virtus dexterae domini puslapis
Parašė lotynų kalba epinę poemą apie lietuvių ir lenkų pergalę 1673 prieš turkus prie Chotino Virtus dexterae domini („Viešpaties dešinės galybė“, 1674). Poemoje aukštinamas lietuvių karių ir vadų narsumas, jos stilius pakilus, retoriškas, gausus barokui būdingų manieringų metaforų ir natūralistinių detalių.
BT-42
BT-42 - suomiška savaeigė haubica, gaminta perdirbant trofėjinius tarybinius tankus BT-7 (TSRS-Suomijos karo trofėjai) ir 1908 m. modelio angliškas 4,5 colių kalibro haubicas. Buvo pagaminta 18 šių savaeigių. Ši saveigė turėjo besisukiojantį bokštelį, todėl kartais vadinama tanku. Perdirbant BT-7 buvo paliktas senas bokštelio sukiojimo ir vertikalaus taikymo mechanizmai, kurie buvo per silpni 114 mm haubicai.
BT-42 buvo Suomijos tankų divizijos ginkluotėje. Pirmą kartą panaudoti jie buvo 1943 m. prie Svirės upės. Savaeigės apšaudė tarybinę kariuomenę kitame upės krante ir sunaikino kelius taikinius. Savaeigių įgulos nebuvo patenkintos šia mašina, kadangi ji dažnai gesdavo, o jo pabūklas buvo efektyvus tik prieš nešarvuotus taikinius.
Dar kartą nesėkmingai savaeigės buvo panaudotos 1944 m. priešinantis Tarybinės Armijos puolimui Vyborgo apylinkėse.
Alka
Alka (Alca torda) – alkinių (Alcidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Alka yra kiek didesnė už varną. Nuo narūnėlių skiriasi masyviu snapu. Plaukdama smailią uodegą laiko iškėlusi į viršų. Patino ir patelės nugarinė pusė, galva ir kaklas juodi. Nuo akių link snapo tęsiasi balta juostelė. Pilvinė kūno pusė ir sparnų apačia balti. Skersai sparnų balta juostelė. Snapas aukštas, suplotais šonais, juodos spalvos su balta skersine juostele, keliomis įstrižomis vagelėmis ir kabliuku gale. Kojos juodos. Rainelė ruda. Poilsio apdaru gerklė ir galvos šonai balti, nėra balto dryželio tarp snapo ir akių. Jaunikliai panašūs į suaugusius poilsio apdaru, tik snapas šiek tiek žemesnis, be baltos juostelės. Gerklės pakraščiai pilkšvi.
Colin McRae
Kolinas Makrėjus (1968 m. rugpjūčio 5 d. – 2007 m. rugsėjo 15 d.) – Škotijos automobilių lenktynininkas, pasaulio ralio čempionas (1995 m.).
Alka
Paplitimas
Eurazijoje paplitusi nuo Bretanės iki Kolos vakarinėje Baltosios jūros dalyje, Baltijos jūros pakrantėse ir salose. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Grenlandijoje, Islandijoje], [[Britų salos|Britų ir kitose Šiaurės Atlanto salose. Žiemoja šiauriniam Atlante ir rytinėje Viduržemio jūros dalyje.
Lietuvoje retkarčiais pastebimas pajūryje.
Colin McRae
Jis laimėjo 25 ralius ir 477 ralio etapus. Makrėjus atstovavo Subaru, Ford, Citroën komandoms. Taip pat dalyvavo Dakaro ralyje, Safari ralyje ir įvairiose kitose lenktynėse.
Alka
Biologija
Gyvena uolėtose šiaurės jūrų pakrantėse. Monogamas. Lytiškai subręsta antraisiais arba trečiaisiais gyvenimo metais. Peri stačiuose pakrančių skardžiuose kolonijomis kartu su kitais šios šeimos paukščiais: taistėmis, narūnėliais ir t. t. Šios perimvietės vadinamos paukščių turgumis.
Dėtyje būna vienas kiaušinis, kurį peri abu porelės nariai apie 35 dienas. Jauniklis išsirita visiškai bejėgis, lizdą palieka tik po trijų savaičių. Kartais jaunikliai nušoka nuo stačios keliasdešimties metrų aukščio uolos žemyn į vandenį.
Colin McRae
2007 m. rugsėjo 15 d. Kolinas Makrėjus tragiškai žuvo nukritus jo pilotuojam sraigtasparniui šalia Lanarko. Kartu žuvo ir jo sūnus Johnny ir 2 Makrėjaus draugai su sūnumi.
Alka
Biologija
Minta žuvimi: silkėmis, jaunomis menkėmis, moiva, taip pat vėžiagyviais. Puikiai nardo.
Colin McRae
Pasaulio ralio čempionato pergalės
! Nr. ! Ralis ! Sezonas ! Šturmanas ! Automobilis
Alka
Biologija
Daug žūva audrų metu, iš bado arba išsitepę plunksnas naftos atliekomis.
Radiolokacinis atšvaitas
Radiolokacinis atšvaitas  – įtaisas, maksimaliai atspindintis radiolokacijoje naudojamas radijo bangas.
Radiolokaciniai atšvaitai naudojami:
Teisinių paslaugų įmonių asociacija
Teisinių paslaugų įmonių asociacija (TPIA) - teisinių paslaugų įmones vienijanti asociacija Lietuvoje. 2000 metų spalį įkurta asociacija vienija būtent tokias individualias įmones ir uždarąsias akcines bendroves, kuriose teisines paslaugas teikia ne advokatai, o tiesiog privatūs teisininkai.
Adresas: A. Jakšto g. 9, II a., 21 kab., Vilnius, LT-01105.
Prezidentai
Kiti prezidiumo nariai - Juozas Lauraitis, Andrius Kremensas ir Žilvinas Levickas.
Povilas Kopustinskas
miniatiūra|Povilas Kopustinskas|175px Povilas Kopustinskas (1902 m. balandžio 14 d. Panemunyje – 1966 m. balandžio 20 d. Kaune) – Lietuvos finansininkas, pedagogas.
Biografija
1929–1935 m. dirbo Lietuvos banko skyriuose Rokiškyje, Šiauliuose ir Kaune. 1935–1940 m. Lietuvos banko Kretingos skyriaus direktorius. 1940–1941 m. šio banko valdybos narys ir Kauno skyriaus direktorius. 1941 m. Lietuvos banko valdybos pirmininkas, 1941–1943 m. Statistikos skyriaus vedėjas.
1944–1946 m. dėstė Kauno universitete, Politinės ekonomijos katedros vedėjas. 1952–1956 m. dirbo mokytoju. 1956–1962 m. dėstė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete.
Butkaučizna
Istorija
1901 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Šuniškoji poniabudėlė
Šuniškoji poniabudėlė (Mutinus caninus) – poniabudinių šeimai priklausantis nevalgomas grybas. Retai sutinkamas Lietuvoje, todėl yra įtrauktas į Lietuvos raudonąją knygą. Šiam grybui būdingas jo skleidžiamas nemalonus kvapas.
Išvaizda
thumb|left|200px|Poniabudėlės vaisiakūnių skersinis pjūvis Jaunų grybų vaisiakūnis kiaušiniškas, balandžio kiaušinio dydžio. Vaisiakūniui subrendus pirmiausia plyšta viršutinė dalis ir iš jo išauga ilgas (8–12 cm) cilindriškas vaisiakūnis, kuris būna tuščiaviduris, kartais suglebęs ir dažnai lieka gulėti ant žemės. Kūgiška ryškiai oranžinė viršūnė (1–2 cm skersmens) būna nežymiai sustorėjus; iš pradžių ją dengia žalsva gleivėta sporų masė. Prie pagrindo lieka drebučių pavidalo mėsingas apvalkalas, su trumpomis plonų šaknelių pavidalo išaugomis, kuriomis įsišaknija į žemę. Grybo trama skleidžia nestiprų nemalonų kvapą.
Spalvos kaita: kotas balkšvas, gelsvas arba rausvai geltonas. Sustorėjusi viršutinė dalis oranžinė, iš pradžių ją dengia gleivėta žalsva sporų masė, savo šleikščiu kvapu viliojanti muses, kurios išnešioja sporas.
Panašios rūšys: Ravenelio poniabūdėlė (Mutinus ravenelii) ir Elegantiškoji poniabudėlė (Mutinus elegans), jos Lietuvoje sutinkamos dar rečiau ir taip pat yra nevalgomos.
Trumpa grybo atsiradimo istorija Europoje
Šis iš Šiaurės Amerikos kilęs grybas į Europą atkeliavo prieš pat Antrojo pasaulinio karo pabaigą – jo sporų ant savo ginkluotės greičiausiai atvežė amerikiečių kareiviai.
Augavietė
Šis retas grybas, dažniausiai sutinkamas lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, kur auga ant nukritusių lapų ir spyglių ar senų kelmų.
Sezonas: liepa – spalis
Jėga
miniatiūra|Įvairių jėgų kryptys, parodytos rodyklėmis. Jėga – mechaninio poveikio ar kūnų sąveikos matas. Niutonas jėgą apibrėžė taip: pridėta jėga yra veiksmas, atliekamas su kūnu, siekiant pakeisti jo ramybės arba tiesiaeigio tolygaus judejimo būseną. Tai vektorinis dydis, dėl kurio veikimo kinta kūno judėjimo kryptis, greitis arba kūnas deformuojamas. Jėgos vienetas – niutonas (N). Vieno niutono jėga suteikia 1 kg masės kūnui 1 pagreitį.
Jėgos rūšys (mechaninės ir fundamentalios):
Jėgos matavimo prietaisai
Prietaisas mechaninei jėgai matuoti vadinamas dinamometru ( – jėga + metron – matas). Dinamometrai būna įvairios konstrukcijos ir paskirties. Dinamometrai graduojami niutonais, šiais prietaisais galima matuoti ir labai mažą, ir labai didelę jėgą.
Atstojamoji jėga
Dažnai kūną veikia ne viena, bet kelios jėgos, tuomet kelios vienu metu kūną veikiančios jėgos geometriškai sudedamos. Gaunama joms lygi jėga, kuri vadinama atstojamaja, o sudedamos jėgos – dedamosiomis. Tai taip pat kartais vadinama jėgos superpozicijos principu:
,čia
Pasinaudojus Niutono dėsniais ir jėgos superpozicijos principu galima spręsti sudėtingus mechaniko uždavinius.
Neart
Baseinas (hidrologija)
Baseinas – teritorija, iš kurios vanduo suteka į bendrą vandens telkinį.
Kiekviena upė ar ežeras turi vandenskyros linijomis ribojamą teritoriją – baseiną, iš kurio visas vanduo suteka į upę ar ežerą.
Baseinas yra pagrindinis vandentvarkos vienetas. Matuojant žemupyje upe atitekantį vandens kiekį ar jo kokybę, galima pasakyti ar nuspėti tame baseine vykstančius procesus. Paprastai baseino kontūrai apibrėžiami topografiniame plane.
Požeminis baseinas taip pat turi vandenskyras, kurios gali nesutapti su topografiniame plane nurodytomis vandenskyromis. Ant baseino paviršiaus iškritę krituliai gali nutekėti paviršiumi, jie gali kauptis dirvožemyje, išgaruoti.
Paprastai baseino vandens balansas gali būti užrašytas formule: K+P=E+N+DS.
Baseinų hierarchija
thumb|left|250px|Pasaulio vandenynų, kai kurių jūrų ir nenuotakūs baseinai thumb|left|250px|[[Misisipės baseinas ir jį sudarantys didžiųjų intakų baseinai]]
Vandens telkinių baseinai sudaro hierarchinę sistemą:
Medaus mėnuo (romanas)
Medaus mėnuo – trečiasis rašytojos Lauros Sintijos Černiauskaitės romanas, išleistas 2011 m. Naratyvo ašis – jauna, disertaciją rašanti moteris, kuriai trūksta kitų saviraiškos galimybių. Supratusi, jog priėjo aklavietę, pagrindinė romano veikėja nusprendžia keistis.
Kaip ir visuose Lauros Sintijos Černiauskaitės kūriniuose, romane subtiliai vaizduojamas žmogaus vidinis pasaulis, ryškus psichologizmas. Autorė savo kūryboje vengia lietuvių literatūrai būdingo maišto, o aktyviai ieško idealo.
2012 m. knyga apdovanota Jurgos Ivanauskaitės vardo premija.
Dubinga
Dubinga – upė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone; Žeimenos dešinysis intakas. Išteka iš Asvejos ežero atšakos, vadinamos Vyriogalos ežeru. Teka į rytus Pabradės miškais. Prateka Rėdžios ežerą. Žemupyje pasuka į pietryčius ir įteka į Žeimeną Pabradėje. Prieš Pabradę yra patvenkta. miniatiūra|240px|left|Dubinga Kabakėlyje
Pagrindinis intakas – Spengla (kairysis). Vidutinis nuolydis 128 cm/km. Ant upės 1929 m. įrengtas 30 ha Pabradės tvenkinys. Žemiau tvenkinio veikia 2 hidroelektrinės: Pabradės HE ant Dubingos ir Pabradės kartono fabriko HE ant Dubingos kanalo. Prie Dubingos esančios gyvenvietės: Padubingė, Kurniškė, Vilkamušiai, Kabakėlis, Trabučiai, Pabradė.
Upėvardis kildinamas nuo žodžių dubti („darytis dubiam, linkti, klimpti, smegti“), dubus („įdubęs, gilus“), dubė („įdubimas, slėnys“).
Šiaurės Osetija
thumb|250px|right Šiaurės Osetija (taip pat Šiaurės Osetija-Alanija)  – autonominė respublika Rusijoje, Kaukazo kalnuose. Ribojasi su Kabardos-Balkarijos Respublika, Stavropolio kraštu, Čečėnijos bei Ingušijos respublikomis ir Gruzija (Pietų Osetija).
Geografija
Respublika įsikūrusi Didžiojo Kaukazo šiauriniame šlaite. Einant į šiaurę paviršius leidžiasi žemyn. Aukščiausia viršukalnė – Kazbekas (5033 m). Klimatas žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -4 °C, liepos mėnesio +20-23 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 450–800 mm. Svarbiausia upė – Terekas (su intakais – Ardonu, Uruchu, Fiagdonu). Pašlaitėse auga plačialapių miškai, sudaryti iš bukų, ąžuolų, skroblų. Aukštikalnėse plyti subalpinės ir alpinės pievos, įdubose – mišrieji miškai. Įsteigtas Šiaurės Osetijos draustinis.
Miestai
Didžiausi miestai 2002 m. (> 15 tūkst. gyventojų):
Mergežeris (Varėna)
Mergežeris – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 kilometrai į pietvakarius nuo Varėnos (Marcinkonių kryptimi), prie Mergežerio ežero ir Derežnos upelio. Yra gana didelės senos kapinės. Kaime auga ąžuolas, kurio kamieno apimtis apie 470 cm, aukštis apie 15 m. Medis drevėtas. Kaimo pietinėje dalyje yra mitologinis Viršukrokšlio šaltinis. Pasakojama, kad jo vanduo gydo akis.
thumb|left|240px|Vaizdas į Mergežerį ir Derežnos slėnį thumb|left|240px|Sena kaimo sodyba
Istorija
2007 m. iš Mergežerio ežero ištrauktas XIV a. luotas. 2011 metais jis perduotas Dzūkijos nacionaliniam parkui. Dabar jį galima apžiūrėti etnografiniame muziejuje Marcinkonyse. Tai vienas seniausių luotų, žinomų Lietuvoje.
Guišanas
Guišanas  – vienas iš Taojuano rajonų, esantis šiaurės vakarų Taivane. Gyventojų 141 tūkst. (2014 m. duomenys).
Istorija
thumb|left|175px Anksčiau gyvenvietė buvo žinoma Guilunšė pavadinimu. Toks pavadinimas kilo iš Budos šventyklos ant Šou Šano kalno, pastatytos 7-aisiais Čianlongo periodo metais, valdant Čingų dinastijai. Tuomet čia gyveno Taivano lygumų aborigenų ir ketagalanų gentys.