cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno chasidų sinagoga
Architektūra
miniatiūra|250px|left|Vaizdas iš kiemo pusės Chasidų sinagoga (Hasidic kloyz) pastatyta 1880 m. Inžinierius Noach–Ber Joffe 1929 m. nubraižė nedidelio priestato, skirto parduotuvei, projektą, tačiau sumanymas, matomai, nebuvo įgyvendintas. Maldos namai buvo sumūryti iš raudonų plytų, nutinkuoti, su dvišlaičiu stogu. Pastato planas netaisyklingas, T formos, kurią apibrėžia sklypas Gimnazijos ir A. Mackevičiaus gatvių sankirtoje. Fasadai simetrinės kompozicijos, pasižymi kukliu neorenesansiniu dekoru. Remiantis 1930 m. nuotraukomis ir Jofės brėžiniais, matyti, kad išlikę fasadai pakitę nežymiai: kai kurios buvusių durų angos paverstos langais, užmūrytas vienas rūsio langas, kai kurių angų arkinės formos, be to, „ištiesintos“ mūru ir tapusios stačiakampėmis. Vidaus išplanavimas išlikęs mažai pakitęs: beveik kvadratinėje pagrindinėje maldų salėje bima keturiuose kampuose įrėminta kolonų poromis, laikančiomis medinį skliautą, lubos papuoštos lipdiniais. Interjero elementai buvusioje skulptūros studijoje ilgai nebuvo prižiūrimi, todėl atskirų detalių būklė tapusi bloga.
Čerevkai
Čerevkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 23 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo į Narevo upę įteka Orlankos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Slavinskas (Auksapiai)
Slavinskas (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, Deimenos kairiajame krante, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės centras.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Galdē prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Slavinsko apylinkės (Славинский cовет) centras.
Apylinkė
Slavinsko apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Valsčius (Rusija)
Valsčiai Rusijoje  – administraciniai teritoriniai vienetai Rusioje. Pirmiausia kunigaikštienės Olgos laikais į valsčius buvo padalinta Novgorodo žemė. Kiekvienam valsčiui buvo paskirta tam tikra duoklė. Kiekviename tokiame plote buvo vieta, kur apsistodavo duoklę renkantis kunigaikštis su družina. Ta vieta buvo vadinama pogostjė.
Vėliau valsčiais imta vadinti administracinius teritorinius vienetus, kuriuos sudarydavo kelios gyvenvietės (tuometiniai valsčiai Rusijoje pagal dydį atitiko dabartinius rajonus). Žodis „valsčius” reiškė tiek valsčiaus teritoriją, tiek tos teritorijos centrą.
Plintant krikščionybei žodis „valsčius” ėmė reikšti kaimą su cerkve ir kapinėmis. O XIX a. žodis „valsčius” ėmė reikšti tiesiog kapines. Iš jo kilo Latvijos valsčių pavadinimas pagasts.
Siauražnyplis vėžys
Siauražnyplis vėžys (Astacus leptodactylus) – dešimtkojų vėžių (Decapoda) būrio gyvūnas.
Išvaizda, gyvenimo būdas
Gali užaugti iki 30 cm ilgio, tačiau dažniausiai randami apie 15 cm ilgio. Kūno viršus šiurkštus, varijuoja nuo šviesiai geltonos iki šviesiai žalios spalvos. Apačia labai šviesi ar net balta. Žnyplės siauros, šiurkščios, su daug mažų iškilumų.
Gyvena įvairiuose gėlo ar apysūrio vandens telkiniuose.
Paplitimas
Natūraliai gyvena Rusijoje ir Viduriniuosiuose Rytuose.
Lietuvoje vėžiai įvesti XIX a. pabaigoje iš Baltarusijos ir Latvijos.
Šaltiniai
http://lietuvosveziai.net/?p=813 - Lietuvos vėžiai
https://lasd.lt/rusys - Projektas „Lietuvos vėžiai”
Jurgis Tiškevičius Logoiskis II
Jurgis Tiškevičius Logoiskis (, 1768 m. – 1831 m. Lvove) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Leliva herbo grafas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|150px|Jurgio Tiškevičiaus Logoiskio žmona Lucija Pranciška Liubomirskaitė Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Stanislovas Antanas Tiškevičius. Motina Ieva Ona Monvydaitė-Bialozoraitė. Broliai Tadas Tiškevičius, Jonas (Jonušas) Tiškevičius, sesuo – Eleonora Gelgaudienė.
Šeima
Žmona Liucija Pranciška Liubomirska (, 1770 m. – 1811 m. gegužės 28 d.).
Vaikai:
Valstybės tarnyba
Petrogorsko rotmistras, Ketverių metų Seimo atstovas.
Dorožkai
Dorožkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietus nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 21 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vepsai
Vepsai  – maža finougrų tauta, gyvenanti Karelijoje, Vologdos ir Leningrado srityse (Rusija).
Etninės subgrupės
Išskiriamos trys etnografinės vepsų grupės:
Pavadinimai
Anksčiausiu vepsų paminėjimu yra laikomas ostgotų istoriko Jordano darbas, kuriame paminėta gentis vas. Arabų istorikai X a. minėjo tautą visu. Rusios XI a. metraščiuose vepsai vadinti весь (ves' ). Vėliau vis dažniau naudotas etnonimas čiudai (чудь). Iki 1917 m. Rusijoje vepsus oficialiai vadino чудь (čiud' ). Etnonimas vepsai paplito XX a.
Susiformavimas ir plitimas
Vepsų kilmė iki šiol nėra aiški. Manoma, kad vepsai nuo kitų Pabaltijo finų atsiskyrė pirmojo tūkstantmečio antroje pusėje, o tūkstantmečio gale jau gyveno pietrytinėje Ladogos pakrantėje. X–XIII а. pilkapių kapinynai, spėjama, yra senovės vepsų.
Onegos ir Ladogos tarpežeryje vepsai gyveno nuo I tūkstantmečio pradžios, bet po truputį slinko į rytus. Kai kurios vepsų grupės kraustėsi kitur ir susiliejo su kitais etnosais. Pvz., XII–XV a. vepsai, nusikraustę šiauriau Svirės upės, susiliejo su karelais. Šiauriniai vepsai atsirado iš vėlesnių persikėlėlių, kurie su karelais nesusiliejo.
Į šiaurės rytus (į teritorijas už Onegos ir į Zavoločę) migruojantys vepsai sudarė vepsų grupes, kurias Rusijos istoriniai šaltiniai vadino Zavoločės čiudais (. Labiausiai į rytus nukeliavusios grupės tapo susidarančių vakarinių komių dalimi. Likusieji vėliau suslavėjo, kai tą kraštą kolonizavo slavai.
Rusijos sudėtyje
Pagrindinė vepsų dalis iki paskutinio XV a. trečdalio gyveno Novgorodo žemėje. Novgorodą prijungus prie Maskvos valstybės, vepsus padarė valstybiniais valstiečiais. XVIII a. pradžioje šiaurinius vepsus priskyrė Oloneco metalurgijos ir ginklų gamykloms, o Ojatės vepsus – Lodeinoje Polės laivų statyklai.
Žiežmara
Žiežmara – upė Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje bei Kaišiadorių rajone; Neries kairysis intakas. Prasideda 4 km į vakarus nuo Vievio, netoli Abromiškių. Teka šiaurės kryptimi, smarkiai vingiuoja. Įteka į Nerį 85 km nuo jos žiočių, 15 km į šiaurę nuo Vievio, ties Niauriškėmis.
Vepsai
XX a.
Rusijoje buvo sukurti nacionaliniai vepsų vienetai – 1927 m. Karelijos ATSR buvo įkurtas Šeltozero nacionalinis rajonas, 1931 m. Leningrado srityje – Vinicų nacionalinis rajonas. Buvo įkurta ir 15 nacionalinių vepsų kaimo tarybų. thumb|right|250px|Vepsų raidynas, išleistas 1932-1937 m. 1931 m. buvo sukurtas vepsų raštas lotyniškos abėcėlės pagrindu. Buvo išleisti vepsų kalbos vadovėliai. 1932 m. pradinėse mokyklose pradėjo dėstyti vepsų kalbą, vepsų kalba dėstė kai kuriuose dalykus pradinėse klasėse. Vepsų kalba leido ne tik mokomąją, bet ir grožinę literatūrą, laikraščius.
1937 m. pradėta sustiprinta vepsų asimiliacija. Tuo metu jų buvo daugiausia – apie 35 000 (1897 m. vepsų buvo 25,6 tūkst.). Prasidėjus stalininėms represijoms buvo represuota daug vepsų inteligentų. Mokyklose imta dėstyti tik rusų kalba. Vepsiškas knygas rinko ir naikino. Buvo naikinami vepsų rajonų ir kaimo tarybų nacionaliniai statusai. Kai kurie kaimai, kuriuose dominavo vepsai, buvo iškeldinti. XX a. 6-tą dešimtmetį asimiliavimo politika tebevyko. Pagal 1979 m. TSRS gyventojų surašymą TSRS vepsų bebuvo 8,1 tūkst. Manoma, kad jų iš tikrųjų buvo gerokai daugiau, tačiau dėl suformuotos nuomonės, kad būti vepsu neprestižinis dalykas, daug kas ėmė skelbtis esą rusai.
Žiežmara
Upėvardis kildinamas nuo žodžio žiežti („urgzti, niurnėti, bambėti“) arba susijusio žiežmara („žiežula, ragana“).
Arbatmediečiai
Arbatmediečiai (Theales) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės dilenijažiedžių (Dilleniidae) poklasio augalų eilė.
Jaundė
Jaundė  – miestas vidurio pietų Kamerūne, prie Gvinėjos įlankos, šalies sostinė ir antrasis pagal dydį miestas. 1,30 mln. gyventojų (2005). Svarbus miestas regionui, kuriame auginama kakava, bananai ir kava. Taip pat išgaunamas auksas ir titanas. Jaundėje išvystyta tabako ir medienos pramonė, pieno, palmių ir daržovių pramonė, gaminamos plytos, kailiai, muilas, išvystyti amatai. Mieste gausu vyriausybinių pastatų, yra didelis stadionas, L. Pastero biomedicininių tyrimų institutas (įk. 1959 m.) ir Jaundės universitetas (įkurtas 1962 m.), pedagoginis koledžas, administravimo mokykla; jūreivių klubas prie dirbtinio Jaundės ežero.
Istorija
Miestą 1888 m. įkūrė vokiečiai kolonizatoriai. 1922 m. Jaundė tapo Prancūzijos Kamerūno administraciniu centru (Tautų lygos mandatas), Antrojo pasaulinio karo metu laikinai perėmė Rytų Kamerūno administracinio centro funkcijas. Nuo 1960 m. – nepriklausomo Kamerūno sostinė.
Šarolė (reikšmės)
Šarolė gali reikšti:
482 m. pr. m. e.
'''482 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
481 m. pr. m. e.
'''481 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Karelų kalba
Karelų kalba – finougrų kalbų atšakos finų kalbų grupės Baltijos finų pogrupio kalba. Vartojama istorinėje Karelijoje: dab. Karelijos respublikoje, iš dalies Jaroslavlio, Kalinino, Leningrado, Novgorodo srityse, taip pat rytinėje Suomijoje. Kalbančiųjų Rusijoje 25 600 (2010), Suomijoje 10 000 – 20 000. Skiriamos karelų (artima suomių kalbai), liudikų ir Oloneco karelų tarmės. Seniausi rašto paminklai iš XIII a. Karelų kalba daugiausiai vartojama kaip šnekamoji (rašomosios kalbos funkcijas atlieka rusų ir suomių kalbos).
Leitiškės (Kaišiadorys)
Leitiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Žaslių.
Išeivis (laikraštis)
Išeivis – Argentinos lietuvių dvisavaitis laikraštis, ėjęs 1935–1936 m. Buenos Airėse.
Istorija
Leido Argentinos lietuvių tautininkų sąjunga. Redagavo A. Gūra.
Bertrano paradoksas
Bertrano paradoksas (arba Bertrano uždavinys ) yra problema su klasikine tikimybių teorijos interpretacija. Paradoksas parodo, kad galima gauti skirtingus to paties tikimybių teorijos uždavinio atsakymus, jei atsitiktinį kintamąjį nusakantis mechanizmas nėra aiškiai suformuluotas. Uždavinys yra pavadintas jį suformulavusio matematiko Juozapo Bertrano vardu.
Uždavinys
Bertrano uždavinys formuluojamas taip: lygiakraštis trikampis (arba trikampis, kurio visos kraštinės yra lygios) yra įbrėžtas į apskritimą. Tarkime, kad yra atsitiktinai parenkama apskritimo styga. Kokia yra tikimybė, kad ta atsitiktinai parinkta styga yra ilgesnė už įbrėžto trikampio kraštinę?
Sprendimai
Bertranas šį uždavinį išsprendė trimis skirtingais ir, atrodytų, teisingais būdais, kurie pateikia skirtingus atsakymus: thumb|right|Raudonos apskritimo stygos patenka į [[Apskritimo lankas|lanką tarp B ir C viršūnių, todėl yra ilgesnės už trikampio kraštinę, o mėlynos nepatenka į minėtąjį lanką, tad yra trumpesnės.]]
Atsitiktinių stygos galų metodas
Atsitiktinai pasirenkame tašką apskritimo lanke (arba, kitaip tariant, pakraštyje) ir pasukame įbrėžtą trikampį taip, kad parinktas taškas sutaptų su viena iš jo viršūnių, kurią pažymime raide A. Atsitiktinai pasirenkame dar vieną apskritimo lanko tašką ir tuos du taškus sujungiame. Gauta styga bus ilgesnė tada ir tik tada, kai antrasis atsitiktinai parinktas taškas papuls į lanką tarp trikampio viršūnių B ir C. Kadangi šis lankas užima 1/3 apskritimo lanko ilgio, tikimybė, kad atsitiktinai parinkta styga bus ilgesnė už trikampio kraštinę, yra 1/3.
Atsitiktinio spindulio metodas
frame|right|Raudonos stygos arčiau apskritimo centro nei trikampio ir spindulio susikirtimo taškas, todėl jos yra ilgesnės už trikampio kraštinę. Atsitiktinai parenkame apskritimo spindulį ir pasukame trikampį taip, kad viena iš jo kraštinių būtų statmena parinktam spinduliui. Atsitiktinai parenkame tašką ant spindulio ir nubrėžiame stygą, kuriai parinktas spindulio taškas bus centru (ši styga spinduliui bus statmena). Tokia styga yra ilgesnė už įbrėžto trikampio kraštinę tada ir tik tada, kai atsitiktinai parinktas spindulio taškas yra arčiau apskritimo centro nei taškas, kuriame trikampis susikerta su spinduliu. Kadangi trikampio kraštinė dalija spindulį į dvi lygias dalis, tikimybė, kad atsitiktinai parinkta styga bus ilgesnė už trikampio kraštinę, yra lygi 1/2.
Atsitiktinio vidurio taško metodas
right|frame|Raudonų linijų centras yra mažesniojo apskritimo viduje, todėl jos yra ilgesnės už trikampio kraštinę. Atsitiktinai parenkame tašką bet kur apskritime ir nubrėžiame stygą, kuriai tas taškas bus viduriniu. Styga bus ilgesnė už įbrėžto trikampio kraštinę tada ir tik tada, kai ji pateks į apskritimą, kuris yra įbrėžtas į trikampį. Taip yra todėl, kad visos apskritimą liečiančios stygos yra vienodo ilgio, kuris yra lygus trikampio kraštinei, nes ji irgi yra apskritimą liečianti styga. Mažesniojo skritulio plotas yra keturis kartus mažesnis nei didesniojo skritulio, todėl tikimybė, kad atsitiktinai parinkta styga bus ilgesnė už trikampio kraštinę, yra lygi 1/4.
Skirtingų atsitiktinių stygos parinkimų vizualizacijos
Skirtumai tarp trijų pasirinkimo metodų gali būti parodyti brėžiniais, kurie sudaryti atsitiktinai parinkus didelį kiekį stygų nurodytais metodais. Styga yra unikaliai apibrėžiama nusakant jos vidurio tašką. Kiekvienas iš trijų aprašytų metodų sukuria skirtingą stygų vidurio taškų išsidėstymą skritulyje. Iš brėžinių matome, kad pirmuoju ir antruoju metodais parinktų stygų vidurio taškai yra pasiskirstę po skritulį netolygiai, o trečiuoju (atsitiktinio vidurio taško) metodu - tolygiai. Iš kitos pusės, iš žemiau pateiktų pačių atsitiktinai parinktų stygų grafikų galima matyti, kad antruoju (atsitiktinio spindulio) metodu parinktos stygos nuspalvina skritulį tolygiai, o trečiuoju ir pirmuoju metodu parinktos stygos - netolygiai.
Klasikinis paradokso sprendimas
Paradoksas rodo, kad tikimybių teorijos uždaviniuose visada reikia tiksliai apibrėžti, ką reiškia žodis „atsitiktinai“. Pasirodo, kad uždavinys turi gerai apibrėžtą atsakymą tik jei yra sukonkretinta, koks atsitiktinio pasirinkimo metodas yra naudojamas. Šiuo atveju uždavinyje nėra nurodytas joks unikalus stygų parinkimo metodas, todėl uždavinys neturi ir unikalaus teisingo sprendimo. Bertrano sprendimo metodų atsakymai kaip tik ir skiriasi dėl skirtingų parinkimo metodų ir jei uždavinyje nėra nurodyta daugiau sąlygų, nėra jokios priežasties vieną iš metodų laikyti geresniu ar teisingesniu už kurį nors kitą. Šis ir kiti klasikinės tikimybės paradoksai privertė matematikus suformuluoti griežtesnius tikimybės apibrėžimus.
Kazimieras Žalnieraitis
Kazimieras Žalnieraitis (1894 ? ? Sasnavos miestelyje, Marijampolės apskr. – 1959 m. gegužės 12 d. Amsterdame, NY – JAV), vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Muzikos mokėsi pas vargonininkus Sasnavoje, Garliavoje, J. Naujalio muzikos mokykloje Kaune ir vargonininkų kursuose. Apie šešerius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Prienuose. 1921 atvykęs į JAV, vargonininkavo daugelyje lietuvių parapijų: Šv. Juozapo Mahanoi Sityje, PA ir Scrantone, PA, Šv. Kazimiero Amsterdame ir Šv. Andriejaus New Britain, CT. Čia vadovavo ir Šv. Cecilijos chorui, Šv. Antano Cicero, IL.
1941 iš New Britain persikėlė į Brooklyną, NY. Visur vadovavo chorams, kurie giedojo bažnyčiose, dalyvavo koncertuose ir tautiniuose renginiuose.
Nuo 1922 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, vėliau rinktas Centro valdybos vicepirmininku.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Druskininkų Citus
BC Druskininkų Citus – profesionalus krepšinio klubas iš Druskininkų, įkurtas 2007 m. Alytuje, o 2013 metais persikėlęs rungtyniauti į Druskininkus. Rungtyniaudamas Alytuje, 2012-2013 m., klubas vadinosi - Alytaus "Savanoris". Prieš 2014-2015 metų sezoną Druskininkų klubas sustabdė savo dalyvavimą varžybose, o teisę rungtyniauti RKL A divizione perleido Vilniaus krepšinio mokyklos ekipai.
Ankstesnė klubo istorija: Alytaus Savanoris
Inžinieriaus kelias
Inžinieriaus kelias – Lietuvių inžinierių profesinis žurnalas, ėjęs 1946 m. vasario mėn. – 1948 m. gruodžio mėn. Vakarų Vokietijos karo pabėgėlių stovyklose.
Istorija
Leistas Viurcburge, Augsburge bei Kemptene. Leido Lietuvių inžinierių ir technikų draugija (Nr. 1) Lietuvių inžinierių tremtinių draugija. Išleista 10 numerių.
Redaktoriai
Gražvydas Juozas Lazauskas, Juozas Vincentas Daniliauskas, B. Galinis, Česlovas Tamašauskas.
LKL 2007–2008 m. sezonas
LKL 2007-2008 m. sezonas – 15–as, jubiliejinis lygos sezonas. Lygoje triumfavo Kauno „Žalgiris“, finalo serijoje 4:1 įveikęs „Lietuvos rytą“.
Transliacijos
Šį sezoną krepšinio gerbėjai LKL kovas galėjo matyti per LRT televiziją. Transliacijų laikas – šeštadieniais, po 16 val. „Žinių“, o kai žaidė „Žalgiris“ – „Lietuvos rytas“ – prieš „Panoramą“, t. y. 18:45 val.
Atkrintamosios varžybos
Pastaba: rašomas serijos rezultatas
1935 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1935 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' buvo 6-asis vyrų šachmatų čempionatas. Jis vyko Kaune 1935 m. vasario 10 d.- liepos 14 d.
Jį sudarė dvi dalys: pretendentų turnyras ir mačas dėl absoliutaus čempiono vardo tarp pretendentų turnyro nugalėtojo ir tuometinio Lietuvos absoliutaus šachmatų čempiono.
Pretendentų turnyras
Vyko Kaune 1935 m. vasario 10 – kovo 15 d. Turnyre žaidė 13 dalyvių – visi kauniečiai. Tarp jų - šeši dalyviai iš 1934 m. pretendentų turnyro.
Nugalėjo Isakas Vistaneckis, surinkęs 11, 5 taško 12 galimų. Jis įgijo teisę dėl absoliutaus čempiono vardo žaisti mačą su tuometiniu čempionu. Antras turnyre buvo Vladas Mikėnas (10 tšk.), trečias – Leonardas Abramavičius (9 tšk.).
Mačas
Nors Vladas Mikėnas ir žaidė pretendentų turnyre bei užėmė 2-ąją vietą, tačiau jis, kaip tuometinis Lietuvos absoliutus čempionas, turėjo teisę žaisti mačą dėl 1935 m. Lietuvos absoliutaus čempiono vardo su pretendentų turnyrą laimėjusiu Isaku Vistaneckiu.
Pagal čempionato nuostatus pretendentas, norėdamas tapti absoliučiu čempionu, turėjo laimėti mačą, nes jei mačas baigtųsi lygiosiomis, praėjusių metų absoliutus čempionas išlaikytų titulą.
Mačas vyko 1935 m. balandžio 19 d. – liepos 14 d. Kaune ir baigėsi lygiosiomis 5 : 5. Tokiu būdu Vladas Mikėnas liko 1935 m. absoliučiu Lietuvos čempionu.
Pašonsas
Pašons, arba Pachon  – devintasis Koptų kalendoriaus mėnuo, turintis 30 dienų ir maždaug atitinkantis laikotarpį tarp gegužės 9 ir birželio 7 d. Grigaliaus kalendoriuje.
Istorija
Šis mėnuo egzistavo jau Senosios karalystės laikotarpiu, ir buvo dešimtasis metų mėnuo. Dėl to jis buvo vadinamas antruoju šemu sezono mėnesiu (2-nw-šmw). Kadangi jo metu buvo garbinamas dievas Chonsas, ilgainiui jam prigijo šio dievo pavadinimas Chonsu. Naujojoje karalystėje mėnesiui buvo suteiktas pavadinimas - Pa-en-Chonsu. Galiausiai jis išsivystė į koptišką Pašons.
Pačioje pradžioje jis sutapo su laikotarpiu, maždaug atitinkančiu kovo II pusę ir balandžio I pusę (Memfyje prasidėdavo kovo 16 d.) pagal Grigaliaus kalendorių, tačiau dėl to, kad Egipto kalendoriaus metai ne visai atitiko Saulės (Sirijaus) metus, šis mėnuo ilgainiui išpuldavo vis anksčiau, lyginant su Nilo potvyniais ir Sirijaus patekėjimu (t. y. Nilo potvyniai prasidėdavo vis vėliau kalendoriuje, kas 4 metus vėluodami viena diena). 1321 m. pr. m. e., praėjus vienam Sotiniam ciklui (t. y. 1460 m.), Chonsu mėnuo vėl sugrįžo į pirminę padėtį Nilo patvynių atžvilgiu. 1291 m. pr. m. e. faraonas Amenofis I įvykdė kalendoriaus reformą, paskelbdamas Techi (Džehuti) pirmuoju metų mėnesiu, ir tada Chonsu tapo žinomas kaip pirmasis šemu mėnuo.
Kadangi metų ilgis nebuvo reformuotas, Pa-en-Chonsu vėl ėmė atsilikti. 22 m. pr. m. e. įvykdžius kalendoriaus reformą ir įvedus Koptų kalendorių, pašonso pradžia buvo fiksuota Julijaus kalendoriaus atžvilgiu (t. y. balandžio 26 d.).
XVI a. reformavus Julijaus kalendorių ir įvedus Grigaliaus, iki mūsų laikų susidarė 13 d. skirtumas tarp Grigaliaus ir koptų kalendoriaus. Dėl to pašonso 1 d. dabar sutampa su gegužės 9 d.
Pakruojo Atžalyno gimnazija
Pakruojo „Atžalyno“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pakruojyje, P. Mašioto g. 1, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190066410. miniatiūra|200px|left|Gimnazija žiemą, 2014 m. miniatiūra|200px|left|Nuo kiemo pusės
Iki 2006 m. Pakruojo 1-oji vidurinė mokykla.
Istorija
Pradinė mokykla Pakruojo miestelyje atsirado 1888 ar 1889 m. Žinoma, kad 1910 m. mokykla buvo išlaikoma valsčiaus lėšomis. Apie 1925 m. mokyklos pastatas sudegė, todėl mokiniai mokėsi įvairiuose miestelio pastatuose. Vienoje klasėje mokydavosi du skyriai, 1928 m. 1-4 skyriuose mokėsi 50 mokinių. 1930 m. buvo pastatytas naujas pradinės mokyklos pastatas. Iki 1940 m. ir per vokiečių okupaciją veikė tik pradinė mokykla su 6 skyriais, mokėsi 120 vaikų.
1944 m. spalio mėnesį įkurta Pakruojo progimnazija. 1945/1946 mokslo metais progimnazija išleido pirmą laidą, 25 mokinius. Nuo 1946/1947 mokslo metų progimnazija peraugo į Pakruojo gimnaziją. 1949 m. Pakruojo gimnaziją baigė pirmoji abiturientų laida – 15 mokinių. Nuo 1949 m. Pakruojo gimnazija perorganizuota į Pakruojo vidurinę mokyklą.
1957 m. pastatytas 880 vietų keturių aukštų pastatas su kabinetais, biblioteka, rūbine, aktų ir sporto salėmis. Savo jėgomis mokykla įsirengė stadioną, sklypą, užsodino sodą. Vėliau pristatytas priestatas. Nuo 1982 m. rugsėjo 1 d. mokykla, pastačius antrąją vidurinę mokyklą, pavadinama Pakruojo 1-ąja vidurine mokykla.
1995 m. dalis mokytojų buvo perkelta į naują pradinę mokyklą, kuri vadinasi Pakruojo „Versmės“ pradinė mokykla. 1996 m. liepos 1 d. Pakruojo rajono valdybos sprendimu Nr.102 Pakruojo 1-oji vidurinė mokykla pavadinta Pakruojo „Atžalyno“ vidurine mokykla. 2000 m. vykdydama Valstybinę švietimo politiką, mokykla didelį dėmesį skyrė šiuolaikinių technologijų diegimui ir mokyklos kompiuterizavimui, įrengtos dvi kompiuterių klasės II aukšte. Nuo 2001 m. mokykloje atlikti einamojo remonto darbai, pakeisti langai, stogo danga ir kt. Mokykla turi įrengtą biblioteką ir skaityklą III aukšte.
Vorožba
Vorožba  – miestas šiaurės Ukrainoje, Sumų srityje, prie Vyro upės, ~50 km į šiaurės vakarus nuo Sumų, šalia rajono centro Bilopilios. Geležinkelių mazgas (linijos į Kijevą, Charkovą, Kurską, Brianską). Praeina plentas Sumai–Kontopolas. Geležinkelių aptarnavimas (lokomotyvų depas, muitinė, vagonų depas), metalo apdirbimo, maisto (mėsos) pramonė. Veikia cerkvė.
Istorija
Vorožba įkurta 1672 m. Gyvenvietę 1869 m. pasiekė geležinkelis, vėliau plėtojosi kaip geležinkelių mazgas. 1959 m. tapo miestu.
Juozas Karabinas
Juozas Karabinas (1852 m. – 1936 m. vasario 29 d. Šunkepiai, Šiluvos valsčius) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.
Biografija
Valstietis. Vežė ir platino draudžiamąją lietuvišką spaudą nuo 1877 m. iki 1904 m. Spaudos parsigabendavo iš Tilžės ir Bitėnų, gaudavo iš kitų knygnešių ir iš Garšvių draugijos. Literatūra aprūpindavo Raseinių, Šiaulių, Panevėžio apskrities spaudos platintojus. Bendradarbiais buvo Jeronimas Dalbokas, Jurgis Bielinis ir kiti knygnešiai. 1893 m. policija jo daržinėje rado 220 lietuviškų knygų ir 26 brošiūras, už tai Vilniaus generalgubernatorius Piotras Orževskis 1893 m. spalio mėn. jį nubaudė vieno mėnesio areštu. 1900 m. įsteigė mokyklą Šunkepių kaime. Tais pačiais metais įskųstas dėl draudžiamosios lietuvių spaudos platinimo bausmės išvengė, nes užsitęsusi byla 1904 m. buvo nutraukta. 1905 m. revoliucinių įvykių dalyvis. Buvo kalinamas.
Sūnus Juozas Karabinas „Ganson“ tapo JAV imtynių čempionu, dalyvavo 1924 m. Olimpinėse žaidynėse, po trijų pergalių gavo traumą ir toliau varžybose nedalyvavo. Vėliau tapo profesionalu.
Rimvydas Stankevičius
Rimvydas Stankevičius (g. 1973 m. sausio 7 d. Elektrėnuose) – lietuvių poetas, eseistas, žurnalistas.
Biografija
Mokėsi Elektrėnų „Ąžuolyno“ mokykloje, Vilniaus universitete įgijo lietuvių literatūros magistro laipsnį.
Nuo 1997 m. dirba dienraštyje Respublika. 2001 m. Lietuvos televizijoje vedė kultūrinę laidą „Kultūros spąstai“.
Eilėraščiais debiutavo 1993 m. Poezijos pavasario almanache. Pirmąjį savo eilėraščių rinkinį išleido 1996 m., kai laimėjo Rašytojų sąjungos „Pirmosios knygos“ konkursą.
2000 m. pagal Rimvydo Stankevičiaus inscenizaciją Nacionaliniame dramos teatre pastatytas Sauliaus Mykolaičio režisuotas spektaklis „Stop mašina“. Taip pat parašė tekstus daugiau nei dvidešimčiai roko dainų. 2002 m. drauge su kompozitoriumi, grupės „Skylė” lyderiu Roku Radzevičiumi sukūrė roko operą „Jūratė ir Kastytis“.
Nuo 2004 m. yra Lietuvos rašytojų sąjungos narys. R. Stankevičiaus poezija versta į lenkų, švedų, suomių, anglų ir kitas kalbas, publikuota užsienyje išleistuose almanachuose.
Šiuo metu gyvena ir dirba Vilniuje.
Klaipėdos sukilimas
Istorija
Klaipėdos sukilimą lėmė po Pirmojo pasaulinio karo Klaipėdos krašte Prancūzijos valdymo metais susidariusi politinė konjunktūra, ekonominiai ir etnopolitiniai Lietuvos interesai. Sprendžiant iš Vinco Krėvės atsiminimų, pirmiausia ši idėja („inscenizuoti krašto ginkluotą sukilimą“) buvo aptarta 1922 m. lapkričio 16 d. slaptame Šaulių sąjungos centro valdybos prezidiumo posėdyje. Po to su ja buvo supažindintas ministras pirmininkas Ernestas Galvanauskas ir krašto apsaugos ministras Balys Sližys, o E. Galvanauskas savo ruožtu šį klausimą iškėlė 1922 m. lapkričio 20 d. ministrų kabineto posėdyje, kuriame buvo aptarta sukilimo strategija. Lietuvos Generalinis štabas turėjo paruošti konkretų tariamai vietinių sukilėlių, Klaipėdos krašto savanorių, nepatenkintų prancūzų vykdomąja valdžia, sukilimo planą ir surasti jo vadovą. Sukilimą organizuoti pavesta Šaulių sąjungai ir tuometiniam jos vadovui Vincui Krėvei, kuris nesėkmės atveju turėjo prisiimti visą atsakomybę.
Pasirengimas
Šaulių sąjungos vadovybė, Berlyne susitikusi su Vokietijos reichsvero vadu gen. Hansu von Seecktu, apsirūpino akcijai reikalinga ginkluote ir išgavo pažadą, kad nei vienas vokietis Klaipėdoje nešausiąs į lietuvius. Ernestas Galvanauskas taip pat gavo neoficialų Sovietų Rusijos ir Vokietijos diplomatų palaiminimą akcijai.
Sukilimo vadu buvo paskirtas Lietuvos kariuomenės kontržvalgybos viršininkas Jonas Polovinskas, kuriam priedangos sumetimais suteikta Klaipėdos krašte paplitusi Budrio pavardė. Kiti vadovai analogiškai privalėjo pasikeisti pavardes. Štabo viršininkas kapt. Juozas Tomkus tapo Oksu, jo padėjėjas Juozas Šarauskas – Juozapaičiu ir pan. Priedangai Klaipėdoje iš lietuvininkų organizacijos Prūsų lietuvių tautos taryba veikėjų buvo suburtas Vyriausias Mažosios Lietuvos gelbėjimo komitetas, turėjęs oficialiai vadovauti neva krašto gyventojų sukilimui.
Karinei akcijai tinkamas laikas buvo parinktas labai tiksliai: 1923 m. sausio 11 d. Belgijos ir Prancūzijos kariuomenės įžengė į Vokietijos Rūro sritį, prikaustydamos Europos spaudą prie šio įvykio. Viena diena anksčiau Ambasadorių konferencijos atstovas Jules Laroche žadėjo paskelbti nusprendęs, kad Klaipėda turinti tapti Freistaatu (laisvąja valstybe).
Užimti Klaipėdos kraštą turėjo 1923 m. pradžioje Kaune suformuota Ypatingos paskirties rinktinė, sudaryta iš trijų grupių. Pirmajai, vadovaujamai mjr. Išlinsko-Aukštuolio, reikėjo užimti Klaipėdos miestą, Antrajai (vadas – kpt. Mykolas Kalmantas-Bajoras) reikėjo užimti Pagėgius bei rūpintis pasienio su Vokietija apsauga, Trečiajai, vadovaujamai mjr. Jakšto-Kalvaičio, teko užimti Šilutę. Rinktinę, suformuotą užimti Klaipėdai, sudarė 1078 asmenys: 41 karininkas, 582 kareiviai bei 455 Šaulių sąjungos nariai. Operacijos metu šis skaičius kito. Bendras įvairiu laiku dalyvavusiųjų skaičius yra 1753. Prancūzijos pajėgas sudarė apie 600 karių, iš kurių apie 250 buvo kareiviai, apie 200 prancūzų policininkai ir 150 vokiečių savanoriai.
thumb|Sukilėlių manifestas
Eiga
thumb|left|Klaipėdos krašto direktorija 1923 m. Iš kairės į dešinę: [[Vilius Gaigalaitis, Martynas Reisgys, Erdmonas Simonaitis (vadovas), Martynas Toleikis, Kristupas Lekšas]]
Pagal planą operacija prasidėjo 1923 m. sausio 9 d., kai Šilutėje Vyriausias Mažosios Lietuvos gelbėjimo komitetas paskelbė manifestą, kuriame teigta, kad „vokiškoji“ krašto direktorija ir kitos administracinės įstaigos yra paleidžiamos, o visa valdžia atitenka naujai direktorijai, kuriai vadovauja Erdmonas Simonaitis. Sausio 10 d. kariai su vokiškais šautuvais ir raiščiu ant peties su užrašu „MLS“ (Mažosios Lietuvos savanoris), perėjo sieną ir įžengė į Klaipėdos kraštą. Šilutė, Pagėgiai buvo užimti be pasipriešinimo dar tą pačią dieną. Apsuptos Klaipėdos puolimas prasidėjo sausio 15 d. rytą. Prancūzų karinė įgula pasidavė popiet. Žuvo du prancūzai, vienas vokiečių žandaras bei dvylika lietuvių. Pastarieji naktį buvo slapta išvežti į Kėdainius, Klaipėdoje sausio 20 d. iškilmingai palaidoti tik trys žuvusieji. Žuvę prancūzų kariai kreiseriu išgabenti į Prancūziją.
Klaipėdos krašto gyventojai „sukilėlių“ kariuomenei nesipriešino. Į 1923 m. sausio 16 d. suformuotą vadinamąją Jono Budrio armiją įstojo nemažai vietinių lietuvininkų, bet tai jie darė daugiausia ekonominiais, o ne politiniais motyvais (ekonominė padėtis Klaipėdos krašte 1922 m. pabaigoje buvo labai sunki).
1923 m. karinėje akcijoje žuvę lietuviai
thumb|Paminklas Sukilimui Klaipėdoje thumb|Paminklas Klaipėdos krašto prijungimui prie Lietuvos – [[Šilutėje]]
483 m. pr. m. e.
Mirtys
Nedatuota
Suvalkų žydų kapinės
thumb|right|250px|Paminklas holokausto aukoms
Suvalkų žydų kapinės  – žydų kapinės esančios Suvalkų mieste, ''ul. Zarzecze'' gatvėje. Įkurtos 1825 m., paskutiniai palaikai buvo palaidoti 1986 m. Per Antrąjį pasaulinį karą kapinės buvo smarkiai nusiaubtos. Šiuo metu kapinių plotas yra 3,8 ha ir jose yra išlikę apie 20 antkapių, iš kurių seniausi datuojami apie 1856 m. 1986 m. gegužės 15 d. kapinės įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą.
Raudonkaklė meškutė
Raudonkaklė meškutė (Atolmis rubricollis) – meškučių (Arctiidae) šeimos drugys. Skraido birželio-liepos mėn. aukštapelkėse, miškų pakraščiuose, miško aikštelėse. Apsilanko ir pamiškių sodybose, kur tupia ant liepų žiedų.
Paplitęs Europoje ir Azijoje. Lietuvoje dažna rūšis.
Išeivių draugas
Išeivių draugas – Didžiosios Britanijos lietuvių katalikiškos krypties savaitraštis, leistas 1914–1982 m. Belshilyje ir Glazge.
Istorija
Įsteigė, leido ir iš pradžių redagavo kun. J. Norbutas. Nuo 1916 m. kovo 1 d. leidimą perėmė Didžiosios Britanijos lietuvių Romos katalikų darbininkų Šv. Juozapo sąjunga, kuri nuo 1916 m. liepos 8 d. pradėjo spausdinti laikraštį nuosavoje spaustuvėje.
Viktoras Žeimys
Viktoras Žeimys (1934 m. liepos 17 d. Gargžduose, Klaipėdos r.), choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Mokėsi Gargždų vidurinėje mokykloje, o 1951–1958 su pertrauka (tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė ir A. Buzys). 1958–1963 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus miesto įvairiems vokaliniams ansambliams.
1963–1965 Kelmės rajoninių kultūros namų meno vadovas, chorų ir vokalinių ansamblių organizatorius, koncertų rengėjas. 1965–1967 Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos garso režisierius, vyrų vokalinio okteto dalyvis. Keletą metų buvo Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika“ chormeisteris ir vyrų vokalinio ansamblio vadovas. 1968–1988 Lietuvos valstybinio akademinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva" vyr. chormeisteris. Chorą parengė daugeliui koncertinių programų, su juo koncertavo Lietuvoje ir užsienyje.
Nuo 1988 Vilniaus kultūros mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1988–1993 moksleivių choro studijos vadovas.
V. Žeimys – respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų ir ansamblių apžiūrų bei konkursų žiuri narys, 1970, 1980 ir 1985 respublikinių dainų švenčių dirigentas. 1977 jam suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Neurotechnika
Neurotechnika – mokslinių tyrimų sritis, kurioje inžinerijos metodai naudojami, tiriant tiek nervų sistemos funkcijas, tiek ir jas stengiantis paveikti, užtikrinti sklandesnį funkcionavimą ir kt.
Yra leidžiami moksliniai žurnalai kaip The Journal of Neural Engineering bei IEEE Transactions on Neural Systems and Rehabilitation Engineering.
Našlaitiečiai
Našlaitiečiai, arba našlaičiažiedžiai (Violales) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės dilenijažiedžių (Dilleniidae) poklasio augalų eilė.
Antanas Kvedaravičius
Antanas Kvedaravičius (, slapyvardis „Lapė”, „Šeškas”, vėliau „Lis”, „Stryjek”, 1916 m. – 1954 m. spalio 2 d. Krasne-Vyžarne-Skiblevo miškų masyve, Lipsko valsčius, Lenkija) – ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lietuvoje ir Lenkijoje dalyvis. Paskutinis lenkiškos Suvalkijos partizanas.
Biografija
Nuo Antrojo pasaulinio karo pabaigos slapstėsi pietų Lietuvos miškuose, kad nebūtų paimtas į Raudonąją armiją. Įstojo į partizanų grupę, kuriai vadovavo Jurgis Krikščiūnas-„Rimvydas”. Buvo bunkerių statybos ir maskavimosi specialistas. 1946 m. kartu su „Rimvydo” grupe perėjo Tarybų Sąjungos-Lenkijos sieną ir slapstėsi bunkeryje, iškastame Judickų sodyboje Šlynakiemio kaime. 1947 m. birželio 5 d. ties Reketijos užkardą padėjo iš užduoties grįžtantiems Juozui Lukšai-„Daumantui” ir Jurgiui Krikščiūnui prasiveržti į Lietuvą. 1949 m. gruodžio 15 d. žuvus vadui „Rimvydui”, perėjo į lenkų partizanų būrį, vadovaujamą Piotro Burdyno ir Jano Sadovskio. 1952 m. būrį sunaikinus, pasitraukė į Augustavo apskrities teritoriją ir prisijungė prie „Gabrysio” ir „Loto” partizanų grupuočių. Kai jų vadovai pasitraukė, perėmė vadovavimą grupėmis. Žuvo per kautynes su Lenkijos valstybės saugumo kareiviais.
Kiaulpienė
Kiaulpienė (Taraxacum) – astriečių (Asterales) eilės astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Genties pavadinimas sudarytas iš senosios graikų kalbos žodžių τάραξις (sumaištis, suerzinimas, viduriavimas) ir ἀκέομαι (gydau). Matyt, jis buvo vartotas vaistams nuo pilvo skausmų.
Daugiametis žiedinis augalas su pieniškomis, baltos spalvos skystomis sultimis. Dauguma rūšių žydi pavasarį ir vasaros pradžioje. Vaisiai išauga su pastoviais, rūšiai būdingais požymiais. Tačiau, tie patys augalai, pražydę antrą kartą (vasarą arba rudenį), išaugina kitokius vaisius, neturinčius kai kurių tai rūšiai būdingų požymių.
Daugelis rūšių yra ganyklų, vejų, parkų, sodų, laukų ir pievų piktžolės.
Genties sistematika paini. Priskaičiuojama iki 2000 smulkių rūšių. Lietuvoje auga 4 rūšys:
Vienas iš geriausių medingųjų augalų, teikiantis daug nektaro ir žiedadulkių.
Gulbinai (Akmenė)
Gulbinai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietryčius nuo Akmenės, prie Dabikinės ir Ožkupio santakos. Seniūnaitijos centras. Praeina keliukas Akmenė–Pragalvojai.
Iš gyvasties versmės
Iš gyvasties versmės – religinės krypties laikraštėlis, leistas 1903–1904 m. Tilžėje.
Linkuvos gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazija 2019 m. miniatiūra|265px|right|Nuo parko pusės
Gornostajiškės
Gornostajiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Eišiškių, prie kelio. Kaimo pakraščiu teka Verseka, kurią 1976 m. patvenkus, susidarė Padvarionių tvenkinys. miniatiūra|250px|left|Liepų alėja, vedanti link dvarvietės vartų
Yra Gornostajiškių dvaras. Iki mūsų dienų išlikę pastatai yra statyti XIX a. ketvirtame dešimtmetyje. Senasis parkas, užveistas 1812 m., šių dienų nesulaukė. Išliko tik dvi liepų alėjos. Svarbiausias dvarvietės pastatas – vienaaukštis mūrinis pastatas, taip pat išliko vartai, vandens malūno pastatas, oficina, kumetynas, grūdų sandėlis, tvartas, sandėlis ir kt., daugelis pastatų blogos būklės. Priešais rūmus 1986 m. pastatytas paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui.
Istorija
Maždaug už 1,5 km nuo Gornostajiškių vakarų kryptimi yra Eišiškių pilies vieta, dar vadinama Eišiškių arba Gornostajiškių piliaviete.
XIX a. pab. Gornotajiškių dvaras buvo Lydos apskrityje, Eišiškių valsčiuje, 1865 m. priklausė Sekluckiams.
Tiesinis sąrašas
Tiesinis sąrašas (linked list), dar vadinamas sąrašu – viena esminių duomenų struktūrų, naudojamų programavime. Tiesinį sąrašą sudaro elementai, kurie seka vienas paskui kitą. Nuoseklumas pasiekiamas saugant nuorodas ar rodykles į sekantį ir/ar prieš tai einantį elementą. Pirmas tiesinio sąrašo elementas dažnai vadinamas galva, paskutinis – uodega. Sąrašas gali neturėti nei galvos, nei uodegos.
Yra keletas tiesinių sąrašų rūšių:
Sąrašas gali būti realizuojamas masyvu, dvejais masyvais ir pasitelkiant programavimo kalboje numatytus susiejimo būdus (dažniausiai rodyklėmis, nuorodomis). Pastarasis būdas yra populiariausias dėl to, kad realizuojant masyvais sąraše sudėtingai ir neefektyviai realizuojamos įdėjimo tarp dviejų elementų ir elemento pašalinimo operacijos.
Sąrašuose neefektyvu saugoti mažus (atminties prasme) duomenis, dėl to kad pati sąrašo realizacija reikalauja papildomos atminties. Taip pat sąrašo apėjimas yra sunkiai kešuojamas. Sąrašai dažnai pasirenkami, kai svarbus išmetimo bei įterpimo operacijų greitis, bet ne paieškos.
Eilės ir Steko duomenų struktūros gali būti realizuojamos tiesiniu sąrašu.
Šerlovaja Gora
Šerlovaja Gora  – miesto tipo gyvenvietė, esanti Rusijoje, Užbaikalės krašte, Borzjos rajone, ~20 km į šiaurės rytus nuo Borzjos. Pro gyvenvietę eina Čitos-Zabaikalsko kelias, už 6 km yra geležinkelio stotis prie linijos į Kiniją.
Šerlovaja Gora yra svarbus rusvųjų anglių gavybos centras (~6 mln. tonų per metus). Taip pat veikia duonos gamybos ir konditerijos įmonės. Yra 3 mokyklos, kultūros namai, 5 bibliotekos, 2 ligoninės.
Istorija
Šerlovaja Gora pradėjo kurtis XVIII a. apylinkėse radus topazų, akvamarinų, turmalino telkinių, ir pradėjus šių brangakmenių gavybą. 1908 m. pradėta anglių, o 1932 m. – alavo rūdos gavyba. Dėl to gyvenvietė išaugo, 1938 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. 1995 m. išsekus alavui ir uždarius kasyklą, daug gyventojų persikėlė į Borzją.
Spalio 26
Spalio 26 yra 299-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 300-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 66 dienos.
Vardadieniai
Liauda – Liaudys – Ramojus – Sabina – Tautmilė
Kromeržyžo arkivyskupo rūmai
Kromeržyžo arkivyskupo rūmai  – buvę Olomouco vyskupų, o vėliau arkivyskupų rūmai Kromeržyžo mieste Čekijoje.
Pirmieji rūmai (vėlyvosios gotikos ir renesanso stiliumi) pastatyti 1497 m. vyskupo Stanislas Thurzo. Trisdešimtmečio karo metu (1643 m.) statinį sugriovė švedai. Rūmai atstatyti 1664 m. Juos baroko stiliumi suprojektavo italų architektas Filiberto Lucchese. Priešais rūmus buvo įkurtas sodas. Dėl gaisro 1752 m. vyskupų rūmai renovuoti, dekoruoti Franz Anton Maulbertsch freskomis. Nuo 1777 m. šiuose rūmuose rezidavo arkivyskupai.
Rūmai pasižymi paveikslų kolekcija, tarp kurių yra Ticiano darbas „Marsijo skrydis“. Yra gausi muzikinė kolekcija, biblioteka (33 tūkst. knygų).
Piengrybis paąžuolis
Piengrybis paąžuolis (Lactarius quietus) – piengrybių (Lactarius) genties grybų rūšis. Kepurėlė 3-8 cm. Jaunų grybų iškili, senesnių paplokščia ar įdubusi, rausvai ruda. Lakšteliai balsvi, priaugtiniai. Kotas 3-5 cm. Trama rausvai gelsva, su balsvomis pieniškomis sultimis.
Auga po ąžuolais, pavieniui ar grupėmis.
Lietuvoje dažna rūšis ir paplitusi ten, kur yra ąžuolynai.
Šarolė (avių veislė)
Šarole – avių veislė, XVIII a. pabaigoje išvesta Prancūzijoje mišrinant vietines landrasų avis su leisterių avinais. Vėliau avys buvo gerinamos su sautdaunais.
Šarole veislės avys priklauso pusiau plonavilnių mėsinių trumpavilnių avių grupei. Avys beragės, galva rausva ir plika (kartais su juodais taškeliais), nosis ir lūpos tamsios, kūnas mėsingas. Avinai sveria 100–120 kg, ėriavedės – 70–90 kg, nuo jų prikerpama 2–3 kg 4–6 cm ilgio ir 24–29 mikronų storio vilnos. Iš 100 ėriavedžių gaunama 150–170 ėriukų, skerdienos išeiga – 50 %. Į Lietuvą įvežtos 2003 m. (Šiaulių r.).
Aleksandras Alekseičikas Kirinovas
Aleksandras Alekseičikas Kirinovas (g. 1940 m. vasario 9 d . ) Minske, Baltarusija) – Lietuvos psichiatras psichoterapeutas, Vilniaus miesto psichikos sveikatos centro Ribinių būsenų skyriaus vedėjas.
Biografija
Tėvas gydytojas, dirbo Vilniaus ligoninėje.
1940-1943 m. gyveno Minske, nuo 1943 m. – Naujojoje Vilnioje. Iš Baltarusijos šeima pasitraukė dėl vokiečių politikos. Mokėsi vietinėje rusų mokykloje. Baigęs mokyklą, įstojo studijuoti medicinos į Kauno medicinos institutą. Vėliau persikėlė studijuoti į Vilnių, VU MF. Baigęs medicinos studijas, 3 metus atliko praktiką Utenos psichiatrinėje ligoninėje, aptarnavusioje 3 rajonus (mokytojas Antanas Smalstys). Stažavosi užsienyje. Kelias savaites – Varšuvoje (Lenkija), Prahoje, Berlyne (Vokietija), Maskvoje (Rusija).
Vienas iš mokytojų – VU doc. Napoleonas Indrašius, taikęs hipnozę, ja gydęs, maždaug nuo 1959 m. kėlęs idėjas kaip pradėti lietuvišką psichoterapiją, kurias pirmasis pradėjo įgyvendinti Alekseičikas. 1967 m. įsteigė pirmąjį Lietuvoje psichoterapijos kabinetą. Pradėjo vesti grupinės terapijos seminarus, psichoterapiją dėstė gydytojams bei psichologams. Vėliau sukūrė atskirą psichoterapijos skyrių.
Juosmens slanksteliai
thumb|right|150px|Geltona spalva pažymėti juosmens [[slankstelis|slanksteliai]] 500px|miniatiūra|Juosmens slankstelis
Juosmens slanksteliai  – penki slanksteliai, esantys tarp krūtinės slankstelių ir kryžkaulio.
Bendroji slankstelių sandara
Slanksteliai – tai netaisyklingi kaulai ir nepaisant, kurioje stuburo vietoje būtų, visi turi bendras pagrindines dalis. Priekinė masyvi dalis vadinama kūnu (corpus vertebrae), prie jo iš nugarinės pusės prisitvirtinęs karpyto pavidalo lankas (arcus vertebrae), o tarp jų lieka anga (foramen vertebrale). Slankstelio lanko plokštelė (lamina arcus vertebrae), šonuose siaurėdama pereina į kojytes (pediculus arcus vertebrae), kurios tvirtinasi prie slankstelio kūno. Kojytės briaunos įlinkusios, viršutinė slankstelio įlanka (incisura vertebralis superior), yra šiek tiek seklesnė, o apatinė (incisura vertebralis inferior) – gilesnė. Vieno slankstelio apatinė ir kito viršutinė įlankos apriboja tarpslankstelinę angą (foramen intervertebrale).
Juosmens slankstelio sandaros ypatumai
Juosmens slankstelis, vertebra lumbalis (L1-L5) (geltoni); atpažįstami iš kūno bei ataugų dydžio ir formos. Kūnai išlaiko pilvo organų masę, yra itin stambūs, inksto pavidalo. Ilgos ir smailios skersinės ataugos yra išnykusių šonkaulių liekanos, todėl vadinamos šonkaulinėmis ataugomis, processus costiformis, s. costalis. Tikroji skersinė atauga pastebima tik šonkaulinės ataugos pamato užpakaliniame paviršiuje ir vadinama priedine atauga, processus accessorius. Sąnariniai paviršiai guli sagitalinėje plokštumoje, viršutinių sąnarinių ataugų užpakalinis šoninis kraštas iškyla lyg atskira maža aptaki speninė atauga, processus mammillaris.
Kaulėjimas
Juosmens slankstelis kaulėja iš trijų kaulėjimo centrų, centrum ossificationis: vienas jų atsiranda kūne, du lanke antrą embriono sklaidos mėnesį. Lanko užuomazgos susilieja per pirmus gyvenimo metus, o lankas priauga prie kūno apie 3-6 metus. Juosmens slanksteliai turi rudimentines šonkaulių užuomazgas, kurios vėliau susilieja su skersinėmis ataugomis ir ištįsta į ilgas šonines ataugas. Juosmens slankstelių kūnų viršutinę ir apatinę briauną ilgą laiką sudaro žiedinė kremzlė, arba epifizė, epiphysis anularis, kaulėdama ji susilieja su kūnu tik apie 18-20 metus.
Šaltiniai
„Žmogaus anatomija 1“ G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė, Vilniaus universiteto leidykla, Vilnius, 2008
Tarpinė gija
Tarpinės gijos (arba tarpiniai siūleliai, tarpiniai filamentai) – tvirtos virvelinės gijos, aptinkamos kai kuriose daugialąsčių gyvūnų ląstelėse; viena ląstelės citoskeleto sudedamųjų dalių. Vienos gijos plotis – apie 10 nm
Pagrindinė tarpinių gijų funkcija – mechaninio tvirtumo ląstelei suteikimas, todėl itin daug šių darinių turi ląstelės, patiriančios stiprų tempimą, pvz., epitelio, raumeninės ląstelės, neuronų aksonai.
Tarpinių gijų baltymai
Skirtinguose audiniuose tarpinės gijos pritaikytos atlikti specializuotas funkcijas, todėl jų sandara būna labai įvairi. Baltymų ir jų izoformų, sudarančių tarpines gijas, randama daugybė skirtingų rūšių (juos koduoja apie 70 genų).
Keratinai – viena įvairiapusiškiausių tarpinių baltymų grupių. Šių molekulių įvairovė atsiranda dėl daugybės skirtingų epitelio ląstelių – jų randama apie 20 rūšių, be to, dar apie 10 yra specializuotos nagų ir plaukų ląstelės. Kiekviena ląstelė gali sintetinti daugiau nei vieną rūšį keratinų, tačiau jie linkę susilieti į bendrą darinį ir veikti kartu.
Ragėjančios odos epitelio keratininės gijos susijungia kovalentiškai (disulfidinių ryšių pagalba) sudarydamos tvirtus tinklus ir išlieka net ląstelėms mirus, todėl gali sudaryti tokius negyvų ląstelių sluoksnius kaip plaukai, nagai ar žvynai.
Neurofilamentai padeda augti neuronų aksonams polimerizuodamiesi į ilgį, tačiau aksonui užaugus ir sudarius sinapsę neurofilamentai ima modifikuoti jų plotį, kuris svarbus greitam signalo perdavimui.
Sutrikus neurofilamentų būrimuisi pasireiškia sutrikusiu signalo perdavimu. Jei neurofilamentai linkę nenatūraliai sunykti, sunyksta neuronai ir vystosi raumenų silpnumas bei atrofija.
Desminas svarbus raumenų formavimuisi.
Tarpinių gijų sandara
left|thumb|300px|Tarpinių gijų sandara
Tarpinių gijų sandara idealiai tinka mechaniškai tvirtiems dariniams. Monomerai jungiasi į dimerus, apsivyniodami vienas aplink kitą (coiled coil – susuktos spiralės struktūra), o dimerai į tetramerus jungiasi šonais. Toks susijungimas yra labai tvirtas, todėl tarpinės gijos yra kur kas mechaniškai stabilesnės už mikrovamzdelius ar aktino gijas.
Tarpinės gijos sudarytos ne iš globulinių, o fibrilinių molekulių. Pagrindinė tarpinių gijų monomero dalis – spiralė, o galai globuliniai. Vienos molekulės globuliniai galai jungiasi su kitos molekulės globuliniais galais taip sudarydami polimerus.