cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jokūbas Robinzonas
Biografija
J. Robinzonas daug prisidėjo kuriant Jungtinių Tautų žmogaus teisių komisiją (1946-1947 m.). 1947 m. ruošiantis nagrinėti ir nagrinėjant Palestinos klausimą JT generalinėje Asamblėjoje J. Robinzonas buvo Žydų agentūros juridinis patarėjas, o 1948-1957 m. – Izraelio delegacijos JT patarėjas.
1960-1961 m. vadovaujant Izraelio generaliniam prokurorui Gideonui Hausneriui, kartu su generalinio prokuroro pavaduotoju Gabrieliu Bachu ir Tel Avivo apygardos prokuroru Yaakovu Bar-Oru J.Robinzonas buvo kaltintojas procese prieš nacių nusikaltėlį Adolfą Eichmaną.
Daug prisidėjo prie Vokietijos ir Izraelio santykių išsprendimo, jis pasiūlė šių dviejų šalių susitarimo tekstą dėl kompensacijos. Šiuo susitarimu pagrįsti vėliau priimti įstatymai dėl kompensacijos išmokų. Baigęs diplomatinę karjerą, J. Robinzonas iki pat mirties dirbo muziejuje Jad Vašem.
Žan Tabak
Žanas Tabakas (g. 1970 m. birželio 15 d. Splite) – Kroatijos krepšininkas ir treneris.
Irpinė
Irpinė gali reikšti šiuos objektus Ukrainoje:
Taip pat:
Atominės masės vienetas
Atominės masės vienetas (trumpai a.m.v.,, sutrumpinta amu arba biochemijoje Dalton sutr. Da, , trumpai pagal arba tik u) – mažas masės matavimo vienetas, vartojamas atomų ar molekulių fizikoje ir chemijoje. Jis lygus anglies izotopo 12C dvyliktajai daliai (paprasčiau tariant, apytiksliai vandenilio atomo, protono arba neutrono masei). Atominės masės vienetas, arba daltonas, nėra SI sistemos masės vienetas, tačiau priimta jį vartoti su SI sistema abiem pavadinimais. Vieneto apibrėžimas galioja nuo 1961.
Jo dydis SI vienetais yra
atitinkamai galioja
Istorija
Chemikas Džonas Daltonas buvo pirmasis, kuris pasiūlė naudoti vandenilio atomo masę naudoti kaip atominės masės vienetą. Iki 1961 atominės masės vienetu laikyta 1/16 deguonies izotopo 16O dalis. Nuo 1961 – 1/12 anglies 12C dalis.
Krasnogorskojė
Krasnogorskojė gali būti:
Irpinė (upė)
Didžiausi intakai: Krivianka, Belka, Kamenka, Unava, Veprikas, Žarka, Svynarijka.
Ant upės įrengta daug šliuzų, užtvankų, baseinas numelioruotas. Prie upės yra Irpinės miestas.
1321 m. prie Irpinės įvyko Irpinės mūšis tarp LDK pajėgų (vadovaujamų Gedimino) ir slavų kunigaikštysčių.
Tripanosomozė
Tripanosomozė – liga, sukelta tripanosomų, pirmuonių, priklausančių tripanosomotidų (Trypanosomatidae) žiuželinių pirmuonių būriui.
Tripanosomozės:
Turkmėnijos futbolo supertaurė
Turkmėnijos futbolo supertaurė  – trofėjus, dėl kurio varžosi Turkmėnijos futbolo čempionai ir taurės laimėtojai.
Rengiamos nuo 2005 m.
Incidentų valdymas
Incidentų valdymas – ITIL procesas incidentų valdymui.
Susiję procesai
Su incidentų valdymo procesu yra susiję Paslaugos pateikiamumo valdymo ir Įsipareigojimų lygių valdymo procesai, incidentų duomenis naudojantys paslaugos pateikiamumui ir įsipareigojimų vykdymui įvertinti.
Palaukuvis
Palaukuvis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Laukuvos, kairiajame Lokystos krante. Pro kaimą eina vieškelis.
Airijos futbolo varžybos 2010 m.
Airijos futbolo varžybos 2010 m.
Leukadė
thumb|right|200px|Lefkada [[NASA World Wind palydovo nuotraukoje.]] thumb|right|200px|[[Porto Katsiki paplūdimys.]] Leukadė (Lefkada,, senovės graikų Λευκάς, Leukás; ) – Graikijos sala Jonijos jūroje prie vakarinio žemyninės dalies kranto.
Geografija
Plotas 301 km². Karstas. Paviršius kalnuotas; didžiausias aukštis 1158 m (Elačio kalnas). Būna stiprių žemės drebėjimų (pvz., 1948 m.). Salą su Balkanų pusiasaliu jungia kelias per pylimą ir pakeliamąjį tiltą.
Lefkados miestas yra šiaurinėje salos dalyje, apie 20 min. automobiliu nuo Aktiono nacionalinio oro uosto. Lefkados miestas (6903 gyv.) turi pėstiems skirtą pagrindinę gatvę, krantinę, tiesioginį autobuso maršrutą į Atėnus.
Lefkados sala ir gretimos mažos salos (Meganisis, Kalamas, Kastas, Madouris, Skorpijas ir Spartis) sudaro Lefkados nomą.
Istorija
Mitas apie Sapfo savižudybę Lefkados iškyšulyje susijęs su kitais graikų mitais, siejančiais salą su Afrodite ir Odisėjumi. Vokiečių archeologas Wilhelm Dörpfeld, kasinėjęs Lefkadą, rado įrodymų, kad tai galėjo būti legendinė Homero Itakė, o Odisėjo rūmai buvo į vakarus nuo Nidrio, pietiniame Lefkados krante. Vietinės turizmo bendrovės nurodo, kad Homero Odisėjoje yra kelios eilutės, patvirtinančios šiuos teiginius. Žymiausias iš tų teiginių: Itakė iš žemyno pasiekiama sausuma. Lefkadai tai tinka, nes ją su žemynu sieja siauras pylimas. Seniausi šaltiniai nurodo, kad Leukas (taip senovėje vadinta Lefkada) yra Korinto kolonija, tikriausiai įkurta dalyvaujant Kerkyrai. Per Peloponeso karą Leukas priklausė Spartos konfederacijai.
Kultūra
Leukadėje vyksta tarptautiniai teatro ir liaudies šokių festivaliai.
Auginami alyvmedžiai, citrinmedžiai, vynmedžiai, išplėtota žvejyba.
Darius Lukminas
Darius Lukminas (g. 1968 m. vasario 9 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, buvęs nacionalinės rinktinės žaidėjas, olimpietis.
1990–1996 m. žaidė Kauno „Žalgiryje“. 2006–2007 m. sezoną D. Lukminas pradėjo Kauno „Atlete“, tačiau 2007 m. vasario pradžioje perėjo į Vilniaus „Sakalus“. Sezono pabaigoje pabaigė karjerą. 2009–2010 m. sezoną D. Lukminas grįžo į krepšinį ir papildė Raseinių „Raseinių“ komandą.
Eugenijus Kisinas
Eugenijus Simonas Kisinas (g. 1934 m. gegužės 2 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, karinės terminijos žodynininkas, pulkininkas.
Biografija
1955 m. baigė Leningrado artilerijos mokyklą. 1955–1966 m. tarnavo TSRS Pabaltijo ir Tolimųjų Rytų karo apygardose. 1970 m. aukso medaliu baigė Leningrado karo akademiją. 1970–1977 m. Priekarpatės apygardos artilerijos pulko štabo viršininkas, pulko vadas, 1977–1985 m. divizijos raketų ir artilerijos viršininkas.
Išėjęs į atsargą 1985–1992 m. dėstė Kauno kūno kultūros institute ir Kauno politechnikos institute. 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę 1992–1997 m. Krašto apsaugos mokyklos, Lietuvos karo akademijos katedros viršininko pavaduotojas, 1998–2001 m. – valandinis dėstytojas. 1993 m. pulkininkas.
Parašė ir parengė spaudai 45 mokomuosius, pedagoginius ir mokslinius veikalus, svarbiausias – Kario ugdymas. Vadovėlis kariniams instruktoriams ir vadams (2001). 1995–2017 m. dalyvavo kuriant šiuolaikinę karinę terminiją – parašė karybos ir jos terminijos knygų. Visuotinės lietuvių enciklopedijos ir Technikos enciklopedijos straipsnių apie karybą autorius. Parašė biografines apybraižas „Mes – Kisinai: Panevėžio Kisinų pėdsakais“, *Kaip aš praleidau savo 84-ąjį gimtadienį“, *Kaip aš praleidau savo 85-ąjį jubiliejų“ ir *Kaip aš praleidau savo 86-ąjį gimtadienį“ lietuvių, rusų ir anglų kalbomis.
Vedęs. Turi sūnų (mirė 2018 m.) ir dukrą, tris vaikaičius ir keturis provaikaičius.
2013 apdovanotas Krašto apsaugos sistemos medaliu civiliams „Už nuopelnus“, 2018 – Valstybinės lietuvių kalbos komisijos diplomu ir skulptūrėle „Sraigė“ už lietuvių kalbos puoselėjimą – už lietuviškos karybos terminijos kūrimą, terminų žodynų rengimą.
Pokrovskojė
Kaliningrado srityje:
Kiti:
Laisvosios Europos radijas
Veikla
Tikslai – skleisti patikimą informaciją, skatinti demokratines permainas ir laisvosios rinkos kūrimą, būti laisvos ir kokybiškos žiniasklaidos pavyzdžiu. Radijo veiklą prižiūri JAV prezidento skiriama 9 narių Radijo transliacijų valdytojų taryba (, BBG). Savo transliacijų regione turi daugiau kaip 20 biurų, juose dirba daugiau kaip 1100 laisvai samdomų vietos žurnalistų. Per savaitę parengia apie 1000 valandų radijo transliacijų 28 kalbomis. Klausytojų – apie 35 milijonai (2006 m.). Laidos transliuojamos per JAV Tarptautinių transliacijų biuro (, IBB) trumpųjų bangų stotis Vokietijoje, Kuveite, Filipinuose, Džibutyje, Šiaurės Marianų salose, Šri Lankoje, Tailande ir JAV, taip pat per vietines transliacinio regiono radijo stotis.
Istorija
„Laisvosios Europos radijas“ ir „Laisvės radijas“ kūrėsi kaip savarankiškos organizacijos. „Laisvosios Europos radiją“ 1950 m. Miunchene įsteigė Antrojo pasaulinio karo pabėgėlių iš Vidurio Europos organizacija – Nacionalinis laisvosios Europos komitetas. Savo transliacijas ji pradėjo 1950 m. liepos 4 d. Pirmosios laidos buvo transliuojamos čekų ir slovakų kalbomis klausytojams Čekoslovakijoje per mažą mobilią radijo stotį, pastatytą Bavarijoje netoli Čekoslovakijos sienos.
Brinkiškės
Brinkiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Dūkštų.
Laisvosios Europos radijas
Istorija
1953 m. kovo 1 d. transliacijas pradėjo Rusijos tautų išlaisvinimo Amerikos komiteto Miunchene įkurtas „Išlaisvinimo radijas“, kuri 1964 m. buvo pavadinta „Laisvės radiju“.
Abi radijo stotys rengė ir transliavo laidas svarbiausiomis SSRS, Vidurio ir Rytų Europos tautų kalbomis (lietuvių, latvių, estų kalba nuo 1975 m.). Nuo pat įkūrimo per Centrinę žvalgybos valdybą (CŽV) jas slapta finansavo JAV vyriausybė. 1971 m. kilus skandalui ir reikalavimams nutraukti transliacijas (senatorius Viljamas Fulbraitas net pavadino jas „šaltojo karo reliktais“) „Laisvosios Europos radijo“ ir „Laisvės radijo“ ryšiai su CŽV buvo nutraukti ir JAV vyriausybė ėmė finansuoti jas viešai, grantų būdu.
Nuo 1973 m. transliacijas prižiūri JAV Kongreso Tarptautinių radijo transliacijų taryba. 1976 m. „Laisvosios Europos radijas“ ir „Laisvės radijas“ sujungti į vieną bendrovę – „Laisvosios Europos radijas / Laisvės radijas“, 1995 m. ji pertvarkyta ir perkelta į Prahą. Pertvarkymo metu panaikinta Vengrų tarnyba, o Lenkų ir Čekų tarnybos atsiskyrė ir su „Laisvosios Europos radijo“ emblema toliau dirbo savarankiškai Varšuvoje ir Prahoje. 2004 m. uždarytos Latvių, Estų, Slovakų, Bulgarų, Kroatų ir Rumunų tarnybos.
Šaltojo karo metais (iki 1989 m.) „Laisvosios Europos radijas / Laisvės radijas“ laikytas vienu svarbiausių JAV ideologinių ginklų, buvo sovietinio bloko šalių specialiųjų tarnybų persekiojamas, keli radijo žurnalistai nužudyti, Čekoslovakijos tarnyba sprogdinta, slopintos radijo laidos.
Lietuvių tarnyba
Lietuvių tarnyba įkurta 1974 m. SSRS gyventojams skirtame „Laisvės radijuje“ Miunchene, pirmoji lietuviška laida perduota 1975 m. sausio 4 d. 1984 m. išeivių organizacijų iniciatyva siekiant pabrėžti, kad JAV nepripažįsta Lietuvos, Latvijos ir Estijos okupacijos, šių šalių tarnybos perkeltos į nominaliai nepriklausomoms Rytų ir Vidurio Europos šalims skirtą „Laisvosios Europos radiją.“
Miunchene įvairiu laiku dirbo Kajetonas Julius Čeginskas, Kęstutis Čerkeliūnas, Kęstutis Jokubynas, Eglė Juodvalkė, Jonas Jurašas, Aušra Marija Jurašienė, Aleksandras Katzas, Saulius Kubilius, Juozas Bronius Laučka, Vytautas Mackevičius, Viktoras Nakas, Edvardas Tuskenis. Radijo tyrimų institute dirbo Saulius Antanas Girnius. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę 1990 m. Vilniuje įkurtas „Laisvosios Europos radijo“ biuras. Jame dirbo Vidmantas Valiušaitis, Vytenis Neverdauskas, Rimgaudas Geleževičius, Jūratė Damulytė, Silvija Ladygienė, Valentinas Mitė, Audrius Siaurusevičius, Saulius Spurga, Algimantas Žukas ir kiti.
1995 m. Lietuvių tarnyba kartu su „Laisvosios Europos radiju / Laisvės radiju“ perkelta į Prahą. Iš Miuncheno čia atvyko dirbti Gintaras Aleknonis, Mykolas Drunga, Kęstutis Girnius, Saulius Tomas Kondrotas, iš Lietuvos – Aušra Jaruševičiūtė (Jūraitė), Laimantas Jonušys, R. Geleževičius, Andrius Kunčina, Valentinas Mitė, Irena Vaišvilaitė, Virgis Valentinavičius, iš Bonos – Darius Udrys.
Šaltojo karo metais Lietuvių tarnyba pabrėžė nepalaikanti ryšių su jokiomis politinėmis organizacijomis, rengė laidas tautinės savimonės puoselėjimo, SSRS politikos kritikos, tikinčiųjų teisių gynimo klausimais, skaitė Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką ir kitų pogrindžio leidinių tekstus. Svarbų vaidmenį ji atliko Atgimimo laikotarpiu informuojant visuomenę apie įvykius ir permainas. Žlugus komunizmui Lietuvių tarnyba ypatingą dėmesį skyrė pokomunistinėse šalyse vykdomoms politikos ir ūkio reformoms, Europos integracijai ir Lietuvos santykiams su rytų kaimynėmis. Pagal RFE/RL veiklos gaires Lietuvių tarnyba veikė kaip nešališkos, patikimos žiniasklaidos pavyzdys.
2003 m. lėšų taupymo sumetimais, JAV prezidento George W. Bush Vyriausybė pasiūlė Lietuvių tarnybą ir septynias kitas tarnybas uždaryti. Po kovos JAV Kongrese dėl Lietuvių tarnybos išlikimo, prie kurios tarnybą palaikančiais laiškais prisidėjo buvęs Lietuvos prezidentas Valdas Adamkus, tuometinis ministras pirmininkas Algirdas Brazauskas, buvęs Seimo pirmininkas Artūras Paulauskas ir kiti aukšto rango Lietuvos politikai, 2004 m. JAV Kongresas nutraukė šios ir šešių kitų tarnybų finansavimą ir Lietuvių tarnyba buvo uždaryta. Dauguma tarnybos narių atsisveikino su klausytojais ; jie buvo atleisti 2003 m. gruodžio mėnesį. Paskutinė „Laisvosios Europos radijo“ Lietuvių tarnybos laida nuskambėjo 2004 m. sausio 30 d. Laidoje dalyvavo paskutinis tarnybos direktorius Saulius Tomas Kondrotas, paskutiniai tarnybos darbuotojai Andrius Kunčina ir Darius Udrys bei korespondentė Lietuvoje Jūratė Damulytė.
Retransliavimas Lietuvoje
Lietuvoje retransliuojamos „Laisvės radijo“ laidos rusų kalba – „Žinių radijo“ programoje kasdien nuo 22.00 iki 06.00 val. (savaitgaliais – nuo 22.00 iki 07.00 val.) bei per Tarptautinį Baltijos bangų radiją vidurinėmis bangomis 1386 kHz dažniu nuo 22.00 iki 23.00. „Laisvės radijo“ laidos baltarusių kalba retransliuojamos 1386 kHz dažniu nuo 21.00 iki 22.00 bei nuo 23.00 iki vidurnakčio.
Rimantas Leonardas Lajus
Rimantas Leonardas Lajus (g. 1942 m. birželio 2 d. Kaune) – Lietuvos architektas.
Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966–1971 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje, 1971–1995 m. šio instituto Klaipėdos skyriuje, nuo 1995 m. dirba bendrovėje „Klaipėdos miestprojektas“.
Lietuvos vyriausiojo archyvaro tarnyba
thumb|Buveinė thumb|Archyvų kompleksas Vilniuje
Lietuvos vyriausiojo archyvaro tarnyba – valstybiškai svarbių dokumentų saugojimo įstaiga.
Istorija
1990 m. balandžio 18 d. nutarimu Nr. 114 „Dėl Vyriausybės kai kurių departamentų ir kitų tarnybų steigimo“ įsteigta Lietuvos archyvų generalinė direkcija prie Vyriausybės, kuri perėmė nuo 1990 m. liepos 1 d. panaikintos Vyriausiosios archyvų valdybos funkcijas.
1995 m. balandžio 14 d. LR Vyriausybės nutarimu Nr. 542 „Dėl Lietuvos archyvų generalinės direkcijos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės pertvarkymo“ Lietuvos archyvų generalinė direkcija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės buvo pertvarkyta į Lietuvos archyvų departamentą prie LR Vyriausybės.
2010 m. gruodžio 15 d. Vyriausybės nutarimu Nr. 1786 „Dėl Lietuvos archyvų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės pavadinimo pakeitimo, Lietuvos vyriausiojo archyvaro tarnybos nuostatų patvirtinimo ir pavedimo Kultūros ministerijai“ Lietuvos archyvų departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės nuo 2011 m. sausio 1 d. tapo Lietuvos vyriausiojo archyvaro tarnyba.
1990 m. kovo 11 d. aktu atkūrus Lietuvos valstybės nepriklausomybę, Lietuvoje archyvų įstatymai keitėsi tris kartus, ir keitėsi iš esmės: pirmasis galiojo nuo 1990 m. rugsėjo 1 d. iki 1995 m. gruodžio 29 d., naujas Lietuvos Respublikos archyvų įstatymas įsigaliojo 1995 m. gruodžio 30 d.; dabartinė redakcija – Dokumentų ir archyvų įstatymas – nuo 2005 m. sausio 1 d.
Archyvų įstaigų skaičius: 1991 m. jų buvo 22, 1997 m. – 20, nuo 2001 m. – 16. Tačiau valstybinės archyvų sistemos modelis išliko toks pats: viena centrinė institucija ir jai pavaldūs valstybės archyvai, kaip atskiri juridiniai vienetai.
Turinys
Lietuvos archyvuose saugoma >100 km. dokumentų, kuriais rūpinasi ~450 darbuotojų.
Archyvų sistemą sudaro 9 archyvai – 5 specializuoti valstybės archyvai ir 4 regioniniai valstybės archyvai su filialais apskričių centruose:
Pagrindinės funkcijos
Kultūros ministrui atskaitingas Lietuvos vyriausiasis archyvaras:
MINIMUM
250px|thumb|Teatro salė MINIMUM – Vilniaus universiteto dramos trupė. Vadovas - režisierius Rimantas Venckus. Trupė sukurta kaip alternatyva tuometiniam VU teatro kolektyvui „Kiemo teatras“. Pasak R. Venckaus, tuo metu reikėję kitokio teatro – kamerinio, psichologiškai niuansuoto, orientuoto daugiau į turinį nei į formą, sudarančio sąlygas atskleisti jaunųjų aktorių galimybes ir atsiskleisti jų asmenybėms.
2006 m. „MINIMUM“ ir „Kiemo teatras“ susijungė į vieną VU teatrą. Jo trupės - MINIMUM (rež. R. Venckus) ir „Kinetinė“ (judesio) trupė (rež. A. Pulkauninkas).
VU teatras įsikūręs senoviniame rūsyje, VU Filologijos fakultete. Teatre spektaklį gali žiūrėti apie 50 žiūrovų. Dėl savo mažos erdvės teatras buvo pavadintas „MINIMUM“. Kameriniame rūsyje aktorių plastinės išraiškos (judesio) galimybės yra minimalios. Taip pat minimalus ir scenografijos poreikis – pats interjeras atstoja scenografiją.
Trupė ir ypač jos vadovas yra vienas iš pagrindinių organizatorių rengiant tarptautinius universitetų teatrų forumus Vilniuje.
Nariai
Trupę sudaro apie 30 studentų iš įvairių fakultetų.
Iki MINIMUM atsiradimo R. Venckaus režisuotuose spektakliuose vaidino:
Vaidegiai
Vaidegiai – vakarinė Vilniaus miesto dalis, esanti tarp Trakų Vokės (rytuose) ir Lentvario (vakaruose), piečiau Vilniaus–Kauno geležinkelio.
Istorija
Šis Trakų rajono kaimas 1996 m. prijungtas prie Vilniaus miesto.
Tiesa (laikraštis)
thumb|Tiesa, 1970 m. thumb|Tiesa, 1978 m. thumb|Tiesa, 1991 m. thumb|Specialus propagandinis priedas, 1965 m. thumb|Profsąjungų gyvenimas, 1968 m.
Tiesa – visuomeninis-politinis dienraštis, ėjęs 1917–1994 m.
Istorija
Nuo 1917 m. balandžio 12 d. buvo leidžiamas Petrograde kaip RSDDP (b) Petrogrado organizacijos lietuvių rajono komiteto organas, 1917 m. spalio mėn. tapo RSDDP (b) lietuvių sekcijų Centro biuro ir Petrogrado lietuvių sekcijos organu. Redakcijoje dirbo Julius Janonis, Gabrielius Liutkevičius, Jadvyga Netupskaitė, Vladas Požela. Nuo Nr. 2 pradėjo redaguoti redakcinė kolegija: Zigmas Angarietis, Alfonsas Bernotas, Vladas Požela; pastarasis 1917 m. gegužės mėn. iš redakcijos pasitraukė.
1918 m. balandžio 18 d. – gruodžio 17 d. ėjo Maskvoje kaip RKP(b) lietuvių sekcijų Centro biuro ir Petrogrado bei Maskvos lietuvių sekcijų organas. Iki 1918 m. gruodžio 12 d. išėjo 91 numeris.
1919 m. kovo 16 d. – balandžio 13 d. ėjo Vilniuje kaip Lietuvos ir Baltarusijos KP (LBKP) CK masinis laikraštis; išleisti 5 numeriai. 1919 m. balandžio 19 d. į Vilnių įsiveržus lenkų legionieriams, laikraščio leidimas nutrūko. Nuo 1919 m. rugsėjo iki 1920 m. birželio buvo leidžiamas Raseiniuose. Iki 1922 m. rugpjūčio spausdintas Kaune, Karaliaučiuje, Belshilyje ir ėjo kaip Lietuvos ir Baltarusijos KP Lietuvos komunistinių organizacijų Centro biuro, LKP Centro biuro bei LKP CK organas. 1923 m. ir 1931–1933 m. nebuvo leidžiamas. 1924 m. liepos mėn. – 1926 m. sausio mėn. ėjo Smolenske, nuo 1926 m. kovo iki 1940 m. – Kaune. Pogrindyje išėjo 157 numeriai.
1940 m. birželio 16-25 d. laikraštis Kaune ėjo legaliai pavadinimu „Liaudies balsas“, o 1940 m. birželio 26 d. vėl pradėjo eiti kaip „Tiesa“; dienraštis buvo LKP(b) CK, o 1940 m. gruodžio 12 d. – 1941 m. birželio 22 d. dar ir LKP(b) Kauno miesto komiteto organas. 1942 m. vasario 1 d. – 1944 m. liepos mėn. buvo leidžiamas Maskvoje; išėjo 85 numeriai. Nuo 1944 m. rugpjūčio 9 d. vėl kaip dienraštis pradėjo eiti Vilniuje: iš pradžių buvo LKP(b) CK organas, 1944 m. rugsėjo 27 d. – 1945 m. rugpjūčio 26 d. dar ir LKP(b) Vilniaus miesto komiteto organas. Nuo 1945 m. rugpjūčio mėn. iki 1990 m. vasario – LKP CK, LSSR Aukščiausiosios Tarybos ir LSSR Ministrų Tarybos organas (laikraštis).
1990 m. reformuotas. Įsikūrus Lietuvos demokratinei darbo partijai laikraščio steigėja ir leidėja tapo LDDP taryba. Nuo 1992 m. leido UAB „Tiesa“. Nuo 1994 m. liepos 1 d. vietoj jo leistas dienraštis „Diena“.
Tiražas: 1917 m. – 3000 egz., 1927 m. – 1500 egz., 1941 m. – 40 000 egz., 1955 m. – 200 000 egz., 1970 m. – 258 000 egz., 1980 m. – 276 000 egz., 1987 m. – 311 000 egz., 1990 m. – 241 000 egz., 1994 m. – 50 000 egz.
Bendradarbiai
Laikraštyje dirbo: Valentinas Ajauskas, Bronius Akstinas, Antanas Stasiukaitis, Leonas Braziulis, Milda Augulytė, Jonas Avyžius, Zenonas Baltušnikas, Jūra Marija Baužytė, Stasys Bistrickas, Sigitas Blėda, Juozas Bulota, Arnoldas Čaikovskis, Rimgaudas Eilunavičius, Liūnė Janušytė, Česlovas Juršėnas, Jonas Karosas, Stasys Kašauskas, Vilius Kavaliauskas, Vytautas Kazakevičius, Gintautas Kniukšta, Vladas Klevinskas, Sigitas Krivickas, Chanonas Levinas, Linas Antanas Linkevičius, Algirdas Lukauskas, Vytautas Jonas Lukoševičius, Juozas Macevičius, Vytautas Miniotas, Bronius Raguotis, Donatas Roda, Edvardas Uldukis, Gedvydas Vainauskas ir kiti.
Kuktiškės
Kuktiškės – miestelis Utenos rajono savivaldybėje, šalia kelio, 12 km į pietryčius nuo Utenos. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Kuktiškių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1890 m.), veikia Kuktiškių pagrindinė mokykla, paštas (LT-28021), biblioteka, ŽŪB „Striupys“.
miniatiūra|160px|left|Paminklinis kryžius miniatiūra|160px|left|[[Vytauto paminklas su data 1430–1930]] thumb|160px|left|Skulptūrų parkas
Etimologija
Kaimas iki XX a. pradžios vadintas Kukutiškėmis, nors liaudies etimologija jį sieja su paukščiu kukučiu, tačiau miestelio pavadinimas tikriausiai yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Kuksos upės, pratekančios pro miestelį.
Geografija
Per Kuktiškes į Galuonio ežerą teka Vyžinta, prateka Kuksa. 2 km į pietus nuo Kuktiškių yra Dumblio ežeras, į pietvakarius – Alksno ežeras. Pro Kuktiškes eina geležinkelis Utena–Švenčionėliai, plentas į Kaltanėnus. 2 km į pietus nuo miestelio yra Labanoro regioninis parkas. Stūkso Kuktiškių akmuo su dubeniu. Prie miestelio yra ir Kuktiškių kaimas.
Istorija
Į šiaurę nuo miestelio yra I tūkstantmečio pr. m. e. – I tūkstantmečio Kuktiškių piliakalnis ir V a. – XII a. Kuktiškių pilkapynas.
Pirmąkart rašytiniuose šaltiniuose Kuktiškės minimos 1387 m., kai Ldk Jogaila Kuktiškių apylinkes, Tauragnus, Labanorą, Molėtus ir kitas vietoves padovanojo Vilniaus vyskupui. Vilniaus vyskupui Kuktiškės priklausė iki 1841 m. Apie 1530 m. įsikūrė Tauragnų valsčiaus Kukutiškių palivarkas. XVI a. jau minimas Kuktiškių dvaras. 1604 m. pastatyta Kuktiškių bažnyčia.
Po II pasaulinio karo Kuktiškių valsčiuje veikė Vytauto apygardos Liūto partizanų rinktinės Lietuvos partizanai, 1945–1946 m. trumpai – apygardos štabas. 1945 m. įkurta biblioteka. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1945 m. įsteigta biblioteka, kultūros namai, paštas, medicinos punktas.
thumb|235px|Paminklas kukučiui thumb|235px|Nepriklausomybės paminklas thumb|235px|Parkas miestelio centre thumb|235px|Kuktiškių akmuo su herbu
Gyventojai
1731 m. buvo 27 kiemai.
Žymūs žmonės
Kuktiškėse gimė:
1928–1930 m. Kuktiškėse vargonavo kompozitorius Juozas Gruodis, 1948 m. vikaru dirbo Vincentas Sladkevičius.
Kuktiškėse palaidoti:
Bobras (Lenkijos upė)
Bobras  – upė, prasidedanti Čekijoje ir toliau tekanti Lenkijoje.
Upė prasideda Čekijos šiaurėje, Karkonošės kalnuose, Čekijoje teka 2 km, o 270 km pietvakarių Lenkijos teritorijoje. Baseino dalis Čekijoje 46 km², o Lenkijoje – 5 830 km². Įteka į Oderį.
Bobras yra 10-ta pagal ilgį Lenkijos upė.
Salantų žydų senosios kapinės
Salantų miestelio žydų senosios kapinės, vadinamos Žydkapiu (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas -, senas vertybės kodas – L567) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žvainiuose (Imbarės seniūnija), 1,68 km į pietvakarius nuo Salantų, 0,47 km į vakarus nuo kelio Salantai–Imbarė, Salanto kairiajame krante. thumb|200px|left|Salantų žydų kapinių anotacinis ženklas thumb|200px|left|Paminklas holokausto aukoms
Kapinės
Įrengtos aukštumos pakraštyje, kyšulyje, šlaituose ir daubose. Paviršius nelygus, banguotas. Kapinės stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, 160 m ilgio, 93 m pločio, apjuostos aptvaro, kurį šiaurėje, pietuose ir vakaruose sudaro palaidų akmenų pylimas, o rytų pusėje – aukšta ir aklina betono siena.
Ties įėjimu, kapinių pietrytiniame pakraštyje įrengta anotacinė lenta. Ją sudaro ant 95 x 50 x 11 cm dydžio postamento įtvirtinta 73 x 131 x 36 cm dydžio šlifuoto akmens plokštė, kurios plokštumos viršuje iškalta Dovydo žvaigždė, o žemiau – įrašai jidiš ir lietuvių kalbomis:
דער אלטער ײדישער בית עןלם הײליק איז דער אנדענק פון די פארשטאדבענע
SENOSIOS ŽYDŲ KAPINĖS / TEBŪNA ŠVENTAS MIRUSIŲJŲ ATMINIMAS
Į šiaurės rytus nuo jų pastatyta medinė skulptūra, vaizduojanti į dangų rankas tiesiantį seną žydą bei po jo kojomis klūpančią moterį. Apačioje įrašas lietuvių kalba: „405-IEMS 1941 M. LIEPOS MĖN. SALANTUOSE NUŽUDYTIEMS ŽYDAMS.“ Po užrašu – Dovydo žvaigždė.
Centrinėje dalyje yra nedidelis paminklas čia nužudytai žydų odininko Chaimo Kaplano šeimai atminti. Jis betoninis, 42 cm aukščio, 66 cm pločio ir 41 cm storio. Priekinė plokštuma nuožulni, ties jos viduriu įbetonuota šlifuoto juodo akmens lenta su iškaltu įrašu: „FAŠISTINIO TERORO AUKOMS 1941. VI-VII“.
Teritorijos plotas – 1,4 ha, perimetras – 490 m.
Į pietus - pietvakarius yra Salantų žydų holokausto vieta ir Žvainių paminklas partizanams.
Istorija
Įkurtos XVIII a. pabaigoje Jurgaičių (dab. Žvainių) kaimo žemėje. Veikė iki 1941 m., vadinamos Žydkapiu. Jose laidoti Salantų miestelio ir apylinkės žydai. Kapines juosė akmenų pylimas, o XX a. 4 dešimtmetyje pagrindinio (rytinio) privažiavimo pusėje pastatyta betoninė tvora.
1941 m. birželio-liepos mėnesį kapinėse buvo užkasami gete ar laisvėje mirę nacių represuoti žydai: tarp jų, iš gyvenimo pasitraukę gydytojas dr. Izaokas Perlis ir Volfas-Zivas Šindleris. 1942 m. balandžio 25 d. kapinėse nužudyta Chaimo Kaplano 4 asmenų šeima.
1991 m. Jakovo Bunkos ir Salantų bendruomenės iniciatyva kapinės paženklintos anotacine lenta, o holokausto aukoms atminti pastatyta skulptūra (meistras J. Ambraška). 1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (registro kodas L567), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu. Nuo 2016 m. Salantų žydų senosios kapinės bei šalia esantys holokausto aukų kapai sudaro nacionalinio reikšmingumo lygmens registrinį kultūros paveldo objektų kompleksą (unikalus kodas 39404).
Vengriškoji gynyba
Vengriškoji gynyba – šachmatų debiutas, kurio ėjimai:
Vengriškoji gynyba yra ramus gynybinio stiliaus atsakymas į agresyvų '''3. Rc4'''. Šiuo metu vengriškoji gynyba naudojama nedažnai, taigi yra laikoma neįprasta.
Pavadinimas kilo nuo korespondencinių šachmatų mačo tarp Paryžiaus ir Pešto 1842–1845. Šį debiutą žaidė gynybinio stiliaus didmeistriai, tokie kaip Reševskis, Hortas bei buvę pasaulio čempionai Petrosianas ir Smyslovas.
Ėjimu 3…Re7 juodieji išvengia suaštrinimų itališkojoje partijoje (3…Rc5), Evanso gambite (3…Rc5 4. b4) ir dviejų žirgų gynyboje (3…Žf6). Tačiau baltieji įgauna erdvės pranašumą ir laisvą išsivystymą, o juodieji turi pasiruošti gintis suvaržytoje pozicijoje.
Baltųjų geriausias atsakymas yra '''4. d4, po kurio 4…ed 5. Žxd4''' perveda į škotiškosios partijos variantą, kuriame baltieji turi didelį pranašumą. Silpnesnis yra '''5. c3?!, tikintis 5…dc? 6. Vd5!, kai juodieji turi žaisti 6…Žh6 7. Rxh6 0-0'''. Tačiau 5…Ža5! priverčia baltuosius likti be rikių poros su '''6. Vxd4''' arba aukoti pėstininką. Kita juodųjų galimybė – uždaryti centrą su 4…d6. Baltieji gali tiesiog sužaisti '''5. de de (blogai 5…Žxe5?  dėl 6. Žxe5 de 7. Vh5!, ir baltųjų dvigubas smūgis laimi pėstininką) 6. Vxd8+ Rxd8 7. Žc3 Žf6''', ir baltieji tikriausiai turės nedidelį pranašumą endšpilyje. Taip pat baltieji gali uždaryti centrą tęsinyje '''5. d5 Žb8''' ir vėliau žaisti Rd3 ir c4. Neblogas ir ėjimas '''5. Žc3''', po kurio baltieji įgyja pranašumą centre ir figūrų išsivystyme.
Bury Your Dead
Bury Your Dead yra penkių muzikantų roko grupė, kurie maišo hardcore ir nu metal stilius, todėl išryškėja metalcore muzikos žanras. Jie kilę iš Vorčesterio (Masačusetso valstija), JAV, susibūrė 2001 m. Pirmasis jų oficialus išleidimas buvo 2002 m. tuo pačiu grupės vardu pavadintas EP.
Vijeto teorema
Teorema
Pagal fundamentaliąją algebros teoremą, bet koks polinomas,
kurio laipsnis yra n ≥ 1 (o koeficientai yra realieji arba kompleksiniai skaičiai an ≠ 0) turi n (nebūtinai skirtingų) kompleksinių šaknų x1, x2, ..., xn.
Pavyzdžiai
Vijeto formulės kvadratiniam polinomui ir jo šaknims x_1, x_2\, kvadratinėje lygtyje p(X)=0\, yra
Pavyzdžiui, jei turime kvadratinę lygtį ją išspręsti galime pasinaudoję Vijeto teorema ir sudarę lygčių sistemą Jei šią sistemą bandytume spręsti formaliai (pvz., išsireikšdami vieną iš kintamųjų), vėl gautume tą pačią lygtį. Praktikoje, naudojant Vijeto teoremą lygčių sprendimui, sprendinius x1 ir x2 bandoma „atspėti“ - sugalvoti tokius x1 ir x2, kad jie tenkintų lygčių sistemą. Šiuo atveju sprendiniai yra -2 ir 3.
Vijeto formulės kubiniam polinomui ir jo šaknims  lygtyje p(X)=0\, yra
Ribeiraun das Nevesas
Ribeiraun das Nevesas  – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, Belo Horizontės aglomeracijoje, 32 km į šiaurės vakarus nuo šio didmiesčio centro. Plentai į Belo Horizontę, Sete Lagoasą. Vystoma statybinių medžiagų, keramikos pramonė. Belo Horizontės „miegamasis“ priemiestis. Apylinkėse vystoma gyvulininkystė (laikomi pieniniai galvijai), daržininkystė (auginami špinatai, kopūstai), kasamas smėlis, molis.
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo XVIII a. pabaigos (tada vadinta Matas de Bento Pires – „Bento Pirešo miškai“). Po 1745 m. gyvenvietėje pastatyta Šv. Sniegynų Mergelės bažnyčia. 1953 m. sudaryta Ribeiraun das Neveso savivaldybė.
Rotatorius
thumb|Plokščiasis mimeografasthumb|Rotatorius Rotatorius arba mimeografas ( 'suku') – dauginimo aparatas mašinraščio tekstams, brėžiniams, piešiniams dauginti nedideliais tiražais.
Konfigūracijos valdymas
Konfigūracijos valdymas – visuma veiksmų, procesų, procedūrų, techninių priemonių, skirtų CMDB (konfigūracijos valdymo duomenų bazės) palaikymui.
Rotatorius
Istorija
Plokščiąjį mimeografą išrado Tomas Edisonas. Jo aparatą sudarė elektrinė plunksna, kuria rašant plona adata specialiame popieriuje buvo pramušamos mažos skylutės dažams nuo volelio patekti ant rašomojo popieriaus. Vėliau matrica buvo gaminama rašomąja mašinėle su nuimta dažančiąja juostele. Mašinėlės literos vaškuotame popieriuje pramuša raidės atspaudą, per kurį ant popieriaus ir patenka dažai.
Konfigūracijos valdymas
Configuration management svarbu turėti tikslią, teisingą ir savalaikę informaciją apie įmonei svarbius dalykus. Informacija saugoma CMDB. Configuration management įgyvendinimas užtikrina efektyvų Availability management ir Problem management veikimą. CMDB pakeitimus nustato Change management (pakeitimų valdymo) procesas, o Configuration management veikia tik kaip duomenis ir jų struktūrą prižiūrinti instancija. Diegiant ITIL, tenka tuo pat metu diegti ir Configuration management, ir Change management procesus, nors pastarasis gali būti pradėtas diegti truputėlį anksčiau.
Rotatorius
Istorija
Paprasčiausias mimeografas – tai trafaretas su išpjautomis raidėmis, kurios ant bet kurio paviršiaus atspaudžiamos dažais padengtu voleliu.
Konfigūracijos valdymas
Atsiradimas ir paplitimas
Configuration management – bene seniausias iš ITIL procesų, faktiškai, ITIL kūrėjai įtraukė jau nuo ~1960-ųjų kurtas Configuration management metodologijas į ITIL, jas keisdami tik tiek, kad būtų galima suderinti su kitais procesais. Tiesa, ITIL Configuration management sąvoka yra kažkiek išplėsta, pritaikyta visų firmai svarbių duomenų valdymui. Configuration management procesas yra labai svarbus: faktiškai, jei įmonė įstengia efektyviai vykdyti šį procesą, galima tarti, kad ji valdo visą savo IT ūkį.
Rotatorius
Šiuolaikinis rotatorius
Būna rankinis ir su elektros varikliu. Turi sukamąjį cilindrą su trafaretu. Trafarete pramušami teksto raidžių kontūrai, pro juos dažai patenka ant popieriaus; našumas apie 1000 atspaudų per valandą.
Konfigūracijos valdymas
Procesai ir darbai
Pagrindiniai Configuration management vykdomi darbai:
Configuration management itin veiksmingas tokiuose procesuose kaip Incident management (greitesnis incidentų sprendimas, remiantis tikslesniais techniniais duomenimis) bei Problem management (išsami statistika apie gedimus ir pan.).
Jūratė Kazimierėnaitė
Jūratė Kazimierėnaitė (1942 m. sausio 2 d. Lukiškės k., Švenčionių r.), chorvedė ir pedagogė.
Biografija
1959 baigusi Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1960–1961 mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose Švenčionių muzikos mokykloje. 1962–1967 choro dirigavimo mokėsi neakivaizdiniu būdu Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. E. Gureckytė). 1967–1973 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Griauzdės klasė).
1962–1965 vadovavo Strūnaičio kaimo kultūros namų mišriajam chorui, 1966–1969 dėstė muziką ir dainavimą Švenčionėlių vidurinėje mokykloje – internate, vadovavo dviem moksleivių chorams. 1969–1992 muzikos ir dainavimo mokytoja Švenčionių Z. Žemaičio vidurinėje mokykloje, vaikų ir vyresniųjų klasių merginų chorų vadovė. Jaunučių chorą parengė 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei, o jaunių chorą 1985 respublikinei dainų šventei. 1985 mokykloje įkūrus vaikų dainų ir šokių ansamblį, buvo šio kolektyvo choro vadovė. Su jaunučių choru 1987 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse laimėjo antrąją vietą. 1974–1978 vadovavo Švenčionių kultūros namų mišriajam chorui, su kuriuo 1978 koncertavo Bulgarijoje. 1979 šio choro pagrindu kultūros namuose įkūrus dainų ir šokių ansamblį „Aukštaitija", visą dešimtmetį buvo ansamblio choro vadovė. Ansamblis surengė daug koncertų Lietuvoje ir užsienyje: 1979 Užkaukazės respublikose, 1981 Čekoslovakijoje, 1983 Vokietijoje, 1984 Lenkijoje, 1985 Ukrainoje ir Rusijoje, 1986 Vengrijoje, dalyvavo respublikinėse dainų šventėse. 1992 subūrė vaikų chorą, kuris trejus metus giedojo Švenčionių bažnyčioje per vakarines pamaldas. 1992 išrinkta Švenčionių rajono valdytojo pavaduotoja – kultūros ir švietimo skyriaus vedėja, nuo 1995 rajono švietimo skyriaus vedėja, dirigavo rajoninėse dainų šventėse. 1984 ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Brinkliškės
Brinkliškės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 11 km nuo Daugailių. Stūkso Brinkliškių piliakalnis.
CSKA Erewan
Jerevano CSKA, o kituose šaltiniuose ZSKA Erewan arba BKMA Yerevan – Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano.
BKMA ( arba ; Banaki Kentronakan Marzakan Akumb Yerevan), išvertus iš armėnų kalbos reiškia Armijos Centrinis Sporto Klubas.
1997 m. bankrutavo. 2019 m. atkurtas. Namų rungtynes žaidžia „Vagharshapat“ Futbolo Akademijos stadione.
Senasis CKSA klubas
Klubo ištakos siekia sovietmetį, kai buvo įkurtas Jerevano CSKA.
Viduryje 1997 m. sezono komanda buvo išformuota, o klubas likviduotas.
Naujųjų laikų CKSA klubas
2019–2020 m. sezone liko ketvirtoje vietoje, o 2020–2021 m. užėmė antrą vietą ir pateko į Premjer lygą.
2021–2022 m. debiutavo Premjer lygoje. Užėmė devintą vietą ir dėl iųlikimo kovojo pereinamosiose rungtynėse.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta; 2021 m. rugsėjo 6 d.
Šiauliai
Šiauliai – miestas šiaurės Lietuvoje, ketvirtasis pagal gyventojų skaičių šalies miestas. Šiaulių apskrities ir Šiaulių rajono savivaldybės administracinis centras, Šiaulių miesto savivaldybė. Šiauliai yra svarbus ekonominis ir susisiekimo centras, jame veikia Vilniaus universiteto Šiaulių akademija, miestas yra katalikiškos vyskupystės centras.
thumb|left|„Šaulys“ (S. Kuzma, 1986 m.) – vienas pagrindinių miesto simbolių thumb|left|[[Rėkyvos ežeras vakare]] thumb|left|[[Šiaulių bulvaras naktį]]
Etimologija
Šiaulių vardas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Šiaulys daugiskaitos. Tokia gyvenamųjų vietovių vardų daryba lietuvių kalbai ypač būdinga. Vietovardis minimas nuo 1236 m. aprašant Saulės mūšį (Soule). 1254 m. minima Šiaulių žemė (terra Saulen).
Geografija
Altitudės: Rėkyvos ežero vandens lygis – 129,8 m virš jūros lygio, Talšos ežero lygis – 103,0 m, miesto centras – 128,4 m, Salduvės kalnas – 149,7 m virš jūros lygio.
thumb|[[Šventupis (Vijolė)|Šventupis (arba Švendrelis)]]
Bendras vandens telkinių plotas – 1280 ha, 15,7 % miesto teritorijos.
thumb|[[Žaliukės|Žaliukių vėjo malūnas]]
Vidutinė oro temperatūra sausio mėn. -7 °C; liepos mėn. +18 °C. Kritulių kiekis per metus – 538,5 mm. 1942 m. mieste užfiksuota žemiausia Lietuvoje metų vidutinė oro temperatūra (+3,6 °C).
Miesto dalys
Nurodomas atstumas iki centro, km:
Istorija
thumb|Šiaulių bažnyčia XIX amžiuje thumb|Šiaulių kolegija ir Šv. Petro ir Povilo Katedra
Šiaulių žemėje, dabartinio miesto vietoje, žmonių gyventa jau pirmajame mūsų eros tūkstantmetyje. Pats Šiaulių miestas įsikūręs ant ribos kur gyventa tiek senovės žemaičių, tiek žiemgalių genčių. B. Kviklio teigimu, miestas pradėjo kurtis jau XI amžiuje.
Kalavijuočių ordino kronikose XIII a. minima su dabartiniais Šiauliais siejama Soule, Saulia ir Saulen vietovė. Pirmuoju miesto paminėjimu laikomas Eiliuotoje Livonijos kronikoje aprašytas Saulės mūšis, kuriame 1236 m. rugsėjo 22 d. jungtinė lietuvių, žemaičių ir žemgalių kariuomenė sutriuškino Livonijos Ordino karius. Šiaulių žemė pirmą kartą paminėta Livonijos akte 1254 m.
Šiaulių miesto vardas pirmą kartą paminėtas 1524 m. birželio 11 d. Žygimanto Senojo rašte, kuriuo Šiaulių valsčius perduodamas valdyti Vilniaus vyskupui Jonui. Miestelis Sovli pažymėtas 1555 m. Kasparo Vopelos sudarytame Europos žemėlapyje. Miestelis kūrėsi ūkiniu požiūriu svarbioje vietoje, patogioje prekybos kelių sankryžoje, aukštumoje į pietvakarius nuo Talšos ežero. Istorinis miesto centras – buvusi Turgaus, dabar Prisikėlimo aikštė. Nuo 1636 m. Šiauliai – miestas.
thumb|left|Šiaulių apskrities sukilėlių aktas, [[1794 m.]]
1589 m. įsteigta Šiaulių ekonomija – karališkųjų dvarų suvienijimas. 1625 m. pastatyta mūrinė bažnyčia. 1713 m. Šiauliai gavo miesto teises, nors savivalda buvo įgyvendinta tik po 1791 m. privilegijos. Prie Šiaulių miesto atgimimo labai prisidėjo vokiečių kilmės didikas, buvęs LDK rūmų iždininkas Antanas Tyzenhausas (1733–1785). 1765 m. paskirtas Šiaulių ekonomijos administratoriumi pradėjo radikalias ekonomines ir urbanistines reformas iš esmės perstatyti Šiaulių ir Joniškio miestus. Buvęs drąsus reformatorius bandė suderinti modernizaciją su feodalizmu, įvairiose vietose steigė manufaktūras, kuriose dirbo naujovėmis ne itin patenkinti ir nepripratę valstiečiai baudžiauninkai. Tepraėjus vos keleriems metam po reformų, 1769 m. įvyko Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimas. Po sukilimo A. Tyzenhauzas nusprendė imtis dar stipresnių reformų: tuomet Lietuvoje jau plito klasicizmo idėjos, kuriomis ir rėmėsi jo planai – radialinio plano miestą perstatyti į taisyklingą stačiakampį. 1774 m. pradėta Šiaulių miesto centro rekonstrukcija, pertvarkant centrinę aikštę ir gatvių tinklą pagal klasicistinės architektūros principus. 1780 m. nušalintas iš pareigų nespėjo įgyvendinti visų savo sumanymų, bet pradėtas miesto plėtros procesas jau buvo nesustabdomas. 1791 m. patvirtintas Šiaulių herbas.
XVI–XVIII a. Šiauliai nekartą sudegė.
thumb|Šiauliai po I pasaulinio karo
Visą Šiaulių apskritį buvo apėmęs 1830 m. sukilimas, miestas kelis kartus buvo užimtas sukilėlių, o sukilimui pralaimėjus nemažai sukilėlių buvo pakarti Pakartuvių kalne. 1863 m. sukilimo metu šiauliečiai buvo sudarę kelis karinius dalinius, prie miesto įvyko keli svarbūs mūšiai. Spaudos draudimo metais Šiauliai buvo tapę vienu svarbiausių švietimo ir draudžiamos spaudos paskirstymo centrų. XIX a. pabaigoje Šiauliai – buvo Kauno gubernijos miestas, apskrities centras.
1915 m. besitraukiantys rusai miestą padegė, o 1918–1919 m. jis buvo dar ir subombarduotas. 1918 m. Šiauliuose susikūrė pirmoji demokratinė savivaldybė Lietuvoje. Nors tarpukario metais miestas buvo atstatytas ir pasipuošė naujais pastatais, bet 1944 m. jis vėl buvo sugriautas (iš viso per karą sugriauta apie 80 proc. namų).
Pokario metais apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos Kunigaikščio Žvelgaičio ir Lietuvos Žaliosios apygardų Lietuvos partizanai.
1975 m. Šiauliuose, miesto centre buvo įrengtas pirmasis SSRS pėsčiųjų bulvaras.
Heraldika
Pirmąjį miesto herbą, kuriame pavaizduota Žemaitijos meška ir Apvaizdos akis, karališkoji karūna ir mažas Poniatovskių veršis, Šiauliams 1791 m. suteikė Stanislovas Augustas kartu su privilegija. 1801 m. vietoje karališkosios karūnos miesto herbe atsirado Rusijos imperijos dvigalvis erelis ir užrašas lenkų kalba PIECZĘC RATUSZA MIASTA POWIATOWEGO SZAWEL. Po 1831 m. sukilimo herbe liko tik dvigalvis erelis. 1912 m. dailininkas T. Dmochovskis sukūrė naują miesto herbą su meška, Apvaizdos akimi ir Poniatovskių veršiu, kuris įvairiomis formomis buvo naudojamas iki 1940 m. Jį renesanso stiliumi modifikavo Bronius Šaliamoras. 1968 m. spalio 22 d. Respublikinė heraldikos komisija aprobavo dailininko Arūno Tarabildos atkurtą istorinį herbą, kuriame vietoje Apvaizdos akies, nesiderinusios su sovietine ideologija, atsirado saulės įvaizdis.
1991 m. rugpjūčio 30 d. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas patvirtino dailininko Agniaus Tarabildos suprojektuotą Šiaulių miesto herbą, kurio miesto taryba nepripažino ir 1991 m. rugsėjo 21 d. patvirtino iki karo Šiaulių miesto savivaldybės naudotą dailininko Teofilio Petraičio sukurtą herbą. Tačiau šio herbo nepripažino šalies valdžia. 2001 m. rugsėjo 5 d. Prezidento dekretu patvirtinti nauji didysis (su karališka karūna) ir mažasis miesto herbai, kuriuos projektavo dailininkas Agnius Tarabilda.
Urbanistika
1872, 1877, 1912 m. miesto projektiniai planai urbanistinį miesto peizažą pakeitė centrinėse miesto gatvėse, kur vietoje griaunamų medinių namų buvo statomi dviaukščiai mūriniai pastatai. Sparčiai kito ir gatvių tinklas – 1871 m. buvo 12 gatvių, 1910 m. – jau 30.
Parkai
thumb|Aikštė ir fontanas prie Šiaulių miesto savivaldybės 2007 m. žiemą
Šiauliuose yra 16 parkų, kurių plotas 1177 ha. Didždvario, Gubernijos ir Rėkyvos parkai įtraukti į Kultūros vertybių registrą.
Kapinės
thumb|[[Dainai]]
Šiauliuose yra 30 kapinių. Svarbiausios iš jų:
Ekonomika
2003 m. mieste buvo pagaminama 4,3 proc. visos šalies pramoninės produkcijos. Miesto strateginės kryptys iki 2015 m. patvirtintos Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2005 m. gruodžio 22 d. sprendimu. Šiaulių miesto vizija: „Šiauliai – Saulės miestas: atviras, veržlus ir saugus“.
Dėl gero susisiekimo dar XIX a. Šiauliai tapo pramonės centru. Čia buvo pastatytas didžiausias Rusijos imperijoje Ch. Frenkelio odų fabrikas, Gubernijos alaus darykla. Nuo 1913 m. veikia Rūtos šokolado gamykla. Tarpukaryje Šiauliuose buvo pagaminama apie 85 % visos Lietuvos odos, 60 % avalynės, 75 % linų pluošto, 35 % saldainių pramonės produkcijos. 1940 m. įkurtas Šiaulių neaustinių medžiagų fabrikas.
Sovietmečiu atsirado elektronikos, mašinų gamybos, medžio apdirbimo, statybos pramonės įmonės. Didžioji miesto pramonės įmonių dalis buvo sutelkta Gubernijos mikrorajone ir Pramonės gatvėje. 1996 m. įkurta Šiaulių LEZ. Nuo 2007 m. veikia Šiaulių plento grupė.
2005 m. mieste buvo 3195 gamybos ir paslaugų įmonės, 781 prekybos įmonė, 30 iš jų – prekybos centrai.
Prekyba
Per pastaruosius kelerius metus buvo suaktyvėjusios statybos, kurių nebuvo keletą dešimtmečių. Prieš dešimtmetį bankrutavusių didžiųjų bendrovių teritorijose įsikūrė naujos įmonės, itin suaktyvėjo stambieji prekybininkai, mieste statantys didžiulius prekybos ir paslaugų kompleksus. Pagrindiniai prekybos ir pramogų centrai Šiauliuose: „Akropolis“, „Arena“, „Bruklinas“, „Tilžė“, „Saulės miestas“.
Energetika
Pirmoji garo mašina įrengta 1867 m. Gubernijos alaus bravore. 1900 m. Šiauliuose Chaimo Frenkelio odų fabrike įrengta 50 kW galios dinamo mašina, kurios gaminama elektra buvo naudojama fabriko patalpoms bei teritorijai apšviesti bei suko du 16 ir 12 arklio jėgų galios variklius.
1923 m. pastatyta Bačiūnų elektrinė, 1941 m. paleista Rėkyvos elektrinė. 1955 m. Rėkyvoje nutiesta pirmoji centrinio šildymo trasa. 1956 m. sujungus Rėkyvos ir Petrašiūnų elektrines, pradėta kurti Lietuvos energetinė sistema. 1962 m. kovo 26 d. nutiesus elektros tiekimo liniją Šiauliai-Jelgava, Lietuvos energetinė sistema buvo prijungta prie Šiaurės vakarų jungtinės energetinės sistemos.
Nuo 1963 m. Šiauliuose naudojamos dujos. 1966 m. pradėta plėtoti miesto centrinio šildymo sistema, pastatyta Pietinė katilinė, kurioje 2004 m. vėl pradėta gaminti elektros energija. Iki 2013 m. turi būti pastatyta nauja AB „Šiaulių energija“ kogeneracinė elektrinė, kurioje bus naudojamas biokuras.
Šiauliuose vidutiniškai per metus vienam gyventojui tenka 2170 kWh elektros energijos (Lietuvoje – 3264 kWh, Europoje – 6482 kWh).
Turizmas
700px|thumb|center|Šiaulių miesto centrinė aikštė thumb|Kryžių kalnas
Pats Šiaulių miestas be Šv. Petro ir Povilo katedros nepasižymi įžymiais turistiniais objektais, tačiau už 7 km į šiaurę yra pasaulinės reikšmės Kryžių kalnas, kurį kasmet aplanko apie 0,5 mln. maldininkų.
Mieste yra:
Šiaulius 2004 m. aplankė 16 168, 2005 m. – 15 607 turistai iš Lietuvos ir 2004 m. – 2544, 2005 m. – 3655, 2006 m. – 20485 turistai iš užsienio.
Susisiekimas
thumb|right|2010 m. rugpjūčio 25 d., kai mieste minėta [[Baltų vienybės diena, baigta asfaltuoti Baltų gatvė ir jos jungtis su Statybininkų gatve, tapę pietrytiniu Šiaulių apvažiavimu]] thumb|Vienas iš „Busturo“ bendrovės 2012 metais įsigytų „Irisbus Citelis 12M CNG“ autobusų Gegužių gatvėje.
Keliai
Šiauliai nuo seno buvo kelių susikirtimo mazgas. Netgi garsusis Saulės mūšis įvyko šalia prekybinio kelio, ėjusio iš Rygos į Bubius ir Tauragę. 1836–1858 m. greta jo nutiestas Rygos–Tilžės plentas.
Apie 1912 m. miesto gatvėse pasirodė pirmieji lengvieji automobiliai.
Per Šiaulius eina automobilių magistralės: Įvairūs krašto keliai:
2006 m. Šiauliuose buvo 297 km gatvių, iš jų 32 % su žvyro danga. Ilgiausios Tilžės g. – 9,72 km ir Vilniaus g. – 5,67 km su 1,28 km pėsčiųjų bulvaru.