cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svėtkalnio piliakalnis
Istorija
XIII a. pabaigoje Livonijos ordino krašto magistras Vilekinas kalvoje Svėtės žemėje greta žiemgalių Tervetės pilies pasistatė Šventojo kalno pilį, kuri tapo Tervetės apylinkų centrine baze. Žiemgaliai ir žemaičiai per 11 dienų trukusį kruviną mūšį bandė užimti pilį. Kai vokiečių nugalėti nepasisekė, žiemgaliai patys sudegino savo pilį ir pasitraukė į Raktę. 1290 m. ir kryžiuočiai paliko savo pilį, kuri atliko savo užduotį. Švedu kalnu piliakalnis pavadintas po Šiaurės karo, kai Švedijos karalius Karolis XII jį užėmė ir nuo kalno apšaudė bei sugriovė Kalnamuižos pilį. Iki šiol išlikęs Svėtkalnio pavadinimas siejamas su senojo žiemgalių kulto vieta. Saugomas valstybės, VKPAI Nr. 789.
Vandžiogalos valsčius
Vandžiogalos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, į šiaurę nuo Kauno. Centras – Vandžiogala.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Jonavos rajonui (2 apylinkės), Kėdainių rajonui (4 apylinkės) ir Vilijampolės rajonui (6 apylinkės).
Minklė
Minklė – smulkiosios tautosakos tekstas: mįslė, sudaryta iš klausimo ir atsakymo. Sąmojingas klausimas, dažnai klaidinąs klausiamąjį, verčia galvoti apie sudėtingesnius dalykus, o atsakymas yra paprastas ir netikėtas. Minklės nėra tokios poetiškos, vaizdingos kaip įprastos mįslės.
Pavyzdžiai:
Molinukas
thumb|240px|Molinė švilpynė
Molinukas – lietuvių liaudies muzikos instrumentas. Tai indukinio tipo fleita – molinė švilpynė (primena okariną). Molinukai – ne tik muzikos instrumentai, bet ir žaislai. Jie spalvingai puošiami, būna įvairių gyvūnų (pvz., paukštelių), rečiau vamzdelio, moters, raitelio pavidalo. Dydis įvairuoja – nuo 3 iki 20 cm ilgio, 1,5–15 cm aukščio. Paprastai turi 2 skylutes, nors gali būti ir su 1, 3, 4 ar visai be skylučių.
Molinuku išgaunami 1-5 vidurinio bei aukšto registro garsai – švelnūs, ryškūs. Su vandens pripildytu molinuku („lakštingala“) išgaunami čiulbesio, trelių, glisando garsai.
Tradiciškai molinukai iš šlyno, molio gaminami rankomis, puošiami reljefiniais, tapytais raštais, padengiami angobu, aliejiniais dažais, glazūra, kartais vaškuojami, aprūkomi. Seniausi rasti molinukai yra iš XVII a. (Kauno pilies barbakane).
Nuo XX a. vid. molinukais groja liaudies muzikos kapelos, folkloro ansambliai, liaudies muzikos instrumentiniai orkestrai.
Korycino sūris
thumb|right|250px|Korycino sūris su [[paprika ir alyvmedžio lapais]] Korycino sūris  – Korycino kaimo apylinkėse gaminamas namų gamybos sūris, kuris yra gaminamas iš nepasterizuoto galvijų pieno. Manoma, kad vietiniai gyventojai pradėjo gaminti šį sūrį po Švedų tvano (1655–1660 m.), kurio metu šveicarų kareiviai dalyvavę kare išmokino vietinius gyventojus kaip gaminti tokį sūrį. Sūris turi įvairių prieskonių ir kartais gaminamas su česnaku. Pagamintas sūris sveria apie 3 kg, kurio gamybai reikalingi apie 25 litrai pieno. 2005 m. sūris buvo įtrauktas į tradicinių Lenkijoje gaminamų produktų sąrašą. Sūrio gamintojai turi asociaciją, kurią sudaro 30 sūrio gamintojų.
Viliošių (Baublės) tvenkinys
left|120px
Viliošių (Baublės) tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 4 km į pietus nuo Šiaulėnų miestelio. Sudarytas užtvenkus Š-4 upelį (Šušvės intakas) 3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,4 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 130 m. Tvenkinio krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais, vietomis pelkėti. Tvenkinį supa Belskynės ir Butkių miškai. Pietrytinėje pakrantėje yra Baublės viensėdis. Tvenkinys yra Tytuvėnų regioninio parko teritorijoje.
Clube Ferroviário de Maputo
Clube Ferroviário da Maputo – profesionalus Mozambiko futbolo klubas, įsikūręs Maputu. Klubo spalvinė gama – žalia ir balta. Klubas turi ne tik futbolo komandą, bet ir pajėgią krepšinio ekipą.
Namų rungtynes žaidžia „Mašavos“ stadione, talpinančiame 45 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Per klubo gyvavimo istoriją jie dešimt kartų tapo šalies čempionais. Dar aštuonis kartus buvo tapę čempionais kolonijiniu laikotariu.
2020 m. Mozambike futbolo čempionatas nevyko dėl pandemijos.
Domicelė Graužinytė–Palevičienė
Domicelė Graužinytė–Palevičienė (1883 m. Martyniškiuose, Giedraičių vls., Ukmergės aps. – 1928 m. birželio 18 d. Vilniuje) – knygnešė, Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėja.
Biografija
D. Graužinytė augo Martyniškių dvare devynių vaikų šeimoje, buvo vyriausia dukra. Broliai – diplomatas Kazimieras Graužinis, tarpukario IV Seimo narys Klemensas Graužinis. Ji buvo kilusi iš dvarininkų Graužinių giminės, kuri savo dvaruose XX a. pirmame dešimtmetyje kelių Rytų Lietuvos valsčių ribose puoselėjo lietuvybę, krašto tautinį atgimimą. miniatiūra|180px|left|Paminklinė stela prie [[Giedraičių Graužinių koplyčia|Graužinių koplyčios (Giedraičiai)]]
1901 m. ištekėjo už vilniečio Juliaus Palevičiaus, didelio daržininkystės ūkio savininko, įsikūrė Vilniuje. Čia ji nenutraukė senų ryšių su knygnešiais. Daugybė įvairių pastatų Palevičių ūkyje sudarė saugias sąlygas draudžiamų raštų padėjimui. Vienerius metus slapti spaudiniai buvo platinami sklandžiai. Ūkyje buvusios lietuvės moterys, dažniausiai Vilniaus ponų tarnaitės, išnešiodavo tuos raštus po miestą. Tačiau po metų žandarams kilo įtarimai, jie atliko kratą. Laimingo sutapimo dėka, neseniai gauta knygų siunta jau buvo išdalinta. Kratos metu rastos tik kelios maldaknygės. Nežiūrint tokio kuklaus radinio, D. Palevičienė buvo suimta, kelias dienas tardoma. Palevičių šeimos ryšiai su miesto diduomene nulėmė, kad prokuroras neatidavė tos bylos spręsti teismui. Generalgubernatoriaus administraciniu sprendimu, ji tegavo vienerius metus tremties į palyginti netolimą Smolenską.
Po metų grįžusi į Vilnių ir jausdama nuolatinę policijos priežiūrą, D. Palevičienė kurį laiką apsiribojo tik teisėtomis lietuviškų reikalų gynimo priemonėmis. Vilniaus lietuvių tautinės veiklos vadovai dažnai pasinaudodavo šios energingos moters pagalba kovojant su rusų priespaudos vykdytojais.
Lenkijos–Lietuvos karo metu 1920-aisiais D. Palevičienė vadovavo vilniečių lietuvių moterų sudarytam Lietuvos karių belaisvių globos komitetui. Lenkai mažai tesirūpino sužeistų lietuvių belaisvių gydymu ar sveikų belaisvių maitinimu, bet leisdavo vietinių lietuvių organizacijoms juos gydyti ir maitinti. Maisto pristatymą į belaisvių stovyklas dažniausiai atlikdavo lietuvių gimnazijos vyresnių klasių moksleivės. Jos, Komiteto pirmininkės lydimos, įnešdavo į stovyklą duonos kepaluose įkeptus pjūklelius geležiniams virbalams pjauti, katiluose po bulvėmis – civilių kepures, o pačios dėvėdavo vyriškus švarkus, kuriuos taip pat palikdavo stovykloje. Belaisviai, naktį persirengę civiliais rūbais ir pabėgę iš stovyklos, patraukdavo apsistoti pas vietos lietuvius pagal mergaičių paliktus adresus. Iš ten jie, aprūpinti asmens dokumentais, būdavo pervedami į lietuvių fronto pusę. Tokie veiksmai karo meto sąlygomis buvo susiję su sunkių bausmių grėsme.
Karui pasibaigus ir lenkams įsitvirtinus Vilniaus krašte, D. Palevičienė dalyvavo įvairiose lietuvių organizacijose, ypač rūpinosi jaunimu. Ji kasmet buvo renkama į Vytauto Didžiojo gimnazijos tėvų komitetą, keletą metų buvo jo pirmininkė. Ji buvo viena iš šv. Kazimiero draugijos jaunimui auklėti ir globoti lenkų okupuotoje Lietuvos dalyje steigėjų. Išrinkta 1925 m. į pirmą centro valdybą, joje dirbo iki gyvenimo pabaigos. Lenkų valdžia įžiūrėjo pavojų ir persekiojo draugijos narius, kėlė politinio pobūdžio bylas. Iš centro valdybos narių D. Palevičienė pirmoji buvo apkaltinta kursčiusi lietuvių jaunimą prieš lenkų valdžią. Tik D. Palevičienės sunki liga ir ankstyva mirtis apsaugojo ją nuo okupacinės valdžios smurto.
Šeima
Domicelė gimė ir augo turtingame tėvų dvare. Vėliau tapusi Palevičiene, taip pat nepažino buities nepriteklių, jai buvo atviros daugelio Vilniaus salonų durys, tačiau pasirinko pavojingą knygnešės darbą. Jos pastangomis buvo atgaivinta ir įtvirtinta Palevičių šeimoje primiršta lietuvių kalba, kuri vėl tapo šeimos gimtąja kalba. Visi Palevičių vaikai baigė Vilniaus lietuvių gimnaziją, buvo veiklūs įvairiuose lietuviškuose sambūriuose. Lietuviams atgavus Vilnių, jų sūnus Leonardas Palevičius buvo sostinės viceburmistras, duktė, Elvyra Palevičiūtė–Čibirienė, tapo žinoma muzike.
Gumprechto kufija
Gumprechto kufija (Trimeresurus gumprechti) – angių šeimai priklausanti nuodingų gyvačių rūšis. Paplitusi Pietryčių Azijoje – Laose, Tailande, Vietname, Kinijoje.
Gyvatė ryškiai žalios spalvos. Gyvavedė. Ilgis iki 1,3 m. Gyvena medžiuose.
Rūšis nustatyta 2002 m. ir pavadinta vokiečių herpetologo Andreaso Gumprechto (Andreas Gumprecht) garbei.
thumb|left|250px|Gumprechto kufija [[Fuhinrongklano nacionalinis parkas|Hin Rong Kla kalno nacionaliniame parke (Tailandas)]]
Koforidua
Koforidua  – miestas pietrytinėje Ganoje, Rytų regione, ~80 km į šiaurę nuo šalies sostinės Akros. Rytų regiono administracinis centras. Gyventojų 127 tūkst. (2012 m. duomenys). Miestas įsikūręs Densu upės baseine, pietvakarinėje Kvahu plynaukštės dalyje.
Komercinis regiono centras. Mieste verčiamasi įvairiomis pramonės šakomis (tekstilė, amatai, muilo gamyba, alkoholinių ir nealkoholinių gėrimų daryba), išskyrus sunkiąją pramonę, taip pat žemės ūkiu (auginami kakava, manijokai, kolamedžiai, kukurūzai, plantanai, citrusai, alyvpalmės ir kt.). Vystomas turizmas. Yra plentas ir geležinkelio linija į Kumasį.
Istorija
Koforidua įkurta 1875  m. akanų, kurie pabėgo iš Asantemano. 1923 m. nutiesus geležinkelį į Kumasį, Koforidua tapo svarbiu transporto mazgu. Ilgą laiką buvo svarbus kakavos auginimo regionas. Jos gamybą pradėjus keldinti į labiau į vakarus esančius dirvonus, Koforidua tapo vis labiau priklausoma nuo komercinių ir administracinių funkcijų.
Rusnės apylinkė
Rusnės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šalies vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta 1993 m. sausio 19 d. 1995 m. jos vietoje įkurta Rusnės seniūnija.
Bružokėliai (12230412)
left|120px
Bružokėliai – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 6 km į pietvakarius nuo Degučių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,23 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 145,8 m. Pietinis krantas aukštas, kiti krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Rytinėje ir šiaurinėje pakrantėse stūkso miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai. Šiaurėje įteka upelis iš už 90 m telkšančio dar vieno Bružokėlių ežero. Rytuose išteka upelis link Antalieptės HE tvenkinio (Šventosios upės baseinas). Šalia įsikūrę Baibių ir Daneikių kaimai.
Pyr Pandžalas
Pyr Pandžalas  – Mažųjų Himalajų kalnagūbris, besidriekiantis daugiausia per Kašmyrą (Indijos Džamu ir Kašmyro bei Himačal Pradešo valstijas bei Pakistanui pavaldų Laisvąjį Kašmyrą). Nuo Didžiųjų Himalajų atskirtas Kašmyro slėnio. Ilgis apie 450 km. Aukštis iki 6028 m. Sudarytas daugiausia iš andezitų ir bazaltų.
Yra ledynų, kalnų ežerų. Veši spygliuočių miškai.
Strigailiškio tvenkinys
Strigailiškio tvenkinys - tvenkinys Lietuvoje, Ignalinos rajone, 2,5 km į vakarus nuo Ignalinos. Sudarytas užtvenkus Palaukinio upę (Dringio ežero intakas) 3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus - 0,58 km, plotis - iki 0,17 km. Altitudė 147 m. Pietinis ir šiaurvakarinis krantai aukštoki. Šiaurės ir rytų pakrantėse stūkso Baltamiškės miškas, pietinėje pakrantėje plyti pievos. Priešsroviui iškart telkšo virtinė žuvininkystės ūkio tvenkinių, pasroviui iškart - Gaveikėnų malūno tvenkinys. Tvenkinio užtvanka eina kelias.
NK Zenica
NK Zenica – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Zenicos.
Istorija
ZSK Zenica žinomas nuo 1994 m., o nuo 1995 m. žinomas Zenicos pavadinimu.
Dofino įžengimas į Paryžių
thumb|250px|Žanas Ogiustas Dominikas Engras, „Dofino įžengimas į Paryžių“, [[1821 m., Hartforde, JAV.]] „Dofino įžengimas į Paryžių“  – prancūzų neoklasicizmo žanro dailininko Žano Ogiusto Dominiko Engro aliejinės tapybos darbas, nutapytas 1821 m. Paveikslo matmenys – 46 × 55 cm. Eksponuojamas Wadsworth Atheneum kolekcijoje, Hartforde, Konektikuto valstijoje, JAV.
Istorija
Paveikslas nutapytas „Trubadūrų stiliaus“ maniera, kuri XIX a. buvo itin populiari, todėl Žano Ogiusto Dominiko Engro kūryboje aptinkama bent keliolika šiuo stiliumi atliktų paveikslų. Darbo siužetas pristato viduramžių Prancūzijos istorijos temą, kurioje būsimasis Prancūzijos karalius Karolis V Išmintingasis (1338–1380) įžengia į Paryžių 1358 m. rugpjūčio 2 d., po miestą sudrebinusio sukilimo. Kūrinį tapytojui užsakė Valstybės patarėjas ir Meno akademijos narys grafas Amédée-David Pastoret, nes jo tolimas protėvis – Jehan Pastoret (1328–1405) buvo Paryžiaus Parlamento vadovas bei karštas karaliaus šalininkas. Jis vaizduojamas šiame paveiksle apsirengęs raudonais drabužiais.
Po kurio laiko (1823–1826 m.) Ž. O. D. Engras nutapė ir paties grafo Amédée-David Pastoret, pasipuošusio Garbės legiono ordinu, portretą. Pastarajam tuomet buvo trisdešimt dveji metai. Šis asmuo padėjo dailininku tapti pilnateisiu Prancūzijos akademijos nariu. 1897 m. grafo portretą įsigijo impresionistas Edgaras Dega (1834–1917), buvęs aistringu meno kolekcininku bei besižavintis Ž. O. D. Engro kūryba; laikė šį tapytoją didžiausiu bei geriausiu savo kartos Prancūzijos portretistu.
Debrah Scarlett
Joanna Deborah Bussinger (g. 1993 m. liepos 20 d. Bazelyje, Šveicarija), geriau žinoma sceniniu vardu Debrah Scarlett – Norvegijos dainininkė.
Tesla Roadster (2020)
Įmonė teigia, kad šis automobilis iki 100 km/val įsibėgės per 2,1 sekundės ir pagal šį rodiklį jis bus pats greičiausias tarp legaliai gatvėse galimų naudoti automobilių pasaulyje. Šis modelis pakeis pirmąjį kompanijos sportinio automobilio modelį Tesla Roadster.
Berekumas
Berekumas  – miestas vakarinėje Ganoje, Brongų–Ahafų regione, ~40 km į šiaurę nuo Sunjanio ir apie 437 km nuo šalies sostinės Akros. Gyventojų 62 tūkst. (2013 m. duomenys).
Debrah Scarlett
Biografija
2015 metais su Kjetil Mørland atstovavo Norvegijai 2015 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Ten jie atliko dainą „A Monster Like Me“.
Tesla Roadster (2020)
Naujasis modelis kainuos apie 200 000 JAV dolerių. Jis turės 200 kWh galios bateriją ir tris elektrinius variklius (vieną priekyje, du gale), kurių dėka bus galima vienu įkrovimu įveikti apie 1000 km normaliu greičiu.
2017 m. duomenimis modelis turės tokius greičio pasiekimus:
Užsakymas
Išankstiniai automobilio užsakymai prasidėjo 2017 metais, užsakant reikia sumokėti 50 000 JAV dolerių užstatą. Kitų Tesla automobilių modelių savininkai taip pat turėjo galimybę užsakyti naują Roadster su 100% nuolaida, jei jie buvo paskatinę 55 žmones įsigyti naują Tesla automobilį.
Kaina
Tikimasi, jog mašinos pradinė kaina bus 200,000 JAV dolerių, tačiau pirmi 1,000 automobilių bus taip vadinami "Steigėjo modeliai" ir kainuos 250,000 JAV dolerių.
Kirgizijos demografija
thumb|right|300px|Gyventojų amžiaus piramidė (2005 m.) thumb|right|300px|Populiacijos kitimas 1950-2007 m. Gyventojų skaičius pateikiamas milijonais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku) Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Kirgizijos demografiją.
Gyventojų skaičius: 5 431 747 (2009 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 1,396 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 23,44 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 6,91 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -2,57 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 36 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 1,6 % (2005 m. apsk.)
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 31,26 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Pasiskirstymas pagal religijas:
FK Vrbanjuša
FK Vrbanjusa Sarajevo – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Sarajevo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1967 m.
Beautiful Mind
Beautiful Mind – ketvirtasis studijinis amerikiečių atlikėjo Rod Wave albumas, išleistas 2022 m. rugpjūčio 12 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 115 tūkstančių kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas antruoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
20222 m. lapkričio mėnesio duomenimis, JAV parduota virš 500 tūkstančių kopijų ir albumas tapęs auksiniu.
Paul Harrington
Paul Harrington (g. 1960 m. gegužės 8 d. Dubline) – Airijos dainininkas ir muzikantas, 1994 metų „Eurovizijos“ dainų konkurso nugalėtojas.
Biografija
Gimė 1960 m. Dubline, muzikų šeimoje. Jaunystėje su broliu Robert grojo vietinėje grupėje „One Eyed Rattlers“, 9 deš. pradžioje – airių grupėje „The Travellers“.
1988 m. pradėjo solinę karjerą. 1991 m. išleido debiutinį albumą „What I'd Say“, iš 12-kos dainų penkias parašė jis pats. 1994 m. su Charlie McGettigan dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Rock 'n' Roll Kids“ (žodžius ir muziką sukūrė Airijos rašytojas ir kompozitorius Brendan J. Graham), kuri užėmė pirmą vietą. Duetas surinko 226 taškus (10 taškų gavo iš tais metais debiutavusios Lietuvos). Į „Euroviziją“ P. Harrington grįžo 1998-aisiais, kaip Dawn Martin pritariantysis vokalas.
Prancūzijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
2021–2022 m. Ligue 1
Ligue 1 – aukščiausioji futbolo lyga.
Dalyviai
2021–2022 m. Ligue 1 varžėsi 20 ekipų.
Pereinamosios rungtynės
-
2021–2022 m. Prancūzijos futbolo taurė (Coupe de France)
Prancūzijos futbolo taurė – nuo 1917 metų Prancūzijos futbolo federacijos organizuojamos Prancūzijos futbolo klubų taurės varžybos.
Petras Opalinskis (1691)
Petras Opalinskis (1640, Lenčica – 1691 m. rugsėjo 12 d.) – Lenkijos magnatas, Lenčicos vaivada (1679–1691) ir Didžiosios Lenkijos generalinis seniūnas (1684–1691), seimo deputatas.
Biografija
Lenkijos magnatų Opalinskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Kališo vaivados Jano Petro Opalinskio (1601–1655) ir Katerinos Leščinskos (apie 1605–1664), Karūnos didžiojo kanclerio Vaclavo Leščinskio dukters, jaunesnysis (trečiasis) sūnus. Vyresnieji broliai – Brest-Kujavijos vaivada Janas ir Kulmo vyskupas Kazimieras Janas. Seserys – Ana, Palenkės vaivados Emeriko (Vladislavo) Mleškos žmona, ir Mariana Rogozno kašteliono Stanislavo Grudzinskio žmona.
1679–1691 metais – Lenčicos vaivada, nuo 1684 metų – Didžiosios Lenkijos generalinis seniūnas. Taip pat jis nešiojo Mendzižečo seniūno titulą.
Šeima ir vaikai
1-oji žmona 1668 metų – Marija Liudvika Opalinska (1648–1676), Poznanės vaivados Kristupo Opainskio (1609–1655) ir Terezės Konstancijos Čarnkovskos (m. 1660) duktė. Vaikai nuo pirmos santuokos:
2-oji žmona nuo 1678 metų – Katerina Pšjemska (1661–1705), Kališo vėliavininko Andžejaus Pšijemskio (apie 1642–1677/1678) ir Dorotos Rozdraževskos duktė. Vaikai nuo antros santuokos:
Po savo vyro mirties Katerina Pšijemska tapo Kališo vaivados Vladisklavo Pšijemskio (apie 1655–1699) žmona, o po to trečią kartą ištekėjo už Stanislavo Kretkovskio.
GD Maputo
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1921 m. gegužės 31 d.
1981 ir 2006 m. iškovojo šalies futbolo taurę.
Kazimieras Prapuolenis
Kazimieras Prapuolenis (1858 m. kovo 1 d. Lauckaimyje, Šakių apskritis, Rusijos imperija – 1933 m. balandžio 17 d. Palangoje) – Lietuvos kunigas, tautinio sąjūdžio ideologas, kultūros veikėjas.
Biografija
Gimė sulenkėjusio dvaro urėdo šeimoje. Marijampolės gimnazijoje baigęs 6 klases, įstojo į Varšuvos kunigų seminariją, tačiau dėl ryškaus lenkiškojo šovinizmo ten mokslą nutraukė ir dvejus metus mokytojavo. 1879 m. įstojo į Peterburgo kunigų seminariją, kurią 1881 m. baigęs studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje, kur įgijo teologijos mokslų kandidato laipsnį.
1889 m. pradėjo dirbti Mogiliovo metropolijos kurijos sekretoriumi. Jo pastangų dėka Peterburgo Katalikų katedroje ir Šv. Kotrynos bažnyčioje buvo leista giedoti ir sakyti pamokslus lietuvių kalba. Visais būdais kovodamas už tautiškos spaudos teises, kunigams skirtoje knygelėje lietuviškai išspausdino dvi giesmes, kartu su kitais pasiekė, kad Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčia būtų paskirta lietuvių katalikų reikmėms. Vienas iniciatorių Peterburge įkuriant Lietuvių ir žemaičių labdaringąją draugiją. Aktyvi K. Prapuolenio tautinė veikla nepatiko lenkams ir iš kurijos sekretoriaus pareigų 1904 m. jis buvo atleistas.
Tais pačiais metais K. Prapuolenis atvyko į Seinus ir įsijungė į kultūrinę veiklą. Su bendražygiais pradėjo leisti ir redaguoti „Šaltinį“ bei „Vadovą“, bendradarbiavo „Lietuvių laikraštyje“, „Draugijoje“, „Viltyje“, „Vilniaus žiniose“ ir kt. leidiniuose. 1909 m. persikėlė į Kauną ir toliau tęsė tautinę kultūrinę veiklą, tyrinėjo Lietuvos ir Lenkijos istoriją, rinko medžiagą Lietuvos Bažnyčios istorijai. 1911 m. lenkų kalba išleido knygelę „Lenkų apaštalai Lietuvoje“, kurioje išryškino lenkų daromas skriaudas lietuviams ir susilaukė piktos lenkomanų reakcijos. 1913 m. išleido panašaus pobūdžio knygelę „Lenkiškas apaštalavimas Lietuvoje“, kuri buvo išverta į lietuvių ir prancūzų kalbas, išleista Lietuvoje ir JAV.
Nuo 1912 m. gyveno Romoje kaip neoficialus Lietuvos atstovas Vatikane ir Šv. Stanislovo bažnyčios rektorius. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui uoliai darbavosi Italijos spaudoje, garsindamas Lietuvos vardą ir gindamas jos interesus, prisidėjo prie bendraminčių siekių, kad popiežius Benediktas XV paskelbtų „Lietuvos dieną“, per kurią būtų renkamos aukos nuo karo nukentėjusiai Lietuvai. 1917 m. dalyvavo lietuvių konferencijoje Berne.
Kai 1921 m. Vatikane pradėjo dirbti oficialus Lietuvos atstovas prelatas Jurgis Narjauskas, K. Prapuolenis per Dancigą, kuriame lenkai konfiskavo Vatikano archyvuose jo surinktą istorinę medžiagą, grįžo į Tėvynę. Lietuvoje įkūrė Tikybos departamentą ir penkerius metus jam vadovavo. Susilpnėjus sveikatai, iš oficialių pareigų pasitraukė, apsigyveno Palangoje ir toliau pagal galimybes darbavosi Lietuvos labui.
Ignotas Požėla
Biografija
I. Požela ūkininkavo, buvo Romos katalikų tikėjimo. Gyveno Steigvilių kaime prie Žeimelio, Panevėžio apskrityje. Išsilavinimą įgijo liaudies mokykloje. Ją baigęs išvyko į JAV. Ten gyveno daugiau kaip metus, buvo apsistojęs Ilinojaus valstijoje, dirbo cukraus fabrike. Grįžo į tėviškę. Turėjo 54 dešimtines nuosavos žemės. Joje pažangiai ūkininkavo, žemdirbystėje taikė dešimtlaukės sėjomainos sistemą. Rinkimų į Dūmą metu buvo nepartinis. Priklausė knygnešių draugijai.
Politinė karjera
1907 m. spalio 19 d. I. Požela buvo išrinktas Kauno gubernijoje į Rusijos imperijos III šaukimo Valstybės Dūmą. Buvo Darbo grupės narys. Priklausė Dūmos komisijai dėl kovos su gaisrais ir komisijai, kuri sprendė persikraustymo reikalus. Pasirašė po įstatymų projektais: „Dėl bežemių ir mažažemių valstiečių aprūpinimo žeme“, „Dėl savivaldos įvedimo Sibire“, „Dėl apygardos teismo steigimo Rostove prie Dono“, „Dėl miestų rinkimų įstatymo pakeitimo“, „Dėl mirties bausmės panaikinimo“.
Tolesnis I. Poželos likimas po 1910 m., mirties data nežinomi.
Sarah Doron
Sarah Doron (1922 m. gegužės 20 d. Kaune – 2010 m. lapkričio 3 d., Izraelis) – politikė, Izraelio parlamento narė 1977-1992 metais.
Biografija
Gimė 1922 m. gegužės 20 d. Kaune. 1933 m. su tėvais išvyko gyventi į Palestiną. Baigė mokyklą Tel Avive, vėliau pateko į miesto tarybą. 1977 m. išrinkta į parlamentą, kaip Likud partijos atstovė. 1983-1984 m. buvo ministrė be portfelio. Mirė 2010 m. lapkričio 3 dieną.
NK Natron Maglaj
NK Natron Maglaj – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Maglajaus.
Istorija
Klubo ištakos siekia ? m.
1994/95 m. žaidė muslumonų lygoje.
Veliuonos valsčius
Veliuonos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje, dešiniajame Nemuno krante. Centras – Veliuona.
Istorija
Valsčius (pavietas) minimas nuo XV a. pradžios, priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. 1667 m. paviete buvo 585 bajorų dūmai. 1791 m. dalis pavieto priskirta Šiaulių reparticijai. Carmečiu atkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Kauno gubernijoje. Veliuonos valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Vilkijos rajonui (8 apylinkės).
Kataller Toyama
„Kataller Toyama“ – Japonijos futbolo klubas iš Tojamos, Tojamos prefektūros.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2007 m. Klubas negali pasigirti aukštais pasiekimais.
Nuo 2009 m. žaidė J2 lygoje, bet joje neįsitvirtino. Nuo 2015 m. žaidė J3 lygoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Sudėtis
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 10 d.
Pranas Barkauskas
Pranas Barkauskas (1900 m. balandžio 3 d. Pažarstis, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1942 m. Uchta, Komijos ATSR) – Lietuvos karys savanoris, ekonomikos mokslų daktaras, politinis kalinys.
Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje. 1919 m. iš aštuntos klasės su dauguma vyresnių klasių moksleivių tapo Lietuvos kariuomenės savanoriu, baigė Kauno karo mokyklą, paliktas joje dirbti, vėliau perkeltas į brigados štabą. Dalyvavo kovose su lenkais ir bolševikais. 1924 m. išėjęs į atsargą, išvyko studijuoti į Prancūziją. Grenoblio universitete įsigijo ekonomikos mokslų daktaro laipsnį.
Bendradarbiavo lietuvių periodinėje spaudoje, daugiausia „Lietuvos aidas“ ir „Vairas“.
Prasidėjus TSRS okupacijai, 1940 m. liepos mėn. suimtas, kalintas Kaune, 1941 m. ištremtas į Komijos ATSR, Uchtos lagerį. Ten 1942 m. žuvo.
Bobslėjus olimpinėse žaidynėse
thumb|Olimpinė piktograma thumb|JAV ekipažas [[2010 m. olimpiadoje]] Bobslėjus olimpinėse žadynėse pirmą kartą pasirodė 1924 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Varžybas rengia Tarptautinė bobslėjaus ir skeletono federacija.
Ilgą laiką varžybose neleista dalyvauti moterims ir tik 2002 m. pradėtos rengti olimpinės moterų varžybos.
Konstantinas Jackus Liubomirskis
Kunigaikštis Konstantinas Jackus Liubomirskis (1620–1663) – Lenkijos aristokratas, Karūnos didysis raikytojas (1658), Karūnos didysis pataurininkas (1658–1663), Sončo ir Belocerkovo seniūnas. Jaroslavo valdytojas.
Biografija
Lenkijos magnatų Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Rusios ir Krokuvos vaivados, kunigaikščio Stanislavo Liubomirskio (1583–1649) jaunesnysis sūnus nuo santuokos su Sofija Aleksandrovna Ostrogiške (1595–1622). Vyresnieji broliai – Krokuvos vaivada Aleksandras Mikalojus (1614–1677) ir Karūnos lauko etmonas Jurgis Sebastijonas (1616–1667).
Po savo tėvo mirties Konstantinas Jackus Liubomirskis paveldėjo dalį tėvo valdų.
Žymus karo vadas ATR karuose su sukilusiais Ukrainos kazokais (1648–1654), Švedija (1655–1660) ir Rusijos valstybe (1654–1667). 1655 metais Švedijos kariai užgrobė ir išgrobė Novo-Vuisničiaus pilį. 1658 metais gavo Karūnos didžiojo raikytojo pareigybę, tais pačiais metais buvo paskirtas Karūnos didžiuoju pataurininkiu.
Šeima
1648 metais vedė Domicelę Barborą Ščaniavską (m. iki 1676), nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo. Po trejų metų po vyro mirties Domicelė Ščaniavska 1667 metais ištekėjo antrą kartą už Guzovo seniūno Mikalojaus Viktorino Grudzinskio (apie 1636–1704).
5 centimetrai per sekundę
5 centimetrai per sekundę – 2007 m. japonų romantinis animė filmas, kurio scenarijų parašė ir režisavo Makoto Shinkai. Filmo premjera įvyko 2007 m. kovo 3 d. Filmas susideda iš trijų dalių, kurių kiekviena seka tam tikrą pagrindinio veikėjo gyvenimo laikotarpį ir jo santykius su aplinkinėmis merginomis.
2007 m. „Asia Pacific Screen Awards“ filmą pripažino geriausiu metų animaciniu filmu. 2007 m. lapkritį pasirodė romanas paremtas filmu, o 2010 m. – Seike Yukiko iliustruota manga.
Kūrimas
Makoto Shinkai teigė, kad, kitaip nei ankstesniuose jo darbuose, šiame filme nebus fantastikos ar mokslinės fantastikos elementų. Vietoj to filme bandoma parodyti tikrąjį pasaulį iš kitos perspektyvos. Shinkai filme tikroviškai parodoma, su kokiais sunkumais susiduria daugelis žmonių: laikas, erdvė, žmonės ir meilė. Pavadinimas „5 centimetrai per sekundę“ kilo iš greičio, kuriuo krenta sakurų žiedlapiai, o žiedlapiai metaforiškai atspindi žmones, primena gyvenimo lėtumą ir tai, kad žmonės dažnai pradeda gyvenimą kartu, bet pamažu išsiskiria. Tai pirmas kartas, kai Shinkai glaudžiai bendradarbiavo su visu animatorių ir menininkų kolektyvu.
Garso takelis
Kaip ir ankstesniuose Shinkai darbuose, šio filmo garso takelį sukūrė Tenmon. Filmo pabaigos daina – „One More Time, One More Chance“.
Išleidimas
Pirmoji filmo dalis 2007 m. vasario 16–19 d. buvo rodoma „Yahoo! Japan“ svetainėje „Yahoo! Premium“ nariams. 2007 m. kovo 3 d. įvyko pilnametražio filmo premjera kino teatre „Cinema Rise“ Šibujoje, Tokijuje.
2007 m. liepos 19 d. filmas išleistas DVD formatu. 2008 m. balandžio 18 d. išleista filmo „Blu-ray“ versija.
Kritika
Ateities kino festivalyje filmas laimėjo „Lancia Platinum“ didįjį prizą už geriausią animacijos ar specialiųjų efektų filmą. 2007 m. „Asia Pacific Screen Awards“ apdovanojimuose jis pelnė geriausio animacinio filmo apdovanojimą. 2007 m. liepos 18–24 d. riboto tiražo filmo DVD užėmė 3-iąją vietą „Tohan“ topuose, o įprastas filmo leidimas – 7-ąją. 2008 m. tai buvo ketvirtas pagal populiarumą „Blu-ray“ filmas Japonijoje. "„Shinkai vadinamas naujuoju Miyazaki, o jo svajingi minčių peizažai dažnai prilygsta ar net pranoksta animė meistrą savo detalumu ir emocijų gilumu. Shinkai išplečia įgimtas anime dinamikos galimybes, iš naujo taikydamas sodrių efektų, išpūstų fono detalių ir kartais nepakankamai išpuoselėtos personažų animacijos principus, kad atspindėtų personažų vidų kiekviename jų aplinkos niuanse.“ – Ronnie Scheib iš „Variety“"
FK Rudar Zenica
Zenicos „Rudar“ – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Zenicos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1948 m.
Aklušės tvenkinys
Aklušės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Molėtų rajone, 6 km į pietvakarius nuo Alantos miestelio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (K-1 upelio intakas, Karališkių ežero baseinas) 1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,34 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 157,5 m. Šiaurinis krantas aukštokas. Šiaurinėje pakrantėje stūkso miškelis, kitose pakrantėse auga negausūs medžiai, plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia įsikūręs Upeliškio kaimas, piečiau – Aklušės kaimas.
Astrašycki Haradokas
Astrašýcki Haradòkas  – agromiestelis vidurio Baltarusijoje, 24 km į šiaurę nuo Minsko, prie Astrošycų kaimo. Apylinkės centras. Veikia vidurinė mokykla, ligoninė, kultūros namai, yra cerkvė, koplyčia, žydų kapinės, sinagoga, Tiškevičių dvaras.
thumb|left|Tiškevičių rūmai
Istorija
XIX a. buvo Minsko apskrities miestelis ir dvaras, Astrašycki Haradoko valsčiaus centras.
Šv. Jono gatvė
'''Šv. Jono gatvė''' – viena seniausių Vilniaus senamiesčio gatvių, pavadinta nuo Šv. Jonų bažnyčios, jungianti Pilies gatvę su Universiteto, Gaono ir Dominikonų gatvių sankirta bei Konstantino Sirvydo skveru.
Sovietmečiu ši gatvė buvo vadinama Balio Sruogos gatve.
Istorija
Šv. Jono gatvė susiformavo XVI amžiuje, užstačius pirmąją Vilniaus turgaus aikštę. Daug namų šioje gatvėje priklausė arba Vilniaus katedros kapitulai, arba vyskupams, arba Vilniaus universitetui.
Pasukus iš Pilies gatvės į Šv. Jono gatvę, kairėje stovi betoninis XX a. pabaigos pastatas. Jis pastatytas II pasaulinio karo metu sugriautų Radvilų rūmų vietoje. Nuo XVI a. vidurio rūmai priklausė Mikalojui Radvilai Juodajam. Iš šio rūmus paveldėjo būsimasis Vilniaus vyskupas Jurgis Radvila. Nuo jo laikų rūmai buvo pavadinti kardinalija. XIX a. šie rūmai buvo atitekę carinės imperijos paštui.
Šv. Jono g. 11 namas vadinamas Rusecko namu. Jis susidėjo iš trijų korpusų, kurie supo uždarą kiemą.
Šv. Jono g. 9 namas XVII a. jėzuitų atiduotas Vilniaus mūrininkui Jurgiui Ertliui. Namą jėzuitai padovanojo už po karo su Maskva sugriautos Šv. Jonų bažnyčios atstatymą. Vėliau namas atiteko Vilniaus universitetui. 1807-1812 m. name gyveno Vilniaus vyskupas Jeronimas Stroinovskis. Vėliau namas buvo išnuomotas Kurier Wileński ir Dziennik Wileński redakcijoms. Šv. Jono g. 7 namą taip pat buvo nupirkęs Ertlis. Namą jis restauravo ir pardavė Minsko pakamariui Korsakui. Nuo to laiko šio namo savininkai keitėsi, pastatas ne kartą degė. Šv. Jono g. 5 name 1629 m. buvo įsteigtas pamaldžių našlių ir netekėjusių merginų, bendrabutis. Vėliau namą įsigijo vaistininkas Šulcas. Per karą su Maskva namas buvo sugriautas, jo savininkas žuvo. Šv. Jono g. 4 name buvo įkurta Vilniaus akademijos spaustuvė. Ją jėzuitams padovanojo Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis. Šioje spaustuvėje buvo spausdinamos ir lietuviškos knygos. Jėzuitų ordiną panaikinus, spaustuvė atiteko Vyriausiajai Lietuvos mokyklai, vėliau – Vilniaus universitetui. 1805 m. spaustuvę iš universiteto nupirko Juozapas Zavadskis.
Šv. Jono g. 3 namas priklausė didikams Valavičiams. XVII a. šį namą nupirko Steponas Pacas, kuris rėmė basųjų karmelitų kūrimąsi  Vilniuje. XVIII a. pastatą įsigijo Sapiegos. Jie jį perstatė ir išpuošė. Pacų, o vėliau Sapiegų rūmai buvo baroko stiliaus, dviejų aukštų, vėliau pristatytas trečias aukštas. Puošnų baroko fasadą puošė laiptuoti piliastrai, dekoratyviniai lipdiniai. Po 1831 m. sukilimo iš jame dalyvavusio Pranciškaus Sapiegos rūmai buvo konfiskuoti ir perduoti įvairioms carinėms įstaigoms. Šiuose rūmuose veikė ir spaustuvė, kurioje 1863 m. buvo išspausdintas caro manifestas apie baudžiavos panaikinimą. XIX a. šiuose rūmuose veikė Vilniaus civilinio gubernatoriaus įstaiga. Tarpukario metais, nuo 1918 m. name kažkiek laiko veikė lietuvių „Rūtos“ draugija, taip pat šiame name buvo įkurtas „Švyturio knygynas (veikė iki 1923 m.), vėliau perkeltas į Kauną. Sovietmečiu rūmuose veikė pašto darbuotojų kultūros rūmai. Pastatas rekonstruotas 1986 metais. Iš Lietuvos pašto rūmus nupirko Lenkijos ambasada, kuri čia veikia iki šių dienų.
Šv. Jono g. 2 nuo XVII a. veikė jėzuitų vaistinė. Pats paskutinis kampinis su Gaono gatve stovėjęs Šv. Jono gatvės namas sudegė 1944 m. Vietoj griuvėsių buvo pasodinti medžiai. Nuo 1782 metų šiame name buvo gyvenęs architektas Laurynas Gucevičius.
Vilniaus šv. Jonų bažnyčia
Vilniaus šv. Jonų bažnyčia – pirmoji parapijinė bažnyčia, įkurta Jogailos 1387 m. nuo 1571 iki 1773 m. bažnyčia priklausė jėzuitams, vėliau Vilniaus universitetui. Panaikinus universitetą 1832 m., bažnyčia tapo parapijine. Bažnyčia stovi Pilies ir šv. Jono gatvių kampe. Gatvių sankryžos gilumoje stovinti bažnyčios varpinė – aukščiausias Vilniaus senamiesčio statinys. XVIII a. varpinėje koncertuodavo orkestras, per šventes varpinė būdavo iliuminuota.
Dabartis
Gatvė neilga, kylanti į kalnelį, paskiau ties sankryža su kitomis trijomis Vilniaus gatvėmis šiek tiek leidžiasi, ji 190 metrų ilgio. Gatvės danga: grindinys (trinkelės). Namų skaičius: 13.
Šv. Jono gatvėje veikia Ryšininkų Kultūros Namai, Lietuvos paštas (Šv. Jono g. 3), Europos Verslo Informacijos Centras Vilnius (Šv. Jono g. 3), Vilniaus Knygrišių Gildija, VO (Šv. Jono g. 4), Lietuvos institutas (Šv. Jono g. 5), Lietuvos nacionalinės Unesco komisijos sekretoriatas (Šv. Jono g. 11), Šv. Jono gatvės galerija, VšĮ (Šv. Jono g. 11), Vilniaus universiteto Mokslo muziejus (Šv. Jono g. 12) bei Šv. Jono krikštytojo ir Šv. Jono apaštalo ir evangelisto bažnyčia (Šv. Jono g. 12).
Priešais gatvėje veikiančią galeriją suformuotame kampelyje ant stulpo pastatyta Vytauto Nalivaikos sukurta į aukštį besiveržiančio žmogaus skulptūra.
Gatvėje yra pakabintos kelios memorialinės lentos. Ant Švento Jono g. 4 pastato kabo memorialinė lenta Vilniaus spaustuvininkui Juozui Zavadskiui. Taip pat paminėta, jog 1822 metais buvo išspausdinta pirmoji Adomo Mickevičiaus poezijos knyga „Baladės ir romansai“. Taip pat iškabinta memorialinė lenta, menanti Vilniaus universiteto bibliotekos 400-ųjų metinių jubiliejų.
Lia Frank
Lia Frank (1921 m. lapkričio 18 d. Kaune – 2012 m. balandžio 6 d. Berlyne, Vokietija) – Lietuvos žydų kilmės Tadžikijos ir Vokietijos rašytoja.
Biografija
Gimė 1921 m. lapkričio 18 d. Kaune, kaip Lia Gerstein. Studijavo Latvijos universitete. Prasidėjus nacių ir sovietų karui pabėgo į Sverdlovską. Po karo grįžo į Rygą. Nuo 1960 m. gyveno Dušanbė, kur mokėsi psichologijos, mokė vokiečių ir lotynų kalbų. Kūrinius rašė vokiečių kalba, japonišku haiku stiliumi. Priklausė TSRS rašytojų sąjungai. 1990 m. išvyko gyventi į Vokietiją. Mirė 2012 m. balandžio 6 d. Berlyne, palaidota Berlyno žydų kapinėse.
Tėrvetės piliakalnis
left|250px|thumb|Tervetės piliakalnis
Tervetės piliakalnis, Cukraus kalnas ir senovinė gyvenvietė – piliakalnis Žiemgaloje, Tervetės savivaldybės teritorijoje, Tervetės valsčius, Tėrvetės gamtos parkas, Latvija. Pasiekiamas nuo Tervetės centro šiaurės vakarų kryptimi, parke. Vienas įspūdingiausių ir didžiausių Vakarų Žiemgalos piliakalnių.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas 19 m aukščio kalvoje, orientuotoje pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi Tervetės upės dešiniajame krante, upės kilpoje, juosiančioje piliakalnį iš pietų, vakarų ir šiaurės. Nuo pietryčiuose už 150 m esančio Svėtkalnio piliakalnio jį skiria gilus griovys, šiaurės rytuose – dabar apsausinta pelkė. Aikštelės ilgis 90 m, plotis 40 m. Jos pietrytiniame gale supilta 3 m aukščio 30 x 18 m ploto kuoravietė. Piliakalnis su priešpiliu, jo vakarinėje pusėje buvusi 9,5 ha ploto senovinė gyvenvietė.
Istorija
XIII a. Tervetėje vesta Eiliuotoji Livonijos kronika ir Henriko Latvio kronika mini, kad kraštą valdė didžiūnai Viestartas ir Nameisis. Tervetė buvo rytų Žiemgalos centras, kurio Livonijos ordinas ilgą laiką nesugebėjo užkariauti. Tik 1286 m. žiemgaliai ir žemaičiai, nepavykus užimti Šventojo kalno pilį, patys sudegino savo pilį ir pasitraukė į Raktę. Saugomas valstybės, VKPAI Nr. 787.
Laigabaliai
Laigabaliaĩ  – buvęs kaimas vakarų Baltarusijoje, Gardino srities Gardino rajono Kvasoukos apylinkėje. Nuo 1984 m. – Novikų kaimo pietvakarinė dalis. Išsidėstęs 12 km į pietus nuo Gardino, prie kelio iš šio miesto į Adelską.
Tėrvetės piliakalnis
Tyrimai
Piliakalnis tirtas 1952-1956 m. Rasti šeši kultūriniai sluoksniai, kurie leidžia spėti, jog piliakalnyje gyventa nuo I a. pr. m. e. iki XIII a. pabaigos. Piliakalnio gynybinė sistema ypač ištobulinta XI a., kai buvo pastatytos storos sienos ir bokštai. Archeologinių tyrimų metu piliakalnyje rasta apie 4000 senovinių dirbinių. Vėliausiai piliakalnio šiaurės rytinėje dalyje pastatyta kryžiuočių pilis, kurios gruvėsiai teberiogso iki šiol.
Laigabaliai
Istorija
Kaimas žinomas nuo viduramžių, Jano Jakubovskio sudarytame XV a. žemėlapyje pažymėtas Hancevičių vardu. Rašytiniuose šaltiniuose minima, kad 1744 m. Laigabalių katalikai priklausė Gardino Švč. Mergelės Marijos Angeliškosios pranciškonų bažnyčiai. Nuo 1892 m. kaime stovėjo akmeninis kryžius, veikė kapinės.
Nuo 1924 m. Laigabaliai buvo priskirti Balstogės vaivadijos Sokulkos apskrities Kužnicos valsčiui. 1936 m. įkurta Kapčiaukos Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo parapija, vėliau (dar prieš Antrąjį pasaulinį karą) už keturių km esančioje Kapčiaukoje pastatyta bažnyčia ir laigabaliečiai meldėsi joje. Tuo metu kaime gyveno 120 žmonių.
Tėrvetės piliakalnis
Tyrimai
center|800px|thumb|Tervetės piliakalnis iš šiaurės vakarų pusės
Vilcės piliakalnis
Vilcės piliakalnis – piliakalnis Žiemgaloje, Jelgavos savivaldybės teritorijoje, Vilcės valsčius, Vilcės gamtos parkas, Latvija.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas 80 m nuo Vilcės ir Rukūzės upių santakos, 12 m aukščio nuo upių smiltakmenio ir dolomito kalvoje, kurią Vilcės srovė gerokai apgriovė. Vienas piliakalnio galas 2,5 m paaukštintas. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 1025.
Namtoksamlano nacionalinis parkas
Namtoksamlano nacionalinis parkas Fraputthačajo (Phraphut Thachai) – nacionalinis parkas Tailando centre, Saraburio provincijoje. Parkas įkurtas 1981 m. rugsėjo 2 d. ir iki 2006 m. nacionalinis parkas vadinosi Khaosamlano (Khao Sam Lan) bei Fraputthačajo (Phraphut Thachai) vardais.
Vieta
Parkas užima 44,57 km² ir apima Kaengkhojo (Kaeng Khoi), Nongkhe (Nong Khae), Vihandaengo (Wihan Daeng) ir Mueango (Mueang) apylinkes, 15 km į pietus nuo provincijos centro Saraburio.
Flora ir fauna
Namtoksamlano nacionaliniame parke vyrauja drėgni atogrąžų ir lapuočių miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), rudoji šorėja (Shorea obtusa), Shorea siamensis, kvapioji hopėja (Hopea odorata), Afzelia xylocarpa , didysis tikmedis (Tectona grandis), krausva (Lagerstroemia calyculata) ir daug bambukų.
Parke gyvena: šernai (Sus scrofa), Indijos muntjakai (Muntiacus muntjak), Malajiniai lokiai (Helarctos malayanus), Javiniai elniukai (Tragulus javanicus), šiaurinės kiauliauodegės makakos (Macaca leonina), ausytieji skujuočiai, Tupaia belangeri ir kt., sutinkama daug paukščių: Blanfordo bulbiuliai (Pycnonotus blanfordi), didžiosios krūmyninės gegutės (Phaenicophaeus tristis) , rytinės šamos (Copsychus saularis), paprastosios pentinuotosios gegutės (Centropus sinensis), bankivinės vištos (Gallus gallus), rudosios medšarkės (Lanius cristatus) , ilgauodegės medšarkės (Lanius schach) , baltasturplės šamos (Copsychus malabaricus), javiniai kūdriniai garniai (Ardeola speciosa), rusvakepurės dirvinės timalijos (Pellorneum ruficeps) ir kt.
Adecco
„Adecco Group“ – didžiausia pasaulyje įdarbinimo paslaugų įmonė, įsikūrusi Ciuriche, Šveicarijoje. Yra įtraukta į „Fortune Global 500“ sąrašą.
Kompanijoje dirba virš 32 000 darbuotojų, išsibarsčiusių per 60 šalių, taip pat kompanija turi 5100 atstovybių visame pasaulyje. „Adecco Group“ siūlo platų paslaugų spektrą savo svarbiausiose rinkose, kaip antai Prancūzija, Šiaurės Amerika, Jungtinė Karalystė, Airija, Japonija, Vokietija, Austrija, Italija, Beniliuksas, Šiaurės šalys, Pirėnų pusiasalis, Australija, Naujoji Zelandija ir Šveicarija.
Įmonė buvo įkurta 1996 m., susijungus prancūzų kompanijai „Ecco“ ir šveicarų kompanijai „Adia Interim“. Jos akcijomis yra prekiaujama Šveicarijos vertybinių popierių biržoje (SMI).
„Adecco Group“ taip pat yra motininė įmonė kitų prekių ženklų, įskaitant „Adecco Staffing“, „Modis“, „Spring Professional“, „Badenoch & Clark“, „XPE Pharma and Science“, „Beeline“, „Pontoon“ ir „Lee Hecht Harrison“.
Haradokas (Gluskas)
Haradokas  – kaimas pietryčių Baltarusijoje, 17 km į šiaurę nuo Hlusko, prie Ptičės upės.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Babruisko apskrities Haradoko valsčiaus centras.
Mis Anglija
Mis Anglija – nacionalinis grožio konkursas, kuriame kasmet renkama gražiausia Anglijos mergina. |right|thumb|150px|Mis Anglija 2017 Stephanie Hill
Apie konkursą
Kartu su Mis Šiaurės Airija, Mis Škotija ir Mis Velsas, konkurso nugalėtoja dalyvauja Mis Pasaulis, o geriausiai iš jų įvertinta mergina skelbiama Mis Jungtinė Karalystė.
2011 m. konkurso nugalėtoja Alize Lily Mounter Mis Pasaulis rinkimuose užėmė 4 vietą – aukščiausią iki tol šalies istorijoje. 2014 m. carine Tyrrell pateko į Top 5, o 2017 m. Stephanie Hill tapo 2-ąja vice Mis.
2020 m. konkursas neįvyko dėl COVID-19 pandemijos.
2009 m. konkurso nugalėtoja Rachel Christie atsisakė titulo po to, kai naktiniame klube įvyko konfliktas su Mis Mančesteris Sara Beverley Jones, kuris vėliau pateko į spaudos antraštes, nors Christie buvo paleista jai nepateikus kaltinimų. Nugalėtojos karūna buvo perduota antrosios vietos laimėtojai Katrinai Hodge. Pastaroji tuo metu buvo Britanijos armijos tarnyboje ir turėjo per 48 valandas pasiruošti Mis Pasaulis konkursui. right|thumb|150px|Mis Anglija 2014 Carina Tyrell right|thumb|150px|Mis Anglija 2011 Alize Mounter right|thumb|150px|Mis Anglija 2008 Laura Coleman right|thumb|150px|Mis Anglija 2007 Georgia Horsley right|thumb|150px|Mis Anglija 2006 Eleanor Glynn right|thumb|150px|Mis Anglija 2005 Hammasa Kohistani right|thumb|150px|Mis Anglija 2004 Danielle Lloyd
Camille Camille
Imbi-Camille Rätsep (g. 1970 m. kovo 24 d.), geriau žinoma kaip Camille Camille – Estijos smuikininkė.
1993–1998 metais grojo pankroko grupėje Vennaskond. 1999 metais su dainininke Evelin Samuel atstovavo Estijai „Eurovizijoje“, kur su kūriniu „Diamond of Night“ užėmė 6-ą vietą.
Vineba
Vineba  – miestas pietinėje Ganoje, Vidurio regione, prie Atlanto vandenyno Gvinėjos įlankos, ~140 km į rytus nuo Keip Kosto, 60 km į vakarus nuo šalies sostinės Akros. Gyventojų 60 tūkst. (2013 m. duomenys).
Vineba tradiciškai dar vadinama Simpa. Yra istorinis žvejų uostas, verčiamasi žvejyba, amatais, plėtojamas turizmas. Veikia Pedagogikos universitetas (įkurtas 1992 m.).
Frederikas Vilhelmas Liubomirskis
Frederikas Vilhelmas Liubomirskis (1779 m. – 1848 m. gegužės 21 d. Rivnė) – Lenkijos armijos generolas, Voluinės vicegubernatorius (1816 m.), Rusijos caro kamergeris, masonų ložės „Bouclier du Nord“ narys (1818 m.).
Biografija
Buvo Juzefo Liubomirskio ir Liudvikos Sosnovskos sūnus, Henriko Liudviko brolis.
Šeima
Apie 1808 m. vedė Prancišką Zaluską (1793-1844), jiems gimė sūnus Kazimieras. 250px|thumb|left|Liubomirskių rūmai [[Rivnėje]]
Esmonai
Esmonai – kaimas rytų Baltarusijoje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Bialyničų.
Algimantas Dailidė
Algimantas Dailidė (1921 m. kovo 12 d. Kaune–2015 m. JAV) – karininkas, karo nusikaltėlis. 2006 m. nuteistas kalėti 5 metams už tai, kad 1941 m. lapkritį dalyvavo žydų tautybės asmenų arešte, jų butų kratose ir patalpinime į daboklę, taip pat, kad Vilniuje sulaikė du iš Vilniaus geto pabėgusius žydus, taip pat 1942 metais jis areštavo lenkų pogrindinei antinacinei organizacijai priklausiusius asmenis, tačiau dėl senatvės ir dėl to, kad nusikaltimų metu nežudė ir nekankino žmonių nuo bausmės buvo atleistas.
Esmonai
Istorija
XIX a. buvo Barysavo apskrities miestelis, Esmonų valsčiaus centras.