cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaišiadorių šv. Faustinos mokykla-daugiafunkcis centras
'''Kaišiadorių šv. Faustinos mokykla-daugiafunkcis centras''' – savivaldybės dieninė bendrojo ugdymo mokykla Kaišiadoryse, Gedimino g. 118, vykdanti pradinio, pagrindinio ir socialinių įgūdžių ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Vykdo socialinės funkcijas: dienos socialinė globa vaikams ir suaugusiems su negalia ir su sunkia negalia, asmeninės pagalbos (asmeninio asistento) paslaugos klientų namuose, neįgaliųjų terapijų studija. Įstaigos kodas 190984870. Pastate kartu veikia ir Kaišiadorių suaugusiųjų mokykla.
Istorija
Mokykla įsteigta 1982 m. rugsėjo 1 d. kaip Kaišiadorių pagalbinė mokykla internatas. Mokyklos steigėjas buvo Švietimo ir mokslo ministerija. 1987 m. mokykloje mokėsi 287 mokiniai (daugiausiai mokyklos istorijoje). Tais pačiais metais išleista pirmoji abiturientų laida – 31 moksleivis.
1992–1997 m. laikotarpiu mokykla pervardinta į Kaišiadorių specialiąją internatinę mokyklą. Atidarytos lavinamosios klasės vaikams, kurie anksčiau dėl savo negalės pobūdžio buvo laikomi neugdytinais. 1995 m. mokykloje pradėti lavinti vaikai, turintys didelius ir labai didelius specialiuosius ugdymosi poreikius. 1996 m. mokinių auklėjamosios grupės perorganizuojamos į šeimynas. 1994–1995 m. mokyklos bazėje įsteigiama Jaunimo mokykla, nuo 1995 m. rugsėjo kaip savarankiška Kaišiadorių rajono savivaldybės ugdymo įstaiga, įsikūrusi Kaišiadorių specialiosios mokyklos patalpose.
1997 m. Kaišiadorių specialiosios internatinės mokyklos pavaldumas perduotas Kauno apskrities viršininko administracijai. 1999 m. renovuota mokyklos biblioteka, taip pat teikianti paslaugas viso rajono pedagogams. 2000 m. įrengta nuolat veikianti moksleivių darbų ekspozicijos salė. 2002 m. įrengtas informacinių technologijų kabinetas. 2003–2004 m. pradėtos teikti papildomos paslaugos negalią turintiems ugdytiniams – kūno vandens masažas, bendroji kūno atpalaidavimo terapija, relaksacijos kabineto paslaugos, hipoterapija (gydomasis jodinėjimas).
2005 m. keitėsi mokyklos nuostatai ir pavadinimas, ji tapo Kaišiadorių specialioji mokykla. Nuo 2005 m. rugsėjo mėnesio tai specialioji mokykla su bendrabučiu, skirtu mokiniams, kurie dėl didelių atstumų negali pasiekti mokyklos kiekvieną dieną iš namų ar globos įstaigų.
2010–2011 m. mokyklos pastatas renovuotas. 2016 m. pavadinimas „Kaišiadorių specialioji mokykla“ pakeistas į „Kaišiadorių šventosios Faustinos mokykla“. 2021 m. rugsėjį mokykla tapo Kaišiadorių šventosios Faustinos mokykla-daugiafunkciu centru.
Šaukava
Šaukava – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Ukmergės, greta magistralės. Seniūnaitijos centras.
Infraraudonieji spinduliai
thumb|300px|[[Šuo|Šuns nuotrauka infraraudonajame diapazone]] Infraraudonieji spinduliai (sutr. IR) – elektromagnetinės bangos, kurių ilgis didesnis nei matomos šviesos, bet mažesnis nei radijo bangų. Pavadinimas reiškia žemiau raudono ( 'žemiau'). Raudona spalva tai yra matomos šviesos ilgiausias bangos ilgis. Infraraudonasis diapazonas yra tarp 750 nm ir 1 mm.
Astronomai infraraudonąjį diapazoną skirsto į:
Analų mokykla
Analų mokykla – istoriografinė XX amžiaus prancūzų istorikų mokykla. Pradininkai – Marcas Blochas ir Lucienas Febvre. Kritikavo politinės ir karinės istorijos sureikšminimą. Istoriją siekė paversti tarpdisciplininiu mokslu. Praeities tyrimams taikė menotyros, geografijos tokių socialinių mokslų kaip sociologija, ekonomika, antropologija, psichologija metodus. Padarė didžiulę įtaką istorijos mokslo raidai XX amžiuje.
Atstovų kartos
Mokyklos atstovai skirstomi į 3 kartas. Pirmajai kartai priskiriami mokyklos pradininkai Marc Bloch ir Lucien Febvre. Dėstydami Strasbūro universitete, jie 1929 m. pradėjo leisti poleminį žurnalą Annales d’histoire économique et sociale (vėliau pervadintą į Annales. Economies, sociétés, civilisations; nuo 1994 m. Annales. Histoire, Sciences Sociales), iš kurio ir kilo mokyklos pavadinimas. Tiek Blochą, tiek Febvre stipriai paveikė vieno iš sociologijos pradininkų Émile Durkheimo ir jo mokinių visuomenės tyrimai ir idėjos. Annales redaktoriai kritikavo tuo metu vyravusios pozityvistinės mokyklos idėjas, kuri visą dėmesį skyrė politinei „karalių ir karvedžių“ istorijai. Jie siekė į praeities tyrimus įtraukti ekonominių, socialinių ir kultūrinių procesų raidą, kreipė dėmesį į marginalinius istorijos reiškinius.
Antrajai Analų mokyklos kartai priskiriami Antrojo pasaulinio karo metu ar tuoj po jo subrendę istorikai. Žymiausi iš jų Fernandas Braudelis, Pierre Goubert ir Ernestas Labrousse. Savo darbuose jie įtvirtino ir išplėtė savo pirmtakų ir mokytojų idėjas. Ekonomika ir socialiniai santykiai, Febvre pradėta plėtoti mintis apie gamtinių sąlygų svarbą visuomenės raidai tapo neatsiejama istorijos tyrimo dalis. Nemažiau reikšmingas antrosios kartos indėlis į mokslo plėtojimą yra Braudelio „ilgo nuotolio“ (la longue durée) koncepcija, kuri atsirado dėl Claude Lévi-Strausso struktūralizmo idėjų įtakos. Ši koncepcija visuomenę apibūdina kaip inertišką, save reguliuojantį organizmą – struktūrą, kurios pokyčius galima pajusti tik ilgo laiko („ilgo nuotolio“) perspektyvoje. Kiti žinomesni kartos atstovai - Pierre Chaunu, Pierre Villar.
Trečiosios kartos atstovai atsakingi už dar vieną daugiasluoksnį lūžį istorijos sampratoje. Šalia ekonominių ir sociologinių tyrinėjimų, aštuntajame dešimtmetyje atsigręžta ir į kultūros bei mentaliteto istoriją, Jacques Le Goffo ir Pierro Nora pavadinta „Naująja istorija“ (Nouvelle histoire). Naujosios kartos istorikai ėmėsi tyrinėti meno palikimą, per jį atskleisdami „kolektyvinių vaizdinių“, įpročių, mąstymo struktūrų raidą. Jie ėmėsi kritikuoti tradicinę istorijos periodizaciją. Pradėjus taikyti kitų mokslų metodus „Naujoji istorija“ apjungė daugelį kitų socialinių ir humanitarinių disciplinų.
Trečiosios kartos atstovai - Georges Duby, Jacques Le Goff, Pierre Nora, Emmanuel Le Roy Ladurie, Philippe Ariés, Mona Ozouf, Arlette Farge, Michele Perrot, Alain Besancon, Francois Furet, Michelle Vovelle, Maurice Agulhon, Robert Mandrou, André Burguiére. Mokyklos pasekėjai dirba Vokietijoje, Italijoje, Lenkijoje, Rusijoje, JAV ir kitose šalyse.
Panevėžio apskritis
Panevėžio apskritis – skirtingais laikais dar žinoma kaip Panevėžio pavietas, Panevėžio ujezdas – 1831–1950 m. egzistavęs administracinis vienetas dabartinėje vidurio Lietuvoje, su centru Panevėžyje. Nuo 1994 m. – Lietuvos Respublikos administracinis teritorinis vienetas Lietuvos šiaurės rytinėje dalyje, abipus Nevėžio. Apskrities centras – Panevėžys.
Panevėžio apskritis apėmė Panevėžio miesto ir Biržų, Kupiškio, Panevėžio, Pasvalio, Rokiškio rajonų savivaldybių teritorijas.
Pagal užimamą plotą Panevėžio apskritis – ketvirtoji apskritis Lietuvoje. Miestai ir gyvenvietės sudarė 20,2 tūkst. ha, pramonės įmonės ir keliai – 14,5 ha, žemdirbystės plotai – 482,2 tūkst. ha, miškai – 210,9 tūkst. ha, vandenys – 20,0 tūkst. ha, kitos paskirties plotai – 40,6 tūkst. ha.
Istorija
Panevėžio apskrities pirmtake laikytina Upytės žemė, susikūrusi pietinėje dabartinės apskrities dalyje. XIV a. Lietuvoje minimi Didžiojo kunigaikščio vietininkų valdomi valsčiai, sudaryti iš buvusių žemių ar dalinių kunigaikštysčių. Tokiu valsčiumi tapo ir Upytės žemė. 1413 m. sudarytos Vilniaus ir Trakų vaivadijos, į pastarosios sudėtį pateko ir Upytės valsčius. 1565–1566 m. Lietuvoje vyko administracinė ir teismo reforma ir Upytės pavietas įėjo į Trakų vaivadiją. Nors administracinis centras iš Upytės išsikėlė į Panevėžį, jos pavadinimą teritorinis darinys išlaikė dar beveik 300 metų.
Panevėžio apskritis buvo įkurta po 1831 m. sukilimo, pervardinus Upytės apskritį į Panevėžio apskritį. Taigi, istorinė Panevėžio apskritis, dar žinoma kaip Panevėžio pavietas, Panevėžio ujezdas, kaip administracinis vienetas dabartinėje vidurio Lietuvoje egzistavo 1831–1950 m. su centru Panevėžyje, kurio priklausomybė ir teritorija daug kartų keitėsi.
1994 m. priimtas įstatymas vėl įteisino apskritis, atkurta ir Panevėžio apskritis. 2004 m. patvirtintas Panevėžio apskrities herbas. 2010 m. liepos 1 d. panaikinta apskrities administracija, jos funkcijos perduotos savivaldybėms ir ministerijoms, o pati apskritis liko kaip teritorinis vienetas.
Pramonė
Panevėžio apskrityje 2003 m. sukurta virš 3,4 mlrd. Lt BVP. Vienam apskrities gyventojui teko 10,6 tūkst. Lt (2,6 tūkst. JAV dolerių). 126 pramonės įmonėse dirbo per 20 tūkst. darbuotojų. 2003 m. apskrities pramonės įmonės pardavė produkcijos už beveik 2 mlrd. Lt. Tai sudarė apie 9% visos šalies pramonės produkcijos. Beveik pusę (47%) pramonės produkcijos pagamina maisto ir gėrimų pramonės įmonės.
Miestai
Apskrityje buvo 11 miestų, iš kurių didžiausi:
Japonijos mokslas
thumb|150px|Kompanijos [[Honda sukurtas ASIMO robotas Expo 2005 parodoje Japonijoje.]]
Austrijos moterų rankinio rinktinė
Austrijos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Austrijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Austrijos rankinio federacija.
Japonijos mokslas
Japonija yra viena lyderiaujančių valstybių pagal mokslinius tyrimus, ypač automobilių gamybos, energijos taupymo, robotų technikos ir biomedicinos srityse.
Mokslinei tiriamajai veiklai, kurioje dirba 700 000 mokslininkų, skiriama 130 mlrd. US$ biudžetas, trečias iš didžiausių pasaulyje. Dabar žymiausias indėlis į technologijas pastebimas elektronikos, automobilių, mašinerijos, pramoninės robotikos, optikos, chemijos ie puslaidininkių srityse. Japonija visame pasaulyje pirmauja robotų gamyba ir panaudojimu, valdydama daugiau kaip pusę viso pasaulio pramoninių robotų, naudojamų gamyboje. Čia taip pat gaminami garsieji QRIO, ASIMO ir AIBO modeliai. Japonija pasaulyje taip pat pirmauja automobilių gamyboje, čia įsikūrę net 6 iš 15 didžiausių pasaulyje automobilių gamintojų ir kol kas 7 iš 20 pasaulyje didžiausių puslaidininkių gamintojų.
Japonija taip pat turi planų kosmoso tyrimų srityje, įskaitant 2030 m. žadama bazės Mėnulyje pastatymą.
Algirdas Petrulis
Algirdas Petrulis (1915 m. sausio 16 d. – 2010 m. sausio 25 d.) – Lietuvos dailininkas tapytojas.
Biografija
Mokėsi Kauno meno mokykloje, Justino Vienožinskio studijoje. Nuo 1944 iki 1951 m. ir nuo 1962 iki 1984 m. dėstė Vilniaus valstybiniame dailės institute (dab. Vilniaus dailės akademija). Nuo 1968 m. docentas.
Pirmąją personalinę parodą surengė 1964 m. Stilistika bei meno samprata susiformavo domintis prancūzų moderniąja daile. Kūrybai būdinga plastinės struktūros harmonija ir santūri, artimų tonų, gausiai ir nepaprastai jautriai niuansuota spalvinė gama.
Nuo 1946 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Tarimas
Tarimas  – pagrindinė upė Kinijos Liaudies Respublikos Sindziango autonominiame regione.
thumb|left|240px|Tarimo baseino žemėlapis Pagrindine Tarimo ištaka laikoma Jarkando upė prasidedanti Karakorumo kalnuose. Tarimu vadinama nuo Jarkendo susiliejimo su Arksu ir Chotano upėmis. Teka į šiaurę, vėliau į rytus aplink Taklamakano dykumą. Vandeningiausias intakas – Aksu upė (70-80 % viso Tarimo vandens). Jarkando ir Chotano upės kartais sausuoju metų periodu išdžiūva visiškai. Vidurupyje ir žemupyje Тarimas dažnai keičia kryptį, išsišakoja į daugybę atšakų suformuodamas upelių ir ežerėlių labirintą išsidėsčiusį ~80 km pločio juostoje. Įteka į Lop Nuro ežerą. Ištekant iš kalnų srovė neša apie 29 km³ vandens per metus, žiotyse – nuo 4 iki 8 km³.
Alapino debiutas
Alapino debiutas – retas šachmatų debiutas, kurio ėjimai: Debiutas pavadintas rusų-lietuvių šachmatininko ir debiutų teoretiko Semiono Alapino (1856–1923).
Alapino debiutas yra neįprastas debiutas, tačiau puikiai žaidžiamas baltaisiais. Šis debiutas dažniausiai naudojamas tų, kurie nori išvengti teorinių ispaniškosios partijos variantų ar kitų debiutų, kurie susidaro po '''2. Žf3 ar 2. Žc3'''. Kartais šachmatininkai naudoja šį debiutą kaip staigmeną. Baltieji vėliau paprastai žaidžia f2-f4 arba d2-d4.
Juodieji labai lengvai gali išlyginti padėtį, nors pranašumą jiems gauti sunku, pvz., tiek 2...Žf6, tiek 2...Žc6, tiek 2...d5 išlygina, nors persvaros juodiesiems neduoda. Po 2...Žf6 baltieji gali žaisti '''3. Žc3 arba 3. f3'''. Ėjimas 2...Žc6 dažniausiai perveda į škotiškąją partiją po '''3. d4 ed 4. Žxd4'''.
Teriologija
Teriologija ( žvėris -logija; dar vadinama mamaliologija, mamologija, mastologija) – zoologijos šaka, tirianti žinduolius. Mamologija (žodis kilęs iš lotynų kalbos mamma - krūtis + …logija - mokslas) - tai yra mokslas apie žinduolius. thumb|250px|[[Lazdyninė miegapelė]]
Maneičių piliakalnis
Maneičių piliakalnis su gyvenviete, Sudeikiai – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3612; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1336; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A930KP) ir gyvenvietė Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Ruklių miške, Daugailių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Sudeikiai – Radeikiai pasukus į kairę šiaurėn, pavažiavus Alaušo rytiniu krantu per miškus einančiu keliu laikantis kairės 2 km iki poilsiavietės Alaušo krante – yra 200 m į dešinę šiaurėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 150 m į rytus nuo Alaušo ežero rytinio kranto. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 30x18 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos. Pietiniame krašte supiltas 0,4 m aukščio, 6 m pločio pylimas. 2 m žemiau aikštelės pietinio krašto yra 9 m pločio terasa, už kurios iškastas 6 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už jo supiltas 0,3 m aukščio, 5 m pločio antras pylimas. Už šio pylimo iškastas antras 4,5 m pločio, 0,2 m gylio griovys, supiltas trečias 0,4 m aukščio, 7,5 m pločio pylimas ir iškastas trečias 6 m pločio, 0,2 m gylio griovys. Už jo toliau į pietus yra pylimo formos natūralus 1,5 m aukščio iškilimas. Šiauriniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės, yra 9 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas arimų, kurie beveik sunaikino jo pylimus. XIX a. pabaigoje minimi buvę 4 pylimai: du didesni abiejuose aikštelės kraštuose, mažesni šlaituose. Iš rytinės pusės minimas buvęs 6,5 m pločio įvažiavimas į piliakalnį, apsaugotas 23 m ilgio, 1,4 m aukščio pylimų. Piliakalnis apauga lapuočiais medžiais ir krūmais.
Tyrimai
1958 m. ir 1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Pavieniai archeologiniai radiniai – lipdytų puodų šukės brūkšniuotu ir grublėtu paviršiais (blogai išlikusios) rasti 1996 m., 2005 m. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 77789 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1255000 m².
Gyvenvietė
Pietinėje, vakarinėje, šiaurinėje ir šiaurės rytų papėdėse yra 7 ha ploto I tūkstantmečio papėdės gyvenvietė. 1996 m. Kultūros paveldo centras, vadovas Zenonas Baubonis gyvenvietės vakariniame pakraštyje ištyrė bendrą 40 m² plotą, rado iki 20 cm storio kultūrinį sluoksnį. Kultūrinis sluoksnis: vakarinėje gyvenvietės dalyje nuo 10 iki 80 cm storio kultūrinio sluoksnio liekanos su lipdytų puodų šukėmis, molio tinku ir laužavietėmis, o pietvakarinėje tarp piliakalnio papėdės ir daubos – intensyvus kultūrinis sluoksnis su lipdytų puodų pavienėmis šukėmis, židinių degusiais akmenimis. Kultūrinis sluoksnis iki XX a. pabaigos buvo ariamas, šiuo metu dirvonas su jaunu pušynėliu bei pavieniais lapuočių medeliais ir krūmais. Tarp piliakalnio pietvakarinės papėdės ir daubos suartas maždaug 15x15 m dydžio plotas. Pietvakarinėje dalyje, smėlio kalvelėje, važinėjant automobiliais, ardomas paviršius.
Tautosaka
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Sūdėnai
Sūdėnai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakariniame pakraštyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Laukžemės, kairiajame Šventosios krante, abipus kelio Laukžemė-Senoji Įpiltis.
Kaime 2009 m. atidarytas pirmasis skandinavų kapitalo bendrovės „4 Energia” 14 megavatų galingumo vėjo jėgainių parkas.
Geografija
Kaimas įsikūręs kairiajame Šventosios krante. Šiaurėje ribojasi su Benaičių, rytuose – Žynelių, pietuose – Pelėkių kaimais. Pietvakariniu pakraščiu teka Šventosios intakas – Kulšė. Per kaimą praeina kelias Laukžemė–Senoji Įpiltis, nuo kurio atsišakoja kelias į Žynelius.
Istorija
1846 m. Sūdėnuose buvo 10 namų, o 1870 m. Laukžemės barono Medemo dvarui priklausė 133 kaimo valstiečiai. Vykdant Stolypino reformą, kaimas 1913 m. buvo išskirstytas į vienkiemius. 1923 m. jame buvo 34 vienkieminiai ūkiai. Prie Kulšės upelio stovėjo vandens malūnas, kuriame grūdus susimaldavo ir kitų kaimų valstiečiai. Malūno sode tebėra pagonių kulto objektu laikomas akmuo su cilindro pavidalo dubeniu ir nedideliu lataku.
Seniau kaimą nuo nelaimių ir negandų saugojo XIX a.-XX a. pradžioje pastatyti kryžiai ir koplytėlės su šventųjų skulptūromis. Šventosios slėnyje išliko kūlgrinda, kuria valstiečiai tebesinaudojo ir XX a. veždami iš lankos šieną. Į šiaurę nuo jos esantis vingis vadinamas Vaidavingiu: esą čia dažnai vaidendavosi.
Antakalnio pagrindinė mokykla
Kaišiadorių rajono Antakalnio pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Antakalnyje (Kaišiadorių raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290594120. Steigėjas Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba. Dabar yra Kaišiadorių Vaclovo Giržado progimnazijos skyrius.
Hobitai
Hòbitai  – rašytojo Džono Ronaldo Ruelio Tolkino sugalvota padermė, pirmąkart pasirodžiusi knygoje „Hobitas“.
Antakalnio pagrindinė mokykla
Istorija
miniatiūra|250px|left|Mokykla 2013 m. vasarą
Hobitai
Ištakos
Nors Tolkinas teigė šį padarą sugalvojęs atsitiktinai, nėra jokių abejonių, kad būta kitų šaltinių įtakos. Paprastai spėjama, kad Tolkinas kada nors skaitė ar tiesiog peržvelgė žemiau suminėtus šaltinius, tačiau sąmoningai detalių neužfiksavo – vėliau jos suformavo unikalų hobito vaizdinį.
Antakalnio pagrindinė mokykla
Istorija
1938 m. Antakalnyje veikusioje pradinėje mokykloje mokėsi 89 mokinukai, 1957–1958 m. – 120 mokinių. Per Antrąjį pasaulinį karą vokiečiai mokyklą sudegino, todėl laikinai ji įsikūrė nuomojamose patalpose – Taparausko name. Nuo 1990 m. Antakalnio pagrindinė mokykla įsikūrė buvusio vaikų darželio pastate. Į mokyklą mokyklos transportu kiekvieną rytą yra atvežami ir po pamokų parvežami 28 mokiniai, gyvenantys toliau, nei 3 km nuo mokyklos.
Hobitai
Ištakos
Pats žodis hobitas buvo paminėtas „Denhamo traktatuose“ 1895 m. tarp gausybės kitų mitinių personažų. Gali būti, kad Tolkinas kada nors skaitė šį sąrašą, nors Denhamo hobitas yra „dvasia“, o ne žmogiška būtybė. Įtakos Tolkino hobitui galėjo turėti ir Sinclair Lewis 1922 m. išleista knyga „Babbitt“. Jos pagrindinis veikėjas yra prekybos agentas Džordžas Babitas, pasibodėjęs gyvenimo vienodumu ir pradėjęs ieškoti ko nors naujo. Knygos gale Babitas grįžta prie ankstesnio gyvenimo būdo.
Antakalnio pagrindinė mokykla
Istorija
2016 m. Antakalnio mokykla prijungta prie Kaišiadorių Vaclovo Giržado progimnazijos kaip jos skyrius.
Hobitai
Ištakos
Vieną iš galimų šaltinių Tolkinas pats atmetė: tai Julian Huxley'aus pasakojimas apie „mažus gauruotus žmogeliukus“ Afrikoje.
Žodžiui įtakos galėjo turėti tai, kad vidurinėje anglų kalboje, kurios specialistas buvo Tolkinas, žodis hobbe dažnai virsdavo mažybiniu prefiksu hob- (plg. žodžius hobbledehoy, hobgoblin, hobyah). Šis žodis reiškęs kažką panašaus į „žmogeliuką“.
Kartais juokais pasakoma, kad hobbit kilęs iš homo + rabbit. Esą su triušiais hobitus sieja gauruotumas ir gyvenimas olose. Iš esmės tai nėra toks neįtikimas paaiškinimas, nes Tolkinas pats hobitus yra lyginęs su triušiais.
Iš „Žiedų valdovo“ žinoma žodžio kilmės iš senosios anglų kalbos versija: hol – bytla reiškia „gyvenantis oloje“. Ši etimologija pateisina žodį pačioje knygoje. Pagal Tolkino koncepciją, „Žiedų valdovas“ yra parašytas ne jo: jis tik išvertė knygą iš rankraščio, parašyto Bendrine Viduržemės kalba – vestronu. Versdamas visus vestroniškus pavadinimus pavertė angliškais. Kadangi Rohano kalba buvo gimininga vestronui, jų pavadinimus Tolkinas „keitė“ senosios anglų kalbos žodžiais. Taigi rohirų vartojamas žodis hobitams pavadinti siejasi su vestronišku žodžiu hobitams pavadinti panašiai kaip senosios anglų kalbos holbytla siejasi su dabartinės.
Išvaizda ir ypatybės
Turi gerą klausą bei regą. Nors apkūnoki, bet pakankamai vikrūs. Moka greitai ir nepastebimai pradingti.
Gyvena kiek ilgiau nei žmonės, vidutiniškai apie šimtą metų. Subrendusiu hobitas laikomas sulaukęs trisdešimt trejų.
Pogrupiai
Istoriškai buvo trys hobitų pogrupiai:
Iš pradžių hobitai gyveno prie Anduino, tarp Žaliagirės ir Ūkanotųjų kalnų. Dėl nežinomų priežasčių vėliau iš ten migravo. Po migracijos trys hobitų pogrupiai susimaišė.
Gyvenimo būdas
"…jie mėgsta tylą, ramybę ir gerai įdirbtą žemę: mieliausiai gyveno gerai sutvarkytose ūkininkaujamose kaimo vietovėse. " (J.R. R. Tolkien, „Žiedų valdovas“, Prologas). Hobitai nemėgsta sudėtingų mašinų, yra namisėdos ir į nuotykius žiūri kreiva akimi. Eilinis hobitas sėdi namuose, domisi sodininkyste, vakarais traukia į smuklę išgerti bokalo elio. Pagrindinė hobitų gyvenvietė – Grafystė bei netoliese esantis Bryliaus kaimas (Shire, Bree).
Gelvanka
Gelvanka – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Gelvonų.
Pilvingiai
Pilvingiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Gudakiemio, Ilgio ežero rytiniame pakraštyje. Šalia telkšo mažesni ežerėliai – Pilvingis (paskelbtas ornitologiniu draustiniu), Kampys. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Ateina plento atšaka.
thumb|left|240px|Kryžius
Istorija
XIX a. pab. Pilvingių kaimas, palivarkas ir karčema pateko į Trakų apskrities Nedzingės valsčių, buvo Merkinės dvaro valda. Apylinkės centras. Stovėjo koplyčia, priklausiusi Merkinės parapijai.
Azúcar Moreno
„Azúcar Moreno“ – ispanų muzikos duetas iš Badachoso, kurį sudaro seserys Antonia „Toñi“ ir Encarnación „Encarna“ Salazar.
Pilvingiai
Pavadinimo kilmė
Kazimieras Būga šiam vietovardžiui priskyrė jotvingišką kilmę.
Azúcar Moreno
Biografija
Dueto narės – seserys Antonia „Toñi“ Salazar (g. 1963 m. kovo 14 d.) ir Encarnación „Encarna“ Salazar (g. 1961 m. sausio 10 d.). Jų šeimos nariai buvo dideli muzikos mėgėjai: jų senelis buvo muzikantas, tėvas – dainininkas ir dainų autorius, o broliai Juan, Manuel ir Jose – grupės „Los Chunguitos“ nariai.
Karjeros pradžioje seserys dainavo brolių grupėje kaip pritariančiosios atlikėjos. 1982 m. jos buvo atrastos įrašų kompanijos „EMI“ ir išleido du albumus, kurie sulaukė vidutinės sėkmės. 1988 m. pasirašė sutartį su kita įrašų kompanija „CBS-Epic“. Tais pačiais metais pasirodė trečiasis grupės albumas „Carne De Melocotón“. Tai vienas pirmųjų Ispanijos muzikos albumų, sujungusių romų muziką ir tradicinį cantaora vokalo stilių su miesto šokių ritmais, tokiais kaip disko, ritmenbliuzas, fankas ir techno. Vienas didžiausių šio laikotarpio hitų tapo daina „Debajo Del Olivo“, išleista 1988 m.
Eurovizinė daina „Bandido“ ir analogišku pavadinimu išleistas albumas, taip pat singlas „Devórame Otra Vez“ duetui tapo atspirties tašku tarptautinėje karjeroje. Per šiuos metus Encarna ir Toñi Salazar turėjo galimybę dirbti su žymiais įrašų prodiuseriais, tokiais kaip Emilio Estefan ir Estéfano. Tais pačiais metais pelnė „Billboard“ muzikos apdovanojimą kaip geriausia lotynų muzikos grupė, tapusi viena populiariausių pop grupių Ispanijoje. 1991 metais išleistas albumas „Mambo“ sulaukė didelės komercinės sėkmės Japonijoje, o 1994 metais daina „El Amor“ buvo filmo „The Specialist“ titulinė daina.
Po nuviliančio 2005 m. „Eurovizijos“ atstovių „Son de Sol“ rezultato, „Azúcar Moreno“ tapo vienu kandidatų į sekančių metų „Euroviziją“. Vėliau buvo paskelbti trys dalyviai: „Azúcar Moreno“, David Civera ir „Las Ketchup“, tačiau duetas nebuvo atrinktas 2006 m. atstovu konkurse.
Lyra
thumb|Moters, grojančios lyra fotografija (1913 m.) Lyra – Senovės Graikų styginis muzikos instrumentas, geriausiai pažįstamas iš Senosios Antikos laikų. Šiuo instrumentu akomponuodavo senovės graikų deklamacijas.
Lyra – citrų šeimos narė. Ja grojama panašiai kaip ir gitara, braukiant, o ne timpčiojant stygas kaip grojant arfa.
Vietos pietų Europoje, vakarų Azijoje ar šiaurės Afrikoje buvo laikomos istorinėmis instrumento kilmės šalimis.
Stygų skaičius
Skirtingose epochose ir kraštuose stygų skaičius kito – dažniausiai lyros turėdavo keturias, septynias arba dešimt stygų. Jomis grojo be postygio ir nė vienas graikiškas aprašymas neaiškina, kad tai kaip nors susiję. Nebuvo naudojamas ir strykas, kuriam plati garso lenta būtų neįveikiama kliūtis. Bet plektrą naudojo pastoviai. Jis buvo laikomas dešine ranka, kad priverstų viršutines stygas skleisti garsą; kitais atvejais jis būdavo pririštas juostele prie lyros. Kairės rankos pirštai liesdavo žemesnes stygas.
Herojiniame amžiuje nebuvo jokių instrumentų, panašių į graikų lyrą. Plutarchas sako, kad Olimpas ir Terpanderis naudojo tik tris stygas savųjų deklamacijų akompanimentui. Vietoj keturių stygų imta naudoti septynias, o vėliau ir aštuonias padvigubinant tetrakordą, o trikordą, siejamą su heksakordu arba šešiastyge lyra, vaizdavo daug archajiškų graikiškų vazų. Nutapyti vaizdai nėra tikslūs, vazų tapytojai mažai dėmesio skyrė visiškam detalių vaizdavimui; dėl to galima manyti, kad jiems svarbiau buvo nupiešti, nei žinoti tikslų skaičių. Buvo įprasta vaizduoti, kad kaire ranka žmogus liečia stygas, o dešinėje laiko plektrą. Graikų civilizacijoje buvusi didelė laisvė ir įvairios tautos stygavo lyrą kaip norėjo, ką parodo išlikę, antikoje naudoti chromatiniai (pustonių) ir neharmoningi (kvartos) skambesiai, pažymintys gyvybingumą ar azijietišką polinkį į rafinuotumą ir intonacijas.
Olivinas
200px|thumb|Olivinas Olivinas – silikatų klasės mineralas, magnio, geležies silikatas, kurio formulė yra (Mg, Fe)2SiO4. Pagal geležies ir magnio santykį skirstomas į forsteritą (praturtintą magniu) ir fajalitą (praturtintą geležimi). Olivinas kristalo struktūra priklauso ortorombinei simetrijai.
Olivinas yra pagrindinis daugumos ultramafinių ir mafinių magminių uolienų mineralas, bei gali būti randamas metamorfinėse uolienose. Fe/Mg santykis mažėja magmai vėstant ir evoliucionuojant. Tai vienas paprastesnės sandaros žemės mineralų, rastas taip pat ir Mėnulyje.
Kietumas pagal Moso skalę 6.5-7.0. Specifinis tankis 3.27-3.37.
Olivinas dažniausiai būna nuo rudai geltonos iki alyvuogių žalios spalvos (nuo ko ir kilo pavadinimas olivinas), nors kartais būna ir rusvas dėl geležies oksidacijos. Turi stiklišką blizgesį.
Šoiči Nišimura
(g. 1911 m. lapkričio 30 d. - m. 1998 m. kovo 22 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1934 m., su ja dalyvavo 1936 m. olimpinėse žaidynėse.
Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija
Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija (KSŠK, Klaipėdos konservatorija) – gimnazijos tipo muzikos mokykla Klaipėdoje. Priklausomybės tipas – valstybinė konservatorija. Konservatorijos grupė – bendrojo lavinimo mokykla. Pagrindinė konservatorijos veiklos sritis – formalusis švietimas, pagrindinė veiklos rūšis – bendrasis vidurinis mokymas.
Konservatorija vykdo pagrindinio (2-oji dalis) ir muzikinio ugdymo programą bei vidurinio ir muzikinio ugdymo programą. Steigėjas – LR Švietimo ir mokslo ministerija. Įstaigos kodas Juridinių asmenų registre 190968528.
Mokytis priimami moksleiviai, baigę 8, 9 ar 10 klasių, ir jiems suteikiamas pagrindinio išsilavinimo pažymėjimas bei vidurinės mokyklos brandos atestatas. Konservatorija ji vadinama todėl, kad 9 ir 10 klasėje vaikai šalia bendrojo lavinimo dalykų mokosi privalomų muzikinių disciplinų.
Istorija
thumb|left|160px|Konservatorijos įkūrėjas [[Stasys Šimkus]] 1923 m. rugsėjo 30 d. kompozitoriaus Stasio Šimkaus iniciatyva Klaipėdoje atidaryta muzikos mokykla, vadinta konservatorija. Tuomet joje veikė dainavimo, fortepijono ir vargonų, styginių, pučiamųjų instrumentų bei kompozicijos (specialiosios teorijos) skyriai. 1924 m. mokykloje įkurtas orkestro skyrius, suformuojamas Klaipėdos muzikos mokyklos simfoninis orkestras. 1925 m. sausio 1 d. LR Ministrų kabineto nutarimu mokykla suvalstybinta. 1925 m. gegužės 25 d. Klaipėdos Šaulių namų salėje įvyko pirmasis Klaipėdos muzikos mokyklos simfoninio orkestro koncertas. 1927 m. dėl sunkių finansinių mokyklos problemų S. Šimkus atsistatydino iš direktoriaus pareigų ir išvyko į JAV. Direktoriumi paskirtas Juozas Žilevičius. Tuo metu konservatorijoje įsteigtame pedagoginiame skyriuje imta ruošti muzikos mokytojus. 1928 m. S. Šimkus tęsė vadovavimą mokyklai. Buvo išleistas pirmasis laikraščio „Muzikos atžalos“ numeris. 1930 m. rugsėjo 1 d. LR švietimo ministerijos įsakymu mokykla uždaryta. 1930 m. veiklą tęsė privati Igno Prielgausko vadovaujama muzikos mokykla. 1939 m. Muzikos mokykla perkelta į Šiaulius. 1945 m. mokykla, vadovaujant Juozui Karosui, atkurta Klaipėdoje (Donelaičio g. 8). 1948 m. prie mokyklos atidaroma septynmetė vaikų muzikos mokykla.
1951 m. atidarytas Bendrojo lavinimo skyrius. 1952 m. veiklą pradėjo Liaudies instrumentų skyrius. 1959 m. mokykla pavadinta Klaipėdos muzikos technikumu. 1960 m. Muzikos mokykla grįžo į senuosius rūmus (S. Šimkaus g. 15). 1963 m. įsteigtas Muzikos teorijos skyrius. 1967 m. mokyklai suteiktas Stasio Šimkaus vardas. 1969 m. mokykla pavadinta Klaipėdos aukštesniąja muzikos mokykla. 1977 m. veiklą pradėjo Liaudies instrumentų ansamblis. 1978 m. minėtas kolektyvas dalyvavo tarptautinės konferencijos (ISME) Kanadoje koncertinėje programoje. 1981 m. prie mokyklos atidaryta Klaipėdos vidurinė meno mokykla (dabar Eduardo Balsio menų gimnazija). 1987 m. S. Šimkaus 100-osioms gimimo metinėms atidengtas V. Skirgailaitės sukurtas kompozitoriaus biustas. 1993 m. mokyklai suteiktas konservatorijos vardas. 1995 m. naujame bendrabutyje (Jūros g. 17) apsigyveno pirmieji studentai. 1996 m. įteikti pirmieji brandos atestatai. 1997 m. konservatorijoje įrengtas metodinis kabinetas (muziejus), pavadintas Menė In salvo. 1997 m. jauniesiems dainininkams įteikta operos solistės Juozės Augaitytės Fondo, įsteigto JAV po dainininkės mirties, premija. 1998 m. pažymint Stasio Šimkaus konservatorijos 75-metį, buvo sukurta vėliava (autorius Alvydas Klimas), Menėje In salvo surengta paroda. 1998 m. vėl pradedamas leisti konservatorijos laikraštis „Muzikos atžalos“.
2002 m. konservatorijos mokiniai ir mokytojai dalyvavo Tarptautiniuose konkursuose – festivaliuose „Muzika be sienų“, Druskininkuose, pelnė Grand Prix, I bei kitas prizines vietas. 2004 m. pradėti rengti Klaipėdos krašto Kazimiero Biliūno tautinių muzikos instrumentų ansamblių ir orkestrų festivaliai-konkursai, Romualdo Žaldoko atminimui skirti Klaipėdos miesto ir apskrities styginių instrumentų konkursai-seminarai. 2006 m. Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorijos steigėju tapo Klaipėdos apskrities viršininko administracija 2010 m. Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorijos steigėju tapo Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija.
Barletos-Andrijos-Tranio provincija
Barletos-Andrijos-Tranio provincija – Italijos provincija Apulijoje. Ji įkurta 2009 m. birželį, Adrija tapo sostine 2010 m. gegužės 21 d. Provincija įkurta atskyrus 10 savivaldybių iš Bario ir Fodžos provincijų. Pavadinime minimi miestai dalinasi provincijos administravimo funkcijas. 2011 m. provincijoje buvo 393 002 gyventojai.
Plajasas
Plajasas, pilnas pavadinimas – Cheneral Viljamil Plajasas (General Villamil Playas) – miestas vakarų Ekvadore, Guajaso provincijoje, 96 km į pietvakarius nuo Gvajakilio, Ramiojo vandenyno pakrantėje.
Tai svarbus šalies turistinis centras, pasižymintis smėlio paplūdimiais ir sausringu klimatu. Taip pat verčiamasi žvejyba. Veikia karo akademija.
Istorija
Miestas pavadintas Ekvadoro nepriklausomybės didvyrio Chosė de Viljamilio garbei.
Miškinių miškas
Miškinių miškas arba Užtrakių miškas – miškas Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, abipus Vilniaus–Marcinkonių geležinkelio ir plento Trakai – Rūdiškės, 4 km į pietus nuo Trakų.
Geografija
Plotas 3090 ha, mišku apaugę 2850 ha. 60 % miškų yra valstybės reikšmės, priklauso Trakų miškų urėdijai. Paviršius banguotas. Miško augavietės – nederlingos ir vidutinio derlingumo, normalaus drėgnumo, vietomis laikinai įmirkusios. 99 % miškų yra ūkiniai, 1 % – apsauginiai.
Istorija
1944–1950 m. veikė Didžiosios Kovos apygardos rinktinės ir Dainavos apygardos Lietuvos partizanai. Nedideli būriai ir pavieniai kovotojai šiuose miškuose išsilaikė iki 1949–1950 m.
Meškinis česnakas
Meškinis česnakas (Allium ursinum) – amarilinių (Amaryllidaceae) šeimos česnako (Allium) genties augalas.
Žydi gegužės mėn., dauginasi sėklomis ir svogūnėliais. Auga ūksmėtuose lapuočių miškuose, mėgsta apydrėgnius, derlingus dirvožemius.
Vaistams naudojami lapai. Jie skinami gegužės mėn. Lapuose yra 42-524 mg askorbino rūgšties, 0,07 % eterinio aliejaus, cukraus, gleivių, organinių rūgščių, mineralinių ir kitų medžiagų.
Vartojama vaistams, kaip daržovė ir prieskonis.
Augalas nuo 1962 m. buvo įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą, bet 2019 m. sąraše jo nebėra.
Dainius Kazlauskas
Biografija
1993 m. Lietuvos muzikos akademijoje baigė vaidybos bakalauro, 1996 m. – magistro studijas. Vaidina įvairiuose teatruose. Raiškių vaidmenų sukūrė spektakliuose, kuriuos režisavo Oskaras Koršunovas, Gintaras Varnas, Anželika Cholina, lietuvių ir užsienio režisierių kino filmuose. Vaidybai būdinga preciziška, dinamiška forma, improvizacija, gebėjimas labai greitai persikūnyti. Dubliuoja lietuvių kalba užsienio animacinius filmus.
Šaltiniai
http://dainiuskazlauskas.narod.ru
Macumoto pilis
thumb|300px|right|Macumoto pilis. Macumoto pilis – XVI a. pilis Japonijoje, Macumoto mieste, Nagano prefektūroje. Ji viena iš keturių pilių, įtrauktų į Japonijos nacionalinių vertybių sąrašą (kitos trys: Baltojo garnio, Hikonės ir Inujamos) ir turinti seniausią donžoną šalyje. Dėl savo juodai dažytos išorės, pilis taip pat žinoma ir Varnos vardu.
Pilis pastatyta iš akmens ir medžio, lygumoje, netoli upės. Per savo istoriją nebuvo nė karto sugriauta, todėl išlikę daug autentiškų architektūros detalių.
Istorija
Pilis buvo įkurta išplėtus nuo 1504 m. stovėjusį fortą. Tai inicijavo Tokugava Iejasu pavaldinys Išikava Kazumasa. Pagrindinės statybos buvo pradėtos XVI a. pabaigoje ir baigtos 1597 m. Nuo to laiko pilis išliko mažai pakitus.
Nolėnų piliakalnis
Nolėnų piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 7135; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1738; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A948) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Nolėnų, Sudeikių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Utena – Užpaliai trečioje sankryžoje į Sirutėnus pasukus į dešinę rytuosna, pavažiavus 200 m yra 50 m į dešinę pietuose.
Piliakalnis
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės vakarų šlaito viršuje auga pušis.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Radinius saugo Utenos kraštotyros muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 4,5 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 674000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Lietuvos kinologų draugija
Lietuvos kinologų draugija (LKD) – pagal Asociacijų įstatymą įsteigtas nesiekiantis pelno ribotos civilinės atsakomybės viešasis juridinis asmuo, vienijantis kinologijos mėgėjus bei profesionalus Lietuvoje.
LKD siekia vienyti kinologijos mėgėjus, koordinuoti LKD narių veiklą ir atstovauti LKD narių interesams.
LKD simbolika:
Uždaviniai
LKD uždaviniai yra šie:
Nuorodos
Oficiali svetainė (lietuvių, anglų k.)
Veprių seniūnija
Veprių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Ukmergės rajono savivaldybės pietvakariniame pakraštyje.
Geografija
Tai mažiausia plotu kaimiškoji seniūnija Ukmergės rajone. 47,5 proc. seniūnijos ploto užima žemės ūkio naudmenos, 40,8 proc. – miškai, 2,2 proc. – vandenys, 9,5 proc. – kitos paskirties plotai. 28 seniūnijos kaimuose ir vienkiemiuose gyvena apie 1400 žmonių. Didžioji ekonomikos dalis sutelkta Vepriuose, kur gyvena apie pusę jos gyventojų.
Seniūnijoje yra 37,4 ha ploto Veprių ežeras, prateka Šventoji ir Širvinta. Vakaruose seniūnija ribojasi su Jonavos rajono Upninkų seniūnija, šiaurėje – Deltuvos seniūnija, rytuose su Pabaisko seniūnija, o pietuose – Širvintų rajono Gelvonų seniūnija.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Visuomeniniai objektai
Šiuo metu seniūnijoje yra:
Kasmet nemaža dėmesio skiriama gyventojų lankomų vietų – parkų ir skverų, paplūdimių, poilsiaviečių įrengimui ir tvarkymui, gyvenimo kokybės gerinimui. Didesnėse seniūnijos gyvenvietėse atnaujintas centrinių gatvių apšvietimas.
Kultūra
Seniūnijoje įsteigta Veprių kaimo bendruomenė ir Sližių krašto bendruomenė, kurių veikla orientuota į kultūrinį gyvenimą. Vepriuose veikia mokytojo Jono Žentelio asmeninės kolekcijos pagrindu įkurtas istorinės-kultūrinės krypties kraštotyros muziejus, kurio ekspozicijose ir fonduose sukaupta daugiau kaip 5000 eksponatų.
Lietuvoje Vepriai žinomi Kalvarijomis. Per Sekminių atlaidus į Veprių miestelį atvyksta maldininkų iš įvairių Lietuvos vietovių. Atlaidų metu einamas 5,5 kilometrų Kryžiaus kelias. Seniūnijoje labiausiai švenčiama vasaros šventė – Joninės. Sutinkant Naujuosius Metus Veprių miestelio centre uždegamas laužas, skamba sveikinimai, groja muzikantai ir šokama.
1988–2002 m. leistas laikraštis „Šventosios vingis“.
Paveldas
Seniūnijoje yra šie valstybiniai kultūros paveldo objektai: valstybiniai gamtos paveldo objektai:
Dow Jones Industrial Average
lang=lt|thumb|380px|DJIA indeksas nuo 2000 m. sausio mėn. iki 2023 m. lang=lt|thumb|380px|DJIA indeksas nuo 1896 m. iki 2023 m. gruodžio mėn. The Dow Jones Industrial Average (NYSE: DJI, taip pat DJIA, Dow 30, INDP, ar neformaliai Dow Jones ar The Dow) − vienas iš keleto akcijų rinkos indeksų, sukurtų XIX a. „The Wall Street Journal“ redaktoriaus ir „Dow Jones & Company“ įkūrėjo − Šarlio Dau. Šis indeksas atspindi JAV industrinio sektoriaus akcijų kursus. Tai yra antras pagal senumą indeksas Jungtinėse Valstijose, einantis po to paties verslininko sukurto Dow Jones Transportation Average indekso. Indeksas apskaičiuojamas naudojant 30-ties didžiausių ir paklausiausių JAV kompanijų. Žodis industrinis yra istorinis reliktas, nes šiuo metu daug didžiausių firmų neturi nieko bendro su senąja sunkia industrija.
Istorija
1884 m. „Dow Jones & Co“ ėmė skaičiuoti savo indeksą, kuris išreiškė vidutinį vienuolikos pagrindinių to meto JAV korporacijų akcijų kursą, apskaičiuotą paprasto aritmetinio vidurkio būdu. XIX a. pabaigoje JAV ekonomika ir akcijų rinka dinamiškai plėtojosi, keitėsi jų struktūra. Todėl 1896 m. šalia minėto indekso, tokiu pačiu metodu pradėta skaičiuoti 12 stambiausių to meto JAV pramonės korporacijų indeksas Dow Jones Industrial Average, kuris 1929 m. pradžioje transformuotas į 30 pagrindinių JAV korporacijų indeksą. Šiuo metu tai pats populiariausias JAV akcijų rinkos indeksas. Nuo 1896 m. iki šiol, indeksų korporacijų sudėtyje išliko tik 2 korporacijos, tačiau pastaraisiais metais jų sudėtis keičiasi nežymiai.
Šarlis Dau ir Viljamas Hamiltonas tapo akcijų rinkų indeksų interpretavimo teorijos pradininkais. Jie atkreipė dėmesį į tai, kad akcijų rinkų prognozavimas, taikant indeksus, gali būti ne tik viena iš priemonių praturtėti šioje rinkoje. Indeksai pranašauja ir giluminius visos ekonomikos pokyčius. Pasak Š. Dau, akcijų rinkos indeksai vienu metu atspindi tris dinamikos tipus:
V. Hamiltonas papildė Š. Dau teoriją, naujais svarbiais pastebėjimais. Pagal jį, ilgalaikių akcijų rinkos ir makroekonomikos tendencijų pradžią liudija pramonės ir transporto akcijų indeksų vienakryptė, nors nebūtinai vienodai stipri dinamika. Akcijų rinka pranašauja ekonominio ciklo fazės pasikeitimą, jeigu bent vienas iš šių indeksų stabiliai kyla (krenta), aiškiai pralenkdamas praeityje pasiektą maksimalią reikšmę, o kitų ekonomikos sektorių akcijų indeksai kinta ta pačia linkme.
Indekso skaičiavimas
Šiuo metu išskiriami 4 pagrindiniai ta pačia metodika apskaičiuojami Dow Jones akcijų indeksai. Dow Jones Industrial Average (DJIA) − pramoninis Dow Jones indeksas tam tikru būdu išreiškia kotiruojamų NYSE 30-ties stambiausių JAV pramonės korporacijų vidutinį paprastųjų akcijų kursą. DJIA korporacijų akcijų apyvarta apima 15−20 NYSE akcijų apyvartos. Darbo dienos metu šis indeksas skelbiamas kas 5 minutes. Didesnė dalis DJIA korporacijų yra žinomos visame pasaulyje. Tai „IBM“, „Boeing“, „General Electric“, „General Motors“, „Phillip Moriis“ ir pan. Beje, į šiuolaikinio DJIA sudėtį yra įtrauktos ir 2 korporacijos, kurių pagrindinė veiklos sritis nėra pramoninė gamyba. Tai žinoma finansinė kompanija „American Express“ ir stambiausia JAV telekomunikacijų kompanija „American Telephone & Telegraph Co“.
Kaip ir kitų akcijų rinkų indeksai, DJIA išreiškiamas punktais. Indeksas apskaičiuojamas sudedant įtrauktų į jį korporacijų akcijų rinkos kursus atitinkamų momentų, neatsižvelgiant į bendrą išleistų akcijų skaičių, ir gautą dydį dalijant iš koreguojamo daliklio: kur:
Koreguojamasis vardiklis 1928-ais − DJIA baziniais metais buvo lygus 30, tai yra sutapo su įtrauktų į indeksą korporacijų skaičiumi. Taigi skaičiavimo pradžioje DJIA buvo paprastas aritmetinis vidurkis. Tačiau nuo to laiko indekso daliklis yra labai dažnai koreguojamas priklausomai nuo įtrauktų korporacijų akcijų smulkinimo arba stambinimo ir akcijomis išmokamų dividendų (jei šie sudaro ne mažiau kaip 10 procentų išleistų akcijų vertės), taip pat keičiant indekso sudėtį arba atsižvelgiant į susiliejimus ir „prarijimus”, kuriose dalyvauja indekso korporacijos.
Miškotyra
Miškotyra – miškininkystės mokslo kryptis, nagrinėjanti miško tyrimo pagrindus, metodus, procedūras, priemones ir miško prigimtį, medžių ir medynų augimo sąlygas, miško auginimo ir naudojimo technologijas, miškų ūkio organizavimo tvarką.
Objektas
Miškotyros objektas yra miško ekologija, miškininkystė, miško eksploatacija, medienos naudojimas, miško ekonomika ir politika. Dėl gamtos sąlygų įvairovės ir su ja susijusių miško ūkio tvarkymo ypatumų atsirado taigos miškotyra, stepių miškotyra, kalnų miškotyra. Svarbiausi miškotyros klausimai: medžiagų ir energijos apykaita miške, medžių ir medynų biologinės savybės, jų formavimosi dėsniai, miško tipologija, zoniškumas, rūšių kaita, miškų rajonavimas, kartografavimas, miškotvarka ir tvarkymas, miškininkavimo moksliniai pagrindai.
Sakmė
Sakmė – pasakojamosios tautosakos mažos apimties fantastinis kūrinys, kuriame aiškinama pasaulio ir gamtos reiškinių kilmė, vaizduojamas žmogaus susidūrimas su mitinėmis būtybėmis. Sakmių pasakojimai glausti, fabula lygi siužetui. Grožinėje literatūroje sakmė – gana retas žanras.
Sakmių skirstymas
Sakmės būna mitologinės arba etiologinės.
Mitologinės sakmės
Mitologinės sakmės supažindina klausytojus/skaitytojus su neva egzistuojančiomis mitinėmis būtybėmis ir žmonių išgyvenimais jas sutikus. Tos būtybės – tai laumės, vaiduokliai, velniai, raganos, vėlės, aitvarai, kaukai, miškų dvasios, Perkūnas ir kt. Sakmių pasaulis bauginantis, grėsmingas, svetimas žmogui. Pasitaiko ir žmogui palankių būtybių. Dažniausias sakmių veiksmo laikas – vėluma: vakaras, vidurnaktis, naktis. Gaidžiui užgiedojus, visos šmėklos pranyksta, atitolsta. Mitinių veikėjų sutikimo vietos – žmonių neapgyvendintos: paežerė, paraistė, paupys, kapinės, klojimas, jauja, pirtis ir pan. Sakmių vieta artima kaimo žmogui, ne „už devynių upių“, kaip yra pasakose. Kai kada sakmėse minimas koks nors vietovės pavadinimas, atsitikimo liudytojas, kad klausytojas patikėtų pasakojimo tikrumu.
Manoma, kad mitologinės sakmės – seniausi lietuvių epo paminklai. Jų turinys susijęs su pagoniškąja mitine pasaulėžiūra.
Etiologinės sakmės
Etiologinės sakmės aiškina senovės žmogui nesuprantamus dalykus. Tai žemės, negyvosios gamtos, kosmoso, gyvūnų, augalų, žmogaus atsiradimas, saviti gamtos reiškiniai.
Istorinės sakmės
Istorinės sakmės (padavimai) vaizduoja tam tikrų konkrečių istorinių arba geografinių objektų atsiradimą, jų pavadinimų kilmę ir pan. Tokios sakmės aiškina, kaip savo pavadinimą gavo ežerai, kaimai, miestai ir pan.
Norušaičiai
Norušaičiai (arba Narušaičiai) – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, prie kelio, 5 km į rytus nuo Kairių prie Skalvio upelio ir Kruojos santakos. Yra Norušaičių kapinių koplyčia.
Sakmė
Istorinės sakmės
Sakmėse atsiskleidžia mūsų protėvių mąstymo būdas. Sakmės dirgina vaizduotę, kelia susidomėjimą nepaprastais įvykiais, patraukia dinamiška fabula, gyvais vaizdais suaugusius ir vaikus.
Sakmės nuo pasakų skiriasi tuo, kad jų pagrindas – įvykis, atsitikimas, o pasakų – žmogus, jo likimas. Tačiau yra kūrinių, kuriuose susipina pasakų ir sakmių savybės. Dažnai tokių kūrinių fabula išplėtota. Susidaro sakminių pasakų grupė.
Norušaičiai
Istorija
1916 m. pro kaimą vokiečių kariuomenė nutiesė 600 mm vėžės pločio geležinkelį Gubernija–Pasvalys, kuriuo iki 1972 m. pro Narušaičių geležinkelio stotį važinėjo krovininiai ir keleiviniai traukiniai į Biržus. 1921 m. siaurojo geležinkelio linija pratęsta iš Gubernijos į Šiaulių geležinkelio stotį, 1922 m. – į Biržus, nuo 1938 m. ir į Panevėžį.
thumb|left|Norušaičių naujųjų [[Norušaičių kapinių koplyčia|kapinių koplyčia]]
Šalva Amonašvilis
thumb|Šalva Amonašvilis Šalva Amonašvilis (g. 1931 m. Tbilisyje, Gruzija) – mokslininkas, pedagogas ir psichologas, išgarsėjęs kaip humanistinės pedagogikos kūrėjas ir puoselėtojas.
Biografija
Š. Amonašvilis baigė Tbilisio universiteto Orientalistikos fakulteto Irano kalbos ir kultūros specialybės studijas.
Pasaulėžiūra
Šalva Amonašvilis teigia, kad šiandien mūsų dvasiniam atgimimui liko vienintelis būdas – vieningai, atverta širdimi, atsigręžti į savo vaikus ir jų mokytojus, nes vien tik jie yra pajėgūs pakeisti pasaulį, pakeisti būsimų kartų vertybių sistemą. Tūkstantmečių patyrimas rodo, kad to negali padaryti nei valdžia, nei politika, nei ekonomika. Tai padaryti gali tik mokytojai, jei mes juos suprasime, palaikysime ir padėsime pamatyti jiems savyje ir vaikuose Kūrėjo paveikslą. Ypatinga yra mokytojų misija: jie žadina būsimų tėvų, mokslininkų, garsenybių, valdininkų, politikų, prezidentų dvasinių vertybių sampratą. Bet jeigu lemiamu metu į klases neateis dvasingi mokytojai, kuo taps mūsų vaikai ir kuo jie pavers Žemę?