cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vietnamo karas
JAV ir kitų valstybių kariuomenės įvedimas į pietų Vietnamą (1965–1973 m.)
1973 m. sausio 27 d. buvo pasirašytas susitarimas, pagal kurį amerikiečių kariuomenė turėjo palikti Vietnamą, o Pietų Vietname buvo sukurtas komunistinis valdžios organas – laikinoji revoliucinė vyriausybė, konkuruojanti su jau esančiomis valdžios struktūromis. Sutartis realiai neleido komunistams sujungti Vietnamo.
SSRS dalyvavimas Vietnamo kare (1965–1973 m.)
Sovietinė vadovybė 1965 m. pradžioje nusprendė „broliškai vietnamiečių liaudžiai“ suteikti plačią karinę techninę pagalbą. Pagal amerikiečių duomenis per karo įkarštį tokia pagalba siekė 2 milijardus dolerių.
Tiesiogiai kariniuose veiksmuose dalyvavo tik zenitinius raketinius kompleksus aptarnaujantys daliniai. Pirmas mūšis tarp SSRS zenitininkų ir JAV aviacijos įvyko 1965 m. birželio 24 d.
Iki karo pabaigos SSRS pateikė šiaurės Vietnamui apie šimtą zenitinių raketinių kompleksų S-75 „Dvina“ ir daugiau kaip 7,5 tūkstančių raketų joms, kuriomis buvo numušta apie 1300 lėktuvų. SSRS nuostoliai buvo 16 žmonių.
Galutinis karo etapas (1973–1975 m.)
Po sutarties pasirašymo Pietų Vietnamo kariuomenė buvo gerai ginkluota karine technika ir turėjo apie vieną milijoną žmonių. Tuo tarpu Šiaurės Vietnamo karinės pajėgos, dislokuotos pietų Vietnamo teritorijoje, turėjo daugiau kaip du šimtus tūkstančių žmonių.
Karo pasekmės
miniatiūra|Antikarinė demonstracija [[Čikaga|Čikagoje 1968 m.]] Vietnamo karas Jungtinėms Amerikos Valstijoms tapo įvykiu, labiau paveikusiu kolektyvinę sąmonę nei Antrasis pasaulinis karas. Psichologinės šio pasibaigusio pralaimėjimu konflikto pasekmės tapo svarbia socialine tema tiek JAV literatūroje, tiek Holivudo filmų industrijoje. Tokiu būdu net ir labai nuo tuometinių įvykių nutolęs asmuo vieną dieną neišvengiamai susiduria su Vietnamo karo realijomis. Tuo tarpu buvę priešai – vietnamiečiai bei juos palaikę taikūs gyventojai tokio dėmesio nesusilaukia.
Nuo 1961 m. iki 1971 m. Jungtinių Amerikos Valstijų karinės pajėgos Vietname intensyviai ir dideliais kiekiais naudojo defoliantus – augaliją naikinančius cheminius produktus. Tai turėjo atimti iš sukilėlių patikimą priedangą bei sunaikinant pasėlius susilpninti kovotojus bei juos remiančius kaimų gyventojus. Pastarasis tikslas buvo aiškiai suformuluotas 1969 m. viename JAV gynybos ministerijos dokumente: „Sukilėlių kovos veiksmus sąlygoja vietos gyventojų tiekiamas maistas, kurio dydis priklauso nuo nuimto derliaus“, „antivegetaciniai produktai turi stiprų puolamąjį potencialą, kurio dėka galima sunaikinti arba apriboti maisto gamybą.“
Didžiausiu mastu buvo naudojamas vadinamasis „oranžinis agentas“, į kurio sudėtį įėjo ypač nuodingas dioksinas. 2003 m. amerikiečių mokslininkai nustatė, kad per Vietnamo karą buvo išlaistyta 77 milijonai litrų įvairių defoliantų, tuo tarpu vien dioksino kiekis siekė 400 kilogramų. Bendras chemikalų karo metu paliestas plotas apėmė 10 % visos Pietų Vietnamo teritorijos. Vienokiu ar kitokiu būdu nuo jo nukentėjo 2,1-4,8 milijonų vietnamiečių.
Atlikti tyrimai su Vietnamo karo veteranais įrodė, kad kai kurių sunkių ir chroniškų patologijų bei susirgimų kelių rūšių vėžiu priežastis yra dioksinas. Genetinių analizių išvados teigia, kad vietnamiečių, patyrusių defoliantų poveikį, palikuonių šeimose dažni persileidimo ir genitalijų apsigimimo atvejai.
Dėl vidinės migracijos šalyje ligos ir apsigimimai išplito po visą Vietnamo teritoriją. Daugelyje šeimų yra bent po vieną invalidą, kuriam reikia medicininės priežiūros, vaistų…
Kita „oranžinio agento“ sukelta pasekmė Vietname – patirta kolektyvinė psichologinė trauma. Ne visur su liga ar apsigimimu buvo susitaikyta: kaimų bendruomenėse dioksino sukeltas neįgalumas laikomas moraline klaida arba prakeikimo ženklu. Aukos kenčia socialinį pažeminimą bei atskirtį, kurių dažnai neišvengia ir likusieji sveiki šeimos nariai, pvz.: negalios nepaliesti broliai bei seserys negali sukurti šeimų.
Kadangi, remiantis JAV įstatymais, vyriausybė negali būti apkaltinta už karo metu priimtus sprendimus, 2004 m. Vietname įkurta Oranžinio agento/dioksino aukų asociacija Niujorko apygardos teismui pateikė skundą, kuriame formuluojami kaltinimai karo nusikaltimais bei nusikaltimais žmonijai įmonėms, kurios gamino „oranžinį agentą“ JAV kariuomenei. Pirmosios instancijos teismas skundą atmetė motyvuodamas tuo, kad „oranžinis agentas“ tarptautinės teisės požiūriu negali būti laikomas nuodais. Kai kurie teisininkai ironiškai pažymi, kad tarptautinių teisės aktų, kuriais rėmėsi skundą atmetęs teismas, sudarymo laikotarpiu defoliantai bei herbicidai apskritai neegzistavo, o bylai užvesti būtų užtekę vien toksiškų herbicidų gaminimo, iš anksto žinant apie jų pražūtingas pasekmes žmogaus organizmui. 1984 m. tokiu pagrindu turėjo būti iškelta Vietnamo karo veteranų inicijuota byla dėl „oranžinio agento“ pasekmių septynioms jį gaminusioms firmoms. Tačiau teismo sprendimo JAV visuomenei išgirsti neteko, nes abi pusės susitarė dėl kompensacinių išmokų kurių bendra suma siekia 180 milijonų dolerių.
Vietnamiečių asociacija kreipėsi į apeliacinį teismą, kuris 2008 m. kovo mėnesį nusprendė, kad bylai kelti pagrindo nėra, ir skundą atmetė. Kai kurie apžvalgininkai tokį teismo sprendimą komentavo atsižvelgdami vien į teisines JAV normas, tačiau šešėlį meta dar 2006 m. birželį Hanojuje su oficialiu vizitu apsilankiusio JAV gynybos sekretoriaus Donaldo Ramsfeldo pareiškimas, kad „oranžinio agento“ aukoms padaryta žala nebus atlyginta. Sunku nesusieti šio pareiškimo ir jo politinių konotacijų su tariamai nešališku teismo sprendimu.
Pietų Vietnamo ir jų sąjungininkų nuostoliai:
Šiaurės Vietnamo ir jų sąjungininkų nuostoliai:
Civilių nuostoliai:
Pagal statistiką vienam Šiaurės Vietnamo kariui nukauti amerikiečiai sunaudodavo iki 30 000 šovinių.
Įtaka kultūrai
Vietnamo karas padarė didelę įtaką JAV gyventojų pasaulėžiūrai. Kartu su protestais prieš karą gimė vadinamoji kontrakultūra, kilo feministiniai, antirasistiniai, kovotojų už žmogaus teises sąjūdžiai.
Pagal amerikiečių Džordžo Gelapo instituto duomenis, 1964–1972 m. karas Vietname buvo viena iš svarbiausių problemų, kurią įvardino JAV visuomenė. Karas sujudino amerikiečių visuomenę, praktiškai pirmą kartą amerikiečiai susidomėjo tarptautinio plano klausimais. Masinis domėjimosi užsienio politika padidėjimas padidino visuomenės nuomonės įtaką formuojant ir vykdant išorės politiką.
Liutauras Degėsys
Liutauras Degėsys (g. 1953 m. spalio 1 d. Vilniuje) – poetas, filosofas, Vilniaus pedagoginio universiteto (VPU) Filosofijos katedros docentas.
Biografija
1971 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą, 1976 m. Vilniaus universiteto (VU) Filosofijos fakultete – psichologijos studijas. 1979–1982 m. VU Filosofijos katedros aspirantas. Filosofijos mokslų daktaras (1982 m.), docentas. 1984 m. apgynė daktaro disertaciją tema „Gnoseologijos problemos Džordžo Santajanos filosofijoje“, humanitarinių mokslų (filosofijos krypties) daktaras. Stažavosi Prahos (Čekija) ir Budapešto universitetuose (Vengrija), tobulinosi ir dėstė Švedijoje bei JAV.
1976–1979 m. Kauno Antano Sniečkaus politechnikos instituto Filosofijos katedros asistentas. Nuo 1982 m. VPU dėstytojas. Taip pat dėsto Vilniaus kolegijoje. 2008 m. buvo išrinktas vienu iš 10 geriausių Lietuvos dėstytojų.
Nominuotas vaikų rašytojos Astridos Lindgren premijai 2011 metais gauti.
VPU Istorijos fakulteto mokslo tarybos pirmininkas. Nuo 1990 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Limijos
Limijos (Limia) – gyvavedžių dančiakarpių (Poeciliidae) šeimos žuvų gentis.
Liutauras Degėsys
Biografija
2020 m. už novatorišką literatūrinio meistriškumo ir aktyvaus pilietiškumo dermę publicistikoje ir eseistikoje, svarbą visuomenės vertybėms įteikta prestižinė Lietuvos žurnalistų sąjungos, Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos ir Lietuvos rašytojų sąjungos J. Tumo-Vaižganto premija.
Kūryba
Respublikinėje spaudoje debiutavo 1967 m. Rašo filosofinio pobūdžio knygas ir straipsnius, kuria eiles. Rengia kultūros komentarus (Lietuvos radijo laidoje „Kultūros savaitė“).
Monografijų, mokslinių straipsnių, vadovėlių vidurinėms bei aukštosioms mokykloms, esė rinktinių ir 8 poezijos knygų autorius. Taip pat yra vadovėlių vidurinėms mokykloms „Etika 7-9 klasei”, „Mano ir Tavo šalis Lietuva” (sociokultūrinio ir pilietinio ugdymo vadovėlis ir mokytojo knyga), vadovėlio aukštajai mokyklai „Etika, kaip loginio mąstymo teorija ir praktika” autorius ir bendraautoris. Savo esė skelbia žurnale Fortūna.
Poetinę veiklą pradėjo rašydamas apie „Baltą vaikystės triušelį nuo verkimo raudonom akimis“. Ši ištrauka iš pačios pirmosios Liutauro Degėsio parašytos knygos „Žalias paukštis“ (1984 m.). Eilėraščiai – berniukams ir mergaitėms (iliustravo dailininkė Inga Gilytė). Knygos dizainas: eilėraščiai berniukams skaitomi iš vienos knygos pusės, mergaitėms – iš kitos (pirmą kartą Lietuvoje leidinys išleistas 2 formatais).
Roko grupės „Faktas" dainų tekstų autorius (1989 m. grupei „Faktas“ sukūrė vieną iš žinomiausių jų dainų „Vėjas“). Eilėraštis apie užtrauktuką (iš „Žvėrynas. Žolynas“. poezijos knygos) tapo daina (atlieka „Aktorių Trio“ ir Stasys Daugirdas).
Liaudies balsas (Ryga)
Liaudies balsas – dvisavaitis laikraštis, ėjęs 1927–1928 m. Rygoje, Miera iela, Nr. 8.
Istorija
Leido po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo emigravę valstiečiai liaudininkai. Spausdino spaustuvė „Baltika“, vėliau K. Tankevič spaustuvė.
Kritikavo tautininkų valdžios politiką, telkė demokratines jėgas. Bendradarbiavo Kazys Boruta, Jeronimas Plečkaitis, Antanas Rukas, Pranas Vikonis ir kt.
Geraldine Branagan
240px|miniatiūra|Geraldine 1975 m. „Eurovizijoje“
Geraldine Branagan, geriau žinoma kaip Geraldine, – airių dainininkė.
1973 m. Geraldine su grupe „The Branagans“ dalyvavo Airijos „Eurovizijos“ atrankoje, tačiau su daina „Long, long ago“ užėmė ketvirtą vietą.
1975 m. transliuotojo RTL pasirinkta atstovauti Liuksemburgui 1975 m. „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame Stokholme. Su prancūzų kalbos daina „Toi“ atlikėja gavo 84 taškus ir užėmė aukštą 5 vietą. Šis kūrinys buvo įrašytas ne tik prancūzų, bet ir anglų kalba.
Geraldine buvo ištekėjusi už dainų autoriaus Phil Coulter, parašiusio eurovizinę dainą „Toi“. Coulter taip pat yra šiame konkurse dalyvavusių dainų „Puppet on a String“ ir „Congratulations“ autorius.
Jim Kemmy
Džimas Kemis (, 1936 m. rugsėjo 1 d. – 1997 m. rugsėjo 25 d.) – airių politikas iš Limeriko, socialistas.
Karjera
Pradžioje jis dirbo akmenskaldžiu, vėliau dirbo mūrininku. 1963 metais jis tapo Darbo partijos (angl. – Labour Party) nariu ir dirbo kaip profesinės sąjungos darbuotojas. Iš partijos išėjo 1972 metais, dėl konflikto su Stivenu Koflanu (Stephen Coughlan).
Kemmy Business School
Džimo Kemio garbei jo vardu buvo pavadinta verslo kolegija „Kemmy Business School“ (Limeriko universitetas).
Hakarmel
Hakarmel – žydų švietėjų žurnalas, ėjęs 1860–1880 m. Vilniuje hebrajų kalba.
Istorija
1860–1870 m. buvo savaitinis, o nuo 1871 m. – mėnesinis žurnalas. 1860–1863 m. leido rusiškąją žurnalo laidą. 1860–1870 m. išėjo aštuoni tomai (po 50 numerių), 1871–1880 m. – keturi tomai (po 12 numerių). Leidėjas ir redaktorius Samuilas Josifas Finas.
Prekybos ir pramonės rūmai (Vilnius)
miniatiūra|kairėje|2014 m.
Prekybos ir pramonės rūmai – pastatas Vilniaus Naujamiestyje. Projekto autorius – Michailas Prozorovas.
Istorija
Pastatyti 1912–1913 m.
1925 m. pastatą perėmė Vilniaus Prekybos ir pramonės draugija. 1933 m. statinys parduotas Lietuvių valstybinei pagalbos draugijai, 1936 m. rekonstruotas pritaikant ligoninei. 1937 m. pastatas perrašytas Lietuvių sanitarinės pagalbos draugijai.
1947 m. atlikta rekonstrukcija (projekto autorius – Vladislovas Mikučianis), rūmuose įsikūrė Vilniaus miesto vykdomasis komitetas. 1979 m. pastatas atnaujintas. 1984 m. Vilniaus miesto vykdomajam komitetui persikėlus į Gedimino pr. 9, čia liko Vilniaus miesto vykdomojo komiteto Urbanistikos ir plėtros skyrius.
2003 m. Vilniaus miesto savivaldybei išsikėlus į Šnipiškes, rūmai parduoti. 2009–2012 m. atnaujinti, pastatytas priestatas (projekto autorius – Alfredas Trimonis).
Lukštas (Molėtų r.)
Lukštas (Antakščių ežeras) – 27 ha ploto ežeras Lietuvoje, Molėtų ir Anykščių rajonų paribyje, 3 km į šiaurę nuo Alantos, Antakščių kaime. Ilgis iš pietvakarių į rytus 1,33 km, plotis iki 0,35 km. Altitudė 124,7 m. Vakarinė pakrantė priartėja prie kelio. Kranto linija labai vingiuota, krantai aukšti (ypač šiaurinis), tačiau pietinis žemas ir pelkėtas, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai.
Gražaus aštriakampio kontūro, su 0,93 hektaro dydžio miškinga Antakščių sala, giliai į ežerą įsirėžusiu pusiasaliu („Ineinama salala“). Dugnas žvyro ir smėlio, kietas, giliausiose vietose siekia 16-18 metrų. Šiaurės rytuose įteka ir pietvakariuose išteka Liepelės upelis (į Suojo ežerą, Virintos upės baseinas).
thumb|left|230px|Lukšto ežeras
Tarpukariu ežero savininkai Stasys Telksnys ir Adomas Čečiuolis ežerą nuomodavo Ukmergės žydams, kurie traukdavo tinklais lydekas, ešerius, karšius, kuojas, lynus, vėgeles. Šiuo metu ežeras priklauso Telksnių ir Čečiuolių palikuonims, aplink įsikūrę keliolika sodybų, iš kurių paminėtinos skandinaviško stiliaus Beinorų kaimo turizmo sodyba bei dar viena kaimo turizmo sodyba.
Ežerėvardis Lùkštas gretinamas su žodžiu lukštas („vandens lelija; lūgnė; puriena“).
Šai Šajus
Šai Šajus  – miestas Mozambiko pietuose, 224 km nuo Maputu, Indijos vandenyno pakrantėje, prie Limpopo upės žiočių. Gasos provincijos administracinis centras. 103,3 tūkst. gyventojų (1997 m.). Apylinkėse auginami ryžiai. Turistinis centras.
Danilovas
Istorija
Danilovskojės kaimas minimas jau XV a. šaltiniuose. Išaugo XVII a. pab. Valdant Petrui I, veikė karinis žirgynas. 1777 m. tapo Danilovo miestu. 1870 m. miestą pasiekė geležinkelis.
Filas
Įrašuose dažna frazė Karalius, jo draugai ir kariuomenė patvirtina filų titulo svarbą.
Seleukidų imperija
Seleukidų imperija – helenistinė imperija, atsiradusi padalinus Aleksandro Didžiojo užkariautas žemes. Seleukidų imperijos centras buvo Artimieji Rytai, o galios viršūnėje jai priklausė centrinė Anatolija, Levantas, Mesopotamija, Persija, dabartinis Pakistanas, Turkmėnija. Tai buvo helenistinės kultūros centras, kuriame dominavo graikų tradicijas išlaikęs ir graikiškai kalbantis makedoniečių elitas, labiausiai susitelkęs miestuose.
Aleksandro imperijos padalinimas
Aleksandras per trumpą laiką užkariavo Achemenidų imperiją, bet mirė jaunas, nepalikęs suaugusio įpėdinio. Imperiją pradėjo valdyti regentas Perdikas, o Aleksandro generolai tapo satrapais po Babilono padalinimo 323 m. pr. m. e.
Seleuko iškilimas
Aleksandro generolai (diadochai) pradėjo rungtyniauti dėl imperijos valdymo ir Ptolemėjas I, Egipto satrapas, pirmasis metė iššūkį naujai tvarkai, kuris sukėlė Perdiko nuvertimą. Dėl jo maišto įvyko antrasis imperijos padalinimas – Triparadiso padalinimas 320 m. pr. m. e. Seleukas, buvęs Perdiko dešiniąja ranką, bet vėliau padėjęs jį nužudyti, gavo Mesopotamiją ir nuo to laiko visas jėgas skyrė valdoms plėsti. Seleuko įsikūrimas Babilone 312 m. pr. m. e. laikomas imperijos įkūrimu. Jis valdė ne tik Babiloniją, bet ir rytines Aleksandro imperijos sritis. Seleukas nuvyko iki pat Indijos, kur susitarė Chandragupta Maurya atsisakyti kai kurių rytinių teritorijų mainais į 500 kovinių dramblių, kurie pasižymėjo prie Ipso.
Plėtra į vakarus
Po Seleuko ir Lysimacho pergalės prieš Antigoną I Ipso mūšyje 301 m. pr. m. e., Seleukas užėmė centrinę Anatoliją ir šiaurės Siriją. Sirijoje jis įkūrė Antiochiją prie Oronto, miestą pavadino tėvo vardu. Kita sostinė buvo įkurta į šiaurę nuo Babilono ir pavadinta Seleukija prie Tigro. Seleukidų imperiją pasiekė zenitą po buvusio sąjungininko Lysimacho mirties Korupediono mūšyje 281 m. pr. m. e., kai Seleukas valdė ir vakarinę Anatolijos dalį. Jis tikėjosi užimti ir likusias Lysimacho valdas Europoje, Trakiją ir pačią Makedoniją, bet jį nužudė Ptolomėjas Keraunas išlipant į Europos krantą. Jo sūnus ir įpėdinis Antiochas I Soteris, gavo visą Aleksandro imperijos Azijinę dalį, bet jam priešinosi Antigonas II Europoje ir Ptolemėjas II Egipte, todėl jis nesugebėjo užimti Europinės dalies.
Kultūriniai mainai
Dėl Seleukidų imperijos ribų nuo Egėjo jūros iki dabartinio Pakistano, ji tapo įvairiausių tautų (graikų, armėnų, persų, medų, asirų, žydų) katilu. Dėl milžiniško imperijos dydžio ir įvairovės Seleukidai tęsė Aleksandro pradėtą tautų vienybės idėją valstybei valdyti. Imperijos helenizacija buvo vykdoma įvairiose imperijos vietose įkuriant graikų miestus. Istoriškai svarbūs miestai (pvz.: Antiochija) buvo įkurti ar pervadinti graikiškais vardais. Kolonizacija vyko dėl to, kad Graikijoje buvo per daug gyventojų ir jie noriai kėlėsi į imperiją. Kolonizacija gynė valdovų interesus ir asimiliavo daug tautų. Išsimokslinę vietiniai gyventojai perėmė graikų kalbą ir tradicijas, kad galėtų dalyvauti visuomeniniame gyvenime, o valdantis makedoniečių elitas perėmė kai kurias vietines tradicijas. Tačiau ne visada Seleukidams sekėsi primesti helenizmą. Uždraudus judaizmą, žydai sukilo ir iškovojo nepriklausomybę.
Ukrainos Nacionalinė gvardija
Ukrainos Nacionalinė gvardija, UNG – kariniai daliniai su teisėsaugos funkcijomis, įeinanti į Ukrainos Vidaus reikalu ministerijos sistemą. 2014 m. atkurta pertvarkant vidaus kariuomenę. UNG atkūrimą įteisino 2014 m. kovo 12 d. Ukrainos įstatymas „Apie Ukrainos Nacionalinę gvardiją“.
Priešistorė
Ukrainos Nacionalinė gvardija pirmą kartą buvo įkurta 1991 m. lapkričio 4 d. Ukrainos įstatymu № 1775-XII „Apie Ukrainos Nacionalinę gvardiją“. Šis darinys, organizuotas Ukrainos TSR vidaus kariuomenės dalinių pagrindu, 2000 m. sausio 11 d. buvo panaikintas Ukrainos įstatymu № 1363-XIV „Apie Ukrainos Nacionalinės gvardijos išformavimą“.
Nacionalinės gvardijos atkūrimas
2014 m. kovą Ukrainos prezidento pareigas ėjęs parlamento spikeris Oleksandras Turčynovas pasiūlė atkurti Nacionalinę gvardiją.
2014 m. kovo 11 d., po Krymo krizės, sprendimas atkurti Nacionalinę gvardiją buvo priimtas. . Kovo 12 d. Ukrainos Aukščiausioji Rada nubalsavo už Ukrainos Nacionalinės gvardijos atkūrimą. Už projektą balsavo 262 deputatai.
2014 m. kovo 13 d. Ukrainos Aukščiausioji Rada patvirtino įstatymą № 4393 ​​ir Nacionalinės gvardijos finansavimą. . Už tai balsavo 262 deputatai iš 330 dalyvavusių posėdyje. Buvo nurodyta, kad Nacionalinės gvardijos atkūrimo baze turi būti Ukrainos VRM vidaus kariuomenė. .
Nacionalinė gvardija buvo atkurta ryšium su vidaus kariuomenės pertvarka. . Į Nacionalinės gvardijos sudėtį įėjo ir dalis maidano savigynos. .
2014 m. balandžio 6 d. davė priesaiką pirmas UNG batalionas. Buvo pranešta, kad 500 nacgvardiečių nuo 18 iki 55 m. amžiaus tris savaites buvo treniruojami (specialusis karinis parengimas). Duodant priesaiką dalyvavo Nacionalinės gvardijos vadas Stepanas Poltorakas ir kandidatas į Ukrainos prezidentus Petro Porošenka.
Iki 2014 m. rugsėjo buvo pasirašyti dokumentai sukurti 4 nacionalinės gvardijos batalionus (iš jų suformuoti 3, ketvirtas tebeformuojamas). Batalionai ginkluoti šaulių ginklais, turi nedaug minosvaidžių ir šarvuočių.
Organizacija ir apmokymas
Spėjama, kad naujoji UNG pagal galimybes bus lengvieji pėstininkai, kurių esminė dalis buvo rezervo daliniai su nedaug mechanizuotųjų ir tankų paramos padalinių. Tuo ji skiriasi nuo senosios UNG, kuri buvo mechanizuotieji pėstininkai, kurių sudėtyje buvo daug specializuotų dalinių ir padalinių, pvz., tankų, artilerijos, aviacijos.
Struktūra
Ukrainos Nacionalinės gvardijos vadą skiria Ukrainos Aukščiausioji Rada Ukrainos prezidento teikimu.
Daliniai
Pasirašytas įsakymas sukurti ketvirtąjį batalioną.
Apmokymas
Naujieji rekrutai, kurie nėra perkeliami iš vidaus kariuomenės, sausumos pajėgų ar karo akademijų, praeina dviejų savaičių suspaustą mokymo kursą, į kurį įeina įvairūs dalykai pradedant šaulių ginklais ir kova be ginklo ir baigiant naudojimusi žemėlapiais bei ryšių įranga. Pasirašantys kontraktą tapti nuolatiniais UNG kariais papildomai mokomi dar mažiausiai 4 savaites. Tiesa, pirmasis UNG batalionas buvo mokytas tik 3 savaites. Tampantys dalinės tarnybos kariais baigia dviejų savaičių mokymus ir grįžta į civilį gyvenimą, kur laukia galimo šaukimo į tarnybą. Vyriausybė numato kurti savotišką žygio batalionų sistemą, kuri būtų kuriama panaudojant esamas gyventojų milicijas ir panašias ginkluotas grupuotes. Daugelis tokių grupuočių organizuotos kaip šimtinės, kurios taip pat yra pagrindinis UNG padalinių lygis.
Dumblelis
Dumblelis tai:
Sumbos sąsiauris
Sumbos sąsiauris  – sąsiauris Indonezijoje, tarp Mažųjų Sundos salų. Skiria Sumbos salą pietuose nuo Floreso, Komodo, Rinkos ir Sumbavos salų šiaurėje. Jungia Indijos vandenyną (vakaruose) su Savu jūrą (rytuose). Ilgis ~280 km, plotis 48-88 km.
Verbena
Verbena (Verbena) – verbeninių (Verbenaceae) šeimos augalų gentis. Sudaro ~250 vienmečių ir daugiamečių augalų rūšių, paplitusių daugiausia Naujajame Pasaulyje, taip pat Europoje.
Lapai paprastai priešiniai, plaukuoti. Žiedai smulkūs, su penkiais žiedlapiais. Dažniausiai mėlyni, bet nereti ir balti, rausvi, purpuriniai.
Rūšys
Lietuvoje darželiuose auginama verbenos genties 3 rūšys:
kai kurios kitos rūšys:
thumb|left|240px|Dekoratyvinės verbenos
Tabla
thumb Tabla  – Pietų Azijoje paplitęs mušamasis instrumentas naudojamas klasikinėje ir religinėje muzikoje. Instrumentą sudaro du skirtingo tembro ir dydžio būgnai. Instrumento grojimo metodai apima įvairias pirštų ir delnų grojimo konfigūracijas skirtingiems garsams išgauti.
Sumba
thumb|250px|Sumbos žemėlapis
Sumba  – sala Indonezijoje, Mažųjų Sundos salų salyne. Yra į rytus nuo Javos, Sumbos sąsiauriu šiaurėje atskirta nuo Sumbavos ir Floreso. Plotas 11 153 km². Ilgis 300 km, plotis iki 75 km. Vyrauja lavos plynaukštė, su kalnų masyvais, iškylančiais iki 1225 m. Auga antrinės savanos ir retmiškiai, kalnuose – tropinės džiunglės.
Auginami ryžiai, kokospalmės, tabakas, verčiamasi žvejyba. Sumboje gyvena 611,4 tūkst. žmonių (2005 m.). Gyventojų tankumas 54,8 žm./km². Gyventojai daugiausia malajų ir melaneziečių palikuonys. Didžiausias miestas – Vaingapu.
Sumbos sala priklauso Rytų Nusa Tengaros provincijai.
Rimas Kurtinaitis
Rimas Kurtinaitis (g. 1960 m. gegužės 15 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, krepšinio treneris.
Biografija
Karjerą pradėjo Maskvos CSKA, kur jį pakvietė Aleksandras Gomelskis. Vėliau žaidė Kauno „Žalgiryje“. 1988 m. atstovaudamas SSRS, tapo olimpiniu čempionu (žr. Krepšinis 1988 m. vasaros olimpinėse žaidynėse).
1997–2001 m. Kūno kultūros ir sporto departamento generalinis direktorius.
Bandužių kapinynas
Bandužių kapinynas – I a. – XIII a. kapinynas Klaipėdos pietrytinėje miesto dalyje, prie Bandužių kaimo kapinių.
Tyrimai
1935 m. kapinyną tyrinėjo Klaipėdos krašto ir miesto muziejaus vedėjas Emilis Nauburas. 1931–1939 m. Klaipėdos Kraštotyros muziejaus (dabar Klaipėdos Mažosios Lietuvos istorijos muziejus) archyvų knygoje įrašytas 101 dirbinys iš Bandužių kapinyno. Tačiau didžioji dalis šio rinkinio dingo Antrojo pasaulinio karo metais. Spėjama, kad išlikę 6 radiniai yra iš Bandužių kapinyno. Tai tordiruota žalvarinė antkaklė su kabliuku ir kilpele (VII a. – IX a.), žalvarinė lankinė segė aguoniniais galais (VIII a. – IX a.), žalvarinė pasaginė segė gyvuliniais galais, pasaginė žalvarinė segė žvaigždiniais galais (X a. – XIII a.), žalvarinis emaliuotas kamanų apkalas (II a.), žalvarinė emaliuota apskritine segė (II a.).
Lietuvos istorijos institutas kapinyną tyrė 1974 m. (vadovė Laima Vaitkunskienė) ir 1985–1989 m. (vadovas Jonas Stankus). Ištirtas daugiau, kaip 3500 m² plotas, rasta daugiau, kaip 100 I a. – XIII a. kapų.
I a. – VIII a. kapuose rasta papuošalų – 1,25 m ilgio ir 1,12 kg sveriantis krūtinės papuošalas, segių, antkaklių, įv. smeigtukų, apyrankių. II a. – III a. kapuose rasta Romos monetų, darbo įrankių (dalgių, įmovinių kirvių), ginklų (įmovinių ietigalių). Kai kurie kapai su akmenų vainikais. IX a. – XIII a. kapuose mirusieji sudeginti, rasta bronzinių papuošalų (antkaklių, segių), ginklų (plačiaašmenių pentinių kovos kirvių, kalavijų ar jų dalių, įmovinių ietigalių), įvairių darbo įrankių, buities ir prekybos reikmenų (kirvių, skaptų, spynų su raktais, svarstyklių ir svarelių). Dalis kapinyno sunaikinta statant Bandužių mikrorajoną.
Dvariūnai
Dvariūnai – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kimbartiškės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Harasimovičių Kolonija
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Maltos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Maltos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Seether
Seether yra alternatyvaus roko grupė iš Pietų Afrikos Respublikos. Grupė susikūrė 2000 metais. Pirmasis grupės pavadinimas buvo Saron Gas. Tačiau 2002 metais pakeitė į Seether.
Diskografija
2002 metais grupė išleido albumą „Disclaimer“. Hitais tapo singlai „Fine Again“, „Driven Under“, bei „Gasoline“. JAV albumas tapo auksiniu. 2004 metais išleido albumą „Disclaimer II“. Didžiausiu hitu tapo daina „Broken“, įrašyta kartu su grupės Evanescence vokaliste Amy Lee. Albumas tapo platininiu JAV. 2005 metais įrašė ir išleido albumą „Karma and Effect“. Pasisekimo sulaukė dainos „Remedy“, „The Gift“, „Truth“. 2006 metais išleido albumą „One Cold Night“.
Karoklinė skliautenė
Karoklinė skliautenė (Antitrichia curtipendula) – balnadantinių (Leucodontaceae) šeimos samanų rūšis, sutinkama Europoje, Šiaurės ir Centrinėje Afrikoje, Šiaurės Amerikoje. Dažniausia okeaninio klimato regionuose.
Biologija
Karoklinė skliautenė – pleurokarpinė uodegiškoji žalioji samana. Stiebas 10–20 cm ilgio, tankiai apaugęs prigludusiais lapeliais, plunksniškai šakotas. Dvinamė samana, sporogonus išauginanti retai. Sporas subrandina pavasarį. Specialių vegetatyvinio dauginimosi organų nesudaro.
Tankiai apauga medžių kamienus, pasitaiko ant drėgnų uolų. Labai jautri oro taršai.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje karoklinė skliautenė nuo 2000 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Rūšis pirmą kartą rasta prie Kauno 1926 m., vėliau Plungės (2002), Šiaulių (2003), Tauragės (2006) ir Kretingos (2006) rajonuose. Aptinkamos dažniausiai ant pavienių brandžių kamienų, iki 3–4 m aukščio.
Banijasas
Banijasas  – miestas šiaurės vakarų Sirijoje, Tartuso muchafazoje, 35 km į šiaurę nuo Tartuso, Viduržemio jūros pakrantėje. Yra didelė naftos perdirbimo gamykla, jėgainė. Apylinkėse auginami citrusiniai vaisiai ir orchidėjos. Netoliese yra buvusi kryžiuočių pilis Margatas.
Istorija
Finikiečių laikais tai buvo svarbus uostamiestis, graikų vadintas Balemia. Graikų valdymo metais miestas dar vadintas Leukosu. Valdant romėnams buvo žinomas kaip Balanaea ir buvo pavaldus Arvadui.
Malinovka (Sprakčiai)
Malinovka (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Bolšakovo kaimo gyvenvietės kaimas į pietryčius nuo Bolšakovo.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–1963 m. Bolšakovo rajono, 1963–2008 m. Bolšakovo apylinkės kaimas.
Vaingapu
Vaingapu  – miestas Indonezijoje, Rytų Nusa Tengaroje, didžiausias Sumbos saloje. Rytų Sumbos regencijos centras. 46,5 tūkst. gyventojų (2002 m.). Jūros uostas. Turistinis centras.
Elektroskopas
thumb|200px|Elektroskopas – prietaisas [[Elektros krūvis|krūviui aptikti. Įelektrintos plokštelės (geltonos) stumia viena kitą ir prasiskečia]] Elektroskopas – prietaisas krūviui aptikti. Kai įelektrintas kūnas pridedamas prie elektroskopo, krūvis nuteka į plokšteles (paveiksle pavaizduotos geltona spalva). Kadangi abi plokštelės įsielektrina to paties ženklo krūviu, plokštelės viena kitą pradeda stumti. Plokšteles veikia elektrostatinės stūmos jėga ir gravitacinės traukos jėga. Kuo didesnis krūvis susikaupia plokštelėse, tuo didesnė stūmos jėga veikia plokšteles, todėl plokštelės atsilenkia didesniu kampu. Šis prietaisas dabar naudojamas tik mokykliniuose bandymuose, kadangi yra labai netikslus. Šiuolaikinėje fizikoje paprasčiau naudoti labai didelės varžos voltmetrą.
Pierre Bourdieu
Pierre Bourdieu (1930 m. rugpjūčio 1 d. – 2002 m. sausio 23 d.) – prancūzų sociologas ir filosofas, poststruktūralizmo krypties atstovas.
Jo darbai apima didžiulį empirinių ir teorinių temų ratą: švietimą, kultūrinius skonius, kalbą, filosofiją, religiją, mokslą ir kt. Sąvokų – habitus, kapitalas (simbolinis, kultūrinis socialinis) laukas, išradėjas. Viena pagrindinių temų jo darbuose buvo kultūra ir išsimokslinimas kaip socialinių klasių skirtumo tęstinumas ir įtvirtinimas. Bourdieu teigė, kad Prancūzijos švietimo sistema reprodukuoja kultūrinį visuomenės susiskirstymą. Jis taip pat išvedė analogiją tarp mokymo sistemos "simbolinio smurto" ir valstybės įstatyminio fizinio smurto naudojimo monopolijos.
Duorupis
Duorupis arba Duorpis – upelis Kupiškio rajone, 5,1 km ilgio. Pyvesos kairysis intakas. XVII a. dar vadintas Garupiu.
Prasideda ties Čiuladais, teka į šiaurę pro Duorpius ir ties Uoginiais įteka į Pyvesą 62,1 km nuo jos žiočių
Upėvardžio šaknis duor- kildinama iš („drevė, drevėtas medis, skylė“).
Socialinis darvinizmas
Socialinis darvinizmas, socialdarvinizmas ( 'visuomeninis' + darvinizmas) - sociologijos kryptis, taikanti gamtininko Čarlzo Darvino atrastus biologijos dėsnius žmonių visuomenės reiškiniams aiškinti, ypač biologinės evoliucijos teorijos kertinę sąvoką struggle for life („kova už būvį“). Pats Č. Darvinas 1880 m. atmetė tokio taikymo galimybes.
Sergio Hernández
thumb|200px|Sergio Hernández
Serchijus Santosas „Ovecha“ Ernandesas (Sergio Santos Hernández, g. 1963 m. lapkričio 11 d. Bahija Blankoje) – Argentinos krepšinio treneris. Mar del Platos Club Atlético Peñarol ir Argentinos nacionalinės rinktinės treneris.
Trenerio karjerą pradėjo Sport Club de Cañada de Gómez klube, vėliau treniravo Deportivo Roca ir Regatas de San Nicolás, tačiau su šiais klubais titulų nepasiekė. 1998 m. pradėjo treniruoti Estudiantes de Olavarria ir su šiuo klubu laimėjo Argentinos lygą, Panamerikos ir Pietų Amerikos lygas. Vėliau laimėjimų seriją pratęsė su Boca Juniors klubu.
Nuo 2005 m. Sergio Hernández pradėjo dirbti Argentinos rinktinės treneriu ir su šia pasiekė istorinį laimėjimą – du medalius olimpinėse žaidynėse. 2010 m. pasibaigus kontraktui iš rinktinės pasitraukė, bet grįžo 2012 m. kaip trenerio Chulijaus Lamaso asistentas.
Branduolinis terorizmas
Branduoliniu terorizmu vadinami teroristiniai aktai naudojant ar grasinant panaudoti branduolinį ginklą ar radiologinį ginklą, taip pat atakos prieš branduolinių medžiagų turinčius objektus.
Diskusijos apie branduolinį terorizmą tarp ekspertų prasidėjo vėliausiai XX a. 8-ame dešimtmetyje. Paprastai manoma, kad branduolinio terorizmo atvejų nėra buvę. Siekiant išvengti branduolinio terorizmo, didžiosios valstybės daugiausia dėmesio skiria branduolinių objektų ir juose esančių radioaktyvių medžiagų apsaugai užtikrinti.
Radiologinis ginklas
Viena iš galimų branduolinio terorizmo priemonių laikomas radiologinis ginklas. Radiologinis ginklas arba "purvinoji bomba" yra radioaktyvių medžiagų ir įprastinių sprogmenų kombinacija. Sprogimo metu radioaktyvios medžiagos paskleidžiamos aplinkoje. Tokio ginklo susprogdinimas neturėtų tokio griaunančio poveikio kaip branduolinis ginklas, tačiau sukeltų žymų radioaktyvųjį užterštumą. Radiologinis ginklas gali būti labai patraukliu teroristams, kadangi sukeltų baimę ir paniką bei tam tikram laikotarpiui užterštų aplinkui esančią teritoriją. Tai sukeltų milžiniškus ekonominius nuostolius.
2002 m. birželį JAV pilietis José Padilla buvo suimtas kaltinant atakos prieš Vašingtoną panaudojant „purvinąją bombą“ planavimu.
Duorpiai
Duorpiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Antašavos, 11 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, prie kelio. Pro kaimą teka Duorupis.
Istorija
Nuo 1681 m. vietovė minima Palėvenės bažnyčios metrikų knygose, 1690 m. kaimas priklausė Kristupui Norkevičiui, o XVIII a. vadintas tiesiog bajorkaimiu. 1789 m. priklausė Juozapui Ciemnolonskiui, Norkevičiui ir A. Komarui, vėliau – Juozapui Komarui.
1861–1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Kupiškio valsčiui, 1919–1940 m. to paties valsčiaus Gyvakarų seniūnijai, 1940–1963 m. – apylinkei. 1954–1973 m. priklausė „Mūsų rytojaus“ kolūkiui, 1954–1973 m. – „Nemuno“, 1973–1991 m. – Antašavos kolūkiams.
Gyventojai
Šaltinis:
Karavankų automobilių tunelis
thumb|right|300px| Karavankės automobilių tunelis  – automobilių eismo tunelis, kertantis Alpių Karavankų kalnų grandinę ir jungiantis Austrijos ir Slovėnijos teritorijas. Tunelio ilgis yra 7864 m.
Tunelis pradėtas kasti 1986 m. ir atidarytas 1991 m. birželio 1 d. Jis jungia Austrijos Karavankų kelią A11 nuo Filacho su Slovėnijos keliu A2, vedančiu nuo tunelio į Liublianą ir Kranį. Atidarius tunelį nebereikia važiuoti per istorines Loiblo ir Vurceno perėjas.
XX a. 8-tą dešimtmetį buvo planuota, kad tunelis bus dviejų vamzdžių (vienas dviejų eismo juostų vamzdis kiekviena kryptimi). Tačiau mažesnis, nei tikėtasi eismas planus pakoregavo, ir dabar tunelis tėra vieno vamzdžio (po vieną juostą abiem kryptimis).
Tunelį 1987–1991 m. Austrijos valstybės (atstovaujamos Karintijos žemės) užsakymu statė akcinė bendrovė Tauern Autobahn. Pradėjus eismą, tunelis buvo vienas saugiausių tunelių, aprūpintas saugos ir stebėjimo sistemomis: avariniais telefonais, dūmų jutikliais, video stebėjimo sistema, šviesinių eismo ženklų valdymo sistema, radijo ir telefonų ryšio stotimis, vėdinimo stebėjimo sistema ir smalkių jutikliais.
Praėjus mažiau kaip mėnesiui po atidarymo 1991 m. liepos pabaigoje, Dešimties dienų karo metu, tunelio Slovėnijos terminalas ir pasienio policijos postas ties Jesenicėmis buvo trumpam užimti Jugoslavijos liaudies armijos šarvuočių padalinio. Čia vyko trumpi, bet intensyvūs susirėmimai, kurių metu Jugoslavijos pajėgoms sraigtasparniais buvo permetami pastiprinimai. Pasienio postas susišaudymų metu buvo smarkiai apgadintas.
Už važiavimą Slovėnijos ir Austrijos autostradomis reikia mokėti, sumokėtą mokestį paliudija vinjetė. Papildomą mokestį ((dabar 6,5 euro už automobilį iki 3,5 tonos) ima už naudojimąsi tuneliu.
2007 m. pabaigoje Slovėnija prisijungė prie Šengeno zonos, todėl pasienio kontrolė nebeatliekama. Intensyvėjant eismui, ypač po 2011 m. birželio mėn. buvo atidarytas antras Tauerno automobilių tunelio vamzdis, tačiau vasaromis savaitgaliais ėmė susidaryti kamščiai. Vėl atsimintas planas tiesti antrąjį tunelio vamzdį.
Liaudies menas (žurnalas)
Liaudies menas – JAV lietuvių žurnalas, leistas 1950–1951 m. Čikagoje lietuvių ir anglų kalba.
Dvarykščiai (Šalčininkai)
Dvarykščiai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Turgelių.
Frydrichas II
Frydrichas II gali reikšti:
Injambanės provincija
Injambanės provincija yra Mozambiko pietinėje dalyje, Indijos vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Injambanė.
Svarbiausi miestai: Mašišė, Injambanė, Vilankulas, Injasoras. Priklauso Bazaruto salynas.
Klimatas tropinis; karštas. Pakrantėje drėgna, einant į vakarus sausėja. Pakrantės pelkėtos, apaugusios mangrovių sąžalynais. Auginami anakardžių riešutai, kokosai, citrusai. Pakrantėje – žvejyba. Injambanės mieste vystomas turizmas.
Tumanas
Tumanas − mažiausias Uzbekijos administracinis teritorinis vienetas. Atitinka Rusijos, Ukrainos, Baltarusijos, Lietuvos rajoną.
Demografinė raida
thumb|300px|Demografinės raidos piramidės: I pav.: aukštas gimstamumo lygis, didelis mirštamumas, maža gyvenimo trukmė II pav.: aukštas gimstamumo lygis, proporcingas mirštamumas, vidutinė gyvenimo trukmė III pav.:stabilus gimstamumo lygis, mažas mirštamumas, ilga gyvenimo trukmė IV pav.: žemas gimstamumas, žemas mirštamumas, ilga gyvenimo trukmė Demografinė raida – nuolatinis gyventojų kartų atsinaujinimo (reprodukcijos) procesas. Demografinę raidą nusako gyventojų kiekybinių ir kokybinių charakteristikų pokyčiai – gyventojų skaičius, gyventojų sudėtis pagal lytį, amžių, vedybinį statusą, gyventojų tankumą, gyventojų geografiją ir kt.
Raida
Demografinė raida labai priklauso nuo šalies socialinio ekonominio išsivystymo lygio, plėtros tempų, tolygumo ir susijusi su visuomenės ekonominės raidos etapais: ikiagrariniu, agrariniu ir industriniu (poindustriniu). Kiekvieną raidos etapą apibūdina tam tikras gimstamumo ir mirtingumo lygis bei gyventojų mobilumas. Savo ruožtu demografinių procesų pokyčiai daro įtaką visuomenės socialinei ekonominei raidai.
Ikiagrarinei ir agrarinei visuomenėms būdingas aukštas gimstamumo ir mirtingumo lygis, labai lėtas gyventojų skaičiaus didėjimas. Pereinant iš agrarinės į industrinę visuomenę mirtingumas mažėja, gimstamumo mažėjimas prasideda vėliau ir iš pradžių yra lėtesnis nei mirtingumo mažėjimas, tai sukelia demografinį sprogimą.
Industrinei (poindustrinei) visuomenei būdingas žemas gimstamumo ir mirtingumo lygis bei didelis gyventojų mobilumas. Gyventojų skaičius dėl gyventojų natūralios kaitos kinta mažai, jo pokyčius daugiausia lemia gyvenimo lygis ir gyventojų migracija, dėl to galima ir depopuliacija.
Lietuvoje
Lietuvoje su prasidėjusiomis socialinėmis ekonominėmis transformacijomis visi demografiniai procesai (gimstamumas, šeimos kūrimas, mirtingumas, migracija) kito iš esmės:
Šių pokyčių tiesioginė demografinė pasekmė – Lietuvos gyventojų skaičiaus mažėjimas, demografinės pusiausvyros praradimas, gili ir toliau tebegilėjanti depopuliacija, spartus gyventojų senėjimas.
Kalavijuočiai (žuvys)
Kalavijuočiai (Xiphophorus) - gyvavedžių dančiakarpių (Poeciliidae) šeimos žuvų gentis.
Branduolių sąlaja
Branduolių sąlaja – procesas, kurio metu susijungia dviejų lengvesnių atomų branduoliai, sudarydami vieną didesnį branduolį. Šiam procesui įvykdyti reikalingi labai dideli energijos kiekiai, tačiau, kai tokia reakcija įvyksta, išsiskiria dar didesni energijos kiekiai, nei reikėjo sintezei prasidėti.
Žmogaus įsikišimas
250px|left|thumb| [[deuteris|Deuterio–tričio (D-T) jungimosi reakcija laikoma perspektyviausia reakcija atominei energijai gauti.]] Kol kas vienintelis praktinis būdas įvykdyti šiai sintezei yra vadinamas karštasis. Jis įvyksta sprogus vandenilinei bombai, kuri yra žymiai galingesnė nei kitos atominės bombos naudojančios uraną ar plutonį.
Tradicinė Tibeto medicina
Tradicinė Tibeto medicina - 1300 metų senumo tibetiečių medicinos mokslas, kilęs iš Budos mokymo, itin pabrėžiantis ryšį tarp kūno ir dvasios. Pasak svarbiausio Tibeto medicinos teksto, vadinamo Keturiomis tantromis ligos išsivysto dėl vienos svarbios priežasties: žmonės nežino savo tikrosios prigimties. Dėl savo tikrosios prigimties nežinojimo atsiranda vadinamieji trijų rūšių proto nuodai: neišmanymas, troškimas bei neapykanta. Ilgainiui šie trys nuodijantys jausmai pažeidžia tris svarbiausias kūno energijos sistemas, vadinamas lung, tripa ir badken (tris nepas). Vėliau šių sistemų sutrikimai išsivysto į ligą.
Kaip ir Ajurveda bei tradicinė kinų medicina, Tibeto medicina siekia suprasti ligos priežastį ir pusiausvyros sutrikimo prigimtį, dėl kurių žmogus suserga, o vėliau tą sutrikusią pusiausvyrą atstato. Tibetiečių medicinoje liga diagnozuojama nuodugniai apklausiant ligonį, apžiūrint jį, tikrinant liežuvį, analizuojant šlapimą ir labai sudėtingu metodu tikrinant pulsą. Visi šie dalykai suteikia daug išsamios informacijos apie tikrąją fizinę, protinę ir emocinę paciento būseną. Gydytojas tada aptaria įvairius natūralius gydymo būdus, atstatančius trijų nepų harmoniją ir pusiausvyrą.
Tibetiečių medicina daugiausia gydo vaistažolėmis ir jų mišiniais, tačiau kai kada vartojami gyvulinės kilmės preparatai, brangakmeniai ir metalai. Taip pat kartais taikomos įvairios dietos, mankšta, tam tikrų kūno taškų šildymas smilkstančiomis vaistažolėmis (moksibustija), organizmo valymas ir Tibeto akupunktūra. O jeigu reikia sukelti gilesnius sveikimo procesus, rekomenduojamos įvairios meditacijos.
Humanitarinių mokslų fakulteto raštai
Humanitarinių mokslų fakulteto raštai – Vytauto Didžiojo (iki 1930 m. Lietuvos) universiteto tęstinis mokslo darbų leidinys, ėjęs 1925–1939 m.
Istorija
Paskelbta filosofijos (Vosyliaus Sezemano, Izidoriaus Tamošaičio), folkloristikos (Balio Sruogos), kalbotyros (Alfredo Seno), psichologijos (Jono Vabalo-Gudaičio), istorijos (Augustino Janulaičio) ir literatūrologijos darbų. Nuo trečiojo tomo kiekvieną tomą (arba jo sąsiuvinį) sudarė vieno autoriaus studija. Išėjo 22 tomai.
Praporščikas
Praporščikas (, iš sen.slav. прапор 'vėliava') – karinis laipsnis Rusijos, TSRS ir kai kurių iš TSRS susidariusių valstybių armijose.
Vitaminas C
Vitaminas C (dar kartais vadinamas askorbo rūgštimi) – tai vandenyje tirpstantis vitaminas, reikalingas kai kurioms organizmo funkcijoms. Dauguma gyvūnų patys sintezuoja šį vitaminą, bet kai kurie gyvūnai (įskaitant žmones ir kitus primatus) to negali. Pirmą kartą vitaminas išskirtas 1928 m., o 1932 m. įrodyta jo nauda užkertant kelią skorbutui (iš ko ir kilo vienas iš pavadinimų: a + skorb).
Praporščikas
Carinės Rusijos armijoje jie buvo pats žemiausias karininko laipsnis (14-osios, vėliau 13-osios klasės pagal Rangų lentelę laipsnis). Už praporščikus žemesni laipsniai buvo zauriadpraporščikas ir papraporščikis, bet šie buvo aukščiausi puskarininkių laipsniai.
Vitaminas C
Vitaminas C yra askorbo rūgšties L-enantiomeras. Komerciškai naudojamas vitaminas C yra askorbo rūgšties, natrio askorbato ir kitų askorbatų mišinys.
Praporščikas
Pagal kilmę laipsnio pavadinimas artimas terminui ensign ( 'vėliava' ir 'karininko laipsnis'), kuris atitinka jaunesnįjį leitenantą, carinės Rusijos chorunžį ir paporučikį.
Istorija
1649 m. caro Aleksejaus Michailovičiaus įsakymu „praporščikais“ buvo pavadinti vėliavnešiai, paskirti iš narsiausių, fiziškai tvirtų, mūšiuose patikrintų karių.
Reguliariąją kariuomenę kūręs Petras I 1712 m. įvedė praporščiko laipsnį kaip patį pirmąjį (jauniausią) pėstininkų ir kavalerijos karininko laipsnį. Anksčiau šis laipsnis vadinosi „fendrikas“ (, iš, kuris iš vok. Fahne „vėliava“).
1811 m. praporščiko laipsnis atsirado ir artilerijoje. 1884 m. praporščiko laipsnis buvo panaikintas kaip taikos meto karinis laipsnis, jis galėjo būti suteikiamas tik karo metu. Nuo 1886 m. jį galėjo turėti tik jauniausieji atsargos karininkai.
Vitaminas C
Atradimas ir istorija
thumb|Citrusiniai vaisiai – vienas iš vitamino C šaltinių Augalinio maisto nauda siekiant išgyventi apsupties ar ilgos jūrinės kelionės metu taip pat žinoma nuo seno. XVII amžiuje laivo chirurgas Ričardas Vudalas (Richard Woodall) knygoje „Chirurgo pagalbininkas“ (Surgeon’s Mate) ligų prevencijai ir gydymui rekomendavo citrinų sultis.
Praporščikas
Istorija
Iki 1917 m. praporščiko laipsnį suteikdavo asmenims, baigusiems paspartintus karo mokyklų ar praporščikų mokyklų kursus ir išlaikiusiems specialius egzaminus. Karo metu praporščiko laipsnį galėdavo suteikti puskarininkiams, turėjusiems aukštąjį ar vidurinį išsilavinimą, už kovinius nuopelnus (be egzaminų).
Vitaminas C
Atradimas ir istorija
Moksliškai pagrįsti skorbuto priežastis pirmasis 1747 m. pabandė laivo chirurgas Džeimsas Lindas, kuris daliai įgulos duodavo citrinų sulčių prie įprasto raciono, o kitai daliai nedavė. Eksperimentas parodė, kad citrinų sultys tikrai padeda išvengti ligos.
Praporščikas
Istorija
Praporščikai paprastai būdavo būrių vadais arba užimdavo kitas šio lygio pareigas.
Vitaminas C
Augaliniai šaltiniai
Vitamino C gausu citrusiniuose vaisiuose (limetose, citrinose, apelsinuose, greipfrutuose), pomidoruose, bulvėse, ypač jo daug svogūnų galvose. Taip pat vitamino C yra papajose, brokoliuose, Briuselio kopūstuose, juoduosiuose serbentuose, braškėse, žiediniuose kopūstuose, špinatuose, kiviuose.
Protagoras
Protagoras (apie 480 m. pr. m. e. Abderoje – 410 m. pr. m. e.) – graikų filosofas, žymiausias sofistas, ankstyvosios sofistikos teoretikas.
Vitaminas C
Augaliniai šaltiniai
Vitamino C kiekis vaisiuose priklauso nuo dirvožemio, klimato, šviežumo, laikymo sąlygų, ruošimo būdo. Apytiksliai vitamino kiekiai įvairiuose vaisiuose (kiekis pateikiamas miligramais 100-e gramų):
Protagoras
Protagoras veikė Atėnuose, priklausė Periklio bendraminčiams. Už veikalą „Apie dievus“ apkaltintas ateizmu, turėjo bėgti iš Atėnų. Pakeliui į Siciliją nuskendo. Yra išlikę kitų Protagoro veikalų fragmentų.
Praporščikas
TSRS ir dabartinė Rusija
1972 m. sausio 1 d. TSRS ginkluotosiose pajėgose buvo įvestas praporščiko ir mičmano (laivyne) laipsniai. Praporščikai ir mičmanai ėmė sudaryti atskirą kariškių kategoriją. Savo tarnybine padėtimi, pareigomis ir teisėmis jie užima vietą, artimą jaunesniesiems karininkams. Praporščikai ir mičmanai yra artimiausi karininkų pagalbininkai ir kareivių bei seržantų (jūrininkų ir viršilų) viršininkai. Praporščiko laipsnis paprastai suteikiamas baigus atitinkamą mokyklą. 1981 m. įvestas „vyresniojo praporščiko“ laipsnis.
Protagoras
Filosofinę Protagoro orientaciją teoriškai sąlygojo Heraklitas bei jo pasekėjai, praktiškai – nauja ekonominė ir politinė Atėnų situacija.
Vitaminas C
Gyvūniniai šaltiniai
Dauguma gyvūnų patys sintetina vitaminą C, jis kaupiamas inkstuose (driežai, paukščiai) arba kepenyse (žinduoliai, kai kurie paukščiai). Dauguma žuvų, paukščių, kai kurių rūšių šikšnosparniai ir kiaulės bei dauguma primatų šio vitamino nesintetina.
Praporščikas
Ketinimai panaikinti praporščikų laipsnius
2008 m. spalio 23 d. žiniasklaida iš šaltinio Rusijos Gynybos ministerijoje sužinojo apie pradedamą praporščikų ir mičmanų instituto ir jų laipsnių panaikinimą iki 2009 m. gruodžio 1 d. Numatoma perkelti į kitas pareigas ar paleisti į atsargą apie 140 000 praporščikų ir mičmanų. Tai aiškinama tuo, kad praporščikų ir mičmanų institutas neatitinka šiuolaikinės Rusijos armijos prioriteto kurti aukštą profesionalų seržantų kontraktininkų korpusą.
Protagoras
Protagorą domino filosofinė žmogaus problematika, kuri iš dalies lėmė jo subjektyvizmą ir reliatyvizmą.