cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Masos-Kararos provincija
Provincijos plotas 1156 km², joje gyvena 203801 žmogus (2010 m.).
Istorija
Provincija atsirado 1859 m. nuo Modenos kunigaikštystės atskyrus Lunigianą ir Garfananą. Per gyventojų surašymą 1871 m. Masos-Kararos provincija priskirta Emilijos regionui, o 1881 m. – Toskanai. 1923 m. Calice al Cornoviglio ir Rocchetta Vara savivaldybės buvo atiduotos naujai sukurtai La Specijos provincijai. 1928 m. provincija pavadinta Apuanija ir tik 2009 m. panaikinus senus dekretus atgavo savo pavadinimą.
Didžiausios savivaldybės
Yra 17 savivaldybių, iš kurių didžiausios:
Al-Salmiya SC
„Al-Salmiya SC (Al-Salmiyah)“ – Kuveito futbolo klubas iš Al Kuveito.
Istorija
Klubas įkurtas 1964 m. Turi ne tik futbolo, bet ir kitų sporto rūšių komandas.
Futbolo komanda 5 kartų tapo šalies čempionais. (1980–81, 1994–95, 1997–98, 1999–00, 2007-08 m.)
Teodoras Blinstrubas
Teodoras Blinstrubas (1906 m. lapkričio 26 d. Požerūnai, Tauragės valsčius – 1999 m. spalio 16 d. Čikaga. Palaidotas Čikagos Šv. Kazimiero lietuvių kapinėse.) – Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas, pedagogas.
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais Blinstrubų šeima buvo pasitraukusi į Rusiją. Pasibaigus karui grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Tauragėje. Teodoras mokėsi Tauragės gimnazijoje, 1927 m. baigė Tauragės mokytojų seminariją, 1939 m. – Vytauto Didžiojo universitetą.
1924–1927 m. Tauragės Šaulių sąjungos valdybos pirmininkas, vėliau – jaunalietuvių vadas, mokytojų tautininkų sąjungos narys. Nuo 1927 m. Švėkšnos „Saulės“ progimnazijos, vėliau Joniškio, Pilviškių mokyklų mokytojas, 1938 m. kovo 1 d. – 1940 m. liepos mėn. Kupiškio gimnazijos direktorius. Vėliau – Šeduvos gimnazijos mokytojas. 1941 m. rugsėjo 1 d. paskirtas Vilkijos gimnazijos direktoriumi.
Marijonas Ročius
Marijonas Ročius (g. 1963 m. vasario 9 d. Vilniuje) – inžinierius programuotojas, Lietuvos politinis veikėjas, šachmatininkas, vyresnysis tarptautinis meistras (SIM).
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus Antano Vienuolio vidurinę mokyklą, 1986 m. Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. 2000 metais stažavosi JAV.
1986 m. Ekonomikos ministerijos skaičiavimo centro inžinierius programuotojas, 1991 m. AB „Pajus“ vadybininkas, nuo 2000 m. UAB „Investicijų portfelių valdymas“ generalinis direktorius. 1997–2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Esperanto klubo „JUNECO“ narys, šachmatų klubo „Diagonalė“ narys. Šachmatų kandidatas į sporto meistrus. Žaidžia ir korespondenciniais šachmatais. Vyresnysis tarptautinis meistras, SIM (2002 m.).
Kukečių seniūnija
Kukečių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kelmės rajono savivaldybės centre.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-382 (2008 m. lapkričio 26 d.) įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Andi Knoll
Andreas „Andi“ Knoll (g. 1972 m. birželio 11 d. Insbruke) – Austrijos radijo ir TV laidų vedėjas.
Nuo 1999 m. (išskyrus 2008 ir 2009 m.) Andi yra Austrijos „Eurovizijos“ komentatorius, o nuo 2002 m. – Austrijos nacionalinių finalų vedėjas.
Estijos ir Lietuvos santykiai
Estijos–Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Estijos ir Lietuvos. Oficialūs tarptautiniai santykiai tarp valstybių užmegzti 1921 m. kovo 2 d., Estijai ir Lietuvai de jure pripažinus viena kitos nepriklausomybę (abi valstybės paskelbė nepriklausomybę 1918 m.), tačiau pirmieji kontaktai siekia senesnius laikus.
Tarp vėlyvo XVIII a. ir 1918 m. abi šalys priklausė Rusijos imperijai, nuo 1940 m. buvo inkorporuotos į SSRS. Dar kartą Estija Lietuvą pripažino 1991 m. rugpjūčio 27 d., Lietuva Estiją – 1991 metų rugpjūčio 22 dieną. Tais pačiais metais atnaujinti diplomatiniai santykiai.
Lietuva savo šalies ambasadą turi Taline (dabartinis ambasadorius – Giedrius Apuokas), o Vilniuje yra įsikūrusi Estijos ambasada (dabartinė ambasadorė – Kai Kaarelson). Kaune, Klaipėdoje ir Šiauliuose veikia Estijos garbės konsulatai. Veikia Estijos lietuvių bendruomenė.
Pirmieji kontaktai ankstyvuoju laikotarpiu ir viduramžiais
Išlikę informacijos apie lietuvių genčių siaubiamuosius žygius Estijos teritorijoje XII a. pab.
Santykiai nepriklausomybės kovų metu ir Tarpukariu
Nepriklausomybės kovų metu santykiai tarp estų ir lietuvių buvo minimalūs, nes Estijos ir Lietuvos valstybių teritorijos tarpusavyje nesiribojo. Estijai ir Lietuvai įkūrus valstybes ir apgynus savo nepriklausomybes santykiai tarp dviejų valstybių buvo geri, bet ne artimi (skirtingai nei santykiai tarp latvių ir estų); dažniausias buvo trišalis bendradarbiavimas tarp Lietuvos, Latvijos ir Estijos. Nors aptarinėtos kai kurių politikų ir Lietuvoje, idėjos apie Baltijos šalių vienybę Latvijoje ir Estijoje buvo populiaresnės. Jau pirmaisiais metais buvo užsiminta apie Baltijos Antantės būtinybę.
1934 m. rugsėjo 12 d. Ženevoje pasirašyta Baltijos valstybių santarvės ir bendradarbiavimo sutartis.
Santykiai okupacijų metais
Sovietų Sąjungai reokupavus Lietuvą ir Estiją ir didelei daliai vietinių gyventojų pasitraukus į Vakarus, vyko gan aktyvus politinis ir kultūrinis bendradarbiavimas tarp lietuvių, latvių, taip pat estų išeivių. Dar 1946 m. Hamburge karo pabėgėlių buvo įkurtas Pabaltijo universitetas. Universitetas veikė iki 1949 m.
1955 m. Stepono Kairio iniciatyva JAV buvo organizuota Lietuvos, Latvijos ir Estijos socialdemokratų konferencija.
Santykiai tarp okupuotų Baltijos šalių buvo mažiau glaudūs, tačiau 1979 m. lietuvių, latvių ir estų disidentams pavyko pasirašyti memorandumą, smerkiantį Molotovo-Ribentropo paktą.
SSRS ėmus vadovauti Michailui Gorbačiovui ir ėmus demokratizuoti SSRS, tiek Lietuvoje, tiek Estijoje įsikūrė nepriklausomybės siekiančios organizacijos – Sąjūdis ir Estijos liaudies frontas. Jos, kartu su bendraminčiais iš Latvijos – Latvijos liaudies frontu glaudžiai tarpusavyje bendradarbiavo. Apie 1988 m. Lietuvos, Latvijos ir Estijos žalieji ir Sąjūdis surengė bendrą protesto akciją „Apkabinkime Baltiją“, kurioje dalyvavo apie 100 tūkst. žmonių.
1988 m. lapkričio 8 d. Lietuvos, Latvijos, Estijos nepriklausomybininkai Rygoje nutarė priešintis SSRS Konstitucijos pataisų projektui ir rinkti parašus prieš. Tai davė rezultatų, nes Lietuvoje pasirašė 1,8 mln., Latvijoje – 1,1 mln., Estijoje – beveik 1 mln. žmonių. Parašai perduoti SSRS AT priimamojo atstovams.
1989 m. gegužės 12–14 d. Sąjūdžio ir Latvijos, Estijos liaudies frontų atstovai susirinko į Baltijos Asamblėją Taline, kur diskutuota dėl ekonominio savarankiškumo ir suvereniteto siekio, paskelbtos kelios rezoliucijos, pirmąkart paminėtas nepriklausomybės siekis, judėjimų pirmininkų pasirašyta bendradarbiavimo sutartis, įsteigta Baltijos Taryba. Būtent Baltijos Taryba liepos 15 d. priėmė nutarimą nutiesti „gyvąją grandinę“ nuo Talino iki Vilniaus ir ją pavadinti Baltijos keliu. Šis nutarimas praktiškai realizuotas 1989 m. rugsėjo 23 d. – 650 km nusidriekusioje grandinėje stovėjo 2 mln. lietuvių, latvių ir estų.
SSRS liaudies deputatai iš Lietuvos, Latvijos ir Estijos 1989 m. rugsėjo 30 d. įkūrė Baltijos parlamentinę grupę su tikslu koordinuoti vieningus veiksmus parlamentiniu keliu siekiant Baltijos valstybių nepriklausomybės.
Lietuvai jau atkūrus nepriklausomybę, o Latvijai ir Estijai paskelbus suvereniteto aktus, 1991 m. kovo 17 d. SSRS vyko SSRS referendumas dėl federacijos atnaujinimo, kurį boikotavo visos Baltijos šalys.
Santykiai tarp atkurtos Lietuvos Respublikos ir Estijos Respublikos (1991 m.–dabar)
Dauguma sutarčių tarp šalių yra trišalės, t. y., įtraukiančios ir Latviją. 2017 m. tarp trijų Baltijos šalių pasirašytas susitarimas dėl geležinkelio transporto projekto Rail Baltica. Susitarimas yra svarbi sąlyga nutiesti greitojo geležinkelio, sujungsiančio tris valstybes, infrastruktūrą. Nereti aukščiausių vadovų susitikimai tarp abiejų šalių.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai
Vyksta nemažai akademinių mainų tarp Estijos ir Lietuvos švietimo institucijų. Estų kalba dėstoma VU, VDU, Taline veikia lituanistinė mokykla.
Pasiuntinių sąrašas
thumb|275px|Lietuvos ambasados pastatas Estijoje, Taline thumb|275px|Estijos ambasados pastatas Lietuvoje, Vilniuje
Estijos ordinų kavalieriai lietuviai ir Lietuvos ordinų kavalieriai estai
Už nuopelnus Lietuvai nuo 1992 m. iki 2021 m. gruodžio mėn. 74 Estijos piliečiams už nuopelnus Lietuvai įteikti Lietuvos valstybiniai apdovanojimai.
Estijos valstybiniais apdovanojimais apdovanoti šie Lietuvos piliečiai (sąrašas nepilnas):
Muzga (upė)
Muzga  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Šniadovo valsčiuje. Upė išteka iš Červoni Buro miško. Upė įteka į Ružo upę prie Šabli Mlodės kaimo.
Mezuza
right|thumb|100px|Mezuza pritvirtinta prie durų Mezuza (, dgs. mezuzot) – prie durų prikalama dėžutė su pergamento ritinėliu. Žydai prikala mezuzą prie laukujų namų durų kaip patvirtinimą Dievo tikėjimu. Mezuzos viduje įdedamas soferio ant košerinės odos parašytas tradicinis tekstas. Pergamentą žydai turi tikrinti 2 kartus per septynerius metus. Jeigu palaiminimo tekste atsiranda įbrėžimų ar jo tekstas išblunka, palaiminimas laikomas nekošeriniu ir netinkamu.
Ant mezuzos pergamento užrašoma:
Didžioji skruzdėda
Didžioji skruzdėda (Myrmecophaga tridactyla) – nepilnadančių (Xenarhra) būrio skruzdėdinių (Myrmecophagidae) šeimos rūšis. Paplitusi Centrinėje ir Pietų Amerikoje.
Ilgis 1,8-2,4 m. Sveria 29-65 kg. Gyvena pavieniui. Minta skruzdėlėmis, termitais, kuriuos iš termitynų ištraukia 60 cm ilgio liežuviu. Didžioji skruzdėda per dieną gali suėsti apie 30 tūkst. vabzdžių.
Choželė
Choželė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zambruvo valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Zambruvo ir apie 64 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Ragasnapiniai
Ragasnapiniai (Bucerotidae) – ragasnapinių paukščių (Bucerotiformes) būrio šeima. Anksčiau buvo priskiriami žalvarininių paukščių (Coraciiformes) būrio šeimai.
Paplitimas
Paplitę visoje Užsachario Afrikoje, bei Azijos žemyno atogrąžų, subekvatorinio ir pusiaujo klimato zonose, tai yra į pietus nuo Himalajų kalnų esantį visą Indijos subkontinentą, Pietryčių Aziją ir Australijos žemyno Naujosios Gvinėjos ir Saliamono salas.
Išvaizda
Taip pavadinti dėl savo didelio snapo, kuris užlenktas į apačią ir turi savotiškas ragines išaugas (pvz., tokai tokių raginių išaugų neturi). Tačiau toks snapas yra lengvas, nes jame yra daug didelių oro ertmių. Snapo kraštai dantyti. Galva nedidelė, kaklas ir uodega ilgi, sparnai trumpi, suapvalinti. Nuskrenda netoli, tačiau skrydžio metu paukštis savo sparnais kelia didelį triukšmą. Apatinėje kūno dalyje plunksnos banguotai prigludusios. Gerklė ir aplink akis yra pliki ploteliai, akies viršutinis vokas su storomis šeriuotomis blakstienomis.
Gyvenamoji aplinka ir veisimasis
Kiaušiniai balti, vienspalviai arba su neryškiomis dėmelėmis. Stambiosios ragasnapių rūšys deda 1-3 kiaušinius, mažesnės – iki 5. Peri 1-1,5 mėnesio. Jaunikliai išsirita akli ir pliki, lizde dar išbūna nuo 1 iki 3-4 mėnesių. Per metus būna 2 vados.
Mityba
Ragasnapiai yra įvairiaėdžiai. Lesa vabzdžius, smulkius stuburinius, uogas, vaisius, kai kurių augalų šaknis, grūdus. Smulkiosios rūšys (pvz., tokai) lesa išimtinai vabzdžius, stambiosios – daugiausia vaisius.
Sistematika
Ragasnapinių (Bucerotidae) šeimos rūšių klasifikacija iki šiol nenusistovėjusi ir kartais keičiasi. Priklausomai nuo paukščių klasifikacijos šaltinio, dalis rūšių kartais priskiriamos skirtingai genčiai arba nepripažystama kaip atskira rūšis. Tarptautinė ornitologų sąjunga pagal pasaulio paukščių sąrašo v11.2 versiją išskiria 15 genčių ir 59 rūšis. 2021 m. duomenimis, gentys ir rūšys surašytos abėcėlės tvarka žemiau:
Kazma SC
Istorija
Klubas įkurtas 1964 m. Turi ne tik futbolo, bet ir kitų sporto rūšių komandas.
Futbolo komanda 4 kartus tapo šalies čempionais. (1986, 1987, 1994, 1996 m.)
Džiakovicos sritis
Džiakovicos sritis  – viena iš septynių Kosovo sričių. Administracinis centras – Džiakovica. Ribojasi su Pečo sritimi ir Prizreno sritimi. Vakaruose turi pasienio ruožą su Albanija.
Tautinė sudėtis
Srities tautinė sudėtis 2011 m. duomenimis.
Belindos kalnas
Belindos kalnas  – aktyvus stratovulkanas Montagu saloje, Pietų Sandvičo salyne, Skotijos jūroje. Beveik visa sala apdengta sniegu ir ledu (apie 90 %). Aukštis 1370 m (aukščiausia salyno vieta).
Manoma, kad palydovų nuotraukos, nuo kovo 1995 m. iki 1998 m. vasario, aptiko ankstesnę ugnikalno veiklą. 2001 m. spalio 20 d. užfiksuotas pirmasis Belindos išsiveržimas, nors ugnikalnis galėjo išsiveržti nuo rugsėjo 12 d. Išsiveržimai liovėsi 2007 m. spalio mėnesį.
Burundžiai
Burundžiai (Lamprologus) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.
James Naismith
Džeimsas Neismitas (James Naismith, g. 1861 m. lapkričio 6 d. Almontėje, Ontarijuje – 1939 m. lapkričio 28 d.) – kūno kultūros mokytojas ir treneris Springfildo koledže, krepšinio išradėjas, taip pat jis pirmasis pasiūlė naudoti šalmus amerikietiškame futbole.
Neismitas gimė Ontarijuje, Almontėje, škotų imigrantų šeimoje. Motina į Kanadą atvyko 1852 m., o tėvas – 1853 m. Tėvai mirė 1870 m. nuo vidurių šiltinės.
Krepšinio atsiradimas
1891 m. dirbdamas fizinio lavinimo treneriu Springfield College Springfilde gavo užduotį sugalvoti žaidimą užimti studentus šaltojo sezono metu. Per dvi savaites (toks buvo duotas terminas) įvertino egzistuojančių sporto šakų stiprybes ir silpnybes bei sugalvojo sportą, kuriame būtų minimalus kūno kontaktas. Iš pradžių šiai sporto šakai Neismitas sugalvojo 13 taisyklių. Nors studentai naująjį žaidimą siūlė kūrėjo garbei pavadinti „Naismith Ball”, Neisimitas jį pavadino „basket ball“.
Apgulties bokštas
thumb|right|Apgulties bokštas (schema)
Apgulties bokštas – apgulties ginklas, skirtas ginti šturmuojančius ir užtikrinti priėjimą prie apgultos pilies sienos viršaus.
Apgulties bokštai - labai dideli statiniai, todėl juos buvo sunku vežioti su kariuomene. Juos, kaip ir trebušetus, surinkdavo apgulties vietoje. Jų gaminimas užimdavo daug laiko, todėl juos gamindavo tik tuomet, jei nepavykdavo kiti šturmo būdai: paimti pilį šturmo kopėčiomis, sugriauti vartų ar sienų taranu.
Pagrindinė apgulties bokštų paskirtis būdavo padėti šturmo grupei pasiekti gynybinės sienos viršų. Apgulties bokštą pritraukdavo prie sienos ir nuleisdavo kopėčias. Tokiu būdu šturmuojantys galėdavo užimti dalį sienos ir leisti pagrindinėms jėgoms įsiveržti į miestą ar pilį.
Antika
Pirmas apgulties bokštas buvo pastatytas kartaginiečių, paskui šie bokštai paplito per visą Viduržemio jūros regioną.
Pats didžiausias antikos apgulties bokštas (juos graikai vadino Ėlepolis – „miestų grobėjas“) buvo naudojamas senovės Makedonijoje per Rodo apgultį 305 m. pr. m. e. Jis buvo apie 45 metrų aukščio ir 20 metrų pločio. Bokšte buvo 9 lygiai, o ekipažą sudarė 200 karių. Bokštas judėjo kabestano pagalba. Priešininkai sustabdė bokštą užlieję žemę prieš sieną, ir bokštas įklimpo purve. Tai rodo, kad bokštams buvo reikalingas lygus paviršius. Daugelis tvirtovių ir miestų, esančių ant aukštumų, netiko apgulties bokštams panaudoti.
Iš kitos pusės, beveik visi dideli miestai buvo pastatyti prie upių ar jūrų, juos supančiose sienose buvo silpnų vietų. Be to, tokiais atvejais apgulties bokštus padarydavo iš anksto ir atgabendavo vandeniu. Kartais bokštus sumontuodavo tiesiai ant laivų ir panaudodavo kranto sienų šturmui. Taip buvo per Kiziko apgultį Mitrido VI Trečio Mitridato karo metu.
Viduramžiai
thumb|right|Apgulties bokštas, XIX a. piešinys Apgulties bokštų naudojimas pasiekė populiarumo viršūnę viduramžiais. Pagal Velykų kroniką avarai juos naudojo 626 m. e. m. nesėkmingai šturmuodami Konstantinopolį. Per šią apgultį buvo naudojamos kilnojamos darbininkams skirtos stoginės, kad jie galėtų užpilti griovius ir leisti apgulties bokštus pristumti prie sienų. Tokios taktinės gudrybės efektyvumą buvo galima sumažinti kreivai pastačius sienas.
Viduramžiais apgulties bokštų konstrukcijos buvo tobulinamos. Per Kenilvorto pilies apgultį 1266 m. ant vieno bokšto tilpo 200 lankininkų ir 11 katapultų. Ta apgultis tęsėsi daugiau kaip pusę metų ir tapo pačia ilgiausia apgultimi Anglijos istorijoje.
Pasirodžius artilerijai apgulties bokštai pradėjo morališkai senti. Jie buvo reikalingi puolančiajai grupei nugabenti ant aukštos sienos, o artilerija akmenines sienas padarė nereikalingas, ir fortifikacijos mokslas pradėjo vystytis kita linkme. Bet apgulties bokštai, vadinami baterijų bokštais, buvo naudojami ir parako epochoje. Kaip ir klasikinius apgulties bokštus, juos gamino iš medienos ir ant jų statė artileriją. Vienas toks bokštas, pastatytas rusų karo inžinieriaus Ivano Vyrodkovo Grigorjevo per Kazanės apgultį 1552 m., turėjo 10 stambaus kalibro ir 50 lengvų pabūklų.
Dabartis
Nežiūrint to, kad dabartinės armijos apgulties bokštų nenaudoja, juos galima pamatyti filmuose, pavyzdžiui, „Žiedų Valdovas: Karaliaus sugrįžimas (2003 filmas)“, Mordoro armija naudoja gigantiškus apgulties bokštus šturmuodami Minas Tiritą.
Kompiuteriniuose žaidimuose Age of Mythology graikų kariuomenė turi Ėlepolisą. Bokštas apginkluotas balista, jame gali būti karinių junginių.
Be to, originalioje šachmatų versijoje bokštas simbolizavo kovos vežimą. Europietiškame variante šita figūra tapo apgulties bokštu. Ši šachmatų figūra kaip tik ir primena apgulties bokštą.
Clemente Rodríguez
Klementė Chuanas Rodrigesas (Clemente Juan Rodríguez; g. 1981 m. liepos 31 d.) – Argentinos futbolininkas, rungtyniaujantis krašto gynėjo (paprastai kairiojo) pozicijoje. Argentinos klubo Boca Juniors žaidėjas.
Karjerą pradėjo Argentinos klube Boca Juniors. 2004–2009 m. žaidė Rusijos klube FC Spartak Moscow, bet buvo skolinamas Ispanijos klubui RCD Espanyol. 2009 m. grįžo į Argentiną. 2010 m. rugpjūčio 3 d. pasirašė trejų metų sutartį su Boca Juniors klubu.
Klementė Rodrigesas Argentinos rinktinėje debiutavo 2003 m. Su olimpine komanda 2004 m. laimėjo aukso medalį Atėnuose. Pakviestas į 2010 m. pasaulio futbolo čempionatą.
Juras Požela (1982)
Juras Požela (1982 m. balandžio 12 d. Vilniuje – 2016 m. spalio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministras, Lietuvos politikas, visuomenininkas, Lietuvos Respublikos Seimo narys, Jaunimo ir sporto reikalų komisijos pirmininkas, Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) prezidiumo narys.
Molinka
Molinka (anksčiau Cegelnia) – buvęs kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Suginčių.
Juras Požela (1982)
Biografija
1988–2000 m. mokėsi Vilniaus miesto Antakalnio vidurinėje mokykloje.
2000–2004 m. studijavo informologiją Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete; įgijo komunikacijos ir informacijos mokslų bakalauro laipsnį. 2004–2006 m. studijavo žurnalistiką Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete; įgijo komunikacijos ir informacijos mokslų magistro laipsnį.
Darbinė patirtis
2001–2003 m. – Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Integruoto informacijos centro vadybininkas.
2004–2006 m. – Europos Parlamento nario Justo Vinco Paleckio padėjėjas. 2006–2010 m. – Jaunimo reikalų departamento prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos direktorius.
2010–2012 m. – Lietuvos Respublikos Seimo nario padėjėjas – sekretorius, opozicijos lyderio patarėjas. 2012–2016 m. – Lietuvos Respublikos Seimo narys.
Politinė veikla
Nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) ir LSDP Vilniaus skyriaus narys. Nuo 2006 m. LSDP Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas. LSDP prezidiumo narys.
2004–2006 m. – Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos valdybos narys, tarptautinis sekretorius. Ėjo Europos jaunųjų socialistų organizacijos (ECOSY) biuro nario pareigas.
2003 m. dalyvavo Europos Jaunimo Konvento dėl ES ateities darbe. 2004 m. dalyvavo Europos Sąjungos Regionų komiteto darbe.
2011–2012 m. – Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos pirmininkas.
2003–2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys; socialinių reikalų komiteto narys, pirmininko pavaduotojas; peticijų komisijos pirmininkas. 2007–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys; socialinių reikalų komiteto pirmininkas. 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys (iki 2012 m.).
2012 m. tapo kandidatų į Seimą LSDP sąraše 9-asis numeris ir buvo išrinktas į 2012–2016 m. kadencijos Lietuvos Respublikos Seimą, kur ėjo Jaunimo ir sporto reikalų komisijos pirmininko pareigas bei dirbo Sveikatos reikalų komitete. 2016 m. buvo sveikatos apsaugos ministras. Praėjus savaitei po rinkimų, mirė.
Kontroversijos
2004 m. J. Poželos pavardė nuskambėjo, kai jis Vilniaus oro uoste pajuokavo apie bombą.
Molinka
Istorija
XIX a. pabaigoje priklausė Suginčių dvarui. Panaikinta 1987 m.
Moliškės
Moliškės – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Akmenynės.
Mažoji skruzdėda
Mažoji skruzdėda (Tamandua tetradactyla) – nepilnadančių (Xenarhra) būrio skruzdėdinių (Myrmecophagidae) šeimos rūšis. Paplitusi Pietų Amerikoje, nuo Trinidado iki Urugvajaus ir Argentinos (šiaurinės dalies).
Ilgis 0,5-0,8 m. Minta skruzdėlėmis, termitais, kartais bitėmis, medumi, vaisiais. Gyvena įvairiuose biotopuose: selvoje, savanose, krūmynuose.
Ružas (upė)
Ružas  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose, Lomžos ir Zambruvo apskrityse. Kairysis Narevo upės intakas. Upė teka Lomžos tarpupio geografiniame regione. Upė išteka iš Červoni Buro miško prie Glemboč Vielkų kaimo. Upė įteka į Narevo upę prie Ribakų kaimo. Į upę įteka Muzgos upė. Upė teka per Ribakų, Miastkovo, Kačineko ir Glemboč Vielkų kaimus.
Patranka
right|thumb|200px|Patrankos Kristiansando pakrantėje, [[Norvegija|Norvegijoje]]
Patranka – artilerijos ginklų tipas, nuo kitų artilerijos vamzdinių ginklų (pvz., haubicų ar mortyrų) besiskiriantis ilgu vamzdžiu, dideliu sviedinio pradiniu greičiu, bet mažesniu maksimalaus paaukštėjimo lanku.
Iš patrankų gali būti šaudoma tiek į tiesiogiai matomus taikinius, tiek ir į tiesiogiai nematomus. Specialios zenitinės patrankos yra skirtos šaudyti į priešo aviaciją.
Dabar, tobulėjant aviacijai ir raketinei technikai, patrankas stengiamasi pakeisti kita ginkluote, dažniausiai raketomis.
Savaeigėje artilerijoje egzistuoja savaeigės patrankos.
Patrankos naudojamos ir kaip kitos karinės technikos ginklai:
Istorija
Pirmos patrankos, pagamintos iš bambuko, pasirodė Kinijoje ne vėliau kaip 1132 m.
Mortyros pirmą kartą minimos Mongolų imperijos ir Sun dinastijos 1268–1279 m. karuose.
Į Lietuvą kryžiaus žygių pabaigoje kryžiuočiai atvežė kelias patrankas. Po mūšio jas prarado - patrankos pateko į lietuvių rankas. Lietuviai suprato, kaip jomis naudotis, ir jau 1410 m. liepos 15 d. Žalgirio mūšyje turėjo keturias patrankas, kurios iššovė po keturis kartus. Mūšio eigai tai esminės įtakos nepadarė.
1988/90 m. Kandidatų mačai
'''1988/90 m. Kandidatų mačai''' – tai pasaulio šachmatų čempionato finalinis etapas, kuriame, pagal nuostatus atrinkti dalyviai, žaisdami mačus vieno minuso sistema, atrinko šachmatininką, kuris 1990 m. galėjo žaisti mačą, dėl pasaulio šachmatų čempiono vardo, su Gariu Kasparovu. Juo tapo Anatolijus Karpovas.
Nugalėtojų nustatymas
FIDE generalinė asamblėja pakeitė kandidatų mačų nuostatus: aštuntfinalio ir ketvirtfinalio mačai buvo žaidžiami po 6 partijas, pusfinalio – po 8, finalo – po 12. Nugalėtoju buvo laikomas žaidėjas, kuris mače surenka daugiau taškų. Lygiųjų atveju skiriamos dvi papildomos partijos, jei ir po jų vis dar lygu, skiriamos dvi papildomos partijos su sutrumpinta laiko kontrole (po 1 val, po 30 ir po 15 min).
Aštuntfinaliai
1988 m. sausio 24 – vasario 6 d., Sent Džone vyko 1990 m. pasaulio šachmatų čempionato Kandidatų mačų aštuntfinaliai. Varžovai žaidė šešių partijų mačus įprasta laiko kontrole. Dviejuose mačuose, kurie baigėsi lygiosiomis, buvo iš naujo traukiami burtai dėl figūrų spalvų ir žaidžiami papildomi mačai po dvi partijas. Per tokius mikromačus J. Hjartarsonas antrojoje  partijoje nugalėjo V. Korčnojų, o K. Spragetui, su A. Sokolovu, teko žaisti net 6-ias papildomas partijas (dvi su įprasta kontrole, sekančias dvi – po 1 val., dar sekančias – po 30 min.).
Šešių partijų mačas tarp K. Sprageto ir A. Sokolovo prasidėjo pastarojo pergale pirmojoje partijoje, bet K. Spragetas, laimėjęs penktąją partiją, išlygino mačo rezultatą. Po lygiųjų šeštojoje partijoje mačas baigėsi lygiosiomis. Kas pateks į ketvirtfinalį sprendėsi dvejose paskirtose partijose, kurios abi baigėsi lygiosiomis. Po to buvo paskirtos dar dvi partijos su sutrumpinta laiko kontrole (kiekvienam po 1 val iki partijos pabaigos). Jos taip pat abi baigėsi lygiosiomis. Po to buvo žaidžiamos dvi partijos po 30 min. Pirmoji baigėsi lygiosiomis, o antrąją laimėjo K. Spragetas. Jis ir tapo mačo nugalėtoju, bei pateko į ketvirtfinalį.
Mačas tarp J.. Spilmeno ir J. Seiravano prasidėjo lygiosiomis, bet nuo antrosios partijos, kurią laimėjo J. Spilmenas, vyko su vis didėjančia jo persvara. Nesužaidus visų partijų, mačas pasibaigė po penktos partijos. J. Seiravanas nelaimėjo nei vienos partijos. Įtikinamą pergalę (4:1), pasiekęs J. Spilmenas pateko į ketvirtfinalį.
Mačas tarp N. Šorto ir G. Sakso prasidėjo dvejomis N. Šorto pergalėmis, kas palengvino jam tolesnį žaidimą. G. Saksui nepavyko išlyginti rezultato: visos trys sekančios partijos buvo taikios ir mačas baigėsi. Jį laimėjęs N. Šortas pateko į ketvirfinalį.
Mačas tarp A. Jusupovo ir J. Elvesto prasidėjo A. Jusupovo pergale. Po lygiųjų antrojoje partijoje jis trečiojoje vėl įveikė varžovą. J. Elvestui iškilo nelengva užduotis: iš trijų likusių partijų reikėjo surinkti 2½ taško. To jam nepavyko pasiekti: dar po dviejų lygiųjų mačas pasibaigė varžovo naudai. A. Jusupovas išsikovojo teisę žaisti ketvirtfinalyje.
Šešių partijų mačas tarp J. Timano ir V. Salovo vyko taikiai: penkios pirmosios partijos baigėsi lygiosiomis. Mačo baigtį lėmė paskutinioji, šeštoji mačo partija, kurią laimėjęs, J. Timanas pateko į ketvirtfinalį.
Mačas tarp L. Portišo ir R. Vaganiano pasibaigė L. Portišo naudai. Po pirmųjų dviejų lygiųjų jis laimėjo trečiąją partiją ir tašku išsiveržė į priekį. Likusios trys partijos nepakeitė padėties – visos baigėsi lygiosiomis. L. Portišas pateko į ketvirtfinalį.
Mačas tarp J. Hjartarsono ir V. Korčnojaus buvo įtemtas. Jau pirmojoje partijoje laimėjęs J, Hjartarsonas, po dviejų lygiųjų laimėjo ir ketvirtąją partija. Viktoras Korčnojus pateko į sudėtingą padėtį: jam reikėjo likusias dvi partijas laimėti. V, Korčnojus tai padarė ir mačas baigėsi lygiosiomis. Kas pateks į ketvirtfinalį sprendėsi per papildomas dvi partijas. Pirmoji baigėsi lygiosiomis, o antrąją laimėjęs J. Hjartarsonas pateko į ketvirtfinalį.
Londonas
Šešių partijų mačas vyko Londone 1988 m. rugpjūčio mėn. Mačas tarp J.. Spilmeno ir N. Šorto prasidėjo dvejomis lygiosiomis, bet po to J. Spilmenas laimėjo dvi partijas iš eilės. Naidželas Šortas pateko į sunkią padėtį: jam reikėjo abejas paskutines mačo partijas laimėti. To nepavyko padaryti ir po lygiųjų penktojoje partijoje mačas pasibaigė. Jį laimėjo J. Spilmenas, kuris pateko į kandidatų pusfinalį.
Sietlas
Šešių partijų mačas tarp islandų didmeistrio Johano Hjartarsono ir A. Karpovo vyko Sietle]] 1989 m. sausio 28  – vasario 5 d. mėn. Po lygiųjų mačo pradžioje A. Karpovas laimėjo antrąją ir trečiąją partijas ir įgijo dviejų taškų persvarą. Varžovui norint pavyti reikėjo per, likusias tris partijas iki mačo pabaigos, panaikinti  šį skirtumą. To jam nepavyko. A. Karpovas, sužaidęs penktąją partiją lygiosiomis, laimėjo mačą ir pateko į pusfinalį.
Antverpenas
Šešių partijų mačas tarp L. Portišo ir J. Timano vyko Antverpene 1989 m. sausio 31 – vasario 8 d. Po lygiųjų pirmose trijose partijose L. Portišas laimėjo ketvirtąją ir mače tašku išsiveržė į priekį. Jis pirmavo iki penktosios partijos, bet pralaimėjęs ją ir dar šeštąją partijas turėjo trauktis iš kandidatų varžybų. Į pusfinalį pateko Janas Timanas.
Kvebekas
Mačas tarp A. Jusupovo ir K. Sprageto vyko Kvebeke 1989 m. sausio 21 – vasario 4 d. Mačas buvo atkaklus: po lygiųjų pirmojoje partijoje pirmasis, laimėjęs antrąją partiją, į priekį išsiveržė K Spragetas, bet varžovas jau sekančioje partijoje atsirevanšavo ir išlygino mačo rezultatą 3:3.
Kas pateks į pusfinalį sprendėsi, žaidžiant papildomą mačą (40 ėjimų - 2 val.), kuris pasibaigė dvejomis lygiosiomis. Po jo, buvo paskirtas dar vienas papildomas mačas, iki laimėtos partijos. A. Jusupovas laimėjo pirmąją partiją ir tapo mačo nugalėtoju bei pateko į pusfinalį.
Pusfinaliai
Abu pusfinalio mačai vyko Londone 1989 spalio 2 - 17 d.
Aštuonių partijų mače J. Timanas susitiko su J. Spilmenu. Po lygiųjų pirmojoje partijoje, J. Timanas laimėjo antrąją partiją ir tašku pirmavo iki septintosios, kurią laimėjo J. Spilmenas ir išlygino mačo rezultatą. Tačiau J. Timanas paskutinėje mačo partijoje pasiekė pergalę ir laimėjo mačą bei pateko į finalą.
Kitame pusfinalio mače A. Jusupovas žaidė su A. Karpovu. Po pirmųjų dviejų partijų A. Karpovas laimėjęs trečiąją partiją, pirmavo, bet varžovas atsirevanšavo penktojoje ir išlygino mačo rezultatą. Mačo rezultatas išsisprendė žaidžiant paskutinę partiją, kurią laimėjo A. Karpovas. Jis ir pateko į finalą.
Finalas
Finalinis, 12-kos partijų, mačas vyko Kvala Lumpūre 1990 m. kovo 8 - 26 d.  Mačas prasidėjo A. Karpovo pergale, kurią, po dviejų lygiųjų, jis pakartojo ketvirtojoje partijoje ir mače išėjo į priekį dviem taškais. Dar po trijų lygiųjų, laimėjęs aštuntąją ir devintąją partijas, surinko 6,5 taško ir anksčiau laiko tapo finalinio mačo nugalėtoju bei iškovojo teisę žaisti mačą dėl pasaulio šachmatų čempiono vardo su Gariu Kasparovu.
Kauno miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Kauno miesto savivaldybės taryba – Kauno miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Lenktynės (filmas)
Lenktynės  – 2013 m. biografinis sporto filmas, režisuotas Ron Howard. Filmas pasakoja 1976 m. Formulės 1 sezono eigą ir konkurenciją tarp Niki Lauda ir James Hunt. Pagrindinius vaidmenis atlieka Chris Hemsworth ir Daniel Brühl. Filmas buvo parodytas Londono ir Toronto filmų festivaliuose, o kino ekranuose debiutavo 2013 m. rugsėjo 13 d.
Birutė Kažemėkaitė
Birutė Kažemėkaitė (1961 m. balandžio 24 d. Jutkiuose, Rokiškio rajone – 2021 m. rugpjūčio 27 d. Klaipėdoje ) – gydytoja, Lietuvos ir Kalvarijos savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1987–1988 m. atliko internatūrą Kauno miesto 3-ojoje ligoninėje. Nuo 1988 m. Kalvarijos ligoninės ir poliklinikos gydytoja terapeutė, 1996–2001 m. Kalvarijos pensionato gydytoja terapeutė. Nuo 2001 m. VšĮ Kalvarijos ligoninės vyr. gydytoja ir VšĮ Kalvarijos PSPC šeimos gydytoja. Nuo 2008 m. Marijampolės apskrities viršininkė. Nuo 2010 m. Ministro pirmininko patarėja Marijampolės regionui. Nuo 2011 m. Vilkaviškio šeimos medicinos centro direktorė ir šeimos gydytoja.
Nuo 1999 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos rėmėja, 2001 m. LPKTS narė, LPKTS tarybos ir valdybos narė, 2004 m. Tėvynės sąjungos, partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Kalvarijos skyriaus ir tarybos narė, Kalvarijos skyriaus pirmininkė. Nuo 2013 metų LPKTS Marijampolės filialo valdybos pirmininkė.
2000–2003 m., 2003–2004 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narė. Nuo 2015 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narė. 2000–2003 m. Socialinių reikalų ir sveikatos apsaugos komiteto pirmininkė, 2003–2004 m. Socialinių reikalų komiteto pirmininkė.
Kalvarijos bendruomenės tarybos narė, LPKTS valdybos narė, Nuo 1993 m. Lietuvos gydytojų sąjungos narė. Nuo 2012 metų buvo labdaros ir paramos fondo "Sūduvos ateitis' steigėja ir direktorė..
Dombki Lentovnica
Dombki Lentovnica  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zambruvo valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Al-Arabi SC (Kuveitas)
„Al-Arabi Sporting Club“ – Kuveito futbolo klubas iš Al Kuveito.
Istorija
Klubas įkurtas 1953 m. kaip Al-Uruba. 1960 m. tapo Al-Arabi.
Turi ne tik futbolo, bet ir kitų sporto rūšių komandas.
Zavodovskio sala
thumb|250px|Zavodovskio sala thumb|250px|
Červoni Buras
Červoni Buras  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zambruvo valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į šiaurę nuo Zambruvo ir apie 62 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įsikūręs Lomžos girininkijoje, Červoni Buro miške. Anksčiau kaime veikė karinis poligonas. 1893 m. kaime atidaryta Červoni Buro geležinkelio stotis.
Zavodovskio sala
Zavodovskio sala  – vulkaninė negyvenama sala Pietų Sandvičo salyne, Traversio grupėje, 350 km į pietryčius nuo Pietų Džordžijos. Plotas 25 km². Aukštis iki 551 m (Kurio ugnikalnis). Didelę dalį salos užima lavos laukas, susidaręs dėl ugnikalnio išsiveržimų (paskutinis 1830 m.).
Zavodovskio saloje yra viena gausiausių pasaulyje antarktinių pingvinų kolonijų.
Salą 1819 m. gruodžio 24 d. atrado rusų ekspedicija, vadovaujama Fadėjaus Belingshauzeno. Šis salą pavadino leteinato Ivano Zavodovskio garbei.
Jonas Valatka
Jonas Valatka (g. 1949 m. balandžio 1 d. Sokonyse, Prienų rajonas) – ekonomistas, Lietuvos ūkio ir politinis veikėjas.
Biografija
1967 m. baigė Kauno politechnikumą, 1973 m. Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
Kelių išradimų autorius.
Moliūnai (Vilnius)
Moliūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Dūkštų.
Brobergenas
Brobergenas (, žem. ) – miestas Vokietijos vakaruose, Žemutinė Saksonijos žemėje, prie Ostės upės.
Istorija
Pirmą kartą miesto vardas paminėtas 1286 m. (Brocberge).
Lomžička (upė)
Lomžička  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Kairysis Narevo upės intakas. Upė išteka prie Zagrobų kaimo. Upė įteka į Narevo upę Lomžos mieste. Upė teka per Zagrobų, Čaplicės, Kisiolkų, Bogušicės ir Konažicės kaimus bei Lomžos miestą. Per upę nutiesti 11 tiltų, iš kurių 6 Lomžoje.
Audrius Rudys
Biografija
1974–1992 m. ir 1996–2005 m. Vilniaus universiteto stažuotojas, asistentas, vyr. dėstytojas, docentas. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, biudžeto komisijos pirmininkas, Nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimo akto signataras, Blokados fondo pirmininkas, 1992–1996 m. Seimo narys.
1997–2002 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas“ valdybos narys, skyriaus viršininkas, departamento direktorius. 1997–2003 m. Lietuvos Respublikos Prezidento konsultantas, patarėjas. Nuo 1997 m. AB viešbučio „Lietuva“ valdybos narys. 2003–2006 m. Lietuvos mėsos perdirbėjų asociacijos prezidentas. 2007–2008 m. Valstybės turto fondo generalinis direktorius.
1997–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Anksčiau nebuvęs jokios partijos nariu, 1991 metais įstojo į Lietuvos socialdemokratų partiją. Nuo 1991 m. iki 2011 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP tarybos narys, Vilniaus skyriaus tarybos narys. Nuo 2011 m. Tautininkų sąjungos narys, 2015–2017 m. Tautininkų sąjungos pirmininkas.
Zebriniai daugiaspalviai
Zebriniai daugiaspalviai (Pseudotropheus) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis. Sistematinė padėtis neaiški, todėl kai kurios rūšys priskiriamos kitoms gentims (Maylandia, Metriaclima, Tropheops).
Paplitę Malavio ežere (Pietų Afrika).
Alksniupių pagrindinė mokykla
Radviliškio rajono Alksniupių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškio raj. Alksniupiuose, Algirdo g. 22, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190672162. Steigėjas Radviliškio rajono savivaldybės taryba. miniatiūra|240px|left|Priekyje – [[stogastulpis su mokyklos datomis]] miniatiūra|265px|right|2019 m.
Istorija
1911 m. Šileikonių kaime įkurta valstybinė pradinė mokykla, 1959 m. ji perorganizuota į septynmetę mokyklą, 1963 m. mokykla iš Šileikonių kaimo perkelta į Alksniupius. Nuo 1983 m. aštuonmetė, 1983-2001 m. vidurinė, nuo 2001 m. pagrindinė mokykla. Vidurinę mokyklą baigė 16 abiturientų laidų.
Mario Bolatti
Marijus Arielis Bolatis (Mario Ariel Bolatti; g. 1985 m. vasario 17 d.) – Argentinos futbolininkas, rungtyniavęs vidurio saugo pozicijoje.
Karjerą pradėjo Argentinos klube Club Atlético Belgrano. 2007–2010 m. priklausė FC Porto klubui, bet buvo skolinamas argentiniečių Club Atlético Huracán. 2010 m. sausio 18 prisijungė prie Italijos Fiorentina klubo, su kuriuo pasirašė ketverių metų kontraktą.
Marijus Bolatis Argentinos rinktinėje debiutavo 2009 m. rungtynėse su Urugvajumi. Pasirodęs po keitimo, Bolatis įmušė pergalingą įvartį. Pakviestas į 2010 m. pasaulio futbolo čempionatą.
Pilies gatvė
thumb|2020 m. thumb|2021 m. thumb|2014 m. thumb|2012 m.
Pilies gatvė – seniausia gatvė Vilniaus senamiestyje. Joje išlikusi senoji Vilniaus architektūra.
Prasideda nuo Katedros aikštės pietrytinio kampo, kur baigiasi Šventaragio g., ir prasideda Barboros Radvilaitės g., ir veda iš šiaurės į pietus Rotušės aikštės kryptimi.
Pagrindinė senamiesčio ašis, mielai turistų lankoma ir populiari vaikščiojimų vieta, iš gatvės matyti Gedimino pilis. Daug architektūrinių, istorinių ir kultūrinių įžymybių, gausu kavinių, restoranų, muziejų ir galerijų, viešbučių, papuošalų ir suvenyrų parduotuvių.
Bendra gatvės istorija
thumb|left|1796 m. [[Pietro de Rossi]] thumb|left|1840 m. ([[Lietuvos dailės muziejus)]] Pavadinta dėl karališkosios pilies ir Pilies vartų. Senajam Vilniui buvo būdinga trikampė gatvių tinklo sistema aplink Turgaus aikštę. Šią sistemą sudarė Pilies Didžioji, Subačiaus, Vokiečių gatvės ir Trakų – Panerių kelias į vakarus, taip pat šalutiniai skersgatviai. Pilies Didžioji gatvė, jungė pilį su turgaviete bei rotuše.
Šaltiniuose aptinkama, jog pirmieji mediniai namai seniausioje Vilniaus gatvėje stovėjo jau XIII amžiuje. Juos niokojo gaisrai. XV amžiuje pradėti statyti mūriniai pastatai. Po 1610 metų gaisro gatvėje medinių namų nebeliko. Į gatvę buvo patenkama pro vartus. Gatvė grįsta akmenimis jau nuo XV amžiaus.
Nuo 1642 m. Pilies gatvėje įrengti nutekamieji kanalai vandeniui. Tačiau jie prisipildydavo dumblo, miestiečių šiukšlių.
Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Jogailai 1387 m. įkūrus Vilniaus vyskupystę, jos vyskupas buvo apdovanotas nemaža dalimi namų, tarp jų ir stovėjusių Pilies gatvės pradžioje. Prie vyskupo veikė patariamasis organas – Vilniaus katedros kapitula, kurios nariai gyveno namuose netoli Vilniaus katedros. Tai buvo daugiausia dabartinės Šventaragio, Barboros Radvilaitės gatvės, Pilies gatvės pradžia, Skapo gatvės pietinė pusė ir nuo XVI a. antrosios pusės – dabartinės Bernardinų gatvės teritorija. Šis rajonas istorijoje gavo Kapitulos kvartalo vardą. Kapitula Pilies gatvėje disponavo 14 namų. Nemaža dalis pastatų Pilies gatvėje priklausė Vilniaus universitetui.
Pilies gatvė labai nukentėjo, kai sovietinė aviacija II pasaulinio karo metu nuniokojo beveik visus 37 namus. Po karo jų liekanos buvo nugriautos. Įrengtas Konstantino Sirvydo skveras, kas pakeitė gatvės vaizdą.
Nuo gatvės pradžios iki Skapo gatvės
Šventaragio/Pilies gatvių kampe stovintis trijų aukštų namas, kuriame įsikūrusi Vidaus reikalų ministerija, taip pat priklausė kapitulai. XVI a. viduryje šioje vietoje stovėjo viena Radvilų rezidencijų. Ją sudarė keletas pastatų. Šių pastatų ansamblis pavaizduotas Brauno ir Hogenbergo atlase 13 numeriu. XVIII a. viduryje vietoj šių statinių žemaičių vyskupas Antanas Tiškevičius pastatė vieną didelį pastatą. 1790 m. Vilniaus namų schemoje nurodyti nauji Lopacinskių rūmai. 1790–1795 m. rūmai atiteko Oginskiams. 1797 m. jie parduoti valdžiai. XIX a. pastatas buvo dviejų aukštų, fasadine dalimi atgręžtas į katedros pusę, pastato išorės būklė bloga, jis apie 30 metų negyvenamas. 1864–1867 m. pastatas suremontuotas, pastatytas trečias aukštas. Jame veikė gubernijos įstaigos. XIX a. pab.- XX a. pradž. į pastatą perkelta gubernijos spaustuvė. Tarpukaryje pastate būta ir gyvenamųjų butų.
Kapitulai priklausęs namas Pilies ir Barboros Radvilaitės gatvių kampe (Pilies g. 2) buvo pastatytas XV a. pabaigoje ar XVI a. pradžioje. Jis ne kartą degė ir įvairių kapitulos narių buvo restauruojamas, ypač puošniai pastatą buvo sutvarkęs prelatas Antanas Juozapas Žolkovskis. 1833 m. name gyveno kanaunininkas, poetas Simonas Stanevičius. Kiemo fasade išlikę gotikinio mūro fragmentų.
Dviejų aukštų Pilies g. 3 namą pasistatė Vilniaus miestietis auksakalys Klementas, kuris testamentu jį paliko katedros kapitulai. Kapitulos teises į šį namą patvirtino pats karalius Žygimantas Senasis. Pagal Čaplinską 1646 m. šis namas buvo nupirktas katedros kapitulai, o apie Žygimanto Senojo dekretą dokumentuose nėra minima. Namas degė 1737 ir 1748 m. gaisruose, ne kartą buvo remontuotas ir XVIII a. viduryje rekonstruotas. 1822 m. pagal architekto Žozefo Pusjė projektą (sudarytą 1810 m.) namą suremontavo Livonijos vyskupas Adomas Korvin - Kosakovskis. Namą gražino ir kiti šeimininkai, jis įvairiais metais keliavo per kanauninkų ir kunigų rankas. Tarpukariu šiame name buvo įsikūrę amatininkai. Butą nuomojo dailininkai Liucija Balzukevičiūtė ir jos brolis Boleslovas Balzukevičius. Namo įvažiavimas ir arkos užmūryti 1958 metais. 1969 m. padidinti pirmojo aukšto langai. Šiuo metu buvusios užmūrytos arkos vėl atidengtos.
Pilies g. 4 name gyveno Katedros kapitulos iždininkai. Name posėdžiaudavo kapitula. Namo aukštą stogą užstoja renesanso stiliaus atikas, papuoštas arkomis. Antanas Rimvydas Čaplinskas apie kapitulos posėdžius nemini, tačiau vardina, jog name gyveno ne vienas kapitulos narys, kurie remontavo ir gražino šį namą. Pastatas iki šių dienų išsaugojo įdomų fasadą.
Pilies g. 5 numeriu pažymėtą, priklausiusių Vilniaus kapitulai, namą XVIII a. valdė kunigas Joakimas Sulistrovskis, vėliau kiti kunigai ir prelatai. 1969 m. namas rekonstruotas, panaikinti vartai iš gatvės, jų vietoje likusi niša.
Pilies g. 6 namas priklausė Radviloms, kurie 1575 m. jį pardavė vyskupui Valerijonui Protasevičiui, o šis namą padovanojo katedros kapitulai. Nuo to laiko name gyveno įvairūs prelatai, kanaunininkai, vyskupai. 1849 m. kapitula pastatą perdavė Vilniaus vyskupystės konsistorijai ir jos archyvui, kurie jame veikė iki 1934 m. 1937 m. pastate įsikūrė laikraščio „Vilniaus vakaro žinios” (lenk. „Wieczorowa gazeta Wilenska”) spaustuvė. Už šio namo yra posūkis į Bernardinų gatvę.
Pilies g. 7 namas XVII a. buvo parduotas Vilniaus magistrato tarėjui (vėliau burmistras) Matui Klarovskiui. Po 1710 m. maro namą valdė įvairūs šeimininkai. 1714 m. jis atiteko katedros kapitulai. Namas susideda iš dviejų triaukščių, lygiagrečių prie gatvės sujungtų korpusų. Tarp jų yra vartai į kiemą. Šiame name yra gyvenęs Vilniaus arkivyskupas Kazimieras Dmochovskis. Dėl to namas ilgą laiką buvo vadinamas jo vardu.
thumb|left|Pilies gatvė 1873–1881 m., autorius [[Juzefas Čechavičius, Vilniaus universiteto biblioteka]]
Pilies g. 8 mūrinis namas, priklausęs katedros kapitulai, stovėjo nuo XVII amžiaus. Degė per 1748 metų gaisrą. 1800 metais pastatytas jo trečias aukštas. 1827–1830 m. namas priklausė Vilniaus vyskupui Andriui Benediktui Klongevičiui. Nuo 1837 m. name buvo saugomas Vilniaus arkivyskupijos archyvas. Kelis kambarius nuomojosi spaustuvininkas Juozapas Zavadskis, kažkiek laiko čia veikė jo knygynas. Name taip pat gyveno vyskupas Valerijonas Protasevičius. Namo dalį, kuri šliejosi prie Bernardinų gatvės, vyskupas buvo paskyręs Vilniaus kolegijos (būsimo universiteto) studentų bendrabučiui, gavusiam Valerijono bursos vardą. Kitas korpusas buvo skirtas katedros reikmėms. Šiame name nuo 1918 m. gyveno ir Vilniaus vyskupas palaimintasis Jurgis Matulaitis. Yra gyvenęs ir vyskupas Mečislovas Reinys.
Kapitulai ir kanauninkams priklausęs kampinis mūrinis namas (Pilies g. 9/Skapo g.) žinomas nuo 1537 metų. Šis namas arka su patalpa viršuje per Skapo gatvę sujungtas su Pilies g. 11 namu. Aukšta mūro siena Skapo gatvėje juosia kiemą, kuris sujungtas su gretimo namo kiemu. Šiame name yra gyvenęs Teodoras Narbutas
Pilies g. 10 namas priklausė Radviloms, statytas XVI a. pabaigoje. Namą Ona Radvilaitė pardavė vyskupui Valerijonui Protasevičiui. Namas daug kartų remontuotas ir perstatytas. Yra išlikę gotikos ir klasicizmo detalių. Šiame name gyveno katedros pamokslininkai. Taip pat namo šeimininku yra buvęs kanauninkas Juozapas Konstantinas Boguslavskis. 1829–1830 m. name gyveno ukrainiečių poetas Tarasas Ševčenka, 1946–1987 m. namo antrame aukšte – dainininkas Antanas Šabaniauskas.
Nuo Skapo iki Švento Mykolo gatvės
Kvartalas, esantis dešinėje pusėje tarp Skapo ir švento Jono gatvių, priklausė Vilniaus universitetui.
Pilies g. 11 namas vadinamas Vilniaus universiteto namu. Jis sudarytas iš trijų didikų rūmų: Pliaterių, Masalskių ir Oginskių pastatų, stovėjusių Pilies ir Skapo gatvių sankirtoje. Namas arka sujungtas su kitoje Skapo gatvės pusėje stovinčiu namu. Namo korpusai supa Lauryno Gucevičiaus kiemą.
Raudonų plytų Pilies g. 12 namo dešinėje iškilęs trikampis frontonas. Fasado nišose skirtingame aukštyje įkomponuoti arkiniai langai. Dešiniosios namo dalies pirmą ir antrą aukštą skiria frizo juosta. Vienas pirmųjų šio namo savininkų buvo Petras Volfgangas, žinomas XVI a. Vilniaus auksakalys.