cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Šulcas
Ezopo pasakėčios
1706 m. išleido pirmą pasaulietinio turinio knygą lietuvių kalba – Ezopo pasakėčių vertimą. Knygos tituliniame puslapyje vokiškai užrašyta: „Ezopo pasakėčios, pagal „Lietuvių kalbos principą“ į lietuvių kalbą bandytos versti Jono Šulco“ (Die Fabuln Aesopi, zum Versuch nach von Johann Schultzen). Leidinio prakalboje J. Šulcas nurodo, kad pasakėčias vertęs paties M. Merlino ir jo idėjų paskatintas.
Versdamas Ezopo pasakėčias, Jonas Šulcas į pagalbą pasitelkė keliolika lietuviškai gerai mokančių Gumbinės apylinkių gyventojų. Bandyta pasakėčias išversti grynais, tikrais, gerais lietuviškais žodžiais, kuriuos ir lietuvių liaudis suprastų. Stengdamasis versti taip, kaip šnekama, J. Šulcas prie pasakėčių pridėjo pastabų, kuriose aptarė būdingus lietuvių kalbai dalykus. Jis išplėtė ir moralizuojamąją pasakėčių dalį, skelbdamas daugiausia krikščioniškas tiesas.
Jo išleistos pasakėčios buvo pirmoji lietuviška pasaulietinio turinio grožinė knyga. Nuo jos prasideda pasaulietinė lietuvių literatūra.
Ruth Lorenzo
Ruth Lorenzo Pascual (žinoma sceniniu vardu Ruth Lorenzo; g. 1982 m. lapkričio 10 d. Mursija, Ispanija) – ispanų dainininkė, dainų autorė, žinoma dėl dalyvavimo britų „X Factor“ 2008 metais. 2014 m. pasirinkta atstovauti Ispanijai 2014 m. Eurovizijoje gegužės mėnesį su daina „Dancing in the Rain“.
Paąžuolių apylinkė (Vilnius)
Paąžuolių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dūkštų apylinkės.
Papiškių I apylinkė
Papiškių I apylinkė (iki 1950 m. Papiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Riešės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Čekoniškių apylinkės.
Eigarai (Pilkalnio apskritis)
Eigarai (, nuo 1938 m. Eigern) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Lazdynų, Šešupės dešiniajame krante, prie Skardupės upelio žiočių.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Eigarų kaimo bendruomenė 1936 m. Pirmąkart minimi 1625 m. (Eygerey), 1652 m. tapo kulmiškių kaimu. 1785 m. minimas šatulinių kulmiškių kaimas su 5 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – šatulinių kulmiškių kaimas su 18 gyventojų. 1854 m. Eigaruose buvo 6 gyvenamieji pastatai ir 58 gyventojai.
Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Juknaičių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Eigaruose buvo 6 sodybos, 36 gyventojai, iš jų – 7 lietuviai (19 %).
Po Antrojo pasaulinio karo sunyko (yra keletas išlikusių pastatų). Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos kaimo gyvenvietei.
Širvintos hidrografinis draustinis
Širvintos hidrografinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 4 km į pietus nuo Vilkaviškio; apima Širvintos slėnį nuo Užbalių apylinkių iki Vaičlaukio. Įsteigtas 1992 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti salpinio slėnio smarkiai vingiuotą Širvintos upės atkarpą vidurupyje. Draustinis yra Natura 2000 tinklo dalis – saugomos ovaliųjų geldučių buveinės.
Strėliškiai
Strėliškiais vadinami kaimai:
Streipūnai
Streipūnai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Vievio, prie kelio. Auga saugomas Streipūnų ąžuolas.
miniatiūra|250px|left|Kapinės
Kepis
thumb|right|200px|Prancūzijos armijos kepis Kepis  – žemo cilindro formos kepurė su plokščiu apvaliu viršumi ir snapeliu.
Prancūzijos kepiai
Anksčiau kepiai buvo plačiausia paplitusi Prancūzijos armijos uniforminė kepurė. Kepių pirmtakai atsirado po 1830 m., kai buvo pradėta okupuoti Alžyrą. Tai buvo įvairios lengvos audeklinės kepurės nendriniais karkasais, kurias vadino casquette d’Afrique. šio kepurės buvo alternatyva sunkesniems, audeklu aptrauktiems odiniams kiveriams. Kadangi kepiai buvo lengvesni ir patogesni, juos įtraukė ir į pačios Prancūzijos pėstininkų pulkų kasdieninę uniformą, o mažiau praktiški kiveriai buvo palikti paradinei uniformai.
1852 m. buvo sukurta nauja minkšto audeklo kepurė, skirta naudoti kampanijose ir ne tarnyboje. Šis modelis, vadintas bonnet de police à visière, laikomas pirmu tikruoju kepiu. Šios kepurės snapelis buvo didelis, maždaug kvadrato formos, ir vadintas bec de canard 'anties snapas'. Tas kepis neturėjo pasmakrės dirželio. Tobulinant šį modelį kepis buvo kiek sumažintas, buvo pridėtas pasmakrės dirželis.
Už Prancūzijos ribų kepiai pagarsėjo Krymo karo metu. Po Krymo karo kepius į savo kariuomenių uniformas įtraukė daug kitų šalių, tarp jų – JAV ir Rusija.
1876 m. pasirodė naujas modelis su apvaliu snapeliu. Pirmojo pasaulinio karo metu naudoti kepiai buvo 1886 m. modelio su vėdinimo skylutėmis.
1914 m. Prancūzijos kareiviai pradėjo karą dėvėdami kepius. Ryškias spalvas paslėpė melsvai pilkomis užmautėmis, pasirėmę Svetimšalių legiono ir kitų Šiaurės Afrikos dalinių pavyzdžiu – šie jau senai kepius lauko sąlygomis nešiojo su baltomis, o vėliau – chaki spalvos užmautėmis. 1915 m. priėmus dangaus mėlynumo uniformas ir plieninius Adriano šalmus, kurie turėjo pakeisti lengvai pastebimas karo pradžioje naudotas taikos metų uniformas, kepius pakeitė sulankstomos pilotės. Ne fronto linijose karininkai ir toliau nešiojo kepius.
Po karo kepiai vėl grįžo į taikos metų Prancūzijos armiją. Svetimšalių legionas po 1920 m. vėl ėmė nešioti pradžioje raudonai mėlynus kepius, o nuo 1939 m. – su baltomis užmautėmis. Dauguma Prancūzijos dalinių vėl ėmė nešioti kepius, kurių spalvos simbolizavo kariuomenės rūšis. Kepiai buvo stačiais šonais ir aukštesni, nei tradicinės minkštos kareiviškos kepės. Tokie kepiai karo metams netiko, ir po 1940 m. juos mažai kas nešiojo, išskyrus karininkus. Išimtis buvo Svetimšalių legionas, kurio tik vienas dalinys anksčiau dėvėjo kepius, o dabar kepiai pasidarė legiono simboliu.
Dabartiniai Prancūzijos kepiai
Po 1991 m. Persų įlankos karo buvo nutarta Prancūzijoje panaikinti šauktinių kariuomenę ir kariuomenę komplektuoti tik savanoriais. Ta proga keitėsi uniformos, ir uniformose vėl pasirodė įvairūs tradiciniai uniformų elementai. Taip vėl pasirodė ir kepiai, kuriuos dabar dėvi visų rangų kariškiai įvairiomis progomis. Prancūzijos Nacionalinė policija atsisakė savo tamsiai mėlynų kepių ir priėmė naują žemą kepurę su snapeliu, nes kepiai pernelyg nepatogūs automobiliuose. Prancūzijos muitininkai (douaniers) ir žandarai tarnyboje ir toliau dėvi kepius. Armijoje kepiais labiausiai išsiskiria Svetimšalių legionas, kurio karius dėl būdingų kepurių kartais vadina Képis blancs 'baltieji kepiai'. Ankstesnieji kavalerijos daliniai dėvi žydrus kepius su raudonais viršumis ir sidabrinėmis pynėmis (karininkų) bei ženklais. Artileristų kepiai tamsiai žali su raudonais apvadais, linijinių pėstininkų – tamsiai mėlyni su raudonais viršumis, medikų – tamsiai raudoni su raudonais viršumis. Karininkų tamsiai mėlyni kepiai iš tikrųjų atrodo praktiškai juodi.
Kitų šalių kepiai
thumb|right|200px|Tokios kepės kartais priskiriamos kepiams. Rekonstruota JAV Pilietinio karo laikų apranga. Kartais kepiams priskiria JAV kariuomenės naudotas Pilietinio karo laikų kepures, kurios atsirado paveiktos prancūziškų kepių, tačiau savo sandara yra kepės. Oficialiai jas vadino forage cap ('furažinės kepurės'). thumb|right|200px|Vatikano žandarmerijos kepis
Prancūziško stiliaus kepių praktiškumas ir pigumas XIX a, antroje pusėje išpopuliarino kepius kaip karines kepures. Belgijos kariuomenė priėmė būdingus aukštus kepius. Tokius aukštus juodus kepius su sidabru Belgijos žandarai nešiojo iki XX a. 6-to dešimtmečio. Daugelio Lotynų Amerikos valstybių armijos naudojo beveiki prancūziško tipo kepius XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje.
To laikotarpio Graikijos armija nešiojo tamsiai mėlynus ar žalius (kavalerija) kepius. 1910 m. ėmus naudoti slepiamąją uniformą graikų kepiai pasidarė chaki spalvos. Karininkų ir puskarininkių mokyklų kursantų paradinė uniforma iki šiol turi kepius.
Baigiantis spalvingų karinių uniformų epochai (kuri baigėsi Pirmuoju pasauliniu karu) kepius naudojo Danijos, Portugalijos, Nyderlandų, Italijos, Rumunijos kariuomenės. Japonijos kariuomenėje prancūziško stiliaus kepius nešiojo vyresnieji karininkai (paradinė uniforma), žandarai ir kariniai orkestrai. Norvegijos kariuomenė naudojo kepius iki Antrojo pasaulinio karo, o karininkų mokyklų kursantų uniforma kepius turi iki šiol.
Šveicarijoje kepiai buvo vyresniųjų puskarininkių ir karininkų paradinės uniformos dalis iki 1995 m. Šveicarijos ginkluotųjų pajėgų reformos. Nuo tada kepius nešioja tik aukštieji karininkai pradedant brigados generolu.
Švedija kepio tipo, bet minkštas kepures naudojo su keliomis uniformomis. Dažniausias buvo pilka kepurė mössa m/23, kurią dėvėjo su 1923 m. pavyzdžio pilka lauko uniforma ir mėlyna kepurė mössa m/1865-99. Panašias kepures iki šiol nešioja Švedijos leibgvardiečiai.
Istoriniai Prancūzijos priešininkai Vokietija ir D. Britanija vengė naudoti kepius (D. Britanija kepius trumpai XIX a. naudojo Indijoje), vietoj jų naudojo kiverius. Galbūt to priežastis buvo ne tiek patriotizmas, kiek praktinis poreikis, nes lengviau mūšio lauke atskirti savo ir priešininko kareivius iš silueto.
Prancūzijos Indijoje (Pondicherry, Yanam, Karaikal ir Mahe) kepius dėvėjo policininkai, kurių ten buvo dvi rūšys. Tvarką palaikę čiabuviai policininkai nešiojo ryškiai raudonus kepius, o ginkluotoji policija – mėlynus kepius. Indijai atgavus nepriklausomybę buvusios Prancūzijos kolonijinės teritorijos tapo Indijos sąjungine teritorija (dabartinis pavadinimas Puducherry), bet policininkai ir toliau nešioja raudonus kepius, kas rodo kultūrinė regiono specifiką.
Subwoolfer
‎‎‎Grupė su daina‎‎ „Give That Wolf a Banana“ atstovaus Norvegijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse‎‎.‎‎
„Eurovizijos“ dainų konkursas
‎2022 m. vasario 19 d. duetas su daina „Give That Wolf a Banana“ laimėjo surengtą nacionalinės atrankos „Melodi Grand Prix 2022“ finalą ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Įtarinėjimai
Kadangi grupės nariai viešumoje visada vilki vilkų kaukes, tiek pačioje Norvegijoje, tiek tarp Eurovizijos fanų pasirodė įvairių spėjimų, kas slypi po vilkų kostiumais – dažniausiai minima, kad po kaukėmis yra garsus brolių duetasYlvis, kurie išgarsėjo su daina „What Does The Fox Say?“, taip pat spėliojama, kad po kaukėmis slypi norvegų atlikėjai Ben Adams ir Gaute Ormåsen. Galiausiai 2023 metais vasario 4 dieną vykstant Norvegijos Eurovizijos nacionalinės atrankos finalui Subwoolfer atliko savo eurovizinę dainą "Give That Wolf A Banana" ir jų naujausią dainą "Worst Kept Secret" ir atsiskleidė. Po geltonomis vilkų kaukėmis slėpėsi Ben Adams ir Gaute Ormåsen.
Anapolis (Rokiškis)
Anapolis – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Skemų.
Istorija
Panaikintas 1972 m.
Tarptautinis paralimpinis komitetas
thumb|right|250px|Tarptautinio paralimpinio komiteto emblema Tarptautinis paralimpinis komitetas (TPK) – tarptautinė nevyriausybinė organizacija, rengianti žiemos ir vasaros paralimpines žaidynes, paralimpinio judėjimo pradininkas. TPK įkurtas 1989 m. rugsėjo 22 d. Diuseldorfe, Vokietijoje. Organizacijos pagrindinis tikslas yra „suteikti sąlygas paralimpinio sporto atletams pasiekti sporto meistriškumą ir džiuginti bei įkvėpti pasaulį“. Tarptautinis paralimpinis komitetas taip pat rūpinasi bet kurio lygio neįgaliųjų sportininkų veikla.
Komitetas organizuoja paralimpines žaidynes.
Tarptautiniam paralimpiniam komitetui priklauso 174 nacionaliniai paralimpiniai komitetai, 4 tarptautinės neįgaliųjų sporto organizacijos ir 5 regioninės organizacijos. Komiteto būstinė yra Bonoje. 1990 m. įkurtas Lietuvos paralimpinis komitetas į organizaciją įstojo 1991 m.
Per visą istoriją komitetui vadovavo du prezidentai.
Taryba
TPK Tarybą sudaro 14 narių, ketverių metų kadencijai renkamų asamblėjoje. Nuo 2013 m. tarybą sudaro šie asmenys:
Paralimpinio judėjimo garbės lenta
2006 m. TPK įsteigė paralimpinio judėjimo garbės lentą. Į ją įrašomi prie paralimpinio judėjimo ženkliai prisidėję asmenys.
Pablo Villar
Pablas Viljaras Fereiras ( g. 1986 m. rugsėjo 4 d.) – Ispanijos futbolo specialistas, futbolo treneris. 2022 ir 2023 m. buvo „Riterių“ klubo vyr. treneriu. Turi UEFA Pro licenciją.
Žaidėjo karjera
Nežinoma.
Trenerio darbas
Trenerio karjerą pradėjo 2012 m. vasarą. Pirmus šešerius metus praleido tėvynėje, dirbo SD Huesca (asistentu), Luarca CF, CD Tineo, Urraca CF ir Lorca FC trenerio asistentu.
2019 m. gruodį persikėlė į Kiniją ir dirbo Qingdao Hainiu. 2020 m. gruodžio mėn. paliko klubą.
2021 m. spalį persikėlė į Slovakiją, kur dirbo aukščiausios lygos „Pohronie“ klube. Užėmė vyriausiojo trenerio pareigas. 2021 m. gruodžio pabaigoje paliko klubą.
FK Riteriai
Lietuvoje dirbo „Riterių“ klube (nuo 2022 m. gegužės 25 d.)
2022 m. gegužės 29 d. įvyko trenerio debiutas šiame poste. Šiose rungtynėse „Riterių“ klubas išvykoje kovojo prieš Jonavą. Rungtynės baigėsi minimalia vilniečių pergale rezultatu 1-0.
2023 m. sausio 6 d. tapo žinoma, kad su klubu pasirašyta nauja sutartis.
„Riterių“ klubas ypač nesėkmingai pradėjo 2023 m. A lyga sezoną: pradėjo pralaimėjimu FA „Šiauliai“, buvo triuškintis pralaimėjimas „Panevėžio“ klubui, sužaidė nulinėmis lygiosiomis su Alytaus DFK „Dainava“, o ketvirtose rungtynėse „Riterius“ įveikė „Žalgiris“. Po ketvirtojo turo ekipa iškovojo vos vieną tašką ir buvo paskutinėje (dešimtoje) vietoje. Tokia pozicija netenkino klubo vadovybės, tad treneris buvo atleistas. 2023 m. kovo 24 d. tapo žinoma, kad nutraukta sutartis.
FC Vizela
2023 m. birželio 2 d. tapo FC Vizela (Portugalija) vyr. treneriu. Pablas Viljaras pareigose pakeitė Tulipą.
Pasiekimai
Pripažintas geriausiu 2022 m. A lygos lapkričio mėn. treneriu.
Genių apylinkė
Genių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dūkštų apylinkės.
AB Žalgiris
AB Žalgiris – metalo staklių gamykla, veikusi Vilniuje. Gamino konsolines frezavimo ir programines stakles. Kasmet pagamindavo 2100 staklių; prekinė produkcija - 16 mln. rublių (1983 m.). Staklės buvo siunčiamos į visas SSRS respublikas ir 53 kitas užsienio šalis. 1800 darbuotojų (1983 m.).
Adresas: Pramonės g. 141/2, Naujoji Vilnia.
Istorija
1941 metais gamykla įkurta vietoj Mozerio fabriko (įkurto 1870 m.), gaminusio mezginius.
1947 metais buvo atkurta ir pavadinta „Žalgirio“ vardu. Veikė kaip Lietuvos TSR Liaudies ūkio tarybos (LŪT) Staklių ir įrankių pramonės valdybos staklių gamykla „Žalgiris“. Prie gamyklos buvo įkurtas ir iki 1999 metų veikė futbolo klubas FK Žalgiris Naujoji Vilnia.
2000 m. rugsėjo 11 d. įsiskolinimas VSDF biudžetui sudarė 9 683 619 Lt.
2000 m. lapkričio 21 d. AB „Žalgiris“ iš Fondo bankrutuojančių ir bankrutavusių įmonių darbuotojų reikalavimams, susijusiems su darbo santykiais, tenkinti buvo gavusi 1 103 045 Lt, iš jų VSDF biudžetui buvo pervesta 263 034 Lt. Išregistravus bendrovę, jos 9 422 199 Lt skola VSDF biudžetui buvo pripažinta beviltiška ir nurašyta.
Likviduotos staklių gamyklos AB „Žalgiris“ privatizavimo sandorio nesėkmes lėmusios aplinkybės susijusios su tuo, kad:
Grenadieriaus kepurė
thumb|right|200px|Prūsijos grenadieraus kepurė. thumb|right|200px|[[Frydrichas Didysis|Frydricho Didžiojo kareiviai. Antrasis dešinės – grenadierius su grenadieraus kepure.]]
Grenadieriaus kepurė, grenadierka  – grenadierių uniforminė kepurė su kutais viršūnėje, Frydricho Didžiojo laikais pakeitusi trikampes skrybėles. Grenadierių kepures naudojo Prūsijos ir Rusijos kareiviai.
1802 m. pavyzdžio Rusijos kariuomenės grenadierka
Šias kepures gamindavo ne centralizuotai, ne valdiškuose fabrikuose ar manufaktūrose, o privačiose amatininkų dirbtuvėse įvairiuose miestuose, o kartais – tiesiog grenadierių pulkuose. Todėl grenadierių kepurių gamybos technologijos buvo įvairios.
Kutai, sudaryti iš 4 sektorių (kryžmai du balti, du iš oranžinės ir juodos vilnos), rodė, kad kepurė – puskarininkio. Balti kutai žymėjo eilinių kepures. Kutų centrai buvo pulkų spalvos – t. y., centrų spalva sutapo su antpečių ir kepurių graižų spalvomis.
Kepurės buvo siuvamos iš grubaus vilnonio audinio, užtempto ant kepurės karkaso. Kepurės graižo išorinė dalis būdavo skardinė. Kepurės viršaus karkasas būdavo daromas iš banginio ūso arba karklo vytelių, kurias kartais sutvirtindavo rago juostelėmis. Pamušalas drobinis, o apatinis kraštas turėdavo vidinę odinę juostelę.
Strėliškiai (Skuodas)
Strėliškiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 17 km nuo Ylakių.
Upninkai (Grigiškės)
Upninkai (arba Afindevičiai) – buvęs kaimas Vilniaus miesto savivaldybėje, dabar esantis Grigiškių miesto teritorijoje, ties Grigiškių Šviesos gimnazija. Kaimą mena čia einanti Afindevičių gatvė.
Afrikata
Afrikata ( 'trinu') – sutaptinis priebalsis, dažniausiai susidaręs iš sprogstamojo ir pučiamojo priebalsių, tariamų toje pačioje kalbos padargų vietoje, pavyzdžiui, c, č, dz, dž, pf ir kitos. Gali būti nagrinėjamos dėmenimis, pagal jų tarimo būdą, nors tariamos gana vientisai.
Afrikatų nustatymas
Nustatant, ar garsų junginys yra afrikata, galima taikyti šias septynias taisykles, kad būtų rastas atskiros fonemos (savarankiško kalbos garso) ir fonemų junginio skirtumas:
Panėnų Kalnas
Panėnų Kalnas – buvęs kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Rūdninkų.
Afrikata
Afrikatų nustatymas
1. Viena fonema galima laikyti tik tokį garsų junginį, kurio dėmenys toje kalboje neskyla į du skiemenis.
2. Garsų grandinę galima laikyti viena fonema tik tada, kai ji tariama (artikuliuojama) vienu kartu arba susidaro artikuliavimo kompleksui traukiantis, mažėjant.
3. Garsų junginys laikytinas viena fonema, jeigu jo trukmė neviršija tos kalbos kitų fonemų trukmės.
4. Tikėtinos vienos fonemos garsų junginys (t. y. atitinkantis anksčiau nurodytas tris taisykles) laikytinas viena fonema, jei jis pasitaiko tose padėtyse, kur pagal nagrinėjamos kalbos taisykles tokių atskirų fonemų samplaika neleistina.
Taigi daugumoje Afrikos kalbų žodžio pradžioje vartojami junginiai /mb/ ir /nd/. Tačiau kitokių priebalsių derinių šioje padėtyje nebūna, todėl šios samplaikos laikomos viena fonema. Kipre vartojamoje graikų kalboje junginiai /mb/ ir /nd/ žodžio pradžioje pasitaiko kartu su kitokiais garsų deriniais, todėl šioje kalboje <mb> ir <nd> laikomi dviejų fonemų sandūra.
5. 1–3 taisyklėms paklūstantys garsų junginiai laikytini fonema, jeigu tai atitinka tos kalbos sistemą.
7. Jei ankstesnes gaires atitinkantis garsas arba garsų grandis sąveikauja kaip retkarčiais pasitaikančios arba prijungtos fonemos, tai ir atskiras garsas laikytinas tam garsų junginiui priklausančios fonemos raiška.
Lietuvių kalba
Bendrinėje lietuvių kalboje vartojamos afrikatos <c> (//), <č> (//), <dz> (//), <dž> (//). Afrikatų nebuvo nei indoeuropiečių, nei iš jos kilusioje baltų prokalbėje. Seniausios lietuvių kalbos afrikatos – tai /t͡ʃ/ ir /d͡ʒ/, jos kilo iš baltų prokalbės junginių *tj >, *dj >. Lietuvių kalbos rytų tarmėse jos ėmė rastis apie XII a., o vakarų – galbūt tik apie XIV a. Šios afrikatos turimos kaityboje, vyksta vadinamoji priebalsių kaita: jautis – jaučio, jaučių; matei – mačiau; briedis – briedžio, briedžių; rodei – rodžiau ir kt. Bendrinės kabos kaityboje ir senesnės kilmės žodžiuose afrikatos vartojamos tik prieš užpakalinės eilės ([ɐ], [oː], [u] tipo) balsius.
Antrinės afrikatos /t͡ʃ/, /d͡ʒ/ turimos dūriniuose, pvz., juodžalis – juodas + žalas 'juodai žalas („rudas”) galvijas', piktžolė (tariama [pikdžolė]) – pikta + žolė; morfemų sandūrose, pvz., pavardė Gečas – šaknis ged- 'gedėti' (plg. Gedi-minas) ir priesaga -š- (plg. varg-š-as iš vargas, vargti), antšonis, antžemis, atšaka, atžvilgis, atžagarus, taip pat garsažodžiuose ir iš jų kilusiuose žodžiuose (čirenti, čiaukšt!, džiunkšt!) ir kitose palyginti nesenose padėtyse. Taip pat yra nedidelė žodžių grupė su /t͡ʃ/, /d͡ʒ/ žodžio pradžioje (čia, čiauptis; džiaugtis, džiūti), be to, tariama kai kuriuose tarptautiniuose žodžiuose (džiunglės, mačas).
Kitokios afrikatos – vėlyvos, susidarė mėgdžiojant garsus (cakt! – caktelėti, dzinkt! – dzinktelėti), jas galėjo paskatinti skoliniai su /t͡s/, /z/ ir /d͡z/ (cukrus, cirkas, zakristija, zuikis; Dzidorius (vardas), dziegorius 'laikrodis'), nes kaip fonemos jos iš baltų prokalbės nepaveldėtos (/z/ iš '/zd/ junginio veizėti < veizdėti, kremzlė < *kremzdlė ir kt. – sava fonema, bet ji yra vėlyvų pokyčių padarinys). Be to, platesniam šių garsažodžių ir kitų ekspresyvių žodžių su afrikatomis /t͡s/, /d͡z/ vartojimui galbūt galėjo turėti įtakos ir dalis rytų bei pietų Lietuvos tarmių (sveciai 'svečiai', medziai 'medžiai'), kuriose vietoj bendrinės kalbos afrikatų [č], [dž] iš prabaltiškų junginių *tj, *dj išriedėjo [c], [dz]. [c] gali susidaryti morfemų sandūroje ir sudurtiniuose žodžiuose, pvz., antsiuvas, atsakėme, atsargus, pėdsakas [pėcakas], nors tokiais atvejais <t> (d > t) ir tariant ne visada suliejama į afrikatą <c> (/t͡s/); /t͡s/ kaip antrinis darinys pasitaiko sutrumpėjus galūnei (pats iš patis) ir senoviniame šakninio linksniavimo žodyje viešpats. Šios afrikatos turimos ir kai kuriuose tarptautiniuose žodžiuose (pvz., ciklonas, docentas, informacija, Dzeusas, kamikadzė, dziudo).
Sąlyginiu kalbininkų sutarimu teigiama, kad sangrąžos dalelytė -si- po priešdėlio at- (atsigėrė) afrikatos /t͡s/ nesudaro.
Tik svetimų kalbų žodžiuose tariamos afrikatos (pvz., /p͡f/ – Pfalcas (Vokietijos regionas), /k͡x/ – Khanas ~ Kchanas (vardas) kaip lietuvių kalbos garsyno dalis nenagrinėjamos.
FK Mačva Šabac
Šabaco „Mačva“ – Serbijos futbolo klubas iš Šabaco.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m. Kitados rungtyniavo žemesniuose divizionuose.
Pirma lyga
2016–2017 m. tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir po sezono buvo perkelti į aukščiausią šalies lygą.
Superlyga
Nuo 2017–2018 m. sezono rungtyniavo Superlygoje, bet ilgam joje įsitvirtinti nepavyko.
2020–2021 m. sezone liko devyniolikti Superlygoje ir po sezono buvo perkelt i į žemesnį divizioną.
Pirma lyga
Nuo 2021–2022 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje (II).
Bukiškės (Šalčininkai)
Bukiškės – buvęs viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Poškonių, į vakarus nuo Šetylų.
Saulius Bartulis
Saulius Bartulis (g. 1957 m. liepos 19 d. Vilniuje) – Lietuvos violončelininkas, pedagogas, Lietuvos Respublikos Vyriausybės kultūros ir meno premijos laureatas (su Kauno styginių kvartetu).
Biografija
Augo skulptoriaus, dailininko Prano Bartulio (1928–2014) ir leidyklos redaktorės Danutės Liucijos Bartulienės šeimoje. Brolis – kompozitorius Vidmantas Bartulis, sesuo – smuikininkė Rasuolė Bartulytė.
1976 m. S. Bartulis baigė Kauno J. Naujalio vidurinę meno mokyklą. 1982 m. baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją, doc. R. Kulikausko klasę.
1992 m. tobulinosi tarptautiniuose „Amadeus“ kvarteto meistriškumo kursuose Londone.
Nuo 1985 m. Kauno 1-os muzikos mokyklos violončelės specialybės ir kamerinio ansamblio mokytojas.
Nuo 1988 m. Kauno styginių kvarteto violončelininkas ir meno vadovas.
Koncertinė veikla
Surengė solinių rečitalių, griežė solo su Lietuvos Nacionaliniu simfoniniu orkestru, Kauno miesto simfoniniu orkestru, įvairių ansamblių sudėtyje įrašė 6 vinilines plokšteles, garso kasečių, 14 kompaktinių plokštelių, muziką dramos spektakliams, paruošė daug lietuvių kompozitorių (solo, duetų, trio, kvartetų, kvintetų ir kt.) premjerų, nemažai įrašų saugoma LRT televizijos ir radijo fonduose.
Su Kauno kvartetu koncertavo Rusijoje, Estijoje, Latvijoje, Didžiojoje Britanijoje, Suomijoje, Norvegijoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Šveicarijoje, Čilėje, Argentinoje, Danijoje, Ukrainoje.
Lietuvių muzikos propagavimas
Suredagavo lietuvių kompozitorių kūrinių violončelei solo, duetams, styginių kvartetui.
Mosėdžio paminklas partizanams
Lietuvos partizanų užkasimo vieta ir kapai (nacionalinio reikšmingumo lygmens registrinis objektas: unikalus kodas - ) – partizanų laidojimo ir atminimo vieta pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Mosėdyje (Mosėdžio seniūnija), 0,2 km į pietvakarius nuo Mosėdžio akmenų muziejaus, Bartuvos dešiniajame krante.
Vieta
Laidojimo ir atminimo vieta yra Bartuvos slėnio pietiniame pakraštyje esančioje saloje, palei kurios pietrytinį kraštą teka upė, o iš kitų pusių juosia senvagė. Rytų pusėje į salą veda medinis tiltelis, nutiestas virš senvagės. Salos rytinėje dalyje stovi akmeninės koplytėlės pavidalo paminklas žuvusiems partizanams atminti. Už jo, pietvakarinėje ir šiaurinėje salos dalyje eksponuojami į akmenų muziejų atvežti apeiginiai akmenys, iš kurių du – su dubenimis.
Teritorijos plotas – 1 108 m². thumb|left|200|Paminklas iš pietryčių pusės thumb|left|200|Paminklas iš šiaurės rytų pusės
Stremeniai
Stremeniai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Usėnų.
Mosėdžio paminklas partizanams
Paminklas
Paminklas akmenų mūro, stačiakampės stačiasienės koplytėlės pavidalo, su stambių akmenų mūro kontraforsais kampuose. Priekiniame fasade yra vertikali stačiakampė niša su įstiklintu mediniu langeliu, už kurio viduje stovi masyvi Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios, o abipus jos nedidelės Švč. Jėzaus Širdies ir Skaisčiausios Dievo Motinos Širdies skulptūros. Po niša yra vario lydinio lentelė su užrašu: „ŽUVUSIEMS KOVOJE SU / BOLŠEVIZMU IR OKUPANTAIS / MOSĖDŽIO APYLINKĖJE / 1944-1953 1991“. Prie paminklo šiaurės, vakarų ir pietų fasadų pritvirtinti vario lydinio skydai su Jogailaičių dvigubu kryžiumi, Vyčiu ir Gediminaičių stulpais.
Paminklo aukštis – 2,9 m, plotis ir gylis – 1,30 m.
Istorija
Bartuvos upės slėnyje buvusiose žvyrduobėse Mosėdžio enkavedistai ir stribai 1944–1953 m. užkasdavo Mosėdžio valsčiuje žuvusių Kardo rinktinės, daugiausia Maumedžio-Tautvaišo (Mosėdžio), taip pat Skroblo-Skirmanto (Skuodo) bei Slyvos-Tauragio (Salantų) kuopų partizanų ir NKVD–MVD–MGB Mosėdžio poskyrio būstinėje nužudytų suimtų gyventojų palaikus. Prieš tai partizanų palaikai buvo niekinami miestelio aikštėje.
Sovietmečiu vykdant įvairius žemės judinimo darbus šioje vietoje buvo aptinkama žmonių kaulų. Kuriant Bartuvos slėnyje Respublikinio unikalių akmenų muziejaus lauko ekspoziciją, teritorija buvo sutvarkyta.
Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro duomenimis šioje vietoje ilsisi 32 partizanų – Juozo Adomausko, Valerijono Apulskio, Juozapo Beronto (Bieronto), Povilo Bružo, Stasio Bružo, Prano Donėlos, Petro Gadeikio, Leono Gramaliausko, Simono Gramaliausko, Hanso (vokiečių kareivio), Prano Jonušo, Juozo Kaštauno, Leono Kinčiaus, Adolfo Liebaus, Kazio Lukošiaus, Juozo Mickaus, Alekso Petrošiaus, Broniaus Ramanausko, Leono Raudavičiaus (Raudžio), Jono Riaukos, Pranciškaus Riepšo, Felikso Skersio, Leono Skersio, Liudo Skersio, Juozo Skiručio, Prano Sodžiaus, Jono Stonkaus, Broniaus Vauro, Jono Vauro, Liudo Vauro ir 2 neatpažintų partizanų, taip pat galimai 9 partizanų – Valio Adomausko, Valerijono Čiunkos, Alfonso Dargio, Felikso Mickaus, Antano Mockaus, Prano Motiejausko, Prano Paulausko, Antano Taučiaus, Pranciškaus Vaserio palaikai.
Čia palaidotiems ir pokariu žuvusiems Kardo rinktinės partizanams atminti 1991 m. mosėdiškiai pastatė paminklą (architektas Alfredas Gytis Tiškus, meistras Vladas Lumbys).
Pusiaujo Gvinėjos futbolo lyga
Pusiaujo Gvinėjos Pirmasis divizionas (Primera División) – aukščiausioji Pusiaujo Gvinėjos futbolo lyga.
Istorija
Nuo 1979 m. vyksta šalies futbolo čempionatai.
Komandos
Čempionatuose dalyvauja 24 komandų.
Varnabūdės pedologinis draustinis
Varnabūdės pedologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, 7,5 km į šiaurę nuo Igliaukos, Varnabūdės girioje tarp Jiestrakio ir Elniakalnio. Įsteigtas 1988 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Jiesios-Šešupės banguotos lygumos velėninių glėjinių priemolio dirvožemių dangos etaloną. Draustinis yra Natura 2000 tinklo dalis – saugomos buveinės: aliuviniai miškai, žolių turtingi eglynai, pelkėti lapuočių miškai.
Miežionių apylinkė (Vilnius)
Miežionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Geisiškių apylinkės.
Strepeikiai
Strepeikiais vadinami kaimai:
Les Fatals Picards
Les Fatals Picards – Prancūzijos rock/punk grupė, įkurta 1998 metais. Jie atstovavo Prancūzijai 2007 m. Eurovizijoje su daina „L’amour à la Française“ (Meilė prancūziškai). Su 19 taškų užėmė 22 vietą iš 24 dalyvių.
Arūnas Storpirštis
Arūnas Storpirštis (1950 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje – 2018 m. lapkričio 6 d. Vilniuje)  – lietuvių teatro, kino ir televizijos aktorius.
1975 m. baigęs Lietuvos valstybinę konservatoriją su garsiuoju D. Tamulevičiūtės „dešimtuku“ atėjo dirbti į Valstybinį Jaunimo teatrą.
Brolis – aktorius Gediminas Storpirštis.
Krepšinis 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Krepšinis 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko 20-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Pirmą kartą žaidynių istorijoje vyko 3x3 krepšinio varžybos. Iš viso buvo išdalinti 4 medalių komplektai.
Pakalnių apylinkė (Vilnius)
Pakalnių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Geisiškių apylinkės.
2026 m.
2026 m. bus nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lietuvoje
Lietuvos seimas 2026 metus paskelbė Žemaičių vyskupo Motiejaus Kazimiero Valančiaus metais.
Strepčiškės
Strepčiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Imbrado.
Žalgirių paminklas partizanams
Žalgirių paminklas Lietuvos partizanams yra pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žalgiriuose (Skuodo seniūnija), kaimo centre, kelio į Daukšius dešinėje pusėje.
Vieta
Pastatytas pakelės pievoje, lauko pakraštyje, į šiaurės rytus nuo kaimo kryžkelės ir kitapus jos esančių Žalgirių senųjų kapinių, A. Paulauskienės žemėje.
Paminklinės teritorijos plotas – 4 m². thumb|left|150px|Atminimo ženklo priekinis fasadas iš šiaurės vakarų pusės
Paminklas
Atminimo ženklas betoninis, tipinis, trikampis stačiasienis, su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį postamentą. Priekinio fasado plokštumoje įrašyta: „ŽALGIRIŲ KAIME / 1945 08 01 / ŽUVO LLA / ZIGMO APULSKIO / BŪRIO / PARTIZANAI / ALEKSAS EINIKIS / G. 1921 M. / KAZIMIERAS / KARALIUS / G. 1922 M. / PRANAS MEŠKYS / G. 1920 M. / RYŠININKAS / LEONAS JABLONSKIS / G. 1911 M.“
Aukštis – 1,62 m.
Istorija
1944 m. pabaigoje Mosėdžio valsčiaus Šatraminių–Žalgirių–Ledžių–Peldžių miškuose ėmė burtis pirmieji partizanai, kurių daugumą sudarė tarnybos okupacinėje sovietų armijoje vengę jaunuoliai, pasiryžę kovoti už Lietuvos laisvę. Jie sudarė Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos kovotojų būrį. 1945 m. jis pavaldus buvo K. Kontrimo Klevo kuopai. Būrys veikė Mosėdžio, Lenkimų, Darbėnų valsčiuose, jam vadovavo Vietinės rinktinės savanoris Zigmas Apulskis.
1945 m. rugpjūčio 3 d. apie 700 NKVD pasienio kariuomenės 23-jo pasienio būrio ir raudonosios armijos 347-sios šaulių divizijos kareivių vykdė karinę-čekistinę operaciją Kretingos apskrities Žalgirių kaimo apylinkėje, Ledžių, Šatraminių ir Peldžių miškuose. Per susišaudymą žuvo 6 Apulskio būrio partizanai, iš kurių žinomi: Aleksandras Einikis (g. 1921 m., gyv. Šatraminių k.), Kazimieras Karalius (g. 1922 m. Šekų k.), Pranas Meškys (g. 1920 m., gyv. Šatraminių k.) ir partizanų ryšininkas Leonas Jablonskis (g. 1911 m., gyv. Žalgirių k.), kurio sodyboje aptikta partizanų slėptuvė.
Žuvusiems atminti 2008 m. rugsėjo 25 d. Žalgirių kaime pastatytas tipinis atminimo ženklas (dizaineris Romas Navickas). Be to, jų atminimas 1991 m. įamžintas Mosėdžio paminkle partizanams, o K. Karaliui skirtas kario savanorio antkapinis kryžius 2004 m. pastatytas Daukšių kapinaitėse.
Kiemelių apylinkė (Vilnius)
Kiemelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Geisiškių apylinkės.
Strepeikiai (Rokiškis)
Strepeikiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Obelių.
Lapių IV tvenkinys
Lapių IV tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Kauno miesto centro, Lapių miestelio pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Veiseistės upelį (Neries intakas) 1,8 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,28 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 49 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais. Priešsroviui iškart telkšo Lapių III tvenkinys, pasroviui iškart – Lapių V tvenkinys. Aplinkui stūkso Staviščių miškas.
Heksamas
Heksamas  – miestas ir parapija pietvakarių Nortumberlande, Anglijoje. Miestas yra įsikūręs pietiniame Taino upės krante, netoli Šiaurės Taino ir Pietų Taino upių santakos. Šios dvi upės suteka ties Verdeno uola, vietoje, pramintoje „Vandenų susitikimas“. Heksamo teritorijoje yra dalis Adriano sienos. 1974–2009 m. Heksamas buvo Taindeilo administracinis centras. 2013 m. jame gyveno 13 000 gyventojų.
Niukaslas prie Taino yra maždaug 40 km į rytus nuo Heksamo, o Karlailas – 60 km į vakarus.
Istorija
Heksamo abatija buvo įkurta 674 m. anglosaksų dvasininko Vilfrido kaip vienuolynas. Iki šių dienų yra išlikusi senojo vienuolyno kripta, pastatyta iš akmenų, atgabentų iš netoliese buvusių Romos imperijos laikų griuvėsių, greičiausiai iš šalia buvusio Coria forto arba Adriano sienos. Pagrindinė Heksamo abatijos bažnyčios dalis buvo pastatyta XII–XIII a., bet kai kurios jos dalys buvo perstatytos XIX a. Kiti žymūs miesto pastatai yra miesto rotušė, turgus ir Old Gaol kalėjimas.
Heksamo vardas yra kildinamas iš senosios anglų kalbos gyvenvietės pavadinimo Hagustaldes ea. Kiek vėliau gyvenvietė buvo vadinama Hagustaldes ham, iš kurio ir kilo dabartinis miesto pavadinimas (su galūne „-ham“). Manoma, kad žodis Hagustald yra kilęs iš senovės vokiečių aukštaičių kalbos žodžio hagustalt, reiškiančio jaunesnįjį sūnų, kuris įsigyja žemės už savo gyvenvietės ribų; ea senojoje anglų kalboje reiškia „upelį“ arba „upę“, o ham – „namus“.
Kaip ir daugelis miestelių, esančių Anglijos-Škotijos pasienio teritorijoje ir gretimuose regionuose, Heksamas nukentėjo nuo pasienio karų tarp Škotijos ir Anglijos karalysčių. 1297 m. Škotijos nepriklausomybės karo vadas Viljamas Volisas sudegino miestą, o 1312 m. Škotijos karalius Robertas Brusas iš miesto ir jo vienuolyno pareikalavo 2 000 svarų sterlingų, kad jų vėl neištiktų panašus likimas. Nors miestelis susimokėjo, 1346 m. vienuolynas buvo apiplėštas įsiveržimo, kuriam vadovavo Škotijos karalius Dovydas II, metu.
kairėje|miniatiūra|251x251px|Šv. Marijos Romos katalikų bažnyčia Heksame
1464 m., Rožių karų metu, netoli miestelio įvyko Heksamo mūšis, kurio tiksli vieta vis dar yra ginčijama. Nugalėtam lankastriečių vadui Henrikui Boifortui Heksamo turgaus aikštėje buvo nukirsta galva. Taip pat mieste yra pasakojama legenda, jog karalienė Margarita Anžu po Heksamo mūšio prisiglaudė urve, kuris šiuo metu yra žinomas Karalienės urvo vardu. Legenda įkvėpė XVIII a. anglų dramaturgą Džordžą Kolmaną parašyti spektaklį, pavadinimu „Heksamo mūšis: trijų dalių komedija“. Vis dėlto, buvo nustatyta, jog Heksamo mūšio metu karalienė iš tikrųjų pabėgo į Prancūziją. Karalienės urvas yra į pietvakarius nuo Heksamo.
Iki 1572 m. Heksamas buvo Heksamšyro grafystės administracinis centras.
1761 m. miesto turgaus aikštėje kilo maištas, kurio metu minia protestavo dėl tarnavimo britų karinėse pajėgose pokyčių. Maišto metu žuvo penkiasdešimt vienas protestuotojas.
XVIII–XIX a. metu Heksamas buvo odos išdirbėjų centras, ypač garsėjęs savo odinėmis pirštinėmis.
Žymūs pastatai
dešinėje|miniatiūra|240x240px|Istorinis Old Gaol kalėjimas Žymiausias Heksamo pastatas yra anglų gotikos architektūros stiliaus Heksamo abatija. Dabartinė abatijos bažnyčia yra datuojama 1170–1250 m. Choras, šiaurinis ir pietinis transeptai bei arkada, kurioje mokėsi ir meditavo kanauninkai, buvo pastatyti šiuo laikotarpiu. Rytinė bažnyčios pusė buvo perstatyta 1860 m.
Abatija stovi vakarinėje turgaus aikštės pusėje, kurioje šiuo metu yra įsikūrusi turgaus halė, kurią 1766 m. pastatė seras Valteris Bleketas.
Rytinėje turgaus aikštės pusėje stovi miesto rotušė ir miesto vartai, kurie buvo miestelio gynybinės sienos dalis. Miesto rotušė, pastatyta XV a., yra laikoma vienu geriausių viduramžių teismo rūmų pavyzdžiu šiaurinėje Anglijos dalyje, mat iki 1838 m. pastatas buvo naudojamas kaip teismo rūmai. Šiuo metu pastate yra įsikūrę Muziejų departamento tarybos kabinetai ir meno galerija.
Old Gaol buvo vienas pirmųjų kalėjimų Anglijoje, pastatytas tarp 1330 m. ir 1333 m. Old Gaol buvo pastatytas Jorko arkivyskupo įsakymu. Šiuo metu pastate įsikūręs Old Gaol muziejus, kuriame lankytojai gali sužinoti apie tai, kaip buvo laikomi ir baudžiami miestelio kaliniai. Muziejuje taip pat yra įsikūrusi biblioteka, kurioje žmonės nemokamai gali naudotis miesto archyvais.
Vietinė žiniasklaida
dešinėje|miniatiūra|240x240px|„Hexham Courant“ laikraščio būstinė „Hexham Courant“ – vietinis laikraštis, leidžiamas nuo 1864 m. Anksčiau jis priklausė „J. Catherall & Co.“ leidyklai. 1977 m. laikraštį nusipirko „CN Group“.
Heksame yra transliuojamas „BBC Newcastle“.
Oro
Niukaslo tarptautinis oro uostas – arčiausiai Heksamo esantis oro uostas, kuris nuo miesto yra nutolęs apie 32 km. Karlailo Ežerų krašto ir Tisaido oro uostai yra nutolę atitinkamai 51 km ir 93 km.
Geležinkelių
Miestą aptarnauja Heksamo traukinių stotis. Geležinkelio linija, einanti per miestą, jungia Niukaslą prie Taino ir Karlailą.
Šiuo metu miestelį aptarnauja „Northern Trains“ traukiniai.
Heksamo autobusų stotis
dešinėje|miniatiūra|240x240px|Senoji Heksamo autobusų stotis Nuo 1930 m. iki 2016 m. Heksamo autobusų stotis buvo įsikūrusi Priestpopple gatvėje. 2016 m. lapkritį autobusų stotis buvo perkelta į dabartinę vietą Dene prospekte. Naujoji autobusų stotis kainavo 2,28 mln. svarų sterlingų.
Heksamo autobusų stotį aptarnauja „Go North East“ autobusai. Taip pat iš Heksamo sezono metu (balandžio-spalio mėnesiais) kursuoja turistiniai autobusai, vežantys į populiarias turistines vietas palei Adriano sieną.
Ekonomika
Heksame yra įsikūrusi gaiviųjų gėrimų darykla „Fentimans“.
Sportas
Heksamo hipodrome ištisus metus yra rengiamos „National Hunt“ žirgų lenktynės.
A Pentatonix Christmas
A Pentatonix Christmas – penktasis studijinis amerikiečių grupės „Pentatonix“ albumas, išleistas 2016 m. spalio 21 d. Tai – antrasis grupės kalėdinių dainų albumas nuo 2014 m. išleisto „That's Christmas to Me“. Visos albumo dainos, išskyrus „Good to Be Bad“ ir „The Christmas Sing-Along“ yra perdainuoti kitų atlikėjų kūriniai. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir pasiekė pirmąją „Billboard 200“ reitingo vietą, tapdamas antruoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Heksamas
Sportas
Mieste taip pat įsikūręs Taindeilo kriketo klubas, įkurtas 1888 m.
A Pentatonix Christmas
2016 m. gruodžio mėnesio duomenimis, JAV parduota per milijoną albumo kopijų ir jis tapęs platininiu.
Heksamas
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Heksamas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Jočionių apylinkė
Jočionių apylinkė (arba Jačionių apylinkė, Jučionių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lentvario valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Liudvinavo apylinkės.
Adriano šalmas
thumb|right|200px|Prancūzų pėstininkų naudotas Adriano šalmas M15. thumb|right|200px|Serbų armijos Pirmajame pasauliniame kare naudotas Adriano šalmas. thumb|right|200px|JAV išleistas atvirukas su tarybiniu kareiviu, užsidėjusiu tuo metu jau pasenusį Adriano šalmą. Adriano šalmas  – Prancūzijos kariuomenės plieninis šalmas, naudotas Pirmajame pasauliniame kare. Tai buvo pirmas Prancūzijos armijos plieninis šalmas, kurį prancūzų pėstininkai gavo po ilgos pertraukos. Tokie šalmai pasidarė labai būtini, kai apkasų karo metu galvos žaizdos pasidarė itin dažnos. Į ginkluotę įtrauktas 1915 m., todėl dar vadinamas M15 ar M1915. Pradžioje šiuos šalmus naudojo tik pėstininkai, vėliau – ir kavaleristai bei tankų įgulos. Tarpukaryje šiuos šalmus naudojo daugelio šalių kariuomenės. Prancūzija Antrajame pasauliniame kare naudojo patobulintą šio šalmo variantą M26.
Istorija
Prasidedant Pirmajam pasauliniam karui Prancūzijos kariuomenė naudojo tik standartinius kepius – audeklines kepures, kurios visiškai nedengė galvos nuo šautinių ar skeveldrų žaizdų. Prasidėjus apkasų karui labai daug kareivių būdavo sužeidžiami ar nukaunami į galvą pataikius kulkai, skeveldrai ar sprogimo sviestam akmeniui. Pasidarė aišku, kad rimtesnė galvos apsauga išsaugotų tūkstančių karevių sveikatą ir gyvybes. Prancūzijos generalinis štabas nurodė sukurti šalmą, kuris pridengtų galvą nuo šrapnelių. Kadangi apkasuose besislepiantys kareiviai būdavo pažeidžiami virš galvų sprogstančių šrapnelinių sviedinių, buvo nurodyta šalmą daryti su išilgine skiautere viršugalvyje, kuri turėjo nukreipti iš viršaus lekiančias šrapnelio kulkas. Nebuvo tikimasi, kad šie šalmai apsaugos nuo tiesioginio šautuvo ar kulkosvaidžio kulkos pataikymo (bet nuo rikošetavusių kulkų šie šalmai turėjo padėti).
Lietuvos vyrų golbolo rinktinė
Lietuvos vyrų golbolo rinktinė – Lietuvai tarptautinėse golbolo (aklųjų riedulio) varžybose atstovaujanti nacionalinė šalies rinktinė. Rinktinės veiklą koordinuoja Lietuvos aklųjų sporto federacija. Rinktinės sportininkus, trenerius bei prie jos veiklos prisidedančius asmenis vienija Nacionalinė golbolo asociacija.
Adriano šalmas
Istorija
Šalmas buvo gaminamas iš minkšto plieno, jie svėrė tik 0,765 kg, tad jie buvo lengvesni negu to paties laikotarpio D. Britanijos Brodžio šalmas (Brodie helmet) ar Vokietijos Stahlhelm, bet ir menkiau saugojo nuo šrapnelių bei kulkų.
Lietuvos vyrų golbolo rinktinė
Rinktinės sudėtis
2021 m. Lietuvos golbolo rinktinę sudaro 6 žaidėjai:
Migos
Migos – amerikiečių hiphopo grupė iš Džordžijos, susikūrusi 2009 m. Grupę sudarė trys nariai, pasivadinę Quavo, Offset ir Takeoff. Grupės pirmasis singlas „Versace“ išleistas 2013 m. Debiutinis grupės albumas „Yung Rich Nation“ išleistas 2015 m. Per savo gyvavimo laikotarpį, grupė išleido keturis studijinius albumus.
Adriano šalmas
Istorija
Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje šiuos šalmus turėjo praktiškai visi kovos veiksmuose dalyvavę Prancūzijos pėstininkai. Juos naudojo ir kai kurios JAV divizijos, besikovusios Prancūzijoje, ir Józef Haller de Hallenburg vadovaujama lenkų Mėlynoji armija.
GKS Katowice (moterys)
GKS Katowice moterų futbolo komanda  – Lenkijos futbolo klubas iš Katovicų.
Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, kuri varžosi stipriausiame šalies divizione.
Istorija
2015 m. suburta moterų komanda.
Nuo 2018–2019 m. sezono rungtyniavo stipriausioje Lenkijos lygoje Ekstraliga.
Sudėtis (2022 m.)
2022 m. vasario 8 d.
Strėvininkai (Trakai)
Strėvininkai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Aukštadvario.
Adriano šalmas
Istorija
Šalmas pasirodė pakankamai efektyvus nuo šrapnelių, pigus ir lengvai gaminamas. Jų pagamino daugiuau kaip tris milijonus. Juos plačiai naudojo kitos šalys – Belgija, Graikija, Italija, Japonija, Liuksemburgas, Meksika, Marokas, Peru, Lenkija, Rumunija, Rusija, Serbija, Siamas, JAV (o vėliau – TSRS ir Jugoslavija). . Šių šalių naudoti Adriano šalmai skyrėsi tik emblema priekyje.
Šalmas menkai tesaugojo nuo kulkų, todėl buvo pranešimų, kad kareiviai mūšio lauke palikdavo šiuos šalmus. . Paaiškėjo, kad priekyje prie šalmo prikniedijamas ženklas mažina šalmo patvarumą, todėl kai kurios šalys ėmė naudoti šalmus be nacionalinių ebmlemų.
Prancūzijos kariuomenėje Adriano šalmas buvo standartinis ekipuotės elementas iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos, o Prancūzijos policija juos naudojo iki 8-to dešimtmečio. Kitos šalyse Adriano šalmus gana ilgai naudojo gaisrininkai, geležineklių apsauga ar jūrų pėstininkai.
Šiais laikais Adriano šalmus vertina karinių reikmenų kolekcionieriai.
Lietuvos vyrų golbolo rinktinė
Rinktinės sudėtis
Rinktinės vyr. treneris – Valdas Gecevičius. 2018 m. Lietuvos golbolo rinktinę sudaro 6 žaidėjai:
Rinktinės vyr. treneris – Šarūnas Jukna.
Migos
2022 m. lapkričio 1 d. buvo nušautas grupės narys Takeoff.
Juodasnapė gegutė
Juodasnapė gegutė (Coccyzus erythropthalmus) – gegutinių (Cuculiformes) šeimos paukštis.
Išvaizda
Juodasnapė gegutė – grakštus paukštis ilga uodega. Patelė didesnė už patiną. Viršutinė kūno dalis, sparnai ir uodega pilkšvai rudi su švelniu žalsvu atspalviu. Pilvelis, šonai ir gerklė balti. Kojos pilkos, du pirštai atsukti į priekį, kiti du – atgal. Uodega ilga, užapvalintu galu, pilkšvai ruda su skersinėmis juostomis. Viršugalvis rudos spalvos, rainelė raudona.
Jaunikliai panašūs į suaugusius paukščius, tik turi geltoną rainelę, jų apatinė kūno dalis gelsva.