cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zaviša Juodasis
Dar būdamas gyvas Zaviša Juodasis garsėjo kaip tikro riterio pavyzdys, riteriškųjų dorybių įsikūnijimas. Buvo gerbiamas už pergales daugelyje riterių turnyrų.
Epitetą „Juodasis“ gavo dėl juodų plaukų ir tamsaus gymio bei juodų šarvų, kuriuos dėvėdavo. Jo šarvai išlikę ir dabar saugomi Jasna Goros vienuolyne.
1410 m. dalyvavo Žalgirio mūšyje, kovėsi prieš Vokiečių ordiną. Po mūšio pasiūlė taikos sutartį tarp karaliaus Jogailos ir Vengrijos karaliaus Zigmanto Liuksemburgiečio, kuri žinoma kaip Lubovlos sutartis.
1412 m. jis dalyvavo Budoje įvykusiame susitikime tarp Zigmanto Liuksemburgiečio, Jogailos ir Bosnijos karaliaus Tvrtko II. Susitikimo metu laimėjo tenai surengtą turnyrą, kuriame dalyvavo apie 1500 riterių.
Zaviša daug kartų veikė kaip diplomatas, atstovaudamas tiek Jogailą, tiek Zigmantą Liuksemburgietį. Dar su penkiais diplomatais iš Lenkijos pusės atstovavo Lenkijos karalystei ir karaliui Konstanco susirinkime. Šiame susirinkime jis buvo vienas iš nedaugelio Katalikų bažnyčios reformatoriaus Jano Huso užtarėjų, griežtai priešinosi jo pasmerkimui ir vėlesniam nuteisimui sudeginti.
1416 m. dalyvavo turnyre Perpinjane, kur jis įveikė garsų Europos riterį Joną Aragonietį. Kitais metais jis tapo Krušvicos seniūnu. Netrukus jis vedė Ofką, Bohemijos karaliaus Vaclavo brolio našlę.
Zaviša dalyvavo Husitų karuose, kur kovėsi Zigmanto Liuksemburgiečio pusėje prieš čekus. Zigmantui pralaimėjus prie Kutná Hora Zaviša papuolė į čekų nelaisvę. Iš nelaisvės buvo paleistas už didelę išpirką.
1428 m. Zaviša su savo palyda kaip lengvosios kavalerijos vėliavos (~500 kavaleristų) vadas prisijungė prie Zigmanto kariuomenės ir dalyvavo kare prieš osmanus. Šios pražūtingos kampanijos metu jis kovėsi prieš turkus prie Golubaco tvirtovės prie Dunojaus (šiuolaikinė Serbija). Turkai sumušė Zigmanto kariuomenę, ir ši turėjo trauktis per Dunojų. Kariuomenei perkelti nepakako laivų. Zavišos dalinys pridengė besitraukiančią kariuomenę. Zigmantas pasiuntė žmones, kad Zaviša, kaip svarbus rūmininkas, kuo greičiau persikeltų į kitą Dunojaus pusę. Manoma, kad Zaviša, papiktintas Zigmanto bailumo, atsisakė trauktis, ir po to žuvo kautynėse ar vėliau jau turkų nelaisvėje.
Bernardinų tiltas
Bernardinų tiltas – metalinis santvarinis tiltas per Vilnią Vilniuje. Jungia Malūnų ir Maironio gatves. Tiltas pastatytas 1880 m., rekonstruotas 1956 m. Mediniai tiltai šioje vietoje stovėjo nuo XVI a., 1838 m. čia pastatytas medinis tiltas ant akmeninių atramų.
Zaviša Juodasis
Po Zavišos mirties liko jo žmona Barbara ir keturi sūnūs – Zaviša, Janas (žuvo 1454 m. Chojnicės mūšyje), Marcinas ir Sanislavas (šie du žuvo Varnos mūšyje),- bei dukra. Spėjama, kad dukra irgi buvo Barbara. Zavišos Juodojo anūkė Barbara iš Roznovo buvo Lenkijos karo vado etmono Jano Tarnovskio (Jan Tarnowski) motina.
Žuvusį Zavišą gyrė Lenkijos istorikas Janas Dlugošas, poetas ir Gniezno kanauninkas Adam Świnka bei karalius Zigmantas. Daugeliui lenkų Zaviša tapo liaudies didvyriu, gerbiamu už narsą, patikimumą ir ištikimybę. Lenkijos harcerių (skautų) šūkis yra „Polegać na nim jak na Zawiszy“ ('pasikliauk kaip Zaviša'). Ties Golubaco tvirtove yra paminklas Zavišai, ant kurio užrašas: „1428 m. Golubace turkai nutraukė jo gyvybę. Jis buvo garsus Lenkijos riteris, narsos ir garbės simbolis, Zaviša Juodasis. Šlovė didvyriui!“
Vardako provincija
Vardako provincija arba Maidan Vardako provincija  – provincija Afganistano centro–rytinėje dalyje. Tai 22-a pagal plotą ir 16-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Maidan Šaras.
Geografija
Beveik visą teritoriją užima Hindukušo kalnai. Tankiausiai gyvenamos sritys yra slėniai, einantys nuo Kabulo į Kandaharą ir Heratą. Yra Helmando aukštupys.
Gyventojai
Provincijos šiaurėje gyvena daugiausia hazarai, o pietryčiuose puštūnai. Taip pat yra tadžikų, kizilbašų, laikinai įsikuria kočiai. Gyventojai yra musulmonai, pasidalinę į sunitus ir šiitus. Tarp hazarų ir kočių dažnai vyksta ginkluoti konfliktai.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Vardako rajonai
Provincija padalinta į 9 rajonus.
Torshaunas
Torshaunas  – Farerų salų sostinė. Įsikūręs pietinėje Streimojaus salos dalyje, prie sąsiaurio. 2012 m. duomenimis, mieste gyveno 12 256 gyventojai (19 801 su apylinkėmis).
Svarbiausi miesto objektai: Farerų parlamentas Løgting, esantis Tinganeso pusiasalyje, Vaglið – miesto aikštė, dvi apie 350 m kalvos, supančios miestą ir 1788 m. pastatyta Torshauno katedra.
Istorija
left|thumb|250px|Namai prie Torshauno uosto Torshaunas įkurtas X a. 1940–1945 m. buvo okupuotas britų.
Pavadinimo kilmė
Miesto pavadinimas kilęs nuo skandinavų griausmų dievo Toro vardo.
Šerkšno riba
Šerkšno arba sniego riba astronomijoje vadinamas atstumas nuo centrinės žvaigždės iki tos ribos, kur temperatūra yra pakankamai žema konkrečioms dujoms suledėti. Šerkšno riba yra palanki vieta planetai formuotis. Vandens šerkšno riba yra apie 2 av nuo Saulės (tai vidinė asteroidų žiedo riba). Anglies monoksido (CO) šerkšno riba sutampa su Neptūno orbita. Azoto šerkšno riba greičiausiai turėtų būti už Neptūno orbitos, ten esančių planetoidų paviršiuje (apytikriai 5 – 35 av). Čia tikimąsi rasti daug organinių anglies-azoto junginių. Įtariama jog Jupiteris susiformavo už azoto šerkšno ribos, taigi praeityje jis buvo toliau nei dabar.
Volodymyras (miestas)
Turizmas
Lankytinos vietos:
Miestai partneriai
Volodymyras yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:
Palmira Krupenkaitė
Palmira Krupenkaitė (g. 1952 m. gruodžio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.
Biografija
1975 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
Vestfalijos notarų rūmai
Vestfalijos notarų rūmai - viešosios teisės korporacija, vienijanti notarus Vokietijoje, Hamo aukštesniojo apygardos teismo veiklos teritorijoje. Būstinė: Ostenallee, Hamm, Vestfalija.
Rūmų veiklos teritorija apima šių apygardos teismų veiklos teritorijas: Arnsbergo, Bylefeldo, Bochumo, Detmoldo, Dortmundo, Eseno, Hageno, Miunsterio, Paderborno ir Zygeno.
Apie 1900 narių (2011 m.) Dalis yra notarai advokatai.
Prižiūri Šiaurės Reino-Vestfalijos teisingumo ministerija.
Hugh Laurie
Hju Loris (g. 1959 m. birželio 11 d. Oksforde, Anglijoje) – anglų aktorius, komikas, rašytojas, muzikantas.
Biografija
James Hugh Calum Laurie gimė 1959 m. birželio 11 d. Oksforde Anglijoje. Jis yra jauniausias iš keturių vaikų. Televizoriaus jų namuose nebuvo, bet ir be jo pagalbos Hugh turėjo talentą linksminti kitus. Būdamas 9 metų, mokykloje laimėjo dramos žanro apdovanojimą. Jis norėjo sekti savo tėvo, irkluotojo, pėdomis, bet dėl mononukleozės priepuolio turėjo mesti šį sportą. Kadangi, beveik negalėjo sportuoti, jis pasuko aktoriaus keliu įsiliedamas į garsią studentų trupę Futlaitso teatre. Prieš baigiant šį teatrą, Hugh, kartu su trupe, buvo pakviestas vaidinti Edinburgo alternatyviojo teatro festivalyje, kuriame trupė laimėjo Perrier’o komedijos apdovanojimą. Po sėkmingo pasirodymo, trupė buvo pakviesta vaidinti Vest Endo teatre, bei pritaikyti pasirodymą televizijai, kuris buvo parodytas 1982 m. Hugh su keletu kitų bendrakursių buvo pakviesti vaidinti trumpų, komedijos žanro vaizdelių laidoje "Alfresco", bei epizodiniuose pasirodymuose situacijų komedijoje "The Young Ones". Pirmą kartą Hugh Laurie JAV ekranuose pasirodė 1985 m., dramoje "Plenty" suvaidinęs antraeiliame vaidmenyje. 1987 m. jis pasirodė komedijoje "The Secret Policeman's Third Ball", bei Rovano Atkinsono filme "Blackadder The Third", suvaidindamas neįtikėtinai kvailą karalių Džordžą 4-ąjį. 1989 m. Jis susituokė su Jo Green, su kuria gyvena iki dabar ir turi 3 vaikus - 2 sūnus ir dukterį. Taip pat tais metais jis gavo vaidmenį dramoje "Stapless", kol vėl prisijungė prie Rovano Atkinsono filme "Blackadder Goes Forth", kuriame suvaidino neišmanėlį leitenantą. 1995 m. Hugh su draugu Stephen’u Fry sukūrė savo trumpų, komedijos žanro laidą „A Bit of Fry and Laurie“, kurią BBC transliavo nuo 1989–1995 m. Nuo 1993–1995 m. vaidino komedijos žanro laidoje "Jeeves and Wooster".
Nuo 1992 m. Hugh Laurie pradėjo periodiškai vaidinti filmuose. 1992 m. Hugh vaidino filme "Peter's Friends". 1995 m. jis vaidino filme "Sense and Sensibility", o 1996 m. suvaidino filme "101 Dalmantinas", vieną iš Cruellos De Vil pakalikų. Tais metais jis taip pat dažnai vaidindavo "Tracey Takes On…" situacijų komedijoje, bet po pirmojo sezono jis paliko laidą. 1997 m. filme "The Borrowers", o 1998 m. vaidino antraplanį vaidmenį filme "Žmogus su geležine kauke". 1999 m. jis vaidino šeimai skirtame filme "Peliukas Stiuartas Litlis" atlikdamas tėvo vaidmenį. 2001 m. jis vaidino biografiniame filme "Life with Judy Garland: Me and My Shadows". 2002 m. vaidino komedijose "Maybe Baby" ir situacijų komedijoje "Fortysomething". 2004 m. jis vaidino draminiame filme "Flight of the Phoenix". 2004 m. jis tapo pagrindiniu serialo "Daktaras Hausas" veikėju, už kurį 2006 ir 2007 m. gavo Auksinį gaublį už geriausią vaidybą dramos žanro seriale, bei buvo numinuotas Emi geriausio aktoriaus apdovanojimu 2005, 2006 ir 2007 m., Jis buvo įtrauktas į 2012 Gineso rekordų knygą kaip geriausiai apmokamas (700 000 $ per seriją seriale "Daktaras Hausas") TV dramos aktorius. 2009 įgarsino daktarą tarakoną filme "Monstrai prieš ateivius". 2011 metais įgarsino poną triušį animaciniame filme "op" bei vaidino Deividą Valingą filme "The oranges".
2010 metų liepos 26 buvo paskelbta, kad Hugh išleis bliuzo albumą. Albumas pavadintas "Let them talk" Šis albumas išleistas 2011 balandžio 18.
Apdovanojimai
Auksinis gaublys
Satellite apdovanojimas
Ekrano aktorių gildijos apdovanojimai
Televizijos kritikų sąjungos apdovanojimas
Paauglių pasirinkimo apdovanojimas: Žmonių pasirinkimo apdovanijimas:
Pilviškiai (reikšmės)
Daugeliu atvejų Pilviškių gyvenviečių pavadinimai kilę nuo asmenvardžių, pvz., nuo pavardės Pilvius ar Pilvys (pridedant priesagą -iškiai). Išimtis – Pilviškių miestelis, tikriausiai pavadintas pagal greta tekantį upelį.
Džersio pasas
Džersio pasas – Britanijos pasas, Džersio vyriausybės Pasų biuro išduodamas Britanijos piliečiams (British citizens), susijusiems su Britanijos karūnos Džersio valda.
Išvaizda
Britanijos pasai, išduodami Džersyje, šiek tiek skiriasi nuo tų, kurie išduodami Jungtinės Karalystės piliečiams.
Džersio paso viršutinėje dalyje, kaip ir visų Britanijos pasų viršuje yra užrašas European Union ('Europos Sąjunga'). Tai rodo, kad nors Džersis nėra ES narys, tačiau jo piliečiai Europos Sąjungoje turi specialų statusą. Žemiau užrašai British Isles ('Britų salos'), o po juo – Bailiwick of Jersey ('Džersio beilivikas').
Kristupas Klabonas
Kristupas Klabonas (Klabanas Karaliaučiškis,, , apie 1550 m. Karaliaučius – 1616 m. Varšuva ?) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lenkijos kompozitorius, liutnininkas, švilpynininkas, dainininkas, dirigentas.
Džersio pasas
Išvaizda
Jungtinės Karalystės pasas po užrašu European Union turi užrašą United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland ('D. Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinė Karalystė').
Kas turi teisę gauti tokius pasus
Muitinių ir imigracijos departamento Pasų biuras Britanijos piliečių pasus išduoda tik Britanijos piliečiams, gyvenantiems Normandijos salose, Meno saloje ar Jungtinėje Karalystėje ir susijusiems su Džersiu (gyvenantiems Džersyje, gimusiems Džersyje ar kurių tėvai gimė Džersyje).
Teisių išimtys
Kai kurie Britanijos pasai, išduoti Džersyje, yra ribotų teisių – „turėtojas negali naudotis Europos Bendrijos lengvatomis, susijusiomis su įdarbinimu ar apgyvendinimu“ (holder is not entitled to benefit from European Community Provisions relating to employment or establishment).
Tokias apribotas teises turi Britanijos piliečiai, gimę Džersyje ir nesusiję su Jungtine Karalyste gyvenimu joje (5 pragyventi metai iš eilės) ar kilme (JK kilęs bent vienas tėvų ar senelių). Jie vadinami specialiu terminu Channel Islanders ('Normandijos saliečiai').
Kristupas Klabonas
Biografija
Manoma, kad mokėsi Vilniuje pas vengrų kilmės liutnininką V. Bakfarką (1507–1576), Žygimanto Augusto rūmų kapelos auklėtinis, vėliau dainininkas (diskantas), nuo 1565 m. instrumentininkas (švilpynininkas), Stepono Batoro Gardino rūmų liutnininkas ir kapelmeisteris. Apie 1584 m. gyveno Vilniuje. 1588 m. Zigmanto III Vazos Krokuvos rūmų kapelos kompozitorius, 1596-1604 m. pirmasis dirigentas. Po 1604 m. apsigyveno Varšuvoje. Paskutinį kartą minimas 1616 m. spalio 31 d.
Kūryba
Sukūrė dainų balsui ir liutniai, jo dvi dainos 1582 m. išspausdintos Krokuvoje. Parašė 6 dainų ciklą 4 balsų chorui a cappella „Slavų Kaliopės dainos“ (Pieśni Kalliopy Slowienskiey. Ná teráznieysze, pod Byczyną, zwyćięstwo, pagal S. Grochovskio tekstus, išspausdinta 1588 m. Krokuvoje), mišias „Officium Sancta Maria“ (prieš 1600 m., išliko tik soprano partija). Dauguma jo kūrinių dingo. Kūrybai įtakos turėjo Romos ir Nyderlandų kompozitoriai, yra Florencijos kameratos rečitatyvinio stiliaus bruožų.
Sofia Karlsson
Sofia Karlsson (g. 1975 m. kovo 25 d.) – Švedijos folklorinės muzikos atlikėja, dainų autorė.
Gimė Stokholmo rajone Enskedėje. Lankė Stokholmo Karališkosios muzikos kolegijos folkloro studijas. 1998–2002 m. buvo folkloro muzikos kolektyvo Groupa narė. 2002 m. išleido debiutinį albumą Folk songs. 2005 m. išleistas albumas Svarta Ballader, sudarytas iš Dan Andersson kūrinių interpretacijų, sulaukė nemažo populiarumo: parduota virš 60 tūkst. kopijų, topuose albumas išsilaikė metus. Tuomet Sofia dvejus metus vykdė koncertus po visą šalį. 2007 m. išleido trečiąjį albumą Visor från vinden, kurį sudaro Fred Åkerström, Peps Persson, Lars Forsell ir Evert Taube parašyti kūriniai.
Sekalas turi mirti
Sekalas turi mirti – 1998 m. sukurta drama, pelniusi eilę apdovanojimų ją kūrusioje Čekijoje ir Lenkijoje.
Turinys
Filmo veiksmas vyksta 1943 m. nedideliame Moravijos miestelyje, kuriame savivaliauja neseniai į jį sugrįžęs Ivanas Sekalas. Nesantuokinis sūnus, paliktas tėvo, dirbęs samdiniu ir niekintas kitų gyventojų, jis dalyvavo Ispanijos pilietiniame komunistų pusėje, o dabar, vykstant naujam karui, tą faktą kruopščiai slepia ir tarnauja nacistams. Jis nuolatos skundžia (dažniausiai melagingai) kitus gyventojus vokiečiams ir už tai vienas jų miršta atsidūręs koncentracijos stovykloje. Naudodamasis savo padėtimi, Sekalas prievarta atima arba pigiai superka kitų žemes, o tie, kurie atsisako jam paklūsti ir nusileisti, būna atiduodami vokiečiams.
Nebegalėdami daugiau kentėti, gyventojai nutaria, kad reikia bet kokiu būdu atsikratyti Sekalo. Suplanuotos žmogžudystės atlikėju nusprendžiama nusamdyti neseniai miestelyje pasirodžiusį kalvį Jurą Baraną. Pastarasis slapstosi nuo gestapo ir „garbingi“ miestelio žmonės nutaria tuo pasinaudoti, kad priverstų jį nužudyti „niekšą“ Sekalą...
Ulan Batoro rajonai
thumb|right|400px|Ulan Batoro schema Ulan Batoro rajonai – Mongolijos sostinę Ulan Batorą sudarantys 9 rajonai, iš kurių 2 yra eksklavai. Rajonai dalijami į choroo.
Išnašos
* Bagachangajas ir Baganūras yra Ulan Batoro savivaldybės eksklavai
Pasaulinė baltosios lazdelės diena
miniatiūra|100px|Baltoji lazdelė Pasaulinė baltosios lazdelės diena minima spalio 15 d. Šią dieną organizuojami įvairūs renginiai, siekiama atkreipti visuomenės dėmesį į žmonių su regėjimo negalia problemas, informuoti apie regos sutrikimo priežastis, iš anksto užkertant kelią ligoms. Atmintinos dienos simboliu laikoma baltoji lazdelė – vienas pagrindinių įrankių, kuriuo naudojasi regėjimo negalią turintis žmogus.
Lietuvoje pradėta minėti nuo 1992 m., Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungai įstojus į Pasaulio aklųjų ir silpnaregių sąjungą.
Alexandros Panayi
220px|miniatiūra|Alex Panayi 2011 m.
Alexandros Panayi (, taip pat žinomas kaip Alex Panayi; g. 1970 m. birželio 24 d. Nikosijoje) – Kipro dainininkas ir dainų autorius.
Biografija
1989 metais Alexandros pirmą kartą pasirodė 1989 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse kaip Kipro atstovų Yiannis Savvidakis ir Fani Polymeri pritariantysis dainininkas. Po metų atlikėjas Kipro nacionaliniame finale su daina „Pistevo“ finišavo trečioje vietoje. 1991 m. jis vėl buvo šalies atstovės Elena Patroklou pritariantis vokalistas, o 1993-aisiais Alexandros vėl užėmė trečiąją vietą nacionaliniame finale, šį kartą su daina „Gia sena tragoudo“. 1995 metais atlikėjas trečiu bandymu su kūriniu „Sti fotia“ nugalėjo atrankos konkursą, po kurio jis buvo išrinktas atstovauti savo šaliai 1995 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Airijos sostinėje Dubline. Iš kitų šalių gavęs 79 taškus (12 taškų gavo iš Vengrijos) užėmė devintą vietą.
Po trejų metų atlikėjas vėl bandė laimę Kipro nacionalinėje atrankoje. Kartu su Marlain Angelidou atlikę kūrinį „Fterougisma“, užėmė antrą vietą. 2000 metais, kaip dueto „Voice“ narys laimėjo nacionalinį finalą su daina „Nomiza“. Stokholme vykusioje 2000 m. „Eurovizijoje“ duetas surinko 8 taškus ir liko 21 vietoje. Paskutinį kartą Alexandros šalies atrankose dalyvavo 2009 metais, kur su daina „There is Love“ liko šeštas.
Anatolų kalbos
Anatolų kalbos – indoeuropiečių kalbų atšaka, kuriai priskiriamos senosios kalbos, vartotos Mažosios Azijos pusiasalyje. Manoma, kad jos šiuolaikinių tęsėjų nebeturi.
Kalbos
Spėjamos kalbos: nežinoma kalba, užrašyta sidų raštu (iš Sido); manoma, kad savo kalbas, galimai priklausiusias anatolų kalboms, turėję Likaonijos, Izaurijos, Mysijos, Pamfilijos gyventojai.
Istorija
Pagal plačiausiai priimtą indoeuropiečių kalbų susidarymo modelį, anatolų kalbos anksčiausiai atsiskyrė nuo prokalbės, todėl turi daug savybių, nebūdingų kitoms ide. kalboms. Protoanatolai apie 4 tūkstantmetį pr. m. e. iš spėjamos protėvynės Ponto stepėje atsikėlė į Mažąją Aziją per Balkanus arba Kaukazą. Dalis tyrinėtojų teigė, kad indoeuropiečių protėvynė ir yra Mažojoje Azijoje.
Dėl glaudžių ryšių su aplinkinėmis tautomis, į anatolų kalbas pateko nemažai akadų, hatų ir kitų neindoeuropietiškų žodžių. Po Aleksandro Makedoniečio žygių Mažoji Azija sparčiai helenizavosi ir manoma, kad I–II a. m. e. Anatolų kalbos jau buvo išnykusios. Galimai dalis šių kalbų žodžių pateko į armėnų kalbą.
Varanauskas
Istorija
1929 m. Varanausko kaimo laukuose pastatyta Santaikos bažnyčia.
Espirito Santas
Espirito Santas  – valstija Brazilijoje, šalies pietrytinėje dalyje. Ribojasi su Minas Žeraisu vakaruose, su Rio de Žaneiru pietuose ir Bahija šiaurėje. Iš rytų skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – Vitorija.
Zlotnikai
Zlotnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietus nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 15 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Nevodnicos upė. Kaime stovi Zlotnikų Kazanės Dievo Motinos Ikonos koplyčia. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Espirito Santas
Geografija
Rytinį valstijos pakraštį užima pajūrio žemuma, užsibaigianti smėlio paplūdimiais. Vakaruose paviršius kyla į Brazilijos plokščiakalnį. Espiritu Sante (Kaparao kalnuose) yra aukščiausia šio plokščiakalnio ir trečia pagal aukštį visos šalies vieta – Bandeiros kalnas (2890 m). Valstijos upės gan neilgos, tekančios iš kalnų link vandenyno (Dosė, San Mateušas, Itapemirinas). Upėse gausu slenksčių ir krioklių. Dosės slėnyje yra upinių ežerų grupė, iš jų didžiausias ežeras – Župarana.
Klimatas tropinis, jūrinis; būdingos lietingos vasaros ir sausos žiemos. Į šiaurę nuo Dosės slėnio klimatas karštesnis ir sausesnis. Kalnuose kritulių ir temperatūros pasiskirstymas įvairiuoja, bet ten vidutiniškai vėsiau negu pakrantėje.
Espirito Santo valstijai priklauso grupė nutolusių salų Atlanto vandenyne – Trindadas ir Martin Vazas.
Gyventojai
Etninė sudėtis:
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Kanaa slėnis. Espirito Santas
Plaktiniai
Plaktiniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2,5 km į pietryčius nuo Josvainių, prie Žiedupės upelio, netoli jo santakos su Šušve. Į pietus nuo Plaktinių prasideda Šušvės kraštovaizdžio draustinis. Per kaimą eina Josvainių–Vainikų keliukas.
Istorija
Plaktiniai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1595 m. Tarybiniais metais kaimas priklausė Josvainių apylinkei.
Kaišiadorių aidai
Kaišiadorių aidai – Kaišiadorių rajono laikraštis, einantis nuo 1946 m. spalio 6 d. Kaišiadoryse.
Istorija
Iki 1950 m. Kaišiadorių apskrities laikraštis, 1950–1990 m. LKP Kaišiadorių rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. Kaišiadorių rajono tarybos laikraštis, nuo 1994 m. savarankiškas rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Kaišiadorių aidai“.
Iki 1953 m. vadinosi „Bolševikiniu keliu“, iki 1962 m. „Komunistiniu keliu“, nuo 1962 m. balandžio 30 d. „Į komunizmą“, nuo 1989 m. sausio 31 d. „Kaišiadorių aidai“. 1946 m. ėjo kartą per savaitę, 1947 m. – vienąkart-dukart, 1948–1962 m. – dukart, iki 1990 m. – triskart, vėliau – dukart per savaitę.
Redakcija
Redakcijoje dirbo: Albinas Anužis, V. Bukauskas, Ramutė Šimelienė-Dabrėgaitė, Pranas Dubosas, Laima Kmeliauskienė, Angelė Rabačiauskienė-Jankauskytė, Ramunė Lazauskaitė, Vlada Lukenskaitė, Stasė Šeštakauskaitė, Nijolė Ulozaitė.
Patogenas
Patogenas (arba ligos sukėlėjas) – biologinis veiksnys, sukeliantis ligą. Patogenais gali būti bakterijos, virusai, grybai, pirmuonys.
Daugelis organizmų turi naturalią gynybą prieš patogenus – imuninę sistemą. Padėti apsisaugoti nuo patogenų gali ir simbiontinės bakterijos – natūrali mikroflora. Tačiau jei pažeidžiama imuninė sistema (pvz., ŽIV) arba sunaikinama mikroflora (pvz., naudojant antibiotikus), organizmas tampa lengvai pažeidžiamas patogenų.
Ekologiniu požiūriu patogenai yra svarbūs, nes vykdo natūralią atranką, kurios metu išlieka atspariausi, sveikiausi individai. Kai kurie ligų sukėlėjai panaudojami kenkėjų biologinei kontrolei. Taip, panaudojant miksomos virusą, buvo sumažinta triušių populiacija Australijoje, dariusi didžiulę žalą vietinei gamtai.
Kaišiadorių spaustuvė
Kaišiadorių spaustuvė – spaustuvė Kaišiadoryse, veikusi 1946–2008 m. Vytauto Didžiojo g. 44.
Istorija
Nuo 1946 m. spausdino Kaišiadorių apskrities laikraštį „Bolševikiniu keliu“, o nuo 1950 m. rajonas laikraštį „Bolševikiniu keliu“, kuris nuo 1953 m. pavadintas „Komunistiniu keliu“. 1952–1955 m. Kaišiadoryse buvo spausdinamas Žiežmarių rajono laikraštis „Lenino keliu“, 1951–1953 m. – MTS laikraščiai: Kaišiadorių „Kolūkiečių draugas“ ir Žiežmarių „Už stalininius kolūkius“.
1961 m. buvo sujungtos kaimyninių Kaišiadorių, Trakų, Vievio rajonų spaustuvės ir Kaišiadorių spaustuvė tapo Vievio spaustuvės skyriumi. 1964 m. spaustuvė gavo linotipą. 1962 m. leidžiamas rajono laikraštis „Komunistiniu keliu“ pavadintas „Į komunizmą“, o 1989 m. – „Kaišiadorių aidai“.
1976 m. Kaišiadorių spaustuvė tapo Kauno Raidės spaustuvės skyriumi, 1989 m. – savarankiška valstybine spaustuve, 1991 m. – UAB „Kaišiadorių spaustuvė“, nuo 1994 m. vadinosi G. Kniukštos firmos Kaišiadorių spaustuve „Cicaras“. Turėjo 3 plokščiąsias ir 1 tigelinę spausdinimo mašinas. Spausdino knygas, brošiūras, blankus, etiketes.
Be to, Kaišiadoryse veikė Adomo Jakšto spaustuvė, Girelės g. 22 ir UAB „Iksprintas“ spaustuvė J. Basanavičiaus g. 44.
FK Mladá Boleslav
Mlada Boleslavo FK – Čekijos futbolo klubas iš Mlada Boleslavo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1902 m.
Veiverių Tomo Žilinsko gimnazija
miniatiūra|250px|right|Gimnazija 2014 m.
Veiverių Tomo Žilinsko gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Prienų raj. Veiveriuose, Kauno g. 29, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190193030.
Filialas - Veiverių Tomo Žilinsko gimnazijos Lizdeikių pradinio ugdymo skyrius (dabar uždarytas).
Istorija
1919 m. Veiveriuose įsteigta mokykla. 1925 m. mokyklai suteiktas Lietuvos mokytojų tėvu vadinamo Tomo Ferdinando Žilinsko vardas. Anot Jono Jablonskio, tai buvo „didysis Lietuvos mokytojų patriarchas, auklėtojas ir žadintojas, mokėjęs sunkiausiomis aplinkybėmis dirbti savo krašte“. 1866 m. T. Žilinskas buvo paskirtas Veiverių pedagoginių kursų lietuvių valstiečių vaikams mokytoju, dėstė matematiką, gamtos mokslus ir lietuvių kalbą. 1872 m. šie kursai pavadinami Veiverių mokytojų seminarija. Nuo XIX a. vidurio iki Pirmojo pasaulinio karo seminarija buvo vienintelė lietuvių mokytojų rengimo įstaiga. Pirmojo pasaulinio karo metais seminarija evakuota į Rusijos gilumą.
1919 m. mokytojų seminarijai į Veiverius negrįžus, buvusiose patalpose spalio mėnesį įkuriama Veiverių vidurinė mokykla. Tuomet visi, norintys mokytis vidurinėje mokykloje privalėjo išlaikyti konkursinius egzaminus. Per šiuos egzaminus buvo tikrinamos lietuvių, vokiečių kalbos, matematikos, istorijos, gamtos, geografijos žinios. Mokslas vidurinėje mokykloje buvo mokamas, po 70-75 litus per metus. Neturtingus, labai gero elgesio ir gerai besimokančius mokinius, pedagogų tarybos ir tėvų komiteto sprendimu, atleisdavo nuo mokslo mokesčio. Mokykla garsėjo griežta drausme bei tvarka. Moksleiviai dėvėjo mokyklos uniformas. Dauguma jų dalyvaudavo jiems laikomose sekmadieninėse mišiose.
1940 m. panaikintas Tomo Žilinsko mokyklos vardas susigrąžinamas tik 1989 m. 2006 m. suteiktas gimnazijos statusas. 2008 m. pradedamas gimnazijos pastato rekonstravimas.
Zabulio provincija
Zabulio provincija  – provincija Afganistano pietinėje dalyje, turi sieną su Pakistanu. Tai 14-a pagal plotą ir 31-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Kalatas.
Geografija
Šiaurinę dalį užima Hindukušo kalnai, apaugę kserofitų krūmynais. Centrinėje dalyje plyti lygumos, o pietuose paviršius kyla į sausringus Suleimano kalnus. Svarbiausia upė – Argandabas.
Gyventojai
Provincijoje gyvena daugiausia puštūnai (daug jų yra klajokliai kočiai). Yra šiek tiek beludžių, hazarų. Absoliuti dauguma gyventojų yra musulmonai sunitai.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 9 rajonus.
Svarbiausios gyvenvietės:
Kalba (žurnalas)
Kalba – bendrinės kalbos žurnalas, leistas 1930 m. Kaune, „Židinio“ priedas.
Istorija
Leido bendrovė „Sakalas“. Išėjo 3 sąsiuviniai.
Nagrinėjo praktinius lietuvių kalbos dalykus, supažindino plačiąją visuomenę su gimtosios kalbos pagrindais, svarstė visuomenės ir kalbos santykius, gilinosi į gimtosios kalbos dėsningumus, aiškino kalbos tarties dalykus, nagrinėjo rašybos reformos vyksmą, laikraštinės kalbos būklę, aptarė teatralų, menininkų kalbą, spaudos leidinių kalbos netikslumus, skelbė Rašybos komisijos darbus, spausdino rccenzijas, kritikos straipsnius, naujų knygų anotacijas.
Gediminas Karalius
Gediminas Karalius (g. 1942 m. balandžio 27 d. Kaune) – Lietuvos skulptorius.
Kalba (žurnalas)
Istorija
Bendradarbiavo Petras Avižonis, Pranas Brenderis, Petras Būtėnas, Jonas Jablonskis, Petras Jonikas, Zigmas Kuzmickis, Pranas Mašiotas, Pranas Meškauskas, Bronius Paukštys, Antanas Salys, Jurgis Talmantas.
Redaktorius Pranas Skardžius.
Gediminas Karalius
Biografija
1970 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1969–1974 m. dėstė M. K. Čiurlionio meno mokykloje-internate. Nuo 1989 m. – Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, 1989–1991 m. Vaizduojamosios dailės fakulteto dekanas, 1991–1995 m. akademijos prorektorius studijoms, 1996–2000 m. Skulptūros katedros vedėjas, nuo 1995 m. profesorius. Nuo 1994 m. dailininkų grupės „24“ narys.
Kūryba
Kuria dekoratyvines skulptūras („Rytas“, Vilnius, 1975 m., „Skrydis“, Druskininkai, 1977 m., „Polėkis“, Juknaičiai, 1985 m., fontanas Nepriklausomybės aikštėje Vilniuje 1987 m., „Suolas“, Švarcenau, Austrija, 1993 m., „Legenda / Geležinis vilkas“, Vilnius 1995 m.), paminklus (bolševikų aukoms atminti Vilniuje, 2004 m.), mažąją plastiką („Pantomima“ 1974 m., „Vaisius“ 1975 m., „Šaukštas“ 1977 m., „Nueinanti“ 1979 m.). Sukūrė 50 Lt kolekcines monetas (V. Kudirkos 100-osioms mirties metinėms, 1999 m., K. Semenavičiaus veikalo „Didysis artilerijos menas“ išleidimo 350-osioms metinėms ir Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo 10-mečiui, abi 2000 m.).
Kūryboje naudoja raudonmedį, ąžuolą, bronzą, varį, vienas pirmųjų lietuvių skulptūroje ėmė taikyti polichromiją ir skirtingų medžiagų derinius. Kūriniams būdingas metaforiškumas, transformuoti ir savitai įprasminti natūros vaizdai, raiški kompozicija. Nuo 1970 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Latvijoje 1972 m., 1980 m., Vokietijoje 1983 m., Austrijoje, Švedijoje, Estijoje, visos 1989 m., Lenkijoje 1996 m.). Individualios parodos surengtos Vilniuje 1990 m., 1991 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Echinopsis
Echinopsis (Echinopsis) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso medžius primenantys ir rutuliškos formos kaktusai. Auga Pietų Amerikoje.
Gentyje yra 128 rūšys: ir kt.
Rondas campesinas
Rondas campesinas (iš isp. k. 'Valstiečių ratelis') - savarankiški Peru valstiečių savigynos būriai, provincijose kovoję prieš „Švytinčio kelio“ ir Tupak Amaru maoistinius judėjimus. Ypač aktyviai veikė XX a. devintajame dešimtmetyje, partizaninio karo metu.
Skrytas
Skrytas tai:
Steponas Kairys
thumb|260px|[[LSDP|Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija Steigiamajame Seime. Iš kairės: Jurgis Daukšys, Vladas Požela, Pranas Šemiotas, Jeronimas Plečkaitis, Steponas Kairys, Vladas Sirutavičius, Antanas Purėnas, Jonas Pakalka, Kazys Lekeckas, Vincas Čepinskis, Stasys Digrys, Bronislovas Cirtautas.]] Steponas Kairys (tikroji pavardė Tumasonis, JAV – Juozas Kaminskas. Slapyvardžiai: Viktor, Marjan, Dagilis, Dėdė, Kugis-Mugis, Raulas Kemeklis ir kt. 1879 m. sausio 3 d. Užunvėžiai, Kurklių valsčius, Ukmergės apskritis, Rusijos imperija – 1964 m. gruodžio 16 d. Bruklinas, Niujorkas; 1996 m. liepos 19 d. perlaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto pirmininkas, inžinierius, profesorius, Vasario 16 d. akto signataras.
Biografija
1886–1887 m. mokėsi Kurklių rusiškoje pradinėje mokykloje, 1889–1894 m. Palangos progimnazijoje, baigė ją su pagyrimu. 1894 m. įstojo į Šiaulių gimnaziją. 1894–1896 m. gyveno Julijono Šalkauskio šeimoje, buvo jo sūnų Stasio ir Kazio repetitorium.
1897 m. vienas iš moksleivių kuopelės, kurioje lietuvių kalbos mokėsi apie 20 gimnazijos mokinių, steigėjas, hektografu padaugino 40 psl. Kazimiero Jauniaus lietuvių kalbos gramatikos. 1897 m. rugpjūčio 20 d., už dalyvavimą moksleivių maište prieš priverstinį provoslavų pamaldų lankymą, politinę veiklą ir atsišaukimų rašymą, pašalintas iš Šiaulių gimnazijos, bet, Vilniaus mokslo kuratoriui nepatvirtinus to pedagogų tarybos nutarimo, po metų priimtas atgal ir 1898 m. gimnaziją baigė.
1898 m. įstojo į Peterburgo technologijos institutą, bet 1899 m., kaip vienas iš studentiškos demonstracijos organizatorių, buvo pašalintas. 1899 m. vėl į jį buvo priimtas.
Nuo 1900 m. Lietuvių socialdemokratų partijos narys Vilniuje. 1901 m. išrinktas LSDP CK nariu, liko juo iki 1944 m. 1901 m. parengė medžiagą „Darbininkų Balso“ pirmajam numeriui. 1903–1907 m. parašė daugumą LSDP atsišaukimų. 1904 m. su Andrium Domaševičium parašė LSDP CK manifestą, kuriame išdėstė LSDP siekį kurti nepriklausomą demokratinę Lietuvos valstybę. 1904–1907 m. institute nesimokė, nes dirbo LSDP, be to, 1905–1906 m. buvo uždaryti visi universitetai.
1905 m. VI LSDP suvažiavime jo iniciatyva partija buvo pavadinta Lietuvos socialdemokratų partija. 1904–1908 m. parašė ir keletą prozos kūrinių. 1905 m. gruodžio 4–5 d. Lietuvių suvažiavimo Vilniuje sekretorius, išrinktas Didžiojo Vilniaus Seimo vicepirmininku. 1906 m. laikraščio „Echo“ redaktorius. 1906 m. išleido pirmąsias publikacijas lietuvių kalba apie Japoniją, kuriose glaustai, remdamasis šaltiniais, aprašė tuometės Japonijos socialinę sistemą, Konstituciją, dėl to yra neretai tituluojamas pirmuoju Lietuvos japonologu.
1907 m. dalyvavo II Valstybės Dūmos rinkimuose, 1907 m. paskirtas LSDP frakcijos, kurioje buvo Pranas Gudavičius, Povilas Kumelis, Antanas Kupstas, Antanas Povylius ir Vladas Stašinskas, sekretoriumi, tvarkė visą frakcijos korespondenciją, rašė kalbas. Dirbo juo iki Dūmos paleidimo 1907 m. birželio 17 d. 1907 m. dalyvavo RSDDP V suvažiavime Londone, 1907 m. rugpjūčio mėn. – LSDP suvažiavime Krokuvoje, kur buvo sutarta dėl PPS Lietuvoje ir LSDP susijungimo.
1908 m. su pagyrimu baigė Peterburgo technologijos institutą, po to dirbo inžinieriumi Samaroje, su Petru Vileišiu statė tiltus Volgos-Bugulmos geležinkelyje, dvejus metus – Melekese, po to – Kursko gubernijoje. 1912–1916 m. Vilniuje dirbo savivaldybės vandentiekio ir kanalizacijos skyriuje, 1914–1916 m. – skyriaus vyr. inžinierius, parengė projektą ir vadovavo vandentiekio ir kanalizacijos tiesimo darbams, pirmasis pradėjo kanalo statybą Didžiojoje gatvėje.
1912 m. vedė gudų rašytoją Aloyzą Paškievič (Ciotką) (g. 1876 m. liepos 15 d. Peščinoje, Lydos apskrityje, mirė nuo šiltinės 1916 m. vasario 17 d. Vilniuje).
1915 m. kartu su Antanu Smetona, Jurgiu Šauliu, Jonu Basanavičiumi, Petru Klimu ir J. Stankevičiumi įkūrė Lietuvos reikalų gynimo grupę. 1916 m. dėl konfliktų su vokiečių pareigūnais iš darbo savivaldybėje pasitraukė ir atsidėjo vien partiniam darbui.
1916 m. birželio 10 d. pasirašė du memorandumus generolui Liudendorfui apie lietuvių tautinės minties plėtojimą ir apie lietuvių siekius. 1916 m. birželio 30 d. – liepos 4 d. dalyvavo Rusijos pavergtųjų tautų kongrese Lozanoje, kur buvo nutarta siekti Lietuvos nepriklausomybės. 1917 m. rugpjūčio 18–22 d. Vilniaus konferencijos organizatorius, joje išrinktas Lietuvos Tarybos vicepirmininku.
1917 m. spalio 2–10 d. su kitais Lietuvos Tarybos nariais dalyvavo lietuvių konferencijoje Berne, grįždamas iš Šveicarijos, Berlyne lankėsi Reichstage, o 1917 m. gruodžio 1 d. su Vokietijos užsienio reikalų ministru pasirašė protokolą dėl Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo sąlygų. Todėl, kai Lietuvos Taryboje iškilo vokiečių brukamų konvencijų klausimas, su Mykolu Biržiška, Stanislovu Narutavičium ir Jonu Vileišiu, gindami Lietuvos nepriklausomybės siekį, pasitraukė iš Tarybos. Tarybai atsisakius 1917 m. gruodžio 11 d. vokiečiams duotų pažadų, visi grįžo į Tarybą ir pasirašė 1918 m. Vasario 16-osios aktą. Kai Lietuvos Taryba 1918 m. liepos 11 d. nutarė Urachą kviesti Lietuvos karaliumi, S. Kairys iš jos visiškai pasitraukė.
1918 m. pabaigoje steigė savivaldybes Utenos apskrityje, buvo išrinktas apskrities tarybos pirmininku, apskritį užėmus rusams, pasitraukė į Kauną.
thumb|250px|Ketvirtasis ministrų kabinetas. Iš kairės, sėdi: [[Justinas Zubrickas, Juozas Paknys, Mykolas Sleževičius, Antanas Merkys, Steponas Kairys, Jonas Vileišis. Stovi, iš kairės: Aleksandras Stulginskis, Jokūbas Šernas, Voldemaras Vytautas Čarneckis, Ministrų kabineto reikalų vedėjas Tadas Petkevičius.]]
1919 m. balandžio 12 d. – 1919 m. spalio 7 d. IV Mykolo Sleževičiaus ministrų kabinete tiekimo ir maitinimo ministras. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Utenos) rinkimų apygardoje. Opozicinės LSDP frakcijos lyderis. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. 1926 m. gegužės – gruodžio mėn. Seimo vicepirmininkas. 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo metu suimtas, laikytas Generaliniame štabe, kur, balsuojant dėl Mykolo Sleževičiaus vyriausybės atstatydinimo, vienintelis balsavo prieš.
Nuo 1922 m. Socialistinio darbininkų internacionalo Vykdomojo komiteto narys. 1923 m. gegužės 21–25 d. dalyvavo socialistinių partijų kongrese Hamburge, kur atsikūrė Darbininkų Internacionalas. LSDP tapo šios organizacijos nare. 1930 m. dalyvavo SI kongrese Vienoje. 1931 m. su Antanu Žvironu parengė naują LSDP programą, kurią už pagrindą priėmė XIII suvažiavimas.
1917–1919 m. „Darbo balso“, 1919–1928 m. „Socialdemokrato“ redaktorius. Raulo Kemeklio slapyvardžiu išleido politinius feljetonus „Pasakos“ 1920 m. „Vyrai, sukiaulinkime Lietuvą! ir kitos apysakos“ 1927 m. 1929 m. už straipsnius, išspausdintus „Socialdemokrate“ jo redaktorius S. Kairys buvo nubaustas dviem savaitėm kalėjimo. Vasario 16-ąją Nepriklausomybės akto autorius ir signataras sutiko Kauno sunkiųjų darbų kalėjime. 1929 m. „Darbo balso“ redaktorius. 1923 m. spalio 17 d. susituokė su Ona Leonaite.
1923–1938 m. Kauno miesto savivaldybės kanalizacijos ir vandentiekio skyriaus vedėjas. Pusmetį dirbo Davydo Grovės firmoje Berlyne. Parengė Kauno vandentiekio ir kanalizacijos projektą bei finansinį planą, kaip išvengti užsienio paskolų ir koncesijų, nuostolingų gyventojams. Buvo parengęs projektus ir Šančiams bei Žaliakalniui. Be to, paruošė vandentiekio ir kanalizacijos projektą Šiauliams, buvo ekspertas rengiant projektus Marijampolei, Vilkaviškiui, Panevėžiui.
1942 m. su žmona Ona Kairiene glaudė žydų mergaitę iš Vilniaus geto, vienuolikmetę Anusę Keilsonaitę. Mergaitė buvo slapta išgabenta iš geto 1942 m. sausį ir pas Kairius gyveno apie metus. Kadangi mokyklos lankyti negalėjo, mergaitė buvo mokoma namuose. Kadangi Steponas Kairys buvo įsitraukęs į pogrindinę veiklą, 1942 m. pabaigoje nuspręsta, kad Anusei gyventi pas Kairius nėra saugu. Panaudojus suklastotą gimimo liudijimą, Anusei buvo surasta šeima, kur ji kelis mėnesius dirbo kaip tarnaitė, nuslepiant jos žydiškas šaknis. Dėl šios veiklos Steponui Kairiui ir jo žmonai Onai po mirties, 2005 metais, buvo suteiktas Pasaulio tautų teisuolių titulas.
1923–1943 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 1939 m. profesorius, 1941–1943 m. universiteto Technikos fakulteto dekanas, 1940 m. už sanitarinių įrenginių statybą suteiktas VDU garbės daktaro vardas.
1943 m. kovo 15 d. – 1945 m. VLIK’o pirmininkas. 1943 m. vokiečių okupacinės valdžios tris dienas kalintas su kitais Vytauto Didžiojo universiteto senato nariais už draudimą studentus imti į Reicho darbo tarnybą, tačiau išvežimo į Štuthofo koncentracijos stovyklą išvengė.
Emigracijoje
Nuo 1944 m. gyveno Vokietijoje, 1945 m. kartu su kitų Baltijos šalių socialdemokratais parengė pirmąjį memorandumą Vakarų vyriausybėms. 1945 m. Vokietijoje įkūrė LSDP Užsienio delegatūrą.
Nuo 1948 m. gyveno JAV. Parašė politikos, literatūros darbų, straipsnių, brošiūrų.1949 m. Paryžiuje įsikūrus Vidurio ir Rytų Europos socialdemokratų unijai, išrinktas jos vicepirmininku. 1951 m. liepą dalyvavo Socialistų Internacionalo steigiamajame kongrese Frankfurte prie Maino. 1954 m. vasario mėn. Europos socialistų konferencijoje Briuselyje LSDP atstovas Juozas Vilčinskas perskaitė S. Kairio laišką, kuriame buvo išdėstyti LSDP pageidavimai nepripažinti Lietuvos inkorporavimo į TSRS, laikyti tai smurto aktu.
1955 m. liepos mėn. JAV organizavo Lietuvos, Latvijos ir Estijos socialdemokratų konferenciją. 1957 m. spalio 13 d. laiške J. Vilčinskui išreiškė viltį, kad Lietuvoje pabus opozicinė mintis, todėl nereiktų vengti kontaktų su Lietuvos žmonėmis.
Pilviškiai (Kurkliai)
Pilviškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Kurklių II.
Etimologija
Pavadinimas tikriausiai yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Pilvius ar Pilvys (pridedant priesagą -iškiai).
Istorija
1922–1923 m. Pilviškių kaime veikė pradinė mokykla.
Óscar Ramírez
Oskaras Ramiresas (Óscar Ramírez Durand, paprastai žinomas slapyvardžiu Comrade Feliciano) – buvęs vienas Peru maoistinės organizacijos Švytintis kelias lyderių.
Perėmė judėjimo valdymą po 1992 m., kai buvo suimtas Švytinčio kelio lyderis Abimael Guzmán. Ramiresas suimtas 1999 m., 2006 m. nuteistas 24 metams laisvės atėmimo už kriminalinius nusikaltimus Peru partizaninio karo metu. Įkalintas San Lorenso salos kalėjime.
Ryšių istorijos muziejus
Ryšių istorijos muziejus – Kauno senamiestyje (Rotušės a. 19) buvęs muziejus. Muziejaus steigėjas – TEO LT.
Istorija
Ryšių istorijos muziejaus pastatai, kaip ir Kauno rotušė, pastatyti XVI–XVII a. Tai buvo du mūriniai svirnai eksportuojamiems grūdams sukrauti. Per 1655–1660 m. karą pastatai apgriauti. Po Respublikos trečiojo padalijimo svirnuose įrengtas kalėjimas.
1820 m. architektas Žozefas Pusjė (, ?–1821) sudarė projektą, kuriuo numatė pastatuose įrengti pašto kontorą, miesto svarstykles ir susirinkimų salę. Rekonstrukcija vyko 1821–1826 m., prižiūrint architektui Lenzei. Fachverkiniame sandėlyje įrengtos pašto arklidės, kituose pastatuose – paštininko butas, ledainė, vežiminė pašto karietoms. 1822 m. kiemo viduryje iškastas šulinys.
XIX a. pirmojoje pusėje pietiniame korpuse įrengta laikina rezidencija pravažiuojančiam į užsienį carui, kitame korpuse veikė restoranas. Tiesiant Peterburgo-Varšuvos-Karaliaučiaus plentą (1830–1835 m.) pastatuose įrengta arklių pašto stotis. 1847 m. Kauno gubernijos nurodymu statybos būrio kapitonas Vinteris parengė pašto stoties rekonstrukcijos projektą. Pagal jį buvo išgriautos duonos kepimo krosnys ir įrengta nauja vežiminė, perstatytas fachverkinis sandėlis, greta arklidžių pastatyta kalvė. 1848–1858 m. kompleksą nuomojo dvarininkas Kupsčius.
1908–1919 m. viename iš flygelių (Rotušės a. 19) gyveno archeologas, dailininkas ir literatas Tadas Daugirdas. Čia prabėgo brandžiausi jo gyvenimo metai. 1898 m. miesto valdybos nutarimu iš Rotušės į buvusio arklių pašto stoties šiaurinio kurpuso antrą aukštą perkeltas Kauno miesto muziejus. 1906 m. mirus jo direktoriui K. Gukovskiui, muziejaus likimu susidomėjo T. Daugirdas. 1909 m. jis tapo muziejaus vadovu ir vadovavo jam iki mirties.
Po Antrojo pasaulinio karo pastatai naudoti ūkiniams reikalams. 1982–1984 m. architektė Saulė Mickevičienė atliko komplekso tyrimus.
1994 m. LR Ryšių ministerija, ministro pavaduotojo Antano Mataušo Vaisos iniciatyva šiuose pastatuose įkūrė Pašto, telekomunikacijų ir informatikos muziejų. 2001 m. muziejus pavadintas Ryšių istorijos muziejumi.
2016 m. muziejus reorganizuotas, prijungiant jį prie Kauno miesto muziejaus. Nuspręsta visus muziejaus eksponatus palikti Kaune, išskirstant po tam tikras mieste esančias erdves: VII-ajame Kauno tvirtovės forte, Miesto muziejuje bei KTU universitete. Istorinis pastatas atiduotas Kauno savivaldybės kuruojamam licėjui.
Architektūra
Du tvora sujungti pašto stoties pastatai stovi simetriškai Rotušės rūmų išilginės ašies atžvilgiu. Tarp korpusų yra uždaras kiemelis, iš abiejų pusių uždarytas tvoromis su segmentinės arkos dvivėriais vartais. Pro juos kiemelis susisiekia iš vienos pusės su aikšte, iš kitos – su ūkiniu kiemu. Didysis ūkinis kiemas uždaromas dvejais vienaaukščiais ūkiniais pastatais su tvora. Į ūkinį kiemą yra iš aikštės atskiri vartai su arkine anga, esantys šalia šiaurinių arklidžių. Kiemas grįstas trinkelėmis ir akmenimis, auga medžiai. Eksponuojama senovinė pašto karieta stikliniame korpuse, telefono-automato būdelė. Teritorijos plotas – 0,33 ha.
Pastatai atitinka vėlyvojo klasicizmo tradicijas. Šias tradicijas atspindi simetriškas korpusų komponavimas, vienodais tarpais išdėstyti stačiakampiai langai, didžiuliai, pusapskričiai frontonų langai, karnizai su dantukais.
2001 m. pašto stoties pastatų kompleksas įrašytas į LR Nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą.
Muziejus
Ryšių istorijos muziejuje buvo kaupiami apie Lietuvos ir kitų pasaulio šalių ryšių raidą pasakojantys pašto, radijo, telegrafo, telefono, informatikos eksponatai, dokumentai, nuotraukos. Čia rengtos filatelijos, filokartijos, numizmatikos, tapybos, dizaino, liaudies amatų, technikos paveldo parodos, bendradarbiaujant su kitomis kultūros įstaigomis ir privačiais asmenimis.
Auksinė žuvelė
Auksinė žuvelė (Carassius auratus) – karpžuvių būrio žuvis, priklausanti karpinių (Cyprinidae) šeimai. Tai sidabrinio karoso dekoratyvinės veislės, skirtos auginti akvariumuose ir baseinuose.
Išvesta įvairių dekoratyvinių atmainų, kurios auginamos akvariumuose. Nuo seno kaip dekoratyvinis gyvis laikytas Kinijoje ir Japonijoje tvenkiniuose arba tam specialiai pagamintuose porceliano induose. Iš Kinijos auksinė žuvelė pateko į Portugaliją, o iš ten išplito po visą Europą. Manoma, kad pirmąkart į Europą atvežta XVII a.
TSRS Ministrų Taryba
thumb|Senato rūmų pastatas, kur buvo įsikūręs TSRS Ministrų Tarybos sekretoriatas thumb|Plakatas (apie 1946 m.) su TSRS Ministrų tarybos narių portretais
TSRS Ministrų Taryba (iki 1946 m. kovo 15 d. – TSRS Liaudies Komisarų Taryba) buvo aukščiausioji vykdomoji ir tvarkomoji TSRS valdžios institucija. Ją TSRS Aukščiausioji Taryba bendrame Sąjungos Tarybos ir Tautybių tarybos posėdyje sudarydavo tokios sudėties: TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas, Pirmininko pirmieji pavaduotojai, pavaduotojai, TSRS ministrai ir TSRS valstybinių komitetų pirmininkai. Pagal pareigas į TSRS Ministrų Tarybą įėjo sąjunginių respublikų Ministrų Tarybų pirmininkai.
Kompetencija
1977 m. TSRS Konstitucijoje buvo rašoma, kad TSRS Ministrų Taryba:
Tartu universiteto Teisės fakultetas
Tartu universiteto Teisės fakultetas  – Tartu universiteto struktūrinis padalinys; Teisės fakultetas. Rengia estų teisininkus. Nuo 1996 m. leidžia žurnalą „Juridica International“.
Paramos fondas
Fakultete veikia paramos fondas. Tarybą sudaro:
Vincas Karalius (1864)
Vincas Karalius (1864 m. gegužės 11 d. Asiūkliai, Balbieriškio valsčius – 1944 m. spalio 13 d. Čikaga) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, leidėjas.
Biografija
Mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje. 1889 m. atvyko į JAV. Čia turėjo siuvyklą, spaustuvę. 1896–1898 m. leido (1896 m. ir redagavo) laikraštį „Kardas“, 1898 m. jo priedą žurnalą „Galybė“, 1904–1907 m. Brukline su K. Jankumi – savaitraštį „Spindulys“, jo redaktorius. Dalyvavo Lietuvių mokslo draugystės ir Susivienijimo lietuvių Amerikoje veikloje. Išleido J. Šliūpo „Išganymas vargdienio“ (1897 m.) ir kitų autorių knygų. Bendradarbiavo JAV lietuvių leidiniuose „Vienybė Lietuvninkų“, „Galybė“, „Naujoji draugija“, „Spindulys“ ir kt.
Belgijos armijos kovos rikiuotė (1914 m.)
300px|miniatiūra|dešinėje|Belgijos kulkosvaidininkų dalinio komanda Belgijos armijos kovos rikiuotė 1914 m. rugpjūčio pradžioje – Belgijos armijos dalinių hierarchinė organizacija, pavaldumas ir kiekybinės charakteristikos (karių, karinės technikos ir pan. skaičius).
Istorinis fonas
Belgijos vyriausybė 1912 m. pradėjo didelę armijos reorganizaciją. Buvo suplanuota, kad visos armijos dydis bus 350 tūkst. karių: Tačiau ši reorganizacija nebuvo pabaigta, nes reorganizacijos pabaiga buvo numatyta 1926 m. Į lauko pajėgas buvo galima mobilizuoti tik 117 tūkst. karių. Kitose pajėgų kategorijose karių lygiai taip pat trūko.