cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abraomas Suckeveris
Biografija
1941 m. buvo įkurtas Vilniaus getas. Jame atsidūrė ir A. Suckeveris, tačiau iš jo vėliau pabėgo, partizanų būriuose kovėsi su naciais. J. Paleckio rūpesčiu buvo išgabentas lėktuvu per fronto liniją į Maskvą. Po karo drauge su rašytoju Š. Kačerginskiu rinko išlikusią JIVO medžiagą, sovietinėje Lietuvoje įsteigė žydų muziejų, kuriame buvo kaupiamos karo metu išlikusios kultūros vertybės. Kaip liudininkas A. Suckeveris 1946 m. dalyvavo Niurnbergo procese.
1947 m. A. Suckeveris atvyko į Palestiną ir apsigyveno Tel Avive. Čia 1948 m. išėjo jo knygos „Di jidiše gas" („Žydų gatvė") bei „Geheimštot" („Paslapčių miestas"), kuriose vaizduojamas Vilniaus žydų gyvenimas, niūri geto kasdienybė, kanalizacijos šulinių tamsa, nepalaužtos dvasios didybė ir pasipriešinimas pavergėjams.
1966 m. A. Suckeveris už savo kūrybą buvo iškeltas kandidatu Nobelio premijai gauti.
Lietuvos valstybės atkūrimo dienos proga 2008 m. vasario 16 dieną Prezidentas Valdas Adamkus apdovanojo Abroamą Suckeverį valstybiniu apdovanojimu – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi. Taip buvo įvertinti šio litvako nuopelnai Lietuvai. Šio apdovanojimo mintis kilo Litvakų fondui, pasiūlymas buvo pateiktas Užsienio reikalų ministerijai, kuri palaikė šią idėją.
Kūryba
Pirmieji A. Suckeverio eilėraščiai, įkvėpti iš Smurgainių kilusio Mošės Kulbako poezijos, Vilniaus ir Varšuvos žydiškuose laikraščiuose pasirodė apie 1933 m.
Pirmoji poezijos knyga „Lider" („Dainos") išėjo 1937 m., ir jis iškart buvo pripažintas kylančia jidiš literatūros žvaigžde.
1940 m. A. Suckeveris išleido gamtos grožį apdainuojantį rinkinį „Valdiks" („Miškas").
Ypač sukrečiantys ir vertingi yra karo – pogromų ir buvimo gete bei miške parašyti A. Suckeverio eilėraščiai. 1945 m. išėjo jo knyga „Di festung" („Tvirtovė"), o 1946 m. – „Lider fun geto" („Geto dainos"). Tuo pat metu Paryžiuje pasirodė jo prisiminimų knyga „Vegn Vilner geto" („Apie Vilniaus getą").
Eilėraščių rinkiniai:
Nemažai A. Suckeverio eilėraščių išversta į hebrajų, anglų, prancūzų, ispanų, vokiečių, rusų bei kitas pasaulio kalbas. Į lenkų kalbą A. Suckeverio poeziją yra vertęs Česlovas Milošas – abu poetus siejo Vilniaus tema ir ilgametė asmeninė draugystė.
Petronijus Maksimas
Petronijus Maksimas (apie 396 – 455 m. gegužės 22 d.) – Vakarų Romos imperatorius, valdęs du su puse mėnesio 455 m., konsulas, prefektas.
Gyvenimas iki tampant imperatoriumi
Petronijus gimė apie 396 m., gimimo vieta nežinoma. Priklausė Anicijų šeimai ir buvo giminingas vėliau valdžiusiam imperatoriui Olibrijui
Jaunystėje Petronijus padarė puikią karjerą: 415 m. jau buvo notarijus, 416 m. tapo finansų ministru ir išbuvo poste iki 419 m. Nuo 420 m. sausio/vasario iki 421 m. rugpjūčio/rugsėjo - Romos miesto prefektas. Kaip prefektas jis atstatė Šventojo Petro baziliką. 433 m. Petronijus išrinktas konsulu vieneriems metams. 439 m. rugpjūtį-441 m. vasarį jis Italijos pretorionų prefektas, o 443 m. antrąkart išrinktas konsulu. Tarp 443 m. ir 445 m. pastatydino Forumą ant kalvos tarp Labikų kelio ir Šv. Klemenso bazilikos ant Celijaus kalvos.
Kova dėl imperatoriaus sosto
Petronijus įžengė į sostą po dviejų politinių žmogžudysčių: pirmoji buvo kariuomenės vado Flavijaus Aecijaus, antroji – imperatoriaus Valentiniano III 455 m. kovo 16 d.
Pasak istoriko Jono Antiochijiečio, Petronijus pralošė lažybose daug pinigų Valentinianui ir atidavė jam savo žiedą. Tuo žiedu imperatorius pasinaudojo, kad iškviestų į rūmus Petronijaus žmoną. Ši manė, kad ją kviečia vyras, bet atvykus paaiškėjo, kad turės pietauti su Valentinianu, kuris po pietų moterį išprievartavo. Grįždama namo Petronijaus žmona susitiko vyrą ir apkaltino jį, kad šis atidavęs ją imperatoriui. Petronijus nusprendė atkeršyti, bet suprato, kad iš pradžių turi atsikratyti Aecijaus. Vykdydamas sumanymą, jis tapo Valentiniano eunucho Heraklijaus draugu, kuris priešinosi Aecijui, tikėdamasis įgyti daugiau valdžios. Jiedu įtikino imperatorių, kad Aecijus ketina jį nužudyti, tad Valentinianas, padedamas Heraklijaus, nužudė kariuomenės vadą.
Po Aecijaus mirties Petronijus siekė užimti jo vietą ir tapti kariuomenės vadu, bet imperatorius su tuo nesutiko, nes Heraklijus jam patarė vienam žmogui nesuteikti Aecijaus turėtos galios. Anot Jono Antiochijiečio, įsiutęs Petronijus nusprendė nužudyti imperatorių. Sėbrais jis pasirinko Optiliją ir Traustilą, du skitus, kurie tarnavo Aecijui, o po jo mirties lydėjo imperatorių. Petronijus įtikino juos, kad vien tik imperatorius atsakingas už Aecijaus mirtį ir pasiūlė atlygį, jei šie išduos Valentinianą. 455 m. kovo 16 d. Valentinianas III nuvyko į Marso lauką su abiem skitais ir kitais sargybiniais. Kai imperatorius nulipo nuo arklio, kad pasitreniruotų su lanku, Optilija trenkė jam į smilkinį, o Traustila nužudė Heraklijų. Po to skitai nunešė karūną ir drabužius Petronijui.
Imperatorius nepaliko įpėdinio. Jonas Antiochijietis teigia, kad tuo metu į valdžią pretendavo trys kandidatai: Aecijaus apsauginis Maksimianas, turtingo pirklio Domnino iš Egipto sūnus; būsimasis imperatorius Majorianas, po Aecijaus mirties vadovavęs kariuomenei, imperatorienės Licinijos Eudoksijos favoritas; Petronijus Maksimas, kurį rėmė Romos senatas ir jo papirkti rūmų pareigūnai.
Imperatoriaus soste
Tapęs imperatoriumi Petronijus vedė imperatoriaus našlę Liciniją Eudoksiją. Ji tekėjo nenoriai, įtardama, kad būtent Petronijus nužudė velionį imperatorių. Iš tiesų su imperatoriaus žudikais Petronijus elgėsi maloniai. Po kiek laiko Licinija kreipėsi į vandalų karalių Geiseriką. Licinija turėjo ryšių su vandalais, nes jos dukra Eudocija buvo sužadėta su Geiseriko sūnumi Huneriku, kol Petronijus atšaukė sužadėtuvių susitarimą, tuo įsiutindamas Geiseriką.
Mirtis
Kovo mėnesį Romą pasiekė žinia, kad Geiserikas plaukia į Romą. Mieste kilo panika ir daug žmonių pabėgo. Petronijus irgi ketino sprukti ir reikalavo, kad Senatas bėgtų kartu. Panikos metu Petronijus liko tik su vienu sargybiniu. Kai jis bandė bėgti, įsiutusi minia užmėtė jį akmenimis, kūnas buvo sudarkytas ir įmestas į Tibrą. Petronijaus sūnus iš pirmos santuokos Paladijus, kuris buvo paskirtas cezariu ir vedė Eudociją, tikriausiai irgi buvo nužudytas. 455 m. birželio 2 d. Geiserikas užėmė miestą ir dvi savaites jį siaubė. Jis išvyko su daugybe grobio ir imperatoriene Licinija Eudoksija, jos dukromis Placidija ir Eudocija, kuri ištekėjo už Huneriko, kaip buvo sutarta.
Vaninas
Vaninas – miesto tipo gyvenvietė rytų Rusijoje, 380 km į rytus nuo Chabarovsko, Vanino rajono centras. Uostas prie Vanino įlankos šiaurinėje Japonijos jūros dalyje.
Giliavandenė Vanino įlanka buvo atrasta 1853 m. gegužę, bet tik 1876 metais pradėta žymėti jūriniuose Rusijos žemėlapiuose. Pirmieji žmonės čia apsigyveno 1907 m., kai miško pramonininkas Tiškinas ant įlankos kranto gyvenvietę (iš čia kilo ir pirmasis Vanino pavadinimas – Tiškinas).
Vanino uosto reikšmė smarkiai išaugo po 1946 m. birželio 24 d. katastrofos Nachodkos uoste, per kurį buvo gabenami beveik visi kroviniai ir darbo jėga (kaliniai) į „Dalstrojų”. Visas jūrų transportas į Kolymą buvo nukreiptas per Vanino uostą, kuris kartu su Vanino lageriu tapo tranzitiniu punktu kalinių etapavimui į „Dalstrojaus” lagerius. Vanino geležinkelio stotyje ir uoste intensyviai vyko kalinių ir krovinių perkrovimas iš vagonų į laivus, plaukusius į Magadaną, Egvekinotą, Peveką, Ambarčiką ir kitus „Dalstrojaus” uostus Kolymoje. Tokiu būdu Vaninas ilgainiui išaugo į svarbiausią Chabarovsko krašto transporto mazgą.
centre|500px|miniatiūra|Vanino uosto panorama
Svingas (seksas)
Svingas – sekso forma, kuomet apsikeičiama lytiniais partneriais. Lytiniai santykiai vyksta tarp poros (sutuoktinių ar pastovių partnerių) ir dar bent vieno lytinio partnerio (gali būti irgi pora).
Šią sekso formą praktikuoja tiek heteroseksualai, tiek ir homoseksualai. Tačiau tik moterys įprastai sutinka mylėtis su kita moterimi heteroseksualios pakraipos porose.
Siekdamos sekso įvairovės, svingo norinčios poros buriasi į svingerių klubus.
Rita Razmaitė
Rita Razmaitė (g. 1967 m. birželio 20 d. Kretingoje) – Lietuvos treko dviratininkė, 1992 m. ir 1996 m. olimpinių žaidynių dalyvė.
Biografija
Atstovaudama Tarybų Sąjungai, 1990 m. Japonijoje, Maebašio mieste vykusiame pasaulio čempionate, sprinto rungtyje užėmė 3 vietą. 1992 m. atstovavo Lietuvai Barselonos olimpinėse žaidynėse, tačiau nepraėjo kvalifikacijos. 1996 m. dalyvavo Atlantos olimpinėse žaidynėse ir užėmė 13 vietą sprinto rungtyje, tačiau dėl bromantano vartojimo buvo pašalinta kartu su dar aštuoniais posovietinių valstybių sportininkais.
Povilas Malinauskas
Povilas Malinauskas (1910 m. Kešėnavoje, Subačiaus valsčius, Panevėžio apskritis – 1957 m. Kaune)  – Lietuvos spaudos darbuotojas, antinacinės ir antisovietinės rezistencijos dalyvis, politinis kalinys.
Biografija
Baigęs pradžios mokyklą ir Kauno "Pavasario" komercinės gimnazijos šešias klases, dirbo Krikščionių darbininkų sąjungos spaudoje, vėliau Eltos agentūroje. Dalyvavo ateitininkų ir pavasarininkų veikloje.
Bolševikmečiu 1940 m. spalio mėn. drauge su Eltos redaktoriumi Jonu Jablonskiu susitarė leisti nelegalų laikraštį „Laisvoji Lietuva“ ir šiam tikslui įkūrė grupę. 1940 m. gruodžio mėn. pradžioje su draugais išspausdino 500 egz. laikraščio „Laisvoji Lietuva“ ir išplatino. 1941 m. sausio mėn. NKVD buvo suimtas.
Birželio sukilimo metu išėjęs iš Kauno kalėjimo tapo LAF nariu. 1941 m. rugsėjo mėn. pasirašė LAF’o memorandumą vokiečių vadovybei. Pradėjus veikti Lietuvių frontui (LF) P. Malinauskas, kaip LF informacinio skyriaus narys, organizavo pogrindinę spaustuvę, kurioje nuo 1943 m. drauge su Juozu Gražiu spausdino LF pogrindinį laikraštį „Į Laisvę“ ir kitus LF spaudinius. Drauge organizavo spaudinių ekspediciją ir lėšų spaudos paramai rinkimą. LF spaustuvės naciai nesurado visą vokiečių okupacijos laikotarpį.
1944 m. vasarą pasitraukė į Kretingą, kurioje su Jonu Virbicku rengėsi leisti pogrindinę spaudą reokupacijos metu. 1944 m. rugsėjo mėn. pabaigoje dalyvavo paskutiniajame LF’o vadovų pasitarime Rietave.
Sovietų reokupacijos metais Povilo Bukevičiaus pavarde gyveno Šilutės ir Pagėgių krašte, dirbo vietinių tarybinių ūkių buhalteriu ir tęsė pasipriešinimo veiklą.
1946 m. birželį dalis kovojančios Lietuvos jau buvo susivienijusi į Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdį (BDPS). Tačiau BDPS veiklą nuo pat pradžios kontroliavo MGB per į sąjūdžio steigėjus ir net vadovus įsitaisiusį savo agentą Juozą Markulį. Tam išaiškėjus, Suvalkijos partizanų vadas Antanas Baltūsis ir inžinierius Vincas Seliokas sudarė kitą pasipriešinimo jėgų vadovybę - BDPS Prezidiumą. P. Malinauskas tapo šios vadovybės ryšininku, o vėliau ir nariu.
1949 m. pavasarį Kaune įrengė dviaukštį bunkerį pogrindinei spaustuvei. Spaustuvė liko neįrengta, nes 1949 m. birželį P. Malinauskas su bendražygiais Juozu Gražiu ir Kaziu Grigalavičiumi buvo suimti. Visiems trims MGB Ypatingasis pasitarimas skyrė po 10 metų laisvės atėmimo.
Kalėjo Karagandos srities Pesčianyj lageryje. Jau sunkiai sirgdamas grįžo į Lietuvą. Mirė Kaune 1957 m. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Šaltiniai
Baudžiamoji byla Nr. 42422/3, Lietuvos ypatingasis (KGB) archyvas.
Pietų Juistas
thumb|220px|Salos padėtis
Pietų Juistas  – sala Škotijoje, Išoriniuose Hebriduose, tarp Benbekjulos šiaurėje ir Baros pietuose. Plotas – 320,26 km².
Salos ilgis iš šiaurės į pietus 35 km, plotis iki 11 km. Kranto linija vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Krantai skardingi. Aplink gausu smulkių salelių (Eriskėjus, Viajus ir kt.). Paviršius kalnuotas, aukštis iki 620 m (Beinmoro k.).
2011 m. Pietų Juiste gyveno 1754 gyventojai. Dalis tebevartoja gėlų kalbą. Pagrindinė gyvenvietė – Lochboisdeilis. Salos vakaruose yra ginkluotės bandymų poligonas. Veikia keltai į Obaną, Barą.
Grynių rezervatas
Grynių rezervatas  – rezervatas Latvijos vakaruose, 30 km į šiaurę nuo Liepojos. Įkurtas 1936 m. Plotas 10,8 km². Saugoma būdingos grynių (retų žemaūgių pajūrio pušynų) biocenozės ir pelkinių viržių augavietės. Vyrauja smėlio jauriniai pelkiniai dirvožemiai. Gruntinis vanduo arti paviršiaus. Pavasarį ir rudenį labai šlapia; vasarą išdžiūsta. Dažni gaisrai.
Mudandziangas (upė)
Mudandziangas  – upė šiaurės rytų Kinijoje, Heilongdziango provincijoje; Sungario dešinysis intakas. Prasideda Mandžiūrijos-Korėjos kalnuose, prateka patvenktinį Dzingpohu ežerą. Įteka į Sungarį ties Ilanu.
Scatman John
Džonas Paulas Larkinas (, geriau žinomas kaip Sketmenas Džonas, kartais tarptautiniu mastu vadinamas tiesiog Sketmenu (1942 m. kovo 13 d. – 1999 m. gruodžio 3 d.) – populiarus amerikiečių mikčiojančio džiazo dainininkas, sukūręs unikalų stilių, sketo ir eurošokių mišinį.
Jis geriausiai žinomas už savo 1994 metų hitą „Scatman (Ski Ba Bop Ba Dop Bop)“. Kaip jis mėgo sakyti, tai buvo „mano didžiausios problemos pavertimas mano didžiausiu turtu“ procesas. Jis pardavė milijonus įrašų ir buvo įvardintas geriausiu nauju atlikėju Echo apdovanojimuose Japonijoje ir Vokietijoje. Jis gavo Amerikos kalbėjimo-kalbos-klausos asociacijos (American Speech-Language-Hearing Association) Annie Glenn apdovanojimą už nuostabią pagalbą mikčiojančių žmonių bendruomenei ir buvo įrašytas Nacionalinės mikčiojančių žmonių asociacijos (National Stuttering Association) šlovės galerijoje.
Pradžia
Gimė El Montėje, Kalifornijoje. Jis stipriai mikčiojo „nuo tada, kai [jis] pradėjo kalbėti“ – tai buvo viena priežasčių, lėmusių emociškai sunkią vaikystę. Net savo populiarumo viršūnėje 1995 metais žurnalistai pranešdavo, kad per interviu jis „sunkiai pabaigia sakinį nepakartojęs frazės mažiausiai šešis ar septynis kartus“. 12 metų amžiaus jis pradėjo mokytis groti pianinu, o 14 metų amžiaus buvo supažindintas su sketo dainavimo menu, klausydamasis Ella Fitzgerald ir Louis Armstrong. Pianinas jam padėjo išreikšti save ir kompensuoti savo kalbos sutrikimus. Per vieną 1996 metų interviu jis pasakė „grojimas pianinu davė man būdą kalbėti… Aš slėpiausi po pianinu, nes bijojau kalbėti“.
Aštuntojo dešimtmečio pabaigoje jis tapo profesionaliu džiazo pianistu ir grojo daugelyje Los Andželo džiazo klubų. 1986 metais jis išleido albumą, pavadintą savo vardu „John Larkin“. Šio albumo kopijų dabar yra labai mažai. Jis tvirtino, kad turi „šimtus jų gulinčius [jo] spintoje namuose“. Tuo metu alkoholizmas ir priklausomybė nuo narkotikų buvo pradėję kontroliuoti jo gyvenimą. Kai muzikantas ir jo draugas Joe Farrell, kuris taip pat turėjo priklausomybę nuo narkotikų, mirė 1986 metais, Larkin nusprendė atsikratyti savo įpročių. Su didele savo naujosios žmonos Judy, sveikstančios nuo alkoholizmo, pagalba jis galiausiai tai padarė. Ji jam pasakė: „tu turi talentą. Aš ruošiuosi ką nors iš tavęs padaryti“.
„Scatman John“ gimimas
1990 metais jis išsikraustė gyventi į Berlyną toliau tęsti savo karjeros. Gerbdamas miesto džiazo kultūrą, jis toliau grojo kaip džiazo pianistas kruiziniuose laivuose ir baruose bei klubuose visoje Vokietijoje. Čia, įkvėptas ovacijų, kurias jis gavo už dainos „On the Sunny Side of the Street“ atlikimą instrumentinio pasirodymo pabaigoje, jis pirmą kartą nusprendė prie savo muzikos pridėti dainavimą. Tuo metu jo agentas Manfred Zähringer iš „Iceberg Records“ Danijoje jam pasiūlė sujungti savo sketo dainavimą su modernia šokių muzika ir hip hopo stiliumi. Larkin buvo nusiteikęs skeptiškai, tačiau „BMG Hamburg“ į tai žiūrėjo teigiamai.
Larkin labiausiai bijojo, kad klausytojai supras, kad jis mikčioja, taigi Judy pasiūlė jam apie tai pasakoti savo dainose. Dirbdamas su šokių prodiuseriais Ingo Kays ir Tony Catania, jis įrašė pirmą singlą „Scatman (Ski-Ba-Bop-Ba-Dop-Bop)“ – dainą, turėjusią įkvėpti mikčiojančius vaikus įveikti bėdą. Jis pasivadino nauju vardu – Scatman John.
Tarptautinė sėkmė
1994 metais, 52 metų amžiaus, jis pradėjo savo muzikinę karjerą išleisdamas debiutinį albumą. Iš pradžių jo debiutinio singlo pardavimai buvo lėti, tačiau galiausiai daina masiškai išpopuliarėjo, pasiekdama 1 vietą beveik visose šalyse, kuriose buvo išleista. Pasaulyje jos buvo parduota virš 6 milijonų kopijų. „Scatman(Ski-Ba-Bop-Ba-Dop-Bop)“ išliko jo geriausiai parduodama ir labiausiai žinoma daina iki šiol ir daug savaičių išbuvo Didžiosios Britanijos Top 10. Vėliau jis išleido dainą „Scatman’s World“, pasiekusią Didžiosios Britanijos singlų lentelės 10 vietą. Ši daina buvo mažiau, tačiau irgi labai sėkminga, ypač Europoje – jos buvo parduota apie milijoną kopijų.
Sekamas šių dviejų singlų sėkmės, jis išleido savo debiutinį albumą, taip pat pavadintą „Scatman’s World“; jo parduota apie milijoną kopijų. Jis pradėjo reklaminį turą po Europą ir Aziją. Kartą jis pasakė: „per pasirodymą Ispanijoje vaikai šaukė ištisas penkias minutes ir aš negalėjau pradėti dainuoti“. Kalbėdamas per reklaminius interviu, jis pradėjo kalbėti taip sklandžiai, kad vienas žurnalistas pažymėjo, kad jis nebuvo girdėjęs Larkin’o mikčiojančio nors kartą ir paklausė, ar mikčiojančių žmonių bendruomenė tebuvo „tik triukas tęsti [jo] karjerą“. Jis buvo šokiruotas, kai suprato, kad pirmą kartą gėdijasi savo sklandumo nei mikčiojimo.
Po „Scatman’s World“
Antrasis Scatman John albumas „Everybody Jam!“ buvo išleistas 1996 metais. Jis nebuvo net arti to populiarumo kaip jo debiutinis albumas, tačiau su savo pagrindiniu singlu labai išpopuliarėjo Japonijoje – šalyje, kurioje jo populiarumas buvo didesnis nei bet kur kitur pasaulyje. Ten jis buvo toks populiarus, kad jo nuotraukos būdavo ant telefonų kortelių, „Coca Cola“ skardinių, o japonų žaislų parduotuvės parduodavo jo lėles. Japoniška „Everybody Jam!“ versija turėjo penkias papildomas dainas, tarp kurių buvo hitai „Su Su Su Super Kirei“ ir „Pripri Scat“, kurie japonų kompanijų buvo pasiskolinti kosmetikos ir pudingo reklamoms. Net japoniškas Ultramenas prisidėjo prie Scatman populiarumo, išleisdamas singlą pavadinimu „Scatultraman“, ant kurio viršelio buvo pavaizduoti Ultramenai su skrybėlėmis ir ūsais.
Sketmenas Džonas 1997 m. spalio 30 d. koncertavo Kauno sporto halėje. Koncertas truko pusvalandį, į jį susirinko apie du tūkstančius gerbėjų.
Paskutiniai metai
1999 metais jis išleido savo trečią ir paskutinį albumą kaip Scatman John, pavadinimu „Take Your Time“. Vėliau paaiškėjo, kad jis kovojo su liga nuo 1998 metų pabaigos. Jis tęsė savo darbą su albumu, nors jam buvo liepta pailsėti nuo krūvio. Vėliau jam buvo diagnozuotas plaučių vėžys ir greit jam jau reikėjo intensyvaus gydymo. Per tą laiką jis išsaugojo teigiamą požiūrį, tvirtindamas „Kad ir ko Dievas norėtų, aš su tuo sutinku… Aš turėjau patį geriausią gyvenimą, aš ragavau grožio“. Jis mirė savo namuose Los Andžele 1999 metų gruodžio 3 dieną.
Rabinas
Vėlesniais jo karjeros metais įvairūs šaltiniai spaudoje pranešdavo apie Scatman John rabino darbą, kurį jis kartais dirbdavo savo popkarjeros metu.
Australopitekai
Australopitekai (Australopithecus) – išnykusi primatų gentis, gyvenusi maždaug prieš 1,5-4 milijonus metų. Manoma, kad tai tarpinė grandis tarp žmogbeždžionių ir dabartinių žmonių (Homo sapiens).
thumb|left|250px|Australopiteko kaukolė Australopitekų radimas paneigė teoriją, kad pirma išsivystė žmogaus protas, o tik vėliau vaikščiojimas dviem kojom, kadangi australopitekai jau vaikščiojo stati, nors jų smegenys buvo ne daugiau išsivystę nei šimpanzės.
Australopitekų sugebėjimas naudotis įrankiais maždaug prilygsta beždžionių sugebėjimui, išskyrus kai kurias rūšis, naudojusias labai primityvius įrankius.
Vaserbiligas
Vaserbiligas – miestas rytų Liuksemburge, pasienyje su Vokietija, prie Mozelio ir Zauerio santakos. Garsėja didele degaline, kurioje kuro pasipildo daug vairuotojų, kertančių sieną su Vokietija.
Algimantas Dziegoraitis
Biografija
1962 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė vienpakopes teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1966–1969 m. studijavo Leningrado A. Ždanovo valstybinio universiteto Teisės fakultete. 1969 m. gegužės 22 d. Leningrado universitete apgynė disertaciją „Konkursas tarybinėje civilinėje teisėje“, teisės mokslų kandidatas; socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
1962–1975 m. ir 1976–2007 m. advokatas. 1975 m. teisingumo ministro pavaduotojas. 1969–1975 m. Vilniaus universiteto Kauno vakarinio fakulteto, 1998–2007 m. – Lietuvos teisės akademijos (nuo 2000 m. Lietuvos teisės universitetas, nuo 2004 m. Mykolo Romerio universitetas) dėstytojas, 1998–2005 m. Administracinės teisės ir proceso katedros vedėjas, 1998–2007 m. Valstybinio valdymo fakulteto mokslinės tarybos pirmininkas; nuo 1974 m. docentas. Be to, privačios advokato kontoros savininkas.
Vyriausios tarnybinės etikos komisijos (VTEK) narys (delegavo Lietuvos teisininkų draugija). 1996–2006 m. Tarptautinės kalėjimų draugijos (Prison Fellowship International) Lietuvos organizacijos pirmininkas, Lietuvos kalinių globos draugijos valdybos narys. Vienas iš „Rotary" klubo Lietuvoje atkūrėjų, jo valdybos narys. Ilgametis Lietuvos mokslų akademijos Mokslininkų rūmų narys. 2001–2005 m. žurnalo „Lietuvos advokatūra“ redakcinės kolegijos pirmininkas.
Sūnūs Vytenis Dziegoraitis (g. 1971 m.).Vainius Dziegoraitis (g.1974 m.)
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės sritys: administracinė teisė, baudžiamoji politika, advokatūra. Paskelbė per 150 straipsnių teisinės valstybės kūrimo, konstitucinės teisės, civilinės ir baudžiamosios teisės, advokatūros, įstatymų leidybos, Lietuvos teisės istorijos ir kitais klausimais.
1992 m. Lietuvos Respublikos Konstitucijos projekto rengimo darbo grupės narys. LR Konstitucijos metmenų, Pilietybės, Konstitucinio Teismo, Švietimo, Referendumo, Advokatūros ir kitų įstatymų projektų bendraautoris.
Tengjur
Tengjur ( „pamokymų vertimas“) – Tibeto budistinio kanono dalis, įvairių mokytojų sukurtų komentarų, paaiškinimų, pamokymų (šastrų) sąvadas. Tokiu būdu šie tekstai atskirti nuo tekstų, laikomų Budos žodžiais – Kangjur. Tengjur sąvadą sudaro ~280 tomų (skaičius priklauso nuo leidimų, kurių būta ne vieno).
Priklausomai nuo leidimo Tengjur sudėtis skiriasi, bet paprastai jį sudaro:
Tengjur sudaro tiek žymių Indijos budistų veikalų vertimai, tiek vėlesni pačių Tibeto mokytojų komentarai. Jų patekimas į kanoną nelygu atsižvelgiant į mokyklą – vienos Tibeto mokyklos pabrėžia jogačaros, kitos – madhjamakos tekstus.
Tarp pagrindinių Tengjur tekstų patenka: Maitėjos komentaras pradžniaparamitai – Abhisamayālañkāra bei Haribhadros komentaras pastarajam komentarui, Čandrakirčio komentaras madhjamakai – Madhyamakāvatāra, Vasubandhaus komentaras abhidharmai – Abhidharmakośabhāṣya, Dharmakirčio komentaras pramanai – Pramāṇavārttikakārika, Asangos komentaras abhidharmai – Abhidharma-samuccaya, Nagardžunos komentaras madhjamakai – Mūlamadhyamaka-kārikā, Šantidevos veikalas apie bodhisatvas Bodhisattvacaryāvatāra, 5 Asangos traktatai ir kt. Tarp svarbiausių Tibeto komentarorių yra Mikjo Dordžė, parašęs komentarą abhidharmai, Congkhapos Lam-rim ir kt.
Tibeto budistų mokslininkas Budonas (XIV a.) Tengjur komentarus paskirstė į 5 dalis: išplėstiniai komentarai (visam tekstui), leksiniai komentarai (pažodžiui), sudėtingų dalių aiškinimas (ka-trel), tekstas su komentarais, kritinės analizės (thayö).
492 m.
492 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Kovas
Islandijos vėliava
right|thumb|[[Vaizdas:FIAV 100100.svg|23px Pilietinė Islandijos vėliava. Proporcijos: 25:18]] right|thumb|[[Vaizdas:FIAV 011010.svg|23px Valstybinė Islandijos vėliava. Proporcijos: 37:18)]] right|thumb|Prezidento Islandijos vėliava. Proporcijos: 37:18) thumb|180px|Ankstesnė neoficiali vėliava Hvítbláinn, naudota islandų respublikonų apie 1900. Labai panašų dizainą vėliau pritaikė [[Šetlando salos.]]
Islandijos vėliava – mėlyname stačiakampiame fone raudonas skandinaviškas kryžius, aprėmintas balta fimbra.
Istorija
Pilietinė Islandijos vėliava neoficialiai buvo naudojama nuo 1913. Oficialiai priimta 1915 birželio 19, tam, kad reprezentuotų Islandijos teritoriją Danijos sudėtyje ir buvo naudojama jūroje nuo 1918 gruodžio 1. 1944 tapo nepriklausomos respublikos simboliu. Kaip ir kiti skandinaviški kryžiai, jis buvo paremtas Danijos vėliava. (Ji taip pat naudoja atvirkštines spalvas nuo Norvegijos vėliavos, šalimi, su kuria Islandija turi giminingus ryšius).
Janas Breigelis Vyresnysis
right|thumb|180px| Janas Breigelis su šeima: antrąja žmona Katerina ir vaikais, Piteriu ir Elizabet (aut. [[Rubensas, apie 1613-15, Kurto meno institutas, Londonas)]] Janas Breigelis Vyresnysis (ol. Jan Brueghel, apie 1568 – 1625 m. sausio 13 d.) – Nyderlandų vėlyvojo renesanso, ankstyvojo baroko flamandų dailininkas. Garsus peizažais ir gėlių vaizdais.
Biografija
Janas Breigelis gimė 1568 m. Briuselyje. Buvo antruoju žymaus dailininko Piterio Breigelio Vyresniojo sūnumi. Mokėsi akvarelės pas senelę Mayken Verhulst. 1578 − 1584 m. Janas Breigelis mokėsi Antverpene, kur buvo Pieter Goctkind ir, spėjama, Gillis van Coninxloo mokiniu. 1589 m. Janas keliavo į Kelną, 1590 m. − į Italiją. Pabuvojo Neapolyje. Apie 1595-96 m. buvo Romoje ir Milane, kur tarnavo kardinolui Federico Borromeo. 1596 m. grįžo į Antverpeną, įstojo į vietos dailininkų gildiją ir pradėjo savarankišką dailininko karjerą. 1599 m. vedė Isabella de Jode, su kuria susilaukė dviejų vaikų: dukters ir sūnaus Jano, praminto Jaunesniuoju, kuris vėliau tapo žymiu dailininku.
1603 m. mirė žmona Isabella ir Janas 1606 m. vedė Catharine van Marienberghe, su kuria susilaukė 8 vaikų, tame tarpe kito Breigelių giminės būsimo dailininko Ambrosius Brueghel. 1604 m. pabuvjo Prahoje. Užsimenama, kad dailininką patronavo to meto Ispanijos vietininkai Nyderlanduose: Albrechtas VII Austras ir infanta Izabelė Klara Eugenija. Antverpene Janas Breigelis tapo žymiu dailininku, visų pirma dėl pomėgio tapyti gėles − tuo metu naujoviško žanro Nyderlandų dailėje. Kitą svarbią Jano Breigelio kūrybos dalį sudarė peizažai. Tradiciškai jis tapė ir paveikslus religiniais motyvais. Gyvenimo metu jis buvo pramintas keliomis pravardėmis: „aksominiu“, „gėlių“ ir „rojaus“, dėl savo kūrybos pobūdžio. Tai buvo įprasta tuo metu Nyderlanduose, pvz., jo vyresnis brolis Piteris Breigelis Jaunesnysis buvo pramintas „Pragaro“ dėl įvairių demonų ir baidyklių vaizdavimo.
Janas Breigelis tapo Antverpeno dailininkų gildijos vyresniuoju, dažnai bendradarbiavo su kitais to meto dailininkais. Vienas jo draugų buvo Piteris Paulius Rubensas. Pvz., Janas Breigelis nutapė gėlių vainiką, o Rubensas − Madoną su kūdikiu paveiksle „Madona gėlių vainike“. Janas Breigelis Vyresnysis mirė 1625 m. sausio 13 d. Antverpene nuo choleros. Palaidojimo vieta nežinoma.
Nautiltė
Nautiltė – viensėdis Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Švėkšnos, prie kelio Švėkšna – Šyliai ir Ašvos upės. Ribojasi su Vilkų Kampo, Vilkėno III, Pūzraviečių, Daugšviečių, Žiogų kaimais.
Nautiltės viensėdyje buvo vandens malūnas (XVIII a. antra pusė – XX a. antra pusė) ir kurį laiką – lentpjūvė.
Raudonžiotės banginukės
Raudonžiotės banginukės (Rondeletiidae) – banginžuvių (Cetomimiformes) būrio žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir dvi rūšys. Dydis – iki 11 cm. Paplitusios vandenynų gelmėse, iki 3 km gylyje.
Palmyra
Palmyra arba Palmira gali reikšti:
Keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį
Šis kalendorius tinka kiekvieniems keliamiesiems metams, prasidedantiems trečiadienį.
Grupinis seksas
thumb|250px|[[Paul Avril paveikslas, 1892 m.]]
Grupinis seksas – sekso forma, kuomet mylisi ne du, bet trys ir daugiau lytinių partnerių. Tuo pat metu gali būti praktikuojamos ir įprasto sekso formos, būdingos ne grupiniam seksui. Kadangi lytiniai santykiai vyksta su daugeliu partnerių, todėl lytiniu keliu plintančių susirgimų rizika yra didesnė. Grupinį seksą praktikuoja įvairios lytinės orientacijos žmonės – homoseksualai, biseksualai ir heteroseksualai. Bet kuriuo atveju, kadangi grupiniame sekse dalyvauja bent trys asmenys, homoseksualūs santykiai pasitaiko itin dažnai.
2010 m. Baltijos taurė
'''2010 m. Baltijos taurė''' – Baltijos taurės futbolo turnyras, birželio 18-20 dienomis vykęs Lietuvoje.
Danijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Danijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Jonas Spudulis
Jonas Spudulis (1860 m. sausio 7 d. Pašvinyje, Šiaulių raj. – 1920 m. liepos 6 d. Tauragėje) – gydytojas, aušrininkas, kalbininkas, lietuvių kalbos aritmetikos ir gramatikos terminų kūrėjas.
Biografija
1881 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. Studijavo Maskvos universitete, Peterburgo karo medicinos akademijoje. Mokydamasis Šiaulių gimnazijoje lietuvių kalbos klausimais susirašinėjo su Kauno kunigų seminarijos klierikais.
1885 m. kartu su Povilu Matulioniu parašė aritmetikos vadovėlį.
Studijuodamas Peterburge padėjo išleisti Antano Juškos žodyną, per atostogas tyrinėjo savo gimtąją tarmę. 1889 m. ją aprašė Peterburgo geografų draugijai ir gavo sidabro medalį. Rinko vietovardžių ir pavardžių medžiagą, deja, rinkiniai sudegė Šiauliuose per Pirmąjį pasaulinį karą. Rašybos ir kitais klausimais rašė žurnale „Draugija“. Bendravo su Filipu Fortunatovu.
Budonas
thumb|210px|XIV a. freska, vaizduojanti Budoną (kairėje) ir jo įpėdinį
493 m.
493 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Narnijos kronikos: liūtas, burtininkė ir drabužių spinta
Narnijos kronikos: liūtas, burtininkė ir drabužių spinta – 2005 Walt Disney studijoje pastatytas fantastinis nuotykių filmas.
Budonas
Budonas (1290–1364 m.) – Tibeto budizmo mokslininkas, kodifikatorius, vertėjas. Buvo 11-asis Šalu vienuolyno, priklausančio Sakja mokyklai, vyresnysis.
Robert Falcon Scott
Robertas Skotas (1868 m. birželio 6 d. – 1912 m. kovo 29 d.) – anglų jūrininkas, poliarinis keliautojas. Vadovavo dviem poliarinėms ekspedicijoms į Antarktidą.
Biografija
Nuo 1901 m. iki 1904 m. laivu Discovery tyrinėjo Antarktidos krantus ties Roso jūra. Ekspedicijos metu jos nariai žiemojo Roso saloje; taip pat buvo atrastas Eduardo VII pusiasalis, tyrinėtas Roso šelfinis ledynas, įvykdyta ekspedicija į Antarktidos gilumą, Pietų ašigalio link. Ekspedicijos metu, R. F. Skotas, kartu su kitais dviem britų poliariniais tyrinėtojais E. H. Šakltonu ir E. A. Vilsonu, pasiekė 82°17′ pietų platumos tašką bei surinko daug mokslinių duomenų apie žemyną. Po pirmosios ekspedicijos į Antarktidą tapo nacionaliniu Jungtinės Karalystės herojumi, buvo pakeltas į kapitonus. 1908 m. susituokė su Kathleen Bruce, o 1909 m. jiems gimė vienintelis vaikas Peter Markham Scott.
Atminimo įamžinimas
Roberto Skoto garbei pavadinta Skoto sala Ramiajame vandenyne (Antarktyje), Skoto kalnai ir Skoto ledynas Antarktidoje, krateris Mėnulio pietų ašigalyje.
Balseliškiai
Balseliškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Sintautų, šalia kelio.
Filipa Sousa
Filipa Sousa (g. 1985 m. kovo 2 d.) – portugalų dainininkė, atliekanti pop, fado stiliaus muziką.
2003 m. debiutavo grupėje „Al-Mouraria“. Tais pačiais metais, vėliau 2007 m. dalyvavo Portugalijos talentų festivalyje Operação Triunfo. 2008 m. laimėjo Algarvės „Grande Noite de Fado“ konkursą.
2012 m. Filipa Soza su fado stiliaus daina „Vida Minha“ laimėjo nacionalinę atranką ir pateko į „Eurovizijos“ konkursą, vykusį Azerbaidžane, tačiau ten pusfinalio barjero neįveikė.
Tadas Klimavičius
Tadas Klimavičius (g. 1982 m. spalio 10 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas.
2005 m. rugpjūčio pabaigoje pasirašė vienerių metų sutartį su Šiaulių „Šiaulių“ klubu. 2014-2016 m. rungtyniavo Bonos "Telekom Baskets" komandoje. 2016 m. rugpjūčio 4 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Klaipėdos „Neptūno“ komanda.
Saugų šv. Kazimiero bažnyčia
'''Saugų šv. Kazimiero bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Saugų kaime, prie kelio, šalia Saugų evangelikų liuteronų bažnyčios, 11 km į pietvakarius nuo Švėkšnos bažnyčios. Įrengta 1947 m.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Suremontuota bažnyčia, 2013 m. ruduo
2013 m. katalikų bažnyčia klebono Vytauto Tamašausko rūpesčiu buvo remontuojama. Nuardę lubas, darbininkai palėpėje rado senovinių daiktų: apeiginį karstą, tris skirtingų spalvų liturginius drabužius – arnotus.
Architektūra
Bažnyčia žema, stačiakampio plano. Įrengti 3 altoriai.
FK Nemunas Prienai
Prienų FK „Nemunas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Prienų.
Istorija
Prienų sporto mokykla Lietuvos futbolo varžybose ėmė dalyvauti nuo 1992 m. Iš pradžių ji rungtyniavo III lygoje, o 1997 m. dalyvavo II lygos pirmenybėse.
2002 m. lapkričio 13 d. įkurtas dabartinis klubas. Aukščiausia komandos vieta – 6-oji 2006 m.
2015 m. sezone buvo tapę FC Stumbras dubleriais.
Prie klubo veikia vaikų ir jaunimo futbolo mokykla, 2021 m. treniruojamos grupės buvo U17, U14, U11, U8, WU14, WU10.
2022 m. tapo LFF III lyga nugalėtojais Kauno zonoje.
Salės futbolas
FK Prienai 2018 metais debiutavo LSPFA taurės pirmenybėse.
2020 m. klubas žaidė KAFF organizuotame Kauno 'Let's Go Futsal' I lygos čempionate. Po pirmojo etapo užėmė šeštąją vietą. Antrasis etapas buvo sutrukdytas COVID-19 pandemijos protrūkiu.
Spalvinė gama
Mėlynai/balti. Buvo sezonų, kai žaidė žaliomis aprangomis.
Dubleriai
Prienų futbolo klubo dukterinė komanda „Prienų KKSC“ vieną sezoną žaidė SFL lygoje:
Beni Sueifas
Beni Sueifas  – miestas šiauriniame Egipte, 115 km į pietus nuo Kairo, Nilo kairiajame krante. Muchafazos centras. Pro miestą eina Kairo-Asuano geležinkelis ir plentas, yra tiltas per Nilą (nutiestas 1985 m.). Veikia upių uostas. Verčiamasi maisto (cukraus, eterinių aliejų, malimo), tekstilės (medvilnės apdirbimo) pramone, amatais. Prekiaujama apylinkėse auginama medvilne, javais, cukranendrėmis. Netoli Beni Sueifo kasama geležies rūda, alebastras. Veikia universitetas.
Netoli Beni Sueifo yra Maidumo piramidė.
Bomas
Bomas – miestas šiaurinėje Belgijoje, 14 km į šiaurę nuo Antverpeno, prie Rupelio upės. Yra plytų gamykla.
Jonas XVII
Biografija
Sicco prieš tapdamas kunigu buvo vedęs ir turėjo trys sūnus, kurie vėliau irgi tapo vyskupais. Į popiežius kaip ir jo įpėdinis buvo nominuotas Jono Krestencijaus (John Crescentius), galingo Romos didiko.
Ankstesnis oficialus popiežius, turėjęs Jono vardą, buvo Jonas XV, Jonas XVI buvo antipopiežius. Pagal kanoninę teisę numeris XVI turėjo būti panaudotas iš naujo, bet taip neįvyko ir seka niekada nebuvo ištaisyta.
Edin Džeko
Edinas Džeko (Edin Džeko; g. 1986 m. kovo 17 d.) – Bosnijos ir Hercegovinos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Rezultatyviausias visų laikų Bosnijos ir Hercegovinos rinktinės žaidėjas.
Karjerą pradėjo Sarajevo „Željezničar“ klube, vėliau rungtyniavo Čekijoje, tačiau atsiskleidė tapęs vokiečių „VfL Wolfsburg“ žaidėju. Jis netrukus tapo klubo atakų lyderių ir padėjo „VfL Wolfsburg“ pirmą kartą laimėti Bundeslygą. 2011 m. pradžioje Džeko perėjo į „Manchester City“ ir pasirašė ketverių metų sutartį su klubu. Ten bosnis irgi tapo vienu svarbiausių puolėjų ir ženkliai prisidėjo prie to, kad „Manchester City“ po ilgos pertraukos laimėjo Premier League.
Edinas Džeko Bosnijos ir Hercegovinos rinktinėje debiutavo 2007 m., varžybose prieš Turkiją, ir jų metu pelnė įvartį. 2012 m. rugsėjo 8 d. Džeko įmušė 3 įvarčius į Lichtenšteino vartus ir su 24 įvarčiais aplekė iki tol rezultatyviausią bosnių futbolininką Elvirą Boličių.
Matteo Ferrari
Matteo Ferrari (g. 1979 m. gruodžio 5 d.) – Italijos futbolininkas.
Karjera
Rungtyniavo Beşiktaş JK klube, kviestas į nacionalinę rinktinę.
2007 m. su Roma komanda laimėjo Italijos taurę.
Matteo Ferrari gimė Alžyre, italo ir gvinėjietės šeimoje.
Karjera rinktinėje
Sužaidė keletą draugiškų ir kvalifikacinių rungtynių atstovaudamas Italijos rinktinei.
Nors dalyvavo 2004 m. Europos futbolo čempionate, aikštėje nepasirodė.
Su olimpine rinktine 2004 m. laimėjo bronzą.
Re-Union
240px|miniatiūra|Re-Union 2004 m. Eurovizijoje
Re-Union buvo trumpai gyvavęs olandų-italų muzikos duetas, kurį sudarė Paul de Corte (g. 1979 m. vasario 28 d.) ir Italijoje gimęs Fabrizio Pennisi (g. 1979 m. rugsėjo 29 d.).
2004 metais su daina „Without You“ laimėjo Nyderlandų nacionalinę atranką. Dėl pergalės jie išrinkti dalyvauti 2004 m. Eurovizijos konkurse, vykusiame Stambule (Turkija). Pusfinalyje grupė surinkusi net 146 taškus, užėmė 6-ą vietą, tačiau po trijų dienų vykusiame finale duetas gavo vos 11 balų, kurių užteko tik 20-ai vietai. Iki 2013 m., tai buvo paskutinis kartas, kai Nyderlandai pateko į Eurovizijos finalą.
„Without You“ šalies dainų topuose užėmė #12 vietą. 2004 m. rugsėjo mėnesį duetas išleido singlą „If You Love Somebody“.
1702 m.
1702 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Raudonosios banginukės
Raudonosios banginukės (Barbourisiidae) – banginžuvių (Cetomimiformes) būrio žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – rudoji banginukė (Barbourisia rufa). Dydis – iki 34 cm. Paplitusios vandenynų subtropinėje ir tropinėje dalyse. Gyvena iki 2 km gylyje. Minta vėžiagyviais.
Life On the Murder Scene (albumas)
„Life On the Murder Scene“ – My Chemical Romance gyvo garso albumas. Jį sudaro vienas CD ir du DVD diskai. Išleistas 2006-ųjų kovo 21 d. Albume atspindėta grupės muzikinė istorija nuo sūsikūrimo 2002-aisiais iki šių dienų.
494 m.
494 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jonas Rinkevičius
Jonas Rinkevičius (1887 m. gegužės 28 d., senuoju stiliumi gegužės 16 d. Avižieniai, Utenos valsčius – 1958 m. sausio 2 d. Čikaga, JAV) – Lietuvos leidėjas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1898 m. atvyko į Vilnių, dirbo įvairius darbus, mokėsi laikraščio „Vilniaus žinios“ spaustuvėje rinkėju. Kartu su kitais platino draudžiamą spaudą, nuo 1907 m. laikraščio „Viltis“ skelbimų platintojas, bendradarbis. Vaižganto patariamas, 1909 m. pradėjo leisti kalendorius ir knygas, 1913 m. – žurnalą „Vaivorykštė“. Iki 1915 m. išleido 130 įvairių leidinių.
Rusų išsiųsdintas, iki 1917 m. dirbo Petrograde, Voroneže vadovavo Centrinio lietuvių komiteto nukentėjusiems nuo karo šelpti spaustuvėje. Grįžęs į Vilnių, kartu su kitais įkūrė „Švyturio“ leidyklą. Vėliau persikėlusi į Kauną jo vadovaujama leidykla iki 1926 m. išleido 547 leidinius. 1928 m. „Spindulio“ bendrovės steigėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. atvyko į JAV.
Tabalis (Druskininkų sav.)
Tabalis arba Tobolis – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 7,5 km į šiaurės rytus nuo Leipalingio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,39 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 141,9 m. Krantai aukštoki, tik rytinis krantas žemas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Iš pietų prieina Liškiavos miškas. Rytuose išteka upelis link Žagarių ežerėlio (Nemuno intako Avirės baseinas). Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Stračiūnų kaimas, kaimo turizmo sodyba, šiaurrytinėje – Barzdžiūnų kaimas.
FK Rezervai Vilnius
Vilniaus „Rezervai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Komandos pradžia siekia 2001 m. spalį.
Danijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Danijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
The Devil's Hall of Fame
The Devil's Hall of Fame – antrasis Danijos progresyviojo metalo muzikos grupės Beyond Twilight studijinis albumas, išleistas 2001 metais.
Agilolfingai
Agilolfingai (, Agilulfinger) – frankų ar bavarų bajorų giminė, valdžiusi Bavarijos hercogystę savo siuzerenų Merovingų vardu 550–788 m.
495 m.
495 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Agilolfingai
Pirmasis dokumentuose paminėtas šios giminės hercogas buvo Garivaldas (Gariwald, Garibald I). Jaunesnioji Agilolfingų atšaka su pertraukomis 616–712 m. valdė Langobardų karalystę Italijoje.
495 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Agilolfingai
Italijos karaliai
Pagrindinis straipsnis: Bavarų dinastija
Šutintas pienas
Šutintas pienas (, kartais ) – tradicinis rusiškas pieno produktas, gaminamas užvirinus ir po to ilgai tolygiai kaitinant negriebtą pieną. Spalva rusva, būdingi skonis ir kvapas. Šutintas pienas ilgai išbūna negesdamas, ilgiau nei šviežias ar virintas pienas.
Šutintas pienas yra tradicinis rusiškas patiekalas, kurį darydavo rusiškoje krosnyje. Ne slavų žemėse praktiškai nežinomas.
Tiurkų tautos turi panašų produktą katyką. Tačiau šutintas pienas kelias valandas kaitinamas aukštoje temperatūroje (bet nevirinamas), paprastai uždarame inde. Tuo tarpu gaminamas katykas ilgai verdamas atvirame inde, todėl virinamas praranda iki trečdalio pradinio tūrio.
Šutintas pienas paprastai naudojamas kaip gėrimas. Jį naudoja ir kaip žaliavą kulinarijoje (sausainiams, pyragams, kremams). Rauginant jį gaminama riaženka.
Gamyba
250px|thumb|200px|Pramoninės gamybos šutintas pienas Pramoniniu būdu gaminant šutintą pieną žaliavinis pienas pradžioje pasterizuojamas, po to uždaruose induose ne mažiau kaip 3 valandas laikomas 85–99 °C temperatūroje, kol įgyją reikiamus skonį ir kvapą. Kaitinamą pieną maišo, kad jo paviršiuje nenusistotų riebalų ir baltymų sluoksnis. Baigus šutinti maišomas produktas tuose pačiuose induose atvėsinamas iki 40 °C. Po to perpilamas į aušintuvą ir supilstomas į tarą.
Namuose šutinto pieno galima pasidaryti užvirintą pieną įpylus į karštu vandeniu praskalautą termosą ir palikus jame 4–6 valandoms. Arba galima kaitinti uždarame inde ne mažiau kaip 1,5 valandos. Tačiau taip kaitinamas pienas gali užputoti ar imti skilti baltymai (pienas pridegs).
Cheminės sudėties ypatumai
Ilgai kaitinant pieno cukrus sąveikauja su baltymų aminorūgštimis, dėl ko susidaro melanoidiniai junginiai, kurie suteikia pienui kreminį atspalvį ir karamelinį prieskonį. Be to, dėl aminorūgščių kitimo susidaro reakcingos sulfidinės grupės, kurioms reaguojant su kitais pieno junginiais pienas įgyja specifinį gardį.
Šutinant paprastai išgaruoja dalis vandens, tad pasikeičia procentinė pieno sudėtis. Lyginant su pasterizuotu pienu šutintas turi daugiau riebalų (6 %, o ne 2,5–3,5 %), kalcio (124 mg, o ne 115 mg), geležies (0,1 mg, one 0,06 mg), vitamino A (0,04 mg, o ne 0,025 mg). Tačiau dėl ilgo kaitinimo šutintame piene sumažėja kai kurių vitaminų: vitamino С 4 kartus, o B1 – 2 kartus.
Balsiai (Akmenė)
Balsiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Kairiškių, prie kelio. Vakariniu kaimo pakraščiu teka Virvytė.
Pranas Rimkus
Biografija
Prieškario metais dirbo Žemės ūkio rūmų sodininkystės-daržininkystės inspektoriumi, dvejus metus specializavosi užsienyje. Bendradarbiavo leidiniuose „Ūkininko patarėjas“, „Sodyba“. 1940-1944 m. žurnalo „Naujoji sodyba“ vyriausias redaktorius.
1946 m. už antitarybinę veiklą nuteistas 5 metams, ištremtas į Komiją, 1951-1954 m. – į Krasnojarsko sritį. 1954-1959 m. Skaudvilės vaismedžių medelyno agronomas. 1959-1963 m. žurnalo „Mūsų sodai“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1963-1968 m. – gėlininkystės skyriaus vedėjas.
Išleido sodininkystės ir daržininkystės tematikos brošiūrų ir knygų.
Varelis
Varelis – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 9 km į šiaurės rytus nuo Leipalingio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 0,33 km, plotis - iki 0,21 km. Altitudė 139,7 m. Yra medžiais apaugusi 0,49 ha sala. Krantai neaukšti, beveik ištisai apaugę siauru medžių ruožu. Aplinkui plyti pievos. Į šiaurės vakarus plyti ~ 5,5 ha dydžio pelkė. Šalia įsikūręs Barzdžiūnų kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno intako Avirės baseinui.
Kampala
Kampala  – Ugandos sostinė ir didžiausias miestas, įsikūręs šalies pietuose, netoli Viktorijos ežero. Mieste vyrauja su žemės ūkiu susijęs verslas: gyvulių, kailių, medvilnės, kavos, cukranendrių prekyba. Miltų, cukraus, kavos, tekstilės, cigarečių, cemento, medvilnės pramonė, odų rauginimas. Maždaug 10 km į pietryčius nuo miesto, prie Viktorijos ežero, yra Belo uostas (Port Bell), sujungtas su Kampala geležinkeliu ir keliais. Tarptautinis oro uostas yra gretimame Entebės mieste.
Kampaloje daug administracijos pastatų, yra nacionalinis teatras, Ugandos muziejus su unikaliu muzikos instrumentų rinkiniu. Ant senosios Kampalos kalvos yra lentelė su užrašu apie tai, kad čia britai 1890 m. įkūrė tvirtovę. Ant Kasubio (Kasubi) kalvos yra Bugandos kabakų (karalių) kapai. Mieste yra Makerere universitetas (įkurtas 1922 m.), Ugandos technikos kolegija (įk. 1954 m.), Rubaga katedra.
Istorija
Tradicinė Bugandos karalystės (iširusios 1967 m.) sostinė buvo Mengas (Mengo), esantis į pietvakarius nuo Kampalos.
Dabartinės Kampalos vietoje 1890 m. britų karinį fortą įkūrė Frederikas Lugardas. 1900–1905 m. Didžiosios Britanijos Ugandos protektorato administracinis centras. 1949 m. gavo miesto teises; paspartėjo miesto plėtra. Kampala Ugandos sostine tapo 1962 m. gavus nepriklausomybę, perkėlus sostinę iš netoliese esančios Entebės.
Sasnavos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia
'''Sasnavos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Sasnavos miestelyje, 1 km į pietryčius nuo kelio, Sasnos (Šešupės dešiniojo intako) dešiniajame krante. Valstybės saugomas architektūros paminklas.
miniatiūra|200px|left|Interjeras
Istorija
Prie Sasnos kranto esančiose kapinėse marijonai 1817 m. pastatė šešiakampę medinę koplyčią. Ji buvo itin reikalinga, kai 1818 m. audra sugriovė Marijampolės laikiną maldyklą ir nuvertė Igliaukos bažnyčios stogą. Nuolatinio kunigo nebuvo, vėliau Sasnavoje apsigyveno marijonas.
Po 1863 m. Rusijos valdžia draudė turėti nuolatinį kunigą. Tik sekmadieniais iš Marijampolės galėdavo atvykti marijonas (kurį laiką Sasnavą lankė kunigas Jurgis Matulevičius-Matulaitis; vėliau Vilniaus arkivyskupas). Apie 1864 m. koplyčia pailginta, o 1897 m. be valdžios leidimo pristatytas priestatas. 1904 m. įkurta parapija. Kunigas Stanislovas Čėsna 1905 m. pastatė kleboniją. 1906 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius.
1926 m. patvirtintas naujas inžinieriaus E. Fryko parengtas projektas. 1928 m. statyba atnaujinta. 1928 m. birželio 4 d. vyskupas Mečislovas Reinys pašventino būsimos bažnyčios pamatų kertinį akmenį. Darbams vadovavo vietinis mūrininkas Jonas Malinka. 1930 m. mūrytas bokštas, 1938 m. bažnyčia pastatyta, nors projektas ne visai įgyvendintas – išmūrytas žemesnis bokštas.
1952 m. nugriauta senoji koplyčia, kuri 2011 m. atstatyta Lietuvos liaudies buities muziejuje. Po Antrojo pasaulinio karo kunigas Kazimieras Dambrauskas pastatė dviaukštę kleboniją. 1945–1949 m. vikaravęs Boleslovas Čegelskas (1922–1989) suimtas ir ištremtas.
Architektūra
Architekto E. Fryko 1926 m. parengtas projektas nebuvo pilnai įgyvendintas – turėjo būti aukštesnis bažnyčios bokštas.