cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toras (geomorfologija)
Susiformavimas
Vietose, kuriose uolienų lūžiai buvo neįprastai platūs, susidarę uolienų blokai nesuirdavo, o sukritę vienas ant kito sudarydavo dabartinius torus. Kartais apatiniai uolienų blokai dėl temperatūrų pokyčio atsiskiria nuo viršutinių, taip suformuodami balansuojančias uolas. Taip pat dėl dūlėjimo kalvose atsirado žiediniai „uolienų baseinai“, susidarantys kaupiantis vandeniui, kuris pakartotinai užšąla ir vėl atitirpsta.
Lassad Nouioui
(g. 1986 m. kovo 8 d.) – buvęs Tuniso futbolininkas, rungtyniavęs Tuniso rinktinėje. Nacionalinėje komandoje žaidė 2009 m.
Garuda
thumb|200px|Garuda. XV–XVI a. bronzinis liejinys iš [[Tamilnadas|Tamilnado]] thumb|200px|Višnus, raitas ant Garudos. XIX a., [[Balis, Indonezija]]
Garuda  – mitinė būtybė, žinoma ir hinduistinės, budistinės, džainų, Azijos tautų mitologijos. Tai karališkasis paukštis, dieviškoji važiuoklė (vahana). Vedose Garuda neminimas, bet vėlesniuose tekstuose tapatinamas su vedose minimu Tarkšyja – saulės dievo Sūrjos paukščiu arba žirgu. Puranose Garuda laikomas išmintingojo Kašjapos ir jo žmonos Vinatos (Dakšos dukters) vaiku. Kai Garuda gimęs, dievai, apakinti jo kūno švytėjimo, palaikė jį Agniu ir šlovino kaip saulės įsikūnijimą.
PRISA
Promotora de Informaciones, S.A (PRISA) – Ispanijos žiniasklaidos konglomeratas.
Garuda
Nuolat pasikartojantis motyvas – Garudos kova su gyvatiškomis būtybėmis nagais (simbolinė dangiško ir chtoniško pradų kova). Šis motyvas remiasi legenda apie Garudos pavogtą nemaros sulą amritą ir yra vedinio mito apie Indros erelio pagrobtą somą atgarsis. Garuda laikomas Višnaus keliaujamuoju gyvūnu. Vaizduojamas žmogaus liemeniu, erelio galva, sparnais, nagais ir snapu. Ankstyviausi Garudos atvaizdai randami ant IV–V a. monetų. Pasak mitų, Garudos vaikai yra Sampatis ir Džatajusas (nors kitur jie laikomi Garudos brolio Arunos vaikais).
Piliškių ežeras
left|120px
Piliškių ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, telkšantis Ilgelio pelkės viduryje, Varnikų botaniniame zoologiniame draustinyje, 2,5 km į rytus nuo Trakų. Jo ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 350 metrų, plotis – iki 170 metrų. Altitudė 150,2 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę krūmais. Iš šiaurės prieina Varnikų miškas. Kadaise su Bevardžio ežeru sudarė vieną ežerą, dabar jie yra atskirti kimininio liūno ir pamažu pelkėja. Prie ežero rytinio kranto yra Varnikų pažintinio tako stotelė. Ežeras nenutekantis, priklauso Lukos ežero baseinui.
Garuda
Tibeto mitologijoje Garuda cam misterijoje pasirodąs aukojimo rate podraug su vietinėmis kalnų dvasiomis. Kaip gyvačių nugalėtojas, Garuda laikomas talkininku kovoje prieš demonus. Pasak mongoliškos mito apie Ramą atmainos, Garuda, vadinamas drakonų (lu) ir žemės viešpačių (sabdakų) rijiku, užkirtęs kelią demonams, persekiojusiems Sytą. Į mongolų mitologiją Garuda pateko kaip paukščių karalius, milžinas, vienas iš Očirvanio (Vadžrapanio) įsikūnijimų.
Garuda gerai žinomas ir kitų Vidurinės Azijos bei pietų Sibiro tautų (buriatų, kalmukų, tuvių, altajiečių, jakutų) mitologijoje, vadinamas Changaridu, Cherečiu, Chardajumi. Tai pasakų ir epų didvyrio pagalbininkas, kovojantis prieš gyvates, ryjančias jo vaikus (kartais vaizduojamus gražiomis mergelėmis). Milžiniška gyvatė (pvz., Avraga Mogojus) iškilusi iš vandenyno užpuolė Garudos lizdą, bet didvyris gyvatę nugalėjo. Už tai Garuda tampa didvyrio stebuklinguoju talkininku.
Taip pat
Panašūs mitiniai paukščiai kitose kultūrose:
Kupriškiai (Širvintos)
Kupriškiai – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Musninkų.
Palankys (Anykščiai)
Palankys – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Debeikių.
Velykų bobutė
Velykų bobutė (Velykų boba arba Velykė) – gera senutė arba mergina, kuri, kaip įsivaizduota, pamiškėje su kiškiais dažanti kiaušinius. Buvo tikima, kad Velykų naktį vaikšto ji ir deda ant palangės ar prie lovos margučius. Iš vakaro vaikai padarydavo Velykės dovanoms gūžteles iš šieno gėlių darželyje, sode, pirtyje. Velykė žinomiausia Aukštaitijoje ir Suvalkijoje.
Ziad Tlemçani
(g. 1963 m. gegužės 10 d.) – buvęs Tuniso futbolininkas, rungtyniavęs Tuniso rinktinėje.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė 1990–1998 m.
Kirillas Poluchinas
Kirilas Poluchinas (, g. 1968 m. gegužės 3 d., Leningrade) – Rusijos aktorius.
Biografija
Nuo 2000 m. vaidino filmuose, debiutavo seriale „Pelenės medžioklė“.
Vėliau buvo „Nacionalinio saugumo agentas“, „Tyrimo paslaptys“, „Mongas“, „Mano siena“, „Moterų logika-4“ ir kt.
Išpopuliarėjo sūkūręs daugybę kariškių, policininkų ir kriminalinių elementų vaidmenų.
Pokalky
Pokalky (, seniau vadindavosi Pokolka , ) – upė Rusijoje, Tiumenės srityje, Chantų Mansių ir Jamalo Nencų autonominėje apygardose, Tazo kairysis intakas. Prasideda Kekynujo pelkėje. Teka į šiaurę.
Norvegijos futbolo varžybos 1935 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1935 m.
Finalo rungtynės
''Fredrikstad FK nugalėjo 4-0 ir tapo taurės savininkais. (Antrą kartą.)''
Kazimieras Šlapelis
Kazimieras Šlapelis (1894 m. spalio 1 d. Paberžiuose – 1983 m. gegužės 10 d. Sarmjente, Argentina) – paleontologas, vienas pirmųjų Argentinos lakūnų.
Biografija
Augo gausioje šeimoje: be jo, dar buvo septyni broliai ir dvi seserys. Kai Kazimierui sukako vieneri, tėvai Justinas (1854–1931) su žmona Sofija (1865–1939) susiruošė į nepaprastą kelionę. Mat savo sūnų ir marčią į tolimą, pusiau laukinę Argentiną, kvietė Kazimiero senelis Izidorius Šlapelis. I. Šlapelis aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime ir buvo ištremtas į Sibirą. Ištyrinėjęs vietos sąlygas, susidraugavęs su aplinkiniais gyventojais, I. Šlapelis iš Sibiro pabėgo į Tolimuosius Rytus, o iš ten 1877 m. pasiekė Argentiną. Čia įsikūrė ir pasiuntė Lietuvoje esantiems sūnums Jonui, Juozui, Justinui kvietimus.
Jaunystės metai
K. Šlapelis pradinę mokyklą pradėjo lankyti Gualeguaiču miestelyje, kur jo motina buvo rankdarbių mokytoja (Kupiškio stiliumi austais raštais grožėjosi vietos argentiniečiai), o pradinį mokslą baigė Sarmjente. Vėliau mokslus tęsė Komodoro Rivedavijos internatinėje mokykloje, į kurią jis kasdien penkis kilometrus jojo arkliu. Tuo metu mokykloje mokėsi iš viso 15 berniukų mokinių.
1916 m. tapo pirmuoju Sarmiento automobilininku. Tuo metu jis dirbo „Progreso“ viešbutyje kino mechaniku. Viena Sarmiento bendrovė atsigabeno keturių cilindrų „Buick“ automobilį su išorine pavarų svirtimi. Jo vairuotojas, mašiną atvairavęs iš Buenos Airių, pamatęs nykų šių apylinkių kraštovaizdį, pabėgo. Automobilio savininkas įkalbėjo Kazimierą tapti vairuotoju. Vėliau, 1918 m., ir pats Kazimieras įsigijo nuosavą automobilį.
1922 m. pirmasis Sarmjento miestelyje įsigijo radijo imtuvą ir tapo radijo mėgėju. Tuo metu Buenos Airėse buvo vienintelė radijo stotis „Radio Cultura“. Vėliau jis sukonstravo ir radijo siųstuvą, kurį užregistravo dukters vardu, nes pats dar vis buvo emigrantas be Argentinos pilietybės.
Paleontologija ir aviacija
K. Šlapelis daug kartų keitė darbo pobūdį. Pradėjęs dirbti vilnos kirpėju, artoju, vežiku, vėliau pradėjo domėtis technika. Kino mechaniko ir vairuotojo amatą pakeitė angliakasio darbu. Po to tiesė kelius, statė mokyklas, ėmė domėtis paleontologija. Patagonijos lygumose ir kalnuose ieškojo urano ir geležies rūdos. Tyrinėdamas Andų kalnų papėdes surado 40 metrų ilgio dinozauro griaučius, kuriuos atidavė La Platos muziejui. Dabar šis skeletas eksponuojamas muziejaus pirmoje salėje. 1929 m. La Platos muziejus K. Šlapeliui įteikė garbės diplomą.
1933 m. su draugais įsigijo sklandytuvą ir organizavo skraidymus, 1935 m. kartu su broliu Jonu bei kitais entuziastais įsteigė Komodoro Rivadavijos aeroklubą. 1936 m. K. Šlapelis jau skraidė savarankiškai ir nusipirko pirmą savo dvivietį lėktuvą. Iki 1951 m. jis skraidė neturėdamas atitinkamų leidimų, pasikliaudamas tuo, kad gyvena tolimoje Patagonijoje. Patagonijos lakūnas artimai bičiuliavosi su prancūzų rašytoju ir aviatoriumi Antuanu de Sent Egziuperi, kuris nuo 1929 m. dirbo oro bendrovės „Aeroposta Argentina“ direktoriumi ir daug skraidė po Patagoniją, nusileisdavo ir Sarmiente.
1951 m. K. Šlapelis leidosi į tūkstančio kilometrų skrydį į San Fernando aerodromą (dabar ), esantį Buenos Airių priemiestyje. Skrydis pavyko sėkmingai nepaistant to, kad lėktuvo kabinoje nebuvo radijo aparato bei radijo kompaso, būtinų ilgoms kelionėms. Visi prietaisai – patys paprasčiausi. Kabina buvo nešildoma, nes K. Šlapelis šildymo vamzdį nukreipė į variklį, kad neapledėtų karbiuratorius. Pats jis buvo susisupęs į storą ir šiltą pončą (argentinietiška vilnonė skara). Jo lėktuvas neturėjo starterio ir ratų stabdžių. Taip sulaukęs 57-erių ir be licencijos išskraidęs dvidešimt metų, K. Šlapelis galų gale gavo piloto licenciją. Iki 1974 m. per jo rankas perėjo trys nedideli lėktuvai, kuriais gabeno ligonius, pervežė medžiagas bei žmones. K. Šlapelį visi pripažįsta Patagonijos civilinės aviacijos pionieriumi.
1973 m. Argentinos karo aviacijos vadovybė, suruošusi oro paradą, pasikvietė svečiu ir seną Patagonijos padangių veteraną K. Šlapelį. Ta proga jis buvo supažindintas su JAV astronautais Nilu Armstrongu, Donaldu Sleitonu ir Džeimsu Lovelu.
K. Šlapelis išgarsėjo Argentinoje ir pasaulyje, kai sulaukęs garbaus amžiaus, vis dar skraidė. Spauda jį praminė „“ – „Oro senelis“. Paskutinį kartą į orą jis pakilo būdamas 82 metų amžiaus – deja, nesėkmingai. Variklis užgeso maždaug 20 metrų aukštyje ir lėktuvas nukrito. Lakūnas susižeidė ir po šio įvykio nutarė nebeskraidyti.
K. Šlapelis mirė 1983 m. gegužės 10 dienos popietę, po priešpiečių oro klube, užmigdytas iš radijo imtuvo sklindančios Bramso melodijos, su laikraščiu rankoje.
Šeima
1919 m. K. Šlapelis vedė Amaliją Ramig Urig (g. 1898 m. spalio 12 d. – m. 1970 m. rugsėjo 8 d.), rusaitę, kilusią iš Pavolgio vokiečių kolonijos Saratove. Jie susilaukė penkių dukterų ir sūnaus:
Petruvka (Anykščiai)
Petruvka – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Kavarsko.
Bobrovų šeimynėlė (komedija)
Bobrovų šeimynėlė arba SuperBobrovai  – 2016 metų rusiškas filmas, komedija.
Siužetas
Gyveno sau Bobrovų šeimynėlė. Ir vieną vakarą nukrito meteoritas šalia jų namo. Rytą prabudo visi iš miegų ir pasijuto keistai. Atsirado supergalių. Kadangi šeimyna turi skolų, o jas reikia išmokėti, tai pasitarę šeimynos nariai sugalvoja apiplėšti banką. Tiesa, yra vienas minusas. Supergalios veikia tik tada, tai visa šeimyna yra kartu.
Bundžinga
thumb|Tomioka Tessai peizažas Bundžinga (, „tapytojai intelektualai“) arba kitaip dar vadinama Nanga tapyba (, „pietų tapyba“) – tapyba, kilusi iš Kinijos ir Edo laikotarpiu paplitusi Japonijoje. Dailininkai dažniausiai vaizduodavo gamtos vaizdus – kalnus, miškus, upes, ežerus. Taip pat paveikslo kampe matomi kaligrafiniai užrašai, susiję su paveikslo vaizdu.
Istorija
Japonijoje bundžinga judėjimui turėjo įtakos filosofas Ogyu Sorai (1666–1728). Jo manymu kiekvienas išsilavinęs žmogus turėjo išmanyti kaligrafiją ir tapybą. Sorai studijavo konfucianistinius raštus ir buvo vienas pirmųjų teoretikų, kuris pabrėžė literatūros studijų – prozos bei poezijos, kaligrafijos meno svarbą. Taip prasidėjo judėjimas paskatinęs edukacijos reformą – išsilavinę vyrai privalėjo ne tik išmanyti kovos menus, bet ir kultūrą – išmanyti istoriją ir literatūrą, kinų prozą ir poeziją.
Idėjos
Bundžinga šalininkai kovojo už laisvą, nuo jokių normų bei ideologijos reikalavimų nepriklausomą meną. Jie bandė ieškoti naujų meninės išraiškos priemonių, aukštino dvasios polėkio reikšmę bei nuolatinį savęs tobulinimą.
Šio stiliaus tapyba užsiėmė įvairiausių socialinių sluoksnių asmenys – ne tik aristokratai ir aukšti valstybės pareigūnai, bet ir samurajai, mokslininkai, prekybininkai, medikai, teisininkai. Tik dalis bundžinga puoselėtojų buvo tikri dailininkai profesionalai, uždirbantys gyvenimui atlikdami tapybos užsakymus feodalų rūmuose.
Bundžingos tapyboje svarbiausia yra ne pats vaizduojamas objektas, technikos subtilybės, o emocinio kontempliuojamo objekto išreiškimas kaligrafiškais užrašais paveikslo kampe, kuris yra suvokiamas kartu su nutapytu motyvu. Kūriniuose vyrauja peizažo žanras, matoma daug stambiu planu nutapytų gėlių, medžių, šakų motyvų, taip pat gyvūnų, paukščių, vabzdžių. Tai pat Bundžinga puoselėtojai mėgo eksperimentuoti, ieškoti naujų motyvų.
Vainuto apylinkė
Vainuto apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Bundžinga
Pradininkai
Bundžinga tapybos pradininkai yra išskiriami trys asmenys. Pirmasis – Gionas Nankai (1677–1751). Eruditas, šešiolikos menų žinovas, taip pat jis garsėjo kaip antikvarinių vertybių ekspertas, smilkalų ir įvairių karo menų žinovas. Grojo būgnais ir liutnia. Antrasis, tai įtakingo feodalo šiogūnų rūmų patarėjo sūnus Janagisava Kienas (1703–1758). Vienas intelektualiausių ir įvairiapusiškiausių to meto žmonių, žavėjosi kaligrafija ir tapyba, kurias studijavo Kano mokykloje. Trečiasis šios krypties pirmtakas – Sakaki Hyakusenas (1697–1752). Jis turėjo filologinį išsilavinimą, garsėjo kaip klasikinės kinų literatūros ir poezijos žinovas, haiku poetas bei peizažinės tapybos meistras. Šie trys dailininkai žavėjosi kinų intelektualų kūryba bei kūrė klasikinės poezijos įkvėptus kūrinius, domėjosi kinų poezija, kaligrafija, tapyba. Taip pat daug dėmesio skyrė ir japonų kultūros formoms, viena iš jų – haiku poezija. Jie savo šviečiamąja kultūrine veikla sukėlė japonų intelektualų sąjūdį.
Vainuto apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vainuto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. 1954 m. prijungta Pauparių apylinkė, Girininkų II apylinkė, dalis Galnės apylinkės ir dalis Gorainių apylinkės, 1959 m. – Kivylių apylinkė, 1963 m. – visa Gorainių apylinkė.
Bundžinga
Žymiausi dailininkai
Šios asmenybės išsiskyrė ne tik itin dideliu talentu, bet ir buvo garsūs mokslininkai, visuomenės veikėjai, kitų meno sričių žinovai. Jie daug keliavo, domėjosi gamta, keitėsi idėjomis tarpusavyje, kolekcionavo bei analizavo praeities meno kūrinius. Jie užsiėmė tapyba laisvalaikiu siekdami atsipalaiduoti, atsiriboti nuo išorinio pasaulio, bei realizuoti savo kūrybinę asmenybę. Užmiesčių vilose prie vaizdingų kalnų ar vandens telkinių susirinkę menininkai kurdavo eiles, kaligrafijos ar tapybos darbus, neretai papildydami vienas kito paveikslus.
thumb|Kalnų kelio vaizdas. Yosa Busonas
Howard Stern
Hovardas Alanas Sternas (Howard Allan Stern; g. 1954 m. sausio 12 d.) – JAV radijo ir TV laidų vedėjas, aktorius, prodiuseris, fotografas. Jis geriausiai žinomas dėl savo vardo radijo laidos „The Howard Stern Show“, transliuotos nuo 1986 iki 2005 m. Nuo 2006 m. H. Sternas dirba „Sirius“ internetiniam radijuje.
Bundžinga
Ike-no Taiga
Gimęs Kioto mieste, nuo septynerių metų studijavo įvairius menus Manpuku-ji vienuolyne. Taiga, įkvėptas kinų intelektualų, tapė kaligrafijas bei peizažinius paveikslus. Jis mėgo tapyti dideles erdves, padidindamas kai kurias paveikslo detales. Jo kūriniams būdingas ekspresyvumas, tapomų detalių deformavimas. Jo gabumus pastebėjo Janagisava Kienas nusprendė pradėti globoti šį jauną dainininką. Dailininkui gyvam esant kūriniai nebuvo labai įvertinti, parduodami labai pigiai. Tačiau po mirties Taiga pradėtas skelbti kaip geriausias to meto tapytojas.
Howard Stern
Biografija
Savo pirmąją radijo laidą H. Sternas vedė mokydamasis Bostono universitete. 1976-1982 m. laikotarpiu jis populiarino savo radijo laidų asmenybę ir dirbo įvairiose radijo stotyse. 1985 m. H. Sternas pradėjo 20 metų karjerą „WBMP“ stotyje. Jo vedama rytinė pokalbių laida išpopuliarėjo 1986 m. ir buvo transliuojama 60 šalių bei buvo sulaukusi 20 milijonų klausytojų vienu metu.
Per savo karjerą laidų vedėjas gavo įvairių apdovanojimų, tarp kurių žurnalo „Billboard“ Transliuojama metų asmenybe buvo paskelbtas 8 kartus iš eilės. H. Sternas tapo vienu daugiausiai apmokamu radijo laidų vedėju, kai 2004 m. su „Sirius“ pasirašė 5 metų sutartį už 500 milijonus JAV dolerių.
Bundžinga
Josa Busonas
Nuo dešimties metų studijavo kinų poeziją ir kaligrafiją Osakoje. Tapo žinomu haiku poetu, sulaukęs keturiasdešimties metų pradėjo tapyti ir išgarsėjo kaip vienas žymiausių japonų tapytojų. Tapė įvairiausių formatų paveikslus, dauguma jo peizažų vaizdavo vasaros pradžią Kioto apylinkėse. Taip pat kartu su Ike no Taiga tapė peizažus, kurie iliustravo kinų poetų eiles. Jo kūriniuose kaligrafiškas užrašas savo grožiu bei grakštumu neretai vos neužgoždavo vaizduojamo peizažo. Paskutiniais gyvenimo metais nustojo tapyti ir paskyrė visą savo laiką literatūrai. Paskutiniais gyvenimo metais nustojo tapyti ir paskyrė visą savo laiką literatūrai.
Howard Stern
Biografija
Nuo 2012 iki 2015 m. H. Sternas buvo TV laidos „America's Got Talent“ teisėju.
Pats H. Sternas save yra pavadinęs „visų medijų karaliu“ dėl savo įvairiapusės ir sėkmingos veiklos. Jis vedė ir prodiusavo įvairias TV laidas, dvi parašytos knygos buvo parduotos daugiau nei milijono kopijų tiražu. Pagal vieną knygų buvo pastatytas filmas, kuriame vaidino pats H. Sternas. 1997 m. išleistas muzikos albumas „Private Parts: The Album“ „Billboard 200“ tope pasiekė 1 vietą.
Bundžinga
Uragai Giokudo
Jis buvo ne tik tapytojas,nbet ir poetas, muzikos žinovas. Gimė aukšto rango samurajaus šeimoje, sulaukęs penkiasdešimties metų metė visas jam klano vadovybės skirtas pareigas ir pašventė savo gyvenimą kūrybai. Jis buvo žinomas kaip poezijos rašytojas bei muzikantas. Domėjosi klasikine kinų literatūra, muzika, kaligrafija, tapyba, domėjosi Vakarų kultūra. Pragyvenimui užsidirbdavo keliaudamas po šalį ir mokydamas groti muzikos instrumentais. Giokudo mėgo tapyti peizažus, kuriuose vaizduojami aukšti miškingi kalnai su lūšnele. Savo kūribiškumui skatinti neretai pasitelkdavo svaigalus, tapydavo tol, koj prablaivėdavo. Laikomas vienu iškiliausių tapytojų Japonijos istorijoje, susikūrusių savitą tapymo stilių.
Howard Stern
Biografija
H. Sternas dažnai patenka į Forbes įžymybių 100 sąrašą. 2017 m. jame vedėjas buvo 7 vietoje.
2015 m. radijo laidų vedėjas pratęsė savo sutartį su „Sirius“ radiju iki 2027 m.
Bundžinga
Tanomura Čikudenas
Jis žinomas ne tik tapybos ir kaligrafijos meistras, bet ir svarbaus japonų estetikos traktato „Bevardis kalnų atsiskyrėlis“ (1813) autorius. Gimė medikų šeimoje, garsėjo kaip neeilinius gabumus menams turintis žmogus. Pragyvenimui užsidirbo dėstydamas klano mokykloje, laisvalaikiu studijavo literatūrą bei dailę, rinko medžiagą apie bundžingą. Nuo 1813 m. išvyko gyventi į atokią vietovę Kansai regione ir pasišventė literatūrai, kaligrafijai, tapybai. Pagrindinis jo uždavinys buvo parašyti traktatą. Čikudenas rašė apie įvairius kinų mąstytojus, peizažinės tapybos, akademinių mokyklų meistrus aptardamas jų stiliaus bruožus. Taip pat nemažai dėmesio skyrė japonų tapybos mokykloms, nuodugniai nagrinėja Taigos, Busono ir kitų amžininikų kūryba.
thumb|500px|Susibūrimas Orchidėjų Paviljone. Rudens peizažas. Ike-no Taiga
Vatanabe Kazanas
Kilęs iš samurajų šeimos, garsėjo kaip peizažinės tapybos meistras, poetas, kaligrafas, portretistas, mokslininkas, bei politinis veikėjas. Kazanas buvo visiškai nenuolanki asmenybė, kovojo prieš asmenybės laisvės apribojimus, kritikavo valdžios institucijas, už tai buvo kalinamas. Taip pat domėjosi Vakarų mokslu ir menu. Jo tapyba turėjo savitą stilių, dailininkas itin mėgo linijas, dažnai tapė bambukus. Vėliau ėmėsi tapyti portretus, sukūrė per šešiasdešimt savo draugų ir kitų garsių to meto kultūros veikėjų portretų, kurie puikiai atspindi jų socialinę padėtį. Paskutiniais gyvenimo metais dėl melagingo skundo areštuojamas ir nuteistas kalėti iki gyvos galvos.
Tomioka Tessai
Turtingo pirklio sūnus, studijavo budizmą, konfucianizmą bei japonų literatūrą. Labai mėgo tapyti, ypač peizažus. Gerbė praeities tapybos tradicijas, tačiau neretai nusižengdavo joms, mėgdavo eksperimentuoti. Jo peizažai išsiskyrė tuo, kad buvo nutapyti iš paukščio skrydžio regos taško. Taip pat daug dėmesio skyrė detalėms. Tessai yra įvardijamas kaip paskutinis bundžingos tapybos krypties atstovas.
Navina (Širvintos)
Navina – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Musninkų.
Kareivonių piliakalnis
Kareivonių piliakalnis, Girelės piliakalnis, Kareivonių kalnas – piliakalnis Elektrėnų savivaldybėje, į vakarus nuo Kareivonių gyvenvietės, Kietaviškių seniūnijoje.
Šis piliakalnis dar nėra plačiau tyrinėtas, jo archeologinė vertė nenustatyta.
Tai vietinės reikšmės paminklas. Piliakalnis yra ovalo formos, apie 100 m. ilgio ir 21 m. pločio. Pylimų ir griovių nėra. Jis apaugęs ąžuolais, lazdynais ir kitokiais krūmais. Rytinėje piliakalnio dalyje yra aikštelė, kurios pakraščiai apaugę ąžuolais. Senos gyvenvietės likučių neaptikta.
Šalia piliakalnio buvo aptikti žmonių gyvenimo pėdsakai. Tai epipaleolito – mezolito pradžios (8-7 tūkstantmečiai pr. m. e.) gyvenvietė. Rasti titnaginiai dirbiniai: gremžtukai, rėžtukai, skeltės bei nuoskalos, aptikta akmeninių kirvių. Didelė dirbinių koncentracija vienoje vietoje leidžia teigti, kad piliakalnio teritorijoje gyventa naujajame žalvario amžiuje iki geležies amžiaus.
Karališkasis nacionalinis parkas
Karališkasis nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Australijoje, Naujojo Pietų Velso valstijoje, Sidnėjaus aglomeracijos pietinėje dalyje, 29 km į pietus nuo miesto centro. Plotas 15 068 ha. Įkurtas 1879 m. – seniausias Australijoje ir antras pagal senumą pasaulyje (po Jeloustono nacionalinio parko). Iki 1955 m. vadintas tiesiog „Nacionaliniu parku“, dabartinis pavadinimas suteiktas karalienės Elžbietos II vizito Australijoje 1954 m. garbei. 2006 m. gruodį įtrauktas į Australijos nacionalinio paveldo sąrašą.
Parkas užima gilių slėnių išraižytą Voronoros plynaukštės dalį Tasmano jūros pakrantėje tarp Sidnėjaus ir Vulongongo miestų. Šiaurėje parką riboja Hakingo upės estuarija, vakaruose – Sidnėjaus–Vulongongo geležinkelis. Pietuose parkas baigiasi ties Otfordo gyvenviete. Jūros pakrantei būdingos stačios uolos su įsiterpusiomis nedidelėmis įlankomis ir paplūdimiais. Parko teritorijos geologinį pagrindą sudaro triaso sistemos Hoksberio smiltainis, vietomis padengtas naujesniais Vajanamatos skalūno sluoksniais.
Parkas pasižymi didele bioįvairove palyginti mažame plote. Jo teritoriją dengia krūmynai, atogrąžų miškai, drėgnieji eukaliptų miškai, žole apaugę retmiškiai, sūriavandenės ir gėlavandenės šlapynės. Parke suskaičiuota virš 1000 augalų rūšių, iš kurių 26 – retos arba nykstančios. Aptikta 43 žinduolių (iš jų 16 – šikšnosparnių ), 241 paukščių (iš jų 140 – sėslios), 30 varliagyvių, 40 roplių ir šimtai bestuburių rūšių.
thumb|left|26 km ilgio Pakrantės gamtos takas (Coast Track) – ilgiausias parke. Visam maršrutui įveikti reikalingos dvi dienos Parke gausu kusų, nykštukinių voverinių skraiduolių, šikšnosparnių, valabių, pasitaiko koalų. 26 iš 43 žinduolių rūšių registruotos drėgnojo eukaliptų miško ir atogrąžų miško ekosistemose Hakingo upės baseine. Labiausiai žinomos ir gausiausios paukščių populiacijos – didžiųjų geltonkuodžių kakadu, raudonųjų rozelų, juodųjų geltonausių kakadu, kukabarų, daugiaspalvių loriketų. Uolose prie Hakingo upės lizdus suka lyrauodegiai. Parke yra ir introdukuotų žinduolių bei paukščių rūšių (kačių, šunų, lapių, danielių, karčiuotųjų zambarų, graužikų, ančių ir kitų), kai kurias iš jų stengiamasi išnaikinti.
Parkas daugiausiai lankomas Sidnėjaus poilsiautojų. Populiariausia veikla – žygiai pėsčiųjų takais, piknikų rengimas, banglenčių sportas, žvejyba. Yra išlikusių aborigenų uolų piešinių.
Bafalo Baju
Upę maitina šaltiniai, lietus ir keli intakai – Vait Ouk Baju, Grins Baju ir Breis Baju. Prie Bafalo Baju ir Vait Ouk Baju upių santakos 1836 m. buvo įkurtas Hiustonas. Prie upės yra įsikūrę Džordžo Bušo, Terio Heršio, Bafalo Baju, Merono parkai.
Dabar upės baseinas itin urbanizuotas, vanduo užterštas. 2019 m. į upę išsiliejo 240 tūkst. litrų lėktuvo degalų.
Plytnyčia (Anykščiai)
Plytnyčia – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Debeikių.
Šilvių valsčius
Istorija
Įkurtas ir panaikintas II pasaulinio karo metais.
Starosėlis
Starosėlis – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Musninkų.
TRAPPIST-1
miniatiūra|250px|right|Palyginimas su Saulės sistema: TRAPPIST-1 su 7 planetomis išsitektų [[Merkurijus (planeta)|Merkurijaus orbitoje]] miniatiūra|250px|right|Nykštukinės žvaigždės TRAPPIST-1 vieta Vandenio žvaigždyne
TRAPPIST-1, dar žinoma kaip 2MASS J23062928-0502285 – ultrašalta nykštukinė žvaigždė Vandenio žvaigždyne, turinti 7 į Žemę panašias planetas, iš kurių trys galėtų būti gyvybės zonoje. Nuo Saulės nutolusi už 39,5 šviesmečių.
Atradimas
miniatiūra|left|TRAPPIST-1 žvaigždė ir jos planetų sistema (dailininko vizija) Pirmą kartą žvaigždė buvo atrasta 1999 m., vykdant viso dangaus stebėjimo projektą 2MASS. Tyrimas dviejų mikronų ilgio bangų infraraudonųjų spindulių diapazone 1997–2001 m. buvo atliekamas su dviem 1,3 m skersmens teleskopais šiauriniame pusrutulyje (Arizonoje, JAV) ir pietiniame (Čilėje). Žvaigždė buvo įtraukta į registro katalogą su vardu „2MASS J23062928-0502285“.
Šią žvaigždę vėliau tyrė astronomų grupė iš Lježo universiteto Astrofizikos ir geofizikos instituto (Belgija), vadovaujama Michaël Gillon. Mokslininkai naudojo planetų tranzito astrofotometrijos metodą, tirdami su TRAPPIST teleskopu (Transiting Planets and Planetesimals Small Telescope) La Siljos observatorijoje Čilėje. Po kelių mėnesių stebėjimo astronomų dėmesį atkreipė reguliariais intervalais trumpam nutrūkstantis žvaigždės infraraudonasis signalas. Šie trikdžiai buvo siejami su aplink ją skriejančiais kitais dangaus kūnais. Toliau tiriant įsitikinta, kad tai egzoplanetos – ne Saulės sistemoje esančios planetos. 2015 m. jie aptiko tris maždaug Žemės dydžio planetas, skriejančias aplink nykštukinę žvaigždę. 2016 m. gegužę savo tyrimų medžiagą išspausdino „Nature“ žurnale.
2017 m. vasario 22 d. pranešta apie surastas kitas keturias egzoplanetas, skriejančias aplink žvaigždę TRAPPIST-1. Iš viso šiuo laikotarpiu tapo žinoma apie septynias Žemės grupės planetas, skriejančias aplink nykštukinę žvaidę. Be TRAPPIST teleskopo, stebėjimo darbams buvo pasitelkti antžeminis Very Large Telescope (VLT) Cerro Paranal kalnuose ir NASA kosminis Spitzer teleskopai.
Etimologija
Planetos įvardintos pagal jų atradimo eilę, pradedant pirmąja b, antrąja c ir t. t. Anksčiausiai atrastos trys pirmosios  planetos pavadintos b, c  ir d pagal jų didėjantį orbitinį periodą, o paskutiniai atrastos planetų grupės objektai atitinkamai pavadinti nuo e iki h.
Žvaigždės charakteristikos
TRAPPIST-1 žvaigždė yra M8,0 ± 0,5 spektro klasės, pagal masę maždaug 8% ir pagal spindulį – 11% Saulės dydžio. Jos temperatūra siekia 2550 K, amžius apie 500 mln. metų. Palyginimui, Saulės amžius yra apie 4,6 mlrd. metų, temperatūra – 5778 K.
Sprendžiant iš jos menko šviesio, žvaigždė gali egzistuoti iki 12 trln. metų. Žvaigždė turtinga metalų, jos metalingumas 0,04 ([Fe/H]) sudaro 109% Saulės kiekio. Žvaigždės šviesis tesiekia 0,05% Saulės šviesio ir dauguma jo išspinduliuojama infraraudonųjų spindulių spektre. Turi žymų savąjį judėjimą.
TRAPPIST-1 egzoplanetų sistema
Šioje sistemoje penkios planetos (b, c, e, f ir g) panašios savo dydžiais į Žemę, o dviejų (d ir h) dydžiai yra tarp Žemės ir Marso (dvigubai mažesnio už Žemę) dydžių. Trys (e, f ir g) sukasi gyvybės zonoje. Bendra šešių vidinių planetų masė sudaro apie 0,02% savo žvaigždės masės, panašiai kaip Galilėjaus palydovų prie Jupiterio, tad tikėtina panaši planetų sistemos evoliucija. Planetų tankiai yra apie 0,60–1,17 karto didesni už Žemės (ρ⊕, 5,51 g/cm³) ir byloja apie savo uolinę prigimtį. Matavimų paklaidos per didelės, kad galima būtų nurodyti, ar čia įtraukta žymi lakiųjų medžiagų dalis, išskyrus planetos f atvejį, kur reikšmė (0,60±0,17 ρ⊕) palanki ledo sluoksnio ir/ar išretėjusios atmosferos buvimui. miniatiūra|250px|right|X ašis: laikas nuo vid. tranzito, min. Y ašis: santykinis šviesumas. TRAPPIST-1 žvaigždės pritemimo linijos praslenkant pro ją kiekvienai iš planetų. Linijų kreivės skiriasi dėl planetų dydžio ir atstumo nuo žvaigždės
Planetos yra itin arti viena kitos ir šalia pačios žvaigždės. Visos septynios planetos apie savo žvaigždę skrieja kur kas arčiau, nei Merkurijus apie Saulę, nors ir daug toliau, nei Galilėjaus palydovai aplink Jupiteri. Atstumas tarp planetų b ir c yra tik 1,6 karto didesnis nei tarp Žemės ir Mėnulio. TRAPPIST-1 su savo planetų sistema išsitektų Merkurijaus orbitoje. Planetos turėtų būti aiškiai matomos vienos kitų danguje, o kai kuriais atvejais turėtų atrodyti kelis kartus didesnėmis, nei kaip Mėnulis atrodo iš Žemės.
Šešių planetų orbitiniai periodai - 1,51, 2,42, 4,04, 6,1, 9,1 ir 12,35 dienos – yra artimi orbitiniam rezonansui, t. y. jų tarpusavio santykiai gali būti išreikšti nedidelių sveikųjų skaičių santykiais. Paskutinės h planetos orbitinis periodas nėra aiškus, todėl jos rezonansas su likusia sistema nežinomas. b–g planetos su savo orbitinių rezonansų reikšmėmis yra ilgiausia žinoma beveik rezonuojančių planetų grandinė. Ji matyt, atsirado dėl planetų tarpusavio sąveikos joms migravus į vidų likutinio proplanetinio disko ribose po to, kai buvo susiformavusios su didesniais tarpusavio atstumais. Tokia vidinė migracija didina reikšmingo vandens kiekio buvimo tikimybę šiuose pasauliuose.
Tikėtina, šios planetos apie savo žvaigždę sukasi nesisukdamos apie savo ašį, todėl viena jų pusė yra nuolat atgręžta į žvaigždę, o kita – į kosmoso tamsą ir šaltį. Sinchroniškai besisukančios planetos, matyt, pasižymi ryškiais temperatūrų skirtumais, esančiais tarp jų nuolat apšviestų ir nuolat skendinčių tamsoje pusių. Dėl šios priežasties siaučia kylantys stiprūs vėjai. Tarpinėse zonose tarp priešingų pusių gali būti skysto vandens ar net gyvybės. Čia visas vanduo neturėtų virsti ledu nuo šalčio ar išgaruoti dėl aukštos temperatūros. Sprendžiant pagal kitų egzoplanetų duomenis, manoma, šios septynios planetos yra uolinės.
Kosminio rentgeno teleskopo XMM-Newton surinkti duomenys parodo, kad Žemės dydžio planetas ir jų atmosferas gyvybės zonoje smarkiai veikia Rentgeno ir ekstremali ultravioletinė spinduliuotė.
Atradimo reikšmė
Tolesnis žingsnis nagrinėjant sistemą – planetų atmosferų charakterizavimas pasitelkus „James Webb" kosminį teleskopą ir jų gyvybingumo galimybių vertinimas. Nežemiškos kilmės signalų paieškos sistema SETI jau pradėjo nuo TRAPPIST-1 sistemos sklindančių radijo bangų pasiklausymą ir planuoja jų daugiau.
Diana Rasimovičiūtė
thumb|Diana Rasimovičiūtė
Diana Rasimovičiūtė (g. 1984 m. vasario 25 d. Ignalinoje) – Lietuvos biatlonininkė.
Gabriel Popescu
(g. 1973 m. gruodžio 25 d.) – buvęs Rumunijos futbolininkas, rungtyniavęs Rumunijos rinktinėje.
Diana Rasimovičiūtė
Biografija
Pirmieji Dianos treneriai buvo Edvardas Rasimovičius, Aleksandras Ščechočichinas ir Vilius Repšys. Šiuo metu sportininkę treniruoja jos širdies draugas, taip pat žinomas, karjerą baigęs biatlonininkas, latvis Ilmars Bricis.
Gabriel Popescu
Nacionalinėje komandoje žaidė 1996–1998 m.
Diana Rasimovičiūtė
Olimpiniai rezultatai
Visų dalyvautų olimpinių žaidynių rezultatai.
2018 m. žiemos olimpinės žaidynės
2006 m. žiemos olimpinės žaidynės
2002 m. žiemos olimpinės žaidynės
Lounų rajonas
Lounų rajonas  – vienas iš septynių Ūsčio krašto rajonų. Administracinis centras – Lounai. 86 416 gyventojų (2016 m. duomenys).
Kovinėlis
left|120px
Kovinėlis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 5 km į vakarus nuo Salako, Salako miške. Ežero ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,13 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 158,8 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo ~ 5 ha dydžio Ligbalos pelkėje. Šiaurės vakaruose išteka upelis link Ligajų ežero (Ligajos upės baseinas).
Šiaulėnų tvenkinys
Šiaulėnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, Šiaulėnų miestelio pietinėje dalyje. Sudarytas Šušvės upės slėnio pietinėje pakrantėje. Tvenkinys stačiakampio formos. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,085 km. Altitudė 115,5 m. Krantai neaukšti, statoki, apaugę pavieniais medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Tvenkinys nenutekantis.
Ittihad Tanger
IR Tanger arba Ittihad Riadhi de Tanger (logiškai Union Sportive de Tanger), sutrumpintai žinomas kaip IRT – Maroko sporto klubas, įsikūręs Tanžero mieste. IRT turi krepšinio, tinklinio, rankinio, futsalo bei moterų futbolo skyrius.
Istorija
Klubas įkurtas 1919 m., kai susijungė Ittihad  Renaissance de Tangier ir FC Iberia.
2014–2015 m. tapo antros pakopos nugalėtojais ir pateko į Botola.
2017–2018 m. tapo šalies čempionais. Tai vienintelis klubo titulas per visą klubo istoriją.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė, Soccerway.
Klubo spalvinė gama
thumb|right|Ittihad Tanger thumb|right|Ittihad Tanger 2015/2016
Stadionas
Namų rungtynes klubas žaidžia Tanžero didžiąjame stadione, kuris vadinamas ibn Batuto stadionu ; talpina 45 tūkst. žiūrovų.
Norvegijos futbolo varžybos 1936 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1936 m.
Finalo rungtynės
''Fredrikstad FK nugalėjo 2-0 ir tapo taurės savininkais. (Trečią kartą.)''
K-141 Kursk
Du smarkūs sprogimai paskandino milžinišką branduoline energija varomą povandeninį laivą „Kursk“, pražudė didžiąją dalį jo įgulos, o išgyvenusiuosius įkalino ir paliko merdėti giliai po vandeniu. Tuo metu Rusijos karinis jūrų laivynas neturėjo pakankamai techninių galimybių išgelbėti likusius gyvus įgulos narius, o tarptautinė gelbėjimo komanda galėjusi išgelbėti jūreivius, neturėjo galimybės pasiekti jų laiku.
Pavel Badea
(g. 1967 m. birželio 10 d.) – buvęs Rumunijos futbolininkas, rungtyniavęs Rumunijos rinktinėje.
K-141 Kursk
Laivo parametrai
„K-141 Kursk“ - buvo „Oscar II“ klasės povandeninis laivas, sukurtas taip, kad galėtų naikinti didžiulius laivus, daugiausia lėktuvnešius. „Oscar II“ klasės povandeniniai laivai buvo 155 metrų ilgio, plotis plačiausioje vietoje siekė 18 metrų. Jo keliamoji galia – 19400 tonų. Laivas buvo varomas dviem OK-650 branduoliniais reaktoriais, kurie kartu sukūrė 97990 laivo arklio galių. Tokia galia laivui suteikė galimybę po vandeniu išvystyti 33 mazgų greitį. Kiekvienas „Oscar II“ klasės povandeninis laivas gabeno 24 „P-700 Granit“ raketas, kurių kiekviena buvo mažo lėktuvo dydžio – 10 metrų ilgio ir svėrė 6985 kilogramus. Didžiausias raketų greitis buvo 548,8 metrai per sekundę, nuotolis – 624 kilometrai. Taikantis į jų taikinius – lėktuvnešius, buvo naudojama dabar jau nebeveikianti palydovinio nukreipimo sistema „Legenda“. „P-700 Granit“ raketa turėjo 749,7 kilogramų sprogiąją galvutę, kurios pakako sunaikinti lėktuvnešį, arba 500 kilotonų galvutę, kurios taip pat užteko vienu smūgiu sunaikinti lėktuvnešį.
Tragedijos priežastys
2000-ųjų rugpjūčio 12-ąją „Kursk“ drauge su lėktuvnešiu „Admirolas Kuznecovas“ ir kreiseriu „Petras Didysis“ dalyvavo didelėse karinėse pratybose. „Kursk“ buvo apginkluotas „P-700 Granit“ raketomis ir torpedomis – buvo simuliuojamas „Admirolo Kuznecovo“ puolimas.
Repečkos
Repečkos – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Kurklių II.
K-141 Kursk
Tragedijos priežastys
11:20 valandą vietos laiku pratybų vietą supurtė povandeninis sprogimas, o po kelių minučių sekė dar smarkesnis sprogimas. Norvegijos seisminė stebėjimo stotis užfiksavo abu sprogimus. Paveiktas sprogimų, „Kursk“ nuskendo 108 metrų gylyje vertikaliu 20 laipsnių kampu. Vienas iš sprogimų perskrodė įpjovą priekiniame korpuse netoli torpedų skyriaus.
Rusijos karinio jūrų laivyno tyrimo taryba vėliau nustatė, kad sprogo viena iš povandeninio laivo 65-76A tipo sunkiasvorių torpedų, dėl to ir atsirado įpjova. Sprogimą sukėlė netinkamas suvirinimas, dėl kurio neišsilaikė vandenilio peroksido kuro kamera. Dėl vandenilio peroksido nuotėkio prasidėjo gaisras, kuris tuomet detonavo 65-76A tipo 408 kilogramų sprogiąją galvutę. Tai paskatino įpjovą korpuse virš torpedų skyriaus. Antrasis sprogimas detonavo likusias povandeninio laivo torpedas.
Pavel Badea
Nacionalinėje komandoje žaidė 1990–1992 m.
K-141 Kursk
Tragedijos priežastys
Skeptikų nuomone, laive įkalintus darbuotojus buvo galima išgelbėti, jei būtų laiku leista tarptautinei gelbėjimo komandai atvykti ir pradėti darbus. Tačiau Rusijos prezidentas Vladimiras Putinas, praėjus keletui dienų po tragedijos, spaudos konferencijoje sakė, kad jokie Rusijos ar užsienio šalių gelbėtojai techniškai negalėjo laiku pasiekti asmenų, esančių povandeniniame laive. Ekspertai paneigė šį vertinimą. Jų teigimu, iš karto priėmus Vakarų šalių pagalbos pasiūlymus, buvo tikėtina laiku atidaryti povandeninį laivą ir išgelbėti dalį išgyvenusių žmonių.
Tragedijos atminimas
„K-141 Kursk“ tragedijai atminti buvo pastatytas paminklas, o 2018 m. pristatytas režisieriaus Thomo Vinterbergo filmas „Kursk“. Taip pat yra išleista keletas knygų apie šią tragediją.
Įgula
Laive tragedijos metu dirbo 118 darbuotojų, o įgulos vadas buvo kapitonas leitenantas Dmitrijus Kolesnikovas.
Svietlikiai
Svietlikiai – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Musninkų.
Emilis Pileckis
Emilis Pileckis (g. 1990 m. birželio 27 d. Vilniuje)  – Lietuvos šachmatininkas, tarptautinis meistras (nuo 2009 m.), Lietuvos žaibo šachmatų čempionas (2009 m.), Lietuvos vyrų šachmatų rinktinės narys, šachmatų olimpietis.
Biografija
Mokėsi Vilniaus Mstislavo Dobužinskio vidurinėje mokykloje. Vilniaus miesto fizikos, chemijos, matematikos olimpiadų dalyvis ir prizininkas. Nuo 2005 metų dalyvaudavo ir nugalėdavo respublikinėse fizikos olimpiadose ir fizikos čempionatuose. 2009 metais papildomo ugdymo mokyklos „Fizikos Olimpas“ 15-osios laidos absolventas, gavo mokyklos baigimo bronzos pažymėjimą. Tais pačiais metais dalyvavo Tarptautinėje fizikos olimpiadoje (Meksika), kurioje gavo pagyrimo raštą. Valstybinių egzaminų fizikos ir matematikos įvertinimai buvo 100 iš 100 balų. 2009–2013 metais Vilniaus universiteto Fizikos fakultete baigė fizikos bakalauro, 2013–2015 m. – fizikos magistro studijas. Kelerius metus dirbo papildomo ugdymo mokykloje Fizikos Olimpas.
Treneris – Rišardas Fichmanas.
Išorinės nuorodos
Emilis Pileckis
Kovinis
Kovinis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 4,5 km į vakarus nuo Salako, Salako miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,29 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 158,9 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Pietvakariuose išteka upelis link Kovinėlio ežero (Ligajos upės baseinas).
Šilviai
Šilviai – kaimas Šilutės rajono savivaldybės pietuose, 8 km į rytus nuo Juknaičių. Praeina kelias.
Kutas (Irakas)
Kutas arba al Kutas, taip pat Kut al Amara – miestas rytiniame Irake, 160 km į pietryčius nuo Bagdado, Tigro kairiajame krante; Vasito muchafazos centras. Plentai į Bagdadą, Basrą, Nasiriją, Bakubą; upių uostas. Vystoma tekstilės (medvilnės), odos ir avalynės, maisto (aliejaus) pramonė, audžiami tradiciniai kilimai. Apylinkėse auginami ryžiai, soros ir kiti javai, sezamas, datulės, renkamos saldymedžio šaknys. Yra 1940 m. ant Tigro įrengta užtvanka ir drėkinimo kanalų sistema.
Istorija
1915–1916 m., I pasaulinio karo metais, osmanų kariuomenė apgulė ir užėmė britų valdytą Kuto tvirtovę.
Smaltiškis
Smaltiškis – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Skiemonių.
Šventosios tvenkinys
Šventosios tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Zarasų rajone, 6 km į pietus nuo Dusetų. Sudarytas užtvenkus Šventosios upę (Neries intakas) 204 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,38 km, plotis – iki 0,5 km. Altitudė 106 m. Pietinės tvenkinio dalies krantai aukšti. Pietvakarinis krantas užpelkėjęs, apaugęs miškeliais, vietomis plyti pievos. Rytinėje pakrantėje stūkso Sruogiškių miškas. Į šiaurę ir šiaurės vakarus telkšo virtinė žuvininkystės ūkio tvenkinių.
Tvenkinys įrengtas 1982 m.
Wilfried Sanou
(g. 1984 m. kovo 16 d.) – buvęs Burkina Faso futbolininkas, rungtyniavęs Burkina Faso rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001–2013 m.
Juodkalnijos literatūra
Juodkalnijos literatūra – Juodkalnijoje sukurtos literatūros (istorinės ir šiuolaikinės), kurtos daugiausia juodkalniečių, serbų ir susijusiomis kalbomis, visuma.
Nors kai kurie kūriniai yra parašyti mažiausiai prieš 800 metų (pvz., Dukljos šventiko kronika), svarbiausi ir reprezentatyviausi Juodkalnijos rašytojai gyveno XIX ir XX a. bei rašė daugiausia serbiškai.
Pirmoji knyga Juodkalnijoje atspausdinta prieš 500 metų.
SKV Altenmarkt (moterys)
„Altenmarkt“ arba SKV Der-Poolbauer Altenmarkt – Austrijos futbolo klubas iš Altenmarkto prie Trystingo. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą.
Istorija
Klubas įkurtas 1979 m., vėlesniais metais (2004) suburta moterų ekipa.
Nuo 2012–2013 m. sezono rungtyniavo moterų Bundeslygoje (aukščiausias divizionas).
Lisinė
Lisinė – deivė šumerų mitologijoje. Sutuoktinis – dievas Ninsikila. Deivės kulto centrai buvo šumerų miestai Adabas ir Kešas, kur ji garbinta drauge su broliu Ašgiu. Deivės vardu vadinta Antario žvaigždė. Kai kada šumerų buvo laikoma Deive Motina ir vadinama „motina Lisine“, siejama su Ninhursag (su šia deive tapatinama arba laikoma jos dukra).
SKV Altenmarkt (moterys)
Istorija
2013–2014 m. užėmė trečiąją vietą. Vėlesniais metais rezultatai buvo kuklesni.
Lisinė
Vėlesniais laikais deivės sutuoktinis Ninsikila, neteisingai supratus jo vardą, imtas laikyti deive, o Lisinė – vyriškąja dievybe.
Užpalių tvenkinys
Užpalių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Utenos rajone, Užpalių miestelio šiauriniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Šventosios upę (Neries intakas) 159,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 2,8 km, plotis – iki 0,39 km. Šiaurrytinėje dalyje yra 2 salos (0,48 ha ir 0,08 ha) ir keletas smulkių salelių vidurinėje dalyje. Altitudė 92 m. Krantai daugiausia žemi, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurinis krantas užpelkėjęs. Šalia įsikūrę Bajorų, Kaniūkų, Šeimyniškių kaimai. Vakarine pakrante nutiestas kelias, rytine pakrante – kelias Nr.5310 (Dusetos – Užpaliai – Vyžuonos).
2002 m. pastatyta 180 kW galios mažoji hidroelektrinė, įrengtas žuvitakis.
Spraguitis
Spraguitis – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Leliūnų.
Istorija
1986 m. Spraguičio kaimas prijungtas prie Pilviškių kaimo.
Club Nacional de Football
Club Nacional de Football – Urugvajaus futbolo klubas iš šalies sostinės Montevidėjo. Tai žymiausias ir tituluočiausias šalies futbolo klubas.
Vilkyškių apylinkė
Vilkyškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkyškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pagėgių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Barzdžiūnų apylinkės, dalis Žukų apylinkės ir dalis Lumpėnų apylinkės, 1963 m. – visa Žukų apylinkė, 1986 m. – dalis Rambyno apylinkės.
Club Nacional de Football
Be futbolo komandos, klubui „Nacional“ dar priklauso krepšinio, dviračių sporto, moterų futbolo, teniso, salės futbolo, tinklinio komandos.
Žymūs žaidėjai
Nacional klubo žaidėjai nuo pat pradžių sudarė Urugvajaus nacionalinės rinktinės pagrindą. Šio klubo žaidėjai su Urugvajaus rinktine laimėjo 1924 ir 1928 m. olimpines žaidynes, 1930 ir 1950 m. pasaulio čempionatus. Žemiau pateikti žymesni pastarųjų dešimtmečių futbolininkai, žaidę „Nacional“ komandoje.
Matagužai
Matagužai  – miestelis Juodkalnijoje, priklausantis Podgoricos opštinai. 1 299 gyventojai (2003 m. duomenys).
Gyventojai
! Metai ! Gyventojų skaičius
Podgorija
Geografija
Šis pailgas regionas, išsidėstęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, apėmė dalį Dinarų kalnyno – pačią aukščiausią jo dalį, esančią tarp palyginti derlingų Adrijos pajūrio žemumų (Duklia, Travunija ir Zahumlje) ir žemyninės Serbijos (Raškos ir Bosnijos) šiaurės rytuose. Tradiciškai buvo laikoma, kad regionas tęsiasi nuo Neretvos upės baseino iki Moračos.
Regionas buvo retai gyvenamas ir pasižymėjo aukštikalnių klimatu. Čia buvo Sinjajevinos, Durmitoro, Zelengoros kalnagūbriai. Išilgai regioną vagojo dviejų upių – Neretvos ir Pivos aukštupiai. Tai buvo natūrali skiriamoji riba tarp pajūrio ir žemyninės Serbijos.
Tradicinės župos regione buvo Onogost, Moratia, Comerniza, Piva, Gerico, Netusini, Guisenio, Com, Debreca, Neretva ir Rama.
Istorija
I tūkst. pr. m. e. Podgorija sudarė dalį Ilyrijos ir buvo gyvenama ilyrų. VII a. kraštas slavizuotas. Tačiau dėl savo gyventojų retumo, jis nebuvo priskiriamas prie 6 tradicinių proto-serbų regionų (Raška, Bosnija, Zahumlje, Duklia, Travunija ir Paganija), o neretai dalintas tarp trijų pastarųjų į tris atkarpas.
Jis niekada nesudarė nepriklausomos valstybės. Tik 960 m. mirus ankstyvajam serbų vienytojui Časlavui Klonimirovičiui, Duklios valdovas, užvaldęs Podgoriją, ją išskyrė kaip atskirą vienetą ir čia paskyrė valdyti savo sūnų Miroslavą. XI a. Podgorija priklausė Dukliai, nuo XII a. čia įsitvirtino Raška.
O jeigu Dievas būtų Saulė?
O jeigu Dievas būtų Saulė? – 2007 m. JAV sukurta televizijos drama
Turinys
Džeimė Spagnoleti, besiruošianti tekėti už advokato Džefo, dirba greitosios pagalbos priėmimo skyriuje ir pirmoji suteikia pagalbą čia atvykstantiems žmonėms. Tokių įvykių fone nuo šautinių žaizdų miršta Džeimės tėvas, policininkas, o netekti dar labiau apsunkina tai, kad mergina prieš mirtį su juo susipyko. Kamuojama prieštaringų jausmų, ji padaro klaidų darbe ir gauna priverstinį pasiūlymą laikinai persikelti į kitą skyrių. Čia ji susipažįsta su Melisa – pagyvenusia moterimi, kenčiančia nuo vėžio. Nors šios dukra desperatiški stengiasi priversti motiną gydytis, pastaroji atrodo susitaikiusi su likimu ir tiesiog nori nugyventi likusias dienas savo namuose. Po pradinės antipatijos, vėliau tarp Džeimės ir Melisos atsiranda ryšys, ir, stebėdama šios elgesį, jaunoji moteris pradeda suvokti, kad gyvenimas nesibaigia mirtimi...
Lounai
Lounai  – miestas Ūsčio krašte, šiaurės vakarų Čekijoje. Lounų rajono administracinis centras. Per miestą teka Ohržė. Svarbus geležinkelio mazgas. 18 407 gyventojai (2016 m. duomenys).
Istorija
Miestas įkurtas XII a. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1115 m. Išlikus šv. Petro bažnyčia, kuri buvo pastatyta forto vietoje. Suklestėjo ir išsiplėtė valdant Bohemijos karaliui Otokarui I-jam. Po Trisdešimtmečio karo smarkiai sumažėjo gyventojų skaičius. XIX a. antroje pusėje atsiradus geležinkeliui suklestėjo miesto ekonomika.
Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai.
Euro monetų rinkinys
Euro monetų rinkinys – visų aštuonių nominalų euro monetos, supakuotos į plastikinį maišelį. Šių rinkinių tikslas pirmiausia supažindinti tos tautos piliečius su nauja valiuta, eurais. Kitas tikslas yra užpildyti kasas eurais gerokai iš anksto iki euro įvedimo dienos. Paprastai šie rinkiniai yra parduodami vietiniuose bankuose prieš kelias savaites iki euro įvedimo.
Dažniausiai išleidžiami dviejų tipų rinkiniai; verslo rinkiniai ir rinkiniai visuomenei. Didžiausias rinkinių skirtumas yra monetų kiekis jame. Verslo rinkiniai yra skirti mažmenininkams, juose yra maždaug 100 eurų, verslo rinkiniuose yra daugiau monetų negu rinkiniuose, skirtuose visuomenei. Paprastai verslo rinkiniai pateikiami ritiniais, o rinkiniai, skirti visuomenei, supakuoti į plastikinį maišelį, nes juose yra nedidelis kiekis monetų.