cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltų prokalbė
Žodynas
Kai kurie žodžiai įgijo tik baltų kalboms būdingą prasmę, pvz., *dangus 'dangus', *medi̯an 'miškas', *gilus 'gilus', *langas 'langas', *tlākii̯as 'lokys', *tikras 'tikras', *bīlātei / *bildētei / *biltei 'kalbėti, byloti'. Prabaltai vertėsi gyvulininkyste ir žemdirbyste. Tai rodo turėti gyvulių pavadinimai *au̯is 'avis', *āžii̯as 'ožys', *āžē (< *āžii̯ā) 'ožka', *ēras 'ėras, ėriukas, avinas', *ešu̯ā 'kumelė', *ešu̯as 'arklys', *gōtas 'karvių banda', *gōu̯is (ir *kāru̯ē < *kāru̯ii̯ā) 'karvė', *paršas 'paršas'. Turėti šie prijaukintų paukščių vardai: *antis 'antis', *žans 'žąsis', *u̯ištā 'višta'. Žemdirbystės terminams priskirtini žodžiai *aisā 'iena; grąžulas', *artāi̯as 'artojas', *daržan 'daržas', *linai 'linai', *pelu̯ā / *pelau̯es 'pelai; kapoti šiaudai',*pūrai / *pūrā 'kviečiai', *sēmen 'sėkla', *sētei 'sėti', *šeinan 'šienas', *u̯agā 'vaga', *žirnii̯as 'žirmis'. Drevinės bitininkystės laikus siekia pavadinimai *medu 'medus', *bitē (< *bitii̯ā) 'bitė', *u̯aškas 'vaškas'. Turėti žodžiai žvejybai − *aldii̯ā 'valtelė, luotas', *a(k)stinas / *a(k)stis (kilm. *a(k)steis) 'aštri lazdelė, žeberklas', *tintlan 'tinklas', *angeri̯as / *anguri̯as 'ungurys'. Vėlesniu laikotarpiu baltai jau buvo pradėję apdoroti metalus − turimi pavadinimai *u̯ari̯an 'varis', *gelžā 'geležis', *pleinas 'plienas', *au(k)sas (ir *želtan) 'auksas', *sireblan 'sidabras'.
Gana lengvai galima atkurti senąsias baltų prokalbės ąžuolo (*anžlōlas), obels (*ābō(l)), beržo (*beržas), liepos (*leipā), uosio (*ōsis, kilm. *ōseis), klevo (*kl(i̯)au̯as) ir guobos (*u̯īnžinā > liet. vinkšna, 't. p.',  't. p.') pavadinimų formas, tačiau prabaltai neturėjo žodžių bukui, kukmedžiui ir gebenei pavadinti. Be lokio, taip pat turėti savi žodžiai voverei (*u̯ēu̯erē < *u̯ēu̯erii̯ā), kiaunei (*keunē / *kaunē < *keuni̯ā / *kauni̯ā) ir stumbrui (*žambras). Ši leksikos dalis padeda nustatyti baltų protėvynę.
Tyrimų istorija
Pirmasis baltų kalbų tarpusavio ryšius ir jų sąsajas su slavų kalbomis, taikydamas gana pažangius metodus, XVIII a. aprašė rusų mokslininkas M. Lomonosovas. Iš moderniosios lyginamosios kalbotyros kūrėjų pirmasis pripažino baltų kalbų svarbą danų kalbininkas R. Raskas (1814[1818]). XIX a. antrojoje pusėje ėmė įsigalėti terminas „baltų kalbos“, jį padėjo įtvirtinti G. H. Nesselmannas. Kai 1856–1857 m. vokiečių kalbininkas A. Schleicheris paskelbė pirmąją šiuolaikinę mokslinę lietuvių kalbos gramatiką, baltų kalbos jau buvo plačiai nagrinėjamos.
Dėl savo itin archajiškų ypatybių baltų kalbotyra tapo neatsiejama indoeuropeistikos dalimi. Vardažodžių fleksija, palyginti aiškiai sutampanti su indoeuropiečių prokalbės formomis, pradėta tirti bene pirmiausia. Vėliau buvo analizuojama ir tikslinama kirčiavimo sistema, priegaidės, nustatomos sąsajos su slavų, graikų kalbų ir sanskrito kirčiavimo bei priegaidžių sistemomis, taip pat nagrinėjama fonetika ir fonologija. XIX a. antrojoje pusėje − XX a. pradžioje itin svarų indėlį į baltų akcentologiją įnešė F. de Saussure’as, F. Fortunatovas ir A. Leskienas. F. de Saussure’as 1879 m. iškėlė laringalų (išnykusių gerklinių garsų) teoriją, ir baltų kalbų priegaidės, kirčio vieta buvo pasitelktos nustatant ir tikslinant laringalų pobūdį bei vietą skiemenyje.
John James Audubon
Džonas Džeimsas Odiubonas (John James Audubon), tikrasis vardas Žanas Žakas Rabenas (Jean-Jacques Rabin, 1785 m. balandžio 26 d. – 1851 m. sausio 27 d.) – amerikiečių savamokslis menininkas, gamtininkas ir ornitologas. Būdamas menininku ir domėdamasis ornitologija, buvo užsibrėžęs tikslą sudaryti visų Šiaurės Amerikos paukščių sąrašą su iliustracijomis. Pasižymėjo savo išsamiais tyrimais, kuriuos iliustruodavo piešiniais, vaizduojančiais paukščius jų natūraliose buveinėse. Pagrindinis jo darbas – spalvota knyga „ Amerikos paukščiai“ (, 1827–1839 m.) – laikomas vienu kokybiškiausiu kada nors atliktų darbų ornitologijos srityje. Odiubonas taip pat žinomas dėl 25 naujų rūšių atradimo. Jo vardu pavadinta Nacionalinė Odiubono draugija (, dažniausiai vadinama tiesiog Odiubonu . Taip pat jo garbei pavadinta daug gatvių visoje JAV. Dešimtys mokslinių pavadinimų, sugalvotų Odiubono, tebėra naudojami mokslo bendruomenės.
Selfoss (moterys)
„Selfoss“ moterų futolo ekipa, o trumpiau Selfoss – Islandijos sporto klubo moterų futbolo ekipa iš.
Istorija
Eilę metų rungtyniauja aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Úrvalsdeild.
2018 m. iškovojo trečią vietą, o 2019 m. – Islandijos futbolo taurę.
FC Costuleni
Kostulenio FC – Moldavijos futbolo klubas iš Kostulenio.
Gabriele Possanner
Iš pradžių Gabrielė dirbo medicinos pareigūne Bosnijoje ir Hercegovinoje, kur musulmonų moterys nesutiko būti apžiūrimos daktarų vyrų. 1894 m. įgijo medicinos laipsnį Ciuricho universitete, tačiau tik nuo 1897 m. gavo teisę atlikti medicinos praktiką, kai išlaikė egzaminus Vienoje. Taip ji tapo pirmąja moterimi, kuri baigė medicinos studijas Vienos universitete. Po to ji buvo vienintelė moteris daktarė Austrijos-Vengrijos ligoninėje iki 1903 m.
Klovainių valsčius
Klovainių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje. Centras – Klovainiai.
Istorija
Gyvavo XX a. tarpukariu.
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 4 220 žmonės:
Peručica
thumb|240px|Peručicos giria right|thumb|240px|Skakavaco krioklys Peručicos miške
Peručica  – pirmykštis miškas Europoje, Bosnijos ir Hercegovinos teritorijoje, netoli sienos su Juodkalnija. Tai viena iš keturių reliktinių Europos sengirių. Priklauso Sutjeskos nacionaliniam parkui. Sudaro griežtai saugomą rezervatą. Vietovė saugoma nuo 1952 m.
Peručicoje auga bukai, kėniai, eglės, skroblai, klevai. Šiuose miškuose auga aukščiausia žinoma paprastoji eglė (Picea abies), kurios aukštis – 63 m. Miške krenta 75 m aukščio Skakavaco krioklys, susidaręs Peručicos upėje (Sutjeskos intakas).
Padvarių II senovės žemdirbystės vieta
Padvarių II senovės žemdirbystės vieta – senovės žemdirbystės laukų liekanos pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Padvariuose (Kretingos seniūnija), 0,21 km į rytus nuo kelio Kretinga–Darbėnai, Akmenos upės (Padvarių tvenkinio) dešiniajame krante. Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Vieta
Teritorijos plotas – 0,1 ha.
0,56 km į rytus yra I senovės laukai, 2,7 km į pietryčius – priešistorinė gyvenvietė.
Tyrimai
2002 m. išaiškino ir žvalgė Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė (Vilniaus universitetas), Julius Kanarskas (Kretingos muziejus).
Trefelin BGC
Port Talboto „Trefelin Boys & Girls Club“ – Velso futbolo klubas iš Port Talboto.
Istorija
Klubas įkurtas 1984 m. Turi vyrų ir moterų komandas.
Vyrų ekipa
2019–2020 m. sezone ekipa tapo Welsh Football League Division One nugalėtojais.
2021–2022 m. sezone vyrai dalyvavo Cymru South. Jose užėmė vienuoliktą vietą iš šešiolikos dalyvių, kuri garantavo išlikimą antroje pakopoje.
Gasčiūnų valsčius
Gasčiūnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje, Žemaitijoje. Centras – Gasčiūnai.
Istorija
Valsčius gyvavo XX a. tarpukariu.
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 2 089 žmonės:
Povilas Kaziliūnas
Biografija
Gimė pasiturinčių ūkininkų - Juozapo Kaziliūno ir Grasildos Mortos Šakenytės šeimoje. Pradžios mokslus išėjo Vabalninko pradinėje mokykloje. 1890 - 1898 mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje. 1887 m. rugsėjo 1 d. dalyvavo Šavelskaja istorijoje, kai 49 Romos katalikai pasišalino iš priverstinių pamaldų gimnazijos cerkvėje. Už tokį poelgį už elgesį Povilas Kaziliūnas gavo 3. 1898 - 1907 studijavo Maskvos universiteto (fizikos-matematikos fakulteto) gamtos skyriuje ir Maskvos ūkio instituto Žemės ūkio skyriuje. Priklausė Maskvos lietuvių studentų draugijai.
1914 m. buvo Joniškio vartotojų draugijos revizijos komisijos narys. Šią veiklą aprašė tiek tuometinėje lietuviškoje spaudoje, tiek asmeniniuose susirašinėjimuose su Povilu Brazaičiu.
Pirmo pasaulinio karo metu 1914 - 1918 tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės trečiam korpuse. Už tarnybą apdovanotas šv. Stanislovo trečio laipsnio ordinu ir šventos Onos trečio laipsnio ordinu. Užtarnavo praporščiko laipsnį.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, priskirtas prie Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos nuo 1918 m. gruodžio mėn. 10 d., kur dirbo iki mirties.
1919 m. vienas iš Lietuvos žemės ūkio draugijos steigėjų.
1922 m. buvo Lietuvos agronomų sąjungos valdybos narys, sekretorius.
1928 m. metais apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu.
Rašydamas lietuviškoje spaudoje (Lietuvos žinios, Lietuvos ūkininkas, Žemė, Lietuva) pasirašydavo slapyvardžiais: Agr. P.K.; P.K.; P.K-nas.
Palaidotas Pabiržės senosiose kapinėse.
Ozrenas
Ozrenas  – kalnų masyvas šiaurės Bosnijoje ir Hercegovinoje, tarp Bosnos ir Sprečos upių. Driekiasi tarp Dobojaus ir Zavidovičių miestų. Kalną dalijasi Bosnijos ir Hercegovinos Federacija bei Serbų respublika. Kalnuose stovi serbų stačiatikių Ozreno Šv. Nikolajaus cerkvė.
Ozrene yra gausu gamtinių išteklių – geriamojo vandens, karštųjų versmių su gydomosiomis savybėmis, rūdos ir mineralinių išteklių.
NK Fužinar
NK Fužinar Ravne – Slovėnijos futbolo klubas iš Ravnės. Dar žinomas Fužinar Vzajemci pavadinimu.
Istorija
1937 m. buvo įkurtas klubas, turi senas tradicijas. Nepriklausomoje šalyje laimėjimais pasigirti negali. Dalyvavo žemesniųjų divizionų kovose.
Spalvinė gama
Mėlyna ir raudona spalvos.
Gradiška
Gradiška (taip pat Bosanska Gradiška) – miestas šiaurės vakarų Bosnijoje ir Hercegovinoje, dešiniajame Savos krante priešais Stara Gradišką (Kroatija), 45 km į šiaurę nuo Bania Lukos. Išsidėsčiusi Lijevčės lygumoje. Dauguma gyventojų – serbai.
Istorija
Vietovė apgyvendinta dar romėnų laikais ir vadinosi Municipium Servicium.
Posavina
thumb|200px|right|Savos upės baseino regionas. Posavina  – Savos upės baseino regionas Slovėnijoje, Kroatijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje ir Serbijoje.
Miestai Posavinoje
Miestai Kroatijoje:
Ben Simmons
Šalies rinktinė
B. Simonsas atstovauja Australijos vyrų krepšinio rinktinei nuo 2012 m. jaunimo iki 17 metų pasaulio krepšinio čempionato, kuriame jis dalyvavo būdamas 15 metų. Čempionate rinktinė iškovojo sidabro medalį.
Posavina
Miestai Posavinoje
Miestai Bosnijoje ir Hercegovinoje:
Ben Simmons
Šalies rinktinė
2013 m. Okeanijos krepšinio čempionate B. Simonsas tapo čempionu.
Kulšanšas
Kulšanšo vardas (cul alp) įrašytas ant Pjačencos kepenų. Dievybės vardas veikiausiai susijęs su etruskų kalbos žodžiu, reiškusiu „durys“, o šaknis culś atitinka. Iš tos pačios šaknies sudarytas demonės Kulšu, požemio pasaulio vartų sergėtojos, vardas.
Posavina
Miestai Posavinoje
Miestai Serbijoje:
Fylkir (moterys)
„Fylkir“ moterų futolo ekipa, o trumpiau „Fylkir“ – Islandijos sporto klubo moterų futbolo ekipa iš Reikjaviko.
Kulšanšas
Kortonoje aptikta bronzinė apžadinė Kulšanšo statulėlė, datuojama ankstyvojo helenizmo laikotarpiu. Ant kairės statulėlės kojos esama įrašo, nurodančio, kad tai apžadinė auka Kulšanšui. Kairioji dievo ranka įremta į šoną, o dešinėje rankoje galėjo laikyti raktą, tačiau jis neišliko. Ant dievo galvos – į šalmą panaši kepurė (greičiausiai galerus; tokius iš etruskų perimtus galvos apdangalus dėvėjo romėnų flaminai). Skirtingai nuo romėnų Jano, Kulšanšas pavaizduotas bebarzdis. Visgi Vulcuose aptikta terakotinių šio dievo galvų su barzda. Volateroje rasta Kulšanšą vaizduojančių monetų (taip pat datuojamos ankstyvojo helenizmo laikotarpiu); ant Kulšanšo galvos – galerus su apeksu, iš to sprendžiama, kad šis dievas pavaizduotas kaip žynys.
Fylkir (moterys)
Istorija
<...>
Nyderlandų futbolo varžybos 1959–1960 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 1959–1960 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Labirintas
thumb|250px|Stačiakampis labirintas
Labirintas (🇬🇷) – kokia nors dvimatė arba trimatė struktūra su supainiotais takais, aklakeliais. Į labirintą patekęs žmogus gali greitai pasiklysti ir neberasti jokio išėjimo.
Pats žodis „labirintas“ yra ikigraikiškos kilmės, kilęs iš Kretos. Jis paprastai aiškinamas kaip λαύρα („gatvelė, tarpeklis“) + ινθος („tvirtovė“). Kitas pirmojo sando aiškinimas teigia, kad pavadinimas kilęs nuo λάβρυς (dvigalis mikėniškas kirvelis sekira, simbolizuojantis ir dviragį gyvį). Žymiausias senovės labirintas buvo Kretoje, Knose. Pasak legendos, jį karaliaus Mino paliepimu pastatęs Dedalas, kad jame būtų galima laikyti siaubūną Minotaurą. Didvyris Tesėjas nužudęs Minotaurą ir iš labirinto išėjimą radęs dėka Ariadnės siūlo. Nors Mino labirinto liekanų nerasta, manoma, kad jis buvęs panašus į egiptietiškus. Senovės Egipte būta keleto labirintų, žymiausias iš kurių stovėjo Krokodilopolyje. Pasak to meto istorikų, šis labirintas buvęs ~200 m ilgio, 170 m pločio, sudarytas iš daug vidinių kambarių, ertmių, koridorių, rūmų. Labirinto taip pat būta ir Fajume – tai greičiausiai buvęs Egipto dievų panteonas. Labirintus statė ir etruskai – toks statinys buvęs Kliuzijuje, pastatytas vado Porsenos kapavietėje. Senovinių labirintų taip pat rasta Indijoje, Kinijoje, Skandinavijoje. Jie atliko apsivalymo, apsisaugojimo nuo piktųjų dvasių funkciją. Daug labirintiškų piešinių, struktūrų rasta Britų salose.
Labirintai išpiešti ir ant kai kurių viduramžių bažnyčių grindų (žymiausias – Šartro katedros labirintas Prancūzijoje). Tikintysis, siekdamas labirinto centro pasiekia išsivalymą nuo nuodėmių ir atranda savąją Jeruzalę.
XVIII–XIX a. iš gyvatvorių ir kitų želdynų sudaryti dekoratyvūs labirintai tapo populiaria dvarų, pilių sodų pramoga Vakarų Europoje.
Clube Ferroviário de Lichinga
Clube Ferroviário da Lichinga – profesionalus Mozambiko futbolo klubas, įsikūręs Lišingoje. Klubo spalvinė gama – žalia ir balta.
Istorija
2019 m. žaidė Antrame divizione ir Šiaurės zonoje buvo pirmi. Klubas buvo perkeltas į aukščiausią lygą.
2020 m. Mozambike futbolo čempionatas nevyko dėl pandemijos.
2021 m. buvo ketvirti Moçambola čempionate.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Lišingos miesto savivaldybės stadione, kuris dar vadinamas „Gegužės 1-osios dienos“ stadionu.
Padvarių senovės gyvenvietė
Padvarių senovės gyvenvietė (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 12314, senas vertybės kodas - A1653, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2468A) – priešistorinė gyvenvietė pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Padvariuose (Kretingos seniūnija), 0,52 km į rytus nuo kelio, Akmenos upės (Padvarių tvenkinio) kairiajame krante.
Vieta
Teritorijos plotas – 1,62 ha.
0,14 km į šiaurės rytus yra Padvarių senovės žemdirbystės vieta, 0,27 km į šiaurės vakarus – pilkapynas ir II senovės žemdirbystės vieta.
Tyrimai
1976 m. išaiškino, 1977, 1980 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis. 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
Rasta stulpinės konstrukcijos gyvenamųjų ir ūkinių statinių liekanų su židiniais ir ūkinėmis duobėmis, akmeninių trintuvų, smiltainio galąstuvų, degusio molio ir tinko gabaliukų.
1993 m. paskelbta naujai išaiškinamu istorijos ir kultūros paminklu (IP2468A), 2002 m. įrašyta į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1653), 2005 m. pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe.
Ancirabė
Ancirabė  – miestas centriniame Madagaskare, 167 km į pietvakarius nuo Antananaryvo. Vakinankaratros regiono administracinis centras. Geležinkelis ir plentas į Antananaryvą, taip pat keliai į Fianarancuą ir Toliarą. Tekstilės, maisto (mėsos, alaus, ryžių, tabako) pramonė. Kurortas. Greta miesto trykšta karštosios versmės, yra urano, torio rūdos, grafito, brangakmenių telkinių.
Pavadinimas Ancirabė malagasių kalba reiškia „vieta, kur daug druskos“. Miestas įkurtas norvegų misionierių kaip poilsio vieta.
Cazinas
Cazinas – miestas šiaurės vakarų Bosnijoje ir Hercegovinoje, 20 km į šiaurę nuo Bichačo, pasienyje su Kroatija. Tarp gyventojų vyrauja musulmonai, yra mečetė, Ostrožaco pilis, Radetinos bokštas.
Dekurionas
Romos respublikos armija
Romos respublikos laikais (300–88 m. pr. m. e.) „polybiškas“ legionas iš piliečių turėdavo ir 300 kavaleristų dalinį, padalintą į 10 turmų po 30 raitelių. Kiekvienai turmai vadovavo 3 dekurionai, kuriuos išsirinkdavo patys turmos nariai. Nors reiškia 'dešimties vadas', manoma, kad turma nebūdavo suskirstyta į tris dešimtukus, o vienas dekurionas būdavo turmos vadas, o kiti du – jo pavaduotojai. Visi dekurionai būdavo Romos raitelių luomo nariai kaip ir daugelis jų pavaldinių.
Romos imperijos armija
Romos principato laikais (30 m. pr. m. e. – 284 m. e. m.) imperinėje Romos armijoje dekurionai irgi vadovavo kavaleristų turmoms, bet jau be pavaduotojų dekurionų. Kaip ir daugelis kitų imperinės armijos kareivių dekurionai buvo daug metų tarnaujantys profesionalai, dažniausiai – savanoriai.
Romos imperiniame legione, turinčiame apie 5500 karių, būdavo 120 kavaleristų dalinys (4 turmos). Kadangi tada paprastai būdavo apie 30 legionų, imperinė legionų kavaleriją sudarydavo tik apie 3600 kavaleristų (nors viso Romos armija turėjo apie 80 tūkstančių kavaleristų). Vienu metu legionuose būdavo apie 120 kavalerijos dekurionų.
Didžioji dalis imperinės kavalerijos būdavo auksiliarijų pulkuose. Auksiliarijų kariuomenė buvo reguliari imperijos kariuomenė, sudaryta iš imperijos pavaldinių, kurie nebuvo Romos piliečiai ir buvo žinomi kaip peregrinai.
Ala (pažodžiui 'sparnas') buvo grynai kavalerijos dalinys, kuriame būdavo 480 kavaleristų (16 turmų su 16 dekurionų). Dviguboji ala turėdavo 720 kavaleristų (24 turmos). Imperatoriaus Adriano valdymo laikais buvo apie 90 alų. Be alų auksiliarijų kariuomenėje būdavo dar vienas kavalerijos dalinių tipas raitelių kohorta (cohors equitata) – pėstininkų dalinys su 120 kavaleristų (4 turmos). Dvigubojoje raitelių kohortoje būdavo 240 kavaleristų (8 turmos). Adriano laikais buvo apie 180 raitelių kohortų. Tad auksiliarijų kariuomenėje vienu metu būdavo apie 2500 dekurionų.
Sarah Gadon
Sara Gadon (g. 1987 m. balandžio 7 d. Toronte) – kanadiečių aktorė.
Biografija
Sara gimė psichologo ir mokytojos šeimoje, turi vyresnį brolį Džeimsą. Jų šeima turi anglų ir italų šaknų. Aktorės karjerą Sara pradėjo būdama 11 metų nedideliu vaidmeniu TV seriale „Jos vardas Nikita“. Vėliau ji taip pat pasirodė serialuose „Are You Affraid of the Dark?“, „Twice in a Lifetime“, „Mutant X“ ir kt.
Po serialų sekė vaidmenys TV filmuose, o už vaidmenį juostoje „The Other Me“ (2000) buvo nominuota „Young Artist Award“ apdovanojimui. Vėliau ji nusifilmavo trijuose David Cronenberg juostose „Dangerous Method“ (2011), „Cosmopolis“ (2012) ir „Maps to the Stars“ (2014). 2011 m ji taip pat pasirodė ir juostoje „Dream House“ kartu su Daniel Craig, Naomi Watts ir Rachel Weisz. 2016 m. Sara atliko vieną pagrindinių vaidmenų seriale „11.22.63“.
Nitra (upė)
Nitra  – upė vakarinėje Slovakijoje; Vaho kairysis intakas. Prasideda Vakarų Karpatuose, Mažosios Fatros masyve. Vingiuoja pietų, pietvakarių kryptimi tarpukalnių slėniu. Įteka į Vahą Komarne, šalia jo žiočių.
Sarah Gadon
Biografija
2015 m. ji režisavo dokumentinio serialo „Reelside“ vieną iš epizodų.
Nitra (upė)
Pagrindiniai intakai:
Sarah Gadon
Televizija
right|thumb|170px|2011 m.
Nitra (upė)
Miestai prie Nitros: Prievidza, Boinicė, Topolčanai, Nitra, Nove Zamkai, Komarnas.
Hronas
Hronas  – upė vidurio Slovakijoje; Dunojaus kairysis intakas. Prasideda Žemuosiuose Tatruose, Kraliova Golios kalno papėdėje. Teka į pietvakarius kalnų slėniu, žemupyje pasuka į pietus ir teka Dunojaus vidurupio lyguma. Įteka į Dunojų netoli Šturovo ir Estergomo miestų.
Hrono baseinas užima ~11 % Slovakijos teritorijos. Didžiausias debitas – 1050 m³/s, minimalus – 7,6 m³/s. Nuo XVII iki XX a. pr. Hronu plukdyta mediena. Miestai prie Hrono: Breznas, Banska Bistrica, Sliačas, Zvolenas, Žiaras prie Hrono, Žarnovica, Nova Bania, Tlmačė, Levicė, Željezovcė, Šturovas.
Bazilionų valsčius
Bazilionų valsčius (1864–1947 m. Padubysio valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Bazilionai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1864 m. Kauno gubernijoje. 1905 m. lapkričio 26 d. miestelio ūkininkai užėmė valsčiaus būstinę, nutraukę valsčiaus teismą, išvaikė teisėjus, užantspaudavo spintą su teismo bylomis, atėmė raktus, išvaikė valsčiaus tarnautojus, užkalė būstinės langus, duris ir pastatė sargybą. Po savaitės revoliuciniai įvykiai buvo numalšinti. Po I pasaulinio karo valsčius panaikintas, tačiau atkurtas 1930 m. iš dalies Kurtuvėnų ir Pašiaušės valsčių. 1947 m. lapkričio 6 d. pakeistas valsčiaus pavadinimas, o dalis teritorijos perduota naujam Kurtuvėnų valsčiui. Galutinai Bazilionų valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šiaulių rajonui (4 apylinkės) ir Tytuvėnų rajonui (1 apylinkė).
Raheem Sterling
Tarptautinė karjera
Sterling pirmą kartą Anglijos iki 16 m. jaunimo rinktinėje debiutavo 2009 m. lapkričio 5 d., rungtynėse prieš Šiaurės Airiją. Buvo pakviestas atstovauti Angliją 2011 m. FIFA U-17 pasaulio taurėje. Pirmą įvartį pelnė rungtynėse prieš Ruandą. Taip pat pelnė įvartį į Argentinos vartus. 2012 m. rugsėjo 10 d. buvo pakviestas į nacionalinę rinktinę į 2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynes prieš Ukrainą. Deja, rungtynes praleido ant atsarginių žaidėjų suolelio. 2013 m. spali pirmą kartą buvo pakviestas į Anglijos U-21 rinktinę. Spalio 16 d. debiutavo prieš Serbiją. Anglijos rinktinėje debiutavo 2012 m. lapkričio 14 d., išvykos draugiškose rungtynėse prieš Švediją. Pirmąjį įvartį už Anglijos iki 21 m. rinktinę pelnė 2013 m. rugpjūčio 13 d., rungtynėse 6–0 nugalėjus Škotijos bendraamžius.
Kartenos paminklas partizanų vadui Jonui Žutautui
Kartenos paminklas Kadugio būrio partizanų vadui Jonui Žutautui atminti yra pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kartenoje (Kartenos seniūnija), Mokyklos g. 4.
Paminklas
Monumentas plokščias, dviejų tarpsnių, susideda iš cokolio, stelos ir ornamentuoto kryželio.
Cokolis betoninis, gulsčio stačiakampio pavidalo. Priekinės pusės viršuje įbetonuota pailga juodo šlifuoto akmens plokštė, skirta gėlėms prie paminklo padėti.
Virš cokolio kylanti stela betoninė, stačiakampė, plokščia, plonėjanti į viršų, užsibaigianti siauresne viršūne. Pagrindiniame fasade įbetonuota juodo poliruoto akmens memorialinė lenta. thumb|left|250px Memorialinės lentos viršuje iškaltas dviejų ąžuolo lapų pusvainikis, juosiantis Jogailaičių dvigubą kryžių. Po juo pavaizduotas jauno vyro portretas anfas iki krūtinės, o į dešinę nuo jo iškaltas užrašas: „L. L. A. Žemaičių apyg; „Kardo“ / rinkt., štabo narys, spaudos, informacijos ir / propagandos agentūros v-kas, Kartenos / „Kadagio“ - vėliau Buganto kuopos vadas. / Buvo išduotas, žuvo nelygioje kovoje su / stribais, Budrių km. Ribose. 1946. 06. 05. / mokytojas - Partizanas / Jonas Žutautas / „Ramūnas“ 1921. 09. 08 / Jo lavoną čia niekino, nežinia kur palaidojo.“
Paminklo viršuje kyla ornamentuotas kryželis-saulutė su kristograma (IHS) ties viduriu. Kryželio apačioje prie stiebo privirintas nedidelis apskritimas, nuo kurio į abi puses atsišakoja po ąžuolo lapą.
Paminklo aukštis – 1,95 m, plotis – 82 cm, gylis – 51 cm.
Istorija
Šioje vietoje 1946–1951 m. Kartenos valsčiaus saugumiečiai ir stribai užkasdavo Kartenos apylinkėse žuvusių Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Kadugio būrio, vėliau – Buganto kuopos, partizanų ir NKVD–MVD–MGB Kartenos poskyrio būstinėje nužudytų kovotojų už Lietuvos laisvę palaikus. thumb|left|250px|Paminklai partizanams NKVD–MVD–MGB Kartenos poskyrio būstinės kieme Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio Kartenos rėmimo grupės ir Kartenos apylinkės tarybos iniciatyva 1990 m. buvo atlikti kasinėjimai, kurių metu rasti žmonių palaikai 1991 m. birželio 2 d. iškilmingai perlaidoti Kartenos kapinėse, o užkasimo vietoje žuvusiųjų atminimui pastatytas paminklinis akmuo.
Skaraitiškės dvaras
miniatiūra|250px|right|Dvaro rūmai 2013 m.
Kartenos paminklas partizanų vadui Jonui Žutautui
Istorija
Minint Kardo rinktinės Kadugio būrio (Buganto kuopos) įkūrimo 70-metį, Kovų už Lietuvos nepriklausomybę įamžinimo Kartenos draugijos vadovo Juozapo Antano Vilucko rūpesčiu partizanų laidojimo vietoje šalia paminklo žuvusiems už Lietuvos laisvę 2015 m. gegužės 29 d. buvo atidengtas ir pašventintas paminklas Kadugio būrio įkūrėjui ir vadui Jonui Žutautui–Ramūnui (1921–1946) atminti.
Paminklo ir kaltinio kryželio meistras – Juozapas Antanas Viluckas, memorialinės lentos autorius – karteniškis akmens meistras Kęstutis Domarkas.
Skaraitiškės dvaras
Skaraitiškės dvaras – dvaras Raseinių rajone, Skaraitiškės kaime.
Zeudi Araya
Zeudi Araja (g. 1951 m. vasario 10 d. Dekemharėje) – kino aktorė ir prodiuserė.
Skaraitiškės dvaras
Šalia dvaro kažkada buvo išdėstytos akmeninio mūro arklidės ir daržinės, iš kurių šiuo metu likę tik pamatai. Šiaurinėje dvaro pusėje stūkso ūkinis pastatas, kažkada naudotas kaip maisto atsargų saugykla. Pastato sienų storis siekia apie metrą, todėl pastato viduje temperatūra apylygiai laikėsi ištisus metus.
Zeudi Araya
Biografija
Araja gimė dabartinės Eritrėjos mieste Dekemharėje, tuometinėje Etiopijos ir Eritrėjos federacijoje, diplomato šeimoje, kuris 7 ir 8 praėjusio amžiaus dešimtmečiuose buvo šavo šalies ambasadorius Italijoje.
Skaraitiškės dvaras
Į rytus nuo dvaro buvo parkas, taip pat tvenkinys, gautas patvenkus Dembulę. Dar vienas tvenkinys buvo sukurtas patvenkus Tvarkantę, prie šio tvenkinio užtvankos buvo pastatytas akmeninis vandens malūnas, tačiau sovietmečiu neprižiūrimas sugriuvo.
Nuo dvaro į pietų pusę buvo pasodinta medžių alėja, kuri baigėsi trimis kaštonais, po kuriais buvo pastatytas masyvus medinis kryžius. Sovietmečiu Skaraitiškė buvo judri gyvenvietė, tačiau pastaruoju metu gyvenamų namų praktiškai nebeliko, jauni gyventojai išsikėlė, o senieji išmirė.
Istorija
Faktiniais šaltiniais neparemtas pasakojimas, jog dvaro vardas kilo nuo Žemaitijos bajorų Skaraičių, kurie neva dar Vytauto laikais prižiūrėjo didžiules valdovų valdas.
Poros šimtmečių senumo istoriniuose šaltiniuose miškų ir žemių plotai tarp Šiluvos ir Dubysos upės įvardijami Skaraitiškės raktu, jis XVIII a. pradžioje atiteko broliams Gabševičiams. Vienas iš jų buvo Šiluvos bažnyčios infulatas, todėl miškus padovanojo bažnyčiai. Kitas gavo Skaraitiškės dvarą su palivarkais.
Viena iš Gabševičių dukrų ištekėjo už Raseinių žemės teisėjo Tomo Sirjatavičiaus, jai dvaras atiteko kaip kraitis. Savo ruožtu Sirjatavičiai vyresniajai dukrai Teklei tą patį kraitį atidavė išleisdami už Jono Bilevičiaus. XIX a. pradžioje dvaras garsėjo pavyzdingai tvarkomu ūkiu, modernia žemės ūkio technika, gerais savininkų ir valstiečių santykiais. 1838 m. vietoje senų medinių pastatyti išlikę dabartiniai mūriniai dvaro rūmai.
Zeudi Araya
Asmeninis gyvenimas
Araja buvo ištekėjusi už 26 metais vyresnio prodiuserio Franco Cristaldi, kurio filmuose dažnai vaidino. Po šio mirties 1994 m. ji gyvena su režisieriumi Massimo Spano, su kuriuo susilaukė sūnaus (1995 m.).
Kita
2021 m. grožio konkursą Mis Italija laimėjusi Zeudi Di Palma sakė, kad šiuo vardu buvo pavadinta Arajos garbei.
right|thumb|170px|Kadras iš filmo „[[Mergina mėnulio spalvos oda“]]
Skaraitiškės dvaras
Istorija
Yra teigiančių, jog dvare po 1831 m. sukilimo slapstėsi ir 1836 m. mirė Vilniaus universiteto Lietuvių kalbos katedros steigimo iniciatorius, slaptos „Nenaudėlių” draugijos įkūrėjas Kazimieras Kontrimas (1776–1836). Jo darbus vėliau tęsė sūnėnas Leonas Kontrimas, o po jo – Ignas Kontrimas. Jie abu aktyviai dalyvavo Kaune įsteigtos Lietuvos žemės ūkio draugijos veikloje, įgytos žinios jiems padėjo tvarkant dvaro reikalus, todėl ūkis ir toliau buvo pavyzdinis, XIX a. jam priklausė 710 dešimtinių žemės.
I pasaulinio karo metais palei Skaraitiškę ėjo fronto linija, dvaro rūmuose buvo apsistoję vokiečių kareiviai, o dvaro savininkas Ignas Kontrimas buvo priverstas pasitraukti – 1915 m. jis Kėdainiuose susirgo ir mirė. Būtent karo metais dvare kilo gaisras ir sudegė 14 dvaro sodybos pastatų.
1918 m. iš Maskvos grįžęs Igno brolis inžinierius-architektas Pranas Kontrimas ėmė rūpintis nuniokotu dvaru – daugelis pastatų sudegę, gerokai apnaikintas parkas (1922 m. užėmė apie 11 ha). Palaipsniui dvarą atstatęs ir iki 1940 m. čia šeimininkavo, dvarui priklausė 142,32 ha žemės. Dvare saugotas nežinomo dailininko XVIII a. tapytas LDK iždininko Ignoto Kontrimo portretas, senoviniai baldai, dvaro biblioteka, Raseinių apskrityje buvusi viena iš turtingiausių.
Sovietų valdžia visus dvaro pastatus nacionalizavo, vertingiausi daiktai pateko į Tytuvėnų bazę, iš kur buvo numatyta paskirstyti po Telšių „Alkos” ir Šiaulių „Aušros” muziejus. Dvaro savininkė M. Kontrimienė ir jos dukra Sofija buvo ištremtos į Sibirą.
Teisinė kultūra
Teisinė kultūra – socialinės kultūros ir teisinės sistemos dalis. Apima teisinių posistemių (teisės, teisinių organizacijų, teisininkų) kultūrą, asmenų teisines kultūros nuostatas, procesų kultūrą (pvz., teisėkūros, teisės politinių procesų kultūrą). Gali būti išskiriama kolektyvinė ir individuali teisinė kultūra. Neturi tiesioginio ryšio su teisiniu švietimu, teisine sąmone, teisiniu išsilavinimu (pvz., turintis aukštąjį teisinį išsilavinimą, plačios teisinės erudicijos žmogus gali būti žemos teisinės kultūros).
Iremelis
Iremelis  – kalnų masyvas pietų Uralo kalnuose, Rusijoje, Baškirijos respublikoje, (šiaurės vakaruose ribojasi su Čeliabinsko sritimi). Aukščiausia viršūnė – Didysis Iremelis (1589 m). Mažasis Iremelis (1449 m) yra už 6 km šiaurės rytuose. Irmelyje prasideda Belajos upė.
Susidaręs iš kvarcitų ir kristalinių skalūnų. Šlaituose auga spygliuočių miškai, aukščiau – kalnų tundra.
Aukščiausia Pietų Uralo viršūnė Jamantau (1638 m) yra nutolusi 53 km nuo Didžiojo Iremelio.
Griškabūdžio šventoriaus koplyčia
Griškabūdžio šventoriaus koplyčia (ar koplytėle) vadinamos trys nevienodo stiliaus ir dydžio mūrinės koplyčios, stovinčios Šakių rajone, Griškabūdžio bažnyčios šventoriaus kampuose:
Ukmergės tvenkinys
Ukmergės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Ukmergės miesto šiaurinėje dalyje – Šlapiuose. Sudarytas užtvenkus Vilkmergėlės upelį (Šventosios intakas) 1,9 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,43 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 64,8 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę medžiais ir krūmais, plyti pievos, įsikūręs individualių namų kvartalas. Tvenkinio užtvanka eina viena iš pagrindinių miesto gatvių – Žiedo gatvė. Prie tvenkinio įkurtas Svajonių parkas.
Joshua Lewinsohn
Jošua Levinsonas (1833 m. Viešučiuose, Rusijos imperija – ?) – mokytojas, rašytojas.
Biografija
Gimė 1833 m. Viešučiuose. Mokėsi Talmudo Žagarės ješivoje pas savo dėdę Simon Hurvitz. 1865 m. baigė Mintaujos gimnaziją. Nuo 1857 m. rašė įvairius straipsnius į laikraščius Ha-Maggid, Ha-Melitz ir Ha-Shachar. Taip pat rašė straipsnius į vokišką Rygos laikraštį Rigasche Zeitung. 1868 m. Vilniuje išleido Rusijos imperijos geografijos ir topografijos knygą Eretz Russia u-Melo'ah, 50 žydų biografijos knygą Toledot Anshe Shem be-Yisrael bei žydų verslo istoriją Toledot Sechar ha-Yehudim. 1874 m. paskirtas Tukumo žydų mokyklos direktoriumi.
Lenkijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Lenkijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Rio de Žaneiro–Niterojaus tiltas
Rio de Žaneiro–Niterojaus tiltas, oficialiai Prezidento Kostos i Silvos tiltas (Ponte Presidente Costa e Silva) – sijinis tiltas Brazilijoje, Rio de Žaneiro valstijoje, driekiasi per Gvanabaros įlanką tarp Rio de Žaneiro ir Niterojaus miestų. Tai ilgiausias tiltas Lotynų Amerikoje (neskaitant Limos metro viaduko).
thumb|left|240px|Tiltas iš apačios thumb|left|240px|Tiltas iš aukštai
Tiltas ar tunelis per Gvanabaros įlanką planuotas nuo seno, nes anksčiau tarp Rio de Žaneiro ir Niterojaus tekdavo daryti 100 km lankstą per Mažės miestą. 1963 m. pradėti tilto projektavimo darbai, 1968 m. prezidentas Arturas da Kosta i Silva pasirašė dekretą dėl tilto statybų, o pačios statybos vyko 1969–1974 m. Darbus vykdė Brazilijos konsorciumas „Camargo Correa“ bei Britanijos bendrovės „Cleveland Bridge & Engineering Company“ ir „Redpath Dorman Long“.
Tilto ilgis 13,29 km (iš jų 8,8 km virš vandens), plotis 27 m, centrinė dalis iškilusi virš vandens 72 m, kad netrukdytų laivybai. Tiltas patenka į greitkelio BR-101 (Torusas–San Žozė do Nortė) trasą.
James Blake (1989)
Džeimsas Bleikas – kompozitorius ir atlikėjas iš Didžiosios Britanijos. Iki 2010 m. jis studijavo muziką Goldsmiths universitete. Džeimsas pradėjo savo karjerą išleisdamas savo pirmą singlą „Air & Lack Thereof“ 2009 m. vasarą. Jį sekė antras singlas „The Bells Sketch“. 2010 m. Džeimsas išleido savo pirmąjį EP „CMYK“ kuris pasiekė pripažinimą tarp muzikos kritikų visame pasaulyje. Tais pačiais metais, lapkričio 28 jis išleido pirmąjį singlą „Limit To Your Love“ iš savo debiutinio albumo James Blake, jis pasiėkė 47 viete Jungtinės Karalystės muzikos sarašuose. Didžiąją 2010 dalį Džeimsas praleido įrašiėdamas savo pirmąjį albumą kuris buvo išleistas 2011 m. vasario 7d. Kovo 7d. jis išleido antrąjį albumo singlą „The Wilhelm Scream“ kurį 2011 vasarą sekė trečiasis – „Lindisfarne“. Metų pabaigoje pasirodė dar du mini albumai, pianino baladžių kolekcija Enough Thunder ir ankstesnę, eksperimentinę šokių muziką primenantis Love What Happened Here. Po metų pertraukos, 2013-tųjų pradžioje Džeimsas pristate savo antrąjį albumą Overgrown, kurį įrašė kartu su Brian Eno ir RZA iš Wu-Tang Clan. Albumas prekyboje pasirodė Balandį. Jį sekė singlas „Retrograde“ ir pasaulinis kritikų pripažinimas. Tais pačiais metais Overgrown laimejo prestižinį Anglijos „Mercury“ prizą kuris yra iteikiamas geriausiam metų albumui.
Kriukų valsčius
Kriukų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Kriukai.
Istorija
Įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškio rajonui (6 apylinkės).
Gyvenvietės
Valsčiaus vietovardžius 1935 m. Lietuvių kalbos instituto Vardyno skyriaus archyvo duomenimis aprašė ir išnagrinėjo Nerija Jodelienė. 1923 m. surašytos gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 3437 žmonės:
Audrius Nakas
Audrius Nakas (g. 1967 m. balandžio 9 d. Kaune) – Lietuvos režisierius, teatro ir televizijos aktorius, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė mokslų daktaro Algimanto Jono Nako šeimoje, brolis – kompozitorius Šarūnas Nakas.
1986 m. baigė M. K. Čiurlionio menų mokyklos doc. Eugenijaus Ignatonio fortepijono klasę. 1992 m. baigė Lietuvos konservatorijos Vaidybos katedros aktorių-režisierių kursą (vadovas Jonas Vaitkus). Vaidino „Šėpos“, Nacionaliniame, savo paties įkurtame Didžiajame Vilniaus teatre, sukūrė porą vaidmenų Oskaro Koršunovo teatre. Režisavo keletą teatro spektaklių („Jelizaveta Bam“, „Domingo de Ramos“, „Genijaus dirbtuvė“ ir kt.).
Televizijoje debiutavo Rolando Kazlo humoro laidoje „Aš su jumis“. Išgarsėjo Darbo biržos direktoriaus vaidmeniu laidose „Ragai“ ir „Dviračio šou“.
Portalo „ekspertai.eu“ įkūrėjas bei vienas visuomeninės vaizdo vagos „PressJazz TV“ įkūrėjų. Lietuvos kultūros kongreso tarybos narys. Politinės partijos „Drąsos kelias“ steigėjas. Nepartinis. 2015–2016 m. LR Seimo narys.
Vedęs. Žmona Inga, vaikai – Morta, Dominyka, Žygimantas Augustas Jonas, Ugnė Adelė.
Buvusi žmona Rimantė Valiukaitė, bendra dukra Morta.
Afganistano istorija
Afganistano istorija – tautų ir valstybių dab. Afganistano teritorijoje raida nuo seniausių laikų iki dabarties. Šiame straipsnyje daugiau koncentruojamasi ties pietinio Afganistano (Puštūnistano) istorija.
Regioniškumas
thumb Iki XVIII a. pabaigos atskiros dabartinio Afganistano teritorijos dalys vystėsi nepriklausomai viena nuo kitos. Šioje teritorijoje galima išskirti kelis didelius istorinius regionus:
Priešistorė
thumb|Mundigako radiniai Žmonės dabartiniame Afganistane apsigyveno nuo viduriniojo paleolito. Archeologiniai kasinėjimai parodė, kad pirmykščiai žmonės čia gyveno prieš 50 000 metų.
Jau priešistoriniais laikais Afganistano teritorija tapo svarbia tranzitine zona senovės prekyboje. Per ją ėjo prekybiniai keliai, jungę Mesopotamiją su Indo civilizacija rytuose ir su Badachšanu šiaurėje. Pirmieji spėjami centrinio Afganistano gyventojai buvo dravidai ar mundai. Kalnuota Arachosija jau VII tūkst. pr. m. e. tapo neolitinės revoliucijos židiniu ir čia atsirado pirmosios priešistorinės žemdirbių kultūros ir nuolatinės jų gyvenvietės. Arachosijoje išdygusios gyvenvietės: Rachman Delis, Periano Gundajus ir Rana Gundajus, vaidino svarbų vaidmenį prekyboje tarp Badachšano ir šiaurinio Indo slėnio (Ankstyvosios Harapos kultūros).
III tūkst. pr. m. e. antrojoje pusėje šiauriniame Afganistane klestėjo Baktrijos-Margianos archeologinis kompleksas, o Sistano baseine buvo vienas ir didžiausių ir pažangiausių to meto pasaulio miestų Šahri Suchtė. Tuo tarpu pietinė teritorijos dalis buvo stipriai veikiama Indo slėnio civilizacijos. Manoma, kad netoli dabartinio Kandaharo stovėjęs Mundigakas galėjo būti Indo civilizacijos kolonija.
Senovė
II tūkst. pr. m. e. Afganistano teritoriją iš šiaurės apgyvendino iranėnai, kurie pamažėle išstūmė ar asimiliavo vietinius gyventojus. Iranėnai suformavo dabartinių tadžikų, puštunų, beludžių protėvius. Čia formavosi atskiri kultūriniai iranėnų regionai – Baktrija, Arija, Arachosija, Gandhara, Gedrosija, Drangiana. Visame senovės iranėnų pasaulyje plito zoroastrizmas.
Nėra sutariama kiek Afganistano teritorijos valdė Medijos imperija VII a. pr. m. e., tačiau VI a. pr. m. e. visas Afganistanas jau buvo valdomas Achemenidų imperijos, ir čia suformuotos jos satrapijos. Įrašuose minimas Arachosijos vietininkas Vivana, pilietinio karo metu buvęs lojalus Darijui. 323 m. pr. m. e. Aleksandras Didysis prijungė regioną prie savo imperijos. Čia pastatyti nauji miestai Arijos Aleksandrija, Tarnako Aleksandrija ir Kaukazo Aleksandrija.
thumb|Bamijano budos Po neilgo Seleukidų valdymo, nuo 305 m. pr. m. e. Arachosiją kurį laiką valdė Indijos Maurjų imperija, o vėliau visą teritoriją valdė Graikų-Baktrų karalystė iš Baktrijos regiono. Jos klestėjimo metu regione plito helenistinė kultūra. Atsirado prielaidos maišytis indų, graikų ir persų kultūriniam paveldui.
Mūsų eros pradžioje šiaurės Afganistaną ir Sistaną į Irano kultūrinę sferą susigrąžino Partų imperija, o centrinį Afganistaną valdžiusi Kušanų imperija čia plėtojo budizmą ir įtraukė regioną į Indijos kultūrinę sferą. Maždaug tuo metu Arachosija dar tapo žinoma kaip Baltoji Indija. Viena iš pagrindinių Kušanų sostinių Begramas buvo Afganistano teritorijoje. Čia buvo statomi budizmo paminklai, kurių žymiausias reliktas – Bamijano budos.
IV a. Kušanams nusilpus, visą Afganistaną valdė Sasanidų imperija iš Irano. Tuo metu šiauriniam Afganistanui prigijo pavadinimas Chorasanas. Čia buvo viena iš Sasanidų satrapijų, vadinama Harew. Hinduizuota Gandara, kuri irgi priklausė Iranui, buvo vadinama Kušanšahru. Atoki ir kalnuota Arachosija anapus Hindukušo buvo menkai kontroliuojama, nors ir nominaliai priklausė Sasanidams.
Islamizacija
V a. prasidėjo didieji tautų kraustymaisi, ir skirtingas Afganistano dalis valdė kidaritai, eftalitai, nezako hunai, alchono hunai, tiurkai ir kiti. Galiausiai VII a. pabaigoje Afganistaną pasiekė arabai, kurie plėtė savo Kalifatą. Jie nukariavo didžiąją dalį teritorijos (Seistaną ir Chorasaną), tačiau kalnuota Arachosija pasidavė labai sunkiai. Vietos gentys, susijungusios į smulkias karalystes, priešinosi naujai religijai. Svarbiausios vietos dinastijos buvo Šahi iš Kabulo ir Zunbiliai iš Kandaharo. thumb|left|Gaznevidų imperija 1030 m. Per vėlesnius amžius iš Afganistano regionų buvo išstumtos vietos religijos (budizmas, zoroastrizmas), įsitvirtino islamas ir islamiškoji kultūra. Tiesa, arabų kalifatas tuo metu jau buvo nebevieningas, o atskirose Afganistano teritorijose kilo vietinės dinastijos. Sistaną tuo metu valdė Safaridai, o Chorasaną – Samanidai.
Šiame kontekste senoji Arachosija, kuriai pamažu įsigalėjo Afganistano pavadinimas, buvo sunkiai kontroliuojama. Ji buvo susiskaldžiusi tarp smulkių ir karingų puštūnų genčių. Šios gentys tuo metu buvo žinomos kaip afganai, ir jų pirmasis paminėjimas aptinkamas III a. Sasanidų imperijos įraše kaip Abgân. Juos mini ir šią teritoriją VII a. aplankęs kinų keliautojas Siuanzangas.
Imperijų sudėtyje
thumb|left|Timūro imperija 1405 m. thumb|Mogolų ir Safavidų armijų susidūrimas prie Kandaharo XIII a. pradžioje Chorasaną užvaldė Chorezmšachai iš Chorezmo regiono, o 1219 m. šiuos nukariavo Mongolų imperija. Ji nusiaubė tadžikiškus Chorasano miestus, o puštūnų teritorijos į pietus nuo Hindukušo kalnų liko mažai paliestos ir beveik nekontroliuojamos. Padalinus Mongolų imperiją didžiąją dalį Afganistano kontroliavo Ilchanatas. 1335 m. šiam pradėjus irti Chorasane nepriklausomi tapo tadžikai Kartidai, o Seistane – Mihrabanidai. Puštūnistanas ir Beludžistanas tuo metu buvo beveik nevaldomas ir susiskaldęs į gentines sąjungas.
Užkariavimą po šimto metų pabaigė kitas didis mongolų kilmės karvedys Timūras, kuris prisijungė ir afganų teritorijas prie savo imperijos. Po jo mirties jo sūnus Šach Ruchas perkėlė imperijos sostinę į Heratą. Timūridai atkūrinėjo valstybės struktūrą, statė naujus miestus, skatino menus ir kultūrą.
XV a. pabaigoje silpstančią Timūridų imperiją (ir kartu Afganistano teritoriją) pasidalino trys naujos imperijos. Vakarų Afganistaną užvaldė Irano dinastija Safavidai, Chorasaną (šiaurės Afganistaną) – uzbekų kilmės Bucharos chanatas, o Puštūnistaną – mongolų kilmės Mogolų dinastija iš Indijos. Pastaroji čia įkūrė atskirą administracinį vienetą – Kabulo subahą. Tiesa, dauguma puštunų teritorijų buvo labai silpnai kontroliuojamos ir dalinai nepriklausomos. Jos neretai keisdavo savo pavaldumą. Šis Afganistano padalinimas tarp trijų imperijų tęsėsi iki XVIII a. pradžios.
Puštūnų monarchijos
XVIII a. pradžioje puštunų teritorijose esantis Kandaharo miestas priklausė Safavidų imperijai, ir čia vietininku buvo paskirtas gruzinų kilmės Georgijus XI, kuris negailestingai malšindavo afganų maištus. 1709 m. puštunas Mirvais Hotakas pradėjo sukilimą, kurio metu nužudytas vietininkas, sumuštos kelios Irano armijos ir įsitvirtinta Kandaharo mieste. Šio sukilimo metu puštunai susivienijo tarpusavyje ir suformavo pirmąją savo etninę valstybę, kurią valdė Hotakų dinastija.
Tiesa, ši valstybė iškilo pirmiausia dėl to, kad Irane tuo metu nebuvo stiprios centrinės valdžios. 1729 m. Safavidus Irane pakeitė Nader Šachas, įsteigęs Afšaridų dinastiją ir atkūręs valdžią. 1738 m. jo armijos paėmė Kandaharą ir taip pabaigė Hotakų dinastiją. thumb|left|Duranių imperijos teritorija 1747 m. mirus Nader Šachui afganams vėl atsirado galimybė tapti nepriklausomais. Pasinaudodamas šia proga vienas puštunų vadų Ahmadas Duranis inicijavo genčių susirinkimą loja džirga, kurio metu buvo išrinktas visų vadu ir titulavosi karaliumi (padshah). Taip buvo sukurta Duranio imperija, kuri suvienijo visas puštunų gentis. Iki savo mirties 1772 m. Ahmadas Duranis prijungė daug teritorijų: Pandžabą Sindą, Beludžistaną, Kašmyrą, Sistaną ir Chorasaną. Didžiausio išsiplėtimo metu jo imperija valdė ne tik Afganistano, bet ir gretimo Pakistano, dalies Irano, Tadžikijos, Uzbekijos, Turkmėnijos teritorijas. Ši teritorinė ekspansija buvo nuolatinių karų su Sikhų imperija bei Maratų imperija rezultatas.
thumb|Emyro [[Muhamedas Jakubas|Muchamado Jakubo susitikimas su britais 1879 m.]] 1826 m. Kabulo valdytojas Dostas Muchamedas paveržė valdžią iš Duranių ir įtvirtino savo Barakzajų dinastiją. Naujoji valstybė tapo žinoma kaip Afganistano emyratas. Nepaisant vykstančios etninės puštūnų konsolidacijos, Afganistano teritorija tapo strategiškai svarbi Rusijos ir Britų imperijoms, kurios konkuravo dėl kontrolės regione ir vykdė Didįjį žaidimą. Rusijos imperija užėmė dalį tadžikų teritorijų (kurios vėliau tapo Tadžikijos branduoliu). Britų imperija kariavo net tris Anglų-afganų karus dėl kontrolės. Britų primesta Diurando linija atskyrė apie trečdalį Afganistano teritorijos ir padalino puštūnų ir beludžių gyvenamus regionus.
Galiausiai 1919 m. rugpjūčio 19 d. Afganistano emyras Amanula iškovojo šalies nepriklausomybę nuo Britų imperijos, nors ir buvo priverstas pripažinti Diurando liniją. Ši data laikoma Afganistano nepriklausomybės data. 1926 m. emyras titulavosi karaliumi ir taip įkurta Afganistano karalystė. Karaliai vykdė pažangias reformas ir aktyviai mokėsi iš užsienio šalių. Buvo siekiama sekuliarizuoti šalį, ją demokratizuoti, padaryti privalomą švietimą ir pan. Kai kurios reformos susilaukė aktyvaus pasipriešinimo, formavosi TSRS remiami prokomunistiniai judėjimai, kurių kai kurie įgijo ir sukarintas formas.
Nuo 1973 m
thumb|Prezidento rūmai 1978 m., po Sauro revoliucijos Stiprėjant visuomenės opozicijai prieš reformas, buvęs premjeras Muchamedas Daudas 1973 m. įvykdė karinį perversmą ir paėmė valdžią šalyje. Jis nuvertė monarchiją ir paskelbė Afganistano Respubliką, pats tapdamas pirmuoju jos prezidentu. Jo inicijuotos reformos irgi nesusilaukė palaikymo ir nebuvo sėkmingos.
Kuomet respublikos vyriausybė pradėjo suiminėti prokomunistnius lyderius ir nužudė vieną iš pagrindinių, Afganistano liaudies demokratinės partijos sukarintasis sparnas 1978 m. įvykdė kruviną perversmą, kurio metu išžudė Muchamedo Daudo šeimą. Nur Muchamedas Tarakis tapo prezidentu ir paskelbė Afganistano Demokratinę Respubliką. Šis įvykis žinomas kaip Sauro revoliucija. Komunistai iš karto pradėjo kardinalias reformas, uždrausdami religiją, uždarinėdami mečetes ir skatindami moterų teises. Prieš besipriešinančią visuomenę buvo vykdomas raudonasis teroras.
Trebinė
Trebinė – miestas pietinėje Hercegovinoje, prie Trebišnicos upės, 10 km nuo Adrijos jūros. Yra cerkvė, vienuolynas, katedra, mečetė. Dauguma gyventojų – serbai.
Afganistano istorija
Nuo 1973 m
Kadangi pasipriešinimas augo, TSRS nusprendė suteikti paramą komunistinei vyriausybei įvesti savo armiją iš šiaurės. Taip 1979 m. prasidėjo Sovietų intervencija į Afganistaną. Jos metu prieš afganus buvo vykdomas smurtas ir žudynės, kartais prilyginami genocidui. Konflikto metu išžudyta nuo 0,5 iki 2 mln. afganų, o apie 6 mln. migravo iš šalies, daugiausia į gretimą Pakistaną. Sovietų kariai gaudė ir prievartavo moteris. 1989 m. TSRS buvo priversta išvesti armiją iš Afganistano, tačiau ir toliau teikė paramą komunistinio prezidento Muchamedo Nadžibulos režimui.
Trebinė
Istorija
Viduramžiais Trebinė buvo vadinama Travunija ir buvo kunigaikštystės centras.