cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Priekulės evangelikų liuteronų bažnyčia
Senoji bažnyčia
Bažnyčia pastatyta ir pašventinta 1697 m., nors vėjarody, iškeltame ant stogo, buvo skaičius „1693“. Tai buvo plytinė, bebokštė, ištęsto sta­čiakampio formos (37 m ilgio, 17 m pločio), gražiais skliautuotais langais bažnyčia. Altorius ir sakykla buvo atskiri. Pastarąją puošė Iš­ganytojo ir dviejų apaštalų statulos, įkomponuotos tarp korintiškų ko­lonų bei piliastrų, durys dvasininkui įeiti skoningai dekoruotos rokoko stiliaus ornamentika. Ant altoriaus staliuko stovėjo keturios žalvario žvakidės, Krucifiksas buvo už altoriaus suprojektuotame bažnyčios lange. Lubos medinės, gaubtos, užtikrinusios puikią patalpų akus­tiką. Į pamaldas kvietė du varpai, kabėję atskiroje varpinėje.
Bažnyčioje buvo suprojektuoti gilūs rūsiai. Juose dar tarpukario laikotarpiu dūlėjo keli masyvūs karstai, kas davė pagrindą tvirtinti, kad juose ilsėjosi apie 1885 m. atgabenti žymiausių Mažosios Lietuvos kunigų palaikai. Tačiau galėjo būti ir vietinių dva­sininkų karstai, iki 1709–1711 m. maro laidoti bažnyčių rūsiuose nedrausta.
Apie 1885 m. bažnyčia buvo rekonstruota. Nemaža pakeitimų buvo padaryta ir anksčiau: 1780 m. sujungti sakykla ir altorius, 1821 m. nupirkti bei įrengti 18 registrų vargonai, turėję prašmatnių rokoko stiliaus puošybos elementų. Maždaug 40 m aukščio bokštas, matyt, išmū­rytas baigiant vidaus rekonstrukcijos darbus. Jame įrengtas laikrodis, mušęs kas pusvalandį. Bokšto viršūnę vainikavo dvi­metrinis kryžius.
Per karą bažnyčia apdegė, buvo susprogdintas bokštas. Pokaryje ji nebuvo atstatyta, o 1954 m. sulyginta buldozeriais su žeme. Dar prieš tai senieji Priekulės gyventojai kunigų palaikus, dūlėjusius bažnyčios rūsiuose, idant jie nebūtų niekinami, perkėlė į Elniškės kapelius.
CF Găgăuzia
Komrato „Găgăuzia“ – Moldavijos futbolo klubas iš Komrato (Gagaūzija).
Algimantas Mackus
Algimantas Mackus (1932 m. vasario 11 d. Pagėgiai – 1964 m. gruodžio 28 d. Čikaga) – lietuvių poetas.
Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vakarus, nuo 1949 m. gyveno JAV. Studijavo Ruzvelto universitete Čikagoje. Nuo 1954 m. dirbo lietuvių radijo programoje „Margučio radijas“. Leidiniuose „Aidai“, „Dirva“, „Draugas“, „Literatūros lankai“, „Margutis“, „Metmenys“ ir kt. paskelbė recenzijų, literatūros ir meno kritikos straipsnių, esė, publicistikos. 1962–1964 m. žurnalo „Margutis“ redaktorius.
„Šviesos“ sambūrio pirmininkas, vėliau „Santara-Šviesa“ valdybos narys, nuo 1958 m. knygų leidimo organizatorius. 1963 m. su kitais suorganizavo knygų leidimo klubą. Po jo tragiškos žūties automobilių katastrofoje šis klubas pavadintas A. Mackaus knygų leidimo fondu.
Kūryba
Žymiausias bežemių kartos atstovas, vadinamosios neornamentuotos kalbos poetas. Debiutavo tradicinės lyrikos rinkiniu „Elegijos“ (1950 m., slapyvardis A. Pagėgis), jame gausu tėvynės ilgesio, tremties skausmo motyvų. Rinkinyje „Jo yra žemė“ (1959 m.) tremtis traktuojama kaip iššūkis Dievo, poetinės kalbos, tiesos supratimui. Rinkiniams „Neornamentuotos kalbos generacija ir augintiniai“ (1962 m.), „Chapel B“ (išl. 1965 m.) būdinga nauja tremties ir poezijos traktuotė. Jis tiesiogiai neišsižada Dievo, bet kalba apie nesusitikimą, situaciją, kai Dievas nebedalyvauja žmogaus egzistencijoje. Jo neornamentuotos kalbos stilistika darė didelę įtaką išeivijos poetams. Parašė dramą „Slėptuvė“ (1976 m. išsp. „Aiduose“, „Naujienose“). Išvertė Rytų, B. Pasternako poezijos.
Zambijos demografija
thumb|right|350px|Zambijos gyventojų sk. kitimas 1961-2008 m.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Zambijos demografiją.
Gyventojų skaičius: 13 881 336 (2011 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 3,062 % (2011 m. apsk.)
Gimstamumas: 44,08 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Mirtingumas: 12,61 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,84 migrantų/1000 gyv. (2011 m. apsk.)
Dauginių šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia
'''Dauginių šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia''' – bažnyčia Mažeikių rajono pietuose, Dauginių kaime, Virvytės kairiajame krante. Priskirta Telšių vyskupijos Mažeikių dekanatui. Bažnyčia medinė. Pastatyta 1943 m. Pašventinta 1943 m. rugsėjo 19 dieną.
Zambijos demografija
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 3,2 % (2010 m. apsk.)
Dauginių šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia
Istorija
Medinė nedidelė bažnyčia pastatyta 1943 m.
Architektūra
Bažnyčios planas stačiakampis, ant stogo esama bokšto. Vienanavė. Šventoriaus tvora medinių stulpelių. Jame yra 2 medinės koplytėlės.
Galerija
miniatiūra|1943 metų nuotrauka miniatiūra
Zambijos demografija
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 66,6 mirusiųjų/1000 gimimų (2011 m. apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Chevrolet Cruze
Chevrolet Cruze – kompaktinės klasės automobilis, kurio gamyba prasidėjo 2008 metais, automobilis bus parduodamas pasaulinėje rinkoje. Naujasis Cruze pakeis Daewoo Lacetti pagrindu gaminamus Chevrolet Lacetti Europoje, Chevrolet Optra Meksikoje, Holden Viva Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje, bei su pastaraisiais nesusijusį Chevrolet Cobalt JAV ir Kanadoje. Cruze bus gaminamas Pietų Korėjoje ir JAV, į automobilį GM investavo daugiau kaip 350 milijonų dolerių. Europos rinkoje automobilis pasirodys 2009, JAV rinkoje 2010 metais.
Šachmatų olimpiada
thumb|right|350px|[[Bledas.35-oji Šachmatų Olimpiada 2002 m.]]
Šachmatų olimpiados – kas dveji metai vykstančios šachmatų varžybos, kur iš viso pasaulio šalių, ar teritorijų, šachmatų komandos tarpusavyje kovoja dėl nugalėtojos titulo. Varžybas organizuoja FIDE, kuri parenka valstybę, kurioje vyks olimpiada. Trys geriausiai pasirodžiusios komandos įgyja teisę žaisti pasaulio komandiniame šachmatų čempionate.
Istorija
XX a. pradžioje pradėjo plisti komandinės šachmatininkų varžybos. Tačiau dažniausiai susitikdavo kaimyninių šalių šachmatininkai: Olandija su Vokietija, Anglija su Olandija, ar Švedija su Danija. Pasibaigus I pasauliniam karui, susidomėjimas šachmatais vėl atgijo. 1924 m. buvo mėginta įtraukti šachmatus į Olimpines Žaidynes, bet nepavyko dėl nesutarimų, kaip atskirti šachmatų mėgėjus nuo profesionalių žaidėjų. Nepavykus šachmatų įtraukti į Olimpinių žaidinių programą, 1924 m. liepos 12 Paryžiuje prasidėjo, taip vadinama, neoficialioji šachmatų olimpiada, kurios pabaigoje, paskutinę dieną susirinkę turnyro dalyviai įkūrė Pasaulio šachmatų Federaciją – FIDE. Įkurtoji FIDE 1927 m. organizavo pirmąją oficialią šachmatų olimpiadą Londone. Iki II pasaulinio karo Olimpiados vyko kasmet, ar su pertraukomis. Nuo 1931 metų jos vyksta kas dveji metai. Nuo 1927 m. iki 1940 m. olimpiados dar buvo vadinamos „Nacijų turnyru“.
Pirmosios olimpiados taisyklės
Pirmosios FIDE taisyklės 1927 m. Olimpiadai, iš esmės, su nedideliais pakeitimais, išliko iki mūsų dienų. Olimpiadoje šachmatų varžybos – komandinės. Kiekviena šalis turi teisę išstatyti tik vieną komandą iš penkių žaidėjų iš kurių vienas atsarginis (1950-2008 m. iš šešių žaidėjų - du atsarginiai). Žaidimas vyksta prie keturių lentų. Nuo 39-osios olimpiados komandos vieta nustatoma sumuojant mačuose iškovotų taškų skaičių: už pergalę mače - 2 taškai, už lygiąsias - 1. Esant lygiam taškų skaičiui, panaudojami papildomi rodikliai - laimėtų mačų skaičius ir t. t. Ankstesnėse olimpiadose komandų vietos buvo nustatomos pagal visų žaidėjų surinktų taškų sumą.
Šachmatų olimpiadų dalyvių augimas
Pirmojoje oficialioje 1927 m. šachmatų olimpiadoje dalyvavo 16 komandų, 1939 m. – 27, 1956 m. -34, 1966 m. 52, 1978 m. -65, 1986 m. 108, 2012 m. -157. Dabar didžioji dalis pasaulio šalių atsiunčia savo šachmatų komandas į šachmatų olimpiadas.
Šachmatai – sporto šaka
Šachmatus, kaip sporto šaką yra pripažinęs Tarptautinis Olimpinis komitetas (TOK). Nuo 1999 m. birželio mėn. FIDE pripažino Tarptautinė Sporto Federacija. Kaip TOK narė FIDE laikosi TOK taisyklių, tame tarpe dopingo patikros reikalavimų. Tačiau perspektyvos, kad artimoje ateityje šachmatai būtų įtraukti į Olimpinių žaidynių programą lieka neaiškios. Šiuo metu vykstančių FIDE komandinių varžybų pavadinimas Šachmatų Olimpiada yra greičiau sąlyginis, istorinis.
Geriausios komandos
Lentelė 2. Šalys vyrų šachmatų olimpiadose daugiausiai iškovojusios medalių. Komandos užima vietas pagal pirmų vietų skaičių, o esant lygiam rezultatui vietos nustatytos pagal antrų vietų skaičių ir t. t.
Geriausi individualūs rezultatai
Lentelė 3. Geriausi olimpiadų dalyvių individualūs rezultatai.
Pastabos
Bendri pasiekimai
Lietuvos šachmatininkai šachmatų olimpiadose pradėjo dalyvauti 1930 m. trečiojoje šachmatų olimpiadoje, vykusioje Hamburge, už Lietuvos komandą žaidė: Machtas Aleksandras 1–oje lentoje; Šembergas M. 2-oje; Vistaneckis Isakas 3-ioje, Abramavičius, Leonardas 4-toje lentoje, Kolodnas, Z. – atsarginis. Daugiausiai taškų pelnė Machtas A. ir Šembergas M. - po 6 (pirmasis iš 17-kos galimų, antrasis iš 16-kos).
Lentelė 4. Lietuvos komanda šachmatų olimpiadose.
Pastaba. Mačų taškai skaičiuojami taip: už pergalę - 2 taškai, už lygiąsias - 1.
Mačai prieš varžovų komandas
Lentelė 5. Lietuvos komandos atskirų susitikimų rezultatai prieš varžovų komandas.
Lietuvos šachmatininkų asmeninis indėlis
Lentelė 6. Individualūs pasirodymai.
Nuorodos
̽
André Ayew
Andrė Dede Aju (g. 1989 m. gruodžio 17 d.) – futbolininkas, ilgametis Ganos rinktinės puolėjas. Andrė yra legendinio Ganos futbolininko Abedi Pelė sūnus. Jo brolis Džordanas Aju taip pat futbolininkas.
žaidžia nuo 2007 m. Su rinktine dalyvavo 7 Afrikos Tautų taurės turnyruose, 3 pasaulio čempionatuose.
Barima
Barima  – upė šiaurės vakarų Gajanoje ir šiaurės rytų Venesueloje. Prasideda Gajanoje, Barimos-Vainio regione, Gvianos plokščiakalnyje. Padžioje teka į šiaurės rytus, vėliau pasuka į šiaurės vakarus ir teka aliuvine lyguma lygiagrečiai su Atlanto vandenyno pakrante. Žemupyje (90 km) teka Venesuelos Amakuro Deltos valstijos teritorija. Įteka į Orinoko deltos įlanką, todėl kartais priskiriama Orinoko baseinui.
Didžiausias intakas – Kaituma (kairysis).
Laivuojama 80 km nuo žiočių ruože. Pagrindinės gyvenvietės prie Barimos – Mabaruma ir Koriabas (Gajana).
Kužiai
thumb|left|[[Kužių mokykla]] thumb|left|[[Kužių bažnyčia]]
Etimologija
Liaudies etimologija miestelio pavadinimą sieja su bendriniu žodžiu kužis – „arklys, kumelys, kumeliukas“.
Istorija
Į šiaurės rytus nuo Kužių yra Luponių piliakalnis. Vietovė minima nuo XVII a. vidurio. 1653 m. pastatyta bažnyčia. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. Miestelis ėmė augti XIX a., kai prie kelio Šiauliai–Telšiai čia buvo pastatyta pašto stotis. Tuo metu Kužiai buvo Šiaulių apskrities miestelis, priklausęs Šiaulių valsčiui ir parapijai.
Puruša
Upanišadose Puruša laikomas viso ko pradu pasaulyje: ''Neapreikštis – viršiau už didį [ Atmaną ], Puruša – virš Neapreikšties. Nieko nėra viršiau Purušos, tai kelio pabaiga, aukščiausias tikslas. Šis, slypintis kiekvienoje būtybėje kaip Atmanas, nepasireiškia, tačiau skvarbiu ir jautriu aumeniu įžvalgūs regi jį''.
Epiniuose tekstuose Puruša dažnai tapatinamas su dievais, dievai laikomi jo reinkarnacija. Vaišnavizme nusakomas kaip Aukščiausiasis Asmuo (Purušotama). Patandžalio „Jogasūtroje“ išskiriamas ypatingas puruša – Yšvara, kuris yra meditacijos objektas ir kurio neteršia karma.
Kužiai
Istorija
1933 m. įsteigta pradžios mokykla, 1940–1994 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Kužių vidurinė mokykla.
II pasaulinio karo metu 1,5 km į šiaurės rytus nuo Kužių esančiame Lužtino miške naciai sušaudė apie 8000 Šiaulių geto ir Šiaulių kalėjimo kalinių. Po Antrojo pasaulinio karo ties Kužiais prie Šiaulių–Mažeikių geležinkelio veikė lietuvių partizanai. 1968 m. prie miestelio prijungti Kalnelio ir Kužių kaimai.1950-1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, 1950–1975 m. – apylinkės centras. 1946 m. pastatyta medinė Kužių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia. 1947 m. įkurta biblioteka, ambulatorija, lopšelis-darželis.
Žymūs žmonės
Kužių kapinėse palaidotas:
Žondkovas
Žondkovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
New Scientist
thumb|160px|„New Scientist“ 2004 m. numeris
New Scientist – savaitinis, tarptautinis mokslo žurnalas anglų kalba. Pradėtas leisti 1956 m. Londone. Leidžiamas bendrovės „Reed Business Information“. Nuo 1996 m. „New Scientist“ turi internetinę svetainę, kur taip pat pateikia mokslo naujienas.
„New Scientist“ pateikiamos šviežiausios mokslo pasaulio naujienos, keliamos aktualios problemos (pvz., klimato kaita), diskutuojama įvairiais kontroversiškais klausimais. Taip pat yra skaitytojų komentarų, užklausų skiltys, interviu su mokslininkais.
Paskutinė atostogų diena
Paskutinė atostogų diena – 1964 m. Lietuvos kino studijoje režisieriaus Arūno Žebriūno sukurtas vaidybinis filmas.
Po sukūrimo buvo uždraustas. Ekranuose vėl pradėtas rodyti, gavęs Lokarno tarptautinio kino festivalio žiuri specialųjį prizą. Kino teatruose šį filmą pažiūrėjo virš 5,8 mln. žiūrovų. Už Lietuvos ribų šio filmo pavadinimas buvo „Mergaitė ir aidas“.
Siužetas
Tai filmas apie sąžiningą vaikų draugystę.
Vika paskutinę dieną vieši pas senelį žveją. Netrukus jos atsiimti turi atvažiuoti tėtis, o ji visai nenori išvažiuoti. Ryte senelis išplaukė į jūrą patikrinti tinklų, o Vika vaikštinėja pakrante ir kalba su savo draugais-uolomis. Svajinga mergaitė mėgo būti viena.
Pakrantėje esančio kaimelio berniūkščiai renka savo kompanijos vyriausiąjį. Vika pastebi, kad kompanijos vadas apgaudinėja draugus: pažymėtą krabą, kurį tariamai turi ištraukti iš jūros, jis paslepia tarp akmenų, o į jūrą numeta kitą krabą. Vika papasakoja apie apgavystę.
Čia pat, pakrantėje, Vika susipažįsta su Romu. Jis tik vienai dienai atvažiavęs prie jūros ir nieko nepažįsta. Vika jam papasakoja savo "paslaptį" - ji turi unikalią aidų kolekciją. Neatlaikęs berniūkščių juokelių, Romas nepaduoda nuogai besimaudančiai Vikai rūbų. Už tai net berniūkščiai jį išvadina "seiliumi". Siekdamas išsikovoti jų pasitikėjimą, Romas vedasi visą kompaniją link uolų ir išduoda tik ką sužinotą paslaptį apie Vikos aidų kolekciją. Bet aidas tyli. Atvažiavęs Vikos tėtis suranda nuo berniūkščių pykčio besislapstantį Romą, jiems abiem nepavyksta iššaukti aido.
Vika išgauna tėčio pažadą kitąmet čia vėl atvažiuoti. O Romas, bandydamas Vikai įrodyti, kad nėra bailys, audringoje jūroje suranda pažymėtąjį krabą, tačiau Vika neatleidžia išdavystės.
Sėja (žurnalas)
Sėja – JAV lietuvių tautinės, demokratinės minties žurnalas, ėjęs 1953–1977 m. Čikagoje.
Istorija
Leido valstiečių liaudininkų „Varpininkų leidinių fondas“. Ėjo kas mėnesį, nuo 1959 m. – kas dvi savaites, 1962–1975 m. – kas ketvirtį, nuo 1976 m. – kas pusmetį.
Tęsė varpininkų, demokratų, valstiečių liaudininkų spaudos tradicijas. Bendradarbiavo Juozas Audėnas, Justinas Bertašius, Jonas Bildušas, Henrikas Ernestas Blazas, Jeronimas Cicėnas, Vaclovas Čižiūnas, Jonas Daugėla, Jurgis Gimbutas, Jonas Kardelis, Kazys Karvelis, Balys Matulionis, Juozas Pajaujis-Javis, Antanas Sugintas, Jonas Šalna ir kt.
Klaipėdos Neptūnas
Klaipėdos „Neptūnas“ – Klaipėdos krepšinio komanda. Nuo 2020–21 m. sezono rungtyniauja tik LKL. Pavadinta romėnų jūrų dievo Neptūno vardu.
2014–2015 m. sezone „Neptūnas“ rungtyniavo Eurolygoje, tapdama vos trečia Lietuvos krepšinio komanda, dalyvavusi šioje lygoje, po „Žalgirio“ ir „Ryto“. Komanda žaidė Europos taurėje ir FIBA Čempionų lygoje (2020 m. pasitraukė nepraėjus atrankų etapo).
Istorija
miniatiūra|Ankstesnis [[logo]] 1966 m. „Neptūnas“ laimėjo „Žalgirio“ draugijos krepšinio čempionatą, o kitais metais su tapačia sudėtimi užėmė antrą vietą.
Nuo 1970 m. vyko nuolatinė kaita tarp komandos trenerių ir žaidėjų, todėl komanda geresnių rezultatų nepasiekė. 1975 m. Klaipėdos bendruomenė nutarė pakeisti komandos sudėtį, į ją įtraukiant žaidėjus iš Klaipėdos ir Žemaitijos krašto, kurie dar taip pat buvo baigę mokslus Vilniuje ir Kaune. Naujų jaunų žaidėjų dėka per dvejų metų laikotarpį buvo pasiekta aukštesnių rezultatų. Tarp jų trečia vieta Lietuvos „Spartakiadoje“ 1981 m., antra vieta laikraščio „Sportas“ turnyre 1982 m. bei pirma vieta Tarybų Sąjungos Profsąjungų čempionate.
Tačiau 1988 m. sėkmė nuo komandos nusisuko ir ji iškrito iš Lietuvos krepšinio elito. Po dvejų metų įsteigus Lietuvos krepšinio lygą, „Neptūnas“ buvo pakviestas dalyvauji turnyre kaip viena iš aštuonių geriausių šalies komandų. Pradžioje komanda nerodė įspūdingų rezultatų, bet su laiku žaidimo lygis ėmė gerėti. „Neptūnas“ buvo dažnas atkrintamųjų dalyvis LKL, bet retai kada komanda perkopdavo ketvirtfinalio barjerą.
2012–13 m. sezonas: debiutas VTB vieningoje lygoje
2012 m. komandai buvo įsimintini tuo, kad jie buvo pakviesti sudalyvauti VTB vieningoje lygoje, nors praeitame LKL čempionate buvo užėmę 6 vietą. Klubo direktorius Osvaldas Kurauskas pasakė, kad komanda neketina būti grupės autsaideriais ir pažadėjo padidinti klubo biudžetą ateinančiam sezonui. „Neptūnas“ VTB lygoje debiutavo 2012 m. spalio 7 d. rungtynėse su Maskvos „CSKA“ komanda. „Neptūnas“ pirmavo rungtynių pradžioje (23:22, 14:13), tačiau to nepakako nugalėti itin stipraus varžovo, buvo pralaimėta 72:83. Pasibaigus sezonui, jie liko savo grupės turnyrinės lentelės apačioje, bet buvo pakviesti žaisti ateinančiame sezone. Nepaisant nekokio rezultato VTB lygoje, „Neptūnas“ atsigavo LKL, dėka solidaus lyderio Deivido Gailiaus žaidimo, ir užėmė 3-ąją vietą, pelnydami bronzos medalius pirmą kartą klubo istorijoje, finalo serijoje prieš „Prienus“ laimėdami rezultatu 3–2.
2013–14 m. sezonas: pirmą kartą LKL finalo dalyviai
thumb|right|Komandos kapitonas [[Martynas Mažeika Klaipėdos „Neptūno“ marškinėlius apsivilko 2000 m.]] 2013–14 m. sezonas buvo nemažiau įsimintinas. Reguliariajame sezone „Neptūnas“ keliskart įveikė LKL čempionus Kauno „Žalgirį“ rezultatu 81:73 „Švyturio“ arenoje ir rezultatu 79:88 „Žalgirio“ arenoje. Reguliariajame sezone „Neptūnas“ užėmė trečią vietą ir susitiko su Šiaulių „Šiauliais“ ketvirtfinalyje. Įveikusi Šiaulius serijoje 2–1, komanda žengė į pusfinalį, kur susitiko su Prienų „TonyBet“ komanda ir įveikė juos serijoje 2–0 bei pirmą kartą klubo istorijoje žengė į LKL finalą, kur susitiko su reguliariajame sezone nurungtu „Žalgiriu“. Krepšinio ekspertai neprognozavo didelių šansų Klaipėdos komandai. Nepaisant to, kovingai atrodęs „Neptūnas“ laimėjo savo arenoje pirmąjį mačą rezultatu 71:59. Vėliau sekė trys nesėkmes iš eilės. Ketvirtose rungtynėse „Neptūnui“ pavyko sugrąžinti intrigą finalo serijoje po to, kai buvo laimėta 87:86, tačiau kitose rungtynėse „Žalgiris“ įrodė savo pranašumą rezultatu 90:70. Tarptautiniuose turnyruose „Neptūnui“ viskas nesiklostė taip gerai kaip LKL, Europos taurėje laimėtos vos ketverios rungtynės ir į antrąjį turą nepatekta. Tuo tarpu VTB lygoje laimėtos penkerios rungtynės ir užimta 10-a vieta. Po itin gero sezono LKL, 2014 m. birželio 25 d. „Neptūnui“ buvo leista sudalyvauti Eurolygoje.
2014–15 m. sezonas: debiutas Eurolygoje
thumb|left|180px|[[Mustafa Shakur – vienas iš „Neptūno“ lyderių 2014–15 m. sezone.]] Eurolygoje „Neptūnas“ debiutavo 2014 m. spalio 15 d. rungtynėse su „Laboral Kutxa“ komanda ir jas pralaimėjo rezultatu 69:88, nors pirmus du kėlinius žaidė taškas į tašką. Spalio 23 d. „Neptūnas“ pasiekė pirmąją pergalę Eurolygoje klubo istorijoje rungtynėse su KK „Crvena Zvezda“ klubu rezultatu 83:81. Tai buvo pirmosios Eurolygos rungtynės, vykusios „Neptūno“ namų arenoje. Nors turėjo realių šansų patekti į Top 16 etapą, reguliariajame sezone surinkęs 4 pergales ir 6 pralaimėjimus „Neptūnas“ savo grupėje užėmė 5-ąją vietą ir iškrito iš Eurolygos. Nuo 2015 m. sausio 6 d. komanda žaidė ULEB Europos taurės „Last 32“ etape M grupėje. Ten komandai rungtynės klostėsi nekaip, komanda laimėjo vienerias rungtynes prieš Prancūzijos „Paris-Levallois“ ekipą ir patyrusi penkis pralaimėjimus užėmė paskutiniąją vietą savo grupėje.
Vasario 20–22 d. „Neptūnas“ varžėsi Lietuvos krepšinio federacijos taurėje. Komanda netikėtai pralaimėjo ketvirtfinalio mačą „Šiauliams“ 71:73 ir turėjo baigti savo pasirodymą turnyre anksčiau laiko.
„Neptūnas“ atsigavo LKL, išlaikydami labai stabilų žaidimą, porą kartų įveikdami „Žalgirį“. Komanda reguliariajame sezone užėmusi trečiąją vietą, ketvirtfinalio serijoje pergalingai įveikė Alytaus „Dzūkiją“ rezultatu 3–1 ir pusfinalio serijoje susitiko su „Lietuvos rytu“. Po itin sunkios ir įtemptos serijos „Neptūnas“ turėjo pripažinti varžovų pranašumą, serija pralaimėta 1–3. Po to komanda patyrė didžiausią fiasko sezone. „Neptūnas“ pralaimėjo LKL bronzinio finalo seriją Utenos „Juventus“ komandai rezultatu 2–3, neatsilaikydami ir lemiamose rungtynėse namuose, kurios pasibaigė 69:84 „Juventus“ naudai.
2015–16 m. sezonas
Vasario 19–21 d. „Neptūnas“ dalyvavo naujai įsteigtame Karaliaus Mindaugo taurės turnyre. Komanda lengvai ketvirtfinalyje įveikė „Šiaulius“ rezultatu 96:58, bet pusfinalyje neatsilaikė prieš galingai atrodžiusį Vilniaus „Lietuvos rytą“ (97:79). Visgi komanda atsigavo po pralaimėjimo ir, įveikę Prienų–Birštono „Vytautą“ rezultatu 88:51, pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo Lietuvos krepšinio taurės turnyro bronzos medalius.
LKL lygos reguliarųjį sezoną Klaipėdos „Neptūnas“ baigė trečioje vietoje, pasiekęs 19–17 pergalių ir pralaimėjimų santykį. „Švyturio“ arena antrą sezoną iš eilės buvo pripažinta lankomiausia, vidutiniškai šį sezoną Klaipėdos arenoje rungtynių pasižiūrėti susirinkdavo 3474 žiūrovai. Lygos atkrintamosiose varžybose „Neptūnas“ ketvirtfinalyje 3–1 įveikė „Šiaulius“, o pusfinalyje po atkaklios serijos, pasibaigusios 3–2, – Vilniaus „Lietuvos rytą“ ir antrą kartą klubo istorijoje pateko į finalą, kur Kauno „Žalgiriui“ seriją pralaimėjo 4–1.
Klubo sudėtis
thumb|right|Nuo 2011 m. „Neptūnas“ žaidžia [[Švyturio arena|„Švyturio“ arenoje.]]
Imperatorius Leopoldas II
Leopoldas II (, pilnas vardas Peter Leopold Joseph Anton Joachim Pius Gotthard, 1747 m. gegužės 5 d. Viena – 1792 m. kovo 1 d. Viena) – Šventosios Romos imperijos imperatorius 1790–1792 m.
Biografija
thumb|left|150px|Leopoldas II jaunystėje Habsburgų dinastijos, antrasis Pranciškaus I ir Marijos Teresės sūnus, brolis imperatorius Juozapas II, sesuo Prancūzijos karalienė Marija Antuanetė.
Valdymas
1765 m. mirus tėvui, tapo Toskanos didžiuoju kunigaikščiu. Veikiamas Šviečiamojo amžiaus idėjų, Toskanoje pertvarkė mokesčių ir finansų sistemas, skatino atstovaujamųjų institucijų kūrimąsi. Po brolio mirties tapęs imperatoriumi suteikė daugiau laisvių nekatalikams.
1792 m. Prancūzijoje kilus revoliucijai, su Prūsija sudarė sąjungą, nukreiptą prieš Prancūziją. Nuslopino sukilimą Vengrijoje ir baigė karą su Turkija.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs (nuo 1764) Mariją Luizą (1745–1792), Ispanijos karaliaus Karolio III dukterį. Santuokoje gimė 16 vaikų:
Viskas teka
Viskas teka – pirmasis grupės Kamanių šilelis studijinis albumas. Išleistas 2014 m. gegužės 15 d. įrašų kompanijos „Happy Street Records“. Albumas išleistas CD formatu.
Kritikų vertinimas
Albumas sulaukė daugiausiai teigiamo muzikos apžvalgininkų vertinimo.
Kritikas Ramūnas Zilnys albumui skyrė 8 iš 10 balų. Savo apžvalgoje gyrė grupę dėl skirtingų muzikos stilių suvienijimo ir teigė, kad „tokio keisto ir margo albumo Lietuvoje reikėtų ilgokai paieškoti“.
Muzikantas Domantas Razauskas kritikavo albumą dėl dainų išdėstymo tvarkos ir vientisumo stygiaus, tačiau gyrė duetą už originalumą teigdamas, kad „tai vienas gražiausių albumų Lietuvoje per keletą pastarųjų dešimtmečių“.
1965 m. Nobelio premijos laureatai
1965 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Gneisas
thumb|Gneisas Gneisas – metamorfinė uoliena, susidariusi regioninio metamorfizmo metu iš nuosėdinių ar rūgščių magminių uolienų. Pirmuoju atveju jie vadinami paragneisais, antruoju – ortogneisais. Tačiau atskirti gneisų kilmę ne visada pavyksta.
Gneisas pagal cheminę sudėtį labai artimas granitui ir molio skalūnams. Gneisas išsiskiria savo tekstūra. Jame aiškiai matomi sluoksneliai. Gneisas yra labai tvirtas. Gneisas sudarytas iš kvarco, plagioklazo ir kalio feldšpato (mikroklino ar ortoklazo). Be šių mineralų gneise būna biotito, muskovito, raginukės, pirokseno, granato, disteno ir kitų mineralų.
Astronis
Astronis (Astronium) – anakardinių (Anacardiaceae) šeimos augalų gentis. Sudaro 23 medžių rūšys, paplitusios tropinėje Pietų Amerikoje.
Gruodiškė
Gruodiškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Salako, prie Ligajų pietinio kranto, Gražutės regioniniame parke. Pietuose dunkso Salako miškas. Praeina kelias. Šalia miške yra Avinuostos pilkapynai.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Tiltiškių valsčių.
Kiškėdis vilkas
Kiškėdis vilkas (Canis lepophagus; ) – išnykusi šuninių žinduolių rūšis, kuri buvo endeminė Šiaurės Amerikoje ir gyveno nuo mioceno iki ankstyvojo pleistoceno (prieš 10,3 – 1,8 mln. metų). Rūšis egzistavo apie 8,5 mln. metų.
Kiškėdis vilkas yra viena pagrindinių Canis genties rūšių, egzistavusi iki nuo jos ėmė atskilti kitos Canis genties rūšys. Kiškėdžiai vilkai buvo maži šuniniai siauromis kaukolėmis. Iš jų vėliau kilo pilkieji vilkai ir kojotai. Šiauriniame Teksase randamos stambesnių C. lepophagus su platesnėmis kaukolėmis fosilijos galbūt atstovauja senovinėms populiacijoms, iš kurių vėliau kilo tikrieji vilkai.
Fosilijų pasiskirstymas
Pirmosios kiškėdžių vilkų fosilijos aptiktos Cita kanjone (Teksasas). Vėliau jų liekanos aptiktos dar keturiose Teksaso vietose, Tonuco kalnuose Naujojoje Meksikoje, vakarų Vašingtone, prie Santa Fe upės Floridoje , šiaurės Kalifornijoje, taip pat Nebraskoje, Aidache, Jutoje ir Oklahomoje.
Legendre ir Roth tirti individai turėjo sverti 18,5 ir 17 kg. thumb|right|350px|Kiškėdžio vilko padėtis kitų vilkų rūšių tarpe
Javinis elniukas
Javinis elniukas (Tragulus javanicus) - elniukinių (Tragulidae) šeimos smulkus kanopinis žinduolis.
Pats mažiausias elniukas ir mažiausias kanopinis žvėris pasaulyje. Kūno aukštis 20-25 cm, masė 2-2,5 kg. Šviesiai rudas, apatinė kūno dalis ir vidinės kojų pusės šviesesnės. Pasmakrė balta, nosis juoda, baltos vertikaliai išsidėsčiuisios dėmės pakaklėje ir krūtinės priekinėje dalyje. Dideles akis supa šviesesnių plaukų žiedai.
Aktyvus naktį. Laikosi pavieniui arba poromis. Patinai nuožmiai gina savo teritoriją. Minta lapais, vaisiais, vabzdžiais. Nėštumas trunka 140 dienų, gimsta 1 jauniklis. Lytiškai subręsta 5-6 mėnesių. Gyvena iki 12 metų.
Papilio tvenkinys
Papilio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Biržų rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Papilio. Sudarytas užtvenkus Rovėjos upę (Apaščios intakas) 31,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 3,5 km, plotis – iki 0,52 km. Altitudė 66,3 m. Krantai daugiausia žemi. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs, krantai apaugę krūmynais. Vakarinėje pakrantėje stūkso Užukalnio miškas. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai.
Užtvankos ketera yra 68,15 m aukštyje virš jūros lygio, jos ilgis 376 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 15,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1986 m.
Šalia Papilio tvenkinio įsikūrę Kubilių, Špygių, Papilio kaimai ir Papilio miestelis. Šiaurrytine pakrante eina kelias, tvenkinio galą skersai kerta kelias.
Geografija ir biologija
Ežere sugaunamos žuvys: ešeriai, lydekos, raudės, kuojos, lynai, karšiai, karosai. Karšiai sugaunami nuo ~2000 m., anksčiau karšių tvenkinyje nebuvo. Pasitaiko pavienių karpių.
Pastovių salų nėra. Anksčiau buvo kelios pastovios salos, šalia Kubilių kaimo, bet vėliau vėjų nuneštos.
Dėl deguonies trūkumo sunkiomis žiemomis dūsta žuvys.
Papilio tvenkinys valstybinis, galioja bendras žvejo bilietas. kairėje|miniatiūra|150x150px|Papilio užtvanka 1990 m. (matosi 3 salos)
Ušačų rajonas
Ušačų rajonas  – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis centrinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Ušačai.
Geografija
Rajono plotas – 1490 km². Ribojasi su Polocko, Šumilino, Bešankovičų, Lepelio rajonu, Dokšicos ir Gluboko rajonais. Aukščiausia vieta – 239 m. Teka Dauguva, Ušača, iš viso 18 upių. Telkšo 178 ežerai, kurių bendras plotas – 77 km².
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Gyvenvietės
Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Ušačai.
FC Moldova Boroseni
Borosenio „Moldova“ – buvęs Moldavijos futbolo klubas iš Borosenio.
Istorija
Klubas įkurtas 1991 m. Išformuota komanda 1994 m.
Kiršai
Kiršai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus ir šiaurę nuo Alvito, prie Širvintos ir Alvito ežero.
Istorija
II pasaulinio karo metu ties kaimu vyko aršūs mūšiai. Sovietmečiu kaimas priklausė S. Nėries kolūkiui.
Žymūs žmonės
Kiršuose gimė poetai Salomėja Nėris (1904–1945) ir Kazys Bradūnas (1917–2009). Iš S. Nėries tėvų sodybos išlikęs tik mūriniai tvartai. Jos vietą žymi paminklinis akmuo.
Germanų kalbos
Germanų kalbos – indoeuropiečių kalbų šeimos šaka, kilusi iš germanų prokalbės. Kaip gimtąja kalba germanų kalbomis šneka apie 500 mln. žmonių, daugiausia Šiaurės Amerikoje, Okeanijoje, Vakarų, Šiaurės ir Centrinėje Europoje.
Priskaičiuojamos 53 germanų kalbos. Vakarų germanų kalbų šakai priklauso dvi didžiausios pagal kalbančiųjų skaičių kalbos: anglų kalba (gimtoji maždaug 360-400 mln. žmonių ) ir vokiečių kalba (gimtoji daugiau nei 100 mln. žmonių ).
Seniausiaisiais laikais germanų prokalbė glaudžiai sąveikavo su baltų prokalbe, iš kurios kilo baltų kalbos.
Klasifikacija
Ribos tarp germanų kalbų grupių nėra ryškios, tarmės paprastai sudaro kalbos tęsinį (kontinuumą), t. y. dvi gretimos dviejų kalbų tarmės tarpusavyje artimesnės nei bendrinės tų tarmių kalbos.
Baltosios Vokės pelkė
Pelkės plotas ~4 100 ha. Pelkė ištįsusi iš šiaurės rytų į pietvakarius apie 20 km Pietryčių lygumoje. Iš visų pusių, išskyrus šiaurės vakarus, ją supa miškai. Pelkės viduryje yra 3 didelės žvyringos salos, kuriose įsikūrę Merešlėnų, Papiškių bei Mikašiūnų gyvenvietės ir daugybė mažų salelių.
Pelkės pietinėje dalyje telkšo Papio ežeras, kanalu sujungtas su Merkiu. Ties Mikašiūnais į ežerą įteka Akva. Iš Papio ežero išilgai pelkės teka Vokė (Neries intakas). Pelkės vidurinėje dalyje į Vokę įteka Krempė, Asdrė ir Rudamina.
Durpių klodo didžiausias storis 7,1 m, vidutinis susiskaidymas 28 %, vidutinis peleningumas 10 %.
Į pietus nuo Papio ežero esanti pelkės dalis vadinama Katėčių pelke. Tai raistinė aukštapelkė su pušų, gailių ir magelaninio kimino bendrijomis. Durpių klodas mišraus tipo; jo storis siekia 6 m. Durpės vidutiniškai susiskaidžiusios, paviršiuje mažai peleningos. Paežerėje jos slūgso ant nestoro ežerinių nuosėdų sluoksnio. Pamerkyje esančiuose pelkės plotuose sėjamos pašarinės žolės.
Pelkės pietinė dalis susidarė, užželiant didžiuliam ežerui, kadaise tyvuliavusiam ledyno pakraštyje (jo liekana yra Papio ežeras). Pelkės vidurinė ir šiaurinė dalys susidarė poledyninės upės slėnyje, kuris supelkėjo dėl versmių gausumo.
Bienduška
Bienduška  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Zbuinos, apie 28 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 100 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Sėjėjas (žurnalas)
Sėjėjas – dvisavaitis evangelikų reformatų žurnalas, ėjęs nuo 1926 m. liepos 18 d. iki 1940 m. liepos 1 d. ir nuo 1992 m. Biržuose, Reformatų g. 2, redakcijos adresas: Kaunas, Trakų g. 5.
Istorija
Leidėjas ir redaktorius Povilas Jakubėnas, administratorius Adolfas Ramonis. Spausdino Biržų spaustuvė. Bendradarbiavo Leonas Gineitis, Povilas Jašinskas, Alfredas Šlikas.
Redaktorė Jurgita Vitkauskienė – nuo 1992 m.
Tokiu pačiu pavadinimu 1998–2000 m. leistas katalikų pedagogų žurnalas, 2000–2002 m. ėjęs „Žodžio versmių“ pavadinimu.
Batsiuvystė
thumb|200px|Batsiuvys thumb|200px|Batsiuviai 1568 m. (medžio raižinys) Batsiuvystė – tradicinis amatas, kurio metu gaminama avalynė. Teigiama, kad šiuo metu batsiuvystė – tai nykstanti amatų rūšis, kurią nuslopino masinė batų gamyba. Batsiuviai gamindavo įvairią avalynę, pav. batus, sandalus, klumpes, mokasinus naudodami išdirbtą odą, medieną, kaučiuką, plastiką ir kt.
Manigirdas Motekaitis
Manigirdas Motekaitis (g. 1938 m. balandžio 17 d. Kaunas) – Lietuvos pianistas, vargonininkas, pedagogas.
Batsiuvystė
Tradiciškai batus gamindavo batsiuviai ir kurpiai (kurpiai dažniau taisydavo batus, o ne juos gamindavo). Teigiama, kad batsiuviai konkuravo tarpusavyje. Batsiuviai priklausė cechams, gamino batus pagal individualius užsakymus, tuo tarpu kurpiai buvo laisvi amatininkai, keliaudavo iš vienos vietos į kitą, dažniausiai dirbo atokiose vietovėse.
Manigirdas Motekaitis
Biografija
Motina Izabelė Motekaitienė. Vaikystėje skambinti fortepijonu mokėsi pas V. Jakubėną. 1949 m. persikėlęs į JAV mokėsi pas A. Kučiūną, A. Čerepniną ir kitus. Baigė De Paulio universiteto muzikos mokyklą Čikagoje, 1961 m. gavo bakalauro, 1963 m. – magistro laipsnį.
Nuo 1954 m. Čikagos tėvų jėzuitų koplyčios vargonininkas, Linkolno operos ir Čikagos lietuvių operos akompanuotojas. Nuo 1955 m. Čikagoje turi fortepijono ir vargonų studiją. Koncertavo kaip solistas, akompanuotojas, su kameriniais ansambliais ir simfoniniam orkestrais. 1978 m. su Čikagos filharmonijos orkestru Čikagos muzikos festivalių konkursuose laimėjo tris medalius. Koncertavo Kanadoje, Belgijoje, Vokietijoje, Lenkijoje.
Batsiuvystė
Tradicinė batsiuvystė
Be to, batsiuviai naudojo įvairius įrankius batams gaminti, dažniausiai buvo naudojamos lenktos ylos, adatos (gamintos iš šerno akuotų), specifinės formos peiliai, įvairius šablonai. Šiuo metu manoma, kad batsiuviai naudojo daugiau negu 15 įvairių metodų batams pagaminti.
Senovinių batų pavyzdžiai:
Dabartinė batsiuvystė
Besivystančiose šalyse, vietoj tradicinių medžiagų, pradėta naudoti padangas ir kitas atliekas batų gamybai, tokiu būdu sustiprindami batų konstrukciją ir sumažindami gamybos kaštus. thumb|right|Batų gaminimo ir taisymo mašina, valdoma rankiniu būdu. Pėdos padėtis gali būti keičiama, tada taip pat keičiama ir medžiagos padavimo kryptis. Mašina priklauso pakelės kurpiui dirbančiam Haikou mieste [[Kinija|Kinijoje]] Nors teigiama, kad batsiuvystė – sparčiai nykstantis amatas, tačiau kai kurie batsiuviai pastebi, kad krizės metu žmonės dažniau taiso batus, neturėdami pinigų naujų batų pirkimui.
Šiuo metu batsiuvystė taip pat tampa populiari senųjų amatų atgaivinimo šventėse, specialiai sau pagamintus batus užsakinėja įvairių profesijų ir pomėgių atstovai, pav. šokėjai.
Batsiuvystė kultūroje
Batsiuviai bei jų amatas dažnai pristatomas įvairių šalių patarlėse. Lietuvoje žinomos šios patarlės:
Be posakių, kurpiai ir batsiuviai buvo dažnai apdainuojami liaudies dainose, minimi pasakojimuose.
Nuorodos
Sabater Skomager Schuhmacher Ŝuisto Zapatero (profesión) Kingsepp Suutari Cordonnier סנדלר Cipész Calzolaio Schosster Schouster Чевларство Schoenmaker (beroep) Skomakar Skomaker Calié Sapateiro चर्मकारः Scarparu Обућарство Skomakare Całegaro Coibjhî
Daunis
Daunis – miestas JAV, Kalifornijos pietvakariuose. Įsikūręs apie 16 km į rytus nuo Ramiojo vandenyno pakrantės, tuoj į pietryčius nuo Los Andželo centro. Miestas žymus tuo, kad čia buvo pradėta „Apollo“ programa. Gyventojų 111 tūkst. (2010 m. duomenys).
Istorija
Įkurtas 1873 m. Keletas Daunio naujakurių buvo kilę iš Airijos, tarp jų ir miestelio įkūrėjas bei buvęs visų laikų jauniausias Kalifornijos gubernatorius Džonas Geitlis Daunis. Jo garbei miestelis ir pavadintas. Daunis buvo įsitikinęs, kad Pietų Kalifornija yra tinkama vieta apelsinams auginti, todėl jis importavo keletą jų rūšių ir pradėjo kultivuoti jų laukus. Greitai tai tapo pelningiausias augalininkystės verslas valstijoje. Taip pat auginti javai, kukurūzai, ricinmedžiai ir kitokie vaisiai.
Po Antrojo pasaulinio karo fermas pakeitė priemiesčių namai ir fabrikai. Plėtota lėktuvų, kosminės aviacijos pramonė. Čia statyti raketos Saturn V ir Apollo programos nusileidimo moduliai. Dešimtojo XX a. dešimtmečio pabaigoje kosmoso pramonės gamyklos buvo uždarytos.
Mykolas Kaributas Višnioveckis
Mykolas Kaributas Višnioveckis (, 1640 m. liepos 31 d. – 1673 m. lapkričio 10 d. Lvove) – 1669–1673 m. Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis.
Biografija
Kilęs iš naujosios turtingosios bajorijos Kaributų herbo Višnioveckių giminės. Tėvas, kunigaikštis Jeremijus Višnioveckis buvo Abiejų Tautų Respublikos karo vadas, pasižymėjęs kovose su Bogdanu Chmelnickiu. Motina – Grizelda Konstancija Zamoiska – Zamostės savininko, Podolės ir Kijevo vaivados Tomašo Zamoiskio duktė.
Mokėjo lenkų, italų, lotynų, prancūzų, totorių, turkų kalbas.
Mykolas Kaributas Višniaveckis ir jo elekcija
thumb|left|65px|Herbas Atsisakius nuo sosto Jonui Kazimierui Vazai, nebeliko šeimos kuri būtų buvusi surišta su Abiejų Tautų Respublikos sostų tradicija. J. K. Vaza atsisakė nuo sosto, norėdamas jį užleisti prancūzų kandidatui Kontė princui ( pranc.: Louis II de Bourbon, Prince de Condé). Jo kandidatūrą palaikė ir didieji Lietuvos, Lenkijos ponai, tačiau krašte buvo dar gana stipri partija, palaikiusi Habsburgų kandidatą. Tarpuvaldis buvo gana ilgas, partijų kova labai griežta. Jau atrodė, kad pergalė bus Prancūzijos kandidato pusėje, tačiau elekcijoje nelaimėjo nė vienas tų didžiųjų partijų kandidatas. Atsirado žmonių, kurie sumanė pasinaudoti šituo bajorijos nepasitenkinimu ir išrinkti karalių, aplenkiant didikus. Tad visai netikėtai karaliumi buvo paskelbtas Mykolas Kaributas Višniaveckis. Tuo tarpu jis buvo labai nusigyvenęs ir gyveno tik iš kitų malonės, nes karų metu buvo žuvę visi tėvo turtai. Didikai bandė šitą elekciją sutrukdyti, tačiau bajorija dėjo galvą už savo išrinktąjį karalių. Pacų vadovaujamoji Lietuva irgi pasisakė už jį, tad 1669 m. birželio 19 d. elekcinio Seimo metu iš penkių kandidatų M. K. Višniaveckis išrinktas karaliumi. Pirmasis lenkų – lietuvių kraujo karalius po paskutiniojo Jogailaičio Žygimanto Augusto mirties 1572 m.
Mykolo Kaributo Višnioveckio valdymas
thumb|left|180px|Mykolo Kaributo Višnioveckio karūnacija Jo trumpo valdymo metu 1672 m. Respublika pralaimėjo Osmanų imperijai kovas už Podolę. 100 000 turkų armija, kuriai vadovavo sultonas Mehmedas IV kartu su pasidavusiais kazokais, apsupo Kamenec Podolską, kurio gynėjai rugsėjo 26 d. kapituliavo, tačiau likusieji tvirtovėje 800 vyrų susisprogdino kartu su savo vadu Volodijovskiu. Dėl to šalyje kilo neramumai ir grėsė vidaus karas tarp netekusių valdžios dvariškių (Golembo konfederacija) ir etmono Jono Sobieskio. Į karą pašaukta bajorija ruošėsi kariauti ne su turkais, o su karaliaus priešu, galingiausiu prancūziškosios partijos didiku, Lenkijos etmonu Jonu Sobieskiu. Tik abiem pusėm nusileidus, buvo išvengta konflikto. Gavus paramą iš popiežiaus ir sustiprinus artileriją, Jonui Sobieskiui pavyko turkus apsupti Chocimo tvirtovėje ir 1673 m. lapkričio 11 d. šturmu užimti įtvirtinimus, paimti apie 10.000 belaisvių ir dalį žemių. Stiprėjant lenkų bajorų partijai, drauge augo ir etmono Jono Sobieskio populiarumas. Ypač jį, kaip gerą vadą, palaikė kariuomenė ir Lenkijos pietinių sričių bajorija, kurią jis apgynė nuo turkų.
Mirė žygio į Chotiną (prieš turkus) metu.
Mykolo Kaributo Višnioveckio šeima
thumb|left|180px|Mykolo Kaributo Višnioveckio vestuvės su [[Eleonora Marija Habsburgaitė|Eleonora Marija Habsburgaite]] thumb|250px| Mykolo Kaributo Višnioveckio sarkofagas [[Vavelis|Vavelyje]] 1670 m. vasario 27 d. vedė Šventosios Romos imperijos imperatoriaus ir Čekijos bei Vengrijos karaliaus Ferdinando III Habsburgo (Ferdinand III, Holy Roman Emperor) dukterį Eleonorą Mariją Habsburgaitę (Eleonora Maria Josefa von Habsburg) (g. 1653 m. gegužės 31 d. – m. 1697 m. gruodžio 17 d.). Sūnus, gimęs 1670 m. lapkričio 29 d., mirė tą pačią dieną.
1673 m. lapkričio 10 d. Mykolas Kaributas Višnioveckis mirė nuo persivalgymo.
Šaltiniai
Adolfas Šapoka. Lietuvos istorija; Švietimo ministerijos knygų leidimo komisijos leidinys, Kaunas, 1936 m. – ISBN 5-420-00631-6
Radoslav Nesterović
Radoslavas „Rasho“ Nesterovičius (g. 1976 m. gegužės 30 d. Liublianoje) – Slovėnijos krepšininkas, rungtyniaujantis Pirėjo "Olympiacos" komandoje.
2008 m. liepos 25 d. Radoslavas buvo iškeistas Indianos „Pacers“ komandai. 2009 m. liepos 30 d. jis pasirašė sutartį su Toronto "Raptors" klubu. 2010 m. rugpjūčio 5 d. sugrįžo į Europą ir pasirašė dvejų metų sutartį su Pirėjo "Olympiacos" klubu.
R. Nesterovičius nuo 2005 iki 2008 m. buvo Slovėnijos vyrų krepšinio rinktinės kapitonas. 2008 m. liepos 19 d. jis paskelbė, kad baigia karjerą rinktinėje.
Paskalio trikampis
right|thumb|225px|Pirmosios šešios Paskalio trikampio eilutės. Matematikoje Paskalio trikampis – geometrinis derinių išdėstymas. Paskalio trikampis yra pavadintas jį tyrinėjusio prancūzų fiziko ir matematiko Blezo Paskalio (1623–1662) vardu, bet jis buvo atrastas bei studijuotas ir daug anksčiau.
Konstrukcija
145px|right|thumb|Kiekvienas trikampio skaičius (išskyrus pirmajį) yra dviejų virš jo esančių skaičių suma. Paskalio trikampio konstravimas prasideda nuo vieneto parašymo. Tai yra nulinė trikampio eilutė. Sekančiose eilutėse elementus galima rasti sudėjus du virš jo esančius skaičius. Jei kurio nors iš viršutinių skaičių nėra, jo vietoje reikia įstatyti nulį. Pavyzdžiui, pirmoje eilutėje pirmas skaičius gaunamas viršutinėje dešinėje pusėje esantį vienetą sudėjus su įsivaizduojamu nuliu viršutinėje kairėje pusėje. O sudėjus trečios eilutės skaičius 1 ir 3 gaunamas ketvirtos eilutės skaičius 4. Remiantis formule Paskalio trikampį galima tęsti be galo.
n – tosios trikampio eilutės k – tasis elementas yra lygus derinio C^{k}_{n} reikšmei. Paskalio trikampis konstruojamas pagal derinių savybę. Pavyzdžiui,, todėl sudėjus antros eilutės nulinį ir pirmąjį narius gaunamas trečios eilutės pirmas numeris (reikia turėti omenyje, kad ir eilutės, ir eilučių elementai numeruojami pradedant nuliu, o ne vienetu).
Trikampis
Žemiau yra pavaizduotas Paskalio trikampis iki šešioliktosios eilutės.
720px
Dvinarių skleidiniai
Reikia pastebėti, kad koeficientai 1, 2, 1 yra antrosios Paskalio trikampio eilutės numeriai. Bendra x + y tipo dvinarių pakeltų natūraliuoju skaičiumi iškleidimo formulė yra
kur koeficientai ai yra n – tosios Paskalio trikampio eilutės skaičiai. Matematiškai tą būtų galima užrašyti taip:
arba
Tai yra Binomo formulė.
Panaudojimas kombinatorikoje
Paskalio trikampis taip pat gali būti naudojamas derinių skaičiavimui. Jei reikia sužinoti, kiek skirtingų būdų yra pasirinkti k daiktų, jei iš viso yra n daiktų, tą galime suskaičiuoti pagal formulę:
Kadangi būtent ši formulė apskaičiuoja ir Paskalio trikampio n – tosios eilutės k – tąjį elementą, vietoje skaičiavimų kartais yra patogiau pasinaudoti trikampiu. Pavyzdžiui, turime 12 krepšininkų ir norime sužinoti, kiek skirtingų starto penketukų yra įmanoma iš jų sudaryti. Iš pradžių reiktų surasti dvyliktą Paskalio trikampio eilutę (turint omeny, kad pirmoji eilutė yra nulinė) ir tada rasti tos eilutės penktąjį elementą (vėlgi turint omeny, kad pirmasis parašytas skaičius yra nulinis eilutės elementas). Šiu atveju atsakymas būtų 792.
Savybės
thumb|right|260px|Ledo ritulio lazdos struktūra Ši savybė kartais yra vadinama ledo ritulio lazdos struktūra.
center|400px
thumb|right|Sierpinskio trikampis
Aleksandras Jakševičius
Aleksandras Jakševičius (1886 m. sausio 2 d. Šiauliuose – 1971 m. balandžio 16 d. Vilniuje) – komunistinio judėjimo Lietuvoje veikėjas, vienas iš 1918 m. Lietuvos SSR laikinosios vyriausybės narių.
Biografija
Mokėsi geležinkelininkų mokykloje Kaišiadoryse, 1900–1906 m. dirbo geležinkelio dirbtuvėse šaltkalviu. Baigęs mokytojų kursus, nuo 1907 m. mokytojavo Prozariškių (Kaišiadorių r.) ir Barščių (Zarasų r.) pradžios mokyklose, 1915 m. – evakuotųjų lietuvių mokykloje Minske.
1917–1918 m. priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų partijai. 1918 m. vasarą Kaišiadoryse įkūrė komunistinę kuopelę iš 25 narių. Kuopelė gavo teisę siųsti delegatus į LKP I suvažiavimą, įvykusį 1918 m. spalio 1-3 d. Vilniuje. Išrinktas Centro Komiteto nariu. 1918 m. gruodžio 8 d. įkurtos trumpai egzistavusios Lietuvos SSR laikinosios revoliucinės darbininkų ir valstiečių vyriausybės narys, vienas iš pasirašiusių šios vyriausybės 1918 m. gruodžio 16 d. manifestą, paskelbusį sovietų valdžią Lietuvoje. Vyriausybėje ėjo susisiekimo liaudies komisaro pareigas.
1920 m. išvyko į Maskvą, 1922 m. persikėlė į Minską. 1922–1923 m. Sofeisko (Mogiliovo sritis) lietuvių mokyklos mokytojas. 1923–1924 m. Minsko miesto švietimo skyriaus vedėjo pavaduotojas, Partinės mokyklos prie Baltarusijos KP(b) CK vedėjas. 1931–1932 m. lietuviško laikraščio „Raudonasis artojus“ redaktorius. Didžiojo valymo metu 1936 m. lapkričio 26 d. suimtas, 1937 m. spalio 5 d. nuteistas 10 metų sunkiųjų darbų. Kalėjo Marijinsko lageryje (Novosibirsko sritis). 1954 m. gruodžio 29 d. reabilituotas. 1957 m. apsigyveno Vilniuje.
Vertė grožinės literatūros kūrinius, parašė atsiminimus. Išleido aritmetikos vadovėlių, išvertė Lenino prakalbas, Stalino raštų. 1966 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Padysnio HE tvenkinys
Padysnio hidroelektrinės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Ignalinos rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Naujojo Daugėliškio. Sudarytas užtvenkus Dysnos upę (Dauguvos intakas) 172,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 4,9 km, plotis – iki 0,87 km. Šiauriniame gale yra 2 užpelkėjusios salos (1,51 ha ir 0,66 ha). Altitudė 144,6 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmais, vietomis pelkėti. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Beveik iš visų pusių tvenkinį supa aukštos miškais apaugusios kalvos (Pasiekų, Padysnio miškai).
Užtvankos ketera yra 145,9 m aukštyje virš jūros lygio, jos ilgis 95 m, plotis 4 m. Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 36,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1959 m., nuo 1962 m. veikia 150 kW galios vandens jėgainė (rekonstruota 1993 m.).