cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jean-François Champollion
Biografija
Žanas Fransua Šampoljonas gimė 1790 m. gruodžio 23 d. Figeac miestelyje, Prancūzijoje. Jis buvo jauniausias Žako ir Žene Šampoljonų sūnus. Jaunystėje jį mokė jo brolis Žakas Žozefas, bet kai jam buvo 10 metų, Žanas Fransua išvyko mokytis į licėjų Grenoblyje, kur būdamas 16 metų ir ne pagal savo metus subrendęs įstojo į Grenoblio akademiją. Čia jis pradėjo domėtis ir studijuoti Egipto kalbą. Vėliau jis savo studijas tęsė Prancūzijos kolegijoje 1807-1809 m., kur specializavosi Rytų kalbose. Būdamas paaugliu jis mokėsi hebrajų, arabų, Sirijos ir kinų kalbų, o vėliau prie jų dar pridėjo Etiopijos, sanskrito, persų ir kitas Rytų kraštų kalbas. Būdamas aštuoniolikos, 1809 m. Grenoblyje pradėjo mokytis istorijos ir politikos. Čia jis mokėsi iki 1816 m. ir 1810 m. tapo daktaru. Tuo metu kitas egiptologas italas Džiovanis Batista Belzonis atveža į Europą Ramzio II kolosą. 1818 m. Šampoljonas vedė Rosine Blanc (1794 - 1871), su kuria vėliau susilaukė dukters Zoraide (1824 - 1889).
1818 m. Šampoljonui buvo paskirta vadovauti Istorijos ir geografijos katedrai karališkojoje Grenoblio kolegijoje. Šiame poste jis išbuvo iki 1821 m. Postas jam leido susikoncentruoti ir pilnai atsiduoti savo pirmajai meilei – senovės Egipto kalbai ir faraonų šalies archeologijai. Jam paramą teikė net Prancūzijos karaliai Liudvikas XVIII ir Karolis X Prancūzas, taip pat jam buvo suteikta galimybė lankyti įvairius muziejus. apžiūrinėti jų kolekcijas ne tik Prancūzijoje, bet ir už jos ribų. Jis buvo siunčiamas į karalių remtas misijas Turine, Romoje, Neapolyje ir Florencijoje.
thumb|left|Pirmojo ,,Laiško M. Dasjė" leidimo, kuriame skelbiama, kad hieroglifai iššifruoti, antraštinis lapas.
Darbai
Dėl šios 1828–1829 m. įvykusios ekspedicijos į Egiptą, kur sistemingai buvo atliekami žvalgymai, pirmą kartą Egipto istorijoje ir geografijoje, leidę atskleisti rašmenų ir istorijos paslaptis, gimė nauja mokslo šaka – egiptologija. Šampoljonas paliko daug užrašų ir eskizų, o I. Rosellini vėliau pabaigė graviūras, kurie suformavo pagrindą darbui šioje srityje ir buvo labai naudingi vėlesnėms mokslininkų kartoms. Grįžęs į Prancūziją Ž. F. Šampoljonas 1830 m. tapo Rašmenų akademijos nariu, o 1831 m. Prancūzijos kolegijoje įsteigė Egipto istorijos ir archeologijos katedrą. Tai įvyko kol jis ruošė savo ekspedicijos rezultatų publikavimą, tačiau Paryžiuje 1832 m. gegužės 4 dieną jį ištiko mirtinas insulto priepuolis. Šampoljonas palaidotas Paryžiuje.
Tikroji šio žmogaus šlovės priežastis yra ta, jog jis iššifravo egiptiečių hieroglifus. Tai nebuvo laimingas atsitiktinumas, o ilgas procesas, kurį atliko labai išsimokslinęs žmogus, kurio mokslai prasidėjo dar vaikystėje tyrinėjant senovines kalbas. Labiausiai Šampoljonui pasitarnavo Rozetės akmuo. Jis tyrinėjo šį akmenį lygindamas graikų tekstą su egiptiečių rašmenimis ir atpažino Kleopatros vardą – hieroglifų skaičius atitiko fonetinę vardo reikšmę. Po ilgo darbo jis atskleidė ir kitų simbolių reikšmę. Žanas Fransua Šampoljonas atskleidė žmonėms senovės Egipto paslaptis ir suteikė galimybę sužinoti daug daugiau apie šią šalį. Jo darbą tęsė tokie žymūs egiptologai kaip Karlas Richardas Lepsijus, Auguste Mariette ir Gastonas Maspero.
Abahai
Abahai (žinomas taip pat kaip Hong Taiji g. 1592 m. lapkričio 28 d. Mandžiūrijoje – 1643 m. rugsėjo 21 d. ten pat) – Mandžu valdovas, valdęs 1636-1643 m.
Jis – antrasis Čing dinastijos valdovas, kai kur minimas kaip jos pradininkas. 1626 m. po tėvo Nurhati mirties, nugalėjo brolius ir užėmė sostą. 1636 metais užkariavo Vidinę Mongoliją, 1637 metais užėmė Korėją ir pavertė jas vasalinėmis valstybėmis. Jis pradėjo Kinijos užkariavimą.
Konkordas (Naujasis Hampšyras)
Istorija
Konkordas buvo įkurtas 1725. 1733 m. prijungtas prie Masačusetso valstijos. 1741 m. nustatyta, kad miestas yra Naujojo Hampšyro jurisdikcijoje. 1765 m. po teisinių ginčų miestas tapo Naujojo Hampšyro valstijos dalimi. 1808 m. tapo valstijos sostine.
Velbarko kultūra
Aprėpė tą pačią teritoriją, kaip ir jos pirmtakė – Oksyvo kultūra: dabartinių Gdansko ir Kulmo miestų apylinkes. Šios kultūros atsiradimas siejamas su gotų migracija iš pietų Švedijos į Pomeraniją. Ilgainiui teritorija padidėjo ir pietuose pasiekė dabartinės Poznanės apylinkes. Maždaug 190 m., ir toliau migruodami į pietus, gotai apgyvendino Vyslos ir Vakarų Bugo baseinus, išstumdami (ir iš dalies įtraukdami į savo tarpą) vietines Pamario kultūros gentis (kurios neretai laikomos baltiškomis arba slaviškomis). Raytuose Velbarko kultūra nepasistūmėjo toliau už Horynės upės.
Apie 250 m. Velbarko kultūros atstovai galutinai paliko Pomeraniją ir, judėdami pietų kryptimi, dabartinės Ukrainos teritorijoje pasiekė Dnieprą ir Pietų Bugą, kur su vietinėmis sarmatų gentimis sukūrė Černiachovo kultūrą. Vėliausi Velbarko kultūros paminklai Baltarusijos teritorijoje priskiriami IV a., o Lenkijoje – V a.
Senoji perkėla
thumb|Kasos thumb|Keleivių kontrolės punktas thumb|Keltas su keleiviais Smiltynės pusėje thumb|Kelte „Nida“ Senoji perkėla (Pirmoji perkėla) – perkėla Lietuvos uostamiestyje Klaipėdoje.
Nivelyras
Nivelyras  – geodezijos instrumentas, skirtas Žemės taškų aukščių skirtumams nustatyti ir horizontaliems paviršiams nužymėti.
Senoji perkėla
Geografija
Senoji perkėla yra Klaipėdos senamiestyje, Šiauriniame rage. Adresas: Danės g. 1, Klaipėda. Prie naujai pastatyto pirso Šiaurės rage gali švartuotis 2 keltai vienu metu. Ties Senąja perkėla Smiltynėje yra nutiestas Neringos dviračių takas, vedantis į Nidą. Taip pat yra autobusų sustojimo aikštelė, iš kurios kursuoja autobusai į Juodkrantę, Pervalką, Preilą, Nidą. Į Lietuvos jūrų muziejų veža arklių traukiamos karietos, vežimai.
Nivelyras
Pagal konstrukciją nivelyrai skirstomi:
Senoji perkėla
Istorija
Pradžioje karinio upių laivyno padalinys užtikrino susisiekimą tarp dviejų krantų per Kuršių marias, į Kuršių neriją.
Nivelyras
Optinis mechaninis nivelyras
thumb|250px|Optinio mechaninio nivelyro bendrasis vaizdas
Cilindrinis gulsčiukas ir žiūronas yra pagrindinės optinio mechaninio nivelyro dalys. Elevacinio sraigto pagalba, kuris yra susietas su cilindriniu gulsčiuku, tiksliai horizontaliai nustatoma žiūrono vizavimo ašis (sutapdinami gulsčiuko burbulėlio galai). Aukščių skirtumas apskaičiuojamas, remiantis matuoklių ataskaitomis skirtinguose taškuose.
''pav. Optinio mechaninio nivelyro bendrasis vaizdas''
Optinis automatinis nivelyras
thumb|250px|Optinio automatinio nivelyro bendrasis vaizdas
Automatiniai (kompensaciniai) nivelyrai šiuo metu yra populiariausi dėl jų naudojimo paprastumo, prietaisą pastačius apytiksliai horizontalioje padėtyje, dažniausiai pagal korpuse įmontuotą sferinį gulsčiuką, vizavimo ašis automatiškai užima horizontalią padėtį. Tai atlieka kompensatorius, kuris ir yra pagrindinė tokio tipo nivelyrų dalis. Kompensatoriaus veikimo diapazonas ir tikslumas priklauso nuo jo konstrukcijos. Veikimo diapazonas gali būti nuo ±10' iki ±15'.
''pav. Optinio automatinio nivelyro bendrasis vaizdas''
Kompensatoriaus veikimo principas
thumb|Svyruoklinis kompensatorius
Nivelyro žiūronui pasvirus mažu kampu, siūlelių tinklelio horizontalusis siūlelis pasislenka nuo horizonto ir gaunama netaisyklinga atskaita. Kompensatorius automatiškai pataiso atsakitą, priklausomai nuo jo konstrukcijos, arba atitinkamai paslinkdamas siūlelių tinklelį, arba lauždamas vizavimo spindulį, arba jį lygiagrečiai perkeldamas.
Pagal sandarą kompensatoriai gali būti skystiniai arba svyruokliniai. Skystiniai kompensatoriai pagrįsti skysčio laisvojo paviršiaus savybe. Šis paviršius panaudojamas, kaip horizontalus veidrodis arba, kaip optinis pleištas su kintamu lūžio kampu.
Svyruokliniai kompensatoriai gali būti optiniai arba optiniai mechaniniai. Mechaniniuose kompensatoriuose paslankus siūlelių tinklelis pakabintas ant metalinių siūlų (stygų). Pasvirus žiūronui mažu kampu, siūlelių tinklelis išlieka toje pačioje vietoje.
Optinį mechaninį kompensatorių sudaro optinės detalės (lęšiai, prizmės arba veidrodžiai), pakabintos ant plonų vielyčių (stygų).
Įvairių tipų kompensatoriai veikia jų bazės nustatyto posvyrio kampo ribose. Jie, kaip ir jų pakeičiami gulsčiukai, apibūdinami jautrumu. Kompensatoriaus jautrumu suprantamas mažiausias kampas, kurio reikia palenkti kompensatoriaus bazę, kad jo jautrusis elementas įgautų vos pastebimą poslinkį. Daugumos kompensatorių jautrumas jų veikimo ribose yra nevienodas: jis didesnis diapazono viduryje ir mažesnis pakraščiuose. Geriausių nivelyrų kompensatorių jautrumas diapazono viduryje yra 0,05".
Skaitmeninis arba elektroninis nivelyras
Elektroninis nivelyras yra automatinis prietaisas, kuriuo niveliuojant žiūronas nutaikomas į kodinę matuoklę ir paspaudžiamas klavišas. Elektroninė sistema skaitmeniniame indikatoriuje (ekrane/displėjuje) parodo matuoklės atskaitą ir atstumą iki jos. Rezultatai fiksuojami mikroprocesoriuje.
Pūstapėdžiai
Pūstapėdžiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Vilkaviškio, prie kelio vakaruose. Yra koplyčia, Vilkaviškio pagrindinės mokyklos skyrius. Pūstapėdžių biblioteka yra Mažuosiuose Būdežeriuose.
Nivelyras
Klasifikacija
Nivelyrai skirstomi į techninius, tikslius ir precizinius. Pastarieji naudojami I bei II klasės niveliavimui, pastatų sėdimui ir deformacijai stebėti. Tikslūs nivelyrai naudojami III ir IV klasės niveliavimui, techniniai – statinių projektams nužymėti statybos vietoje.
Naudojimas
Nivelyrai naudojami tunelių statyboje, niveliavimui per upes, Žemės plutos vertikaliems judesiams stebėti.
Senoji perkėla
Istorija
1945 metų gegužės 20 dieną buvo įkurta įmonė, kuri Senosios prieplaukos vietoje užsiėmė upių transportu. Vėliau veikla buvo išplėsta, gabenti ne tik keleiviai, bet ir kroviniai. Senoji Perkėla įgijusi savarankiško ūkiskaitinio administravimo statusą, palaipsniui sugrįžo prie pradinės, svarbiausiosios funkcijos – užtikrinti susisiekimą per Kuršių marias.
Veikla
Senosios perkėlos keltas į Smiltynę kelia tik pėsčiuosius ir dviratininkus (automobilius ir kitą transportą keltai kelia Naujojoje perkėloje). Didžiausią keleivių srautą sudaro poilsiautojai iš Lietuvos ir užsienio. Vasaros sezono metu keliasi ypač dideli srautai poilsiautojų. Tam yra specialūs papildomi reisai, vykdomi tik penktadieniais, šeštadieniais, sekmadieniais ir švenčių dienomis.
Dėl stipraus vėjo Senosios perkėlos darbas gali būti stabdomas.
Keltus valdo AB „Smiltynės perkėla“. Keltuose įrengtos sėdimos vietos, veikia tualetai. Antrajame aukšte įrengta stoginė nuo saulės. Keleivius kelia keltai „Kintai“ ir „Nida“.
Šarvuotasis gaubtas
thumb|[[Pirmasis pasaulinis karas|Pirmojo pasaulinio karo vokiškas šarvuotas stebėjimo punktas su slėptuve Narėpuose Kauno raj.]] thumb|Vokiškas šarvuotas stebėjimo punktas Narėpuose. Stebėjimo angų vidinės šarvinės sklendės Šarvuotasis gaubtas  – nejudamas šarvinis kupolo, cilindro ar pan. formos statinys su šaudymo ir/ar stebėjimo angomis. Angos uždaromos šarvinėmis sklendėmis. Statomas ant betoninio ar kitokio pamato.
Šarvuotieji gaubtai būna:
Aequatorium
Aequatorium – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Auga Pietų Amerikoje.
970 m.
970 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Sohago muchafaza
Sohago muchafaza  – muchafaza Egipto centrinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Asjuto muchafaza, rytuose su Raudonosios Jūros muchafaza, pietuose su Kenos muchafaza, vakaruose su Naujojo Slėnio muchafaza. Administracinis centras – Sohagas.
Muchafaza yra abipus Nilo upės. Svarbiausi turistiniai objektai: Abydosas, Beit Chalafo mastabos, Havavišo nekropolis, Atribis, Antaeopolis, Raudonasis ir Baltasis koptų vienuolynai.
Miestai
Svarbiausi miestai:
Kreivė
right|thumb|Parabolė – paprastos kreivės pavyzdys right|thumb|Sraigtinė linija – erdvės kreivė Geometrijoje kreivė – vienmatis besitęsiantis objektas. Kreivių pavyzdžiai – apskritimas, tiesė, hiperbolė.
Apibrėžimas
Tarkime, kad I yra realiųjų skaičių intervalas, t. y. netuščias sujungtas \mathbb{R} poaibis. Tada kreivė \!\,\gamma yra nenutrūkstama projekcija, kur X yra topologinė erdvė. Kreivė \!\,\gamma yra paprastoji, jei galioja sąlyga, jog su bet kokiom x, y iš I reikšmėmis,.
Kreivė \!\,\gamma yra uždara arba ciklinė, jei ir. Taigi uždara kreivė yra nenutrūkstama apkritimo S^1 projekcija; paprastos uždaros kreivės vadinamos Žordano kreivėmis.
Plokštumos kreivė – kai X yra matematinė plokštuma ar, kai kuriais atvejais, projekcinė plokštuma. Paprasčiausios plokštumos kreivės yra pirmos eilės kreivė – tiesė, bei antros eilės kreivės – kūgio pjūviai: elipsė, parabolė ir hiperbolė. Erdvės kreivė – kai X yra trimatė erdvė, dažniausiai Euklido erdvė. Erdvės kreivės pavyzdys: sraigtinė linija.
Etimologija
Terminą „kreivė“ į lietuvių kalbos vartoseną įvedė kalbininkas Jonas Jablonskis.
Vaclovas Augustinas
thumb|right|200px|Vaclovas Augustinas Vaclovas Augustinas (g. 1959 m. spalio 17 d. Vilniuje) – kompozitorius, choro dirigentas, pedagogas.
Biografija
1966–1976 m. mokėsi Vilniaus A. Vienuolio vidurinėje mokykloje, 1966–1978 m. dainavo Vilniaus mokytojų namų berniukų ir jaunuolių chore Ąžuoliukas. 1976–1981 m. Lietuvos valstybinėje konservatorijoje studijavo choro dirigavimą (vyr. dėst. H. Perelšteino klasė), 1984–1992 m. Lietuvos muzikos akademijoje studijavo kompoziciją (prof. J. Juzeliūno klasė). 1993–1995 m. tobulinosi šios akademijos Kompozicijos katedros meno aspirantūroje.
1979–1992 m. „Ąžuoliuko“ muzikos mokyklos mokytojas, 1980–1982 m. berniukų ir jaunuolių choro „Ąžuoliukas“ dirigentas, 1987–1990 m. Vilniaus roko grupės „Antis“ muzikantas.
Nuo 1996 m. Lietuvos muzikos akademijos Choro dirigavimo katedros ir Kompozicijos katedros dėstytojas, nuo 1997 m. ir Vilniaus pedagoginio universiteto Meninio ugdymo katedros dėstytojas.
Nuo 1992 m. Vilniaus miesto savivaldybės kamerinio mišriojo choro (25 dalyviai) „Jauna muzika“ meno vadovas ir dirigentas. Jo kaip chorvedžio darbas su šiuo kolektyvu – dirigento kūrybinės ir meninės brandos aukso amžius. Choras parengė kelis šimtus užsienio klasikų ir šiuolaikinių kūrinių, daug dėmesio skyrė ir šiuolaikinės lietuvių muzikos propagavimui, surengė apie 150 koncertų Lietuvoje ir svetur. Choras yra daugelio tarptautinių konkursų laureatas: 1992 m. R. Schumanno Vokietijoje (Zwickau) pirma premija, Vengrijoje (Debrecene) pirma premija ir Grand Prix, 1993 m. Bulgarijoje (Varnoje) Grand Prix Europo, Japonijoje (Takarazukoje) pirma premija ir Grand Prix, Šveicarijoje (Neuchatelyje) pirma premija, 1991 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje gavo Grand Prix, o 1996 m. Ispanijoje (Tolozoje) – pirmą, antrą ir trečią premijas. „Jauna muzika“ koncertavo Vokietijoje, Latvijoje, Švedijoje, Austrijoje, Izraelyje, Suomijoje, Danijoje, Vengrijoje, Slovėnijoje, Italijoje, Norvegijoje, Šveicarijoje, Ispanijoje ir Prancūzijoje. Choras su simfoniniais ir kameriniais orkestrais atliko stambių kantatinio – oratorinio žanro J. S. Bacho, G. F. Händelio, W. A. Mozarto, A. Vivaldi, G. Verdi, G. Puccini, F. Schuberto, I. Stravinskio, M. Ravelio, E. Elegaro, K. Pendereckio, D. Šostakovičiaus, A. Schönbergo ir kitų autorių kūrinių. „Jauna muzika“ parengė sudėtingų kūrinių programų į meistriškumo kursus pakviestiems dirigentams iš Danijos, Japonijos, Vokietijos, Švedijos ir kitų šalių. Choras išleido du kompaktinius diskus, padarė įrašų Lietuvos ir Danijos radijui. „Jauna muzika“ yra tarptautinės chorinės muzikos federacijos ir „Europa Cantat" narė. Choras dalyvavo 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje – chorų konkurso antrojo turo klausytojams atliko F. Martino Mišias.
V. Augustinas vedė meistriškumo kursus ir skaitė paskaitas 1993 m. Švedijos chorų dirigentų suvažiavime, 1996 m. tarptautiniame chorų festivalyje Ispanijoje, 1997 m. Klaipėdoje. 1992 m. gavo specialią dirigento premiją tarptautiniame chorų konkurse Debrecene (Vengrija) ir 1994 m. Lietuvos kultūros ministerijos premiją už lietuvių kompozitorių kūrinių populiarinimą. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas.
Nuo 1993 m. V. Augustinas – Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. Sukūrė instrumentinių ir vokalinių kūrinių. Tai kantata mišriajam chorui „Paklauskit vaiko patarimo“, liaudies dainų aranžuotės mišriajam chorui „Supkit meskit“ ir „Treputė martela“, mišriajam chorui, sopranui ir simfoniniam orkestrui „Gloria“, dvigubam chorui a cappella „Hymne a Saint Martin“, išplėtota liaudies daina „Pūtė vėjas“, daina „Bėk, kielele balta“, „Rambynas" ir kt.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Naujoji perkėla
thumb|[[Keltas Baltija, veikiantis Naujojoje perkėloje]] Naujoji perkėla (Antroji perkėla) – perkėla Lietuvos uostamiestyje Klaipėdoje. Adresas: Nemuno g. 8, Klaipėda. Naujosios perkėlos keltas į Smiltynę kelia pėsčiuosius, dviratininkus, įvairias transporto priemones, ir kt. Tam tikri reisai skirti perkelti tik transportą, vežantį pavojingus krovinius (naftos produktus, dujas, šieną). Jeigu tokio transporto nėra – perkeliamas kitas transportas. Kai kurie reisai vykdomi tik Kuršių nerijos gyventojams, vykstantiems savo transporto priemonėmis, kurios yra AB „Smiltynės perkėla" duomenų bazėje ir informavus bendrovės dispečerinę tarnybą ne vėliau kaip prieš 4 valandas. Keltus valdo AB „Smiltynės perkėla“.
Skraidantis diskas
thumb|220px|Skraidantys diskas žvelgiant iš viršaus thumb|220px|Skraidantys diskai būna su įvairiais piešiniais
Skraidantis diskas (dar dažnai vadinamas „frisbiu“) – dažniausiai iš plastiko pagaminta, disko formos, nuo 20 iki 25 cm diametro sklendžianti lėkštė su užapvalinta briauna (leidžianti diskui kilti, kai diskas skrisdamas oru sukasi). Skraidančių diskų yra įvairaus dydžio, priklausomai nuo naudojimo paskirties. Su skraidančiais diskais yra žaidžiama daug įvairių sportinių ir pramoginių žaidimų, todėl yra naudojamos įvairios diskų metimų ir gaudymo technikos. Nemaža dalis skraidančių diskų yra gaminami reklaminiais tikslais.
Frisbiais vadinami skraidantys diskai, dažniausiai naudojami žaidžiant ultimeitą. Ultimeite naudojami standartizuoti diskai, sveriantys 175 gramus. Pramogai yra kuriami įvairiaspalviai, ultravioletiniuose spinduliuose spalvas keičiantys, šviečiantys (su šviesos diodais) ir sugertą šviesą spinduliuojantys diskai.
Skirtingai negu ultimeite, diskgolfe skraidantys diskai yra mažesni, bet pagaminti iš tankesnės medžiagos ir sunkesni. Diskgolfo diskai yra sukurti įveikti didelius atstumus, padidinti/sumažinti disko greitį, stabilumą ir nuskrendamą atstumą. Pagrindiniai diskai: tolimų distancijų diskai (skrendantys 100–300 metrų), vidutinio nuotolio diskai (skrendantys 25–100 metrų) ir metimo į krepšį diskai.
Prie skraidančių diskų dar yra priskiriami skraidantys žiedai, galintys skristi kur kas toliau už tradicinius skraidančius diskus.
Istorija
thumb|left|180px|„Frisbee“ pyrago lėkštė. Volteris Frederikas Morisonas (Walter Frederick Morrison) ir jo būsimoji žmona Liusilė (Lucile Morrison) pirmieji atrado šiandieninę rinką skraidantiems diskams 1938 metais, kai Volteris ir Liusilė savo kepyklėlėje pradėjo siūlyti įsigyti pyragą su lėkšte už 25 centus. Lėkštę, likusią nuo pyrago, jie pradėjo tarpusavyje mėtyti pirmyn ir atgal Santa Monikos paplūdimyje Kalifornijoje. Tai buvo gera pradžia, nes perkant pyragą ir lėkštę už pačią lėkštę reikėdavo sumokėti 5 centus, taip šalia esančiuose paplūdimiuose, Volterio ir Liusilės dėka atsirado daugiau lėkštes mėtančių žmonių. Jie tęsė savo verslą iki Antrojo pasaulinio karo, kai Morisonas tarnavo JAV oro pajėgų būryje P-47. Grįžęs Morisonas nubraižė aerodinamišką skraidantį diską, kurį pavadino „Whiralo-Way“. 1948 metais po maketo pakeitimų ir eksperimentų su keliais prototipais, Morisonas ir jo verslo partneris Vorenas Frančonis (Warren Franscioni) pradėjo gaminti pirmuosius plastikinius diskus. Savo išradimą jie pavadino skraidančia lėkšte. Morisonas ir Frančonis nutraukė savo partnerystę 1950 metais. Po tolimesnių disko dizaino tobulinimo darbų, 1955 metais Morisonas pradėjo gaminti naują diską „Pluto Platter“. Vėliau, 1957 m. sausio 23 d. (per savo 37 gimtadienį), visas teises pardavė žaislų gamybos kompanijai „Wham-O“. Tais pačiais metais Volteriui Morisonui buvo įteiktas apdovanojimas už geriausią JAV dizaino patentą – jo skraidantį diską.
1957 m. birželį vienas iš „Wham-O“ steigėjų Ričardas Kneras (Richard Knerr), norėdamas paskatinti pardavimus skraidantiems diskams, priskyrė papildomą vardą „Frisbee“ ('frisbis'), sužinojęs, jog Konektikuto koledžo studentai mėtydami lėkštes iš vietinės kepyklėlės vadino juos „Pluto Platter“ vardu, Terminas „Frisbee“ buvo sugalvotas dėl tokiu vardu esančios pyragų kepyklos „Frisbie Pie Company“. 1982 m. Morisonas pareiškė „Forbes“ žurnalui, kad jis jau gavo apie 2 milijonus JAV dolerių už autorinius honorarus ir teigė „nieku gyvu nekeisiąs pavadinimo“.
„Wham-O“ kompanijoje sėkmingai su frisbio fenomenu dirbęs žmogus buvo Edas Hedrikas (Ed Headrick). 1964 m. jis buvo paskirtas pagrindiniu vadybininku ir viceprezidentu, atsakingu už rinkodarą. Hedrikas pakeitė „Pluto Platter“ disko dizainą, sumažindamas briaunos storį, kad būtų galima tiksliau išmesti diską. Pardavimai išaugo, kai ši skraidantis diskas buvo pradėtas pristatyti kaip nauja sporto rūšis. 1964 m. į prekybą buvo išleistas „profesionalus diskas“, skirtas sportui. Hedrikas užpatentavo savo patobulintą diską „Frisbee“ patento vardu. Hedrikas, dažnai laikomas „diskų sporto tėvu“, įkūrė Tarptautinę frisbio asociaciją ir pradėjo kurti diskus, žaidimus ir taisykles įvairioms sporto šakoms su disku, kaip „toliausiai numestas diskas“, „guts“, „freestyle“. Po mirties Hedriko palaikai buvo kremuoti ir panaudoti gaminant „atminimo“ diskus, skirtus padovanoti Hedriko šeimos nariams ir artimiems draugams.
Ultimeitas
thumb|200px|[[Ultimeitas]]
Ultimeitas, yra plačiausiai pasaulyje paplitęs žaidimas su skraidančiu disku. Žaidimas buvo sugalvotas Džoelio Silverio (Joel Silver) ir Džeredo Kaso (Jaredo Kass) 1968 metais, kaip užsiėmimas praleisti vakarams.
Lėkščiasvydis yra komandinis nekontaktinis sportas, žaidžiamas su skraidančiu disku. Žaidimo tikslas yra pelnytą tašką, perduodant diską į kitoje aikštės pusėje esantį taškų pelnymo lauką, panašiai kaip amerikietiškajame futbole. Žaidėjai negali bėgti turėdami diską. Lėkščiasvydis yra išskirtinis savo „Žaidimo dvasia“ – garbingo žaidimo principais ir žaidimo mėgavimusi. Taip pat šiame sporte nėra teisėjų, įvykus taisyklių pažeidimams patys žaidėjai stabdo žaidimą.
Diskgolfas
thumb|200px|[[Diskgolfas]]
Diskgolfas (, trump. DG) yra labai panašus į tradicinį golfą, tik čia naudojami skraidantys diskai (diskai skiriasi nuo lėkščiasvydžio diskų, jie būna mažesni ir plonesni). Žaidimas buvo sukurtas Edo Hedriko (Ed Headrick) 1970 metais JAV. Diskas iš starto vietos yra metamas link specialaus krepšio (mėgėjiškai žaidžiant gali būti naudojami ir kiti objektai). Žaidimo tikslas – padarius kuo mažiau metimų įmesti diską į žaidimo krepšį, tradiciškai tai būna metaliniai krepšiai su grandinėmis diskams gaudyti.
Žaidimui prasidėjus žaidėjas kiekvieną sekantį metimą atlieka nuo tos vietos, kur nusileido prieš tai mestas diskas. Medžiai, krūmai, vandens telkiniai ir reljefas sudaro natūralias kliūtis, kurios priklausomai nuo metimo vietos kiekvieną kartą gali būti kitokios. Galiausiai paskutiniu metimu diskas pasiekia tikslą; taip užbaigiamas žaisti vienas „krepšys“.
Diskgolfas tinka bet kokio amžiaus, fizinių gebėjimų vyrui ar moteriai, nepriklausomai nuo materialinės padėties, nes šiame sporte užtenka turėti vieną skraidantį diską.
Dvidiskis
thumb|200px|[[Dvidiskis]]
Dvidiskis ( – DDC), kaip galima spręsti iš pavadinimo, yra žaidžiamas su dviem skraidančiais diskais. Vienu metu žaidžia dvi komandos, su dvejais žaidėjais aikštelėje. Vienos komandos nariai stovi vienoje aikštės pusėje, kitos komandos – kitoje. Žaidimo tikslas – neleisti oponentų komandai įmesti diską į jūsų aikštelę ir tuo pačiu patiems įmesti savo diską į oponentų aikštelę. Žaidimo aikštė tai du identiški kvadratai 13 metrų ilgio kraštinėmis. Tarp šių dviejų kvadratų yra 17 metrų tarpas. Atakos yra dvejopos: metant diską į oponentų aikštelę, kad jis joje nusileistų nepagautas, bet nusilestų kvadrate ir nusileidęs neišeitų už aikštės ribų, arba priversti abu diskus vienu metu atsidurti vienoje aikštės pusėje (taip yra pelnomi du taškai).
Guts
thumb|200px|[[Guts (žaidimas)|Guts]]
Guts – žaidimas su skraidančiu disku, žaidžiamas kvadrato arba išmuštuko pagrindu. Dvi komandos iš keturių asmenų išsirikiuoja viena priešais kitą, diskas yra metamas į oponentų komandą kuo stipriau, siekiant „išmušti“ oponentų komandos žaidėją, o besiginančioji komanda turi pagauti skrendantį diską nepasiekus žemės ir neužskridus už aikštės ribų. Diską gaudyti galima tik viena ranka.
Katedra
thumb|[[Paryžiaus Dievo Motinos katedra Paryžiuje.]]
Katedra ( – „sostas, kėdė“) – religinis pastatas, priklausantis konkrečiai krikščionių denominacijai, ir vyskupijos centras. Šioms Romos katalikų, anglikonų, stačiatikių ir kai kurių liuteronų bei metodistų bažnyčioms vadovauja vyskupai. Stačiatikių katedra – soboras.
Pagrindinis katedros vaidmuo yra per jos hierarchinę ir organizacinę padėtį Bažnyčios struktūroje tarnauti Dievui bendruomenėje. Pats pastatas simbolizuoja Dievo ir Bažnyčios didybę. Katedros, jos vyskupo ir kiti dvasininkų funkcija yra daugiausiai religinė, bet kartais gali būti glaudžiai susijusi su miesto ar regiono bendruomenės gyvenimu.
Katedra dažniausiai būna įspūdingiausia ar viena įspūdingiausių vyskupijos bažnyčių, pasižyminti amžiumi, išskirtine architektūra ir puošyba, kaip antai skulptūra, vitražais, sienų tapyba. Šie pastatai dažnai yra reikšmingi vietos ar valstybės mastu menine ir istorine prasme.
Mesjė 15
thumb|200px|M15 spiečius Mesjė 15 - kamuolinis žvaigždžių spiečius, esantis Pegaso žvaigždyne. Jis priklauso Pegaso grupei. Iki jo - 33000 šviesmečiai. Mesjė 15 regimasis ryškis - 7,5. Spiečius dar žymimas Mesjė NGC 7078 numeriu.
Eurovizijos dainų konkursas 2009
Eurovizijos dainų konkursas 2009 – 54-asis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs Rusijoje gegužės 12–16 dienomis. Praeitame konkurse, kuris vyko Belgrade, nugalėjo Dima Bilanas. 2008 m. rugsėjo 13 d. buvo pranešta, kad konkursas vyks olimpinėje Maskvos arenoje.
Konkurse laimėjo Norvegijos atstovo Aleksandro Rybako daina „Fairytale“, surinkusi 387 taškus – daugiausiai per visą Eurovizijos istoriją. Antrą vietą užėmė Islandija, trečią – Azerbaidžanas
Vieta
Konkursas vyko Rusijoje po Dima Bilano pergalės 2008 m. konkurse Belgrade. Rusijos ministras pirmininkas Vladimiras Putinas pareiškė, kad konkursas vyks Maskvoje.
Kanalas Channel One paskelbė, kad konkursas vyks Maskvos olimpiniame stadione ir šis pasiūlymas buvo įvertintas Europos transliuotojų sąjungos (EBU) ir patvirtintas 2008 m. rugsėjo 13 d.
Vizualinis dizainas
Transliuotojas Channel One 2009 m. sausio 30 d. pristatė konkurso logotipą ir jo temą konkursui. Logotipas yra grindžiamas „Fantasy Bird“, kuris gali būti naudojamas su daug spalvų. 2009-ųjų metų konkursas buvo pirmasis nuo 2001 m., kuriame nebuvo konkurso šūkio.
Balsavimo sistema
Nesibaigiantys nusiskundimai dėl nesąžiningų balsavimų, kuriuos lemia politika, nulėmė EBU balsavimo procedūros įvertinimą konkurse su galimybe keisti balsavimo sistemą 2009-aisias. Lenkijos transliuotojas Telewizja Polska (TVP) pasiūlė į konkursą įvesti tarptautinę žiuri, panašią į tą, kuri buvo 2008 m. Eurovizijos šokių konkurse. Taip galima sumažinti kaimynišką balsavimą ir suteikti daugiau dėmesio dainos meninei vertei.
Pasiūlymas buvo patvirtintas, todėl 50 % rezultatų nulems žiuri, 50 % – telebalsavimas.
Dalyviai
Keturiasdešimt dvi šalys patvirtino savo dalyvavimą konkurse. Slovakija paskelbė, jog sugrįš į konkursą, o San Marinas atšaukė dalyvavimą konkurse dėl finansinių problemų. Latvija ir Gruzija iš pradžių paskelbė apie savo ketinimą pasitraukti, tačiau vėliau EBU pranešė, kad abi šalys dalyvaus. Tačiau 2009 m. kovo 11 d. Gruzija dar kartą paskelbė pasitraukianti iš Eurovizijos dainų konkurso, po to, kai EBU jų pasirinktą dainą paskelbė kaip nepriimtiną, nes tekste galima pastebėti politinę užuominą, o tai pažeidžia konkurso taisykles.
Pusfinaliai
Iš viso trisdešimt septynios šalys pasirodė abiejuose pusfinaliuose kartu. Šalių pasirodymų eilės numeriai buvo traukiami 2009 m. kovo 16 dieną.
Finalas
Šalys finalistės yra:
Finalas įvyko 2009 m. gegužės 16 d. Prasidėjo 23:00 Maskvos laiku (22:00 Lietuvos laiku). Laimėtoja – Norvegija.
Išsamūs komisijos/žiūrovų balsavimo rezultatai finale
Išsamūs komisijos/žiūrovų balsavimo rezultatai buvo paskelbti 2009 m. liepą.
Balsavimo eilė finale
<li> Suomija <li> Šveicarija <li> Bulgarija <li> Lietuva <li> Jungtinė Karalystė <li> Makedonija <li> Slovakija <li> Graikija <li> Bosnija ir Hercegovina <li> Ukraina <li> Turkija <li> Albanija <li> Serbija <li> Kipras
<li> Lenkija <li> Nyderlandai <li> Estija <li> Kroatija <li> Portugalija <li> Rumunija <li> Airija <li> Danija <li> Moldavija <li> Slovėnija <li> Armėnija <li> Vengrija <li> Azerbaidžanas <li> Norvegija
Balsavimo lentelės
Geltonai pažymėtos komisijų dėka patekusios šalys kiekviename pusfinalyje.
12 taškų
Po 12 taškų surinkusios šalys
Merkys
thumb|250px|Merkys Lietuvos žemėlapyje
Merkys  – dešinysis Nemuno intakas, didžiausia pietryčių Lietuvos upė. Upės visas ilgis – 203 km, iš jų Lietuvoje – 185,2 km ; teka Šalčininkų, Varėnos rajonų savivaldybių teritorijomis ir Baltarusijos (Ašmenos rajono) teritorija.
Geografija
thumb|250px|Merkys ties [[Rūdninkais]]
Prasideda Ašmenos aukštumoje, Baltarusijoje, Ašmenos rajone, 19 km į pietvakarius nuo Ašmenos, į pietus nuo Mikuliškių. Aukštupyje pirmuosius 16 km teka į šiaurę Baltarusijos teritorija, 1 km – siena, toliau – per Lietuvą. Nuo Tabariškių pasuka į vakarus, teka per Turgelius, Jašiūnus, Rūdninkus. Iki Jašiūnų teka senoviniu pelkėtu slėniu, nuožulniais, raguvų išraižytais šlaitais. Žemiau slėnis sausėja. Nuo Žagarinės pasukęs į pietvakarius teka per Valkininkus, Varėną, Perloją. Varėnos rajone teka Dzūkijos smėlynais, kol ties Varėnės žiotimis pasiekia kietą moreną. Nuo ten vagoje gausu riedulių, rėvų. Dzūkijos nacionalinio parko teritorijoje Merkio ilgis 37 km, čia į jį įteka begalė šaltinių. Pačiame žemupyje, įtekėjus Skroblui, keičia kryptį į šiaurės vakarus, įteka į Nemuną 418 km nuo jo žiočių, prie Merkinės, Merkinės piliakalnio papėdėje.
Vyraujantis slėnio plotis 400–600 m.
Baseinas
Didžiausi intakai:
XIX a. Merkio baseinas padidėjo, nes Ūlai perėjo 410 km² Katros aukštupio baseino. Aukštupyje Merkys Papio kanalu sujungtas su Papio ežeru, iš kurio išteka Vokė. Jai tenka didesnioji dalis Merkio aukštupio debito.
Hidrologija
thumb|left|250px|Merkys ties [[Sližiūnais]]
Vidutinis Merkio nuolydis 67 cm/km, o debitas – 33,4 m³/s. Žemupyje nuolydis dar didesnis už vidutinį, rėvose upė teka beveik 2 m/s greičiu. Būdingas slėnio plotis 0,4–0,6 km. Krantų aukštis aukštupyje 0,2–0,6 m, toliau – 1–2 m. Upės vaga smarkiai vingiuoja, tačiau 15 km ruožas tarp Žagarinės ir Dargužių sureguliuotas. Iki Šalčios žiočių vagos plotis yra 12–20 m, toliau – 25–45 m. Likus 3 km iki žiočių jaučiama Nemuno vandens patvanka.
Upė gausiai maitinama požeminiais vandenimis, kurie sudaro daugiau nei pusę metų nuotėkio, todėl vanduo vasarą šaltesnis negu daugumos kitų Lietuvos upių. Ties Puvočiais pavasarį nuteka 25%, vasarą – 29%, rudenį ir žiemą – 46% metų nuotėkio. Vandens debitas Valkininkuose: vidutinis 5,25 m/s, didžiausias 91,0 m/s; Varėnoje: vidutinis 21,0 m/s, didžiausias 356 m/s; Puvočiuose: vidutinis 32,2 m/s, didžiausias 498 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 36,2 m³/s. Vandens lygio svyravimo per metus amplitudė: aukštupyje Jašiūnuose vidutinė 1,2 m, didžiausia 1,9 m; Varėnoje vidutinė 2,5 m, didžiausia 4,6 m; žemupyje Puvočiuose vidutinė 1,4 m, didžiausia 4,1 metro.
thumb|250px|Merkio [[rėva ties Puvočiais]]
Kukauka
Kukauka – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Noriūnų.
Vasilas Sicharulidzė
Vasilas Sicharulidzė (g. 1968 m. gegužės 30 d. Tbilisyje) – Gruzijos diplomatas ir politikas. Buvęs Gruzijos ambasadorius JAV (2006–2008 m.). Gruzijos gynybos ministras (2008–2009 m.). Nuo 2009 m. rugpjūčio 27 d. – Gruzijos prezidento patarėjas užsienio reikalams.
Merkys
Hidrologija
Ties Žagarine 1932 m. iškastu kanalu į Vokę vidutiniškai nuteka 3,25 m³/s vandens, tai sudaro 82 % Merkio aukštupio iki Žagarinės nuotėkio. Žemiau užtvankos Merkys tampa mažu išsekusiu, užžėlusiu, vingiuotu upeliu. Jo nuotėkis sumažėja iki 0,73 m/s ir pamažu didėja įtekėjus Luknai, Cirvijai, Graužupiui ir kitiems upeliams. Valkininkus pasiekia jau susigrąžinęs ir šiek tiek viršijęs ankstesnį debitą, o surinkęs vandeningų intakų – Šalčios, Versekos, Varėnės, Ūlos ir Grūdos vandenis atplukdo į Nemuną 36,2 m³/s vandens.
Vasilas Sicharulidzė
Gimė Tbilisyje. 1993 m. baigė Tbilisio valstybinį medicinos universitetą, 1993–1995 m. dirbo psichiatru.
Merkys
Hidrologija
Žemupyje metinis upės nuotėkis pasiskirsto taip: 35 % vandens nuteka pavasarį, 20 % – vasarą, 23 % – rudenį, 22 % – žiemą. Pavasarinis potvynis paprastai prasideda kovo viduryje. Aukštupyje vanduo pakyla 1,5 m, vidurupyje 4 m, žemupyje 5 m. Vasarą upė nusenka nesmarkiai. Pasitaiko smarkokų poplūdžių, kurių metu vandens lygis pakyla 1,5 – 2 m.
Vasilas Sicharulidzė
Trumpai dirbo vykdomuoju direktoriumi Gruzijos Atlanto taryboje – organizacijoje, vienijančioje Gruzijos nevyriausybines organizacijas, dirbančias integracijos į Europos Sąjungą bei NATO klausimais. Po to 1996–2000 m. dirbo Gruzijos parlamento aparate vadovaujančiu specialistu gynybos ir saugumo klausimais.
Merkys
Hidrologija
2005 metų, rugpjūčio 12-15 dienomis, praūžus stiprioms liūtims ir vėtroms, Merkio vandens lygis itin šoktelėjo: vietomis net iki 4 metrų gylio. Kai kuriose vietovėse jis aukštesnis už iki šiol rugpjūčio mėnesiais fiksuotą aukščiausią vandens lygį. Šiomis dienomis buvo draudžiama bet kokia veikla upėje, tačiau nuostolių neišvengta: daug nuskendusių baidarių, valčių ir skęstančių žmonių.
Vasilas Sicharulidzė
2000–2002 m. vadovavo Gruzijos Užsienio reikalų ministerijos NATO skyriui ir dirbo Gruzijos misijos prie NATO būstinės Briuselyje vadovo pavaduotoju. 2004 m. jis dirbo Gruzijos Nacionalinio saugumo tarybai, o 2005–2006 m. buvo gynybos ministro pavaduotojas.
Merkys
Hidrologija
Merkys užšąla gruodžio gale arba sausio pradžioje. Dėl šaltinių įtakos ledo danga dažnai išvis nesusidaro arba būna nepastovi. Žiemos atodrėkiai sukelia 2 – 3 poplūdžius. Žemupyje ledas ištirpsta 5 – 7 anksčiau nei vidurupyje.
Ekologija
thumb|250px|Merkys (kairėje) ir Nemunas (dešinėje) žvelgiant nuo [[Merkinės piliakalnis|Merkinės piliakalnio]]
Vasilas Sicharulidzė
2006 m. kovo mėn. V. Sichuralidzė buvo paskirtas Gruzijos ambasadoriumi JAV, Kanadoje ir Meksikoje. 2008 m. gruodį buvo atšauktas ir paskirtas Gruzijos gynybos ministru vietoj Davito Kazerašvilio, kurio elgesį Pietų Osetijos karo metu sukritikavo opozicija. V. Sicharulidze išbuvo ministru aštuonis mėnesius, prižiūrėdamas Gruzijos ginkluotųjų pajėgų atstatymą po karo metu patirtų smūgių.
Merkys
Ekologija
Dabar Merkyje vyrauja kiršliai (Thymallus thymallus) ir karpinės sraunių vandenų rūšys – rainės (Phoxinus phoxinus), strepečiai (Leuciscus idus), srovinės aukšlės (Alburnoides bipunctatus), šapalai (Leuciscus cephalus), gružliai (Gobio gobio), lydeka (Esox lucius), ešeriai (Perca fluviatilis).
Turizmas, reikšmė
thumb|left|250px|Merkio atkarpa XVII a. žemėlapyje Merkio baseinas gyvenamas jau nuo mezolito. Stovyklų rasta Puvočiuose, Maksimonyse, Netiesose, Mardasave, Maskaukoje. Tai viena anksčiausiai apgyvendintų Lietuvos vietų, kadangi ledynas čia ištirpo pirmiausiai. Viduramžiais, vėlesniais amžiais upe vyko medienos, miško gerybių eksportas, vykdyta žvejyba. Dabar Merkys bei sraunios, laukinės gamtos plotais tekančios jo baseino upės itin mėgiamos vandens turistų.
Vasilas Sicharulidzė
2009 m. rugpjūčio 27 d. jį gynybos ministro poste pakeitė buvęs jo pavaduotojas Bačas Achalaja, artimas prezidento Micheilo Saakašvilio ir įtakingo vidaus reikalų ministro Vano Merabišvilio sąjungininkas. Šį sprendimą kritikavo opozicija.
Merkys
Turizmas, reikšmė
Merkys ties Žagarine patvenktas. Vandens matavimo stotis veikia Valkininkuose. Merkio atkarpa nuo Cirvijos upės iki Nemuno priklauso Merkio draustiniui, kuriuo saugomos upėtakių nerštavietės. Žemupyje, nuo Purplių iki žiočių, Merkys srūva Dzūkijos nacionalinio parko teritorija. Ledyno palikti kreidos periodo luistai, jų atodangos Merkio šlaituose prie Maskaukos saugomi Akmens geologiniame draustinyje. Skardis prie Mardasavo – geomorfologinis paminklas. Turgeliuose Merkio kairiajame krante stūkso Turgelių piliakalnis, Merkio ir Nemuno santakoje – Merkinės piliakalnis.
Vasilas Sicharulidzė
Sicharulidzė tapo Gruzijos prezidento patarėju užsienio reikalams.
Merkys
Turizmas, reikšmė
Didesnės gyvenvietės prie Merkio: Tabariškės, Mikniškės, Turgeliai, Merkinė, Gureliai, Jašiūnai, Rūdninkai, Žagarinė (Šalčininkų raj.), Dargužiai, Valkininkai, Pamerkiai, Akmuo, Senoji Varėna, Perloja, Purpliai, Mardasavas, Puvočiai, Merkinė (Varėnos raj.).
Ardo Hansson
Ardas Hansonas (, g. 1958 m. liepos 15 d. Čikagoje, JAV) – estų ir amerikiečių ekonomistas, Estijos banko valdytojas (2012–2019).
A. Hansonas buvo pinigų reformos Estijoje komiteto narys, laikomas plano susieti Estijos kroną su Vokietijos marke iniciatoriumi. Pasižymi kukliu gyvenimo būdu, dar žinomas „velniškojo orakulo“ vardu. Ši pravardė prilipinta, nes ekonomistas išpranašavo paskutiniąją Estijos recesiją bei akcijų rinkų burbulo sprogimą 1997 m. miniatiūra|240px|left|2017 m.
Biografija
Ardas Hansonas gimė Čikagoje, estų imigrantų šeimoje, turi Estijos ir JAV pilietybes.
A. Hansonas baigė Semiahmoo vidurinę mokyklą Kanadoje, 1976–1980 m. studijavo Britų Kolumbijos universitete (Kanadoje), vėliau baigė Harvardo universitetą (JAV), kur 1982–1987 m. įgijo ekonomikos daktaro (PhD) laipsnį.
1991–1992 m. dirbo Estijos užsienio reikalų ministro patarėju, 1992–1995 ir 1997 m. buvo Estijos ministro pirmininko patarėju. Nuo 1993 iki 1998 m. dirbo Estijos banko valdyboje. Nuo 1998 iki 2012 m. buvo Pasaulio Banko vyresniuoju ekonomistu, atsakingu už Rytų Europos ir Balkanų valstybes, Kiniją. Šiuo laikotarpiu, 1999–2000 m., Pasaulio Banke buvo atsakingas už Lietuvą.
Nuo 2012 m. birželio 7 d. tapo Estijos banko valdybos pirmininku ateinančiai 7 metų kadencijai, šiame poste pakeisdamas Andresą Lipstoką.
Apdovanotas Estijos Baltosios žvaigždės ordinu (1998), Luups žurnalo paskelbtas Metų žmogumi (1997). Yra bendradarbiavęs žymiuose universitetuose, paskelbęs straipsnių moksliniuose žurnaluose. Moka estų ir anglų kalbas, šiek tiek – prancūzų ir švedų kalbas.
A. Hansono, geriausiai apmokamo Estijos pareigūno, vidutinis mėnesio atlyginimas – 22,8 tūkst. litų, kuriuos sudaro darbo užmokestis, premijos ir pašalpos (2008).
Fantofto bažnyčia
thumb|right|250px|Fantofto bažnyčia Fantofto bažnyčia (Fantoft stavkirke) − bažnyčia Norvegijoje, Hordalando apygardoje, Bergeno komunoje.
Fantofto bažnyčia pastatyta XII amžiuje, apie 1170 metus. Iš pradžių bažnyčia stovėjo Fortūnos miestelyje, Sognės ir Fjurdanės apskrityje. Viduramžiais bažnyčios nava buvo pailginta trimis metrais, o XVII a. jos viršūnėje įrengta varpinė.
1883 m. bažnyčią išrinko ir vėl surinko Fantofte, kur ją nupirko Fredrikas Georgas Gadė (1830−1905). Prieš surenkant bažnyčią, jai bandyta suteikti pirminę jos išorę. Todėl, kaip pavyzdžiu buvo pasirinkta Borgundo bažnyčia.
1992 m. birželio 6 d. bažnyčia padegta iš antikrikščioniškų paskatų. Ji visiškai sudegė. Padegimu apkaltintas atlikėjas Vargas Vikernesas, tačiau pakankamai įrodymų tam nerasta. 1994 m. pagal išlikusias bažnyčios nuotraukas Fantofto bažnyčia buvo atstatyta.
Antinas Stimburys
Antinas Stimburys (1530–1564) – Volto Disnėjaus komiksų personažas. Pirmą sykį pasirodė 1956 metais istorijoje „Grįžti į labai seniai!“.
Dailininkas Donas Rosa savo Antulio Donaldo giminės medyje vaizduoja Stimburį kaip pirmąjį antinų protėvį. O jo palikuonių sąrašą sudaro: Gailius Gaigalas (sūnus), Antinas Kvakas, Antulė Dafnė, Antinas Pantinas (vaikaičiai), Dela Dak, Antulis Donaldas, Žąsinas Pilypas, Antulis Fetris, Antinas Pulis (provaikaičiai), Bilis, Vilis ir Dilis (pro - provaikaičiai).
Duck family (Disney) Famille Duck Paperinocchio Codacorta Duck-familien
Pėstininkų tankas
Pėstininkų tankas – tankas, pritaikytas palaikyti pėstininkų atakas fronte. Tokių specializuotų tankų idėja prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo suformuluota D.Britanijoje ir Prancūzijoje.
Pėstininkų ir kreiseriniai tankai
Buvo numatyta turėti pėstininkų tankus ir kavalerijos (kreiserinius) tankus. Pėstininkų tankai turėjo būti geriau šarvuoti (lyginant su kreiseriniais tankais), kad galėtų veikti glaudžiai sąveikaudami su pėstininkais net intensyviai apšaudomi. Papildomi šarvai pėstininkų tankuose įrengti greičio sąskaita. Buvo manoma, kad pėstininkų tankams greitis neesminis dalykas, kadangi jie priversti prisiderinti prie lėtai judančių pėstininkų. Kai pėstininkų tankų palaikomas ataka pralaužia priešo gynybos liniją, pro sudarytas joje spragas į priešo užnugarį išsiveržia greitieji kreiseriniai tankai, kurie ten efektyviai išnaudoja savo didesnį greitį ir veikimo spindulį, kad nutrauktų priešo tiekimo ir ryšių linijas.
Padalijimas į pėstininkų ir kavalerijos tankus kilo dar Pirmojo pasaulinio karo metais, kai britų tankai buvo suskirstyti į sunkiuosius tankus (Mark I) ir greitesnius tankus (Medium Mark A Whippet, po kurio sekė Medium Mark B ir Medium Mark C). Tarpukaryje tobulinant tankų techniką ši klasifikacija išliko ir tapo dalimi bendros doktrinos, kai buvo paskelbtas generolo majoro Persio Hobarto (Percy Hobart) darbas, kurį palaikė Bezilas Henris Lidel Hartas (Basil Henry Liddell-Hart).
Palyginimas su kitais tankų tipas
Kartais pėstininkų tankai lyginami su sunkiaisiais tankais, o kreiseriniai tankai - su vidutiniais ir lengvaisiais tankais. Šis lyginimas gali suklaidinti, kadangi pėstininkų tankai nebuvo kuriami kaip tankai, gebantys kovoti su kitais tankais, kokie būdavo sunkieji tankai.
Labai svarbus skirtumas yra tai, kad sunkieji tankai paprastai labai gerai ginkluoti, o pėstininkų tankai nebūtinai geriau ginkluoti už likusius tankus. Pvz., tarybinis KV-1 ir britų Matilda II ginkluotėje pasirodė maždaug vienu metu 1940 m. Abu šie tankai turėjo panašią ginkluotę ir panašų judrumą, tačiau KV ginkluotė (76,2 mm patranka ir 3 ar 4 7,62 mm kulkosvaidžiai) buvo galingesnė nei Matildos (40 mm patranka ir 7,92 mm kulkosvaidis).
S.Britanijos pėstininkų tankų ginkluotė vystėsi trimis fazėmis:
D. Britanija
Kadangi pėstininkų tankai turėjo kariauti tokiu pačiu greičiu kaip ir atakuojantys pėsti pėstininkai, didelis didžiausias greitis nebuvo esminis požymis, bet jie galėjo turėti storesnius šarvus. Pirmi tiksliniai pėstininkų tankai, Mark I Matilda ir Mark II Matilda, buvo ginkluoti sunkiuoju kulkosvaidžiu pirmasis bei prieštankine 2-jų svarų patranka antrasis. Tankai Mark I buvo užsakyti 1938 m., bet tapo aišku, kad bus reikalingas geriau ginkluotas tankas. Jį turėjo pakeisti jau projektuotas Mark II, kurį turėjo užsakyti 1938 m. viduryje.
Abu šie tankai dalyvavo mūšyje dėl Prancūzijos, kur Araso kontrapuolime jie sukrėtė Vokietijos tankų dalinius. Prancūzijoje prarastus Mark I nekeitė naujai pagamintais, o Mark II Matilda gamyba nebuvo nutraukta.
Britų doktrina teigė, kad tiek pėstininkų, tiek kreiseriniai tankai turi gebėti kautis su priešo tankais, todėl abiejų klasių tankuose naudojo pirma 2 svarų, o vėliau ir 6 svarų patrankas.
Po jų ginkluotėje pasirodė tankai Mk III Valentine ir Mk IV Churchill. „Valentainas“ pasirodė netinkamas tolesniam tobulinimui, o „Čerčilis“ buvo tobulinamas toliau ir buvo naudojamas iki karo pabaigos. Tuo metu britų kreiseriniai tankai vystėsi į didesnius tankus su galingesniais varikliais, turinčius galingesnes patrankas ir storesnius šarvus, bet išvystančius ir didelį greitį. Karo pabaigoje kreiserinių tankų linija davė „universalųjį tanką“ Centurion.
D.Britanijos kariuomenė naudojo ne tik pėstininkų ir kreiserinius tankus, bet ir vidutinius tankus, daug kurių gaudavo iš JAV.
Kitos valstybės
Pėstininkų tankų klasės mašinas 4-tąjį dešimtmetį gamino ir kitos didžiosios valstybės:
Išvados
Tankų padalinimas į pėstininkų ir kreiserinius buvo pagrįstas ekonomikos darbo pasidalinimo principu, tačiau tokių tankų panaudojimas Antrojo pasaulinio karo metais mechanizuotose kovos veiksmuose parodė, kad tai labai neefektyvu techninio vystymo, gamybos, aptarnavimo, logistikos ir, kas blogiausia, taktinio lankstumo požiūriu. Todėl karo metu tokius tankus naudojusios valstybės tokio tankų dalinimo atsisakė.
Nuorodos
Panzer (1933–1945)
971 m.
971 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kūgis
right|Kūgis Kūgis – geometrinis paviršius, paprasčiausiai gaunamas statųjį trikampį sukant aplink vieną iš jo statinių, kuris yra kūgio ašis. Kito statinio nubrėžtas diskas vadinamas pagrindu. Kūgis priskiriamas prie sukinių, kuris gaunamas sukant geometrinę figūrą plokštumoje apie ašį.
Kūgis, kurio viršūnė yra nupjauta plokštuma, lygiagrečia bazei, vadinamas nupjautiniu kūgiu.
Nupjautinio kūgio tūrio radimo formulė: , čia S_1, S_2 \, – pagrindų plotai, h \, – aukštinės ilgis.
Kūgio šoninio paviršiaus plotas:.
Belzo kunigaikštystė
Belzo kunigaikštystė  – Rusios kunigaikštystė, gyvavusi XII – XV amžiais Galicijos istoriniame regione, dab. Lenkijos Liublino vaivadijos rytuose ir gretimose teritorijose Ukrainos Lvovo srityje.
Kūgis
Kūgio paviršiaus plotas:.
Belzo kunigaikštystė
Istorija
Kunigaikštystė suformuota 1170 m., po Voluinės kunigaikščio Mstislavo Iziaslavičiaus mirties, kuomet jis išskyrė dalį žemių aplink Belzo miestą ir atidavė valdyti savo sūnui Vsevolodui. Mirus šio sūnui Aleksandrui, 1234 m. kunigaikštystė prijungta prie Haličo-Voluinės, tačiau išliko kaip atskira valda. XIII a. viduryje Belzą nusiaubus mongolams, kunigaikštystė nunyko.
Kūgis
Kūgio tūris:.