cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carlo Maderno
Biografija
Kitais dviem pagrindiniais K. Maderno projektais buvo Palazzo Mattei di Giove (1598−1617) ir Palazzo Barberini (1628−1633). Palazzo Mattei di Giove yra labai gerai išsilaikęs ir nekeistas K. Maderno architektūros pavyzdys, suprojektuotas kaip tradiciniai renesanso stilistikos rūmai. Didžiausio inovatyvumo K. Madernas pasiekė jų vidinio kiemo dizaine. Palazzo Barberini projektui K. Madernas paruošė H formos planą su arkinių lodžijų fasadu. Rūmų statybas po K. Maderno mirties tęsė Frančeskas Borominis, kuris buvo jo padėjėju, ir Berninis. K. Madernas sukūrė Santa Maria della Vittoria bažnyčią (1608–20, išskyrus fasadą, kuris artimai K. Maderno stiliui buvo suprojektuotas kito architekto) ir dirbo ties Sant'Andrea della Valle bažnyčios planais. Jis dirbo ties Gesù e Maria, San Giacomo degli Incurabili, Santa Lucia in Selci, San Giovanni dei Fiorentini bažnyčiomis, Kvirinalo rūmais ir popiežiaus rūmais Kastel Gandolfe. Taip pat kūrė koplyčias San Paolo fuori le Mura ir Santa Pudenziana bažnyčiose. Renovavo Santa Maria sopra Minerva bažnyčią ir sukūrė jos fasadą. Karlas Madernas mirė 1629 m. sausio 30 d. Romoje, palaidotas San Giovanni dei Fiorentini bažnyčioje. Jo biografiją 1642 m. publikavo Džovanis Baljonė.
Kraujelių apylinkė
Kraujelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
SC Wiedenbrück
SC „Wiedenbrück“ – Vokietijos futbolo klubas iš Rėda-Videnbriuko. Be futbolo, klubas siūlo stalo tenisą, gimnastiką ir šokius. Iki 2013 m. veikė ir dviračių skyrius.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2000 m. Buvo įkurtas Sport-Club Wiedenbrück 2000 e. V., susijungus dviem klubams DJK Eintracht Wiedenbrück ir Westfalia Wiedenbrück.
Nuo 2010–2011 m. sezono rungtyniavo regioninėje lygoje (ketvirta pakopa). 2018–2019 m. liko aštuonioliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2019–2020 m. sezone rungtyniavo Oberliga Westfalen (penkta pakopa), tačiau dėl pandemijos grėsmių pirmenybės buvo nutrauktos. Tuo metu ekipa buvo pirmoje vietoje. Po sezono buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
Nuo 2020–2021 m. rungtyniavo Regioninėje lygoje (IV pakopa). Iškovojo dešimtą vietą.
2021–2023 m. klubui atstovavo lietuvis Manfredas Ruzgis.
Braivėlis
Braivėlis (Jatropha) – karpažolinių (Euphorbiaceae) šeimos augalų gentis. Ją sudaro ~175 sukulentų, krūmų ir mažų medžių rūšys, kilusios iš Centrinės Amerikos ir Karibų, bet dabar introdukuotos daugelyje pasaulio tropinių sričių.
Nemažai braivėlio rūšių turi nuodingų medžiagų, sėklų vartojimas gali būti mirtinas, syvai sukelti alerginę odos reakciją. Atsparus sausroms, parazitams, o sėklose gausu aliejaus, todėl braivėlio rūšys plačiai naudojamos biodyzelino gamybai.
Rusakalnis
Rusakalnis – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Vievio, prie kelio. Netoli telkšo Kapšių ežeras.
Igor Dodon
Biografija
Igoris Dodonas studijavo ekonomiką Moldavijos valstybiniame žemės ūkio universitete (State Agrarian University of Moldova) ir 1998 m. įgijo daktaro laipsnį Moldavijos ekonominių studijų akademijoje (Academia de Studii Economice a Moldovei).
1997–2005 m. užsiėmė akademine veikla – buvo docentas ir dėstytojas.
2016 m. gruodžio 23 d. – 2020 m. gruodžio 24 d. Moldovos Respublikos prezidentas.
Įvertinimas
2008 m. kovo 25 d. Igoris Dodonas buvo apdovanotas Moldovos Respublikos darbo šlovės ordinu (Ordinul „Gloria Muncii“), kuris skiriamas asmenims už darbo nuopelnus ir ypatingą sėkmę visose veiklos srityse. Šį ordiną paskyrė tuometinis Moldovos Respublikos prezidentas Vladimiras Voroninas.
Kalokagatija
Kalokagatija (🇬🇷 – 'gražus ir geras') – senovės graikų sąvoka, apibūdinanti tobulą žmogų – gražų bei gerą; senovės graikų auklėjimo idealas. Tai yra socialinis-politinis, pedagoginis, etinis ir estetinis idealas. Manyta, kad aukštųjų visuomenės sluoksnių nariai buvo fiziškai gražūs ir geri, o žemųjų – bjaurūs ir blogi, tačiau tam prieštaravo stoikai, teigdami, kad visos šios savybės priklauso nuo auklėjimo, o kalokagatiją laikė jo tikslu. Labai daug kalokagatijos pavyzdžių galima įžvelgti Antikos kūriniuose bei skulptūrose.
Gervėčių apylinkė
Gervėčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Paberžės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Barskūnų apylinkės ir Šiaulių apylinkės.
Dalius Abaris
Dalius Abaris (g. 1971 m. balandžio 8 d., Dusetose) – Lietuvos režisierius, prodiuseris, scenografas.
Režisuoja renginius, koncertus, valstybines iškilmes, oficialias protokolines ceremonijas ir minėjimus, muzikos ir TV projektus. Kuria scenografiją, menines ir vaizdo instaliacijas.
Biografija
1978–1989 m. mokėsi sustiprintos dailės klasėje K. Būgos vid. mokykloje ir Dusetų muzikos mokykloje. 1989–1994 m. studijavo Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijoje.
1990–aisiais prisidėjo kuriant pirmąsias privačias dailės galerijas „Vartai“ ir „Langas“. 1992 m. pradėjo vadovauti pirmajam nepriklausomoje Lietuvoje gyvos muzikos klubui „Langas“.
Nuo 1997 m. dirba kaip nepriklausomas renginių režisierius ir prodiuseris.
Bendradarbiaudamas su valstybės institucijomis ir kultūros įstaigomis, kuria ir įgyvendina projektus Lietuvos valstybingumui, svarbiausiems valstybės įvykiams pažymėti ir įamžinti, kultūros atminčiai įprasminti, meno reiškiniams ir kūrybai aktualizuoti, humanistinėms idėjoms puoselėti.
1979 m. Formulės 1 sezonas
'''1979 m. Formulės 1 sezonas''' buvo 30-asis Formulės-1 sezonas. Jis prasidėjo sausio 21 ir baigėsi spalio 7 dieną po 15 lenktynių.
Suzanne Schulting
Siuzanė Šulting (g. 1997 m. rugsėjo 25 d.) – Nyderlandų čiuožėja trumpuoju taku, olimpinė ir daugkartinė pasaulio čempionė.
Biografija
Siuzanė Šulting gimė 1997 m. rugsėjo 25 d. Groningene. Pradėjo čiuožti nuo 8 metų Herenvene.
2018 m. Pjongčango olimpinėse žaidynėse ji iškovojo aukso medalį 1000 m distancijoje ir bronzą estafetėje. Už šiuos pasiekimus išrinkta 2018 m. Nyderlandų metų sportininke, apdovanota Oraniečių-Nasau ordinu.
2019 m. pasaulio čempionate Sofijoje ji laimėjo auksą 1000 m distancijoje ir buvo pripažinta absoliučia pasaulio čempionato nugalėtoja.
2021 m. pasaulio čempionate ji laimėjo visų keturių individualių rungčių bei estafetės aukso medalius ir antrą kartą tapo absoliučia pasaulio čempionato nugalėtoja tarp moterų, tačiau šiame čempionate dėl COVID-19 pandemijos nedalyvavo daugelis pajėgių varžovių.
2022 m. olimpinėse žaidynėse Pekine S. Šulting antrą kartą tapo olimpine čempione 1000 m distancijoje prieš tai pagerinusi rungties pasaulio rekordą. Ji estafetėje iškovojo aukso, 500 m distancijoje – sidabro ir 1500 m distancijoje – bronzos medalius.
Tulos gubernija
Tulos gubernija – Rusijos imperijos gubernija, apėmusi vakarinę dabartinės Rusijos dalį. Centras – Tula.
Istorija
Tulos gubernija sudaryta 1796 m., panaikinta 1929 m.
Administracinis suskirstymas
Kalugos gubernijai priklausė 12 apskričių.
1913 m. buvo 265 valsčiai, 4534 seniūnijos, 12 miestų, 6008 kitos gyvenvietės.
Norvaišas
Pavardė archajiška dviskiemenė: sandas nor- siejami su, o vaiš- – su , bei viẽšės, viešė́ti.
Pamusių apylinkė
Pamusių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Musninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Čiobiškio apylinkės, Musninkų apylinkės ir Vindeikių apylinkės.
Rusališkė
Rusališkė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Šventos. Stūkso Rusališkės piliakalnis.
Piliakiemių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Giedraičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Giedraičių apylinkės.
Ieva Švarcaitė
Ieva Švarcaitė (1939 m. balandžio 18 d. Norkių k., Vaiguvos apylinkėje, Kelmės r.) – gamtos mokslų daktarė, esperantininkė.
Biografija
Pokario metais mokėsi Vaiguvos septynmetėje mokykloje, po to – Kelmės vidurinėje mokykloje ir Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete.
Baigusi universitetą 1962 m. grįžo į gimtąjį Kelmės rajoną mokytojauti. Pirmoji darbovietė buvo Kražių vidurinė mokykla (1962–1963 m.), vėliau – Kelmės vidurinė mokykla (1963–1965 m.).
Nuo 1966 m. pradėjo mokslinį tiriamąjį darbą Vilniaus universitete. 1966–1979 m. taip pat dirbo Geologijos valdybos prie LTSR Ministrų Tarybos sistemoje (naftos žvalgybos ekspedicija, kompleksinė geologijos ekspedicija) geologe, geomorfologe, geologinio biuro viršininke. Nuo 1973 m. – gamtos mokslų daktarė.
1976 m. skaitė mokslinį pranešimą tarptautiniame geografų kongrese Maskvoje ir buvo išrinkta (vienintelė iš Lietuvos) geografinės terminologijos tarptautinės komisijos nare, nes mokėjo kelias užsienio kalbas. Kaip mokslininkė dalyvavo mokslinėse ekspedicijose įvairiose TSRS vietose: Kryme, Kaukaze, Karpatuose, Urale, Pamyre, Tian-Šanyje, Altajuje ir kitur. Per visą sovietinį laikotarpį nepriklausė jokiai partijai bei organizacijai.
Nuo 1979 m. – Vilniaus universiteto darbuotoja. Ne kartą atstovavo Lietuvai tarptautiniuose kongresuose. Lietuvoje ir už jos ribų išspausdinta daugiau kaip 50 jos darbų. Skaito ir rašo dešimčia Europos kalbų: anglų, vokiečių, prancūzų, italų bei tarptautine esperanto kalba. Nuo 1989 m. yra Lietuvos mokslininkų sąjungos narė, nuo 1991 m. – Lietuvių katalikų mokslo akademijos tikroji narė, o nuo 1992 m. – Tarptautinės mokslų akademijos narė San Marine (Italija). 1992 m. susigrąžino tėvų žemę, kuri tapo puikia moksline laboratorija, kurioje sprendžiami įvairiausi agrariniai klausimai, po atviru dangumi. Nuo 1994 m. – savarankiška ūkininkė Kelmės rajone, Vaiguvos apylinkėse.
Rūdiškių aerodromas
Rūdiškių aerodromas – privatus, nekontroliuojamas aerodromas Trakų rajone, 8 km atstumu į pietvakarius nuo Rūdiškių, Antakalnio kaime.
Duomenys
Aerodrome yra vienas takas RWY 01/19. Skrydžiai atliekami tik pagal vizualaus skydžio taisykles dienos metu. Radijo ryšio dažnis: 122,350 MHz. Nėra degalų stoties, tako apšvietimo.
VK-9
„VK-9“ – 2009 m. Vlado Kensgailos sukurtas eksperimentinis mėgėjiškos konstrukcijos žemasparnis, dvimotoris aštuonvietis keleivinis lėktuvas su įtraukiama trirate važiuokle. Lėktuvo konstruktoriaus teigimu, VK-9 yra pirmasis lietuviškas keleivinis lėktuvas.
Konstrukcija
Teigiama, kad V. Kensgaila VK-9 pradėjo kurti 1990 arba 1994 m., pirmam skrydžiui lėktuvas pakilo 2009 m. (kituose šaltiniuose – 1999 m.). Specialusis tinkamumo skraidyti pažymėjimas išduotas 2009 m. spalio 26 d. Tai didžiausias tokio tipo savadarbis lėktuvas Lietuvoje.
Konstruktoriaus teigimu, pagal techninius parametrus VK-9 turi pranašumų prieš panašaus tipo lėktuvus, gaminamus amerikiečių („Cessna", „Piper"), kuriems reikia palyginti ilgų ir kokybiškų takų, o VK-9 gali tūpti bet kokioje aikštelėje (pvz., pievoje). VK-9 pakelia 1 toną kuro sparnuose įmontuotuose bakuose. Nenutūpdamas lėktuvas gali nuskristi 2 500 km, tuo aplenkdamas JAV gaminamus pasaulyje populiarius analogus (pvz. „Piper Navajo“). Projektinis greitis su Lycoming varikliais – 450 km/val.
Gamyba ir eksploatacija
Iš viso VK-9 skraidė 64 val. 56 min.
Avarijos ir incidentai
2016 m. birželio 4 d. po 15 val. „VK-9“ Nr. LY-VRK, pakilo iš prie Panevėžio esančio buvusio karinio Pajuosčio aerodromo, tuo metu turėjusio karinio poligono statusą. Apie 15 val. 30 min. Panevėžio miesto (Stetiškių) aerodrome (lauko aikštelėje Nr. A-121) buvę asmenys išgirdo orlaivio garsą. Po kelių minučių pietinėje lauko aikštelės dalyje virš kilimo-tūpimo tako Nr. 03 dešiniojo rato grįžtinėje apie 50 metrų aukštyje buvo pastebėtas „VK-9“. Orlaivis skrido vakarų kryptimi labai mažu greičiu ir dideliu atakos kampu. Tokia skrydžio padėtimi orlaivis „VK-9“ buvo pastebėtas skrendantis visą kelią iš Pajuosčio aerodromo. Lauko aikštelėje esantiems asmenims kilo įtarimų, kad orlaivio skrydis gali baigtis avarija, todėl buvo pradėtos ruošti pirmosios pagalbos ir priešgaisrinės priemonės. Skrisdamas virš aerodromo „VK-9“ pasisuko apie 15 laipsnių į dešinę pusę ir kritiniu arba jam artimu atakos kampu, sunkiai išlaikydamas savo padėtį, tęsė skrydį rytų kryptimi nekeisdamas nei aukščio, nei krypties. Buvo matyti, kad buvo atidarytas orlaivio priekinio aptako (nosies) kairėje pusėje esantis liukas. Priskridęs angaro traversą „VK-9“ nuo kilimo ir tūpimo tako buvo nutolęs apie 200 metrų ir pradėjo smukti. Skrydį matę asmenys teigė, kad orlaivio varikliai veikė visa galia, bet pats orlaivis viršijo kritinį atakos kampą, todėl prasidėjo smuka. Orlaivis „VK-9“sukti į pietų pusę ir įtraukė tūpimo mechanizmus – užsparnius. „VK-9“ avarija įvyko apie 950 m į rytus nuo Stetiškių aerodromo, pievoje su aukšta žole ir minkštu gruntu. Iš avarijos vietoje rastų orlaivio pėdsakų padaryta išvada, kad orlaivis tūpė pasviręs į dešinę pusę. Sparno dešinės pusės galu ir dešine važiuokle buvo kliudyta aukšta žolė ir žemė. Orlaiviui pačiuožus apie 8 m priekinė važiuoklė palietė žemę, kuri netrukus įsmigo į minkštą gruntą ir nulūžo, o orlaivis, pasviręs į kairę pusę, priekiniu ir kairiojo variklio aptakais rėžėsi į žemę. Orlaivis atsisvėrė ir toliau čiuožė su įtraukta važiuokle (dėl neužfiksuotos padėties). Dar po 20 m pasisuko ir sustojo.
Orlaivį pilotavo 82 metų amžiaus Lietuvos Respublikos pilietis, lėktuvo konstruktorius Vladas Kensgaila, neturėjęs piloto licencijos ir sveikatos pažymėjimo. Ankstesnė piloto mėgėjo licencija suteikianti teisę pilotuoti vienmotorius lėktuvus, galiojo iki 2005 m. birželio 18 d., o 2-os klasės sveikatos pažymėjimas galiojo iki 2004 m. rugpjūčio 6 d. Po avarijos jam nustatytos dvi nesunkios galvos traumos – kirstinė ir muštinė žaizdos kaktoje. Tą pačią dieną pilotas iš ligoninės išleistas gydytis į namus.
Specialiojo tinkamumo skraidyti pažymėjimo priede nurodyta, kad „VK-9“ galėjo būti vykdomi tik skrydžiai pagal bandymų programą ir tik Pajuosčio aerodromo zonoje. Norint orlaiviu „VK-9“ išskristi iš Pajuosčio aerodromo zonos buvo būtina gauti Civilinės aviacijos administracijos leidimą, kurio 2016 m. birželio 4 d. „VK-9“ neturėjo.
Pirminės apžiūros metu avarijos vietoje nustatyta, kad sulaužyta orlaivio važiuoklė, liemuo, deformuoti variklių sraigtai. Avarijos tyrimo komisija pažymėjo, jog skrydžio metu orlaivį pilotavęs jo kūrėjas neturėjo dokumentų, kuriuos privaloma turėti skrydžio metu, – orlaivio registravimo liudijimo, orlaivio tinkamumo skraidyti pažymėjimo, leidimo naudotis orlaivio radijo stotimi, orlaivio techninės būklės žurnalo, skrydžių vykdymo vadovo, civilinės atsakomybės draudimo liudijimo (poliso).
Rusatiškės
Rusatiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 9 km nuo Ausieniškių.
Istorinių vietovardžių duomenų bazė
Istorinių vietovardžių duomenų bazė – geografinis žinynas, elektroninė istorinių Lietuvos vietovardžių ir Lietuvos paribio vietovardžių duomenų bazė, prieinama internete nuo 2010 m. Į duomenų bazę įvesta apie 20 000 istorinių vietovardžių, nustatytos jų dabartinės lietuviškos lytys, chronologiškai pateikti užrašymai istorijos dokumentuose. Istorinių vietovardžių rinkimas ir jų elektroninio sąvado sudarymas yra susijęs ir su mokslo tyrimais, ir su vietovardžių rinkimo darbais. Bazė siejama ir su Lietuvos vietovardžių žodynu. Kalbinę dalį kūrė Veronika Adamonytė, Laimutis Bilkis, Alma Ragauskaitė, programuotojai Paulius Gendrėnas, Audronė Stanislovaitienė. Bazė sukurta mokslo tiriamosioms ir taikomosioms reikmėms, vietovardžių kaip dvasinės kultūros paveldo išsaugojimo tikslais.
Aprašymas
Bazė pradėta kurti 2004–2010 m. projekte „Istorinių etninių vietovardžių rinkimas ir jų elektroninis tvarkymas“, kuris vykdytas per Valstybinę lietuvių kalbos komisiją. Projekto esmę sudarė vietovardžių išrašymas iš Lietuvos paribio vietovių ir vietovių už dabartinės Lietuvos ribų XVII–XIX a. rankraštinių istorijos šaltinių – administracinio-juridinio pobūdžio dokumentų, bažnytinių metrikų knygų ir kt. Lietuvos paribio teritorijos – tai su Lenkija, Baltarusija, Latvija besiribojančių Vilkaviškio, Lazdijų, Varėnos, Šalčininkų, Vilniaus, Švenčionių, Ignalinos, Zarasų, Rokiškio, Biržų, Pasvalio, Pakruojo, Joniškio, Akmenės, Mažeikių, Skuodo, Kretingos rajonų savivaldybių ir Kalvarijos bei Druskininkų savivaldybių vietovės, Baltarusijos Gardino, Lydos, Ašmenos, Pastovių, Breslaujos ir kai kurių rajonų vietovės, taip pat Latvijos paribio su Lietuva rajonų vietovės. 2005 m. sukaupus didesnį surinktų vietovardžių kiekį buvo pradėtas sudarinėti ir jų elektroninis sąvadas, 2010 m. sukurta internetinė prieiga. 2014–2015 m. bazė buvo pildoma ir integruojama į Lietuvių kalbos instituto skaitmeninių išteklių sistemą pagal Lietuvių kalbos instituto įgyvendinamą projektą „IRT sprendimų bei turinio, padedančių išsaugoti lietuvių kalbą viešojoje erdvėje, kūrimas bei galimybių jais naudotis sudarymas“.
Bazės informaciniai šaltiniai
Identifikuojant vietovardžius, buvo naudojamasi Vilniaus srities gyvenamųjų vietų vardų sąrašu (1940–1945 m., saugomas LKI Baltų kalbų ir vardyno tyrimų centre) ir „Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinyno“ 2-uoju tomu. Kiti šaltiniai:
Albert Techov
Albertas Techovas (g. 1980 m. kovo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos dziudo ir savigynos imtynininkas, olimpietis.
2005 m. baigė LKKA. Dirba Vilniaus miesto sporto centre dziudo imtynių treneriu.
Sporto karjera
Nuo 2003 m. buvo Lietuvos dziudo rinktinės narys. Treneris – Eduard Techov (nuo 1994 m.).
Buvo 8 kartus Lietuvos dziudo (2001-2008 m.) ir 2 kartus savigynos imtynių (2000, 2002 m.) čempionas, dziudo vicečempionas (1999, 2009 m.), Lietuvos dziudo čempionato bronzos medalininkas (1997 m.).
Buvo Europos (2010 m., Rusija, 5 vieta) ir pasaulio (2006 m., Gruzija, 9-12 vieta; 2007 m., Didžioji Britanija ir 2008 m., Gruzija, 3 vieta; 2009 m., Prancūzija, 7 vieta) dziudo taurės varžybų dalyvis. 2001-2010 m. dalyvavo 11 Europos dziudo čempionatų (didžiausias laimėjimas - 5 vieta, 2007 m., Belgradas, Serbija) ir 6 pasaulio dziudo čempionatuose (didžiausias laimėjimas - 9 vieta, 2001 m., Miunchenas, Vokietija; 2007 m., Rio de Žaneiras, Brazilija).
Pasaulio kariškių dziudo čempionate iškovojo bronzos medalį (2005 m., Sankt Peterburgas, Rusija, 60 kg).
Dalyvavo dvejose olimpinėse žaidynėse. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine (Kinija) dziudo varžybose svorio kategorijoje iki 60 kg užėmė 17–33 vietą (dalyvavo 33 imtynininkai). 2004 m. olimpiadoje Atėnuose (Graikija) dziudo varžybose (iki 60 kg) užėmė 17–33 vietą (tarp 33 dalyvių).
Hansas Gecas
Hansas Gecas (g. 1899 m. rugsėjo 24 d. Kaune - m. Vokietijoje) – tarpukario Lietuvos futbolininkas, olimpietis (1924 m.).
Sporto pasiekimai
H. Gecas atstovavo KSK Kultus futbolo klubui iš Kauno Šančių priemiesčio. Buvo Lietuvos futbolo rinktinės narys, dalyvavo 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje (Prancūzija), kur su Lietuvos rinktine užėmė 17-22 vietas.
Lietuvos rinktinės sudėtyje sužaidė 2 rungtynes: 1924 m. Paryžiaus olimpiadoje prieš Šveicariją ir draugiškose prieš Egiptą.
Portugalijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Portugalijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Turnyrinė lentelė
Legenda:
Kilmas į Primeira Liga 2015-2016
Iškritimas į žemesnį lygmenį
Finalo rungtynės
--
Medžiukų apylinkė
Medžiukų apylinkė (arba Medžiūkų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jauniūnų apylinkės.
Pilašius
Pilašius – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 9,5 km į šiaurės rytus nuo Užpalių, Vaiskūnų geomorfologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,82 km, plotis – iki 0,3 km, vidutinis plotis – 0,19 km. Altitudė 106,7 m. Šiaurvakarinis krantas aukštas, kiti žemesni, sausi, kranto linija vingiuota, per vidurį yra sąsiauris. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurės rytuose įteka upelis iš netoliese telkšančio Dumblio ežero, o pietvakariuose išteka upelis link Ilgio ežero (Šventosios upės baseinas). Prie ežero įsikūręs Likančių kaimas. Rytinėje pakrantėje stūkso Likančių piliakalnis. Šiauriniu ežero krantu eina riba su Zarasų rajonu.
Dita Želvienė
Sportiniai pasiekimai
SSRS čempionatų plaukimo 50 m l. st. (1986) ir delfinu (1988), SSRS tautų spartakiados (1986) plaukimo 50 m l. st. ir peteliške bronzos medalininkė.
Europos (1993-1999 m.), pasaulio (1996, 1997 m.), plaukimo čempionatų dalyvė.
Atstovavo Lietuvą 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atlantoje (JAV):
Italijos karalystė (1805–1814)
Italijos karalystė  – karalystė aukštutinėje Italijoje, sudariusi asmenininę uniją su Napoleono Bonaparto Prancūzijos imperija.
Po Italijos kampanijos, užkariautų teritorijų valdymą perėmė Napoleonas kaip Italijos karalius, o vicekaraliumi paskyrė savo posūnį Eženą de Boharnė. Karalystės teritorija apėmė dalį Pjemonto ir šiuolaikinius Lombardijos, Veneto, Emilijos-Romanijos, Friulio-Venecijos Džulijos, Trento, Pietų Tirolio ir Markės regionus.
Karalystės egzistavimas baigėsi 1814 m. po Napoleono pralaimėjimo ir jo galybės žlugimo.
Kariuomenė
Karalystės kariuomenė buvo įtraukta į Prancūzijos Didžiąją armiją ir dalyvavo visose Napoleono kampanijose.
Nuo 1805 m. iki 1814 m. Italijos karalystė aprūpino Napoleoną I maždaug 200 000 karių.
1805 m. italų kariai tarnavo garnizonuose prie Lamanšo sąsiaurio, 1806–1807 m. dalyvavo Kolobžego ir Dancigo apgultyse, kovojo Dalmatijoje. 1808–1813 m. Ispanijoje tarnavo ištisos italų divizijos, ypač pasižymėjusios vadovaujant Siušė prie Taragonos ir Sagunto.
1809 m. Eženo Italijos armija sudarė dešinįjį Napoleono I invazijos į Austrijos imperiją sparną, iškovojo didelę pergalę prie Dėro ir nemažai prisidėjo prie pergalės prie Vagramo.
1812 m. Eženas de Boharnė į Rusiją pasiuntė 27 000 Italijos karalystės karių. Italai pasižymėjo prie Borodino ir Malojaroslaveco, todėl buvo pripažinti: "Italijos kariuomenė pasižymėjo savybėmis, kurios suteikė jai teisę būti viena iš drąsiausių Europos kariuomenių."
Rusijos kampanijos metu išgyveno tik 1000–2000 italų. 1813 m. Eženas de Boharnė kuo ilgiau atsilaikė prieš austrų puolimą (Minčo mūšis), o vėliau, 1814 m. vasarį, buvo priverstas pasirašyti paliaubas.
Meiliūnų apylinkė (Širvintos)
Meiliūnų apylinkė (arba Meilūnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jauniūnų apylinkės ir Kaimynų apylinkės.
Mersedo apygarda
Istorija
Mersedo apygarda buvo įkurta 1855 m. iš Mariposos apygardos dalių. 1856 m. dalis Mersedo apygardos buvo atiduotos Fresno apygardai. Pavadinimas suteiktas pagal Mersedo upę, tekančią per apygardą.
Gyventojai
2020 m. duomenimis apygardoje gyveno 26,9 % baltųjų, 7,43 % azijiečių, 2,79 % afroamerikiečių, 1,9 % mišrios kilmės, 1,76 % kitų rasių ir 60,2 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.
Šiaudžių apylinkė
Šiaudžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Giedraičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Giedraičių apylinkės ir Šiupienių apylinkės.
Rusėnai (Vilnius)
Rusėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Dūkštų. Kaimas įsikūręs Dūkštų ąžuolyno pašonėje, Dūkštos upelio slėnyje, greta Neries regioninio parko ribos.
Istorija
1846 m. Dūkštų dvaro žemėlapyje pažymėtas Rusėnų kaimas, greta jo – Dūkštos upelio užtvanka. 1861–1864 m. Dūkštų parapijos surašymo duomenimis, Rusėnuose (Rusiany) gyveno šios šeimos: Gimbut, Godlejewski, Górski, Karmazyn, Kozłowski, Minkiewicz, Rybałtowicz, Sadzanowicz, Tyr, Wołejko.
Piliakalnis (Utenos r.)
Piliakalnis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 3,5 km į pietus nuo Tauragnų, Piliakalnio miške, Žiezdrių kraštovaizdžio draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,34 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 198,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Ežeras nenutekantis, priklauso Kemešos upelio baseinui (Aiseto ežero baseinas).
2021 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionatas
2021 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionatas – Tarptautinės bobslėjaus ir skeletono federacijos organizuotas geriausių pasaulio skeletono ir ledrogių sporto atletų čempionatas, kuris vyko vasario 5 d. – vasario 14 d. Vokietijos mieste Altenberge.
Į čempionato programą įtrauktos moterų vienetų varžybos.
Dėl dopingo bylų Rusijos atstovai čempionate dalyvavo kaip nepriklausomi Rusijos bobslėjaus federacijos atletai.
Eucomis
Eucomis – hiacintinių (Hyacinthaceae) šeimos daugiamečių svogūninių augalų gentis iš Pietų Afrikos.
Morfologija
Lapai dideli, ilgi, primenantys poro, banguotais kraštais, auga skrotele. Iš lapų skrotelės vidurio išauga žiedynkotis su nedideliais žiedeliais, o viršuje, kaip ananasas, žalių lapelių kuodas. Kartais šis augalas vadinamas „ananasine lelija“ ar tiesiog „ananasu“.
Choi Min-jeong
Čoi Min Džiong (g. 1998 m. rugsėjo 9 d.) – Pietų Korėjos čiuožėja trumpuoju taku, olimpinė ir daugkartinė pasaulio čempionė.
Eucomis
Morfologija
Žiedynas gražus. Užauga iki 25 cm. Kuodelio lapai iki 10 cm. Žydi liepos pabaigoje – rugpjūčio pabaigoje. Žiedai geltonai žali. Labai dekoratyviai atrodo taškuoti lapai.
2021 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionatas
Tvarkašatis
Lietuvos laiku (UTC+2).
Eucomis
Augimo sąlygos
Eucomis geriausiai auga saulėtose vietose, smėlingoje–molingoje, gerai įdirbtoje dirvoje. Svogūnėliai sodinami gegužės mėnesį į lauką. Palikti žiemoti lauke – rizikinga, kadangi tai šilumamėgiai augalai. Gali išlikti tik po ypač šiltos žiemos ir tik pridengti storu durpių sluoksniu. Tad, kai antžeminė dalis nunyksta (rugsėjo pabaigoje – spalio pradžioje), svogūnėlius reikia iškasti. Laikyti 6 – 8 °C temperatūros patalpoje, dėžutėje su smėliu ar pjuvenomis. Taip pat galima palikti vazone ar į jį įsodinti, tačiau žiemos metu nelaistyti.
Dauginti sėklomis ar dukteriniais svogūnėliais.
Córdoba CF
Córdoba CF – Ispanijos futbolo klubas iš Kordobos.
Istorija
Klubas įsikūrė 1953 metais kaip Club Deportivo San Álvaro, o 1954 m. gavo dabartinį pavadinimą.
Devynis sezonus praleido La Liga, tačiau 2014–2015 m. sezone liko paskutinėje vietoje (20) ir iškrito į žemesnį divizioną.
Kurį laiką rungtyniavo Segunda División (antroje pakopoje).
Stadionas
Namų stadionas vadinasi Estadio Nuevo Arcángel, o jo talpa 21822 vietos.
Sezonai
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Gavėnių apylinkė
Gavėnių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Choi Min-jeong
Biografija
Čoi Min Džiong gimė 1998 m. rugsėjo 9 d. Seule. Pradėjo čiuožti 2004 metais. 2014 m. pripažinta Pietų Korėjos geriausia jaunąja sportininke. 2015, 2016 ir 2018 m. ji tapo absoliučia pasaulio čempionatų nugalėtoja ir 2019 m. buvo antra, viso laimėjusi 7 individualius aukso medalius ir 4 estafetėje.
2018 m. Pjongčango olimpinėse žaidynėse ji iškovojo aukso medalius 1500 m ir estafetės rungtyse, 500 m rungtyje buvo diskvalifikuota ir griuvo 1000 m rungtyje.
2022 m. olimpinėse žaidynėse Pekine Čoi Min Džiong iškovojo aukso medalį 1500 m distancijoje ir sidabro medalius 1000 m distancijos ir estafetės rungtyse.
Ieva Juozapaitytė
Ieva Barbora Juozapaitytė (g. 1992 m. birželio 23 d. Vilniuje) – operos solistė (sopranas).
Biografija
kairėje|miniatiūra|298x298px|Ieva Barbora Juozapaityte Gimė 1992 m. birželio 23 d. Vilniuje (Lietuva) garsių muzikų doc. Eglės Juozapaitienės ir prof. Vytauto Juozapaičio šeimoje.
2011–2012 m. dainavimo mokėsi Vilniaus kolegijoje pas doc. Eglę Juozapaitienę.
2012–2018 m. baigė magistro studijas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, prof. Vladimiro Prudnikovo dainavimo klasėje.
2017–2018 m. dainavimo mokėsi Helsinkio menų universiteto Sibelijaus akademijoje (Suomija).
Rusinai
Rusinais vadinama:
Ieva Juozapaitytė
Biografija
I.B.Juozapaitytė savo profesinius įgūdžius nuolat tobulina įvairiuose meistriškumo kursuose Lietuvoje ir Užsienyje. Studijų metais solistė dalyvavo įvairiuose operos daininkų konkursuose ir perklausose. 2017 m. dalyvavo Londono Meistriškumo Kursuose (angl. London Master Classes) Mančesteryje (Jungtinė Karalystė), 2022 m. Italijoje (Teatro Massimo Bellini) ir kt.
Amargosos dykuma
thumb|right|250px|Amargosos dykuma Amargosos dykuma  – dykuma vakarų Nevadoje (JAV), palei sieną su Kalifornija. Praktiškai sutampa su Amargosos upės slėniu. Dykuma tarp Funeralo kalnų vakaruose ir Jukos kalno bei Nevados poligono  rytuose.
Ieva Juozapaitytė
Biografija
Ieva Barbora turi dvi seseris Vaidą ir Vaivą. Atlikėja augina šunį vardu Fredis.
Amargosos dykuma
thumb|left|300px|Amargosos dykuma palydovinėje nuotraukoje Dykuma yra 790–840 m aukštyje virš jūros lygio. Dykumos pietiniame gale yra Amargosa Valley gyvenvietė (buvusi Lathrop Wells).
Ieva Juozapaitytė
Solistės veikla
kairėje|miniatiūra|Ieva Barbora Juozapaityte|283x283px2009 ir 2010 m. tapo „Dainų dainelės“ diplomantė (vadovė – Alfreda Cechanovičienė). 2016 m. debiutavo LMTA operos studijos meno projekte „One G In“ Tatjanos vaidmeniu (P. Čaikovskio opera „Eugenijus Oneginas“) kultūros festivalyje PIN Diena 2016: Kultūros martonas Kablyje.
Amargosos dykuma
Dykuma pavadinta pagal Amargosos upę, o ši – pagal 'kartus' reiškiantį ispanišką žodį, nes upės vanduo yra kartus.
Ieva Juozapaitytė
Solistės veikla
Nuo 2012 m. Ieva Barbora Juozapaitytė dirba Lietuvos Nacionaliniame Operos ir Baleto Teatre (LNOBT), sėkmingai debiutavo G.Verdi operoje „La Traviata“, G.Puccini operoje „La boheme“, F.Lehar operetėje „Die lustige Witwe“ ir kt.
Solistė koncertuoja su LVSO, Lietuvos valstybiniu pučiamųjų instrumentų orkestru „Trimitas“. 2013 m. debiutavo Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje su Lietuvos kameriniu orkestru (dir. Modestas Barkauskas).
2014 m. kartu su Lietuvos valstybiniu simfoniniu orkestru (dirigentas prof. Gintaras Rinkevičius) ir Vilniaus miesto opera pasirodė premjerinėje Dalios Ibelhauptaitės režisuotoje G.Verdi operoje „Trubadūras“.
2016 m. koncertavo su LMTA liaudies instrumentų orkestru (dir. E. Ališauskas). Dainavo LRT 2016 m. Naujametiniame koncerte drauge su Lietuvos valstybiniu simfoniniu orkestru (dirigentas prof. Gintaras Rinkevičius).
2000 m. Kauno valstybiniame muzikiniame teatre sukūrė pagrindinį Elizos Dulitl vaidmenį F.Loewe muzikle „Mano puikioji ledi“. Solistė Klaipėdos valstybiniame muzikiniame teatre 2002 m. debiutavo pagrindiniame vaidmenyje Antoníno Dvořáko operoje „Undinė“.miniatiūra|305x305px|Ieva Barbora JuozapaityteDainininkė pasirodo koncertinėse programose drauge su pianistais prof. Nijole Ralyte, Justu Čeponiu, Aleksandru Vizbaru, Mihai Diaconescu, vargonininke Renata Marcinkute-Lesieur ir kt.
Kita muzikinė veikla
kairėje|miniatiūra|291x291px|IL SENSO 2020 m. keturi solistai Ieva Barbora Juozapaitytė, Indrė Anankaitė, Laimonas Bendaravičius bei Kasparas Damulis susibūrė į populiariosios klasikos grupę „IL SENSO“. Solistai aktyviai koncertuoja ir turi sceninės patirties ne tik didžiosiose scenose, bet ir televiziniuose projektuose. “IL SENSO” verčiant iš italų kalbos reiškia “prasmė”.
I.B.Juozapaitytė nuolat dalyvauja įvairiuose televizijos koncertuose ir muzikiniuose projektuose, veda muzikinius renginius ir TV laidas. Solistė yra kviečiama būti modeliu, pristatant modos kūrėjų darbus.
Šaltiniai
https://artistdb.eu/lt/nousr/contests/booklet?competition_id=13&stagepass=0&participant=766
__INDEX__
Slaptos vedybos (opera)
Slaptos vedybos  – trijų veiksmų komiška opera, kurią 1792 m. sukūrė italų klasicizmo kompozitorius Domenikas Čimaroza (1749 m. gruodžio 17 − 1801 m. sausio 11 d.)
Operos atsiradimo istorija
Romos imperijos imperatorius Leopoldas II, kuris paskyrė Domeniką Čimarozą kapelmeisteriu ir užsakė operą. Kūrinys buvo labai palankiai priimtas. Anot liudijimų, imperatorius liepė atlikti operą antrą kartą tą pačią naktį. „Slaptos vedybos“ tapo garsiausia Domeniko Čimarozos opera.
Pagrindiniai veikėjai
Džeronimo, turtingas pirklys; Fidalma, jo sesuo; Džeronimo dukra Lizeta; Džeronimo dukra Karolina; Paolino; Grafas; Kambarinė; Tarnai.
Pirmas veiksmas
Pirmas paveikslas. Karolina, jaunesnioji pirklio Džeronimo duktė, slapta ištekėjo už jaunuolio Paolino. Ji prašo mylimąjį kuo greičiau atverti jų paslaptį. Džeronimo praneša linksmą naujieną: tuoj atvyks grafas, ir Lizeta taps grafiene. Lizeta nesitveria iš džiaugsmo. Karolina sako, kad svarbiausia ne vyro titulas, bet jo vidinės savybės. Ji susiranda sąjungininką – tetą Fidalmą. Laiminga Karolina nori jai papasakoti apie savo sutuoktuves, bet teta Fidalma prisipažįsta pati mylintiu P)aolino. Ateina grafas. Jam iš karto nepatinka Lizeta, bet jis susižavi Karolina.
Antras paveikslas. Grafas skuba papasakoti Karolinai apie savo meilę. Netikėtai įėjusi Lizeta girdi grafo prisipažinimą ir pyksta ant sesers ir ant neištikimo jaunikio.
Antras veiksmas
Grafui pavyksta susitarti su Džeronimo dėl vedybų su Karolina. Laimingas grafas skuba pasidalinti savo džiaugsmu su Paolino. Jaunuolis rįžtasi ieškoti pagalbos pas tetą Fidalmą, tačiau ji pati prisipažįsta jį mylinti. Grafas nori įtikinti Lizetą, kad ši atsisakytų nuo jo. Taėiau ji nekreipia dėmesio į jo žodžius. Grafui nieko daugiau nebelieka, kaip pasakyti, kad jis nemyli Lizetos. Lizeta ir Fidalma prašo, kad tėvas išsiųstų Karoliną į vienuolyną. Džeronimo sutinka.
Pastatymai Lietuvoje
1954 m. birželio 27 d. įvyko spektaklio premjera Kauno valstybiniame muzikiniame teatre. Pastatymo trupė: režisierė Regina Senkutė, dirigentas Juozas Indra, dailininkė Laima Kirlytė ir baletmeisteris Vaclovas Germanavičius
Pigašių apylinkė
Pigašių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Musninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Musninkų apylinkės, Vileikiškių apylinkės ir Vindeikių apylinkės.
Rėda-Vydenbriukas
Rėda-Vydenbriukas  – miestas vakarų Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, įsikūręs prie Emso upės. Mieste išvystyta automobilių, baldų, maisto pramonė. Veikia didžiausia šalyje skerdykla ir mėsos perdirbimo įmonė „Tönnies Holding“.
Yra gotikinė Šv. Egidijaus bažnyčia (XIII–XVI a.), romaninis bokštas (1221–1235 m.), Šv. Uršulės bažnyčia (~1470 m.), Senoji (1619, 1790 išplėsta) ir Naujoji (1974 m.) rotušė, XVI–XVIII a. pilis (dabar rūmai).
Istorija
1970 m. buvo sujungti Rėdos ir Vydenbriuko miestai, o į naujojo miesto sudėtį įtrauktos ir aplinkinės bendruomenės.
Abiejų miestų šaknys siekia viduramžius. Vydenbriukas buvo įkurtas Karolio Didžiojo valdymo laikais ir 952 metais iš imperatoriaus Otono i gavo miesto teises.
Pirmasis Rėdos miesto paminėjimas datuojamas 988 m. Miesto įkūrėju laikomas Vidukindas, kuris čia pastatė tvirtovę. Šioje vietoje dabar stovi Vestfalijai būdinga grafų fon Bentheimų „vandens pilis“.
Nuorodos
Miesto svetainė
Kiauklių apylinkė
Kiauklių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šešuolių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šešuolėlių apylinkės.
Rusiai
Rusiai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Zūbiškių, Neries kairiajame krante (71 km nuo žiočių), priešais Rusių Ragą.
Istorija
Viduramžiais pro Rusių apylinkės ėjo senasis kelias palei Nerį.
Rusiai minimi XVI a. šaltiniuose. XX a. pr. tai buvo skurdus mažažemių kaimas. Tai vienas toliausiai į vakarus nutolusių kaimų, kur dar neseniai šnekėta gudiškai. Pasakojama, kad kaimą įkūrę gudų sielininkai.
Šiaurinėje Rusių dalyje esančiame smėlyne rasta įvairių archeologinių radinių (tyrinėjo Petras Tarasenka).
Kermelėnai
Kermelėnai  – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 7 km į pietryčius nuo Astravo, prie plento Ašmena–Gožė (P-52).
Klavdija Koršunova
Klavdija Koršunova (, g. 1984 m. birželio 8 d., Maskvoje) – Rusijos aktorė.
Biografija
Kine debiutavo Andrejaus Proškino filme „Kareivio dekameronas“, kuriame Elena Liadova atliko pagrindinį vaidmenį. Tais pačiais (2005) metais pasirodė filmuose „Aleksandro sodas“ ir „Tu mano laimė“.
Atliko pagrindinį vaidmenį fantastinėje dramoje „977 / Devyni Septyni Septyni“ ir kriminaliniame seriale „Ostrogas. Fiodoro Sechenovo atvejis“, po kurių pasirodymo aktorė tapo atpažįstama. Vėliau Koršunova įtvirtino sėkmę Aleksandro Mindadzės dramoje „Išsiskyrimas“. Verta paminėti ir jos pasirodymą melodramoje „Dubrovskis“, filme „Anekdotas“ (2008).
Ričardas Panavas
Ričardas Panavas (g. 1972 m. balandžio 1 d. Vilniuje) – buvęs slidininkas, olimpietis.
Klavdija Koršunova
Biografija
2015 m. vaidino serialuose „Inkvizitorius“ ir „Gegužės juostos“. Pastarojoje Koršunova atliko pagrindinį ekscentriškos merginos Olgos vaidmenį. Tais pačiais (2015) metais aktorė suvaidino pagrindinį vaidmenį politinėje komedijoje „Rytojus“. Jos herojė yra Natasha Callahan, garsaus laikraščio „The Guardian“ korespondentė Maskvoje. Koršunova atliko antraeilį vaidmenį prancūzų ir lietuvių filme „Mes tik svajojame apie taiką“. Šios dramos premjera įvyko Kanų kino festivalyje.
Ričardas Panavas
1995 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą. Dirba Vilniaus miesto sporto centro slidinėjimo treneriu.
Klavdija Koršunova
Biografija
2018 m. filmavosi socialinėje dramoje A.L.Ž.I.R., kuriame aktorė įkūnijo Aglają Demidovą. 2019 m. pasirodė drama „Degantis krūmas“. Vėliau serialas buvo išleistas sumažinta versija ir kitu pavadinimu – „Nebaigtas mūšis“.
Ričardas Panavas
Sportiniai pasiekimai
R. Panavo treneriai: Jakovas Gimbickis (1983–1895, pirmasis), K. Milašius (1997–2002).
Klavdija Koršunova
Biografija
Siaubo seriale „Teritorija“ įkūnijo vieną iš pagrindinių vaidmenų. Filmas pasakojama apie jaunuolį Jegorą, kurio tėvai mokslinės ekspedicijos metu dingo Permės srities miškuose.
Ričardas Panavas
Sportiniai pasiekimai
Įvairiose distancijose, estafetėse, klasikiniu ir laisvuoju stiliais, 21 kartą tapo Lietuvos slidinėjimo čempionu.
Pasaulio čempionatų dalyvis:
Dalyvavo ketveriose žiemos olimpinėse žaidynėse:
Babičiai
Babičiai  – keletas kaimų Baltarusijoje:
Jurgis Hardingsonas
Jurgis Hardingsonas (1892 m. rugsėjo 24 d. Lietuvoje – 1936 m. Vokietijoje) – tarpukario Lietuvos futbolininkas, 1924 m. vasaros olimpinių žaidynių Paryžiuje dalyvis.
Sporto pasiekimai
J. Hardingsonas buvo Kauno Šančių priemiesčio KSK Kultus futbolo klubo žaidėjas. Su Lietuvos futbolo rinktine dalyvavo 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje. Kartu su Lietuvos rinktine užėmė 17–22 vietas.
Lietuvos rinktinės sudėtyje sužaidė 2 rungtynes: 1924 m. Paryžiaus olimpiadoje prieš Šveicariją ir draugiškose prieš Egiptą.
Lazavai
Lazavai trys kaimai Baltarusijoje:
Sukatžolė
Sukatžolė (Leonurus) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų gentis. Paplitusi Europoje, Afrikoje, Azijoje, Šiaurės ir Pietų Amerikoje.
Sukatžolių genčiai priklauso daugiametės, rečiau vienmetės žolės su gausiažiedžiuose menturiuose sutelktais žiedais. Vainikėlis šviesiai rausvas arba rausvai violetinis.
Genties pavadinimas padarytas iš graikiškų žodžių leon – liūtas ir ura – uodega; augalo žiedynas primena liūto uodegą.
Pusnės apylinkė
Pusnės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Sukatžolė
Daugelio rūšių sukatžolės yra vaistiniai augalai, naudojami nervų ir širdies ligoms gydyti.
Pusnės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Giedraičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šiupienių apylinkės.
Sukatžolė
Rūšys
Iš viso gentyje yra 24 rūšys, iš jų dvi auga Lietuvoje:
Kitos žymesnės rūšys:
Hispano-Suiza 12Y
Hispano-Suiza 12Y – prieš Antrąjį pasaulinį karą Prancūzijoje veikusios Ispanijos įmonės Hispano-Suiza (La Société d’exploitation des matériels Hispano-Suiza) sukurtų ir gamintų aviacinių variklių serija. Modelis 12Y ir jos derivatyvai tapo pagrindiniu prancūzišku 1000 AG (750 kW) klasės varikliu ir buvo naudojami daugelyje garsių orlaivių, įskaitant Dewoitine D.520 ir Lietuvos karo aviacijos užsakytus, tačiau dėl prasidėjusio vokiečių-lenkų karo nepristatytus Morane-Saulnier MS406.
Variklis buvo sukurtas ankstesnio ir šiek tiek mažesnio modelio 12X pagrindu. Karo išvakarėse buvo pradėtas kurti modelis 12Y, turėjęs pakeisti modelį 12Z, bet darbus nutraukė Prancūzijos kapituliacija ir vokiečių okupacija.
12Y gamybos licenciją įsigijo Sovietų Sąjunga; jos pagrindu buvo sukurtas variklis M-100, taip pat, kiek modifikuotas jo versijos – M-103, M-105. 12Y gamybos pritaikymui SSRS vadovavo inžinierius V. Klimovas (rus. Влади́мир Я́ковлевич Кли́мов, 1892–1962), todėl neretai šio variklio pavadinime naudojama ir pavardė „Klimov“. Licencijinių 12Y versijų gamyba taip pat vyko Čekoslovakijoje (variklis Avia HS 12Ydrs) ir Šveicarijoje (variklis HS-77).
Ištakos
12Y buvo gana tradicinė konstrukcija: 36,0 litrų darbinio tūrio vandeniu aušinamas V-12 formos vidaus degimo benzininis variklis, sudarytas iš dvejų aliumininių cilindrų blokų, išdėstytų 60 laipsnių kampu vienas kito atžvilgiu. Cilindrų galvutės buvo nenuimamos, vietoj to iš variklio alkūninio veleno sekcijos buvo galima greitai išimti abu cilindrų blokus. Dėl šios priežasties modelis išgarsėjo tepalo nepralaidumu – ši savybė buvo panaudota kuriant „Rolls-Royce Merlin“.
Pagrindinis skirtumas nuo ankstesnio modelio (12X), buvo centruotos šarnyrinės švaistiklio, o ne šakutės sistemos naudojimas. Geresniam aušinimui skystu natriu užpildyti vožtuvai buvo valdomi vienu viršutiniu paskirstymo velenu (SOHC). Cilindruose buvo montuojama tik po vieną įsiurbimo ir vieną išmetimo vožtuvą, skirtingai nuo daugelio epochos konstrukcijų, kuriose jau buvo naudojami trys ar keturi vožtuvai vienam cilindrui. Standartiškai buvo montuojamas vienpakopis vieno greičio kompresorius, nors prancūziški kompresoriai buvo gana netobuli, ko išdavoje dideliame aukštyje neretai trūkdavo galios.
Prancūzijos Armée de l’Air pakeitus savo nomenklatūrą, pasikeitė ir vėlesnių variklio versijų pavadinimai: pirmasis, gavęs kitokiu principu suformuotą kodą, buvo modelis Hispano-Suiza 12Y-21. Pasiekus 7:1 suspaudimo laipsnį, varomas 100 oktanų benzinu, šis variklis išvystydavo 867 AG (647 kW) galią. 1936 m. šiek tiek pakeitus švaistiklio konstrukciją, buvo sukurtas 12Y-31, kuriame išlaikius mažesnį suspaudimo laipsnį 5,8:1, galia pasiekė 850 AG (630 kW).
12Y tapo viena dažniausiai naudojamų tarpukario variklių konstrukcijų, naudotų beveik visuose prancūziškuose naikintuvuose ir jų prototipuose. dešinėje|miniatiūra| Modelis 12 Ybrs
Vėlyvieji variantai
Kitas kompresoriaus patobulinimas leido sukurti Hispano-Suiza 12Y-49, išvystydavusį 850 AG (630 kW) jūros lygyje ir 920 AG (690 kW) 3 000 m aukštyje. Šis galios prieaugis didėjant aukščiui buvo būdingas daugeliui to meto variklių, sąlygojamas to, kad mažame aukštyje kompresorius sunaudodavo dalį variklio galios, kartu nepadidindamas variklio galios dėl galimos detonacijos.
Galutinis serijinis variklio variantas buvo 1 085 AG (809 kW) galios Hispano-Suiza 12Y-51, pradėtas gaminti Prancūzijos kapituliacijos išvakarėse. 51-oji versija priartėjo prie variklio eksploatacinių savybių ribų, nors vienpakopio kompresoriaus naudojimas reiškė ribotas galimybes konkuruoti su britų ir vokiečių modeliais didesniame nei 5 000 m aukštyje.
Užsienio kopijos
Ketvirtojo dešimtmečio pradžioje Prahos priemiestyje Čakovice įsikūrusi Čekoslovakijos įmonė Avia (Škoda) įsigijo teises gaminti HS-12Y kopiją. Variklis turėjo tapti standartine visų Čekioslovaikijos karinių lėktuvų jėgaine. Avia gamino daug, tiek HS-12Ycrs, tiek HS-12Ydrs variantų, jie buvo labiau žinomi šiais pavadinimais, o lokalizuotu pavadinimu. Šie varikliai buvo montuojami į Avia B-34, Avia B-534, Avia B-71, Avia B-35, Avia B-135 ir Jugoslavijoje gamintą naikintuvą Rogožarski IK-3.
Šveicarijos įmonė „Saurer“ gamino kelias skirtingas 12Ycr versijas, naudotas žvalgybiniuose biplanuose EKW C-35, daugiafunkciniame EKW C-36, šveicariškame prancūziško naikintuvo MS 406 variante D-3800. Po Prancūzijos kapituliacijos „Saurer“ sukūrė 12Y modifikacijas YS-2 ir YS-3. Jie buvo montuojami į tolimesnes to paties prancūziško M.S.406 modifikacijose – MS450, pavadintoje D.3802, ir galutinėje versijoje D.3803.
Ketvirtojo dešimtmečio viduryje SSRS inžinierius Vladimiras Klimovas buvo paskirtas pritaikyti 12Y gamybai Sovietų Sąjungoje. Po gausių konstrukcijos pakeitimų, skirtų prisitaikyti prie žemesnės gamybos ir žaliavų kokybės bei šaltesnio oro, 1935 m. prasidėjo sovietinės kopijos, gavusios indeksą Klimov M-100, gamyba. Šis modelis išvystydavo 750 AG (560 kW). Vėliau, padidinus maksimalias variklio apsukas nuo gana žemų 2400 iki 2700, galia išaugo iki 1100 AG (820 kW). Šių modifikacijų produktas Klimov M-105 (VK-105) Antrojo Pasaulinio karo metu buvo viena pagrindinių sovietinių variklių konstrukcijų, montuotų, pvz. į visus Jakovlevo naikintuvus.
Variantai
Duomenys iš Lage 2004
Smulkiažiedė gegužraibė
Smulkiažiedė gegužraibė (Neotinea ustulata) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos augalas. Paplitęs daugiausia Pietų ir Vidurio Europoje, ypač Ispanijoje ir Graikijoje, šiaurėje arealas siekia Angliją, pietų Švediją, rytuose – Uralą ir Kaukazą.
Augalas žolinis, status, 10-20 cm aukščio. Lapai paprasti ištisiniai, lygiakraščiai su stiebą apimančiomis makštimis. Žiedai maži, susitelkę į žiedyną – kekę, iki 1 cm ilgio, lūpa balta, raudonai taškuota, šalmas pusrutuliškas, purpurinis. Žydi gegužės-birželio mėnesiais. Turi šakniagumbius. Būdingas vaisius – dėžutė, kurioje subręsta daug smulkių, vėjo platinamų sėklų. Augalai vystosi ilgai, nuo sėklos sudygimo iki žydėjimo praeina 10–15 metų.