cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kukių kapinynas
Tyrimai
Nedeginti mirusieji (ištirta 19 kapų, datuojamų XVII a. – XVIII a.) laidoti stačiakampėse duobėse aukštielninki, karstuose (rasta dviejų ąžuolinių skobtinių karstų liekanų) arba be jų, su įkapėmis. Prie mirusiųjų juosmens ar galvos rasta po peilį, prie kai kurių mirusiųjų kojų buvo padėta po kelis akmenis; rastas gintarinis verpstukas, geležinė yla, žalvarinis antpirštis, diržo sagčių, žiedų, smeigtukas.
Lobiai
Kapelių lauke rasti du V a. – VI a. dirbinių lobiai; jie buvo – 0,35 skersmens duobėse. Pirmąjį sudarė 2 geležiniai įmoviniai ietigaliai, įmovinis kirvis, peilis medine rankena, 2 geriamieji ragai, žalvarinis įvijinis žiedas, 2 lazdeliniai smeigtukai, galąstuvas (smiltainio), dirbinių fragmentai; antrąjį – 4 geležiniai įmoviniai kirviai, įmovinis ietigalis, 2 dalgiai, 2 peiliai, žalvarinė lankinė segė. Radinius saugo Mažeikių muziejus.
Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius
thumbŽūvančiųjų gelbėjimo kryžius – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys, kurie, nepaisydami gresiančio aiškaus pavojaus savo gyvybei, pasižymėjo gelbėdami žūvančius žmones. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi apdovanojami Lietuvos Respublikos ir užsienio valstybių piliečiai, kurie žmones gelbėjo Lietuvos Respublikos teritorijoje ir Lietuvos Respublikos piliečius – užsienyje. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi tas pats asmuo gali būti apdovanotas kelis kartus. Kiekvienas naujas apdovanojimas pažymimas aukso žvaigždute, kuri prisegama prie kaspinėlio.
Istorija
Prieš karą šis apdovanojimas vadinosi „Žūstančių gelbėjimo kryžius“ ir buvo gaminamas „Arthus Bertrand“ dirbtuvėse Paryžiuje. Atkurtas ženklas gamintas Vilniaus Dailės kombinate, vėliau TŪB „Gurtana“ bei UAB „Metalo forma“ dirbtuvėse. Kaspinėlius gamina Danijos firma „Morch and Sons“.
Prieš karą Kryžiumi apdovanoti 44 asmenys, 1991 m. atkūrus apdovanojimą iki 2006 m. gruodžio 15 d. apdovanoti 1058 asmenys. Iki 2022 m. rugsėjo 16 d. apdovanoti 1949 asmenys. Iš jų - 1625 asmenys yra Lietuvos piliečiai, nacistinės okupacijos metais gelbėję žydus ir daugelis iš jų buvę įvertinti Pasaulio tautų teisuolio garbės vardais. Kita apdovanotųjų grupė – pasižymėję gelbstint žmonių gyvybes gaisrų, kitų stichinių nelaimių metu. Tarp jų – keletas dešimčių vaikų ir paauglių, gelbėjusių skęstančiuosius ar gaisre žūvančius žmones. Nusipelniusiam asmeniui mirus, asmuo gali būti apdovanojamas po mirties, o garbės ženklas ir diplomas įteikiami saugoti jo šeimai.
Aprašymas
Žūvančiųjų gelbėjimo kryžių sudaro :
Petras Bluzma
Biografija
1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. biologijos mokslų kandidatas.
1964–2003 m. dirbo zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas), nuo 1977 m. Žinduolių ekologijos laboratorijos (iki 1989 m. Teriologijos laboratorijos, iki 1998 m. skyriaus) vedėjas.
1980–1989 m. Lietuvos teriologų draugijos pirmininkas.
Vikšriečiai
Vikšriečiai (Juncales) – lelijainių (Liliopsida) klasės (Commelinidae) poklasio augalų eilė.
2006 m. NBA naujokų birža
2006 m. NBA naujokų birža – Nacionalinės krepšinio asociacijos (NBA) naujokų birža, vykusi 2006 m. birželio 28 d. Tai buvo vienintelis kartas, kai Naujojo Orleano „Hornets“ dalyvavo laikinu pavadinimu Naujojo Orleano/Oklahoma Sičio „Hornets“, nes po 2005–2006 m. NBA sezono Naujojo Orleano miestas vis dar nebuvo atsigavęs po Uragano Katrina įvykių.miniatiūra|2006 m. NBA naujokų biržos logotipas
Šaukimai
right|thumb|224x224px|[[Andrea Bargnani pirmuoju numeriu pasirinko Toronto „Raptors“.]] right|thumb|289x289px|[[LaMarcus Aldridge antruoju numeriu pasirinko Čikagos „Bulls“.]] right|thumb|217x217px|[[Adam Morrison trečiuoju numeriu pasirinko Šarlotės „Bobcats“.]]
Dieveniškių herbas
Dieveniškių herbas – vienas iš Dieveniškių heraldikos atributų.
Aprašas
Mėlyname skydo lauke – dvi perkabintos auksinės pasagos dešiniojo kaspino vietoje.
Istorija
Istorinio herbo Dieveniškės neturėjo. Etalono autorius – Juozas Galkus. Herbas patvirtintas 2006 m. gegužės 4 d. LR prezidento dekretu Nr. 607.
Wilhelm Wundt
Vilhelmas Maksas Vuntas (Wilhelm Wundt, 1832 m. rugpjūčio 16 d. – 1920 m. rugpjūčio 31 d.) – vokiečių fiziologas, psichologas, eksperimentinės ir pažintinės psichologijos šakų įkūrėjas.
Berckiai
Berckiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Šiaudinės, prie kelio.
Kregždžiai
Kregždžiai – kaimas pietvakarinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į vakarus nuo Gražiškių, prie kelių ir  sankirtos ir Lankupos upelio. Seniūnaitijos centras.
Elvir Laković Laka
Elvir Laković (g. 1969 m. kovo 15 d.) – bosnių roko dainininkas ir dainų autorius iš Goraždės, Bosnijos ir Hercegovinos. Taip pat žinomas kaip Laka.
Pirmąją dainą „Malo sam se razočar’o“, kuri tapo sėkminga jo karjeroje, įrašė 1998 metais. Vėliau išleido dainas „Vještica“, „Mor’o“ ir „Piškila“, dėl kurių tapo žinomas šalyje. 2003 m. daina „Ja sam mor’o“ pelnė Bosnijos Davorin muzikos apdovanojimą už geriausią metų roko stiliaus dainą.
2004 metais Elvir išvyko į Niujorką ieškodamas šviesesnės ateities. Ten jis dirbo baldų nešiku, vėliau padavėju, taip pat nusifilmavo keliose reklamose. Bandymas sukurti grupę atlikėjui nepasisekė ir jis sugrįžo atgal į savo gimtąją šalį, kur įrašė pirmąjį albumą „Zec“ ir po kelių koncertų dainininkas sulaukė didelio pasisekimo.
Laka ir jo jaunesnioji sesuo Mirela atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai 2008 m. „Eurovizijoje“ su daina „Pokušaj“. Linksmas pasirodymas neliko neįvertintas Europos žiūrovų. Surinkęs 110 taškų, atlikėjas užėmė 10 vietą. Laka per 2009 ir 2012 m. „Eurovizijos“ konkursų finalą paskelbė Bosnijos ir Hercegovinos taškus.
Formulės 1 trasos
thumb|right|300px|Interlagos trasa Brazilijoje (2006 m.)
Formulės 1 trasos – specialiai sukonstruotos ir pastatytos uždaros lenktyninės trasos, kuriose lenktyniauja F1 dalyviai. Jose taip pat rengiamos ir kitų auto ir moto sporto varžybos (pvz., Moto GP, DTM, sunkvežimių, istorinių automobilių lenktynės.).
F1 trasų specifika ir tipai
Trasų konfigūracijos ir ilgiai – skirtingi. Tai priklauso nuo daugelių veiksnių: žemės reljefas, kurioje pasaulio vietoje yra trasa, kokia aplink gamta, klimatas ir pan. Pavyzdžiui, Vengrijoje, Hungaroring trasoje vykstant lenktynėms dažnai būna sausas ir karštas oras, o nuo aplinkinių kalvų vėjas atpučia dulkių, dėl ko trasa būna slidi. Malaizijoje vykstančiame GP – karšta, drėgna, o kartais užeina tropinės audros.
Sfera
kur
Formulės 1 trasos
F1 trasų specifika ir tipai
Galima būtų trasas suskirstyti į kelis tipus:
Sfera
Sferos ribojamas tūris
Formulės 1 trasos
Grand Prix šalys
thumb|right|300px|Šalys, kuriose vyksta F1 GP varžybos, pažymėtos žalia spalva, tamsiai pilka spalva pažymėtos anksčiau lenktynes rengusios šalys. Per F1 čempionatų rengimo istoriją Grand Prix buvo surengti 34 šalyse: Argentinoje, Australijoje, Azerbaidžane, Austrijoje, Bahreine, Belgijoje, Brazilijoje, Didžiojoje Britanijoje, Indijoje, Italijoje, Japonijoje, JAE, JAV, Kanadoje, Katare, Kinijoje, Malaizijoje, Maroke, Meksikoje, Monake, Nyderlanduose, Portugalijoje, Prancūzijoje, Pietų Korėjoje, San Marine, Saudo Arabijoje, PAR, Ispanijoje, Švedijoje, Šveicarijoje, Turkijoje, Vengrijoje, Vokietijoje ir Rusijoje.
Sfera
Sferos ir plokštumos sankirta yra apskritimas. Jei ta plokštuma eina per sferos centrą, tai sankirtos rezultatas yra vadinamas didysis apskritimas.
Formulės 1 trasos
Grand Prix šalys
Kai kuriose iš išvardintų šalių GP vyko net keliose trasose. Čia pirmauja JAV GP (Jungtinių Amerikos Valstijų Grand Prix) su devyniomis (9) trasomis. Prancūzijos GP atsilieka su 7-niomis.
Sfera
Sferos sąvoka yra apibendrinama n-matei Euklidinei erdvei (n – natūralusis skaičius), tokios sferos lygtis: čia yra realiosios konstantos, r – teigiamas realusis skaičius. Sfera n-matėje erdvėje yra (n-1)-matė daugdara.
Sfera vaidino svarbų vaidmenį kultūros ir mokslo istorijoje. Platono kūnai bei jų įbrėžtos ir apibrėžtos sferos sudarė Keplerio Saulės sistemos modelio pagrindą, kuris paskatino Keplerio dėsnių atradimą. Astronomai iki šiol naudojasi dangaus sferos sąvoka.
Formulės 1 trasos
Grand Prix šalys
2022 m. duomenimis per 72 sezonus Formulės 1 lenktynės įvyko 34 šalyse ir 76 trasose.
Sfera
Su sfera yra susijęs vienas iš Tūkstantmečio premijos uždavinių, Puankarė hipotezė, kurioje teigiama, kad kiekviena vienajungė kompaktinė trimatė daugdara be krašto yra homeomorfinė trimatei sferai (įprasta sfera yra dvimatė). Šią hipotezę įrodė Grigorijus Perelmanas Ričardo Hamiltono rezultatų pagrindu.
Formulės 1 trasos
F1 trasų sąrašas
Žemiau pateikti atskirų šalių bet kada vykę Grand Prix ir trasų pavadinimai:
F1 bandymų trasų sąrašas
Formulė 1 trasos, kuriose vyksta bandomieji važiavimai:
Zigmas Blažaitis
Biografija
1965 m. baigė Vilniaus politechnikumą. Nuo 1981 m. alpinizmo instruktorius.
Sportiniai pasiekimai
Dalyvavo 6 sudėtingumo kategorijos ekspedicijose:
Kitos viršukalnės:
Nola (Italija)
Nola  – Italijos miestas Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Miestas yra tarp Vezuvijaus ir Apeninų.
Istorija
Nola buvo gyvenama jau Bronzos amžiuje. Rastas to laikmečio kaimas, kuris buvo apleistas dėl Vezuvijaus išsiveržimo 1700–1600 m. pr. m. e.
Seniausiose monetose miestas vadinamas Nuvlana. Tai vienas pirmųjų Kampanijos miestų. Manoma, miestą įkūrė ausonų gentis. Jie tikrai gyveno Noloje 560 m. pr. m. e. Kai miestas pasiuntė pagalbą Neapoliui apsiginti nuo Romos invazijos 328 m. pr. m. e., Nola tikriausiai buvo užimta oskų ir samnitų. Per Samnitų karus romėnai užėmė miestą. Per Antrąjį pūnų karą Nola tris kartus pasipriešino Hanibalui ir nebuvo užimta. Per Sąjungininkų karą dėl išdavystės miestas atsidūrė samnitų rankose, kurie jį išlaikė iki Gajaus Marijaus, kurį šie rėmė, pralaimėjimo Sulai, kuris 80 m. pr. m. e. užėmė Nolą su visu Samnijumi. Po septynerių metų čia isiveržė Spartakas, o Augustas ir Vespasianas į Nolą siuntė kolonistus.
Nola, praradusi dalį svarbos, tapo municipija, išlaikė kai kurias savo institucijas ir oskų kalbą. Ji tapo Romos kolonija valdant Augustui, kuris čia mirė 14 m. Vėliau Nola tapo krikščionių piligrimystės centru, kai senatorius Paulinas tapo vyskupu.
Nola buvo Via Popilia kelyje iš Kapujos į Nočerą Inferiorę.
410 m. Nolą nusiaubė Alarikas I, 453 m. Geizericho vandalai, o 806 ir 904 m. saracėnai.
Miestą užėmė Manfredas Sicilietis XIII a. Nuo Karolio I Anžu laikų iki XV a. vidurio Guy de Monfort valda, o vėliau atiteko Orsiniams, nes jų įpėdinis vedė vienintelę Monfort dukrą. 1459 m. Nolos mūšis garsus dėl Stepono Anžu gudrumo nugalint Alfonsą Aragonietį.
Nukentėjusi nuo žemės drebėjimo XV a., Nola prarado svarbą. 1820 m. revoliucija vadovaujant generolui Pepei prasidėjo Noloje.
Skulptorius Giovanni Merliano gimė Noloje, katedroje yra keli jo darbai.
Dabar Nola yra svarbus miestas prie Neapolio, bet miestą valdo Kamora. Pagrindinis jos pajamų šaltinis yra toksinių atliekų išmetimas kaimo vietovėse netoli Nolos.
Gustavas Juozupaitis
Gustavas Juozupaitis (1895 m. spalio 24 d. Berštininkai, Plaškių valsčius – 1954 m. balandžio 14 d. Panevėžys) – Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas, ekonomistas, poetas (slapyvardis Sėjus).
Biografija
Baigė 6 gimnazijos klases, galimas dalykas, mokėsi Tilžės vidurinėje mokykloje, kuri rengdavo vidutinius valdininkus ir tarnautojus. Be to, baigė finansinius kursus, mokėjo prancūzų ir anglų kalbas. 1919 m. Tautinio lietuvių banko Klaipėdoje steigėjas ir iki 1938 m. kovo mėn. jo direktorius. Donelaičio draugijos, įkurtos 1921 m. Klaipėdoje pirmininkas (1921-1930 m.) ir kasininkas (bibliotekininkas), 1921 m. – „Santaros“ pirmininkas ir iždininkas, 1922 m. vienas „Aukuro“ draugijos steigėjų. 1924-1925 m. su Jokūbu Stikloriumi įkūrė ribotos atsakomybės bendrovę Sargas įvairiai spaudai leisti ir leido nepopuliarų, Lietuvos vyriausybės politikai artimą laikraštį „Pajūrio sargas“, 1924-1926 m. – dienraštį „Klaipėdos žinios“. 1939 m. lietuviškos krypties laikraščio „Baltischer Beobachter“ redaktorius. Nacių Vokietijai 1939 m. kovo mėn. užgrobus Klaipėdos kraštą apsigyveno Panevėžyje. Panevėžyje ir Biržuose dirbo įmonių buhalteriu, bet susirgo psichine liga, sunaikino visus asmeninius dokumentus, fotografijas ir eilėraščius sudegino ir nusižudė.
Klaipėdos krašto prijungimo prie Lietuvos Respublikos proga parašė eilėraščių, juos spausdino daugiausia Mažosios Lietuvos laikraščiuose „Prūsų Lietuvos savaitraštis“, „Prūsų lietuvių balsas“, „Rytojus“ ir „Nauja lietuviška ceitunga“, kalendoriuose.
1224 m.
1224 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Vygandas Račkaitis
Vygandas Juozapas Račkaitis (g. 1939 m. sausio 1 d. Kaune) – Lietuvos rašytojas prozininkas, poetas, publicistas, žurnalistas, vertėjas.
Biografija
1946–1950 m. mokėsi Raudondvario pradinėje mokykloje. Nuo 1950 m. augo pas močiutę Gulbiniškių kaime, 1957 m. baigė Pilviškių vidurinę mokyklą. 1962 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete lietuvių kalbą ir literatūrą. Mokykliniais ir studijų metais bendradarbiavo spaudoje – laikraščiuose ir žurnale vaikams „Genys“, rašė pasakėčias.
1962–1963 m. Varėnos rajono Merkinės vidurinės mokyklos lietuvių kalbos ir literatūros mokytojas. 1963–1965 m. Anykščių rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“ (nuo 1990 m. „Anykšta“) redakcijos skyriaus vedėjas, 1965–1987 m. atsakingasis sekretorius. Domėjosi kultūros paveldu, gamtos įvairove ir paminklais, rengė publikacijų ciklus šiomis temomis.
Atgimimo laikotarpiu dalyvavo Lietuvos Sąjūdžio veikloje, 1988–1989 m. ir 1991–1993 m. Sąjūdžio Anykščių rajono tarybos narys, 1991–1992 m. – Sąjūdžio Anykščių rajono tarybos pirmininkas.
1990–1995 m. Anykščių rajono tarybos narys, pasitraukė iš tarybos savo iniciatyva nebaigęs kadencijos. 1991–2001 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, iki 2007 m. Anykščių rajono visuomeninės kultūros tarybos narys, nuo 2005 m. Pasaulio anykštėnų bendrijos Anykščių kolegijos narys.
Kūryba
V. Račkaitis rašo lyrines miniatiūras proza, kuria eilėraščius. Jo verlibru sukurtos meditatyvinės lyrikos subjektas sudvasintoje gamtos aplinkoje gilinasi į save, santykius su Dievu ir brangių žmonių sielų artumą, eilėraščiai artimi miniatiūroms, dažnai keliantys dramatiškų asociacijų.
Kartu su M. Telksnyte parengė ir išleido L. Didžiulienės-Žmonos „Raštų“ dvitomį (1996, 1998 m.). Išvertė grožinės literatūros knygų iš bulgarų ir rusų kalbų.
1991–2003 m. redagavo leidinį Anykščiai.
Švendriečiai
Švendriečiai (Typhales) – lelijainių (Liliopsida) klasės (Commelinidae) poklasio augalų eilė.
Vitebsko vaivadija
Vitebsko vaivadija  – nuo 1503 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, o 1569–1793 m. ir Abiejų Tautų Respublikos administracinis teritorinis vienetas. Nuo 1772 m. egzistavo tik nominaliai. Sostinė – Vitebskas, plotas 24 600 km². Vaivadijos herbas – rudas Vytis baltame lauke.
Istorija
thumb|left|Vaivadija ATR žemėlapyje
Vitebskas iki XII a. priklausė Polocko kunigaikštystei, vėliau buvo savarankiška kunigaikštystė, o nuo XIII a. žemes pradėjo valdyti Lietuvos kunigaikščiai. 1325 m. Ldk Algirdas, vedęs Vitebsko kunigaikštytę Oną, galutinai prijungė Vitebsko žemes prie Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir jos buvo valdomos Didžiojo kunigaikščio paskirtų vietininkų (taip suformuota Vitebsko seniūnija). 1503 m. LDK Aleksandras Jogailaitis įsteigė Vitebsko vaivadiją. Formuojant į ją be Vitebsko seniūnijos įjungta nemaža dalis Vilniaus vaivadijos žemių, taip pat Ezerščio ir Usviatų miesteliai bei Drucko kunigaikštystė. Kai kurie šaltiniai nurodo, kad vaivadija įkurta vėliau – 1511 m. liepą arba 1514 m.
Vandens metodas
Vandens metodas – JAV rašytojo Džono Irvingo romanas, parašytas 1972 metais.
Vitebsko vaivadija
Administracinis suskirstymas
Iš pradžių Vitebsko vaivadija dėl nedidelio gyventojų skaičiaus į apskritis padalyta nebuvo. Nuo 1566 m. padalyta į 2 apskritis:
Vandens metodas
Siužetas
Romano pagrindinis herojus ir knygos pasakotojas yra Fredas Tramperis - nesikeičiantis per metų metus, artėjantis prie trisdešimtmečio "amžinas studentas". Tekste atsiskleidžia pirmieji rašytojo Džono Irvingo bandymai pavaizduoti komedijos ir tragedijos mišinį, taip pat atsikleidia potraukis piešti keistus kūrinio personažus. Knyga parašyta, tarsi, prisipažinimo forma, kuris su humoru prisimena savo nesėkmes gyvenime ir santykiuose, pradedant jo vaikyste Naujojoje Anglijoje, studijas Vienoje, doktorantūrą Ajovoje, baigiant "dabartimi" - aštuntojo dešimtmečio pradžios Niujorką, kur Fredas bando atsiriboti nuo savo paaugliškų poelgių. "Aš noriu pasikeisti", - pirmojo skyriaus pabaigoje ištaria Fredas. Tai, tarsi, visų romane vyksiančių pasikeitimų pradžios taškas.
Vitebsko vaivadija
Administracinis suskirstymas
Pagrindiniai miestai – Vitebskas ir Orša.
Vandens metodas
Siužetas
Knygos pavadinimas nurodo metodą, kuriuo Tramperis gydėsi nuo šlapimtakio sutrikimo. Fredžio urologoas, daktaras Žanas Klaudas Vigneronas pasiūlo jam tris gydymosi būdus: susilaikymas nuo sekso ir alkoholio; skausminga operacija, kurios metu būtų praplatintas šlapimtakio kanalas; ir vandens metodas, reikalaujantis tiesiog gerti kuo daugiau vandens prieš ir po lytinių santykių, kad iš ligos pažeisto šlapimtakio išsiplautų bakterijos. Tramperis pasirenka pastarąjį variantą dėl drąsos ir ištvermės stygiaus.
Vitebsko vaivadija
Valdymas
Vitebsko vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Vitebsko vaivada ir Vitebsko kaštelionas. Krašto seimelis, posėdžiaudavęs Vitebske, rinkdavo du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir du deputatus į Lietuvos Tribunolą.
Vandens metodas
Siužetas
Tramperio pasakojimas vingiuoja tarp santykių su dviem merginomis: Siu "Bigi" Kanft, buvusi slidinėjimo nuo kalno čempionė, kurią Tramperis apžavi, apvaisina ir veda Vienoje dar būdamas studentu; ir Tulpena, dabartine Fredo mergina, gyvenančia Niujorke ir kuriančia dokumentinius filmus. Nors santykiuose Fredas daro daugybę klaidų ir yra linkęs jas kartoti, tačiau tuo pačiu jis turi ir stiprių moteriškų bruožų, kurie traukte traukia tokias merginas kaip "Bigi" ir Tulpena.
Vitebsko vaivadija
Valdymas
Visuotinis bajorų šaukimas į karo tarnybą vyko Vitebske.
Vandens metodas
Siužetas
Tarp kitų personažų galima sutikti geriausią Tramperio vaikystęs drąugą fotografą Koučą; kitą pagrindinio personažo bičiulį Merilį Overturfą, alkoholiką ir diabetiką, su kuriuo susipažino Vienoje; pretenzingą dokumentinių filmų kūrėją Ralfą Pakerį, kuris vėliau įdarbina Fredą įgarsintoju; ir Kolmą, Fredo sūnų iš pirmosios santuokos su "Bigi".
Vitebsko vaivadija
Vaivada
Pirmasis Vitebsko vaivada buvo Jonas Sapiega.
Vitebsko vaivadą skirdavo karalius, tačiau skirtingai nuo daugelio kitų vaivadijų, tik iš bajorų seimelio pasiūlytų kandidatų ir jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.
Vaivada buvo LDK Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Vitebsko vaivada turėjo dvidešimt penktą pagal rangą pasauliečių poziciją.
Varpėnai (Šilai)
Varpėnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kulvos.
Džiunglės
thumb|200px|right| [[Australija|Australijos džiunglės]] Džiunglės – karštose klimato juostose esantis tankus miškas, pavyzdžiui, drėgnieji atogrąžų miškai. Džiunglės vaidina labai svarbią reikšmę visoje Žemės ekosistemoje, manoma jog apie 40 % visų organizmų gyvena būtent džiunglėse.
Kadangi žodis neturi griežto apibrėžimo, jis taip pat naudojamas apibūdinti didele bioįvairove pasižyminčius miškus, tankiai apaugusius jaunais medeliais, lianomis ir įvairiais vijokliniais augalais.
Kartais smarkiai urbanizuota vietovė yra vadinama „betono džiunglėmis“.
Pietūs (reikšmės)
Žodis pietūs lietuvių kalboje reiškia:
Rutulinių amforų kultūra
Rutulinių amforų kultūra – neolito amžiaus archeologinė kultūra, maždaug 3400 m. pr. m. e. – 2600 m. pr. m. e. paplitusi tarp Elbės ir Dniepro vidurupio, šiaurėje siekė Baltijos jūros pakrantę, o pietuose Dniestro ir Pruto aukštupius. . Rutulinių amforų kultūra ilgą laiką buvo kildinama iš stepių zonos. Pastaraisiais metais archeolaogai linkę manyti, kad rutulinių amforų kultūra susiformavo Lenkijos teritorijoje Piltuvėlinių taurių ir Lendjelio kultūros bendruomenių gyventoje teritorijoje. Išskiriamos trys teritorinės grupės. Pagal naujausius archeologinius duomenis, vėlyvojo neolito Lietuvos teritorija gali būti įtraukta į rutulinių amforų kultūros periferinę sritį.
Charakteristika
Rutulinių amforų kultūros inventoriui budingi indai: amforos duobenys ir puodai. Keramikos ornamentika nesudėtinga. Iš titnaginų dirbinių daugiausiai randama keturkampio skersinio pjūvio nežymiai platėjančiais ašmenimis ir šlifuotu paviršiumi kirvių. Rutulinių amforų gyventojai labai mėgo gintarinius dirbinius. Bendruomenės ekonominį pagrindą sudarė pusiau klajoklinė gyvulinkystė, dėlto nesivertė žemdirbyste.
Viena išraiškingiausių rutulinių amforų kultūros gyvenviečių yra Jaros I gyvenvietė (Anykščių r.).
Area 51
Area 51 (liet. 51-oji teritorija) – teritorija pietvakarių Nevadoje (JAV) šalia druskos ežero. Tai yra ypač slapta karinė bazė, kurios egzistavimas ilgą laiką oficialiai nebuvo pripažįstamas.
Pagrindinė Area 51 paskirtis buvo naujų lėktuvų išbandymas. Tarp kitų, ten buvo vykdomos U-2, SR-71 Blackbird ir F-117 Nighthawk programos.
Ypatingas slaptumas davė peno gandams, esą ten saugomi ir tyrinėjami sudužę nežemiškos kilmės erdvėlaiviai. Dažnai teigiama, kad ten laikomos būtent Rozvele sudužusių NSO liekanos. Šią sąmokslo teoriją, o kartu ir pačios teritorijos pavadinimą, išgarsino populiariosios kultūros filmai ir kiti kūriniai, pavyzdžiui, Nepriklausomybės diena.
Jotunheimas
Pagal legendą Jotunheimą sukūrė dievai asai Bergelmirui ir jo palikuonims. Jotunheimą valdo Trimas jotunų valdovas. Jotunheimą sudaro Gastropniras, Menglado buveinė, Trimheimas, Tjacio buveinė, ir Utgardas, milžinų tvirtovė.
Jotunheime dažnai lankosi asai, sagose minimos Toro ir Lokio kelionės.
Birutė Dauginytė
Birutė Dauginytė (g. 1945 m. liepos 12 d. Vaidminių k., Joniškio r.) – choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos technikume (dėst. B. Sližys), 1963–1965 m. neakivaizdiniu būdu, o 1968–1972 m. stacionare choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė).
1963–1968 m. Skaistgirio (Joniškio r.) kultūros namų mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė, vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir moksleivių chorų vadovė. Taip pat dirbo Joniškio vaikų muzikos mokykloje ir vadovavo chorui. 1972–1975 m. Trakų rajoninių kultūros namų meno vadovė, kultūros darbuotojų ir centrinės ligoninės moterų chorų dirigentė.
1975–1991 m. Rokiškio kultūros mokyklos choro dirigavimo dėstytoja ir moksleivių mišriojo choro vadovė. Kolektyvą parengė 1980, 1985 ir 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, 1982 m. respublikinei moksleivių chorų apžiūrai ir 1977 m. respublikiniam chorų konkursui „Dainuoja darbo Lietuva" – apžiūrose ir konkursuose pelnyta antrųjų ir trečiųjų vietų. Choro repertuare buvo sudėtingų W. A. Mozarto, G. Verdi, G. Rossini, R. Schumanno ir kitų kompozitorių kūrinių, kuriuos ne taip lengva choristams interpretuoti. Pedagogė išugdė visą būrį jaunųjų chorvedžių.
Taip pat ji vadovavo vokaliniams ansambliams ir Rokiškio sūrių gamyklos mišriajam chorui, su kuriuo nemažai koncertavo, parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms. 1991–1997 m. buvo Obelių (Rokiškio r.) Meninio lavinimo centro muzikos mokytoja ir vidurinės mokyklos merginų vokalinių ansamblių vadovė.
Nuo 1997 m. rudens Skaistgirio (Joniškio r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja.
B. Dauginytė buvo Joniškio ir Rokiškio rajonų dainų švenčių dirigentė, 1985 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu.
Vadi Keltas
thumb|240px|Vadi Keltas ir Šv. Jurgio vienuolynas thumb|240px|Nahal Prato vaga
Birutė Dauginytė
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vadi Keltas
Vadi Keltas arba Nahal Pratas  – vadis ir jo sudarytas gilus tarpeklis Vakarų Krante (Palestina), Judėjos dykumoje (ją kerta iš vakarų į rytus). Prasideda netoli Jeruzalės, užsibaigia Jericho apylinkėse, netoli Negyvosios jūros.
Enos provincija
Enos provincija – Italijos provincija Sicilijoje. Provincijos sostinė – Ena.
Vadi Keltas
Vadi Keltas žymus savo senovinėmis šventyklomis. Slėnyje įsikūręs V a. stačiatikių Šv. Jurgio vienuolynas, yra I a. Vadi Kelto sinagogos liekanos, Kubur Bani Izraino megalitinė kapavietė.
Vadi Keltas siejamas su Jeremijo knygoje (13:5) minima Perath vietove.
Endokrininė liauka
Endokrininės liaukos (dar vadinamos vidaus sekrecijos liaukomis arba belatakėmis liaukomis) – tai organizmo liaukos, kurios išskiria medžiagas (hormonus) tiesiai į kraują, priešingai nei egzokrininės liaukos, kurios paprastai išskiria sekretą į virškinamąjį traktą arba odą. Vidaus sekrecijos liaukoms priskiriama: Tačiau kai kurie kiti organai taip pat pasižymi endokrinine funkcija, nors ji nėra pagrindinė (pvz., širdis, inkstai ir kt.).
Berčiūnai (Pasvalys)
Berčiūnai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Krinčino.
John Broadus Watson
Džonas Vatsonas (John Broadus Watson, 1878 m. sausio 9 d. – 1958 m. rugsėjo 25 d.) – amerikiečių psichologas, įkūręs biheviorizmo psichologijos mokyklą. Mokslininkas teigė, jog psichologija turi remtis žmogaus poelgiais, nes jausmų ir pojūčių stebėti yra neįmanoma. Jo įkurtos biheviorizmo mokyklos atstovų psichologija veikiau traktuojama kaip mokslas apie žinojimą. Pats Dž. Vatsonas kritikavo introspekcijos (savistabos) metodą.
Tautologija
Tautologija logikoje – tai sudėtinis teiginys, kuris teisingas vien dėl savo formos (nepriklausomai nuo to, ar į jį įeinantys teiginiai yra teisingi, ar klaidingi). Pavyzdžiui, tautologija yra teiginys „Šis namas mėlynas arba netiesa, kad šis namas mėlynas“. Jis teisingas nepriklausomai nuo namo spalvos, tad nieko naujo nepasako. Analogiškai tautologija vadinama ir argumentacijos klaida, kai teiginys išvedamas iš savęs paties (pagal teiginių logikos dėsnį „jei p, tai p“).
Tautologija susidaro kai žinomai ir neabejotinai visada priešingi teiginiai sujungiami logine operacija arba. Matematiškai tai užrašoma kaip
(X arba ne X, pavyzdžiui, a > 0 arba a <= 0.
Sudėtinių teiginių, kurių rezultatas visada teisingas nepriklausomai nuo visų ar kai kurių į juos įeinančių teiginių reikšmės, galima sugalvoti ir daugiau (, ir pan.
Panaši situacija, kuomet sudėtinis teiginys visada klaidingas nepriklausomai nuo į jį įeinančių teiginių teisingumo, vadinamas vidiniu prieštaravimu. Matematiškai prieštaravimas užrašomas kaip
Logikoje tautologija žymima sutartiniu ženklu \top o vidinis prieštaravimas \bot.
Retorikoje tautologija vadinamas perteklinės kalbos vartojimas (kai tas pat pakartojama nepridedant naujos informacijos).
Tautologie Tautologie (stijlfiguur) Tautologi Tautologia Тавтология
Čičesteris
Čičesteris  – miestas Vakarų Sasekse, Anglijoje. Vyskupijos būstinė. XII amžiaus katedra. Mieste yra seniausios bažnyčios bei seniausi pastatai Didžiojoje Britanijoje.
Čičesteris yra Vakarų Sasekso grafystės administracinis centras. Transporto mazgas. Kartu su Festivalio teatru ir dviem meno galerijom yra regiono kultūros centras.
Mieste yra išlikusios romėnų statytos viduramžių laikų miesto sienos.
Mansfeldas
Mansfeldas arba Polevojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Полевое) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės apylinkės kaimas.
Andrejus Kirilenka (1906)
Andrejus Kirilenka (, 1906 m. rugsėjo 8 d. Voronežo gubernijoje – 1990 m. gegužės 12 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.
1925 m. baigė profesinę mokyklą, 1936 m. baigė Rybinsko aviacijos institutą. 1929–1930 m. – komjaunimo funkcionierius. 1936–1938 m. – inžinierius. Nuo 1938 m. TSKP funkcionierius: Vorošilovsko rajono komiteto antrasis sekretorius, Zaporožės srities komiteto sekretorius, 1939–1941 m. ir 1944–1947 m. – antrasis sekretorius. 1941–1942 m. – veikiančioje armijoje, 1942–1944 m. – Valstybės gynybos tarybos įgaliotinis aviacijos gamykloje.
Nuo 1947 m. – Nikolajevo srities, nuo 1950 m. – Dnepropetrovsko srities, nuo 1955 m. – Sverdlovsko srities pirmasis sekretorius. 1962–1966 m. – TSKP CK Rusijos federacijos biuro pirmininko pirmasis pavaduotojas. 1966–1982 m. – TSKP CK sekretorius.
TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3–10 šaukimų deputatas. Dukart Socialistinio darbo didvyris (1966 ir 1976 m.). 1956–1986 m. – TSKP CK narys, 1957–1961 m. – kandidatas į Politinio biuro narius, 1962–1982 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.
Vienas artimiausių L. Brežnevo šalininkų. Aktyviai dalyvavo malšinant gyventojų nepasienkinimą Novočerkasko įvykių metu 1962 m.
Bronius Juralevičius
Biografija
1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1953–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. LŽŪU) dėstytojas, 1963–1974 m. ir 1979–1991 m. žemės ūkio mašinų katedros vedėjas, nuo 1986 m. profesorius. 1957 m. apgynė disertaciją „Daržovių sėjos ir priežiūros mašinų darbinių dalių tyrimas Lietuvos sąlygomis“, technikos mokslų kandidatas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritys: žemės ūkio mašinos, programuoto mokymo metodai.
Obelinė blakutė
Obelinė blakutė (Psylla mali) – lygiasparnių (Sternorrhyncha) pobūrio blakučių (Psyllidae) šeimos vabzdys.
Turi dvi poras plėviškų sparnų, kurie yra ilgesni už kūną. Pilvelis segmentuotas. Užpakalinės kojos šokamosios. Kūnas 3,4-3,7 mm ilgio, žalios spalvos. Lervos minta obelų, kriaušių besiskleidžiančių pumpurų žiedų, vaisių užuomazgų sultimis. Dėl to pažeisti pumpurai neišsivysto. Obelinė blakutė per metus išveda 1 jauniklių kartą. Naikinama insekticidais.
Vištyčio Laukas I
Vištyčio Laukas I – kaimas pietvakarinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Vištyčio, prie kelio. Per kaimą į Vištyčio ežerą teka upelis Sūrinis, iš rytų prieina Vištytgirio miškas.
Petras Kuzmickas
Petras Kuzmickas (g. 1910 m. lapkričio 7 d. – 2012 m. rugsėjo 10 d.) – Lietuvos kunigas, monsinjoras.
Biografija
Petras Kuzmickas gimė 1910 m. lapkričio 7 d., Kraušiškių km., Vaškų parapijoje Jurgio ir Anastazijos (Židonytės) Kuzmickų šeimoje. Mokėsi Kriaušiškių pradžios mokykloje bei Linkuvos gimnazijoje. 1930 m. įstojo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją. Kunigu buvo įšventintas vysk. Juozapo Skvirecko 1935 m. birželio 15 d. Kauno arkikatedroje bazilikoje.
Mons. Petro Kuzmicko kunigiška tarnystė
1993 m. Popiežiaus Jono Pauliaus II paskirtas Jo Šventenybės kapelionu.
2010 m. birželio mėn. mons. Petrą Kuzmicką Panevėžio Kristaus Karaliaus katedroje su deimantiniu kunigystės jubiliejumi ir 100-uoju gimtadieniu sveikino Lietuvos kunigai ir Apaštalinis Nuncijus J.E. Luigi Bonazzi.
Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros altarista mons. Petras Kuzmickas mirė 2012 m. rugsėjo 10 d.
Rolandas Daugėla
Rolandas Daugėla (g. 1961 m. vasario 13 d. Kaune) – Lietuvos choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1986–1989 m. Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyrų choro „Sakalas“ chormeisteris. Nuo 1989 m. Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytojas ir choro studijos dirigentas. Kunigo Ričardo Mikutavičiaus pakviestas 1990 m. pradėjo dirbti vargonininku ir choro vadovu Kauno Vytauto Didžiojo bažnyčioje. 1992 m. subūrė minėtos bažnyčios kamerinį chorą „Cantate Domino“, kuris kas sekmadienį gieda sumos metu, dalyvauja dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Plačiai koncertuoja ir kasmet dalyvauja tarptautiniuose chorų festivaliuose, konkursuose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1998–2011 m. dirba Lietuvos muzikos ir teatro akademijojos Kauno fakultete muzkos didaktikos ir dirigavimo katedroje. 2003–2004 m. Katedros vedėjas, 2003–2004 m. ir 2006–2008 m. choro studijos meno vadovas ir dirigentas. Nuo 2011 m. fakultetui atsiskyrus nuo Vilniaus, dirba Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos muzikos teorijos ir pedagogikos katedroje. 2002–2003 m. Jonavos kultūros centro moterų choro „Guoba“ meno vadovas ir dirigentas. 2002–2003 m. Kauno kultūros centro mišraus choro „Ainiai“ meno vadovas ir dirigentas.
2002–2007 m. Kauno pedagogų kvalifikacijos centro mišraus choro „Diemedis“ meno vadovas ir dirigentas. 2006–2009 m. dirbo Kauno Aleksandro Kačanausko muzikos mokykloje. Nuo 2006 m. dirba Kauno Juozo Naujalio muzikos gimnazijoje, taip pat vadovauja ginazijos jaunių chorui „Cantica“.
Su chorais bei mokiniais dalyvauta per 60 tarptautinių konkursų, festivalių Lietuvoje ir užsienyje. Laimėti aukščiausi apdovanojimai bei prizinės vietos. Svarbiausi: 1994 m. – X bažnytinės muzikos festivalyje Anglijoje (Coventry) pelnė geriausio choro vardą, 1995 m. – XIII pasaulio chorų konkurse Ispanijoje (Cantonigros) laimėjo pirmąją vietą, 1995 m. – X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnyta pirmoji vieta ir „Mažojo gintaro“ (Grand Prix) prizas. 1997 m. XI analogiškame konkurse vėl laimėta pirmoji vieta ir „Didžiojo gintaro“ (Grand Prix) prizas. Choras konkurse meistriškai atliko Vytauto Barkausko (jaunesniojo) „Stabat Mater“ ir Stasio Šimkaus dainą „Nakties tylumoje“; taip pat gerai pasirodė 1996 ir 1997 m. chorų konkursuose Italijoje (Gorizia) – V taurė ir Vokietijoje (Marktoberdorfas) – pelnyti labai gero ir gero Europinio standarto kamerinio choro sertifikatai.
Parengė chorus Kauno bei 1998, 2003, 2007, 2009, 2014 m. Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. 2012 m. – Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.
R. Daugėla – nuo 1996 m. Kauno miesto dainų švenčių, nuo 1998 m. Pasaulio lietuvių dainų švenčių Vilniuje, nuo 2012 m. Lietuvos moksleivių dainų švenčių vyr. dirigentas. Nuo 1992 m. kasmet organizuoja Tarptautinius sakralinės muzikos festivalius ir chorų konkursus „Cantate Domino“. Nuo 2006 m. Lietuvos chorų ekspertas – konsultantas. Įvairių konkursų komisijos pirmininkas ir narys. Nuo 2009 m. Tarptautiniu chorų festivalių – konkursų: Bratislava Cantat, Slovakijoje, Ohrid, Makedonijoje komisijos narys, Adrijos karalienės, Italijoje komisijos pirmininkas. Lektorius, bei tarptautinės ERASMUS programos dalyvis Bratislavos Taikomųjų menų Universitete Slovakijoje. Nuo 2011 m. Tarptautinių festivalių ciklo Kaunas Cantat – penkių tarptautinių festivalių:, Kaunas musica religiosa, Kaunas cantat, Šiauliai cantat, Cantate Domino ir Kaunas Advent & Cristmas sumanytojas ir meno vadovas.
Nuo 1992 m. Lietuvos Katalikų bažnyčios vargonininkų sąjungos narys, nuo 1993 m. Lietuvos chorų sąjungos narys, nuo 1995 m. šios sąjungos Kauno chorinio meno bendrijos tarybos narys ir viceprezidentas, nuo 1996 m. Kauno klubo „Cantate Domino“ įsteigėjas ir pirmininkas, nuo 1998 m. Lietuvos muzikų sąjungos narys.
Įvertinimas
1998 m. už koncertinę veiklą bei lietuvių choro muzikos propagavimą paskirta Lietuvos kultūros ministerijos S. Šimkaus I laipsnio premija. 2007 metų kultūros ir meno stipendijos laureatas. 2008 m. Lietuvos meninių kolektyvų „Aukso paukštės“ nominacijos „Tarptautinio spindesio žvaigždė“ laureatas. 2008 m. už profesionalios muzikos sklaidą apdovanotas nominacija „Tikra muzika“. 2009 m. už sakralinės muzikos puoselėjimą ir sklaidą Lietuvoje bei užsienyje įteiktas Kauno arkivyskupijos įsteigtas padėkos diplomas. 2010 m. už neatlygintinus darbus, sakralinės muzikos puoselėjimą, kamerinio choro „Cantate Domino“ pasiekimus ir aukštus apdovanojimus bei tarptautinio sakralinės muzikos festivalio ir konkurso „Cantate Domino“ organizavimą apdovanotas Kauno miesto savivaldybės įsteigtu „Gerumo kristalu“. 2010 m. už aukščiausius tarptautinius apdovanojimus bei pedagoginę veiklą paskirta kultūros ir meno premija. 2011 m. kaip miestui nusipelniusiam žmogui įteiktas Kauno burmistro Jono Vileišio žalvarinis medalis. 2020 m. Už aktyvią 2019 meninę veiklą su VDU akademiniu choru "Vivere Cantus" paskirta LCHS meno premija.
Sarių seniūnija
Sarių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, pietryčiuose ribojasi su Gudija.
Geografija
Seniūnijos plotas miškingas – vakaruose siekia Labanoro–Pabradės girią, vidurinėje dalyje auga Trakų–Kušliškių miškai, prie Gudijos sienos – Gelednės miškai. Didžiuma Sarių seniūnijos patenka į Žeimenos baseiną – vakariniu pakraščiu teka pati Žeimena, o per seniūniją jon vandenis neša Saria, Mėžis, Dobis, Mera. Telkšo didoki Sarių, Sudotos, Sudotėlio, Gelednios ežerai, yra nemažai smulkių ežerėlių, vietomis – pelkių (didžiausia – Gelednios pelkė).
Seniūniją kerta plentas, geležinkelis Vilnius–Turmantas. Sarių seniūnija – viena rečiausiai apgyvendintų Lietuvos seniūnijų.
Istorija
Sarių seniūnija įkurta 1995 m. vietoje Sarių apylinkės.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 5 seniūnaitijos:
Mirmekofitai
thumb|right|220px|Skruzdėlių buveinė. Mirmekofitai ( – „skruzdėlių“) – augalų rūšys, sugyvenančios kartu su skruzdėlėmis, teikiančios prieglobstį jų buveinėms, maisto medžiagas ir pan. Mirmekofituose skruzdėles pritraukia tinkamos jų buveinėms vietos: natūralios tuštumos jų šakose, susuktuose lapuose ir pan.
Žinomos ištisos grupės medžiuose gyvenančių skruzdėlių, pvz., iš Axteca ir Camponotus šeimų, Pseudomyrmecinae pošeimio. Jų gyvenimo būdas išimtinai susijęs su mirmekofitine augmenija. Pvz., gyvendamos kai kurių akacijų lapuose, apgina jas nuo žolėdžių gyvūnų. Allomerus decemarticulatus skruzdėlių gyvenimui būdinga trišalė simbiozė su augalu-šeimininku Hirtella physophora ir lipniais grybais, kuriuos naudoja kaip gaudykles vabzdžiams.
Myrmelachista schumanni skruzdėlės sukuria velnio sodus, naikindamos aplinkinius augalus ir sudarydamos išskirtines sąlygas bujoti Duroia hirsuta – šių augalų stiebuose jos gyvena. Kai kurie medžiai turi papildomas žiedų nektaro talpyklas su žymiu kiekiu energinės medžiagos cukraus, kas ypač traukia skruzdėles ir tampa jų mitybos šaltiniu. Jos, tuo tarpu, gina augalą-šeimininką nuo nuo žolėdžių vabzdžių.
Kitos mirmekofitų rūšys: Hydnophytum formicarum, Cecropia (Urticaceae), Myrmecodia tuberosa, ''Myrmecophila tibicinis.
Kvietiškio dvaras
miniatiūra|250px|right|Dvaro parkas
Kvietiškio dvaras – dvaras, buvęs dabartinėje Marijampolėje, Kvietiškyje, P. Armino g. 92. Šiuo metu istorinę, architektūrinę ir kultūrinę reikšmę turi išlikę mediniai dvaro rūmai, pieninė, sandėlis su rūsiu, kluonas, prižiūrėtojo ir kumečių gyvenamieji namai. Parke auga daug liepų, klevų, ąžuolų, uosių, eglių ir kitų medžių. Dabar buvusio Kvietiškio dvaro pastatuose įsikūręs Marijampolės kolegijos Verslo ir technologijų fakultetas.
XVIII a.
Kvietiškio laukuose 1717 m. pastatyta Prienų seniūno Morkaus Antano Butlerio ir jo žmonos Pranciškos Ščiukaitės-Butlerienės dvaro sodyba. Jį sudarė mediniai dvaro rūmai, 3 klojimai, 2 klėtys, 3 tvartai, bravoras, grūdų magazinas, vežiminė, vandens ir vėjo malūnai, plytinė. 1738 m. inventorizacijos akte išvardinta, kiek ir kas dvaro laukuose pasėjama. Kiekvienais metais buvo sėjama 20 statinių rugių, 10 – avižų, 8 su ketvirčiu – miežių, 2 – grikių. 1744 m. mirus Morkui Antanui Butleriui, dvaro valdytoju tapo jo sūnus Mykolas Butleris. Iš dvaro į bažnyčią ir į vienuolyną 1758 m. ėjo kelias, vadinamas rožančkeliu.
1782 m. mirus Mykolui Butleriui, karalius paprašė atlikti Kvietiškio dvaro inventorizaciją. Tuo Butlerių šeimininkavimas dvare ir baigėsi, nes dar 1775 m. raštišku susitarimu antroji Mykolo Butlerio žmona Marijana Markovska-Bykovska negavo teisės perimti seniūnijos po jos vyro mirties. 1775 m. buvo sudarytas raštiškas susitarimas, kad Mykolo Butlerio mirties ar atsisakymo valdyti seniūniją atveju ji turi būti pavesta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės artilerijos generolui kunigaikščiui Kazimierui Nestorui Sapiegai.
XX a.
1903 m. dvare tarnavo, bet nebūtinai jame gyveno, 406 žmonės. 1922 m. išparceliavus Kvietiškio dvarą, 122 ha žemės skirta miestui išplėsti ir savanorių žemės valdoms.
1225 m.
1225 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Neaprašyti
Nedatuoti
Vešeikiai
Vešeikiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Kulvos.
Veliuonos piliakalniai
Kompleksas
thumb|250px|left|Gedimino kapo piliakalnis thumb|250px|left|Veliuonos piliakalnis („Ramybės kalnas“) iš šiaurės vakarų thumb|250px|left|Paminklas Gediminui Gedimino kapas arba Veliuonos I piliakalnis pagal tradiciją laikomas prie Veliuonos žuvusio didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino žūties vieta. Tyrinėjimai rodo čia stovėjus medinę pilį, kurią dažnai puolė kryžiuočiai. Kunigaikščiui Gediminui prie piliakalnio pastatytas paminklas.
Pilies kalnas buvo laikomas atskiru kalnu. Jis atskirtas nuo Gedimino kapo 17 m. gylio grioviu, jo status 30 m aukščio šlaitas leidžiasi į Nemuno slėnį, rytinis į griovį, šiaurinis į Veliuonos upelio slėnį. Vakaruose nuo aukštumos jis atskirtas plačiu apie 4 m gylio grioviu. Viršuje didelė, apie 80 m. ilgio ir apie 40 m. pločio rytiniame gale aikštelė. Jos šiauriniame pakraštyje, pasakojama, anksčiau ir vakariniame bei rytiniame gale buvo matyti mūrinių sienų pamatai. Aikštelė apardyta XX a. pradžioje sodinant sodą. Po tyrimų nustatyta čia galėjus būti pirmojo piliakalnio papilį arba ant jo stovėjo 1412 m. atstatyta mūrinė Veliuonos pilis. Yra pagrindo manyti, kad toliau į vakarus – šiaurės vakarus aukštumoje greta pilies buvo įtvirtintas papilys, kuriame vėliau pastatyta bažnyčia ir kūrėsi miestelis.
Pilaitėse arba Veliuonos II piliakalnyje 2,65 km į vakarus nuo Veliuonos I piliakalnio, archeologų manymu stovėjo 1337 m. kryžiuočių pastatyta dviejų pastatų pilis, kuri turėjo blokuoti Veliuonos pilį. Sprendžiant pagal archeologinius tyrimus, ši pilaitė netrukus buvo lietuvių užpulta ir sudeginta.
Istorija
Piliakalnyje stovėjo Junigėdos (po 1319 m. ­Veliuonos) pilis, pastatyta 1291 m. balandį. Dar ją statant, puolimą surengė kryžiuočiai. Jie pilį puolė gana dažnai: 1292 m. birželį, 1293 m. žiemą (sudegino du papilius), 1293 m. liepos pabaigoje (vėl sudeginti papiliai), 1313 m., 1314 m. rudenį (užėmė ir sudegino papilį), 1317 m. (vėl sudegino papilį), 1318 m. rudenį (sudegino papilį), 1319 m. balandį (sugriautas papilys), 1339 m. žiemą. Ir tik 1348 m. rugpjūtį po 4 dienų apgulos ją užėmė ir sudegino. 1349 m. Veliuonos pilį lietuviai atstatė. Ją kryžiuočiai nesėkmingai puolė 1357 ir 1360 m. 1363 m. balandžio mėnesį magistras Vinrichas, nuniokojęs Naujojo Kauno ir Pieštvės pilis, atsitraukdamas apsupo Veliuonos pilį, įsistiprino palei ją ir panaudodamas apgulos mašiną ketvirtą dieną ją užėmė. Pilis buvo sudeginta, o jos pylimas nuskleistas. Tačiau Veliuonos pilis buvo atstatyta dar kartą ir išstovėjo iki 1367 m. rugpjūčio 8 d., kai magistrui su kariuomene pasirodžius šalia pilies, ją sudegino patys gynėjai, prieš tai pasitraukę iš pilies. Trečią kartą Veliuonos pilis atstatyta 1411 m. vasarą, joje palikta stipri 400 vyrų įgula. Spėjama, kad ši pilis buvo pastatyta ankstesnės pilies papilio (Ramybės Kalno) vietoje. Ji tapo svarbių didžiojo kunigaikščio Vytauto ir Lenkijos karaliaus Jogailos diplomatinių susitikimų su Ordino atstovais vieta (jie vyko 1416 m. spalio 15­-17 d., 1418 m. spalio 13­-22 d. ir 1420 m. rugsėjo 8­-11 d.). Čia 1423 m. gegužės 8, 9-­18 d. vykusio tokio susitikimo metu buvo ratifikuota 1422 m. rugsėjo 27 d. sudaryta Melno taikos sutartis, pagal kurią vakarinės Lietuvos sienos išliko iki XX a.
Kosmetinė
thumb|right|200px|1886 m. kelioninė kosmetinė Kosmetinė – nedidelis krepšelis ar dėklas, kuriame laikomos kasdieninės kosmetinės priemonės, ypač kasdieninės. Kosmetinė yra kosmetinė nesesero rūšis. Kosmetinėse kosmetikos priemonės laikomos kelionėje, kasdieniniame rankinuke, o dažnai - ir namuose. Kosmetinėje laikomos priemonės rankų, veido odos, lūpų, blakstienų, antakių priežiūrai, kvepalai. thumb|left|Išskleidžiama kosmetinė Kartu su rankinuku kosmetinė yra svarbus aksesuaras, įvaizdžio dalis.
Huddersfield Town FC
Huddersfield Town FC – Anglijos futbolo klubas iš Hadersfildo.
Istorija
Klubas įkurtas 1908 m. Iki 1979 m. žaisdavo Premjer lygoje, bet tais metais ilgam iškrito iš elito diviziono. Tarp stipriausių klubų atsidūrė tik po labai ilgos pertraukos. 2017/2018 m. sezone vėl bando įsitvirtinti Premjer lygoje.
Kulkmedis
Kulkmedis (Manilkara; arba gumenis ) – sapotinių (Sapotaceae) šeimos medžių rūšis. Paplitusi pasaulio tropikuose: Afrikoje, Australijoje, Lotynų Amerikoje, Karibuose, Azijoje, Okeanijoje.
Veda valgomus vaisius, naudojami dėl vertingos, kietos medienos, latekso.
Rūšys
Žinoma ~80 kulkmedžio rūšių. Svarbesnės:
Klervo
Klervo − miestas Liuksemburgo šiaurėje, Dykircho apygardoje; Klervo kantono administracinis centras.
Klervo buvo stipriai sugriautas 1944 m. gruodžio 16−18 d. II pasaulinio karo metu (Klervo mūšis).
2013 m. Malaizijos Grand Prix
'''2013 m. Malaizijos Grand Prix''' – antrosios 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Sepango trasoje kovo 22-24 dienomis. Tai buvo 15 Malaizijos GP.
Kaip ir 2012 m. lenktynėse padangų tiekėja Pirelli čia atvežė pačios kiečiausios sudėties padangas, pažymėtas oranžine ir balta spalvomis.
Treniruotės
Pirmose Malaizijos GP treniruotėse greičiausią ratą nuvažiavo australas M. Webber su Red Bull (1:36.935).
Antrose treniruotėse pirmas liko suomis K. Raikkonen (1:36.569).
Šeštadienio treniruotėje greičiausias buvo vokietis S. Vettel su Red Bull ekipa (1:36.435).
Kvalifikacija
Pirmos dvi kvalifikacijos dalys vyko debesuotu oru, tačiau trasa išliko sausa. Tuo tarpu trečioji dalis vyko kai kuriose trasos dalyse lyjant lietui.
Pastabos:
Lenktynės
Lenktynės prasidėjo dalyje trasos lyjant lietui, tad visi lenktynininkai startavo su tarpinėmis padangomis. Jau po pirmo rato iš lenktynių pasitraukė ispanas F. Alonso, sulaužęs savo priekinį sparną. Lenktynes laimėjo iš pirmos starto vietos startavęs vokietis S. Vettel. Jį buvo aplenkęs komandos draugas M. Webber. Po paskutinių sustojimų boksuose vokietis aplenkė australą, nors komanda buvo liepusi nekovoti tarpusavyje. Trečią ir ketvirtą vietas pelnė Mercedes ekipos lenktynininkai – L. Hamilton ir N. Rosberg.