cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kornetas (varinis)
Ryšys su trimitu
Kornetai ir trimitai, pagaminti groti tuo pačiu muzikiniu raktu (paprastai B), groja to paties aukščio garsus, grojimo abiem instrumentais technika beveik identiška. Tačiau kornetai ir trimitai nėra visiškai tapatūs, kadangi skiriasi tembru. Egzistuoja ir Esoprano kornetai, naudojami varinių pučiamųjų grupėse, kurių aukštis kvarta didesnis už standartinį B. thumb|250px|Trumpojo tipo korneto modelis, dar vadinamas „Shepherd's Crook“ tipo modeliu („Webster’s Dictionary“, 1911 m.). Skirtingai negu trimitas, kurio kanalas cilindrinis iki paplatėjusios dalies, korneto vamzdis daugiausia kūgiškas, prasidedantis labai siaura dalimi ties pūstuku ir palaipsniui platėja iki ryškiai varpiškai platėjančios dalies. Pagal 1913 m. E. A. Couturier patentą kornetai gali turėti tolygiai kūgišką vamzdį. Dėl vamzdžio kūgiškumo kornetai pasižymi būdingu šiltu švelniu tonu, kuris skiriasi nuo skvarbesnio trimitų garso. Dėl kūgiškumo kornetu galima mikliau groti greitus pasažus, tačiau dažnai sunkiau išlaikyti reikalingą garso aukštumą. Kornetus dažnai pasirenka pradedantys muzikantai, nes juos lengviau laikyti, kadangi jų masės centras yra arčiau muzikanto.
Korneto pūstukas turi trumpesnį ir siauresnį stiebelį negu trimito, kuris telpa į siauresnę korneto pūstuko movą. Korneto pūstuko taurelė paprastai gilesnė negu trimito.
Vienas iš korneto variantų yra trumpas tradicinis kornetas, dar vadinamas tipo modeliu. Jie dažniausiai turi didelį vamzdį, jų garsas sodriai švelnus. Ilgieji kornetai paprastai turi mažesnį vamzdį ir ryškesnį garsą, jie panašesni į trimitus. „Shepherd’s Crook“ tipo kornetus labiau vertina kornetininkai tradicionalistai. Ilgieji kornetai plačiai naudojami JAV simfoninėse pučiamųjų grupėse, bet gerokai rečiau – britiškojo tipo varinių pučiamųjų ir simfoninėse pučiamųjų grupėse.
Žiedų valdovas. Dvi tvirtovės
'''Žiedų valdovas. Dvi tvirtovės'''  – 2002 m. gruodžio 18 d. kino ekranuose pasirodęs filmas, antrasis iš trilogijos pagal Dž. R. R. Tolkino knygą „Žiedų valdovas“. Filmą režisavo režisierius iš Naujosios Zelandijos Piteris Džeksonas. Siužetas aprėpia daugumą įvykių, aprašytų antrajame knygos tome.
„Žiedų valdovas. Dvi tvirtovės“ visame pasaulyje uždirbo daugiau nei 900 milijonų JAV dolerių. Išleista videojuosta bei DVD, 2003 m. lapkričio 18 d. pasirodė speciali išplėstinė DVD versija, kurios trukmė – 223 minutės. Be gerokai ilgesnio filmo šiame DVD yra ir įvairių priedų, dokumentinių filmų bei komentarų.
Trilogijos pradžia – „Žiedo brolija“, pabaiga – „Karaliaus sugrįžimas“.
Siužetas
Žiedo brolija, išsibarsčiusi pirmojo filmo pabaigoje, toliau vykdo kiekvienas savo užduotį. Frodas su Semu per kalnus ir pelkes juda Mordoro link. Pakeliui jie sutinka seniai juos sekusį Golumą, kuris prisiekia Žiedu, kad parodys jiems kelią, tačiau, priėję didžiuosius Juoduosius Mordoro Vartus, Frodas su Semu supranta pro juos nepraspruksią ir sutinka sekti paskui Golumą slaptu jo žinomu keliu. Miškuose juos aptinka Boromiro brolio Faramiro vadovaujamas būrys. Faramiras sužino, kad Frodas nori patekti į Mordorą, tačiau paskutinę akimirką atsisako minties nugabenti Žiedą savo tėvui į Gondorą ir paleidžia Frodą, Semą ir Golumą tęsti savo beviltiškos kelionės. Aragornas, Gimlis ir Legolasas vejasi orkus, pagrobusius Merį su Pipinu. Šiems dviem pasiseka: orkus naktį užklumpa ir išžudo Rohano raiteliai. Hobitai nepastebėti pasprunka į Fangorno mišką ir ten susiranda naują pažįstamą – entą Medžiabarzdį. Dabar jų laukia užduotis įkalbėti entus įsitraukti į karą, vykstantį Viduržemėje. Tuo metu Aragornas, Gimlis ir Legolasas susitinka tuos pačius Rohano raitelius, iš jų sužino apie orkų išžudymą ir nebesitiki išvysti hobitų gyvų. Tačiau atradusi jų pėdsakus ir nusekusi jais į mišką, trijulė sutinka Baltuoju tapusį Gendalfą: tada, kai krito nuo Kazad-dūmo tilto, jis kritęs į bedugnę ir kovęsis su ugnies demonu balrogu, kol jį nugalėjęs. Kartu visi keturi joja į Rohano sostinę Edorasą, kur Rohano karalius Teodenas yra kontroliuojamas savo patarėjo, o iš tiesų – išminčiaus Sarumano šnipo Šliužburnio. Gandalfas išgydo Teodeną ir išveja Šliužburnį. Renkama Rohano armija, visi iš Edoraso traukiasi į senąją tvirtovę Helmo dauboje, kur tikisi galėsią geriau apsisaugoti. Tačiau išminčius Sarumanas, perėjęs į Saurono pusę, surinko dešimttūkstantinę orkų armiją. Prasideda mūšis, kurį Teodenas ir jo sąjungininkai sunkiai laimi. Ne be entų pagalbos – Meriui su Pipinu pavyko juos įkalbėti ir medžių piemenys užtvindė Sarumano tvirtovę Izengardą. Filmas baigiasi mintimi, kad vienas mūšis laimėtas, tačiau didysis mūšis dėl Viduržemio dar tik prasideda.
Knygos ir filmo skirtumai
Kadangi „Žiedų valdovas“ gausus įvykių bei personažų, scenarijaus autoriams teko nelengva užduotis visa tai sutalpinti į filmą. Kai kurie knygos epizodai buvo pakeisti ar išmesti. Ne visi pakeitimai patenkino ištikimus knygos gerbėjus. Tarp Tolkino gerbėjų atsirado vadinamųjų „puristų“, kurie skeptiškai žiūrėjo į filmą, teigė, kad jis niekada tinkamai neperteiks Tolkino kūrybos.
Apdovanojimai
Filmas gavo per 50 įvairių apdovanojimų visame pasaulyje. Svarbiausi iš jų:
Rokiškio suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras
Rokiškio suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rokiškyje, Taikos g. 17 (buv. Nepriklausomybės a. 12), vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas suaugusiems lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195270897. Steigėjas Rokiškio rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Rokiškio nepilna vidurinė mokykla suaugusiems įkurta 1940 m. rugsėjo 1 d. Tuo metu joje mokėsi 53 penktokai, nuo gruodžio 18 d. atidaryta dar viena penkta ir šešta klasės, kuriose mokėsi 78 mokiniai. Antrojo pasaulinio karo metais mokykla neveikė.
1944 m. rugsėjo 1 d. pradėjo savo veiklą Rokiškio suaugusiųjų progimnazija, kuri po dvejų metų išaugo į Rokiškio suaugusiųjų gimnaziją. 1949 m. išleista pirmoji 13 abiturientų laida. Tais pačiais metais pasikeitė ir mokyklos pavadinimas – Rokiškio darbininkų jaunimo vidurinė mokykla, bet jos paskirtis liko ta pati – teikti vidurinį išsilavinimą dirbančiam jaunimui. Mokyklos istorija permaininga. Buvo metų, kai brandos egzaminus laikė 297 abiturientai, o iš viso mokykloje mokėsi 749 moksleiviai (1982–1983 m. m.), buvo ir tokių, kai bendras mokinių skaičius siekė vos 57, o abiturientų – 7 (1950–1951 m. m.). Per 59 metus išsilavinimą įsigijo 3736 rajono gyventojai, o bendras mokinių skaičius – 15801.
Mokykla veikė Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto vidurinės mokyklos bazėje, dabartinėse moksleivių kūrybos centro, Vilniaus banko patalpose. Tik 1979 m. mokyklai paskirtos patalpos miesto centre, Nepriklausomybės a. 12. 2008 m. vasario 8 d. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos sprendimu Rokiškio suaugusiųjų mokymo centrui perduotos Jaunimo mokyklos patalpos, esančios Taikos g. 17. 2012 m. rugsėjo 1 d. prie mokymo centro prijungta Rokiškio jaunimo mokykla, įstaiga pavadinta Rokiškio suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centru. 2021 m. centras prijungtas prie Rokiškio Vaižganto gimnazijos.
Šv. Andriaus parapija (Gernsis)
'''Šv. Andriaus parapija'''  – kalvota parapija Gernsio salos centre, neturinti išėjimo prie jūros.
Adresų pašto kodas parapijoje prasideda GY6.
Saloje yra Mažoji koplyčia, kuri, kaip manoma, yra mažiausia bažnyčia pasaulyje. Aplink koplyčią vietovė yra kaimiško tipo.
Ruginių apylinkė
Ruginių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis šiaurės vakarų Lietuvoje, į šiaurės rytus nuo Kretingos.
Istorija
Apylinkė įkurta 1940 m. pabaigoje, atkurta 1944 m. pabaigoje vietoje Ruginių seniūnijos. 1949 m. buvo Kretingos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kretingos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Kurmaičių ir Vaineikių apylinkių.
Bočnė (ežeras)
Bočnės ežeras – ežeras, Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Prieraslio valsčiuje. Šalia ežero yra Prieraslio kaimas. Bočnės ežerą su Košcielnio ežeru jungia mažas upelis, kuriame gyvena daug bebrų. Ežeras yra 198,5-198,8 m virš jūros lygyje. Iki 1945 m. per ežero šiaurinę dalį ėjo Lenkijos ir Vokietijos valstybinė siena. Netoli ežero yra Stančikų kaimas, garsus savo Stančikų tiltais. 1991 m. ištyrus ežero vandens švarumą, jis priskirtas II ežero vandens švarumo kategorijai.
Magangė
Magangė (isp. Magangué) – miestas Kolumbijoje, Bolivaro departamente, Magdalenos pakrantėje, 230 km nuo Kartachenos. Apie 80 tūkst. gyventojų.
Magangė įkurta 1610 m. Žvejyba, žemės ūkis. Populiarus kurortas.
Semiatičės žydų kapinės
thumb|right|250px|Kapinių vartai
Semiatyčių žydų kapinės – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Semiatičės mieste, ''ul. Polna'' gatvėje. Kapinėse yra išlikę tik kapinių vartai. Kapinėse stovi paminklas holokausto aukoms atminti.
Bambukūnas
Paprastai auga žemumose ar slėniuose iki 1500 m aukščio virš jūros lygio. Auga lygumų ir kalnų šlaitų tropiniuose miškuose, savanose, Serade, Andų tarpukalnių slėniuose.
Bambukūnas – svarbiausia Amerikos bambukų gentis. Lotynų Amerikoje plačiai naudojamas pastatų statybose, baldų gamyboje.
Kapitono Hatero kelionė ir nuotykiai
„Kapitono Hatero kelionė ir nuotykiai“ (pranc. Voyages et aventures du capitaine Hatteras) – Žiulio Verno nuotykių romanas, kurį sudaro dvi dalys: „Anglai Šiaurės ašigalyje“ ir „Ledo dykuma“.
Romanas pirmą kartą išleistas 1864 m. Galutinė jo versija 1866 m. buvo įtraukta į „Nepaprastųjų kelionių“ seriją ir pažymėta antruoju serijos numeriu, nors iš tikrųjų tai buvo pirmoji serijos knyga. Pirmąja serijoje laikoma knyga „Penkios savaitės oro balionu“ į seriją buvo įtraukta vėliau. Kapitonas Hateras knygoje primena britų tyrinėtoją Džoną Frankliną.
Anotacija
1860 m. balandžio 5 d. iš Liverpulio uosto išplaukia brigas „Forvardas“. Net ir patyrusius jūros vilkus stebina neįprasta laivo įranga bei tai, kad laivas plaukia nežinoma kryptimi ir neturi kapitono. Paslaptingojo kapitono nurodymus perduoda didžiulis šuo, o pats kapitonas pasirodo tik tada, kai „Forvardui“ iškyla pavojus būti sutraiškytam ledkalnių. Paaiškėja, kad tas žmogus – garsus ir patyręs jūrininkas Hateras, siekiantis įgyvendinti didžiausią savo troškimą – Šiaurės ašigalyje iškelti Anglijos vėliavą. Susidūrus su didžiuliais sunkumais, kapitoną išduoda dalis įgulos. Ar pavyks Haterui ir jo ištikimiems draugams įveikti nepaprastus pavojus ir pasiekti tikslą?
Ekranizacija
1912 m. režisierius Žoržas Meljė pagal romaną pastatė filmą „Ašigalio užkariavimas“.
Leidimai lietuvių kalba
Lietuvių kalba knyga išleista tris kartus: Taip pat Lietuvos aklųjų biblioteka 2008 m. išleido knygos garso įrašą.
Kristupas Čibiras
Kristupas Čibiras (1888 m. gruodžio 14 d. Radeikiškė, Daugėliškio valsčius – 1942 m. kovo 24 d. Vilnius) – Lietuvos kunigas, teologas, Vilniaus krašto visuomenės veikėjas, lietuvybės puoselėtojas. Žuvo sovietų kariuomenei bombarduojant Vilnių. Palaidotas Vilniaus Rasų kapinėse, netoli Jono Basanavičiaus kapo.
Biografija
thumb|245px|left|Pedagogų posėdis mokytojų seminarijoje (kalba [[Juozas Kairiūkštis, jam iš dešinės sėdi kunigas Kristupas Čibiras, nežinomos moterys, Marcelinas Šikšnys, Viktoras Biržiška, Bronius Untulis, nežinomi moteris ir vyras, Vytautas Kairiūkštis. (Vilnius, 1921 metais)]] 1911 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją, 1914 m. įšventintas kunigu, 1915 m. baigė Sankt Peterburgo dvasinę akademiją.
Nuo 1915 m. Šv. Petro ir Povilo bažnyčios vikaras, nuo 1924 m. Šv. Mikalojaus bažnyčios klebonas Vilniuje. Dirbo mokytoju lietuvių gimnazijose, mokytojų seminarijose. Dalyvavo Vilniaus krašto lietuvių draugijų veikloje, gynė Vilniaus krašto lietuvių teises, buvo lenkų valdžios persekiojamas, kalintas. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. Nuo 1924 buvo lietuviškos Šv. Mikalojaus parapijos klebonas. Kunigo K. Čibiro pastangomis ši bažnyčia tapo Vilniaus dvasinio atgimimo centru. K. Čibiras aktyviai bendradarbiavo „Aušros“ dienraštyje, spausdindamas straipsnius A. Radeikos slapyvardžiu.Nuo 1920 m. sausio 8 d. su pertraukomis iki 1921 m. liepos 6 d. K. Čibiras dirbo dienraščio „Vilniaus garsas“ redaktoriumi ir leidėju. 1924–1926 m. Laikinojo Vilniaus lietuvių komiteto vicepirmininkas. 1933–1938 m. „Ryto“ draugijos pirmininkas. 1927 m., uždarius Vilniaus mokytojų seminariją, kurį laiką iš Vilniaus važinėdavo mokytojauti į Švenčionių lietuvių gimnaziją. 1928 m. Vilniaus apygardos švietimo kuratorija leido vėl grįžti į Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją dėstyti humanitarinių disciplinų. Iki 1934 m. čia dėstė liturgiją, logiką, psichologiją, dogmatiką, Bažnyčios istoriją.
Bibliografija
thumb|150 px|right|Atminimo lenta Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčioje thumb|150 px|left|Kristupo Čibiro antkapis Rasų kapinėse
Juvencijus Petrulis
Juvencijus Petrulis (1936 m. gruodžio 25 d. Žliubų kaime, Kamajų valsčiuje, Rokiškio rajone – 2016 m. lapkričio 7 d.) – mokslinis agronomas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, profesorius, vienas iš retardantų mokslo Lietuvoje kūrėjų.
Biografija
1960 m. baigė Lietuvos Žemės ūkio akademiją, 1965 m. jos aspirantūrą. 1960–1962 m. ir 1965–2000 m. – asistentas, vyr. dėstytojas, docentas, vyr. mokslo darbuotojas, profesorius. 1972 m. suteiktas mokslinis docento vardas, 1990 m. – profesoriaus. 1967 m. LŽŪA Mokslo taryboje apgynė žemės ūkio mokslų kandidato disertaciją, 1988 m. Latvijos Žemdirbystės ir žemės ūkio ekonomikos instituto Mokslo taryboje – habil. dr. disertaciją tema: „Retardantų naudojimas intensyviai auginant javus“. 1968 m. stažavosi N. Vavilovo Augalininkystės institute Leningrade, 1975 m. – Maskvos K. Timiriazevo Žemės ūkio akademijoje, 1993 m. – Ch. Vaicmano mokslo institute Rechevote (Izraelis) ir Jeruzalės hebrajų universiteto Žemės ūkio fakultete Rechevote, 1998 m. – Lietuvos maisto institute. 2003–2007 m. Žemės ūkio enciklopedijos mokslinis konsultantas ir per 100 straipsnių autorius.
Bibliografija
Mokslinė tyrimų sritis – intensyvios kviečių auginimo technologijos. Paskelbė 180 mokslinių darbų geobotanikos, žemdirbystės, augalininkystės ir cheminės augalų apsaugos klausimais ir per 500 mokslo populiarinimo straipsnių.
Kretainis
Kretainis – upelis vakarų Lietuvoje, Klaipėdos miesto pietrytiniame pakraštyje ir Klaipėdos rajone; Smeltalės dešinysis intakas. Prasideda Pramonės rajone, netoli Lypkių sodybų. Teka į pietvakarius per industrinę Klaipėdos dalį, palei geležinkelį. Įteka į Smeltalę 3,1 km nuo jos žiočių, Žardėje, į rytus nuo tarptautinės perkėlos.
Visa vaga sureguliuota. Vidurinis trečdalis upelio sukištas į vamzdžius po žemę. Nuo 2018 m. požeminė vaga perdaroma iš stačiakampių betoninių blokų į apskritus stiklo-laminato vamzdžius, paslinkus ją apie 20–50 m į rytus.
Upėvardis kildinamas iš kretėti („virpėti, tirtėti, drebėti“), jo senesnė reikšmė galbūt turėjo liūno, klampynės reikšmę (plg. kritus „klampus“).
Laužadžiai (Zarasai)
Laužadžiai – viensėdis Zarasų rajono savivaldybės šiaurėje, 3 km į pietryčius nuo Stelmužės, prie vingiuotojo Zarasų-Stelmužės keliuko. Į rytus nuo viensėdžio dunkso Sabalių miškas, teka Stelmužės upelis.
Veselinas Topalovas
Veselinas Topalovas (g. 1975 m. kovo 15 d. Rusėje) – Bulgarijos šachmatininkas, didmeistris, buvęs FIDE pasaulio čempionas.
Jis laimėjo pasaulio šachmatų čempionatą, 2005-aisiais, kai titulas dar buvo padalintas, tačiau kitais metais titulą prarado. FIDE prezidentas Kirsanas Iliumžinovas nusprendė sujungti „klasikinio“ pasaulio čempiono ir FIDE čempiono vardą, todėl FIDE čempionas Topalovas ir „klasikinis“ čempionas Vladimiras Kramnikas žaidė mačą dėl to, kas bus naujasis čempionas. Kraminkas laimėjo. 2010-aisiais Topalovas žaidė su tuometiniu pasaulio čempionu Višvanatanu Anandu dėl titulo, tačiau pralaimėjo.
Topalovas yra vienas iš penkių žaidėjų pasaulyje, kuriam pavyko pasiekti 2800 reitingo ribą.
Jaunystė
Šachmatais pradėjęs nuo 8-ių, Veselinas anksti išsiveržė į perspektyvių žaidėjų tarpą, 1989 m. dalyvaudamas pasaulio jaunių čempionate tapo vaikų iki 14 m. pasaulio čempionu, antru turnyre iki 16 m., o 17-kos, tapo didmeistriu. Kadangi Bulgarijoj nebuvo rimtų šachmatų tradicijų, meistriškumo gilinimui, Veselinas Topalovas išvyko į Ispaniją. O ten „griežta mokykla“ padarė iš jo rimtą, energingą bei atkakliai siekiantį tikslo kovotoją.
Tarp stipriausių
Nuo 1993 m. Veselinas Topalovas tapo superturnyrų dalyviu, netrukus atėjo ir sėkmė: Madride surinko 6½ taško iš 9 ir kartu su V. Kramniku ir V. Anandu pasidalijo 1-ąją vieta. Į pretendentus nei FIDE, nei PŠA atrankose dar nepateko, bet jau 1994 m. jis pirmą kartą buvo pakviestas į Linaresą, kur, kartu su G. Kamskiu ir V. Anandu pasidalijo 7-9 vietas.
Veselinas Topalovas puikiai pasirodė Maskvos šachmatų olimpiadoje, kur jis paguldė ant menčių visus vedančiųjų pasaulio rinktinių lyderius, tarp jų ir G. Kasparovą.
Sekantys, 1995 m., jam atnešė nemažai žymių pergalių, bet tikras sužibėjimas – 1996 m. Tais metais jis vieną po kito laimėjo superturnyrus: Amsterdame (6½ iš 9), Dos Hermanase (6 iš 9), Madride (6½ iš 9), Novgorode (6 iš 10), Vienoje (5½ iš 9). Per pusmetį jis 50 taškų padidino reitingą (2750). Po to, jau niekas nesistebėjo, kad jį pakvietė į „šešių turnyrą“ Las Palmase. Jame bulgaras, galingai finišavęs, pasidalijo 3-4 vietas su V. Kramniku ir patvirtino savo aukščiausią klasę.
Tačiau nematydamas perspektyvų kilti aukščiau – pasaulio čempionatų mačų nebuvo, o į turnyrus jį ir taip kviesdavo, Veselino žaidimo lygis truputį nukrito.
Atgaivino jį bendras darbas su 18-mečiu R. Ponomariovu, laimėjusiu FIDE pasaulio čempionatą. Veselinas po 2002 m. žiemos vėl pradėjo kopti į aukštumas.
Kova dėl pasaulio čempiono vardo
Dortmunde 2002 m. buvo per žingsnį nuo mačo su V. Kramniku, pralaimėjęs finale prieš P. Leko 1½ : 2½.
2004 m. jis turėjo laimėti FIDE atkrentamųjų mačų pasaulio čempionatą, tačiau pusfinalyje nusileido R. Kasimdžanovui, vėliau tapusiam FIDE pasaulio čempionu. Bet tai buvo tik pradžia prieš aukščiausiąjį jo karjeros laimėjimą. 2005 m. jis vėl pirmose rolėse.
Žiemą jis pasidalijo 1-ąją vietą su G. Kasparovu Linareso turnyre (8 iš 12), kur laimėjo prieš Garį. Pavasarį – 1-oji vieta Sofijoje (6½ iš 10), vasarą – 2-as Dortmunde.
FIDE pasaulio šachmatų čempionas
2005 m. rudenį San Luise su atsarga laimėjo ratų sistema vykdytą FIDE pasaulio čempionatą (10 iš 14).
2006 m. FIDE pasaulio čempionas patvirtino savo klasę: Veik an Zee (9 iš 13 ir įveiktas V. Anandas), Morelija/Linaresas (8 iš 14) ir 2-3 vietos, Sofija – 1-oji vieta (6½ iš 10). Prieš mačą su V. Kramniku jo reitingas buvo 2813 – aukštesnis už 2005 m. G. Kasparovo reitingą. Jo varžovo reitingas – 2743. V. Topalovas dalyvavo 2006 m. vykusiame klasikinio pasaulio čempiono ir FIDE pasaulio čempiono titulų apjungimo mače, kur žaidė su V. Kramniku 12-kos partijų mačą. Mačas baigėsi lygiosiomis 6 : 6, tačiau aiškinantis nugalėtoją - žaisdamas greitųjų šachmatų 4-ių partijų mačą, pralaimėjo 1½ : 2½ ir neteko pasaulio čempiono titulo.
Greitieji šachmatai
2012 m. sėkmingai žaidė Astanoje vykusiame pasaulio greitųjų šachmatų čempionate, kur surinkęs 9,5 tšk. iš 15-kos galimų laimėjo bronzos medalį.
Romas Vitkauskas
Romas Vitkauskas (, 1953 m. balandžio 13 d. Šlynakiemyje, Punsko valsčius, Lenkija – 2018 m. kovo 24 d. Suvalkuose) – Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas, Lenkijos valstybės veikėjas.
Biografija
Gimė Vinco Vitkausko (1910–1979) ir Anelės Jonušonytės-Vitkauskienės (1915–2005) šeimoje. Mokėsi Šlynakiemio pagrindinėje mokykloje. 1972 m. pabaigė Punsko licėjų. Dar studijuodamas Varšuvos žemės ūkio akademijoje įsitraukė į Lietuvių visuomeninės kultūros draugijos (LVKD) veiklą. Nuo 1975 m. lapkričio 23 d. iki 1977 m. sausio 23 d. ėjo LVKD Varšuvos skyriaus valdybos sekretoriaus pareigas.
1978 m. grįžo į Punsko kraštą, tačiau 1979 m. buvo pašauktas atlikti karinę tarnybą.
Nuo 1980 m. balandžio 1 d. iki 1984 m. spalio 31 d. Punsko valsčiaus Trumpalio kolūkio pirmininkas. Nuo 1980 m. Lenkijos jungtinės darbininkų partijos narys. Nuo 1981 m. vasario 8 d. iki 1985 m. rugpjūčio 25 d. LVKD Centro valdybos pirmininkas. Nuo 1984 m. lapkričio 1 d. iki 1990 m. – Punsko valsčiaus viršininkas (lenk. Naczelnik), o nuo 1990 m. spalio 1 d. iki 1994 m. liepos 25 d. Punsko valsčiaus viršaitis (lenk. Wójt).
Vėliau dirbo Lenkijos-Lietuvos agroturistikos ir rekreacijos bendrijos „Kaimynai“ direktoriumi.
Nuo 1996 m. rugsėjo 12 d. iki 2012 m. gegužės 23 d. Lenkijos lietuvių leidyklos „Aušra“ direktorius. Nuo 1998 m. iki 2002 m. ir nuo 2006 m. lapkričio 27 d. iki mirties Seinų apskrities viršininko pavaduotojas bei Seinų apskrities tarybos narys (I ir III–V kadencijos).
Lenkijos lietuvių draugijos tarybos narys.
Pietinis baltakrūtis ežys
Pietinis baltakrūtis ežys (Erinaceus concolor) – ežinių (Erinaceidae) šeimos, ežių (Erinaceinae) pošeimio, paprastųjų ežių (Erinaceus) genties gyvūnas. Ilgą laiką buvo laikomas viena rūšimi kartu su paprastuoju ežiu (Erinaceus europaeus) ir šiauriniu baltakrūčiu ežiu (Erinaceus roumanicus), bet po išsamių genetinių ir morfologinių tyrimų išskirtas kaip atskira rūšis.
thumb|left|250px|Pietinis baltakrūtis ežys (Erinaceus concolor)
Paplitę vakarų Azijoje – Pietų Kaukaze ir Artimųjų Rytų šiaurinėse šalyse – Armėnijoje, Azerbaidžane, Gruzijoje, Irake, Irane, Izraelyje, Libane, Sirijoje, Turkijoje). Suaugę sveria 719 g. Patelės lytiškai subręsta per 213 dienų. Nėštumas užtrunka 35 dienas. Gimdo 4-5 jauniklius. Ką tik gimę jaunikliai sveria 22 g. Per medus veda 1-2 vadas. Gyvena iki 7 metų. Tipiška kūno temperatūra 35,2ºC. Pietinis baltakrūtis ežys (Erinaceus concolor) ir paprastasis ežys (Erinaceus europaeus) tarpusavyje gali kryžmintis.
Paliuliškės
Paliuliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į rytus nuo Vilniaus, 2 km į rytus nuo Kairėnų. Seniūnaitijos centras. Kaimo vakaruose yra Paliuliškių kapinės. Plečiasi nausėdijos. Paliuliškių autobusų stotelė (18 nr.) yra Kairėnuose.
thumb|left|250px|Paliuliškių kapinės thumb|left|300px|Kaimo vaizdas iš pietryčių
Aleksandras Obrenovičius
thumb|left|100px|Aleksandro Obrenovičiaus monograma
Aleksandras Obrenovičius (, 1876 m. rugpjūčio 14 d. Belgradas – 1903 m. birželio 11 d. Belgradas) – 1889–1903 m. Serbijos karalius.
Biografija
Kilęs iš Obrenovičių dinastijos. Tėvas Milanas I Obrenovičius, motina Natalija Keško. Žmona Draga Liunevica-Mašin.
Instrumentacija
Instrumentacija arba instrumentuotė – meninė raiškos priemonė, kalbos garsinės raiškos panaudojimas pasakymo ekspresyvumui didinti. Jos atmainos yra onomatopėja, aliteracija, ir asonansas. Onomatopėja yra nekalbinių garsų pamėgdžiojimas, aliteracija – priebalsių, o asonansas – balsių sąskambis.
Prieraslio žydų kapinės
Prieraslio žydų kapinės - žydų kapinės įkurtos 1839 m. Prieraslio kaime. Kapinių teritorija 0,6 ha, kurioje išlikusios 24 žydiškos stelos su užrašais hebrajų kalba. Dauguma paminklų pastatyti XX a. pradžioje iš granito ir smiltainio.
Pamerkys
Pamerkys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Turgelių.
Eurazinis liputis
Eurazinis liputis (Certhia familiaris) – liputinių (Certhiidae) šeimos paukštis.
Lietuvoje dažnas, aptinkamas ištisus metus. Laipioja medžių kamienais, kopinėdamas remiasi uodega. Lizdą susikrauna medžių plyšiuose, uoksuose, po atskilusia žieve. Deda 5-6 kiaušinius, kurie balsvi ir su rausvomis dėmelėmis. Peri 13-15 dienų. Jaunikliai lizde išbūna 16-17 dienų. Išveda dvi vadas.
Minta įvairiais vabzdžiais.
thumb|250px|left|Liputis (Certhia familiaris) thumb|left|Lipučio cirenimas
Sun Microsystems
miniatiūra|„Sun Microsystems“ logotipas Sun Microsystems (NASDAQ: SUNW) buvo kompiuterių programinės ir techninės įrangos gamintoja, įsikūrusi Santa Klaroje, Kalifornijoje, Silicio slėnyje.
2010 m. sausio 27 d. šią kompaniją įsigijo Oracle už 7,4 mlrd. JAV dolerių.
Techninė įranga
Gamino našius, bet dėl didelės kainos tik galinguose serveriuose bei darbo stotyse naudojamus RISC SPARC šeimos procesorius. Paskutinis populiarus modelis – UltraSPARC IV.
Operacinės sistemos
Kurė atvirą Unix tipo operacinę sistemą Solaris bei grafinę Java Desktop aplinką Solaris bei Linux sistemoms (GNOME pagrindu).
Biuro programos
Daugiausia prisidėjo prie universalaus laisvo biuro programų paketo OpenOffice.org kūrimo bei tobulinimo, kurio pagrindu gamino nuosavybinį biuro programų paketą StarOffice.
Programų kūrimo įrankiai
Sun Microsystems gamino daug programinės įrangos kūrimo priemonių, tarp jų – laisvą NetBeans integruotą programavimo aplinką bei Sun Studio.
Java
Savo užmojais Java kalbai prilygsta nebent amžinų konkurentų Microsoft .NET platforma.
Sertifikavimas
Kompanija turėjo egzaminavimo tarnybų tinklą, leidžiantį daugelyje pasaulio vietų laikyti tuos pačius Java egzaminus ir gauti firmos vardu garantuojamą oficialų žinių įvertinimą.
Vandenynis rifinis garnys
Vandenynis rifinis garnys (Egretta sacra) – garninių (Ardeidae) šeimos paukštis. Paplitę daugelyje Azijos vietų, įskaitant rajonus prie vandenynų, pietryčių Aziją, Japoniją, taip pat Polinezijoje, Australijoje, Tasmanijoje ir Naujojoje Zelandijoje.
Rūšies atstovams būdingas neįprastas nelytinis dimorfizmas: kai kurie atstovai turi visiškai baltas plunksnas, o kiti (didesnė dalis) yra tamsiai pilkos spalvos. Priežastys, kodėl tarp vandenynių rifinių garnių vyrauja tokia spalvų variacija, nežinomos, tačiau labiausiai tikėtina, kad spalvas jie naudoja kaip maskuotę.
Maistas ir dauginimasis
Minta daugiausia vandenyne gyvenančiomis žuvimis, vėžiagyviais ir moliuskais. Kartą metuose, rūšies atstovai kolonijomis peri 2-3 žaliai mėlynos spalvos kiaušinius, iš šakelių ir žiedų susirentę lizdus tarp palmių ir mangrovių, arba net senų pastatų ertmėse. Peri tiek patelės, tiek patinai. Perėjimas dažniausiai užtrunka 28 dienas. Išsiritus jaunikliams, tėvai jais dar rūpinasi apie 5 savaites.
Lapenranta
Istorija
Miestas įkurtas 1649 m. Švedijos karalienės Kristinos.
Skuodo Bartuvos progimnazija
thumb|220px|Bartuvos vidurinė mokykla thumb|220px|Mediniai muzikantai priešais mokyklą
Lapenranta
Istorija
1741 m. netoliese įvyko Villmanstrando mūšis tarp švedų ir rusų, kurį laimėjo rusai.
1809 m. miestas ir visa Suomija atiteko Rusijai ir išbuvo jos valdžioje iki 1917 m.
Nausėdai (Kretinga)
Nausėdai – kaimas šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų, prie Kretingos–Skuodo geležinkelio. Seniūnaitijos centras. Veikia 2 kaimo bendruomenės: „Darbos vingis“ ir „Nausėdų bendruomenės centras“, eksploatuojamas žvyro–smėlio karjeras, statoma vėjo jėgainė.
Lapenranta
Susisiekimas
Su kitais miestais Laperanta jungiasi keliais, geležinkelis važiuoja į šiaurę bei pietus nuo miesto. Vasarą, kai yra galimybė plaukti laivu per Saimos ežerą bai Saimos kanalu, laivai kursuoja tarp Laperantos bei Vyborgo Rusijoje. Mieste taip pat yra vidutinio dydžio oro uostas. Nuo 2010 m. birželio kompaija Ryanair pradės lėktuvų reisus į Diuseldorfo oro uostą.
Skuodo Bartuvos progimnazija
Skuodo Bartuvos progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Skuode, Šatrijos g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190892856.
Nausėdai (Kretinga)
Istorija
Kaimas susikūrė kuršių gyvenamose vietose, Mėguvos žemėje. Pavadinimas liudija, kad iš pradžių tai buvęs kupetinis vienkieminių naujakurių sodybų (sėdų) kaimas, kuris kūrėsi į šiaurę nuo Auksūdžio plytėjusioje miškingoje, plėšininėje žemėje. Valakų reformos metu XVI a. II pusėje suformuotas gatvinis kaimas, kuris priklausė Palangos seniūnijos Darbėnų dvarui. Dvasiniais gyventojų reikalais XVI–XVIII a. rūpinosi Palangos, o nuo 1740 m. – Darbėnų parapijų kunigai.
Lapenranta
Turizmas
Laperantoje labai daug turistų vasarą, nes miestas yra šalia Saimos ežero. Dėl žemyninio klimato vasaros ten karštos, o žiemos – šaltos. Nemažai turistų mieste lankosi ir žiemą, nes Laperantoje yra žiemos sporto centras – galima čiuožti slidėmis, važinėtis sniego motociklu. Laperanta yra arčiau Sankt Peterburgo Rusijoje (211 km) nei iki sostinės Helsinkio (230 km), todėl mieste nemažai rusų turistų. Mieste važinėja daug mašinų su rusiškais registracijos numeriais. Turizmui patraukūs objektai:
Skuodo Bartuvos progimnazija
Istorija
1975 m. rugsėjo 1 d. Skuode, prie Bartuvos upės skambutis kvietė mokinius į naują, Skuodo 2-ąją vidurinę mokyklą. Jos slenkstį peržengė 995 mokiniai, jų tarpe 54 abiturientai, juos mokyti pradėjo energingi, optimistiškai nusiteikę 52 mokytojai. 1987 m. mokykloje įrengtas pirmasis rajone informatikos kabinetas, kuriame veikė 12 vietų BK-1010 tipo kompiuterių.
Nausėdai (Kretinga)
Istorija
Kaimas minimimas 1756 metų Palangos seniūnijos inventoriuje. Nausėdų kaimo žemę dirbo šie gyventojai ir tikėtina jų šeimų nariai : Mykolas Butkus (Michal Butkus), Antanas Lebus (Antoni Lebus), Laurynas Jurgutis (Wawrzyniec Jurgutis), Samuelis Valutis (Samuel Walutis), Dovydas Kiauparas (Dawid Kiaupar), Stanislovas Vičiulis (Stanislaw Wiciulis), Jurgis Aklis (Jerzy Aklis), Jonas Gricius (Jan Grycius), Jonas Viskanta ar Viskantas (Jan Wiskont), Jonas Piekus (Jan Piekus), Jonas Mažeiva (Jan Mazeywo), Jurgis Žiobakas (Jerzy Zobak)
Lapenranta
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Laperanta yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Skuodo Bartuvos progimnazija
Istorija
1995 m. mokyklai suteiktas Bartuvos vardas, leista įsteigti realinę gimnazijos statuso klasę. 1999/2000 mokslo metais Švietimo ir mokslo ministerija pritarė sumanymui eksperimento tvarka vykdyti profilinį mokymą 11-12 klasėse. 2000 m. įvestas ankstyvasis anglų kalbos mokymas nuo 2-os klasės. 2012 m. mokykla reorganizuota į progimnaziją, formuojamos 1-8 klasės ir priešmokyklinio ugdymo grupė. 2015 m. mokyklos pastatas renovuotas. 2019 m. prie progimnazijos prijungta Lenkimų Simono Daukanto mokykla-daugiafunkcis centras.
Lapenranta
Stadionas
thumb|250px|„Kimpisen“ stadionas
Nausėdai (Kretinga)
Istorija
Nausėdoms priklausė ir šios sėdos:
Karūnos didysis vėliavininkas
200px|thumb|right|Karūnos didysis vėliavininkas [[Sebastianas Sobieskis 1605 m.]]
Nausėdai (Kretinga)
Istorija
1775 m. nausėdiškiai dalyvavo Palangos seniūnijos valstiečių judėjime priešindamiesi seniūno Karolio Mirbacho savivalei. 1781 m. kaime ir jo žemėje įsikūrusiuose Kiaupiškių ir Oželiškių vienkiemiuose gyveno 16 valstiečių šeimų.
1846 m. buvo 23 dūmai. Per kaimą ėjo kelias Darbėnai–Skuodas, kurio naujoji atkarpa apie XIX a. vidurį nutiesta kaimo žemės vakariniu pakraščiu. Nuo 1861 m. Nausėdai priklausė Darbėnų valsčiui ir buvo Auksūdžio arba Nausėdų seniūnijos centras. 1870 m. kaimą sudarė Nausėdų gyvenvietė bei Ežkepių, Kiaupiškių, Maloniškių ir Pirkulių vienkiemiai, kurių 146 valstiečiai mokėjo Darbėnų dvarininkui J. Tiškevičiui išperkamuosius žemės mokesčius.
Karūnos didysis vėliavininkas
Karūnos didysis vėliavininkas – vienas iš Lenkijos karalystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro ir žemietijų valdžios pareigūnų bei Lenkijos kariuomenės jaunesnysis karininkas.
Karūnos didžiojo vėliavininko pareigybę įsteigė Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis, pareigybė perimta iš viduramžių riterių, kurie savo kariniuomenės smulkesnius dalinius vadindavo vėliavomis, nes paprastai dalinį sudarydavo vienos riterio valdos šauktiniai kariai. Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ir Lenkijos karalystėje savo vėliavas turėjo atskiros žemės, didikų valdos ir giminės, taip pat karaliaus dvarai. Kariuomenės vėliava dabartiniu supratimu atitinka kuopą.
Nausėdai (Kretinga)
Istorija
Po Lietuvos aneksijos, 1940 m. pabaigoje vietoje Nausėdų seniūnijos įvesta apylinkė. 1941 m. birželio 14 d. suimta ūkininko, šaulio Antano Beniulio šeima. Šeimos galva išvežtas į Rešotų lagerį (Krasnojarsko kraštas), o žmona Barbora su dukra Viktorija ištremtos į Komija. Visi mirė tremtyje 1942–1943 m.
1944 m. pabaigoje atkurta Nausėdų apylinkė, kuri apie 1954 m. prijungta prie Darbėnų apylinkės. 1949 m. kovo 25 d. – balandžio 21 d. į Krasnojarsko kraštą, Tomsko ir Irkutsko sritis išvežtos Čiunkų ir Galdikų šeimos, kuriose buvo 11 žmonių.
2010 m. kaime buvo 20 sodybų.
Norvegijos vyrų futbolo rinktinė
Norvegijos vyrų futbolo rinktinė (Norges herrelandslag i fotball) – Norvegijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Norvegijos futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 3 pasaulio čempionatuose, 1 žemyno čempionate.
Erikas Tamašauskas
Erikas Tamašauskas (g. 1957 m. rugpjūčio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Kauno politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1975 m. baigė Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą. Studijavo Kauno medicinos institute, Kauno technologijos universiteto Ekonomikos ir vadybos fakultete.
1979–1982 m. dirbo Kauno radijo gamyklos Eksperimentiniame konstrukcijos biure, 1982–1988 m. Sraigtasparnių remonto gamykloje, 1988–1992 m. Fizikinių ir techninių energijos problemų sprendimo institute. 1992–1997 m. televizijos „Kaunas plius TV“ direktorius, 1997–2000 m. UAB „Status quo“ direktorius. Nuo 2015 m. VšĮ "Maistas ir aistros" vadovas, TV laidos "Maistas ir aistros" vedėjas ir prodiuseris.
1998–2002 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, Kauno skyriaus pirmininkas, partijos valdybos ir tarybos narys. 2002–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, Kauno skyriaus pirmininko pavaduotojas, skyriaus tarybos narys. 2003–2006 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Kauno skyriaus prezidiumo ir tarybos narys, 2006–2014 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. Nuo 2014 m. Lietuvos laisvės sąjungos (liberalai) narys, Kauno skyriaus pirmininkas.
Nuo 2017 metų nepriklauso jokiai politinei partijai.
Žmona Indrė, vaikai: sūnus Danas ir dukros Erika bei Austėja
Išnašos
2008-2014 LRS narys, Seimo pirmininko pavaduotojas
Krinki Jarkai
Krinki Jarkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grodzisko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Grodzisko, apie 26 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 66 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Rasa Joana Mažeikaitė
Rasa Joana Mažeikaitė (, g. 1953 m. sausio 10 d. Toronte, Kanada) – Lietuvos istorikė, daktarė, Kanados lietuvių visuomenės veikėja.
Biografija
1944 m. jos tėvai pasitraukė į Vakarus. 1975 m. baigė Toronto universitetą. 1982–1986 m. dirbo Ontarijo provincijos archyve. 1987 m. daktarė. 1989 m. su kitais įsteigė Kanados lietuvių muziejų-archyvą, 1989–2006 m. jo direktorė. 1991 m. ir 1993 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. Nuo 2009 m. Toronto universiteto dėstytoja.
Mokslinė veikla
Pagrindinė mokslinių tyrimų sritis – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo laikų Lietuva ir jos kaimynai. Šia tema parašė disertaciją ir 17 mokslinių straipsnių.
Echo (kompiuteriai)
echo turi keletą reikšmių kompiuterių terminologijoje.
Terminalo komanda
echo – UNIX (o kartu ir į ją panašių sistemų kaip Linux) ir MS-DOS komanda, kuri į terminalą patalpina tekstą. Ji paprastai naudojama komandinės eilutės scenarijuose išvesti tekstą į ekraną ar bylą.
$ echo Tai yra testas. Tai yra testas. $ echo "Tai yra testas." > ./testas.txt $ cat ./testas.txt Tai yra testas.
Ping
echo nurodomas kaip ping užklausa. Žiūrėkite - editor.org/in - notes/rfc792.txt RFC 792.
Serveris
echo serveris yra standartinis servisas, įgyvendinantis ECHO protokolą, kuris dirba per TCP protokolo 7 prievadą (port). Jis atsako į visus paketus, išsiųsdamas paketą su tais pačiais duomenimis, ir yra numatytas testavimui, tačiau retai naudojamas praktikoje.
Valerija Cukermanienė
Valerija Ema Cukermanienė (1935 m. spalio 31 d. Kaunas – 2018 m. balandžio 3 d. Vilniuje ) – Lietuvos architektė, baldų projektuotoja.
Biografija
Jos baldai eksponuoti tarptautinėse parodose Vokietijoje, Čekijoje, Lenkijoje, Graikijoje, Indijoje, Danijoje, Bulgarijoje, Vengrijoje, TSRS, pelnė daugelį apdovanojimų Lietuvos ir TSRS baldų konkursuose.
Vyras Eugenijus Cukermanas.
Darbai
Sukūrė baldų administraciniams pastatams, viešbučiams, restoranams ir kavinėms. Svarbesni baldų projektai: Parengė per 50 masinės gamybos svetainės, miegamojo, prieškambario bei kontūrinių baldų komplektų projektų.
Semiatyčių mūšis
Semiatyčių mūšis  – mūšis įvyko 1863 m. vasario 6-7 d. 1863 m. sukilimo metu tarp 1863 m. sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.
Mūšis
Jau nuo 1860 m. Semiatičės mieste kildavo įvairūs nedideli protestai prieš carinę valdžią. 1862 m. į miestą buvo atsiųstas Rusijos imperijos kariuomenės garnizonas. Kunigaikštienės Anos Jablonovskos rūmuose buvo kaupiami ginklai ir ruošiamasi sukilimui. 1863 m. sausio 22 d. prasidėjo sukilimas visoje buvusioje Abiejų Tautų respublikos teritorijoje. Semiatyčių mieste sukilėliai puolė Rusijos kariuomenės įgulas 1863 m. vasario 6-7 d., bet mūšį galiausiai pralaimėjo.
Latgalių kalba
Latgalių kalba turi dvi reikšmes:
Istorija
XIX a. viduryje po Lenkijos ir Lietuvos sukilimų caro valdžia buvo uždraudusi raštą lotyniškais rašmenimis Vitebsko gubernijoje, kuriai tada priklausė etnografinė Latgala. Spaudos draudimas galiojo 1865–1904 m. Draudimo laikotarpiu ribotai galima buvo rasti tik katalikiškų tekstų, ranka parašytų kalendorių. Vienas aktyviausių tokių raštų platintojas buvo valstietis Andryvs Jūrdžys.
Po spaudos atgavimo 1904 m. prasidėjo latgalių kalbos atgimimas – pradėtos leisti knygos, vadovėliai. 1918 m. Latgala tapo naujai sukurtos Latvijos valstybės dalimi. Nuo 1920 iki 1934 m. latgalių kalba turėjo tokias pat teises kaip ir latvių kalba. Per šį laikotarpį į latgalių kalbą buvo išverstas Naujasis Testamentas. Jį išvertė Aloizijs Broks, Agluonoje 1933 m. 1934 m. po Karlio Ulmanio valstybės perversmo latgalių dialektas (kalba) nustota mokyti mokyklose ir naudoti valstybės institucijose. Tai buvo dalis latvių kalbos standartalizavimo. Latgalių kalba kaip šnekamoji kalba gyvavo Sovietų Sąjungos okupacijos metais (1940–1991 m.). Rašytinės kalbos leidimas liovėsi tarp 1959 ir 1989 m. Kai kurie latgalių inteligentai emigracijoje tęsė latgalių kalba parašytų knygų leidimą. Vienas garsiausių latgalių inteligentų buvo Mikeļs Bukšs.
Po Latvijos nepriklausomybės atgavimo padidėjo latgalių kalbos kultūrinio paveldo puoselėjimas. Latgalių kalba šiuo metu yra viena iš pasirenkamų kalbų kai kuriose universitetuose. Rezeknės Latgalių kultūros centre vadovaujamo Jānis Elksnis spausdinamos senovinės ir naujoviškos knygos latgalių kalba.
Klasifikacija
Latgalių kalba kartu su latvių, žemaičių ir lietuvių kalba priklauso indoeuropiečių kalbų grupės, baltų kalbų, rytų baltų kalbų grupei. Latgalių kalba yra vidutiniškai kaitoma kalba; veiksmažodžio ir daiktavardžio formos giminingos kitoms baltų bei slavų kalboms.
Statusas
Nuo 1920 iki 1934 m. Latgaloje latgalių kalba buvo vartojama vietos valdžios ir mokyta mokyklose. Šiuo metu latgalių kalba neturi oficialaus statuso. Formaliai ji saugoma Latvių kalbos įstatymu: "„Latvijos valstybė garantuoja latgalių rašto kalbos, kaip senovinio latvių kalbos varianto, išsaugojimą, apsaugą ir plėtojimą“ (§3.4)"
Latvijoje veikia latgalių kalbos rašybos komisija. Jau XX a. kilo diskusijos, ar Latgaloje vartojama kalba yra atskira kalba, ar latvių kalbos tarmė. Latgalių kalbos gynėjai Antuonas Breidakas ir Lidija Leikuma siūlė latgalių tarmę laikyti atskira kalba. Tačiau latgaliai, kalbantys latgalių kalba, ją vadina (tarmė), o ne  (kalba).
Dialektai
Latgalių kalba skirstoma į 3 kalbines grupes – Šiaurės, Vidurio ir Pietų. Šios 3 grupės turi minimalius skirtumus balsių bei priebalsių tarime. Regioninės latgalių kalbos tarmės (Juosmuiža, Vuorkova, Vydsmuiža, Viļāni, Sakstygols, Ūzulaine, Makašāni, Drycāni, Gaigalova, Bierži, Tiļža ir Nautrāni miestuose bei savivalybėse) sudaro latgalių kalbą. XVIII a. labiau vartotos pietinės latgalių kalbos tarmės.
Armands Kūceņš poema latgalių kalba
Tik skrytuļam ruodīs: iz vītys jis grīžās,
A brauciejam breinums, kai tuoli ceļš aizvess,
Tai vuorpsteite cīši pret sprāduoju paušās,
Jei naatteik – vacei gi dzejis gols zvaigznēs.
Rafaelis Reinas
Rafaelis Abramovičius Reinas (Rafail Abramovich Rein, 1880 m. liepos 21 d. Dinaburge – 1963 m. balandžio 11 d. Niujorke) – Rusijos socialdemokratų partijos (menševikų) ir Bundo vadovas.
Latgalių kalba
Armands Kūceņš poema latgalių kalba
Pruots naguorbej ramu, juos lepneibu grūžoj,
Rafaelis Reinas
Biografija
1901 m. buvo pašalintas iš Rygos politechnikos instituto už dalyvavimą studentų revoliucionierių judėjime, mokslus baigė Lježe.
Latgalių kalba
Armands Kūceņš poema latgalių kalba
Vys jamās pa sovam ļauds pasauli puormeit,
Rafaelis Reinas
Biografija
Nuo 1901 m. Bundo narys, nuo 1904 m. Bundo Centro komiteto narys. 1905 m. dalyvavo revoliucijos įvykiuose Lietuvoje, vėliau išvyko į Petrapilį, buvo išrinktas į Peterburgo tarybą. 1906 m. dalyvavo RSDDP jungtiniame suvažiavime, tapo RSDDP CK nariu. Laikėsi reformistinių pozicijų. Nuo 1907 m. atstovavo RSDDP II Internacionale, buvo jo Biuro narys. 1910 m. buvo suimtas, ištremtas į Vologdos guberniją, bet pabėgo. Išvykęs į Austriją dirbo laikraščių redakcijose.
Finansinės rizikos valdymas
Finansinės rizikos valdymas – ekonominės vertės sūkurimo praktika įmonėse, skirta neapdraustos rizikos valdymui. Tai finansinės priemonės, leidžiančios apsidrausti nuo paskolų, valiutų kursų, palūkanų normų bei kito finansinio turto kainos svyravimo rizikos.
Rafaelis Reinas
Biografija
1918 m. organizavo fabrikų ir gamyklų įgaliotinių judėjimą izoliuoti bolševikus nuo darbininkų. Liepos 23 d. buvo suimtas, bet tarpininkaujant Vakarų šalių socialdemokratams, po 6 mėn. paleistas. Po XII Bundo konferencijos, nusprendusios susijungti su bolševikais, įkūrė „Socialdemokratų Bundą“.
Latgalių kalba
Armands Kūceņš poema latgalių kalba
Bet nak jau sevkuram vīns kuorsynoj myužu
Rafaelis Reinas
Biografija
1920 m. emigravo, tapo Dviejų su puse, vėliau Socialistų Darbininkų Internacionalo vienu iš lyderių, Biuro nariu. Ispanijos pilietiniame kare be žinios dingo jo sūnus Michaelis.
Dalyvavo LSDOU konferencijoje 1930 m. gruodžio 15 – 16 d. Berlyne. Nuo 1933 m. padėjo Paryžiuje atsidūrusiems LSDOU vadovams.
Latgalių kalba
Armands Kūceņš poema latgalių kalba
Na vysim tai sadar kai kuošam ar speini,
Sirds narymst i nabeidz par sātmalim tēmēt,
Povilas Čibiras
Povilas Čibiras (1913 m. birželio 30 d. Ceikiškė, Švenčionių apskritis – 2003 m. kovo 17 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas infekcionistas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.
Latgalių kalba
Armands Kūceņš poema latgalių kalba
A pruots rauga skaitejs pa rokstaudža zeimem,
Kai riedeits, kod saulei vēļ vaiņuku jēme.
Povilas Čibiras
Biografija
1938 m. Vilniaus Šv. Jokūbo ligoninės gydytojas stažuotojas. 1941 m. Sveikatos apsaugos liaudies komisariato vyr. epidemiologas. Nuo 1942 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1943 m. uždarius universitetą Trakų ligoninės vidaus bei infekcinių ligų skyriaus vedėjas, pats atlikdavo daugelį laboratorinių tyrimų. 1944–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1947–1988 m. vadovavo Infekcinių ligų (kurį laiką vadinta Infekcinių ir vaikų ligų) katedrai. 1958 m. suteiktas docento vardas, nuo 1970 m. profesorius.
Latgalių kalba
Abėcėlė
A/a Ā/ā B/b C/c Č/č D/d E/e Ē/ē F/f G/g Ģ/ģ H/h I/i Y/y Ī/ī J/j K/k Ķ/ķ L/l Ļ/ļ M/m N/n Ņ/ņ O/o Ō/ō P/p R/r S/s Š/š T/t U/u Ū/ū V/v Z/z Ž/ž
Povilas Čibiras
Biografija
Vienas Vilnijos draugijos steigėjų. Puoselėjo lietuvybę Vilniaus krašte.
Mokslinė veikla
Su kitais Lietuvoje pradėjo parazitologinius tyrimus. Pasiūlė ir įdiegė klinikoje metodų, kaip skubiai kraujuje nustatyti meningokokus. Paskelbė mokslinių straipsnių apie vidurių šiltinės, balantidiazės, amebiazės ir kt. infekcinių ligų diagnostiką.
Asonansas
Asonansas ( 'darniai skambėti') – meninė priemonė, vienodų balsių kartojimasis poezijos kūrinyje ar jo dalyje. Asonansu stiprinamas kalbos raiškumas ir muzikalumas.
Žibininkų apylinkė
Žibininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis šiaurės vakarų Lietuvoje, į šiaurės vakarus nuo Kretingos.
Istorija
Apylinkė įkurta 1940 m. pabaigoje, atkurta 1944 m. pabaigoje vietoje Žibininkų seniūnijos. 1949 m. buvo Palangos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kretingos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Lazdininkų ir Rūdaičių apylinkių.
Vapsvaėdis
Vapsvaėdis (Pernis apivorus) – vanaginių (Accipitridae) šeimos paukštis, priklausantis vapsvaėdžių (Pernis) genčiai.
thumb|left|200px|Vapsvaėdžio kiaušinis
Keista Bendžamino Batono istorija
Keista Bendžamino Batono istorija – 2008 m. JAV režisieriaus Devido Finčerio fantastinė drama sukurta pagal to paties pavadinimo F. Skoto Ficdžeraldo novelę. Filmas pasakoja apie ypatingą žmogų, apie žmones ir vietas, kurias jis atranda. Apie meiles, kurios sutinkamos. Apie gyvenimo džiaugsmus. Apie mirties liūdesį. Ir apie tai, kas pasilieka po laiko. 2009 m. Oskarų nominacijose filmas pretendavo gauti 13 statulėlių
Filmo premjera įvyko 2008 m. gruodžio 25 d. JAV, Naujojoje Zelandijoje ir Fidžyje.
Siužetas
Kas bus jei gims aštuoniasdešimties metų amžiaus naujagimis? Kas bus jei vaikystę praleisi senelių namuose? Kas bus jei senukas įsimylės jauną mergaitę? Ir kas bus jei iš pat pradžių aišku, kad ši meilė iš pirmo žvilgsnio?
Keista Bendžamino Batono istorija mus gąsdina, nes gyvenimą „negalima nugyventi iš galo“, o laikrodis neturi tiksėti prieš laikrodžio rodyklę…
Įdomūs faktai
thumb|right|200 px|Filmavimas vyko [[Garden District, Niu Orleane|Garden District, Niu  Orleane, įskaitant ir šiame name nr. 2707 Colisejaus gatvėje.]]
Hibara
Hibara – ežeras Japonijoje, Fukušimos prefektūroje, Jamos apskrityje. Tai dalis Bandajaus-Asahio nacionalinio parko ir didžiausias Bandai-kōgen aukštumų ežeras.
Mezotrofinis Hibaros ežeras susidarė 1888 m. liepos 15 d. išsiveržus Bandajaus ugnikalniui. Nuolaužų lavina sukūrė natūralią užtvanką, kurią vėliau užliejo vanduo, užtvindęs Hibaros kaimą (桧原村 Hibara-mura). Hibaros kaimo griuvėsiai tebestovi ežero dugne.
Žemietijos teisėjas
Žemietijos teisėjas – vienas iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos žemietijų valdžios pareigūnų, žemės teismo pirmininkas. thumb|right|250px|1667 m. [[epitafija Kėdainių Šv. Jurgio bažnyčioje, joje minimas Kauno žemietijos teisėjas Steponas Medekša ir šeimos nariai.]]
Įgaliojimai
Žemės teismas, kurį be žemietijos teisėjo sudarydavo pateisėjis ir žemietijos raštininkas, spręsdavo visas sėslių bajorų prasižengimų bylas.
Vladimir Korobov
Vladimir Korobov (, g. 1957 m. birželio 30 d., Vilniuje) – orientalistas, tibetologas, budologas, vertėjas, rašytojas.