cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aon Center (Čikaga)
Aon Center buvo pradėtas statyti 1970 m., baigtas 1972 m. Pastato aukštis siekia 346,3 metrus, yra 83 aukštai. 2003 m. pradžioje Aon Centras buvo parduotas už 465 mln. JAV dolerių.
Pastato adresas: 200 East Randolph Street, Chicago, Illinois 60601.
Kruonis
Kruonis – miestelis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 18 km į pietvakarius nuo Kaišiadorių, prie kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas (nuo 1969 m., vietinės reikšmės, saugoma savitas gatvių tinklas, aikštės planas, jos tūrinė-erdvinė kompozicija, pražulni pastatų padėtis prie aikštės). Miestelio planas spindulinis, susiklostė XVII a. viduryje, gatvinio kaimo gale įkūrus miestelį. Kruonio centre – keturkampė aikštė. Stovi Kruonio Švč. Mergelės Marijos, Angelų Karalienės, bažnyčia (nuo 1919 m.), Kruonio Dievo Motinos Globėjos cerkvė (pastatyta 1927 m.), buvęs Kruonio bazilijonų vienuolynas, veikia Kruonio vidurinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-56037), kultūros centras (nuo 2008 m.), buvusių Kruonio dvaro rūmų griuvėsiai prie pat gimnazijos pastato.
Etimologija
Kadangi miestelis išsidėstęs prie Kruonės upelio, todėl ir susiformavo toks jo pavadinimas (vandenvardinis vietovardis). Istorikas Mykolas Balinskis miestelio pavadinimą kildino iš senovinio Nemuno upės pavadinimo Chronus, kuris minimas Vakarų raštuose, bet ši versija mažai tikėtina.
Geografija
Miestelis įsikūręs prie Lapainios intako Kruonės upelio, jame telkšo Kruonio tvenkinys. Prie miestelio, 3 km į šiaurę, veikia Kruonio hidroakumuliacinė elektrinė.
Istorija
thumb|left|Kruonis, pažymėtas XVI a. Livonijos žemėlapyje Crono vardu
thumb|left|Teodoro Bogdano Oginskio (1568–1640) antkapinis paminklas Kruonio bažnyčioje thumb|Napoleono armija Kruonyje. Autorius [[Albrecht Adam.]] thumb|Lietuvių savanoriai Kruonyje, 1919 metai
1570–1831 m. Kruonį valdė Oginskiai. 1570–1580 m. pastatyta stačiatikių cerkvė, 1610 m. – pirmoji Lietuvoje unitų bažnyčia (pastatė Teodoras Bogdanas Oginskis), 1629 m. prie jos įsteigtas unitų vienuolynas ir mokykla. Vietovė pažymėta 1613 m. Lietuvos žemėlapyje. XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje Teodoras Bogdanas Oginskis pasistatė mūrinius renesansinius dvaro rūmus.
XVII a. viduryje šiauriniame kaimo gale, kryžkelėje, įsikūrė Kruonio miestelis, pirmąkart minimas 1693 m., kai jame buvo sudėtingos formos turgaus aikštė su 18 sklypų, Kauno (4 sklypai), Strėvininkų (5 sklypai) ir Jiezno (14 sklypų) gatvės. 1787 m. miestelis degė. Nukentėjo per 1812 m. karą, Prancūzijos kariuomenė smarkiai apgriovė Oginskių dvaro rūmus, po to jie sunyko. 1852 m. atidaryta valdinė pradinė mokykla. XIX a. miestelis išaugo. Į vakarus nuo centro, už Kruonės susikūrė Naujojo Kruonio kaimas, kuris XX a. pradžioje jau skirstėsi į vienkiemius. 1897 m. miestelyje gyveno 549 žmonės, 1923 m. – 738. XIX a. Kruonis – Trakų apskrities miestelis, valsčiaus centras.
Kruoniečiai aktyviai dalyvavo 1863–1864 m. sukilime. Už dalyvavimą sukilime daug miestelio gyventojų ištremta į Rusiją, o į jų vietą atkelti rusai kolonistai. 1920 m. liepos 18 d. ties Kruoniu Lietuvos kariuomenė nuginklavo lenkų brigadą, paėmė į nelaisvę 400 kareivių, 6 patrankas ir 254 arklius.
1924 m. įsteigta pradinė mokykla, 1927 m. miestelio pakraštyje pastatyta medinė stačiatikių Kruonio Dievo Motinos Globėjos cerkvė, 1939 m. įkurta biblioteka.
TSRS–Vokietijos karo pradžioje, Birželio sukilimo metu Kruonyje veikė lietuvių sukilėlių būrys (25 žmonės). Per karą miestelis degė. 1944 m. balandį prie Kruonio raudonųjų banditų nužudytas stačiatikių Pabaltijo egzarchas, Lietuvos ir Vilniaus metropolitas Sergijus Voskresenskis. 1944 m. rudenį miestelyje įsteigtas valsčiaus NKVD (milicijos) skyrius. Po karo Kruonio apylinkėse veikė Didžiosios kovos apygardos Kruonio rinktinės partizanai, Gojaus miškelyje buvo užkasti apie 30 žuvusių partizanų palaikai; 1990 m. įrengta memorialinė kompozicija. TSRS valdžia iš miestelio ir kaimo ištrėmė 25 gyventojus.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, pastatyti kultūros namai, pirminės sveikatos priežiūros centras. 1946 m. veikė garinis malūnas, avikailių raugykla, lentpjūvė, progimnazija. 1969 m. paskelbtas urbanistikos paminklu. 1978 m. pradėta statyti Kruonio hidroakumuliacinė elektrinė.
2007 m. patvirtintas Kruonio herbas.
Architektūra
Miestelio planas spindulinis, susiklostė XVII a. viduryje, gatvinio kaimo gale įkūrus miestelį. Kruonio centre – keturkampė aikštė. Svarbiausi statiniai:
Gyventojai
1693 m. Kruonyje buvo daugiau kaip 40, 1775 m. – 25 šeimos. 1923 m. Kruonio miestelyje buvo 90 kiemų ir 495 gyventojai, Kruonio Naujajame kaime – 40 kiemų ir 243 gyventojai.
Lietuvos archeologija (žurnalas)
thumb|right|200px|Leidinio viršelis „Lietuvos archeologija“ – Lietuvos archeologijos tęstinis iliustruotas mokslinis leidinys, nuo 1979 m. einantis Vilniuje. Spausdina įvairių laikotarpių Lietuvos archeologinių paminklų tyrimų duomenis, apibendrinamojo pobūdžio studijas ir monografijas.
Istorija
„Lietuvos archeologija“ pradėta leisti R. Kulikauskienės iniciatyva. Išeina 1-3 t. per metus. Tomus 1-28 leido Istorijos institutas, nuo t. 29 – Istorijos institutas, Vilniaus universitetas ir Klaipėdos universitetas, nuo t. 30 leidžia Lietuvos archeologijos draugija, Lietuvos istorijos institutas ir Klaipėdos universitetas. Santraukos skelbiamos anglų, vokiečių ir rusų kalbomis. Išėjo 33 tomai. Dalis tomų skirti Lietuvos archeologijos mokslui nusipelniusių archeologų darbams apžvelgti ir sukaktims paminėti.
Nuorodos
Lietuvos archeologija
Wintersleep
Wintersleep – roko grupė iš Halifakso, Kanados.
Airijos pilietinis karas
Karas vyko tarp dviejų airių nacionalistų grupių: laikinosios vyriausybės, kuri įkūrė laisvą valstybę 1922 m. gruodį pasirašę Anglų-airių sutartį, ir respublikonų, kuriems sutartis reiškė Airijos respublikos išdavystę.
Vilja Kanalesas
Istorija
Įkurtas 1912 m.
AG
AG – kodas gali reikšti:
314 m.
314 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
XVIII pasaulio futbolo čempionatas/Rungtynės/1 turas
XVIII pasaulio futbolo čempionato grupės varžybų pirmo turo rungtynių statistika.
Justinianas I
Justinianas (taip pat Justinianas I ir Justinianas I Didysis; lot.: Flavius Petrus Sabbatius Justinianus, graik.: Φλάβιος Πέτρος Σαββάτιος Ιουστινιανός; 482 m. gegužės 11 d. Tauresiume – 565 m. lapkričio 14 d. Konstantinopolyje) – Rytų Romos imperijos imperatorius, valdęs nuo 527 m. iki savo mirties 565 m. Stačiatikių bažnyčia jį laiko šventuoju Justinianu Imperatoriumi.
Pajotijai
Pajotijai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje.
Justinianas I
Dažnai laikomas žymiausiu Bizantijos imperijos imperatoriumi arba paskutiniu didžiu Romos imperatoriumi. Jo ilgas valdymo laikotarpis ženklina pereinamąjį laikotarpį tarp antikinės Romos imperijos ir viduramžių Bizantijos imperijos. Jam valdant įvyko keli su Antikos pabaiga siejami įvykiai - 529 m. buvo uždaryta neoplatonistų filosofų mokykla Atėnuose, o 542 m. faktiškai panaikinta Senovės Romos konsulų pareigybė.
Pajotijai
Gyventojai
Pajotijų kaime 1903 m. spalio 24 d. gimė pedagogas, visuomenės ir politinis veikėjas, poetas, prozininkas, rezistentas Konstantinas Bajerčius.
Justinianas I
Justinianas buvo paskutinis imperatorius, kuris bandė atkurti vienybę ir Romos imperijos universalųjį statusą. Tai paskatino jį imtis ekspansinių karų Italijoje ir Afrikoje prieš ostgotus ir vandalus, prisijungti didelę dalį 476 m. žlugusios Vakarų Romos imperijos, kuri buvo patekusi į germanų rankas. Tuo pačiu metu Justinianui Rytuose teko sunkios ir permainingos kovos su persų Sasanidų imperija. Šalia karinių žygių Justinianas ėmėsi imperijos valdymo reorganizavimo ir didelio masto romėnų teisės kodifikacijos (Codex Justinianus). Pats būdamas labai dievobaimingas daug dėmesio skyrė bažnytiniams reikalams, krikščionybės įtvirtinimui imperijoje.
Justiniano valdymą galima padalinti į du periodus. Nuo 527 m. iki 540 m. jį lydėjo sėkmė, pergalės buvo realios greitos ir turinčios didelį poveikį. Antrasis jo valdymo laikotarpis buvo komplikuotesnis. Imperijos sienos buvo puolamos, o naujieji užkariavimai, ypač Italijoje, pakibo ant plauko. Visgi visuose frontuose pavyko ištaisyti padėtį ir Justiniamo mirties metu Rytų Romos imperija buvo pasiekusi savo didžiausią teritorinį išsiplėtimą.
Svarbiausias to laikotarpio šaltinis apie Justiniano valdymo laikotarpį yra istoriko Prokopijaus iš Cezarėjos, kuris giežtai kritikavo imperatoriaus politiką, darbai.
Biografija
thumb|left|Bizantijos imperija 550 m. Justiniano I užkariautos žemės (pažymėtos žalia spalva)
Justinianas I gimė apie 482 m. Tauresiume (dabartinis Taoras Zelenikovo savivaldybėje, Šiaurės Makedonijoje), nedidelėje Rytų Romos imperijos provincijos Dardanijos gyvenvietėje, greičiausiai ilyrų  ar trakų   kilmės valstiečio Sabbatius šeimoje, kurioje vyravo lotynų kalba ir kultūra. Prokopijus iš Cezarėjos prikiša imperatoriui, kad jis kalbėjęs prasta graikų kalba, nors Justinianas buvo apsiskaitęs ir išsilavinęs.
Kuklios kilmės jaunuolis daug pasiekė savo dėdės imperatoriaus Justino I dėka. Justiniano motina Vigilantia buvo karvedžio Justino, kuris nuo maždaug 470 m. sėkimingai kilo karjeros laiptais imperatoriaus Leono I, vėliau Zenono ir Anastasijaus kariuomenėje, sesuo. Bevaikis Justiniano dėdė jį pasiėmė į Konstantinopolį, kur jam buvo užtikrintas geras išsilavinimas. Justinui I tapus imperatoriumi 518 m. liepos 1 d. Justinianas tapo jo artimu patarėju. 520 m. Justinas sūnėną įsisūnijo (iš čia vardas Justinianus). Justinianas tapo imperatoriaus asmens sargybos (Scholae Palatinae) karininku, artimu patarėju ir galiausiai sosto paveldėtoju. Justinianas tapo palaikė Justino siekį atkurti santykius su Romos popiežiumi, kurie buvo pašliję valdant Anastasijui. 525 m. Justinianas gavo cezario titulą ir taip tapo oficialiu paveldėtoju. 527 m. balandžio 4 d. Justinianas tapo koimperatoriumi su augusto titulu. Jo žmona, buvusi aktorė Teodora, taip pat karūnuota auguste. Po Justino I mirties rugjūčio 1 d. tapo vienvaldžiu imperatoriumi.
529 m. kilus Nikos maištui vos išsilaikė soste, maištininkams buvo pavykę užimti didžiąją sostinės dalį. Imperatorius ir jo dvaras jau buvo susiruošę bėgti iš miesto, tačiau Justiniano žmonos Teodoros raginimu paskutinėmis jėgomis maištininkai buvo užpulti ir sumušti, apie 30 000 jų nužudyti.
524 ar 525 m. Justinianas susituokė su Teodora, kuri buvo kilusi ne iš kilmingos šeimos ir pasak kai kurių šaltinių darė didelę įtaką Justinianui. Vaikų Justinianas su Teodora neturėjo (mažiausiai vienas vaikas mirė iškart po gimimo). Justinianas turėjo daug sūnėnų; iš jų žymiausias buvo Germanas (Germanus), kuris buvo talentingas karvedys ir svarbus Justiniano patikėtinis.
Mirė 565 m. Konstantinopolyje, kur praleido beveik visą savo valdymo laikotarpį. Po imperatoriaus mirties, kuris nebuvo paskyręs koimperatoriaus, grėsė kova tarp jo dviejų sūnėnų, kurių abiejų vardas buvo Justinas: generolo Justino, kuris buvo prieš tai minėto Germano sūnus ir dvaro vadovo, vėlesniojo imperatoriaus Justino II. Laimėjo pastarasis, kuris savo varžovą greitai po sosto užėmimo nužudė.
Karai su Persija
Justinianui I užėmus sostą tebevyko karas su Persija prie Eufrato upės. Persijos karaliui Kavadui I 531 m. rugsėjį mirus, buvo sudarytos paliaubos. Su Kavado I įpėdiniu Chosrovu I 532 m. pavyko sudaryti Amžinąją taiką, kuri leido nukreipti dėmesį į Vakarus.
Kai 532 m. sudaryta "Amžinoji taika" su Persija sužlugo praėjus tik 7 metams Justinianas I tęsė Persijos karą, kurio sėkmė buvo permaininga.
Karai su germanais
Po dėdės mirties Justinianas I ėmėsi ambicingo Romos imperijos ir jos galybės atkūrimo plano. Dėl bandymo atkurti imperiją XX a. vidurio bibliografijoje Justinianas kartais vadinamas "paskutiniu romėnu". Justinianui pavyko užkariauti dalį žlugusios Vakarų Romos imperijos teritorijos. 533-534 m. jo generolas Belisarijus užkariavo Vandalų karalystę Šiaurės Afrikoje. 535-552 m. Belisarius, Narsesas ir kiti generolai sutriuškino Ostrogotų karalystę, užimdami Dalmatiją, Siciliją, Sardiniją, Korsiką, Italiją ir Romą, po to kai šias teritorijas daugiau nei pusę amžiaus valdė ostrogotai. Prefektas Liberijus užkariavo Iberijos pusiasalio pietinę dalį, kur buvo įkurta Spanijos provincija. Šie užkariavimai nebuvo ilgalaikiai ir daugelis teritorijų po Justiniano I mirties buvo prarastos.
Šiomis kampanijomis imperija atkūrė vakarinės Viduržemio jūros dalis kontrolę, o tai imperijos metines pajamas padidino daugiau nei milijonu solidų. Atkariauti Galijos ir šiaurės vakarų Ispanijos nepavyko dėl įnirtingo naujųjų germanų valdovų priešinimosi.
Justiniano valdymo metu buvo užkariauti zanai, gyvenę rytinėje Juodosios jūros pakrantėje, teritorija, kuri niekada iki tol nebuvo valdyta romėnų.
Valdymas ir reformos
Justinianas stiprino imperiją iš vidaus, centralizavo, paprastino valdymą, plėtė valdymo aparatą. Valdė tvirta ranka, priėmė autokratoriaus titulą. Imperatoriaus figūra valdant Justinianui imta sakralizuoti. Taip buvo sunaikinti paskutiniai principato sukurtos fikcijos, esą imperatorius tesąs tik primus inter pares, likučiai.
Jo valdymo metu augo prekyba, buvo sukurtos naujos pramonės šakos, šilko gamyba.
Imperatorius sudarė teisininkų ir mokslininkų komisiją, kuri turėjo modernizuoti ir sistematizuoti Romos teisę. komisijai vadovavo teisininkas Tribonianas. 535 m. buvo sudarytas vadinamasis Justiniano kodeksas Corpus iuris civilis, romėnų teisės kompiliacija, kuri iki šiol laikoma civilinės teisės pagrindu.
Imperatorius prisidėjo prie kultūros vystymosi, jo valdymo metu iškilo daug žymių istorikų ir rašytojų.
Justiniano epochos klestėjimui didelį smūgį sudavė maro epidemija, nusiaubusi Rytų Romos imperiją ir visą Viduržemio jūros regioną.
Statybos ir infrastruktūros plėtra
Prisidėjo prie Bizantijos meno suklestėjimo, iniciavo daugelio statinių, tarp jų Šv. Sofijos bazilikos Konstantinopolyje, statybas.
Valų kalba
Valų kalba, arba velsiečių kalba (savivardis Cymraeg, tarti [kəmˈrɑːɨɡ], arba y Gymraeg, tarti [ə ɡəmˈrɑːɨɡ])  – skirtingai nuo Velso anglų kalbos (Velse susidariusios anglų kalbos tarmės), priklauso keltų kalbų britų pogrupiui. Valų kalba vartojama Didžiosios Britanijos vakaruose – Velse (val. Cymru), taip pat kitose Jungtinės Karalystės dalyse, valų išeivijos bendruomenėse Kanadoje, JAV, Argentinoje (Čubute), Australijoje bei kitose šalyse.
Pagal 2011 m. Įstatymą dėl valų kalbos, šiai kalbai Velse suteiktas oficialus statusas, tokiu būdu bet kurioje Jungtinės Karalystės dalyje ji tapo vienintele teisiškai oficialia kalba, o anglų kalba lieka oficiali faktiškai. Ir valų, ir anglų kalbos yra oficialios Velso parlamente. Velso vyriausybė planuoja, kad iki 2050 m. vališkai kalbės milijonas žmonių. Nuo 1980 m. išaugo mokinių, lankančių mokyklas, kuriose dėstoma valų kalba, skaičius, ir jų sumažėjo mokyklose, kurios yra dvikalbės ir kuriose dėstoma abiem kalbom.
Valų kalbai būdinga diglosija – rašytinė ir šnekamoji kalba skiriasi. Nebelinksniuojama, tačiau asmenavimas išsaugotas.
Šiais laikais iš visų keltų kalbų valų kalba turi daugiausia vartotojų.
Velsas
thumb|upright=1.39|Dalis apklaustųjų, teigiančių, kad moka valų kalbą (2011 m. surašymas) Valų kalba Velse vartojama visos rašytinės istorijos laikotarpiu, tačiau 1911 m. ji tapo mažumos kalba, tais metais ja šnekėjo 43,5 % Velso gyventojų. Kalbos vartotojų mažėjo ir kitais dešimtmečiais, bet kalba neišnyko. Nors valų yra mažumos kalba ir patiria anglų kalbos spaudimą, antrojoje XX a. pusėje augo jos palaikymas, drauge pakilus nacionalistinėms politinėms organizacijoms, pavyzdžiui, „Plaid Cymru“ („Velso partija“) ir „Cymdeithas yr Iaith Gymraeg“ („Valų kalbos draugija“). XXI a. pradžioje kalbos vartotojų skaičius vėl ėmė augti bent jau dėl švietimo šia kalba.
Pasak 2001 m. gyventojų surašymo, Velse vališkai kalbėjo 20,8 % žmonių. 2004 m. Valų kalbos vartojimo apklausa parodė, kad 21,7 % Velso gyventojų šneka vališkai, palyginti su 18,5 % 1991 m. Jungtinės Karalystės gyventojų surašyme. Tačiau 2011 m. surašyme kalbos vartotojų šiek tiek sumažėjo, iki 562 000 žmonių, arba 19 % Velso gyventojų. Taip pat šis gyventojų surašymas atskleidė žymų kalbos vartotojų skaičiaus sumažėjimą centriniuose vališkai šnekančiuose regionuose: pirmą kartą Keredigione ir Karmartenšyre jų skaičius krito žemiau 50 %. Vis dėlto, pasak 2013–2015 m. Valų kalbos vartojimo apklausos, 24 % trejų metų ir vyresnio amžiaus gyventojų gali kalbėti vališkai.
Metinės gyventojų apklausos duomenimis, 2020 m. valų kalba galėjo šnekėti 28,8 % Velso gyventojų, tai yra 872 200 žmonių. Į šį skaičių įtraukiami tiek valų kaip gimtosios kalbos vartotojai, tiek asmenys, kuriems ši kalba yra antroji. 2020 m. 16 % Velso gyventojų valų kalbą vartojo kasdieniame gyvenime. Panašiai ir Velso valdžios atlikta Nacionalinė Velso apklausa rodo didesnį valų kalbos vartotojų procentą negu gyventojų surašymų duomenys, paskutiniai šios apklausos faktai gauti 2018–2019 m., pasak jų, 22 % Velso gyventojų galėjo šnekėti vališkai. 2021–ųjų Metinės gyventojų apklausos duomenys rodo, kad 892 200 žmonių, arba 29,5 % Velso gyventojų, moka valų kalbą, vadinasi, nuo 2011 m. gyventojų surašymo vališkai kalbančiųjų padaugėjo.
Istoriškai didžioji Velso gyventojų dalis kalbėjo tik valų kalba. XX a. šių vienkalbių gyventojų beveik nebeliko, tačiau nedidelis jų procentas tebefiksuojamas 1981 m. gyventojų surašyme. Dabar labai nedaug valų kalbos vartotojų nemoka angliškai (išskyrus Čubuto lygumos valus, kurių antroji kalba yra ispanų). Vis dėlto daugumas labiau linkę kalbėti vališkai, o ne angliškai. Kalbos pasirinkimas gali keistis priklausomai nuo objekto srities (šis reiškinys kalbotyroje žinomas kaip „kodų kaita“). Neretai kalbos kodai maišomi (tuomet į gyvąją kalbą įterpiami angliški žodžiai).
Valų kalba, kaip gimtoji, labiausiai paplitusi kaimiškose srityse Velso šiaurėje ir vakaruose – visų pirma Gvinede, Denbigšyre, Anglesyje, Karmartenšyre, Šiaurės Pembrukšyre, Keredigione ir vakarinėse Glamorgano dalyse, tačiau gerai vališkai kalbančių žmonių galima sutikti visame Velse. Drauge valų kalba beveik nevartojama dideliuose šalies pietų miestuose (Kardife, Niuporte, Bridžende; kiek mažiau tai pasakytina apie Svonsį).
Valų kalba įgijo didelę žiūrovų auditoriją po to, kai 1982 m. lapkritį buvo įkurtas televizijos kanalas S4C („Sianel Pedwar Cymru“ – „4-asis Velso kanalas“), žiūrimiausiu laiku transliuojantis tik vališkai.
Už Velso ribų
Likusioje Jungtinės Karalystės dalyje kalbančiųjų valų kalba skaičius statistikos tikslams apskaičiuotas nepakankamai. Anglijoje valų kalbos vartotojai susitelkę prie sienos su Velsu ir pagrindiniuose miestuose. Televizijos kanalo S4C vertinimu, 1993 m. Anglijoje gyveno apie 133 000 valų kalbą suprantančių žmonių; maždaug 50 000 jų buvo apsigyvenę Didžiojo Londono regione. Remdamasi Nacionalinės statistikos tarnybos duomenimis Velso kalbos taryba apskaičiavo, kad Anglijoje yra 110 000 valų kalbos vartotojų ir dar 1000 Škotijoje bei Šiaurės Airijoje.
2011 m. Jungtinės Karalystės gyventojų surašyme 8 248 žmonės valų kalbą Anglijoje nurodė kaip savo pagrindinę. Nacionalinės statistikos tarnybos gyventojų surašyme taikomame žodyne nurodoma, kad „pagrindinė kalba“ apibrėžiama „kaip pirmoji arba ta, kuriai teikiama pirmenybė“ (nors tokios formuluotės gyventojų surašymo klausimyne nebuvo). Daugiausia žmonių valų kalbą nurodė kaip pagrindinę Liverpulio Centinėje ir Grinbanko rinkimų apylinkėse bei Pietų Osvestryje. Pietų Osvestrio (1,15 %), Rytų Osvestrio (0,86 %) ir šv. Osvaldo (0,71 %) rinkimų apylinkėse buvo didžiausias procentas gyventojų, kuriems pagrindinė kalba yra valų. Gyventojų surašymas rodo, kad 3528 Anglijos rinkimų apylinkėse, arba 46% iš jų, gyveno bent po vieną valų kaip pagrindinės kalbos vartotoją. Kalbant apie Anglijos regionus, didžiausias valų kaip pagrindinės kalbos vartotojų skaičius buvo Šiaurės Vakarų Anglijoje (1945), Londone (1310) ir Vakarų Midlandse (1265).
2011 m. gyventojų surašymo duomenys atskleidžia, kad 1189 Škotijos gyventojai valų kalbą vartoja namie.
Čubuto provincijoje Argentinoje yra 1500–5000 valų kalbos vartotojų.
Atsakydami į klausimą apie kitą negu anglų namie vartojamą kalbą, 2016 m. Australijos gyventojų surašyme 1688 žmonės nurodė, kad namie šneka vališkai.
Pasak 2009–2013 m. Amerikos visuomenės apklausos, 2235 žmonės JAV kalbėjo vališkai namie. Daugiausia jų (255) gyveno Floridoje.
Įteisinimas
thumbnail|Trikalbis (ispanų, valų ir anglų kalbomis) ženklas [[Argentina|Argentinoje]] Velso kalbos aktas (1993) ir Velso vyriausybės aktas (1998) viešajame sektoriuje, kiek tai pagrįsta ir įgyvendinama, numato valų ir anglų kalbų lygybę. Kiekviena valstybinė institucija turi paruošti tvirtinti Valų kalbos programą, tai rodo, kad jos įsipareigojusios laikytis lygiateisio kalbų vartojimo principo. Programa kaip projektas išsiunčiama trijų mėnesių viešosioms konsultacijoms, po to pastabos gali būti įtrauktos į galutinį variantą. Tam reikėdavo šiuo metu neegzistuojančios Valų kalbos tarybos (val. Bwrdd yr Iaith Gymraeg) patvirtinimo. Tada valstybinė institucija įpareigojama vykdyti Valų kalbos programą. Kitų privalančių paruošti programas valstybinių institucijų sąrašą pradžioje, 1993–1997 m., teisiniu aktu galėdavo papildyti Velso valstybės sekretorius. Po to, kai 1997 m. buvo įkurtas Velso parlamentas, už valų kalbą atsakingas vyriausybės ministras turi teisę priimti ir priėmė teisinius aktus, kuriuose patvirtintos kalbos programas privalančios parengti valstybinės institucijos. Nei 1993 m. aktas, nei su juo susiję poįstatyminiai aktai neaprėpia privataus sektoriaus, nors kai kurios organizacijos, sakykime, bankai ir geležinkelio bendrovės, dalį informacijos teikia valų kalba.
Velso parlamentas 2010 m. gruodžio 7 d. patvirtino Velse valų kalbos vartojimą plėtojančių teisinių priemonių rinkinį. 2011 m. vasario 9 d. buvo priimtas Įstatymas dėl valų kalbos Velse, tad valų kalba tapo oficialiai pripažintąja Velso kalba. Šis įstatymas: thumb|Dvikalbis kelio ženklas prie [[Kardifas|Kardifo oro uosto]] Įstatymas reikalauja, kad valstybinės institucijos ir kai kurios privačios kompanijos aptarnautų valų kalba. Tuometinis Velso vyriausybės ministras paveldo reikalams A. F. Džonsas sakė: „Valų kalba Velso gyventojams yra didelio pasididžiavimo šaltinis, nesvarbu, ar jie kalba vališkai, ar ne, ir džiaugiuosi, kad ši teisinė priemonė tapo įstatymu. Labai didžiuojuosi tuo, kad parlamentas priėmė oficialų valų kalbos statusą įtvirtinantį įstatymą; jis įgalina stiprią valų kalbos vartotojų gynybą ir pagerins valų kalba gaunamų paslaugų kokybę bei kiekybę. Manau, kad kiekvienam pageidaujančiajam gauti paslaugas valų kalba turi būti suteikta tokia galimybė ir ši vyriausybė to siekia. Šis įstatymas kalbai, jos vartotojams bei tautai yra svarbus istorinis žingsnis į priekį.“ Ne visi šalininkai šiltai sutiko šį įstatymą, B. Viljams (B. Williams), Valų kalbos draugijos pirmininkė, nevienareikšmiškai reagavo į šį žingsnį pareikšdama: „Dėl šio įstatymo gavome oficialų kalbos statusą ir tai buvo šiltai sutikta. Bet prieš Kalėdas parlamento priimtame įstatyme nėra esminio principo. Jis velsiečiams nesuteikia kalbos teisių visose jų gyvenimo srityse. Vis dėlto pataisą šiuo klausimu palaikė 18 trijų skirtingų partijų parlamentarų, ir tai buvo reikšmingas žingsnis į priekį.“
2011 m. spalio 5 d. M. Hyus (M. Huws), Valų kalbos tarybos pirmininkė, buvo paskirta naująja Valų kalbos komisare. Ji tvirtino, kad „džiaugiasi“ esanti paskirta tokiam „nepaprastai svarbiam vaidmeniui“ ir pridūrė: „Nekantraudama laukiu bendradarbiavimo su Velso vyriausybe ir Velso organizacijomis vystant naują standartų sistemą. Stengsiuosi remtis geru darbu, kurį atliko Valų kalbos taryba ir kitos organizacijos, idant būtų stiprinama valų kalba ir vykdoma tolesnė jos plėtotė.“ Ministras pirmininkas K. Džonsas sakė, kad M. Hyus eis valų kalbos gynėjo pareigas, nors kai kurie buvo susirūpinę jos paskyrimu; Velso partijos (val. Plaid Cymru) delegatė B. Dženkins (B. Jenkins) sakė: „Esu susirūpinusi dėl Merės Hyus perėjimo nuo Valų kalbos tarybos į kalbos komisaro pareigas, ir Velso vyriausybės paklausiu, kaip tai bus sėkmingai įgyvendinta. Turime būti tikri, kad nėra interesų konflikto ir kad Valų kalbos komisarė gali parodyti, kaip ji pateiks reikalaujamą gaivų požiūrį į šį naują vaidmenį.“ M. Hyus pradėjo dirbti Valų kalbos komisare 2012 m. balandžio 1 d. Nuo 2019 m. balandžio 1 d. Valų kalbos komisaras – A. Robertsas.
Vietinės tarybos ir Velso parlamentas įvairiu mastu leisdami savo literatūrą vartoja valų kalbą.
Jungtinės Karalystės vyriausybė valų kalbos atžvilgiu ratifikavo Europos regioninių ar mažumų kalbų chartiją. Pagal 1981 m. Įstatymą dėl Jungtinės Karalystės pilietybės, valų kalbos, kaip ir anglų arba škotų gėlų kalbų, mokėjimas yra pakankama kalbos mokėjimo kriterijaus sąlyga norint natūralizuotis.
Švietimas
Šie neramumai atkreipė anglų institucijų dėmesį į Velso švietimo padėtį, nes to meto visuomenės reformuotojai švietimą laikė kovos su socialinėmis negandomis priemone. Laikraštis „The Times“ vaidino žymų vaidmenį tarp manančiųjų, kad velsiečių išsilavinimo stoka yra pagrindinė daugumos bėdų priežastis.
1846 m. liepą trys komisarai: R. Lingenas, Dželindžeris K. Saimonsas ir H. R. Vonas Džonsonas – buvo paskirti ištirti švietimo būklę Velse; šie komisarai buvo anglikonai, tad nesimpatizavo Velso nonkonformistų daugumai. 1847 m. liepos 1 d. komisarai pateikė vyriausybei savo ataskaitą, kurią sudarė trys dideli mėlynai įrišti tomai. Ši ataskaita netrukus tapo žinoma kaip „Mėlynųjų knygų išdavystė“ (val. Brad y Llyfrau Gleision), thumb|Velso vyriausybės vaizdo įrašas apie anglų vidurinę mokyklą Velse, kurioje valų kalbos žinios pagerino egzaminų rezultatus nes, be švietimo būklės Velse aprašymo, komisarai turėjo laisvę niekinamai atsiliepti apie valų kalbą, nonkonformizmą Velse ir velsiečių moralę apskritai. Tiesioginis ataskaitos poveikis buvo tas, kad paprasti velsiečiai ėmė galvoti, jog vienintelis būdas pasaulyje pasiekti sėkmę – tai anglų kalba, ir valų kalbos atžvilgiu išsivystė nevisavertiškumo kompleksas, kurio padariniai dar iki galo neišgyvendinti. Istorikas profesorius Kenetas O. Morganas ataskaitos reikšmę ir jos pasekmes pavadino „Glenko ir Amritsaru Velso istorijoje“ (Škotijoje Glenko lygumoje 1692 m., o Šiaurės Indijoje Amritsaro mieste 1919 m. įvyko britų inicijuotos gyventojų skerdynės).
XIX a. pabaigoje Velso mokyklose iš esmės visi dalykai buvo dėstomi angliškai net tuose regionuose, kur mokiniai anglų kalbos beveik nesuprato. Kai kuriose mokyklose buvo naudojamos vadinamosios valų žymos, medinės lentelės su raidėmis „WN“, kaip gėdos ženklas kabinamos vališkai prašnekusiam mokiniui ant kaklo. Jei šią lentelę nešiojantis mokinys išgirsdavo šnekant vališkai savo bendramokslį, lentelę galėdavo jam perduoti, o dienos pabaigoje su tokia lentele likęs mokinys būdavo primušamas. Vienas žinomiausių Velse gimusių aukštojo mokslo pionierių buvo seras H. Ovenas. Jis Velso švietime pasiekė didelės pažangos, ypač Aberistvite esančiame Velso universiteto koledže, jis buvo pagrindinis šios mokslo įstaigos steigėjas. H. Oveno nuopelnu laikomas 1889 m. Velso vidurinio lavinimo įstatymas (52 & 53 Vict c 40), jį priėmus buvo pastatytos kelios naujos valų mokyklos. Pirmoji jų buvo baigta statyti 1894 m. ir pavadinta Sero Hju Oveno mokykla (val. Ysgol Syr Hugh Owen).
XX a. pradžioje ši politika po truputį ėmė keistis iš dalies O. M. Edvardso dėka, kai 1907 m. jis tapo vyriausiuoju Velso mokyklų inspektoriumi.
Aberistvito Valų mokyklą (val. Ysgol Gymraeg Aberystwyth), pirmąją pradinę mokyklą, kurioje mokoma valų kalba, 1939 m. įkūrė seras I. O. Edvardsas, O. M. Edvardso sūnus. Direktore dirbo Nora Aizek. Aberistvito Valų mokykla labai sėkmingai tęsia veiklą iki šių dienų, dabar valų kalba mokomų pradinių mokyklų yra visoje šalyje. Ysgol Glan Clwyd pavadinta vidurinė mokykla yra pirmoji, kurioje mokoma vališkai, ji buvo įkurta 1956 m. Rilyje.
thumb|Skatinantis mokytis valų kalbos ženklas Šiomis dienomis valų kalba plačiai vartojama švietime: 2014–2015 m. Velse 101 345 vaikai ir jaunuoliai valų kalba buvo ugdomi vyresniųjų klasių vidurinėse mokyklose, 65 460 pradinėse ir 35 885 jaunesniųjų klasių vidurinėse mokyklose. 26 % visų Velso vidurinių mokyklų apibrėžiamos kaip vališkos, dar 7,3 % mokyklų valų kalba dėsto kai kuriuos dalykus. 22 % mokosi mokyklose, kuriose valų yra pagrindinė mokymo kalba. Pagal Nacionalinę Velso švietimo programą Velso mokyklose nuo 2000 m. mokytis valų kalbos kaip gimtosios arba antrosios iki 16 m. yra privaloma; tai stabilizavo kalbos vartojimą ir sustabdė kalbos vartotojų skaičiaus mažėjimą. Kai kurie mokiniai linkę mokytis valų kalba tiek norėdami įgyti A lygį, tiek ir studijuodami koledže. Visose vietinėse Velso švietimą reguliuojančiose institucijose yra teikiančių dvikalbį arba vališką ugdymą mokyklų. Kiti valų kalbos mokosi kaip antrosios anglakalbėse mokyklose. Valų kalbos mokytojai specialistai, vališkai vadinami Athrawon Bro, palaiko Nacionalinėje švietimo programoje numatytą valų kalbos mokymą. Valų kalbos mokoma ir suaugusiųjų mokymo klasėse. Velso vyriausybė įkūrė šešis suaugusiųjų valų kalbos mokymo gerosios patirties centrus Šiaurės, Vidurio ir Pietų Velse, Glamorgane, Gvente ir Kardife.
Velse, pasirenkant tam tikras profesijas, pavyzdžiui, norint dėstyti arba aptarnauti klientus, pageidaujama kalbėti vališkai arba turėti šios kalbos įgūdžius kaip kvalifikaciją. Velse visuose universitetuose dėstoma valų kalba, daugumą bakalauro ir aukštesnių programų galima studijuoti vališkai, pavyzdžiui, šia kalba dėstomos teisės, šiuolaikinių kalbų, socialinių mokslų studijos, taip pat ir, sakykime, biologijos mokslai. Aberistvite, Kardife, Bangore ir Svonsyje beveik nuo aukštųjų mokyklų šiuose miestuose įkūrimo pradžios yra katedrų valų kalba, visos šios vališkos aukštosios mokyklos yra sėkmingi valų kalbos mokymo ir literatūros tyrimų centrai, teikiantys bakalauro ir aukštesnių pakopų studijas valų kalba. Visuose Velso universitetuose ir Atvirajame universitete studentai turi teisę pristatyti vertinamuosius darbus ir laikyti egzaminus valų kalba, net jeigu paskaitos buvo dėstomos angliškai (paprastai vienintelė išimtis – kai dėstomas dalykas reikalauja parodyti kitos kalbos mokėjimą). Laikantis įsipareigojimų, kuriuos koalicinėje Vieningojo Velso vyriausybėje priėmė leiboristai ir Velso partija (val. Plaid Cymru), 2011 m. buvo įkurtas Nacionalinis valų kalbos koledžas. Jungtinio struktūruoto, visuose Velso universitetuose veikiančio koledžo tikslas – Velso universitetuose rengti bei skatinti kursus, tyrimus ir stipendijas valų kalba. Taip pat leidžiamas akademinis elektroninis žurnalas valų kalba „Gwerddon“ („Oazė“), jis yra tyrimų valų kalba platforma, publikuojamas du kartus per metus. Raginama intensyviau mokyti valų kalbos mokyklose, kuriose mokomoji kalba yra anglų.
Kitos sritys
thumb|Dvikalbis kelio ženklas netoli [[Reksamas|Reksamo centrinės geležinkelio stoties]] Valiutoje rašoma tik angliškai, išskyrus 1985, 1990, 1995 ir 2000 m. vališkas svarų monetas, kurios cirkuliavo visose Jungtinės Karalystės dalyse, kol 2017 m. buvo išimtos iš apyvartos. Užrašas yra Pleidiol wyf i’m gwlad (vališkai reiškia 'Aš ištikimas savo šaliai'), tai yra žodžiai iš nacionalinio Velso himno „Hen Wlad Fy Nhadau“ („Mano tėvų žemė“).
Kai kuriose parduotuvėse naudojamos dvikalbės iškabos. Valų kalba kartais sutinkama prekių pakuotėse ir instrukcijose.
Kelio ženkluose Velse rašoma vališkai ir angliškai.
Vienintelis nacionalinis laikraštis valų kalba „Y Cymro“ („Velsietis“) kas savaitę buvo leidžiamas iki 2017 m. Kas dieną leidžiamų laikraščių valų kalba nėra. Kasdienis laikraštis „Y Byd“ („Pasaulis“) turėjo išeiti 2008 m. kovo 3 d., bet buvo atšauktas dėl nepakankamo prenumeratorių skaičiaus, o Velso vyriausybė pasiūlė tik trečdalį reikalingo valstybinio finansavimo (600 000 svarų). Dirba internetinė naujienų valų kalba tarnyba, ji publikuoja naujienas valų kalba, pavadintas „Golwg360“ („360 [laipsnių] apžvalga“).
Atlikdamas profesionalias siekiančiųjų gauti diplomuoto inžinieriaus statusą patikras Inžinerijos ir technologijos institutas priima prašymus valų kalba ir, jei pageidaujama, asmeniniuose pokalbiuose vartoja valų kalbą. Tačiau pažymėtina, kad vienas iš diplomuotam inžinieriui keliamų reikalavimų – gerai mokėti angliškai.
Kaip ir dauguma kitų pasaulio kalbų, valų kalba tapo plačiai vartojama internete, pradedant nuo oficialių įvairių sričių terminologijos sąrašų iki Windows 7, Microsoft Windows XP, Vista, Microsoft Office, LibreOffice, OpenOffice.org, Mozilla Firefox ir Linux platinamojo paketo vališkų naudotojo sąsajų bei tiesiogiai internete palaikomų vališkų tinklaraščių. Vališkoji Vikipedija pradėta kurti 2003 m. liepą, o Facebook’as valų kalba veikia nuo 2009 m. kovo.
2006 m. Valų kalbos taryba išleido nemokamą programų paketą, įgalinantį trumpųjų žinučių nusakomąjį tekstą rašyti valų kalba. 2009 m. Nacionaliniame Velso muzikos ir literatūros festivalyje Valų kalbos taryba paskelbė, kad mobiliųjų telefonų kompanija „Samsung“ dirbs su Jungtinės Karalystės mobiliojo ryšio tiekėju „Orange“, idant galėtų pasiūlyti pirmąjį mobilųjį telefoną valų kalba, modelyje „Samsung S5600“ aprūpintą vališka naudotojo sąsaja ir T9 žodynu. Šį modelį buvo galima įsigyti nuo 2009 m. rugsėjo. thumb|Valų kalbos vartotojos vaizdo įrašas Android’o įrenginiuose gali būti naudojama tiek „Google“ įrengta, tiek ir vartojo sukurta klaviatūra. iOS įrenginiai visiškai palaiko valų kalbą nuo tada, kai 2014 m. rugsėjį buvo išleistas „iOS 8“. Vartotojai gali savo įrenginius perjungti į valų kalbą, kad gautų šia kalba pasiekiamų taikomųjų programų. Data ir laikas taip pat lokalizuoti, pavyzdžiui, įrengtojoje kalendoriaus taikomoje programėlėje, taip pat kai kuriose trečiųjų šalių lokalizuotose programėlėse.
Karo metu sudėtinga užtikrinti saugų bendravimą, kad informacijos neperimtų priešas. Panašiai kaip Antrojo pasaulinio karo metais JAV ginkluotųjų pajėgų radistai šifruotojai vartojo navahų kalbą, karališkieji Velso fuzilieriai, Bosnijoje tarnaujantis Velso pulkas, rūpindamiesi saugiu bendravimu ypatingos svarbos ryšiui vartojo valų kalbą.
2017 m. parlamento taisyklės buvo papildytos pataisomis, suteikiančiomis teisę Velso didžiojo komiteto posėdžiuose Jungtinės Karalystės parlamente vartoti valų kalbą. Šios pataisos nepakeitė bendravimo taisyklių Bendruomenių rūmuose, kuriuose galima kalbėti tik angliškai. 2018 m. vasarį valų kalba buvo pirmąjį kartą pavartota komiteto posėdyje, kai Velso sekretorius A. Kernsas vališkai pasakė sveikinamąją kalbą. Jis kalbėjo: „Didžiuojuosi vartodamas kalbą, su kuria užaugau, ji ne tik svarbi man, mano šeimai ir Velso parlamento narių atstovaujamoms bendruomenėms, bet ir yra neatskiriama Velso istorijos bei kultūros dalis“.
2008 m. lapkritį valų kalba pirmąjį kartą pavartota Europos Sąjungos Ministrų taryboje. Paveldo ministras A. F. Džonsas į klausytojus kreipėsi vališkai ir jo žodžiai buvo išversti į 23 oficialias Europos Sąjungos kalbas. A. F. Džonsas sakė: „Jungtinėje Karalystėje turime vieną iš pagrindinių pasaulio kalbų – anglų kalbą, daugeliui gimtąją. Tačiau mūsų salose esama kalbų įvairovės. Didžiuojuosi galėdamas su jumis šnekėti viena seniausių iš jų, valų, Velso kalba.“ Jis apibūdino šį proveržį kaip „daugiau negu [šiaip] simbolinį“ sakydamas, kad „Valų kalba gali būti viena iš seniausių Jungtinėje Karalystėje vartojamų kalbų, tačiau ji išlieka viena iš ryškiausių. Mūsų literatūra, mūsų menas, mūsų festivaliai, mūsų didi dainavimo tradicija įgyja išraišką mūsų kalboje. Ir tai galingai atskleidžia, kaip mūsų kultūra, pati esmė to, kas mes esame, reiškiasi per kalbą.“
Sveikinimas valų kalba įtrauktas į Auksinę „Voyager’io“ plokštelę 55 pasaulio kalbomis, įrašai šioje plokštelėje išrinkti atstovauti Žemės planetai 1977 m. NASOS pradėtoje Voyager’io programoje. Sveikinimai kiekviena kalba skirtingi, vališkas sveikinimas yra Iechyd da i chwi yn awr ac yn oesoedd, tai reiškia 'Geros jums sveikatos dabar ir visados'.
Tarmės
thumb|Dvikalbis kelio ženklas Kardife|left
Kaip bet kuri kita natūrali kalba, valų kalba turi tarmių.
Jos gana akivaizdžios šnekamojoje kalboje ir kiek mažiau rašytinėje. Patogu, bet truputį supaprastinta tarmes skirstyti į Šiaurės (val. Gogledd Cymru) ir Pietų Velso (val. De Cymru), arba Gog ir Hwntw tarmes (gogledd 'šiaurė'; pietų tarme hwn 'tw 'štai ten'). Tačiau tradiciškai Velso tarmės dalijamos į keturias grupes, tokia klasifikacija akademiškai pravarti:
Penktoji yra Patagonijos valų tarmė, kuri ėmė vystytis 1865 m. valams pradėjus apsigyventi Argentinoje; šioje tarmėje vartojami ispaniški skoliniai ir vietinių realijų terminai, nors XX a. 8-ojo dešimtmečio tyrimai rodo, jog Patagonijos valų kalba visoje žemutinėje Čubuto lygumoje ir Anduose yra vienoda.
Tarmės suskilusios į patarmes (pavyzdžiui, kaip kovių patarmė Kernarvone). Prie 1989 m. išleistos knygos „Cymraeg, Cymrâg, Cymrêg: Cyflwyno’r Tafodieithoedd“ („Valų kalba: tarmių įvadas“) buvo pridėta kasetė su keturiolikos skirtingų kalbos pateikėjų įrašais, joje atskleidžiamos tarmių ypatybės. Knygoje minimas ir ankstesnysis 1973 m. leidinys „Linguistic Geography of Wales“ („Lingvistinė Velso geografija“), aprašantis šešis regionus, kurie gali būti įvardyti kaip turintys specifinių tiems regionams būdingų žodžių.
Tarmių skirtumus galima parodyti klausimu „Ar nenorėtumėte puodelio arbatos?“ Šiaurėje šis sakinys skambės kaip Dach chi isio panad?, o Pietuose šis klausimas, labiausiai tikėtina, įgis tokią formą: Dych chi’n moyn dishgled? Skirtingos tarmių tarties pavyzdžiu gali būti laikomas pietinių tarmių atstovų polinkis raidę s tarti šnypščiamai, sakykime, mis 'mėnuo' Šiaurėje bus tariamas kaip, o Pietuose – kaip. Kitas ryškus skirtumas – Šiaurėje raidės u, y tariamos kaip [ɨ], o Pietuose – kaip [ɪ].
Tarminiai skirtumai aprėpia žodyną, tartį ir gramatiką, nors pastaruoju atveju skirtumai iš tiesų palyginti nedideli. Išties šiuolaikinių valų kalbos tarmių skirtumai, palyginti su šnekamosios ir bendrinės (rašytinės) kalbos skirtumais, yra maži. Bendrinė kalba formalesnė ir ji yra, be viso kito, vališkų Biblijos vertimų kalba (tačiau Beibl Cymraeg Newydd – „Naujoji valų Biblija“ – kalbiškai žymiai neformalesnė, palyginti su tradicine 1588 m. Biblija). Vis dėlto klausimas „Ar nenorėtumėte puodelio arbatos?“ mažai tikėtinas bendrinės valų kalbos vartosenoje – jeigu jis būtų pateiktas, tai bendrine kalba skambėtų kaip A oes arnoch eisiau cwpanaid o de?
Lyginant šnekamąją ir bendrinę valų kalbą, ši pasižymi dažnesniu asmenuojamųjų veiksmažodžio formų vartojimu, kai kurių laikų vartosenos pokyčiais (tad bendrinės kalbos imperfektas dabartinėje kalboje turi konjunktyvo reikšmę), retesniu įvardžių pasitelkimu (mat jų teikiamą informaciją perduoda asmenuojamųjų veiksmažodžių formos ir prielinksniai) ir stipresne tendencija angliškus skolinius keisti savais vališkais žodžiais.
Istorija
thumb|200px|right|1588 m. išleista pirmoji vališka Biblija Valų kalbos istorija trunka daugiau kaip 14 amžių, kalbininkai išskiria tokius jos laikotarpius: archajinis (nuo VI a. vidurio iki VIII a. vidurio), senosios valų kalbos (nuo VIII a. vidurio iki XII a. pradžios), vidurinės valų kalbos (nuo XII a. pradžios iki XIV a. pabaigos) ir šiuolaikinės valų kalbos, kuris savo ruožtu skirstomas į smulkesnius laikotarpius – ankstyvosios naujosios valų kalbos (nuo XV a. pradžios iki XVI a. vidurio) ir šiuolaikinės valų kalbos (nuo XVI a. pabaigos).
Ankstyviausieji mus pasiekę šaltiniai, kuriuos galima laikyti vališkais, tikriausiai priskirtini VI amžiui, o to laikotarpio kalbą kai kurie mokslininkai, pavyzdžiui, Džonas T. Kokas, laiko vėlyvąja bendrąja britų kalba. Apie šią kalbą beveik nieko nežinoma. Kitas reikšmingas, kiek geriau paliudytas, laikotarpis vadinamas senąja valų kalba (VIII–XII a.); tai buvo karaliaus Hivelo Gerojo įstatymų kalba (vis dėlto įstatymai rankraščiuose mus pasiekė tik vidurine valų ir lotynų kalbomis), taip pat senoji valų kalba žinoma iš Velso poezijos ir Škotijos raštų (tuomet joje tebegyveno britai). Stiprėjant anglosaksų kolonizacijai Velso gyventojai keltai buvo atkirsti nuo Šiaurės Anglijoje kambriškai ir pietvakariuose korniškai kalbėjusių keltų, ir Velso gyventojų kalba ėmė skirtis.
Vidurinė valų kalba – nuo XII iki XIV a. gyvavusios kalbos pavadinimas, iš to laikotarpio mus pasiekė žymiai daugiau šaltinių negu iš ankstesniųjų. Šia kalba sukurtas beveik visas išlikęs rankraštinis ankstyvasis „Mabinogio“ apysakų ciklas. Nors ir reikia šiek tiek pastangų, dabartiniams valų kalbos vartotojams vidurinė valų kalba gana gerai suprantama. Vienas žinomiausių XIV a. valų poetų – Davidas ap Gvilimas.
Šiuolaikinės valų kalbos istorija gali būti skirstoma į du laikotarpius. Pirmasis, ankstyvasis naujosios valų kalbos laikotarpis, truko nuo XV a. maždaug iki XVI a. pabaigos. Tai buvo didikų poetų kalba. Šiuolaikinė valų kalba prasideda nuo 1588 m. V. Morgano Biblijos leidimo. Kaip ir 1611 m. angliškoji Karaliaus Jokūbo Biblijos vertimo versija anglų kalbai, taip ir Morgano Biblija valų kalbai padarė stiprią stabilizuojamąją įtaką, ir šiuolaikinė valų kalba (ypač bendrinė, oficialioji) ir toliau išlaiko tas pačias ypatybes, kaip ir Morgano kalba, tačiau, suprantama, nuo to laiko yra įvykę tam tikrų pokyčių.
Pastaraisiais šimtmečiais valų kalbos plotas mažėjo, tačiau kalbos vartotojų skaičius, bent jau dėl švietimo, ėmė augti XXI a.
Žymėjimas: • valų k. • dvikalbiai gyventojai  • anglų k.
Priebalsiai
Valų kalboje išskiriami tokie priebalsiai:
vartojamas tik neprisitaikiusiuose skoliniuose, šiaurinėse tarmėse ir tai tariamas kaip. Pietinėse tarmėse nevartojamas priebalsis ; be to, šiaurinių tarmių ir bendrinės kalbos žodžio pradžios chw- atitinka.
Žodžio gale dažnai nukrenta skardieji pučiamieji priebalsiai f ir dd (plg. tref ir tre 'kaimas'; mynydd 'kalnas' ir i fyny 'aukštyn', pažodžiui 'į kalną'). Kai kuriose pietinėse tarmėse priebalsis prieš priešakinės eilės balsius tariamas kaip  (pavyzdžiui, Nes i fynd adre  'aš ėjau namo').
Prozodija
Valų kalboje beveik visada kirčiuojamas priešpaskutinis žodžio skiemuo, labai retai kirtis krenta į paskutinį skiemenį (pavyzdžiui, į veiksmažodžio galūnę -áu); negausiose išimtyse kirtis žymimas akūtu, pavyzdžiui, ffarwél (iš ). Kirčiuotas priešpaskutinis skiemuo pasižymi žemai tariamu tonu, po kurios eina aukštu tonu tariamas paskutinis (nekirčiuotas) skiemuo. Kirčiuotuose paskutiniame skiemenyje žodžiuose taip pat tariamas aukštas tonas. B. Dž. Viljamsas (B. J. Williams) teigia, kad valų kalboje kirtis yra dinaminis, t. y. skiemens dalių aukštis ir intensyvumas vienodi, nors skiemenyje po kirčiuotojo nežymiai redukuojamas balsis ir nedidelis tono poslinkis jaučiamas, o D. Viliso (D. Willis) manymu, paskutinis skiemuo tariamas su kylančia priegaide, matyt, taip vertinamas tas aukštu tonu tariamo skiemens poslinkis. Istoriškai šis aukštas tonas yra senojoje valų kalboje ankstyvuoju laikotarpiu aukštu tonu tarto paskutinio skiemens liekana (gauto iš britų prokalbėje pradžioje buvusio priešpaskutinio skiemens, vėliau tapusio paskutiniu nukritus galiniam skiemeniui) – anksčiau buvęs kirčiuotas skiemuo išlaikė dalį savo ypatybių (tokiu būdu po kirčiuotojo einą skiemenys eilėraščiuose gali rimuotis). Kirtis buvo perkeltas į priešpaskutinį skiemenį senosios valų kalbos laikotarpiu ir apskritai nepadarė įtakos naujai pradėto kirčiuoti skiemens tonui. Su šiuo procesu susiję ir tai, kad valų kalboje turimas kirčiuotasis balsis šva, kuris anglų kalboje labai retas.
Dėl pastovaus kirčiavimo priešpaskutiniame skiemenyje vienašaknių bei įvairių formų vienskiemenių žodžių kirtis prie žodžio galo pridėjus skiemenų persikelia, pavyzdžiui:
Pridėjus skiemenį prie ysgrifennydd, kad būtų sudarytas moteriškosios giminės daiktavardis ysgrifennyddes, pakinta antrojo y tarimas, nes y tarimas priklauso nuo to, ar jis yra paskutiniame skiemenyje, ar ne.
Rašyba
Šiuolaikinė valų kalbos rašyba nusistovėjo palyginti neseniai; rašybai didelę įtaką padarė XVI a. V. Morgano versta Biblija. Ankstesnių laikotarpių valų kalbos tekstams būdingas mažesnis rašybos pastovumas – pavyzdžiui, dažniau vartojama raidė k, v pasitelkiama vietoj f (ir atitinkamai f vietoj ff).
Balsių ilgumas rašyboje žymimas ne visada: nustatytos bendrosios balsių ilgumo taisyklės prieš tam tikrus priebalsius. Tačiau jei pagal šias taisykles balsis turėtų būti trumpasis, o jis yra ilgasis, tuomet jis žymimas cirkumfleksu, plg.: ffon 'lazda' su trumpuoju balsiu ir ffôn 'telefonas' su ilguoju. Atvirkštinis atvejis (trumpasis balsis ilgojo padėtyje) žymimas graviu: pas [paːs] 'kosulys', pàs [pas] 'leidimas'; mwg [muːg] 'dūmas', mẁg [mʊg] 'puodelis'.
Dvibalsiai žymimi tokiais raidžių junginiais:
Stasys Vainiūnas
Stasys (Stanislovas) Vainiūnas (1909 m. balandžio 2 d. Rygoje, Latvija – 1982 m. spalio 18 d. Rokiškyje) – Lietuvos kompozitorius, pianistas, dirigentas, pedagogas, chorvedys, profesorius.
Valų kalba
Rašyba
Raidė j vartojama tiesiogiai iš anglų kalbos pasiskolintuose žodžiuose (jîns 'džinsai'), taip pat kai kuriuose bibliniuose varduose: prieš V. Morganą gyvavo sava vališka, lotynų kalba grįsta, jų perteikimo tradicija, tačiau po Reformacijos ir anglikonybės įvedimo valų vertimų kalboje imta orientuotis į anglišką vartoseną. Taigi, sakykime, vardas Jobas gali būti perteiktas arba kaip Iob, arba kaip Job.
Tetraedras
Tetraedras – briaunainis, sudarytas iš keturių trikampių, iš kurių kiekvieni trys trikampiai turi vieną bendrą viršūnę. Taisyklingas tetraedras yra sudarytas iš keturių lygiakraščių trikampių ir yra vienas iš Platono kūnų.
Taisyklingasis tetraedras susideda iš:
Plotas ir tūris
Taisyklingojo tetraedro plotas S apskaičiuojamas:
Taisyklingojo tetraedro tūris V apskaičiuojamas:
Stasys Vainiūnas
Biografija
Stasys buvo jauniausias Andriaus Vainiūno ir Stanislovos Macianskaitės-Vainiūnienės sūnus. Gausioje Vainiūnų šeimoje buvo dvylika vaikų, tačiau užaugo tik penki – Feliksas, Vincenta, Emilija, Marija ir Stasys. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui šeima pasitraukė į Jarcevą (Smolensko gubernija) pas pasiturinčiai gyvenančią S. Vainiūnienės seserį, kuri priglaudė pabėgėlius. Pirmasis mokytojas – iš Maskvos į Jarcevą atvykęs Juozas Karosas, kuris mieste pradėjo dirbti vargonininku ir vadovavo chorui.
315 m.
315 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Stasys Vainiūnas
Biografija
1921 m. Vainiūnų šeima grįžo į Rygą. 1923–1928 m. lankė Rygos lietuvių gimnaziją, vertėsi privačiomis muzikos pamokomis. 1923–1934 m. studijavo Rygos konservatorijoje (Arvydo Daugulo fortepijono ir Jazepo Vytuolio kompozicijos klasėse). Studijuodamas pradėjo kūrybinį darbą, taip pat ėmė garsėti kaip pianistas Latvijoje ir Lietuvoje. 1930–1938 m. dirbo muzikos mokytoju lietuvių gimnazijoje, vargonavo Šv. Alberto bažnyčioje, vadovavo gimnazijos ir bažnyčios chorams. 1931 m. įvyko pirmieji Stasio Vainiūno rečitaliai Rygoje ir Kaune, plačiai aprašyti to meto spaudoje. 1933 m. dalyvavo Vienoje vykusiame tarptautiniame pianistų konkurse ir pelnė laureato vardą, taip tapdamas pirmuoju tarptautinį įvertinimą įgijusiu Lietuvos pianistu.