cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eustachijus Serafimas Tiškevičius
Eustachijus Serafimas Tiškevičius (, 1518–1590 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Bazilis Tiškevičius. Motina Nastasija Sopočko. Broliai Jurgis Tiškevičius Logoiskis, Eustachijus Tiškevičius Logoiskis, Kalenikas Tiškevičius.
Valstybės tarnyba
1589 m. Smolensko kaštelionas, Ainų ir Zdzitovsko seniūnas.
Starkis
Kūno ilgis iki 1,5 m (paprastai 35–55 cm), sveria iki 20 kg (paprastai 0,5–2,5 kg). Smailiagalvė, verpstės formos žuvis. Nugara žalsvai pilka. Šonai gelsvi su 8-12 pailgų skersinių dėmių. Pilvas baltas. Akys šviesios. Žvynai vidutinio dydžio. Pelekai pilkšvi.
Mėgsta seklius vandenis, kur laikosi pavieniui arba būreliais. Nerštas būna gegužę. Starkis neršia ant vandens augalų, žvirgždėto dugno. Mailius minta planktonu, o suaugusios žuvys aukšlėmis, stintelėmis, kitų žuvų mailiumi.
Lietuvoje paplitęs gėluose vandenyse, taip pat ir Baltijos jūroje, įveistas daugiau nei 50-yje šalies ežerų. Dažna verslinė žuvis.
Gudeliai (Kurkliai)
Gudeliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kurklių.
Antanas Trumpa
thumb|Antanas Trumpa medžioklėje Kanadoje Antanas Trumpa (g. 1942 m. liepos 2 d. Rokiškyje) – lietuvių verslininkas, pienininkas. Trumpos turtas siekia 150 milijonus eurų.
Išsilavinimas
1966 m. Trumpa baigė Kauno Politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją. 1979 m. apgynė kandidato disertaciją, įgijo technikos mokslų kandidato vardą (vėliau buvo nostrifikuotas į technikos mokslų daktaro vardą).
Veikla
Antanas Trumpa buvo paskirtas dirbti į Rokiškio sūrių gamyklą. 1971 m. pradėjo eiti „Rokiškio sūrio“ gamyklos direktoriaus pareigas. 1992 m. Trumpa įmonę sėkmingai privatizavo. Antanas Trumpa yra pagrindinis bendrovės „Rokiškio sūris“ akcininkas. 2006 m. atliktais žurnalo „Veidas“ tyrimo duomenimis, verslininkas Antanas Trumpa turtingiausių Lietuvos žmonių 30-uke užima 11 vietą.
Asmeninis gyvenimas
thumb|A. Trumpa su žmona Ledina ir anūku Martynu kelionėje po Kiniją Su žmona Ledina turi 3 vaikus. Mėgstamiausias pomėgis – medžioklė.
Lygialapis ąsotenis
Lygialapis ąsotenis (Nepenthes stenophylla) – ąsoteninių (Nepenthaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas.
Ąsotėlis iki 15 cm aukščio.
Paplitęs Borneo saloje.
2010 m. pasaulio trumpo baseino plaukimo čempionatas
2010 m. Pasaulio trumpo baseino plaukimo čempionatas – dešimtasis pasaulio šalių geriausių plaukikų trumpame baseine (25 m) čempionatas, kuris vyko Dubajuje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose.
246 m. pr. m. e.
'''246 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Teodorovas
Teodorovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Verdammt Wir Leben Noch
Verdammt Wir Leben Noch yra 9-asis austrų dainininko Falco albumas, išleistas 1999 m. jau po atlikėjo žūties, pakilęs į Austrijos albumų Top-3.
Priešistorė
Tai - kompiliacinis albumas, kurio dalį sudaro dainos, Falco kurtos nuo 1995 m., kurių jis neįdėjo į savo ruošiamą leidybai albumą „Egoisten“, kuris 1998 m. buvo išleistas „Out Of The Dark (Into The Light)“ pavadinimu. Kitos dainos - „Qué Pasa, Hombre?“ ir „Poison“ - yra iš albumo „Wiener Blut“ sesijos, vykusios 1987 m. Taip pat įtraukti ir dviejų dainų - vienos žinomiausių Falco dainų „Der Kommissar“ bei „Verdammt Wir Leben Noch“ - remiksai.
„Fascinating Man“, „We Live For The Night“ bei „From The North To The South“ prodiusavo olandų prodiuserių duetas - broliai Robas ir Ferdi Bollandai, likusias - senas Falco draugas, „Drahdiwaberl“ laikų kolega - prodiuseris Thomas Rabitsch.
Daina „Europa“, sukurta 1995 m., pašvęsta Austrijos įstojimui į Europos Sąjungą.
Albumo pavadinimui pasirinktas vienos iš ironiškų Falco dainų pavadinimas, kuris išleistas ir singlu.
Buklete albumas įvardintas „Susidorojimu su 10-ojo deš. laikmečio dvasia“.
Vila Godi
Vila Godi (it. Villa Godi, dar vadinama Villa Godi Malinverni) – XVI a. Andrea Palladio projektuota vila Vičencos apylinkėse, Lonedo Lugo prie Vičencos gyvenvietėje. Vila 1996 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, kaip objekto „Vičencos miestas ir Paladijo Veneto vilos“ dalis.
Verdammt Wir Leben Noch
Singlai
Išleisti singlai - titulinis „Verdammt Wir Leben Noch“ bei „Europa“, o „Die Königin Von Eschnapur“ - tik Austrijoje.
Vila Godi
Istorija
Vila sukurta Venecijos aristokratų Girolamo, Pietro ir Marcantonio Godi užsakymu. Projekto autoriui, architektui Andrea Palladio, anot jo paties žodžių, tai buvo pirmasis kapitalinis užsakymas. Vila pradėta statyti 1537 m., baigta apie 1542 m. Vėliau buvo dar perstatinėjama. Savo pirmojo projekto Andrea Palladio nelaikė vykusiu, nuolat grįždavo prie šio projekto taisydamas klaidas. Pradiniame projekte buvo numatyti papildomi ūkiniai pastatai, bet dauguma jų nebuvo pastatyti.
Vilos dekorą freskomis kūrė Gianbattista Zelotti, Battista del Moro ir Gualtiero Padovano. XIX a. prie vilos buvo sukurtas apie 2600 m² parkas. 1852 m. grafas Andrea Piovene vilos rūsiuose pradėjo rinkti ir eksponuoti įvairias floros ir faunos fosilijas. Šiuo metu ši kolekcija virto archeologijos muziejumi.
Pirmojo pasaulinio karo metu viloje buvo įsikūręs Britanijos kariuomenės Italijoje štabas. 1962 m. vila įsigyta valstybės iš privačių savininkų. Nuo to laiko atnaujinta ir restauruota. Už tai buvo atsakingas prof. Remo Malinverni, dėl ko vilos pavadinimas dažnai praplečiamas iki Villa Godi Malinverni.
Verdammt Wir Leben Noch
Kiti faktai
Tokiu pat pavadinimu 2007 m. nufilmuotas biografinis filmas „Falco – Verdammt, wir leben noch!“, kino ekranuose pasirodęs 2008 m. vasario 7 d., t. y., per Falco 10-ąsias žūties metines.
1630 m.
1630 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vila Godi
Istorija
Viloje buvo filmuoti Luchino Visconti filmo „Senso“ (1954) epizodai.
1630 m.
Mirtys
Nedatuota
Kopakabana
thumb|250px|Kopakabanos paplūdimys nuo [[Cukraus Galva|Cukraus Galvos kalno]]
Kopakabana  – pietinė Brazilijos didmiesčio Rio de Žaneiro dalis su savo žymiuoju paplūdimiu (jo ilgis 4 km).
Iki XVIII a. vid. ši miesto dalis vadinta Sacopenapã, bet pervadinta čia pastačius koplyčią su Kopakabanos Mergelės paveikslo replika. Kopakabana įtraukta į Rio de Žaneirą 1892 m. XX a. pr. čia įkurtas Kopakabanos fortas (dabar paverstas muziejumi). Šioje miesto dalyje dabar įsikūrę 63 viešbučiai ir 10 motelių. Taip pat gausu restoranų, viešbučių, naktinių klubų. Kopakabanos rajone gyvena ~160 tūkst. gyventojų. Būdingi 8-16 aukštų daugiabučiai, privačių namų, kotedžų mažai.
Kopakabanos paplūdimys – mėgstama Rio dio Žaneiro gyventojų ir šalies svečių poilsio vieta, čia renkasi serfingo mėgėjai, be to, paplūdimyje vyksta įvairūs masiniai renginiai – koncertai, Naujųjų metų šventės, futbolo varžybų stebėjimas, pasaulio paplūdimio futbolo čempionatai ir kt.
2016 m. olimpinių žaidynų metu paplūdimyje vyko plaukimo atvirame vandenyje, triatlono ir paplūdimo tinklinio varžybos.
Vladas Ūselis
Vladas Ūselis (g. 1927 m. gegužės 13 d. Paikių k., Širvintų r.) – muzikos pedagogas ir chorvedys.
Septemvri Sofiâ
Septemvri Sofiâ – Bulgarijos futbolo klubas iš Sofijos.
Vladas Ūselis
Biografija
1943–1947 m. lankė Ukmergės mokytojų seminariją, kur pramoko ir muzikos. 1947–1951 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. J. Karosas). Tuo laikotarpiu vadovavo moksleivių meno mėgėjų kolektyvams vienoje miesto amatų mokykloje. 1951–1956 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. P. Bekerio klasė). Studijuodamas vadovavo Vilniaus prekybos technikumo merginų chorui (1953–1955 m.) ir dėstė kultūros – švietimo technikume (1955–1956 m.).
1956–1957 m. Šiaulių muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytojas ir moksleivių choro studijos vadovas, Šiaulių miesto kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir dirigentas. 1957–1960 m. Vilniaus kultūrosšvietimo technikumo choro dirigavimo dėstytojas ir moksleivių choro studijos vadovas (1957–1959 m.). 1958–1971 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedros dėstytojas, 1971–1988 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1974–1976 m. moksleivių choro studijos chormeisteris. Mokyklose išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, meno mėgėjų apžiūrų vertinimo komisijų narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Septemvri Sofiâ
Istorija
Klubas įkurtas 1944 m. prie Sportklub Sofiâ komandos prijungus Sokol Sofiâ, Akoah Sofiâ ir V"zraždane Sofiâ klubus. Po metų dar prijungtos Botev Sofiâ ir Ustrem Sofiâ komandos.
Septemvri klubas buvo prijungtas prie CSKA Sofia komandos 1948–1950 ir 1969–1990 metais.
Cibilčaltunas
Cibilčaltunas  – majų archeologinė vietovė Meksikoje, Jukatane, 10 km į šiaurę nuo valstijos sostinės Meridos.
Vietovė buvo gyvenama tūkstantmečius, bet iškilo poklasikiniu Mezoamerikos laikotarpiu. Svarbiausias išlikęs šio miesto objektas – Septynių lėlių šventykla, taip pavadinta dėl joje rastų 7 nedidelių dekoratyvinių figūrų. Pavasario lygiadienio metu saulės šviesa šviečia per du, vienas prieš kitą esančius šventyklos langus. Šventykla su likusiu miestu sujungta ilgu sakbe (šventuoju keliu). Cibilčaltune yra senotas, vietinių gyventojų naudojamas kaip baseinas. Taip pat yra XVI a. ispanų bažnyčios griuvėsiai.
Gudeliai (Troškūnai)
Gudeliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Troškūnų.
Buriatų kalba
Buriatų kalba – Altajaus kalbų šeimos kalba, vartojama daugiausia Rusijos Užbaikalėje gyvenančių buriatų. Artima mongolų kalbai.
Antkapinis
Antkapinis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pakražančio.
Buriatų kalba
Rusijoje buriatų kalba yra oficiali Buriatijos respublikos kalba. Taip pat vartojama Užbaikalės krašte, Irkutsko srityje (daugiausia Ust Ordos Buriatų apygardoje). Taip pat buriatų kalba vartojama Mongolijoje ir Kinijoje (Vidinė Mongolija) gyvenančių buriatų.
Nuo XVII a. pab. buriatų kalba buvo užrašoma klasikiniu mongolų raštu. 1931 m. sukurtas lotyniškas raidynas, o nuo 1939 m. buriatų kalba užrašoma kirilica, įvedus tris papildomas raides: Үү, Өө, Һһ.
Išskiriami šie buriatų kalbos dialektai:
Buriatų kalba kartais išskiriama į 3 atskiras kalbas: Rusijos buriatų [bxr], Mongolijos buriatų [bxm] ir Kinijos buriatų [bxu].
Daukniškiai (Biržai)
Daukniškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Medeikių.
Bronislovas Lubys
Bronislovas Lubys (1938 m. spalio 8 d. Plungėje – 2011 m. spalio 23 d. Druskininkuose, palaidotas Plungėje) – Lietuvos verslininkas, pramonininkas, LR Aukščiausiosios Tarybos Akto Dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras, chemikas, KTU docentas, KTU ir Klaipėdos universiteto (KU) garbės daktaras, mecenatas, Jonavos rajono garbės pilietis, didžiausios asocijuotos verslo struktūros Lietuvoje (LPK) vadovas, antro pagal dydį lietuviško kapitalo koncerno „Achemos grupė“ vadovas ir pagrindinis akcininkas (valdė ~51 % akcijų); ilgą laiką buvo laikomas turtingiausiu žmogumi Lietuvoje.
Biografija
1946–1957 m. mokėsi Plungės vidurinėje mokykloje. Ją baigęs, 1957–1963 m. studijavo KPI Chemijos fakultete, įgijo chemijos inžinierius laipsnį. 1963–1976 m. studijavo LŽŪA aspirantūroje, kurią baigė, apgynęs chemijos mokslų kandidato laipsnį (1993 m. Lietuvos mokslų tarybos laipsnis nostrifikuotas kaip technikos mokslų daktaro). 1983–1991 m. buvo KPI (vėliau – KTU) Chemijos fakulteto Fizikinės chemijos katedros dėstytojas. Nuo 1989 m. – docentas.
1963–1964 m. buvo VĮ „Azotas“ skyriaus viršininkas, 1964–1971 m. – cecho viršininko pavaduotojas. 1971–1985 m. – vyriausiasis inžinierius, 1985–1991 m. – direktorius, generalinis direktorius. 1993–1994 m. Jonavos VĮ „Azotas“ generalinis direktorius. Pervadinus įmonę nuo 1994 m. AB „Achema“ prezidentas.
1991–1992 m. dirbo kaip LR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas (vicepremjeras), 1992–1993 m. – LR Ministras Pirmininkas. Nuo pat įkūrimo (1993 m.) Lietuvos pramonininkų konfederacijos prezidentas ir AB koncerno „Achemos grupė“ prezidentas, valdybos pirmininkas. Nuo 1999 m. AB „Klaipėdos jūrų krovinių kompanija“ (KLASCO) prezidentas, valdybos pirmininkas. Mirė 2011 m. Druskininkuose nuo širdies priepuolio.
Visuomeninė veikla ir pasiekimai
LTSR laikais aktyviai dalyvavo steigiant Lietuvoje stambiąją cheminių trąšų gamybos pramonę, statė ir vadovavo Jonavos azotinių trąšų gamyklai, buvo ilgametis GS „Azotas“ direktorius. Kuravo specialistų šiai pramonės šakai ruošimą, profesinį tobulinimą. Vienas Lietuvos pramonės po Nepriklausomybės atkūrimo puoselėtojų. Atstovavo Lietuvos pramonininkų, Lietuvos ūkio interesams užsienyje. Buvo Tarptautinės trąšų asociacijos (JFO) tarybos narys, vienas iš Baltijos jūros baseino šalių verslo kongreso Stokholme bei Europos pramonės ir verslo kongreso steigėjų.
247 m. pr. m. e.
'''247 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Bronislovas Lubys
Visuomeninė veikla ir pasiekimai
Jonavos rajono tarybos narys. Daug prisidėjo prie Jonavos miesto augimo ir gražėjimo, rėmė kultūrinį ir ekonominį miesto vystymąsį.
247 m. pr. m. e.
Gimtadieniai
Nedatuota
Bronislovas Lubys
Visuomeninė veikla ir pasiekimai
1998 m. kartu su penkiolika kitų žymių Lietuvos žmonių įkūrė Algirdo Brazausko fondą (fondo veikla – jaunų mokslininkų ir studentų rėmimas). Mokslinių tyrimų rėmėjas, KTU mecenatas Cheminės inžinerijos specialistų ruošimo KTU Cheminės technologijos fakultete rėmėjas, materialinės – techninės bazės stiprintojas. Jo iniciatyva įkurtas mokymo centras, populiarinantis cheminės inžinerijos profesiją tarp moksleivių.
51 išradimo, daugelio straipsnių spaudoje autorius. Įvairių parodų sidabro ir bronzos medalių laimėtojas, LR mokslinės techninės draugijos premijų laureatas.
Lietuvos rankinio jaunimo čempionas (1956 m.), TSRS vandens turizmo čempionas (1968 m.).
2002 m. suteiktas Kauno technologijos universiteto Garbės daktaro laipsnis.
2015 m. Jonavoje prie Meno mokyklos pastatytas paminklas.
Staind
Staind – keturių narių roko grupė iš Springfildo Masačusetso valstijoje, JAV. Per paskutiniuosius penkerius metus grupė padarė didelę įtaką roko muzikai, išleisdama keletą sėkmingų albumų, kurių pasaulyje parduota 12 milijonų.
1631 m.
1631 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Petras Vacbergas
Petras Vacbergas (1907 m. gruodžio 18 d. Steponiškio k., Pasvalio valsč., Biržų apskr. – 1987 m. spalio 6 d. Čikagoje) – smuikininkas, chorvedys, pedagogas.
Biografija
1930–1935 m. muziką dėstė ir vadovavo chorui Joniškio gimnazijoje, o 1935–1940 m. – Tauragės mokytojų seminarijoje. Su šios mokyklos moksleivių mišriuoju choru (80 dalyvių) Klaipėdos apygardos mokyklų chorų varžybose laimėjo pirmąją vietą, 1937 m. baigiamosiose varžybose Klaipėdoje – trečiąją vietą, o 1938 m. visos Lietuvos analogiškose varžybose Kaune – prizinę vietą. Choras dalyvavo 1938 m. dainų šventėje Klaipėdoje, 1939 m. koncertavo Latvijoje – Rygos lietuviams ir Rygos radiofone. 1940 m. kovo 1 – 2 d. dainavo Vilniuje vykusiame Lietuvos muzikų draugijos suvažiavime.
P. Vacbergas taip pat vadovavo Šaulių sąjungos chorui, kuris 1939 m. Kaune šios sąjungos 20-mečio proga surengtame konkurse pelnė pirmąją vietą. 1940–1944 m. dėstė muziką ir dainavimą Šiaulių mokytojų seminarijoje, buvo miesto operetės chormeisteris ir Kultūros draugijos choro vadovas.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dalyvavo kultūrinėje veikloje, vadovavo „Aušros“ lietuvių chorui. 1949 m. atvyko į JAV, apsigyveno Čikagoje, buvo „Dainavos“ ansamblio chormeisteris, o nuo 1976 m. – Šaulių būrio mišriojo choro vadovas. Suorganizavo nemaža koncertų, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ričardas III
Ričardas III (1452 m. spalio 2 d. Foderingėjuje – 1485 m. rugpjūčio 22 d. prie Bosforto Lesteršyre) – Anglijos karalius.
Biografija
Paskutinis karalius iš Jorkų giminės. Karūnuojant vyresnįjį brolį Eduardą IV, gavo Glosterio hercogo titulą. Mirus karaliui, pareiškė pretenzijas į sostą. 1483 m. įsakė nužudyti savo sūnėną – realiausią pretendentą į sostą, o visus kitus, kurie prieštaravo, – pašalinti. Taip įgijo karališkąją valdžią.
Valdymas
1483 m. balandžio 9 d. mirė Edvardas IV, kai jo sūnui Edvardui V buvo dvylika metų. Ričardas tapo karalystės lordu protektoriu ir apribojo karalienės įtaką. Wiljamo Hastingso skatinamas jis iš Jorkšyro persikėlė į Londoną. Per dvejus metus trukusį viešpatavimą neįstengė Anglijoje atkurti taikos: nuo 1455 m. vyko „Raudonosios ir Baltosios rožių“ karas tarp Lankasterių (raudona rožė skyde) bei Jorkų (balta rožė skyde). Žuvo 1485 m. mūšyje prie Bosforto. Anglijos karūna atiteko iš Tiudorų kilusiam Henrikui VII. Kupinas teroro Ričardo viešpatavimas paskatino V. Šekspyrą parašyti to paties pavadinimo dramą. .
Celuškai
Celuškai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į pietus nuo Zabluduvo ir apie 28 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Audrius Lingys
Audrius Lingys (g. 1968 m. sausio 13 d. Mažeikiuose) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Brolis Vitas Lingys. 1986 m. baigė Plungės 5-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. – Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą.
1990 m. laikraščio „Sargyba“ korespondentas, 1991–1992 m. – „Respublikos vakarinio laikraščio“ korespondentas. Nuo 1992 m. dienraščio „Respublika“ korespondentas, teisėsaugos skyriaus redaktorius, nuo 1996 m. – spec. korespondentas. Daugiausia rašo teisėsaugos temomis.
Kotelnikovas
Kaimas pavadintas pirmojo pasaulyje kuprininio parašiuto išradėjo Glebo Kotelnikovo garbei.
Istorija
1618–1623 m. švedų „Ižorų žemės kadastrų knygoje“ vietovė menama kaip dykvietė „Salusia Ödhe“, Djagilinsko pogoste. A. Bergengeimo Irgermanlandijos žemėlapyje, sudarytame pagal 1676 m. duomenis, vietovė žymima kaip Salesna kaimas. Švediškame 1704 m. „Ingermanlandijos provincijos generaliniame žemėlapyje“ įvardinama kaip Salessna. Kaip Solesnos kaimas įvardinamas 1705 m. A. Šchonebeko „Ižorų žemės geografiniame brėžinyje“. 1770 m. J. Šmito Sankt Peterburgo gubernijos žemėlapyje žymimas kaip Zalesjos kaimas. 1792 m. A. Bilbrechto Sankt Peterburgo gubernijos žemėlapyje žymimas kaip Zalužjos kaimas.
1817 m. Sankt Peterburgo apylinkių topografiniame žemėlapyje įvardinama kaip Zalesės arba Salizio kaimas, kuriame stovi 24 namai ir malūnas. Zalesės arba Salizio kaimas su 24 namais minimas ir 1831 m. F. Šuberto Sankt Peterburgo apylinkių topografiniame žemėlapyje. Sjaližis – kaimas, priklausantis Gatčinos miesto valdybos departamentui. Gyventojų skaičius po surašymo: 75 vyrai ir 75 moterys (1838 m.). 1844 m. F. Šuberto ir 1852 m. S. Kutorgos žemėlapiuose kaimas pažymėtas kaip Zalesė (Salizis), susidedantis iš 28 sodybų. 1849 m. P. Kepeno Sankt Peterburgo gubernijos etnografinio žemėlapio aiškinamajame rašte kaimas įrašytas kaip Saalisi (Sjaližis) ir nurodytas 1848 m. gyvenusių žmonių skaičius: 64 ingermanlandų-savakotų vyrai ir 70 moterų, iš viso 134 žmonės.
XIX–XX pradžioje kaimas pagal administracinį suskirstymą priklausė Sankt Peterburgo gubernijos Carskoselsko apskrities 2-o stano Gatčinos valsčiui. 1907 m. kaime įsteigta mokykla. Mokytoju joje dirbo I. Puolukainenas.
Iki 1913 m. sodybų skaičius išaugo iki 30. 1933 m. duomenimis, kaimas vadinosi Salizis ir buvo dalis suomių Kolpano nacionalinės kaimo tarybos, Krasnogvardeisko rajone. 1944 m. sausio 24 d. kaimas buvo išlaisvintas nuo fašistų okupacijos.
1966 m. ir 1990 m. duomenimis, kaimas vadinosi Kotelnikovas ir priklausė Gatčinos rajono Pudostės kaimo tarybai.
1997 m. gyveno 32 žmonės, 2007 m. – 42, 2010 m. – 53.
Įdomūs faktai
|thumb|Kotelnikove esantis paminklas, parašiuto „RK-1“ bandymams atminti Prieš Pirmąjį pasaulinį karą čia buvo pastatytas elingas, skirtas karinio dirižablio „Gigantas“ statybai. 1920 m. rudenį, Salizio kaime, aeronautikos būrys pradėjo surinkinėti dirižablį „Astra“, kurį 1915 m. iš Prancūzijos nupirkusi carinė valdžia saugojo Aeronautikos mokyklos sandėlyje. Dirižablis „Astra“ buvo pervadintas į „Raudonąją žvaigždę“. 1926 m. gegužės 5 d. elingas buvo skirtas norvegų dirižabliui „Norvegija“, kuriuo į Šiaurės ašigalį keliavo R. Amundseno ir U. Nobilio ekspedicijos.
1912 m. birželio 19 d. Salizyje vyko pirmojo pasaulyje kuprininio parašiuto bandymai. Jį sukonstravo G. Kotelnikovas. Parašiutas vadinosi „RK-1“, verčiamas kaip „Rusiškas. Kotelnikovas, Pirmasis modelis“. Bandymams buvo sukurta 76 kg lėlė, kuri buvo pririšta prie aerostato gondolos ir išmesta iš 200 m aukščio. Po šešių dienų manekenas buvo išmestas iš aitvarinio baliono, skriejančio 100 m aukštyje. Bandymai buvo sėkmingi.
1949 m. rugsėjį, šio įvykio garbei, Salizio kaimas buvo pervadintas į Kotelnikovą.
Gatvės
Kaime yra šios gatvės: Vilos skg., Žaliasis skg., Žiedinė g., G. Komelnikovo g., Miškinė g., Salizio g.
Literatūra
Котельниково // Гатчинский район Ленинградской области. Достопримечательности. Экскурсионные маршруты: Путеводитель / под общей редакцией Сырова А. А.. – СПб.: Инкери, 2004. – С. 37. – 116 с. – 2000 экз. – ISBN 5-98187-031-3.
Mičigano ežeras
Mičigano ežeras – vienas iš penkių Didžiųjų ežerų, taip pat vienintelis visas esantis vien tik JAV teritorijoje. Ežeras ribojasi su Viskonsino, Ilinojaus, Indianos ir Mičigano valstijomis. Žodis „Mičiganas“ anksčiau nurodydavo patį ežerą, ir manoma, jog jis kilęs Anišinabų kalbos žodžio mishigami, reiškiančio „didelį vandenį“.
Geografija
Užimantis 57 800 km² ploto teritoriją, Mičiganas yra antras pagal dydį gėlavandenis ežeras JAV, taip pat penktas pagal dydį visame pasaulyje. Mičiganas virš jūros lygio iškilęs 176 m. Jo didžiausias ilgis 517 km, plotis 190 km, gylis 281 m. Ežero krantai žemi, pietiniuose ir pietrytiniuose krantuose yra kopos. Šiaurinėje Mičigano ežero dalyje yra įlankų, salų. Į ežerą įteka apie 100 upių.
Ekonomika
thumb|250px||left|Mičigano ežeras tarp kitų keturių [[Didieji ežerai|Didžiųjų ežerų]] Aplink ežerą esančiuose miestuose gyvena apie 12 milijonų žmonių. Pietinė ežero dalis yra smarkiai industrializuota. Mičigano ežeras laivybos kanalais ir Ilinojaus upe susijungia su Hurono ežeru. Mičigano ežeras priklauso Šv. Lauryno vandens kelių sistemai. Ežere visus metus veikia automobilių ir geležinkelių keltų linijos. Didžiausi miestai ir uostai prie Mičigano ežero: Čikaga, Milvokis, Kenoša, Muskegonas, Benton Harboras.
Juozapas Tiškevičius Logoiskis
Juozapas Tiškevičius Logoiskis (, apie 1588 m. – apie 1648 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Martynas Tiškevičius Logoiskis. Motina Eleonora Chalecka. Brolis Filonas Tiškevičius Logoiskis.
Jan Adamowicz
Jan Adamovič (1871 m. liepos 11 d. Jašiūnuose, Rusijos imperija – po 1944 m.) – politikas, Vidurinės Lietuvos Seimo ir Lenkijos seimo narys 1922–1927 metais, žemvaldys, karininkas.
Biografija
Gimė 1871 m. liepos 11 d. Jašiūnuose, Juzefo ir Katažinos Duškevič šeimoje. Mokėsi Vilniaus realinėje mokykloje. Po tėvo mirties metė mokslus ir nuo 1886 m. pradėjo dirbti geležinkelyje. Nuo 1888 m. prekybininku Sankt Peterburge. 1891–1895 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Grįžęs iš kariuomenės dirbo Vilniuje. 1902 m. vedė Stanislavą Kovalevską. 1903 m. vėl pašauktas į kariuomenę, kariavo Rusijos-Japonijos kare. Paimtas į nelaisvę iš kur išvyko į JAV, vėliau Australiją ir Vokietijos imperiją. 1913 m. grįžo į Vilnių, kur įsidarbino restorane. Pasibaigus I pasauliniam karui grįžo į Jašiūnus, kur perėmė tėvų ūkį.
1918 m. gruodį įstojo į organizaciją Straż Kresowa ir prisijungė prie Lenkijos kariuomenės. Atstovavo Vilniaus kraštą Paryžiaus taikos konferencijoje, kur pasisakė už tai, kad Vilniaus kraštas priklausytų Lenkijai. Nuo 1919 m. buvo Šalčininkų valsčiaus vaitas. 1920 m. Vilnių užėmus bolševikams buvo paimtas į nelaisvę, bet sugebėjo pabėgti. 1922 m. tapo Vidurinės Lietuvos Seimo nariu. 1922 m. lapkritį Švenčionių rinkiminėje apylinkėje išrinktas į Lenkijos seimą. Nuo 1944 m. spalio Lenkijos patriotų sąjungos Vilniaus skyriaus narys.
FC Tatran Prešov
Prešovo „Tatran“ – Slovakijos futbolo klubas iš Prešovo.
Istorija
Klubas įkurtas 1898 m.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Ona Marija Radvilaitė
Ona Marija Radvilaitė-Radvilienė (, 1640 m. Jašiūnuose – 1667 m. kovo 24 d. Karaliaučiuje) – Trimitų herbo kunigaikštytė ir etmono Jonušo Radvilos dukra, Lietuvos didžiojo žirgininko kunigaikščio Boguslavo Radvilos dukterėčia ir žmona.
Biografija
Gimė 1640 m. Jašiūnuose. Vilniaus vaivada ir LDK didysis etmonas Jonušas Radvila mirė 1655 m. ir dukterį Oną Mariją Radvilaitę bei turtus pavedė globoti kunigaikščiui Boguslavui Radvilai, kuris įkurdino ją pas Kuršo kunigaikštienę, nes valdas buvo užėmusi Lietuvos kariuomenė.
Boguslavas Radvila išsirūpino leidimą vesti giminaitę ir su ja susituokė 1665 m. lapkričio 27 d. Liepojoje. 1666 m. gegužės 28 d., gyvendama jau Karaliaučiuje, Ona Marija Radvilaitė-Radvilienė visą tėvo Jonušo Radvilos palikimą (Biržus, taip pat ir Svėdasus, Vyžuonas, Vyžuonėles ir kt. valdas) ir iš motinos Kotrynos Potockos paveldėtą turtą (300 000 auksinų iš motinos dvarų), užrašė vyrui Boguslavui Radvilai.
Mirė 1667 m. kovo 24 d. Karaliaučiuje, praėjus mėnesiui po dukters Liudvikos Karolinos gimimo. Palaidota Švč. Mergelės Marijos ir Šv. Vaitiekaus katedroje Karaliaučiuje.
Zbignevas iš Bžezijos
Zbignevas iš Bžezijos (apie 1360 – apie 1425) – garsus lenkų riteris, priklausęs Zadoros vėliavai.
1399–1425 m. Zbignevas buvo didysis karūnos maršalka, o 1409–1410 m. – Krokuvos seniūnas. Zbignevas buvo diplomatas, artimas Vladislavo II Jogailos bendražygis. Kelis kartus buvo pasiuntiniu pas Vengrijos ir Vokietijos karalių Zigmantą Liuksemburgietį.
1410 m. vykusiame Žalgirio mūšyje vadovavo karūnos maršalo vėliavai (pulkui).
Jonas Karčiauskas (1938)
Jonas Karčiauskas (g. 1938 m. gegužės 11 d. Širvintų rajono Dainių kaime) – lietuvių ekonomistas, pramonininkas.
Biografija
1958 m. baigė Vilniaus lengvosios pramonės technikumą, 1967–1972 m. studijavo Vilniaus universitete.
1958–1960 m. dirbo įmonės „Mezgėjas“, 1960–1961 m. – įmonės „Vilija“ įrengimų mechaniku, 1961–1973 m. – šios įmonės vyr. mechanikas, cecho viršininkas.
Apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medaliu, Vytauto Didžiojo ordino Komandoro kryžiumi, Estijos Saulės III laipsnio ordinu.
J. Karčiauskas yra Lietuvos aprangos ir tekstilės įmonių asociacijos prezidentas, Lietuvos pramonininkų konfederacijos viceprezidentas.
248 m. pr. m. e.
'''248 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Duobikė
Duobikė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Pakražančio.
Juozas Aleksonis
Juozas Aleksonis (1913 m. spalio 23 d. Ricieliuose, Liškiavos valsčius – 1944 m. balandžio 5 d. Kaune) – sovietinis partizanas-pogrindininkas, Sovietų Sąjungos didvyris.
Biografija
Tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Mokydamasis Kauno ekonomikos mokykloje, 1936 m. įstojo į LKJS. 1940–1941 m. dirbo komjaunimo darbą, buvo LLKJS Kauno miesto komiteto narys. Prasidėjus Vokietijos-SSRS karui pasitraukė į Rusijos gilumą. 1942 m. kandidatas į VKP(b) narius. 1942 m. mokėsi Vakarų fronto specialios paskirties (radistų) mokykloje prie VKP(b) CK.
1943 m. vasarą buvo permestas į vokiečių okupuotą Lietuvos teritoriją diversiniam darbui. Savo radijo stotį „Tiesos balsas“ įkūrė pačiame Kauno centre, prie geležinkelio stoties, pranešinėjo Raudonosios armijos vadovybei apie traukinių sąstatų judėjimą. Keletą kartų išvengė suėmimo, keitė dislokacijos vietas. 1944 m. balandžio mėn. pradžioje policija susekė radijo stotį, apsupo namą, kuriame J. Aleksonis slapstėsi. Įvyko susišaudymas. J. Aleksonis, nenorėdamas pasiduoti į nelaisvę, nusišovė.
1958 m. liepos 1 d. SSRS AT prezidiumo įsaku J. Aleksoniui suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Apdovanotas Lenino ordinu.
Rugsėjo 12
Rugsėjo 12 yra 255-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 256-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 110 dienų.
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Gvidas – Marija – Ovidijus – Tolvaldas – Vaidmantė
Rumi kalendorius
Rumi kalendorius  – tai kalendorius, XIX–XX a. naudotas Osmanų imperijoje ir Turkijoje. Tai buvo Julijaus kalendoriaus, vėliau – Grigaliaus kalendoriaus atmaina.
Istorija ir struktūra
Iš pradžių Osmanų imperijoje, kaip ir visame musulmoniškame pasaulyje buvo naudojamas Musulmonų kalendorius. Tačiau šis dėl savo specifikos atsilieka nuo žemdirbystės ciklo, todėl praktiniams skaičiavimams buvo reikalingas Saulės ciklu grįstas kalendorius. Todėl buvo perimtas tuometinis graikų naudojamas Julijaus kalendorius. Kadangi graikai buvo vadinami romėjais (rumiais), iš to ir kilo kalendoriaus pavadinimas.
Kadangi Musulmoniški metai eidavo greičiau, kad neatsiliktų nuo Saulės metų skaičiavimo, 1677 m. Hasanas Paša pasiūlė kas 33 Hidžros metus išmesti vienerius. 1740 m. Julijaus kalendorius buvo adaptuotas vesti valstybės finansų apskaitą, tik jo pirmuoju mėnesiu buvo laikomas kovas. 1840 m. kalendorius buvo pritaikytas visiems pilietiniams reikalams ir pavadintas Rumi kalendoriumi.
Šis kalendorius nesiskyrė nuo Julijaus kalendoriaus savo struktūra: jo mėnesiai prasidėdavo tuo pačiu metu ir turėjo tiek pat dienų. Skyrėsi tik mėnesių pavadinimai (nemažai jų buvo Artimųjų Rytų kilmės). Metai prasidėdavo kovo 1 d. (pagal Julijaus kalendorių). Be to, buvo naudojama Hidžros era – metų skaičiavimas ne nuo Kristaus gimimo, or nuo Hidžros – Mahometo įžengimo į Mediną.
1917 (1332 AH) m. kalendorius buvo reformuotas ir perėjo prie Grigališkojo laiko skaičiavimo. Todėl po tų metų vasario (subato) 15 d. iš karto atėjo 1333 AH kovo 1 d. Iš karto tais metais buvo nuspręsta pereiti prie metų skaičiavimo nuo sausio (Kânûn-ı Sânî) 1 d. Šis reformuotas kalendorius išliko iki 1925 m., kuomet Turkija galutinai perėjo prie Grigaliaus kalendoriaus. Tuo metu pakeisti keturių mėnesių pavadinimai.
Vito Lingio premija
Vito Lingio premija – kasmetinė dienraščio „Respublika“ premija, įsteigta 1993 m.
Premija
Skiriama spalio 12 d. – Vito Lingio žuvimo dieną, drąsiausiam ir principingiausiam žurnalistui, rašančiam teisėtvarkos temomis.
Gudeliai (Biržai)
Gudeliai – kaimas Biržų rajono savivaldybės rytuose, 2 km į pietryčius nuo Papilio, prie Rovėjos upelio. Rašytojo Kazio Binkio (1893–1942) gimtinė. 1923 m. buvo 22 ūkiai.
Mirgelių piliakalnis
Mirgelių piliakalnis, Nupronių piliakalnis – piliakalnis Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, Nupronyse, Onuškio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Onuškis – Babrauninkai Nupronių pradžioje ties kelio posūkiu į dešinę pasukus keliuku į kairę vakarų kryptimi ir pavažiavus 700 m yra 100 m į dešinę šiaurėn nuo kelio.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 50 m ilgio, 24 m pločio, iki 2 m įdubusiu viduriu – pietvakariniu kraštu. Joje rasta brūkšniuotos, grublėtos, lygios ir gludintos keramikos. Šlaitai vidutinio statumo-statūs, 6-10 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, dirvonuoja.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia – viduriu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 17000 m². Išmatavimai: 160 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir iki 120 m pločio.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Ašramas
miniatiūra|Sabarmati ašramas [[Ahmadabadas|Ahmadabade, kuriame 1918-1930 m. gyveno Mohandas Gandhi.]] Ašramas – vieta, kurioje žmogus kreipiasi pats į save per meditaciją ar maldą, ritualą ar dvasios atnaujinimą.
Hinduizme
Ašramas – hinduizme vienuolynas arba užuovėja ieškantiems dvasinių tiesų. Lankytojai, prižiūrimi mokytojo, mokosi jogos sistemos ir meditacijos pagrindų. Taip pat pravedamos reguliarios pamaldos. Taikos, maldos, darbo ir bendruomenės gyvenimo aplinkoje tiesos ieškotojai stengiasi pasiekti dvasinį tobulumą.
Hinduistų vienuolynai vadinami matha arba ašramais. Čia gyvena įvairių hinduizmo pakraipų ordinų vienuoliai, vadinami svamiais. Jie laiką leidžia medituodami, atlikdami įvairius ritualus ir studijuodami šventuosius tekstus. Ašramais vadinami ne tik tam tikro ordino tradicijų besilaikantys vienuolynai, bet ir charizmatiškų asmenybių, paprastai guru (dvasinių mokytojų), įkurtos vienuolių bendruomenės. Jų mokiniai ašrame gali gyventi kurį laiką arba visą gyvenimą. Vienuolyno gyvenimą organizuoja guru.
Ašramas - išminčių ir atsiskyrėlių gyvenamoji vieta senovės Indijoje, kuri paprastai būdavo atokiose vietovėse - kalnuose ar miškuose - gamtos apsuptyje. Tai ir hinduistų dvasinio mokytojo namai ar vieta, kur jis gyvena kartu su savo mokiniais. Tai atviri vienuolynai arba susikaupimo namai. Ašramai dažnai būdavo įvairių rūšių aukos bei askezės vieta.
Šiuolaikinio hinduizmo kontekste, sąvoka "ašramas" dažnai vartojamas kalbant apie dvasines ar religines bendruomenes, kur žmonės ateina dvasiškai atsinaujinti. Paprastai pagrindinis ašramo tikslas yra dvasinis jo narių vystymas.
Ašramu hinduizme taip pat vadina religines organizacijas, įkurtas dvasinio autoriteto dėl tam tikrų idėjų ir gyvenimo būdo platinimo, taip pat pasekėjų pritraukimui. Religinis lyderis arba mistikas, kuris vadovauja ašramui, perduoda savo pasekėjams dvasines žinias, kurias jis pats kartą gavo iš savo guru, ir sėkmingai taikė praktikoje. Pagrindinės ašramo veiklos: religinė, šviečiamoji, leidybos ir labdaros.
Ašramas mūsų laikais
Ašramai turi tūkstantmetes tradicijas Indijoje, o šiuo metu jie yra plačiai paplitę po visą pasaulį. Dabar ašramas dažniausiai reiškia šventovių arba pastatų kompleksą, kuriame moko tam tikri mokytojai, taip pat vyksta įvairios dvasinės praktikos. Tai bendruomenė, kurioje mokytojas ir mokiniai gyvena kartu.
Mūsų laikais, kai gyvenimo būdas, jo reikalavimai ir ritmas visiškai pasikeitė, prasiplėtė ir tradicijos rėmai, atsivėrė naujų dvasinių krypčių bei metodų galimybės. Indijos ašramai tapo pasiekiami plačiai ieškotojų auditorijai ir net užsieniečiams.
Šiuolaikinis ašramas yra religinė bendruomenė, kurioje mokytojo pasekėjai jo prižiūrimi gyvena, atlieka dvasines savirealizacijos praktikas ir mokytojo pavestus darbus. Ašramas suteikia galimybę atsiriboti nuo pasaulietinio gyvenimo bei galimybę užsiimti įvairiomis jogos formomis, meditacijomis, religiniais ritualais ir giedojimais.
Tradicinis ašramas – dažniausiai ekonomiškai nepriklausoma bendruomenė, jos gyvenamoje, tvora aptvertoje vietoje yra:
Kai kuriuose ašramuose egzistuoja tam tikra mokymo sistema, o kai kuriuose nėra jokios struktūros. Vienų taisyklės reikalauja, kad gyventumėte ašrame ir niekad jo nepaliktumėt, o kituose visiškai nėra galimybių apsigyventi.
Vienuose ašramuose reikalaujama kasdien dalyvauti bendrame darbe - karma joga, o kituose norima, kad mokiniai užsiimtų tik dvasinėmis praktikomis. Vieni atlieka tradicines hinduistų, budistų ar krikščionių apeigas, kiti visiškai atmeta bet kokius ritualus, kaip nereikalingus.
Visi ašramai turi kai ką bendro: jų tikslas – duoti žmogui pirminį impulsą siekti savęs paties bei visos kūrinijos suvokimo, ir palaikyti šį procesą tolimesniame transformacijos bei savirealizacijos kelyje.
Kai guru miršta („palieka kūną“), mokiniai paguldo jo kūną arba pelenus į specialų kapą, kuris vadinamas „samadhi“ ir tampa šventa ašramo vieta. Pagal tradiciją prieš mirtį mokytojas paskiria savo įpėdinį, kuris po jo „išėjimo“ tampa pagrindiniu ašrame. Jo pareiga tampa stebėti, kad ašrame būtų teisingai laikomasi tvarkos bei tuo, kad mokytojo mokymas būtų perteikiamas švariai, be iškraipymų. Ašramas labai priklauso nuo dvasinio mokytojo, todėl pasitaiko, kad po guru mirties, neradus tinkamo įpėdinio, bendruomenė suyra.
Dvasinės ašramo praktikos
Džapa – meditacinė ilgalaikio mantrų ar dievo vardų kartojimo praktika. Tradiciniam budizme paprastai kartojama 108 kartus. Skaičiavimui naudojama džapamala arma mala (rožančius).
Malda – kreipimasis į vidinį Dievą. Nuo pasinėrimo į maldą gylio bei jos tarimo būdo priklauso koncentracijos ir atsiribojimo nuo pasaulio lygis. Malda mobilizuoja savas dvasines, o kartais ir fizines galimybes. Panaši praktika yra mantrų kartojimas.
Mantra – tai šventas žodis (ar žodžiai) arba užkeikimai. Mantra padeda pasiekti prisijungimo prie tam tikros išorinės energetikos būseną. Tariant mantrą sukuriama vibracija, per kurią iš Kosmoso pradeda tekėti ją atitinkanti energija. Šios praktikos metu gali būti atliekamos įvairios mantros, ir kiekvienas ašramas turi savo mantras, susijusias su konkrečiu mokytoju ir ašramu.
Bhadžanos – dvasiniai giedojimai, dažniausiai tai vedų himnų, garbinančių įvairias Dievo apraiškas, giedojimas. Jos gali būti skirtos įvairioms religinėms tradicijoms, dievų ir deivių bei jų vaikų vardams, pranašams, šventiesiems, guru ir t. t., kurie išreiškia visur esančio Absoliuto įvairumą. Įsijungimas į šią praktiką duoda energijos prisipildymo bei palaimos būseną. Bhadžanos dažniausiai ne individuali, bet bendra grupinė praktika.
Darbas – ašramo gyvenimo dalis. Tai darbas bendram tikslui, jis vadinamas seva (tarnavimas) arba karma joga (t. y. veiklos, darymo, darbo joga). Ašrame visada daug darbų: tvarkymas, maisto gaminimas, darbas sode ir darže. Kai kuriuose ašramuos laukiama, kad net svečiai dirbtų – kelios darbo valandos laikomos dvasine praktika.
Tyla – viena iš seniausių dvasinių praktikų. Daugelis iš labiausiai gerbiamų Indijos guru, tokių kaip Ramana Mahariši, Meher Baba ir daugelis kitų, visiškoje tyloje praleido metų metus. Tyla dažniausiai skiriama kaip protą raminanti bei padedanti suvokti savo tikrąją esmę priemonė. Kai kiriuose ašramuose tai sistemos dalis.
Meditacija – verčiama kaip mąstymas. Meditacijos būsenos neįmanoma aprašyti, bet ji gali ateiti, jei jos ieškosite. Tai būsena „čia ir dabar“. Ji neturi nieko bendro su užmerktomis akimis lotoso pozoje sėdinčio žmogaus įvaizdžiu. Meditacija priklauso nuo vidinio prabudimo bei gyvenimo sąmoningumo, bet ne nuo jūsų pozos. Dažnai meditacijoje naudojama mantra.
Joga – jogos praktikos yra fizinės, psichinės ir dvasinės harmonizacijos bei žmogaus galimybių praplėtimo metodų sintezė. Fiziniam lygyje – tai specialūs pratimai (asanos), psichiniame – individualios praktikos proto nuraminimui, norų bei jausmų kontrolei, dvasiniame – metodiškas žinių apie savo tikrąjį „aš“ plėtimas. Jogai priklauso ir pranajama – kvėpavimo kontrolė, viena iš pagrindinių darbo su kūnu ir sąmone dalių.
Satsangas – nuo sanskrito sat (tiesa) ir sang (komunikacija) – reiškia „tikrasis bendravimas“ arba „išminčių bendrija“. Tai tradicinė ašramo praktika. Tai gali būti individualus bendravimas su tiesa (esme) skaitant šventus raštus, bet dažniausiai tai grupinis pokalbis ar lekcija.
Pudža – tai Dievo pagerbimo ritualas. Ašrame yra altorius ar speciali patalpa, kur yra šventos statulos (murti) arba mylimų dievų ir guru atvaizdai, prie kurių atliekama pudža. Čia niekad negęsta ugnis, o tekant saulei čia prasideda ceremonija, kurią atlieka šventikas – brahmanas arba pudžari. Pudža kiekvienam jos dalyviui yra neteisingų poelgių, žodžių ir minčių išpirkimo ritualas bei apsivalymas ugnies ir aukos pagalba. Šis ritualas turi būti atliekamas su visišku atsidavimu ir nuoširdumu.
Vegetarizmas yra beveik visų ašramų priimats gyvenimo būdas, susijęs su sąmoningu gyvūlinio maisto atsisakymu, kuris remiasi ahimsos (neprievartos) principu.
Nuorodos
Respublikinė jogos mokykla
Latvijos futbolo varžybos 2008 m.
Latvijos futbolo varžybos 2008 m.
Paweł Rogiński
Pavel Roginski (1940 m. kovo 4 d. Dvarykščiuose, Lietuva) – inžinierius, politikas, Lenkijos seimo narys 1989–1991 metais.
Biografija
Gimė 1940 m. kovo 4 d. Dvarykščiuose. 1962 m. baigė Olštyno žemės ūkio mokyklą. 1973–1998 m. žemės ūkio kombinato netoli Kentšyno direktorius. 1989 m. kaip Lenkijos darbininkų partijos atstovas išrinktas į Lenkijos seimą. 1998–2002 m. buvo Varmijos Mozūrų vaivadijos seimelio narys. Nuo 2006 m. Kentšyno apskrities tarybos narys.
Vytautas Ūsevičius
Biografija
Baigęs Vabalninko pradžios mokyklą, pramoko muzikos ir kurį laiką vargonininkavo Kazliškyje (Rokiškio r.). Baigęs Kupiškio gimnazijos keturias klases, 1946–1950 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas) ir kartu lankė miesto 1-ąją vidurinę mokyklą. 1950–1955 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. J. Motiekaičio klasė).
1955–1960 m. choro dirigavimą dėstė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje; 1955–1959 m. neakivaizdinio skyriaus vedėjas, 1959–1960 m. direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1960–1970 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto muzikos specialybės prodekanas ir vyr. dėstytojas. 1963–1968 m. šio instituto merginų choro (100 dalyvių) vadovas. Chorą parengė Vilniaus miesto dainų šventėms ir 1965 m. respublikinei dainų šventei, 1967 ir 1968 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventėms „Gaudeamus" Tartu ir Vilniuje, surengė koncertų.
1970–1973 m. Vilniaus kultūros mokyklos direktorius, 1973–1988 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos dėstytojas. Mokyklose išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1971–1973 m. buvo Vilniaus miesto (rajono) Liaudies deputatų tarybos deputatas – kultūros ir sporto komisijos pirmininkas, respublikinių dainų švenčių konsultantas. 1968 m. pedagogas apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
1632 m.
1632 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Kučiumas
Kučiumas priklausė Šibanidų dinastijai, jo tėvas buvo Mortaza. 1554 m. Kučiumas paskelbė karą chanatą valdžiusiems broliams Jadegarui ir Bekbulatui, kurie buvo tapę Rusijos vasalais. 1563 m. Kučiumas nugalėjo Jedegarą ir tapo chanu. 1573 m. jis surengė reidą į Permę, taip pat puldinėjo kitus rusų ostrogus ir miestus. Netrukus rusai pasiuntė kazokų armiją į Sibiro chanatą.
1582 m. Jermako vadovaujami kazokai Čiuvašų kyšulio mūšyje įveikė Kučiumą ir užėmė sostinę Kašlyką. Kučiumas pasitraukė į stepes, kur pergrupavo savo pajėgas ir 1584 m. netikėtai užpuolė Jermaką. Kazokai buvo privesti atsitraukti, o Kučiumas grįžo į Kašlyką. Chanas nesėkmingai bandė sujungti kariaujančius klanus, vėliau pats bandė įkurti savo chanatą. 1590 m. Kučiumas atakavo totorius, mokančius duoklę rusams. 1591 m. rusai pagrobė sūnų Abdul Chairą. Vėliau su jo pagalba rusai bandė sudaryti taiką su Kučiumu, tačiau šis atsisakė tapti rusų vasalu. 1598 m. Irmenio mūšyje rusai užpuolė Kučiumo stovyklą, pagrobė 5 jo sūnus, nužudė brolį ir 2 anūkus. Pats Kučiumas pabėgo, bet vėliau mirė (mirties data ir vieta nežinoma).
Tikrasis raudonviršis
Tikrasis raudonviršis, raudonviršis, raudonikis  – baravykinių (Boletaceae) šeimos, raudonviršių (Leccinum) genties grybų rūšis.
Lapuočių, mišrieji, žolėti miškai, tik po drebulėmis. Vasara, ruduo. Kotas apšepęs šviesiai rudais, vėliau – pilkai ar juodai rudais žvyneliais.
Būdingi požymiai: trama balta, įpjauta ar perlaužta greitai darosi pilkai melsva, pilkai violetinė, žalsvai rusva, juosva, malonaus kvapo ir skonio.
Padvarninkai (Pakražantis)
Padvarninkai – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Valpainių.
Tikrasis raudonviršis
Auga lapuočių, spygliuočių, mišriuose miškuose, tik po drebulėmis.
Valgomas, labai vertingas.
249 m. pr. m. e.
'''249 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Juozas Vaičekauskas
Juozas Vaičekauskas (1908 m. lapkričio 10 d. Pernaravoje, Kėdainių raj. – 1978 m. spalio 10 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys ir pedagogas.
Biografija
Mokėsi Kampų pradžios mokykloje ir Kėdainių gimnazijoje. Privačiai išmokęs vargonuoti, vargonininkavo Kėdainių ir Ukmergės apskričių parapijose. Visur turėjo subūręs ir bažnytinius chorus. Dirbdamas lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus Kaune.
1953–1970 m. mokė muzikos ir dainavimo, vadovavo vaikų chorui Raudondvario (Kauno raj.) aštuonmetėje mokykloje. Vėliau mokytojavo Kauno Panemunės 13-ojoje vidurinėje mokykloje ir vadovavo moksleivių chorams. Chorus parengdavo Kauno miesto ir rajono, taip pat respublikinėms dainų šventėms, su jais dalyvaudavo konkursuose. Pedagogas buvo Kauno miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Premjer lyga (Egiptas)
Egipto Premier lyga – Egipto aukščiausia futbolo lyga. Lyga buvo įkurta 1948 m. Čempionatą organizuoja Egipto futbolo federacija.
Formatas
Prasideda rudenį ir baigiasi kitų metų pavasarį. Daugiausiai taškų surinkusi komanda tampa čempione.
Dobžyniuvka (Balstogė)
Dobžiniuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Zabluduvo ir apie 23 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Premjer lyga (Egiptas)
Premjer lyga (2021–2022 m. sezonas)
Rungtyniavo 18 ekipų.
2019–20 m. sezono dalyviai
+ Perkelti iš Antrojo diviziono (2018–19 m.)
Suvainiškio pelkė
Suvainiškio pelkė – pelkė (daugiausia raistinė ir plynraistinė žemapelkė) šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 12 km į šiaurę nuo Pandėlio, 2 km į vakarus nuo Suvainiškio ir Latvijos sienos, Suvainiškio miške. Plotas – 9,26 km². Pelkė susidariusi Nemunėlio baseine, Neretos ir Nadžupio tarpupyje. Nusidriekusi iš šiaurės į pietus 5 km. Pakraščiai vingiuoti. Vidaus sausumos sudaro 17 ha.