cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teisinis gėris
Individualūs teisiniai gėriai – dispoziciniai, jais teisės subjektas naudojasi (arba ne) savo nuožiūra. Išimtis – teisė gyventi (žmogaus gyvybė), orumas; valstybė privalo ginti, gelbėti bei saugoti žmogaus gyvybę net ir prieš asmens valią (pvz., bandymo atimti sau gyvybę atveju).
Neteisėti pažeidimai (pagal sunkumą didėjančia tvarka) – civilinis deliktas ( žr. Deliktinė teisė), administracinis pažeidimas, baudžiamoji veika (nusikaltimas, baudžiamasis nusižengimas). Civilinių pažeidimų atveju kyla civilinė teisinė atsakomybė, pareiga atlyginti žalą, nutraukti pažeidimo veiką, pašalinti neigiamas pasekmes ar kt.
Eugenijus Oneginas
300px|thumb|Romano iliustracija
Teisinis gėris
Jei neteisėtas kėsinimasis arba pažeidimas peržengia tam tikrą ribą, nuo kurios jis laikomas pavojingu, pradeda galioti baudžiamoji teisė. Jos normonis siekiama saugoti ir ginti teisinius gėrius, kai „švelnesnės“ – socialinės ir net teisės – normos neveiksmingos apsauginei funkcijai vykdyti. Baudžiamoji veika – sunkus teisės pažeidimas, juo pažeidžiami ne tik asmeniniai ir kolektyvinia gėriai, bet ir teisėtvarka.
Reikšmė
Teisinių gėrių apsauga svarbi 2 aspektais – atskirų asmenų gėrių gynimas nuo kitų privačių asmenų ir apsauga nuo viešosios valdžios bei valdymo subjektų, įgaliotų veikti įgyvendinant viešuosius interesus bei politiką. Teisinių gėrių apsaugai reikalinga atitinkama viešosios organizacijos kompetencija, įgaliojimai veikti, panaudojant valstybinės prievartos mechanizmą, aparatą, struktūras. Jie ipso facto sąlygoja galimybę, kad kartu bus kėsinamasi ir atskirų asmenų teisių bei laisvių sritį, jos bus ribojamos ar net pažeidžiamos. Tokiems ribojimams konstitucinė ir apskritai viešoji teisė nustato leistinas ribas, apibrėžiant galias, kompetenciją, diskreciją, veiklos laisvę. Itin svarbus yra proporcingumo principas: jei teisinio gėrio apsauga negalima kitomis priemonėmis, tuomet leidžiamos valstybinės sankcijos. Baudžiamoji teisė – paskutinė priemonė (ultima ratio), taikytina tik jei kitos reguliavimo priemonės nepadeda.
Eugenijus Oneginas
Eugenijus Oneginas (taip pat Eugenijus Onieginas, ) – eiliuotas A. Puškino romanas, sukurtas 1833 m. Į lietuvių kalbą išverstas 1947 m. Antano Venclovos.
Fabula
Jaunas aukštuomenės atstovas paveldi testamentu žemėvaldą ir iš miesto, kur išbandė visus gyvenimo malonumus, atsikelia į kaimą. Nuolat jaučia tuštumą; jį pamilsta Tatjana. Romane atskleidžiama nelaimingos meilės istorija.
Alanai
Alanai buvo Irano klajoklių grupė, įsimaišiusi tarp sarmatų, karingi klajokliai piemenys, kalbėję iranėnų kalba ir turėję bendrą kultūrą. Jie laikomi dabartinių osetinų tiesioginiais protėviais.
Kilmė
Graikų ir romėnų geografijos šaltiniai bei kinų dinastijų kronikos nurodo skirtingą alanų (osetinų) kilmę ir migracijos maršrutus.
Strabono „Geografijoje“ (Strabonas gimė apie 64 metus pr. m. e. Ponto mieste prie Juodosios jūros ir daugiausia rėmėsi Persijos šaltiniais) teigiama, kad alanų protėviai aorsiai pirmojo šimtmečio viduryje susitelkė iš Irano (Persijos) teritorijos ir ėmė dominuoti Kaspijos jūros prieigose.
Kinų analuose (Istorinių užrašų autorius Sima Qian) rašoma, kad alanai kildinami iš Kangju dinastijos, turėjusios apie 100 tūkstančių karių ir gyvenusios derlingose vietovėse prie Aralo jūros. Pagal kinų kroniką vėlyvoji Han dinastija, visiškai susiformavusi V amžiuje, jau buvo apgyvenusi derlingas Yancai stepes, ir čia pirmą kartą minima Alanliao karalystė.
Taip esą kilusi alanų tauta, užėmusi šiaurinę Kaukazo prieigų (tarp Juodosios ir Kaspijos jūrų) dalį. Vėliau jie užėmė žemes į šiaurės rytus nuo Azovo jūros, II šimtmetyje pakilo į Dono aukštupį ir pradėjo kontroliuoti prekybos kelius nuo Juodosios iki Kaspijos ir Aralo jūrų. Ten buvo nusidriekęs ir kinų Yancai dinastijos valdomas Šilko kelias. Rašytiniai šaltiniai taip pat mini, kad maždaug IV amžiuje alanų gentys susivienijo į galingą Sarmatijos konfederaciją, įsigalėjusią Šiaurės Kaukaze.
Vakarų istorinių šaltiniu teigimu, osetinai (alanai) į slavų stepes atkeliavo net iš šiaurinės Afrikos – per dabartinę Ispaniją, Balkanus (Serbiją ir Kroatiją), Rytų Europą (galbūt net per Lenkijos ir Lietuvos žemes) ir įsikūrė dabartinės Rusijos Dono prieigose. Jie apgyveno Dono ir Volgos stepes III šimtmetyje ir naudojosi ankstyvųjų slavų (skitų) gyvenvietėmis ir kultūra. Kartu su serbais ir kroatais, kurie buvo Rytų Romos imperijos įtakoje, alanai išsišakojo į bizantiškąją ir arabiškąją kultūras ir pamažu asimiliavosi su rytų slavais, Volgos totoriais ir bulgarais.
Kazimieras Vasiliauskas (1879)
Kazimieras Vasiliauskas (1879 m. kovo 17 d. Paberžėliuose, Baisogalos valsčius, Šiaulių apskritis – 1957 m. lapkričio 24 d. Kaune) – inžinierius mechanikas, profesorius, akademikas, medžiagų atsparumo ir statybinės mechanikos pradininkas Lietuvoje.
Alanai
Alanai Galijoje
Apie 370 m. alanus užvaldė hunai. Jie pasidalino į kelias grupes, iš kurių kelios iškeliavo į vakarus. Dalis tų alanų prisidėjo prie germaniškų vandalų ir švabų genčių, kai jos įsiveržė į romėnų Galiją. Gregoris Turietis Liber historiae Francorum („Frankų istorijos knygoje“) teigia, kad alanų karalius Respendialas išgelbėjo vandalus mūšyje su frankais Reino brastoje 406 m. gruodžio 31 d. Pagal Gregorį kita alanų grupė, vadovaujama Goaro, irgi persikėlė per Reiną, bet iš karto prisijungė prie romėnų ir įsikūrė Galijoje.
Goaro alanus Flavijus Etijus įkurdino keliose vietose, ypač Orleano ir Valencijos, Drome, apylinkėse. Goaro vadovaujami jie susivienijo su burgundais, kuriems vadovavo Gundaharijus, ir pasodino į sostą imperatorių Joviną. Goaro įpėdinio Sangibano vadovaujami Orleano alanai suvaidino svarbų vaidmenį atmušant Atilos hunų invaziją Katalaunijos mūšyje. Po V a. Galijos alanai buvo įtraukti į frankų ir vizigotų kovas dėl žemių ir prarado nepriklausomybę. Etijus įkurdino daug alanų Armorikoje ir netoli jos, kad numalšintų neramumus. Bretonų kalboje vardas Alan (o ne prancūziškas Alain) ir keleto miestų pavadinimai susiję su alanais. Pvz.: Allainville ir Alainville – en Beauce (Loiret), Allaines ir Allainville (Eure – et-Loir) ir Les Allains (Eure). Armorikos (Bretanės) alanai išlaikė gerų raitelių reputaciją ir mūšio lauke mėgo kovoti raiti priešingai nei jų kaimynai, kurie nulipdavo nuo arklių.
Kazimieras Vasiliauskas (1879)
Biografija
1918 m. grįžo į Lietuvą, iki 1920 m. dirbo Kelių valdybos techninio skyriaus viršininku Kaune. 1920 m. su kitais suorganizavo Aukštųjų kursų technikos skyrių ir jame dėstė. 1920–1942 m. dėstė ir Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. Nuo 1922 m. dėstė Lietuvos universitete (nuo 1930 m. VDU), įkūrė medžiagų atsparumo laboratoriją ir statybinės mechanikos katedrą, 1922–1950 m. jai vadovavo. 1927–1933 m. ir 1936–1940 m. VDU Technikos fakulteto dekanas. 1930 m. profesorius. 1939 m. technikos mokslų daktaras.
Nuo 1946 m. LSSR MA narys korespondentas. 1948–1950 m. dar ir LSSR MA Technikos instituto direktoriaus pavaduotojas. 1951–1957 m. dėstė Kauno politechnikos institute, 1951–1956 m. statybinės mechanikos katedros vedėjas. 1957 m. SSRS statybos ir architektūros akademijos akademikas. Parašė pirmuosius medžiagų atsparumo ir statybinės mechanikos vadovėlius lietuvių kalba. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Mazaliaučizna
Mazaliaučizna (arba Mazaliauskai) – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Žaslių, prie Slajos upelio.
Šiaulių rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Šiaulių rajono savivaldybės taryba – Šiaulių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Bartolomė sala
thumb|250px|Vaizdas nuo Bartolomė salos kūgio
Bartolomė sala  – vulkaninė salelė Ekvadorui priklausančio Galapagų salyno centrinėje dalyje, prie rytinio Santjago salos kranto. Plotas – 1,2 km².
Sala vulkaninės kilmės, visą ją užima užgesęs skydinis ugnikalnis (aukštis 114 m). Į jį lengva užkopti, o nuo viršuje esančios aikštelės atsiveria vazdinga panorama į Santjago ugnikalnių kūgius. Saloje gyvena pingvinai, veisiasi žalieji vėžliai.
Sala negyvenama.
Flandrijos grafystė
Flandrijos grafystė – viduramžių grafystė, gyvavusi nuo 866 m. iki 1384 m. (paskutinio Flandrijos grafo mirties) dabartinėje vakarų Belgijoje ir pietvakarių Nyderlanduose. Nuo XV a. buvo Burgundijos dinastinės imperijos sudėtyje, vėliau sudarė Habsburgų Nyderlandų dalį. Viena iš Septyniolikos Provincijų. Kaip politinis darinys Flandrija nustojo egzistuoti 1795 m., kai prancūzai užėmė Austrijos Nyderlandus.
Istorija
Valstybė įkurta 862 m., Vakarų frankų karaliaus. Flandrijos grafai buvo karaliaus ginklanešiai karūnavimo ceremonijoje. 1049 m. grafui Balduinui V pavyko iš Vokietijos atimti dalį Brabanto, kuris vėliau vadintas „Imperijos Flandrija“.
Valdant Robertui I (1071–1092 m.) Flandrija buvo galutinai christianizuota. Iki tol jos užkampiuose tebesilaikė pagoniškieji papročiai. Grafystė labai išsiplėtė ir ilgą laiką valdė Artua, kuri tik 1237 m. atsiskyrė kaip atskira valda.
Nuo XII a. pabaigos Flandrija nuolat kovojo su Prancūzija, kuri tuo metu vykdė šalies centralizaciją. 1300–1302 m. prancūzų pajėgos buvo galutinai sumuštos, ir Flandrija išsaugojo nepriklausomybę. Tačiau XIII a. Flandrija ėmė silpti. To priežastimis tapo maras, stiprėjanti ekonominė konkurencija su Anglija.
Po Nyderlandų revoliucijos Flandrija padalinta – šiauriausia jos dalis 1648 m. prijungta prie Jungtinių Nyderlandų provincijų (dabar sudaro pietinę Zelandijos provincijos dalį). Likusioji Flandrija tuo tarpu sudarė dalį Pietinių Nyderlandų. Vakarines šios Flandrijos teritorijas (iki 1678 m.) užkariavo prancūzai, valdant Pranciškui I ir Liudvikui XIV, ir jos nuo to laiko priklauso Prancūzijai.
1795 m. visą grafystę prijungus prie Prancūzijos, ji galutinai panaikinta.
Miškų kenkėjai
Miškų kenkėjai – miškininkystėje svarbi kenkėjų kategorija. Smulkiau jie skirstomi į spyglius ir lapus graužiančius kenkėjus, (lapuočių, spygliuočių) medžių liemenų, jaunuolynų (šaknų ir ūglių), vaisių ir sėklų kenkėjus.
Gajus Mucijus Scevola
thumb|220px|„Mucijus Scevola“. Lui Pjero Deseno skulptūra. [[Luvras]] Gajus Mucijus Scevola – legendinis romėnų didvyris romėnų karų su etruskais laikotarpiu.
Jaunas aristokratas iš Mucijų giminės, pirmas žinomas jos atstovas. 509 m. pr. m. e. etruskų karaliui Porsenai apgulus Romą, Scevola įsibrovė į jo stovyklą, ketindamas jį nužudyti, tačiau per klaidą užmušė panašiai apsirengusį karaliaus raštininką. Tada jis įkišo savo dešinę ranką į ugnį ir laikė tol, kol ji apanglėjo. Egzistuoja skirtingos Tito Livijaus ir Aurelijaus Viktoro versijos apie tai, kodėl Scevola taip pasielgė. Anot Livijaus, Scevola taip atsakė į Porsenos grasinimus kankinimais ir mirtimi, norėdamas parodyti, kad neturi ko bijoti. Aurelijus Viktoras rašo, jog Scevola tokiu būdu nubaudė save už savo klaidą. Po šio įvykio Porsena paleido Scevolą ir atsitraukė nuo Romos. Nuo to laiko Gajui Mucijui buvo suteiktas Scevolos prievardis, reiškiantis kairiarankį. Manoma, jog iki tol Mucijus turėjo Kordo prievardį.
Senatas Mucijui Scevolai dešiniajame Tiberio krante suteikė dirbamos žemės, kurios vėliau pradėtos vadinti Mucijaus pievomis.
Mikołaj Franciszek Rekosz
Mikalojus Pranciškus Rekošas (Rekašius, Rekošius, Nikolajus Rekošas) (rus. Николай Рекошъ; ) g. 1832 m. Virbalyje – m. 1911 m. balandžio 2 d. Kaune) – Kauno gubernijos fabrikantas, Kaune turėjęs „Minervos“ metalo liejyklą, žemvaldys, visuomenės ir politikos veikėjas. Palaidotas Virbalyje.
Biografija
Fabrikantas Mikalojus Rekošas gyvenimą praleido Kaune. Čia gyvenę Rekošai priklausė Šv. Kryžiaus (Karmelitų) bažnyčios parapijai. Parapijos mirties metrikų knygoje išlikę žinių apie fabrikanto mirties priežastį. Įrašas byloja, kad Rekošas mirė Kaune 1911 m. balandžio 2 d. nuo plaučių uždegimo, o jo kūnas balandžio 5 d. traukiniu išvežtas į Virbalį. Palaidotas jo paties apie 1860 m. statytoje Rekošų šeimos koplyčioje Virbalio kapinėse.
M. Rekošas buvo baigęs mokslus užsienyje, tarnavo carinės Rusijos valdžios įstaigose, kelias kadencijas buvo miesto dūmos deputatu, dalyvavo labdaros organizacijų veikloje. Nuo 1864 m. valdė „Minervos“ fabriką, kuris pagal testamentą po fabrikanto mirties 1911 m. atiteko jo vyriausiajam sūnui Mikalojui Rekošui.
Be „Minervos“ Kaune, jam dar priklausė dvarai Suvalkų gubernijoje - netoli Virbalio: Patilčiai, Parausiai, Patviečiai (Patwiecie-Nowy Dwór), Zalesie bei 1896 m. įgyti Sūdavos ir Skambiabalio dvarai Vižainio apylinkėse (dabar Lenkija).
Šeima
Katalikų tikėjimo Rekošų (Rekašių) šeimos kilmė nėra visiškai aiški, greičiausiai tai iš nelegalios prekybos su Prūsija praturtėjusi lietuvių valstiečių šeima, vėliau susitapatinusi su panašiai skambančią pavardę turinčiais lenkų bajorais Rokosz ir pradėjusi vartoti jų  herbą „Ostoja“. XIX a. pr. – XX a. I p. kelios Rekošų šeimos kartos gyveno Virbalyje. Fabrikanto Mikalojaus Rekošo tėvas – Pranciškus Mikalojus Rekošas (1779–1869) buvo 1832–1862 m. Virbalio, vėliau Kybartų pašto ekspeditorius, nuo 1862 m. pakeitus pašto statusą į pasienio pašto įstaigą – pasienio pašto viršininkas; apdovanotas Prūsijos 4-os klasės Raudonojo erelio ordinu, buvo palivarko Glichterowszczyzna (ar Glechstrowszczyzna) šalia miestelio savininkas, motina – Juliana Helena Ręczyńska (apie 1814–1888). Šeimoje buvo 8 vaikai, visi gimę Virbalyje. Mikalojus Pranciškus (būsimasis „Minervos“ savininkas) buvo antras sūnus.
Fabrikantas M. Rekošas buvo vedęs du kartus. Su pirmąja žmona – Antanina Petravičiūte (Antonina z Piotrowiczów Rekosz ) (apie 1835–1863) susilaukė 4 vaikų (taip rašoma žmonos nekrologe), tačiau išgyveno tik vienas – vyriausiasis Mikalojus Rekošas (Mikołaj Rekosz) (1858 arba 1862–1938?), paveldėjęs „Minervą“; palaidotas Vižainyje (dabar Lenkija).
Iš antrosios santuokos su Zofia Austutowicz Rekosz (mirė prieš 1904 m.) buvo 2 sūnūs ir 3 dukterys (visos dukros buvo ištekėjusios): Maria Lubomira Rekosz-Floryanowicz, Zenon Wincenty Rekosz (- 1939), Helena Anna Rekosz-Dowkontt (1878–1956), Tadeusz Norbert Rekosz (1880–1943), Zofia Rekosz-Labbé.
Port o Fransė
Port o Fransė  – pagrindinė gyvenvietė Prancūzijai pavaldžiose Kergeleno salose Indijos vandenyne. Įsikūrusi Gran Tero salos rytuose, prie Morbihano įlankos. Gyventojų skaičius svyruoja nuo ~60 (žiemą) iki 120 (vasarą). Yra nedidelis jūrų uostas, mokslinė stotis su laboratorijomis, radaras, biblioteka, medicinos punktas ir koplyčia.
Istorija
Port o Fransė įkurta 1944 m. 1957–1960 m. veikė ruonių skerdykla.
Serapai
Serapai arba Liublinas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio pietuose, nuo 1997 m. spalio 9 d. Svetlo miesto apygardos kaimas.
Klipščiai
Klipščiai (seniau Petraičiai) – kaimas vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, šiek tiek į rytus nuo Klaipėdos Tauralaukio mikrorajono, prie Ringelio upelio. Šalia nutiestas greitkelis.
Geceniškiai
Geceniškiai – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žemųjų Viesų.
Luzki Kolonija
Luzki Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Europos Tautinių Judėjimų Aljansas
Europos tautinių judėjimų aljansas buvo įkurtas Europos Sąjungos šalių radikaliųjų dešiniųjų partijų 2009 m. spalio 24 d. Budapešte.
Kraštutinės dešiniosios partijos susibūrė ir įkūrė aljansą siekdamos būti geriau atstovaujamos Briuselyje. Aljanso nariais steigėjais tapo: Jobbik, Judėjimas Už geresnę Vengriją (aljansas buvo įkurtas Jobbik 6-tojo kongreso metu), Prancūzijos nacionalinis frontas, Italijos Fiamma Tricolore, Švedijos nacionaldemokratai ir Belgijos nacionalinis frontas. 2009 m. lapkričio 12 d. prie Aljanso prisijungė Britanijos nacionalinė partija (BNP), Ispanijos, Portugalijos bei Ukrainos partijos.
Neurobika
Tai reguliariai atliekami multisensoriniai pratimai, kuriais stimuliuojamos bei aktyvuojamos įvairios smegenų pusrutulių sritys.
Termino „neurobika“ autorius neuromokslininkas Lawrence Katz.
Pratimai
Pratimų tikslas – aktyvizuoti, įtraukti kuo daugiau jutimų (organų), koncentruoti dėmesį į pojūčius ir juos lavinti.
Taip pat skaitykite
Mentalinė aktyvavimo treniruotė (MAT).
Bobrynecas
Bobrynecas  – miestas vidurio Ukrainoje, Kirovohrado srityje, 53 km į pietus nuo Kropivnyckio; rajono centras. Praeina Kropivnyckio–Mykolajivo kelias, veikia geležinkelio stotis. Maisto pramonė. Yra soboras (1912 m.), cerkvė. Stovi paminklai Markui Kropivnyckiui, Tarasui Ševčenkai.
Mūsų statybos
Mūsų statybos – tresto „Vilniaus statyba“ kolektyvo savaitraštis, leistas 1975–1990 m. Vilniuje.
Istorija
Leistas lietuvių ir rusų kalba. Tiražas: 1975 m. – po 1800 egz. lietuvių ir rusų k., 1990 m. – po 1500 egz. lietuvių ir rusų k.
Bandare Chomeinis
Bandare Imamas Chomeinis  – miestas pietvakarių Irane, Chuzestano provincijoje, 55 km į rytus nuo Abadano, prie Persijos įlankos (Chori Musos užutėkio). 67 700 gyventojų (2002 m.). Bandare Chomeinis Transirano geležinkeliu sujungtas su Kaspijos pakrantėje esančiu Bandare Torkemano uostu. Veikia oro uostas.
Svarbus jūrų uostas. Eksportuojama nafta, gamtinės dujos, maisto produktai, vykdoma žvejyba. Laivų statybos, naftos chemijos, tekstilės, maisto pramonė. Verčiamasi amatais.
Istorija
Iki 1979 m. Irano revoliucijos miestas vadinosi Bandare Šahpūru. Vėliau pavadintas ajatolos Ruhola Chomeinio garbei.
Teisinis pagrindas
Teisinis pagrindas (juridinis pagrindas) – pamatinė nuostata, kuria yra teisiškai remiamasi arba kas nors grindžiama.
Tinkamas teisinis pagrindas – konkreti teisės norma, kuria yra grindžiama, legitimuojama veika, procedūra, teisena, subjektinės teisės ir pareigos (ieškinys, teisinis reikalavimas). Teisinio pagrindo nebuvimas, kai jis kokiai nors veikai yra būtinas, – teisės pažeidimas. Pavyzdžiui, svetimo daikto paėmimas; tokiu atveju teisėtas daikto valdytojas turi teisę reikalauti grąžinti daiktą iš neteisėto valdymo remiantis konkrečia įstatymo (CK) norma; teisėsaugos institucijos įstatymo – BK, ATPK – pagrindu gali patraukti asmenį baudžiamojon arba administracinėn atsakomybėn).
Reikšmė
Teisinis pagrindas turi didelę reikšmę teisės taikymo, įvairių valdymo institucijų veikloje. Į teisinius gėrius gali būti kėsinamasi tik įstatymo apibrėžtais atvejais, kitaip viešojo valdymo institucijų veikla gali būti neteisėta (pvz., be jokio pagrindo policija sulaiko asmenį ir laiko daboklėje neribotą laiką; arba sulaikymo atveju, esant pagrįstam įtarimui, jis užtrunka ilgiau nei 48 h, o tolesniam sulaikymui negaunama teismo sankcijos,- tai reiškia, kad asmuo yra kalinamas neteisėtai).
Procesinis materialinių ir kitokių teisių įgyvendinimas taip pat galimas tik esant tinkamam teisiniam pagrindui.
Pazadvorijos piliakalnis
Pazadvorijos piliakalnis su gyvenviete, Padvario piliakalnis, Zomkus – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24034) Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Padvario kaime, Giedraičių seniūnija. Pasiekiamas keliu Ambraziškiai – Šešuoliai, Padvaryje, priešais Padvarių ežerėlį pasukus į dešinę rytuosna, 430 m iki sodybos – yra 100 m į rytus už sodybos, miško krašte.
Teisinis pagrindas
Socialinė legitimacija
Teisinis pagrindas yra glaudžiai susijęs ir su kitais socialiniais pagrindais (moralinis, etinis, vertybinis pagrindas), kadangi teisės taikymo veikloje patenkama į socialinių normų konkurenciją, kartais ir į koliziją. Teisėta veikla, tai yra pagrįsta teisės normomis veikla, gali sukelti visuomenės, tam tikros socialinės grupės pasipiktinimą, visuomeninius neramumus Pavyzdžiui, Turkijoje, į aukštą valstybinį postą teisėtai, t. y. turint teisinį pagrindą, pretenduojant politikui, kurio nuostatos tam tikriems socialiniams sluoksniams neįtiko, buvo prabilta apie galimą valstybinį perversmą karine jėga.
Pazadvorijos piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Grabuostos kairiojo kranto aukštumos kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 41x29 m dydžio. Jos pietvakarių krašte supiltas 20 m ilgio, 2 m aukščio, 16 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 40 m ilgio, 15 m pločio, 2 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 11 m aukščio.
Šiaurės rytų šlaitas apardytas erozijos. Piliakalnis apaugęs mišriu mišku.
Teisinis pagrindas
Socialinė legitimacija
Taigi įvairiais atvejais ir nepriekaištingas teisinis pagrindas gali būti visada socialiai kvestionuojamas, kadangi trūksta plačiųjų visuomenės sluoksnių palaikymo, moralinio, etinio ar kitokio visuomeninio pagrindimo (legitimavimo), kuris neprieštarautų visuomenės sanklodai, sanktvarkai, politiniam režimui.
Pazadvorijos piliakalnis
Piliakalnis
Šiaurinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas, 1978 m. – Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 1,46 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 984000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Įstatymo spraga
Įstatymo spraga, teisės spraga, legali spraga ( – įstatymo spraga, vacatio iuris – teisės spraga) – teisės reguliavimo spraga. Situacija, kai būtina teisiškai (su)reguliuoti visuomeninius santykius, tačiau nėra atitinkamos teisės normos (įstatymo spragos atveju – nėra tinkamos įstatymo normos, taikytinos konkrečiam atvejui).
Įstatymo spraga sudaro sąlygas pasinaudoti teise, jos teikiamomis galimybėmis (pvz., mokesčių srityje pasinaudoti teisės normomis, suteikiančias lengvatas, tuo tarpu konkretiems teisiniams santykiams turėtų būti taikomos kitokios (įstatyminės) normos, tačiau jos nėra priimtos), taip pat piktnaudžiauti, nesant tam tikrų ribojimų.
Teisės spragos būdingos valstybingumo pradžioje, taip pat atsikūrusių valstybių teisėje, kai nėra išsamaus teisinio reguliavimo (teisinės bazės), o „užkamšyti“ įstatymo spragas teisėkūros subjektai nespėja.
Teisės spraga užpildoma išleidžiant norminį teisės aktą. Teisės taikymo veikloje – visuomeniniui santykiui taikoma įstatymų arba teisės analogija.
Lietuvoje
Lietuvos Konstitucinis Teismas yra konstatavęs, kad „žemesnės galios teisės aktuose esančias teisės spragas gali užpildyti teismai ad hoc pagal savo kompetenciją spręsdami bylas dėl individualaus visuomeninio santykio ir taikydami teisę, todėl tais atvejais, kai atitinkamas teisėkūros subjektas nėra įvykdęs savo konstitucinės pareigos – nėra išleidęs teisės akto, kuriuo vietoje teisės akto, Konstitucinio Teismo nutarimu pripažinto prieštaraujančiu aukštesnės galios teisės aktui, būtų nustatytas naujas teisinis reguliavimas, teismai turi konstitucinę pareigą užtikrinti asmens, kuris kreipėsi į teismą dėl savo teisių ar laisvių pažeidimo, teises, laisves, kitas konstitucines vertybes“.
Phil Neville
Philip Neville (g. 1977 m. sausio 21 d.) – anglų futbolininkas, Anglijos rinktinės ir Everton klubo gynėjas. Nuo 2006 metų yra šio klubo kapitonas.
Karjera
Neville pradėjo treniruotis Manchester United Akademijoje, kartu su savo broliu. 1994 m. debiutavo kaip praktikantas. 2005 m. rugpjūčio 4 d. perėjo į Everton klubą ir pasirašė penkerių metų kontraktą. Naujame klube debiutavo UEFA Čempionų lygoje prieš Ispanijos klubą Villareal. Premier lygoje debiutavo prieš Manchester United. Tądien pirmąkart su broliu (Gary) susitiko priešingose komandose. Savo pirmą įvartį naujame klube įmušė 2006 m. gruodžio 30 d. žaidžiant prieš Newcastle United. 2006 m. rugpjūčio 8 d. tapo Everton klubo kapitonas. Lapkričio mėnesį du broliai susitiko dar kartą, šįkart kaip abiejų klubų kapitonai.
Anglijos rinktinė
Anglijos rinktinėje debiutavo 1996 m., savo devyniolikto gimtadienio proga, prieš Kinijos rinktinę, žaidė kartu su savo broliu. Taip pat broliai žaidė 1996 m. FA Taurės finale prieš Liverpool. Abu broliai yra kartu sužaidę 142 kartus.
Asmeninis gyvenimas
Jaunystėje Neville buvo puikus kriketininkas. Yra žaidęs U-19 Lancashire grafystės kriketo klube. Buvo Anglijos U-15 rinktinės kapitonas. Turi žmoną Julie ir du vaikus: sūnų Harvey ir dukrą Isabella.
Vinčų apylinkė
Vinčų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sasnavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gavaltuvos apylinkės.
Reuters
„Reuters“ – viena didžiausių naujienų agentūrų pasaulyje, platinanti ne tik naujienas, bet ir finansų rinkų duomenis. Agentūros padaliniai yra įrengti 200 miestų, 94 valstybėse. Centrinė būstinė įsikūrusi Londone. „Reuters“ informaciją teikia 19 kalbų. Agentūros biuruose dirba daugiau kaip 2300 darbuotojų, iš jų 1400 žurnalistų, fotoreporterių ir vaizdo operatorių.
Agentūra teikia akcijų biržų duomenis analizavimui, modeliavimui ir kitokiam apdorojimui, tokių finansinių duomenų perdavimas „Reuters“ atneša 90 % jos pelno. Be šios veiklos, „Reuters“ platina visuomeninio ir politinio pobūdžio naujienas žiniasklaidai. Pasižymi naujienų operatyvumu.
Istorija
Kompaniją Londone įkūrė Paulius Julijus Roiteris (Paul Julius Reuter), vokiečių-žydų kraujo turintis imigrantas. Pirmieji pranešimai apie Londono biržos naujienas buvo perduoti 1851 m. Lamanšo sąsiaurio dugnu nutiesta Doverio–Kalės telegrafo linija į Paryžių. Nuo 2008 m. agentūra priklauso Kanados kapitalo korporacijai „Thomson Reuters“.
Dilma Rousseff
Dilma Rusef (g. 1947 m. gruodžio 14 d.) – 36-toji Brazilijos prezidentė. Ji buvo pirmoji moteris Brazilijoje užėmusi tokias aukštas pareigas.
Rousseff tėvai yra imigrantai iš Bulgarijos. Ji gimė Belo Horizontės mieste 1947 m. gruodžio 14 d. Jaunystėje ji prisijungė prie socialistų ir jungėsi prie įvairių judėjimų, veikusių prieš karinį režimą šalyje. Nuo 1970 iki 1972 metų Rousseff buvo kalinta ir kankinta.
2002 m. Rousseff prisijungė prie tuometinio kandidato į šalies prezidentus Luiz Inácio Lula da Silva komandos rinkimuose. Jam laimėjus, Rousseff buvo paskirta šalies energetikos ministre. 2005 m. šalies politiką sukrėtus korupcijos skandalui ir pasitraukus ministrų vadovui José Dirceu, jo vietą užėmė Rousseff. Ji šiose pareigose dirbo iki 2010 m. Vėliau dėl prezidento rinkimų pasitraukė iš šio posto.
2010 m. spalio 31 d. šalies prezidente buvo išrinkta Rousseff. Ji tapo ne tik pirmąja prezidente moterimi šalyje, tačiau ir pirma ekonomiste, užimančia tokias pareigas.
2016 m. rugpjūčio 31 d. Brazilijos Senato balsavimu Rousseff buvo pašalinta nuo prezidento pareigų.
Go3 Sport 1
Go3 Sport 1 – Baltijos šalyse transliuojamas sporto TV kanalas. Jis buvo pradėtas transliuoti 2009 m. sausio 7 d. Šis kanalas kartu su „Viasat Golf“ pakeitė iki tol buvusius kanalus „Viasat Sport 2“ ir „Viasat Sport 3“. Kanalas priklauso skaitmeninės „Go3“ ir palydovinės televizijos operatoriui „Home 3“. Kanalo savininkas – „TV3 Group“.
„Go3 Sport” kanalas rodo NBA, „Eurolygos“, FIBA Čempionų lygos ir UFC kovų transliacijas. Taip pat šiame kanale rodomas Pasaulio ralio čempionatas, Europos ralio čempionatas, Lengvosios atletikos Deimantinė lyga, Prancūzijos „Ligue 1“, Ispanijos „La Liga“, Olandijos „Eredivisie“, Italijos „Serie A“ futbolo čempionatai, ATP 250, 500 ir 1000 serijos teniso turnyrai.
„Go3 Sport” transliuoja „KOK World Series” bušido turnyrus, Pasaulio ir Europos krepšinio čempionatus (taip pat ir jų atrankas) ir kitų sporto šakų varžytuves bei apžvalgines laidas.
2018 m. rugpjūčio 10 d., kanalas „Viasat Sport Baltic“ (taip jis vadinosi nuo pat kanalo pirmosios dienos 2009 m.) pakeitė pavadinimą į „TVPlay Sports“. Tų pačių metų rudenį atsirado kanalas „TVPlay Sports+“, kuriame daug dėmesio skiriama techninėms sporto šakoms, tokioms, kaip pokeris, golfas arba ekstremalus sportas. Taip pat šis kanalas leidžia vienu metu tiesiogiai transliuoti keletą svarbių sporto reginių, kurių laikas persidengia.
2019 m. gruodžio 1 d. kanalas „TVPlay Sports“ pakeitė pavadinimą į „TV3 Sport“, o „TVPlay Sports+“ – į „TV3 Sport 2“.
2021 metų pradžioje „TV3 Group“ paskelbė apie naujo sporto kanalo „TV3 Sport Open“ startą. „TV3 Sport Open“ rodo atrinktas rungtynes iš geriausių pasaulio varžybų – NBA, Eurolygos, Prancūzijos „Ligue 1“, Ispanijos „La Liga“, Olandijos „Eredivisie“, Italijos „Serie A“ čempionatų, Vokietijos futbolo taurės bei UFC. Lietuvos žiūrovai gali mėgautis ir išskirtiniu turiniu –  amerikietiškomis imtynėmis WWE (angl. „World Wrestling Entertainment“), „Formulės E“ lenktynėmis, Europos taurės, FIBA Čempionų lygos ir Ispanijos „Liga Endesa“ krepšinio rungtynėmis, Pasaulio motokroso čempionatu MXGP, „Speedway“ GP lenktynėmis ir kitomis sporto varžybomis.
Iš viso „Go3 Sport“ kanalai per metus parodo daugiau nei 3000 valandų tiesioginių transliacijų ir apie 1500 sporto renginių kasmet aukštos raiškos (HD) formatu su lietuvišku, latvišku ir estišku komentavimu. „Go3 Sport“ TV kanalo pavadinimas buvo pakeistas iš „TV3 Sport“ nuo rugpjūčio 8 dienos paskelbus ir naujo sezono pradžią, kartu su „Go3 Films“ filmo kanalo pavadinimu, kuris taip pat tą pačią dieną buvo pakeistas iš „TV3 Film“.
Mo (upė)
Mo – upė, tekanti Togo ir Ganos teritorijomis. Upė prasideda Toge ir teka į vakarus, sudarydama trumpą dalį tarptautinės sienos tarp Togo ir Ganos. Upės žiotys Voltos tvenkinyje Ganoje.
Europos Integracijos Komitetas
Europos Integracijos Komitetas – įkurtas 1996 m. spalio 1 d. Lenkijos valstybinė institucija, atsakinga už Lenkijos integracijos į Europos Sąjungą koordinavimą. Ši institucija buvo panaikinta 2010 m. sausio 1 d. ir ją pakeitė Europos Reikalų Komitetas, kuris buvo prijungtas prie Lenkijos užsienio reikalų ministerijos.
Konstitucijos dienos
thumb|KoDi logo Konstitucijos dienos (KoDi) – kiekvienais metais Vilniaus universiteto (VU) studentų atstovybės Teisės fakultete (VU SA TF) organizuojamas nekomercinis projektas, siekiantis atkreipti visuomenės dėmesį į pagrindinio šalies įstatymo - Konstitucijos - reikšmę.
Minėdama 1992 m. spalio 25 dieną visuotiniame referendume priimtą Konstituciją ir joje įtvirtintas vertybes VU Teisės fakulteto Studentų atstovybė Lietuvos Respublikos piliečius kviečia dalyvauti renginiuose, skatinančiuose ugdyti pagarbą teisinei valstybei ir pagrindiniam jos įstatymui, formuojančiuose piliečių teisinę savimonę ir mažinančiuose atotrūkį, esantį tarp žmonių ir teisės.
Ilgametis Konstitucijos dienų globėjas - J.E. prezidentas Valdas Adamkus.
Konferencija
Konferencija - tradicija tapęs KoDi renginys, kurio metu kiekvienais metais vis kita, tuo metu aktualiausia, tema pasisako autoritetingi ir plačiai žinomi visuomenės veikėjai. Konferencijos metu teikiama Konstitucijos taurė – vardinė Konstitucija asmeniui, kuris tais metais apgynė savo konstitucines teises.
Konstitucijų dalinimas, švietimas
Kasmet apie 400 LR Konstitucijų išdalinama Vilniaus aikštėse. Taip siekiama ne tik Vilniaus universiteto Teisės fakulteto bendruomenę, bet ir Vilniaus gyventojus bei miesto svečius supažindinti su Konstitucija, jos reikšme bei parodyti ją kaip vieną iš darnios, teisingos, atviros visuomenės pagrindų.
2010 m. M. Mažvydo bibliotekoje teisines konsultacijas teikė VU Teisės klinikos praktikantai, IV–V kurso Teisės fakulteto studentai.
2015 - 2016 m. Konstitucijos dienos prasideda koncertu, Konstitucijų dalinimu bei nemokamomis VU Teisės klinikos praktikantų tesinėmis konsulacijomis V. Kudirkos aištėje.
Vakarinė dalis
Šv. Jonų bažnyčioje vykstantis nemokamas koncertas užbaigia KoDi renginių ciklą. Kiekvienais metais dalyviams koncertuoja vis kitas Lietuvos atlikėjas.
Kino diena
2009 - 2011 m. buvo įgyvendinta idėja „Coffee Inn“ kavinėse rodyti lietuviškus filmus.
2013 m. buvo rodomas filmas "Kaip mes žaidėme revoliuciją". Po filmo buvo organizuojamas susitikimas su Algirdu Kaušpėdu bei režisiere Giedre Žickyte.
2014 m. buvo rodomas filmas "Nematomas frontas". Po filmo buvo organizuojama diskusija su Remigijumi Šimašiumi ir filmų platintojų atstove Andre Balžekiene.
2015 m. buvo rodomas filmas apie bene ryškiausią Lietuvos nepriklausomybės atgavimo laikų ekologinį ir etnologinį judėjimą „Atgaja“.
2016 m. buvo rodomas filmas "Misija: Baltijos kelias", po kurios sekė diskusija su filmo kūrėjais.
Lakotos Respublika
thumb|250px|Lakotos teritorija Lakotos Respublika – valstybe besiskelbiąs kraštas JAV teritorijoje, Šiaurės ir Pietų Dakotos, Vajomingo, Nebraskos ir Montanos valstijose. Apima ~200 tūkst. km² plotą. Sostinė (neoficiali) – Porkupinas.
Lakotos valstybę 2007 m. gruodžio 19 d. paskelbė indėnų lakotų organizacija „Lakotos Laisvės Delegacija“. Lyderis – indėnų teisių gynimo aktyvistas Russell Means (Oyate Wacinyapin). Lakotai nepriklausomybę grindžia sutarties su JAV vyriausybe nutraukimu ir pasirinkimo laisve.
Lakotos Respublikos egzistavimo galimybę atmeta JAV, jos nepripažino jokia užsienio valstybė, tačiau kai kurios šalys yra linkusios palaikyti (Venesuela, Bolivija, Airija ir kt.).
Švenčionių rajono savivaldybės taryba
miniatiūra|Švenčionių rajono savivaldybės tarybos frakcijos 2019-2023 m. kadencijoje: {{legend|#EDF112|Lietuvos laisvės sąjungos (liberalų) frakcija: 16 }} {{legend|#F1A5C5|Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų aljanso koalicijos „Krikščioniškų šeimų sąjunga“ frakcija: 4 }} {{legend|#30B61E|Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos frakcija: 3 }} {{legend|#2407FF|Darbo partijos frakcija: 2 }} Švenčionių rajono savivaldybės taryba – Švenčionių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Trušeliai
Trušeliai – kaimas vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 2 km į rytus nuo Klaipėdos Tauralaukio mikrorajono, šalia Eketės upelio. Pastaraisiais metais Trušeliuose intensyviai vyksta individualių gyvenamųjų namų statybos.
Kretuono gyvenvietės
thumb|Narvos kultūros puodas Kretuono gyvenvietės – neolito ir bronzos amžiaus gyvenvietės Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, Kretuono ežero rytiniame krante, Reškutėnų kaime (Švenčionėlių seniūnija) ir jo apylinkėse.
Tyrimai
Kretuono gyvenvietės archeologinius tyrimus 1979 ir 1996–1997 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, tyrimų vadovas Algirdas Girininkas.
I gyvenvietė
Pirmoji gyvenvietė yra 1,5 km į vakarus nuo kaimo, abipus bevardžio upelio, įtekančio į Kretuono ežerą, 1,2 km į šiaurės rytus nuo Kretuono ežero Didžiosios salos, 530 m į pietus nuo Žaugėdos senvagės, 450 m į šiaurės vakarus nuo Reškutėnų piliakalnio. Gyvenvietės teritorija apima daugiau kaip 10,5 ha.
1996 ir 1997 m. ištirta 140 m². Aptikti 2 kultūriniai sluoksniai. Apatiniame sluoksnyje, priskiriamame III tūkstantmečiui iki m.e., rasta Narvos kultūros keramikos – plokščiadugnių ir smailiadugnių puodų, pailgų dubenėlių, titnago, kaulo ir rago dirbinių – strėlių antgalių, durklų, peilių, grąžtų, ylų, žeberklų, kabučių iš žvėrių dantų.
Viršutiniame sluoksnyje (III tūkstantmečio iki m.e. pabaiga – II tūkstantmečio iki m.e. pradžia) aptikta virvelinės keramikos – plokščiadugnių profiliuotomis sienelėmis puodų, taurių, dubenėlių, taip pat titnaginių trikampių strėlių antgalių, grandukų, gremžtukų, akmens kirvių, tinko pasvarėlių, kaulo žeberklų, ylų.
II gyvenvietė
Apie 1 km nuo pirmosios, kaimo vakariniame pakraštyje, yra antroji gyvenvietė. Joje rasta titnaginių gremžtukų, grandukų, strėlių antgalių, virvelinės keramikos, 40 x 35 m dydžio židinio liekanų.
III gyvenvietė
Trečioji gyvenvietė yra abipus bevardžio upelio žiočių. Rasta dviejų stulpinės konstrukcijos pastatų liekanų, ūkinių duobių, židinių, daug titnago dirbinių (ietigalių, lancetinių ir trikampių strėlių antgalių, peilių, kirvių gludintais ašmenimis, grąžtų), kaulo ir rago žeberklų, ylų, kaplių, įtveriamųjų kirvių, papuošalų (antropomorfinių kabučių), metalo liejimo forma, lipdytos keramikos, būdingos vėlyvajai Narvos kultūrai, šukinės-duobelinės keramikos puodų šukių, bei Rytų Trzcinieco kultūrai būdingas suskilęs puodas. Gyvenvietė datuojama XV a. – XIV a. prieš m.e. Radinius saugo Nalšios muziejus (Švenčionys) ir Lietuvos nacionalinis muziejus.
Ilinojaus universitetas
Ilinojaus universitetas  – vienas didžiausių JAV universitetų Ilinojaus valstijoje, kurį sudaro 3 universitetai:
Istorija
Ilinojaus universitetas įsteigtas 1867 m., iki 1885 m. Ilinojaus pramonės universitetas, atidarytas 1868 m. kovo 2 d., 1982 m. reorganizuotas. Universiteto vadovas – prezidentas, renkamas 4 metams. Kiekvienam iš grupės universitetų vadovauja kancleris.
Ilinojaus universiteto leidykla įkurta 1918 m., ji kasmet išleidžia apie 120 pavadinimų knygų, 26 periodinius leidinius. 11 universiteto mokslininkų yra gavę Nobelio premiją.
Kiti universitetai
Be Ilinojaus universiteto Ilinojaus valstijoje veikia:
Šalniškės apylinkė
Šalniškės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kazlų Rūdos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gavaltuvos apylinkės.
Moložev Viešas
Moložev Viešas  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Mazgaigalis
Mazgaigalis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Berčiūnų, prie Liberiškio tvenkinio.
Kretuonų pilkapynas
Kretuonų pilkapynas, dar vadinamas Guronais (A1080 P) ir (A1081 P) – pilkapynas Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 1,4 km į vakarus nuo Kretuonų kaimo, 2 km į pietvakarius nuo Kretuono ir 0,6 km į šiaurę ir šiaurės vakarus nuo Švento ežerų, abipus geležinkelio Vilnius-Turmantas, Šventelės ir Pakretuonės miške, 100-ojo kvartalo šiaurės vakarų ir pietryčių dalyse bei 107-ojo kvartalo rytinėje ir pietrytinėje dalyse.
Pilkapynas
Apie 4 ha plote yra 413 pilkapių, kurie išsidėstę daugiau, kaip 1 km ilgio juosta ir sudaro dvi pilkapių grupes. Vieną grupę nuo kitos skiria 150 m. Daugumos pilkapių sampilai yra 8–10 m skersmens ir 1,5 m aukščio. Sampilus juosia kelios duobės arba griovys, VI a. – VII a. pilkapiai buvo apkrauti įvairaus dydžio akmenų vainikais.
Tyrimai
Pilkapių archeologinius tyrimus 1976–1980 m. atliko Istorijos ir etnografijos muziejus, tyrimų vadovė Eugenija Butėnienė. Archeologai ištyrė 54 pilkapius.
Kai kuriuose pilkapiuose aptikta akmenų vainikų fragmentų. Pilkapiuose rasta VI a. – XI a. kapų; dalis pilkapių buvo tušti. Mirusieji laidoti sudeginti, su įkapėmis (jų nedaug) pailgose duobėse. Pilkapyne rasta įmovinių ietigalių, pentininių kirvių, žalvarinių papuošalų, kurių dauguma sulaužyti, molinių puodelių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
FC Ulaanbaatar
„Ulan Batoro futbolo klubas“ – Mongolijos futbolo klubas iš Ulan Batoro miesto.
Namų rungtynes žaidžia MFF futbolo centro stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 1994 m. Žaidžia elito lygoje. 2011 m. tapo šalies čempionais.
2018 m. komandai vadovavo treneris Marko Ragini, kuris savo laiku (2014 m.) yra dirbęs su Alytaus „Dainava“.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Mūsų tiesa
Mūsų tiesa – JAV lietuvių socialistų sąjungos dvisavaitis laikraštis, leistas 1919 m. vasario 14-vasario 24 d. Filadelfijoje ir Niujorke.
Redaktoriai Kazimieras Vidikas, V. Rudaitis.
King Power stadionas
King Power Stadium yra futbolo stadionas Lesteryje, Anglijoje. Stadione, talpinančiame 32 500 žiūrovų, nuo 2002 m. liepos mėnesio namų rungtynes žaidžia Leicester City futbolo klubas. Nuo 1891 iki 2002 m. klubas žaidė Filbert Street stadione. Stadionas pavadintas „King Power“ kompanijos, kuri, kaip ir futbolo klubas, priklauso Vichai Raksriaksorn, vardu. Ankstesnis stadiono pavadinimas buvo Walkers Stadium.
Treniruotė
Treniruotė, Treniravimas – tikslingas žmogaus fizinių ar psichinių savybių ugdymas, stiprinimas, lavinimas; organizmo, psichikos savybių ir galimybių plėtimas.
Tikslai
Remiantis 3 aspektais galima išskirti:
Objektas
Treniruojamas greitis, jėga, ištvermė, judrumas, koordinacija, orientacija.
Ribinių krūvių teorija
Kuo sudėtingesnė kliūtis, tuo labiau aktyvinami rezervai, iki maksimalių galimybių įtempiamos jėgos.
Aš lieku (2007)
Aš lieku – 2007 m. rusų režisieriaus Kareno Oganesiano drama ir skirtas Andrejaus Krasko  atminimui.
Filmo premjera įvyko 2007 m. balandžio 1 d. Rusijoje.
Aktoriai
ir kt.
Siužetas
Daugelis įtaria, kad po mirties gyvenimas nesibaigia. Realistas ir į viską skeptiškai žiūrintis gydytojas Viktoras Tyrsa tokias niekais niekuomet netikėjo. Kol dėka neatsargiai mesto boulingo kamuolio pateko į komą. Jo kūnas ir siela drauge su tokias pačiais kaip jis - jau nepriklausančiais šiam pasauliui, bet dar nepriimtais į kitą, persikelia į dykynę. Štai tada ir suprato Viktoras Tyrsa, kad iki tol gyventas laikas ne toks jau ir blogas, o sugrįžti atgal dar yra dėl ko...
Senoji Egipto karalystė
thumb|right|180px|Faraono [[Mikerinas|Mikerino ir jo žmonos karalienės Kchamerernebtis II statula. Originalas iš jo Gizos slėnio šventyklos, dabar eksponuojama Bostono muziejuje.]] Senoji karalystė – Egipto valstybės laikotarpis nuo apie 2650 iki 2175 m. pr. m. e. Dėl savo galios vadinama „Aukso karalyste“. Apima 3−6 faraonų dinastijų valdymą. Šiuo laikotarpiu pastatytos garsiausios Egipto piramidės Gizoje ir Sakaroje (Dahšūre, Abusire).
Senąją karalystę pradėjo 3 dinastijos faraonas Džoseras. Senoji karalystė baigė egzistuoti su 6 dinastijos faraono Pepio II mirtimi.
Istorija
Senosios karalystės laikais faraonai buvo laikomi dievais. Jų autoritetas buvo neginčijamas. Nuo 3 dinastijos suintensyvėjo Maat mokymas apie darnos sukūrimą pasaulyje bei chaoso užbaigimą. Valstybės reikalus tvarkė pareigūnų vyriausybė, vadovaujama vizirio. Minėtiems pareigūnams buvo pavaldžios abiejų karalysčių pirmykštės teritorinės bendruomenės, performuotos į provincijas, kurioms vadovavo faraono vietininkai. Tuo metu pradėta surašinėti gyventojus ir reguliariai matuoti Nilo vandens lygį. Taip pat paplito hieroglifinis raštas.
Ypač suklestėjo Memfio miestas. Memfis buvo svarbus miestas, tačiau visos religinės galios neturėjo. Svarbesniu laikytas toje pačioje srityje įsikūręs Heliopolis, kuriame kilo garsioji mitinė Heliopolio Eneada bei buvo sukurti pirmieji mitai apie pasaulio sukūrimą. Didikai ir faraonai savo kapus statėsi Sakaroje bei Gizoje, kur iki šių dienų išliko didžiuliai kapinynai. Džoseris pastatė pirmąją piramidę istorijoje − laiptuotąją Džoserio piramidę Sakaroje. Netoliese Sechemchetas paliko nebaigtą savo laiptuotą piramidę. Sneferu priklauso trys piramidės: viena Meidume (Meidumo piramidė) ir dvi Dahšūre (Lenktoji ir Raudonoji piramidės). Iš sekančių penkių faraonų trys (Cheopsas, Chefrenas ir Mikerinas) pastatė piramides Gizoje, Džedefrė − piramidę Abu Roaše ir Šapseskafas − didžiulę mastabą Sakaroje. Dar nenustatytas 4 dinastijos faraonas, regis, paliko piramidės kompleksą Zavijet el Erijane (prie Gizos). thumb|left|220px| [[Gizos piramidės]]
4 dinastijos faraonai sustiprino saulės dievo Ra kultą prisiimdami titulą „Ra sūnus“. Didžiulės statybos ir provizijos rinkimas faraonų kapams prisidėjo prie centrinės valdžios stiprinimo, tačiau beveik aišku, kad atsiliepė likusios Egipto visuomenės gerovei neigiamai. Kitų reikšmingų 4 dinastijos statinių ne Memfio miesto periferijose neaptikta. Faraonai aukštiems pareigūnams dalijo didelius žemės plotus Žemutinio Egipto nomuose. Žemę dirbantys neturėjo teisės jos palikti ir didelę dalį derliaus ir pajamų sumokėdavo mokesčiais. Statyboms buvo pasitelkiami valstiečiai po pjūties darbų. Statybų organizavimas, darbininkų aprūpinimas tikriausiai buvo ne menkesnis Senovės Egipto visuomenės pasiekimas nei pačių piramidžių pastatymas. Palermo akmenyje užsiminta apie egiptiečių karinę ekspediciją į Žemutinę Nubiją Sneferu laikais, kur jie įkūrė Bucheno miestelį. Tikriausiai buvo jų gyvenvietės palei Nilą nuo Bucheno Nubijoje iki Elefantino, tačiau nieko iš 4 dinastijos laikų čia nerasta. Egiptiečiai tikriausiai plėšė (gabeno) vietos resursus išimtinai Memfio faraonų ir diduomenės naudai. Sneferu istorijoje prisimenamas geru valdovu, kai Cheopsas ir Chefrenas − tironais.