cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zomiai
Istorija
Mianmaro zomiai po nepriklausomybės buvo inkorporuoti į Mianmaro valstybę kaip viena iš pagrindinių rasių – činai, ir buvo pripažintos 53 jų gentys. Tačiau po karinio perversmo prieš juos buvo pradėta taikyti diskriminacinė politika, pirmiausia nulemta krikščioniškos kultūros budistinės daugumos valstybėje. Situacija dar labiau komplikavosi po 1988 m., kuomet persekiojimas prieš činus įgavo pagreitį ir inspiravo jų sukarintos organizacijos Činų nacionalinės armijos įkūrimą. Žudymai, prievartavimai, persekiojimas, o taip pat terorizmas iš pačių činų pusės lėmė sparčias činų migracijas į Indiją bei Bangladešą.
Kultūra
thumb|left|Mizoramo zomiai Zomiai gyvena pasidalinę bendruomenėmis, kurių mažiausia yra kaimas (kho). Kiekvienas kaimas turi seniūną (haosa), kuriam padeda semangas, atsakingas už administravimą, ir pačiongas, atsakingas už apsaugą. Bendruomenės teritorija yra žinoma terminu ram.
Kaimų susivienijimai yra žinomi kaip lhang, o didesni susivienijimai vadinami gamkai. Indijoje dauguma zomių turi bendrą valdymo organą, sueigą vadinamą kuki Inpi, kurį atstovauja vyriausias seniūnas kumpi.
Teruelio provincija
Teruelio provincija  – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies šiaurės rytuose, pietinėje Aragono regiono dalyje. Administracinis centras – Teruelis. Ribojasi su Taragonos, Kasteljono, Valensijos (įskaitant ir Rinkon de Ademuso eksklavą), Kuenkos, Gvadalacharos ir Saragosos provincijomis.
Provincijos plotas – 14 809 km². 144 607 gyventojai (2011 m. duomenys). Ketvirtadalis iš jų gyveno Teruelyje. Teruelio provincija sudaryta iš 236-ių savivaldybių. Daugiau nei pusė iš jų yra kaimai, o gyventojų skaičius neviršija 200-us žmonių. Provincijoje kalbama ispanų ir katalonų kalbomis. Daug žmonių iš provincijos emigravo XX a. vid., užsidarius kasykloms.
Kalandos miestelyje gimė ispanų kino režisierius Luis Buñuel.
Karnai
Karnai (Carni, ) – klasikinės antikos laikais Rytų Alpėse, Noriką ir Veneciją  skiriančiose kalnuotose vietovėse gyvenusi gentis, vėliau migravusi toliau į šiaurės rytus. Tikriausiai jie buvo indoeuropiečių kilmės. Nuo karnų vardo kilęs šiuolaikinės Karintijos pavadinimas.
Jų gyvenamoji teritorija nėra iki galo aiški: Strabono manymu, karnai gyveno kalnuose, o Ptolemėjus nurodo jų miestus buvus prie Adrijos jūros.
Tikriausiai su karnais susiję Karnijos, Karantanijos, Karniolos ir Karintijos pavadinimai, taip pat Karnovijos Tešino Silezijoje.
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose karnai minimi 186 m. pr. m. e., kai apie 50 000 karnų (ginkluotų vyrų, moterų ir vaikų) iš kalnų atėjo į lygumas (kur anksčiau jie paprastai žiemodavo) ir ant kalvos įkūrė įtvirtintą Akilėjos gyvenvietę.
Romėnai privertė karnus grįžti į kalnus ir jų gyvenvietę sugriovė. Publijus Scipijonas Nasika, Gajus Flaminijus ir Liucijus Manlijus prie respublikos šiaurės rytų sienos įkūrė naują gynybinę gyvenvietę. Pagal buvusią karnų gyvenvietę romėniškoji buvo pavadinta panašiai – Akvilėja.
Kad sulaikytų romėnų veržimąsi ir užgrobtų derlingas bei patogesnes gyventi lygumas, karnai pamėgino sudaryti sąjungą, pavyzdžiui, su istrais, japodais ir tauriskais. Savo ruožtu romėnai, suvokdami karnų pavojingumą ir ketindami išplėsti savo teritoriją, į šiaurės rytus nusiuntė konsulo Marko Emilijaus Skauro legionus, jis 115 m. pr. m. e. lapkričio 15 d. mūšyje karnus sutriuškino.
Pavergti romėnų karnai gavo leidimą apgyvendinti ir kolonizuoti lygumą tarp Alpių papėdžių ir Livencos upės – teritoriją, kurią jie anksčiau, konfliktuodami su romėnais ir venetais, bandė apgyvendinti.
Dinslakenas
Dinslakenas  – miestas šiaurės vakarų Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Reino slėnyje, į šiaurės vakarus nuo Eseno, 15 km į šiaurę nuo Duisburgo, Reino-Rūro aglomeracijoje. Maisto pakuočių gamyba, metalurgija, naftos perdirbimas. Yra viduramžiška Šv. Vincento bažnyčia.
Istorija
Dinslakenas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1147 m. Miesto teisės suteiktos 1935 m. Iki 2006 m. apylinkėse buvo kasamos akmens anglys.
Char 2C
Char 2C dar yra žinomas kaip FCM 2C, tai prancūziškas sunkusis tankas. Pradėtas konstruoti Pirmojo pasaulinio karo metu, tačiau dalyvavęs II pasauliniame kare. Šis tankas yra pats didžiausias iš suprojektuotų, pagamintų ir dalyvavusių kovose tankų.
Projektavimas
A projektas. Tanko ilgis 6,92 m, 30 tonų svoris, varyti turėjo 2 Renault varikliai po 200 AG. 75 mm patranka kaip pagrindinis ginklas.
Kartų solidarumo sąjunga – Santalka Lietuvai
2020 m. sausį pakeitė pavadinimą ir iš Kartų solidarumo partijos tapo Kartų solidarumo sąjunga – „Santalka Lietuvai“, jos pirmininku išrinktas buvęs kandidatas į prezidentus, filosofas Arvydas Juozaitis.
Char 2C
Projektavimas
B projektas. 7,39 m ilgio, 45 tonų svorio. Turėjo būti montuojamas vienas 380 AG galios variklis. Pagrindinis ginklas 75 mm patranka, antriniai ginklai, du kulkosvaidžiai.
C projektas. 9,31 m ilgio, 62 tonų svorio, keturių variklių po 110 AG veikiantys hibridiniu principu, benzininiai varikliai turėjo gaminti elektrą elektrinei pavarai.
Prancūzų karinei vadovybei neįtikus, 1916 m. vasario 1 d. projektas buvo atšauktas. Nė vienas prototipas nebuvo užsakytas pagaminti.
1916 m. vasario 7 d. pagal karinės vadovybės siūlymus, buvo paruošti nauji prototipų pasiūlymai:
FCM 1A
1917 m. buvo pagamintas demonstracijoms FCM 1A tankas. Jis buvo 8,35 m ilgio, 2,8 m pločio, 1,98 m aukščio korpusas, o su bokšteliu tanko aukštis siekė 3 metrus. Šis gaminys buvo pirmasis tankas, apsaugotas nuo galingo sprogimo pramušimo iš prieštankinio ginklo. Tanko priekis ir visas bokštelis buvo dengtas 35 mm plieno šarvais, korpuso viršus turėjo 15 mm šarvą, šonai ir galas buvo apsaugoti 21 mm šarvo sluoksniu. Bendras versijos svoris siekė 41,4 tonos.
Pradžioje planuota, jog šį tanką turėjo valdyti 7 žmonės, tačiau perskirsčius įgulos užduotis, jam valdyti užteko 6 žmonių.
Šiame prototipe buvo vienas Renault pagamintas 12 cilindrų variklis, turintis 220 AG, kuris prie 1200 apsukų per minutę leido pasiekti 10 km/h greitį. Minimalus tanko greitis buvo 2 km/h. Turėjo mechaninę transmisiją su diskine pavara. O 600 mm pločio vikšrai leido pasiekti 0,6 kg/cm² spaudimo į žemę rodiklį.
Po sėkmingo demonstracinio pasirodymo nuspręsta pagaminti 100 tankų, tačiau greitai projektas buvo nutrauktas nepagaminus nė vieno iš planuotų tankų.
Char 2C
1919 m. balandį prisimintas sunkiojo tanko projektas, buvo užsakyta patobulinti FCM 1A projektą.
Naujasis tankas gavo 45 mm storio priekinius šarvus, šonų ir galo apsauga padidinta iki 22 mm šarvo plokščių. Korpusas buvo prailgintas iki 12 metrų. Tankas svėrė 69 tonas. Jį varė du varikliai po 200 AG, sujungti elektrine transmisija, kuri leido pasiekti maksimalų 15 km/h greitį. Visame tanke išdėstyti 7 bakai leido sutalpinti 1260l kuro, kas užtikrino 140 km veikimo nuotolį. Turėjo 75 mm patranką.
Įgulą sudarė 12 žmonių: vairuotojas, tanko vadas, taikytojas, užtaisytojas, keturi kulkosvaidininkai, mechanikas, elektrikas, mechaniko arba elektriko padėjėjas, radijo ryšio operatorius.
Kaip ir buvo planuota, pagaminta 10 tankų, visi jie buvo pavadinti pagal istorines Prancūzijos provincijas: Anžu, Beri, Bretanė, Elzasas, Normandija, Pikardija, Provansas, Puatu, Turenas ir Šampanė. 1939 m. tankas „Normandija“ buvo pervadintas į „Larraine“.
Operacijos
Tankai daugiausiai naudoti propagandai, tačiau prasidėjus 1939 m. mobilizacijai buvo įtraukti į 51-ojo bataliono sudėtį ir atgabenti prie Zigfrido linijos.
Prasidėjus karui, 1940 m. birželio 10 d., geležinkeliu bandyta išgabenti tankus į pietų Prancūziją, tačiau vokiečiams susprogdinus traukinį nutarta tankus susprogdinti. Mažiausiai sprogdinimų pažeistas tankas „Šampanė“ buvo nacių pagrobta ir kaip karo trofėjus atgabenta į Berlyną. Šis tankas paslaptingai dingo 1948 m. Rytų Vokietijoje.
Dilingenas
Dilingenas, pilnai Dilingenas prie Dunojaus  – miestas pietų Vokietijoje, Bavarijoje, prie Dunojaus upės; rajono centras. Elektronikos pramonė („Bosch“ gamykla). Yra jėzuitų universitetas su bažnyčia, apylinkėse rastas VI–VII a. alemanų pilkapynas.
Istorija
X–XIII a. miestas buvo Dilingeno grafystės sostinė. 1258 m. Dilingenas tapo Augsburgo kunigaikštystės-vyskupystės valda. Prasidėjus reformacijai, miestas tapo kunigaikštystės sostine ir svarbiu kontrreformacijos centru. 1549 m. jėzuitai įsteigė Dilingeno universitetą, kuriame XVI–XVII a. studijavo LDK didikai (keturi Radvilos, Kristupas Zaviša, Albertas Nemira, Jonas Nemira). 1803 m. universitetą uždarė Napoleonas.
Lietuviai
Po II pasaulinio karo veikė Dilingeno pabėgėlių stovykla (už 5 km, Launigene), kurioje apsistojo daug lietuvių (1946 m. – ~1000). Jie čia subūrė Lietuvių sąjungos skyrių (pirmininkai: V. J. Dunčia, A. Dagilis, J. Valiukonis), Lietuvos Raudonojo Kryžiaus skyrių, veikė pradžios mokykla, vaikų darželis, gimnazija, ateitininkų, skautų būreliai, tautinių šokių grupė, scenos mėgėjų būrelis, krepšinio ir tinklinio komandos, įsteigtas choras (mišrus ir vyrų), vyrų kvartetas, instrumentinis ansamblis. 1945–1949 m. Dilingeno lietuviai leido laikraštį „Mūsų kelias“, išleido vadovėlių, biuletenių. Po 1949 m. dauguma lietuvių išvyko į JAV, 1954 m. jų buvo likę 36.
E41 (vandens kelias)
E41 – tarptautinės reikšmės vidaus vandenų laivybos kelias Nemuno upėje, Lietuvoje. Kelias jungią Klaipėdos valstybinį jūrų uostą ir Kauno krovinių uostą. Bendrasis kelio ilgis – 291,2 km. Navigacija trunka iki 206 parų (balandžio 16 – lapkričio 7 d.), priklausomai nuo atskirų ruožų navigacijos trukmės.
Iki 2023 m. pabaigos planuojama kelią modernizuoti ir pritaikyti elektrinėms baržoms. Projekto vertė – 28 mln. eurų.
Istorija
2006 m. „Vidaus vandens kelių direkcijos“ užsakymu buvo atlikta galimybių studija „Kompleksinis vidaus vandenų kelio Nemuno upe ir Kuršių mariomis Klaipėda–Kaunas sutvarkymas pritaikant krovininei ir keleivinei laivybai“. 2010 m. studija buvo papildyta. Įvertinant vidaus vandenų kelių tinklo sujungimo su Klaipėdos valstybiniu jūrų uostu bei integracijos į Vakarų Europos vidaus vandenų kelių tinklą perspektyvas, nuspręsta, kad tarptautinės reikšmės vidaus vandenų kelią E41 Nemuno upe ir Kuršių mariomis ekonominiu požiūriu tikslinga modernizuoti. Kuriant reikiamą infrastruktūrą tarptautinės reikšmės vidaus vandenų kelyje E41 Nemunu ir Kuršių mariomis, pagal parengtą techninę dokumentaciją buvo suplanuota pastatyti krovininę prieplauką Kaune, Marvelėje. Kauno miesto taryba pritarė, kad būtų rengiami Bendrojo plano pakeitimai, atveriantys kelią Kauno krovinių uosto statyboms.
2019 m. Klaipėdos universitetas sudarė kelio skaitmeninį modelį.
Techniniai pajėgumai
Kelio E41 ruožui Klaipėda–Jurbarkas nustatyti šie matmenys: laivų ilgis – 100 m, plotis – 10 m, kelio gylis – 1,50 m; ruožui Jurbarkas–Kaunas: laivų ilgis – 100 m, plotis – 10 m, kelio gylis – 1,20 m.
Kaunas – Europos kultūros sostinė 2022
„Kaunas – Europos kultūros sostinė 2022“ (sutr. „Kaunas 2022“) – Europos kultūros sostinės realizavimo projektas, vykdytas 2017–2023 m.
Pasiruošimas
2012 m. Kauno bienalės vadovei Virginijai Vitkienei kilo idėja Kaunui kandidatuoti Europos kultūros sostinių projekte. Pasitarus su kultūrininkais ir Kauno miesto savivaldybe, nuspręsta teikti paraišką. V. Vitkienė tapo projekto vadove.
2015 m. Kultūros ministerijai paskelbus Europos kultūros sostinės atranką, Kaunas pasisiūlė su šūkiu „Iš laikinosios į šiuolaikinę“. Deklaruotas programos tikslas – miesto transformavimas į šiuolaikinę kultūros sostinę pasitelkiant naujo mito miestui kūrimą ir bendrakūrybos metodus. 2017 m. Kaunas laimėjo Europos kultūros sostinės 2022-aisiais titulą. Programai įgyvendinti įkurta VšĮ „Kaunas 2022“.
Šiuolaikinio Kauno mito trilogija
Pasak organizatorių, idėja transformuoti miestą pasitelkiant mitą buvo unikali, iki šiol joks miestas nebandė kurti šiuolaikinio mito. Pagrindinis mito herojus – Kauno Žvėris. Miesto transformacija buvo suskirstyta į tris Šiuolaikinio Kauno Mito Trilogijos veiksmus, žymėjusius ir didžiausius „Kaunas 2022“ renginius:
Kiekvieną dalį kūrė ir realizavo lietuviai ir užsieniečiai. Viso „Kaunas 2022“ programą įgyvendino 19 tūkst. menininkų, tarp kurių tokie kūrėjai kaip Marina Abramović, Philip Miller, William Kentridge, Yoko Ono, Jenny Kagan, Robert Wilson ir kt.
Programos kryptys
Modernizmas ateičiai – skatino bendruomenių sąmoningumą ir ryšį su Kauno modernizmo paveldu, kurdami naujus kūrybinius projektus ir stiprindami šio paveldo aktualumą Europos mastu.
Dizainas laimei – Kūrė naują supratimą apie patogų ir visiems prieinamą miestą ir miestietiškumą, paremtą dizainerių bei aplinkos specialistų rekomendacijomis.
Atminties biuras – rinko žmonių istorijas, jas garsino ir siekė žadinti daugiatautę Kauno miesto ir rajono atmintį, stiprinti bendravimą tarp skirtingų čia gyvenančių bendruomenių.
Mitinis Žvėris – pramoginis programos elementas. Ruošė didžiųjų 2022 metų renginių siužetus, pasitelkdamas visus Kaune buvusius ir naujai kuriamus pasakojimus. Kūrė Mitinio Kauno žvėries legendą.
Kylantis Kaunas – skirtas įvairaus amžiaus jaunajai kartai – nuo kūdikių iki jaunų suaugusiųjų. Programos tikslas – padėti jaunajai kartai kurti tokį miestą, kuriame jie norėtų gyventi.
Visi kaip vienas – didino Kauno miesto ir Kauno rajono žmonių bendruomeniškumą per kultūrinius užsiėmimus: gyventojai buvo skatinami per bendras veiklas burtis į tamprias ir kūrybiškas bendruomenes.
Šiuolaikinės seniūnijos – jungė Kauno rajono gyventojus su menininkais bei specialistais, kartu tyrinėjo seniūnijų identitetą ir jį atskleidė 2022-ųjų metų programoje.
Kultūros partnerystės – tai kultūros organizacijų ir kūrėjų tinklas, kuris drauge su „Kaunas 2022“ vystė daugiau nei 100 unikalių kūrybinių projektų, skirtų specialiajai 2022-ųjų metų programai.
Pandemija
COVID-19 pandemija nežymiai pakeitė projektą.
2020 m. prasidėjus karantinui organizatoriai atšaukė vieną iš didžiųjų renginių – Tarptautinę laimės dieną, kasmet švenčiamą kovo 20 d.
Tęsiantis karantinui buvo pradėtas projektas „Kultūra į kiemus“. Jo metu kultūros renginiai organizuoti Kauno regiono daugiabučių kiemuose – šiuolaikinio cirko, šokio, teatro, muzikos atlikėjų pasirodymai. 2021 m. projektas „Kultūra į kiemus“ apdovanojimuose „Classical: NEXT 2021 Innovation Award“ buvo išrinktas unikaliausiu muzikos projektu pasaulyje ir buvo tęsiamas iki viso projekto pabaigos.
Karantino apribojimai keitė projekto renginius, tačiau laikantis saugumo apribojimų, projekto komandai pavyko įgyvendinti net ir oficialią titulo metų atidarymo ceremoniją, kurią stebėjo ~40 tūkst. lankytojų.
Karas
2022 m. vasario 24 d. rusams užpuolus Ukrainą atšauktas Tarptautinės laimės dienos festivalis Kaune, o festivaliui skirtos lėšos panaudotos sukurti naują projektą – „CulturEUkraine“ centrą. 2022 m. kovo 17 d. atvertas centras visus titulo metus veikė kaip ukrainiečių bendruomenei skirta bendradarbystės erdvė ir individualios studijos, dirbtuvės, kuriuose galima naudotis nemokamu internetu, susitikimų ir video konferencijų erdve. Visus metus čia buvo organizuojami ukrainiečių kūrėjų koncertai, parodos ir kiti renginiai, teikiama pagalba randant vietos partnerius ir klientus.
Rezultatai
Projekto rezultatai 2017-2022 m. :
Palikimas
Projektui pasibaigus, mieste ir rajone liko >1000 išliekamųjų produktų – festivalių, meno objektų, maršrutų, leidinių ir kt.
Pasak organizatorių, bus tęsiami didieji projekto renginiai :
Krymo gotai
Krymo gotai – etninė gotų grupė, susidariusi iš gotų genčių, kurios Didžiojo tautų kraustymosi metu III a. atklydo prie Juodosios jūros, o po to apsigyveno daugiausia Kryme. Tai buvo silpniausia, mažiausiai žinoma ir ilgiausiai išsilaikiusi gotų grupė. Juos palaipsniui asimiliavo graikų kultūra, jie prarado ankstesnę religiją (arijonizmą), bet gana ilgai išlaikę gotų kalbą.
thumb|300px|Krymas XV a. viduryje. Mėlyna teritorija – Krymo chanatas, žalia – Froforo kunigaikštystė, raudona – Genujos kolonijos Pagal Herwig Wolfram, pasirėmusį Jordano veikalu, ostgotai IV a. šiauriau Juodosios jūros turėjo didžiulę karalystę, kurią valdant gotų karaliui Ermanarikui (, kitaip Hermanric), į dabartinės Rusijos stepes migruojantys hunai. Ostgotai iki Atilos mirties tapo hunų vasalais, o po to sukilo ir atkovojo nepriklausomybę. Kaip ir hunai gotai Kryme nebeatgavo turėtos galios.
Pagal Peter Heather ir Michael Kulikowski ostgotai iki V a. net neegzistavo, ir tik tada susidarė iš kitų gotų ir negotų grupių. Galbūt Kryme apsigyveno kitos gotų grupės.
Šiaurinėje Juodosios jūros pakrantėje viešpataujant hunams, o po to – bolgarams ir avarams (IV. pab. – VI a. pr.) Krymo gotai veikė kaip savotiškas buferis tarp Bizantijai pavaldaus Chersoneso ir klajoklių. V a. paskutiniais dešimtmečiais ir VI a. pradžioje Krymo gotai turėjo atremti hunus, kurie vėl ėmė migruoti į rytus po to, kai prarado savo imperiją Europoje. V a. Teodorikas Didysis bandė prikalbėti Krymo gotus dalyvauti jo kampanijose Italijoje, bet mažai panoro prisidėti prie jo.
Stiprėjant Bizantijos įtakai Kryme VI a. pradžioje gotai įsiliejo į graikų ir gotų bendruomenę. Manoma, kad gotai sudarė karinius ir administracinius sluoksnius, nors Prokopijus iš Cezarėjos rašė, kad gotai Kryme daugiausia užsiiminėjo žemdirbyste.
Krymo gotų asimiliacija truko kelis šimtmečius. Tik keli IX a. pradžios įrašai mini žodį Goth, ir tai jis reiškia asmenvardį (galbūt rodžiusį kilmę), o ne etnonimą. Daugelis Krymo gotų perėjo prie graikų kalbos, ir valdant Bizantijai daug Bizantijos piliečių negotų apsigyveno regione pietvakarių Kryme, kurį Bizantijos valdininkai vadino Gotija. Ten, valdant bizantiečiams, chazarams, kipčiakams, mongolams, genujiečiams ir kitoms imperijoms egzistavo gotų kunigaikštystė, kurios centras buvo Doras (Doros), kuris vėliau vadinosi Mangupas. Tik 1475 m., kai ją užkariavo osmanai, ši kunigaikštystė visiškai prarado autonomiją.
Pavadinimas Gotija buvo naudojamas visais viduramžiais. Pvz., XIII–XIV a. genujiečiai savo valdas Krymo pietvakariuose vadino Pajūrio Gotija. Gotija kartais vadino ir Teodoro kunigaikštystę. Gotai minimi ir Senovės Rusios šaltinyje „Žodis apie Igorio pulką“. Viduramžiais Europoje buvo žinomos kelios legendos apie gotų valstybę Kryme.
Kryme buvusi Konstantinopolio patriarchato stačiatikių vyskupija iki 1798 m. vadinosi Kafos ir Gotų vyskupija.
Krymo gotai kaip kriptoetnologijos objektas
XVI a. Ogier Ghiselin de Busbecq (aristokratas, Šventosios Romos imperijos pasiuntinys Osmanų imperijoje) laiške rašė, kad Konstantinopolyje kalbėjo su dviem gotais. Jis paliko gotų-lotynų kalbų žodynėlį su maždaug 70 žodžių, panašiais į senovinę gotų kalbą, kuria parašyta „Vulfilos Biblija“ (Vulfila buvo gotas vyskupas, išvertęs Bibliją). O. Busbekas pats Kryme nebuvo. Jo pašnekovai jam pranešė, kad Krymo chanai savo kariuomenei iš Krymo gotų sudaro 800 pėstininkų būrį. Nei iki O. Busbeko, nei po jo daugiau dokumentinių liudijimų apie gotų kalbą Kryme nėra.
XVIII a. pabaigoje dalis tyrinėtojų atkreipė dėmesį, kad Krymo totorių tarpe yra grupės vietinių gyventojų, kurie išvaizda labai skiriasi nuo likusių Krymo totorių, graikų ir ir tiurkų savo šviesiais oda ir plaukais, mėlynomis akimis ir kt.). Tokią išvaizdą iki šiol išlaikė Krymo totoriai, kilę iš kai kurių pietinio Krymo kaimų Bachčisarajaus rajone – Nikitos (Никита), Kiučiuk-Lambato (Кючюк-Ламбат). Dalis tyrinėtojų juos laiko gotų palikuonimis, kiti jų ypatingą išvaizdą aiškina jų kilme iš belaisvių, kurie buvo užgrobti slavų žemėse.
Diskutuojama apie gotų įtaką karaimų ir Krymo totorių etnogenezėje.
Švedijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Švedijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Kova dėl išlikimo
Superettan 13 ir 14 vietas užėmusios ekipos dėl išlikimo kovojo su 2021 m. Division 1 Šiaurės ir Pietų zonų (Norra ir Södra) antrosiosmis komandomis.
Achilles '29 (moterys)
Achilles '29 Vrouwen – Nyderlandų futbolo klubas iš Grosbiko.
Klubas turėjo moterų komandą, kuri rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Glynas
Glynas – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, 6,5 km į rytus nuo Merkinės, 2 km į vakarus nuo Mardasavo, Dainavos girios apsuptyje (Mardasavo miškas). Įeina į Dzūkijos nacionalinį parką (Glyno kraštovaizdžio draustinį). Ištįsęs šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 0,9 km, plotis siekia iki 0,25 km. Altitudė 104,3 m. Kranto linija lygi, jos ilgis 2,2 km. Krantai aukštoki, ištisai apaugę mišku. Iš pietų prieina Glyno pelkė. Šiaurės rytuose išteka Merkio intakas M-2 upelis. Pietinėje ir šiaurinėje pakrantėse yra įrengtos stovyklavietės.
Achilles '29 (moterys)
Istorija
Mėgėjų komanda, kuri vadinama Achilles '29 Dames, buvo įkurta anksčiau, nei profesionalų komanda (Achilles '29 Vrouwen).
Glynas
Glyno pakrantėse rasta daug paleolito ir mezolito laikotarpio gyvenviečių radinių. Glyno pelkėje esančioje kopoje rasti vieni seniausių Lietuvoje madleninio tipo titnaginiai strėlių antgaliai.
Ežerėvardis Glýnas kildinamas nuo žodžių glinti („tepti, terlioti“), gleinus („ištižęs, lipus, slidus“).
Achilles '29 (moterys)
Istorija
2017–2018 m. liko aštuntoje vietoje, o 2018–2019 m. sezone užėmė paskutinę vietą ir iškrito į žemesnį divizioną.
Sezonai
Šaltiniai:
Sudėtis 2018–2019 m.
Atnaujinta: 2019 m.
Saksonijos didžioji hercogystė
Istorija
Hercogystės šaknys siekia 1741 m., kai buvo įkurtos Saksonijos-Eizenacho hercogystė ir Saksonijos-Veimaro hercogystė. 1809 m. šios dvi hercogystės buvo sujungtos į vieną Saksonijos-Veimaro-Eizenacho hercogystę, kuri 1815 m. per Vienos kongresą tapo didžiąja hercogyste. 1867 m. ji prisijungė prie Šiaurės Vokietijos sąjungos, 1871 m. – prie Vokietijos imperijos. 1903 m. pavadinta Saksonijos didžiąja hercogyste.
1910 m. provincija užėmė 25,3 tūkst. km² plotą, joje buvo 3,09 mln. gyventojų.
Rusijos Federacijos Išorinės žvalgybos tarnyba
Istorija
thumb|180px|right|1992 lapkričio 7 Įsakymas Nr.1185 dėl SVR statuso apibrėžimo
Vadovai
thumb|right| SVR proginis ženklas
Liudvinavas (Visaginas)
Liudvinavas – buvęs viensėdis Visagino savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Visagino, Ignalinos AE teritorijoje.
Švilpiškiai (reikšmės)
Švilpiškiais vadintos gyvenvietės:
Liudvinavas (Visaginas)
Istorija
Viensėdis minimas XX a., bet statant Ignalinos AE panaikintas 1982 m. kovo 26 d., kadangi atsirado jos teritorijoje.
Juodasis garnys
miniatiūra| Juodojo garnio paplitimas Juodasis garnys (Egretta ardesiaca) – garninių (Ardeidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Vidutinio dydžio garninis paukštis. Kūno ilgis 42-66 cm, atstumas tarp sparnugalių 90 cm, o svoris 270–390 g. Plunksnų danga juodos spalvos. Kuodas tankus, ilgas, juodas. Rainelė ir pėdos geltonos spalvos. Paukščių tuoktuvių metu pėdos yra ryškiai raudonos.
Biologija
miniatiūra|nėra|Juodieji garniai maitinasi
Biotopas – seklūs, atviri vandens telkiniai, ežerų ir tvenkinių pakrantės. Taip pat aptinkamas pelkėse, lankose, ryžių laukuose. Madagaskare aptinkamas iki 1500 m virš jūros lygio. Sėslus paukštis. Aktyvus dieną.
Minta žuvimi, vandens vabzdžiais, vėžiagyviais ir varliagyviais. Medžioja pavieniai arba grupėse iki 50 individų. Pastebėjęs vandenyje grobį apsigaubia išskėstais sparnais, sudarydamas savotišką skėtį.
Veisimosi sezono pradžia sutampa su liūčių pradžia. Lizdus krauna pavieniai arba 50–100 porų kolonijose. Lizdus krauna medžiuose virš vandens arba labai arti vandens, 1- 6 m aukštyje. Lizdas yra labai gerai paslėptas medžio lajoje. Lizdą krauna iš šakų, diametras – 26–30 cm. Dėtyje 2 – 4 šviesiai žydri kiaušiniai. Savaitės jaunikliai apaugę tamsiai pilkais pūkais. Turi baltą kuodą.
Kartos trukmė 6,6 m.
Indian Pacific
thumb|260px|right|Indian Pacific maršrutas
Į traukinio maršrutą įeina ilgiausias pasaulyje tiesaus geležinkelio ruožas – 478 km ilgio Transaustralijos geležinkelio ruožas per Nalarboro lygumą.
Iki 1993 m. traukinį bendrai eksploatavo Naujojo Pietų Velso geležinkelių departamentas, Pietų Australijos geležinkeliai, Sandraugos geležinkeliai ir Vakarų Australijos valstybiniai geležinkeliai, 1993–1997 m. – Australijos valstybiniai geležinkeliai, nuo 1997 m. spalio – privatus prabangių traukinių operatorius Great Southern Rail (dabar vadinamas Journey Beyond Rail Expeditions).
Kelionė į vieną pusę trunka nuo 72 iki 74 valandų. Keleiviams siūlomos dvi paslaugų klasės: Gold Service ir Platinium Service. Tarp Adelaidės ir Perto keleiviams siūlomos ir automobilių pervežimo paslaugos.
Istorija
1966 m., kai visi Australijos Rytų–Vakarų geležinkelio koridoriaus siaurojo geležinkelio ruožai buvo pertvarkyti į standartinio pločio vėžės geležinkelį, keturios geležinkelį eksploatuojančios įmonės – Naujojo Pietų Velso geležinkelių departamentas, Pietų Australijos geležinkeliai, Sandraugos geležinkeliai ir Vakarų Australijos valstybiniai geležinkeliai, susitarė atidaryti transkontinentinį keleivinio traukinio maršrutą nuo Sidnėjaus Centrinės geležinkelio stoties iki Yst Perto geležinkelio stoties. Traukinį nuspręsta pavadinti The Transcontinental, tačiau 1969 m. priimtas kitas – Indian Pacific pavadinimas. Visos traukinio pajamos ir išlaidos paskirstytos tarp operatorių: Naujojo Pietų Velso Geležinkelių departamentui – 28,5 %, Pietų Australijos geležinkeliams – 10 %, Sandraugos geležinkeliams – 45 %, Vakarų Australijos Valstybiniams geležinkeliams – 16,5 %.
Pirmasis traukinys išvyko iš Sidnėjaus 1970 m. vasario 23 d., tai buvo pirmas istorijoje tiesioginis traukinys, kirtęs Australijos žemyną. Tuo metu tai buvo trečias pagal maršruto ilgį keleivinis traukinys pasaulyje po Transsibiro ir Kanados geležinkelių traukinių. Iš pradžių traukinys kursavo dukart per savaitę. 1973 m. liepą pridėtas trečias, o 1975 m. liepą – ketvirtas reisas. 1976 m. spalį tarp Port Pirio ir Perto pradėta teikti automobilių pervežimo paslauga. Iš pradžių, kol Yst Perto stotyje nebuvo įrengta automobilių pakrovimo rampa, Perte automobilius pakraudavo Kjudeilo krovinių stotyje.
Ilga
Ilga – upė Kelmės savivaldybės teritorijoje, dešinysis Šonos intakas.
Indian Pacific
Istorija
1993 m. vasarį traukinio eksploatavimą iš keturių bendrovių perėmė Australijos valstybiniai geležinkeliai. 1997 m., vykdant dalinę Australijos geležinkelių privatizaciją, Indian Pacific traukinys kartu su The Ghan ir The Overland traukiniais parduotas traukinių operatoriui Great Southern Rail (nuo 2019 m. vadinamas Journey Beyond Rail Expeditions). Šiuo metu traukinys kursuoja kartą per savaitę.
Ilga
Geografija
Išteka iš pelkėjančio Ilgaežerio. Teka šiaurvakarių, vėliau vakarų kryptimi. Kurtuvėnų regioniniam parke teka per Juodlės mišką, vėliau Šaukėnuose kerta Šaukėnų I tvenkinį. Įteka į Šoną 2 km iki jos žiočių.
Indian Pacific
Maršrutas
Iš Adelaidės traukinys grįžta į Kristal Bruką ir per Port Ogastą važiuoja Transaustralijos geležinkeliu iki Kalgurlio, ir toliau – iki Perto.
Riedmenys
thumb|left|NR klasės Indian Pacific lokomotyvas Kuko stotyje [[2019 m.]] Prieš atidarant maršrutą Australijos Commonwealth Engineering bendrovė pagamino traukiniui 59 nerūdijančio plieno keleivinius vagonus, vagonus-generatorius ir bagažo vagonus. 1971 m. bendrovei užsakyti dar 16 vagonų.
Šiuo metu kartą per savaitę kursuojančio traukinio sąstatą sudaro iki 25 keleivinių vagonų ir du vagonai automobilių pervežimui. Dėl savo ilgio traukinys Sidnėjaus Centrinėje stotyje padalinamas į dvi dalis, keleiviai laipinami į vagonus dvejuose stoties keliuose.
Iš pradžių traukinio trauką savo ruožuose užtikrindavo kiekvienas operatorius. Lokomotyvai būdavo keičiami Broken Hilyje, Port Piryje ir Kalgurlyje. Be to, Litgou stotyje elektriniai lokomotyvai būdavo keičiami dyzeliniais. Nuo 1994 m. sausio trauką visame maršrute užtikrindavo Australijos valstybinių geležinkelių CL klasės lokomotyvai, o nuo 1997 m. lapkričio – krovinių vežimo bendrovės Pacific National NR klasės lokomotyvai. Septyni bendrovės lokomotyvai buvo perdažyti Indian Pacific traukinio simbolika.
Keleivių aptarnavimas
thumb|220px|Restorano vagonas Iš pradžių traukinyje buvo tik 52 pirmos klasės ir 96 antros klasės gulimos vietos. Traukinys negalėdavo priimti daugiau nei 144 keleivių – būtent tiek vietų būdavo trijuose restoranų vagonuose. Nuo 1973 m. keleiviams buvo siūlomi 88 pirmos ir 64 antros klasės vagonai. Klubo-kavinės vagone buvo prieinamos kelios antros klasės sėdimos vietos trumpais atstumais važiuojantiems keleiviams Transaustralijos geležinkelio ruože. Sėdimų vietų traukinyje pamažu daugėjo. Iš pradžių vagonai su sėdimomis vietomis pasirodė atskiruose ruožuose, o nuo 1988 m. – visam maršrute.
Traukinyje įvairiais laikais buvo 4 paslaugų klasės: Platinum Service, Gold Service, Red Service Sleeper and Red Service Daynighter. Platinium (Platininė) – aukščiausia paslaugų klasė, įdiegta 2008 m. Gold (Auksinė) – buvusi pirma klasė su vienvietėmis arba dvivietėmis kupė. Red (Raudonoji) arba ekonominė klasė – siūlė gulimą vietą dvivietėje kupė arba lėktuvo tipo sėdimą vietą. Klasė turėjo savo atskirą restorano vagoną. Nuo 2016 m. liepos, Australijos vyriausybei baigus subsidijuoti ekonominės klasės bilietus, Raudonosios klasės traukinyje atsisakyta.
Traukinyje prieinama ir keleivių automobilių pervežimo paslauga. Iki 2015 m. lapkričio paslauga buvo prieinama visame maršrute, vėliau tik tarp Adelaidės ir Perto.
Specialūs traukiniai
thumb|220px|Kalėdinio traukinio sustojimas koncertui Votsono stotyje [[2005 m.]] Prieš maršruto atidarymą pilno sąstato Indian Pacific traukinys atliko reklaminius reisus į Kanberą ir Niukaslą. Kelionės į Kanberą buvo pakartotos 1981 ir 1985 m., į Niukaslą – 1975, 1976, 1977 ir 1979 m. Po Adelaidės–Melburno geležinkelio vėžės pertvarkymo į standartinį plotį, 1995 m. birželį Indian Pacific traukinys atliko reklaminį reisą iš Perto į Brisbaną per Melburną. Kelionė užtruko 6 dienas.
XXI a. pirmajame dešimtmetyje maršrutu buvo leidžiamas specialus kalėdinis traukinys. Traukinys sustodavo atokiose stotyse, ir traukiniu važiuojantys muzikos atlikėjai rengdavo trumpus koncertus vietiniams žmonėms kaip padėką už jų paramą traukiniui.
Ramananda
Ramananda  – XIV–XV a. Indijos vaišnavų gurus ir asketas, ramanandžių monastinės tradicijos pradininkas.
Į ramanandžių tradicijos grandinę įtraukiami žymūs Šiaurės Indijos bhaktiniai poetai – Kabyras, Mira Bai, Nanakas.
Kriptoetnologija
Kriptoetnologija - pažinimo sritis, istorinių ir etnografinių tyrimų visuma, siekianti įrodyti išnykusių etninių grupių ar jų palikuonių egzistavimą ilgiau, negu užfiksuota istoriniuose šaltiniuose, ar net iki šių dienų. Šios srities entuziastai paprastai remiasi mažai patikimais, fragmentiškais informacijos šaltiniais.
Paprastai kriptoetnologijos objektas yra etnosai, kalba ar kitais kultūriniais ypatumais išsiskiriantys iš aplinkinių etninių grupių. Nuo mitinių tautų kriptoetnologijos tiriami etnosai skiriasi tuo, kad yra žinių, kad tam tikru istoriniu laikotarpiu jie tikrai egzistavo.
Kriptoetnologiniai samprotavimai kartais panaudojami ieškant pagrindo tam tikras teritorijas priskirti vienai ar kitai etninei grupei.
2019 m. Europos lėkščiasvydžio čempionatas
thumb|right|250px|2019 m. Europos ultimeito čempionato logotipas 2019 m. Europos lėkščiasvydžio čempionatas organizuojamas Europos lėkščiasvydžio federacijos vyks 2019 m. birželio 29–liepos 6 dienomis Vengrijoje, Dėro mieste.
Čempionate dalyvauja 54 komandos suskirstytos į tris divizionus: vyrų (20), moterų (15), mišrusis (19).
Vyrų, moterų bei mišrios grupės meistrų ir didmeistrių čempionatą (EUMC 2019) nuspresta vykdyti atskirai spalio 17-20 dienomis Madride (Ispanijoje).
Formatas
Vyrų, moterų ir mišrusis divizionuose dalyvaujančios komandos paskirstytos į 4-ias grupes. Pasibaigus rato varžyboms komandos pagal rezultatus suskirstomos į naujas pajėgimo grupes. Vėliau kryžminės rungtynės ir atkrintamosios su pozicionavimo rungtynėmis.
Reitingavimas
Komandos kurios varžėsi 2015 m. Europos lėkščiasvydžio čempionate pasiektą galutinį rezultatą t. y. užimtą poziciją turnyre, naudota kaip reitingo taškus reitinguojant ekipas. Komandos nedalyvavusios minėtame turnyre gavo reitingo taškus pagal Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (WFDF) ir Europos ultimeito Federacijos (EUF) sankcionuotų varžybų rezultatus. Čempionate dalyvaujnčių komandų reitingavimas buvo atskleistas birželio 5 dieną.
Rinktinės žaidėjai
2019 m. sudėtis:
Varžybų rezultatai
Lietuvos mišrios lėkščiasvydžio rinktinės rezultatai lėkščiasvydžio čempionate.
Pajėgumo grupės (grupė XH)
Grupė buvo sudaryta iš 5 komandų: Lenkijos, Čekijos, Baltarusijos, Austrijos ir Vengrijos. Rezultatai užfiksuoti XB grupje rungtynėse su Austrija ir Vengrija buvo perkelti į XH grupės rezultatų lentelę.
Vietos
Mišri grupė
Vyrų grupė
Moterų grupė
Jokūbas Skilandis
Jokūbas Skilandis (, ; 1810 m. Lietuvoje – 1894 m. vasario 9 (21) d. Sankt Peterburge) – Dominikonų ordino vienuolis, prioras. Sankt Peterburgo Šv. Kotrynos bažnyčios klebonas ir miesto katalikų bažnyčių dekanas.
Biografija
Į Sankt Peterburgą atvyko 1839 m., o 1864 m. paskirtas dominikonų vienuolyno vyresniuoju – prioru. Kartu tapo ir Šv. Kotrynos bažnyčios, kurią aptarnavo vienuoliai dominikonai, klebonu. Jo pastangų dėka mergaičių mokykla, veikusi prie bažnyčios, buvo reorganizuota į septynmetę – buvo mokomasi pagal progimnazijos programą. Jokūbo Skilandžio aktyviai vykdoma socialine veikla caro administracija liko nepatenkinta ir 1878 m. privertė jį išvykti į dominikonų vienuolyną Agluonoje. Tik 1893 m. vasarą leista sugrįžti į Rusijos Imperijos sostinę, kur po keleto mėnesių jis mirė. Palaidotas Vyborgo kapinėse Sankt Peterburge, kapavietė neišliko.
Taranatha
thumb|200px|Taranathą vaizduojanti [[tanka]]
Taranatha rinko ir restauravo rašytinius Tibeto istorinius šaltinius. Parašė knygas apie sidhantą ir budizmo istoriją Indijoje (abi 1608 m.). Taranathos versti sanskrito kūriniai įtraukti tibetietiškąjį kanoną (tengjur).
1615 m. Taranatha įsteigė Takten Puncog Čoilingo vienuolyną, kuriame plėtota džonangpos tradicija (vėliau vienuolyną užėmė gelugpa, o per kultūrinę revoliuciją jis sugriautas). Paskui išvyko į Mongoliją, kur įsteigė dar kelis vienuolynus. Teigiama, kad vėliau atgimė kaip Chalchos kunigaikščio sūnus Dzanabadzaras.
Fat Pop (Volume 1)
Fat Pop (Volume 1) – šešioliktasis anglų atlikėjo ir dainų autoriaus Paul Weller studijinis albumas, išleistas 2021 m. gegužės 14 d. Albumui pristatyti išleisti trys singlai: „Cosmic Fringes“, „Glad Times“ ir „Shades of Blue“.
Albumas susilauikė teigiamų kritikų įvertinimų ir buvo komerciškai sėkmingas. Jungtinėje Karalystėje per pirmąją savaitę parduota virš 26 tūkstančių kopijų ir jis debiutavo pirmojoje albumų reitingų vietoje, tapdamas šeštuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Techninis personalas
Estrados orbitoje
„Estrados orbitoje“ – nuo 1986 m. iki 1991 m. Lietuvos televizijoje rodyta valandos trukmės muzikinė laida. Laidą vedė jos įkūrėjas ir rengėjas Kazimieras Šiaulys.
Laidoje buvo diskutuojama apie popmuziką, roką bei metalą. Buvo rodomi naujausi lietuviškos bei užsienietiškos muzikos vaizdo klipai iš Vakarų. Keliami ir nagrinėjami klausimai apie muziką, rodomi reportažai iš tokių renginių kaip „Roko maršas“, vaizdo klipų konkursas Taline arba „Rock Forum“ festivalis Maskvoje.
Rubrikoje „Iš arčiau“ būdavo pristatoma vakarietiška muzika iš tokių grupių kaip Deep Purple ar W.A.S.P..
Laidos serijos svyruodavo nuo „Hard heavy rock apžvalgų“ iki bliuzo ir jo modifikacijų.
Laidoje rodomi muzikiniai klipai, dažniausiai būdavo gaunami iš kaimyninių šalių televizijų arba privačių kolekcijų.
Tuomet tai buvo vienintelė Lietuvoje roko muzikos televizijos laida, kuri dažnai įsiterpdavo į TV laidų populiarumo dešimtukus.
Radviliškio viešoji biblioteka
Istorija
Įkurta 1937 m. kovo 15 d. kaip Radviliškio valstybinė viešoji biblioteka. 1943 m. duomenimis, bibliotekoje buvo 2791 tomai, 615 skaitytojų, per mėnesį išduota 3003 tomų; veikė skaitykla. 1949 m. biblioteka veikė buvusiuose Šaulių namuose, kur kilo gaisras, sunaikinęs nemažai knygų.
1950 m. tapo rajonine. 1974 m. biblioteka perkelta į naujas patalpas V. Kapsuko g. 9 (dabar S. Dariaus ir S. Girėno g.). Sovietmečiu turėjo 44 filialus didesniuose kaimuose ir gyvenvietėse, buvo 72 kilnojamosios bibliotekėlės. 1974 m. rajoninė biblioteka persikėlė į dabartines patalpas.
Filialai
2022 m. gegužę bibliotekoje buvo 25 filialai:
Uždaryti anksčiau veikę padaliniai:
WASP-107b
WASP-107b – egzoplaneta, skriejanti apie WASP-107 žvaigždę, esančią Mergelės žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusią 200 šviesmečių. WASP-107b yra superneptūno tipo egzoplaneta. Apie planetos atradimą pranešta 2017 m.
2018 m. šios planetos atmosferoje buvo aptikta helio (pirmoji tokia egzoplaneta).
Charakteristika
WASP-107b yra dujinė milžinė. Egzoplanetos dydis artimas Jupiterio dydžiui, tačiau jos masė siekia tik aštuntadalį (0,12) Jupiterio masės, tad WASP-107b tankis vienas mažiausių iš visų atrastų egzoplanetų. Planetos spindulys siekia 0,94 Jupiterio spindulio, todėl jos atmosfera yra plačiai išsidriekusi. Dėl atmosferos pobūdžio ir dėl to, kad planeta skrieja apie gana ryškią K spektrinio tipo žvaigždę, WASP-107b yra viena iš tinkamiausių egzoplanetų atmosferai charakterizuoti.
Planetos didysis pusašis yra 0,055. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 5,72149 paros. WASP-107b skrieja aštuonis kartus arčiau savo žvaigždės nei Merkurijus. WASP-107b atmosferos temperatūra siekia 500 °C, tai viena karščiausių žinomų egzoplanetų.
Antanas Petraitis
Antanas Petraitis (1861 m., Skirsnemunė – 1933 m. sausio 25 d., Skirsnemunė) – katalikų kunigas, mecenatas. Vienas pirmųjų lietuvių astronomų.
Biografija
Po Kauno kunigų seminarijos baigimo 1887 m. įšventintas kunigu. Vikaravo Skaudvilėje, Šaukėnų, Papilės bažnyčiose. Caro valdžios buvo vertinamas kaip nepatikimas asmuo. 1905 m. išvyko į JAV, kur dvidešimt penkerius metus tarnavo Čikagos Šv.Juozapo bažnyčios klebonu, įkūrė fondą Lietuvai remti.
Laisvalaikiu domėjosi astronomija, buvo nusipirkęs galingą teleskopą. Savo observatoriją klebonas pavadino ''KUN. A. PETRAlCZlO ZVAIGZDIU TEMINYCE'', Amerikos lietuvių spaudoje jis skelbė straipsnius su nuotraukomis apie astronominius objektus. Tyrinėti dangaus kūnus pas kun. A.Petraitį taip pat rinkdavosi Ilinojaus valstijoje studijavę studentai.
1925 m. per agentus nupirko Zamkaus dvarą (prie Vytėnų), į kurį planavo atgebenti iš Amerikos savo teleskopą. 1930 m. jam atplaukus į Lietuvą paaiškėjo, kad už perkeliamą mokslinę įrangą reikia mokėti muitą. Teleskopo teko atsisakyti, jis liko JAV. Vėliau kunigas A.Petraitis, rūpindamasis jaunimo švietimu, pakvietė vienuolius iš Italijos ir padovanojo jiems dvarą saleziečių centrui įkurti. 1934 m. į Lietuvą atvykę vienuoliai Zamkaus dvare įsteigė Vytėnų saleziečių namus.
Vytėnų mokykloje įrengta ekspozicija apie tauraus kunigo gyvenimą, 2005 m. gegužės 22 d. Skirsnemunės Šv. Jurgio bažnyčioje jam atidengta atminimo lenta.
Klusiškių miškai
thumb|260px|Telišionių miško rytinė dalis netoli [[Šiliškis (Pakruojis)|Šiliškio]] Klusiškių miškai, Lygumų miškai – miškai, esantys Pakruojo ir Šiaulių rajono savivaldybės teritorijose, 7 km į šiaurės vakarus nuo Pakruojo.
Geografija
Plotas 7400 ha, mišku apaugę 6250 ha. Susideda iš Bitaičių, Juknaičių, Klusiškių, Montaičių, Telišionių, Parkulpio miškų. 69 % miškų yra valstybinės reikšmės, priklauso Pakruojo ir Šiaulių miškų urėdijoms. Klusiškių miškų šiaurės rytų pakraštys siekia Mūšą, per juos teka Mūšos intakai Šiladis, Pala ir Tilka. Paviršius lygus.
Medynai
Miško augavietės labai derlingos įmirkusios. 95 % miškų yra ūkiniai IV grupės, 5 % apsauginiai III grupės. Kultūrinės kilmės medynų 11 %, beržynų yra 43 %, eglynų 33 %, drebulynų 10 %, uosynų 7 %, ąžuolynų 3 %, juodalksnynų 2 %, pušynų ir baltalksnynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 33 %, pusamžiai medynai 30 %, bręstantys 14 %, brandūs 23 %. Medynų vidutinis amžius 45 m., bonitetas 1,6, skalsumas 0,76, tūris 183 m³/ha. Kasmet priauga 3,7 m³/ha.
Fauna
Miškuose gausu elnių ir kitų kanopinių gyvūnų.
Istorija
Sukmedžio girininkijoje yra 2 paminklai Lietuvos partizanams ir viena žydų genocido vieta.
1944–1953 m. Klusiškių miškuose veikė Prisikėlimo apygardos Kunigaikščio Žvelgaičio rinktinės Lietuvos partizanai.
Anicetas Tamošaitis
Anicetas Tamošaitis, SJ (g. 1922 m. rugsėjo 14 d. Rozalime– 2017 m. balandžio 2 d. Kaune) – Romos katalikų dvasininkas, teologijos mokslų daktaras. Religinės literatūros rašytojas ir vertėjas.
Biografija
Kartu su seserimi augo grįžusių iš JAV ūkininkų šeimoje. Gyveno Meldinių kaime, mokėsi Rozalimo pradinėje mokykloje ir Šeduvos progimnazijoje. 1942 m. baigė Linkuvos gimnaziją, tapo Pagryžuvio jėzuitų naujokyno scholastiku.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją ir trejus metus studijavo filosofiją jėzuitų kolegijoje Pulache prie Miuncheno, vėliau trejus metus dirbo Švarcvaldo jėzuitų berniukų gimnazijoje. 1950 m. išvyko į JAV, kur 1953 m. birželio 17 d. buvo įšventintas kunigu. Iki 1954 m. Vest Badene, Indiana studijavo teologiją, vėliau metus gyveno Port Tovnsende, Vašingtono valstijoje. 1956–1959 m. tęsė specialiasias studijas Popiežiškajame Grigaliaus universitete Romoje. Apsigynė teologijos mokslų doktoratą tema Bažnyčia ir valstybė Jacques'o Maritain'o kūryboje. 1960–1970 m. ir 1972–1994 m. gyveno JAV, dirbo sielovados darbą Čikagoje, Rokforde ir žurnalo Laiškai lietuviams redakcijoje. Į lietuvių kalbą išvertė ir pritaikė Kasdienį Mišiolą, Didįjį sekmadienio ir šventadienių Mišiolą, Vatikano II susirinkimo dokumentus. 1970–1972 m. dirbo Madrido radijuje: įkalbėdavo lietuviškas laidas, kurios dėl trukdymų Lietuvoje buvo labai sunkiai girdimos.
1995 m. grįžo į Lietuvą, ketverius metus tarnavo Šiaulių Šv. Ignaco Lojalos bažnyčios rektoriumi, vėliau – vikaru Klaipėdos Šv.Juozapo Darbininko bažnyčioje. Nuo 2003 m. šešerius metus buvo Jėzuitų provincijolo asistentu Vilniuje, po to Šiaulių Šv. apašt. Petro ir Pauliaus katedros klebonu. Nuo 2014 m. kaip emeritas apsigyveno Jėzuitų namuose Kaune.
Pagrindinė algebros teorema
Pagrindinė algebros teorema teigia, kad kompleksinių skaičių laukas yra algebriškai uždaras. Tai taip pat ekvivalentu formuluotei, kad kiekvienas nelygus konstantai polinomas su kompleksiniais koeficientais turi bent vieną kompleksinę šaknį. Pastarasis teiginys teisingas ir polinomams su realiaisiais koeficientais, kadangi realusis skaičius gali būti laikomas kompleksiniu skaičiumi, kurio menamoji dalis lygi nuliui. Ši teorema gali būti formuluojama ir dar kitaip – kiekvienas n-tojo laipsnio polinomas su kompleksiniais koeficientais turi n kompleksinių šaknų.
Pirmasis šią teoremą suformulavo ir įrodė 1799 metais Karlas Frydrichas Gausas. Tiesa, jis nenaudojo sąvokos „kompleksinis skaičius“. Gausas teigė, kad kiekvieną polinomą galima išskaidyti daugikliais – pirmojo ir antrojo laipsnio polinomų sandauga (faktorizuoti).
Nors šiais laikais tai svarbi algebros teorema, tačiau ji nebėra pagrindinė. Pagrindine ji buvo pavadinta tais laikais, kai svarbiausiu algebros uždaviniu buvo algebrinių lygčių sprendinių paieška.
Griežtai algebrinio šios teoremos įrodymo nėra. Įrodymuose paprastai naudojamos kitų matematikos sričių sąvokos (pvz., aibių teorijos arba topologijos ir kt.).
Reikia pažymėti, kad ši teorema nėra konstruktyvi – ji nenusako, kaip surasti polinomo šaknis, iš jos tik seka, kiek tokių šaknų yra.
Ramanudža
thumb|210px|Paminklas Ramanudžai [[Haidarabadas|Haidarabade]]
Ramanudža (, 1017–1137 m., kitais duomenimis, 1077–1157 m.) – Indijos teologas, filosofas, egzegetas, vienas iš 3 didžiųjų vedantos mokyklos didžiųjų mokytojų (ačarja). Jis laikomas pagrindęs vedantos teistinės krypties višišta advaitos mokymą bei išplėtojęs šrivaišnavizmo tradiciją. Pasekėjų laikomas gyvatės Šešos įsikūnijimu.
Biografija
Ramanudža gimė brahmanų šeimoje Tamilnade. Pradėjo studijuoti Kančipurame pas žymų advaita vedantos mokytoją Jadavą Prakašą, bet su juo susiginčijo dėl nedvejybės doktrinos. Po to Ramanudža persikėlė į Šri Rangamą, kur priėmė vienuolystės įžadus (sanjasą) ir perėmė alvarų pasaulėžiūros bruožų. Ramanudža išplėtojo bei susistemino savo pirmtakų Nathamunio (900–950 m.) ir Jamunačarjos (918–1038 m.) idėjas. Ramanudža daug keliavo po Pietų ir Šiaurės Indiją, siekdamas išvengti Čolos karaliaus šaivo persekiojimo buvo pabėgęs į Karnataką, čia iš džainizmo į vaišnavizmą atvertė Hoisalų karalių. Po 12 m. grįžo į Šri Rangamą, reformavo šrivaišnavų šventyklinę dievogarbą ir iki mirties vadovavo jų bendruomenei.
Mokymas
Pasak Ramanudžos, gyvastis (džyva) ir medžiaginis pasaulis yra tikrovė, o ne apžavai (kaip mano advaitininkai). Jų buvimas ir raiška priklauso nuo Brahmano – jie yra jo buvimo būdai (prakaros), priklausiniai (šešos) ir pavaldžios apraiškos (nijamos). Remiantis šia samprata (šaryrašaryribhava), pasaulis ir asmeninės sielos sudaro Viešpaties kūną (šaryra) ir yra vadinami pažyminiais (višešana), o Viešpats yra įsikūnijusysis (šaryri) ar pažymimasis (višešja). Jų santykis toks, kaip kibirkšties ir liepsnos ar bangos ir jūros. Ramanudžos mokyme pripažįstami 3 tikrovės būviai: nesąmoninga medžiaga (ačit), sąmoningos ribotos būtybės (čit) ir viešpats (Yšvara), kuris yra Aukščiausiasis Asmuo, pasižymintis nesuskaičiuojamomis palaimingomis savybėmis (kaljana guna), ir dviejų dievybių (Višnaus, ar Narajanos, ir jo sutuoktinės Šri, arba Lakšmės) vienovė.
Viešpats, anot Ramanudžos mokymo, reiškiasi pasaulyje įsikūnijimais (avatara) bei atvaizdais (arčana, mūrti) ir yra malonės (anugraha) šaltinis. Mokša pasiekiama Viešpaties garbinimu ir atsidavimu (bhakte, prapate). Tiek Viešpaties malonės dėka būtybė gali sutraukyti karminius ryšius. Ramanudža teigė, kad pasiekęs mokšą ne panyra beasmeniame Brahmane, o per amžius tarnauja Višnui Vaikunthoje.
Ramanudža išskyrė svarbiausius veiksnius, leidžiančius pasiekti reikalingą bhaktę:
Ramanudžos višišta advaitos mokymas leido net patiems ortodoksaliausiems brahmanams sekti bhaktiniu keliu.