cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kulautuvos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia
Naujosios bažnyčios projektas
Bažnyčios chorui numatytas specialus balkonas. Šoninėse navose suprojektuotos koplyčia ir krikštykla, pagrindinėje ašyje – altorius, šalia – sakykla ir kunigų sėdės. Planuojama įrengti dvi zakristijas: vieną kunigams, kitą – vaikams. Bažnyčios grindims bus naudojamos deginto ir šlifuoto akmens juostos, sienų apdailai – natūrali mediena.
Jānis Dinevičs
thumb|160px|J. Dinevičius 1992 m. konferencijoje Rytai-Vakarai Jūrmaloje Janis Dinevičius (, g. 1948 m. liepos 24 d. Rygoje) – inžinierius elektrikas, Latvijos valstybinis ir politinis veikėjas.
Biografija
1988 m. LTF organizatorius ir lyderis, LTF tarybos pirmasis vadovas. Tarp I ir II LTF suvažiavimų vadovavo agitacinei grupei, kuri surengė per 2000 paskaitų. 1990–1992 m. LTF pirmininko pavaduotojas.
1990 m. savivaldybių rinkimuose išrinktas Rygos Dūmos nariu, vadovavo LTF frakcijai. 1990 m. išrinktas Latvijos Aukščiausiosios tarybos deputatu. 1992–1994 m. Latvijos Saeimos narys. 1991–1992 m. Latvijos liaudies fronto grupės Latvijos Saeimoje lyderis. 1991–1993 m. Latvijos valstybės ministras, vadovavo deryboms dėl Rusijos kariuomenės išvedimo.
1993–1995 m. „Latavio“ prezidentas, Rygos aviacijos universiteto Garbės daktaras. Nuo 1995 m. žemės ūkio bendrovės „Gosupi“ valdytojas, įvairių bendrovių valdybos narys.
1989–1992 m. Latvijos socialdemokratų partijos, 1999 m. Latvijos socialdemokratų darbininkų partijos pirmininkas, 2000–2005 m. generalinis sekretorius, 2005–2006 m. pirmininko pirmasis pavaduotojas, nuo 2006 m. – pirmininkas.
2000 m. apdovanotas III laipsnio Trijų Žvaigždžių ordinu ir 1991 m. barikadų gynėjo garbės ženklu.
Diferenciatorius (schema)
Diferenciatorius – elektroninė schema, atliekanti matematinę diferenciavimo operaciją.
Diferenciatorių galima surinkti iš operacinio stiprintuvo, kondensatoriaus ir rezistoriaus:
Differentiating amplifier
Čia Vin irVout yra laikomos laiko funkcijomis.
Operational amplifier applications
Juan Sebastián Elcano
Chuanas Sebastianas Elkanas (Juan Sebastián Elcano; g. 1476 m. – m. 1526 m. rugpjūčio 4 d.) – baskų kilmės Ispanijos keliautojas ir jūrininkas, užbaigęs Fernando Magelano kelionę aplink pasaulį.
Biografija
Magelano ekspedicija patyrė daug nuostolių dėl maištų, audrų ir ilgos kelionės po Ramųjį vandenyną. Pasiekę Filipinus, ekspedicijos dalyviai įsivėlė į konfliktą su nedidelės Maktano salos gyventojais, o mūšio metu žuvo pats Fernandas Magelanas. Likę gyvi keliautojai ilgai negalėjo išsirinkti naujo vado. Juo tapo Žuanas Lopesas Karvaljas, bet vėliau jūreivių tarpe išaugo Elkano autoritetas. Molukuose laivas „Trinidadas“ nebegalėjo tęsti keliones, ir Karvaljas su 52 jūreiviais pasiliko su laivu. Elkano vadovaujamas laivas „Viktorija“ su 17 europiečių keliautojų ir 4 azijiečiais patraukė link Ispanijos. 1522 m. rugsėjo 6 d. Chuanas Sebastianas Elkanas užbaigė ekspediciją, atvykdamas į Sanlukar de Baramedos uostą.
Karalius paskyrė Elkanui šeimos herbą ir kasmetinę 500 auksinių dukatų rentą. 1525 m. Elkanas drauge su Garsija Chofre de Loaisa išvyko į naują ekspediciją į Prieskonių salas, su tikslu jas paskelbti Ispanijos valda. Tačiau šioje nesėkmingoje kelionėje Elkanas, Loaisa ir daugelis kitų jūreivių mirė iš bado beplaukdami Ramiuoju vandenynu.
Šaltiniai
thumb|left|220px|Paminklas Elkanui Getarijoje
Čapo ežeras
Žvejyba (ypač vaivorykštinių upėtakių). Į pietus nuo Čapo ežero prasideda Alerce Andino nacionalinis parkas.
Idzumo žemė
thumb|270px|Idzumo žemė Japonijos žemėlapyje
Idzumas (出雲国; Izumo no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra rytinė Šimanės prefektūros dalis. Žemės pavadinimas kilo iš japonų dievybės Izanami.
Iki IV a. pr. m. e. žemę valdė stiprus Idzumo klanas, įsteigęs nepriklausomą santvarką.
Sengoku laikotarpiu Idzumas vis labiau prarado savo svarbą. Iki Sekigaharos mūšio čia dominavo Morio klanas, tačiau po mūšio Idzumas tapo nepriklausomu feodu.
Lielukas
Lielukas – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, 2 km į pietryčius nuo Žilinų.
Ežeras rininės kilmės, priklauso Merkio baseinui. Baseino plotas 50,7 km². Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 6,7 km. Krantai žemi, pelkėti, beveik ištisai apaugę miškais, aplink ežerą – nusausinta Žilinų pelkė, tik pietrytinis krantas aukštokas, apaugęs Palielukio mišku. Plotas 91,8 ha. Ilgis iš vakarų į rytus 2,64 km, didžiausias plotis 0,52 km. Paviršiaus altitudė 129,6 m. Didžiausias gylis 9,7 m rytinėje dalyje, vidutinis gylis 4,2 m. Ežero pratakumas 408%.
Įteka Graužinė ir dar 6 upeliai, iš vakarų į rytus prateka Spenglos dešinysis intakas Lielukas, prie žiočių jis patvenktas. Prie ežero įsikūrę Kalėnų ir Vergakiemio kaimai.
Ežerėvardis Líelukas kildinamas nuo žodžio lielas („didelis“).
Marijampolės Šaltinio progimnazija
Marijampolės „Šaltinio“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Marijampolėje, Mokolų g. 61, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190454249.
Istorija
1992 m. rugsėjo 1 d. Marijampolėje, naujame Mokolų mikrorajone, duris atvėrė 8-oji vidurinė mokykla. 1987 m. jai pritaikytas tipinis 1504 vietų mokyklos projektas, kurį parengė Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialas. 1988 m. liepos 15 d. Kapsuko mieste buvo parinktas statybinis sklypas naujai mokyklai statyti. 1990 m. rugsėjo mėn. pradėta statyti mokykla Mokolų mikrorajone. 1992 m. rugsėjo 10 d. miesto meras Bronius Beržinis patvirtino 860 vietų vidurinės mokyklos pastato pirmojo etapo (be aktų, sporto salių, valgyklos ir baseinu patalpų) priėmimo aktą. Galutinai mokykla baigta 1993 m. sausio 22 d.
Buvo sudarytos 56 klasės, mokėsi 1268 mokiniai, tačiau pirmaisiais metais nebuvo sukomplektuota ketvirtųjų, devintųjų, vienuoliktųjų ir dvyliktųjų klasių, buvo įvesta antroji pamaina, kurioje mokėsi 345 mokiniai. 1993 m. sudaryta 70 klasių komplektų, mokėsi 1569 mokiniai, nebuvo tik pirmųjų klasių, jos mokėsi gretimame darželyje. Vėliau moksleivių mažėjo, 1994 m. mokykla išleido pirmąją 30 abiturientų laidą.
Lenino rajonas (Kaunas)
Lenino rajonas – buvęs LTSR administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto centrinėje ir šiaurinėje dalyje.
Istorija
Įkurtas 1941 m. kovo 21 d. Vėliau panaikintas 1955 m. rugsėjo 8 d.
Vėl sudarytas 1962 m. gruodžio 10 d. Tuo metu apibrėžtos rajono ribos: Neries upė, miesto šiaurinė riba, Ateities g., geležinkelis Vilnius–Kaunas, Tunelio g., Čiurlionio g., Nemuno upė, Majakovskio g., Laisvės alėja, Raudonosios Armijos prospektas, Žemaičių g., Rokiškio g., Kapsų g. iki Neries upės. 1969 m. sausio 13 d. patikslintos rajono ribos: Kauno miesto šiaurės, rytų, pietų ribos, Jiesios upė, Nemuno upė, K. Didžiulio g., L. Giros g., Būgos g., Šiaulių g., Girstupio g., K. Baršausko g., XVI Divizijos pl., Gričiupio upė, Girstupio upė, Rytų g., gen. Vitkausko g., Taikos pr., Draugystės g., Amalės upė ir aukštosios įtampos linijų koridorius iki Kauno miesto šiaurės ribos.
Apylinkės
1949 m. buvo šios apylinkės:
1954 m. apylinkės panaikintos.
Henri Poincaré
Anri Puankarė (, 1854 m. balandžio 29 d. – 1912 m. liepos 17 d.) – prancūzų matematikas, fizikas, filosofas. Laikomas paskutiniu matematiku – universalu, suvokusiu visas matematikos šakas.
Henri Poincaré suformulavo Puankarė prielaidą, atrado trijų kūnų problemą, kuria padėjo pagrindus Chaoso teorijai, anksčiau už Einšteiną, suformulavo preliminarią reliatyvumo teoriją. Dėl to konfliktavo su Einšteinu, nors vėliau Einšteinas pripažino jo nuopelnus.
Dirbo Paryžiaus Sorbonos Universitete.
Anri Puankarė pusbrolis Raimonas Puankarė buvo Prancūzijos prezidentas.
Santrauka
Specifinės sritys, kur Puankare dirbo:
Cimerbūdė
Cimerbūdė arba Svetlas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio pietuose, nuo 1997 m. spalio 9 d. Svetlo miesto apylinkės miestas, nuo 2008 m. Svetlo miesto apygardos centras.
Istorija
1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Zemliando rajono, vėliau Primorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 1997 m. spalio 9 d. Svetlo apylinkės kaimas, nuo 1949 m. rugpjūčio 1 d. darbininkų gyvenvietė, nuo 1955 m. spalio 6 d. rajoninio pavaldumo miestas, nuo 1997 m. Svetlo miesto apygardos centras.
Žvaigždutė (žurnalas)
thumb|„Žvaigždutė“ [[1984 m.]]
Žvaigždutė – Lietuvos jaunųjų moksleivių ir jų bičiulių kūrybos ketvirtinis žurnalas, einantis nuo 1971 m. Vilniuje, Kalvarijų g. 159.
Istorija
Iki 1977 m. Nr. 3 (27) buvo žurnalo „Genys“ priedas. 1977–1989 m. ėjo kaip LKJS CK ir Lenino pionierių organizacijos Respublikinės tarybos mėnesinis žurnalas. 1990 m. leido Lietuvos vaikų fondo leidykla „Alka“, nuo 1991 m. steigėja ir leidėja – valstybinė įmonė „Spauda“, nuo 1995 m. – UAB „Trys žvaigždutės“. Tiražas 1977 m. – 37 000 egz., 1990 m. – 900 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Bulgarijos futbolo varžybos 1958–1959 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1958–1959 m.
Alfonsas Gineitis
Alfonsas Gineitis (1907 m. gruodžio 23 d. Palinkuvė, Krekenavos valsčius – 1982 m. lapkričio 24 d. Vilnius) – Lietuvos pasipriešinimo nacių ir tarybiniam okupaciniams režimams veikėjas, teisininkas.
Biografija
1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Nuo 1934 m. liaudininkas. Prasidėjus TSRS okupacijai 1940 m. birželio – spalio mėn. dirbo Kauno teismuose, nuo 1941 m. sausio 7 d. TSRS Žemės ūkio banko respublikinės kontoros instruktorius, realizavimo skyriaus viršininkas. Nuo 1941 m. liepos mėn. advokatas Kaune. 1941-1944 m. dalyvavo animaciniame pasipriešinime; su B. Bieliuku redagavo ir leido laikraštį „Nepriklausoma Lietuva“. Nuo 1944 m. birželio mėn. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto narys, valstiečių liaudininkų atstovas vietoje J. Audėno. Su P. Šilu leido atsišaukimus į lietuvių tautą, raginančius netalkinti okupantams, vengti mobilizacijos į TSRS kariuomene, ginkluotų susirėmimų su ja. 1944 m. rugpjūčio – spalio mėn. Respublikinio kortelių biuro viršininko pavaduotojas. NKVD susekus Lietuvoje likusius Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto narius 1944 m. spalio 27 d. suimtas, žiauriai kankintas, dėl ko sutriko psichika. 1946 m. gruodžio – 1947 m. kovo mėn. Maskvoje buvo daroma jo psichikos būklės ekspertizė, iki 1947 m. liepos mėn. stebimas Vilniaus psichoneurologijos ligoninėje. Sveikatai nepagerėjus perduotas šeimos globai. Gydėsi Telšiuose. 1954-1957 m. dirbo Vilniaus miesto Viešojoje ir Vilniaus universiteto bibliotekose. 1959-1980 advokatas Kaune, Vilniuje, Varėnoje ir Telšiuose.
Kentauro proksima
Kentauro Proksima (Proxima Centauri) – žvaigždė Kentauro žvaigždyne, artimiausia Saulei (už 4,24 šviesmečių – 270 000 kartų toliau nei atstumas nuo Žemės iki Saulės). Raudonoji nykštukė, 1/7 Saulės diametro dydžio arba 1,5 karto didesnė už Jupiterį. Yra dvinarės Kentauro Alfa numanomas trečiasis narys. Priklauso žybsinčiųjų (Banginio UV) žvaigždžių klasei.
Kentauro Proksima buvo atrasta kartu su Kentauro Alfa 1915 m. Robert Iness, šiam vadovaujant Jungtinei Observatorijai Johanesburge, Pietų Afrikos Respublikoje. Būtent R. Iness ir pasiūlė vardą Proksima.
2016 m. rugpjūtį Europos Pietinės observatorijos ESO (European Southern Observatory) astronomai oficialiai paskelbė, jog atrado naują Žemės tipo planetą, besisukančią aplink Kentauro Proksimą.
Charakteristikos
thumb|left|250px|Kentauro Proxima nuotraukos centre Kaip ir visos raudonosios nykštukės, Kentauro Proksima yra per silpna, kad ją būtų galima pastebėti plika akimi. Vis dėlto ji yra artimiausia mūsų Saulei. Artimiausios žvaigždės yra Kentauro Alfa A ir B (už 0,21 šviesmečių), Saulė ir Barnardo žvaigždė (už 6,55 šviesmečių). Žiūrint iš Žemės, Proksima yra už 2° nuo Kentauro Alfos, tai yra maždaug už keturių pilnų Mėnulio skersmenų.
Kiek žinoma, Kentauro Proksima yra artimiausia Saulei jau apie 32 000 metų ir dar bus apie 33 000 ateinančių metų, kai ją pakeis Ross 248.
Pagal žvaigždės matmenis yra paskaičiuota, kad Proksima turėtų būti 1/7 Saulės spindulio bei masės, o tai atitinka 1,5 Jupiterio spindulio bei 150 jo masių.
Kentauro proksima nuo Kentauro Alfa yra nutolusi atstumu, beveik 1/20-ąja mažesniu nei nuo Saulės. Proksima galėtų būti orbitoje apie Alfa su apskriejimo periodu 500 000 metų ar daugiau. Dėl to Proksima dažnai vadinama Kentauro Alfa C.
Gemeliškis I
Gemeliškis I – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Šešuolių.
Medsėdžiai
Medsėdžiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Šiūparių, Agluonos aukštupyje.
Etimologija
Medsėdžiai – kuršiškas vietovardis (kaip ir dauguma kitų, turinčių dėmenį -sėdžiai – Alsėdžiai, Traksėdžiai ir kt.). Pirmasis dėmuo med- susijusi su žemaičių žodžio „medė“ (miškas, giria) šaknimi. Antrasis dėmuo -sėdžiai siejamas su veiksmažodžiu „sėdėti“, kuris be savo pagrindinės reikšmės dar gali reikšti ir „būti kur nors, kur nors laikytis ar gyventi“. Taigi, Medsėdžių pirminė reikšmė galėjo būti „gyvenantys miške“ ar panašiai.
Liubomiras Miletičius
Liubomiras Miletičius (, 1863 m. sausio 1 d. Štipas Osmanų imperija, dab. Makedonija – 1937 m. birželio 1 d. Sofija) – bulgarų kalbininkas. vienas Bulgarijos kalbotyros pradininkų.
Biografija
1882–1885 m. studijavo Zagrebo, 1883–1884 m. Prahos universitete.
Nuo 1888 m. dėstė Sofijos aukštojoje mokykloje (nuo 1904 m. Sofijos universitetas), 1900–1901 m. ir 1921–1922 m. rektorius; profesorius.
Tyrinėjo gretimų slavų tautų istoriją, buitį. Paskelbė bulgarų kalbos istorijos veikalų.
Izumo (reikšmės)
Žodžio Izumo (Idzumas) reikšmės:
Juan Manuel Fangio
Chuanas Manuelis Fanchijas (1911 m. birželio 24 d. – 1995 m. liepos 17 d.) – Formulės 1 pilotas iš Argentinos.
Pirmajame Formulės 1 dešimtmetyje jis dominavo ir pelnė 5 pasaulio čempiono titulus su keturiomis skirtingoms komandomis (Alfa Romeo Racing, Ferrari, Mercedes GP ir Maserati). Pasiektų čempionatų pergalių rekordas išsilaikė 46 metus. Dėl jo pasiekimų ir metų, kuriais jie buvo pasiekti, Juan Manuel Fangio dažnai vadinamas geriausiu visų laikų lenktynininku. 1990 m. už pasiekimus sporte argentinietis buvo įrašytas į tarptautinę automobilių sporto šlovės galeriją.
Ankstyvas gyvenimas ir lenktynės
Fangio gimė 1911 m. Šv. Jono Krikštytojo minėjimo dieną Balkarče mieste, netoli Kieti miesto, Italijoje. Savo lenktynininko karjerą pilotas pradėjo Argentinoje 1934 m., vairuodamas savo perdirbtą 1929 m. Ford A modelį. Šiuo vairavimo periodu Argentinoje jis lenktyniavo Chevrolet automobilius ir tapo šalies čempionu 1940 ir 1941 m. Pirmą kartą Europoje jis pradėjo lenktyniauti 1949 m., padedant Argentinos automobilių klubui ir Argentinos vyriausybei.
Formulė 1
Juan Manuel Fangio, kitaip nei visi Formulės 1 pilotai, pradėjo savo profesionalo karjerą vyresnio amžiaus ir buvo vyriausias pilotas daugumoje lenktynių. Tuo metu pilotai lenktyniavo praktiškai be jokių saugos priemonių. Žinomi pilotai, kuriuos Fangio sutiko, buvo Alberto Ascari, Giuseppe Farina ir Stirling Moss.
Pirmąjį Formulės 1 sezoną 1950 m. jis pradėjo Alfa Romeo ekipoje, kartu su komandos draugais – Giuseppe Farina ir Luigi Fagioli. Fangio laimėjo visas trejas lenktynes, kuriose finišavo, tačiau Farinos trys pergalės ir ketvirtoji vieta leido jam laimėti čempionatą.
Fangio laimėjo dar tris etapus 1951 m. sezone (Šveicarijoje, Prancūzijoje ir Ispanijoje) ir sugebėjo nugalėti stiprią Ferrari komandą bei pasiekti savo pirmąjį čempiono titulą.
1954 m. jis lenktyniavo Maserati, o įpusėjus sezonui perėjo į Mercedes GP gretas. Laimėjęs 8 iš 12 etapų tais metais ir tapęs antrą kartą čempionu, jis toliau tęsė karjerą Mercedes komandoje. 1955 m. – dar vieneri sėkmingi metai Fangio. Jis pasiekė 4 pergales ir vėl pakartojo praeitų metų pasiekimą. Deja, tie metai Formulėje 1 nebuvo sėkmingai – čempionatas sutrumpintas dėl Le Mano tragedijos, kurioje žuvo 80 žiūrovų.
1956 m. Fangio perėjo į Ferrari gretas, pakeisdamas žuvusį avarijoje Alberto Ascari. Fangio finišavo pirmas 3 etapuose ir antras visuose likusiuose, bei ketvirtą kartą tapo pasaulio čempionu.
Kitais metais jis sugrįžo į Maserati, kuri naudojo tą patį bolidą, su kuriuo Fangio pasirodė 1954 m. sezone. Sezoną pilotas pradėjo trimis pergalėmis iš eilės Argentinoje, Monake ir Prancūzijoje. Pergalės Vokietijoje ir antrų vietų abiejuose likusiuose etapuose vos užteko nugalėti dar viename, jau penktame čempionate.
Zigmantavas
Zigmantavas – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 11 km į pietvakarius nuo Kalvarijos. Išlikęs Zigmantavo dvaras.
Etimologija
Zigmantavas yra dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo lenkų dvarininko Zigmantovičiaus pavardės, kuris įkūrė dvarą XIX a. pradžioje.
Juan Manuel Fangio
Formulės 1 sezonų rezultatai
''Iki 1991 m. ne visi čempionate iškovoti taškai buvo skaičiuojami asmeninėje įskaitoje. Pirmas skaičius - čempionato įskaitoje iškovoti taškai, skaičius skliaustuose - visi sezono metu iškovoti taškai.''
Mis Pasaulis 2002
Mis Pasaulis 2002 – 52 konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Azra Akın iš Turkijos. Konkursas turėjo vykti Abudžoje, Nigerijoje, bet dėl protestų buvo perkeltas. Dalis dalyvių boikotavo konkursą dėl Amina Lawal mirties užmėtant akmenimis pagal Nigerijos islamo šariato teismą. Konkurse pirmą kartą buvo leista balsuoti žiūrovams.
Admiraliteto salos
thumb|right|240px|Admiraliteto salos Admiraliteto salos  – 18 salų grupė Ramiajame vandenyne, Bismarko salyne. Pagal didžiausią salą salynas kartais vadinamas Manuso salomis. Plotas 2072 km². Salos priklauso Papua Naujajai Gvinėjai, sudaro Manuso provinciją. Didžiausios salos: Manusas (1600 km²), Los Negroso sala, Rambutjo sala. Admirolo salose gyvena 45 tūkst. gyventojų (2003 m.). Didžiausias miestas – Lorengau.
Salos vulkaninės ir koralinės kilmės, daugelis salų yra negyvenami atolai. Klimatas karštas ir drėgnas. Vyrauja 30-32 °C temperatūros. Per metus vidutiniškai iškrenta 3832 mm kritulių. Salas dengia drėgnieji tropiniai miškai, kuriose yra endeminių augalų ir gyvūnų rūšių.
Pagaujėnų apylinkė
Pagaujėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietryčiuose, pasienyje su Baltarusija.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dieveniškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šalčininkų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Daulėnų apylinkės ir Milkūnų apylinkė. 1970 m. rugsėjo 30 d. perkėlus apylinkės centrą, Pagaujėnų apylinkė performuota į Milkūnų apylinkę.
Jonas III Dukas Vatacis
Jonas III Dukas Vatacis (, 1193 m. Didimotichos, Trakija – 1254 m. lapkričio 3 d. Nikėja, dab. Turkija) – 1221–1254 m. Bizantijos paveldėtojos Nikėjos imperatorius
Gemeliškis II
Gemeliškis II – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Šešuolių.
Jonas III Dukas Vatacis
Biografija
Kilęs iš Bizantijos didikų Dukų dinastijos, Izaoko II Angelo giminaitis.
Šeima
Vedė imperatoriaus Teodoro I Laskario dukterį Ireną, po uošvio mirties tapo imperatoriumi. Su Irena susilaukė sūnaus Teodoro, bet žmona nukrito nuo žirgo ir, nebegalėdama turėti vaikų, tapo vienuole Eugenija ir mirė 1239 m. Antroji žmona Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho II duktė Konstancija II Hohenštaufen. Su ja vaikų neturėjo.
Valdymas
Iš pradžių valdė tik Nikėjos sritį Mažojoje Azijoje. Siekdamas atkurti kryžininkų 1204 m. sutriuškintą Bizantijos imperiją, 1222–1225 m. iš kryžininkų įkurtos Lotynų imperijos atkariavo beveik visas Mažosios Azijos valdas, išskyrus Bitinijos pusiasalį, taip pat Samo, Lesbo, Chijo ir Rodo salas. 1235 m. įsitvirtino Trakijoje ir Makedonijoje. 1246 m. užėmė Salonikus. 1252 m. privertė Epyro despotijos valdovą tapti jo vasalu, atėmė iš jo Vakarų Makedoniją ir dalį Albanijos. Jo valdoma Nikėjos imperija tapo galingiausia Egėjo jūros baseino valstybe.
Artemidė
Artemidė (gr. Ἄρτεμις) graikų mitologijoje – medžioklės deivė, Dzeuso ir Leto dukra, Apolono sesuo. Artemidės atitikmuo romėnų mitologijoje – deivė Diana, etruskų mitologijoje – deivė Artumė.
Gimimas
thumb|250px|Artemidės skulptūra [[Luvras|Luvre]] Kai Hera sužinojo, kad Leto yra nėščia ir Dzeusas, Heros vyras, yra vaiko tėvas, uždraudė Leto gimdyti vaiką žemyne ar bet kurioje saloje. Leto susirado plaukiojančią Delo salą, kuri nebuvo nei žemynas, nei tikra sala, ir ten pagimdė. Sala buvo apsupta gulbių. Už dėkingumą Delo sala buvo apsaugota keturiais piloriais. Vėliau sala tapo šventa Apolonui. Pagal kitą versiją, Hera pagrobė Eileitiją, vaikų gimimo ir gimdyvių deivę, neleisdama taip Leto pagimdyti. Kiti dievai privertė Hera paleisti ją. Vienaip ar kitaip Artemidė gimė pirmoji, ir padėjo gimti Apolonui. Kita versija sako, kad Artemidė gimė prieš Apoloną viena diena anksčiau, Ortygijos saloje ir padėjusi Leto perkirsti jūrą keliaujant į Delo salą, kitą dieną gimė Apolonas.
Vaikystė
Būdama trejų metų Artėmidė paprašė Dzeuso, savo tėvo, sėdėdama jam ant kelio, įvykdyti keletą norų. Ji paprašė padaryti taip, kad ji liktų amžinai skaisti, jos karo vežimą temptų nulėpausiai šunys, ir nimfos taptų jos medžioklių bendražygėmis. Tėvas įvykdė visus jos norus. Visi deivės bendražygiai liko skaistūs, ir ji labai atidžiai saugojo savo ir jų skaistumą.
Isakas Vistaneckis
Isakas Vistaneckis (g. 1910 m. rugsėjo 29 d. Marijampolėje, Lietuvoje – 2000 m. gruodžio 30 d. Tel Avive, Izraelyje) – Lietuvos ir Izraelio šachmatininkas. Keturis kartus Lietuvos čempionas ir dar 13 kartų buvo prizininkas. Du kartus buvo Pabaltijo šachmatų čempionu (1931 ir 1946 m.). Penkiose šachmatų olimpiadose žaidė už Lietuvą (1930, 1931, 1933, 1935 ir 1937 m.). Treneris, žurnalistas. Nuo 1980 m. gyveno Izraelyje.
Vaikystė ir jaunystė
Su šachmatais susipažino būdamas dešimties metų. Savo atsiminimuose rašė, kad pirmas šachmatų partijas rado švedų laikraščiuose, į kuriuos buvo suvyniotos silkės. Kai buvo 13-kos, mirė mama, tėvas kiek galėjo rūpinosi sūnumi. 1927 m. įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą, kurį baigęs 1932 metais tapo juristu. Studentavimo metais, stokodamas lėšų, laisvalaikiu užsukdavo į kavinę, kurioje uždarbiaudavo su kavinės lankytojais žaisdamas šachmatais. Turėjo dar ir kitą būdą, kaip papildyti studento biudžetą: būdamas geras akrobatas kurį laiką savo sugebėjimus demonstruodavo cirke.
Ankstyvoji karjera
Pirmą kartą stipriausiųjų Kauno šachmatininkų turnyre (faktiškai tai buvo Lietuvos čempionatas) I. Vistaneckis žaidė 1929 m. ir pasidalijo 5-6 vietomis. 1930 m. Lietuvos pirmenybėse jis pasidalijo 1-2 vietomis su stipriausiu to meto Lietuvos šachmatininku A. Machtu. 1931 m. dar įspūdingesnis laimėjimas – pirmoji vieta Klaipėdoje vykusiame 1-ajame Pabaltijo šachmatų čempionate.
Lietuvos čempionatai
I. Vistaneckis Lietuvos čempionato finaliniuose turnyruose žaidė 30 kartų (nuo 1930 m. iki 1969 m.). Lietuvos čempionato prizininku buvo 17 kartų: 1-a vieta (1941, 1954, |1956, 1959 m.), 1–2 vietos (1930, |1935, 1949 m.), 2-a (|1931, |1935, 1958 ir |1960 m.), 2–3 vietos (|1937, 1964 m.), 3-ią (|1932, |1934, 1953, 1957 ir |1961 m.).
I. Vistaneckio rezultatai Lietuvos šachmatų čempionatuose.
Turnyrai
1945 m. I. Vistaneckis žaidė Rygoje vykusiame Pabaltijo čempionate, kur iškovojo bronzą (po V. Mikėno, A. Koblenco ir be konkurencijos žaidusio A. Tolušo). 1946 m. Vilniuje vykusiame Pabaltijo čempionate, kur be Latvijos, Estijos ir Lietuvos žaidėjų visas būrys kviestinių meistrų iš Maskvos, žaidusių be konkurencijos, pakartojo savo jaunystės pasiekimą – antrą kartą iškovojo Pabaltijo auksą.
Tačiau to nepakako, kad jam būtų suteiktas TSRS sporto meistro vardas. Pagal kvalifikacinius nuostatus jis dar turėjo mače nugalėti meistrą. Todėl 1947 m. žaidė mačą ir tikslą pasiekė – rezultatu 8 : 6 (+4 −2 =8). laimėdamas prieš meistrą E. Zagorianskį.
I. Vistaneckio rezultatai SSRS šachmatų čempionatų pusfinaliuose: 1947 m. Sverdlovske užėmė 12-ą vietą, 1949 m. Vilniuje pasidalijo 9-10 vietas, 1950 m. Tuloje pasidalijo 14–15 vietas, 1951 m. Lvove pasidalijo 9–10 vietas, 1953 m. Vilniuje užėmė 13-ą, 1954 m. Jerevane pasidalijo 14–15 vietas. 1957 m. pasidalijo 8–9 vietas Minske vykusiame SSRS čempionato ketvirtfinalyje. 1960 m. pasidalijo 16–17 vietas Vilniuje.
Šachmatų olimpiados
I. Vistaneckio rezultatai žaidžiant Lietuvos rinktinėje šachmatų olimpiadose.
Viso šachmatų olimpiadose sužaidė 74 partijas (+17 =21 – 36).
Be to, I. Vistaneckis žaidė ir 1936 m. Miunchene vykusioje neoficialiojoje šachmatų olimpiadoje.
Treneris
Prasidėjo nuo to, kai 1946 m. I Vistaneckis Vilniaus žydų namuose organizavo šachmatų būrelį. Vėliau jis ilgus metus dirbo treneriu vaikų šachmatų mokykloje. Tarp jo auklėtinių: didmeistris Eduardas Rozentalis ir Marija Lichtenfeld, du kartus Lietuvos moterų čempionė (1954 ir 1955 m.). Trenerio darbas neliko neįvertintas – 1960 metais jam suteiktas nusipelniusio trenerio vardas.
Žaidimas susirašinėjant
Nuo 1964 m. I Vistaneckis nutaria išmėginti jėgas neakivaizdinėse varžybose, nes „analizė buvo mano stiprioji pusė, o susirašinėjant galima išvengti klaidų ir ceitnotų“,- sakydavo jis. Debiutavo susirašinėjant, žaisdamas už Lietuvos rinktinę prie 2-os lentos, Europos Taurės varžybose. Debiutas pavyko – I. Vistaneckis finale, surinkęs 7,5 taško iš 8 (o su atrankiniais mačais – 11 iš 12) galimų, pasiekęs šių varžybų absoliučiai geriausią rezultatą, svariai prisidėjo prie komandos iškovotos Europos Taurės. Po šių varžybų jam buvo suteiktas korespondencinių šachmatų tarptautinio meistro titulas.
Emigracija
1980 m. I. Vistaneckis kartu su žmona emigravo į Izraelį pas savo vaikus, kurie dar nuo 1972 metų buvo įsikūrę Izraelyje. Vistaneckis šachmatų neapleido ir gyvendamas čia. Jis tapo banko „Leumit“ žaidžiančiuoju treneriu. Būdamas 76 metų amžiaus tapo „Hapoel“ draugijos profsąjungų pirmenybių čempionu. Eidamas 91-uosius metus, 2000 metų gruodžio 30 dieną, vienoje iš Tel Avivo ligoninių, mirė. Palaidotas netoli Tel Avivo Jarkonimo kapinėse.
Čubutas (upė)
Čubutas  – upė pietų Argentinoje, Patagonijoje, Čubuto provincijoje. Prasideda Rio Negro provincijoje, Anduose. Aukštupyje teka į pietryčius, kalvotomis vietovėmis. Nuo Paso de Indios apylinkių teka į vakarus lygiu Patagonijos plokščiakalniu. Sudaro Valle de ls Ruinas ir Valle de los Martires slėnius. Ties Dique Florentino Ameghino gyvenviete Čubutas patvenktas hidroelektrinės užtvanka. Įteka į Atlanto vandenyno Argentinos jūrą, Enganjo įlanką.
Debitas svyruoja priklausomai nuo vandens kiekio (4–30 m³/s). Čubutas – svarbus vandens šaltinis slėniuose vystant žemdirbystę. Prie upės įsikūrę šie miestai: Las Plumasas, Gaimanas, Trelju, Rosonas.
Metateorija
Metateorija – teorija, nagrinėjanti metodus, skirtus kitų teorijų aprašymui bei analizei.
Tarus, kad yra tam tikra teorija, visada galima iškelti klausimą dėl teorijos neprieštaringumo – ar egzistuoja duotosios teorijos rėmuose aprašomas uždavinys, kuris būtų neišsprendžiamas šios pačios teorijos priemonėmis. Gana lengvai galima parodyti, kad uždavinio formulavimo teisingumas bei teorijos neprieštaringumas negali būti nustatytas pačios teorijos ribose, todėl tenka naudoti išorines analizės priemones, apibrėžiančias nagrinėjamos teorijos aksiomatiką, terminus bei taisykles. Tokiems apibrėžimams dažniausiai naudojamos metakalbos.
Su teorijų neprieštaringumu susijusios problemos buvo pastebėtos dar senovės graikų (pvz., neįrodoma Euklidinės geometrijos teorema dėl to, kad dvi tiesės susikerta tik viename taške), vėliau buvo atrasta ir nemažai semantinių problemų, išsprendžiamų tik metateoriniais ir metakalbiniais metodais (pvz., ar reiškinio neigimas gali būti aktualizuotas, jei pats jo pateikimas neša prielaidą apie neigiamo reiškinio egzistavimą?). Kaip atskira matematikos sritis, metateorija ėmė vystytis XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje, po to, kai aksiomatikos įtaka buvo pademonstruota, kuriant neeuklidines geometrijas bei ėmė kilti klausimai dėl visos Matematikos neprieštaringumo. Pirmasis rimtus šios teorijos tyrimus pradėjo Davidas Hilbertas 1905.
Zygmantiškė
Zygmantiškė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kriūkų.
Vilniaus kolegijos Ekonomikos fakulteto Sociologijos ir teisės katedra
Vilniaus kolegijos Ekonomikos fakulteto Sociologijos ir teisės katedra (VK EKF TK) - Vilniaus kolegijos (VK) Ekonomikos fakulteto (EF) struktūrinis padalinys; socialinių mokslų krypties, Teisės katedra. įkurta 2005 m. rugpjūčio 31 d. (Vilniaus kolegijos direktoriaus įsakymu Nr. V-270), reorganizavus Humanitarinių ir socialinių mokslų katedrą. Katedros dėstytojai teisę dėsto ne tik Ekonomikos, bet ir kituose fakultetuose (tokiuose kaip VK Verslo vadybos fakultetas (VVF), Sveikatos priežiūros fakultetas (SPF), Elektronikos ir informatikos fakultetas (EIF), Dizaino ir technologijų fakultetas (DTF).
Adresas: Naugarduko g. 5, 37 kabinetas, LT- 01141, Vilnius.
Veikla
Pagrindinis Katedros tikslas – užtikrinti specialistų, sugebančių savarankiškai ir kūrybiškai taikyti Europos Sąjungos teisės ir nacionalinės teisės normas darbo procese rengimą, įgyvendinti studijų programose nustatytus tikslus. Veiklos sritys - teisinis švietimas (teisės dėstymas), teisės mokslinė veikla (tyrimai, straipsnių publikavimas ir kt.). Viena iš pagrindinių studijų programų - Teisė. Katedros uždaviniai ir veiklos kryptys:
Dėstytojų parengta mokymo(si) metodinė medžiaga:
Tyrimai:
Aviliai II
Aviliai II (arba tiesiog Aviliai) – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, Avilio ežero vakariniame krante, apie 15 km į rytus nuo Dusetų. Seniūnaitijos centras. Stovi Avilių Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia (pastatyta 1875 m.), veikia biblioteka, paštas (LT-32016), Avilių pagrindinė mokykla.
miniatiūra|left|Akmuo su įrašu Aviliai miniatiūra|left|Gatvė prie mokyklos
Istorija
Avilių dvaras žinomas nuo 1653 m., prie jo ėmė kurtis kaimas. Dvaras ir kaimas priklausė kunigaikščiams Giedraičiams, vėliau Kaminskiams ir galiausiai Kelpšams. 1712 m. pastatyta pirmoji bažnyčia, 1817 m. perstatyta. 1875 m. pastatyta dabartinė medinė Avilių Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia.
Sovietų okupacijos metais buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Gyventojai
thumb|240px|Gatvė link bažnyčios rudenį thumb|240px|Kryžius prie sodybos
1859 m. buvo 6 namai su 68 gyventojais. 1923 m. surašymo metu dvare buvo 35, kaime 154 gyventojai.
Kotovina
Kotovina – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Bakalariavos, apie 17 km į vakarus nuo Suvalkų ir 111 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Gabrielė Šaulytė
Gabrielė Šaulytė (g. 1990 m. Šiauliuose) – Lietuvos šachmatininkė, Lietuvos jaunių (merginų iki 16 m.) čempionė (2007 m.), Pasaulio ir Europos jaunių čempionatų dalyvė.
Biografija
Mokėsi Šiaulių Sandoros pagrindinėje mokykloje. Didždvario gimnazijos tarptautinio bakalaureato diplomo programos (anglų kalba) mokinė. Šiaulių sporto mokyklos "Dubysa" šachmatininkė. Gabrielės Šaulytės treneriai – Renata Turauskienė ir Gintautas Plungė. Jaunesnioji sesuo Evelina Šaulytė (g. 1991 m.) – irgi šachmatininkė.
Volgos–Baltijos vandens kelias
thumb|240px|Svirės aukštupio tvenkinio šliuzas thumb|240px|Barža Marijos vandens kelyje (1909 m.)
Volgos-Baltijos vandens kelias  – laivybinių vandentakių tinklas, jungiantis Volgos upę su Baltijos jūra. Be to, per šį ir Baltijos-Baltosios jūrų kanalą Volgos baseinas jungiasi su Arkties vandenynu. Vandens kelias prasideda nuo Volgoje sudaryto Rybinsko tvenkinio ir eina į šiaurės vakarus Šeksnos upe, Belojės ežeru, Kovžos upe, Marijos kanalu, Vytegros upe, Onegos kanalu, Svirės upe, Ladogos kanalu ir Nevos upe. Vandens kelio ilgis ~1100 km, gylis nemažesnis nei 4 m.
Vandens kelio statybos pradėtos XIX a. pr. Jos buvo plano vandens keliais sujungti Peterburgą su vidiniais šalies rajonais dalimi. Tichvino ir Aukštutinio Voločioko vandens sistemos nepasiteisino, todėl 1810 m. sudarytas Volgos-Baltijos vandens kelias, tada vadintas Marijos vandens keliu (Мариинская водная система, pagal princesę Mariją Fiodorovną). Apie 1054 varstų ilgio vandens kelio trasa nedaug skyrėsi nuo dabartinės. Vėliau buvo įrengti kanalai, aplenkiantys Onegos ir Ladogos ežerus, kuriuose laivyba mažais laivais būdavo pavojinga.
Tarybiniais metais nuspręsta atkurti tuo metu jau nunykusį Marijos kanalą. 1959–1964 m. vykdyta Lenino vardo Volgos-Baltijos vandens kelio rekonstrukcija: sudarytas Rybinsko tvenkinys, įrengta šliuzų sistema, hidroelektrinių ir tvenkinių tinklas.
Vandens kelias tinkamas iki 5000 t keliamosios galios ir 3,5 m grimzdos laivams. Didieji laivai plaukia tiesiai per Ladogos ir Onegos ežerus, mažesni – apylankomis-kanalais. Daugiausia plaukia savaeigiai laivai. Nuo Čerepoveco iki Sankt Peterburgo kroviniai nugabenami per 2,5–3 paras. Vandens keliu gabenamos rūdos, kitos iškasenos, mediena iš šiaurinių šalies rajonų, į šiaurę (ar eksportui pro Peterburgo uostą) vežami metalo gaminiai, kalio druska, piritas. Išvežiojamos prekės atgabentos per Peterburgo uostą. Dabar kelias plačiai naudojamas ir turizmui (kelionės garlaiviais).
Kolpingo kolegijos Teisės katedra
Kolpingo kolegijos Teisės katedra (KK TK) - Kolpingo kolegijos (KK) struktūrinis padalinys; Teisės katedra. Veiklos sritys - teisinis švietimas (teisės dėstymas), teisės mokslinė veikla (tyrimai, straipsnių publikavimas ir kt.). Pagrindinė studijų programa - Teisė.
Adresas: Raguvos g. 7 (29 kabinetas), Kaunas, LT-44275.
Vadovybė, personalas
Dėsto lektoriai, kiti dėstytojai.
Žvejys (laikraštis)
Žvejys – Klaipėdos okeaninės žvejybos laivyno bazės laikraštis, leistas 1971–1975 m. Klaipėdoje.
Kiškinė viksva
Augavietės
thumb|left|250px|1. [[Žvaigždėtoji viksva 2. Kiškinė viksva]] Auga sausose pievose, laukuose, pamiškėse, pelkių pakraščiuose. Randama 0-1100 m aukštyje.
Biologija
Žiedynlapis trumpesnis už žiedyną. Tankų, statų, iki 4 cm ilgio žiedyną sudaro 4-7 kiaušiniškos, 9-14 mm ilgio ir 6-8 mm pločio, rudos ar geltonai rudos varputės, kurios išlieka glaustos ir žydėdamos, ir būdamos su maišeliais. Varputės viršuje esti piesteliniai žiedai, o žemiau jų – kuokeliniai, kurių kiekvienas turi po tris kuokelius. Pažiedės 3-5 mm ilgio ir 2 mm pločio.
Žydi birželio–liepos mėnesiais. Žiedus apdulkina vėjas. Vaisius – 1-2 mm ilgio ir iki 1 mm pločio riešutėlis. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai šakniastiebiais. Augalas diploidinis, 2n = 62, 64, 66, 68.
Naudojimas
Galima kiškinėmis viksvomis prikimšti minkštus baldus.
Biologinė klasifikacija
Karlo Linėjaus kūrinio viršelis|thumb|220px
Mokslinė klasifikacija biologijoje – būdas grupuoti ir kategorizuoti gyvų ir išmirusių organizmų rūšis pagal giminingumo ryšius. Mokslo šaka, užsiimanti gyvų organizmų klasifikavimu vadinama taksonomija. Pirmasis klasifikuoti organizmus bandė Aristotelis, kuris juos suskirstė į augalus ir gyvūnus. Vėliau bandymų klasifikuoti buvo daug. Ypač šis darbas paspartėjo išradus mikroskopą ir nustačius, kad dar egzistuoja didelė mikroorganizmų įvairovė. Tačiau labiausiai pripažinta švedų mokslininko Karlo Linėjaus (1707–1778) binarinė nomenklatūra. Jis rūšies pavadinimą sudarė iš dviejų lotyniškų žodžių, kurių pirmasis nurodo gentį, o antrasis – rūšį. Prie pavadinimo dar pridedama rūšį aprašiusiojo mokslininko pavardė ar jos santrumpa bei aprašymo metai. Didžiausias K. Linėjaus darbas – 1735 m. išleista pasaulio augalų ir gyvūnų sistema. K. Linėjaus veikale „Species Plantarum“ (1753 m.) augalai suskirstyti į 24 klases, iš jų 23 apėmė žiedinius, o 24-oji – sporinius augalus.
Klasifikacija egzistuoja ir kituose moksluose, ne tik biologijoje (pavyzdžiui, dangaus kūnų klasifikacija astronomijoje).
Tradicinė klasifikacijos sistema biologijoje atrodo taip (be jos dar galima filogenetinė klasifikacija):
Etologija
Etologija – biologijos mokslo šaka tirianti gyvūnų elgesį.
Šiuolaikinės etologijos pradininku laikomas Konradas Lorencas.
Etologijos tyrimų sritys:
Išnykimas
Išnykimas – reiškinys biologijoje ir ekologijoje, reiškiantis atskiros rūšies arba taksono visų atstovų išmirimą. Išnykimas gali įvykti dėl natūralių ir antropogeninių veiksnių. Didelio kiekio biologinių rūšių išnykimas per trumpą laiką vadinamas masinius išnykimu.
Išnykimo priežastys
Rūšys išnyksta, kai jų gimstamumas per tam tikrą laiką nebegali kompensuoti mirtingumo. Tarp išnykimo priežasčių yra:
Tas
Tas  – žymaus amerikiečių rašytojo Stiveno Kingo vienas didžiausių siaubo romanų, pirmą kartą JAV išspausdintas 1986 m. Lietuvoje romanas išleistas „Eridano“ leidykloje dviem knygomis 1998 m.
Kūrinyje S. Kingas paliečia sau aktualias temas: atminties viršenybę, vieningos grupuotės jėgą, vaikystėje patirtų traumų poveikį vėlesniame suaugusiųjų gyvenime. Šio kūrinio veiksmas vystosi Meino valstijoje, išgalvotame Derio (Derry) miestelyje, kuriame gyvenantys 7 draugai yra pagrindiniai personažai. Deris minimas ne viename S. Kingo kūrinyje („Nemiga“, „Sapnų gaudyklė“, „Tamsiųjų bokštų“ ciklas, užsimenama apie įvykius iš romano „Gyvulėlių kapinės“ ir kt.).
Siužetas
Romane „Tas“ aprašoma Deryje gyvenanti ir žudanti vaikus antgamtinė būtybė, gebanti keisti savo esybės formą ir pavidalą. Siužetas plėtojamas skirtinguose laiko intervaluose. Milijonus metų Tas gyveno po Deriu, laukdamas ir maždaug numanydamas žmonių atėjimo į šias vietas pradžią. Jiems čia apsigyvenus, būtybės aktyvumo periodai siejosi su ilgo jos vegetavimo periodais, siekiančiais 25-30 metų laiko intervalus. Atėjus eilinio pabudimo pradžiai, To nežemišką veiklą visada lydėjo neįtikėtinas žiaurumas ir smurtas, dažniausiai vaikų žudynės. Kovai su juo yra pasišventę 7 draugai iš „Nevykėlių klubo“.
Astravos sutartis
Astravos sutartis – 1392 m. rugpjūčio 4 d. pasirašyta Jogailos ir Vytauto sutartis, pagal kurią Jogaila sugrąžino Vytautui Trakų kunigaikštystę ir kitas tėvonines žemes bei dovanojo naujų. Vytautas gavo teisę valdyti LDK su sostine Vilniuje ir tituluotis „Lietuvos kunigaikščiu“. Jis oficialiai pripažino esąs Jogailos vasalas, kurio žemės po jo mirties atiteks siuzerenui – Lenkijos karaliui. Skirgailai paliktas valdyti Polockas, vėliau – Kijevo kunigaikštystė.
Interneto robotas
Interneto robotas – specializuota programa, imituojanti internete įprastine naršykle dirbantį žmogų. Roboto tikslai gali būti įvairūs. Paprasčiausiu atveju jis kaupia tinklalapyje esančius raktažodžių sąrašus, kurie vėliau panaudojami reikiamo tinklalapio paieškai (Google, Altavista ir daugelis kitų). Mažiau draugiškai nusiteikę robotai renka tinklalapiuose pasitaikančius elektroninio pašto adresus, kuriais paskui siuntinėjamas Elektroninės šiukšlės. Toks robotas atpažįsta tinklalapyje esančias nuorodas ir jomis seka į vis naujus ir naujus puslapius. Specialiems tikslams (tarkim, kai kurioms bioinformatikos sritims) kuriami ir sudėtingesni robotai, gebantys užpildyti žmonėms skirtus tinklalapio formuliarus, perskaityti serverio atsakymą, atrinkti reikiamus jo fragmentus, pateikti juos kitiems formuliarams, patys spręsti apie vieno ar kito puslapio aplankymo būtinybę ir pan. Daugelis interneto svetainių turi ir robotams skirtą puslapį (dažniausiai robots.txt), padedantį jiems orientuotis.
Jei serveris robotų nepageidauja, jis paprastai atskiria juos nuo žmonių liepdamas atpažinti paveiksliuke rodomas įvairiai „išvartytas“, nevienodo dydžio raides. Pašto adresai neretai apsaugomi juos perrašant taip, jog atpažintų ir suprasti galėtų tik žmogus (user@server.com -> user AT server DOT com) ar maskuojami įvairiomis JavaScript gudrybėmis, nors prieš sudėtingesnes programas tai nepadeda. Radikali priemonė yra tinklalapyje pateikti ne adresą, o tiesiog teksto lauką, kuriame surenkamą žinutę tinklalapio serveris persiunčia pačiame tinklalapyje nenurodytu adresu.
Interneto robotai yra kompiuterinės programos. Jie nėra paprastai žodžiu robotas nusakomos mašinos.
Kalamučita
Kalamučita (Río Calamuchita) arba Terseras  – upė centrinėje Argentinoje, Kordobos provincijoje; Karakaranjos upės ištaka. Prasideda Kordobos kalnagūbriuose, Komečingoneso kalnagūbryje, Čampaki kalno papėdėje. Aukštupyje teka Kalamučitos slėniu. Toliau prateka Rio Tersero tvenkinį ir teka į pietryčius per drėgnosios pampos lygumas. Netoli Monte Buejaus Kalamučita susilieja su Čiokančarava ir sudaro Karkaranją. Pastaroji liūčių periodu gali pasiekti Paranos baseiną. Upės vandens režimas smarkiai priklauso nuo kritulių kalnagūbriuose. Prie upės įsikūrę šie miestai: Rio Terseras, Vilja Marija, Bel Viljė.
García Jofre de Loaísa
Gimė Siudad Realyje, kilmingoje šeimoje. 1525 m. Ispanijos karaliaus Karolio I išsiųstas į Molukus („Prieskonių salas“), su tikslu juos paskelbti Ispanijos Karūnos valda. Ekspediciją sudarė 7 laivai, joje taip pat dalyvavo Fernando Magalano ekspedicijos narys ir ją užbaigęs kapitonas Chuanas Sebastianas Elkanas. Liepos 24 d. iš La Korunjos išvykęs Loaisa kitų metų sausį pasiekė Patagonijos pakrantes. Čia ekspedicija susidūrė su stipriomis audromis, negalėjo rasti kelio į Magelano sąsiaurį. Du laivai sudužo, vienas pasuko atgal. Likę 4 laivai tik gegužę sugebėjo pasiekti Ramųjį vandenyną. Tačiau čia jie vėl pateko į audrą ir buvo išblaškyti: laivas San Lesmes dingo, Santiago buvo nublokštas į šiaurę ir 1526 m. liepą pasiekė Meksikos krantus (tapo pirmaisiais keliautojais, pasiekusiais Šiaurės Ameriką iš vakarų), La Santa María del Parral išplaukė į Ramųjį vandenyną ir pasiekė Sulavesio salą, tačiau ten dauguma ekspedicijos narių žuvo nuo vietinių gyventojų. thumb|left|Loais ekspedicija Likęs apgadintas Santa María de la Victoria laivas su Loaisa ir Elkanu tęsė kelionę vandenynu. Ekspedicijos nariai kentėjo nuo bado, troškulio, skorbuto ir netrukus prasidėjo mirtys. 1526 m. liepos 30 d. kapitonas Garsija Chofre de Loaisa mirė, palikęs vadovauti laivui Elkaną. Tačiau jis taip pat sunkiai sirgo ir po 5 dienų mirė. Vėliau taip pat mirė kapitono brolis Alvaras de Loaisa. Rugsėjo 4 d. likę gyvi keliautojai pasiekė Guamo salą, kur tarp vietinių atrado vieną ispaną iš senesnės ekspedicijos, ir pagaliau galėjo pavalgyti ir pasigydyti. Molukus pasiekė Andresas de Urdaneta su 24 jūreiviais. Ten jie buvo pagauti portugalų tačiau 1536 m. sugebėjo grįžti atgal į Ispaniją.
Šaulytė
Šaulytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Šaulienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Šaulys.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Škotijos futbolo varžybos 1899–1900 m.
Škotijos futbolo varžybos 1899–1900 m.
Lėnas (Ukmergė)
Lėnas – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Lėno ežero rytiniame krante, 13 km į šiaurės vakarus nuo Taujėnų. Seniūnaitijos, parapijos centras. Stovi Lėno Šv. Antano Paduviečio bažnyčia, veikia paštas (LT-20051), medicinos punktas. Lėno biblioteka yra Užulėnyje.
miniatiūra|250px|left|Kelias
Istorija
Į pietvakarius nuo kaimo, Lėno miške, 1863 m. veikė V. Ibianskio, S. Kozakausko, V. Lukoševičiaus, A. Minskio vadovaujami sukilėlių būriai. 1921 m. pastatyta medinė koplyčia, 1923–1927 m. – Lėno Šv. Antano Paduviečio bažnyčia; jos vidus 1933 m. išpuoštas prezidento A. Smetonos lėšomis. 1935 m. prie bažnyčios pristatytas mūrinis bokštas.
1950–1995 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Gyventojai
center|800px|Lėno panorama nuo vandens bokšto
Požėlos rajonas
Požėlos rajonas (arba Poželos rajonas) – buvęs LTSR administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto šiaurinėje ir vakarinėje dalyje.
Istorija
Įkurtas 1941 m. kovo 21 d., tuomet jam priklausė pietinė Kauno dalis. Rajonas panaikintas 1955 m. rugsėjo 8 d.
Apylinkės
1949 m. buvo šios apylinkės:
1954 m. apylinkės panaikintos.
Gerklinė
Gerklinė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, apsuptas Girelės miško. Gamtos paminklas – Gerklinės akmuo (su ženklais ir skaitmenimis). Šiame kaime 1874 m. gimė kunigas, daraktorius, visuomenės veikėjas Juozapas Būčys.
Sėjamasis ryžis
Sėjamasis ryžis (Oryza sativa) – miglinių (Poaceae) šeimos ryžių (Oryza) genties augalas.
Užauga iki 50-100 cm aukščio.
Sudėtis
Ryžiuose yra iki 75 % angliavandenių, 7,7 % baltymų, 2,2 % ląstelienos, 0,5 % pelenų, 0,4 % riebalų, 14 % vandens.
Panaudojimas
Iš ryžių šiaudų pinami galvos apdangalai, dembliai, dekoratyviniai gaminiai, krepšiai, namų apyvokos daiktai. Gaminamas aukštos kokybės popierius. Ryžių gemalų aliejus vartojamas muilo gamybai.
Ryžių miltai – labai geras papildomas pašaras gyvuliams.
Mityba
Tai pagrindinis maisto produktas daugelyje pasaulio šalių. Maistui dažniausiai vartojamos ryžių kruopos – valyti grūdai be vaisiaus sėklinių luobelių ir gemalų.
Dėl didelio maistingumo ir gero pasisavinimo ryžių kruopos yra vienas geriausių kasdienės ir dietinės mitybos produktų. Rekomenduojama pagyvenusiems žmonėms.
Vaistinės augalo savybės
Ryžių košės negalima vartoti nutukusiems ir sergantiems vidurių užkietėjimu.
Ryžių krakmolu ir gleivingu nuoviru gydomas viduriavimas. Jis slopina skrandžio motorinę veiklą, todėl tinka gydyti ūmius skrandžio ir žarnyno sutrikimus, dizenteriją.
Iš ryžių miltų daromi pabarstai. Farmacijoje iš jų gaminamas fitinas.
Ryžių sėlenomis gydoma B1 avitaminozė.
Aliejus vartojamas gydomiesiems tepalams gaminti.
Raidos genetika
Raidos genetika yra embriologijos ir genetikos mokslų šaka, tirianti organizmo raidą ir jos dėsningumus molekuliniame lygyje.
Šie pagrindiniai procesai yra kontroliuojami genų, kurie lemia kur, kada ir kiek bus sintetinami specifiniai baltymai embrione; t. y. lemia kaip skirtingos ląstelės elgsis.
Visos vieno organizmo ląstelės turi identišką DNR, t. y. tuos pačius genus. Todėl yra būtina skirtinga (diferencinė) genų ekspresija – ląstelės ekspresuoja skirtingus genų rinkinius. Genų ekspresija gali būti kontroliuojama transkripcijos faktorių (TF), todėl vystymasis priklauso nuo to, kokie TF bus aktyvūs atskiroje ląstelėje. Savo ruožtu TF aktyvumas priklauso nuo ląstelių tarpusavio sąveikos (signalų).
Ankstyvojo stuburinių vystymo metu pagrindinis ląstelių likimo determinantas yra jų pozicija kitų ląstelių atžvilgiu, t. y. ląstelę veikia signalai iš gretimų ląstelių (indukcija). Pvz., chorda indukuoja nervinio vamzdelio formavimasi iš ektodermos dalies. Pradžioje procesas grįžtamas, vėliau negrįžtamas – ląstelė tampa determinuota – aktyvuojami molekuliniai procesai, kurie neišvengiamai lems jos diferenciaciją. Taip gali būti dėl: