cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilgasis kukurdvelkis
Išvaizda
Vaisiakūnis: 3-8 cm skersmens ir 5-25 cm aukščio, kartais turi aiškiai atskirtą viršutinę ir apatinę koto dalį, yra buožės arba butelio formos, kartais kotas labai ilgas. Išorinė luobelė smulkiai grūdėta, dygliuota ar karpota, koto dalies paviršius žymiai lygesnis. Pačioje vaisiakūnio viršūnėje dažnai būna nedidelis gūbrelis.
Spalvos kaita: išorinės luobelės spalva įvairuoja nuo gelsvai baltos iki šviesiai rudos. Trama iš pradžių balta ir kompaktiška, vėliau ištyžta, paruduoja ir galiausiai virsta rudais milteliais.
Augavietė
Sezonas: liepa – lapkritis.
Mickūnų seniūnija
Geografija
Seniūnijos plotas – 82 km², šio ploto 53 km² užima žemės ūkio naudmenos, 9 km² – miškai, 19,7 km² – vandenys ir kitos paskirties plotai. Ji ribojasi su Vilniaus rajono Lavoriškių, Šatrininkų, Kalvelių seniūnijomis ir Vilniaus miesto Naujosios Vilnios seniūnija. Didžiuma seniūnijos yra Neries-Žeimenos žemumoje, tik pietuose paviršius kyla į Medininkų aukštumą. Seniūniją kerta Vilnia su intakais (Taurija, Mukna). Didelę dalį (ypač vakarinę ir šiaurinę) užima Lavoriškių-Nemenčinės miškai. Telkšo keli maži ežerėliai (Akis, Bevardis), sudarytas Mickūnų tvenkinys.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 12 seniūnaitijų:
Paveldas
Kultūrinis: Gamtinis:
73059 Kaunas
73059 Kaunas – pagrindinio asteroidų žiedo asteroidas, skriejantis orbita, 4,17° pasvirusia į ekliptikos plokštumą. Asteroidą 2002 m. kovo 16 d. Molėtų observatorijoje atrado lietuvių astronomai Kazimieras Černis ir Justas Zdanavičius. Vardas suteiktas Tarptautinio mažųjų planetų centro 2005 m. sausio 25 d.
Upytės herbas
Upytės herbas – vienas iš Panevėžio raj. Upytės miestelio heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo sidabriniame lauke, kurio raudona papėdė atskirta dantyta mūro linija, juodas kovarnis, snape laikantis raudoną raktą.
Istorija
2004 m. birželio 1 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 83. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
SK Dvigatel Tallinn
Talino „Dvigatel“ – buvęs Estijos futbolo klubas iš Talino.
Minkūnų apylinkė
Minkūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jūžintų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. 1954 m. prijungtos Margėnų apylinkė, dalis Dumblynės apylinkės ir dalis Mažionių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Minkūnų apylinkė prijungta prie Jūžintų apylinkės ir Kriaunų apylinkės.
Stanislovas Sakas
Stanislovas Sakas (mirė po 1433 m.) – LDK didikas.
Biografija
Tėvo vardas ir kilmė nežinomi. Sūnūs – Andrius (Andriuška), Vasilijus (Vaska), Jonas (Ivaška), Stanislovas (Stankus), Alekna, Petras, Teodoras (Fedka).
Valdos Nemenčinėje, Hruzdove (Ašmenos paviete) ir Medile.
Giminystė su Daugirdais: a) tas pats Pomiano herbas; b) valdų kaimynystė.
1433 m. Dubingių seniūnas.
Šaltiniai
Rimvydas Petrauskas "Lietuvos diduomenė XIV a. pabaigoje – XV a. " 287 psl.
Vabalninko Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
'''Vabalninko Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vabalninke. Klasicistinių ir neobarokinių formų.
XIX a. buvo savita, į medį įstatyta varpinė.
Parapijoje veikia Ančiškių, Deikiškių, Jasiuliškių, Kuprių, Lamokėlių, Šukionių koplyčios.
Istorija
miniatiūra|200px|left|Varpinė
Jeronimas Valavičius 1617 m. prie Vabalninko dvaro pastatė medinę, vienabokštę bažnyčią ir jai dovanojo Mieliūnų kaimą. Be to, dvare klebonui skirta 2 valakai žemės. XVII a. turtas padidintas. 1639 m. minima parapinė mokykla, 1639 m. kovo 8 d. Lenkijos karalius ir didysis Lietuvos kunigaikštis Vladislovas Vaza Vabalninko bažnyčiai, kaip nukentėjusiai nuo švedų antplūdžio ir maro, paskyrė du valakus žemės Vabalninke, Bartkūnų sodžių (7 valakai su žmonėmis) ir 2,5 valako Geniškių. 1664 m. vasario 1 d. Lenkijos karalienė ir Lietuvos didžioji kunigaikštienė Marija Liudvika perdavė Vabalninko bažnyčiai Skiautiškių (dab. Baibokai) 8 valakų palivarką. 1668 m. rugsėjo 17 d. Vabalninko dvaro valdytojas Jurgis Tyzenhauzas jėga bandė užgrobti Vabalninko bažnyčiai priklausantį Skiautiškių palivarką, išvijo iš jo ūkvedį Klimavičių.
1696 m. bažnyčia sudegė. Pastatyta laikina medinė stoginė. Kunigo Abraomo Skirmunto rūpesčiu 1714 m. pastatyta nauja medinė vienabokštė bažnyčia. Per 1729 m. miestelio gaisrą sudegė bažnyčia ir visi parapijos trobesiai. Pamaldos laikytos šiaudinėje stoginėje. 1734 m. pastatyta trečioji medinė, čerpėmis dengta bažnyčia, turėjusi 3 altorius. 1740 m. istorijos šaltiniuose paminėtas Vabalninko bažnyčios orkestras: 4 triūbos, 4 valtornos, 4 obojai, 4 lyros, 1 basetlė, keli smuikai. 1740 m. Vabalninko bažnyčios inventoriuje nurodyta, kad Vabalninke mokyklos nebėra, o vaikai mokosi privačiai kas sau. 1767 m. pastatyta koplyčia Vabalninko kapinėse. Per miestelio gaisrą 1777 m. sudegė varpinė. 1777 m. pastatyta nauja mokykla.
1880 m. bažnyčia padidinta, pastatyti du fasado bokštai, mūrinė varpinė. 1890 m. įrengti 33 registrų vargonai. 1895 m. įrengtas naujas Vabalninko bažnyčios altorius (architektas Fulgentas Rimgaila). 1904 m. bažnyčia išdažyta, įstatytas dailininko Vladislovo Pšibitnevskio sukurtas šv. Pranciškaus vitražas. 1907 m. mokyklai paskirtas pirmas lietuvis mokytojas.
Architektūra
Bažnyčia saikingų klasicistinių ir puošnių neobarokinių formų, bazilikinė, stačiakampio plano (45 × 24 m), dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, įrengti 5 altoriai. Šventoriaus tvora sumūryta iš akmenų skaldos. Joje įrengtos Kryžiaus kelio stočių koplytėlės (1802 m.). Šventoriuje stovi akmenų, skaldos ir plytų mūro 2 aukštų varpinė (pastatyta 1803–1805 m.). Jame palaidotas kunigas Stanislovas Krištanaitis (1912–1980), 1951–1956 m. Sibiro kalinys.
Pšemislas II
thumb|Pšemislas II
Pšemislas II arba Pšemislavas II (, ; 1275 m. spalio 14 d., Poznanė – 1296 m. vasario 8 d., Rogoznas) – Didžiosios Lenkijos kunigaikštis Poznanėje nuo 1273 metų, Didžiosios Lenkijos kunigaikštis Kališe nuo 1279 metų, Mažosios Lenkijos kunigaikštis Krokuvoje 1290–1291 metais, Rytų Pomeranijos kunigaikštis nuo 1294 metų ir Lenkijos karalius nuo 1295 metų. Pšemislo I sūnus. Atstovavo Didžiosios Lenkijos Piastų linijai.
Atstatė 1079 metais atšauktą karaliaus titulą.
Šeima
Žmona ir vaikai:
Listeriozė
Listeriozė – gyvūnų ir žmonių užkrečiamoji liga.
Sukėlėjas
Listeriozę sukelia Listeria monocytogenes, gramteigiamos lazdelės formos Listeriaceae bakterijos. Jos yra ypač atsparios aplinkos poveikiui.
Pavojus žmogui
Listeriozė labiausiai pavojinga nėščioms moterims, naujagimiams ir suaugusiems asmenims su imunodeficitu. Patekusios į žmogaus organizmą bakterijos gali pakenkti daugeliui organų, todėl ligos simptomai gali būti labai įvairūs. Liga gali pasireikšti karščiavimu, raumenų skausmais, angina, akių junginės uždegimo požymiais, limfmazgių uždegimu, kartais vėmimu ar viduriavimu.
Jei pakenkiama nervų sistema, liga pasireiškia stipriais galvos skausmais, sprando sustingimu, pusiausvyros sutrikimu, net traukuliais. Nėščioms listeriozė gali pasireikšti ūmios viršutinių kvėpavimo takų infekcijos ar gripo požymiais. Listeriozė gali būti persileidimo, naujagimio listeriozės ar vaisiaus mirties priežastis. Inkubacinis ligos periodas gali tęstis nuo 3 iki 70 dienų, dažniausiai apie 3 savaites. Užsikrėtusiems naujagimiams listeriozės požymiai pasireiškia po 3-5 dienų.
Netičkampis
Netičkampis – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Liudvinavo, prie kelio, dešiniajame Šešupės krante. Seniūnaitijos centras. Veikia Šešupės pagrindinė mokykla, Netičkampio paštas (LT-69019), biblioteka, yra Dovinės vingio parkas, tvenkinys, mažoji hidroelektrinė.
Istorija
Kaimas minimas 1744 m.
Vadaktėlių šv. Jono Nepomuko bažnyčia
'''Vadaktėlių šv. Jono Nepomuko bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vadaktėlių kaime, 7 km į pietus nuo Naujamiesčio, Nevėžio dešiniajame krante. Turi neogotikos ir liaudies architektūros bruožų.
Seuta
Seuta  – Ispanijos autonominis miestas, esantis Viduržemio jūros krante Šiaurės Afrikoje ties Gibraltaro sąsiauriu. Seutos didžiąją dalį sudaro Monte Hacho kalva, kurios viršūnėje yra Ispanijos kariuomenės tvirtovė. Monte Hacho yra viena iš tikėtinų pietinio Heraklio stulpo vietų, kita – Jebel Musa Maroke.
Vadaktėlių šv. Jono Nepomuko bažnyčia
thumb|left|240px|Pietinis šonas thumb|left|240px|Galinė dalis
Seuta
Į miestą bei kitą autonominį miestą Melilą taip pat aplinkines Viduržemio jūros salas pretenduoja ir Marokas. Seutoje nėra aerodromo, bet sraigtasparnių maršrutai jungia miestą su Malagos oro uostu. Į Seutą galima patekti keltu ir sausuma.
Vadaktėlių šv. Jono Nepomuko bažnyčia
Istorija
Dokumentuose minima 1773 m. remontuota Vadaktėlių koplyčia. Manoma, jog jos fundatorius buvo Kuršo kunigaikštis Petras Bironas. Centrinis bažnyčios altorius padarytas 1773–1880 metais. Vadaktėlių dvaro savininkai Izabelė ir Ivonas Kopanskiai koplyčią 1880 m. suremontavo. Ją 1881 m. gegužės 17 d. konsekravo pavyskupis Aleksandras Beresnevičius. Izabelė Kopanskienė bažnyčiai dovanojo 8,5 dešimtinės žemės, skyrė 160 rb per metus, prievolių.
1902–1905 m. Vadaktėlių kuratas buvo kunigas Juozas Tumas-Vaižgantas. Kunigo Aleksandro Garnevičiaus rūpesčiu 1910 m. bažnyčiai pristatyti bokštai, ji suremontuota. 1930 m. įsteigta parapija. Po Antrojo pasaulinio karo klebonas Gediminas Ignas Blynas (1917–1981) suremontavo bažnyčią, subūrė parapijos chorą, rūpinosi vaikų katekizacija.
Seuta
Istorija
Seutos strateginė vieta padarė ją prekybos kelių ir karinių maršrutų kryžkele pradedant kartaginiečiais V a. pr. m. e., kurie miestą vadino Abyla. Romėnams užėmus miestą apie 42 m. e. m. (tada vadintą Septem), jis buvo naudojamas beveik vien tik kariniams tikslams. Po 400 metų vandalai išvijo romėnus, dar vėliau miestas atiteko Ispanijos vizigotams ir bizantiečiams.
Vadaktėlių šv. Jono Nepomuko bažnyčia
Istorija
1956 m. iš Sibiro grįžęs klebonas Alfonsas Kadžius pats išdažė bažnyčią.
Skaudalių dvaras
Skaudalių dvaras – buvęs palivarkas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 7 km į pietus nuo Salantų, Skaudaliuose (Imbarės seniūnija).
Seuta
Istorija
710 m. musulmonų armijai prisiartinus prie Seutos, jos valdytojas Julianas (taip pat vadinamas „Gomaros karaliumi“) perėjo į priešų pusę ir paskatino juos įsiveržti į Pirėnų pusiasalį. Vadovaujant berberų generolui Tariq ibn Ziyad Seuta buvo naudojama kaip pagrindinė kariuomenės telkimo vieta ruošiantis vizigotų Ispanijos užpuolimui.
Vadaktėlių šv. Jono Nepomuko bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia turi neogotikos (bokštuose) ir liaudies architektūros bruožų, stačiakampio plano, su trisiene apside, dvibokštė, su bokšteliu. Vienanavė. Šventorius apsodintas gyvatvore. Jame yra kapinės. Interjere yra 1725 metais nuliedintas varpas, ir XVIII amžiaus pabaigoje tapytas kunigaikščio P. Birono portretas, ir to paties šimtmečio krikštykla, dvi drožėjo V. Svirskio skulptūros – „Šventas Petras“ ir „Šventas Povilas“.
Skaudalių dvaras
Istorija
Dvaras įkurtas XIX a. II pusėje. Tai buvo Platelių dvaro palivarkas, skirtas po baudžiavos panaikinimo Platelių dvarininkams Šuazeliams-Gufjė likusioms Skaudaičių kaimo žemėms administruoti. Jo valdos plytėjo pietinėje dabartinio Skaudalių kaimo dalyje, tarp Vaitkevičienės miško ir Blendžiavos upės, ribojosi su Sėlenių, Stropelių, Kūlsodžio ir Skaudalių kaimais. Palivarkas vadintas Skaudalių, rečiau – Skaudelių, Skaudaičių, dvaru.
Iš pradžių grafai Šuazeliai-Gufjė dvarą nuomavo. Apie XX a. pr. valdą įsigijo broliai bajorai Vaitkevičiai, suformavę joje du ūkius, iš kurių vieną įsigijo ūkininkas Lenkauskis. 1923 ir 1935 m. dvare tebebuvo du ūkiai, kuriuose 1923 m. gyveno 81 gyventojas. XX a. viduryje dvaras tapo Skaudalių kaimo dalimi.
Seuta
Istorija
Po Juliano mirties arabai ėmė tiesiogiai valdyti miestą. Tačiau tuo pasipiktino kaimyninės berberų gentys ir per Karidžitų sukilimą, vadovaujamą Maysara al-Haqir, miestas 740 m buvo sugriautas. IX a. miestą atkūrė Majakas, Majkasa berberų genties vadas, pradėjęs trumpą Banu Isam dinastiją. Valdant Majako provaikaičiui ši dinastija trumpam buvo tapusi Idrisidų vasalais. Dinastija baigėsi, kai jis atsisakė sosto Kordobos kalifo Abd ar Rachmano III naudai 931 m. ir Seuta perėjo Andalūzijai, kaip ir Melila 927 m. bei Tanžeras 951 m.
1031 m. žlugus Umajadų kalifatui kilo chaosas, tačiau galiausiai nuo 1084 m. Seutą, kartu su visa maurų Ispanija, ėmė valdyti Almoravidai. Almoravidų įpėdiniai Almochadai užėmė Seutą 1147 m. ir valdė iki 1242 m. (išskyrus Ibn Hudo maištą 1232 m.), kai miestas atiteko Tuniso Hafsidams. Jų įtaka vakaruose greitai menko ir Seuta išvijo juos 1249 m. Po to mieste vyravo politinis nestabilumas, kai dėl jo varžėsi Fezo ir Granados karalystės. 1387 m. padedant Aragonui Seutą užėmė Fezo karalystė.
1415 m., valdant Portugalijos karaliui Jonui I, po Seutos mūšio miestą užėmė portugalai. Po to, kai Ispanijos karalius 1580 m. užėmė ir Portugalijos sostą dauguma Seutos gyventojų ėmė sudaryti ispanai. Tai buvo vienintelis Portugalijos imperijos miestas palaikęs Ispaniją, kai 1640 m. Portugalija atgavo nepriklausomybę ir tarp Ispanijos ir Portugalijos kilo karas. Seutos priklausomybė Ispanijai buvo formaliai pripažinta pasirašius 1668 m. sausio 1 d. Lisabonos sutartį, pagal kurią Alfonsas VI formaliai perdavė Seutą Ispanijos karaliui Karoliui II. Tačiau portugališka Seutos vėliava ir herbas nebuvo pakeisti ir išliko iki šių dienų. Vėliavos fonas yra toks pat kaip Lisabonos vėliavoje.
Kai Ispanija pripažino Maroko nepriklausomybę 1956 m., Seuta ir kitos Šiaurės Afrikos teritorijos (isp. plazas de soberanía) išliko Ispanijos valdžioje, nes buvo laikomos integruotomis Ispanijos dalimis.
Kultūros atžvilgiu Seuta laikoma Andalūzijos provincijos dalimi. Be to, dar nesenai ji buvo priskirta Kadiso provincijai. Tai labai kosmopolitiškas miestas su gausia berberų mažuma, yra sefardų (Ispanijos žydų) bendruomenė.
Lapaliai (Telšiai)
Lapaliai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Janapolės.
Jungtinių Tautų vaikų fondas
220px|right|thumb|UNICEF vėliava Jungtinių Tautų vaikų fondas (anksčiau ; Dabar oficialiai ) – 1946 m. gruodžio 11 d. Jungtinių Tautų generalinės asamblėjos įsteigta organizacija, įsikūrusi Niujorke, JAV. Remiama valstybių, tarpvalstybinių ir nevyriausybinių organizacijų, taip pat fizinių, juridinių asmenų. 2021 m. organizacija veikia daugiau kaip 190 pasaulio valstybių ir teritorijų bei turi daugiau kaip 13 000 darbuotojų.
Šiandien ji tiekia maistą ir rūpinasi pasaulio vaikų sveikata bei gerove. Visoje organizacijos veikloje prioritetas teikiamas labiausiai nuskriaustiems, kenčiantiems vaikams bei skurdžiausioms šalims.
UNICEF misija
UNICEF vadovaujasi Jungtinių Tautų Vaiko teisių konvencija – universaliu dokumentu nustatančiu kiekvieno vaiko teisę augti ir vystytis. UNICEF dirba su daugybe partnerių, kad panaikintų skurdą, prievartą ir ligas. Taip pat yra užsibrėžusi:
UNICEF misijai daro įtaką ir tarptautiniai tikslai bei veiksmų planai, kuriuos patvirtino šalys JT narės, tarp kurių yra ir Lietuva.
2000 m. rugsėjį įvyko didžiausias istorijoje pasaulio lyderių susitikimas. Jame buvo sutarta siekti Tūkstantmečio Plėtros Tikslų. 191 Jungtinėms Tautoms priklausanti šalis iki 2015 m. nutarė kovoti ir ženkliai panaikinti skurdą, badą, ligas, neraštingumą, aplinkos taršą ir moterų diskriminaciją pasaulyje.
Lietuvos nacionalinis UNICEF komitetas
Lietuvos nacionalinis UNICEF komitetas buvo įkurtas 1993 m. 1998–2005 m. UNICEF, rūpinosi vaiko teisių apsauga ir gerove Lietuvoje. Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą bei NATO ir iš šalies gavėjos tapus šalimi donore, 2005 m. pab. baigėsi UNICEF paramos Lietuvai programos laikotarpis.
UNICEF ir toliau veikia šalyje kaip Lietuvos nacionalinis UNICEF komitetas, turintis mandatą:
Tadžikų kalba
Tadžikų kalba (тоҷикӣ, تاجیکی‎, tojikí) – persų kalbos variantas, vartojamas Vidurinėje Azijoje. Tai indoeuropiečių kalba, priklausanti iranėnų kalbų grupei. Tadžikų kalbos varotojai daugiausia gyvena Tadžikistane ir vakarų Pakistane. Tai oficiali Tadžikistano kalba.
Tadžikų kalba išsivystė iš persų ir kartu su Afganistane vartojama dari priklauso rytų persų dialektams. Seniau ji buvo laikoma vietine persų kalbos tarme, vartota Vidurinės Azijos tadžikų etninės grupės. Kalba nutolo nuo Afganistane ir Irane vartojamos persų kalbos dėl valstybinių sienų ir rusų kalbos įtakos, nors Irane ar Afganistane gyvenantys žmonės, kurių gimtoji kalba – persų, lengvai supranta rašytinius tekstus tadžikų kalba.
Norminė kalba paremta šiaurės vakarų tadžikų tarmėmis, kurias dėl geografinio artumo paveikė uzbekų kalba.
Ryga
thumb|200px|Rygos vaizdas thumb|200px||[[Latvijos nacionalinis teatras|Nacionalinis teatras]]
Ryga  – didžiausias Latvijos miestas, šalies sostinė. Rygoje gyvena trečdalis Latvijos gyventojų, didžiausias Baltijos valstybių miestas.
Įkurtas 1201 m., priklausė Hanzos sąjungai. Nuo 1997 m. Rygos istorinis centras įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, pasižymi jugendo ir XIX a. medine architektūra. Miestas įtrauktas į Europos plytų gotikos kelią.
Mieste nemažai mokslo įstaigų, tarp kurių Latvijos universitetas, Rygos technikos universitetas ir Rygos Stradinio universitetas. 1989 m. įkurtas didžiausias Baltijos šalyse automobilių muziejus.
2021 m. Rygoje apsilankė apie 1,9 mln. svečių.
Istorija
XII a. pabaigoje pradėtos pirmosios misijos, kuriomis siekta pakrikštyti rytų Pabaltijo gyventojus. Po kelių sėkmingų žygių 1197–1199 m. palei Dauguvą buvo įkurta vokiečių riterių vienuolių kolonija. Pirmoji įtvirtinta gyvenvietė vadinosi Ikskuliu (Uexküll; dabartinė Ikškilė).
Oficialia Rygos miesto data laikomi 1201 m. Miestą įkūrė Kalavijuočių ordino įkūrėjas vyskupas Albertas (Albert von Buxhöwden, 1165–1229). Nuo 1255 m. Rygos arkivyskupo rezidencija. 1282 m. miestas tapo Hanzos sąjungos nariu. Po Livonijos padalijimo 1561 m. miestas 20 metų liko nepriklausomas ir tik 1581 m. atiteko Abiejų Tautų Respublikai. Vėliau, 1621–1709 m., Ryga buvo švedų valdžioje, o nuo 1710 m. iki I pasaulinio karo buvo Rusijos imperijos sudėtyje. Iki XIX a. pabaigos Ryga pamažu išaugo į vieną iš svarbiausių Rusijos imperijos uostų, gyventojų skaičius tarp 1850 ir 1900 m. padidėjo keturis kartus. 1900 m. pusė Rygos gyventojų buvo Baltijos vokiečiai, po ketvirtį rusų ir latvių.
1868 m. buvo įkurta Rygos latvių draugija, kuri pradėjo rūpintis latvių kultūros puoselėjimu ir suorganizavo tris pirmąsias dainų šventes.
Geografija
Miestas yra centrinėje Latvijos dalyje, Rygos įlankos pietinėje pakrantėje, Vidurio Latvijos žemumoje, tiksliau Rygos ir Tyrelių lygumos teritorijoje. Reljefas – smėlėta lyguma, virš jūros lygio pakilusi 1–10 m. Istorinis centras yra kairiajame Dauguvos krante, apie 10 km prieš Dauguvai įtekant į Baltijos jūrą. Miesto ribose yra keli ežerai, didžiausi iš jų – Kyšezeras Mežaparke ir Juglas šiaurės rytuose. Rygos miesto plotas yra 307 km².
Klimatas
Rygos klimatą ir oro sąlygas lemia Atlanto vandenyno oro masės ir su jomis ateinantys ciklonai. Vasaros yra palyginti vėsios ir debesuotos, o žiemos santykinai šiltos su dažnais atodrėkiais. Sniegas iškrinta gruodį ir laikosi iki kovo mėnesio.
228 dienas virš Rygos būna Atlanto vandenyno oro masės. Saulės kampo maksimumas būna liepos 22 dieną – 56,4°, o mažiausias – tik 9,6° virš horizonto. Dėl to, kad metinis debesuotumas yra žymus, vasarą saulė šviečia vidutiniškai 54-57 %, o žiemą tik 14-25 %. Vidutiniškai saulė per metus Rygoje šviečia 1812 valandų – liepą vidutiniškai 282 valandas, o gruodį – 25 valandas.
Administracinis suskirstymas
Iki XIII a. Rygos miestas buvo senamiesčio (Vecrīga) ribose, kurio plotas yra pora kvadratinių kilometrų. Iki 1774 m. miesto teritorija padidėjo keliskart, užimdama jau didžiąją dalį dabartinės miesto centro dalies. 1728 m. prijungtos papildomos teritorijos dešiniajame ir kairiajame Dauguvos krantuose. 1786 m. prijungta Sarkandaugava, Zemitanų stoties rajonas, Katlakalnas ir kt. teritorijos.
1904 m. prijungti Mežaparkas, Čiekurkalnas, Teika, Jugla, Ilgiuciemas ir kt. 1919 m., kartu su nepriklausomos Latvijos valstybės paskelbimu, prijungtos teritorijos dabartinio Purvciemo, Imantos, Zolitūdės, Pleskodalės vietoje, taip pat mažos teritorijos Ziepniekkalne ir kt.
1927 m. prie Rygos miesto buvo prijungta praktiškai visa šių dienų Pardaugavos teritorija, įskaitant Bolderają ir Daugavgryvą, taip pat atskiros teritorijos Dauguvos dešiniajame krante (Vecmylgravis, Jaunciemas, dalis Pliavniekų ir Mežciemo bei kt.). Po kitų teritorinių reformų daugiau ar mažiau Rygos teritorija įgavo dabartines ribas.
Rygos miestas yra padalytas į šešis teritorinius vienetus: Centro, Kuržemės ir Šiaurinį rajonus, taip pat Latgalos, Vidžemės ir Žemgalos priemiesčius. Kiekvienas teritorinis vienetas turi savo savivaldybę ir teismų sistemą.
Gyventojai
Po 1990 m. Rygos gyventojų skaičius stabiliai mažėja dėl emigracijos. 2008 m. pradžioje mieste gyveno apie 719 613 gyventojų, gerokai mažiau nei 1990 m., kai čia gyveno 912 000 gyventojų. Gyventojų skaičius daugiausia sumažėjo, kai po nepriklausomybės paskelbimo išvyko dalis rusų.
Nuo Rygos įkūrimo XIII a. iki XVI a. pabaigos mieste gyveno beveik vien tik vokiečiai. Vokiečių administracija stengėsi išlaikyti šią vokiečių salą baltų aplinkoje ribodami latvių teises apsigyventi mieste. Rygai XVI-XIX a. patekus į Abiejų Tautų Respublikos, o vėliau Rusijos imperijos sudėtį vokiečiai pamažu prarado savo išskirtines privilegijas, nors ir išlaikė tiek ekonominio, tiek politinio ir religinio gyvenimo kontrolę mieste. Etninė ir kalbinė miesto sudėtis ėmė stipriai diferencijuotis.
Mieste apsigyveno žydai, rusai, lenkai, lietuviai, ukrainiečiai, baltarusiai ir kt. Pirmoje XX a. pusėje miestas patyrė keletą tragiškų istorinių įvykių, susijusių su revoliucijomis ir pasauliniais karais, kas stipriai paveikė jos demografinę istoriją. Antrojoje XX a. pusėje ėmė daugėti rusų ir kitų SSRS tautų atstovų (ukrainiečių, baltarusių) dalis. Šiuo metu latvių ir rusų procentas Rygoje apylygis (atitinkamai 42,3 ir 41,7 proc.).
Žymūs žmonės
Rygoje gimę Lietuvai nusipelnę žmonės:
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Ryga yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Futbolas
2017 metais Virsliga pirmenybėse žaidžia du klubai iš Rygos: RFS ir Riga FC.
Duokiškio apylinkė
Duokiškio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kamajų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rokiškio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kamajėlių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Duokiškio apylinkė prijungta prie Kamajų apylinkės.
Tempo Tallinn
Talino „Tempo“ – buvęs Estijos futbolo klubas iš Talino.
Gegužės 2
Gegužės 2 yra 122-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 123-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 243 dienos.
Vardadieniai
Atanazas – Eidmantas – Meilė – Sigizmundas
Liucinavas
Liucinavas – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Liudvinavo, kairiajame Šešupės krante. Seniūnaitijos centras.
Snotra
Snotra Skandinavų mitologijoje – asų deivė. Protinga ir švelni, išminties deivė, tapatina su deive Frige. Tačiau islandų mitografas Snoris Sturlusonas Frige ir Snotra išskiria kaip skirtingas deives. Iki dabartinių laikų neišliko jokių įrodymų, kurie leistų atskirai identifikuoti šias deives.
WiBro
WiBro (bevielis plačiajuostis ryšys) – tai paslauga, kuri suteikia didelės spartos plačiajuostį ryšį mobiliojo ryšio aplinkoje: bet kuriuo metu bet kurioje vietoje. WiBro yra pagrįsta mobiliojo WiMAX technologija, kuri remiasi IEEE 802.16 TDD OFDMA standartais. 2002 m. vasarį Korėjos vyriausybė paskyrė 100 MHZ dažnių spektrą 2,3GHz pločio juostoje. WiBro siūlo bendrą 20-30 Mbps duomenų perdavimą iš bazinės stoties, o celės padengiamos teritorijos spindulys nuo 1 km iki 5 km. „Samsung“ ir Korea Telecom pristatė visas WiBro paslaugas APEC 2005 m. viršūnių susitikimo metu Busane, Pietų Korėjoje. Korea Telecom 2006 m. balandžio mėnesį pradėjo teikti bandomąją paslaugą 3000 vartotojų, o komercinis paslaugos tiekimas buvo pradėtas 2006 m. antroje pusėje.
Bertaučių apylinkė
Bertaučių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pociūnų apylinkės ir Šluostikių apylinkės.
Gurma
Gurma arba Gulma – istorinė mosių karalystė dabartinio Burkina Faso rytinėje dalyje ir gretimose teritorijose šiaurės vakarų Benine bei šiaurės Toge. Jos politinis centras buvo miestas Fada Ngurma, kuris tradiciškai vadinamas Nungu.
Raida
Iki XVIII a. vidurio Gurma buvo viena iš daugybės gurmančių gentinių karalysčių (diema), buvusi gurmančių gyvenamo arealo centre. Iš viso jų priskaičiuojama apie 17. Šiaurėje svarbiausios jų karalystės buvo Bilanga, Kuala, Piela, Bongandinis ir Konas, o pietuose – Pama, Makakoalis, Boarigu, Botu ir kt.
XVIII a. viduryje gurmančių teritorijas užpuolė priešiška gentis čokosiai, kurie siekė čia įsigalėti. Tai skatino gurmančius vienytis. Tuometinis Nungu karalystės valdovas Jendabris, tituluojamas Nunbado, pasinaudojo šia situacija, ir jam pavyko suvienyti smulkių gurmančių karalysčių jėgas. Kuomet priešai buvo išvyti, Nungu tapo didelės 17 valstybėlių konfederacijos centru, o nunbado – svarbiausiu valdovu tarp daugybės batieba (regioninių lyderių).
Klestėjimo laikais XVIII a. II pusėje Gurma apėmė teritorijas visame dabartiniame rytiniame Burkina Fase ir gretimose teritorijose Toge, Benine ir Ganoje. Jos svarbiausi kaimynai buvo Mamprusis ir Borgu (pietuose), songajų karalystės (rytuose), fulbių žemės (šiaurėje) ir mosių karalystė (vakaruose). Nungu tapo svarbiu karavanų kelių centru, ir klestėjo dėl prekybos su hausais.
XIX a. pradžioje Gurmą užpuolė klajokliai fulbiai, kurie užėmė šiaurines teritorijas (ten įsikūrė Liptako ir Jaga emyratai). XIX a. pabaigoje Gurma buvo nukariauta prancūzų, kurie ją prijungė prie savo Vakarų Afrikos. Gurmos valdovų dinastija buvo išlaikyta ir egzistuoja iki mūsų dienų. Jos valdovas reziduoja Fada Ngurma mieste.
Romas Juškelis
Romas Juškelis (1946 m. liepos 23 d. Kaune – 2016 m. liepos 9 d.) – Lietuvos fotografas.
Biografija
1974 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą. 1972–1974 m. respublikinės kino mėgėjų draugijoje atsakingasis sekretorius, 1974-1978 m. Vandens ūkio projektavimo instituto, 1978-1983 m. Mokslinių tyrimų centro „Vibrotechnika“ (abu Kaune) fotografas. Nuo 1994 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos Kauno padalinio Mokymo skyriaus vedėjas. Kauno fotografijos mokyklos direktorius. Nuo 1994 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas.
Kūryba
Surengė apie 20 individualių parodų Lietuvoje, Rusijoje (Maskvoje, 1986 m.). Fotografijos dekoratyvios, simboliškos, eksperimentuojama su spalvomis, fotografijos technikomis. Sukūrė fotoreportažų.
Svarbiausi ciklai:
Beržėnų apylinkė
Beržėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gruzdžių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Rudiškių apylinkės.
Pužiškė
Pužiškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Batakių, 1 km į šiaurę nuo Juodpetrių, prie kelio. Aplink kaimą auga Tauragės-Batakių miškai, teka Agluona.
Daley Blind
Deilis Blindas (Daley Blind; g. 1990 m. kovo 9 d.) – olandų futbolininkas, Nyderlandų rinktinės gynėjas.
Karjerą pradėjo „Ajax Amsterdam“ klube nuo 2007 metų. Su rinktine žaidė 2014 metų pasaulio čempionate. Ten įmušė 1 įvartį į Brazilijos rinktinės vartus rungtynėse dėl 3 vietos. Luis van Gaal, susižavėjęs jo žaidimu pasaulio čempionate, nusprendė įsigyti jaunąjį futbolininką. 2014 m. rugpjūčio 26 d. Deilei Blindas pasirašė sutartį su „Manchester United“ klubu.
Užpalių herbas
Užpalių herbas – vienas iš Utenos raj. Užpalių miestelio heraldikos atributų.
Aprašas
Skydo mėlyname lauke vertikalus sidabrinis prekybai paruoštų linų ryšelis.
1960 m. vasaros olimpinės žaidynės
'''1960 m. vasaros olimpinės žaidynės arba XVII olimpinės žaidynės''' – septynioliktosios daugiašakės moderniosios olimpiados žaidynės, kurios vyko 1960 m. Romoje, Italijoje.
Užpalių herbas
Aprašas
Virš skydo įstrižai priekin kyšo sidabrinis vėliavos kotas, ant kurio raudona vėliava su sidabrinėmis raidėmis parašytu devizu: MIESTUS AUGINA PREKYBA.
1960 m. vasaros olimpinės žaidynės
Miesto rinkimas
Roma laimėjo teisę rengti žaidynių rengimą dar 1908 m., bet dėl Vezuvijaus išsiveržimo teko perleisti šią teisę Londonui. 1955 m. birželio 15 d. paaiškėjo, kad Roma įveikė kitus šešis miestus ir gavo teisė rengti žaidynes. Pirmą kartą dėl teisės surengti žaidynes kovojo Rytų bloko valstybė Vengrija.
Užpalių herbas
Istorija
Pirmąkart herbas suteiktas 1792 m. vasario 25 d.
1998 m. gruodžio 9 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 260. Herbo etalono autorius – dailininkas Albertas Gurskas.
Pietų Amerikos Tautų Sąjunga
Pietų Amerikos Tautų Sąjunga (,, , ; UNASUR, UNASUL) – tarptautinė Pietų Amerikos valstybių organizacija, kuri apjungia dvi prekybines sąjungas – Mercosur ir Andų bendriją. UNASUR sukurta pagal Europos Sąjungos modelį.
Organizacijos konstitucinė sutartis pasirašyta 2008 m. gegužės 23 d. Brazilijos mieste, valstybių vadovų susirinkime.
2017 m., kadenciją baigus prezidentavusiam Kolumbijos atstovui Ernestui Samperui, dėl naujo vadovo sutarti nepavyko – Venesuela, Bolivija ir Surinamas blokavo pasiūlytą Argentinos atstovą Chosė Oktavijų Bordoną. Venesueloje kilus politinei krizei, Argentina, Brazilija, Čilė, Kolumbija, Paragvajus ir Peru pasmerkė Nikolaso Maduro valdymą, ir suspendavo savo narystę organizacijoje. 2018–2019 m. beveik visos šalys, išskyrus Venesuelą, Boliviją, Gajaną ir Surinamą išstojo iš organizacijos. Organizacijos sostinė iš Kito perkelta į Kočabambą Bolivijoje.
Nariai
thumb|left|UNASUR 2008
Janina Lašienė
Janina Lašienė-Mackevičaitė (1897 m. balandžio 11 d. Maralinė, Baisogalos valsčius – 1993 m. liepos 9 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja patologoanatomė, medicinos mokslų daktarė. Patologinės anatomijos viena pradininkių Lietuvoje.
Biografija
Vyras Vladas Lašas, sūnūs Algirdas Lašas ir Liudvikas Lašas, duktė Aldona Janina Lašaitė-Šliažienė. 1922 m. baigusi Berlyno universitetą dėstė Lietuvos universitete (1930–1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas, 1946–1950 m. Kauno universitetas), 1951–1965 m. – Kauno medicinos institute. 1944–1965 m. Patologinės anatomijos katedros vedėja, 1959 m. medicinos mokslų daktarė, nuo 1961 m. profesorė. 1954–1976 m. dar ir Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausioji patologė anatomė. 1954 m. jos iniciatyva įkurta Lietuvos patologų anatomų mokslinė draugija; iki 1965 m. jos pirmininkė.
Aprašė ir suskirstė kraujodaros organų navikines ligas. Parašė mokslinių straipsnių iš belatakių liaukų funkcinės morfologijos, onkologijos, vaikų patologijos.
Islandijos futbolo varžybos 1948 m.
Islandijos futbolo varžybos 1948 m.
Antanina Gecevičiūtė-Laurenčikienė
Antanina Gecevičiūtė-Laurenčikienė (g. 1944 m. gegužės 1 d. Kazimierave, Varėnos rajonas) – Lietuvos chorvedė ir pedagogė.
Biografija
1963–1967 m. muziką dėstė, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams Merkinės, o 1967–1970 m. Simno vidurinėse mokyklose.
Nuo 1970 m. Druskininkų vaikų muzikos mokyklos mokytoja, vaikų chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorai buvo parengiami respublikinėms dainų šventėms, taip pat Druskininkų, Vilniaus ir Alytaus miestų dainų šventėms bei koncertams. Moksleivių vokaliniai ansambliai dalyvavo respublikiniuose „Dainų dainelės“ konkursuose. Vaikų choras padarė jrašų Lietuvos radijo fondams. Taip pat vadovavo ir suaugusiųjų chorams – 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje parengė Druskininkų tremtinių ir politinių kalinių mišrųjį chorą, o 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei – muzikos mokyklos jaunių chorą.
Nuo 1994 m. Druskininkų muzikos mokyklos direktorė, 1994 m. jai suteikta vyresniosios mokytojos kvalifikacijos kategorija, o 1996 m. mokytojos metodininkės kategorija ir pirmoji vadovės kategorija. Daug metų vadovauja Druskininkų miesto muzikos mokytojų metodinei komisijai, nuo 1996 m. muzikos ir meno mokyklų direktorių tarybos narė. Sudarė knygą „Vaikystės upė“ (1996 m.), nuo 1970 m. Druskininkų miesto dainų švenčių dirigentė, 1995 m. Pasaulio dzūkų kongreso Alytuje chorų dirigentė.
Šeima
Vyras Antanas Laurenčikas (g. 1931-07-16), sūnūs Antanas (g. 1967-07-21) ir Evaldas (g. 1969-06-21).
Baltika Narva
Narvos „Baltika“ – buvęs Estijos futbolo klubas iš Narvos.
Danutė Lašienė
Danutė Lašienė (g. 1943 m. kovo 13 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja terapeutė, endokrinologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
Vyras Liudvikas Lašas. Danutė Lašienė 1966 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1992 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
1966–1971 m. dirbo gydytoja Kauno ligoninėse. 1971–1979 m. dirbo Kauno medicinos universiteto (iki 1989 m. Kauno medicinos institutas, 1989–1998 m. Kauno medicinos akademija) Širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos institute, 1978–1991 m. – TSRS medicinos mokslų akademijos Eksperimentinės endokrinologijos ir hormonų chemijos instituto Kauno filiale. Nuo 1991 m. dirba Kauno medicinos universiteto Endokrinologijos institute, 1996–2004 m. Vaikų endokrinologijos, nuo 2004 Bendrosios endokrinologijos laboratorijos vadovė, nuo 1996 m. profesorė. Dviejų išradimų autorė.
Mokslinė veikla
Parengė hipotalamo ir hipofizės sistemos bei periferinių belatakių liaukų funkcinės būklės tyrimo, žemaūgių pacientų registro, stebėsenos, gydymo metodiką, ištyrė keletą augimo hormono preparatų. Nagrinėja osteoporozės ir nutukimo mechanizmus. Pasaulinės augimo hormonų tyrimo asociacijos, Tarptautinės endokrinologų draugijos, Tarptautinio osteoporozės fondo narė. Parašė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.
Lapanka
Lapanka – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gižų.
Karnavė
Karnavė – kaimas Kauno rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 2 km į vakarus nuo Kulautuvos, dešiniajame Nemuno krante priešais Kačerginę. Iš vakarų kaimą supa Kulautuvos miškas, teka Karnavės upelis.
Virbalio piliakalnis
Virbalio piliakalnis, Virbalgiris, Paskendęs dvaras – piliakalnis Vilkaviškio rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Virbalio, Virbalio seniūnija. Pasiekiamas plentu, ties Virbalgirio miško šiauriniu kraštu pro sodybą pamiške pasukus į dešinę vakarų kryptimi, už 2 km, už labiau krūmais apaugusios buvusios laukymės kairėje ties miško kampu pasukus į kairę pietuosna, į mišką, ir paėjus 260 m keliuku – yra kairėje rytuose, prieš jam leidžiantis į upelio slėnį.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Paviršupės upelio dešiniajame krante, ties santaka su bevardžiu upeliu. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 30 m ilgio, 20 m pločio šiaurės rytų dalyje, kiek nuolaidėjanti į pietvakarius. Jos šiauriniame krašte iškastas 8 m pločio, 0,6 m gylio griovys, už kurio supiltas 2,5 m aukščio, 14 m pločio pylimas. Už pylimo iškastas antras 5 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai į upelius statūs, 8-10 m aukščio. Papėdėje rastos trinamosios girnos.
Karnavė
Etimologija
thumb|left|360px|Karnavė nuo [[Kačerginės pusės]]
Virbalio piliakalnis
Piliakalnis
Šiaurės vakarų šlaitas eroduoja. Piliakalnis yra lapuočių miške. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 17000 m². Išmatavimai: 200 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 120 m pločio.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Karnavė
Etimologija
Kaimo vardas kilęs nuo Karnavės upelio (dešinysis Nemuno intakas). Kita vertus, dar XIX a. upelis vadinosi Alupiu (1869 m. žemėtvarkos dokumente), todėl yra tikėtina ir kitokia etimologija.
Ranė
thumb|Ranė Skandinavų mitologijoje Ranė – jūros ir audros deivė, į tinklus rinkusi skenduolius. Su vyru Egiu turėjo devynias dukteris. Ranės dukterys identifikuojamos kaip Heimdalo motinos. Ji paskandindavo laivus, o į savo tinklus rinkdavo nuskendusius jūreivius, kuriuos nusinešdavo į savo buveinę jūros dugne. Ranės skenduoliai nepatekdavo nei į Valhalą, nei į Helheimą
Karnavė
Istorija
thumb|left|Karnavė 1960 m.
Kaimo pavadinimas įrašytas 1869 m. kovo 26 d. grafo Benedikto Tiškevičiaus žemėtvarkininkų Gesse ir Evgenij Bužinskij sudaryto ir pasirašyto specialiojo geometrinio plano dokumente, kuriame minimas žemių Karnavės kaime (Karnovo viensėdis) išpirkimas (dovanojimas) laisviesiems valstiečiams Francui Michalovskiui (galbūt turima minty – Pranui Mikalauskui) ir Ivanui Michlevičiui (Jonui Michlevičiui ar Miklevičiui).
Su Karnavės viensėdžio, vėliau kaimo istorija, susijusi ir čia gyvenusio žydo Jankelio šeima, vėliau pasivadinusi Karnovskiais bei džiazo legendos Luiso Armstrongo istorija.
Užgiriai (Marijampolė)
Užgiriai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Liudvinavo. Seniūnaitijos centras.
Santjago de Kompostela
Santjago de Kompostela (arba Kompostelos Santjagas) – miestas šiaurės vakarų Ispanijoje, Galisijos autonominio regiono sostinė. Nuo XI a. garsėja kaip piligrystės centras. Miesto įžymybė yra Kompostelos Santjago katedra (XI–XIII a.). Miestas yra piligriminio Šv. Jokūbo kelio galutinė vieta.
Išvystyta odos, baldų, maisto pramonė. Nuo 1532 m. veikia universitetas, Šv. Jeronimo kolegija (1501 m.), Šv. Martyno vienuolynas (įkurtas 1214 m. Pranciškaus Asyžiečio). 2000 m. tapo Europos kultūros sostine. 1985 m. senamiestis įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Topologija
Žodis Santiago yra kilęs šnekamosios lotynų kalbos – Sanctus Iacobus reiškia „Šventas Jokūbas“. Pasak legendos Compostela kilęs iš lotynų Campus Stellae (žvaigždžių laukas).
Kita etimologija kildina pavadinimą iš lotyniško compositum, vietinėj šnekamoji lotynų Composita Tella, reiškianti „užkasimo žemė“ arba paprasčiau iš lotynų compositella, reiškianti „gerai sutvarkyta“.
Populiacija
Miesto gyventojų skaičius 2012 m. buvo 95 671, o su priemiesčiais siekė 178 695 gyventojus.
2010 m. mieste gyveno 4111 užsieniečiai, t. y. 4,3 % bendros populiacijos. Pagrindinės tautybės – brazilai (11 %), portugalai (8 %), kolumbiečiai (7 %).
2008 m. duomenimis, 21,17 % populiacijos visada kalba galisiškai, 15 % visada kalba ispaniškai. 31 % kalba daugiausia galisų kalba ir 32,17 % daugiausia ispanų kalba.
Stuburas (programavimas)
Stuburas  – metodas, kurio kodas tėra kitokio, skirtingo kodo pakaitalas. Stuburai dažniausiai naudojami tokiais atvejais:
Memfis
Memfis (🇬🇷, ) – senovės miestas Egipte, Senosios karalystės sostinė (3100–2258 m. pr. m. e.), prie Nilo deltos, apie 18 km nuo dabartinio Kairo.
Istorija
Manoma, kad miestą įkūrė Menas, pirmasis suvienyto Egipto karalius. Miesto dievas – Ptachas; yra išlikusi jo šventykla, taip pat dvi faraono Ramzio II statulos. Faraonai buvo laidojami netoliese esančiame nekropolyje – Sakaroje. Prie nekropolio prasideda piramidės, kurios tęsiasi apie 30 km link Gizos. Memfio svarba išliko, kol neiškilo Tėbai. Valdant Ptolemėjams ir romėnams, miestas buvo antrasis pagal svarbą po Aleksandrijos, bet galiausiai jį nustelbė musulmonų įkurtas Fustatas (dabartinis Kairas).
Čokosiai
Čokosiai, Čakosiai (Tshokossi, Cokossi), kitaip vadinami Anufais (Anufu, Anufo) - etninė grupė, kurios pagrindinė gyvenamoji teritorija yra Togo ir Ganos šiauriniame pasienyje, aplink Mango gyvenvietę, tačiau nemaža jų diaspora gyvena ir gretimame Benine. Kalba čokosių kalba, kuri priklauso Kva kalbų grupei.
Čokosių gentinė valstybė dabartinio Togo šiaurėje, egzistuoja nuo maždaug XVII a. Jos politinis centras yra Sansanė-Mango derlingose teritorijose prie Oti upės. Jos valdovų dinastija egzistuoja iki mūsų dienų. Tai - viena iš 6 tradicinių Togo karalysčių, išlaikytų iki dabar, kurių vadai turi oficialų titulą Chef supérieur.
Hamilton Academical FC
Hamiltono „Academical“ – Škotijos futbolo klubas iš Hamiltono, įkurtas akademijos iniciatyva.
Istorija
Klubas įkurtas 1874 m.
Lašinių skutimo byla
Lašinių skutimo byla – baudžiamoji byla už sukčiavimą 1923–1925 tiekiant kariuomenei lašinius. Procesas vyko 1929 m. spalio 15-26 Kaune.
Byla
Iškelta aštuoniems Lietuvos ūkininkų sąjungos (LŪS) vadovaujantiesiems veikėjams, tarp jų 4 buvusiems Seimo atstovams ir 3 karininkams. Nuo JAV gamybos lašinių nuskutus antspaudus būdavo dedami nauji. LŪS atstovai tvirtino, kad lašiniai tiekiami iš Klaipėdos krašto. Iš JAV importuoti lašiniai Lietuvos kariuomenės intendantūrai būdavo parduodami aukštesnėmis, lietuviškų lašinių kainomis – po 6,5 Lt vietoj 5,7 Lt. Pasisavinta daugiau kaip 215 000 Lt valstybės pinigų. Byla iškelta 1926 m. gegužės 21 d., po Trečiojo Seimo rinkimų. Siekdama susilpninti LŪS, kaip politinio konkurento, įtaką tautininkų vyriausybė bylą atnaujino.
Bendroji aviacija
thumb|right|250px|Bendrosios aviacijos lėktuvai [[JK]] Bendroji aviacija  – civilinės aviacijos rūšis kuomet orlaiviai naudojami laisvalaikio, turizmo ar kitais tikslais (lėktuvų nuoma, ekskursijų organizavimas ir pan.), neturint iš anksto nustatyto tvarkaraščio ar maršruto, priešingai nei avialinijų veikloje. Taip pat šiai veiklai nepriklauso karo aviacija. Bendrojoje aviacijoje naudojami įvairūs orlaiviai – sklandytuvai, ultra lengvi orlaiviai, verslo klasės reaktyviniai lėktuvai ir kt. Didžioji dalis pasaulio aviacijos sudaro bendrosios aviacijos orlaivių eismas ir dauguma oro uostų aptarnauja tik šios aviacijos orlaivius.
Bendroji aviacija apima labai platų sąrašą veiklų – tiek komercinių, tiek nekomercinių, pavyzdžiui aeroklubai, skraidymo mokymas, orlaivių naudojimas žemės ūkyje, lengvųjų orlaivių priežiūra ir t. t.
Už bendrąją aviaciją Europoje atsakinga 2003 m. įkurta Europos aviacijos saugumo agentūra.
Šiaurės Amerikoje didžioji dauguma oro uostų aptarnauja tik bendrosios aviacijos orlaivius – iš viso JAV ir Kanadoje yra apie 6 300 bendrosios aviacijos oro uostų, tuo tarpu avialinijas, vykdančias savo veiklą pagal nustatytus tvarkaraščius, aptarnauja apie 560 oro uostų. Pasak JAV Orlaivių savininkų ir pilotų asociacijos, bendrosios aviacijos veikla sukuria apie 1 procentą JAV BVP ir sukuria apie 1,3 milijono darbo vietų.
Daugumoje šalių bendrąja aviacija ir jos saugumu rūpinasi nacionalinės aviacijos saugumo agentūros (Lietuvoje už tai atsakinga 2001 m. Civilinės aviacijos administracija), veikiančios pagal Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos taisykles.
Duobėdžių apylinkė
Duobėdžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Joniškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Skilvionių apylinkės ir Skribakių apylinkės.
Bugai
Bugai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Samanių.
Būdviečiai (Kretinga)
Būdviečiai – kaimas pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Žalgirio seniūnijos administracinio centro Raguviškių ir 10 km į pietryčius nuo Kretingos, abipus Babrūnės upelio.
thumb|left|Būdviečių (Budweiten) 1725 m. planas. Ištrauka iš Rytų Prūsijos pasienio vietovių žemėlapio
Etimologija
Yra du vietovardžio kilmės variantai. Pirmasis aiškina, kad vietovardis kilo iš pirmojo naujakurio Būdviečio pavardės daugiskaitos formos. Pasak kito, šioje vietoje buvusi būda – medkirčių ir medienos apdirbimo darbininkų gyvenvietė.
Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas, ,. Vietos gyventojai vietovę vadina 🇬🇸.
thumb|right|Būdviečių (Будвице) 1872 m. planas. Ištrauka iš Rusijos generalinio štabo parengto Kretingos apylinkių žemėlapio thumb| Būdviečiai po Lietuvos žemės reformos
Geografija
Kaimui priklauso 432,41 ha žemės. Centrine dalimi teka Babrūnės (seniau – Pababrūnės) upelis.
Šiaurės vakarinėje dalyje plyti dirvos, kurias juosia Žalgirio, Petrikaičių ir Kūlupio miškai. Pietrytinėje dalyje kitapus Babrūnės ošia Stančių (seniau – Jokūbavo) bei Būdviečių miškai ir eina kelias Jokūbavas–Raguviškiai.
Pietuose kaimas ribojasi su Jokūbavu, o šiaurės rytuose – su Raguviškiais, link kurių veda vienintelis kaimo kelias, susijungiantis su Siksto Riaukos gatve.
thumb|right|Būdviečių (Budwidze) 1915 m. planas. Ištrauka iš Vokietijos karo kartografų parengtų Kretingos ir Kartenos apylinkių topografinių žemėlapių
Istorija
Būdviečiuose rastas akmens kirvis liudija, kad pirmieji žmonės čia pasirodė neolite arba ankstyvajame žalvario amžiuje.
Irena Stankevičienė
Irena Stankevičienė (g. 1936 m. gegužės 20 d. Pasamovėje, Alytaus rajonas) – teisininkė, buvusi Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėja.
Būdviečiai (Kretinga)
Istorija
Kaimas susiformavo apie XVII a., Kartenos dvarui priklausančioje plėšininėje miško žemėje. Jis minimas 1718 m. kovo 3 d. dvaro valdytojo J. Korvino-Petrovskio rašte dėl Mišučių palivarko administratoriaus T. Arbašausko padarytų valstiečiams skriaudų. Pirmąkart pažymėtas Rytų Prūsijos apylinkių 1725 m. žemėlapyje.
Irena Stankevičienė
Biografija
1957–1962 metais baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
Būdviečiai (Kretinga)
Istorija
Dvasiniu kaimo valstiečių gyvenimu rūpinosi Kartenos bažnyčios kunigai. Jokūbui Nagurskiui pastačius Jokūbave bažnyčią, XVIII a. pabaigoje dalis kaimo tikinčiųjų buvo priskirta Kretingos parapijai, kuriai priklausė naujieji maldos namai. Mirusieji laidoti kaimo kapinėse, o nuo XVIII a. pab. – Kartenos, Kretingos, Jokūbavo kapinėse.
Irena Stankevičienė
Biografija
1956–1957 – Vievio rajono teismo reikalų vedėja, 1962–1963 – Vilniaus miesto Lenino rajono prokuratūros stažuotoja, 1963–1969 – Vilniaus miesto Lenino rajono prokuroro padėjėja, 1969 – Maskvos miesto Timiriazevo rajono prokuroro padėjėja, 1969–1977 – TSRS Aukščiausiojo Teismo teisminės baudžiamųjų bylų kolegijos vyr. konsultantė, 1977–1980 – Lietuvos TSR Respublikos teisingumo ministerijos vyr. konsultantė, 1980–1990 – Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėja, 1990 iki 2001 m. gegužės 20 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja.