cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maurice Béjart
Kūrybos savybės
Morisas Bežaras laikomas baletmeisteriu reformatoriumi, jo kūrybinė kryptis – neoklasika, klasikinis šokis praturtintas moderniojo šokio savybėmis bei liaudies šokio elementais. Spektaklio pagrindas Moriso Bežaro kūryboje – emocijos ir jausmai. Pirmenybę balete teikė muzikai. Šiuolaikinių baletų tėvu laikė Stravinskį, labai gerbė Vagnerį, kuris ėmė jungti klasikinę ir avangardinę muziką. Kūriniuose naudojo įvairių tautų (japonų, graikų) liaudies muziką. Pagrindinis Bežaro herojus – žmogus. Kai kuriuose baletuose Morisas Bežaras žmogų vaizduoja kaip sudėtinį, nevienalytį asmenį, kaip, pavyzdžiui, balete „Marlo arba Dievų metamorfozės“, kuriame Marlo vaidmenį šoka net penki šokėjai, siekiantys pavaizduoti charakterio įvairumą. Daugumoje baletmeisterio kūrinių pagrindinės temos buvo meilė ir mirtis. Meilė vaizduota platoniška, tyra – jos dėka gimsta harmonija, bei žemiškoji – jos dėka gyvenimas tęsėsi. Mirtis baletmeisterio nežavėjo. Maurice Bejart viliojo akimirka tarp gyvenimo ir mirties, amžino judėjimo ir ramybės. Mirtį baletuose dažnai pateikdavo moters pavidalu.
Kūrybos apimtis ir žymiausi kūriniai
Morisas Bežaras pastatė per 100 spektaklių. Tai ne tik baletai, bet ir operos, operetės, dramos spektakliai. Kūrėjui buvo priimtini ir kameriniai šokiai (šoka keli žmonės) ir masiniai baletai. Didelį dėmesį skyrė kordebaletiniam šokiui, iš šokėjų reikalavo idealios klasikinės mokyklos. Mėgo dideles erdves, tokias kaip stadionus ar aikštes.
Žymiausi kūriniai: Ludwig van Beethoven „9 simfonija“; „Marlo arba Dievų metamorfozės“; „Romeo ir Džuljieta“; „Šventasis pavasaris“, taip pat: „Bolero“ – Moriso Bežaro kūrybos emblema. Tai lyg laidojimo apeiga. Solistas šoka ant stalo, o žmonės šokantys aplink jį, siurbia iš jo gyvenimišką energiją. Spektaklio „Bolero“ ištrauka
Juozas Lukša-Daumantas
Juozas Lukša-Daumantas (slapyvardžiai: Juozas Lukša-Vytis, Skirmantas, Kazimieras, Araminas, Kęstutis, Skrajūnas, Miškinis, Daumantas, S. Mykolaitis, 1921 m. rugpjūčio 4 d. Juodbūdyje, Veiverių valsčiuje – 1951 m. rugsėjo 4 d. Pabartupyje, Kauno rajone) – Lietuvos rezistentas.
Biografija
Juozas kartu su broliu Jurgiu mokėsi Mozūriškių mokykloje, vėliau Veiverių keturklasėje. 1940 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją, Kauno universitete Statybos fakultete studijavo architektūrą, tačiau studijų nebaigė. Būdamas gimnazistu priklausė ateitininkų organizacijai, per pirmąją sovietų okupaciją – Lietuvos aktyvistų frontui. 1941 m. buvo kalinamas Kauno sunkiųjų darbų kalėjime, į laisvę išėjo tiktai karui prasidėjus. miniatiūra|200px|left|Paminklas [[Veiveriai|Veiveriuose]] miniatiūra|200px|left|Memorialinis kryžius žūties vietoje Kauno raj.
Vokietijai okupavus Lietuvą, dalyvavo pogrindinėje veikloje prieš vokiečius. Grįžus sovietams, priklausė pogrindžio Lietuvos išlaisvinimo tarybai, o ją sunaikinus, buvo Lietuvos partizanų sąjūdžio organizacinio skyriaus viršininkas.
1945–1946 m. studijavo Vilniaus dailės institute. Prasidėjus Lietuvos partizanų sąjūdžio areštams, 1946 m. išėjo partizanauti, buvo paskirtas Tauro apygardos Geležinio Vilko rinktinės spaudos skyriaus viršininku, rezistencinių laikraščių „Laisvės žvalgas“ ir „Kovos keliu“ organizatorius ir redaktorius. Dalyvavo Vyriausiosios partizanų vadovybės kūrime. Nuo 1947 m. vadovavo Kauno apylinkėse veikusiai partizanų Tauro apygardos Birutės rinktinei.
Kartu partizanauti išėjo ir J. Lukšos broliai – Jurgis, slapyvardžiu Piršlys (žuvo 1947 m.), Antanas, slapyvardžiu Arūnas (mirė sava mirtimi 2016 m.), ir Stasys, slapyvardžiu Juodvarnis (žuvo 1947 m.) Brolis Antanas Lukša buvo paimtas gyvas, tardytas ir ištremtas į Sibirą. Taip pat į Sibirą ištremtas vyriausias brolis Vincas Lukša už partizanų šelpimą.
Juozas Lukša-Daumantas partizanų vadovybės įsakymu du kartus prasiveržė per valstybės sieną, užmezgė ryšius su Nepriklausomos Lietuvos atstovais užsienyje, paskleidė žinią apie kovojančią Lietuvą. 1949 m. gavo specialius įgaliojimus atstovauti įkurtam Lietuvos laisvės kovos sąjūdžiui užsienyje.
1948 m. vasarą Paryžiuje susipažino su gydytoja Nijole Bražėnaite. Užsimezgė draugystė, kuri 1950 m. liepos 23 d. baigėsi vestuvėmis. Porą Tiubingene sutuokė prelatas Mykolas Krupavičius.
1950 m. rudenį grįžo į Lietuvą, paskirtas Ginkluotųjų pajėgų štabo žvalgybos skyriaus viršininku. 1950 m. jam suteiktas Laisvės kovos karžygio garbės vardas, taip pat apdovanotas 1-ojo laipsnio Laisvės kovos kryžiumi. 1951 m. suteiktas partizanų majoro laipsnis. 1951 m. rugsėjo 4 d. dvigubo agento (Kukausko) išduotas žuvo miške į pietus nuo Kauno, ties Pabartupio kaimu.
1998 m. partizano žūties vietoje ties Pažėrais (Kauno raj.) pastatytas skulptūrinis Vyčio kryžius (skulp. Juozas Šlivinskas). 2008 m. vasario 13 d. žūties vieta paskelbta kultūros paminklu.
Apie J. Lukšą yra sukurta keletas dokumentinių ir meninių filmų. 2004 m. pasirodė Jono Vaitkaus režisuota istorinė drama Vienui vieni, kovotojas taip pat minimas V. V. Landsbergio filme „Partizano žmona“, J. Ohmano „Nematomas frontas“.
Naktinis portjė
Naktinis portjė – 1974 m. režisierės Liliana Cavani sukurtas kultinis filmas apie buvusio nacių karininko ir kalinės meilės ir aistros istoriją. Jis sulaukė didžiulio pasisekimo ir susidomėjimo dėl neįprastos temos ir tam laikotarpiui neįprastai atvirų sadistinių ir erotinių scenų. Filmas taip pat turi eksploatacinio filmo bruožų.
Turinys
1957-ieji metai, Viena. Buvęs nacių karininkas Maksas, karo metais prižiūrėjęs kalinius koncentracijos stovykloje, dabar dirba naktiniu portjė viešbutyje. Čia periodiškai renkasi buvę jo tarnybos draugai, išvengę persekiojimo ir besistengiantys, kad neatsirastų daugiau liudininkų, galinčių paliudyti jų praeitį.
Kartą tarp viešbučio svečių Maksas atpažįsta buvusią kalinę – Liuciją, kurią jis buvo įsimylėjęs. Moteris, dabar ištekėjusi už garsaus dirigento, taip pat atpažįsta savo kankintoją. Pradžioje ji nori kuo greičiau išvykti, tačiau smalsumas ir prisiminimai nugali. Atėjus laikui keliauti, Liucija nusprendžia pasilikti ir akis į akį susitikti su Maksu. Tarp jų vėl suliepsnoja aistra, kurios metu meilužiai nevengia vienas kitą kankinti.
Nenorėdamas, kad buvę tarnybos draugai sužinotų apie atsiradusią liudininkę, Maksas paslepia ją savo bute, tačiau šie vis vien sužino ir pradeda spausti jį atsikratyti Liucija. Žmonos pasigedęs dirigentas taip pat paskelbia paiešką, buvę nacistai kalbina moterį išduoti Maksą, bet ši atsisako. Jis palieka darbą ir su Liucija užsirakina savo bute, o pastarieji budi prie namo, neleisdami jiems išeiti. Baigiasi maistas, buvę draugai ir kaimynai įbauginti atsisako padėti, todėl Maksui ir Liucijai tenka badauti. Galiausiai vieną naktį jie išeina iš buto, sėda į automobilį ir važiuoja, sekami buvusių Makso bendražygių, kurie, jiems sustojus ant tilto, paleidžia mirtinus šūvius...
FC Yverdon-Sport
Yverdon-Sport Football Club – Šveicarijos futbolo klubas iš Iverdono.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1948 m. liepos 1 d. Kitados rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.
Buvo iškritę ir žaidė trečioje pakopoje, o nuo 2021–2022 m. pateko į antrą pakopą.
Folsomo kultūra
thumb|Folsomo kultūros arealas thumb|Folsomo tipo antgalis Folsomo kultūra – paleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1926 m. Dž. Figinso aptiktą ir 1926–1927 m. tyrinėtą 23 bizonų griaučių radimvietę netoli Folsomo miesto (Naujosios Meksikos valstija, JAV).
Arealas
Folsomo kultūra 9-8 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Šiaurės Amerikos Centrinėse ir Didžiosiose lygumose. Folsomo kultūra – vėlyvoji paleoindėnų kultūra. Susiklostė iš Kloviso kultūros.
Kultūra
Folsomo kultūros kelių šeimų grupės kūrė mažas laikinas gyvenvietes, kartais vienoje vietoje apsigyvendavo ilgam; Lingenmejerio gyvenvietėje (Kolorado valstija) aptiktas kultūrinis sluoksnis su atvirų židinių liekanomis, gyvūnų kaulais, dirbiniais. Gyventojai vertėsi žvejyba, medžiokle – medžioti bizonai, elniai, kalnų avinai, rinko maistą. Naudojo akmeninius – iš titnago, certo, obsidiano, chalcedono, kvarco padarytus dirbinius – įvairius antgalius, gremžtukus, rėžtukus, peilius, grąžtus. Iš kaulo ir rago darė cilindrinius antgalius, adatas, karolius. Folsomo kultūrai būdingas 2–8 cm ilgio lapo pavidalo antgalis įgaubtu pagrindu su plokščiu išilginiu nuskėlimu vienoje, kartais abiejose pusėse, vad. Folsomo tipo antgalis. Dauguma radimviečių – laikinos medžiotojų stovyklos; Lipskombo stovykloje rasta apie 50 bizonų liekanų. Manoma, Folsomo kultūrą pakeitė Plano kultūra.
Audris Kopustinskas
Audris Kopustinskas (g. 1945 m. balandžio 22 d. Kaunas) – Lietuvos automatikos ir telemechanikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras, pedagogas, Kauno miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1998 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1967 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas; nuo 1999 m. profesorius. 2002–2009 m. Europos Sąjungos sveikatos apsaugos mokslinių tyrimų programų (FP) ekspertas. Stažavo 1997 m. Linčiopingo ir 2001 m. Miuncheno bundesvero universitetuose.
1990–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – biomedicinos inžinerija (ultragarsinių metodų taikymas medicinoje, kompiuterinės diagnostikos vaizdų apdorojimas, kraujotakos matavimo metodų kūrimas), biofizika (ląstelių kvėpavimo greičio tyrimai). Išradimo (su G. Venciumi ir A. Jašinskiu) autorius. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių, dalis jų užsienio spaudoje, 10 mokomųjų knygų apie taikomąją elektroniką ir mikroelektroniką – integrinius grandynus, jų elementus, elektroninius matavimo prietaisus.
Nemeilai
Nemeilai – kaimas kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Lauksargių. Kaime yra senos, neveikiančios kapinės, yra išlikusių antkapinių paminklų.
Istorija
Nemeilių kaimo pavadinimas buvo pirmą kartą paminėtas 1736 metais. Tuo metu kaime gyveno 9 lietuvininkai ir vienas vokietis.
Arūnas Brazauskas
Biografija
1974–1979 m. Vilniaus universitete studijavo ekonominę kibernetiką.
Tauro apygardos partizanų ir tremties muziejus
Tauro apygardos partizanų ir tremties muziejus – 1993 m. Marijampolėje įkurtas Lietuvos partizanų kovoms Sūduvoje ir šio krašto žmonių tremtims atminti skirtas muziejus. Tauro apygardos partizanų ir tremties muziejus yra Marijampolės kraštotyros muziejaus filialas. Muziejaus archyve kaupiamos, o salėse eksponuojamos tremtinių ir partizanų kovų laikotarpio relikvijos, ginklai, archyviniai dokumentai, nuotraukos, žmonių atsiminimai.
Arūnas Brazauskas
Biografija
1979–1987 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto inžinierius programuotojas, 1987–1988 m. – kooperatyvo „Viltis“ skyriaus vedėjas, 1988–1989 m. – kooperatyvo „Gairė“ direktorius. 1989–1990 m. Vilniaus miesto plano komisijos vyr. ekonomistas, 1990–1991 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ spec. korespondentas, 1991 m. – Krašto apsaugos departamento Sistemų vystymo skyriaus viršininkas, 1992–1993 m. – žurnalo „Veidas“ Ekonomikos skyriaus vedėjas. 1994–1996 m. – telegramų agentūros ELTA Ekonomikos skyriaus vedėjas, 1994–2009 m. savaitraščio „Verslo žinios“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, apžvalgininkas, žurnalo „Iliustruotasis mokslas“ redaktorius, 2009–2010 m. – Internetinio naujienų portalo „Balsas.lt“ vyriausiasis redaktorius, 2010–2012 m. savaitraščio „Balsas.lt savaitė“ vyriausiasis redaktorius. Nuo 2013 m. vasario mėn. – radijo „Laisvoji banga“ programų vadovas. 2014 – 2017 m. savaitraščio „Veidas“ laikinas vyr. redaktorius, vyr. redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 2017-jų gruodžio dirba Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos (LNB) Informacijos politikos ir analitikos skyriuje.
1989–1991 m. Lietuvos Nikolajaus Rericho draugijos pirmininko pavaduotojas, 1988–1990 m. Lietuvos žaliųjų judėjimo Koordinacinės tarybos narys.
Avesta (Švedija)
Avesta – pietų Švedijos miestas, įsikūręs centrinėje dalyje, Dalarnos provincijoje, į vakarus nuo Upsalos, prie Dalio upės.
Miesto teisės Avestai buvo suteiktos 1919 m.
Moa
Moa (Dinornis maximus) – dinortinių (Dinornithiformes) būrio išnykusių paukščių rūšis. Tai stambiausias šio būrio paukštis. Jo aukštis 3 m, masė iki 400 kg. Kaukolė plati, snapas trumpas. Krūtinkaulis be keteros, mentė susiliejusi su korakoidu, tačiau šis mišrus kaulas buvo labai mažas, be peties sąnarinės duobutės, todėl sparnai, matyt, buvo visai išnykę. Trumpų kojų gerai išsivystę II-IV pirštai, tačiau buvo ir I (užpakalinio) piršto liekanos. Plunksnos su papildomu stiebu, kaip kazuarų. Stambiausi kiaušiniai svėrė 2,5-3 kg.
Moa giminingi kiviams. Jie buvo išnaikinti vietos gyventojų maorių, atvykusių į Naująją Zelandiją iš Polinezijos IX-X a. Tik nedaugelis moa Naujosios Zelandijos miškuose išgyveno iki XVIII a. ar net iki XIX a. pradžios.
Žvangučiai
Žvangučiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Alvito.
Jaučiai (gentis)
Jaučiai (Bos) - dykaraginių šeimos, jaučių pošeimio gentis. Genčiai priklauso šiuo metu gyvenančios 5 rūšys. Šiai genčiai priklauso ir Europoje bei Lietuvoje gyvenęs tauras (Bos primigenius).
Bo (Švedija)
Bo – pietų Švedijos miestas, Uplando provincijoje, 16 km į rytus nuo Stokholmo.
Albanijos Aršakidai
Albanijos Aršakidai – valdovų dinastija, valdžiusi Kaukazo Albaniją I–V a.
Dinastija kildinama iš didesnės Aršakidų dinastijos, kurios žinoma daug atšakų, valdžiusių vasalines Partų imperijos sritis. Visi Aršakidai sudarė vieningą federaciją. Viena tų vasalinių sričių ir buvo Kaukazo Albanija, kurioje I a. įtvirtinta dinastija. Ji baigėsi pačioje V a. pabaigoje ir ją pakeitė Mihranidai.
Sąrašas
Pilnas dinastijos valdovų sąrašas nėra žinomas. Istorikai pateikia tik valdovus, valdžiusius nuo IV a.
Konodontai
Konodontai (Conodonta) – į sliekus panašūs išnykę gyvūnai, turėję apatitinius konusinius dantis. Dažniausiai „konodontai“ reiškia šiuos dantis.
1856 metais rusų mokslininkas Kristijonas Ivanovičius Panderis, tyrinėdamas Pabaltijo ordoviko uolienas, pirmasis atrado ir aprašė konodontus. Šiuo metu tai viena iš labiausiai ištirtų fosilinių gyvūnų grupių. Tai atsitiko dėl to, kad konodontai, tiksliau jų dantys, randami paleozojaus uolienose, nuo kambro iki vėlyvojo triaso. Jie randami praktiškai visuose jūrinės kilmės uolienose. Kadangi sudaryti iš apatito, vadinasi juos galima lengvai atskirti iš uolienos, panaudojant rūgštis. Panadodojant konodontus pavyko suskirstyti visą paleozojų ir triasą intervalais, kurių trukmė 100 tūkst. – 1 mln. metų.
Pats gyvūnas aptiktas tik 1982 metus Škotijos akmens anglies sluoksniuose. Tai buvo apie 4 cm ilgio gyvūno, panašaus į slieką atspaudas, kurio viršutinėje dalyje surasti apatitiniai konusiniai dantys. Vėlesni atradimai Pietų Afrikos Respublikoje padėjo nustatyti, kad konodontai (gyvūnai) turėjo akis ir pelekus. Dar vėliau detaliai ištyrus dantis, nustatyta, kad jie turi daug įbrėžimų, būdingų plėšrūnams. Todėl manoma, kad konodontai buvo greiti ir plėšrūs gyvūnai.
Romas Čižas
Romas Čižas (g. 1961 m. vasario 13 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Karjerą praleido Ekranas Panevėžys klube, su kuriuo 1993 m. laimėjo Lietuvos pirmenybių auksą ir baigė karjerą.
Kalveliškės
Kalveliškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Veiverių.
Rugpjūčio 1 d. Bagdado sprogimai
Rugpjūčio 1 d. Bagdado sprogimai buvo dviejų atskirų sprogimų išpuoliai vykę Irako sostinėje 2007 m. rugpjūčio 1 d.
Pirmasis sprogimas nugriaudėjo šiitų valdomame Bagdado Karados prekybos rajone, kuriame žuvo 17 žmonių, 32 buvo sužeisti. Sugriuvo kelios elektronikos parduotuvės ir populiari ledų užeiga. Toje pačioje vietoje savaite anksčiau per sprogimą buvo žuvę 25 žmonės.
Antrasis sprogimas įvyko Monsūro, daugiausia sunitų gyvenamame, rajone. Jis pareikalavo 50 civilių gyvybių ir mažiausiai 60 sužeidė. Šio išpuolio degalinėje metu savižudis sprogdintojas prisiviliojo nemažai automobilių vairuotojų prie kuro rezervuaro, pažadėdamas jiems dovanoti kuro, ir jį susprogdino.
Aš ir Katerina
Aš ir Katerina – 1980 m. Italijoje sukurta komedija, už vaidmenį kurioje aktorius Alberto Sordi buvo apdovanotas Globo d'oro prizu.
Turinys
Likęs namuose vienas su Katerina, pradžioje Enriko negali atsidžiaugti – robotas prisiriša ir vykdo bet kokias jo užgaidas, - tačiau netrukus padėtis pradeda komplikuotis, kai mašinos prieraišumas tampa pernelyg įkyrus. Katerina tampa panaši į tikrą moterį: kelia pavydo scenas, žiūri televizorių, nenori tvarkyti namų ir nuolatos reikalauja Enriko dėmesio. Kuomet jis parsiveda namo Elizabetą, buvusią žmonos darbuotoją, Katerinos pavydas pasiekia naujas aukštumas. Robotas pasikėsina į šeimininką, išgąsdinta Elizabeta pabėga, tačiau pakviesti technikai nesugeba rasti Katerinos defekto ir ši galiausiai vis tik lieka Enriko namuose...
Žvangučiai (reikšmės)
Žvangučiais vadinamos gyvenvietės:
Senkeras
Senkeras  – miestelis Škotijoje, Klakmananšyro regione. Gyventojų skaičius buvo 2 021 žmonės (2011 m. duomenimis).
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo viduramžių. IX ir X amžiuose į vietovę atvyko daug persikėlėlių iš Airijos. Čia gyveno škotai ir airiai.
Per karus dėl nepriklausomybės pilis buvo užimta anglų.
Mieste veikia seniausias pasaulyje pašto skyrius (įkurtas 1712 m.).
Hujai
Hujai  – viena iš 56 oficialiai pripažintų tautų Kinijoje. Hujų etninė grupė į Kiniją atsikėlė septintame mūsų eros amžiuje. Ji kilusi iš arabų ir persų pirklių. Vyraujanti religija šioje tautoje – islamas. Hujai neišlaikė savosios kalbos ir Kinijoje yra vienintelė musulmonų etninė grupė nebekalbanti savo kalba. Tačiau jie yra išlaikę keletą persiškų ir arabiškų žodžių bei posakių.
Hemotoksinas
Hemotoksinų gebėjimas ardytis eritrocitus kartu leidžia pažeisti ir kitas ląsteles, t. y., hemotoksinai nėra labai selektyvūs.
Hemotoksinų sukelti pažeidimai ypač skausmingi. Patiriama negrįžtama žala, net ir tinkamai gydant gali būti amputuojama visa paveikta galūnė. Šių toksinų poveikis daug lėtesnis lyginant tarkim su neurotoksinais.
Charles Darwin
Čarlzas Robertas Darvinas (1809 m. vasario 12 d. Šrusberyje – 1882 m. balandžio 19 d. Daune) – anglų gamtininkas, biologas, geologas ir keliautojas, sukūręs evoliucinę gyvųjų organizmų natūralios atrankos teoriją (darvinizmas), paklojusią pamatus evoliucinei biologijai. Jo prielaida, kad visos gyvybės formos išsivystė iš bendro protėvio, yra plačiai pripažinta moksle.
Bufalo Bilas (filmas)
Bufalo Bilas – 1944 m. JAV sukurtas biografinis vesternas apie Laukinių Vakarų kaubojų, kareivį, medžiotoją ir šou organizatorių Viljamą „Bufalo Bilą“ Kodį.
Hujai
Istorija
Hujų pavadinimas kilęs iš Huihui termino, kuris aptinkamas jau Šiaurinės Song dinastijos (960–1127 m.) laikais. Ankstyvuoju Mongolų imperijos laikotarpiu ši tauta buvo priversta trauktis į Kinijos pusę, nes dėl mongolų ekspansijos jie buvo stumiami į pietus. Tai dar nebuvo dabartiniai hujai, nes huihujai buvo kilę iš uigūrų. Dabartiniai hujų protėviai susiformavo septintame mūsų eros amžiuje, kuomet arabų ir persų pirkliai atvyko prekiauti ir apsistojo toje Kinijos dalyje, kurioje gyveno huihujai. Ilgainiui iš šių dviejų nedidelių etninių grupių susiformavo bendra tauta, dabar vadinama hujų vardu. Hujai buvo labai aktyvūs Kinijos politiniame gyvenime. Juan dinastijos laikotarpiu (1271–1368 m.) hujus vertino aukščiau net už pačius hanius. Jie priklausė pagal rangą antrajai pagal svarbą kastai, vadinamai 色目」」（semu）. Dėl šio statuso hujai buvo ypač gerbtini imperijos ir gaudavo aukštus valstybinius postus. Per visą hujų tautos istoriją Juan dinastijoje hujų tautos populiacija buvo didžiausia.
Charles Darwin
Biografija
thumb|left|200px|Čarlzas Robertas Darvinas vaikystėje Čarlzas Darvinas gimė 1809 m. vasario 12 d. Šrusberyje, Anglijoje. Buvo penktas iš šešių vaikų šeimoje. Tėvai – pasiturintys gydytojai Robertas Darvinas ir Suzana Darvin (mergautinė pavardė Vedžvud). Čarlzo Darvino seneliai Erazmas Darvinas ir Džozajas Vedžvud buvo garsūs abolicionistai. Abi giminės buvo daugiausiai unitaristai, nors Vedžvudai linko į angikonybę. Tėvas Robertas linko į laisvamanybę, tad vaikas buvo pakrikštytas anglikonų bažnyčioje. Būdamas aštuonerių neteko motinos. Baigęs mokyklą Čarlzas studijavo mediciną Edinburgo universitete, tačiau studijas praėjus dvejiems metams metė. 1827 m. įstojo į Kembridžo universitetą, kuriame trejus metus studijavo teologiją.
Bufalo Bilas (filmas)
Turinys
Buvęs armijos skautas Bufalo Bilas, išgelbėjęs plėšikų užpultą furgoną, susipažįsta su senatoriumi Federičiu ir jo dukra. Gavęs jų kvietimą, Bilas apsilanko svečiuose, kur susiduria su keliais aukšto rango karininkais bei derybų atvykusiu šajenų vadu Geltonąja Ranka, kuris yra jo pažįstamas.
Hujai
Istorija
Vėliau sekė Čing dinastijos1644–1912 genocidas prieš hujų tautą. Hanių neapykanta, susiformavusi Jaun dinastijos laikotarpiu, privedė prie masinių hujų žudynių. Taip pat ir Čing dinastijos politika – apgyvendinti hujų gyvenamas teritorijas haniais ir sukurti homogeniškesnę Kiniją. 1862–1879 hujai aktyviai dalyvavo sukilimuose prieš Čing dinastiją, kurių metu hujų populiacija Kinijoje sumažėjo daugiau nei perpus. Čing dinastijos laikotarpiu hujai negalėjo atlikinėti privalomas piligrimines keliones į Meką, tačiau stebėtinai sugebėjo išlaikyti savo islamiškumą ir jį praktikuoti.
Charles Darwin
Biografija
1831 m. po universiteto baigimo Č. Darvinas išvyko į kelionę aplink pasaulį Anglijos ekspediciniu kariniu laivu „Beagle“ kaip gamtininkas. Kelionės metu Č. Darvinas pabuvojo Tenerifės saloje, Žaliojo kyšulio salose, Brazilijos pakrantėje, Аrgentinoje, Urugvajuje, Ugnies Žemėje, Tasmanijoje ir Kokoso salose, atliko daugybę stebėjimų.
Hujai
Kultūra
Islamo kultūra hujams padarė didžiulę įtaką. Beveik visi jų papročiai: etiketas, valgiai, vedybos, laidotuvių ceremonijos yra susijusios su Islamo kultūra. Hujai griežtai riboja vedybas su kitatikiais ir neleidžia savo kultūros asmeniui keisti religijos ar tuoktis su kitos religijos žmogumi. Todėl ši etninė grupė yra pakankamai uždara. Visuomenė struktūruota pagal patriarchalinę pasaulėžiūrą. Kaip ir islamo kultūroje draudžiama vartoti alkoholį, kiaulieną. Draudžiama burti, tikėti ateities spėjimais. Hujai laikosi daugelio musulmonų tradicijų: prieš valgį plana rankas švariu valdeniu, atlieka ritualus įeidami ir išeidami iš namų, sėdi parietę kojas po pagalvėle. Vestuvių vaišes sudaro nuo 8 – 12 patiekalų. Laidotuvių metu negali gedėti mirusiųjų, taip pat ir laikyti jiems neapykantos. Hujai turi savo mečetes, tačiau jos statomos pagal kinišką architektūrą. Kiekviena bendruomenė turi savo mečetę ir jai vadovaujantį imamą, kuris veda ne tik religines apeigas, bet ir reguliuoja bendruomenės gyvenimą.
Hujai laikomi labiausiai į hanių sudėtį introdukuota musulmonų grupe, todėl nemaža dalis hanių mano, jog hujai yra haniai, praeityje atsivertę į Islamą. Hujai laviruoja tarp šiuolaikinės Kinijos kultūros ir Islamo vertybių. Kinijos vyriausybė vis dėlto skatina hujų kontaktus su kitomis Kinijoje gyvenančiomis musulmonų grupėmis. Hujai, net ir būdami Islamo išpažinėjais, negali paaiškinti skirtumų tarp šiitų ir sunitų, nes ilga izoliacija nuo išorinio musulmonų pasaulio suformavo savitą Islamo išpažinimą. Dauguma hujų moka Koraną atmintinai, nes Kultūrinės revoliucijos metais buvo priversti viską išlaikyti sakytine forma. thumb|250px
Charles Darwin
Biografija
Plaukiodamas Č. Darvinas sirgo jūros liga. 1833 m. Argentinoje jis susirgo karštine, o 1834 m. liepą grįždamas iš Andų į Valparaisą vėl susirgo ir mėnesį teko gulėti lovoje. Nuo 1837 m. Darvinas nuolat skundėsi pilvo skausmais, vėmimu, drebuliu ir kt. simptomais. Pagal naujausias prielaidas Pietų Amerikoje jis nuo vabzdžių įkandimų užsikrėtė Čagaso liga, kuri ir buvo vėlesnių sveikatos sutrikimų priežastimi.
Darius Butkus
Darius Butkus (g. 1972 m. lapkričio 11 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.
Bufalo Bilas (filmas)
Turinys
Karininkai nenori derėtis su indėnais, todėl netrukus kyla ginkluotas konfliktas. Bilui pavyksta tarpininkaujant pasiekti taiką, tačiau tai kainuoja jam draugystę su Geltonąja Ranka.
Darius Butkus
Biografija
1984 m. pateko į Panevėžio sporto internatą. Nuo 1989 m. žaidė Panevėžio „Ekrano“ pagrindinėje komandoje, su kuria 1993 m. tapo Lietuvos čempionu. 1994 m. po rimtos traumos baigė profesionalo karjerą, tačiau žaidė Nevėžis Kėdainiai (1999–2001), Vienybė Ukmergė (2002) komandose. Vėliau Panevėžyje treniravo vaikus, 2007 m. pakviestas treniruoti Panevėžio „Ekrano“ dublerių komandą. Nuo 2007 m. liepos iki sezono pabaigos treniravo pagrindinę komandą. 2009 m. paskirtas vadovauti Panevėžio futbolo akademijai.
2000–2005 m. dirbo jaunių (iki 17 ir iki 19 m.) rinktinėse, 2010 m. birželį paskirtas Lietuvos U-16 rinktinės vyr. treneriu.
Žaidė SFL klubo Vilniaus „Nerealas“ komandoje.
Bufalo Bilas (filmas)
Turinys
Vedęs senatoriaus dukterį Luizą, Bilas pasitraukia iš aktyvaus gyvenimo ir tampa bizonų medžiotoju, tačiau po keleto metų intensyvių medžioklių bizonų skaičius gerokai sumažėja ir indėnai, nebegalėdami išgyventi savo žemėse, pradeda kovą. Bilas vėl grįžta padėti kariuomenei ir veda ją trumpiausiu keliu į patogią kovai vietą, kurioje pats nužudo Geltonają Ranką, o indėnų būriai sutriuškinami.
Apdovanotas medaliu ir pakviestas į Prezidento rūmus, Bilas ima teisinti indėnus ir greitai užsitraukia kitų žmonių nemalonę, imama abejoti jo nuopelnais, nuo jo nusisuka buvę draugai. Nuskurdęs ir neturėdamas pinigų, jis imasi dalyvauti pramoginiuose šou, kurie pamažu vėl sugrąžina jam populiarumą ir garbę.
Hujai
Tradicinė virtuvė
thumb|250px
Tradiciniai rūbai
Hujai savo aprangą vadina yizhuo arba chuandai(apranga ir papuošalai). Hujų apranga turi savitą etninį stilių. Hujai nešioja liemenes, ant galvos sukasi Dasdar(speciali ilga balta audinio juosta, aunasi Maisaihai(odinės kojinės, dėvi Zhunbai(ilgas rūbas), nešioja garbintojo kepures ir rišasi skareles. Liemenės gaminamos iš dviejų audinių vasarai šilko ir lino bei vieno sluoksnio vilnos žiemai. Hujų vyrų apranga dalinama į tris pagrindines grupes: vaikų, suaugusiųjų ir senolių. Ji skirstoma pagal amžiaus grupes. Moterys taip pat turi keletą rūbų grupių. Nevedusių moterų rūbai labai skiriasi nuo vedusių moterų aprangos. Taip pat vidutinio amžiaus vedusių moterų nuo senolių vedusių moterų rūbai skiriasi.
Hujų tapatybės problema
Savos kalbos praradimas ir dažnos mišrios santuokos su haniais praeityje (genetinė asimiliacija) leidžia laikyti šias etnines grupes sąlyginai panašiomis pagal kelis etninius požymius, kurie išskirti KLR naudojamame etninių grupių apibrėžime. Dauguma hujų giminių vardų yra pakitę praradus anksčiau vartotą kalbą, tačiau vis dar galima atsekti jų kilmę iš islamiškų vardų:.
Hujų tapatybės pagrindas yra islamo religija ir kilmės iš atsikėlusių musulmonų giminių suvokimas. Šį teiginį leidžia pagrįsti Taivane gyvenančios hujų giminės, kurios nebeišpažįsta islamo, bet yra perėmusios visuomenėje vyraujančius tikėjimus. Visgi, jų nariai neaukoja protėviams kiaulienos, nors patys ją vartoja, ir suvokia save, kaip kilusius iš musulmonų. Kultūrinės asimiliacijos apraiškomis galima laikyti ir kai kuriuos religinius judėjimus. Pavyzdžiu galėtų būti Hi Dano Tong sekta, kuri šiuo metu yra praktiškai išnykusi. Tai vienintelė islamo sekta, atsiradusi Kinijos teritorijoje, ir pasižymėjusi neortodoksine islamo interpretacija, kuriai būdinga stipri konfucianizmo įtaka, ir netgi animistiniai vietos tikėjimai. Šios sektos atstovai skatino bendruomeninį gyvenimą kartu su kitų etninių grupių ir tikėjimų žmonėmis, kas yra itin retai būdinga islamą išpažįstančioms bendruomenėms, sudarančioms mažumas. XX a. atsiradusią Jihevani sektą galima laikyti fundamentalistinės vahabizmo ideologijos kiniškąja interpretacija. Šiuo metu šios srovės deklaruojamos pažiūros populiarėja islamiškų KLR mažumų tarpe. .
Hujai paprastai remia KLR etninių mažumų politiką ir viešosios nuomonės dažniausiai suvokiami kaip nuosaikūs musulmonai. Šių nuostatų ištakos slypi istoriniuose įvykiuose. Čing dinastijos laikais, bei XX a. pradžioje valdantysis Kinijos elitas naudojosi hujų kariais uigūrų sukilimams malšinti ir pasipriešinimui palaužti karine jėga. Hujų bendruomenė Sindziange 1940–1982 m. laikotarpiu išaugo 520 proc. (4.4 proc. per metus), kai uigūrų skaičius per minimą laikotarpį išaugo tik 71.4 proc. Tokia demografinė situacija lėmė ir etnine neapykanta grįstą įtampą tarp šių skirtingų etninių grupių. 1934 m. vykusiame Kašgaro mūšyje hujų kariuomenė nužudė 2000-8000 uigūrų. Dauguma dabartinių hujų laikosi nuosaikios pozicijos tikėjimo klausimais, baimindamiesi jog bus suvokiami kaip radikalai. Mišriai uigūrų ir hujų gyvenamose teritorijose, šių etninių mažumų atstovai dažniausiai lanko atskiras mečetes. .
Hujų situacija Kinijos Liaudies Respublikos etninių mažumų politikos kontekste
Kaip ir visos etninių mažumų grupės KLR, hujai turi teisę naudotis išskirtinėmis sąlygomis šeimos politikoje, bei švietimo sistemoje. Išskirtinė paramos forma yra hujų etninės autonomijos srityse taikomos valstybinės subsidijos avienos ir jautienos produktams, kurie yra palyginti brangesni. Anksčiau taikyti draudimai spausdinti ir platinti religinę literatūrą buvo panaikinti. 1989 m. Siane (Xian) atidarytas pirmasis KLR islamiškasis universitetas. Tais pačiais metais išspausdinta kinų autorių knyga „Seksualiniai papročiai“ („Sexual customs“), kurioje kelta radikali hipotezė apie lyčių vaidmenį islame, susilaukė 3000 vietos musulmonų protestų. Vyriausybė knygą uždraudė, o jos autoriai buvo nubausti. Po 2001 m. įvykių JAV ir padidėjusios musulmonų diskriminacijos visame pasaulyje, šios tendencijos neaplenkė ir hujų bendruomenių, kurios iki tol aplinkinių grupių buvo suvokiamos kaip nuosaikios. Tolesnis ekonominis atotrūkis ir realios autonomijos etninės autonomijos srityse mažinimas gali kelti nepasitenkinimą esama padėtimi šios etninės mažumos žmonių tarpe. Toks nepasitenkinimas gali lengvai paskatinti radikalių islamo srovių plitimą, bei didesnės autonomijos siekius.
Charles Darwin
Biografija
Grižęs iš ekspedicijos jos rezultatus išdėstė „Gamtininko dienoraštyje“ (The Journal of a Naturalist, 1839), „Kelionės Beagle laivu zoologijoje“ (Zoology of the Voyage on the Beagle, 1840 ), „Koralinių rifų struktūroje ir pasiskirstyme“ (The Structure and Distribution of Coral Reefs, 1842) ir kt. Po penkerių metų kelionių (1831–1836 m.) ir gyvųjų bei išmirusių rūšių tyrinėjimų Č. Darvinas kilo idėja apie natūraliąją rūšių atranką kaip rūšių evoliucijos paaiškinimą.
1838–1841 m. Darvinas buvo Londono geologijos draugijos sekretoriumi. 1839 m. vedė, 1842 m. persikraustė iš Londono į Dauną (Kento grafystė), kur nuo to laiko nuolat gyveno. thumb|left|200px|Čarlzo Roberto Darvino žmona Emma Darvin 1837 m. Č. Darvinas pradėjo rašyti dienoraštį, kuriame žymėjo duomenis apie naminių gyvūnų veisles ir augalų rūšis, taip pat samprotavimus apie natūraliąją atranką. 1842 m. parašė pirmąją apybraižą apie rūšių atsiradimą. Nuo 1855 m. susirašinėjo su amerikiečių botaniku Asa Grėjumi ir 1857 m. jam išdėstė savo idėjas. Veikiamas anglų geologo ir gamtos tyrinėtojo Čarlzo Lajelio Č. Darvinas 1856 m. pradėjo ruošti trečią, išplėstą knygos variantą. 1858 m. birželį, kai darbas jau buvo įpusėtas, gavo anglų gamtininko Alfredo Voleso straipsnio rankraštį. Šiame straipsnyje Č. Darvinas atrado savo paties natūraliosios atrankos teorijos santrauką. Abu gamtininkai, nepriklausomai vienas nuo kito tuo pačiu metu sukūrė identiškas teorijas. Abiem jiems įtaką padarė Tomo Maltuso gyventojų skaičiaus augimo teorija, taip pat abiem jiems buvo žinomi Lajelio darbai; abu jie tyrė salų grupių fauną, florą ir geologines formacijas bei aptiko ženklius skirtumus tarp jose gyvenančių rūšių. Č. Darvinas Voleso rankraštį išsiuntė Lajeliui kartu su savo apybraiža. Lajelis kreipėsi patarimo į anglų botaniką Dž. Hukerį ir 1859 m. liepos 1 d. jie kartu pristatė abu darbus Linėjaus draugijai Londone.
1859 m. Č. Darvinas išspausdino savo darbą „Rūšių atsiradimas“, kur parodė augalų ir gyvūnų rūšių kaitą ir jų kilmę iš ankstesnių rūšių.
Č. Darvinui Didžiosios Britanijos ir kitų Europos šalių mokslinės draugijos suteikė daugybę apdovanojimų. Jo idėjų pagrindu susiformavo evoliucinės biologijos šaka.
Palikuonys
Darvinai susilaukė dešimties vaikų. Iš jų du mirė kūdikystėje, o dešimtmetės dukters Anės mirtis stipriai sukrėtė abu tėvus. Čarlzas buvo atsidavęs ir neįprastai dėmesingas savo vaikams tėvas. Vaikams susirgus, Čarlzas Darvinas baiminosi, kad dėl kraujomaišos su žmona ir pussesere Ema Vedžvud vaikai galėję paveldėti silpną sveikatą ir įvairius defektus.
Savo raštuose jis nagrinėjo kryžminimąsi tarp giminingų individų (inbridingo), lygindamas su pranašumais, kuriuos suteikia kryžminimasis tarp genetiškai nutolusių individų (autbridingo). Nepaisant jo baimių, dauguma išgyvenusių vaikų ir nemažai jų palikuonių padarė išskirtines karjeras. miniatiūra|kairėje|200px|Ema Darvin su Čarlzu Varingu Darvinu Čarlzas Varingas Darvinas, gimęs 1856 m. gruodį, buvo dešimtas ir paskutinis vaikas. Ema Darvin jį gimdė sulaukusi 48 metų. Vaikas buvo psichiškai atsilikęs ir niekada neišmoko vaikščioti ar kalbėti. Spėjama, kad galėjo turėti Dauno sindromą, kuris tada nebuvo mediciniškai aprašytas. Įrodymu laikoma Viljamo Erazmo Darvino nuotrauka, kurioje užfiksuotas kūdikis ir jo motina, ir kurioje matyti sutrikimui būdinga galvos forma. Čarlzas Varingas mirė nuo skarlatinos 1858 m. birželio 28 d. . Darvinas savo žurnale užrašė „Mūsų brangus vargšas Kūdikėlis mirė“. Sūnaus mirtis sutrukdė Darvinui dalyvauti 1858 m. liepos 1 d. Linėjaus draugijos susirinkimo metu vykusioje pirmoje savo teorijos publikacijoje. Knygoje „Rūšių atsiradimas“ Darvinas išreiškia susirūpinimą dėl kraujomaišos ir „blogojo“ artimos giminystės poveikio.
Religinės pažiūros
Darvino šeima laikėsi nonkonformistinio unitarizmo traidicijos, nors pats Čarlzas Darvinas buvo pakrikštytas anglikonų bažnyčioje ir mokėsi anglikonų internatinėje mokykloje. Tuo tarpu jo tėvas ir senelis buvo laisvamaniai. Kai Čarlzas vyko į Kembridžą tapti anglikonų dvasininku, jis „neturėjo nė mažiausios abejonės dėl pažodinės, griežtos tiesos kiekvienoje Biblijos eilutėje“. Jam įtaką darė Džono Heršelio veikalai, kuriuose, kaip ir Viljamo Pelio gamtos teologijoje, autorius ieškojo paaiškinimų gamtos dėsniuose, o ne stebukluose, o rūšių prisitaikymą laikė Aukštesnės jėgos kūrybos įrodymu. Pirmosios ekspedicijos „Beagle“ laivu metu Darvinas buvo gana ortodoksinių pažiūrų ir citavo Bibliją kaip moralės autoritetą. Net bandė surasti „tvėrimo centrus“, kad paaiškintų rūšių pasiskirstymo dinamiką, teigdamas, kad Australijoje ir Anglijoje rasti labai panašūs skruzdėlynai yra dieviškojo piršto įrodymas.
miniatiūra|1851 m. palaidojęs dukrą Anę Čarlzas išgyveno tikėjimo krizę, po kurios Čarlzas nustojo lankytis bažnyčioje, o jo krikščioniškas tikėjimas nuslopo. Grįžęs iš ekspedicijos jis kritiškai atsiliepė dėl Biblijos tikslumo istoriniu požiūriu ir svarstė, kodėl visos religijos negali būti laikomos vienodai svarbiomis. Per ateinančius kelerius metus, intensyviai spėliodamas apie geologijos ir rūšių transmutacijos klausimus, Čarlzas daug mąstė apie religiją ir kilusias mintis atvirai aptardavo su savo žmona Ema, kurios įsitikinimai taip pat buvo sąlygoti intensyvių studijų metu kilusių klausimų.
Darvinas išliko artimas draugas su Dauno vikaru Džonu Brodžiu Inesu ir toliau atliko reikšmingą vaidmenį bažnyčios parapijos darbe, tačiau maždaug nuo 1849 m. sekmadieniais vaikščiodavo lauke, kol jo likusi šeima dalyvaudavo pamaldose. Jis manė, kad abejoti, ar žmogus gali būti tvirtas teistas ir evoliucionistas, yra „absurdiška“. 1879 m. jis rašė, kad „niekada nebuvau ateistas ta prasme, kad neigčiau Dievo egzistavimą“ ir „agnostikas būtų pats teisingiausias mano dvasinės būklės apibūdinimas“.
1915 m. išleista „ Ledi Vilties istorija “ tvirtino, kad Darvinas savo ligos patale atsivertė ir giliai įtikėjo į krikščionybę. Šiuos teiginius neigė Darvino vaikai, o istorikai juos atmetė kaip klaidingus.
Visuomeninės pažiūros
Darvino socialinės ir politinės pažiūros atspindėjo jo epochą ir socialinę padėtį. Jis užaugo Vigų reformatorių šeimoje, kuri, kaip ir jo dėdė Džozija Vedžvudas, palaikė rinkimų reformą ir vergijos panaikinimą. Darvinas aistringai priešinosi vergovei, tačiau nekėlė klausimų dėl Anglijos gamyklų darbininkų ar tarnų išnaudojimo.
Darvino kontaktas su jaganais (arba fuegiečiais), tarp jų Džemiu Butonu, antrosios kelionės „Beagle“ laivu metu, padarė didelę įtaką jo požiūriui į čiabuvių tautas. Atvykęs į Ugnies Žemę, jis vartodamas spalvingus epitetus aprašė „Ugnies Žemės laukinius“. Šis požiūris pasikeitė, kai jis išsamiau pažino jaganus. Tyrinėdamas šią tautą, Darvinas priėjo išvados, kad daugelis esminių skirtingų žmonių grupių emocijų buvo vienodos, o protiniai gebėjimai buvo maždaug tokie patys kaip europiečių. Nors ir palankiai vertindamas jaganų kultūrą, Darvinas neįvertino jų ekologinių žinių ir išvystytos kosmologijos, kol XIX a. šeštajame dešimtmetyje apžiūrėjo jaganų kalbos žodynėlį, kuriame buvo 32 000 žodžių. Čarlzas Darvinas suprato, kad europiečių vykdoma kolonizacija dažnai lemia vietinių civilizacijų išnykimą, ir „bandė kolonializmą integruoti į evoliucinę civilizacijos istoriją, analogišką gamtos istorijai“.
Čarlzas Darvinas manė, kad vyrų pranašumas prieš moteris yra seksualinės atrankos rezultatas. Ši prielaida imta neigti Antuanetės Braun Blakvel 1875 m. išleistoje knygoje „Lytys gamtoje“.
Darviną suintrigavo jo pusbrolio Fransio Galtono 1865 m. pateiktas argumentas, kad statistinė paveldimumo analizė rodo, jog moralinės ir psichinės žmogaus savybės gali būti paveldimos, o gyvūnų kryžminimo principai gali būti taikomi žmonėms. Savo veikale „Žmogaus kilmė“ Darvinas pažymėjo, kad padėdami silpniesiems išgyventi ir sukurti šeimas, galime netekti natūralios atrankos teikiamos naudos. Kita vertus, perspėjo, kad tokios pagalbos atsisakymas sukeltų pavojų užuojautos instinktui, „kilniausiajai mūsų prigimties daliai“, o tokie veiksniai kaip išsilavinimas galėtų būti svarbesni. Galtonui pasiūlius, kad mokslinių tyrimų publikavimas galėtų paskatinti santuokas „kastų viduje“ tarp „tų, kurie yra iš prigimties gabūs“, Darvinas numatė praktinius sunkumus tai įgyvendinant ir manė, kad tai „vienintelis įmanomas, tačiau bijau, utopinis, žmonių rasės tobulinimo procedūros planas“. Kita vertus, Čarlzas Darvinas nurodė, kad reikia leisti sprendimus priimti patiems asmenims, viešinant paveldimumo svarbą. Fransis Galtonas 1883 m., po Darvino mirties, šią studijų sritį pavadino „ eugenika“, o jo teorijos buvo remiamos skatinant eugenikos politiką.
Su Darvino teorija sieti socialiniai judėjimai
kairėje|miniatiūra|200px|Darvino karikatūra iš 1871 m. britų laikraščio „Tuštybės mugė“ Dėl Darvino šlovės ir populiarumo jo vardas buvo siejamas su idėjomis ir judėjimais, kartais turėjusiems tik netiesioginį ryšį su jo raštais, o kartais net prieštaraujantiems jo išsakytiems komentarams.
Tomas Maltusas teigė, kad gyventojų skaičiaus augimas viršijant išteklius buvo Dievo paskirtas, kad žmonės dirbtų produktyviai ir parodytų santūrumą kuriant šeimas; šis teiginys buvo naudojamas siekiant pateisinti laissez-faire ekonomiką. Tuo metu buvo manoma, kad evoliucija turi socialinių pasekmių, o 1851 m. Herberto Spenserio knyga „ Socialinė statika“ žmogaus laisvės ir individualių laisvių idėjas grindė jo lamarkine evoliucijos teorija.
Netrukus po to, kai 1859 m. buvo paskelbtas Darvino veikalas „Rūšių atsiradimas natūraliosios atrankos būdu, arba Pranašesnių veislių išlikimas kovoje dėl būvio“, kritikai išjuokė jo apibūdinimą apie kovą už būvį kaip maltusietišką to meto Anglijos pramoninio kapitalizmo apologetiką. Darvinizmo terminas buvo vartojamas kitų evoliucinėms idėjoms, įskaitant Spenserio „ išlieka stipriausias“ kaip laisvosios rinkos pažangą, ir Ernsto Hekelio poligenistinėms žmogaus vystymosi idėjoms. Rašytojai naudojo natūraliosios atrankos terminą ginčydamiesi dėl įvairių, dažnai prieštaringų ideologijų, tokių kaip „laukinis“ laissez-faire kapitalizmas, kolonializmas ir imperializmas. Kita vertus, Darvino holistinis požiūris į gamtą apėmė „vieno organizmo priklausomybę nuo kito“. Naudodamiesi šia idėja pacifistai, socialistai, liberalaus sparno socialiniai reformatoriai ir anarchistai, tokie kaip Peteris Kropotkinas, pabrėžė bendradarbiavimo, o ne kovos, svarbą rūšies viduje. Pats Darvinas buvo tvirtinęs, kad socialinė politika neturėtų būti grindžiama tik kovos ir atrankos gamtoje koncepcijomis.
Po 1880-ųjų eugenikos judėjimas ėmė plisti sparčiau. Jis rėmėsi biologinio paveldėjimo idėjomis, o siekdamas moksliškai pagrįsti savo idėjas apeliavo į kai kurias darvinizmo koncepcijas. Didžiojoje Britanijoje dauguma pritarė atsargiam Darvino požiūriui į savanorišką tobulėjimą ir siekė paskatinti turinčiuosius „pozityviosios eugenikos“ bruožų. Vadinamojo „Darvinizmo užtemimo“ metu mokslinį eugenikos pagrindą suteikė Mendelio genetika. Eugenikos idėjos, skelbusiosios „silpnųjų“ pašalinimą, ėmė plisti Amerikoje, Kanadoje ir Australijoje, o JAV vykdant eugenikos politiką įvesti privalomi sterilizacijos įstatymai. Vėliau panašius įstatymus priėmė kelios kitos šalys. Nacių 1933–1945 m. agresyviai vykdyta eugenikos politika šią sritį galutinai diskreditavo.
Sąvoka „socialinis darvinizmas“ beveik nebuvo vartojama iki 1890-ųjų, o labiausiai išpopuliarėjo XX a. penktajame dešimtmetyje kaip niekinamoji sąvoka, kai ją prieš konservatyvų oponentą ir laissez-faire šalininką Viljamą Grehemą Sumnerį panaudojo Ričardas Hofštateris. Nuo to laiko sąvoka dažnai piktnaudžiaujama norint sumenkinti oponento nuomonę.
Veikalai
Darvinas buvo produktyvus rašytojas. Net jei nebūtų paskelbęs savo darbų apie evoliuciją, būtų sukaukęs didžiulio dėmesio kaip „Gamtininko kelionė aplink pasaulį „Beagle“ laivu“ autorius autorius, kaip geologas, parengęs daug publikacijų apie Pietų Ameriką ir išsprendęs koralų atolų susidarymo mįslę, bei kaip biologas, paskelbęs galutinį darbą apie ūsakojus. Be garsiausio jo veikalo „Apie rūšių atsiradimą“ ne mažiau reikšmingą įtaką padarė knygos „Žmogaus kilmė“ ir „Žmogaus ir gyvūnų emocijų raiška“. Taip pat knyga „Augalų judėjimo galia“ ir paskutinis Čarlzo Darvino kūrinys „Daržovių pelėsių susidarymas dėl kirminų veiklos“ pateikė reikšmingus atradimus biologijoje.
Atminimo įamžinimas
thumb|upright=0.9|Darvino statula Londone esančiame [[Londono gamtos istorijos muziejus|Gyvosios gamtos muziejuje.]] Darvino vardu pavadinta keletas geografinių objektų – Byglio sąsiauryje esantis Darvino sąsiauris, Darvino kalnas Anduose, Darvino uostas Šiaurės Teritorijoje Australijoje (dėl ko šalia jo įsikūręs miestas pavadintas Darvinu). Taip pat Darvino garbei tiek oficialiai, tiek neoficialiai pavadinta nemažai augalų ir gyvūnų, dauguma tų, kuriuos pats Darvinas surinko savo kelionių metu.
1883 m. seras Džozefas Boemas iš balto marmuro išskaptavo žmogaus dydžio sėdinčio Darvino skulptūrą. Ji buvo pastatyta centrinėje Londono gamtos istorijos muziejaus salėje ir atidengta 1885 m. birželio 9 d. Tomo Hekslio ceremonijoje dalyvaujant Velso princui Eduardui, okeanografui Bartolomėjui Sulivanui ir Darvino tarnu dirbusiam Džozefui Parslau. 1927 m. vietoje Darvino skulptūros pastatyta dramblio skulptūra, o 1970 m. perkelta į šiaurinę muziejaus salę. 2008 m. Darvino statula sugrąžinta į savo pradinę vietą, pakeičiant kurį laiką čia pastatytą Ričardo Oveno, muziejaus įkūrėjo, skulptūrą.
The Londono Linėjaus bendrija, minėdama penkiasdešimtmetį po Darvino teorijos publikavimo, nuo 1908 m. teikia Darvino ir Valaso vardu pavadintus medalius. Nuo 2010 m. medaliai teikiami kasmet.
1909 m. birželyje Kembridže susirinko daugiau nei 400 pareigūnų ir mokslininkų iš viso pasaulio Darvino gimimo šimtmečiui ir veikalo „Apie rūšių atsiradimą“ penkiasdešimtmečiui paminėti. Ta proga suorganizuotos parodos ir renginiai.
Tarp 2000 ir 2017 metų cirkuliavo Anglijos banko išleisti 10 svarų banknotai, kurių reverse buvo pavaizduotas Darvino portretas, kartu su kolibriu ir laivu Beagle.
Lietuvoje Darvino garbei pavadinta gatvė ir skersgatvis Kybartuose. Kadangi toks gatvės pavadinimas suteiktas sovietmečiu, yra siūlymų gatvę pervadinti.
Pastabos
I. Darvinas buvo iškilus gamtininkas, geologas, biologas ir rašytojas. Po vasaros, praleistos dirbant gydytojo (savo tėvo) asistentu, ir dvejų metų medicinos studijų Čarlzas Darvinas išvyko į Kembridžą ketindamas tapti šventiku. Taip pat mokėsi taksidermijos.
II. Darvino įsitikinimams, kad juodaodžių ir europiečių žmogiškosios ir protinės savybės iš esmės nesiskiria, pagrindą davė bendravimas su buvusiu vergu juodaodžiu Džonu Edmonstounu, kuris šį mokė taksidermijos 1826 m. Pirmosios laivu „Beagle“ kelionės metu Darvinas beveik neteko savo pozicijos laive, kai susibarė su laivo kapitonu Ficrojumi dėl vergijos, nes pastarasis ją gyrė ir teisino. Grįžęs rašė: „rinkimai rodo, kad nusiteikimas prieš vergiją stiprėja. Kokia tai būtų garbė Anglijai, jei ji taptų pirmąja Europos valstybe, visiškai ją uždraudusią! Dar prieš išplaukiant iš Anglijos man sakė, kad pagyvenus vergiją įteisinusiose valstybėse mano nuomonė pasikeistų. Vienintelis pokytis, kurį įsivaizduoju – dar labiau pagerėjęs požiūris į negrus.“ Rašydamas apie Ugnies Žemės čiabuvius „Sunku patikėti, koks milžiniškas skirtumas tarp laukinių ir civilizuotų žmonių: skirtumas didesnis nei tarp laukinio ir prijaukinto gyvūno, tik žmogaus atveju galimybė tobulėti daug didesnė.“ Kadangi sutiko ir civilizuotų fuegiečių (pvz., Džemį Butoną), pridėjo „Vis dėlto nuostabu, kai pagalvoju apie visas jo geras savybes, nors jo rasė ta pati, taigi čia gyvendamas jis būtų taip pat elgęsis kaip tie gailestį keliantys tamsieji laukiniai, kuriuos čia pirma sutikome.“
Čarlzas Darvinas smerkė nederamą elgesį su čiabuviais, smerkė Patagonijos čiabuvių vyrų, moterų ir vaikų žudynes: „Pas mus kiekvienas giliai įsitikinęs, kad tai pats teisingiausias karas, nes kariaujama prieš barbarus. Kas šiais laikais galėtų patikėti, kad tokius žvėriškumus galėtų vykdyti civilizuota krikščioniška šalis?“
Trakšeliškiai (Mažonai)
Trakšeliškiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 kilometrai į šiaurės rytus nuo Tauragės.
Charles Darwin
Pastabos
III. Genetikai tyrė žmogaus paveldimumą remdamiesi Mendelio paveldimumo teorija. Tuo tarpu eugenikos judėjimai siekė pertvarkyti visuomenę susikoncentuojant ties socialine klase (JK atveju) ar neįgalumu ir etniškumu (JAV atveju). Genetikai tokius judėjimus laikė praktiškai nepritaikomu pseudomokslu. Laikui bėgant eugenika įgavo prievartinį atspalvį, kai JAV pradėta kai kurioms grupėms pradėta taikyti priverstinė sterilizacija, o vėliau ši idėja buvo nukopijuota Trečiojo Reicho, kur eugenikos politika buvo savaip išplėtota, į ją integruojant rasizmą ir pačią eugeniką vadinant „rasine higiena“.
Balinakilas
Balinakilis (airiškai – Baile na Coille („miškų miestas“), ) – gyvenvietė Airijoje, Laoišo grafystėje. Miestelyje yra senovinė Balinakilio pilis. Miestelis yra netoli kito istorinio Airijos miestelio – Abilaikso.
Pieno lazeriai
thumb|„Pieno lazeriai“ koncerte [[Palanga|Palangoje, 2006 m.]]
„Pieno lazeriai“ – lietuviška muzikos grupė, gyvavusi 2002–2010 m. Grupės stilistinį pagrindą sudaro electronic, IDM, punk, hardcore, jazz ir funk stilių susijungimas ir įvairovė.