cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marija Sasnauskienė
Biografija
1956–1975 m. choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja Panevėžio muzikos mokykloje, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1956–1963 m. vadovavo Panevėžio cukraus fabriko vyrų chorui, nuo 1958 m. buvo Panevėžio mėsos kombinato ir spirito fabriko mišriųjų chorų vadovė, nuo 1960 m. kurį laiką dirbo su „Lietkabelio" gamyklos mišriuoju choru. 1965–1970 m. Lietuvos aklųjų draugijos Panevėžio gamybinio mokymo kombinato mišriojo choro meno vadovė. Chorą parengė 1969 m. Baltijos respublikų Aklųjų draugijų meno mėgėjų festivaliui Rygoje ir 1970 m. respublikinei dainų šventei. Choras dalyvavo radijo laidose, koncertavo Panevėžyje, Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Rygoje, Taline ir Pskove.
M. Sasnauskienė buvo respublikinių dainų švenčių konsultantė, Šiaulių ir Panevėžio miestų dainų švenčių dirigentė, Baltijos respublikų Aklųjų draugijų 1969 m. I festivalio Rygoje vyr. dirigentė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Higofai
thumb|right|260px|(Hygophum hygomii)
Higofai (Hygophum) – žibintūninių (Myctophidae) šeimos žuvų gentis.
Dagiliai (Kiduliai)
Dagiliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 16 km nuo Šiaudinės, 1 km į pietus nuo kelio.
Vedrių piliakalnis
Vedrių piliakalnis - piliakalnis Šilalės rajone, Vedrių kaime. Jis įrengtas Akmenos kairiajame ir Akmenyno dešiniajame krantuose, jų santakoje. Aikštelė buvo 35 m ilgio, pailga rytų-vakarų kryptimi, kiek aukštesniu rytiniu galu. Jos plotis neaiškus, nes Akmena nuplovė didžiąją piliakalnio dalį, liko tik 1-5 m pločio (rytų pusėje) jo pietinis kraštas ir šlaitas. Rytiniame aikštelės gale supiltas 5 m aukščio, 30 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į 20 m pločio, 4 m gylio griovį. vakariniame gale įtvirtinimai mažiau aiškūs, nes čia jie beveik visiškai nuplauti (išliko tik pats pietinis jų kraštas). 8 m žemiau aikštelės būta griovio ir už jo supilto 15 m pločio pylimo, kurio išorinis pylimo 3 m aukščio šlaitas leidosi į 9 m pločio, 1 m gylio griovį. Už griovio, toliau į vakarus buvo piliakalniui greičiausiai nepanaudota žemėjanti kalvos dalis.
Į rytus nuo piliakalnio, už griovio įrengtas priešpilis. Jo aikštelė trikampė, 33 su 15 m dydžio. Aikštelės rytiniame krašte supiltas 33 m ilgio, 5 m aukščio, 16 m pločio pylimas, už kurio yra 20 m pločio, 1,5 m gylio griovys.
Į rytus nuo priešpilio ir į pietus nuo piliakalnio 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos, molio tinko.
Re-Mission
Re-Mission – kompiuterinis žaidimas, išleistas ne pelno siekiančios organizacijos „HopeLab“ 2006 m. balandžio 3 d. Žaidimas yra ir pramoginio, ir mokomojo pobūdžio bei skirtas vėžiu sergantiems vaikams ir paaugliams. Mokslinis tyrimas su 375 pacientais parodė, kad žaidimas išties turi teigiamą poveikį jį žaidžiantiems žmonėms.
Žaidime žaidėjas valdo RX5-E („Roxxi“) nanobotą, kuris įvedamas į žmogaus organizmą ir kovoja su tam tikromis vėžio rūšimis bei susijusiomis infekcijomis ląstelių lygmenyje. Žaidėjas taip pat turi stebėti paciento sveikatą bei pranešti apie simptomus gydytojui Dr. West. Visuose 20 žaidimo lygių galima susipažinti su įvairiais gydymo metodais, kaip jie veikia bei kodėl svarbu elgtis pagal tuos metodus.
„Re-Mission“ galima įsigyti nemokamai vėžiu sergantiems jauniems žmonėms oficialiame žaidimo tinklalapyje.
Čeliabinskas
Čeliabinskas – miestas Rusijoje, rytiniame Pietų Uralo šlaite, prie Miaso upės; srities centras. Didelis geležinkelio mazgas. Yra metalurgijos kombinatai, staklių, traktorių, radijo, vamzdžių, laikrodžių, elektrolitų, cinko, mašinų ir kt. gamyklos, chemijos, lengvosios, maisto ir kt. pramonės įmonės.
Mieste yra 6 aukštosios mokyklos, universitetas, 4 teatrai, kraštotyros muziejus, paveikslų galerija. Statomas metropolitenas.
Istorija
Čeliabinskas įkurtas kaip tvirtovė 1736 metais.
Mars (įmonė)
Mars – JAV bendrovė, viena didžiausių pasaulyje užkandžių gamintoja („Snickers“, „Mars“, „Bounty“ ir kt.).
Istorija
1911 m. Franklinas Marsas kartu su savo žmona įsteigė „Mars Candy Factory“ bendrovę. Galiausiai pastaroji žlugo. 1920 m. įkūrė naują bendrovę „Mar-O-Bar“ Co., vėliau ją pervadino į „Mars“, Inc. 1923 m. JAV rinkoje pasirodė pirmasis itin perkamas produktas – „Milky Way“ šokoladinis batonėlis. 1930 m. JAV pristatė „Snickers“ šokoladinį batonėlį, o JK 1932 m. pasirodė „Mars“ šokoladinis batonėlis, kuris savo sudėtimi panašus į amerikietišką „Milky Way“, dėl ko jis ne itin sėkmingai prigijo JAV rinkoje. 1951 m. pasirodė „Bounty“ šokoladinis batonėlis JK ir Kanados rinkoje. Tačiau dėl panašumo su kitais amerikietiškais pastarosios bendrovės produktais JAV rinkoje netiekiamas.
2007 m. įsigijo „Pedigree“, „Whiskas“ ir kt. šunų ir kačių gyvūnų ėdalo gamintojų prekės ženklus.
2008 m. „Mars“, Incorporated, kartu su „Berkshire Hathaway“ Incorporated, išpirko „Wm. Wrigley Jr.“ Company, didžiausią kramtomosios gumos gamintoją pasaulyje, už 23 mlrd. JAV dolerių.
Rugpjūčio 30
Rugpjūčio 30 yra 242-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 243-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 123 dienos.
Vardadieniai
Adelė – Feliksas – Kintenis – Augūna – Adauktas – Gaudencija – Laimis – Joris
Didysis Tokijas
thumb|250px|Žemėlapis su išryškinta Didžiojo Tokijo zona. Didysis Tokijas – didelis Japonijos metropolinis regionas, kurį sudaro Čibos, Kanagavos, Saitamos ir Tokijo prefektūros. Japonų kalboje Didysis Tokijas įvardinamas kaip Tokijo regionas, Sostinės regionas , Vienas metropolis, trys prefektūros ir kitais pavadinimais.
Didysis Tokijas yra didžiausias pasaulio metropolinis regionas. Čia gyvena apie 38,14 mln. gyventojų (2016 m. duomenys), jo plotas – 8 547 km², gyventojų tankumas – 4 462 žmonės/km².
Pužukai
Pužukai – kaimas centrinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 4 km į vakarus nuo Kelmės.
Otaševas
Otaševas – oficialiai negyvenamas (po Černobylio avarijos) Ukrainos kaimas Ivankovskio rajone, Kijevo srityje, Kijevo marių pusiasalyje. Gyvenvietė nuo Černobylio į pietryčius nutolusi 28 km. Iki avarijos kaime buvo apie 60 sodybų. 2008 m. vasarą gyveno 9 žmonės.
Anksčiau tai buvo viena iš mėgstamiausių Kijevo gyventojų poilsio vietų. Ant Pripetės upės kranto veikė poilsio bazė „Baltasis gandras“, taip pat medžioklės bazė.
Didžiojo Tėvynės karo metu buvo aršių mūšių vieta.
Kaseresas
Kaseresas reiškia:
Augustavo vandens telkinių direkcijos pastatas
Augustavo vandens telkinių direkcijos pastatas  – istorinis pastatas Augustavo mieste. Elektinio architektūros stiliaus pastatas pastatytas 1903 metais, kaip vandens kelio iš Vyslos į Nemuną priežiūros punktas. 1939 m. sovietams okupavus miestą čia įsikūrė NKVD skyrius. Šalia pastato esančiuose sandeliuose buvo laikomi kaliniai, kurie 1941 m. birželio 22 d. prasidėjus Sovietų Sąjungos ir Vokietijos karui buvo sovietų kareivių sušaudyti. 1993 m. šioms žudynėms atminti šalia esančiame parke buvo pastatytas paminklas. Šalia pastato yra Augustavo uosto direkcijos pastatas, kuriame eksponuojama Augustavo kanalo statybos istorinė ekspozicija. 1973 m. birželio 23 d. pastatas įtrauktas į Palenkės vaivadijos istorinių paminklų sąrašą.
Valua
thumb|right|125px|Valua herbas
Valua  – Prancūzijos karalių dinastija, valdžiusi 1328–1589 m. Kapetingų dinastijos atšaka, iki 1328 m. valdžiusi Valua grafystę. Valua atstovas Liudvikas XI iš esmės baigė vienyti Prancūziją, o valdant Pranciškui I ėmė klostytis absoliutizmas. Nužudžius karalių Henriką Valua, Prancūzijoje įsigalėjo kita Kapetingų atšaka – Burbonų dinastija.
Pagrindinė Valua linija buvo Prancūzijos karalių dinastija. Egzistavo ir keletas kitų atšakų:
Povilas Dundulis
Povilas Dundulis (1894 m. kovo 22 d. Čekonys, Debeikių valsčius – 1942 m. rugsėjo 2 d. Kansko lageris, Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
1915 m. baigė Kijevo 2-ąją praporščikų mokyklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, buvo sužeistas. 1917–1918 m. Vitebsko lietuvių bataliono 1-osios kuopos vadas. 1918 m. lapkričio 22 d. savanoriu stojo į Lietuvos kariuomenės Pirmąjį pėstininkų pulką, nuo 1919 m. sausio mėn. kuopos vadas. 1919 m. dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija. Pasižymėjo užimant Vajasiškio bažnytkaimį, Salaką ir Zarasus. Prie Vajasiškio esantis Zablackų kaimas jo garbei kaimas pavadintas Dunduliais.
Nuo 1920 m. lapkričio mėn. 3-ojo bataliono vadas. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, paskirtas pulko vado padėjėju. Nuo 1927 m. rugpjūčio mėn. – Pirmojo pėstininkų pulko vadas. 1928 m. pulkininkas. 1930 m. vasario mėn. – 1932 m. lapkričio mėn. Vyriausiojo štabo ypatingųjų reikalų karininkas. Išėjęs į atsargą gyveno savo ūkyje.
TSRS okupavus Lietuvą, 1941 m. birželio 15 d. su šeima ištremtas i Sibirą. 1941 m. lapkričio 11 d. suimtas, įkalintas Kanske.
Česlovas Sasnauskas
Česlovas Sasnauskas (1867 m. liepos 19 d. Kapčiamiestyje, Seinų apskritis – 1916 m. sausio 18 d. Petrograde, 1931 m. spalio 24 d. palaikai perkelti į Kauno kapines ) – Lietuvos kompozitorius, vargonininkas, choro dirigentas, dainininkas.
Biografija
Gimė Kapčiamiesčio Dievo Apvaizdos bažnyčios vargonininko šeimoje. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo vargonininko Tomo Sasnausko. Nuo 1880 m. pradėjo mokytis vargonuoti pas tuo metu jau garsų Naumiesčio apylinkės vargonininką Liucidą (Liudviką) Risauską. 1883–1885 m. savarankiškai vargonininkavo Gražiškių bažnyčioje, 1885–1887 m. Vilkaviškio katedroje. Nuvykęs į Kauną, pas Kauno arkikatedros bazilikos vargonininką Juozą Kalvaitį, mokėsi vargonuoti, keletą metų dirbo raštininku Kauno geležinkelio pašto skyriuje. 1890–1892 m. vargonininkavo Daugpilyje.
1892–1898 m. Sankt Peterburgo konservatorijoje pas prof. Stanislavą Gabelį ir Antonio Cotogni studijavo dainavimą. Peterburge įsitraukė į aktyvią muzikinę veiklą: 1895–1909 m. dėstė Šv. Kotrynos berniukų ir mergaičių gimnazijose, vadovavo Labdarių draugijos mišriajam chorui, lenkų „Liutnios“ draugijos moterų chorui ir bažnytiniams berniukų chorams. Dainavo savo įkurtoje operos trupėje ir vyrų vokaliniame kvartete. Dalyvavo Lietuvių mokslo draugijos dainų rinkimo darbe, Lietuvių dailės draugijos veikloje, rūpinosi lietuvių muzikos terminija, koncertiniu repertuaru. Tuo tikslu Peterburge leido periodinius „Lietuviškos muzikos sąsiuvinius“ – iš viso 12 sąsiuvinių. Kaip dainininkas, chorvedys ir pedagogas labai pagyvino lietuvių draugijų koncertinį gyvenimą. 1895–1916 m. buvo Šv. Kotrynos bažnyčios vargonininkas ir profesionalaus choro (12 dalyvių) vadovas.
1899 m. vasarą lankėsi Regensburge, 1900–1905 m. aplankė Italiją, Vokietiją, Čekoslovakiją ir Šveicariją, studijavo vargonavimą Romoje pas vargonų virtuozą Filippo Capocci, susidomėjo grigališkuoju choralu. 1901 m. baigė Peterburgo konservatoriją ir gavo laisvo menininko diplomą. 1902–1904 m. dar studijavo Peterburgo archeologijos institute, o kompozicijos mokėsi privačiai pas I. Drozdovą. 1905–1907 m. dėstė Katalikų dvasinėje akademijoje (iki 1913 m. ir dvasinėje seminarijoje). 1908 m. gydėsi Suomijoje, 1909 m. – Druskininkuose, lankėsi Varšuvoje ir tėviškėje, 1912 m. – Vokietijoje.
Kūryba
Č. Sasnauskas yra vienas lietuviškos profesionaliosios muzikos pradininkų. Kūrinių sąrašą sudaro apie 100 kompozicijų. Daugelis jų nebuvo spausdinta ar išvis neišliko iki šių dienų. Kompozitoriaus palikimas nepasižymi žanrų įvairove – didžioji dalis kūrinių skirta atlikti chorui su pritarimu ar be, taip pat balsui solo su pritarimu; grynai instrumentinės muzikos grupę sudaro keletas kompozicijų vargonams.
Sukūrė kantatą „Broliai“ (Motiejaus Gustaičio žodžiai), du requiem, choro dainų („Kur bėga Šešupė“, „Užmigo žemė“, „Jau slavai sukilo“, „Karvelėlis“), fugų ir pjesių vargonams, romansų. Harmonizavo lietuvių liaudies dainas („Siuntė mane motinėlė“, „Lėk, sakalėli“) ir kt. Kūryboje derino klasicistines ir romantines muzikos išraiškos priemones, siekė nacionalinio savitumo, emocingumo. Kompozitorius kūrė ir bažnytinius kūrinius, giesmes. Iki šiol tikintieji gieda jo sukurtą giesmę „Marija, Marija“ (Maironio ž.).
1998 m. jo vardu pavadinta Visagino muzikos mokykla.
Paderbornas
Padebornas – apskritis Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 2007 metais mieste gyveno 144 181 gyventojai.
Jurjevas (Šunvilai)
Jurjevas (,, nuo 1905 m. liepos 23 d. Schunwillen, nuo 1938 m. birželio 6 d. Argenau, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 19 km į pietvakarius nuo Ragainės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1946–2008 m. Žilino apylinkės teritorija, 1993 m. prijungta prie Fadejevo.
Džiovanis Marija Bernardonis
Biografija
Architektas gimė Italijoje, Komo apylinkėse. Jaunystėje mokėsi mūrininko amato, o 1564 m., - būdamas 23 metų, Romoje įstojo į jėzuitų ordiną. Vienuolijos pavedimu Dž. M. Bernardonis talkino statant Romos Švč. Jėzaus Vardo bažnyčią. Vėliau, - nuo 1573 m., intensyviai dirbo kitose Italijos vietose - Neapolyje, Abrucuoce, Kaljaryje. Bendraudamas su garsiausiais to meto Europos architektais Dž. M. Bernardonis perprato naujausias architektūros madas. Nuo 1579 m. jis pradėjo savarankiškai projektuoti. 1583 m. jėzuitai architektą pasiuntė į Lenkiją, kur jis trejus metus dirbo jėzuitų vienuolynuose Liubline ir Poznanėje. Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio kvietimu 1586 m. Dž. M. Bernardonis atvyko į Nesvyžių, kuriame dirbo iki 1599 m. Atlikęs darbus Nesvyžiuje 1599 m. išvyko į Krokuvą.
Darbai
miniatiūra|[[Nesvyžius. Dievo Kūno bažnyčia.]] 1587–1593 m. Nesvyžiaus Dievo Kūno bažnyčia; miniatiūra|[[Kališas. Šv. Vaitiekaus ir šv. Stanislovo bažnyčia.]] 1592-1597 m. '''Kališo šv. Vaitiekaus ir šv. Stanislovo bažnyčia''';
1597-1619 m. '''Krokuvos šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia'''; miniatiūra|Zebžydovo Kalvarija. Dievo Motinos bazilika 1603-1609 m. Zebžydovo Kalvarijos Dievo Motinos bazilika; miniatiūra|[[Krokuva|Krokuvos šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia.]]
Literatūra
1. L'Architetto Gian Maria Bernardoni sj tra l'Italia e le terre dell'Europa centro-orientale /Fondazione Giorgio Cini ; a cura di Sante Graciotti e Jerzy Kowalczyk. Roma : Calamo, 1999;
2. Paknys, M. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos dailės ir architektūros istorija: žymiausi menininkai. Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2009.
Padievyčio piliakalnis
Padievyčio piliakalnis - piliakalnis Šilalės rajone, Šiauduvos apylinkėse. Jis įrengtas Dievyčio ežero pietiniame krante esančioje masyvioje kalvoje. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga rytų-vakarų kryptimi, 150x100 m dydžio, kiek žemesniu pietiniu kraštu. Piliakalnis apaugęs mišriu mišku, kuris anksčiau buvo kirstas, dalis aikštelės dirvonuoja, į jį rytiniu šlaitu veda kelias. Šlaitai statūs.
Į rytus nuo piliakalnio per Ežervyčio pelkę veda kūlgrinda.
Krasnojarskas
Krasnojarske yra 9 aukštosios mokyklos (iš jų 4 – universitetai), Rusijos mokslų akademijos Sibiro filialo mokslinis centras. 5 teatrai (žymiausias – operos ir baleto), kraštotyros muziejus, dailės galerija.
Netoli miesto pastatyta vandens jėgainė, yra Stolbų (Столбы) draustinis.
Istorija
1749 m. 230 km į pietus nuo Krasnojarsko buvo rastas maždaug 700 kg masės meteoritas. Jį 1772 m. iškasė ir nugabeno į Krasnojarską, o vėliau į Sankt Peterburgą.
1822 m. Krasnojarskas tapo Jeniseisko gubernijos administraciniu centru. Rusijos imperijoje Krasnojarskas buvo viena iš vietų, į kurią buvo tremiami politiniai tremtiniai. Pavyzdžiui, aštuoni dekabristai po sukilimo buvo ištremti iš Sankt Peterburgo į Krasnojarską. Augimas tęsėsi atradus aukso ir 1895 m. nutiesus geležinkelį.
1934 m. buvo suformuotas Krasnojarsko kraštas, kurio administraciniu centru tapo Krasnojarskas.
Per Antrąjį pasaulinį karą į Krasnojarską ir gretimus miestelius buvo evakuota dešimtys gamyklų. Po karo buvo pastatytos papildomos didelės gamyklos: aliuminio, metalurgijos, netauriųjų metalų gamyklos ir daugelis kitų fabrikų. Žlugus Sovietų Sąjungai ir prasidėjus privatizacijai, daugelis didelių gamyklų ir gamyklų, pavyzdžiui, Krasnojarsko aliuminio gamykla, privatizuotos, dalis iš jų netrukus bankrutavo, smarkiai išaugo nedarbas.
Lietuviai
1952 m. vasario 8 d. ir 1953 m. vasario mėn. iš sovietų okupuotos Lietuvos į Krasnojarską ištremta apie 6000 žmonių, dalis jų išvežta į apylinkes. Vėliau atvežta nemažai lietuvių – buvusių politinių kalinių, atlikusių bausmę koncentracijos lageriuose ir kalėjimuose. Po J. Stalino mirties 1953 m. keli šimtai lietuvių tremtinių atsikėlė į Krasnojarską iš viso Krasnojarsko krašto, daugiausia iš jo šiaurės. Lietuviai dirbo plytinėse (jų buvo trys), cemento fabrike, statybose. Gyveno bendrabučiuose ir barakuose. Nemažai lietuvių jaunimo mokėsi Krasnojarsko aukštosiose ir specialiosiose mokyklose (miškų technikos, medicinos, pedagoginiame, žemės ūkio institutuose, miškų technikume, farmacijos, kūno kultūros mokyklose, buhalterių kursuose). 1953–1955 m. miškų technikume veikė lietuvių tautinių šokių ir dainų būrelis (apie 20 dalyvių, vadovė D. Paruškevičiūtė). Po 1956 m. dauguma Krasnojarske gyvenusių lietuvių grįžo į Lietuvą. Mirusieji tremtiniai buvo laidojami miesto kapinėse; kai kurių palaikai 1989–1990 m. parvežti į Lietuvą. 1991 m. Krasnojarske gyveno apie 500 lietuvių (daugiausia sukūrusieji mišrias šeimas).
Iš Lietuvos į Krasnojarsko sritį vyko didžiausias vežimas 1948 m. gegužės 22 d. 1949 m. vežimas buvo į Irkutsko sritį. Vėlesni vežimai 1952 m. ir kt. buvo žymiau mažesni.
Indonezijos transportas
miniatiūra|„Pelni“ kompanijos laivai sujungia Indonezijos salas Indonezijoje Geležinkelių yra 8600 km (1976 m.), iš jų 6640 km – Javos saloje. Automobilių kelių 85 000 km (1976 m.). Svarbiausias yra jūrų transportas. Prekybinio laivyno tonažas 618 590 brt (1972 m.).
Didžiausi uostai: Palembangas, Medanas, Džakarta, Surabaj, Balikpapanas, Uždungpandangas. Bendra metinė visų jūrų uostų krovinių apyvarta apie 25 mln. t (1975 m.).
Kamejorano tarptautinis aerouostas (Džakartoje).
Ilgiausi naftotiekiai: Tandžungas – Balikpapanas (280 km), Tempinas – Pladžus (265 km), Talang Akaras – Sungei Gerongas (125 km).
Odė džiaugsmui (knyga)
Odė džiaugsmui – antroji lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės poezijos rinktinė, išleista 2007 m. Knyga pasirodė rašytojos laidotuvių dieną – 2007 m. vasario 20 d. Ją per dvi dienas suredagavo ir spaudai paruošė Dovilė Zelčiūtė.
Poezijos rinktinę sudaro trys skyriai: „Čia“, „Ten“ ir „Niekur“, knyga iliustruota Jurgos Ivanaukaitės piešiniais.
Knygoje publikuoti eilėraščiai pateko į anglų kalba išleistą Jurgos Ivanauskaitės poezijos rinktinę „108 Moons“.
Frydrichas Kuršaitis
thumb|240px|Pirmasis redaguoto savaitraščio Keleiwis egzempliorius. (1849 m. Nr. 1) Frydrichas Kuršaitis (, 1806 m. balandžio 24 d. Noragėliai, Pakalnės apskritis, dab. Slavsko rajonas – 1884 m. rugpjūčio 23 d. Krantas, dab. Zelenogradskas, Kuršių nerija, palaidotas Karaliaučiuje) – Mažosios Lietuvos spaudos darbuotojas, kalbininkas, žodynininkas, kultūros veikėjas, evangelikų liuteronų kunigas, religinių raštų rengėjas, spaudos darbuotojas, Karaliaučiaus universiteto profesorius.
Biografija
Baigė Elbingo gimnaziją, 1836–1844 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, lankė M.L.G. Rėzos vadovaujamą lietuvių kalbos seminarą. 1844 m. įšventintas kunigu. 1841–1883 m. Karaliaučiaus universiteto lietuvių kalbos seminaro vadovas. Nuo 1865 m. Karaliaučiaus universiteto profesorius, 1875 m. filosofijos garbės daktaras ir laisvųjų menų magistras. 1882 m. Čekijos mokslų draugijos narys korespondentas.
1849–1880 m. redagavo Prūsijos valdžios subsidijuojamą savaitraštį „Keleiwis isz Karaliaucziaus broliams lietuwininkams žinias parnesząs“, 1875–1880 m. „Nusidavimai apie evangelijos prasiplatinimą tarp žydų ir pagonių“.
Bažnytinė veikla
Perredagavo ir sukirčiavo oficialiojo giesmyno 1841 m. leidimą, vertė bei perkūrinėjo giesmes, parengdamas jų rinkinius mokykloms (1853 m.), kariuomenei (1854 m.). 1841 m. naujai išvertė Martyno Liuterio „Mažąjį katekizmą“, 1853 m. išleido „Augsburgo išpažinimą“, taisė 1853 m. „Biblijos“, 1865 m. „Naujojo testamento“ leidimus, 1864 m. parašė istorinę Biblijos lietuvių kalba rengimo apžvalgą. Į lietuvių kalbą išvertė blaivybę propaguojančių knygelių, giesmių, pats jas kūrė, sudarė ir išleido giesmynų.
Mokslinė veikla
1843 m. pakartotinai išleido Liudviko Rėzos „Dainas“, 1843–1849 m. parengė ir išleido „Lietuvių kalbos tyrinėjimus“, skirtus Karaliaučiaus universiteto lietuvių kalbos seminaro studentams. Pirmoji dalis skirta būdingiausiems vokiečių ir lietuvių kalbų prielinksniams, antrojoje, „Lietuvių kalbos garsų ir kirčio mokslas“ (Laut-und Tonlehre der littauischen Sprache) pirmą kartą išsamiai aprašė lietuvių kalbos garsus ir priegaidės, nustatė keturias daiktavardžių kirčiuotes.
Svarbiausias veikalas – „Lietuvių kalbos gramatika“. Iki J. Jablonskio išsamiausiai aprašė lietuvių kalbos struktūrą, nurodė lietuvių kalbos ribas, vietą indoeuropiečių kalbų šeimoje, santykius su prūsų ir latvių kalbomis, pateikė nemažai Mažosios Lietuvos tarmių pavyzdžių. Jo priegaidžių ženklai – akūtas, cirkumfleksas, gravis vartojami ir dabar. Kaip priedas prie gramatikos pridėtas skyrelis apie lietuvių liaudies dainas, paskelbtos 25 dainos su melodijomis.
Važinėdamas po Lietuvą rinko lietuvių kalbos žodžius. Jam padėjo Simonas Daukantas, Motiejus Valančius, Antanas Baranauskas ir daugelis kitų lietuvių kalbos žinovų. Sukaupęs gausią medžiagą, 1870–1883 m. sudarė 2-jų dalių vokiečių–lietuvių ir lietuvių–vokiečių kalbų žodyną „Wörterbuch der littauischen Sprache“. Jam duomenis rinko iš Mažosios Lietuvos lietuvių gyvosios kalbos ir spausdintų šaltinių. Tekstas sukirčiuotas, antroje dalyje laužtiniuose skliaustuose surašyti žodžiai, dėl kurių autentiškumo jis nebuvo tikras.
Laikomas vienu lietuvių kalbos rašybos kūrėjų. Lietuvių kalbos leksikografijai ir ypač akcentologijai reikšmingais savo darbais padėjo mokslinius pagrindus lituanistiniams tyrinėjimams. Tačiau, amžininkų nuomone, nepajudino nei piršto, kad lietuvių kalba Mažojoje Lietuvoje išliktų gyva. Būdamas monarchistas, konservatyvių pažiūrų žmogus, nerėmė lietuvių tautinio atgimimo nei Mažojoje, nei Didžiojoje Lietuvoje, bet jo veikla pristabdė Mažosios Lietuvos lietuvių nutautimą. Jo darbus pratęsė sūnėnas Aleksandras Kuršaitis.
Pranas Eimutis
thumb|160px|Paminklinė lenta Kaune Pranas Eimutis (1897 m. Rajinciškiuose, Ariogalos valsčius – 1919 m. kovo 18 d. Kaune) – Lietuvos karys savanoris.
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metu drauge su pabėgėliais pasitraukė į Rusiją, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. baigė automobilininkų mokyklą Maskvoje. 1918 m. grįžo į Lietuvą.
Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, tarnavo Kauno komendantūros mokomojoje komandoje. 1919 m. kovo 18 d. saugojo „Metropolio“ viešbutyje apsistojusią JAV maitinimo komisiją, kurios atvykimas sukėlė vokiečių Kauno įgulos kareivių neramumus. Vokiečių kareiviai jį nukovė. Vienas pirmųjų per Nepriklausomybės karą žuvusių savanorių. Palaidotas Eigulių kapinėse.
Klaipėdos Ąžuolyno gimnazija
Klaipėdos „Ąžuolyno“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje (keturmetė gimnazija), vykdanti bendrojo vidurinio ugdymo programą. Adresas: Paryžiaus Komunos g. 16. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.
Istorija
1993 m. atidaromos pirmosios gimnazijos klasės. 1996 m. gegužės 25 d. LR Švietimo ir mokslo ministerija suteikė mokyklai gimnazijos statusą.
Nuo 2000 m. „Ąžuolyno“ gimnazija tampa realinio bei humanitarinio profilio gimnazija. 2005 m. pasirašyta bendradarbiavimo sutartis su VU.
Nuo 2013-2014 mokslo metų „Ąžuolyno“ gimnazija - mokymosi įstaiga, skirta akademinių gebėjimų ir polinkių turintiems mokiniams. Šiais mokslo metais į pirmas gimnazijos klases įstoję mokiniai laikė žinių patikrinimo testą.
Laimutė Baluodė
Laimutė Anelauskaitė-Baluodė (g. 1954 m. gegužės 18 d. Chužyras, Olchono rajonas, Irkutsko sr.) – latvių ir lietuvių kalbininkė, filologijos daktarė.
Biografija
1977 m. baigė Vilniaus universitetą ir kartu latvistiką Latvijos universitete. 1985 m. Latvijos universitete apgynė kandidatinę disertaciją „Latvijos limnonimų derivacija“, filologijos kandidatė. 1992 m. filologijos daktarė, asocijuota profesorė
Mokslinė veikla
Pagrindinė mokslinių darbų tema – onomastika, daugiausia – latvių ir kitų baltų kalbų vietų vardai, hidronimai, limnonimų, potamonimų derivacijos tipai, semantika, etimologija. Paskelbė straipsnių apie baltų kalbų hidronimus. Parengė daugiau kaip 65 mokslinių ir 75 populiariųjų publikacijų.
2018 m. L. Baluodei įteiktas pirmasis Baltų apdovanojimas.
Embolija
Embolija – kraujagyslių užkimšimas įvairiomis kraujyje cirkuliuojančiomis dalelėmis – embolais. Tai gali būti riebalų lašeliai, oro burbulėliai, navikinės ląstelės, svetimkūniai, taip pat atitrūkęs nuo kraujagyslės sienelės trombas. Embolai į kraujagysles patenka įvairių sužalojimų, traumų metu.
Embolai dažniausiai keliauja pagal kraujo srovės kryptį ir įstringa smulkesnėse kraujagyslėse. Todėl dažniau pasitaiko arterijų ir retai venų embolija, nes venos pagal srovės kryptį platėja (išimtis - vartų vena, kurios šakos kepenyse siaurėja). Kai embolai keliauja pagal srovės kryptį – ortogradinė embolija. Yra trys pagrindiniai ortogradinės embolijos keliai:
1) embolai iš didžiojo kraujo apytakos rato venų (išskyrus vartų venos sistemą), dešiniosios širdies ertmių įstringa plautiniame kamiene ar jo šakose (t. y. mažajame kraujo apytakos rate);
2) embolai iš plaučių venos sistemos, kairiosios širdies ertmių, aortos (didžiojo kraujo apytakos rato) – organus maitinančiose arterijose. Dažniausiai užkemšamos smegenų, žarnų pasaito, blužnies, inkstų, kojų arterijos;
3) embolai iš vartų veną sudarančių kraujagyslių įstringa kepenyse, t. y. smulkiose vartų venos šakose.
Mažojo kraujo apytakos rato embolija. Embolai didžiojo kraujo apytakos rato venomis patenka į dešinįjį prieširdį, ir čia į dešinįjį skilvelį, o iš jo į plaučių arterinį kamieną (truncus pulmonalis). Toliau kraujo srovės vaga siaurėja, ir embolas, priklausomai nuo jo dydžio, užkemša plautinį kamieną ar smulkesnes jo šakas. Plautinio kamieno šakų embolija gana dažna po operacijų (praėjus 5-10 dienų), nutukusiems, mažai judantiems, paralyžuotiems, išsekusiems, turintiems širdies nepakankamumą žmonėms. Dažniausias šios embolijos šaltinis yra trombai iš kojų giliųjų venų, šiek tiek rečiau – dešiniųjų širdies ertmių bei veninių rezginių apie šlapimo pūslę, tiesiąją žarną, gimdą. Ypač pavojinga ir dažna yra embolija iš besimptomės kojų flebotrombozės. Kai embolas užkemša nedideles plautinio kamieno šakas, klinikinių pokyčių nebūna (jei nėra veninio sąstovio plaučiuose), nes plaučiai turi gerą anastomozių tinklą ir gauna maitinimą iš bronchų arterijos. Kliniškai plautinio kamieno šakų embolija pasireiškia stipriu krūtinės skausmu, kraujo atkosėjimu. Ji vadinama signaline embolija ir labai svarbi kliniškai, nes įspėja, kad galima plautinio kamieno embolija. Plautinio kamieno embolija gali būti staigi arba prieš tai gali vykti „signalinė“ smulkesnių šakų embolija.
Stambių plautinio kamieno šakų embolija pasibaigia hemoraginiu plaučio audinio infarktu ir mirtimi dėl staiga įvykusio refleksinio vainikinių kraujagyslių spazmo ir ūminio dešiniosios širdies nepakankamumo bei, esant lėtinei embolizacijai, lėtinio dešiniosios širdies nepakankamumo (pastaruoju atveju embolai ne visai uždaro stambiųjų arterijų spindį, organizuojasi, todėl kraujui sunku pratekėti į plaučius ir prasideda dešiniojo skilvelio perkrova, hipertrofija, o vėliau ir nepakankamumas – plautinė širdis).
Didžiojo kraujo apytakos rato embolija. Embolai į didįjį kraujo apytakos ratą patenka iš kairiosios širdies pusės (kai yra tromboendokarditas, kai susiformuoja trombai po miokardo infarkto, esant aneurizmai), iš stambiųjų didžiojo kraujo apytakos rato arterijų, ypač aortos, pasieninių trombų, rečiau – iš plaučių venų. Dažniausiai užsikemša smegenų, žarnų pasaito, blužnies, inkstų, kojų arterijos. Ši embolija gali sukelti organų infarktą, galūnių gangreną. Pasekmės priklauso nuo embolizuotos arterijos dydžio, organo gyvybinės svarbos, embolą sudarančios medžiagos, gydymo efektyvumo.
Vartų venos embolija. Embolai į vartų venos sistemą. Jie įstringa smulkesnėse vartų venos šakose, tačiau didesnių morfologinių pažeidimų nesukelia. Jeigu embolai infekuoti (pvz., iš kirmėlinės ataugos venų), mikroorganizmai gali daugintis ir susidaryti kepenų abscesai.
5 m. pr. m. e.
'''5 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Tadas Daugirdas
Tadas Daugirdas (1852 m. vasario 27 d. Torbine, Novgorodo sritis – 1919 m. spalio 29 d. Kaune) – archeologas, dailininkas. 1885 m. Lenkų mokslų akademijos Krokuvoje narys korespondentas.
Ariogalos senosiose kapinėse yra T. Daugirdo mauzoliejus.
Adrian Mutu
Adrianas Mutu (g. 1979 m. sausio 8 d.) – futbolininkas, Rumunijos rinktinės ir AC Cesena klubo puolėjas.
2006 m. liepos 10 d. pasirašė sutartį su Fiorentina klubu.
SK Tiča Varna
SK Tiča Varna – buvęs Bulgarijos futbolo klubas iš Varnos. 1945 m. sujungtas su Vladislav Varna klubu į naują – Cerno More Varna klubą.
Tadas Daugirdas
Biografija
1905 m. Vilniaus seimo narys. Nuo 1907 m. Kauno miesto muziejaus konservatorius, nuo 1909 m. direktorius. Muziejui dovanojo didelį archeologinės bei etnografinės medžiagos rinkinį. Jo dėka, iš atsitiktinių radinių sandelio Kauno m. muziejus virto pavyzdingu kraštotyros muziejumi. 1907 m. Lietuvių mokslo draugijos narys. 1910–1914 m. padėjo rengti Lietuvių dailės draugijos parodas. Pirmojo pasaulinio karo metais saugojo muziejų, parašė išsamų kaizerinės okupacijos laikotarpio dienyną. Rašė periodiniuose leidiniuose „Draugija“, „Viltis“, „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuva“, „Vienybė“ ir kt. Vien Pirmojo pasaulinio karo metais periodikoje pasirodė daugiau kaip 130 jo publikacijų.
Adrian Mutu
žaidė nuo 2000 m. Su rinktine dalyvavo 2000 ir 2008 m. Europos futbolo čempionatuose.
Tadas Daugirdas
Biografija
Buvo nuoseklus mokslininkas, sistemingai tvarkė medžiagą, rašė tyrinėjimų dienoraščius (lenkiškai) ir juos iliustravo. Dienoraščiai yra išlikę. Registravo kultūros paminklus. Tyrinėjo kapinynus, piliakalnius ir kitus istorinius paminklus įvairiose Lietuvos vietovėse. 1911 m. ištyrė Lauksvydų kapinyną Kauno r.
1917 m. dalyvavo komisijos, kuri rengė Lietuvos tautinės vėliavos projektą, darbe. Buvo priimtas jo pasiūlymas šalia raudonos ir žalios spalvos įvesti geltoną. Kūrė Vyčio projektus bei Lietuvos miestų herbus. 1919 m. Valstybinės archeologijos komisijos pirmininkas.
1919 m. tapo Valstybės archeologijos komisijos (VAK) pirmininku. Tų pačių metų vasario 17 d. išleisti pirmieji lietuviški spalvoti pašto ženklai, išspausdinti Berlyne, kurių dailininkai – K. Šimonis ir T. Daugirdas.
1919 m. spalio 29 d. T. Daugirdas buvo rastas miręs savo bute prie Kauno miesto muziejaus. Paskutiniais gyvenimo metais jis sirgo lėtine inkstų liga, pagal simptomus tai galėjo būti prostatos vėžys. Palaidotas 1919 m. lapkričio 1 d. Ariogalos kapinėse, Daugirdų šeimos mauzoliejuje.
Kultūros veikėjas
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą buvo aktyvus Kauno kultūrinės visuomenės narys, režisuodavo draugijos „Daina“ spektaklius, piešė dekoracijas, vertė, rašė scenos vaizdelius. 1911 m. kauniškiai buvo pakviesti į T. Daugirdo režisuotą Sofijos Kymantaitės-Čiurlionienės spektaklį „Jaunikliai“.
1913 m. Biržuose išspausdinta scenos veikalų rinktinė, į kurią įtraukti T. Daugirdo kūriniai „Girkalnio užgavėnės“, „Tėtė pakliuvo“ ir jo išversta V. Perzynskio pjesė „Idealus gyvenimas“. Be to, yra parašęs ir daugiau scenai skirtų veikalų: „Manios vestuvės“, „Ugnis užgeso“ ir kt.
Archeologas
Pirmąkart kasinėjo 1881 m. spalio mėn. Jasnagurkoje Paluknio, netoli Šiluvos. 1882–1883 m. tęsė naujojo geležies amžiaus kasinėjimus Jasnagurkoje, 1884–1885 m. senojo geležies amžiaus pilkapius Kuršėnų valsčiaus Visdergių kaime. 1885 m. tyrė ir naujojo geležies amžiaus plokštinius kapus Šaukėnų valsčiaus Titvydiškių kaime, 1885–1886 m. naujojo geležies amžiaus plokštinius ir degintinius kapus Salantų valsčiaus Imbarės kaime, 1886 m. žalvario amžiaus pilkapius Bogory Gorne, kasinėti Darbutų piliakalnis Betygalos valsčiuje, kapai Šaukėnų valsčiaus Paklibakių kaime, senojo bei vidurinio geležies amžiaus akmenų vainikais apdėti pilkapiai Kurtuvėnų valsčiaus Gilvyčių kaime.
1909 m. kartu su Liudviku Krzyvickiu ir Antanu Žmuidzinavičiumi tyrinėjo Dūkšto piliakalnį Salako apylinkėse. 1911 m. su L. Krzyvickiu vėl grįžo prie Darbutų piliakalnio kasinėjimų, tyrinėjo III–IV a. plokštinius kapus Vilkijos valsčiaus Lauksvydų kaime, Seredžiaus valsčiaus Laukiškių kaime.
Rinko tautodailės dirbinius – margučius, juostas, drožinius (prieverpstes, kultuves ir kita). Archeologijos ir etnografijos rinkinius perdavė Kauno miesto muziejui.
Dailininkas
thumb|Žiemos peizažas (28 x 45 cm, drobė, aliejus. Lietuvos dailės muziejus) T. Daugirdas paliko nemažai tapybos darbų, iš kurių pažymėtini paveikslai: „Auštant“, „Dubysa“, „Pūga“, „Kiemas“ ir kt. Profesionaliu dailininku netapo, bet nutapė keliasdešimt realistinių paveikslų, sukūrė vitražų Kauno bažnyčioms ir miesto muziejui, teatro dekoracijas ir kostiumus, Lietuvos miestų herbus. 1913 m. Sankt Peterburge vykusioje smulkiosios pramonės parodoje buvo įrengtas Lietuvių dailės draugijos lietuviškas skyrius.
Nuorodos
Zeitung].
Twitch
Twitch (anksčiau – Twitch.tv) – vaizdo transliacijų gyvai internetu platforma, įkurta 2011 m. birželį kaip kitos panašios platformos Justin.tv šalutinė bendrovė.
Istorija
Kai 2007 m. pradėjo veiklą projektas Justin.tv, tinklalapis turėjo keletą turinio kategorijų. Žaidimų kategorija išaugo ypač sparčiai ir tapo populiariausiu tinklalapio turiniu. Į tai atsižvelgdama kompanija nusprendė įsteigti antrinį tinklalapį žaidimų turiniui pavadinimu Twitch. TV. Visuomenei Twitch. TV tapo prieinamas 2011 m. birželio 6 d. Twitch įmonėje dirba apie 80 darbuotojų, būstinė įsikūrusi San Franciske.
2014 m. rugpjūtį, po keletą mėnesių vyravusių spekuliacijų, jog įmonę už 1 mlrd. JAV dolerių žada įsigyti „Google“, Twitch pranešė, kad kompaniją už 970 mln. JAV dolerių perka Amazon.com.
Turinys
Tinklalapyje daugiausia talpinami vaizdo įrašai, susiję su kompiuteriniais žaidimais, tokie kaip paprastų žaidėjų žaidimo įrašai, el. sporto turnyrų ar pokalbių laidų medžiaga. Be su kompiuteriniais žaidimais susijusio turinio, svetainėje talpinama kitokio sporto (pvz., šachmatų ) vaizdinė medžiaga, gyvo garso muzikos pasirodymai, gyvenimo būdo vaizdo tinklaraščiai ir kt.
Pagal poreikį, tinklalapio turinį galima stebėti gyvai arba pasirinktinai.
Partnerių programa
2011 m. liepos mėn. „Twitch“ pristatė partnerystės programą, panašią į „YouTube“. Norėdami pasinaudoti šia programa, turinio kūrėjai turi reguliariai transliuoti savo kuriamą turinį ir, pasak „Twitch“, turėti „esamą ir nuolat augančią žiūrovų bendruomenę“; tikslus žiūrovų skaičius nėra nurodomas. Tapę partneriais, turinio kūrėjai įgyja galimybę rodyti interaktyvias internetines reklamas savo vaizdo transliacijose ir mainais už tai gauna dalį tokiu būdu iš reklamos surenkamų pajamų. Žiūrovai partnerių kanalus gali užsiprenumeruoti už 4,99, 9,99 arba 24,99 JAV dol. mėnesinę įmoką. Nuo 2016 m. birželio mėn. papildomai už tikrus pinigus galima pirkti vadinamuosius „bitus“ ir juos paaukoti žinute turinio kūrėjui svetainės pokalbių kambaryje.
Platformų palaikymas
Twitch transliavimo programėlės yra prieinamos mobiliųjų įrenginių, skaitmeninės medijos grotuvų ir kompiuterinių žaidimų konsolių sistemoms, kaip kad Android ir iOS, Fire TV, Fire HD, Apple TV, PlayStation 5, PlayStation 4, PlayStation 3, Xbox Series X/S, Xbox One, Nintendo Switch ir Xbox 360.
Naudotojai gali transliuoti iš Windows, Mac arba Linux operacinių sistemų, naudodamiesi atskira programine įranga, tokia kaip OBS, arba per trečiųjų šalių platformas, kaip antai „EA“ Origin, „Ubisoft“ Uplay arba „Valve“ Steam.
NIC
NIC, Nic arba nic be taškų arba su taškais gali reikšti:
Vėjo ir ugnies ratai
thumb|right|200px Vėjo ir ugnies ratai (pinyin: feng huo lun) – plokščių žiedų pavidalo poriniai kirstynių ginklai, naudojami kai kuriuose kinų kovos menų stiliuose.
Nuorodos
Iliustracijos:
Uždegimas
Uždegimas, inflamacija – sudėtinga organizmo reakcija į žalingo agento veikimą, dėl kurio pasireiškia audinių ir kraujagyslių funkciniai bei struktūriniai pakitimai.
Uždegimą sukelia egzogeninės ir endogeninės priežastys.
Uždegimas praeina, kai visiškai atsistato audinių anatominės ir fiziologinės savybės, t. y., organizmas grįžta į normalią būklę. Gali susidaryti randas, rodantis, kad audiniai anatomiškai atsistatė tik iš dalies. Kartais uždegimo vietoje žūsta audiniai, dėl ko gali labai sumažėti organizmo prisitaikomumas. Jei pažeidžiamas gyvybei svarbus organas, tada organizmas nebepristaiko prie naujų sąlygų ir miršta.
Pagrindiniai uždegimai
ir kt.
Laukininkai (Šalčininkai)
Laukininkai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Pabarės, 5 km į vakarus nuo Butrimonių, prie raistų.
thumb|left|180px|Vieškelio gatvė, skirianti Laukininkus nuo [[Paraistis|Paraisčio]]
Istorija
XIX a. pab. buvo šlėktų okolica Lydos apskrityje.
Kadaginė
Kadaginė – viensėdis centrinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 4 km į vakarus nuo Kelmės.
Fransvilis
Yra 1899 m. pastatyta Šv. Hilario bažnyčia, statula ilgamečiui šalies valdytojui Omar Bongo bei primatų tyrimo centras. Cemento pramonė. Hidroelektrinė.
Lasers
Nepaisant to, jog albumas sulaukė skirtingų kritikų įvertinimų, jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę JAV pardavus 204 tūkstančius kopijų. Tai buvo pirmasis Fiasco įrašas, pasiekęs šią viršūnę. 2014 m. kovo mėnesio duomenimis, JAV parduota per 500 tūkstančius albumo kopijų ir jis tapęs auksiniu.
2012 m. „Grammy“ apdovanojimuose „Lasers“ nominuotas geriausio repo albumo kategorijoje, o singlas „The Show Goes On“ – geriausio repo atlikimo ir geriausios repo dainos.
Cezaris Anikinis
Cezaris Anikinis (, ; 1787 m. Florencijoje – 1861 m. sausio 31 d. Raudondvaryje) – italų architektas, po Napoleono karų XIX a. pradžioje atvykęs į Lietuvą ir čia vykdęs architektūrinius projektus.
Ciurichas
Ciurichas arba Ciūrichas – didžiausias Šveicarijos miestas ir Ciuricho kantono centras. Tai svarbus Šveicarijos mokslo ir ekonomikos centras. Gyventojai daugiausia kalba vokiškai (šveicarišku dialektu).
Miestas, turėdamas didžiausią traukinių stotį Šveicarijoje ir oro uostą, yra stambus transporto mazgas. Jame yra įsikūrę daug bankų ir draudimo kompanijų, dėl to įvardijamas ir kaip finansinių paslaugų miestas. Nemažai žiniasklaidos firmų, tarp kurių „Šveicarijos televizija“. Dėl gerai išsilaikiusio senamiesčio ir savito kultūrinio bei naktinio gyvenimo, yra vienas iš turistų traukos centrų šalyje.
Ankstyvoji istorija ir Viduramžiai
thumb|left|200px|Ciuricho planas [[1576 m.]] Jau Romos Imperijos laikais šiose vietovėse buvo pasienio stotis, bet tuo metu, šios vietovės dar nebuvo galima laikyti miestu. Ciurichas miestu tapo jau Ankstyvaisiais viduramžiais, o prie Šveicarijos Ciurichas prisijungė 1351 m. Turbūt svarbiausias Ciuricho įnašas į pasaulio istorija yra Ulricho Cvinglio paskelbta reformacija.
XVIII a. - dabar
Miestas suklestėjo XVIII ir XIX a. įsikūrus tekstilės pramonei. 1846 m. atsirado daug bankų ir draudimo bendrovių, sustiprėjo finansinių paslaugų sektoriai. XX a. pastarosios įstaigos įgavo dar didesnę svarbą.
Nuo XIX a. iki 1970-ųjų m. mieste sparčiai vyko statybos, kurios pavertė Ciurichą didmiesčiu.
Geografija
thumb|260px|right|[[Limatas|Limato upė Ciuricho senamiestyje]] Išsidėstęs 408 m aukštyje virš jūros lygio, šalia Ciuricho ežero ir apsuptas miškais apaugusių kalvų. Ciuricho plotas yra 91,88 km². Senamiestis yra išsidėstęs abiejose Limato upės pusėse. Tai didžiausias pagal gyventojų skaičių Šveicarijos miestas, kartu yra Ciuricho kantono centras. Teritorija padalinta į 12 rajonų.
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų;
Demografija
2006 m. Ciuriche gyveno 370 062 gyventojai, 30 % mieste registruotų gyventojų neturi Šveicarijos pilietybės. Didžiausią užsieniečių dalį sudaro Vokietijos piliečiai (17,4 %), taip pat daug italų ir serbų. Nemažai persikėlėlių iš kitų kantonų. Oficiali ir bendravimo kalba yra vokiečių. Kitos populiarios kalbos: italų, ispanų ir prancūzų.
Ekonomika
Ciurichas vadinamas Šveicarijos ekonomikos centru, mieste yra daug tarptautinių organizacijų. Ekonomikoje vyrauja paslaugų sektorius (ypač svarbi bankininkystė), kuriame dirba beveik 90 % dirbančiųjų. Savo būstines turi tokie bankai kaip Credit Suisse Group, Šveicarijos nacionalinis bankas ir kiti. Pramonėje dirba apie 10 %, žemės ūkyje apie 1 % dirbančiųjų.
Kultūra ir turizmas
thumb|250px|right|Ciuricho gatvėse Daugiausia turistų lankomų objektų yra senamiestyje. Ne tik pastatai ir paminklai, bet ir miesto išsidėstymas prie Ciuricho ežero yra verti dėmesio – pakrantę mėgsta ir miestiečiai, ir atvykėliai.
Sportas
Žinomi šie futbolo klubai:
Švietimas
Veikia daug aukštųjų mokyklų, tarp kurių išsiskiria 1833 m. įkurtas Ciuricho universitetas, taip pat aukštoji technikos mokykla (įkurta 1855), konservatorija ir aukštoji muzikos mokykla, muzikos akademija.
Miestų partnerystė
Ciurichas yra užmezgęs partnerystės ryšius su: Taip pat vykdomi mainai su Vinycios miestu.
Lietuviai
Mieste nuo XVI a. studijavo LDK gyventojai. 1889 m. lietuvių studentai mieste įsteigė draugiją Draugystę lietuviškos jaunuomenės. Nuo 1920 m. iki 1983 m. (iki vicekonsulo Stepono Garbačiausko mirtes) Ciuriche veikė Lietuvos generalinis konsulatas. Po Antrojo pasaulinio karo mieste apsigyveno lietuvių pabėgėlių. 1949 m. Ciuriche buvo įsteigta Pasaulio lietuvių bendruomenės apylinkė, o 1952 m. – Šveicarijos lietuvių bendruomenė. Apie 1962 m. susibūrė lietuvių tautinių šokių grupė „Viltis“ (1982 m. visi jos šokėjai buvo šveicarai).
1992 m. vietos lietuvių iniciatyva buvo atidaryta tiesioginė oro linija Ciurichas –Vilnius. Dėl Lietuvos biurokratinių kliūčių šie skrydžiai greit nutrūko. 2000 m. tautiškoje veikloje dalyvavo apie 30 lietuvių.
Moritz Bleibtreu
thumb|right|Moritz Bleibtreu Moritz Bleibtreu (1971 m. rugpjūčio 13 d. Miunchene) – vokiečių aktorius.
Gimė Miunchene, aktorių šeimoje. Užaugo Hamburge. Aktoriaus karjerą pradėjo dar vaikystėje, nusifilmavęs televiziniame seriale. Vėliau gyveno Paryžiuje, Romoje ir Niujorke, kur lankė aktorių mokyklas.
Indonezijos politinė sistema
Indonezija – respublika.
Tvarkosi pagal 1945 m. konstituciją.
Rinkimų teisę turi visi piliečiai, sulaukę 17 metų.
Aukščiausias valstybės valdžios organas yra Liaudies konsultacinis kongresas. Į jį įeina visi parlamento nariai, administracinių rajonų ir visuomenės sluoksnių atstovai. LKK renka prezidentą, nustato valstybės politikos kryptį.
Valstybės ir vyriausybės vadovas yra prezidentas, renkamas 5 metų kadencijai ir atskaitingas Liaudies konsultaciniam okngresui.
Įstatymus leidžia vienerių rūmų parlamentas – Liaudies atstovų taryba (460 deputatų, iš kurių 360 renka gyventojai, 100 skiria prezidentas). Parlamento priimti įstatymai neįsigalioja, kol jų netvirtina prezidentas.
Vykdomąją valdžią turi prezidento vadovaujama vyriausybė.
Vietos valdžios organai yra prezidento skiriami provincijų gubernatoriai, vidaus reikalų ministro skiriami kebupatemų (rajonų) bupatai ir miestų merai, bei kebupatemų ir miestų vietinės liaudies atsovų tarybos (4/5 narių renka gyventojai, 1/5 skiria vidaus reikalų ministras).
Teismų sistemą sudaro Aukščiasiasis teismas, sričių teismai, karinės justicijos teismai, ypatingieji karo tribunolai, musulmonų religiniai teismai.
Svarbiausios politinės partijos ir visuomeninės oragnizacijos: Jungtinis funkcinių grupių sekretoriatas, Indonezijos demokratinė partija, Vienybės ir vystymosi partija, Indonezijos darbininkų federacija.
Nuorodos
ইন্দোনেশিয়া
Alvito herbas
Alvito herbas – Alvito kaimo ir Šeimenos seniūnijos (Vilkaviškio rajonas) heraldinis simbolis.
Aprašas
žaliame skydo lauke auksinis medis, augantis iš auksinės vežimo ašies su dviem ratais.
Indonezijos ginkluotosios pajėgos
thumbIndonezijos ginkluotąsias pajėgas 1976 m. sudarė sausumos kariuomenė (daugiau nei 180 000 žmonių), karinės oro (apie 28 000 žmonių, daugiau nei 90 lėktuvų) ir jūrų (apie 38 000 žmonių, apie 170 kovos ir pagalbininkų laivų, apie 20 lėktuvų ir sraigtasparnių) pajėgos – iš viso daugiau kaip 246 000 žmonių.
Karo policijoje tarnavo apie 112 000 žmonių. Ginkluotosios pajėgos komplektuojamos iš karo prievolininkų ir savanorių. Visuotinė karo prievolė atliekama, sulaukus 18 metų. Tarnybos trukmė – 2 metai. Vyriausiasis vadas – prezidentas.
NER
NER, Ner arba ner be taškų arba su taškais gali reikšti:
Erekcija
Erekcija ( – pakėlimas, pakilimas, ištiesinimas) – vyro varpos arba moters varputės padidėjimas (storėjimas ir ilgėjimas) bei sustandėjimas dėl kraujo pritekėjimo (kartais erekcija vadinama ir krūtų spenelių sustandėjimas dėl susijaudinimo). Dažniausiai erekcijos terminas vartojamas vyro erekcijai įvardinti, kuri yra elementariausias ir pastoviausias vyro lytinis refleksas ir viena iš pagrindinių sąlygų sueičiai.
Moters varputėje taip pat yra erekcinio audinio (pas vyrą erekcinis audinys yra varpos akytkūniai, į kuriuos labai greitai pritekėdamas kraujas ir sukelia erekciją), todėl lytinio susijaudinimo metu yra įmanoma erekcija ir pas moterį. Tačiau krūtų spenelių erekcija turi kitokį mechanizmą, kadangi speneliuose visiškai nėra erekcinio audinio.
Fiziologija
Lytinio susijaudinimo metu nerviniai refleksai padidina arterinio kraujo pritekėjimą į varpą ir prislopina kraujo ištekėjimą, susiaurindami venas. Toks padidėjęs kraujo pritekėjimas užpildo akytkūniuose esančias ertmes, ištempia akytkūnius ir varpa, kuri normalioje būklėje yra minkšta ir suglebusi, sukietėja ir padidėja; susitraukę tarpvietės ir gaktos raumenys varpą pakelia į viršų. Jei ramybės būklėje varpa yra 5–7 cm ilgio, tai sustandėjusi yra 15–16 cm. ilgio ir 2–2,5 cm skersmens, varpos tūris padidėja 3–4 kartus. Erekcijos metu varpa yra labiau kreivės formos negu tiesės, o jos skerspjūvis – labiau elipsės nei apskritimo formos. Pasiekus erekciją, arterinio ir veninio kraujo apykaita varpoje normalizuojasi, tačiau varpos kietumas išlieka.