cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liubomiras Kulviecas
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys: klasikinės mechanikos pagrindai, fizikos istorija, metodologija. Išnagrinėjo kai kuriuos I. Niutono mokslinės kūrybos aspektus, tam tikrų fizikinių dydžių (pvz., greičio, pagreičio) apibrėžtis, laiko sąvoką A. Einšteino reliatyvumo teorijoje. Parašė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių, tarp jų – straipsnių pasaulinės mokslo istorijos klausimais.
Guillaume de l'Hôpital
Gijomas Fransua Antuanas de L’Hopitalis (, 1661 m. Paryžius – 1704 m. vasario 2 d. ten pat) – prancūzų matematikas.
Biografija
Gimė karaliaus kariuomenės generolo leitenanto Ano Aleksandro l’Hopitalio ir Elizabetės Gobelin šeimoje. Nuo 1693 m. Prancūzijos mokslų akademijos narys.
Parašė darbų iš matematinės analizės, kūgio pjūvių teorijos, atskirai nuo I. Niutono, G. Leibnico ir Jakobo Bernulio 1696 m. išsprendė brachistochronos uždavinį. Remdamasis Johano Bernulio paskaitomis parašė pirmąją diferencialų skaičiavimo knygą „Nykstamai mažėjančių dydžių analizė tiriant kreives“ (Analyse des infiniment petits pour l’intelligence des lignes courbes 1696 m.). Joje pateikta funkcijų santykio ribos skaičiavimo taisyklė, kai skaitiklis ir vardiklis artėja prie nulio. (L'Hopitalio taisyklė).
XVIII pasaulio futbolo čempionatas/Rungtynės/2 turas
XVIII pasaulio futbolo čempionato grupės varžybų antrojo turo rungtynių statistika.
548 m.
548 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pyvorai
Pyvorai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Rietavo, prie Luknos upės (Minijos intakas).
Tel Atlasas
thumb|right|240px|Aukščiausia Tel Atlaso vieta – Lala Hredidžos kalnas Tel Atlasas – Atlaso kalnų sistemos kalnų grandinė, basidriekianti Alžyro šiaurine dalimi palei Viduržemio jūros krantą ~1500 km. Vakarinėje dalyje remiasi į Er Rifo ir Vidurinio Atlaso kalnus, rytuose – į Aureso kalnus, pietuose Aukštoji plynaukštė skiria nuo Sacharos Atlaso. Vakaruose būdingi vidutinkalnių masyvai su kuestų reljefu – Tlemseno, Dajos, Saidos, Varseniso, Titerio kalnai, Kabilijos masyvas (su Džurdžuro kalnagūbriu, kuriame yra aukščiausia Tel Atlaso vieta – Lala Hredidžos k., 2308 m). Kalnabūbrius skiria didelės tarpukalnių lygumos. Rytuose reljefas kalvotas, yra vulkaninės veiklos liekanų (užgesusių ugnikalnių kūgių ir kt.). Tel Atlase įsikūrę daugelis svarbiausių Alžyro miestų: Alžyras, Oranas, Konstantina ir kiti. Kalnus kerta Šelifo upė.
Aidas Vaišnora
Aidas Vaišnora (g. 1967 m. rugpjūčio 17 d. Kazlų Rūdoje) – Lietuvos ir Kazlų Rūdos savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1998–2003 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2010 m. Naujosios sąjungos narys.
2000–2003 m. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Daiva, vaikai Gabija, Milda.
Nagai
thumb|250px|Rankų nagai Nagai  – gyvūnų rankų ir kojų pirštų galų dorsalinį paviršių dengiančios raginės plokštelės. Jie sudaryti iš epidermio, pamatinio ir dygliuotojo sluoksnių epiteliocitų.
Žmogaus nagai
Nagai sparčiai auga – atsinaujina per 170–130 parų. Nago plokštelė yra apie 0,5 mm storio. Jų distaliniai galai baigiasi laisvai.
Nagą sudaro:
Kartais nagai „žydi“ – nago plokštelėje pastebimos baltos dėmelės. Taip atsitinka dėl nago plokštelėje atsiradusių pripildytų oro vakuolių. Rausva nago spalva priklauso nuo po nagu esančio kraujagyslėmis turtingo tikrosios odos sluoksnio. Pusmėnulio formos nago pagrindo balkšva spalva priklauso nuo storesnio užuomazginių ląstelių sluoksnio. Augimu ir ragėjimu nagas reaguoja į daugelį veiksnių. Senyvo amžiaus žmonių nagai auga lėčiau. Augimas sutrinka po persirgtų ligų, dėl hormoninio, psichinio poveikio. Vasarą nagai auga intensyviau negu žiemą. Didžiojo piršto nagas kartais įauga į minkštuosius audinius ir sukelia uždegimą. Todėl nereikia nagų trumpai karpyti. Kojų nagai apkarpomi tiesiai, o rankų – ovaliai. Be to, nagų įaugimą gali sukelti ankštos avalynės nešiojimas.
Nagai kultūroje
thumb|right|250px|Juodai nulakuoti kojų nagai
Profesionali rankų nagų priežiūra vadinama manikiūru, kojų nagų – pedikiūru.
Šiuolaikinėje Vakarų visuomenėje priimta kultūrinė norma yra vyrams nagus kirpti trumpai, o didelė dalis moterų augina ilgus nagus. Tačiau seniau, ypač XIX a., ilgi nagai (tiek vyrų, tiek moterų) buvo auginami kaip socialinio statuso ženklas (t. y., žmogus tokiais nagais nedirba fizinio darbo). Dalyje Rytų, Pietryčių Azijos šalių ši tradicija išlikusi iki šių dienų.
Nagų dažymas žinomas bent 6000 metų. Dabar nagams dažyti naudojamas specialus nagų lakas. Vakarų visuomenėje tradiciškai nagus dažo moterys, tačiau paskutiniais XX a. dešimtmečiais dažniausiai su subkultūromis siejami vyrai taip pat pradėjo lakuotis nagus (ypač juodai), tačiau dabar nagus lakuoja ir dalis populiariajai kultūrai priskiriamų žvaigždžių (vyrų). Skirtingais istoriniais laikotarpiais dalyje kraštų (pvz., Senovės Kinijoje) vyravo mados dažytis nagus tiek moterims, tiek vyrams.
Difterija
miniatiūra|Vaikas su difterija Difterija – ūminė infekcinė liga, pažeidžianti kvėpavimo takus, taip pat gali pažeisti širdies raumenį. Ligą sukelia bakterija Corynebacterium diphtheriae.
Kriaunaitiškiai
Kriaunaitiškiai – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Peliškių.
Jan Giriatowicz
Jan Giriatovič (1938 m. liepos 18 d. Smėliuose, Antroji Lenkijos Respublika) – kunigas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1938 m. liepos 18 d. Smėliuose. 1946 m. su šeima persikraustė į Slupską. 1958 m. baigė Slupsko kunigų seminariją. 1966 m. birželio 18 d. įšventintas į kunigus. Nuo 1976 m. dirbo klebonu įvairiose Slupsko parapijose. Komunistinės priespaudos laikais buvo vienas iš Slupsko katalikų inteligentų klubo įkūrėjų. Solidarumo laikais aktyviai kovojo už permainas. 2006 m. apdovanotas prezidento Lech Kaczyński už nuopelnus Lenkijai. Tais pačiais metais suteiktas Slupsko garbės piliečio vardas.
Merkinės tarpledynmetis
Merkinės tarpledynmetis – šilto klimato laikotarpis pleistocene, skyręs Medininkų ir Nemuno ledynmečius.
Tarpledynmetis prasidėjo prieš 130 tūkst. metų, baigėsi prieš 90 tūkst. metų. Klimatas buvo švelnus. Oro vidutinė metinė temperatūra buvo 2 °C aukštesnė, per metus iškrisdavo apie 200 mm daugiau kritulių negu dabar. Skiriami penki laikotarpiai su skirtingomis miškų cenozėmis ir klimatu:
Nuosėdas sudaro ežerų, pelkių ir upių facijos. Merkinės tarpledynmečio nuosėdų lęšių ir sluoksnių daugiausia rasta Lietuvos rytinės ir pietinės dalies gręžiniuose ir upių atodangose. Nuosėdų storis nuo kelių iki 20 metrų. Merkinės tarpledynmečio stratotipinis pjūvis yra Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, apie 3 km į vakarus nuo Merkinės, prie Nemuno. Jonionių ir Maksimonių apylinkėse.
Flora artima dabartinei, bet daug egzotinių rūšių. Būdinga augalija: sidabrinė liepa, trakinis klevas, sibirinė eglė, pūkuotasis ąžuolas, paprastasis skroblas, agaras, plūduriuojančioji plūstis. Veisėsi titnagdumblainiai, kai kurių rūšių pilvakojai, dvigeldžiai moliuskai.
Merkinės tarpledynmetis gretinamas su Mikulino tarpledynmečiu Rytų Europos lygumoje, su Emio tarpledynmečiu Vakarų Europoje ir Lenkijoje, su Felicianovos tarpledynmečiu Latvijoje, su Muravos tarpledynmečiu Baltarusijoje. Augalijos raidą tyrinėjo Ona Kondratienė, Marija Riškienė, Dalia Kisielienė ir kiti.
Danyon Loader
Danyon Loader (g. 1975 m. balandžio 21 d. Timaru) – Naujosios Zelandijos plaukikas. Dukart olimpinis čempionas.
Pasaulio rekordai
Danyon Loader per savo karjerą pagerino šiuos pasaulio rekordus:
Alfa (projektas)
miniatiūra|Mike Edwars – vienas iš Alfa projekto iniciatorių Projektas „Alfa“ buvo James Randi, Steve Shaw ir Mike Edwards paruošta klastotė. Shaw ir Edwards, du jauni iliuzionistai, apsimetinėjo turį paranormalių psichinių galių ir sugebėjo ketverius metus (iš viso – daugiau nei 160 valandų eksperimentų) apgaudinėti juos tyrusius mokslininkus.
Alfos projektas truko nuo 1979 iki 1983 metų. Vėliau jis buvo paviešintas.
Halė (reikšmės)
Halė – šis terminas reiškia:
Susiję:
549 m.
549 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ana Marija Radvilaitė
Ana Marija Radvilaitė (, g. 1939 m. balandžio 20 d. Sichuve – 2009 m. sausio 23 d. Varšuvoje) – pedagogė, Lenkijos politinė veikėja. Kunigaikštytė, kilusi iš Radvilų giminės Nesvyžiaus šakos, tėvas Kristupas Mikalojus Radvila, motina Marija iš Popielų, herbo Sulima.
Biografija
1961 m. baigė Varšuvos universiteto Istorijos fakultetą, 1967 m. ten pat apsigynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją. Trisdešimt metų dirbo mokytoja mokyklose.
1989 m. išrinkta Lenkijos senato nare nuo judėjimo „Solidarumas“, 1989-1991 m. Tadeušo Mazoveckio vyriausybėje užėmė Švietimo ministerijos valstybės pasekretorio postą. 1997–2001 m. nuo partijos Solidarumo rinkimų akcija (Akcja Wyborcza Solidarność) Liaudies švietimo ministro pavaduotoja, kuravo švietimo reformos klausimus. Nuo 1999 m. vadovauja Stepono Batoro fondui. 2004–2005 m. Švietimo ministerijos valstybės pasekretorė. 2007 m. parengė švietimo plėtros planą iki 2013 m.
Kelių istorijos knygų ir istorijos vadovėlių licėjams autorė. Apdovanota 1981 m. Nuopelnų auksiniu kryžiumi, 1991 m. Liaudies švietimo komisijos medaliu, 1998 m. Lenkijos atgimimo komandoro ordinu.
thumb|left|Anos Marijos Radvilaitės kapas
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Lapkasės (Tauragė)
Lapkasės – buvęs kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Žygaičių.
Istorija
Per Lapkasių kaimą spaudos draudimo metais buvo gabenama lietuviška spauda. Sankt Peterburgo istorijos archyve saugomas dokumentas, kuriame nurodoma, kad 1904 m. gegužės 1 d. Lapkasių kaimo miške rasta draudžiamos literatūros, tame tarpe 2891 egzempliorius laikraščio „Iskra“.
Ruiso ugnikalnis
Išsiveržimai
1595 m. laharai nuslinko Gvalio ir Laguniljaso upių slėniais. Žuvo 636 žmonės.
1845 m. laharai apie 70 km slinko Laguniljaso upės slėniu. Žuvo apie 1000 žmonių. Šioje vietoje buvo pastatytas Armero miestelis.
1985 m. lapkričio 13 d. įvyko didelis išsiveržimas. Piroklastiniai srautai ištirpdė sniegą ir ledą. Susidarę laharai su milžiniška griaunamąja jėga pradėjo tekėti į upių slėnius. Laharai buvo iki 50 m storio ir apie 100 km ilgio. Armero miestas buvo visiškai sugriautas, žuvo apie 25 tūkst. žmonių. Paskutinį kartą ugnikalnis išsiveržė 1991 m.
Pirmasis įkopė M. Rapas su komanda, 1936 m.
Bareišiai (Ukmergė)
Bareišiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, piečiau kelio Liaušiai–Mėgučiai.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo asmenvardžio Bareišis arba Bareiša.
Istorija
Minimi nuo 1596 m.
Baltupiai
Baltupiai – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro, prie Kalvarijų gatvės. Išsidėstę Baltupio kairiajame ir Neries dešiniajame krante. Yra Jamonto parkas. Veikia Vilniaus Baltupių progimnazija. Yra saugoma augalų rūšių, įrašytų į Raudonąją knygą, augavietė, telkšo Cedrono tvenkinys.
thumb|left|240px|Baltupiai
Istorija
thumb|left|250px|Baltupiai XX a. pr. žemėlapyje
Baltupių mikrorajono vietoje nuo XIV amžiaus žinoma stovėjus dvarui. XIX a. Baltupiai pateko į Riešės valsčių, buvo Gineitiškių dvaro valda. 1905 m. Riešės valsčiaus Baltupių užusienyje ir Hofmano Baltupių-Paneriškių palivarke gyveno 52 žmonės. Senieji Baltupiai buvo įsikūrę prie dab. Kalvarijų gatvės, o dabartinis Naujakiemio gatvės kvartalas buvo atskira Naujakiemio gyvenvietė (Новоселки). 1931 m. Baltupių kaime buvo 341 gyventojas.
1978 m. Baltupių kaimo vietoje plečiantis Vilniui pradėtas statyti gyvenamasis mikrorajonas. Dalis kaimui priklausiusių namų išlikę iki šiol, tačiau sparčiai nyksta.
Nuorodos
thumb|left|400px|[[Vilnius|Vilniaus panorama žiūrint iš Baltupių (Nemenčinės kryptimi)]]
Stanislovas Apyvala
Stanislovas Apyvala (1920 m. birželio 19 d. Krikonyse, Antroji Lenkijos Respublika – 1999 m.) – sovietinis partizanas, partinis veikėjas.
Biografija
1941 m. vasarą vokiečiams užėmus Lietuvą pasitraukė į SSRS gilumą, kur dirbo Gorkio variklių gamykloje „Revoliucijos variklis“.
1941–1942 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1942 m. pradžioje Švenčionių apskrityje sudarė sovietinių partizanų grupę, rugpjūčio mėn. kartu su savo būriu perkeltas į vokiečių užimtą teritoriją, prisijungė prie kitų partizanų, slapstėsi Adutiškio miške. 1943–1944 m. vadovavo partizanų būriui „Vilnius“ (slapyvardis Sergej Grig). 1943 m. tapo VKP(b) nariu, vėliau – Švenčionių apskrities pogrindinio VKP(b) komiteto sekretoriumi, vadovavo Švenčionių apskrities partizanams. Teigė, kad asmeniškai susprogdino 7 vokiečių traukinius.
1944 m. pogrindinio Švenčionių apskrities partijos komiteto laikraščio „Už Tėvynę“ redaktorius. Po karo išleistas į atsargą, majoras. 1948 m. Vilniuje baigė Respublikinę partinę mokyklą. 1948–1950 m. dirbo LKP(b) CK. 1950–1952 m. LLKJS CK II sekretorius. 1953 m. neakivaizdiniu būdu baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1953–1955 m. studijavo Visuomeninių mokslų akademijoje Maskvoje. 1955–1958 m. Mielagėnų (Ignalinos raj.) kolūkio pirmininkas. 1958–1960 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1963 m. dirbo LKP CK ir LSSR MT Partinės-valstybinės kontrolės komitete.
1946–1950 m. buvo SSRS AT deputatas, 1951–1955 m. – LSSR AT deputatas.
1945 m. liepos 2 d. jam suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Apdovanotas Lenino ordinu, Aukso žvaigždės medaliu, Raudonosios Vėliavos, 1-o laipsnio Tėvynės karo, Darbo raudonosios vėliavos ordinais. Išrinktas Baltarusijos gyvenvietės Biahomlio garbės piliečiu.
Krotonė
Krotonė – miestas pietų Italijoje, Kalabrijoje, prie Jonijos jūros. Miestas įkurtas 710 m. pr. m. e. kaip Achajos kolonija Krotonas. Jis buvo žinomas kaip Kotronė nuo viduramžių iki 1928 m., kai buvo sugrąžintas senasis vardas. 1994 m. Krotonė tapo naujai įkurtos Krotonės provincijos sostine. 2007 m. liepą mieste gyveno 61032 žmonių.
Istorija
Senovėje Krotonė buvo vienas iš labiausiai klestinčių Didžiosios Graikijos miestų. Jo gyventojai garsėjo fizine jėga ir saikingumu gyvenime. 588 m. pr. m. e. Krotonas išaugino daug Olimpinių ir kitų panhelenistinių žaidynių čempionų, iš kurių žymiausias yra Milonas Krotonietis. Herodotas teigė, kad Krotonės gydytojai geriausi tarp graikų, o iš jų žymiausias Democedas, Kalifono sūnus, gyvenęs VI a. pr. m. e. Jis keliavo po Graikiją ir tarnavo Samo tironui Polikratui. Po tirono nužudymo persai jį perdavė karaliui Darijui, kuriam jis išgydė išsuktą kulkšnį. Taip Democedas pakėlė Krotonės gydytojų prestižą. Pitagoras Krotonėje įkūrė savo mokyklą apie 530 m. pr. m. e. Tarp jo mokinių buvo medicinos teoretikas Alkmeonas Krotonietis ir filosofas, matematikas ir astronomas Filolajus. Pitagoriečiai turėjo didelę įtaką aukščiausiai tūkstančio tarybai, kuri valdė miestą. Sibaris buvo Krotonės konkurentas iki 510 m. pr. m. e., kai miestas pasiuntė 100 tūkst. armiją, vadovaujamą imtynininko Milono, ir sugriovė Sibarį. Netrukus įvyko sukilimas ir išvijus pitagoriečius buvo atkurta demokratija.
550 m. miestą nesėkmingai bandė užimti Totila, ostgotų vadas. Vėliau Krotonė atiteko Bizantijai. 870 m. miestą nusiaubė saracėnai, kurie nužudė vyskupą ir kitus žmonęs, pasislėpusius katedroje. Po šimtmečio imperatorius Otonas II pradėjo kampaniją sumažinti Bizantijos įtaką Pietų Italijoje. Vėliau miestą užėmė normanai. Po to Krotonė priklausė Neapolio karalystei (ispaniškuoju laikotarpiu pastatyta Karolio V pilis, kuri puošia senamiestį), Dviejų Sicilijų karalystei, kol Sardinijos karalystė suvienijo Italiją 1860 m.
Kadangi Krotonė buvo tarp Taranto ir Mesinos uostų, o arti buvo daug hidroenergijos, tarpukariu suklestėjo miesto ekonomika. Tad gyventojų skaičius padvigubėjo. Tačiau po 1980 m. žlugo du svarbiausi miesto darbdaviai Pertusola Sud ir Montedison, tad miestą ištiko ekonominė krizė, daugelis prarado darbus ir išsikraustė. 1996 m. potvynis dar labiau nusmukdė miestiečių moralę, bet po to miestas visapusiškai atsigavo.
Jami
Vedizmo tikėjime Jami (Jamuna) – pirmoji moteris kartu su savo broliu dvyniu Jama. Rigvedoje dešimtoje mandaloje yra giesmė, kur jie vienas kitam dainuoja. Abu jie yra Surjos (Vivasvat formos) ir Saranjos „šešėlio“ Chayya vaikai. Taip pat vadinama Jamuna.
Pagal tibetiečių tikėjimą Jami – mirties deivė, Jamos karalienė, valdanti moterų dvasias pomirtiniame pasaulyje (Narakoje).
Sacharos Atlasas
Sacharos Atlasas  – Atlaso kalnų sistemos pietinė dalis, besidriekianti Alžyro teritorija. Vakaruose ribojasi su Aukštuoju Atlasu, rytuose – su Aureso kalnais, šiaurėje pereina į Aukštąją plynaukštę, pietuose – į Sacharos dykumą. Sacharos Atlasas sudarytas iš Ksuro, Amuro, Uled Nailio, Zabo kalnų masyvų. Vidutinis kalnų aukštis ~1500 m, pavienės viršūnės iškyla virš 2000 m (aukščiausia vieta – Aisos k., 2336 m). Būdingos kuestos ir stalkalniai; vietomis į paviršių iškyla dideli druskos klodai. Kalnus kerta vos kelios vandeningesnės upės (Šelifas), dauguma vagų pasipildo tik po liūčių (vadės).
Asadas
1973 m. Sirija su Tarybų Sąjungos inžinierių pagalba pabaigė užtvankos ant Eufrato upės, šalia Raka miesto, statybą. Užtvanka suformavo tvenkinį, kurio tūris 10 km³, ilgis apie 80 km ir plotis 8 km. Važiavimas per užtvanką griežtai kontroliuojamas. Tvenkinio vanduo naudojamas drėkinimui. Užtvankoje įrengta hidroelektrinė. Šalia tvenkinio eina automobilių magistralė ir geležinkelio atšaka Alepas – Raka. Asado tvenkinys yra svarbi migruojančių ir žiemojančių paukščių Vakarų Azijoje vieta.
Juodgrūdė
Juodgrūdė (Nigella) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš lotyniško žodžio nigellus – juosvas (augalo sėklos yra juodos spalvos). Vienamečiai žoliniai augalai su plunksniškai suskaldytais lapais. Taurėlapiai 5, spalvoti, mėlyni, balti, geltoni, greit nukrenta.
Lietuvoje auginamos dvi rūšys:
Lietuvoje dar galėtų augti dirvinė juodgrūdė (Nigella arvensis), tačiau iki šiol neaptikta. Pav.
Karkemišas
Karkemišas (Carchemish), dar vadintas Europu (🇬🇷) – senovinis miestas ir valstybė šiaurės Sirijoje, šalia Eufrato upės, dabartinėje Alepo muhafazoje, prie sienos su Turkija, netoli Džarabulo miesto.
Istorija
Karchemišo istorijoje išskiriami du valstybingumo laikotarpiai. Miestas įkurtas 3 tūkstantmetyje pr. m. e., rasta to meto keramikos, įkapių. Miestas minimas Eblos archyvo dantiraštiniu šumerų raštu parašytose šio laikotarpio lentelėse. Manoma, kad tuo laikotarpiu jis buvo priklausomas nuo Eblos hegemonijos. Jame buvo didelė asirų prekybinė kolonija. Nuo II tūkst. pr. m. e. pradžios Karkemišas tapo savarankiška valstybe ir klestėjo dėl prekybos iki pat XIV a. pr. m. e.
Klestintis miestas domino aplinkines imperijas, ypač Hetitų imperiją vakaruose ir Egipto imperiją pietuose. XV a. pr. m. e. Faraonas Tutmozis I netoliese pastatė stelą, žymėjusią Egipto pergalę prieš Siriją. XIV a. pr. m. e. miestas buvo užimtas hetitų valdovo Šupiluliumo I. Jis miesto valdovu paskyrė savo sūnų Pijašilį. XI a. pr. m. e. Karkemišas tapo vienu svarbiausių Hetitų karalystės miestų.
XII a. pr. m. e. Hetitų karalystę sunaikino užplūdusios „jūrų tautos“, tačiau Karkemišas atsilaikė ir buvo vienos iš siro-hetitų valstybėlių sostine bei svarbiu prekybos centru. Taip prasidėjo antrasis Karkemišo valstybingumo laikotarpis. IX a. pr. m. e. asirų valdovas Ašurnasirpalas II privertė miestą mokėti duoklę Asirijai, o 717 m. pr. m. e. buvo užkariautas Sargono II. 605 m. pr. m. e. mieste įvyko svarbus Karkemišo mūšis, kuriame babiloniečiai, vadovaujami Nabuchodonosoro II nugalėjo jungtinę egiptiečių ir asirų armiją. Po šio mūšio miestas nunyko.
Nuo 1911 m. Karkemišas pradėtas tirti britų archeologų. Rasta rūmų, šventyklų, bazaltinių statulų, gynybinių sienų ir vartų liekanų.
Laužininkai
Laužininkai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Sartininkų.
Jama
thumb|Jamos statula Hinduizmo mitologijoje Jama (, „dvynys“) – mirties valdovas. Vedose aprašomas kaip pirmas miręs žmogus, atvėręs kelią mirtingumui. Jis yra Pietų saugotojas (Mirties regiono). Vadovauja mirusiųjų poilsio vietai, kuri yra pietuose po žeme. Vedose vaizduojamas linksmu iškeliavusių protėvių valdovu, o ne baudėju už nuodėmes. Kai kuriuose mituose jis yra kartu su dvyne seserimi Jami.
Tačiau vėlesnėje mitologijoje jis tapo teisėju (Dharmarāja), kuris sveria gerus ir blogus darbus bei nustato bausmę. Jama vaizduojama didingos išvaizdos, raudonas arba žalias, su raudonomis akimis ir raudonais ar žaliais drabužiais, nešasi vėzdą, kuris gali būti papuoštas kaukole, jojantis ant buivolo. Turi keturakį šunį, saugantį įėjimą į jo karalystę; jo pasiuntiniai – varnos ir karveliai. Jama pateko ir į budizmo mitologiją Tibete, Kinijoje ir Japonijoje, kur vaidina nereikšmingą mirusio buveinės saugotojo vaidmenį.
550 m.
550 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
DB
DB gali reikšti:
550 m.
Mirtys
Nedatuota
DB
dB gali reikšti:
Db gali reikšti:
Svajonių stovykla (filmas)
Svajonių stovykla – 1994 m. JAV režisieriaus Džonatano Princo  komedija šeimai. Peržiūros amžiaus riba : N-7.
Filmo premjera įvyko 1994 m. rugpjūčio 26 d. JAV.
Siužetas
Morisui labai nepasisekė – tėvai ketina jį išsiųsti į kompiuterininkų stovyklą. Tad vaikinas kartu su savo mokslo draugais sugalvoja puikų planą. Jie pasamdo bedarbį aktorių Denį. Šis aplanko vaikų tėvus ir įtikina išleisti vaikus į savo stovyklas.
Aktoriai
ir kt.
Bajorai (Kretinga)
Bajorai – pietvakarinė Kretingos miesto dalis, prie geležinkelio Klaipėda–Kretinga ir kelio, Akmenos dešiniajame ir Tenžės kairiajame krante. Yra Bajorų tvenkinys, veikia grūdų perdirbimo bendrovė Kretingos grūdai (nuo 1986 m.), 2 parduotuvės, Kretingos socialinių paslaugų centras, Kretingos miesto nutekamojo vandens valymo įrenginiai, Bajorų geležinkelio stotis.
Etimologija
thumb|left|Iki [[Pirmasis pasaulinis karas|I pasaulinio karo pradžios Bajoruose veikė Rusijos–Vokietijos sienos kirtimo punktas]]
Pavadinimas kilo iš asmenvardžio daugiskaitos formos. Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas, , , 🇬🇸.
Istorija
Kaime buvo ankstyviausi Lietuvoje žalvario amžiaus kapai, žinomi Šlažių pilkapių vardu. Jie datuojami II tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse – I tūkstantmečio pr. m. e. pirmąja puse ir priklauso Pilkapių kultūrai, apėmusiai Lietuvos pajūryje ir Rytprūsiuose gyvenusias vakarų baltų gentis. . Viduramžiais Bajorų žemės priklausė XIII a. minimai kuršių Kretingos pilies apygardai, kurią nuo 1253 m. valdė Vokiečių ordinas. XV a. I ketv. Pro Bajorus buvo pravesta valstybinė Vokiečių ordino ir LDK siena.
XVI – XIX a. vokiečių žemėlapiuose Bajorų teritorijoje žymimos 3 gyvenvietės: Bajorai (dešiniajame Akmenos krante), Šlažiai (Akmenos ir Tenžės santakoje) ir Lampsaičiai (kairiajame Tenžės krante). Tai buvo pasienio gyvenvietės, pro kurias ėjo prekybos kelias, jungęs Vakarų Žemaitiją su Klaipėdos uostu.
Viename iš XVIII a. žemėlapių jų vietose pažymėti 3 ūkiai: Dank Barvic (Bajorai), Jakub Paupel (Šlažiai) ir Paul Lamsak (Lampsaičiai). 1771 m. Kretingos grafystės inventoriuje ši teritorija žymima kaip Prūsijos užgrobta Kretingos kaimo dalis, priklausanti Kretingos dvarui.
1892 m. iš Klaipėdos iki Bajorų nutiesta Tilžės–Klaipėdos geležinkelio atkarpa ir pastatyta Bajorų geležinkelio stotis. Aplinkui ją pradėtas formuoti Bajorų miestelis, prie kurio 1895 m. prijungti Lampsaičių ir Šlažių kaimai. Miestelyje buvo statomi mūriniai 1–2 aukštų namai, o statybų poreikiams tenkinti pastatyta plytinė. 1912 m. atidaryta Bajorų pradinė mokykla.
Nuo XIX a. Bajorai priklausė Kretingalės valsčiui. Didžioji gyventojų dalis buvo Kretingalės evangelikų liuteronų bažnyčios parapijiečiai, o katalikai lankė Klaipėdos katalikų bažnyčią.
I pasaulinio karo pradžioje okupavę Rusijos imperijos vakarines žemes, vokiečiai nutiesė Bajorų–Priekulės geležinkelį, kuris sujungė Vokietijos ir Rusijos geležinkelių tinklus. Bajoruose 1915–1918 m. veikė prievolių surinkimo punktas, į kurį okupacinės valdžios nustatytas prievoles gabeno Kretingos apskrities valstiečiai. 1916 m. sausio–rugsėjo mėn. Bajorų muitinėje surinkta 518053 markių ir 80 pfenigų muito mokesčio.
1919 m. Bajorai drauge su Klaipėdos kraštu buvo atskirti nuo Vokietijos ir perduoti administruoti Prancūzijai. Prasidėjus Klaipėdos sukilimui, miestelį užėmė Kretingoje suformuoti sukilėlių daliniai.
Tarpukariu Bajorai plytėjo 220 ha plote. Miestelyje veikė plytinė, pieninė, krautuvė, pašto agentūra, geležinkelio stotis (į ją 1923–1926 m. atvyko 58937, išvyko – 53612 keleiviai, atvežta 50706 t, išvežta – 31255 t bagažo ir krovinių ), Samuelio Levino restoranas, Jankelio Frydmano viešbutis. Gyventojų sveikata rūpinosi Salys Buršteinas. 1925 m. atidaryta verpykla, peraugusi į gelumbės fabriką „Teba“, vėliau – tekstilės fabriką „Lana“. XX a. 4 dešimtmetyje įkurta Alberto Budraus kailių dirbtuvė. Prie Bajorų pramonės įmonių buvo priskiriamas ir Jono Eitavičiaus vandens malūnas su lentpjūve, stovėję prie Akmenos ties Kretingos ir Bajorų kaimų riba.
Kalėjimas, tekstilės fabrikas, kailių ir odos dirbtuvė, malūnas su lentpjūve, restoranas, viešbutis buvo telefonizuoti (buvo Kretingos telefonų stoties abonentai). Telefonus įsivedę turėjo ir privatūs asmenys: Salys Buršteinas, Izraelis Chonochas, Šalemas Kristalas, Karlas Jachenichenas.
Su Kretinga Bajorus jungė 1 km ilgio plentas, kuriuo vyko intensyviausias Kretingos apskrityje eismas. 1932 m. juo pravažiavo 400 vežimų ir 300 automobilių, 1933 m. – 550 kinkomų ir 150 mechanizuotų transporto priemonių. . Plentą prižiūrėjo ir tvarkė Šiaulių kelių rajono meistrai.
1939 m. Vokietijai užėmus Klaipėdos kraštą, pro Bajorus į Kretingą evakavosi Lietuvos kariuomenės Klaipėdos įgulos daliniai, šauliai, aktyvūs visuomenininkai, valstybinių įstaigų tarnautojai lietuviai, civiliai gyventojai. Iš Bajorų į Šiaulius buvo evakuotas kalėjimas. Sugrįžus vokiečiams, prie kalėjimo atvyko jame kalėję Klaipėdos krašto naciai su savo vadeiva Ernstu Noimanu. Po antilietuviško mitingo, jie kalėjimą padegė. Bajoruose buvo atidaryta vokiečių muitinė, įrengtas sienos perėjimo punktas. 1941 m. birželio 20 d. į Bajorų geležinkelio stotį atvyko šarvuotas karinis traukinys, kuris savo pabūklų vamzdžius nukreipė į rusų okupuotą Kretingą.
1950 m. Bajorų apylinkė buvo prijungta prie Kretingos rajono savivaldybės. Ją 1954 m. panaikinus, Bajorų miestelis tapo Kretingos miesto dalimi. Jame veikė Kretingos vilnos audinių fabrikas „Laisvė“, odos gamykla „Briedis“ (nuo 1961 m. – odos apdirbimo gamyklos „Šiaulių stumbras“ odų cechas), pašto ir taupomojo banko skyriai, vaikų darželis (visi XX a. pabaigoje uždaryti).
Kriaunėnai
Kriaunėnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Samanių, prie Kriaunelės upelio. Veda kelias.
Pakalnis
Pakalnis:
Álvaro Uribe
Alvaras Uribė (Álvaro Uribe Vélez; g. 1952 m. liepos 4 d. Medeljine) – 43-iasis Kolumbijos prezidentas. Pareigas ėjo nuo 2002 m. rugpjūčio 7 d. Perrinktas 2006 m. gegužės 28 d. Pabaigė teises studijas Antiokijos universitete ir vadybą Harvardo universitete (JAV). Iki tampant prezidentu ėjo Antiokijos departamento senatoriaus, o 1995–1997 m. gubernatoriaus pareigas.
Pakalnis
Pavardė:
Pakalnis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Álvaro Uribe
Su JAV parama kovojo prieš narkomafiją ir narkotikų kontrabandą. Nepaisant gerų santykių su JAV, Uribė taip pat bendradarbiavo ir su kitų Lotynų Amerikos šalių vadovais.
José Lezama Lima
Chosė Lesama Lima (, 1910 m. gruodžio 19 d. Marianao prie Havanos – 1976 m. rugpjūčio 8 d. Havana) – Kubos rašytojas.
Biografija
1938 m. Havanos universitete baigė teisės studijas. Dirbo advokatu, nuo 1959 m. – Kubos mokslų akademijoje.
Daugelio literatūrinių žurnalų steigėjas (svarbiausias jų – „Origenes“, ėjęs 1944–1954 m.), jie padarė nemažą įtaką Lotynų Amerikos literatūrai.
Kūryba
Parašė poemą, eilėraščių, romanų, novelių, esė rinkiniai. Kūrybos stilius sudėtingas, jame gausu alegorijų, aliuzijų, mistikos, ryški siurrealizmo įtaka. Pagrindinė Chosė Limos kūrinių tema – vidinis žmogaus pasaulis, to pasaulio pažinimas.
Aukštoji plynaukštė
Aukštoji plynaukštė, Alžyro-Maroko meseta – tarpukalnių lygumos ir plynaukštės esančios Afrikos žemyno Atlaso kalnų sistemoje, Alžyro ir Maroko teritorijose. Įsiterpusi tarp Tel Atlaso šiaurėje ir Sacharos Atlaso pietuose. Aukštis 1100–1200 m vakaruose, 700–800 m rytuose. Paviršiuje susidariusios negilios plačios dubumos, kuriose telkšo druskingi ežerai – Šot Melgiras, Šot eš Šergis, Šot el Hodna. Būdingas sausas klimatas, paviršinio vandens nuotėkio beveik nėra.
Nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį
Šis kalendorius tinka kiekvieniems nekeliamiesiems metams, prasidedantiems penktadienį.
Balzieriškis
Balzieriškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 14 km į rytus nuo Biržų, Biržų girios pietvakarinėje dalyje, 11 km nuo Parovėjos.
Istorija
Balzieriškis Papilio dvaro inventorių dokumentuose paminėtas 1671 m.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Eivberis
Eivberis  – vėlyvojo neolito ir ankstyvojo bronzos amžiaus kulto objektas, sudarytas iš megalitinių kapaviečių ir šventyklų, esantis Anglijoje, Viltšyro grafystėje, netoli Eivberio kaimo.
Archeologų skaičiavimu, objektas pastatytas ir intensyviai naudotas tarp XXI a. pr. m. e. ir XVII a. pr. m. e. ir siejamas su varpinių taurių kultūra. Kompleksą sudaro 11,5 ha ploto ir 350 m skersmens akmenų ratas. Yra ~100 akmenų, kurių kiekvienas sveria po maždaug 50 tonų. Viduryje didžiojo rato yra 2 mažesni, ~108 m skersmens. Į pietus nuo Eivberio akmenų ratų yra 2,3 km ilgio menhyrų alėja, vedanti į Overton Hilo akmenų ratą. Taip pat šalia komplekso yra megalitinės kapavietės, ilgieji pilkapiai, greta praeina senovinis Ridžvėjaus kelias.
Su Eivberiu susijusi legenda apie barzdaskutį, kuris neva XIV a. žuvo bandydamas sunaikinti pagonių paminklą. XX a. atliekant kasinėjimus po vienu iš akmenų išties rasti žmogaus su kirpimo įrankiais palaikai.
Leipalingis
Leipalingis – miestelis Druskininkų savivaldybėje, 11 km į šiaurės vakarus nuo Druskininkų, prie kelių, ir  sankryžos. Seniūnijos centras. Stovi Leipalingio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1821 m.), Leipalingo dvaro oficina ir kraštotyros muziejus, yra Leipalingio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-67027). Stovi Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas (pastatytas 1928 m. kaip Žuvusiųjų dėl Lietuvos laisvės paminklas; autorius B. Svecevičius, skulptorius Beselis Solonickis-Molchis; po karo nugriautas, 1989 m. atstatytas), 2000 m. pastatytas paminklas Lietuvos partizanams.
left|thumb|300px|Bažnyčios varpinė left|thumb|300px|Leipalingio dvaro rūmai, pastatyti [[1830 m. (archit. Martynas Knakfusas)]]
Etimologija
Vietovė įsikūrusi tradicinėse jotvingių žemėse, todėl pavadinime yra jotvingiška liepos medžio lytis leipa. Leipalingis – priesagos -ingis vedinys iš jotvingių žodžio leipalā – „liepelė“. Miestelis buvo žinomas kaip Lepunikai, Lepūnai, Lepanai, Leiponai, kadangi raštininkai slavai iškreipdavo autentišką pavadinimą.
Geografija
left|thumb|170px|Leipalingio parko upelis
Miestelio vakariniu pakraščiu prateka Baltosios Ančios intakas Seiros upelis. Miestelio šiauriniame pakraštyje yra Leipalingio ežeras, į rytus – Avirio ežeras, į pietus – Baltajo Bilso ežeras. Iš pietų prieina Leipalingio giria, iš šiaurės – parkas.
Greta miestelio yra Leipalingio kaimas.
Istorija
thumb|170px|Laisvės paminklas („[[Dzvanas“, 1989 m.)]]
1,5 km į pietus nuo Leipalingio yra Černiauskų piliakalnis, 2 km į pietvakarius – Druskininkėlių piliakalnis, Leipalingio vakarinėje dalyje, į vakarus nuo Seiros dešiniojo kranto yra Leipalingio kapinynas, todėl vietovė, kurią iki XIII a. antros pusės sunaikino kryžiuočiai, galėjo turėti gynybinę reikšmę.
Lietuviams XV–XVI a. pradžios per vidaus kolonizaciją apgyvendinant Užnemunę Leipalingio dvaras minimas 1503 m., miestelis, vėliau žinomas kaip Lepunikai – 1516 m. Nuo XVI a. priklausė stačiatikiams Sapiegoms, kurie 1520 m. čia pastatė cerkvę, vėliau, tapę katalikais – ir pirmąją bažnyčią. Vėliau Leipalingis priklausė Masalskiams, nuo XVIII a. pabaigos – Plateriams. Per 1654–1667 m. Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos karą sudegintas.
XIX a. minimas kaip kaimas, Seinų apskrities Leipalingio valsčiaus centras. Prie dvaro veikė geležies liejykla. XIX a. pabaigoje Leipalingis tapo svarbia kelių, jungiančių Seinus su Seirijais ir Merkine, sankryža. Apie 1817 m. įsteigta parapinė mokykla, 1906 m. įkurta biblioteka. 1941 m. rugsėjo mėn. nacių okupacinės valdžios įsakymu sušaudyti 155 Leipalingio žydai. Miestelis labai nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą.
Muluja
Muluja  – Maroko upė, teka šalies šiaurėje. Prasideda Viduriniame Atlase ir įteka į Viduržemio jūrą į rytus nuo Meliljos. Mulujos vandenys naudojami daugiausiai drėkinimui.
Leipalingis
Istorija
Po karo Leipalingio apylinkė buvo vienas Užnemunės partizaninio judėjimo centrų – čia veikė Šarūno rinktinė priklausiusi Algirdo apygardai. Sovietų valdžia ištrėmė 51 miestelio gyventoją. 1991 metais buvusiame Leipalingio NKVD pastato kieme buvo rasti ir perlaidoti 47 nukankintų partizanų kūnai.
2003 m. patvirtintas Leipalingio herbas.
Žymūs žmonės
thumb|240px|Miestelio pietinės dalies reginys thumb|240px|Tarybinių karių memorialas
Miestelyje gimė:
FC Nancy
Nansi FC – buvęs Prancūzijos futbolo klubas iš Nansi mieste. 1965 prijungtas prie AS Lorraine klubo.
Leipalingis
Architektūra
Miestelio planas spindulinis. Svarbiausi statiniai:
551 m.
551 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Timaru
Ekonomika
Timaru yra žemės ūkio miestas ir svarbus regioninis uostas. Tai vienas pagrindinių uostų pietinėje saloje, svarbus eksporto ir importo taškas. Paplitusi mėsos ir pieno perdirbimo pramonė.
Lazdynė (Tauragė)
Lazdynė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Aukštupių.
Vadokliai
miniatiūra|left|Akmuo su data miniatiūra|left|Vadoklių aikštė ir Vyčio apygardos paminklas left|miniatiūra|Partizanų kapai. Priekyje – [[Vadoklių koplyčia]]
Istorija
Pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose Vadokliai paminėti 1378 m. Livonijos kronikose. XVIII a. pradžioje minimas Vadoklių dvaras, kurį 1726 m. valdė Belazarai. Dvarininkas Anupras Belazaras 1781 m. pastatydino pirmąją Vadoklių bažnyčią. XIX a. Vadokliai buvo kaimas ir dvaras Vilkmergės apskrities Raguvos valsčiuje.
1908 m. Vadokliuose įsteigta „Saulės“ mokykla. Prieš I pasaulinį karą Vadokliuose buvo vandens malūnas, knygų rišykla, kelios duonos kepyklėlės, krautuvės, linų apdirbimo įmonės. 1919 m. netoli Vadoklių vyko Lietuvos karių savanorių kautynės su bolševikais. Vadoklių kapinėse palaidoti žuvę savanoriai. XX a. tarpukariu Vadokliuose buvo valsčiaus centras, policijos nuovada, sveikatos punktas, senelių prieglauda. 1928 m. čia pastatytas paminklas – kryžius žuvusiems už Lietuvos laisvę.
Pokario metais Vadoklių valsčiuje organizavosi partizaninis judėjimas, kūrėsi Vyčio partizanų apygarda. Vienas jos steigėjų – kapitonas Juozas Krikštaponis. Vėliau ši Vyčio apygardos partizanų reinktinė ir buvo pavadinata Krištaponio rinktine. Prie Vadoklių pastatytas paminklinis akmuo žuvusiems partizanams.
2006 m. spalio 29 d. Vadokliuose atidengtas ir pašventintas paminklas Vyčio partizanų apygardai. 2008 m. rugpjūčio 12 d. Lietuvos Prezidento dekretu Nr. 1K-1478, patvirtintas Vadoklių herbas.
Diaugūnų piliakalnis
Diaugūnų piliakalnis  – piliakalnis Diaugūnų kaimo centre, Pastovių rajonas, Vitebsko sritis, Baltarusija. Į Baltarusijos nekilnojamųjų istorijos-kultūros vertybių sąrašą įtrauktas 2007 m. gegužės 14 d. Baltarusijos Ministrų Tarybos nutarimu Nr. 578, registro kodas 213В000591.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Kamojos upės kairiajame krante.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Feliksas Rapalis
Feliksas Rapalis (g. 1939 m. kovo 24 d. Salantuose) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1957 m. baigė Salantų vidurinę mokyklą. 1956–1960 m. Salantų rajono laikraščio „Stalino vėliava“ literatūrinis darbuotojas. 1960–1962 m. LLKJS ir LKP Kretingos rajono komiteto instruktorius. Nuo 1962 m. Kretingos rajono laikraščio „Švyturys“ redakcijos laiškų skyriaus darbuotojas, atsakingasis sekretorius, redaktoriaus pavaduotojas, 1966–2002 m. redaktorius, vyriausias redaktorius, nuo 1990 m. kartu ir UAB „Švyturio laikraštis“ valdybos pirmininkas. 1990 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
FK Vova Vilnius
Vilniaus „Vova“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Viskas prasidėjo 2004-ųjų vasarą, kai www.hardcore.lt portalo forume atsirado skelbimas kviečiantis rinktis ir eit žaisti futbolą.
Pavadinimo kilmė: ruošiantis turnyrui reikėjo pavadinimo. Tris savaites vyko apklausa internetu kaip pavadinti komandą. Galiausiai treniruotės metu vyko balsavimas, kurio metu kažkas sušuko: „O, davai, pavadinam „FC VOVA“?!" (Vova buvo, turbūt, blogiausias žaidėjas kada nors žaidęs su "vovišių" kompanija). Nupiešėm emblemą ir užrašėm „FC VOVA VNO – Let‘s make football a threat again“.
Nuo 2004 metų komanda aktyviai dalyvauja tarptautinėse mėgėjiško futbolo turnyruose. Per keleta metų komandos atstovų buvo aplankyta daugelis šalių, tarp kurių yra Brazilija, Argentina, Anglija, Italija, Belgija, Ispanija, Latvija, Baltarusija, Vokietija, Švedija ir kitos.
2020 m. klubas debiutavo LFF III lygoje.
Klubo spalvos
Raudona, juoda ir balta. Marškinėliai juodais ir raudonais vertikaliais strypais. Šortai juodi.
Stalkalnis
thumb|right|240px|Keli stalkalniai [[Naujoji Meksika|Naujojoje Meksikoje, JAV]] Stalkalnis, mesa (iš  – „stalas“) – kalnas ar kalnų sistema, kuriai būdingos plokščios viršūnės ir statūs skardingi šlaitai. Stalkalniai būdingiausi aridiniams regionams. Susidaro dėl tektoninio aktyvumo į paviršių iškilus uolienų masyvams. Erozija (daugiausia vėjo) suformuoja stalkalnio formą. Stalkalnius sudaro smiltainiai, konglomeratai, kvarcitas, klintys ir kitos uolienos.
Gero marka
Gero marka  – labai didelė marka X a. viduryje. Spėjama, kad ją sukūrė Tietmaras (Thietmar) po 920 m. ir perdavė savo sūnui Zigfridui (Siegfried), po to – Gerui (Gero). 965 m., po Gero mirties, marka buvo padalinta į penkias markas – Nordmarką, Ostmarką, Meiseno marką, Ceico ir Merseburgo markas.
Kiti pavadinimai
Gero markgrafystės vietos nustatymą apsunkina markgrafo titulo ypatumai X a. Saksonijos kunigaikštystėje. Šis titulas reiškė valdžią tam tikroje teritorijoje (markoje), bet šį titulą suteikdavo ir kaip garbės titulą ypač galingiems grafams, kad parodyti jų viršumą ginant provinciją, kurioje yra jų grafystė. Kai kurie istorikai teigia, kad markgrafų jurisdikcijos vienoje provincijoje galėdavo persikloti.
Lyduvėnų I piliakalnis
Lyduvėnų I piliakalnis, vadinamas Danutės kalnu – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, Lyduvėnuose, Šiluvos seniūnija. Pasiekiamas Lyduvėnuose, už geležinkelio tilto pasukus į dešinę pietų kryptimi link Velpesių, yra miško pradžioje, dešinėje, šiaurės vakaruose.
Piliakalnis
Piliakalnis apardytas arimų, pylimai smarkiai nuskleisti, aikštelėje šalia pylimo iškasta duobė. Piliakalnis apaugęs mišriu mišku, aikštelė dirvonuoja.
Tyrimai
1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 28300 m².
Chartumas
Chartumas  – miestas šiaurės vidurio Sudane, sostinė ir antrasis pagal dydį šalies miestas (po Omdurmano). 5,49 mln. gyventojų (2014 m.). Išsidėstęs kiek į pietus nuo Baltojo Nilo ir Žydrojo Nilo santakos, labiau rytinėje šalies dalyje.
Chartumas yra didžiausioje šalies aglomeracijoje ir ekonominiame rajone kartu su Omdurmanu ir Šiaurės Chartumu: tiltai per Baltąjį Nilą jungia su Omdurmanu, per Žydrąjį Nilą – su Šiaurės Chartumu. Gerai suplanuotas miestas turi išsišakojančias gatves, gerą transporto infrastruktūrą, yra pagrindinis šalies administracinis centras. Didžioji dalis prekybos vyksta upių transportu pervežant prekes Nilu iš didelio Geziros (Jazirah) regiono, esančio pietuose. Pramonė: spaudos, maisto apdirbimo, tekstilės, stiklo.
Chartumo universitetas įkurtas 1956 m., Kairo universiteto Chartumo filialas įsteigtas 1955 m., yra daug specializuotų technikos mokyklų. Sudano nacionalinis muziejus, etnografijos muziejus, Chartumo zoologijos sodas. Yra Respublikos rūmai, parlamento pastatai.
Tibetiečių raštas
thumb|250px|right|Budistinė formulė "Om Mani Padme Hum, parašyta tibetiečių raštu Tibetiečių raštas – silabinė (skiemeninė) rašto sistema, naudojama užrašyti Tibetiečių, botijų ir ladakų kalboms. Seniau naudota užrašyti ir balti kalbai. Ji, kaip daugumos Pietų ir Pietryčių Azijos (indosferos) šalių rašto sistemos, yra kilusi iš brahmi rašto.
Vladimiras Šilkarskis
Vladimiras Šilkarskis (1884 m. sausio 27 d. Juodžionių dvare, Pabiržės valsčius, Biržų apskritis – 1960 m. rugpjūčio 20 d. Bonoje, VFR) – Lietuvos ir Vokietijos filosofas, klasikinis filologas, mokslo istorikas, VDU ir Bonos universiteto profesorius.
Tibetiečių raštas
Spėjama, kad Tibeto raštas buvo sukurtas VII a., valdant vienam didžiausių Tibeto karalių Songtsan Gampo. Jis pasiuntė vieną iš savo pasiuntinių Tonmi Sambota į Indiją, kad sukauptų žinių apie budizmą. Šis sukūrė tibetiečių raštą, paremtą devanagari (skr.: देवनागरी) rašto sistema.
Tibetiečių kalboje yra 4 balsės ir 30 priebalsių. Rašto sistemoje kiekvienas ženklas yra sudarytas su neatskiriama balse „a“, o išreiškiant kitus balsius, pridedami specialūs diakritiniai ženklai. Skiemenys yra atskiriami taškais. Kelios priebalsės yra rašomos tam tikru būdu sujungiant raides.
Vladimiras Šilkarskis
Biografija
thumb|Atminimo lenta Kaune Gimė dvarininkų šeimoje. Sesuo Marija Arsenjeva-Šilkarskytė. Baigė Mintaujos gimnaziją. 1910 m. baigė Maskvos universiteto Istorijos-filologijos fakultetą. Po studijų buvo pakviestas ruoštis profesūrai, ėmė dėstyti Tartu universitete filosofiją. Būdamas trisdešimt ketverių apgynė disertaciją ir tapo profesoriumi. Po Pirmojo pasaulinio karo persikėlė į Vilnių, kur profesoriavo Stepono Batoro universitete (1919–1920 m.).
Tibetiečių raštas
Tibetiečių rašmenims užrašyti lotynų abėcėlės simboliais plačiai naudojama Vailio transliteracijos sistema.
Vladimiras Šilkarskis
Biografija
Nuo 1921 m. dirbo Kauno Vytauto Didžiojo universitete, kur dėstė graikų kalbą ir literatūros istoriją, antikinės kultūros istoriją. Skaitė paskaitas apie Aristotelį, Sokratą, Demosteną, Platoną ir kitus graikų mąstytojus bei literatus, taip pat vadovavo graikų literatūros seminarui. Čia jis dirbo iki 1940 m. Užėjus sovietinei okupacijai emigravo į Vokietiją.
Tibetiečių raštas
Rašybos stiliai
Rašto stilius, parodytas pirmame pavyzdyje, žinomas kaip u-chen yra naudojamas spausdinimui. Greitraščio versijos raidynas, toks kaip gyuk yig arba vadinamasis „tekantis raštas“, yra naudojamas neformaliam rašymui.
Pavyzdys Nr.1: teksto pavyzdys parašytas u-chen raidynu :
Vladimiras Šilkarskis
Biografija
Tartu universiteto filosofijos dėstytojas. 1917 m. apgynė daktaro disertaciją „Būties problema“, nuo 1918 m. profesorius. Nuo 1946 m. Bonos universiteto profesorius, slavų kultūrų istorijos dėstytojas.
Tibetiečių raštas
Rašybos stiliai
450px
Pavyzdys Nr.2: to paties teksto pavyzdys parašytas gyuk yig raidynu :
Vladimiras Šilkarskis
Mokslinė veikla
Lietuvoje spausdino straipsnius „Logos“, „Židinio“, „Vairo“, „Akademiko“ žurnaluose. Sukūrė nemažai straipsnių apie graikų literatūrą. Labai vertino Homero veikalus. Stambiausi publikuoti veikalai: „Homeras ir graikų epinė poezija“ bei „Graikų literatūros istorija“. Parašė įvadus Iliados ir Odisėjos lietuviškiems vertimams, Antano Smetonos išverstiems Platono dialogams „Sokratas ir jo Evangelija“.
Tibetiečių raštas
Rašybos stiliai
Teksto vertimas: ''visi žmonės gimsta laisvi ir lygūs savo orumu ir teisėmis. Jiems suteiktas protas ir sąžinė ir jie turi elgtis vienas kito atžvilgiu kaip broliai''. (Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos 1-asis straipsnis).
Vladimiras Šilkarskis
Mokslinė veikla
Savo filosofijos istorijos veikaluose daugiausia tyrinėjo Platono, Sokrato, Spinozos ir Solovjovo filosofines koncepcijas. Emigravęs į Vokietiją nemažai Slovjovo veiklų išvertė į vokiečių kalbą, tokiu būdu populiarindamas šią filosofinę koncepciją Vakarų Europoje.
Tibetiečių raštas
Ženklai
Žemiau pateikti tibetietiškų ženklų atitikmenys lotyniškame ir devanagari raidyne.
Vladimiras Šilkarskis
Filosofinės pažiūros
Dėmesys Platono, Sokrato, Spinozos filosofų kūrybai buvo inspiruotas idealistinių metodologinių V. Šilkarskio nuostatų ir intereso metafizikos problemoms. Didžiausią įtaką V. Šilkarskio filosofinių pažiūrų formavimuisi padarė V. Solovjovas. Taip pat nemažą įtaką padarė Tartu universiteto profesorius Gustavas Teichmiuleris. Jis laikomas vienu iš vokiečių personalizmo pradininkų.
Tibetiečių raštas
Balsiai
thumb|280px|Tibetiečių raidynas
Vladimiras Šilkarskis
Filosofinės pažiūros
Pats Šilkarskis laikė save spiritualizmo šalininku. Šios krypties pradininkas buvo šv. Augustinas, o galutinai apibendrino ir suteikė formą G. Teichmiuleris. V. Šilkarskis buvo labai tikintis, aktyviai dalyvavo ateitininkų veikloje, profesoriaudamas Kaune. Religinė pozicija dar aiškiau atskleidžiama viename iš žinomiausių jo darbų: atvirame laiške darkarui Jonui Šliūpui „Ateizmas ir mokslas“.
Triumfo arka. Auksiniai balsai II
'''„Triumfo arka. Auksiniai balsai II“''' yra muzikinio LRT projekto „Triumfo arka“ 2009 m. dalyvių muzikinis albumas bei DVD, išleistas 2010 m.
Atlikėjai
Arijas iš pasaulinių operų, operečių bei miuziklų atlieka LTV laidos „Triumfo arka“ II sezono 13 dalyvių: Joana Gedmintaitė, Ona Kolobovaitė, Rafailas Karpis, Evelina Sašenko, Mindaugas Rojus, Jomantė Šležaitė, Diana Tiškovaitė, Renata Dubinskaitė, Kristina Zmailaitė, Kęstutis Alčiauskas, Marta Lukošiūtė, Andrius Apšega ir Viktorija Stanelytė. Kviestiniai solistai - Asmik Grigorian, Egidijus Bavikinas.
Kiti faktai
Albumas įrašytas kartu su Kauno simfoniniu orkestru, dirigentai - Modestas Pitrėnas ir Martynas Staškus.
Paprastasis bukas
Paprastasis bukas  – bukinių (Fagaceae) šeimos, bukų (Fagus) genties lapus metančių medžių rūšis.
Paplitimas ir augavietės
Auga Europos lygumose bei kalnuose. Pagrindinis jo arealas – Vidurio Europa. Taip pat paplitęs pietinėje Skandinavijoje, Didžiosios Britanijos salos pačiuose pietryčiuose, netolygiai beveik per visą Prancūziją, Iberijos pusiasalio šiaurinėje dalyje, taip pat arealas netolygiai, bet nusidriekęs per visą Apeninų pusiasalį, Korsikoje, negausiai šiaurinėje Sicilijoje, taip pat netolygiai per visą Balkanų pusiasalį, Rumunijos visoje dalyje išskyrus į pietus nuo Transilvanijos Alpių. Taip pat beveik visoje vakarų Ukrainoje bei dalyje Krymo pusiasalio. Balkanų pačiuose pietryčiuose (Turkijoje) bei Kryme, paprastojo buko arealas persipina su rytinio buko (Fagus orientalis) miškais.