cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jeremijus Mykolas Višnioveckis
Vaikystė
Atsakyti pagal tą bylą teko kunigaikščio našlei ir jo vaikams – Jeremijui ir Anai. Bylos detalės neaiškios. Na ir suma nebuvo tokia didelė, kad kunigaikštienė negalėtu sumokėti. Tačiau byla baigėsi greitai, galimai, netgi nedalyvaujant kunigaikštienei Rainai. Jau 1618 metų birželio 11 d. karaliaus potvarkiu Raina Višniovecka buvo nuteista bancijum (ištrėmimu). Pagal įstatymą bancija lietė ir jos vaikus - Jeremijų ir Aną. Apie tai, kad ta byla - karaliaus iniciatyva, kalba frazė iš potvarkio teksto «з розказанъя і приданъя нашого и с повинности уряду своего тую баницию на помененных позваных (ответчиков) голосом вынеслымъ тут в Варшаве». ATR velmožom buvo įsakyta, kad tie nedrįstu bendrauti su kunigaikštiene Raina, nepriimtų jų į savo namus ir nepadėtų jiems patarimais («яко з банитами… жадного сполку и обцованя не мели, оных в домах и маетностях своих не переховывали, рады и помочи имъ ни в чомъ не додавалы»). Taip kunigaikštis pirmą kartą atsidurė už įstatymo ribų. Apie 1619 miršta ir Raina Višniovecka, o Jeremijaus ir jo jaunesnės sesers Anos globą kartu su jų dvarais gauna jų dėdė - kunigaikštis Konstantinas Višnioveckis, žymus magnatas ir senatorius.
Visi tie išbandymai, kurie užgriuvo ant mažamečio kunigaikščio galvos nesusilpnino jo, o užgrūdino jo charakterį. Nežiūrint į tai, kad Jeremijus visai neprisiminė tėvo ir jį auklėjo moterys ir vienuolės, kunigaikštis įgavo stiprų charakterį ir charizmą, kuris visiškai žavėjo ir džiugino karius ir bajorus. Tas charakteris buvo veiklos rezultatas paties Jeremijaus, nors jo sūnus, auklėtas panašiomis sąlygomis (neteko tėvo būdamas 11 metų), stipriu charakteriu, skirtingai nuo tėvo, visai nešvietė.
Išsilavinimas
Išsilavinimą kunigaikštis Jeremijus pradėjo Lvove. Kunigaikštis Konstantinas atidavė Jeremijų keleriems metams auklėjimui į jezuitų kolegiumą Lvove, į tą, kur keleriais metais atgal mokėsi ir Bogdanas Chmelnickis. Po kelerių metų Jeremijus kartu su dviem Konstantino sūnumis, jo bendraamžiais vyksta į Europą. Jų kelias buvo per Italiją, Ispaniją ir Olandiją. 1628 metais jie aplankė Romą, 1629 metais - Padują, o 1630 metais buvo Bolonijoje. Tačiau žiūrint į tai, kiek laiko jie apsistodavo tuose miestuose, negalima kalbėti, kad jie daug spejo ten išstudijuoti. Greičiausiai ten jie išmoko lotynų kalbą, kas buvo vieninteliu ženklu jų Europietiško mokslo.
1631 metais Jeremijus inkognito atvyko į Nyderlandus, kur susipažino su tuometiniu fortifikacijos menu, kadangi Nyderlandai šioje srityje buvo priešais visą Europą. Gautas ten žinias jis sėkmingai taikys Zbaražo gynybos metu.
Smolensko karas
thumb|160px|Kunigaikštis Jeremijus Mykolas Višnioveckis Kunigaikščio Jeremijaus Višnioveckio sugrįžimas į Ukrainą įvyko Smolensko karo su Rusija metu. Kaip tik tuo metu miršta Lenkijos karalius Zigmantas. Karas prasidėjo nuo Rusijos karių Smolensko apgulties. Jaunas kunigaikštis įstoja į savo pirmą karą kartu su Kameneco seniūnu Aleksandru Pesočinskiu. 1633 ir 1634-ais metais į Kursko sritį įsiveržė ATR kariai vadovaujami kunigaikščio Jeremijaus Višnioveckio. Pagrindiniai puolimai jų buvo į Putivlį ir Pilską, ir abu puolimai pareikalavo ypatingos karinės jėgos įtampos - bajorų, bajorų vaikų ir kitų karių kovoje su priešu. Kampanijos metu kunigaikštis Jeremijus nusiaubė svarbias Rusijos caro valdas. Kunigaikštis išgarsėjo tuo, kad žiauriai degino kaimus, įsakydamas „nei ugnies, nei geležies priešui negailėt“. Čia jis gavo siaubingą reputaciją ir „Padegėjo“ vardą. Tačiau Putivlio, pagrindinės Rusijos gynybinės pietvakarių pilies apgultis baigėsi iš Lenkijos pusės nesėkme, atimant galimybę įtvirtinti kokias tai teritorijas pasibaigus karui.
Iš Smolensko karo Višnioveckis priėjo išvadą apie tai, kad daugelio kazokų formavimas nepatikimas. Putivlio apgulties metu kazokai neklausė jo įsakymų, o kartą paprasčiausiai pabėgo naktį iš stovyklos.
Ūkinė veikla
Kunigaikštis pradeda Zadneprės plačiai suplanuotą kolonizacijos akciją. Iki 1645 metų žmonių skaičius jo valdose išauga 7 kartus (iki 30 000 namų ir 230 000 piliečių). Čia subėgo valstiečiai iš kitapus upės, privilioti žemės gausa ir dvidešimt metų mokesčių lengvatomis. Į kunigaikščio sostinę rinkosi smulki bajorija, kuri užėmė administracines pareigybes kunigaikščio žemėse. Kunigaikštis turėjo vieną iš didžiausių ATR magnatų armijų. Ji sudarė nuo 4 iki 6 tūkstančių karių, o reikalui esant kunigaikštis galėjo išstatyti, pagal skirtingus duomenis, nuo 12 iki 20 tūkstančių ginkluotų žmonių. Nuo Smolensko karo 1632–1633 metais, istoriko Rembrovskio aprašoma, aktyviai formuoja registro kazokų pulkus - 30- ais metais Migrogorodsko ir Černigovo: 40- ais Vinicko, Braclavo, Poltavos, Gadiačsko ir kitus. Jis atnešė į tas žemes tvarką. Buvo pačiu didžiausiu žemvaldžiu, 1646 m. Ukrainoje turėjo 230 tūkstančius žmonių.
Michailas Grušovskis rašė, kad Višnioveckių latifundija (žemės nuosavybė) buvo pati didžiausia „ne tik Ukrainoje ir Lenkijoje, bet, galimai, ir visoje Europoje“. Ji prisideda prie vietos valdžios plitimo - gauna Magdeburgo teises ir miesto statusą Kubnai, Poltava, Piriatinas. Jo valdas Lenkijos mokslininkas Aleksandras Jablonovskis skaitė ne latifundija, o atskira Uždneprio valstybe.
Mirtis ir palaidojimas
Kronikai mums paliko paskutinės gyvenimo dienos aprašymą. Kaip praneša metraštininkai, paskutinę dieną Jeremijus pavalgė agurkų ir užgėrė juos medumi, o nuo to susirgo ir numirė. Tačiau netgi jo mirties dieną toks paaiškinimas netenkino Lenkijos kariuomenės. Armija įtarė, kad jo mylimą vadą nunuodijo. Siekiant išvengti maišto, buvo atliktas kolektyvinis skrodimas. Skrodimas nepatvirtino versijos dėl nunuodijimo.
Jeremijaus populiarumas ATR buvo toks aukštas, kad tai atsispindėjo jo auklėtinio kunigaikščio Dimitrijaus Jurgio Višnioveckio karjeroje, kuris, nežiūrint į tai, kad visai nebuvo didžiuoju vadu, tapo vis dėl to Karūnos didžiuoju etmonu, ir sūnų - Mykolą Kaributą Višnioveckį išrinktą 1668 metais Lenkijos karaliumi. Konradas T. Nailoras patalpino kunigaikštį Jeremijų į 45 vietą savo žmonių sąraše, kurie daugiausiai nusipelnė Lenkijai (tiesa, daugelio jo veiklos aspektų jis neatsižvelgė, bet pozicija ir taip labai aukšta).
Kalnuotė IV
Kalnuotė IV – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Eitminiškių.
Jurgelionys (Ukmergė)
Jurgelionys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 14 km į pietryčius nuo Lėno, tarp Taujėnų ir Užulėnio–Gružų miškų, prie Strauzgėlės upelio. Praeina vieškelis ..
Šaltiniai
thumb|left|265px|Jurgelionys link pamiškės
Yterzenas
Yterzenas – Vokietijos miestas, esantis Šlėzvigo-Holšteino žemėje, 30 km į šiaurę nuo Hamburgo prie nedidelės Pinnau upės. Maždaug už 6 km teka Elbė. Plotas yra 11,43 km². Apie 17 tūkst. gyventojų. Apylinkėse kalbama savitu vokiečių kalbos dialektu, vadinamu Plattdeutsch.
FC Urania Genève Sport
Ženevos „Urania“ – Šveicarijos futbolo klubas iš Ženevos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1896 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.
Pršybramas
Pršybramas – miestas vakarų Čekijoje, 60 km į pietvakarius nuo Prahos. Yra oro uostas. Išvystyta kalnakasyba. Yra rotušė, kalnakasybos muziejus, piligrimų lankomas kalnas Svatá Hora, XIV a. pilis.
Jusiškis I
Jusiškis I – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 16 km nuo Taujėnų.
Savija
Savija buvo Romos imperijos provincija. Ji įkurta 295 m. valdant imperatoriui Diokletianui. Provincijos sostinė buvo Siskija (dabar Sisakas). Savijos teritorijoje dabar yra Kroatija, Bosnija ir Hercegovina ir Slovėnija.
Vulka Duža
Vulka Duža  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 59 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 20 namų ir 126 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 23 namai ir 145 gyventojai, iš kurių 70 vyrų ir 75 moterys.
Lietuvos krikščionys demokratai
Lietuvos krikščionys demokratai (LKD) – iki 2008 m. Lietuvos dešinioji politinė partija. 2008 m. susijungė su Tėvynės sąjunga ir tapo bendrija, veikiančia jungtinės partijos viduje.
Istorija
Partijos ištakos siekia 1905 m., kuomet įkurta Lietuvių krikščionių demokratų sąjunga, 1917 m. atnaujinusi savo veiklą kaip Lietuvos krikščionių demokratų partija. Ilgą laiką Lietuvos krikščionių demokratų partijos pirmininku buvo tautos švietėjas kunigas Mykolas Krupavičius.
1989 m. vasario 10 d. trylikos asmenų grupė paskelbė pareiškimą, kad nuo 1989 m. vasario 16 d. atgaivina veiklą Lietuvos krikščionių demokratų partija. Iš prieškario krikščionių demokratų partijos veikėjų šį pareiškimą pasirašė Viktoras Keturakis ir Povilas Šilas, taip pat Viktoras Petkus, kun. Edmundas Paulionis, kun. Vincentas Velavičius, kun. Alionidas Budrius, Petras Gražulis, Vytautas Bogušis, Kazimieras Kryževičius, Kazimieras Momkus, kun. Kazimieras Gražulis, Alfredas Macijauskas, Jadvyga Bieliauskienė.
1990 m. vasario 24 d. į Lietuvos Aukščiausiąją Tarybą išrinkti atkurtos Krikščionių demokratų partijos nariai Egidijus Klumbys ir Algirdas Saudargas. Jie 1990 m. kovo 11 d. pasirašė Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo aktą.
Pirmuoju partijos pirmininku buvo išrinktas žymus disidentas Viktoras Petkus. Tačiau dėl asmeninių ambicijų ir tarpusavio nesutarimų netrukus atskilo dalis partijos narių, kurie vadovaujami V. Petkaus, įsteigė naują krikščioniškos pakraipos partiją – Krikščionių demokratų sąjungą (KDS).
Partija toliau plėtėsi, visoje Lietuvoje steigė skyrius, kuopas, rengė konferencijas, suvažiavimus, atkūrė laikraščius „Apžvalga“ ir „Tėvynės sargas“. Daug krikščionių demokratų atstovų buvo išrinkta per 1995 ir 1997 metų savivaldybių rinkimus į savivaldybių tarybas. Kai kuriuose rajonuose LKDP atstovai išrinkti rajonų merais ar jų pavaduotojais.
Tai paskatino Lietuvos krikščionių demokratų partiją ir Krikščionių demokratų sąjungą vėl susijungti. KDS tokį nutarimą priėmė savo suvažiavime 2001 m. balandžio 7 d. LKDP gegužės 12 d. konferencijoje absoliučia balsų dauguma (250 už ir 30 prieš) pirmiausia priėmė nutarimą dėl partijų susijungimo. Po to partija pasivadino „Lietuvos krikščionys demokratai“ (LKD). Tą pačią dieną įvyko LKD ir KDS Jungiamoji konferencija, kurioje abi krikščioniškosios demokratijos partijos susijungė į LKD. Nors faktiškai įvyko dviejų partijų susijungimas pariteto pagrindais, formaliai LKDP tik pakeitė pavadinimą ir po to į ją įsiliejo KDS.
Dalis LKDP narių, nepritarę šiam jungimuisi, susibūrė į Lietuvos krikščioniškosios demokratijos partiją, kurios pirmininku tapo akademikas Zigmas Zinkevičius.
Konferencijoje buvo išrinkti nauji LKD valdymo organai, pirmininku tapo daktaras Kazys Bobelis, pavaduotojais – Algirdas Saudargas ir Eduardas Pabarčius. Sudaryta 12 narių Valdyba, po 6 iš kiekvienos besijungiančios pusės. Valdybos pirmininku išrinktas Petras Gražulis, o jo pavaduotojais – Gražina Paliokienė ir Ignas Vėgėlė.
2004 m. kovo 20 d. įvyko neeilinė LKD Konferencija, kurios metu buvo priimtas LKD Pirmininko dr. Kazio Bobelio atsistatydinimas ir surengti nauji LKD pirmininko rinkimai. Daugumos Konferencijos delegatų sprendimu nauju LKD Pirmininku išrinktas Molėtų rajono savivaldybės meras Valentinas Stundys. P. Gražuliui atsistatydinus iš LKD Valdybos pirmininko posto laikinai valdybos pirmininko pareigas pradėjo eiti Ignas Vėgėlė. Iškart po šių persitvarkymų partijos vadovybė pradėjo ruoštis rinkimams į Europos Parlamentą. Bet struktūriniai pokyčiai vadovybėje įvyko per vėlai – už partiją balsavo tik 30 tūkst. rinkėjų. 2004 m. spalio 10 d. LKD, gavusi tik 1,4 % balsų, nesėkmingai dalyvavo rinkimuose į Lietuvos Respublikos Seimą.
2008 m. balandžio 17 d. partijų suvažiavime Lietuvos krikščionys demokratai (kurių tuo metu buvo apie 4500) susijungė su Tėvynės sąjunga.
Struktūra
Partijoje 12000 narių 58 skyriuose, partijos sudėtyje veikia LKD Politinių kalinių, tremtinių ir partizanų, Kaimo reikalų, Moterų ir Jaunimo sekcijos. Kasdieninius reikalus tvarko Vykdomasis biuras.
Taryba
Konferencijoje išrinkti nariai
Antajus
Egiptiečių mitologijoje Antajus (Anti) – dievas, garbintas Antaeopolyje, šiaurinėje Aukštutinio Egipto dalyje.
Jo kultas siekia antrąją faraonų dinastiją, kurios valdymo metu jau turėjo atsidavusius žynius. Laikui einant pripažintas keltininkų dievu ir vaizduojamas kaip valtyje stovintis sakalas. Antajus siejamas su Horu, kadangi šis buvo dievas sakalas ir jų kulto centrai sutapo.
Antajus pasirodo istorijoje, kuri pasakoja apie tai, kaip Aukštutinis Egiptas nukariauja Žemutinį (kurio globėjas buvo Setas). Šioje istorijoje Setas mėgina įgauti galios įkalbėdamas visus dievus (išskyrus Totą). Setas bijojo Izidės įsikišimo, todėl liepė Antajui neperkelti nieko į salą, kurioje Setas susitiko su kitais dievais. Tačiau Izidė užsimaskuoja senute ir Antajus nesuprasdamas klastos perkelia ją į salą, atsidėkodama Izidė duoda auksinį žiedą. Izidė panaudoja burtus ir pasitarimas sužlunga. Už klaidą Antajų nubaudžia, jam nurėžia kojų pirštus. Skaudžiai nubaustas Antajus, būdamas sakalu negalėjo atsitūpti ir išsilaikyti valtyje.
Žukiškė (Švenčionys)
Žukiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 19 km į rytus nuo Pabradės, 1 km nuo Zalavo, už Meros, Gelednios miškų pakraštyje. Šalia kaimo seniau ėjo geležinkelis Pabradė–Pastovys. Yra sodyba.
Janavas
Janavas – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Kalvarijos, Janavo pelkėje. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,84 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 104,5 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis aukštesnis. Pakrantėse daugiausia plyti dirbami laukai. Į Janavą suteka 3 grioviai. Pietuose išteka upelis link Šešupės.
Janavo ežere sutinkamos į Lietuvos Raudonąją knygą įtrauktos paukščių rūšys – didysis baublys, ūsuotoji zylė, plovinė vištelė.
Prie ežero įsikūrusios gyvenvietės: Mikalauka, Kimšai, Jungėnai.
Leonas Taunys-Kovas
Leonas Taunys (slapyvaris Kovas), g. 1900 m. lapkričio 12 d. Bučiūnų kaime, Pašvitinio valsč., Šiaulių apsk. – 1946 m. lapkričio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos kariuomenės karininkas, kapitonas, pasipriešinimo judėjimo dalyvis.
Biografija
1920 m. baigė gimnazijos 4-ias klases. 1920 m. lapkričio 15 d. buvo pašauktas tarnauti Lietuvos kariuomenėje. 1921 m. gruodžio 18 d. baigė Kauno karo mokyklą. Suteiktas (1921 m. gruodžio 18 d.) pėstininkų leitenanto laipsnis, paskirtas 2-jo pėstininkų DLK Algirdo pulko 5-sios kuopos jaunesniuoju karininku. 1923 m. balandžio 6 d. buvo perkeltas į 1-ją kuopą, o 1924 m. vasario 26 d. buvo perkeltas į mokomąją kuopą jaunesniuoju karininku. 1925 m. sausio 6 d. buvo perkeltas į Karo aviaciją. 1926 m. vasario 16 d. suteiktas aviacijos vyresniojo leitenanto laipsnis. 1926 m. birželio mėn. baigė aviacijos karininkų kursus. 1926 m. liepos 16 d. pirmą kartą skrido savarankiškai. 1926 m. rugsėjo 30 d. buvo perkeltas į 2-ją oro eskadrilę, o 1926 m. lapkričio 1 d. buvo perkeltas į 1-ją naikintuvų eskadrilę. 1927 m. liepos 25 d. baigė aukštojo pilotažo mokymą. 1928 m. spalio 1 d. suteiktas pirmos eilės karo lakūno vardas. Suteiktas Lietuvos prezidento Antano Smetonos 1930 m. lapkričio 23 d. aktu kapitono laipsnis. 1933 m. sausio 30 d. buvo paskirtas eskadrilės technikos karininku. Buvo organizacijos „Geležinis Vilkas“ narys. Dalyvavo 1934 m. birželio 6–7 d. voldemarininkų maište, už tai 1934 m. liepos 9 d. buvo pažemintas pareigose. Nuo 1934 m. liepos 23 d. buvo perkeltas į 3-ją oro eskadrilę karo lakūnu. 1934 m. rugsėjo 29 d. pačiam prašant buvo paleistas į aviacijos karininkų atsargą. Karo aviacijoje skraidė 671 valandą. Dirbo Lietuvos aeroklube instruktoriumi, o nuo 1936 m. lapkričio 28 d. buvo paskirtas aeroklubo sportinės eskadrilės vadu. Sportinėje aviacijoje skraidė 92 valandas.
1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, kurį laiką ėjo Aukštagirio „Dariaus ir Girėno“ sklandymo mokyklos viršininko pareigas. 1941 m. birželio mėn., prasidėjus Vokietijos-Sovietų Sąjungos karui, jis įkalbėjo mokyklos „politruką" neišvežti aviacinės technikos, nes neva rusai greit grįšią atgal ir visa mokyklos aviacijos technika liko Lietuvoje.
Nuo 1941 m. birželio mėn. gyveno ir dirbo uošvio Jono Statkevičiaus 25 ha ūkyje Pasūduonio k. netoli Marijampolės. Aktyviai dalyvavo antinacinėje veikloje.
1945 m. liepos mėn. įsitraukė į partizaninį sąjūdį, dalyvavo kuriant Tauro partizanų apygardą, o 1945 m. liepos 17 d. įsteigus Lietuvos partizanų Tauro apygardos štabą, buvo paskirtas štabo viršininku. 1945 m. rugpjūčio 15 d. steigiamajame suvažiavime buvo išrinktas Tauro apygardos vadu. Buvo sudarytos 5-ios partizanų rinktinės: Stirnos (vėliau Žalgirio), Geležinio Vilko, Vytauto, Perkūno (vėliau Gedimino) ir Patrimpo. Veikė Marijampolės, Vilkaviškio, Šakių, Lazdijų, Kauno ir Alytaus apylinkėse. 1945 m. rugsėjo 16 d. Skardupių kaime, Marijampolės valsčiaus įvykusiame steigiamajame Lietuvos išlaisvinimo komiteto (LIK) posėdyje buvo paskirtas Lietuvos išlaisvinimo komiteto (LIK) pirmininko pulkininko Liudo Bartusevičiaus (Luobo) pirmuoju pavaduotoju. Palaikė ryšius su Kauno bei Panevėžio pogrindžio vadovais.
Po 1945 m. spalio 21 d. Skardupių klebonijoje įvykusio paskutinio Lietuvos išlaisvinimo komiteto (LIK’o) posėdžio, 1945 m. spalio 22-osios rytą, apsupus uošvio Jono Statkevičiaus sodybą, Pasūduonio kaime, netoli Marijampolės, buvo areštuotas. Kalėjo Marijampolės NKVD 6-jame kalėjime. Tardė NKVD generolas-leitenantas Liubyj ir NKVD generolas-majoras Bartašiūnas. 1945 m. lapkričio 6 d. pervežtas į NKGB Vilniaus vidaus kalėjimą ir žiauriai tardytas, kartais net po keliolika valandų, dieną ir naktį. Tardymo byla Nr. 5756 buvo baigta 1946 m. balandžio 2 d. Uždaras Lietuvos SSR NKVD kariuomenės tribunolo teismo posėdis Vilniuje 1946 m. liepos 20–22 d. nuteisė sušaudyti. 1946 m. liepos 23 d. buvo perkeltas į MVD 1-ąjį kalėjimą (dabar Lukiškių). Nuosprendis įvykdytas 1946 m. lapkričio 26 d. Lukiškių kalėjime. Nustatyta, kad jo kūnas buvo užkastas buvusio Tuskulėnų dvaro parko teritorijoje, bendrame kape. Atkūrus nepriklausomybę, 1998 m. lapkričio 18 d. palaikai aptikti Tuskulėnų kapavietėje. Palaikai buvo indentifikuoti ir patalpinti į Tuskulėnų memorialo kolumbariumą. 2000 m. kovo 31d. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu suteiktas pulkininko laipsnis (po mirties).
Artūras Račas
Artūras Račas (g. 1965 m. rugpjūčio 26 d. Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistas, politikos apžvalgininkas, tinklaraštininkas.
Ignotas
Ignotas:
Artūras Račas
Biografija
Baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.
1991–1993 m. LR AT pirmininko pavaduotojo Česlovo Stankevičiaus padėjėjas, LR Seimo darbuotojas. 1993–1998 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ politikos skyriaus reporteris-apžvalgininkas; daugiausia rašė politinių partijų veiklos, šalies vidaus politikos, Lietuvos santykių su Europos Sąjunga bei NATO klausimais. Vadovavo naujienų portalui TVNET (Latvija), Lietuvos televizijos Naujienų tarnybai. 1998–2008 m. naujienų agentūros AFP (Prancūzija) korespondentas Lietuvoje.
Ignotas
Vardas:
Artūras Račas
Biografija
2001–2008 m. naujienų agentūros „Baltic News Service“ (BNS) Verslo naujienų skyriaus vadovas, 2008–2013 m. vyr. redaktorius ir direktorius. 2007 m. anglų kalba Latvijoje leidžiamo savaitraščio „The Baltic Times“ korespondentas Lietuvoje. Nuo 2008 m. birželio mėn. tinklaraštininkas. 2009–2012 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos tarybos narys. Nuo 2013 m. rugsėjo mėn. VU Komunikacijos fakulteto verslo žurnalistikos dėstytojas. Nuo 2014 m. gruodžio mėn. naujienų portalo „Faktai.lt“ vyr. redaktorius ir šį portalą valdančios UAB „Faktai LT“ direktorius.
Ignotas
Pavardė:
Filmas:
Artūras Račas
Biografija
Transparency International Lietuvos skyriaus valdybos narys, aktyvus piliečių iniciatyvos, kritikuojančios VP grupės inicijuotą „LEO LT“ projektą Lietuvoje, dalyvis, iniciatyvinės grupės narys. Rašė komentarus politikos ir verslo temomis dienraščiuose „Lietuvos rytas“, „Respublika“, „Lietuvos žinios“, savaitraštyje „Laikas“, skaitė komentarus radijo stotyse LRT, „Žinių radijas“ ir „Laisvoji banga“. A. Račo komentarus publikuoja naujienų portalai Delfi, alfa.lt, balsas.lt, bernardinai.lt.
2012–2020 m.  vedė ir moderavo (ne kartą minėto VSD ataskaitose   ) rašistinio propagandinio klubo „Format A-3“ renginius bei diskusijas Vilniuje.
Didysis mamutmedis
thumb|left|240px|Žmogus ir „milžinai“ - [[Sekvojų nacionalinis parkas|Sekvojų nacionaliniame parke esančioje milžinų miško giraitėje (Kalifornija)]] thumb|left|240px|Didžiojo mamutmedžio [[Šaka|šakelė ir lapeliai (spygliukai)]] thumb|left|240px|Nesubrendę [[Kankorėžis|kankorėžiai]]
Paplitimas
Savaime auga tik labai nedidelėje teritorijoje – JAV vakaruose, Kalifornijoje esančiuose Siera Nevados kalnuose (daugiausia Karalių kanjono ir Sekvojų nacionaliniuose parkuose). Dabar plačiai auginamas už savaiminio paplitimo arealo ribų, tai Šiaurės Amerikos žemyno š. v. iki pat Kanados Britų Kolumbijos p.v. dalies, pietinėje JAV dalyje, p.r. Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, pietų ir centrinėje Čilėje. Taip pat auginamas ir atšiauresnio klimato Šiaurės Amerikos žemyno rytuose.
Mamutmedžiai gali atlaikyti -31 °C ar net žemesnę temperatūrą, jeigu šaltis tęsiasi neilgai ir aplink medį gausi sniego paklodė. Bet už natūralaus arealo paplitimo ribų, jo lapija gali nukentėti nuo atšiauraus vėjo, taip pat nepakenčia per didelės dirvožemio drėgmės.
Į Europą pirmą kartą mamutmedžius atgabeno 1853 m. rugsėjį, škotas John D. Matthew, kuris surinko nedidelį kiekį sėklų Kalavero giraitėje. Dar didesne mamutmedžių sėklų siuntą tų pačių metų gruodžio mėnesį į Angliją (netoli Ekseterio) atgabeno William Lobb, kuris taip pat sėklas buvo surinkęs toje pačioje Kalavero giraitėje. Vėliau šios siuntos sėklos buvo plačiai išplatintos Europoje. Nuo mamutmedžių atradimo iki šių dienų buvo išvesta daug sukultūrintų šio medžio veislių, ypač Europoje.
Lietuvoje
Nepaisant kad didiesiems mamutmedžiams Lietuvos klimatas yra atšiaurus, per žiemos sezoną medeliai apšąla, bet pavienių entuziastų dėka jie bandomi auginti ir Lietuvoje. Kad nenušaltų, žiemą ypač jaunus medelius būtina pridengti.
Požymiai
Didžiųjų mamutmedžių žievė plaušuota, stora (iki 90 cm) ir tai turi didelę reikšmę medžiui apsisaugojant nuo ugnies. Lapeliai 3-6 mm ilgio, amžinai žaliuojantys. Kankorėžiai 4-7 cm ilgio, subręsta per 18-20 mėnesių, nors paprastai jie išlieka žali iki 20 metų. Kankorėžyje būna apie 230 sėklų. Jos tamsiai rudos, 4–5 mm ilgio ir 1 mm pločio su 1 mm pločio geltonai rudu sparneliu kiekvienoje sėklos pusėje. Kartais sėklos ima kristi, kada vėlai vasarą nuo karščio kankorėžių lukštai (žvynai) ima trauktis, nors paprastai sėklos iškrenta, kada kankorėžis džiūva nuo ugnies karščio arba buna pažeistas vabzdžių.
Matmenys
Vidutinis subrendusio medžio aukštis 50-85 m, kamieno skersmuo iki 6-8 m.
Amžius
Tai vieni ilgiausiai gyvenančių medžių Žemėje. „Muir Snag“ medis yra seniausias, jis žaliuoja 3266 metų, kurio amžius oficialiai nustatytas pagal medžio rieves.
Pavadinimas ir sinonimai
Lotynų kalboje turi šiuos sinonimus :
Anglų kalboje didysis mamutmedis be dažniausiai naudojamo Giant sequoia, turi ir šiuos pavadinimus: Giant redwood, Sierra redwood, Sierran redwood, Wellingtonia}})
Richie Hawtin
Ričardas „Ričy“ Hautinas (g. 1970 m. birželio 4 d.) – Anglijoje gimęs kanadietis elektronikos muzikantas ir didžėjus. Vienas iš antrosios Detroito techno muzikos „Detroit techno“ bangos narių XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje ir nuo tada minimaliosios techno muzikos žanro „Minimal techno“ lyderis. Geriausiai žinomas dėl savo pseudonimu „Plastikman“ Ibisoje ir visame pasaulyje atliktų kūrinių ir pasirodymų serijos „Enter“.
R. Hautinas groja techno setus kompiuteriais ir kitokia specialia įranga. 1990 m. gegužės mėn. su techno muzikos bendražygiu John Acquaviva įkūrė įrašų kompaniją „Plus 8“. Kompanijos pavadinimas kilo iš vieno vinilinių plokštelių grotuvo parametro. 1998 m. įkūrė kitą įrašų kompanija „M_nus Records“. 2012 m. vasarą debiutavo su savo pasirodymų serija „Enter“ Ibisos klube „Space“.
Vyner Noištatas
Vyner Noištatas – miestas rytinėje Austrijos dalyje, netoli Burgenlando žemės sienos.
Istorija
Dabar čia steigiamas modernus pramonės ir technologijų centras – Civitas Nova („naujasis miestas“).
Jusiškis II
Jusiškis II – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 15 km nuo Taujėnų.
Jednota Kosice
Jednota Košice vadinosi du Slovakijos futbolo klubai:
Suomijos futbolo varžybos 1974 m.
Suomijos futbolo varžybos 1974 m.
Frank-Walter Steinmeier
Frankas Valteris Štainmajeris (g. 1956 m. sausio 5 d.) – vokiečių teisininkas, politikas, buvęs Vokietijos užsienio reikalų ministras, Bundestago narys. Šiuo metu – Vokietijos prezidentas.
Biografija
1982 m. išlaikė pirmąjį, o 1986 m. – antrąjį valstybinį teisės egzaminą. Gyseno universiteto Viešosios teisės ir politikos mokslų katedros mokslinis bendradarbis. 1991 metais apgynė disertaciją tema „Valstybinės intervencijos, siekiant išvengti ir pašalinti benamystę, tradicija ir perspektyvos“, teisės mokslų daktaras.
Nuo 1991 m. Žemutinės Saksonijos valstybės kanceliarijos referentas medijų teisės ir medijų politikos klausimais. Nuo 1993 m. tuometinio federalinės žemės ministro pirmininko Gerhardo Šrėderio biuro vadovas, nuo 1994 m. Politikos, sričių koordinavimo bei planavimo gairių departamento vadovas. Nuo 2005 m. Vokietijos užsienio reikalų ministras Angela Merkel vyriausybėje. Dalyvavo Vokietijai padedant išspręsti Gruzijos ir nuo jos atsiskirti siekiančios Abchazijos konfliktą (vieną iš pavojingiausių ir sunkiausiai valdomų krizių buvusios Sovietų Sąjungos erdvėje), lankėsi Gruzijoje bei Rusijoje. Nuo 2007 m. Vokietijos vicekancleris, nuo 2009 m. rugsėjo 29 SPD frakcijos Bundestage pirmininkas, Bundestago opozicijos lyderis.
Nuo 2007 m. vienas iš trijų Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) federalinio pirmininko pavaduotojų. 2008 m. Steinmeier buvo SPD kandidatas į kanclerio postą Bundestago rinkimų 2009 m. metu.
Vedęs (1995 m.); žmona Elke Büdenbender, administracinio teismo teisėja (buvusi teisės bendramokslė), turi dukrą.
2017 m. kovo 19 d. pradėjo eiti Vokietijos prezidento pareigas.
Baltijos šalyse
2007 m. liepą su kultūros misija lankėsi visose Baltijos šalyse. Jį lydėjo iškilūs vokiečių kultūros veikėjai (rašytojas Sten Nadolny, Vokietijoje gyvenantis ir dirbantis lietuvių kultūros veikėjas violončelininkas Davidas Geringas, teisės istorikas Joachim Tauber ir kiti), gausybė Vakarų Europos žurnalistų. Apsilankė Vilniuje, XI tarptautiniame Tomo Mano festivalyje (Nida), kuriame pasakė sveikinimo kalbą. Nidoje jį užklupusiems vokiečių turistams šypsodamasis ir pokštaudamas dalijo autografus.
Reketijos ežeras
Reketijos ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 5 km į pietryčius nuo Liubavo, 1,7 km nuo Lenkijos sienos. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,03 km, plotis iki 0,61 km. Altitudė 139,3 m. Krantuose yra terasos, kranto linija vingiuota. Apyežerėje plyti dirbami laukai. Dugnas dengiamas molio. Šiaurės vakaruose iš ežero išteka Šelmentos intakas Reketija (Šešupės baseinas).
Prie ežero įsikūrę Kovų ir Reketijos kaimai, kaimo turizmo sodyba.
Spalvinis elementų kodas
Spalvinis elementų kodas – sutartinė spalvomis paremta rezistorių, kondensatorių ir indukcinių ričių pagrindinių parametrų žymėjimo sistema.
Reketijos ežeras
Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio reketis („šakotas medis; vandens žolė, dumbliai“).
Spalvinis elementų kodas
Rezistorių žymėjimas
+- - - - - - - - - - - - -+     |AA  BB  CC  DD           | ---|AA BB  CC  DD           |--- |AA BB  CC  DD           | +- - - - - - - - - - - - -+ thumb|right|400px|Trijų arba keturių žymių sistema pažymėti rezistoriai čia:
Kodų reikšmės
Spalvinių kodų reikšmės (pagal EIA-RS-279) yra tokios:
Kondensatorių ir ričių žymėjimas
Žymint kondensatorių talpą, talpumo vienetu laikomas pikofaradas (pF), taigi pažymėtas geltona – violetine – raudona kondensatorius yra 4700 pikofaradų talpos. Ritėms induktyvumo vienetu laikomas mikrohenris (μH).
Penkių arba šešių ženklų sistema
+- - - - - - - - - - - - - -+     |AA  BB  CC  DD  EE  FF     | ---|AA BB  CC  DD  EE  FF     |--- |AA BB  CC  DD  EE  FF     | +- - - - - - - - - - - - - -+
thumb|right|400px|Penkių arba šešių žymių sistema pažymėti rezistoriai
Spalvų reikšmės yra tokios:
Kablelis
Kai kada (dažniausiai žymint ričių induktyvumą) tarp skaitmenų dedamas kablelis. Kablelis vaizduojamas plonesne sidabrine ar auksine spalvomis. Kadangi šios spalvos skaitmenims nenaudojamos, kablelį lengva atpažinti. Pavyzdžiui, ritė su raudona, auksine ir violetine žymėmis turi 2,7 μH induktyvumą.
Pavyzdžiai
Rezistorius, pažymėtas geltona – violetine – raudona – auksine spalvomis:
Ritė, turinti platų sidabrinį ir po jo sekančius rudą, juodą ir du raudonus žiedus:
turi 1000 μH (vienas milihenris) ± 2 % induktyvumą.
Ritė, turinti platų sidabrinį ir po jo sekančius mėlyną, auksinį, pilką ir dar vieną auksinį žiedus:
turi 6,8 ± 5 % μH induktyvumą.
Nuorodos
受動素子
Kalnuotė V
Kalnuotė V – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Eitminiškių.
Pavelas Armandas
Pavelas Armandas (,, 1902 m. balandžio 23 m. Puškinas, Rusijos imperija – 1964 m. rugpjūčio 16 d. Ryga) – latvių kino režisierius, kompozitorius, poetas, scenaristas.
Biografija
1927 m. baigęs B. Čaikovskio kino kursus Maskvoje dirbo scenaristu ir režisieriumi Rusijoje, Armėnijoje, statė mokslo populiarinimo filmus. Nuo 1954 m. Rygos kino studijos režisierius.
Vergilijus
Publijus Vergilijus Maronas (žinomas kaip Vergilijus, 70 m. pr. m. e. Italijos šiaurėje, netoli Mantujos miesto – 19 m. pr. m. e.) – žymiausias romėnų rašytojas.
Valstiečio sūnus Vergilijus gimė 70 m. pr. m. e. Vergilijus rašė lėtai, apgalvodamas kiekvieną eilutę ir paliko 3 kūrinius, iš kurių svarbiausias yra herojinis epas „Eneida”. Visą gyvenimą jis domėjosi graikų filosofų teorijomis ir svajojo, parašęs šią poemą, daugiau nieko nebekurti, o atsidėti filosofijai. Bet parašęs „Eneidą”, bet dar jos neišleidęs, Vergilijus išvyko į kelionę po Graikiją, kur, apžiūrėdamas vieno miesto griuvėsius, susirgo. Pargabentas į Italiją, jis 19 m. pr. m. e. mirė uoste, vos tik išneštas iš laivo.
Jurbarko miesto seniūnija
Jurbarko miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Jurbarko rajono savivaldybėje, apimantis tik Jurbarko miestą.
Istorija
LDK laikais Jurbarko seniūnija buvo vidurio ir pietų Lietuvoje. Jai priklausė ne tik Jurbarko apylinkės, bet žemės į vakarus (net už Pagėgių) ir į pietus (iki Virbalio) nuo Jurbarko. Seniūnija minima nuo XV a. vidurio.
Seniūnai
thumb|Cecilija Renata Habsburgaitė (1611–1643), karaliaus [[Vladislovas IV|Vladislovo IV žmona, buvusi Jurbarko seniūnijos valdytoja.]]
Vulka Mala (Mazovijos Vysokio apskritis)
Vulka Mala  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 8 namai ir 46 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 10 namų ir 75 gyventojai, iš kurių 36 vyrai ir 39 moterys.
Leonas Braziulis
Biografija
1963 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.
1963–1994 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos laiškų ir masinio darbo informacijos ir sporto skyrių literatūrinis darbuotojas, sporto, informacijos bei kultūros skyrių vedėjas, atsakingasis sekretorius ir redaktoriaus pavaduotojas bei atsakingasis sekretorius–redaktoriaus pavaduotojas. 1994–1995 m. dienraščio „Lietuva“ atsakingasis sekretorius, 1995 m. rugpjūčio–spalio mėn. dienraščio „Diena“ atsakingasis sekretorius. Nuo 1995 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ priedo „Sostinė“ atsakingasis sekretorius, 1997–2005 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas. Daugiausia rašo sporto, automobilizmo, etnokultūros, kraštotyros bei gamtosaugos temomis.
Mašinistas (filmas)
Mašinistas  – 2004 m. pasirodęs ispanų psichologinis trileris anglų kalba. Filmo režisierius – Brad Anderson, scenarijaus autorius – Scott Kosar. Pagrindinius vaidmenis atlieka Christian Bale, Jennifer Jason Leigh, John Sharian, Aitana Sánchez-Gijón bei Michael Ironside.
Siužetas
Trevoras Reznikas (vaidina Christian Bale) yra mechanikas, jau metus kenčiantis nuo nuolatinės nemigos, dėl kurios neteko itin daug svorio. Dėl nerimą keliančios jo išvaizdos ir keisto elgesio bendradarbiai ima Rezniko šalintis. Reznikas įsivelia į nelaimingą atsitikimą, dėl kurio jo kolega Mileris (Michael Ironside) praranda kairę ranką. Tai lemia priešišką bendradarbių nusiteikimą Rezniko atžvilgiu. Trevoras, kurio dėmesį išblaškė nepažįstamas kolega Aivenas (John Sharian), laikomas šio nelaimingo atsitikimo kaltininku. Tačiau gamykloje niekas Aiveno nepažįsta, nėra jokių įrašų, liudijančių, kad gamykloje dirba toks asmuo. Ramybę Trevoras randa tik prostitutės Stivi (Jennifer Jason Leigh), pradedančios jausti jam nuoširdžius jausmus, glėbyje ar vakarieniaudamas oro uosto padavėjos Marijos (Aitana Sánchez-Gijón) kompanijoje. Čia jis praleidžia daugybę bemiegių naktų.
Trevorą persekioja vis pasikartojančių vaizdinių momentai, kasdieniai daiktai įgyja grėsmingą aurą (pvz., automobilio cigarečių degiklis). Ant šaldytuvo pasirodo mįslingi plėšomi lapeliai, vaizduojantys kartuvių žaidimą. Šie incidentai dar labiau sustiprina Trevoro paranoją. Nepaisant to, jis nedrąsiai pamėgina užmegzti romantinius santykius su Marija. Jie susitinka atrakcionų parke. Trevorui drauge su Nikolasu bevažiuojant trasa „Route 666“ su groteskiškais vaizdais, dėl blykčiojančių šviesų berniukas patiria epilepsijos priepuolį.
Trevoras praranda sveiką nuovoką ir ima įtarti, jog keisti gyvenimo įvykiai yra suderintas bandymas išvesti jį iš proto. Tokia idėja išsirutulioja dėl kai kurių smulkių įvykių. Aivenui trumpam bare palikus piniginę, Trevoras joje aptinka nuotrauką, kurioje matyti Aivenas žvejojąs su Reinoldsu – vienu iš Trevoro bendradarbių. Nutikimas darbe, per kurį Trevoras vos nepraranda rankos, sukelia įsiūtį ant kolegų, dėl to Trevoras iškart atleidžiamas. Vis labiau išsiblaškęs ir atitolęs, Trevoras pamiršta sumokėti už komunalines paslaugas, todėl jo būstui išjungiama elektra. Iš šaldiklio ima veržtis tamsus, lipnus skystis. Galiausiai ant šaldytuvo durelių atsiranda šio kraują primenančio skysčio ruožai.
Po kelių nesėkmingų bandymų susitikti su Aivenu, Trevoras pamėgina jį susekti pagal automobilio numerius. Trevoras seka Aiveno automobilį ir suspėja perskaityti automobilio numerius, prieš išsenkant kurui. Po to, kai Motorinių transporto priemonių departamento darbuotojas atsisako atskleisti asmeninę informaciją, nebent būtų įvykęs nusikaltimas, Trevoras išbėga priešais automobilį ir yra partrenkiamas. Taip jis siekia melagingai apkaltinti Aiveną pasišalinimu iš įvykio vietos. Užpildęs policijos protokolą, jame nurodydamas Aiveno automobilio numerius, Trevoras lieka apstulbintas, tyrėjui pranešus, kad automobilis priklauso pačiam Trevorui. Būtent Trevoras prieš metus buvo pranešęs apie šio automobilio sudaužymą. Trevorui sėkmingai pasprukus nuo policininkų, jis nuvyksta pas Stivi, kuri jį nuprausia ir suranda drabužius. Stivi namuose Trevoras aptinka tą pačią nuotrauką, dabar įrėmintą, kurioje matyti, kaip Aivenas žvejoja su Reinoldsu. Stivi apkaltinama susimokius prieš Trevorą. Ji sutrinka, teigia, kad nuotraukoje kartu su Reinoldsu užfiksuotas pats Trevoras, o ne Aivenas, tačiau Trevoras atsisako į nuotrauką pažvelgti. Po trumpo, smarkaus apsižodžiavimo Trevoras yra išmetamas iš Stivi namų. Tuomet, ieškodamas paguodos, jis vėl nuvyksta vakarieniauti oro uoste. Čia jis Marijos neberanda. Nepažįstama padavėja tvirtina, kad jokia Marija čia nėra dirbusi ir kad būtent ji ištisus metus kasdien aptarnaudavo Trevorą, šiam nepratariant nė žodžio.
Filmo kulminacijoje Trevoras stebi, kaip Aivenas nusiveda Nikolasą, kuris, panašu, yra pagrobtas, į Trevoro būstą. Baimindamasis blogiausio, Trevoras įslenka vidun. Nikolaso niekur nematyti, jis neatsiliepia į Trevoro šauksmus. Aivenas aptinkamas vonios kambaryje, Trevoras jo paklausia, ką šis padaręs Nikolasui. Po grumtynių Trevorui galiausiai pavyksta Aiveną nužudyti. Tuomet jis skubiai atitraukia vonios užuolaidą, tikėdamasis pamatyti Nikolaso kūną, tačiau vonia pasirodo esanti tuščia. Tada Trevoras nueina prie šaldytuvo, kurį atidaręs teranda pūvančią žuvį ir kitus sugedusius produktus. Tuomet jo mintys nukrypsta prie nuotraukos, kurioje, kaip buvo teigusi Stivi, matyti jaunesnis, sveikesnis Trevoras, stovintis šalia Reinoldso. Aiveno ten niekad nebuvo, visa tai tebuvo Trevoro haliucinacijų dalis.
Paskui sugrįžtama į sceną, jau rodytą filmo įžangoje. Trevoras mėgina, įmesdamas į vandenyną, atsikratyti lavonu (manytina, kad Aiveno), susuktu į kilimą. Kilimui išsivyniojus, paaiškėja, jog jokio kūno nebuvo. Aivenas, toks pat gyvas, kaip ir iki tol, matyti belaikąs žibintą ir besijuokiantis. Trevoras, staiga vėl atsidūręs namie, žiūri į savo atvaizdą veidrodyje ir kartoja: „Aš žinau, kas tu esi“. Tuomet jis prisimena, kad prieš metus pats pabėgo iš įvykio vietos, partrenkęs ir mirtinai sužalojęs berniuką, kuris atrodė taip pat, kaip Nikolasas. Tada Trevoras trumpam buvo nukreipęs dėmesį nuo kelio, kad pasinaudotų cigarečių degikliu. Įvykio vietoje buvo ir berniuko mama, kuri Trevoro fantazijose virto padavėja Marija. Kaltės jausmas dėl šio įvykio buvo giluminė Trevorą kamavusios nemigos priežastis. Trevoras lapelyje su kartuvių žaidimu įrašo trūkstamas raides, iš kurių susideda žodis killer („žudikas“).
Atgavęs giliai užslopintus prisiminimus, Trevoras kurį laiką svarsto apie galimybę vykti į oro uostą ir pasprukti. Vis dėlto jis nuvyksta į policiją, lydimas tam pritariančio, bet nebylaus Aiveno, kuris galiausiai atsisveikina, stovėdamas lauke. Policijos nuovadoje Trevoras prisipažįsta pabėgęs iš įvykio vietos. Du policijos pareigūnai nuveda jį į kamerą, kur Trevoras pareiškia ketinąs pamiegoti. Tai jam ir pavyksta padaryti pirmąkart per metus.
Filmo kūrimas
Aktorius Christian Bale keturis mėnesius prieš filmavimą badavo, nes jo vaidinamas veikėjas turėjo atrodyti ypač liesas. Tvirtinama, esą aktoriaus dienos racioną sudarė juodos kavos be cukraus puodelis ir obuolys ar tuno skardinė (apie 55–260 kalorijų). Pagal DVD komentarus, Ch. Bale prarado 28 kg, taip sumažindamas savo svorį iki 54 kg. Nors Ch. Bale norėjo pasiekti 45 kg, filmo kūrėjai su tuo nesutiko, baimindamiesi grėsmės sveikatai. Vėliau Ch. Bale ne tik atgavo prarastą svorį, besiruošdamas vaidmeniui filme „Betmenas: pradžia“, bet dar ir priaugo 27 kg, tinkamai maitindamasis bei treniruodamasis.
Režisierius Brad Anderson filmavimo metu susižeidė nugarą, todėl didžiąją filmo dalį režisavo gulėdamas.
Įtaka
Vardą Trevor Reznik inspiravo industrinio roko grupės Nine Inch Nails įkūrėjas Trent Reznor. Originalaus scenarijaus pirmame puslapyje buvo vienos iš šios grupės dainų žodžiai.
Visgi didžiausią literatūrinę įtaką turėjo rusų novelistas F. Dostojevskis. DVD komentaruose Scott Kosar tvirtina, kad vienas iš įkvėpimo šaltinių buvo šio rusų rašytojo apysaka „Antrininkas“. Viename iš filmo epizodų matyti, kaip Trevoras skaito romaną „Idiotas“, o bevažiuojant „Route 666“ trasa pastebimas užrašas „Nusikaltimas ir bausmė“. Romane „Broliai Karamazovai“ veikėjas, kuriam pasivaidena, esą jį aplankęs velnias, yra vardu Ivanas.
Įvertinimas
„Mašinistas“ sulaukė palankių kritikų įvertinimų. Pagal „Rotten Tomatoes“ svetainę, 76 % iš 138 kritikų vertinimų buvo teigiami.
Roger Ebert („Chicago Sun Times“) įvertino filmą trimis žvaigždutėmis iš 4, teigdamas: „Režisierius Brad Anderson, dirbdamas pagal Scott Kosar scenarijų, siekia perteikti dvasinę būseną, o tai jam ir Bale pavyksta su šiurpinamu įspūdingumu“.
Purpose
„Purpose“ susilaukė daugiausiai teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmą savaitę vien JAV pardavus 649 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoe „Billboard 200“ reitingo vietoje. Taip pat albumas debiutavo antroje vietoje Jungtinėje Karalystėje, kur nusileido grupės „One Direction“ albumui „Made in the A.M.“.
Bumdeido departamentas
Bumdeido departamentas yra vienas iš penkių Mauritanijos Asabos vilajoje esančių departamentų. Administracinis centras – Bumdeidas.
2000 m. Bumdeido departamente gyveno 8 704 gyventojų (4 328 vyrų ir 4 376 moterų).
Václav Havel
Vaclavas Havelas (g. 1936 m. spalio 5 d. Prahoje – m. 2011 m. gruodžio 18 d.) – Čekijos dramaturgas, eseistas, poetas, filosofas, disidentas ir politikas.
Biografija
V. Havelas gimė turtingoje šeimoje, kuri neteko beveik viso turto per komunistų 1948 metais įvykdytą nacionalizaciją. V. Havelui nebuvo leista studijuoti, todėl jis mokėsi vakarinėje mokykloje ir pradėjo dirbti teatre kaip scenos darbininkas. Prahos pavasario metu jis kovojo už demokratinę visuomenę.
1989–1993 m. pirmas demokratiškai išrinktas Čekoslovakijos prezidentas. Kaip prezidentas jis prižiūrėjo šalies perėjimą prie demokratijos ir laisvosios rinkos ekonomikos, taip pat – taikų Čekoslovakijos skilimą 1993 m. į Čekiją ir Slovakiją. Buvo taip pat pirmas Čekijos Respublikos prezidentas.
V. Havelas iš prezidento posto pasitraukė 2003 m. – praėjus 10-čiai metų po Čekoslovakijos subyrėjimo ir vos keli mėnesiai prieš Čekijos ir Slovakijos įstojimą į Europos Sąjungą (ES). Jam priskiriami nuopelnai dėl sąlygų Čekijos stojimui parengimo, be to, jis buvo prezidentas, kai šalis 1999 m. įstojo į NATO.
Moto
„Tiesa ir meilė turi įveikti melą ir neapykantą“, – kartą pasakė V. Havelas. Tie žodžiai tapo jo revoliuciniu moto, pagal kurį jis, kaip pats sakė, visuomet stengdavosi gyventi.
Apdovanojimai
V. Havelas kelis kartus buvo nominuotas Nobelio taikos premijai ir atsiėmė dešimtis kitų garbingų pasaulinės reikšmės apdovanojimų.
thumb|left|Václav Havel (2010 m.)
Ferrari F2012
Ferrari F2012 – Formulės 1 automobilis, naudojamas Scuderia Ferrari ekipos 2012 m. sezone. F2012 buvo pristatytas 2012 m. vasario 3 d. ekipos bazėje Maranele. F2012 debiutavo trasoje priešsezoniniuose bandymuose Jerezo trasoje.
Formulės 1 rezultatai
(Paryškintos pole pozicijos; pakreipti greičiausi ratai) * Sezonas vyksta.
Vakarų Naujoji Gvinėja
Vakarų Naujoji Gvinėja, Vakarų Papua (Indonezijoje dar vadinama Irian Džaja) yra Indonezijai priklausanti vakarinė Naujosios Gvinėjos (Papua) salos dalis. Rytinė salos dalis priklauso Papua Naujajai Gvinėjai. Susideda iš dviejų Indonezijos provincijų – Papua ir Vakarų Papua. Nuo 1969 m. esanti Indonezijos dalimi, vakarinė Naujosios Gvinėjos dalis anksčiau vadinta Nyderlandų Naująja Gvinėja ir Vakarų Irianu, o 1973-2000 m. – Irian Džaja.
Vakarų Naujosios Gvinėjos teritoriją Indonezija aneksavo 1969 m. remdamasi Laisvo pasirinkimo aktu, kurio teisėtumas nėra visuotinai pripažįstamas.
Istorija
Papuasai, melaneziečių kilmės tauta, šioje saloje gyvena jau 40 000 metų. XVI-XVII a Vakarų Papua teritorijos, vadinamos Irian, buvo atrastos Malajų salyno tautų ir užmegzta aktyvi prekyba su vietinėmis gentimis. Ypač šiomis teritorijomis domėjosi Molukų konfederacija, kuri čia vykdė intensyvią kolonizaciją. Irian buvo įtraukta į Molukų prekybos tinklą ir tiekė rojaus paukščių plunksnas bei tam tikrų medžių žievę, naudojamą medicinoje.
Nors 1660 m. Nyderlandų Ost-Indijos kompanija bandė užimti salą, bet nepavyko. 1828 rugpjūčio 24 olandai galiausiai okupavo vakarinę salos dalį, kurią nuo rytinės skiria 141-asis rytų meridianas. 1885 ir 1895 metais Jungtinė Karalystė ir Vokietija, kurioms tuomet priklausė rytinė salos dalis, pripažino olandų teisę į vakarinę dalį.
Antrojo pasaulinio karo metu salą užėmė Japonija, tačiau 1944 m. sąjungininkai juos iš ten išvijo. Vakarinė salos dalis vėl atiteko olandams. Nors 1949 m. Nyderlandai pripažino Indonezijos nepriklausomybę, tačiau Vakarinė Papua salos dalis liko Nyderlandams. Vakarų Papua 1952 m. gavo savivaldos statusą, o 1961 m. jos parlamentas su Nyderlandų vyriausybe sutarė, kad šalis 1970 m. gaus nepriklausomybę. Tačiau 1962 m. Indonezija pareiškė pretenzijas į Vakarų Papua, ir iniciatyvos derybose ėmėsi JTO, 1962 spalio 1 laikinai perimusios Vakarų Papua valdžią. Tačiau jau 1963 gegužės 1 Vakarų Papua suverenumą perėmė Indonezija, kuri davė savo pavadinimą – Irian Barat (Vakarų Irianas; Irian yra indonezietiškas Naujosios Gvinėjos pavadinimas).
Siekdami išstumti vietinius papuasus, indoneziečiai pradėjo kitų Indonezijos salų gyventojus keldinti į Vakarų Papua: iš 700 000 papuasų dabar belikę 400 000, tuo tarpu iš Indonezijos čia persikėlė 800 000 žmonių. Indonezija tai vadina transmigracijos politika. Nors 1971 m. ir buvo paskelbta Vakarų Papua nepriklausomybė, tačiau Indonezija jos nepripažino. 1973 m. pavadinta Irian Džaja (indonezietiškai Irian Jaya reiškia nugalėtojų Naujoji Gvinėja). 2000 m. pakartotinai buvo paskelbta nepriklausomybė, ir vėl nepripažinta. 2001 sausio 1 suteikta vidinė autonomija, 2002 sausio 7 pervadinta Papua. 2003 m. atskirta provincija Vakarų Irian Džaja, taip pažeidžiant suteiktą Vakarų Papua autonomiją.
Call of Duty (serija)
thumb|right|256px|Oficialus serijos logotipas Call of Duty – pirmojo asmens bei trečiojo asmens šaudyklių serija, sukurta Beno Chichoskio. Skirta Microsoft Windows, Mac OS X operacinėms sistemoms, Nintendo DS, Nintendo GameCube, Nokia N-Gage, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation 4, PlayStation Portable, PlayStation Vita, Wii, Wii U, Xbox, Xbox 360, Xbox One žaidimų konsolėms ir iOS, Android, BlackBerry mobiliesiems telefonams. Daugiausia žaidimo veiksmas vyksta Antrojo pasaulinio karo metais, tačiau „Call of Duty 4: Modern Warfare“, „Call of Duty: Modern Warfare 2“ ir „Call of Duty: Modern Warfare 3“ vyksta moderniaisiais laikais, o „Call of Duty: Black Ops“ ir „Black Ops II“ – Šaltojo karo metu.
„Call of Duty“ žaidimai priklauso bendrovei „Activision“, kuri taip pat juos ir platina. Mac sistemai leidžia „Aspyr Media“. Žaidimų seriją daugiausia kuria dvi įmonės, „Infinity Ward“, „Treyarch“ ir „Sledgehammer Games“, taip pat „Gray Matter Interactive“, „Spark Unlimited“, „Pi Studios“, „Amaze Entertainment“, „Rebellion Developments“ bei „n-Space“. Serijos naudoti žaidimo varikliai: id Tech 3, Treyarch NGL ir IW engine. Taip pat kelios kompanijos yra išleidusios kortų žaidimą, komiksus ir kt.
2016 m. vasario mėn. duomenimis, „Call Of Duty“ serijos žaidimų jau parduota daugiau nei 250 mln. vienetų, o pajamos iš žaidimų siekia daugiau kaip 15 mlrd. JAV dolerių.
Pagrindiniai
{|