cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kanapių aliejus
Kanapių aliejus gaminamas iš įvairių kanapių Cannabis sativa formų, kurios neturi didesnių kiekių tetrahidrokanabinolio (tai psichoaktyvi medžiaga, esanti kanapių augaluose). Prieš spaudžiant aliejų sėklos išvalomos nuo priemaišų iki 99,99% švarumo. Pačiose kanapių sėklose THC nėra, tad į aliejų THC papuola iš kitų kanapių augalo dalių, kurios įsimaišo į sėklas. Šiuolaikinėje kanapių aliejaus gamyboje, ypač Kanadoje, THC kiekis nuo 1998 m. žymiai sumažintas. Imant Kanados gamybos kanapių aliejaus mėginius aptikta, kad THC kiekis paprastai mažesnis nei aptikimo riba (4 dalys iš milijono, kitaip 4 mg/kg). Teisiškai Kanadoje leista THX kiekio riba maisto produktuose yra 10 dalių iš milijono. Kai kuriose Europos šalyse leista riba yra 5 dalys iš milijono arba aptikimo riba, o kai kuriose ES šalyse THC koncentracija nereglamentuojama.
Tyrimai rodo, kad aliejus palengvina dermatito simptomus.
American Airlines
American Airlines savo skrydžius vykdo keturiuose žemynuose, šiuo rodikliu ji nusileidžia Delta Air Lines ir United Airlines, kurios skraidina į visus šešis žemynus.
Kanapių aliejus
Mitybinė vertė
Apie 30–35% kanapių sėklų masės sudaro kanapių aliejus, kurio 80% sudaro nepakeičiamosios riebalų rūgštys: linolo rūgštis (omega-6; 55%), α linoleno rūgštis (omega-3; 22%), taip pat γ linoleno rūgštis (omega-6; 1–4%) ir stearidono rūgštis (omega-3; 0–2%).
American Airlines
Flotilė
American Airlines pasaulyje yra ketvirta pagal dydį Boeing 737 Next Generation šeimos naudotoja (Ryanair, Southwest Airlines ir United Airlines), taip pat turi antrą pagal dydį Boeing 737–800 lėktuvų parką (po Ryanair).
Kanapių aliejus
Mitybinė vertė
Linolo ir α linoleno rūgščių viename valgomajame šaukšte (15 ml) kanapių aliejaus yra tiek, kad žmogui užtikrina vienos dienos nepakeičiamųjų riebalų rūgščių poreikį, ir šių rūgščių yra žmogui reikalingu santykiu. Skirtingai, negu sėmenų aliejus, kanapių aliejus gali būti nuolat valgomas ir organizme nepakeičiamųjų riebalų rūgščių pusiausvyra nesutriks. Tai buvo parodyta klinikiniuose tyrimuose, kur kasdieninis sėmenų aliejaus valgymas mažino endogeninę γ linoleno rūgšties sintezę.
Kanapių aliejaus kaloringumas toks pat, kaip kitų augalinių aliejų, 9 kcal/g. Lyginant su kitais maistiniais aliejais, kanapių aliejus turi mažai sočiųjų riebalų rūgščių.
American Airlines
Flotilė
„American Airlines“ valdo šiuos oro lainerius: (pavadinimas, naudojami skrydžiams, užsakyti)
Viso: 622 naudojami skrydžiams ir 106 užsakyti.
Kanapių aliejus
Mitybinė vertė
Labai nesotūs aliejai, ypač prastai išspausti, netinkamai laikomi per trumpą laiko tarpą gali savaime oksiduotis ir apkarsti. Juos patartina laikyti tamsioje, vėsioje ar šaltoje aplinkoje, pvz., tamsaus stiklo buteliuose. Ilgam laikymui kanapių aliejus gali būti užšaldomas. Tinkamai laikomam kanapių aliejui nereikia priedų antioksidantų.
Pramoninis naudojimas
Kanapių aliejus yra džiūstantysis aliejus, nes polimerizuodamasis virsta kieta medžiaga. Dėl to jis naudojamas vienas ar mišiniuose su kitais panašiais aliejais, dervomis ir tirpikliais kaip impregnatorius ar lakas medienos apdailoje, kaip pigmentų rišiklis aliejiniuose dažuose, kaip plastifikatorius ir kietiklis glaistuose. Panaudojimu panašus į sėmenų aliejų, o savybėmis – į tungo aliejų.
Itur-Meras
Itur-Meras, Iter-Meras – dievas babiloniečių mitologijoje. Daugiausia ši dievybė paliudyta Maryje, kuris buvo Itur-Mero kulto centras.
Itur-Meras buvo vienas iš dviejų svarbiausių dievų Mario panteone (greta Dagono). Gali būti, kad jis laikytas Mario karalystės globėju. Dievybės epitetas – „Mario valdovas“ (šar Mari). Dievybės kultas dar buvo išsilaikęs II tūkst. pr. m. e. viduryje. Vėliau Itur-Mero kultas palaipsniui nunyko. Mituose nėra minimas, nėra žinoma ir šiam dievui skirtų himnų.
Itur-Mero vardas reiškia „Meras sugrįžo“. Dievavardžio dėmuo Mer yra audros dievo hipostazės, garbintos babiloniečių, vardas. Šumerų kalba mer / wer reiškia „lietus, liūtis“. Teigiama, kad Itur-Meras galėjo būti siejamas su laukus drėkinančiais sezoniniais lietumis. Mer bandomas sieti ir su semitų kalbomis. Įžvelgiama sąsajų su arabų kalbos šaknimi mwr, reiškiančia šėlstantį vėją, ypač sukeliantį smėlio audras. Jų neretai pasitaiko regione, kur būta Mario miesto.
2017 m. CONCACAF Aukso taurė
'''2017 m. CONCACAF Aukso taurė''' – keturioliktasis CONCACAF Aukso taurės turnyras, 2017 m. liepos 7–26 d. vykęs Jungtinėse Amerikos Valstijose. Turnyre dalyvavo 12 komandų (visos iš CONCACAF zonos). Nugalėtojais tapo JAV futbolininkai, finale rezultatu 2–1 įveikę jamaikiečius.
Čempionato nugalėtojas dėl galimybės dalyvauti 2021 m. FIFA konfederacijų taurėje susigrums papildomose rungtynėse su 2019 m. CONCACAF Aukso taurės nugalėtojais (nebent jas laimės ta pati rinktinė).
Stadionai
Čempionato varžybos vyko 14 JAV stadionų.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1930–1931 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1930–1931 m.
1930–1931 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Perstūnis
Perstūnis  – bažnytkaimis vakarų Baltarusijoje. Administraciškai priklauso Gardino srities Gardino rajono Padlabenės apylinkei. Veikia Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia, tebestovi buvusio dvaro ūkiniai pastatai. 41 gyv. (2009 m. duomenys).
Istorija
Vietovė žinoma nuo viduramžių laikų. Kai XVI a. buvo nuspręsta kolonizuoti jotvingių gyventus miškus, dab. Palenkės teritorija iki pat siena su Kryžiuočių ordinu buvo padalinta juostomis, pietinis ruožas atiteko Perstūnio dvarui. Pastarojo dvaro juosta Perstūnio girios šiaurėje ėjo per Mario ežerą, Seinos upe ir siekė Prieraslio ežerą; pietuose – kiek vakariau Dauspudos. Įsisavinti tokius didelius plotus reikėjo nemažai pastangų ir žmonių, todėl daug perstūniečių kėlėsi gyventi į kolonizuojamą mišką. XIX a. Perstūnis priklausė Augustavo apskričiai, įėjo į Labnos dvaro sudėtį.
1780 m. Gardino ekonomijos iniciatyva atidaryta cerkvė, 1848 m. iškilo mūrinis šventovės pastatas. Jis priklausė unitams, vėliau atiduotas stačiatikiams. 1920 m. į Perstūnį atvyko kunigas Simonas Varkala, kuris kartu su vietiniais gyventojais pastatą suremontavo, buvo įkurta katalikų parapija. Antrojo pasaulinio karo metais sudegė klebonija, mokykla ir dalis kaimo; nukentėjo ir bažnyčia. Po skubaus remonto pamaldos vyko iki pat kun. S. Varkalos mirties 1949 m., vėliau bažnyčia iki 1990 m. stovėjo uždaryta. Dabar ji veikia ir priklauso Gardino vyskupijai, yra Holinkos Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčios filija. Pamaldos vyksta sekmadieniais ir švenčių dienomis.
Saidė
Saidė (arba Malevankos upelis, Moluvenė, Vosylytė) – upelis Lietuvoje, Trakų rajone; Neries kairysis intakas. Išteka iš Vosiliukų malūno tvenkinio šiaurės rytinio galo, kuris yra maitinamas vandeniu Didžiulio ir Kulpio ežerų. Teka į šiaurės vakarus pelkėtu slėniu per Panerių mišką. Įteka į Nerį 134,2 km nuo jos žiočių, ties Saidžiais.
Nors upė trumpa, bet turi didelį baseiną, kuriam priklauso visas Trakų ežerynas (Skaistis, Baltis, Galvė, Totoriškių ežeras, Luka ir kt.). Žemupyje yra 8,2 ha Vosyliukų malūno tvenkinys. Saidės žemupys įeina į Neries regioninį parką. Netoli upelio žiočių stūkso Stirnių piliakalnis, pakrantėje guli Saidės akmuo. Santakos su Nerimi prieigose įkurtas Saidės hidrografinis draustinis.
Šalia Saidės piliakalnio 2015 metais pastatytas paminklas Lietuvos gamtininkui Ričardui Kazlauskui, kuris intensyviai tyrinėjo Saidės upės apylinkes.
Pavadinimo kilmė
Upėvardis Saidė žinomas tik iš raštų, jo kilmė neaiški. Gali būti, kad kilo nuo Saidžių kaimo, kurio vardas yra asmenvardinės kilmės (nuo Saidys). Tačiau gali būti kilęs ir iš („viksva“) arba finougrizmas (plg.  „kelionė, trasa, žygis“).
Vagramo mūšis
Padėtis prieš mūšį
thumb|left|300px|Prancūzų kariai persikelia per Dunojų
Po sąlyginės nesėkmės Asperno-Eslingo mūšyje, kai nepavyko forsuoti Dunojaus, Napoleonas sudarė naują planą. Jis vėl numatė persikelti per Dunojų, tačiau tai padaryti geriau viską apgalvojus. Persikėlimui pasirinktą vietą labiau į rytus nuo ankstesnės užstojo upėje buvusi sala. Karinių dalinių veiksmai prie buvusios vietos turėjo suformuoti klaidingą austrų nuomonę apie persikėlimo vietą. Iš tiesų erchercogas Karlas manė, kad prancūzai puls toje pačioje vietoje, todėl įsakė ten skubiai statyti įtvirtinimus ir užimti pozicijas.
Per dvi savaites prancūzų inžinieriai pastatė tris tiltus per upę. Pirmasis tiltas buvo arkinis. Pasak aprašymų, juo viena eile galėjo pravažiuoti keturi vežimai. Antrasis, pastatytas ant polių, buvo aštuonių žingsnių pločio, trečiasis – pontoninis. Napoleono kariuomenė persikėlė naktį prieš mūšį.
Mūšio eiga
Liepos 5 d. ryte Austrijos kariuomenė buvo užpulta ir pradėta stumti nuo upės, tačiau austrai laikėsi iki sutemų. Kitą rytą austrai kontratakavo, mėgindami pralaužti kairįjį prancūzų sparną, tačiau Masenos korpusas juos atrėmė. Kitame flange maršalas L. N. Davu užėmė svarbų Markgrafnoizydlio kaimą. Tada Napoleonas pasiuntė į ataką 8000 kareivių dalinį, vadovaujamą maršalo Ž. Makdonaldo ir remiamą kavalerijos bei artilerijos. Jie pralaužė austrų centrą, tačiau nukentėjo apie trys ketvirtadaliai jo karių. Austrai sugebėjo be panikos atsitraukti.
Skraidančios muselės
Skraidančios muselės  – reiškinys, susijęs su įvairių, bent kokio mobilumo, skaidrumo, tankio, storio laipsnio, medžiagų kaupimusi akies stiklakūnyje. Jie gali atsirasti dar vaisiaus laikotarpyje, ar įvykus degeneraciniams pokyčiams tinklainėje ar stiklakūnyje.
Reiškinys, kai matome „museles“, medicinoje vadinamas lot. Myodesopsia. Jis dažniausiai pasireiškia žiūrint į ryškų foną primerktomis akimis.
„Muselės“ gali būti įvairių formų: šešėliai, siūlai, taškai, raukšliukai – paprastai matomi viduriniame matymo lauke. Jei kas nors mato juos visada, paprastai daroma prielaida, kad tai yra organinių pluoštų liekanos, susidariusios embrionaliniame laikotarpyje.
Savybės
„Muselės“ yra akies stiklakūnyje, želė pavidalo medžiagoje, kuri užpildo  akies obuolį. Jos seka akies judesius – juda inerciškai. „Muselės“ arti regėjimo lauko centro gali turėti sklaidomąjį poveikį bei sukelti psichologinį diskomfortą. Dažniausiai yra matomos ant šviesaus fono, pavyzdžiui, sniego, lubų, dangaus, taip pat kompiuterio monitoriaus fono. Ryškiomis dienomis „muselės“ matomos užsimerkus.
Rita Tamašauskaitė
Rita Tamašauskaitė-Rudaitienė (g. 1941 m. birželio 22 d. Sterkonyse, Anykščių rajonas) – Lietuvos irkluotoja.
Biografija
1948 m. pradėjo lankyti Debeikių pradinę mokyklą. Tėvams pasitraukus iš Sterkonių ir ėmus slapstytis nuo tremties, augo Kaune ir Kauno rajone, mokėsi Kauno S. Nėries vidurinėje mokykloje, paskui Garliavos ir kitose vidurinėse mokyklose, 1958 m. baigė Kauno 17-ąją vidurinę mokyklą. 1958–1962 m. baigė studijas Kauno kūno kultūros institute, įgijo kūno kultūros dėstytojos ir akademinio irklavimo trenerės išsilavinimą.
Skraidančios muselės
Savybės
„Muselės“ akyje nėra retas reiškinys ir daugumai žmonių nesukelia problemų. Tačiau kai kuriais atvejais yra naudojamas chirurginis pašalinimas, ypač kai pacientas jaučia stiprų diskomfortą.
Rita Tamašauskaitė
Biografija
Jaunystėje R. Tamašauskaitė-Rudaitienė aktyviai sportavo – 1964–1970 m. buvo "Žalgirio" sporto draugijos akademinio irklavimo porinės dvivietės, porinės keturvietės su vairininku ir aštuonvietės valčių irkluotoja. Pirmasis jos treneris buvo Leonas Antanas Aleksandravičius, vėliau treniravo Eugenijus Vaitkevičius.
Ji aštuonis kartus tapo Lietuvos akademinio irklavimo čempione: irkluodama porinėje dvivietėje (1960, 1961 ir 1963 m.), porinėje keturvietėje su vairininku (1964, 1969 m.) ir aštuonvietėje (1966, 1967 ir 1968 m.) valtyse. Irkluodama aštuonvietės valties Lietuvos įguloje, tris kartus ji tapo ir TSRS čempione (1964, 1967 ir 1968 m.), du kartus pelnė sidabro medalius (1965 ir 1969 m.), dar du kartus buvo bronzos medalių laimėtoja (1963 ir 1966 m.). Irkluodama SSRS aštuonvietės valties įguloje, R. Tamašauskaitė tris kartus tapo Europos čempione: Maskvoje (Rusija, 1963 m.), Duisburge (Vokietija, 1965 m.) ir Viši (Vichy, Prancūzija, 1967 m.) ir du kartus – vicečempione Amsterdame (Olandija, 1964 ir 1966 m.). Aštuonvietės valties SSRS įgula, kurioje irklavo ir R. Tamašauskaitė, laimėjo daug tarptautinių regatų.
Baigusi sportininkės karjerą, R. Rudaitienė 1970–1972 m. dirbo Vilniaus profesinėje prekybos-kulinarijos mokykloje fizinio lavinimo dėstytoja, po mokyklos pertvarkymo 1972–1989 m. buvo Vilniaus prekybos mokyklos fizinio lavinimo dėstytoja. 1972–1989 m. ji teisėjavo respublikinėse irklavimo varžybose. Išėjusi į pensiją, nuo 1989 m. R. Rudaitienė kiek laiko gyveno JAV, dirbo socialinį darbą šeimose, paskui grįžo į Vilnių. Jai suteiktas TSRS nusipelniusios sporto meistrės garbės vardas (1968 m.).
Rudamina (upė)
Rudamina – upė pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone; Vokės dešinysis intakas (Neries baseinas). Prasideda Rukainių apylinkėse, 12 km į pietryčius nuo Vilniaus. Teka į vakarus, vėliau į pietus, o pačiame žemupyje – į šiaurę. Įteka į Vokę 28 km nuo jos žiočių; ties Merešlėnais.
Intakai: Peteša, Beržė, Galinė (kairieji), Nemėža (dešinysis).
Vidutinis nuolydis – 187 cm/km. Upės metinis nuotėkis pasiskirsto taip: pavasarį 30 %, vasarą 20 %, rudenį 24 %, žiemą 26 %. Aukštupyje teka Daubėnų kraštovaizdžio draustiniu. miniatiūra|250px|left|Rudaminos upelis ties [[Rudamina (Vilnius)|Rudamina]]
Gyvenvietės prie Rudaminos upės: Rudamina, Kalviškės, Dusinėnai, Prūdiškės, Parudaminys, Didžialaukis, Merešlėnai.
Sibirinė stirna
Sibirinė stirna (Capreolus pygargus) – elninių (Cervidae) šeimos žinduolis. Gyvena šiaurės rytinėje Azijos dalyje: sutinkama Kazachstane, Tian Šanio kalnuose, rytų Tibete, Korėjos pusiasalyje ir šiaurės rytų Kinijoje.
Aprašymas
Sibirinė stirna yra vidutinio dydžio, ilgas kaklas, didelės ausys. Pilvas – kreminės spalvos. Žiemą šiauriau gyvenantys individai yra pilkšvos spalvos, piečiau gyvenantys – rusvos, vasarą tampa rausvi. Jaunikliai paprastai būna dėmėti. Patinai didesni, turi didesnius ir labiau išsikerojusius ragus.
Jurgeliškiai (Šiauliai)
Jurgeliškiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 8 km į šiaurę nuo Šiaulių, prie kelio.
Istorija
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Šiaulių apylinkės „Pirmyn“ kolūkiui.
CF Tardienta
Tardjentos CF – Ispanijos futbolo klubas iš Tardjentos (Hueskos provincija).
Istorija
Klubo ištakos siekia 1907 m.
Anton Raphael Mengs
Antonas Rafaelis Mengsas (, 1728 m. kovo 22 − 1779 m. birželio 29 d.) – XVIII a. vokiečių dailininkas, eseistas, vienas iš klasicizmo tapyboje pradininkų.
CF Tardienta
Spalvinė gama
Mėlyna ir tamsiai raudona spalvos.
Anton Raphael Mengs
Biografija
Antonas Rafaelis Mengsas gimė 1728 m. spalio 30 d. Ūstyje prie Labės, tuometinėje Bohemijos karalystėje (dabar Čekija). Jo tėvas Ismael Mengs dirbo dailininku Saksonijos kurfiursto, Lenkijos karaliaus ir LDK didžiojo kunigaikščio Frydricho Augusto II dvare. Sūnui davė vardus pagal tuo metu Europoje aukščiausiai vertintus dailininkus – Koredžą (tikras vardas – Antonijus) ir Rafaelį. Pirmuosius mokslus Antonas Rafaelis Mengsas išėjo pas tėvą Dresdene. 1741–1744 m. kartu su tėvu ir seserimis gyveno Romoje, studijavo antikinį skulptūros ir architektūros palikimą. Rafaelio ir Mikelandželo darbus Vatikane. Mokėsi nuogo kūno studijos pas Marco Benefial. Tapė pastele, buvo įtakotas Rosalba Carriera ir Louis de Silvestre darbų.
1745 m. Mengsą, grįžusį į Dresdeną, dvaro dailininku pasamdė Frydrichas Augustas II. 1746 m. birželį Mengsas antrąkart atvyko į Romą, pradėjo tapyti aliejinius paveikslus. 1749 m. iš liuteronybės perėjo į katalikybę, bei vedė Margaret Guazzi, pozuotoją paveikslams. 1749 m. gruodį grįžo į Dresdeną, 1751 m. kovo 23 d. buvo paskirtas pirmuoju Saksonijos dvaro dailininku. Po pusės metų atliko trečią kelionę į Romą, lankėsi Florencijoje, Venecijoje. 1752 m. buvo priimtas į Romos Šv. Luko akademiją. 1755 m. susipažino su klasicizmo teoretiku ir vienu įtakingiausių menotyrininkų – Johanu Joachimu Vinkelmanu. Pirmųjų klasicistų ratelyje buvo puoselėjamas idealaus grožio idealas, paremtas antikiniais modeliais, Rafaelio linijos valdymu, Koredžo ekspresija ir šviesotamsos naudojimu, bei Ticiano spalvų išraiška. Be to, Mengsui įtakos padarė klasikinio baroko dailininkai: Gvidas Renis, Domenikinas, Nikola Pusenas.
Savo estetinius apmąstymus apie tapybą Mengsas publikavo 1762 m. traktate „Gedanken über die Schönheit und über den Geschmak in der Malerey“. 1759 m. su Saksonijos kurfiursto siuntimu Mengsas svečiavosi Neapolyje, kur prasidėjo jo ryšiai su Ispanijos karaliaus Karolio III dvaru. 1760 m. Mengsas nutapė naująjį Neapolio karalių Ferdinandą IV. 1761 m. stojo tarnauti Karoliui III. Ispanijoje, Madride Mengsas buvojo 1761–1769 ir 1774–1777 metais. 1766 m. buvo paskirtas pirmuoju Karolio III dailininku. Mengsas paliko daug tapybos Ispanijos Madrido karališkuosiuose Aranjuez rūmuose. Buvimo Ispanijoje laikotarpiu Mengsas nelabai sutarė su karališkąja San Fernando akademija. Yra legenda apie tariamą aršią Mengso konkurenciją su Džovaniu Batista Tjepolu, kuris panašiu laiku irgi dirbo Madride.
Mengsas nutapė daug Ispanijos karaliaus dvaro aplinkos portretų. Pertraukoje tarp išvykų į Ispaniją dirbo Italijoje, tapė vietinių didikų portretus, pabuvojo Monake, Ženevoje. Dirbo ties Brankači koplyčios freskų restauravimu. Apie 1772-73 m. nutapė „Istorijos pergalė prieš laiką“ alegoriją Camera dei Papiri kambario lubose Vatikano bibliotekoje. 1778 m. Mengsas galutinai grįžo į Italiją, mirė nuo tuberkuliozės 1779 m. birželio 19 d. Palaidotas šalia žmonos Romos Santi Michele e Magno bažnyčioje. Garsiausiu jo darbu įvardijama freska „Parnasas“ Villa Albani pokylių salėje Romoje. Mengsas savo metu buvo bene žymiausias Europos dailininkas. Po XVIII a. dailininko autoritetas ženkliai krito. Jis vadinamas nuobodžiu eklektiku. Jo didieji freskų darbai pasižymi šaltumu, monotonišku vaizdavimu. Tarp jų: „Auroros triumfas“ (1762–1764), „Herkulio apoteozė“ (1762–1769), „Trajano apoteozė“ (1774–1776, visi Madride). Mažesniuose pastelės portretuose Mengsas laisvesnis, išraiškingesnis.
The Voice of the Heroes
The Voice of the Heroes – bendras amerikiečių reperių Lil Baby ir Lil Durk studijinis albumas, išleistas 2021 m. birželio 4 d. Albumui pristatyti išleisti du singlai: „Voice of the Heroes“ ir „Hats Off“.
Zero 3
Zero 3 – 2017 m. lietuvių kriminalinis filmas, režisuotas Emilio Vėlyvio.
Siužetas
Filme vaidina įžymūs Lietuvos žmonės, kaip Egidijus Dragūnas, Edmundas Jakilaitis, Vaidas Baumila, Justė Arlauskaitė, Darius Užkuraitis, Jurijus Smoriginas, Ramūnas Zilnys ir Juozas Statkevičius.
Kai į skandalą su narkotikais įsipainiojusi prokurorė paskelbia aukcioną aukščiausios valdžios korupciją įrodančiai medžiagai, rinkimus beviltiškai pralaiminčios opozicijos lyderis pasiryžta padaryti bet ką, kad tik pajėgtų sumokėti didžiausią kainą, net jeigu reiktų paimti labai rizikingą paskolą. Viską apverčia aukštyn kojomis, į sustyguotą kyšininkavimo mechanizmą netikėtai įsipainiojęs, paskutinis iš Lietuvos dar nepabėgęs pabėgėlis. Kertines valdžios institucijas apraizgęs neatsakingumo, korupcijos ir bukumo voratinklis staiga susivelia į gremėzdišką, neišnarpliojamą aistrų bei interesų raizgalynę, puikiai iliustruojantį, kaip iš tiesų funkcionuoja Lietuvos valstybė.
Įvertinimas
Filmas buvo nominuotas vienoje kategorijoje ir pelnė dvi statulėlęs „Sidabrinės gervės 2017“ apdovanojimuose. Filmo kūrėjai iš viso gavo dvi šio apdovanojimo statulėles: Nominuotas kaip „Metų geriausias režisieriaus darbas“
Ptolemėjas VII Naujasis Filopatoras I
Ptolemėjas VII Naujasis Filopatoras I (gr. Πτολεμαῖος Νέος Φιλοπάτωρ, Ptolemaĩos Néos Philopátōr) buvo Egipto faronas, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jo valdymas yra ginčytinas: gali būti, kad jis visai nevaldė, o jam titulas buvo suteiktas po mirties.
Taip pat neaiški jo tapatybė. Pagal vieną teoriją jis yra Ptolemėjo VI ir Kleopatros II sūnus, trumpai valdė 145 m. pr. m. e. su tėvu ir šiek tiek po jo mirties, kol jį nužudė dėdė Ptolemėjas VIII Euergetas II, po to tapęs faraonu. Kiti mokslininkai Ptolemėją VII tapatina su Ptolemėju Memfitu, Ptolemėjo VIII ir Kleopatros II sūnumi, kurį tėvas nužudė 132/131 m. pr. m. e., po to, kai motina paskelbė jį faraonu vietoj tėvo. Kiti nurodo daugybę mažamečių bendravaldžių Ptolemėjų, bet pagal tradiciją faraonų Ptolemėjų numeracija išlaikoma. Kartais tėvo ir sūnaus numeriai sukeičiami vietom ar kiti šaltiniai nemini Ptolemėjo VII, bet net pasikeitus numeriams Ptolemėjų pravardės išlieka.
Pašvitinio vėjo malūnas
miniatiūra|250px|right|Pašvitinio malūnas 2019 m. Priekyje, kairėje, matyti magazino pastatas
1993 m. objektas paskelbtas valstybės saugomu inžinerinio paveldo paminklu.
Istorija
Malūnas statytas XIX a. pabaigoje miestelio šiauriniame pakraštyje. Malūnas beveik 14 metrų aukščio ir tokio pat pločio prie pagrindo, 4 aukštų, apskrito plano, nupjauto kūgio formos, kalkėmis sumūrytas iš lauko riedulių, su dvejais vartais. Išlikę pasakojimų, jog į didžiulį malūną valstiečiai įriedėdavo tiesiog vežimais su grūdų maišais, o pro duris kitoje pusėje išvažiuodavo, jau vežini miltais. Sienos storos, 135 cm storio prie pagrindo ir į viršų palaipsniui laipteliais plonėjančios. Malūno angos apmūrytos raudonomis plytomis. Nebelikus malūne perdangų, iš mūre išlikusių angų galima spręsti, kaip buvo išdėstytos perdangų sijos visose keturiose perdangose, o taipogi ir sijos, ant kurių buvo įrengtas apeigos tiltelis.
Malūno kepurė būdavo gręžiama krumpline pavara. Šio malūno išskirtinumas – tinkuotos sienos, nes tokių būdavo retai. Paskutinis malūnininkas čia buvo pavarde Gulbinas. Pasakojama, kad malūnas jam atiteko, malūne žuvus jo giminaičiui malūno savininkui. Pašvitiniečių atmintyje Gulbinas išliko kaip paskutinysis malūnininkas iki nacionalizacijos, dirbęs dar Antrojo pasaulinio karo metais. Atsiradus miestelyje elektrai, malūnas neteko savo reikšmės. Tuomet Pašvitinio malūnas priklausė kolūkiui ir būdavo naudojamas trąšų laikymui.
1969 m. prieš Vasario 16-ąją Pašvitinio bažnyčios zakristijonas Benediktas Navickas su draugais virš malūno iškėlė Lietuvos trispalvę vėliavą. Zakristijonas buvo nuteistas už antitarybinę veiklą. Vėliavą iškelti jam padėjo Pašvitinio mokyklos šeštokas Algis Levanas. Valdžiai puolus ieškoti „antitarybinių elementų“, B. Navickas kurį laiką slapstėsi. Zakristijonas buvo suimtas, pasodintas į kalėjimą, kankinamas. Susirgusį teismas nusprendė uždaryti į psichiatrijos ligoninę. Sveikatos B. Navickas taip ir nebeatgavo. Paleistas iš psichiatrijos ligoninės, netrukus mirė.
1989 m. kolūkio jaunimo iniaciatyva malūną imta remontuoti – uždėtas stogas ir jis papuoštas sparnais (patrumpintais). Iki tol jis buvo itin sunykęs. Vieno iš malūno savininkų Žlabio (iki jo šio malūno savininkas buvo Gulbinas) sūnus poetas Juozas Žlabys-Žengė rašė, kad „malūnas stovi be stogo, sparnų, naudojamas vietoj sandėlio“. Buvo planuojama malūne įrengti kavinę, bet iširus kolūkiams, planai liko neįgyvendinti. Buvo parengti ir tolimesnės rekonstrukcijos planai, nubraižytos malūno teritorinės ribos.
Laikui bėgant malūnas vėl ėmė irti. Tinkas sutrupėjo, akmenys, mūras ties durų angomis iškrito, sparnai nulūžinėjo. Kad malūnas nekeltų grėsmės, Pašvitinio seniūnija pasirūpino jį aptverti tvorele. Malūnas dar kartą remontuotas 2011 m.: buvo remontuotos sienos, pastatas užsandarintas.
Santakos geležinkelio tiltas
Santakos geležinkelio tiltas – Vilniaus–Turmanto geležinkelio tiltas per Nerį prieš pat jos santaką su Žeimena. Geležinkelio linijoje tiltas atsiduria tarp Santakos ir Pailgio stotelių.
Karkluojė
Geografija
Prasideda į pietus nuo Vieštovėnų, miške, 3 km į šiaurės rytus nuo Kulių. Teka į šiaurės vakarus. Įteka į Alantą 7 km nuo jo žiočių, ties Gaudučiais.
Santakos geležinkelio tiltas
Metalinį tiltą sudaro dvi atskiros konstrukcijos, kadangi geležinkelio būta dvikelio. Nuardžius vieną iš kelių, vakarinė tilto dalis (esanti pasroviui) naudojama kaip pėsčiųjų tiltas.
Karkluojė
Geografija
Įteka keli bevardžiai upeliukai ir melioracijos kanalai.
Gyvenvietės: Mažiavos, Eitučiai (viensėdis), Mamiai, Gaudučiai.
Hidrologija
Ilgis 22 km, baseino plotas 41 km². Vaga nuo ištakos iki Eitučių reguliuota, plotis 5-8 m, gylis 0,2-0,5 m. Vidutinis nuolydis 2,90 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas 0,53 m³/s.
miniatiūra|left|Santaka su [[Alantas|Alantu]]
Etimologija
Upėvardis kildinamas nuo augalo pavadinimo karklas (taip pat karkla, karklytė – „karklų priaugusi vieta“).
Lukna
Lukna gali reikšti šiuos objektus:
Upės:
Ežerai:
Gyvenvietės:
Silver Strikers FC
Lilongvės „Silver Strikers“ – Malavio futbolo klubas iš Lilongvės. Šis straipsnis apie futbolo ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Silver Strikers Football Club arba Silver Strikers Lilongwe. Namų rungtynes žaidžia Sidabriniame stadione, talpinančiame 25 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1927 m. Rungtyniavo stipriausioje šalies lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai ir taurių laimėtojai.
Atstovavo Malaviui Afrikos žemyno turnyruose.
Kadugiai
Kadugiai (arba Kadagynė) – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 5 km į vakarus nuo Šiaulių, prie kelių ir  sankryžos.
Istorija
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Šiaulių apylinkės Pranės Jankutės kolūkiui.
Blue Jays FC
Blue Jays FC arba Blue Jays Football Club – Antigvos ir Barbudos futbolo klubas, nacionalinės futbolo lygos dalyvis.
Istorija
Rungtyniavo Pirmame divizione. Dėl pandemijos kelis sezonus čempionatai nevyko, o 2022–2023 m. vėl buvo atnaujinti. Premjer diviziono dalyvių skaičius buvo išplėstas, o į stipriausią šalies lygą pakviesti ir Blue Jays Football Club.
Premjer lyga ir taurės turnyras
Šaltiniai:
Lawrence Alma-Tadema
thumb|right|200px| L. Alma-Tademos autoportretas, 1896 m., [[Uficiai]] Lorensas Alma-Tadema (, 1836 m. sausio 8 d., Dronrijp km., Fryzija – 1912 m. birželio 25 d., Visbadenas) – iš Nyderlandų kilęs Anglijos istorinio žanro tapytojas.
Biografija
Lorensas Alma-Tadema gimė 1836 m. sausio 8 d., Dronrijp kaime Fryzijoje, Nyderlanduose. Jo tėvas buvo notaras. 1852 − 1856 m. L. Alma-Tadema mokėsi Antverpeno akademijoje pas belgų istorinį tapytoją Hendrik Leys ir 1859 m. padėjo jam su užsakymu freskoms Antverpeno rotušėje. Iš pradžių L. Alma-Tadema tapė istorines scenas iš Merovingų laikų. 1863 m. apsilankęs Pompėjoje pakeitė savo temas, atiduodamas pirmenybę Sen. Romos, Graikijos ir Egipto scenoms. 1870 m. jis persikėlė į Angliją, 1873 m. tapo D. Britanijos piliečiu. Jo paveikslai iš karto buvo sėkmingi, dailininkas gyveno prabangiai name Londone, kurį pertvarkė taip, kad jis panašėtų į Pompėjos Sen. Romos patricijų vilą. 1879 m. L. Alma-Tadema buvo priimtas į Britanijos karališkąją akademiją. 1899 m. karalienė Viktorija pakėlė jį į riterius (suteikė „sero“ titulą). 1905 m. apdovanotas karališkuoju Nuopelnų ordinu. Lorensas Alma-Tadema mirė 1912 m. birželio 25 d. Visbadene, Vokietijoje. Palaidotas Šv. Pauliaus katedroje Londone.
Savo paveiksluose dailininkas kruopščiai vaizdavo antikos laikų kostiumus, marmurinės architektūros elementus, tapė gražias moteris. Temos apėmė kasdienes, labai idealizuotai pavaizduotas antikinio pasaulio kultūrų gyvenimo scenas. L. Alma-Tademos paveiksluose nebuvo paslėptų ar moralizuojančių prasmių, kritikai dailininką kaltino tuštumu. Po mirties dailininkas greitai buvo beveik užmirštas, susidomėjimas jo kūryba išaugo po 1970 m. Jo paveikslai padarė įtakos Holivudo kino filmams, kuriuose vaizduojami Sen. Romos ir Graikijos laikai. L. Alma-Tadema su pirmąja žmona Marie-Pauline Gressin Dumoulin susilaukė dviejų dukterų: literatės Laurensės (1865–1940) ir tapytojos Anos (1867–1943). Po pirmosios žmonos mirties dailininkas 1871 m. vedė antrą kartą − tapytoją Laura Theressa Epps (1852–1909), kuri pozavo daugeliui Lorenso paveikslų.
Lukna (Merkys)
Lukna – upė pietų Lietuvoje, Trakų rajone; Merkio dešinysis intakas. Prasideda Strakiškių apylinkėse, į pietus nuo Senųjų Trakų. Teka į pietus, aukštupyje vadinama Medryne, paskui pasuka į vakarus ir prateka ežerų virtinę: Meduvį, Karvį, Veršiuką, Lukną. Toliau vėl teka į pietus Rūdiškių miško rytiniu pakraščiu. Įteka į Merkį 109 km nuo jo žiočių, į pietus nuo Madžiūnų.
Intakai: Aluona (dešinysis), Mamavys, Žvirgždė (kairieji). Vidutinis nuolydis – 70 cm/km.
Gyvenvietės prie Luknos: Strakiškės, Senasis Tarpupis, Baušiškės, Anglininkai, Jurgelionys, Kajetoniškės, Paluknys, Madžiūnai.
Upėvardis kildinamas nuo žodžių luknas („kurio ragai eina į šalis“), lukniuoti („liumpėti, būti klampiam“). Bendresnė šaknies lukn- reikšmė galėjo būti „lenkti, linkti“ iš to – „klimpti, glebti“ (plg. „lankstus“, lukt „lėpti, glebti“).
Jonas Frederikas Sapiega (1618–1664)
Jonas Frederikas Sapiega (1618 m. – 1664 m. birželio 3 d.) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos lauko raštininkas (1653–1664), Slanimo, Ovorisko ir Čerkasų seniūnas. ATR karų su Ukrainos kazokais, Rusija (1654–1667) ir Švedija (1655–1660) dalyvis.
Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Vladimiro Frederiko Sapiegos (m. 1626) ir Ievos Skaževskos (m. iki 1642 m.) vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – Lietuvos didysis stovyklininkas Tomas Kazimieras, Vilniaus vyskupas Aleksandras Kazimieras Sapiega ir Lietuvos didysis raikytojas Kristupas Pranciškus Sapiega.
Mokėsi Lucko jėzuitų kolegiume, 1635 metais įstojo į Krokuvos universitetą, po to kartu su broliu Tomu Kazimieru išvažiavo į Italiją, kur mokėsi Bolonijos ir Padujos universitetuose.
1630-ų metų pabaigoje ir 1644–1645 metais Jonas Frederikas Sapiega tarnavo Prancūzijos armijoje, tame tarpe vadovaujant Liudvikui II Burbonui Kondė. Apie 1647 metus grįžo į tėvynę.
1648 metais dalyvavo nesėkmingame Geltonųjų Vandenų mūšyje su sukilusiais kazokais, kur po Stepono Potockio sužeidimo perėmė į save Lenkijos korpuso vadovavimui. Po mūšio pralaimėjimo pateko į totorių nelaisvę, iš kurios buvo išlaisvintas 1650 metų pavasarį.
1653 metais Jonas Frederikas Sapiega gavo Karūnos lauko raštininko pareigybę. Tų pačių metų gegužę dalyvavo karinėse operacijose prieš Krymo totorių būrius, buvo paimtas į nelaisvę 1654 metų vasarį. 1654 metų gruodį buvo išlaisvintas iš totorių nelaisvės ir grįžo namo.
1655 metais Jonas Frederikas Sapiega buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą, po to 1655 m. rugsėjo 20 d. dalyvavo mūšyje su rusų-kazokų armija. 1655 m. spalio 16 d. perėjo į Švedijos karaliaus Karolio X Gustavo tarnybą, kuris aukštai vertino jo karinius sugebėjimus. Buvo vienas iš Švedijos karaliaus šalininkų. 1655 metų lapkritį buvo išsiųstas į Lietuvos stovyklą prie Bresto, kad įtikintų pareiti Lietuvos įgulas į Švedijos tarnybą. 1655 metų gruodį suformavo dvi kazokų įgulas.
1656 metų vasarį-kovą Jonas Frederikas Sapiega, būdamas Lenkijos raitelių įgulų vyriausiu vadu, kovėsi Karolio X pusėje, dalyvavo Švedijos karaliaus karinėse operacijose prieš Stepono Černeckio partizanų būrius. 1656 vasarį dalyvavo Stepono Černeckio Švedijos armijos sutriuškinime prie Golubovo. Vasario pabaigoje Švedijos karaliaus buvo išsiųstas pasiuntiniu pas Joną Zamoiskį, kad įtikintų atiduoti Karoliui X Zamostės tvirtovę. 1656 metų kovo 28 d. Karūnos lauko raštininkas Jonas Frederikas Sapiega spaudžiant savo pavaldiniams paliko Švedijos tarnybą. Toliau tarnavo Stepono Černeckio divizijoje ir dalyvavo daugelyje karinių kampanijų, tame tarpe Varšuvos mūšyje (1656), Lietuvos-Lenkijos žygyje prieš Transilvanijos kunigaikštį Rakoci Djerdią (1657) ir Švedijos garnizonų blokadoje Prūsijoje (1658–1659).
1659 metų pradžioje Jonas Frederikas Sapiega pradėjo tarnauti divizijoje vadovaujant Karūnos didžiajam etmonui Stanslovui Raverai Potockiui. 1659 metų pavasarį kartu su Jonu Sobieskiu užsiėmė Lvovo tvirtinimo statybomis, 1660 metais su rusų-kazokų armija dalyvavo mūšiuose prie Liubaro (1660 m. rugsėjo 16–26 d.), Čiudvovo mūšyje (1660 m. rugsėjo 27–lapkričio 4 d.) ir Slobodiščės mūšyje (1660 m. spalio 7–8 d.).
Buvo proprancūziškos partijos šalininku, nuo 1663 metų nuo Liudviko XVI dvaro gavo pensiją 3 tūkstančio frankų dydžio.
1663 metų pabaigoje turėjo gauti Lietuvos lauko etmono pareigybę, bet dėl sveikatos pablogėjimo atsisakė tos pareigybės. Mirė 1664 m. birželio 3 d.
Šeima ir vaikai
1642 metais vedė Konstanciją Gerbut, nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus ir dukterį:
Voluinės vaivadija
Voluinės vaivadija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Abiejų Tautų Respublikoje ir XX a. Lenkijos Respublikoje. Apskričiai priklausė dabartinės Baltarusijos, Lenkijos ir Ukrainos žemės. Centras – Luckas, dabar esantis Ukrainos šiaurės vakarinėje dalyje.
American Ultimate Disc League
American Ultimate Disc League (AUDL) – profesionali lėkščiasvydžio lyga Šiaurės Amerikoje. Pirmasis lygos sezonas prasidėjo 2012 m. balandžio mėnesį su aštuoniomis komandomis. Nuo balandžio iki liepos yra žaidžiamos reguliariojo sezono varžybos. Atkrintamosios vyksta rugpjūčio mėnesį ir baigiasi finalais.
Pirmasis sezonas
Pirmieji AUDL lygos čempionais tapo Konektikuto „Constitution“. 2012 m. balandžio 14 d. jie savo pranašumą įrodė prieš Rod Ailando „Rampage“ rezultatu 29-22. Pirmasis taškas buvo pelnytas Brent Anderson iš Konektikuto „Constitution“ komandos. Pirmasis lygos finalas įvyko 2012 m. liepos 11 d., jį laimėjo Filadelfijos „Spinners“ rezultatu 29-22 prieš Indianapolio „AlleyCats“. Pirmajame sezone varžėsi aštuonios komandos, suskirstytos į rytų ir vakarų konferencijas. Indianapolio „AlleyCats“ žaidėjas Jonathan 'Goose' Heltonwas buvo išrinktas naudingiausiu sezono žaidėju. Helton, kartu su Evan Boucher, Cameron Brock, Rob Dulabon, Dave Hochholter, John Korber ir Jake Rainwater buvo išrinkti pirmaisiais AUDL lygos žaidėjais, patekusiais į žvaigždžių „All-AUDL“ komandą.
2012 m. ieškinys
2012 m. gegužę lyga paskelbė apie planus plėstis kitam sezonui, įskaitant frančizes Niudžersyje, Niujorke ir Bostone. Konektikuto „Constitution“ ir Rod Ailando „Rampage“ klubų savininkai nesutiko, nes Bostono ir Niujorko frančizės pažeistų teritorinius susitarimus, kuriuose yra nurodyta, kad neturėtų būti konkurencijos mažesniu negu 100 mylių spinduliu. Lyga atskirai kompensavo Filadelfijos „Spinners“ klubui už Niujorko ir Niudžersio frančizių skverbimąsi į lygą. Derybos tarp „Constitution“, „Rampage“ ir lygos pasiekė aklavietę birželio pradžioje ir klubų frančizių savininkai pagrasino imsiantys veiksmų. Lyga pati padavė į teismą klubų savininkus birželio 17 dieną. Deryboms besitęsiant lyga siūlė įvairius susitarimus (bent du kartus) klubų „Constitution“ ir „Rampage“ savininkams, bet jie buvo atmesti. Liepos 5 dieną „Constitution“ suspendavo savo veiklą komandai dar likus sužaisti dvejas rungtynes. Komanda lygos buvo nubausta maksimalia bauda – 10 000 JAV dolerių už vienerias rungtynes – kurią „Constitution“ savininkas Bryan Ricci pavadino nepagrįsta ir per didele, todėl atsisakė sumokėti. Abiejų klubų, „Constitution“ ir „Rampage“, rungtynės buvo atšauktos sezono pabaigoje. „Constitution“ komanda būtų gavusi vietą atkrintamosiose, bet buvo diskvalifikuota dėl nesumokėtų baudų, to pasekoje „Rampage“ pateko į aktrinamąsias, kur pralaimėjo Filadelfijos „Spinners“ komandai lygos finale. 2012 m. gruodžio mėnesį lyga ir komandų klubų savininkai pasiekė susitarimą. Susitarimo detalės išlieka neatskleistos dėl susitarimo sutarties sąlygų. Nei „Rampage“, nei Konektikuto „Constitution“ nebegrįžo į AUDL lygą 2013 m.
Nuo 2013 m. iki šiandienos
2013 m. sezone Indianapolio „AlleyCats“ ir Detroito „Mechanix“ klubai buvo vieninteliai klubai (nuo 2012 m.) išlikę savo miestuose, tuo tarpu „Bluegrass Revolution“ persikėlė iš Leksingtono (Kentukis) į Sinsinatį (Ohajas). Net pasitraukus trims komandoms lygai pavyko plėstis ir priimti net dvylika komandų. 2014 m. lyga išsiplėtė iki 17 komandų, taip pat buvo suformuota Vakarų konferencija. AUDL lygai pavyko pasieksi kelerių metų susitarimą su transliacijų tiekėju „ESPN3“ kanalu, kuris transliuoja daugiau nei 14 reguliariojo sezono rungtynių, atkrintamąsias varžybas ir čempionato finalus.
Lygos taisyklės
AUDL lygoje žaidžiama naudojantis pagrindinėmis lėkščiasvydžio žaidimo taisyklėmis, tačiau naudojamos išimtys ir pakeitimai kai kurioms taisyklėms.
Žaidimo aikštė yra padidinta: iki 80 jardų (73 metrai) ilgio ir 20 jardų (18 metrų) pločio taškų zona (tokio pat dydžio kaip amerikietiškojo futbolo aikštė, bet su taškų pelnymo zonomis, kurios yra dvigubai didesnės nei amerikietiškajame futbole). Rungtynės dalinamos į keturis kėlinius po 12 minučių. Po dviejų kėlinių skelbiama 15-os minučių pertrauka. Jeigu rezultatas yra lygus pridedamos 5-ios minutės papildomo žaidimo laiko pratęsime. Jeigu rezultatas išlieka lygus po pratęsimo – žaidžiamas antras pratęsimas, kurio metu pirmoji komanda pelniusi tašką laimi rungtynes. Svarbus pakeitimas lyginant su JAV USAU lygos taisyklėmis yra tai, kad AUDL lygoje dalyvauja teisėjai ir jie apsprendžia sekundžių kiekį sumažinant nuo 10 iki 7, skiria dešimties jardų (9 metrų) baudą už žingsniavimą pagavus diską, komandoms nėra taikoma dvigubos gynybos taisyklė ir disko metimo metu atliekant žingsnius skelbiamas disko praradimas. Lygoje yra ir kitų pakeitimų, kaip kad dėl per didelio fizinio kontakto komandai gali būti skiriama 5, 10 ar 20 jardų nuobauda priklausomai nuo situacijos. AUDL ir MLU taip pat naudojamos skirtingos taisyklės nei USAU lygos ir WFDF lėkščiasvydžio taisyklių pakete.
Komandos
2016 m. sezone suskirstytos į keturis divizionus (rytų, vidurio vakarų, vakarų ir pietų) varžėsi 26 komandos. Lygoje varžosi 22 JAV komandos ir 4 komandos iš Kanados.
Carrie Lam
Keri Lam (, g. 1957 m. gegužės 13 d.) – Honkongo politikė, ketvirtoji šio Kinijos specialiojo administracinio regiono vyriausybės pirmininkė, pareigas ėjusi 2017–2022 m. Keri Lam Honkongo valstybiniame sektoriuje dirba nuo 1980 m., yra ėjusi Vystymo sekretorės (2007–2012) ir Administracijos vyriausiosios sekretorės (2012–2017) pareigas.
Biografija
Keri Lam gimė 1957 m. gegužės 13 d. darbininkų klasės šeimoje. Mokėsi Honkongo universitete, metus stažavosi Kembridžo universitete. Po studijų pradėjo dirbti valstybės tarnyboje, 2004 m. buvo paskirta Honkongo ekonomikos ir prekybos atstovybės Londone generaline direktore. 2006 m. grįžo į Honkongą, po metų atsisakė Didžiosios Britanijos pilietybės ir pradėjo eiti vystymo sekretorės pareigas, vėliau pakilo iki administracijos vyriausiosios sekretorės pozicijos. Tuo metu Keri Lam buvo viena iš vyriausybės derybininkų, siekiant suvaldyti 2014 m. Honkongo protestus.
2017 m. liepos 1 d. buvo paskirta Honkongo vyriausybės pirmininke. Keri Lam valdymas pasižymėjo kontroversiškais sprendimais, ypač siekiu priimti ekstradicijos įstatymą, kuris tapo pirmine plataus masto 2019 m. Honkongo protestų priežastimi. 2022 m. pranešė, kad nesieks antros vyriausybės pirmininkės kadencijos ir jai pasibaigus pasitrauks iš aktyvios politikos. 2022 m. liepos 1 d. iš Keri Lam postą perėmė Džonis Li.
Polis (reikšmės)
Sąvoka polis gali reikšti:
Panašūs:
Juzefas Soltykas
thumb|Herbas „Sołtyk“ Juzefas Soltykas (m. 1735 m.) – Karūnos tribunolo vicemaršalka 1723 metais, Liublino kaštelionas 1731-1735, Belzo kaštelionas 1724-1731, Podolės pataurininkis.
Janas Osolinskis
Janas Osolinskis (m. apie 1576 m.) – Plocko seniūnas.
Kinrikas
Biografija
thumb|left|150px|Anglija 540 metais Legendose apie Britanijos užkariavimus Kinrikas nuolat minimas kartu su savo tėvu Kerdiku. Be to, dar yra ir kita Vesekso karalių genealoginio medžio versija, pagal kurią Kinrikas buvo Kerdiko anūkas. 534 metais Kinrikas paveldėjo karaliaus titulą genisėjų (vakarų saksų). Tapęs karaliumi, jis iš karto atidavė Vaito salą savo giminaičiams Vitgarui ir Stufui, kurie padėjo Kerdikui užkariaujant Britaniją. Kinrikas tęsė mūšius su britais ir išplėšė mažiausiai dvi pergales: 552 metais prie Seroburgo (dabartinis Solsberis) ir 556 metais prie Baranburgo (dabartinis Barberis).
Zalavo dvaras
Zalavo dvaras – buvęs Pilsudskių šeimos dvaras, kurio liekanos išlikusios Zalavo kaime, Pabradės seniūnijoje, Švenčionių rajone, netoli kelio. Į dvarvietę atveda daugelio lenkų tautybės turistų maršrutas, nes čia gimė žymus Lenkijos valstybės veikėjas, maršalas Juzefas Pilsudskis (1867–1935). Jis aukštinamas dėl indėlio atkuriant nepriklausomą Lenkiją po Pirmojo pasaulinio karo, bet Lietuvoje jo atminimas yra kontroversiškas dėl Vilniaus krašto okupacijos. miniatiūra|240px|left|Pilsudskio ąžuolas
Dvarvietė yra atviroje vietovėje tarp plento ir Meros upės. Į ją veda lauko kelias, grįstas skaldytais akmenimis. Teritorija sutvarkyta, puoselėjamas parkas su renginių vieta, pastatyti atminimo akmenys žymiems lenkų tautos žmonėms. Išlikę tik senieji ūkiniai pastatai ir ąžuolas, pasodintas buvusios dvaro sodybos vietoje.
Zalavo dvaras 1992 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
Istorija
Zalavo dvaras buvo pastatytas XIX a., iš dalies rekonstruotas XX a. pradžioje. Pilsudskiams jis priklausė nuo 1863 metų. Dvaras sudegė 1875 m. per kilusį gaisrą ir daugiau nebeatsigavo. Pilsudskiai persikėlė gyventi į Vilnių.
1935 m. imtasi tvarkyti garsiųjų Pilsudskių tėviškę. Atstatyta oficina – tarnų namas, suremontuoti kepyklos ir kalvės pastatai, senoji rūkykla. Buvusioje kepykloje buvo įrengtas muziejus ir skaitykla su J. Pilsudskio kūriniais. Šalia dvaro liekanų 1937 m. pasodintas ąžuolas, kuris tebestovi ir dabar. Sovietmečiu atnaujinta sodyba buvo sunaikinta.
Idėja sutvarkyti vietą, kurioje stovėjo Pilsudskių dvaro sodyba, kilo Lenkijos nevyriausybinei organizacijai „Wspolnota Polska“. 2005 m. Lietuvos lenkų sąjungos iniciatyva J. Pilsudskiui buvo pastatytas paminklinis akmuo.
Algimantas Rastauskas
Algimantas Rastauskas (1935 m. kovo 5 d. Vabalninkas, Biržai – 2020 m. liepos 3 d. Buenos Airės, Argentina) - Argentinos lietuvių bendruomenės narys, pirmasis Lietuvos garbės konsulas Argentinoje po Lietuvos nepriklausomybės atgavimo.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1929–1930 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1929–1930 m.
1929–1930 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Algimantas Rastauskas
Kilmė, šeima
Gyvendamas Vabalninke, A. Rastauskas lankė Vabalninko pradinę mokyklą, vėliau - pabėgėlių stovykloje Vokietijoje baigė pradinį lietuvių mokslą ir pradėjo lietuvišką vidurinę mokyklą. Persikėlęs į Argentiną tęsė studijas Buenos Airėse. Vėliau įgijo Elektros inžinerijos bakalaurą Buenos Airių technikos universitete. Daugelį metų dirbo inžinieriumi tarptautinėms bendrovėms Argentinoje: „Otis“, „Pirelli“ ir „Siemens“.
Veikla lietuvių bendruomenėje
A. Rastauskas buvo žymus Argentinos lietuvių bendruomenės veikėjas, dažnai atstovaudavo Lietuvą įvairiuose renginiuose. Savo veikla aktyviai rėmė lietuvių emigrantų organizacijų veiklą. Ilgą laiką jis buvo vyrų ansamblio „Aitvaras“ narys, tautinių šokių ir dainų kolektyvo „Daina“ narys, šokių grupės „Rambynas“ vadovas. Jaunimo pasaulio kongreso Pietų Amerikoje parengiamojo komiteto vadovas.
Diplomatinė veikla
Daugiau nei 20 metų Algimantas dirbo Lietuvos diplomatinėje tarnyboje stiprindamas Lietuvos ir Argentinos bendradarbiavimą. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, Algimantas buvo paskirtas pirmuoju Lietuvos garbės konsulu Argentinoje (1992–2000), čia atliko diplomatinį darbą atkuriant Lietuvos santykius su Argentina. Jis taip pat dirbo konsulinį darbą, kur subūrė daugelį lietuvių kilmės argentiniečių su tėvyne Lietuva. Algimantas padėjo Lietuvos užsienio reikalų ministerijai įkurti vienintelę Lietuvos ambasadą Pietų Amerikos žemyne ​​Argentinoje. Konsultu patarėju jis dirbo iki 2012 m.
Atminimo įamžinimas
Už nuopelnus Lietuvai, kruopštų ir nuoširdų darbą valstybės tarnyboje ir visuomeninę veiklą 1996 m. Buvo apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Oficialiuoju kryžiumi.
2009 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerija apdovanojo Lietuvos tūkstantmečio žvaigždę už nuopelnus, šlovinant Lietuvos vardą.
Friedrich Fröbel
Frydrichas Vilhelmas Augustas Friobelsas (1782 m. balandžio 21 d. Oberveisbachas/Tiuringijos miškas, Šventoji Romos imperija – 1852 m. birželio 21 d. Marijentalis, Vokiečių konfederacija) buvo vokiečių pedagogas ir Johano Pestalozio mokinys. Ypatingai pasižymėjo netik dėl to, kad atpažino ankstyvojo amžiaus vaikų ugdymo svarbą, bet ir sukūrė sistemą, kuri tai skatina. Jis yra pirmojo vaikų darželio įkūrėjas, kuris buvo įkurtas 1840 m. Bad Blankenburge. Skirtumas nuo tuo metu egzistavusių vaikų priežiūros įstaigų buvo toks, kad vaikų darželyje vadovavosi pedagogine koncepcija. Vaikų darželis sujungė vaikų priežiūrą su ugdymu ir auklėjimu.
Friobelso garbei, jo gimtadienio diena paskelbta pasauline vaikų darželio diena, o JAV ši diena švenčiama kaip nacionalinė vaikų darželio diena. Šiuo metu pasaulyje yra daug vaikų darželių pavadintų jo garbei, kuriuose vadovaujamasi jo pedagogine sistema. Vienas iš svarbiausių Friobelso pedagogikos aspektų yra suaugusiųjų žaidimas su vaikais, bei pagalba jiems susipažinti su pasauliu ir jį suprasti.
Voluinės vaivadija (1793)
Voluinės vaivadija – trumpalaikis ATR administracinis-teritorinis vienetas, gyvavęs 1793 m. Centras – Luckas (vaivadijos seimelių vieta).
Istorija
Apskritis sudaryta Gardino seimo metu 1793 m. lapkričio 23 d., tačiau prasidėjęs 1794 m. sukilimas neleido vaivadijai pilnai įsigalioti.
Administracinis suskirstymas
Vaivadijai priskirti 3 regionai:
Kučiūnų valsčius
Kučiūnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje, pasienyje su Lenkija. Centras – Kučiūnai.
Istorija
Gyvavo XX a. tarpukariu.
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 2 372 žmonės:
Registrų centras
miniatiūra|Buveinė miniatiūra|[[Logo]]
Registrų centras – Lietuvos valstybės įmonė, valdanti svarbius registrus.
Administruoja Nekilnojamojo turto registrą ir kadastrą, Juridinių asmenų registrą, Adresų registrą, Gyventojų registrą, Testamentų registrą, Sutarčių ir teisių suvaržymų registrą, Įgaliojimų registrą, Turto arešto aktų registrą, Vedybų sutarčių registrą ir Neveiksnių ir ribotai veiksnių asmenų registrą.
Istorija
1997 m. įkurta Žemės ir kito nekilnojamojo turto kadastro ir registro valstybės įmonė, sujungus Valstybės žemės kadastro įmonę ir valstybės įmonę Respublikinį inventorizavimo, projektavimo ir paslaugų biurą.
Ji perėmė valstybės įmonės Valstybinio žemėtvarkos instituto regioninių kadastro ir geodezijos centrų kadastro dalį bei žemės ir kito nekilnojamojo turto kadastrą ir registrą iš apskričių viršininkų administracijų. Sutrumpintas šios įmonės buvo Nekilnojamo turto kadastro valstybės įmonė. Ji 1997–1998 m. buvo pavaldi Lietuvos Respublikos žemės ir miškų ūkio ministerijai ir Lietuvos Respublikos statybos ir urbanistikos ministerijai, o 1998–2001 m. – Lietuvos Respublikos žemės ir miškų ūkio ministerijai.