cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ažuvadžiai
Ažuvadžiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Skapiškio, prie Vaduvų miško. Netoliese yra nedidelės senos kapinės.
Etimologija
Pavadinimas kilęs iš bendrinio žodžio vada, reiškiančio dirvoną, tuštumą girioje. XX a. pradžioje vietinių vadintas Ažuvaduviais.
Istorija
Baudžiavos laikais Ažuvadžiai priklausė Vaduvų dvarui, 1782 m. minimas kaip Ukmergės pavieto maršalkos Aleksandro Koscialkovskio valda, o 1820 m. laikytas Petkevičienės valda. 1847 m. kaimą ir kitas Vaduvų dvaro valdas paveldėjo Karolis Kaziela. 1861–1915 m. priklausė Zarasų apskrities Skapiškio valsčiaus Stukonių seniūnijai. 1919 m.–1940 m. – Rokiškio apskrities Skapiškio valsčiui.
1915 m. slenkant I pasaulinio karo frontui Ažuvadžiai sudegė. 1923 m. čia buvo 8 ūkiai.
BSV Limburgia
Briunsiumo „Limburgia“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Briunsiumo. Žaidė mėgėjų lygoje.
Daoizmas
thumb|150px|[[Daodedzing rankraštis]]
Daoizmas  – filosofinė sistema, susiformavusi Kinijoje apie V a. pr. m. e. Pradininku laikomas Laodzi. Plėtojo Džuangdzi. III–II a. pr. m. e. intelektualinė tradicija išvirto į religinę srovę, kuri jungė daoizmo filosofiją su Kinijos liaudies tikėjimais ir magija, budizmo filosofiją bei meditacines praktikas.
Pagrindinis daoizmo mokymo šaltinis ir svarbus kinų minties paminklas – Daodedzing, padaręs didelę įtaką Kinijos ir kaimyninių šalių kultūrai. Tradiciškai autoriumi laikomas Laodzi. Daoizmas, drauge su konfucianizmu ir budizmu ilgą laiką buvo viena svarbiausių Kinijos filosofijų ir religijų. Su daoizmu susiję daug alchemijos, astrologijos, kovos menų, tradicinės medicinos, fengšui, ciguno ir kt. aspektų.
Kinijoje 0,4 % gyventojų save priskyrė prie daoistų. Tebepraktikuojamas Taivane. Daoizmas padarė įtaką rinzai ir soto dzenbudizmo mokykloms Kinijoje, kurios tebegyvuoja Japonijoje.
Istorija
Daoizmo ištakos glūdi „protodaoistiniame“ laikotarpyje. XI–VI a. pr. m. e. pastarasis tarpsnis pasižymėjo šamanistiniais ritualais ir protomokslininkų magų mokymais. VI a. pr. m. e.–200 m. Laodzi, Džuangdzi pradėjo plėtoti „filosofinį“ daoizmą. Ilgainiui daoizmas patyrė nuosmukį sumišęs su liaudies tikėjimu. Religinis liaudies tikėjimų grįstas daoizmas rutuliojosi nuo 200–600 m., budizmo veikiamas daoizmas plėtojosi nuo 600–1200 m. Veliau, apie 1200–1600 m. formavosi pasaulietinis ir religinis sinkretinis daoizmas. Galiausiai 1600–1900 m. išskiriamas religinio užslėpto daoizmo sklaidos periodas.
Filosofija
Pagrindinė filosofinė sąvoka daoizme yra dao. Laodzi dao sąvoką vartojo keliomis prasmėmis. Dao gali būti suvokiama kaip beformė, beribė, pirmapradė būtis, kuri spinduliuoja gyvybinės energijos dalelytes či. Pastarosios žadina dvasinį ir kūrybinį akstiną bei suteikia pavidalą daiktų pasauliui. Dao taip pat apibūdinamas kaip Visatos atsiradimo, raidos, išnykimo dėsnis, kuris dar įvardijamas dao keliu. Einant juo nušvintama, susitaikoma su savaiminiu pasaulio vyksmu. Taip išsaugoma žmogaus su pasauliu harmonija, kurią, daoistų įsitikinimu, sudaro priešybių vienovė (in ir jang).
Teologija
Trys tyrieji, trijų dao skaistybių valdovai, dar vadinami, vyriausiųjų dao dievų trejybe, valdanti ir prižiūrinti žmoniją. Iš pradžių svarbiausiu tarp Tyrųjų laikytas Daode Tiandzunas. Kaip teigiama, tai sudievintas dao pradininkas Laodzi. Jis pradėtas dievinti II a. pr. m. e. Manyta, kad Laodzi daug kartų buvo įsikūnijęs žmogumi, paskui tapo žmonių mokytoju. Dar pasakojama, kad jis buvo įšventintas į ilgo gyvenimo praktikas, kurias vėliau praktikavo daugelis daoistų. Po to jį išstūmė Juanši Tiandzunas. Taip pat minimas Linbao Tiandzunas. Apie XI a. Trijų tyrųjų funkcija daoizmo panteone sumenko, juos išstūmė Nefrito imperatorius. Tikima, kad jam savo pareigas patikėjo pats Juanši Tiandzunas, jis esąs tik valdovo padėjėjas.
Noski Šnetnė
Noski Šnetnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 12 namų ir 86 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 20 namų ir 108 gyventojai, iš kurių 50 vyrų ir 58 moterys, 105 lenkai ir 2 žydai.
Slovakijos futbolo asociacija
Slovakijos futbolo asociacija – Slovakijos futbolo vykdomoji institucija, įsikūrusi Bratislavoje. Organizuoja Corgoň Liga bei žemesnes lygas, taip pat kuruoja Slovakijos vyrų futbolo rinktinę, moterų bei jaunimo rinktines.
Asociacija FIFA nare tapo 1907 m., bet po Antrojo pasaulinio karo Slovakija tapo Čekoslovakijos dalis. Čekijai ir Slovakijai tapus savarankiškomis šalimis, Slovakijos futbolo asociacija FIFA nare vėl tapo 1994 m. Nuo 1993 m. UEFA narė.
Perlojos herbas
Aprašas
thumb|left|150px|Perlojai skirtas Lietuvos pašto ženklas, [[1994 m.]]
Sidabriniame (šviesiai pilkame) lauke su žalia papėde žingsniuojantis saugantis rudas stumbras auksiniais ragais ir auksinėmis nagomis, su auksiniu lotynišku kryžiumi, stovinčiu ant viršugalvio.
Istorija
1792 m. balandžio 26 d. iš Stanislovo Augusto Perloja gavo laisvojo miesto vardą, Magdeburgo (savivaldos) teises ir herbą.
Miesto herbas tikriausiai nusižiūrėtas iš Kauno heraldikos, pakeistos tik skydo lauko ir figūros spalvos, nes Kaunas tuomet buvo paskirtas apskrities, kuriai priklausė Perloja, centru. Tačiau jau po mėnesio savivalda buvo panaikinta, herbas užmirštas.
1993 m. sausio 28 d. Prezidento dekretu patvirtintas dabartinis Perlojos herbas.
Telia
thumb|Buveinė [[Vilnius|Vilniuje]]
– švediška telekomunikacijų bendrovė. Jos dukterinė kompanija „Telia Lietuva“ teikia ryšių paslaugas Lietuvoje.
Istorija
1853 m. įkurta „Kungl. Telegrafverket“, vėliau tapusi „Telia“. Bendrovė priklausė Švedijos valstybei ir turėjo telefono ryšio monopolį.
2016 m. grupė pervadinta į „Telia Company“.
Veikla
Teikia IT, fiksuotojo ir mobiliojo ryšio, skaitmeninės televizijos bei interneto paslaugas.
Prekiauja išmaniaisiais telefonais, planšetiniais, nešiojamaisiais kompiuteriais, išmaniaisiais laikrodžiais, išmaniaisiais televizoriais ir kt.
Veikia Šiaurės ir Rytų Europos šalyse (Danijoje, Norvegijoje, Švedijoje, Suomijoje, Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje), Vidurinėje ir Pietų Azijoje. Bendrovės akcijomis prekiaujama Stokholmo ir Helsinkio vertybinių popierių biržose.
Lietuvoje
2016 m. „TEO LT“ įsigijo didžiausią šalies mobiliojo ryšio paslaugų bendrovę „Omnitel“. 2017 m. vasario 1 d. bendra įmonė buvo pervadinta į „Telia Lietuva“.
Nuo 2023 m. kovo vadove paskirta Giedrė Kaminskaitė-Salters.
Latvijoje
„Telia“ valdo 49% fiksuotojo ryšio bendrovės „Lattelecom“ akcijų, o Latvijos valstybei priklauso 51% akcijų. Mobiliojo ryšio bendrovėje LMT „Telia“ taip pat turi 49% akcijų, šioje įmonėje Latvijos valstybiniam radijo ir televizijos centrui priklauso 23% akcijų, įmonei „Lattelecom“ – 23%, o Latvijos vyriausybei – 5% akcijų.
Sebastián Abreu
Garsus tuo, jog per savo karjerą žaidė daugiau nei 25 klubuose 11-oje skirtingų šalių (Urugvajus, Brazilija, Ispanija, Argentina, Čilė, Paragvajus, Meksika, Izraelis, Salvadoras, Graikija, Ekvadoras). Su Urugvajaus rinktine dalyvavo 3 Copa América ir 2 pasaulio čempionatuose. 2010 m. pasaulio čempionato ketvirtfinalyje prieš Ganą pelnė lemiamą 11 m baudinį serijoje.
Glamonės
thumb|Glamonės ([[fingeringas)]]
Glamonės – įprasta sekso praktika, papildanti lytinį gyvenimą. Glamonės prieš sueitį vadinamos paruošiamosiomis glamonėmis (seksualinė preliudija), o po sueities – baigiamosiomis glamonėmis.
Glamonės be sueities – įprasta praktika pradedant lytinį gyvenimą, ypač dėl to, kad nėra tiesiogiai susijęs su nekaltybės praradimu, be to, tai yra sėkminga kontracepcija siekiant išvengti pastojimo. Tokio sekso metu partneriai glosto, liečia, bučiuoja ne tik vienas kito lytinius organus, bet ir kitas erogenines zonas. Jo metu niekada nevyksta penetracija, tačiau nepaisant to, yra galimas orgazmas.
Nova Ruda
Nova Ruda – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į vakarus nuo Kolno ir apie 101 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Lavočkin La-7
Lavočkin La-7 – tarybinis Antrojo pasaulinio karo pabaigos laikų vienmotoris vienvietis monoplanas naikintuvas ir šturmo lėktuvas, patobulintas La-5FN variantas. Konstruktorius Semionas Lavočkinas (konstruktorių biuras OKB-21 Gorkyje).
La-7 istorija
1943 m. spalį buvo pagamintas pirmasis La-7 prototipas (La-120). Lapkritį jis pakilo į orą, vasario 16 d. prasidėjo valstybiniai bandymai. 1944 m. pavasarį naujasis naikintuvas (pavadintas La-7) pasirodė fronte – pradžioje gvardijos pulkuose, pvz., 176-ajame gvardijos naikintuvų aviacijos pulke, vėliau ir kituose. 1944 m. lapkričio mėnesį vietoje La-5FN buvo gaminami jau tik La-7.
Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos pagaminti 5753 naikintuvai La-7.
Skirtumai, lyginant su La-5FN
Dydžiu ir forma La-7 mažai skyrėsi nuo La-5. La-7 turėjo metalinius sparno lonžeronus, kaip ir paskutinių serijų La-5FN. Nerviūros ir danga liko tokie patys. Metalinių lonžeronų skerspjūvis žymiai sumažėjo, tad sparnuose atsirado daugiau vietos degalų bakams. Lonžeronų masė sumažėjo apie 100 kg. Lėktuvo aerodinaminės savybės irgi žymiai pagerėjo, nes buvo pagerintos aerodinaminės radiatoriaus formos, pagal ką vizualiai galima atskirti La-7 ir La-5FN. Buvo pagerinta vidinė lėktuvo hermetizacija, nes buvo visiškai panaikinti plyšiai kapote, tarpai tarp pertvarų ir pro jas einančių vamzdžių. Dėl šių priežasčių La-7 pasižymėjo didesniu greičiu, kilimo greičiu ir didžiausiu skrydžio aukščiu.
Ginkluotė ir šarvuotė
La-7 buvo ginkluotas patrankomis 2 × 20 mm ŠVAK arba 3 × 20 mm B-20 su hidromechaniniais sinchronizatoriais, apsaugančiais propelerių mentes nuo patrankų sviedinių.. Dažniausiai La-7 buvo ginkluoti dviem patrankomis ŠVAK (kiekviena su 180 šovinių atsarga).
Patrankos šoviniai buvo su sviediniais:
Ant posparninių pakabų galėjo gabenti iki 200 kg bombų (po 100 kg po kiekvienu sparnu). Dažniausiai naudojo fugasines aviabombas FAB-50 ir FAB-100, padegamąsias ZAB-50 ir ZAB-100.
Už piloto krėslo atlošo buvo šarvinė plokštė, storis 8,5-10 mm, priklausomai nuo gamybos metų.
Modifikacijos
thumb|400px|La-7
Pagrindinės charakteristikos
Pagrindinės versijos La-7 charakterisktikos:
Nove Mostai (Liublino vaivadija)
Nove Mostai  – kaimas Lenkijos rytuose, Podedvužės valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Podedvužės, apie 30 km į rytus nuo Parčevo ir apie 68 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Hombre (filmas)
Hombre – 1967 m. JAV sukurtas vesternas, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko aktoriai Polas Njumanas ir tuometinė Šono Konerio žmona Diane Cilento.
Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes“ filmas vertinamas 100% teigiamų atsiliepimų.
Turinys
Džonas Raselas, baltasis, užaugęs indėnų apačių gentyje, sužino, kad paveldėjo viešbutį, kurį prižiūri moteris vardu Džesė. Apsilankęs jame, Džonas nusprendžia, kad gyvenimas mieste jam netinka ir nusprendžia viešbutį parduoti.
Prie miestelio artėja geležinkelio tiesimas ir diližanas čia nebevažinėja. Tuo anksčiau vertėsi Džono draugas Mendesas, tačiau ir jis lieka be užsiėmimo. Netrukus pas jį atvyksta profesorius Feivoras su žmona ir pasiūlo užmokėti, jei Mendesas nuveš juos į kitą miestą. Jis paskubomis surenka ekipažą, tačiau atsiranda visas būrys norinčių išvažiuoti iš miesto, tarp kurių Džonas ir darbo netekusi Džesė.
Pakeliui diližaną užpuola banditai, kurių taikinys – profesorius Feivoras ir jo pinigai. Džonas, kurį kiti keleiviai pradžioje buvo atstūmę dėl jos draugystės su indėnais, pasipriešina banditams, tačiau kovą laimės tie, kuriems nepristigs kantrybės ir vandens...
Lurestano provincija
Lurestano provincija  – provincija Irano vakaruose. Administracinis centras – Choremabadas.
Istorija
Provincija įsikūrusi istoriniame Lurestano regione.
Geografija
Paviršius kalnuotas, priklauso Zagroso kalnų masyvui. Daug viršūnių iškyla virš 4000 m aukščio (iki 4050 m, Oštoran Koho k.) ir yra beveik nuolat dengiamos sniego. Kalnuose prasideda keletas svarbių Irano upių – Zajanderudas, Karūnas, Džarabis, Diksas, Kerchė, Abi. Tarpukalnėse plyti derlingos lygumos. Būdingos vėsios žiemos ir karštos vasaros.
Gyventojai
Vyraujanti tauta – luriai. Yra persų, lakių, kurdų ir kt.
Didžiausi miestai: Choremabadas, Borudžerdas, Dorudas, Kuhdeštas, Aligudarzas, Nurabadas.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 10 šahrestanų:
Gobernador Gregoresas
Gobernador Gregoresas  – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijoje, Patagonijos plokščiakalnyje, 216 km į šiaurės vakarus nuo Puerto San Chuljano, prie Čiko upės. Rio Čiko departamento centras. 2,5 tūkst. gyventojų.
Iki XX a. pradžios Čiko slėnyje gyveno indėnai teuelčai. Tačiau europiečiams pradėjus kolonizuoti regioną, jie buvo išstumti. 1871 m. įkurta gyvenvietė Cañada León pavadinimu.
Gobernador Gregoresas – Perito Moreno nacionalinio parko administracinis centras. Tačiau pats parkas yra 220 km į šiaurės vakarus nuo miesto. Gyvulininkystė. Vaisių ir daržovių auginimas. Keliai į Puerto San Chuljaną, Komandante Luis Piedra Bueną, Tres Lagosą.
Drutė
150px|miniatiūra|kairėje|Drutės baseinas
Kapsukas
Kapsukas:
Vilniaus autobusai
miniatiūra|Vilniaus autobusų parkas miniatiūra|50 maršrutas, Volvo 7700 autobusas thumb|Įvažiavimas į Vilniaus autobusų parką (Verkių g.)
Keleivius viešaisiais autobusų maršrutais Vilniaus mieste veža trys vežėjai: UAB „Vilniaus viešasis transportas“, UAB „Transrevis“ ir UAB "Kautra" Darbo dienomis į miesto gatves keleivių vežti išvyksta apie 430 autobusų, o poilsio dienomis - 240 autobusų. Autobusais kasdien pervežama apie 298 tūkstančiai keleivių.
Istorija
1909 m. Verslo atstovai pateikia Vilniaus valdybai prašymą suteikti galimybę pervežinėti keleivius Vilniuje ir jo apylinkėse.
1945 metų lapkričio 18 d. įkuriama Vilniaus keleivių susisiekimo kontora, kurios autobusų parką sudarė 17 senų suremontuotų trofėjinių (vokiečių armijos paliktų) autobusų, taip pat žmonių vežimui pritaikytos „tritonės” – sunkvežimiai ZIS-5, gauti iš rusų kariuomenės.
1946 m. kovo 13 d. Vilniuje pradedamas reguliarus keleivių susisiekimas: atidaromas pirmas reguliarus maršrutas „Žvėrynas-Geležinkelio stotis”, o netrukus autobusai pradėjo kursuoti dar dviem maršrutais.
1959 m. Vilniaus keleivių susisiekimo kontora pavadinama Vilniaus autobusų parku.
1964 m. Verkių gatvėje pastatyta dabartinė autobusų parko gamybinė bazė.
1970 m. gegužės mėn. gauti pirmieji Ikarus autobusai, tai buvo 100 vietų talpos Ikarus 556. 1970 m. atvyko 25 tokie autobusai, 1971 m. – dar 45, o 1972 m. – vienuolika. Šio modelio autobusai keleivius vežiojo iki 1981 m.
1972 m. lapkričio 4 d. ėmė kursuoti Ikarus 180 – sudvejinta Ikarus 556 versija. 1972 m. buvo gauta 19 šio modelio autobusų, o 1973 m. – dar 20. Šie autobusai kursavo iki 1984 m.
1992 m. Vyriausybės nutarimu Vilniaus autobusų parkas perduodamas į Vilniaus miesto savivaldybės pavaldumą
1995 m. priėmus naujus įstatymus, kontora Vilniaus autobusų parkas įregistruojama kaip uždaroji akcinė bendrovė, visos akcijos perduodamos Vilniaus miesto savivaldybei, suteikiamas specialios paskirties įmonės statusas.
2001 m. įmonėje vyko didelis reorganizavimas, pakeisti autobusų garažiniai numeriai.
2003 m. pradžioje, Vilniaus miesto savivaldybė nutarė pakeisti Vilniaus autobusų parko pavadinimą į UAB „Vilniaus autobusai“ ir atsisakyti specialiosios paskirties įmonės statuso.
2003 m. viduryje UAB „Vilniaus autobusai” gavo 14 naujų žemagrindžių Mercedes Benz markės autobusų: 4 mažesnius 9,5 metrų ilgio ir 45 vietų CITO bei 10 standartinio ilgio 85 vietų CITARO. Tai buvo pirmieji nauji autobusai po 4 metų pertraukos.
2004 m. metais bendrovė su konkurso nugalėtoju „VOLVO Bus Corporation” sudarė sutartį dėl 90vnt. VOLVO, markės naujų autobusų pirkimo. VOLVO Bus Corporation įsipareigojo pagaminti ir bendrovei per 3 metus kasmet parduoti po 30 (20vnt. - 12m. ir 10vnt. - sudvejintų 18m.) autobusų. Tai leido atnaujinti trečdalį turimo autobusų parko.
2007-2011 m. Iš Skandinavijos šalių, Prancūzijos, Ispanijos, Vokietijos UAB „Vilniaus autobusai” pirko padėvėtus 10-15 metų senumo suskystintomis gamtinėmis dujomis varomus MAN, Mercedes-Benz, Heuliez, Säffle, Carrus autobusus.
2008-2009 m. su keleivias baigė dirbti paskutiniai Ikarus autobusai. Jau prieš kelerius metus didžioji dalis Ikarus 280 autobusų buvo baigti eksploatuoti arba sutrumpinti į Ikarus 260 autobusus.
2013 m. kovo 27 d. pradėjo važinėti 19 nauji, suspaustomis dujomis varomi „MAN Lion's City A21 CNG“ autobusai. Tai yra vokiški autobusai surinkti Poznanėje, Lenkijoje.
2014 m. balandžio 29 d. pradėjo važinėti už Ispanijai parduotus taršus leidimus nupirktas 21 naujas „Castrosúa“ autobusas: dvidešimt - suspaustomis dujomis varomi „Castrosúa City Versus CNG“, ir vienas hibridinis „Castrosúa Tempus Hybrid“. miniatiūra|4G maršrutas, Scania Citywide LFA autobusas miniatiūra|11 maršrutas, Isuzu Citibus autobusas 2015 m. rugpjūčio 14 d. atnaujintas naktinių autobusų eismas. Atsirado 5 maršrutai, važinėjantys penktadienio ir šeštadienio naktimis. Įprasti viešojo transporto bilietai juose negalioja. Bilietas perkamas iš vairuotojo ir kainuoja 1 eurą.
2017 m. kovo 7 d. savivaldybės paskelbtą naujo vežėjo parinkimo konkursą laimėjo dviejų bendrovių – UAB „Transrevis“ ir Latvijos „Rīgas mikroautobusu satiksme“ – konsorciumas. Iš viso naujasis vežėjas dirbs šeštadalyje visų autobusų maršrutų. Sutartis ilgalaikė – septyneriems metams, su galimybe ją pratęsti dar trejiems metams. Mažos talpos UAB „Transrevis“ eksploatuojami Isuzu autobusai maršrutuose pasirodė tų metų rugsėjį, o dvigubi Scania autobusai - 2018 m. kovo mėnesį.
2017 m. sukurtas naujas Vilniaus autobusų dažymo stilius - raudonas, su Vilniaus savivaldybės logotipu ir užrašu „Vilnius“. Juo buvo dažomi visi nauji ir dalis senų autobusų. miniatiūra|89 maršrutas, Karsan Jest Electric autobusas 2018 m. balandžio 21 d. prasidėjo masinis autobusų parko atnaujinimas. Į gatves išvažiavo pirmieji „Solaris Urbino IV 12“ autobusai, vėliau į Vilnių atkeliavo ir „Solaris Urbino IV 18“ triašiai autobusai.
2019 m. rugsėjo 22 d. Vilniuje pasirodė pirmieji elektriniai autobusai "Karsan Jest Electric"
2019 m. rugsėjo 28 d. į gatves išvažiavo 10 naujų mažos talpos Isuzu autobusų.
2020 m.sausio mėn. 15 d. nurašytas paskutinis Ikarus autobusas.
2020 m. vasarą pradėti eksploatuoti „MAN Lion's City“ dvigubi autobusai. Po jų įsigijimo darbą baigė paskutiniai aukštagrindžiai autobusai. miniatiūra|10 maršrutas, Solaris Urbino 12 IV autobusas 2022 m. pasirašyta sutartis su UAB "Kautra". Sukurti 6 nauji maršrutai kurie bus aptarnaujami mažos talpos elektriniais mikroautobusais "Altas Novus Cityline".
Modelių sąrašas
{| class="wikitable sortable" !Vnt. !Autobusų modeliai ! Gamybos m. ! Kursuoja nuo !Pastabos }
Maršrutai
Šiuo metu Vilniuje yra 78 autobusų maršrutai. Autobusų maršrutų ilgis sudaro 1802 km. Mažiausiu intervalu važiuoja greitieji autobusai. Vidutinis intervalas tarp greitųjų autobusų piko metu yra 4-5 minutės.
Šaltiniai
„Autobusų labirintas“ Vilniuje VVT plakatai 2018 <references group=""Autobusų labirintas" Vilniuje VVT plakatai" />
Be Quick 1887
Groningeno „Be Quick“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Groningeno.
Gediminas Zemlickas
Gediminas Zemlickas (g. 1944 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, žurnalistas, redaktorius.
Niktė (palydovas)
Niktė – natūralus Plutono palydovas. Jis buvo atrastas kartu su Hidra Hablo kosminiu teleskopu Plutono Bendros Paieškos Komandos, sudarytos iš Halo A. Vyverio, S. Alano Sterno, Makso J. Mutchlerio, Andriu J. Stefflo, Marko W. Buje, Viljamo J. Merlino, Džono R. Spencerio, Elioto F. Youngo ir Lesli A. Young.
Gediminas Zemlickas
Biografija
1971–1975 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos SKB inžinierius, 1975–1987 m. – Vilniaus kelionių ir ekskursijų biuro ekskursijų vadovas. 1987–1992 m. žurnalo „Mokslas ir technika“ skyriaus redaktorius, 1992–1994 m. – žurnalo „Mūsų žodis“, savaitraščio „Lietuvos žinios“, žurnalo „Lithuania in the World“ redakcijų bendradarbis. 1994–1996 m. – vėl žurnalo „Mokslas ir technika“ skyriaus redaktorius, 1997–2014 m. laikraščio „Mokslo Lietuva“ vyriausiasis redaktorius.
Niktė (palydovas)
Atradimo nuotraukos buvo padarytos 2005 m. gegužės 15 ir 18 d. Mėnulius nepriklausomai atrado Maksas J. Mutchleris 2005 m. birželio 15 d. ir Andriu J. Stefflas 2005 m. rugpjūčio 15 d. Atradimas buvo paskelbtas 2005 m. spalio 31 d. Mėnuliai buvo laikinai pavadinti S/2005 P 1 (Hidra) and S/2005 P 2 (Niktė). Niktė buvo aplankyta kartu su Plutonu New Horizons misijos metu 2015 m.
Gediminas Zemlickas
Biografija
Straipsnių ir apybraižų išspausdino žurnaluose „Nemunas“, „Mokslas ir gyvenimas“, laikraščiuose „Literatūra ir menas“, „Lietuvos aidas“, „Atgimimas“. Daugiausia rašo kultūros, kraštotyros, architektūros, istorijos, mokslo populiarinimo temomis.
2014 m. buvo apdovanotas Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medaliu „Tarnaukite Lietuvai“ už visuomeniškai aktualią publicistiką.
Niktė (palydovas)
Ankstyvieji pranešimai teigė, kad Niktė rausva kaip Plutonas ir nepanaši į kitus palydovus, bet vėlyvesni teigia, kad ji pilka kaip kiti palydovai. New Horizons nufotografavo didelę rausvos spalvos dėmę, kurios centre yra krateris. Ši dėmė paaiškina minėtus prieštaravimus.
Kad palydovas bus pavadintas Niktės, graikų tamsos ir nakties deivės, Charono motinos, vardu, buvo paskelbta 2006 m. birželio 21 d.
Eratosteno rėtis
thumb|Eratosteno rėčio animacija. Eratosteno rėtis. Graikų matematikas Eratostenas (~275-~195 m. pr. m. e.) pasiūlė paprastą metodą kaip rasti visus pirminius skaičius nuo 2 iki n. Jis ant papiruso surašė visus natūrinius skaičius nuo 2 iki 1000 ir pradurdavo sudėtinius skaičius. Tokiu būdu liko tarsi rėtis su „išsijotais“ sudėtiniais skaičiais, o pirminiai skaičiai liko.
Metodas
Pirmiausia – surašomi visi skaičiai nuo 2 iki n:
Toliau imame kitą neužbrauktą skaičių ir išbraukiame visus jo kartotinius. Taip kartojame ir gauname:
Džungarijos Alatau
Džungarijos Alatau arba Žetisu Alatau  – kalnų masyvas Vidurinėje Azijoje. Driekiasi tarp Alakolio ežero ir Ilio slėnio, yra daugiausia pietryčių Kazachstane, likusi dalis – Rytų Turkestane (Sindziangas, Kinija). Driekiasi iš pietvakarių į šiaurės rytus 450 km, plotis – 50–90 km. Aukščiausia vieta – 4562 m (Semionovo Tianšanskio k.). Džungarijos Altau kalnus sudaro keletas lygiagrečių kalnagūbrių – Karatau, Baskantau, Toksanbajus, Bedžiktau ir kt.
Kalnai sudaryti daugiausia iš skalūnų, klinties, smiltainio (šiaurėje) ir vulkaninių uolienų (pietuose); centrinėje dalyje slūgso senovinės kristalinės uolienos. Yra polimetalų rūdų telkinių (Tekelis), trykšta mineralinės versmės (Kopalo-Araganas).
Džungarijos Alatau žemutiniuose šlaituose driekiasi pusdykumės ir stepės, 1200 m aukštyje pereinančios į miškų ir pietų juostą (šiauriniame šlaite). Virš 2600 m aukščio prasideda subalpinės ir alpinės pievos, aukščiau – uolynai, akmenynai. Ledynai užima 1100 km² plotą. Kalnuose prasideda keletas nenuotakiems baseinams priklausančių upių (Aksu, Tentekas, Lepsi, Karatalas), gausų ežerų (žymiausias – Žasylkolis).
Džungarijos Alatau rytuose yra Džungarijos vartų perėja, jungianti su Džungarijos lyguma.
Zuikiškė (Tauragė)
Zuikiškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Mažonų.
Marilyn Manson (grupė)
Marilyn Manson – alternatyvaus roko ir metalo grupė iš JAV.
Grupė susikūrė 1989 m. Floridoje, JAV. Marilyn Manson laikoma viena moderniausių roko ir metalo grupių. Plačiai žinoma dėl prieštaringo, kartais šokiruojančio elgesio. Pagrindinis grupės dainininkas – Brianas Warneris, kuris žinomas kaip Marilyn Manson, esantis grupės eponimas. Grupės nariai visada pasirodo apsirengę grotesko stiliumi, dažnai vien savo išvaizda šokiruodami aplinkinius. Brianas Warneris pripažįsta, jog grupės sceninis įvaizdis gimė, artimo draugo, režisieriaus, scenaristo ir mistiko Alejandro Jodorowsky įtakoje. Kontroversiškas atlikėjas atvirai deklaruoja teiginius, identiškus šiuolaikinių satanistų doktrinoms, ir neprieštarauja siejamas su Šėtono bažnyčia, įkurta 1966 okultisto Anton’io Szandor’o LaVey’aus.
Buvę nariai
Turuose
Dembovas (reikšmės)
Dembovu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Tauragės sukilimas
Tauragės sukilimas – ginkluotas susirėmimas su Lietuvos naująja vyriausybe, atėjusia į valdžią po 1926 m. perversmo.
Sukilimą organizavo grupė buvusių socialdemokratų atstovų seime ir liaudininkai bei eserai. Tą dieną (1927 m. rugsėjo 9 d.) Tauragės apylinkėse susirinko apie 30 žmonių, kuriems vadovavo Povilas Mikulskis – Seimo narys, socialdemokratas. Buvo užpultas miestas: nuginkluoti policininkai ir šauliai, užimtas bankas, geležinkelio stotis, kitos svarbios įstaigos. Po pusdienio sukilėlių jau buvo apie 200, nes pirmieji sukilėliai skelbė, jog valdžia visur nuversta, juos remianti kariuomenė. miniatiūra|220px|left|Memorialas 1969 m. miniatiūra|140px|left|Atminimo lenta ant akmens
Vyriausybė sukilimą greitai pastebėjo – jau 17 valandą į miestą įžengė kariuomenės dalinys, o po to vienas po kito buvo teisiami sukilimo dalyviai, sušaudant, įkalinant iki gyvos galvos ir kitaip. Tauragėje prie Jūros yra pastatytas paminklinis akmuo šiam įvykiui atminti.
Sukilimas turėjo vykti ne tik Tauragėje, bet ir Raseiniuose, Kėdainiuose, Alytuje, tačiau dėl įvairių priežasčių sukilimai ten nekilo.
Atminimo akmuo
Tauragės sukilimo dalyvių kapas nuo 1993 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.
Atminimo akmuo pagerbti sukilimo dalyviams stūkso Tauragės šiaurės vakariniame pakraštyje, Visbutuose, netoli Jūros ir Miltaujos upių santakos, medžiais ir krūmais apaugusioje pašlaitėje (55.25832°N, 22.2714°W). Pasiekiamas iš Jūros gatvės. Čia, nuošalioje senvagės vietoje 1927 m. rugsėjo 13 d. buvo įvykdyta mirties bausmė 8-iems sukilėliams. Čia pat visi buvo ir palaidoti. Vėliau vieno iš jų (Jono Milkeraičio) palaikai buvo perlaidoti kapinėse. 1967 m. egzekucijos vietoje pastatytas paminklinis akmuo.
2020 m. duomenimis, akmuo stovėjo nuošalioje apleistoje vietoje, nuorodomis nepažymėtas. Ant jo buvo įtaisyta atnaujinta atminimo lenta su užrašu: "„''Čia 1927 metais buvo sušaudyti sukilimo Tauragėje dalyviai: Vladas Burneckas, Aleksas Gudjonis, Giršas Nachmanas Kazlauskas, Petras Lėkavičius, Jonas Milkeraitis, Augustas Odovas, Jonas Paulikas, Richardas Vizenbergas“."
Slovėnijos futbolo asociacija
Slovėnijos futbolo asociacija – Slovėnijos futbolo vykdomoji institucija, organizuojanti PrvaLiga Telekom Slovenije, antrą, trečią rytų ir trečią vakarų futbolo lygas, Slovėnijos futbolo taurę. Taip pat kuruoja Slovėnijos vyrų futbolo rinktinę, moterų, bei jaunimo rinktines.
Asociacija įkurta 1920 m. Įsikūrusi Liublianoje. 1992 m. tapo FIFA ir UEFA nare. Prezidento pareigas eina Aleksander Čeferin.
Guamas olimpinėse žaidynėse
Guamas olimpinėse žaidynėse dalyvauja nuo 1988 m. Po savo debiuto šalis dalyvavo visose vasaros olimpinėse žaidynėse, bet tik vieną sykį žiemos olimpiadoje (1988 m.).
Nove Raciborai
Nove Raciborai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaime yra Raciborų geležinkelio stotis.
Stepinė vištelė
Stepinė vištelė, arba sadža (Syrrhaptes paradoxus) – vidutinio dydžio smiltvištinių (Pteroclididae) šeimos paukštis.
Nove Raciborai
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 4 namai ir 19 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 28 namai ir 193 gyventojai, iš kurių 89 vyrai ir 104 moterys.
Stepinė vištelė
Išvaizda
Stepinė vištelė yra karvelio dydžio, uodega ilga, yliška. Patino kakta, viršugalvis ir gerklė oranžiškai geltoni. Pakaušis pilkas. Pilka juostelė virš akių jungiasi su pilkais kaklo šonais ir gurkliu. Krūtinės priekinėje dalyje yra kelios pusmėnulio pavidalo juodos dėmės. Pilvas smėlio spalvos su juoda dėme. Kojų visi trys pirštai suaugę, apaugę plunksnomis. Nagai juodi. Snapas pilkas. Rainelė ruda. Patelės viršutinė kūno pusė labiau išmarginta juosvomis dėmėmis negu patino, krūtinė be dėmėtos skersinės juostos. Jauniklių viršutinė kūno pusė gelsva, su rudu skersiniu raštu bei šviesiais plunksnų kraštais. Pagurklis gelsvas su skersinėmis juostelėmis. Vidurinės vairuojamosios plunksnos nepailgėjusios. Krūtinė bei pilvas kaip suaugusių paukščių.
Paplitimas
Eurazijoje paplitusi iki Volgos–Uralo tarpupio ir šiaurės rytų Kinijos. Šiaurėje arealas siekia Irtyšiaus aukštupį, Baikonurą, pietvakarines Altajaus priekalnes, Užbaikalę. Pietuose arealas tęsiasi iki pietinio Tibeto, šiaurinių Kunluno priekalnių, Isyk Kulio ežero, Syrdarjos vidurupio, Aralo jūros, Mangyšlako pusiasalio. Per rūšiai būdingą nereguliarią migraciją paukščiai gali skristi perėti gerokai toliau į šiaurę ar vakarus nuo pagrindinio arealo.
Lietuvoje pastebėta XIX a.
Biologija
thumb|left|190px|Stepinės vištelės kiaušinis Dykumų ir pusdykumių gyventoja. Vaikšto smulkiais žingsneliais, kūną laiko beveik horizontaliai. Kojos gana trumpos, tačiau kartais bėgioja. Pakyla plasnodama sparnais, skrenda labai greitai. Balsas negarsus, melodingas. Kartais aptinkamos didžiuliais būriais. Veisiasi dažniausiai kolonijomis. Monogamas. Lizdas – paprasta duobutė žemėje. Vienoje dėtyje paprastai būna 2–3 kiaušiniai, kuriuos abu porelės nariai peri apie mėnesį.
Minta augalų sėklomis, pumpurais. Reguliariai ryte ir vakare skrenda geri vandens.
Vokietijos politinė sistema
thumb|right|350px|Vokietijos žemių ir VFR politinė sistema Vokietija yra federacinė respublika. Jos politinę sistemą nustato Pagrindinis Įstatymas (Federacijos Konstitucija, ). Sostinė – Berlynas, kuriame reziduoja Federalinė Vyriausybė.
Pagrindiniai principai
Vokietijos politinė sistema remiasi Konstitucijoje įtvirtintais žmogaus orumo (1 str.), demokratijos, respublikos, federalizmo ir socialinės valstybės principais (20 str.). Kiti Konstitucijos 20 str. užfiksuoti principai yra valdžių atskyrimas ir parlamentinė demokratija. Pripažįstamos ir ginamos žmogaus teisės. Federaciją sudarančių žemių lygmenyje taip pat yra vykdomoji, įstatymų leidžiamoji ir teisminė valdžia. Pagal VFR Konstitucijos 79 str. 3 paragrafą šie pamatiniai principai negali būti keičiami.
Didelę reikšmę politinėje sistemoje turi partijos. Tiesioginės demokratijos instrumentų Vokietijos konstitucijoje nėra numatyta.
Prezidentas
thumb|right|240px|Bellevue rūmai Vokietijos sostinėje Berlyne
Valstybės galva – Federacijos prezidentas, renkamas bendrai Bundestago ir Bundesrato 5 metams. Paskutiniai rinkimai vyko 2010 m. birželio 30 d. Prezidentas tėra simbolinė figūra, atliekanti reprezentacines ir tarpininkavimo funkcijas. Įstatymų veto teisės prezidentas neturi, skiria ambasadorius ir konsulus. Prezidento rezidencija yra Bellevue rūmai Berlyne ir prezidento vila Villa Hammerschmidt Bonoje.
Vykdomoji valdžia
thumb|right|240px|Federalinio Kanclerio kanceliarija Berlyne
Federalinių ministrų (Bundesministrų) kabinetui vadovauja Federalinis Kancleris. Vokietijos Federacinės Respublikos federalinis kancleris yra Vokietijos Vyriausybės vadovas. Tai yra svarbiausias politinis postas Vokietijoje. Kancleris renkamas ketveriems metams. Federalinio Kanclerio rezidencija yra Kanclerio kanceliarija Berlyne ir Palais Schaumburg kanceliarija Bonoje. Šiuo metu tai Olaf Scholz, poste pakeitęs Angelą Merkel. Paskutiniai rinkimai vyko 2021 m. rugsėjo 26 d.
Įstatymų leidžiamoji valdžia
thumb|right|200px|Bundestagas
Nacionalinis parlamentas, kuris yra įsikūręs Berlyne, vadinasi Bundestagas. Tai yra vienintelis Konstitucinis organas, kuris piliečių yra renkamas tiesiogiai. Bundestago rezidencija yra Reichstago pastatas Berlyne. Įstatymiškas parlamentarų skaičius yra 598, bet deputatų skaičius dažnai būna didesnis. Dabartiniame, 17-tas Bundestagas susidaro 622 deputatų.
thumb|right|200px|Bundesratas
Konstitucinė Vokietijos institucija, atstovaujanti Vokietijos žemes yra Bundesratas. Rezidencija yra Preußisches Herrenhaus Berlyne. Bundesratas buvo įkurtas 1949 m. gegužės 23 d.
Lyržuvinės
Lyržuvinės (Callionymidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima. Dydis 7-30 cm. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiajame vandenynuose. Gyvena smėlėtose priekrančių zonose.
Potasiai
Potasiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į vakarus nuo Kolno ir apie 99 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Sent Džonsas
Sent Džonsas  – uostamiestis Karibų salose, Antigvos ir Barbudos valstybės sostinė. 21,0 tūkst. gyventojų (2018). Išsidėstęs šiaurės vakariniame Antigvos salos krante. Tai pagrindinis šalies kurortas ir uostas (daugiausia perplukdoma cukrus, medvilnė, maisto produktai, įrengimai, mediena); didžiausias šalies miestas. Iki 1968 metų uoste galėjo švartuotis tik iki 2 metrų gylio, bet vėliau dugnas buvo pagilintas ir dabar atplaukia laivai ir iki 10,5 m gylio. Už 10 km į šiaurės rytus yra tarptautinis V. K. Berdo oro uostas.
Istorija
Miestas yra pagrindinis saloje nuo pat jos kolonizavimo 1632 metais. Sent Džonsą ne kartą yra sugriovusios stichinės nelaimės – žemės drebėjimai (1690 ir 1843 m.), gaisras (1769 m.), uraganas (1847 m.). 1981 m. miestas tapo nepriklausomos valstybės sostine. 2004 metais mieste buvo įkurtas universitetas.
Klimatas
Klimatas tropinis, vidutinė temperatūra – 26.9. Drėgnesnis laikotarpis yra tarp rugsėjo ir lapkričio.
Chordofonas
thumb|Klasikinė gitara Chordofonas – muzikos instrumentas, kuriame garsas išgaunamas virpinant stygas.
Pagal stygų virpinimo būdus chordofonai yra:
Klavišiniai, kuriuose garsas išgaunamas stygas virpinant plaktukėliais: fortepijonas, klavikordas, pianinas.
Pagal garso formavimo būdus chordofonai skirstomi į:
Kitos muzikos instrumentų grupės: idiofonas, aerofonas, mirlitonas, membranofonas.
Ekscesas (statistika)
thumb|200px|Ilgabangė raudona šviesa pakeitė kviečių daigų [[gravitropizmas|linkimo greičio pavertus ant šono skirstinį iš platikurtinio (-0,194, A) į leptokurtinį (0,055, D). Šiek tiek sumažėjo ir dispersija (nuo 21,780 iki 16,597).]] Ekscesas – statistinė duomenų aibės charakteristika, lyginanti skirstinio dažnių kreivės viršūnės aštrumo laipsnį su normaliojo skirstinio kreivės viršūnės aštrumu. Kai E>0, nagrinėjama kreivė turi aštresnę viršūnę, negu galima tikėtis esant normaliajam skirstiniui. Kai E<0, ji mažiau aštri. Ekscesas apskaičiuojamas pagal formulę
,
Gintaras Grajauskas
Gintaras Grajauskas (g. 1966 m. vasario 19 d. Kapsuke) – poetas, dramaturgas, eseistas, prozininkas, dainų autorius ir atlikėjas.
Ekscesas (statistika)
čia n – matavimų skaičius, \bar{x} – matavimų aritmetinis vidurkis, D – matavimų dispersija. Jei trejetas nebūtų atimamas, Gauso skirstinio viršūnės aštrumas būtų lygus trims.
Gintaras Grajauskas
Biografija
Nuo vaikystės gyvena ir dirba Klaipėdoje. Baigė S. Šimkaus aukštesniąją muzikos mokyklą, Lietuvos Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Džiazo katedrą. 1990–1994 dirbo radijuje, televizijoje, nuo 1994-ųjų dienraščio „Klaipėda“ literatūrinio leidinio „Gintaro lašai“ sudarytojas. Nuo 2008-ųjų – Klaipėdos dramos teatro literatūrinės dalies vedėjas. Nuo 2018-ųjų - Klaipėdos dramos teatro meno vadovas. Nuo 2000-ųjų organizavo kasmetinį Lietuvos poetų sambūrį „Placdarmas“. Grojo bosine gitara ir dainavo bliuzroko grupėje „Kontrabanda“, džiazroko grupėje „Rokfeleriai“. Su jomis išleidęs šešis albumus. Pastaraisiais metais vis labiau sieja savo gyvenimą su teatru. Vienas iš kasmetinio tarptautinio teatro festivalio „TheATRIUM“, vykstančio nuo 2017 m. Klaipėdoje, organizatorių.
Ekscesas (statistika)
Skirstinys, kurio ekscesas mažesnis nei normaliojo, vadinamas platikurtiniu. Jei jis didesnis, skirstinys vadinamas leptokurtiniu. Skirstinys, kurio ekscesas nesiskiria nuo normaliojo skirstinio eksceso, vadinamas mezokurtiniu.
Panašiai skaičiuojama charakteristika, rodanti duomenų skirstinio asimetriškumą, yra Asimetrijos koeficientas.
Gintaras Grajauskas
Biografija
Lietuvoje išleidęs devynias eilėraščių, dvi eseistikos knygas, romaną bei du pjesių rinkinius. Eilėraščių knygos išleistos Vokietijoje, Švedijoje, Lenkijoje, Italijoje, Islandijoje, Ukrainoje, Didžiojoje Britanijoje. Pjesė „Rezervatas“ atskira knyga išleista Prancūzijoje. Eilėraščiai išversti į anglų, vokiečių, švedų, olandų, korėjiečių, suomių, lenkų, latvių, estų, rusų ir kt. kalbas, publikuoti tų šalių periodikoje bei antologijose.
Dalyvauja tarptautiniuose literatūriniuose renginiuose: skaitymuose Frankfurto, Leipcigo, Varšuvos, Geteborgo, Turino knygų mugėse, Edinburgo knygų festivalyje, Vilenicos, Geteborgo, Roterdamo, Kopenhagos, Budapešto poezijos festivaliuose, Reikjaviko, Berlyno literatūros festivaliuose, literatūriniuose vakaruose Berlyne, Miunchene, Diuseldorfe (Vokietija), Stokholme, Malmėje, Geteborge, Kristianstade (Švedija), Arau, Bazelyje, Liucernoje (Šveicarija), Venecijoje, Vičenzoje (Italija) ir kt. Yra gavęs Lietuvos kultūros ministerijos (1998, 2000, 2002–2003, 2006–2007), Baltijos šalių rašytojų ir vertėjų centro (Visbis, Švedija, 1998, 2000), Tarptautinės rašymo programos prie Ajovos universiteto (JAV, 2003), Het Beschrijf (Belgija, 2005), Literarisches Colloquium Berlin (Vokietija, 2010) stipendijas.
Giovanna Ralli
Giovanna Ralli (g. 1935 m. sausio 2 d.) – Italijos kino, teatro ir televizijos aktorė.
Biografija
Ralli debiutavo kine būdama vos 7, o 13 jau vaidino teatre, priklausančiame Peppino De Filippo. 6 dešimtmečio viduryje ji ėmė gauti didesnius vaidmenis, daugiausia komedijose. 1959 m. ji atliko pagrindinį vaidmenį Roberto Rossellini filme „General Della Rovere“, apdovanotame Auksiniu liūtu Venecijos kino festivalyje, o už vaidmenį juostoje „La fuga“ 1964 m. laimėjo geriausios aktorės Nastro d‘Argento prizą. Trumpai išmėginusi jėgas Holivude, vėliau jį grįžo į Italiją, o nuo 9 dešimtmečio susikoncentravo į darbą teatre.
1993 m. įvertinta už karjeros pasiekimus „Flaian“ prizu, 2003 m. gavo ir karinį garbės apdovanojimą.
Jos sesuo Patrizia Lari taip pat aktorė.
Filmografija
right|thumb|150px right|thumb|150px
Mohavių dykuma
Mohavių dykumą supa Tehačapio kalnų, San Gabrielio kalnų ir San Bernardo kalnų grandinės. Šiaurinė ir rytinė dykumos ribos mažiau aiškiai matomos.
Klimatas
Mohavių dykumoje per metus iškrinta mažiau nei 150 mm kritulių, ji yra daugiausia 1000–2000 m aukštyje. Mohavių dykumoje yra rezervatas, taip pat žemiausia ir karščiausia Šiaurės Amerikos vieta: Mirties slėnis, kur liepos pabaigos ir rugpjūčio pradžios temperatūra paprastai siekia 50 °C.
Kaip ir daugelyje dykumų, Mohavių dykumoje vasara yra labai karšta, tačiau žiemą čia būna dideli šalčiai. Dalyje Mohavių dykumos iškrenta ir sniego.
Gyvenvietės
Mohavių dykumoje yra nemažai miestų vaiduoklių, iš kurių svarbiausi yra sidabro kasėjų miestas Kalikas ir sena geležinkelio stotis Kelsas. Dykumą kertą svarbūs keliai Interstate 15, Interstate 40, US Highway 395 ir US Highway 95.
Svarbus vandens šaltinis dykumoje yra Mohavių upė. Rytinę dalį taip pat kerta Kolorado upė.
Kryžiaus žygiai į Pabaltijį
Kryžiaus žygiai į Pabaltįjį arba Šiaurės kryžiaus žygiai buvo pagoniškų genčių rytinėje ir pietinėje Baltijos jūros pakrantėje krikščionizacija ir kolonizacija XII a. pabaigoje – XIII a. pradžioje, kurią vykdė vienuolių ordinai ir krikščioniškos karalystės. Žymiausi iš tokių kryžiaus žygių yra Livonijos kryžiaus žygis ir Prūsijos kryžiaus žygis. Dauguma jų buvo vadinami kryžiaus žygiais dar viduramžiais, bet Pirmasis švedų kryžiaus žygis taip pavadintas XIX a. romantikų nacionalistų. Kryžiaus žygius į Pabaltį pradėjo popiežius Aleksandras III savo bule Non parum animus noster 1171 ar 1172 m.
Juodinkiai (Šiauliai)
Juodinkiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šiaulių, Švendrės miško proskynoje. Šiaurės rytuose ribojasi su Kupriais, rytuose su Daušiškiais, pietuose su Jakštaičiukais. Kaimą supa pelkėtas miško pakraštys. Greta jo praeina kelias iš Kuprių į Džiuikius ir Gilaičius.
Kryžiaus žygiai į Pabaltijį
Kryžiaus žygiai prieš vendus
1147 m. Vokietijos karalystė surengė kryžiaus žygį prieš vendus (Polabės slavus) dabartinėje šiaurės ir rytų Vokietijoje. Jis vyko tuo pat metu kaip Antrasis kryžiaus žygis į Šventąją žemę.
Livonijos kryžiaus žygiai
Vykdamas su vokiečių pirkliais, kurie keliavo senaisiais vikingų maršrutais, vienuolis Meinardas atvyko prie Dauguvos žiočių 1180 m. ir tapo vyskupu 1186 m. Tada jis pastatė bažnyčią skirtą Marijai Dauguvos saloje Ikškilėje (Üxküll). Po lietuvių, kurie grobė vergus, atakos Meinardas pasikvietė mūrininkus iš Gotlando ir pastatė pirmą mūrinę tvirtovę baltų žemėse. Popiežius Celestinas III paskelbė kryžiaus žygį prieš baltus 1195 m. Tai pakartotinai padarė popiežius Inocentas III ir Meinardo įpėdinis Bertholdas Hanoverietis su kryžiuočiais atvyko 1198 m. į Rygos įlanką.
1201 m. vyskupystė buvo perkelta į dabartinės Rygos vietą, kur 1202 m. Albertas (Albrecht von Buxthoeven) pastatė Rygos pilį ir įsteigė karinį vienuolių ordiną – kalavijuočius (Fratres militiae Christi). Tuo tarpu patys pagonys krikštytis neskubėjo. Situacija pablogėjo, kai pagonys išžudė grupę krikščionių misionierių. Per 12 metų kalavijuočiai nukariavo lyvius, o savo gyvenamą kraštą pavadino Livonija. 1224–1227 m. vokiečiai atsikraustė į estų žemes ir jas prijungė prie Livonijos. 1236 m. į šiaurę nuo Šiaulių įvyko Saulės mūšis, kurio metu lietuviai įveikė kalavijuočius. Šiame mūšyje lietuviai ir žemaičiai, vadovaujami Vykinto nugalėjo apie 3000 karių. Tai buvo pirmas didelis vokiečių pralaimėjimas baltų žemėse. Po nesėkmės sukilo kuršiai, žiemgaliai, sėliai, buvo prarasta per 30 metų užkariautos žemės kairiame Dauguvos krante. 1237 m. kalavijuočiai susijungė su teutonais.
Prūsija ir Lietuva
thumb|right|230px|Codex Manesse, aprašantis ir [[Minezingeris|minezingerio grafo Wernhero von Hombergo žygius į Lietuvą]]
Vakarų Europos feodalų veržimasis į Rytus buvo susijęs su bendra ekonomine ir politine padėtimi tų šalių, kurios vėlyvaisiais viduramžiais buvo pasiekusios aukščiausią feodalizmo stadiją. Nuo XI a. pabaigos tas šalis užliejo valstiečių judėjimo banga, politiniame gyvenime vis labiau reiškėsi miestai. Atkaklus valstiečių ir miestiečių priešinimasis nebeleido didinti feodalinio spaudimo. Todėl feodalai turto ėmė ieškoti svetimose šalyse. Šio tikslo siekti padėjo krikščionybė. Bažnyčia teigė, kad žemė yra Dievo dovana, skirta krikščionims, o pagonys ir musulmonai ja naudojasi neteisėtai.
Po nesėkmingų kryžiaus žygių į Artimuosius Rytus, Šv. Romos imperijos imperatoriaus raginami, Vakarų Europos feodalai atsigręžė į pagoniškas Europos tautas. XII a. pab. į rytinėje Baltijos pakrantėje buvusias pagonių žemes vyko vokiečių pirkliai ir misionieriai, lydimi ginkluotų karių. Užkariautojai veržėsi į prūsų žemes ir ėmė krikštyti vietinius gyventojus. Tačiau prūsai sukilo ir popiežius vietoje kryžiaus žygio į Jeruzalę žygeivius ėmė siųsti į Prūsiją. Į šį kraštą buvo pakviestas ir vokiečių riterių – Teutonų ordinas. Po susijungimo su kalavijuočiais žemaičių ir lietuvių žemės tapo apsuptomis kryžiuočių, kurie kėsinosi nukariauti ne tik Lietuvą, bet ir rusų žemes. 1242 m. Livonijos ordinas pralaimėjo Peipiaus mūšį rusams, vadovaujamiems Aleksandro Neviškio. Šis pralaimėjimas sustabdė ordino plėtimąsi ir jis galutinai nusitaikė prieš baltus. Tuo metu Prūsijoje taip pat kilo neramumai. Prūsai naikino kryžiuočių pilis.
Lietuvą tuo metu jau buvo suvienijęs Mindaugas. Tačiau kryžiuočiai, pasinaudoję Mindaugo priešais, privertė jį apsikrikštyti. 1251 m. Mindaugas Lietuvoje įvedė feodalinius santykius. O netrukus tapo Lietuvos karaliumi. Lietuvai buvo paskirtas vyskupas ir jam buvo paskirtos kai kurios karalystės žemės. Tačiau žemaičiai visiškai nepakluso vyskupui, ir 1256 m. buvo paskelbtas kryžiaus žygis. Kryžiuočiai užpuolė Žemaitiją, ją ėmė niokoti. Tačiau žemaičiai nusitaikė užpulti Klaipėdos pilį, bet jos užimti taip ir nepavyko. Buvo pasirašytos paliaubos. Po metų vyko dar vienas kryžiaus žygis, bet ne tik prieš baltus, bet ir prieš mongolus totorius. Buvo sutelktos didžiulės galios ir 1260 m. prie Durbės įvyko mūšis. Jame žuvo ir Livonijos ordino magistras, ir švedų princas, ir daugybė žygio dalyvių. Šiame mūšyje žemaičiams vadovavo Žemaitijos vyresniųjų išrinktas Alminas. Ši pergalė paskatino kitas krikščionių užimtas teritorijas sukilti. thumb|right|150px|Teutonų emblema
1260 m. prūsai, vadovaujami Herkaus Manto, surengė didžiulį sukilimą. Buvo sušauktas kryžiaus žygis, ir po 14 metų vykusios kovos prūsai buvo numalšinti. Po Mindaugo mirties, praėjus nedideliam laiko tarpui, į valdžią pateko Traidenis. Lietuva atsimetė nuo krikščionybės. Traidenis ėmė rengti žygius prieš Livonijos ordiną. Valdant Vyteniui, Livonijos ordinas ėmė plėstis į slavų žemes, o kryžiuočiai įsitvirtino kairiajame Nemuno krante. Prasidėjo nepaliaujamos kovos tarp kryžiuočių ir lietuvių, 1283 m. teutonai pirmą kartą atakavo Lietuvos žemes. Į valdžią atėjus Gediminui, Lietuva ėmė palaikyti diplomatinius santykius su Vakarų Europa, popiežiumi, Livonijos ordinu. Lietuvoje buvo imtos statyti bažnyčios, krikštyti pagonys. Bet, nepaisant to, vokiečiai LDK ėmė puldinėti dar smarkiau. 1341 m. mūšyje prie Veliuonos su teutonais žuvo ir pats Gediminas. Pasinaudoję susidariusia politine krize LDK, kryžiuočiai užėmė Žemaitiją ir ruožą tarp Kauno ir Gardino. Lietuva praktiškai neteko išėjimo prie jūros. 1345 m. kryžiuočiai, kartu su čekais ir vengrais bandė nesėkmingai užimti Lietuvą, o į valdžią atėjęs Algirdas užpuolė Rygą.