cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Literatų gatvė
Literatų gatvė – viena seniausių gatvių Vilniaus senamiestyje, labiausiai žinoma dėl sienų, papuoštų meno kūriniais, susijusiais su rašytojais ir poetais. Literatų gatvė ribojasi su Pilies, Rusų ir Andriaus Volano gatvėmis. Joje yra septyni namai. Gatvė išklota akmeniniu grindiniu.
Istorija
Gatvė gavo pavadinimą dėl joje įsikūrusių spaustuvių, knygynų bei antikvariatų. XIV-XVI a. Literatų gatvės pabaigoje stovėjo „Pokrovskaja" cerkvė, dėl to gatvė buvo gavusi „Pokrovo” gatvės pavadinimą. Rašytinės žinios apie šioje gatvėje stovėjusius namus siekia XVII a.
Kitoje gatvės pusėje kampinis namas, nukreiptas į Pilies gatvę (Pilies g. 30/ Literatų g. 2), ir kaimyninis namas (Literatų g. 4) priklausė auksakalių šeimai. XIX amžiaus pabaigoje jie buvo perstatyti į trijų aukštų namą su palėpėmis.
Literatų g. 5 namas, pastatytas XVIII a. pabaigoje - XIX a. pradžioje, priklausė Piaceskiams. Čia augo žymus filaretas Kazimieras Piaseckis, pas kurį rinkdavosi filaretai. Būtent šiame name 1823 m. pas Piaseckius gyveno Adomas Mickevičius. Arkos, vedančios į šio namo kiemą, viršuje yra memorialinė lenta Adomui Mickevičiui su užrašu lenkų kalba, žemiau, iš abiejų arkos pusių, yra atminimo lentelės su užrašais lietuvių ir rusų kalbomis.
Už Literatų g. 6 prasideda žema akmeninė siena, už jos yra didelis kiemas, kuriame nuo XVIII amžiaus pabaigos buvo Žano Emanuelio Žilibero įkurtas Vilniaus universiteto botanikos sodas.
Literatų g. 8, XVII a. veikė Danilo Lenčickio ir Jono Karcano spaustuvės. Kaimyninis namas buvo atstatytas iš kalvinistų varpinės su vartais. Vėliau šis namas priklausė Vilniaus universitetui.
Literatų g. 9 yra kampinis namas, susidedantis iš kelių korpusų, turi sudėtingo plano kiemą. Viename iš šio namo korpusų 1815 m. buvo įrengtas Bajorų viešbutis. Prie viešbučio buvo arklidė ir daržinė vežimams. Vėliau namas atiteko generolui Puzinui, kuris namą išnuomojo. Jame gyveno Vilniaus universiteto profesoriai Karolis Mozelis, Augustas Šusteris ir kt. 1921 m. šį namą nupirko „Švyturio” spaustuvė, vėliau čia įsikūrė berniukų „Žiburėlio” bendrabutis, nuo 1933 m. studentų bursa.
Dabartis
2008 m. buvo pradėtas kūrybinis projektas Literatų gatvėje (D.Butkienė, E.Vertelkaitė), t. y. ant gatvės sienų pradėtos kabinti atminimo lentelės, susijusios su Vilniuje gyvenusiais, kūrusiais literatais, su užsienio literatais, besilankiusiais Vilniuje.
Nuo projekto pradžios gatvės siena pasipildė jau 225 dedikacijomis literatams.
Literatų gatvę 1925 m. yra nutapęs dailininkas Adomas Menziblockis.
Lietuvių poetas Aidas Marčėnas Literatų gatvei yra sukūręs eilėraštį.
Pūgžlelis
left|120px
Pūgžlelis arba Rūgštelis – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajonas, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Toliejų, Poviliškio miške. Ežeras beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,11 km. Altitudė 154,6 m. Krantai žemi, vakaruose pelkėti, o pietryčiuose sausi, aukštoki. Krantai ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Stirnių ežero baseinui (Žeimenos upės baseinas). Pietrytine pakrante eina kelias, piečiau įsikūręs Obelynės kaimas.
M6 (Juodkalnija)
Juodkalnijos magistralinis kelias M6 ((anksčiau R-5 ir M-8 bei R-4 dalys) – kelias Juodkalnijoje.
Dabartinio M6 kelio atkarpa nuo Serbijos sienos iki Plevlios anksčiau buvo Jugoslavijos M8 magistralės, kuri ėjo nuo Bosnijos, per Juodkalniją į Serbiją dalimi. Prie Serbijos sienos M6 magistralinis kelias pereina į Serbijos M8 magistralę.
Suverenių Valstybių Sąjunga
thumb|TSRS sąjunginės respublikos pagal Naująją sąjunginę sutartį: {{legend|#c00000|konfederaciją palaikiusios respublikos}} {{legend|#ff3f00|konfederaciją palaikiusios respublikos, nutarusios atsiskirti po Rugpjūčio pučo}} {{legend|#000|pilnos nepriklausomybės reikalavusios respublikos}} Suverenių Valstybių Sąjunga (SVS, ) – konfederacija, pagal TSKP generalinio sekretoriaus Michailo Gorbačiovo reformų planus turėjusi pakeisti Tarybų Sąjungą. SVS turėjo sudaryti TSRS sąjunginės respublikos, pasirašiusios Naująją sąjunginę sutartį. 1991 m. kovo 17 d. surengtame visasąjunginiame referendume visose TSRS respublikose buvo pritarta TSRS reformavimui į SVS (referendume nedalyvavo Lietuva, Latvija, Estija, Moldavijos TSR, Gruzija ir Armėnija).
Nors SVS buvo suplanuota kaip bandymas apsaugoti TSRS nuo subyrėjimo, konservatyvūs TSKP nariai manė, jog persitvarkymas į decentralizuotą konfederaciją tik dar labiau paskatins sąjungines respublikas atsiskirti. 1991 m. rugpjūčio 19 d., likus dienai iki suplanuoto Rusijos TFSR Naujosios sutarties pasirašymo, kietosios linijos šalininkai surengė perversmą, kuriuo siekė nušalinti M. Gorbačiovą ir sustabdyti jo reformas. Nors perversmas ir žlugo, SVS įgyvendinta nebebuvo. Tais pačiais metais TSRS subyrėjo į nepriklausomas valstybes, kurių dauguma tapo Nepriklausomų valstybių sandraugos, regioninės organizacijos, narėmis.
Vaitiešiūnai
Vaitiešiūnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Jašiūnų.
Vaitiškiai
Vaitiškiais vadinami kaimai:
Promislavas
Promislavas – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, Molėtų miesto vakarinėje dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į pietryčius – 0,44 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 143,1 m. Krantai daugiausia aukšti. Pakrantėse stovi Molėtų, Ažubalių ir pietinėje pakrantėje esančio Promislavos kaimo gyvenamieji namai. Šiaurės vakaruose įteka Žežiebros upelis iš Dūrių ežero. Iš pietryčių į vakarus ežerą prateka Šventosios upės intakas Siesartis. Ežeras buvo labai uždumblėjęs ir užžėlęs vandens augalija. 2012–2014 metais atlikti ežero dumblo išvalymo ir pakrančių sutvarkymo darbai.
Albanijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
'''Albanijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Komandų rikiuotė
Pastabos. a) Flamurtari Vlorë turėjo trijų taškų nuobaudą. b) Besa Kavajë turėjo trijų taškų nuobaudą.
Kitoje lovos pusėje
Kitoje lovos pusėje – 2008 m. Prancūzijoje sukurta komedija.
Turinys
Arianos ir Hugo šeima po 10 metų santuokos išgyvena krizę. Bėgindami išlikti kartu, jie nusprendžia visiškai pasikeisti vaidmenimis šeimoje: Hugo tampa namų šeimininke, prižiūri vaikus ir apsipirkinėja, o Ariana pradeda vadovauti statybos kompanijai vietoje vyro. Abu netrunka įsitikinti, kad gyvenimas kito kailyje nėra toks paprastas, kaip atrodo iš šalies...
Vaitiškės
Vaitiškės – kaimas Birštono savivaldybėje, 6 km nuo Birštono Vienkiemio.
thumb|left|Kaimo kryžius
Vaitiškiai (Marijampolė)
Vaitiškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Padovinio.
Adolfo Celi
Adolfo Čeli (, 1922 m. liepos 27 d. – 1986 m. vasario 19 d.) – italų kino aktorius. Viso jis sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų, dažniausiai įkūnydamas piktadarius, iš kurių geriausiai žinomas yra Džeimso Bondo oponentas Largo ketvirtame bondiados filme „Kamuolinis žaibas“.
Biografija
1942 m. Čeli įstojo mokytis į dramos akademiją Romoje, kur susipažino su Vittorio Gassman, Mario Landi ir Vittorio Caprioli. 1946 m. jis sulaukė kvietimo vaidinti dramoje „Un americano in vacanza“, tačiau 1948 m. filmas „Emigrantes“ pakeitė jo gyvenimą – juosta buvo filmuojama Argentinoje ir, susižavėjęs Pietų Amerika, Čeli nusprendė čia persikelti gyventi.
Vaitiškiai (Raseiniai)
Vaitiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Šiluvos.
Adolfo Celi
Biografija
Jis praleido 15 metų Argentinoje ir Brazilijoje, kur pagarsėjo kaip puikus teatro aktorius. Be to, šiose šalyse jis režisavo 2 filmus bei buvo vienas iš Brazilijos komedijos teatro kūrėjų.
1965 m. jis gavo vaidmenį kariniame filme „Fon Rajeno ekspresas“ su Frank Sinatra, o po šio – ir vaidmenį bondiados filme. Čeli grįžo į gimtinę ir kūrė vaidmenis ne tik Italijos, bet ir kitų šalių režisierių filmuose. Jis laisvai kalbėjo angliškai, ispaniškai, prancūziškai, vokiškai ir portugališkai.
Linksmos Velykos
Linksmos Velykos – 1984 m. Prancūzijoje sukurta komedija.
Turinys
Stefanas – savimi pasitikintis verslininkas, nepraleidžiantis progos suvilioti kiekvieną sutiktą moterį. Išlydėjęs oro uoste žmoną į verslo kelionę, jis čia pat užkalbina jauną merginą Žiuli, kurią ką tik paliko vaikinas. Stefanas lengvai įkalba ją važiuoti pas save į namus, tačiau netikėtai juose pasirodo ir jo žmona Sofi, kurios reisas buvo atidėtas. Užkluptas Stefanas tuoj pat randa išeitį ir pristato Žiuli kaip savo seniai matytą dukterį. Žmona apsimeta patikėjusi, Žiuli taip pat įsijaučia į vaidmenį, tačiau kuo toliau, tuo labiau Stefanas painiojasi savo paties mele...
HD 169830 b
HD 169830 b – egzoplaneta, skriejanti apie F spektrinės klasės žvaigždę HD 169830. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 119,4 šviesmečio.
Vaitiškiai (Šakiai)
Vaitiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Kudirkos Naumiesčio, prie kelio.
HD 169830 b
Be HD 169830 b, HD 169830 sistemoje dar atrasta HD 169830 c planeta (taip pat dujinė milžinė).
Prancūziškos skyrybos
Prnacūziškos skyrybos – 2014 m. Prancūzijoje sukurta komedija.
Siužetas
Arianos ir Nino santuoka trunka 2 metus ir galiausiai tarpusavio skirtumai pradeda imti viršų: ji smuikininkė, važėjanti po pasaulį, o jis – pradinės mokyklos mokytojas nedideliame kaimelyje netoli Romos. Ariana sulaukia dėmesio iš dirigento Kristeno, kuris pasiūlo jai kartu vykti į JAV. Ji sutinka, tačiau paaiškėja, kad, norint nutraukti santuoką, pagal Italijos įstatymus jie turi būti kartu išgyvenę mažiausiai 5 metus. Ariana pasiūlo vyrui skirtis Prancūzijoje, kur santuoką nutraukti galima po 8 dienų, praleistų šioje šalyje. Nino sutinka su viena sąlyga: jiedu turi tas 8 dienas kartu praleisti Paryžiuje, tuo pačiu taip kompensuodami savo neįvykusią povestuvinę kelionę....
Albanijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
'''Albanijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Komandų rikiuotė
Pastabos.
Albanijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
'''Albanijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Komandų rikiuotė
Pastabos.
Infoholikas (komedija)
Siužetas
Pasakojama apie infoholiką Maksimą, kuris visa galva pasinėręs į naujienas. Gyvena socialiniuose tinkluose, domisi tuo kas vyksta visame pasaulyje ir visose sferose. Skaito laikraščius, žurnalus, nesitraukia nuo išmaniojo telefono, naršo internete. Jo žmona nėščia, bet jis to nepastebi. Kai Maša jo laukia namuose su vakariene, kad pagaliau pasakytų šią naujieną, jis neranda tam laiko. Tada jo žmona pasakė, o kas būtų, jeigu viskas imtų pildytis, visos tos nesąmonės, kaip jos paveiktų Maksimo gyvenimą. Ir kitą rytą pabudęs infoholikas pastebi, kad kiekviena naujiena pildosi, o tada bando suvokti, kas dedasi aplinkui. Jam nuostabą kalia tai, kiekviena išgirsta naujiena būtinai išsipildo, nesvarbu, kokia beprotiška ji būtų.
Pasaulio fechtavimo čempionatas
Pasaulio fechtavimo čempionatas – kasmetinis geriausių pasaulio fechtavimo sporto atstovų čempionatas, kurį organizuoja Tarptautinė fechtavimo federacija. Varžybos vykdomas trijų ginklų kategorijose: špagos, kardo ir rapyros.
Vaitkaičiai (Juknaičiai)
Vaitkaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Juknaičių, prie geležinkelio Klaipėda–Tilžė ir Kavolių miško.
Madona Lita
Apie paveikslą
Ermitažo muziejus paveikslą 1865 m. įsigijo iš grafo Antonijo Litos kolekcijos − iš to kilo kūrinio pavadinimas „Litos madona“. Paveikslas datuojamas sukurtas 1490-ųjų viduryje. Originaliai nutapytas tempera ant medžio, vėliau perkeltas ant drobės. Jame pavaizduota Mergelė Marija, dešiniąja krūtimi maitinanti kūdikį Jėzų Kristų. Kaire ranka kūdikis laiko dagilį.
Vaitkaičiai (Žemaičių Naumiestis)
Vaitkaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žemaičių Naumiesčio.
Madona Lita
Apie paveikslą
Paveikslo autorystė nėra aiški. Ermitažo tiklalapyje priskiriamas Leonardui. Luvre yra paruošiamasis madonos piešinys. Pats paveikslas bendrai laikomas kopija pagal Leonardo originalą. Įvairūs tyrinėtojai priskyrė jį Bernardino Luinio, Bernardino del Končio ir Ambrodžo de Predžio autorystei.
Italijos vyrų tinklinio rinktinė
Italijos vyrų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Italijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Italijos tinklinio federacija.
Išhara
Išharos kilmė nėra iki galo aiški, nežinoma ir vardo reikšmė. Kartais manoma, kad tai semitiškos kilmės dievybė, kurios kultas pietinės Mesopotamijos regione paplito iš Eufrato vidurupio regiono. Kitur tvirtinama, kad tai ikisemitiškos kilmės deivė. Vėliau ši deivė pateko į huritų panteoną. Iš pastarųjų Išharą perėmė hetitai, jos svarbiausia šventvietė buvo Kizuvatnoje.
Žinios apie Išharos kultą siekia III tūkst. pr. m. e. Ankstyviausi įrašai, minintys Išharą, aptikti Ebloje. Trečiosios Ūro dinastijos laikais šios dievybės šventykla buvo Dreheme, o nuo Senosios Babilonijos karalystės laikų – Sipare, Larsoje ir Harbidume. Didelę svarbą Išharos kultas turėjo ir Maryje.
Ši dievybė turėjusi įvairių funkcijų. Išhara buvo laikoma meilės deive ir tapatinama su Ištare (Inana). Abiejų dievybių epitetas buvo belet rame („meilės deivė“). Taip pat turėjusi karo dievybės bruožų, buvo siejama su būrimu pagal paaukotų gyvūnų vidurius. Manoma, jog kai kada atlikusi ir Deivės Motinos vaidmenį. Dievybė tokiu pat vardu buvo garbinama ir huritų (pietryčių Anatolijoje bei šiaurės Sirijoje), kurie ją siejo su požemio pasauliu. Šiame regione buvo garbinama Alalache (drauge su Tešubu ir Šimiga), Ugarite, Emare bei Čagar Bazare. Hetitai šios deivės užkalbėjimuose šaukdavosi, norėdami sukelti ligas, nubausti priesaikos laužytojus. Teigiama, kad taip buvo apkerėta karaliaus Muršilišo II šeima. Gydymo tikslais į Išharą buvo kreipiamasi rečiau.
Pradžioje Išharos šventasis gyvūnas buvo gyvatė bašmu, o nuo vėlyvojo Kasitų dinastijos laikotarpio – skorpionas. Buvo sutapatinta su Skorpiono žvaigždynu.
Rojaus vartai (Gibertis)
Rojaus vartai (it. Porta del Paradiso) – italų renesanso menininko L. Giberčio 1425−1452 m. sukurtos Florencijos Šv. Jono baptisterijos rytinės durys.
Istorija
1401 m. buvo paskelbtas konkursas sukurti Šv. Jono baptisterijos rytines duris. Anksčiau pietines duris buvo sukūręs Andrėja Pizanas ir jos buvo pripažintos meistrišku darbu. Duris užsakė pasiturinčių Florencijos vilnos ir audinių pirklių gildija. Atrinkti septyni konkurso finalininkai dirbo metus laiko, kad paruošti Abraomo ir Izaoko biblijinės scenos pavyzdį. Iš jų buvo atrinkti du geriausi projektai: L. Giberčio ir F. Bruneleskio. Konkursą laimėjo L. Gibertis, kurio scena buvo lyriškesnė, nei scenos žiaurumą akcentuojanti F. Bruneleskio. Be to, L. Gibertis sceną sukūrė iš dviejų dalių ir tam sunaudojo 2/3 bronzos, kurią sunaudojo F. Brunelekis kūręs savo sceną iš daugelio detalių. Pasak L. Giberčio, jis konkursą iškart laimėjo, tačiau F. Bruneleskio pirmasis biografas tvirtino, kad F. Bruneleskiui buvo pasiūlyta dirbti kartu, tačiau jis to atsisakė. L. Giberčiui tuo metu buvo apie 20 metų ir tai buvo didžiulio prestižo užsakymas. Jis dirbo ties durimis apie 20 metų su dirbtuvių pagalbininkais, tarp kurių buvo Donatelas.
1424 m. užbaigtos durys susilaukė aukšto pripažinimo ir L. Giberčiui be konkurso buvo patikėtas kitų durų sukūrimas šiaurinei baptisterijos pusei. L. Gibertis rašė: „man buvo suteikta laisvė jas sukurti taip, kaip aš galvoju, kad jos būtų puikiausios, labiausiai ornamentuotos ir turtingos.“ L. Gibertis apleido ankstesnėse duryse naudotas viduramžiškas kvadrifolijaus formas. Jis suplanavo duryse 10 kvadratinių reljefų, apsuptų 24 skulptūrinėmis figūromis ir 24 galvomis. Jam prireikė 12 metų sukurti ir išlieti pagrindinius reljefus ir dar 15 metų kaldinimo, kad juos užbaigti. Duris užbaigus jų pasisekimas buvo toks didžiulis, kad komisija perkėlė L. Giberčio pirmąsias duris į šiaurinę pusę ir šias nurodė įstatyti rytinėje, labiau prestižinėje, į Florencijos katedrą atkreiptoje, pusėje. Šios durys populiariai buvo pramintos „Rojaus vartais“ pagal Mikelandželo pasakymą: „tokios gražios, kad tiktų Rojaus vartams“.
Pūgžlinis
left|120px
Pūgžlinis - ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Toliejų, Poviliškio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 0,41 km, plotis - iki 0,17 km. Altitudė 155 m. Pietinis krantas aukštas, kiti - žemesni, rytinis - pelkėtas. Krantai ištisai apaugę medžiais. Šiaurinėje pakrantėje įsikūrę Obelynės ir Papūgžlynės kaimai, eina kelias. Ežeras nenutekantis, priklauso Stirnių ežero baseinui (Žeimenos upės baseinas).
Rojaus vartai (Gibertis)
Istorija
Daugiau nei 500 metų „Rojaus vartai“ buvo viena Florencijos įžymybių. Jų šlovė užtvirtino L. Giberčio vardo vietą meno istorijoje. 1966 m. Arno upės potvynio metu penki reljefai buvo išmušti iš rėmo. Jie po to buvo įkelti atgal ir durys sutvirtintos. 1990 m. durų detalės buvo išardytos restauracijai. Originalių durų vietoje tais pačiais metais įstatyta jų replika. Tuo metu bendras durų vaizdas dėl atmosferos poveikio, vandalizmo ir poliravimo buvo sunykęs. Reljefai buvo nuvalyti, po to 2000 m. panaudotas lazeris restauruojant paauksavimų vietas. Po restauracijos durys eksponuojamos Florencijos katedros meno muziejuje.
„Rojaus vartų“ reljefai
L. Gibertis buvo vienas pirmųjų menininkų XV a. Italijoje priėmęs vieningos sistemos vaizduojant erdvę idėją. „Rojaus vartų“ reljefuose L. Gibertis naudojo vaizdavimo metodą, labiau būdingą tapytiems dailės darbams ir paremtą L. Alberčio suformuluotais perspektyviojo vaizdavimo principais. Namų vaizdai reljefuose iškalti pagal tapytojų vieno taško linijinę perspektyvą, tačiau arčiau žiūrovo esančios, žemutinės reljefų dalies figūros iškaltos apvaliąja skulptūra, kai kurios figūrų galvos yra visiškai atsietos nuo reljefo. Žiūrovo akims sekant durų scenas aukštyn reljefai plokštėja, sudarant įspūdį, kad toliau esančios formos yra mažiau išsiskiriančios. Tokiais būdais L. Gibertis pasiekė erdvės gilumo perteikimą reljefe, iki tol nemanyta, kad įmanomą. Reljefų figūros vienija gotikinės stilistikos ritminių linijų pasikartojamumą, klasikines pozas ir motyvus su naujovišku veikėjų charakterizavimo, judesio perteikimu ir detalumu.
Galerija
Reljefuose pavaizduotos biblijinės istorijos, sekamos iš viršaus (į dešinę):
Robert's Rules of Order
thumb|Pirmojo leidimo viršelis „Robert’s Rules of Order“ („Roberto tvarkos taisyklės“) – Henrio Martino Roberto parašytos parlamentinės procedūros gairės.
Parašyti tokias gaires Robertą paskatino tai, kad jam 1862–1863 m. būnant Nju Bedforde (Masačusetso valstijoje) nepavyko suvaldyti baptistų susirinkimo, ir kiti tuometiniai šaltiniai nepadėjo jam nustatyti, kaip gerai vadovauti susirinkimui.
Pirmojo leidimo rankraštis buvo parengtas 1875 m. ir atspausdintas 1876 m. 4000 egzempliorių tiražu kaip „Pocket Manual of Rules of Order for Deliberative Assemblies“.
Iki dvidešimto amžiaus pradžios „Robert’s Rules of Order“ išpopuliarėjo, išstūmė kitas parlamentinės procedūros gaires.
Kukečių tvenkinys
Kukečių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kelmės rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Kelmės. Sudarytas užtvenkus Sūdupio upelį (Kražantės intakas) jo aukštupyje, 1,1 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,21 km, plotis – iki 0,17 km. Pietinėje dalyje yra 0,27 ha sala ir šiauriau 2 mažos salelės (1,3 a ir 0,6 a). Altitudė 125,2 m. Tvenkinys telkšo Kukečių gyvenvietės centre. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Aplink tvenkinį plyti pievos ir krūmynai. Rytine pakrante eina kelias.
Vaitkiai
Vaitkiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Šateikių.
Virginijus Pupšys
Biografija
1978 m. baigė Kauno 25-ąją vidurinę mokyklą (Kauno Kovo 11-osios gimnazija). Nuo 1975 m. iki 1978 m. lankė S. Rubinovo ir G. Kuprevičiaus Jaunimo muzikinę studiją. 1978 - 1980 m. studijavo Juozo Talat – Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1986 m. studijos Valstybinėje konservatorijoje.
1986 m. baigė Vilniaus muzikos ir teatro akademijos Klaipėdos fakultetų chorinio dirigavimo specialybę. Nuo 1985 m. dirbo tuometinėje Liaudies Operoje, nuo 1987 m., jai tapus Valstybiniu teatru, pradžioje choro artistas, kiek vėliau chormeisteris, o po metų, 1993 m. ir iki šiol, Klaipėdos valstybinio muzikinio teatro solistas.
Gyvena Klaipėdoje.
Teatrinė veikla
Jaunimo muzikinėje studijoje (vad. S. Rubinovas ir Giedrius Kuprevičius):
Klaipėdos valstybiniame muzikiniame teatre:
Sukūrė ir išvertė libretus spektakliams:
Sukūrė ir režisavo spektaklius:
Tarptautinė veikla:
Vaitkiškiai
Vaitkiškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kražių.
Vaitkiškės
Vaitkiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Medininkų.
Pamiškė
miniatiūra|250px|right|Pamiškė ([[Ivanovo sritis, Rusija)]]
Pamiškė – pereinamoji zona tarp dviejų ekosistemų – iš miško ar miško teritorijos į laukus ir kitas atviras vietas. Tam tikros augalų ir gyvūnų rūšys yra prisitaikiusios gyventi miško pakraštyje, todėl jos žmonėms dažniausiai yra labiau pažįstamos nei rūšys, aptinkamos giliau miškuose. Klasikinis miško pakraščio rūšių pavyzdys yra baltauodegis elnias, paplitęs Šiaurės Amerikoje.
Pamiškė žemėlapiuose
Topografiniuose žemėlapiuose miškai vaizduojami žalia spalva. Jų pakraščiai, kaip ir kiti vietovės požymiai, paprastai nustatomi pagal aeronuotraukas, bet kartais ir pagal antžeminę vietovės apžvalgą. Tačiau jie atspindi tik esamą vaizdą, nes beveik visi miškai turi tendenciją plisti ir palaipsniui užpildyti erčias. Be to, sunku tiksliai nustatyti miško kraštą ten, kur krūmynuose ima augti ploni medžiai. Žemėlapių sudarytojų nuomonių skirtumai, nurodant miško pakraštį, dažnai siekia keliolika metrų. Be to, daugelis kartografų nori parodyti net mažas medžių salas, o kiti, priklausomai nuo žemėlapio mastelio, renkasi bendresnes, ištisines linijas miško ar pamiškės vaizdavimui. Specializuotam darbui dažnai naudojamos oro nuotraukos ar vaizdai iš palydovų, todėl nereikia taisyti žemėlapių, kurie dėl išlaidų gali būti atnaujinami tik gana dideliais laiko intervalais.
Albanijos futbolo varžybos 2016–2017 m.
'''Albanijos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Komandų rikiuotė
Pastabos.
Akritas Chlorakas
Akritas Chlorakas – Kipro futbolo klubas iš Chlorakos kaimo, Pafo rajono, vakarinėje Kipro dalyje.
Istorija
Klubas įkurtas 1971 m. Žaidžia Antrame divizione, kai Trečiame užėmė 3 vietą.
Kirtavietė
miniatiūra|250px|Kirtavietė [[Kazlų Rūdos miškai|Kazlų Rūdos miške]]
Kirtavietė – iškirstas ir neatsodintas, savaime dar neatžėlęs miško plotas. Miško ir kirtavietės ekosistemos yra skirtingos. Kirtavietėje, likusioje be miško augmenijos, pakinta apšvietimas, lauko temperatūra, dirvožemio drėgmės režimas, dėl to keičiasi augalijos rūšinė sudėtis. Buvusių ūksminių augalų vietoje ima vešėti šviesomėgiai augalai.
Vaitkūnai (Kaišiadorys)
Vaitkūnai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Varkalių. Yra kapinės, pažymėtas kryžius sankryžoje. Netoliese telkšo ežeras Švenčius, yra didelė pelkė.
Kirtavietė
Ar kirtavietė yra miškas?
Miškui priskiriami ne tik apaugę miško medžiais, bet ir jų dangos laikinai netekę plotai. Siekiama, kad kirtavietėse miškas būtų atkurtas ne vėliau kaip per 3–4 metus po kirtimo. Tiek kirtavietė, tiek jaunuolynas ar suaugę medžiai laikomi mišku, nes tai atskiri jo vystymosi etapai. Kirtavietės, kaip ir kiti laikinai miško medžių netekę plotai (žuvę medynai, želdintinos miško aikštės ir pan.), ne tik Lietuvoje, bet ir daugelyje užsienio šalių yra laikomos mišku pagal visuotinai pripažintą ir Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos patvirtintą miško sąvokos apibrėžimą.
Lietuvoje
Turimų kirtaviečių apskaitą Lietuvoje veda Valstybinė miškų tarnyba. Pasigirsta siūlymų iš įstatymų leidėjų kirtavietes išbraukti iš miškų ploto.
Vaitkūnai (Pakruojis)
Vaitkūnai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rozalimo.
Biržė
miniatiūra|250px|right|Dažais pažymėti medžiai (Vokietija)
Biržė – miško kirtimui atrėžtas arba kertamas medynų plotas, atribotas spindžiais (siauromis proskynomis) arba natūraliomis ribomis. Biržės ribos dažnai sutampa su miško kvartalinėmis linijomis, upeliais, keliais, mišku neapaugusių plotų ribomis. Biržės viduje pagal poreikį paliekami nekirstinų biržės dalių plotai.
Biržės atribojimas
Biržės paruošimas atliekamas numatytoje kirsti miško teritorijoje prieš pagrindinius darbus, įskaitant pavojingų medžių šalinimą, trasų žymėjimą ir paruošimą. Biržės atribojamos iškertant iki 1 m pločio spindžius. Šioje juostoje pašalinami augantys medžiai ir krūmai. Storesni nei 16 cm medžiai (1,3 m aukštyje) nekertami, bet spindžiu apeinami. Su spindžiais besiribojantys biržės medžiai yra pažymimi užtašymu ar kitais būdais iš spindžių pusės. Kirstini medžiai paženklinami spaudais, asmeniniais žymekliais, numeriais, žievės patašymu, dažais, rėžtuku arba nustatytais medienos kokybės ženklais. Biržės atrėžiamos pagal miško valdytojų patvirtintą biržių atrėžimo projektą. Sudaromi biržių atrėžimo ir įvertinimo dokumentai.
Biržės charakteristikos
Biržės būna stačiakampio ir netaisyklingos formos. Stačiakampė biržė kertama plynai, dalijama į kelias mažesnes biržes. Netaisyklinga biržė rėžiama, kai kertama neplynai arba plynai nedidelio ploto medynai. Pagal kiekvienos šalies pagrindinių kirtimų taisykles numatomi biržės plotis, ilgis, plotas, biržių šliejimo būdas ir laikas, jų kirtimo ar šliejimo kryptis. Biržės skirstomos į siauras (iki 100 m), vidutinio platumo (100–150 m) ir plačias (150–250 m). Biržių plotį ir plotą lemia miškų grupė, augavietės sąlygos, medyno rūšinė sudėtis, kirtimo rūšis ir būdas. Lietuvoje plyno kirtimo biržių plotis 75–150 m, o plotas ne didesnis kaip 5–8 ha, priklausomai nuo miško grupės. Nustatoma metinė biržė – tai metinė medyno kirtimo apimtis pagal miškotvarkos duomenis.
Zababa
Zababa – šumerų ir akadų dievybė, garbinta Kišo mieste, buvusiame šiaurinėje Babilonijoje. Šiame mieste buvo jam skirta E-mete-ursag šventykla. Babilone būta Zababos vardu pavadintų vartų. Žinios apie Zababą siekia ankstyvąjį dinastinį laikotarpį. Zababos sutuoktinė pagal vietinę tradiciją – Inana, kai kada nurodoma, jog Baba.
Zababa buvo karo dievybė, Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu imtas tapatinti su Ninurta (Ningirsu). Viename dievų sąraše įvardijamas „Marduku mūšyje“. Akadų dantiraštį perėmę ir jį adaptavę hetitai Zababos vardu įvardijo keletą karo dievybių, kaip antai hatų Vurunkatį, huritų Aštabį, Hešujį ir Nubadigą, hetitų-luvių Hašamilį, Ijarį ir Zapaną.
Puntas (ežeras)
Puntas - ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 6,5 km į pietus nuo Molėtų, į vakarus nuo plento. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 0,7 km, plotis - iki 0,24 km. Altitudė 151,6 m. Krantai aukštoki, sausi, tik rytinis krantas žemas ir pelkėtas. Krantai vietomis apaugę medžiais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, auga maži miškeliai. Iš vakarų į rytus ežerą prateka Puntos upė (iš Ilgio ežero į Bebrusų ežerą). Priklauso Šventosios upės intako Siesarties baseinui. Prie ežero įsikūrę Antapuntės ir Leliūnų kaimai.
Vaitkūnai (Rokiškis)
Vaitkūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Salų.
Pusnė (ežeras)
Pusnė – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Giedraičių, Pusnės kaimo pietrytiniame pakraštyje. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,16 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 136 m. Krantai žemi, pelkėti. Šiaurrytinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai. Rytuose išteka upelis link Mielkos intako Pusnės (Širvintos upės baseinas). Rytinėje pakrantėje įsikūręs Marguolių kaimas.
Pūstoška (Molėtų r.)
Pūstoška - ežerėlis Lietuvoje, Molėtų rajone, 8,5 km į rytus nuo Inturkės, Juodenėnų miške. Ežerėlio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,1 km, plotis - iki 0,055 km. Altitudė 147,7 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Lakajos baseinui.
Vaitkūnai (Pasvalys)
Vaitkūnai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Pušaloto. Buvusi Vaitkūnų geležinkelio stotelė – paveldo objektas.
MEAP Nisou
MEAP Nisou – Kipro futbolo klubas iš Nisu kaimo, centrinėje Kipro salos dalyje.
Istorija
Klubas įkurtas 1980 m. Žaidė Antrame divizione arba Trečiame.
2020–2021 m rungtyniavo Trečiame divizione ir liko penktoje vietoje.
Bryan Ruiz
Brajanas Ruisas (Bryan Ruiz; g. 1985 m. rugpjūčio 18 d.) – Kosta Rikos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Kosta Rikos rinktinei atstovauja nuo 2005 metų, yra jos kapitonas bei vienas rezultatyviausių žaidėjų istorijoje.
2015 metais persikėlė į Sporting CP gretas. Šiai komandai kiekvieną sezoną keliami aukščiausi tikslai, tačiau daugiausia, ką pavyko pasiekti – po sykį triumfuoti Portugalijos supertaurėje, Portugalijos lygos taurėje bei iškovoti antrąją vietą 2015-2016 m. Portugalijos čempionate. Nors Ruisui 2015–2016 m. sezonas, per kurį kostarikietis pasižymėjo 13 įvarčių ir 15 rezultatyvių perdavimų, buvo sėkmingas, tačiau futbolo sirgaliams jis įsiminė tuo, jog lemiamose rungtynėse prieš Lisabonos „Benfica“ Ruisas nesugebėjo pataikyti į tuščius vartus. Šį susitikimą Lisabonos „Sporting“ pralaimėjo rezultatu 0:1 ir galutinėje turnyro lentelėje nuo čempionų atsiliko 2 taškais.
Vaitkūnai (Vilnius)
Vaitkūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3,5 km į rytus nuo Visalaukės I. Vaitkūnai apsupti raistų ir miškų, šalimais praeina vieškelis.
Albanijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
'''Albanijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Komandų rikiuotė
PASTABA.
Finalo rungtynės
-
Vaitkuškė
Vaitkuškė – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Zibalų.
Rituškis
Rituškis – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 4,5 km į pietvakarius nuo Molėtų, į pietus nuo plento. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,11 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 122,7 m. Krantai žemi, pelkėti. Iš rytų prieina Gudeliškio miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, krūmai. Vakaruose išteka Rituškės upelis link Šventosios upės intako Siesarties. Šalia įsikūręs Lėlių kaimas.
2019 m. FIDE moterų kandidačių turnyras
2019 m. FIDE moterų kandidačių turnyras – finalinis atrankos turnyras, kuris išaiškino šachmatininkę, 2020 metais žaisiančią mačą su moterų pasaulio šachmatų čempione. Turnyras vyko 2019 m. gegužės 29 – birželio 19 d. Kazanėje.
Nugalėjo Rusijos didmeistrė Aleksandra Goriačkina, surinkusi 9,5 taško iš 14 galimų. Ji iškovojo teisę dėl pasaulio čempionės vardo 2020 m. žaisti mačą su pasaulio čempione kine Džju Vendžjin.
FIDE, nusprendusi atsisakyti atkrentamųjų mačų naudojimo moterų pasaulio čempionatuose, paruošė 2020 m. moterų pasaulio šachmatų čempionato  pakeitimus. Numatyta jų įgyvendinimo tvarka:
Kandidačių turnyrų istorija
Kandidačių turnyrai nėra visai naujas dalykas moterų pasaulio šachmatų čempionatų istorijoje: jie buvo rengiami ir anksčiau. Pirmasis kandidačių turnyras vyko 1952 m. Maskvoje, kurį laimėjo SSRS šachmatininkė Jelizaveta Bykova (+11-1=5), iškovojusi teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempionės vardo su tuometine čempione Liudmila Rudenko. Iš eilės buvo sužaisti šeši kandidačių turnyrai, kol nuo 1971 m.  buvo įvesti kandidačių mačai, kurie buvo naudoti penkis moterų pasaulio čempionatų ciklus. Tačiau nuo 1986 m. vėl grįžtama prie turnyrų.
Jie buvo žaidžiami šešis čempionato ciklus (iki 1997 m.), o nuo 2000 m., įvedus atkrentamųjų mąčų moterų pasaulio šachmatų čempionatus, kandidačių turnyrai nevyko.
Dalyvių atranka
Kandidačių turnyre dalyvavo aštuonios žaidėjos, kurios į jį pateko laikantis pirmumo eilės taisyklių:
2. Keturios žaidėjos pagal vidutinį 12-kos standartinių FIDE reitingų sąrašų apskaičiuotą nuo 2018 m. sausio 1 d. iki 2018 gruodžio 1 d.
Jei reitingai būtų buvę vienodi, jie turėtų būti apskaičiuoti dviejų ženklų po kablelio tikslumu. Jei vis dar būtų buvę lygu, lemtų kiek per 2018 m. dvylika mėnesių žaidėjos yra sužaidusios reitinguotų partijų. Patenka žaidėja, turinti didesnį tokių partijų skaičių.
Tuo atveju, kai žaidėja negali, ar atsisako dalyvauti kandidačių turnyre, keitimui parenkama pagal aukštesnį reitingą iš 2018 m. vidutinio reitingo sąrašo.
Turnyro formatas
Turnyre 8 žaidėjos žaidžia po dvi partijas ratų sistemos turnyrą (14 ratų). Jei būtų iš vienos šalies šachmatų federacijos dvi dalyvės,  jos tarpusavyje turėtų žaisti 1 ir 8 ratuose. Jei tokių daugiau (pav, 4), jos tarpusavyje turėtų žaisti 1, 2, 3 ir 8, 9, 10 ratuose.
Laiko kontrolė
Kiekvienai dalyvei skiriama laiko: 90 min. pirmiesiems 40 ėjimų, tolesniam žaidimui - 30 min iki partijos pabaigos. Nuo 1-o ėjimo žaidėjai, padariusiai ėjimą, pridedama 30 sek.
Kandidačių turnyro nugalėtojos nustatymas
Kai yra dvi, ar daugiau žaidėjų, pretenduojančių į pirmąją vietą surenka po lygiai taškų, nugalėtojos nustatymui naudojami šie papildomi rodikliai:
Jei ir vėl mačas baigiasi lygiosiomis, tai žaidžiama lemiama žaibo partija (Amargedonas). Traukiami burtai ir žaidėja, kuri laimėjo burtų traukimą, gali rinktis figūrų spalvą.
Baltieji žaidimui gauna – 5 min, juodieji – 4 min, be to, po 60 ėjimo, po kiekvieno ėjimo, abiem žaidėjams pridedama po 3 sek. Jei partija baigiasi lygiosiomis, mačo nugalėtoju skelbiami juodieji.
Jei vienodai taškų buvo surinkusios trys žaidėjos, lemiamos žaibo partijos taip pat žaidžiamos. Sudaromas sąrašas, kuriame žaidėjos užima vietas, pradedant aukščiausiu vidutiniu reitingu. Pradžioje tarpusavyje žaidžia antrą ir trečią reitingą turinčios dalyvės. Po to, nugalėtoja susitinka su aukštesnį reitingą turinčia pretendente. Pralaimėjusiai varžovei atitenka trečioji vieta.
Paskutinės lemiamos žaibo partijos nugalėtoja galutinėje lentelėje užima pirmą vietą vietą, o jos varžovė antrą. Analogiška tvarka galioja ir esant daugiau pretendenčių į 1-ąją vietą.
Atrinktos dalyvės
Dalyvės: Katerina Lagno (Rusija), Marija Muzyčiuk (Ukraina) ir Aleksandra Kosteniuk (Rusija) buvo pakviestos, kaip 2018 m. moterų atkrentamųjų mačų pasaulio čempionato pusfinalio dalyvės.
Ana Muzyčiuk (Ukraina), Valentina Gunina (Rusija). Tan Džunji (Kinija), Nana Dzagnidzė (Sakartvelas), pateko pagal reitingą. Aleksandra Goriačkina (Rusija) žaidė vietoj atsisakiusios kvietimo Hou Ifan (Kinija).
Galutiniai rezultatai
2019 m. šachmatų čempionato FIDE kandidačių turnyras. Pastaba. Rp - žaidimo metu turnyre demonstruotas reitingas.
Vaitutiškiai
Vaitutiškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Anykščių, prie kelio. Šiauriau kaimo teka kairysis Šventosios intakas Šaltupys.
Kumpiškės tvenkinys
Kumpiškės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kelmės rajone, 15 km į šiaurės rytus nuo Kelmės. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Šventupio intakas, Dubysos baseinas) 0,54 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,22 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 128,6 m. Krantai žemi, tik vakarinis krantas aukštokas. Pietinėje pakrantėje auga miškelis. Aplinkui plyti pievos, įsikūrę šie kaimai: Kumpiškė, Akšeliškė, Kaušai.
Vaivadiškiai (Vilnius)
Vaivadiškiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Skirlėnų.
Tanabata
Tanabata (, pažožd. „septintasis vakaras“), dar kitaip žinomas kaip žvaigždžių festivalis, – japonų festivalis, kildinamas iš kinų Čisi festivalio (kinų valentino dienos). Festivalis yra švenčiamas liepos mėnesį, 7-tą dieną. Pasak kinų legendos, šią dieną du žvaigždynai – jaučiaganio (Altayro) ir audėjos (Vegos) susitinka tik Tanabatos naktį, nes šie du įsimylėjėliai yra išskirti dangaus upės ama-no-gawa (Paukščių Tako). Todėl šis festivalis jau nuo seno vadinamas meilės švente.
Atsiradimo legenda
Tai istorija apie du įsimylėjėlius. Princesė Orihimė, kuri buvo siuvėja, audė įspūdingai gražias medžiagas prie dangiškosios upės, kuri simbolizavo paukščių taką. Jos tėvui, dievybei Tentei, labai patiko jos audžiamos medžiagos, todėl Orihimė labai daug dirbdavo. Bet po truputį ji darėsi vis liūdnesnė, nes daug dirbdama ji neturėjo laiko su niekuo susitikti ir atrasti savo mylimąjį. Tėvas savo dukrą labai mylėjo, todėl surengė susitikimą su Hikobošiu, kuris buvo karvių piemuo gyvenęs kitoje Paukščių Tako pusėje. Susitikę Orihimė ir Hikibošis vienas kitą iškart pamilo ir susituokė. Jų meilė tapo tokia stipri, kad princesė Orihimė nustojo austi, o Hikibosšis leido karvėms nuklysti. Orihimės tėvas labai supyko ir uždraudė įsimylėjėliams būti kartu, tačiau princesė maldavo jo, kad jis to nedarytų. Dėl tos priežasties mylintis tėvas sutiko, kad dukra savo mylimąjį galės pamatyti vieną kartą metuose liepos mėnesį, 7-tą dieną, jei Orihimė pradės vėl austi. Per pirmąjį susitikimą įsimylėjėliai pastebėjo, kad upė (Paukščių Takas) yra per daug sudėtinga perbristi. Orihimė labai nusiminė, taigi atskrido šarkų būrys ir pastatė jai tiltą. Šiandien yra sakoma, kad jei per Tanabatą lyja, šarkos neatskris, ir Orihimė ir Hikibošis turės laukti kitų metų, kad galėtų susitikti, taigi japonai visada tikisi ir nori gero oro Tanabatos festivaliui. Tanabatos festivalis tapo tarsi tradiciška įsimylėjėlių švente, kuris taip pat virto ir žiūrėjimo į žvaigždes švente – taip mėginama aptikti atgimusius įsimylėjėlius Orihimę ir Hikibošį.
Ištakos
Tanabata pirmą kartą Japonijai buvo pristatyta 755 m. imperatorės Koken Naros laikotarpiu. Kai festivalis atsirado Japonijoje, aristokratai rengdavo poezijos konkursus, rašydavo eilėraščius įkvėpti žvaigždžių stebėjimo. Festivalis ypatingai išpopuliarėjo Edo laikotarpiu. Iki tol festivalį švęsdavo tik aristokratai. Festivalį imta maišyti su Obon arba Bon tradicijomis ir visa tai išsivystė į modernų Tanabatos festivalį. Festivalio tradicijos priklausė nuo Japonijos vietovės, kurioje šventė vyksta, tačiau bendrai mergaitės prašydavo geresnių siuvinėjimo sugebėjimų ir amatininkystės, o berniukai gražesnės rašysenos. Savo norus užrašydavo ant mažų lapelių.
Data
Originali Tanabatos data buvo nustatyta pagal japonišką mėnulio-saulės (lunisoliarinį) kalendorių, kuris yra mėnesiu prieš Grigaliaus kalendorių. Dėl šitos priežasties kai kurie festivaliai prasideda liepos 7 dieną, O kiti apie rugpjūčio 7 dieną, o treti yra rengiami pagal senovinį lunisoliarinį kalendorių septintojo mėnesio septintąją dieną, todėl datos visada kinta, bet tai dažniausia būna rugpjūtis pagal Grigaliaus kalendorių.
Tanabata šiandien
Visose miestų dalyse ant bambuko medžių yra kabinami įvairiaspalviai, įvairiais ornamentais puošti norų lapeliai. Norų juostelėse, kurios dar kitaip yra vadinamos tanzaku. Jose yra išsakomi patys įvairiausi ir slapčiausi žmonių norai. Pradedant vaikų prašomais žaislais ir baigiant meilės, šeimos laimės, sveikatos ir sėkmės prašymais. Tandzaku juostelėmis yra puošiami ir bambukai prie namų. Gatvės bei parduotuvės dekoruojamos spalvotais verpetais. Bambuko šakelės su norais dažnai paleidžiamos į upę arba sudeginamos po festivalio apie vidurnaktį arba kitą dieną. Yra tikima, kad tai gali prikelti Orihimę ir Hikibošį, kurie išpildytų visų žmonių norus. Ši tradicija atėjo iš Obon šventės, kai į upę paleidžiami popieriniai laiveliai bei žvakės.
Skirtingos Japonijos vietovės turi savas tradicijas Tanabatos festivalio šventimui ir tai dažniausiai priklauso nuo to, kokios yra Obon šventės tradicijos. Labiausia populiarus Tanabatos festivalis vyksta Sendajaus mieste nuo rugpjūčio 6 iki 7 dienos. Kanto regione festivalis yra rengiamas Hiracukos ir Kanagavos miestuose. Tanabatos festivalis yra rengiamas ne tik Japonijoje, bet ir San Paule (Brazilija), Los Andžele ir Kalifornijoje (JAV). Daugelyje vykstančių festivalių yra įtraukiamas gražiausių Tanabatos dekoracijų rinkimas. Taip pat kai kuriuose vyksta paradai, net Miss Tanabata rinkimai. Kaip ir kitų japoniškų festivalių metu, vykdomos įvairios atrakcijos, pardavinėjamas maistas gatvėse, rengiami žaidimai, taip sukuriama šventiška atmosfera. Ypač įdomi atrakcija atvykėliams yra apsirengti yukata, nes tokia apranga Tanabatos festivalio metu yra labai populiari.
Tradicinis festivalio maistas
Pats pagrindinis ir svarbiausias maistas Tanabatos festivalio metu yra sōmen. Tai yra ilgi, ploni makaronai, kurie padaromi iš kviečių, dar kitaip japoniškai vadinami sakubei. Susipynusių makaronų gija simbolizuoja ir Paukščių Taką ir audinius, su kuriais dirbo Orihimė. Sōmen dažniausiai valgoma su švelniu padažu. Tėvai norėdami pradžiuginti vaikus ant sōmen uždeda valgomosios ybiškės žvaigždę. Labai populiarus išlieka gatvės maistas. Tanabatos metu jo esama itin įvairaus. Ryžių pyragėliai su įvairiais įdarais – mochi, takoyaki – sultingi aštuonkojo mėsos kukuliai, okonomiyaki – didelis blynas su pačiais įvairiausiais įdarais, kurie prasideda nuo daržovių ir baigiasi ties jūros gėrybėmis, yakitori – sultingi vištienos gabaliukai, kepti grilyje ant medinių pagaliukų, pateikiama su saldoku sojos pagrindo padažu.
Festivalis Sendajuje
Tanabatos festivalis Sendajaus mieste yra vienas iš didžiausių ir žymiausių festivalių visoje Japonijoje. Šis festivalis Sendajuje prasidėjo Edo laikotarpio pradžioje, per metus festivalis gerokai išaugo ir išplito po visą Japoniją. Festivalio populiarumas išaugo po Meidži atstatymo ir beveik buvo išnykęs ekonominės depresijos metais, kuri kilo Pirmojo pasaulinio karo metu. Savanoriai atgaivino Sendajaus festivalį 1928 m. Greitai festivalį rengti kiekvienais metais rugpjūčio 6–8 dienomis tapo tradicija.
Antrojo pasaulinio karo metu festivalį vykdyti buvo neįmanoma, nes nebuvo įmanoma kabinti dekoracijų. Pirmosios dekoracijos Sendajuje atsirado jau metai po karo, 1946 m. Festivalis vis labiau augo su kiekvienais metais. Pirmajame festivalyje po karo buvo pakabintos 52 dekoracijos, kai tuo pat metu po metų jau buvo pakabinta apie 5000 dekoracijų. Festivalis labai smarkiai išplito ir išaugo, todėl tapo vienu didžiausių vasaros festivalių ir turistų traukos objektu.
Į festivalį dabar yra įtrauktas ir fejerverkų šou, kuris dažniausiai vyksta rugpjūčio 5 dieną. Sendajaus Tanabatos festivalyje žmonės kabina septynių rūšių dekoracijas, kurios reiškia skirtingus dalykus. Popieriniai lapeliai su norais arba kitaip tanzuku – įvairiems norams bei sėkmei, popieriniai kimono – išvengti blogos sveikatos bei nelaimingų atsitikimų, origami dekoracijos – ilgam gyvenimui, popierinės rankinės – simbolizuojančios sėkmę versle, tinklai – geram derliui, popieriniai šiukšlių maišai, simbolizuojantys apsivalymą ir patys didžiausi ir spalvingiausi verpetai fukinagashi, kurie būna 3–5 metrų ilgio ir kabinami visur nuo bambuko medžio iki bambuko medžio, ant namų, mokyklų, parduotuvių. Visos dekoracijos yra lengvai pagaminamos, pvz., origami gaminami iš popieriaus arba kitų lengvų, spalvingų medžiagų. Bambukas tapo tarsi Tanabatos festivalio ženklu dėl jo savybių augti tiesiam ir aukštam. tikima, kad jo šakos tempiasi į viršų ir pakelia žmonių norus į dangų. Taip pat buvo tikima, kad šis medis saugo nuo įvairių kenkėjų, todėl buvo sodinamas, kad apsaugoti ryžius ir simbolizavo dosnaus derliaus tikėjimąsi.
Vaiva (Prienai)
Vaiva – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Mackių, Žiūronių kaimo pakraštyje, prie kelio. Pro kaimą teka Peršėkė. Pakelėje įrengtas memorialas žuvusiems apylinkių partizanams (Dainavos apygarda).
Gyventojai
thumb|left|Partizanų memorialas
Onisilos Sotira 2014
Onisilos Sotira 2014 – Kipro futbolo klubas iš Sotiros kaimo, netoli Famagustos, rytinėje Kipro salos dalyje.
Istorija
Klubas įkurtas 2014 m. Žaidė žemesniuose divizionuose, kol pateko į Antrą divizioną.
2021/22 m. sezone pateko į Kipro futbolo taurės turnyro ketvirtfinalį. Pirmosiose rungtynėse AEL Lemesos sutriuškino Onisilos ekipą rezultatu 8-0. Atsakomosiose rungtynėse dar kartą nugalėjo varžovai. Šį kartą rezultatu 5-1. Bendras dviejų rungynių rezultatas buvo 13:1 AEL Lemesos naudai.
Roman Repilov
Roman Repilov (g. 1996 m. kovo 5 d. Dmitrove) – rusų rogučių sporto atstovas. Olimpietis, daugkartinis pasaulio čempionas.
Biografija
2015 m. pirmą kartą užėmė prizinę vietą pasaulio taurės etape – antra vieta Kalgaryje. 2016 m. Europos vicečempionas vienetų rungtyje. 2017 m. pasaulio čempionate pelnė tris medalius – sidabrus vienetų ir sprinto rungtyse, bei bronzą mišrios komandos rungtyje. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užėmė 8-ą vietą individualioje rungtyje. 2020 m. pasaulio čempionato čempionas vienetų ir sprinto rungtyse.
Girbučių pilkapis
miniatiūra|314x314px|Girbučių pilkapis Girbučių pilkapis (vad. Kapmilžiu, Takmilžiu) – nenustatyto amžiaus pilkapis Girbučių kaime (Alizavos sen., Kupiškio r.)
Istorija
Girbučių pilkapis buvo žvalgytas 1969 m. gegužės 23–birželio 13 d. archeologų Adolfo Tautavičiaus ir Vytauto Daugudžio, Biržų, Pasvalio, Kupiškio, Panevėžio rajonų žvalgomosios archeologinės ekspedicijos metu, kurios tikslas buvo surinkti duomenis apie minėtų rajonų piliakalnius, pilkapius ir istorinius-apeiginius akmenis. Pilkapis yra apie 14 m skersmens ir 1,5 m aukščio arimų apardyta kalvelė, kurios dalis nukasta karo metu įsirengiant slėptuves. Minimi 2 akmenų vainikai, kurių akmenys nurinkti.
Paminklo apsauga
1973 m. įrašytas į Lietuvos kultūros paminklų sąrašą. 1997 m. KVAD (Kultūros vertybių apsaugos departamento) direktoriaus įsakymu įrašytas į Kultūros vertybių registrą (Unikalus kodas 6278). 2005 m. paskelbtas valstybės saugomu.
Pasakojimai, padavimai
Pasakojama, kad kadaise rasta labai didelių žmonių kaulų.
Pušynas
thumb|240px|Pušynas. [[Rūdiškių miškai]] thumb|240px|Pušynas Indonezijoje
Pušynas – medynas, kuriame vyrauja pušys. Būna gryni pušynai ir mišrūs – Eurazijos vidutinių platumų juostoje su beržais, eglėmis, drebulėmis, rečiau juodalksniais, Šiaurės Amerikoje – su sekvojomis, Meksikoje – su kadagiais. Pušų medynai labiau paplitę nederlinguose sausuose, laikinai įmirkstančiuose, įmirkusiuose smėlio ir priesmėlio augaviečių dirvožemiuose – smėlžemiuose. Gryni, šviesūs pušynai vadinami šilais. Paplitę pušynai daugiausia vidutinių platumų miškų ir miškastepių juostoje, mažiau subtropikų ir atogrąžų juostose. Dėl ažūriškų pušų viršūnių miško skliautas retas, miškui tenka daug šviesos ir drėgmės, todėl pušynuose būdingas vešlus pomiškis, gausu atžalų.
Eurazijos vidutinių platumų juostoje paplitę kerpinis, brukninis, brukninis‑mėlyninis, mėlyninis, mėlyninis‑kimininis, viksvinis‑kimininis ir gailinis‑kimininis pušynai. Rečiau pušynų pasitaiko mėlyngirio, sausgirio ir raisto miško augavietėse.
Pušys išskiria stiprius fitoncidus, bei kitas medžiagas, teigiamai veikiančias žmogaus sveikatą. Pušynuose gausiai auga valgomieji grybai, uogos (mėlynės, bruknės, pelkėtose vietose – spanguolės, tekšės, kirtimuose, pamiškėse – žemuogės, avietės). Pušynai pasižymi vertinga mediena, renkami sakai.
Vaiveriškiai
Vaiveriškiai – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Kurklių.
Velnio akmuo (Bištynekas)
250px|thumb|Akmens vaizdas
Bištyneko akmuo – vienas iš didžiausių riedulių Lenkijoje. Stūkso Bištyneko mieste, Varmijos Mozūrų vaivadijos Barštyno apskrityje, 20 km į pietus nuo Barštyno.
Tai suskilęs į kelis gabalus buvęs granitinis monolitas. Ilgis: 8,0–8,5 m; plotis: 5,5–7,0 m; aukštis: 3,16 m. Tūris – virš 100 m³; virš žemės paviršiaus matosi tik dalis akmens. Norint jį apjuosti, prireiktų net 28 m ilgio virvės. Paskelbtas gamtos paminklu ir aptvertas metaline tvorele, o aikštelė apie jį išgrįsta plytelėmis. Pasiekiamas Kolejowa gatve, prie miesto pradinės mokyklos.