cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Algirdas Martynas Budreckis
Biografija
Studijos apie XVIII a. lietuvininkus Prūsijos kariuomenėje, Prūsijos karalių ediktus ir paliepimus lietuvių kalba (išsp. knygoje „Lithuania Minor“, 1976 m.). Į anglų k. išvertė knygų apie lietuvių organizacijas Amerikoje, lietuves moteris.
Prieštankinis šautuvas
Vokietijos kariuomenė
Dėl šių priežasčių šarvamušiai šoviniai su K kulkomis buvo nemėgstami, tačiau pėstininkams duodavo šansą pramušti šarvą ir sužeisti ar nukauti vieną kitą tankistą. Šoviniai su K kulkomis buvo brangesni, todėl juos duodavo tik geriems šauliams, kurie galėjo efektyviai juos panaudoti. Pagrindinis būdas kovoti su tankais buvo apšaudyti artilerija ar užmėtyti granatomis.
Netrukus ėmė gaminti tankus su storesniais šarvais, tad šarvamušių 7,92 mm šovinių efektyvumas dar labiau krito, tačiau šie šoviniai tebebuvo pakankamai efektyvūs prieš senųjų modelių tankus ir prieš šarvuotuosius automobilius. Vokietija pirmoji sukūrė ir ėmė gaminti specializuotus stambaus kalibro šarvamušius Mauzerio šautuvus Tankgewehr M1918. Šis šautuvas buvo ankstesnių Mauser kompanijos šautuvų pritaikymo prieštankinei kovai rezultatas. Jo stambios kulkos su didele kinetine energija galėjo pramušti naujesniųjų tankų šarvus ir taip sustabdyti tankus. Šio šautuvo atatranka buvo labai stipri, nuo smūgio kartais lūždavo raktikaulis ar išnirdavo petys.
JAV kariuomenė
Pirmojo pasaulinio karo metais JAV sukūrė pusės colio kalibro šovinį kovai prieš lėktuvus. Šis šovinys buvo panaudotas 1919 m. sukurtam stambaus kalibro JAV kulkosvaidžiui M1919 Browning (M1919 Browning machine gun), kuris vėliau buvo naudojamas ir kaip kulkosvaidis prieš lengvuosius tankus bei šarvuotąsias mašinas.
Antrasis pasaulinis karas
Antrojo pasaulinio karo pradžioje daug valstybių naudojo stambaus kalibro prieštankinius šautuvus, kurių kulkų greitis buvo didelis (pvz., prieš APK populiarus britų 0,55 colio Boys prieštankinis šautuvas (.55 in Boys Anti-Tank Rifle). Tokie šautuvai buvo pakankamai veiksmingi prieš lengvuosius tankus (pvz., vokiškus Panzer I ir Panzer II).
Tankų šarvai toliau stiprėjo, ir vieno žmogaus nešiojami to meto stambaus kalibro šautuvai tankų šarvų ėmė nebeįveikti. Efektyvumo nebepakako net 20 mm (o tai jau praktiškai patrankinis kalibras, nemažai automatinių patrankų yra būtent 20 mm) prieštankiniams šautuvams. Prieštankiniai šautuvai imti naudoti tik kovai su lengvaisiais tankais, šarvuočiais, lengvais lauko įtvirtinimais ir pan.
Prieštankiniais pėstininkų šaunamaisiais neartileriniais ginklais tapo reaktyviniai ir kitokie granatsvaidžiai, šaudę sviediniais su kumuliaciniais užtaisais (JAV bazuka, Vokietijos Panzerschreck, Panzerfaust, D. Britanijos PIAT).
TSRS kariuomenė
Raudonoji Armija Antrajame pasauliniame kare naudojo dviejų modelių prieštankinius šautuvus – vienšūvį PTRD-41 ir dėtuvinį užsitaisantį PTRS-41. Šie šautuvai į karo pabaigą irgi prarado ginklo kovai su vidutiniais tankais funkcijas. TSRS APK metais neturėjo bazukos tipo ginklų (karo pabaigoje kartais naudodavo trofėjinius vokiečių Panzerfaust’us).
Korėjos kare PTRS-41 ir PTRD-41 naudojo Kinijos ir Š. Korėjos kariuomenė, kadangi neturėjo efektyvesnių prieštankinių ginklų.
Prieštankinių šautuvų sąrašas
1PK: 2PK: Suomija Japonija Vokietija Lenkija TSRS Šveicarija Didžioji Britanija
Liepsnelinės šnekės
Liepsnelinės šnekės (Cossypha) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis, kuriai priklauso smulkūs vabzdžialesiai paukščiai. Anksčiau buvo priskiriama strazdinių (Turdidae) šeimai.
Paplitę Afrikoje.
Albunėja
Albunėja arba Tiburtino Sibilė – romėnų mitologijoje pranašė sibilė (najadė), gyvenusi tamsioje oloje Tiburo girioje. Netoliese buvo sieros šaltiniai netoli Tivolio. thumb|Sibiu Tiburtina, freska [[Tivolis|Tivolio Šv. Jono bažnyčioje, 1483 m.]] thumb|left|Tiburtino Sibilė, [[Andrea Pisano|Andrėja Pizanas, 1337-1341 m. Šiuo metu skulptūra laikoma Museo dell'Opera del Duomo muziejuje, Florencijoje.]]
Veikimo spindulys
Veikimo spindulys  – didžiausias nuotolis, kurį nuo bazės (uosto, aerodromo) laivas, orlaivis ar kt. karinės technikos vienetas (ar karinis vienetas) gali nukeliauti su įprastiniu kroviniu, atlikti skirtas užduotis nepasipildydama degalų ir grįžti. Raketų veikimo spindulys – didžiausias nuotolis, kuriuo raketa gali pasiekti ir sunaikinti taikinį.
Aviacijoje taktinis veikimo spindulys yra didžiausias nuotolis, kurį orlaivis (lėktuvas, sraigtasparnis) ar aviacijos dalinys, turėdamas pilnus degalų bakus, gali nuskristi, atlikti kovos užduotį ir grįžti į aerodromą neišeikvojęs garantinių degalų atsargų ir neeikvojamųjų degalų likučių.
Moon Kana
Pradėjo savo karjerą būdama modeliu Gothic & Lolita Bible žurnale. 1996 m. Kana įstojo į elektroninio stiliaus grupę „Starblues“. Tačiau Kana buvo greitai pakeista dėl nesutarimų su grupės nariais. Ji grįžo dainuoti 2000 m. išleidusi savo pirmąjį albumą.
Mordovijos herbas
thumb|right|200px|Dabartinis Mordovijos respublikos herbas Mordovijos herbas – oficialus Mordvijos respublikos simbolis, patvirtintas 1995 m. kovo 30 d.
Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas sidabriniu lauku su raudona galva ir mėlyna papėde. Lauko centre – tos pačios formos baltas vidinis skydas su raudona einančia lape ir virš jos trimis raudonomis vertikaliomis strėlėmis, kurių antgaliai rodo į lapę.
Skydas apsuptas:
Herbo viršuje, virš antkaklės galų – raudona aštuonkampė žvaigždė (kitaip – kryžius įkypais galai).
Juročka (miniserialas)
Juročka  – 2015 metų rusiškas filmas, keturių serijų miniserialas, komedija.
Siužetas
Jurijus, sėkmingas verslininkas, pripratęs prie sostinės komforto šventė gimtadienį. Jame dalyvavo ir vienas draugas. Iš studentavimo laikų pažįstami vyrukai prisiminė ir senus laikus. Galiausiai, pradėjo dūsauti, kaip anksčiau viskas buvo paprasta. Ir jie susiderėjo, kad Jurijus pabandys išgyventi paprastai, be jokio komforto visą savaitę. Išvyko į Bližnerečenską ir ten įsikūrė. Šeimininkė buvo tokia, kad viskas buvo daroma piktai ir pigiai. Vyriškį toks požiūris erzino. Visi privalumai lauke. O ryte teko praustis su laistymui skirta žarna. Vakare nuėjo į restoraną su dama (Jelena), o ten staiga apgirto. Atsipeikėjo prie upės, galvojo, kad jį išgelbėjo undinėlė. Iš tikrųjų Tania jį rado ir partempė namo. Kadangi jis teteko piniginės, telefono, todėl už maistą ir pastogę turėjo atidirbti. Skuto bulves, kapojo malkas ir net šveitė puodus. O kai gavo traumą, juo rūpinosi Tania. Galiausiai atėjo Jelena, pasakė, kad už viskį tą vakarą susimokėjo pati, nes kavalierius greitai „nulūžo“. Iš tikrųjų, tą apiplėšimą organizavo Nikolajus. Jis net savo močiutės trobą sudegino ir pakišo Jurijaus žiebtuvėlį kaip įkaltį.
Adolfina Budrikaitė
Adolfina Budrikaitė-Zulonienė (1921 m. liepos 30 d. Šiauliuose – 1985 m. birželio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorė.
Biografija
1939 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1940–1945 m. Šiaulių dramos teatro aktorė. 1945–1947 m. Vilniaus universitete studijavo anglų kalbą. 1947–1985 m. Vilniaus valstybinio dramos teatro aktorė. 1949 m. baigė šio teatro vaidybos studiją.
Vyras aktorius Petras Zulonas. Sesuo Janina Budrikaitė.
Antanas Rekašius
Antanas Rekašius (1928 m. liepos 24 d. Pavandenėje – 2003 m. spalio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas.
Biografija
Baigęs vidurinę mokyklą įstojo į Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, tačiau, jausdamas pašaukimą muzikai, baigė Vilniaus Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos kompozicijos klasę. Vėliau studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos (dabar – Lietuvos muzikos ir teatro akademija) prof. Juliaus Juzeliūno kompozicijos klasėje. 1959–1969 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje dėstė kompoziciją.
Kūryba
Sukūrė 9 simfonijas, 7 koncertus įvairiems instrumentams su orkestru, 12 baletų, iš jų pastatyti penki. Ryški jo kūrybos sritis – muzika vaikams: dainų ciklai, fortepijoninės pjesės. Jo muzika buvo atliekama JAV, Italijoje, Prancūzijoje, Suomijoje, Švedijoje, Vokietijoje, Vengrijoje ir daugelyje kitų šalių. Žymiausi darbai:
Centrinio Surinamo gamtos rezervatas
Čia galima sutikti jaguarų, pumų, didžiųjų šarvuočių, didžiųjų skruzdėdų, brazilinių ūdrų, tapyrų, tinginių, harpijų, arų, raudonųjų staugūnų, juodagalvių kapucinų ir daug kitų Amazonijos gyvūnų.
Algimantas Čekuolis
Algimantas Jurgis Čekuolis (g. 1931 m. lapkričio 10 d. Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, keliautojas, laidų vedėjas, gidas.
Biografija
Gimė kaimo mokytojų šeimoje. Tėvai nuo 1930 m. dirbo Kielių kaime Kielių pradinėje mokykloje (Širvintų valsčius). Tėvams 1940 m. persikėlus į Širvintas, čia lankė pradinę mokyklą ir aukštesnes klases. 1947 m. baigė Ukmergės gimnaziją. 1948 m. baigė Vilniaus suaugusiųjų gimnaziją. Tais pačiais metais (1948 m.) įstojo į literatūrinį Rašytojų sąjungos Maskvos Maksimo Gorkio institutą, kurį baigė 1953 m. Taip išvengė deportacijos (tėvai buvo šauliai, jaunalietuviai).
1968 m. pakviestas dirbti spaudos agentūroje „Novosti“ Maskvoje, 1969–1973 m. agentūros korespondentas Kanadoje, lankė prancūzų kalbos kursus. 1975–1979 m. vadovavo TSRS spaudos agentūros „Novosti“ (APN) biurui Lisabonoje (Portugalija). 1981–1986 m. APN biuro vedėjas Madride.
Dirbo KGB užsienio žvalgybai.
1986 m. rugsėjo 1 d. – 1992 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas“ vyr. redaktorius. 1988 m. išrinktas Sąjūdžio iniciatyvinės grupės nariu. Vėliau buvo renkamas Sąjūdžio seimo ir jo vadovybės nariu. 1989 m. išrinktas SSRS liaudies deputatų suvažiavimo deputatu, juo buvo iki Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo.
Moka anglų, ispanų, portugalų, lenkų, rusų, italų, prancūzų, ir lietuvių kalbas.
Šeima
1992 m. išsiskyrė su Birute Čekuoliene. Jie turi 2 suaugusius vaikus: Ieva Čekuolytė ir Justinas Čekuolis.
1996 m. vedė Editą Sirvidytę (psichologė, VU dėstytoja).
Pomėgiai – grybavimas, kalnų slidinėjimas, skaitymas, važinėjimas dviračiu, žūklė.
Folklandų karas
Folklandų karas, Malvinų karas – karinis konfliktas įvykęs 1982 m. tarp Argentinos ir Jungtinės Karalystės dėl Atlanto vandenyno pietvakariuose esančių Folklando (Malvinų) salų. Tuo metu Argentiną valdžiusi karinė chunta pabandė Folklando salas užimti jėga. 1982 m. balandžio 2 d. argentiniečiai įsiveržė į menkai Britų saugotas salas. Tačiau Jungtinės Karalystės vadovybė nepagailėjo resursų ir atsiuntė karines jūrų, oro bei specialiąsias pajėgas į Folklandus. Argentinos pajėgos neatsilaikė prieš atvykusią Britų kariuomenę. Nors formaliai karo viena kitai nepaskelbė nė viena pusė, dėl karinio konflikto ilgam pašlijo Argentinos ir Jungtinės Karalystės santykiai.
Tarptautinė reakcija
Balandžio 3 d. susirinkusi Jungtinių Tautų Saugumo Taryba daugumą balsų priimta rezoliucija Nr.502 pasmerkė kovos veiksmus ir pareikalavo, kad Argentina nedelsiant išvestų karines pajėgas iš Folklando salų ir spręstų konfliktą diplomatinėmis priemonėmis. Jungtinę Karalystę konflikte palaikė Tautų Sandrauga ir Europos Ekonominė Bendrija, paskelbusi Argentinai ekonomines sankcijas, trukusias iki karo veiksmų pabaigos – 1982 m. birželio 22 d. Dauguma Lotynų Amerikos valstybių konflikte politinėmis priemonėmis palaikė Argentiną. Konflikto pradinėje stadijoje Jungtinės Amerikos Valstijos, sunerimusios dėl potencialaus Argentinos paramos prašymo iš TSRS, bandė atlikti tarpininko vaidmenį. Argentinai atmetus JAV taikos iniciatyvas, JAV valstybės sekretorius A. Heigas pareiškė, kad JAV uždraus parduoti Argentinai ginklus ir suteiks materialinę paramą Jungtinei Karalystei. Čilė suteikė Jungtinei Karalystei informacijos apie Argentinos karines pajėgas ir turimą ankstyvojo įspėjimo radarų sistemą. Konflikto metu, Libija suteikė Argentinai pagalbą ginklais ir amunicija.
Karo veiksmų pradžia
1982 m. gegužės 1 d. Jungtinės Karalystės aviacija pradėjo bombarduoti Argentinos karių pozicijas ties salų sostine Stenliu. Gegužės 2 d. Britų atominis povandeninis laivas „HMS Conqueror“ priartėjo prie Argentinos laivų grupės, vadovaujamos kreiserio „Generolas Belgrano“. Jungtinės Karalystės ministrės pirmininkės M. Tečer įsakymu, Argentinos kreiseris buvo atakuotas, nepaisant to, kad tuomet buvo atvirame vandenyne, už draudžiamos 200 jūrmylių zonos ribų. Į kreiserį buvo paleistos trys torpedos, iš kurių dvi pataikė ir kreiseris nuskendo. Žuvo 323 Argentinos jūreiviai. Tuomet Argentinos vadovybė iš karo veiksmų zonos atšaukė karo laivyną, įskaitant ir vienintelį šalies lėktuvnešį „ARA Veinticinco de Mayo“ ir ėmė daugiau naudoti karines oro pajėgas, tikėdamasi, kad pavyks nuskandinti priešo laivus ir Jungtinės Karalystės pajėgos atsitrauks. Pagrindinės Argentinos avacijos pajėgos karo veiksmų metu veikė iš Rio Grandė jūrų bazės. Gegužės 4 d. Argentinos aviacija, panaudojusi naujausią priešlaivinę raketą „Exocet“, ja pataikė į britų eskadrinį minininką „Sheffield“, kuris nuo pažeidimų netrukus nuskendo. Žuvo 20 laivo įgulos narių. „Sheffield“ buvo pirmasis po Antrojo pasaulinio karo mūšyje nuskandintas Britų karo laivas. Po šių dviejų laivų žūties, dvi savaites truko sąlyginė ramybė, kol gegužės 15 d. Britų specialiosios pajėgos „SAS“ atakavo Argentinos įgulą, dislokuotą šiauriau Vakarų Folklando esančioje Peblo saloje. Atakos metu buvo sunaikinta 11 Argentinos karo lėktuvų.
Mūšiai sausumoje
thumb|230px|Kovos veiksmai Rytų Folklande po britų išsilaipinimo San Carlos įlankoje Gegužės 21 d. Britų 3-ioji jūrų pėstininkų brigada pradėjo stambų Argentinos kariuomenės pozicijų puolimą, išsilaipindama šiaurės rytinėje Rytų Folklando salos dalyje, San Carlos įlankoje. Atsakydami, Argentinos kariniai lėktuvai atakavo puolančias Britų pajėgas. Jau gegužės 22 d. puolantys britų jūrų pėstininkai įtvirtino krante placdarmą, tačiau argentiniečių aviacija per kelias mūšių dienas nuskandino britų fregatas „Ardeant“ ir „Antelope“ bei eskadrinį minininką „Coventry“. Ankstų gegužės 27 d. rytą britų pajėgos pradėjo Rytų Folklando salos Darvino ir Green Goose miestelių puolimą ir po paros juos užėmė. Puolimo metu žuvo 17 britų ir 47 argentiniečių kariai, dar daugiau nei 900 argentiniečių buvo britų paimti į nelaisvę. Kiti britų 3-iosios jūrų pėstininkų brigados daliniai pradėjo žygį per Rytų Folklandą link pagrindinių Argentinos pajėgų punkto – Stenlio miesto. Žygio metu įvyko keli susirėmimai sausumoje. Birželio 1 d. į kovos veiksmų rajoną atvyko Britų pastiprinimas – 5-oji pėstininkų brigada, turėjusi daugiau nei 5 tūkstančius karių. Tai leido britams detaliau planuoti Stenlio puolimo operaciją. Birželio 8 d. Argentinos aviacija atakavo išsilaipinančias Britų pajėgas ir nukovė kelias dešimtis bei sužeidė daugiau nei šimtą britų karių. Nepaisant patirtų nuostolių, birželio 12 d. naktį britų 3-ioji jūrų pėstininkų brigada užėmė tris aukštumas, o birželio 14 d. 5-oji pėstininkų brigada – dar tris kitas aukštumas prie Stenlio. Mūšių metu žuvo po kelias dešimtis abiejų pusių karių. Birželio 14 d. Stenlyje buvusios Argentinos pajėgos, būdamos apsuptos ir matydamos beviltišką padėtį, paprašė paliaubų. Birželio 20 d. Jungtinė Karalystė susigrąžino ir P. Sandvičo salas, kai pasidavė jose buvusi Argentinos įgula. Tokiu būdu karo veiksmai buvo baigti.
Konflikto pasekmės
Laikoma, kad trumpas Folklandų karas turėjo dideles politines ir karines pasekmes. Jungtinėje Karalystėje išaugo M. Tečer ir jos vadovaujamos torių partijos populiarumas. 1982 m. spalio 12 d. Londone įvyko Britų kariuomenės pergalės paradas. Po konflikto Folklando salų teisinis statusas kaip Jungtinės Karalystės užjūrio valdos liko nepakitęs. Jungtinė Karalystė ėmė daug investuoti Folklandų salose, padidino vietos savivaldos teises. Argentinoje karinė chunta jau 1982 m. birželio 17 d. neteko valdžios, o 1983 m. šalyje buvo surengti demokratiniai rinkimai. Argentinos ir Jungtinės Karalystės santykiai buvo atkurti 1989 m. spalį, tačiau nei viena valstybė iki šiol nepakeitė savo požiūrio į Folklandų salų teisinį statusą. Argentinos 1994 m. priimtoje konstitucijoje nurodoma, kad Folklandų, P. Džordžijos ir P. Sandvičo salos yra jos teritorijos dalis.
Laikoma, kad Folklandų karas buvo ir iki šiol tebėra didžiausia karinių jūrų pajėgų operacija po Antrojo pasaulinio karo. Karo metu išaugo povandeninių laivų panaudojimo reikšmė, tapo akivaizdus antvandeninių laivų pažeidžiamumas, juos atakuojant priešlaivinėmis raketomis. Pirmą kartą istorijoje karo veiksmų metu buvo panaudoti Jungtinės Karalystės vertikalaus kilimo ir tūpimo lėktuvai. Jie laimėjo visus oro mūšius su Argentinos aviacija. Taip pat labai išaugo logistikos ir kovinių sraigtasparnių naudojimo karo veiksmuose svarba.
Bienhoa
Bienhoa  – miestas Vietnamo pietuose, kairiajame Dongnajaus upės krante, 30 km į šiaurės rytus nuo Hošimino, įeina į šio miesto aglomeraciją. Dongnajaus provincijos centras. Yra oro uostas. Pro miestą eina pagrindinis Vietnamo plentas (1A). Elektrotechnikos, popieriaus, stiklo, chemijos (kaustinės sodos, gumos), mašinų gamybos (žemės ūkio įrengimų), statybinių medžiagų (cemento, plytų, čerpių), maisto (cukraus, ryžių valymo) pramonė. Netoli miesto skaldomas granitas.
Istorija
Miestas išaugo Saigonui būnant Pietų Vietnamo sostine. 1965–1973 m. Bienhoa mieste veikė JAV karinė oro bazė.
Juodupis (Klaipėda)
Juodupis – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 2 km į vakarus nuo Veiviržėnų. Kaimas įsikūręs abipus Juodupio upelio (Veiviržo baseinas). Pietiniu pakraščiu praeina kelias. Į vakarus plyti Aisėnų miškas. Juodupio senosios kapinės, vadinamos Marų kapeliais.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilo iš upėvardžio Juodupis. Vietovardis rašytiniuose šaltiniuose rašomas,.
Istorija
Kaimas susiformavo XVII–XVIII a. Šiaurinė jo dalis XX a. pr. vadinta neoficialiai Kilgiais.
Dvasiniais gyventojų reikalais nuo 1639 m. rūpinosi Veiviržėnų parapijos kunigai.
1923 m. buvo 34 ūkiai. Ūkių skaičiumi nusileido tik Veiviržėnų miesteliui, Ruigių (Medeikių) ir Lepaičių kaimams.
Žymūs žmonės
1943 m. kovo 30 d. – Petras Pučkorius, muzikos mokytojas, chorvedys.
Ubiškės daugiafunkcis centras
Telšių rajono Ubiškės daugiafunkcis centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ubiškėje (Telšių raj.), Igno Vaišvilos g. 2, vykdanti ikimokyklinio ir priešmokyklinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190581620. Steigėjas Telšių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|250px|left
Mokykla įkurta 1918 m. Iniciatoriai – du broliai: Antanas ir Jonas Adomavičiai ir apylinkės mokinių tėvai. Pirmaisiais metais mokyklą lankė 27 mokiniai, jų amžius buvo nuo 11 iki 20 metų. 1948 m. mokykla tapo progimnazija. 1949 m. atidaryta progimnazijos klasė. 1950 m. mokykla pertvarkyta į septynmetę mokyklą. Tais pačiais metais atidaryta aštunta klasė ir mokykla pradėjo peraugti iš septynmetės į vidurinę. 1998 m. įkurtas mokyklos muziejus.
2002 m. tapo pagrindine mokykla, 2012 m. – mokykla-darželiu, 2018 m. birželio 28 d. – mokykla-daugiafunkciu centru, 2021 m. rugsėjo 1 d. – daugiafunkciu centru, vykdančiu ikimokyklinio ir priešmokyklinio ugdymo programas.
Žaliasis juostuotasis žvilgūnas
Žaliasis juostuotasis žvilgūnas  – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys. Lietuvoje nėra retas, taip pat randamas Europoje, Kaukaze, Rusijoje (įskaitant Rusijos Tolimuosius Rytus ir Sibirą.
Aureolė
Aureolė ( 'spindįs ar auksinis vainikas'), nimbas – šviesus ratas, vaizduojamas aplink figūrų paveiksluose ir statulų galvas. Tobulumo ir amžinumo simbolis. Seniau krikščionių kankinių galvos buvo puošiamos laurų vainiku, tai buvo laimėjimo ženklas. VIII–IX a. šventiesiems pradėtos dėti aureolės. Didesnei garbei išreikšti dedama ne tik šviesi juosta, bet net platus ratas. Beatifikuotiesiems aureolė nededama, tuo juos norima atskirti nuo šventųjų, kanonizuotųjų. Kadangi aureolė yra amžinumo simbolis, anksčiau ji buvo vaizduojama ir ant popiežių, karalių galvos.
Aua
thumb|250px| Aua sala – maža Kuveitui priklausanti sala šiaurinėje Persijos įlankos dalyje. Jos ilgis – 800 m, plotis – 540 m, plotas maždaug 34 ha. Sala 16 km nutolusi į pietvakarius nuo Failakos, vienintelės apgyvendintos Kuveito salos. Saloje pastatytas švyturys, sraigtasparnių nusileidimo aikštelė, be šių dalykų saloje daugiau nieko nėra.
Lionel Scaloni
Lionelis Skalonis (Lionel Scaloni; 1978 m. gegužės 16 d. Rosarijuje) – Argentinos futbolininkas, treneris.
Argentinos nacionalinės futbolo rinktinės sudėtyje, su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio futbolo čempionate, kur pakeitė netikėtai nepakviestą Chavjerą Sanetį. Čempionate žaidė tik vieneriose rungtynėse.
Didžiąją karjeros dalį praleido ispanų klube La Korunjos „Deportivo“ bei italų „Lazio“. Baigęs karjerą dirbo „Sevilla“ klubo bei Argentinos rinktinės trenerių štabe. 2016 m. atleidus trenerį Chorchę Sampaolį, Skalonis tapo laikinuoju rinktinės treneriu iki 2019 m. Su Argentina dalyvavo 2019 m. Copa América čempionate, kur užėmė 3 vietą. 2021 m. Skalonio treniruojama Argentina laimėjo Copa América, o po metų – pasaulio čempionatą.
Juodupis (Prienai)
Juodupis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Lielionių.
Juozas Montvila
Juozapas Montvila (1885 m. sausio 3 d. Nendriniškės, Marijampolės apskritis – 1912 m. balandžio 15 d. Atlanto vandenynas) – Lietuvos Romos katalikų kunigas, spaudos darbuotojas, savo sielovados pareigą skęstančiame laive „Titanikas“ atlikęs iki pat mirties.
Biografija
miniatiūra|267x267px|Paminklinis akmuo, žymintis kun. Juozo Montvilos gimtinės vietą. Kun. J. Montvila gimė 1885 m. sausio 3 d. Nendriniškių kaime. Augo Kazio Montvilos ir Magdės Karalevičiūtės-Montvilienės šeimoje kartu su dar 7 vaikais (gimė 10, iš jų 2 anksti mirė). Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, Seinų kunigų seminarijoje. 1908 m. įšventintas kunigu ir paskirtas į Augustavo dekanato Lipsko parapiją. Už slaptą dvasinį patarnavimą unitams caro valdžios nubaustas: jam atimta teisė užimti kokias nors pareigas pastoracijoje. Redagavo Seinuose leidžiamą žurnalą „Šaltinis“, rašė pamokslus į kunigams skirtą leidinį „Vadovas“, piešė iliustracijas kai kuriems Vilniaus laikraščiams ir knygoms.
Negalėdamas Lietuvoje eiti kunigo pareigų išvyko į Angliją. Manoma, kad vyko į JAV darbuotis Atolo parapijoje. Per Atlantą išplaukė laivu „Titanikas“, kuris, susidūręs su ledkalniu, nuskendo. Užleido vietą kitiems, klausė išpažinčių, guodė ir ramino keleivius iki pat žūties.
Andoros futbolo taurė
Andoros futbolo taurė arba Copa Constitució – Andoros futbolo turnyras, vykstantis nuo 1990 metų. FIFA ir UEFA turnyrą pripažino tik nuo 1995 metų.
Kasempos apskritis
Kasempos apskritis – viena iš Zambijos Šiaurės vakarų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Kasempa. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 44 002 žmones.
Lelijiniai
Lelijiniai (Liliaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Paplitę daugiausia šiaurinio pusrutulio vidutinio klimato juostoje, ypač Rytų Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Tai daugiametės, rečiau vienametės- žolės (tik atogrąžų–medžio pavidalo pvz., dracena, alavijas, juka). Augalų šaknys – šakniastiebiai, svogūnai, svogūngumbiai. Stiebas status, yra vijoklinių, laipiojančių augalų, bei epifitų. Lapai plokšti pražanginiai, cilindriški arba pusiau cilindriški, bekočiai, rečiau kotuoti, lankiškai arba tinkliškai gysloti. Žiedai dvilyčiai, taisyklingi, rečiau netaisyklingi, sukrauti varpose, kekėse arba šluotelėse, arba išaugę pavieniui. Vaisius – dažniausiai trilizdė dėžutė arba uoga. Sėklos endospermyje yra baltymų ir aliejų. Visi lelijinių šeimos augalai turi įvairių alkaloidų.
Lietuvoje auga šių genčių augalai:
Raščiūnai
Raščiūnais vadinami kaimai:
Gnojnas (Liublino vaivadija)
Gnojnas  – kaimas Lenkijos rytuose, Konstantinuvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 27 km į šiaurę nuo Palenkės Bialos ir apie 121 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas yra šiauriausiame Liublino vaivadijos taške. Kaimas įsikūręs kairiajame Vakarinio Bugo upės krante. Kitoje kranto pusėje yra Nemiruvo kaimas į kurį galima persikelti keltu.
Juodupiškis
Juodupiškis – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Obelių.
Kanarėlinės musgaudės
Kanarėlinės musgaudės (Culicicapa) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Aurora (mitologija)
thumb|Apolonas ir Aurora
Graikų mitologijoje Aurorą atitinka – deivė Eos. Vardas kildinamas iš žodžio aura, kuris pažodžiui reikštų „priešaušrio vėjelis“.
Lietuvių mitologijoje artimiausias atitikmuo yra dievaitė Aušra.
Mufumbvės apskritis
Mufumbvės apskritis – viena iš Zambijos Šiaurės vakarų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Mufumbvė. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 71 238 žmones.
5-in-1 tuščiasis šovinys
5-in-1 tuščiasis šovinys – tuščiasis šovinys, kuris gali būti naudojamas kelių skirtingų kalibrų ginkluose, skirtas naudoti teatro spektakliuose. Tinka naudoti ginkluose su skirtingų kalibrų vamzdžiais, kadangi neturi kulkos. Tačiau sudaro reikiamą efektą – šūvio garsą ir pliūpsnį.
Šoviniai 5-in-1 Blanks gali būti naudojami ginkluose, kurių šovinių lizdai skirti šoviniams .38-40 Winchester, .44-40 Winchester ir .45 Colt, kadangi nors šiuos šovinius naudojančių ginklų vamzdžių kalibrai skirtingi, jų šovinių lizdai, kur patenka šovinių tūtelės, yra praktiškai vienodos. Šie tuštieji šoviniai buvo pavadinti, kadangi jais buvo galima šaudyti 5 tipų ginklais, paplitusiais Holivudo vesternuose ir naudojančiais 3 skirtingų kalibrų šovinius. Šie ginklai – .38-40 ir .44-40 šovinius naudojantys šautuvai ir .38-40, .44-40 ir .45 Colt naudojantys revolveriai
Šovinius 5-in-1 blanks dar vadina ir 3-in-1 blanks, nes jie pakeičia tris šovinių kalibrus – .38-40, .44-40 ir.45 Colt.
Paskutiniais metais naudojami šoviniai 5-in-1 blanks yra perkonstruoti, dabar turi plastikines tūteles, ir pakeičia šovinius: Konstrukciškai jie būna:
Vosiūnai
Vosiūnais vadinami kaimai:
Dauspuda
Dauspuda (arba Daugspūda; ) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietryčius nuo Račkų, apie 15 km į pietvakarius nuo Suvalkų ir 99 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919–1954 m. kaimas priklausė Dauspudos valsčiui. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo šalia esančios Daugspūdos (Rospudos) upės. Kurios pavadinimas kilęs iš lietuviškų žodžių junginio Daug ir Spūda (Spausti). Manoma, kad toks pavadinimas atsirado dėl pavasariais aukštai pakylančio upės vanadens, kuris pradeda spausti savo intakus ir šie pradeda tekėti priešinga kryptimi.
Pacų rūmai
thumb|left|Pacų rūmai [[XIX a.]] Kaime yra neogotikinių Pacų rūmų griuvėsiai pastatyti 1820–1827 metais Liudviko Mykolo Paco užsakymu. Rūmus angliškos neogotikos stiliumi suprojektavo italų architektas Piotr Bosi. Statyba prasidėjo 1820 m., nuo 1823 m. rūmų architektu tapo kitas italas Henrikas Markonis. Tuo metu rūmai jau buvo beveik užbaigti, trūko sutvarkyti tik rūmų interjero ir baldų dizainą, kas užtruko dar 4 metus. Rūmų perdengimo struktūra buvo sudaryta iš pagrindinio korpuso su 4 siaurais bokštais ir du siauresni šoniniai sparnai su uždarais aštuonkampiais paviljonais. Prieš pagrindinį korpusą buvo pastatytas Atikinis fasadas ir pinakliai, taip pat suformuotas portikas. Manoma, kad priekinėje portiko dalyje stovėjo ATR karalių skulptūros, kurias sukūrė italų skulptorius Carlo Aurelli. Nėra išlikę daug duomenų apie rūmų interjerą, tačiau pagal XIX a. aprašymus galima spręsti, kad rūmų pirmame aukšte buvo koplyčia, priėmimo kambarys, biblioteka, archyvas ir valgomasis, kuris buvo papuoštas lipdytiniais pagražinimais. Antrame aukšte buvo šeimininkų kambariai. Dešiniajame korpuse buvo karo trofėjų kolekcija, o kairiajame paveikslų galerija ir oranžerija. Kambariai buvo dekoruoti polichromija ir freskomis, kuriuos kaip manoma kūrė italų menininkai Mikalojus de Angelis ir Giovanni Battista Carello. Rūsyje taip pat buvo du aukštai, viršutiniame buvo vonios kamabriai suprojektuoti senoviniu stiliumi, tarnų kamabriai, virtuvė ir kitos patalpos. Rūmus supo parkas, kurį suprojektavo anglų sodininkas John Heiton. Apie prabangių rūmų savininkus žmonės sakydavo: Wart Pac pałaca, a pałac Paca., lietuviškas atitikmuo būtų Atitiko kirvis kotą.
thumb|left|Pacų rūmų terasa Po 1831 m. sukilimo Liudvikas Mykolas Pacas emigravo iš šalies ir jo turtas buvo konfiskuotas carinės valdžios. Vykstant sukilimui didelę dalį turto ir darbų rūmų savininkai paslėpė Račkų ir Jonavos bažnyčiose, visą kas liko rūmuose carinė valdžia pardavė aukcionuose 1834–1836 metais. Iš pradžių rūmai atiteko rusų generolui Nikolajui Sulimui, vėliau rūmai dažnai keitė savininkus, kurie visiškai nesirūpino dvaru, kol galiausiai rūmai buvo nugriauti 1867 metais. Nenugriauti liko tik rūmų portikas ir vienas iš bokštų, vadinamu Gandras, kuris kaip teigia vietiniai gyventojai liko nenugriautas nes ten buvo gandrų lizdas.
Gyventojai iš Škotijos
Apie 1815–1821 metus Liudvikas Mykolas Pacas pakvietė į kaimą apie 500 žmonių iš Škotijos, kurie turėjo mokyti vietinius gyventojus modernaus žemės ūkio ir įvairių kitų amatų. Škotai įkūrė gyvenvietę pavadinimu Škocja ir atskirus palivarkus: Covenlock, New York (šiandien Pruska Velka), Longwood (Ludvinovas), Linton, Berwik (Koritkai) ir Bromfield (Juzefovas). Škotai mokino vietinius gyventojus kaip pereiti iš trilaukės žemdirbystės į sėjomainą, skatino auginti bulves ir laikytis jas kauburiuose, taip pat auginti veislinius arklius ir avis. Prižiūrint škotų inžinieriams 1816 m. buvo pradėti statyti įvairūs įrenginiai arklinis malūnas, vandens ratas, sėjamoji, plūgai, purentuvai, miltų ir kruopų sietuvai. Taip pat atidaryti bravoras, degtinės varykla, raugykla, krakmolo gamykla, aliejaus spaudykla. Tai buvo tik trečia tokia spaudykla visoje šalyje (anksčiau buvo tik Stanislavo Zamoiskio valdomame kaime: Zvežince ir Antono Trembickio valdose Lomnoje. Po Liudviko Paco išvykimo išvyko ir didelė dalis čia atsikėlusių škotų, tačiau dar ir šiandien kaime yra likę šiektiek škotų palikuonių. 1996–2004 metais ir 2007 m. rūmų griuvėsiuose vyko Keltų kultūros festivalis Dauspuda.
Meilė japoniškai (miniserialas)
Meilė japoniškai  – 2017 metų rusiškas filmas, dviejų serijų melodrama.
Siužetas
Vitalijus ir Lilia ruošiasi švęsti vestuvių 25-metį. Prieš šventę sūnus mamai sako, kad išvyksta į Sibirą metams, dukra pasisako, kad ruošiasi vestuvėms, o po jų gyvens atskirai nuo tėvų. Galiausiai, šeimininkė nueina į virtuvę, o ten randa sumaitotą tortą. Šventė tampa skandalu. Lilia pyksta dėl torto, dėl to, kad visi ruošiasi kurti savo gyvenimus, o ji saviškį paaukojo šeimai. Vitalijus pyksta, kad paaukojo išradėjo karjerą ir dirba finansų direktoriumi, o pinigus vis tiek išleidžia šeimai. Vakaras sugadintas, tad Vitalijus su Leonidu eina į japonų restoraną. Jame susipažįsta su japone.Tik vėliau jis sužino, kad Ajmė nėra japonė.
Mohamed Sissoko
Mohamedas Laminas Sisoko Gilanas (g. 1985 m. sausio 22 d.) – futbolininkas, Malio rinktinės ir Italijos Fiorentina klubo saugas.
Akropolis Group
Akropolis Group, UAB (iki 2010 m. UAB „Akropolis grupė“) – holdingo bendrovė, valdanti nekilnojamojo turto projektų vystymo ir nuomos paslaugų įmones Lietuvoje, Latvijoje.
Mohamed Sissoko
2011 m. liepos 28 d. pasirašė trejų metų sutartį su Prancūzijos PSG klubu.
žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo 2004, 2008 ir 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
Akropolis Group
Istorija
2002 m. balandžio 26 d. Vilniuje atidarytas pirmasis prekybos ir pramogų centras „Akropolis“.
2007 m. „Akropolis“ atsidarė Kaune, bendras plotas yra per 81000 m², veikia 280 parduotuvės. Per 2008 m. aplankė 14,02 mln. lankytojų. 2008 m. pastatus valdančios bendrovės akcijas įsigijo Vokietijos „Deka Immobilien GmbH“. Kauno „Akropolio“
2009 m. pavasarį atidarytas „Akropolis“ Šiauliuose (49519 m² bendro ploto). Jame įsikūrę 158 nuomininkai, per 2013 m. apsilankė 7 mln. lankytojų.
2019 m. balandį 98000 m² ploto „Akropole“ atidarytas Rygoje. Statyba pradėta 2017 m. gegužę. Į projektą investuota beveik 180 mln. eurų.
Komarnas (Liublino vaivadija)
Komarnas  – kaimas Lenkijos rytuose, Konstantinuvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Konstantinuvo, apie 14 km į šiaurę nuo Palenkės Bialos ir apie 108 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1616 metais. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Upynos pagrindinė mokykla
Telšių rajono Upynos pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Telšių raj., Upynoje, Kuršėnų g. 45, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190584926. Steigėjas – Telšių rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Luokės Vytauto Kleivos gimnazijos skyrius.
Filialas – Telšių rajono Upynos pagrindinės mokyklos Dirvonėnų skyrius.
Istorija
miniatiūra|left
2020 m. mokykla prijungta prie Luokės Vytauto Kleivos gimnazijos.
Nkongsamba
Nkongsamba  – miestas vakarų Kamerūne, Pakrantės regione, 170 km į šiaurės rytus nuo Dualos. Departamento centras. Geležinkelio linija į Dualą, praeina Bafusamo–Dualos plentas. Kavos apdirbimas. Muilo, alaus gamybos, medienos, metalo apdirbimo pramonė. Aliejinių palmių, bananų, kavamedžių auginimo regiono centras.
Taikūnų pušis
left|150px miniatiūra|250px|Taikūnų pušis prie Vilkaičio ežero
Taikūnų pušis – valstybės saugoma pušis, auganti Lazdijų rajone, Veisiejų seniūnijoje, Taikūnų kaime, prie Vilkaičio ežero. Paskelbta saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 2012 m. miniatiūra|180px|left
Baltijinė gegūnė
Auga pelkėtose pievose, kur dirvožemyje gausu maisto medžiagų.
Paplitusi nuo Baltijos jūros iki Sibiro ir Mongolijos
Lietuvoje paplitusi visuose rajonuose, tačiau negausiai, o pietrytiniuose rajonuose gana reta. Rūšis buvo įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą (2019 m. iš jos išbraukta) ir į Vašingtono (CITES) konvencijos II priedą.
thumb|left|210px|Baltijinė gegūnė
Jean-François de La Pérouse
Žanas Fransua de Galo, de La Perūzo grafas (Jean François de Galaup, comte de Lapérouse; g. 1741 m. rugpjūčio 23 m. – m. 1788 m. (?)) – Prancūzijos jūrininkas, komodoras, keliautojas.
Baigė Bresto karo laivyno mokyklą. 1757 m. tarnavo laive, plaukusiame į Luisburgą (Naujoji Prancūzija), plaukiojo aplink Niufaundlandą. 1759 m. buvo sužeistas Kiberono įlankos mūšyje, buvo patekęs į britų nelaisvę. Kariavo prieš anglus prie Šiaurės Amerikos krantų.
thumb|left|240px|Liudvikas XVI ir Laperūzas rengia ekspediciją (XIX a. piešinys)
Ekspedicija aplink pasaulį
1785 m. admirolas Žanas Fransua de Laperūzas Prancūzijos karaliaus Liudviko XVI buvo paskirtas vadovauti ekspedicijai aplink pasaulį. Šios ekspedicijos tikslas buvo praplėsti Džeimso Kuko pradėtus Ramiojo vandenyno tyrinėjimus, atverti naujus navigacinius ir prekybinius kelius bei praturtinti Prancūzijos mokslą. Ekspediciją sudarė du laivai – L’Astrolabe ir La Boussole. Jais plaukė įvairių sričių mokslininkai, laivai buvo pakrauti sėklų ir sodinukų, tinkančių įvairiems klimatams. Tarp kandidatų į kelionę buvo tuo metu 16-metis korsikietis Napoleonas Bonapartas, tačiau jis priimtas nebuvo.
1785 m. rugpjūčio 1 d. 220 keliautojų ekspedicija paliko Bresto uostą. Pradžioje keliautojai patraukė per Atlanto vandenyną, apiplaukė Horno kyšulį, ištyrinėjo tuo metu Ispanijai pavaldžios Čilės pakrantes. 1786 m. balandžio 9 d. Laperūzas pasiekė Velykų salą, iš ten plaukė į Havajus, tapo pirmuoju europiečiu, išsilaipinusiu Maui saloje. Iš ten maršrutas driekiasi link Aliaskos, laivai prisišvartavo netoli Šv. Elijo kalno. Litujos įlankoje pražuvo valtimi išplaukęs 21 ekspedicijos narys. Toliau prancūzai užmezgė ryšius su tlinkitais, plaukė į pietus pagal dabartinės Britų Kolumbijos krantus. Rugpjūčio mėnesį keliautojai pasiekė Kaliforniją, aprašė Šastos ugnikalnio išsiveržimą. Kalifornijoje prancūzai bendravo su ispanų misionieriais, aprašė misijas, indėnus. Tada ekspedicija per 100 dienų kirto Ramųjį vandenyną, Makao pardavė Aliaskoje surinktus kailius. 1787 m. prancūzai plaukiojo tarp Filipinų, Kinijos, Korėjos, tada keliautojai pro Japoniją patraukė į šiaurę, pasiekė Sachaliną, Hokaidą, kur bendravo su vietiniais gyventojais ainais. Praplaukė sąsiauriu, skiriančiu Sachaliną ir Hokaidą (dabar vadinamas Laperūzo sąsiauriu), tada pasuko į šiaurę ir pasiekė Kamčiatką. Petropavlovske ekspedicija sustojo pailsėti, perdavė rusams į Paryžių nugabenti kelionės metu surinktus duomenis, bei gavo laišką nuo valdžios Paryžiuje, kuri nurodė aplankyti Australiją, kur pradėjo steigtis britai.
1787 m. gruodį Žanas Fransua de Laperūzas pasiekė Samoa, kur vietiniai užpuolė keliautojus ir nužudė 12 prancūzų (tame tarpe Astrolabe kapitoną). Iš ten ekspedicija plaukė į Tongą, o vėliau – į Norfolko salą. 1788 m. sausio 24 d. buvo pasiekta Australija (Botanikos įlanka, dab. Sidnėjus). Čia prancūzai su britais užmezgė taikius ryšius. Laperūzas per britus išsiuntė surinktus duomenis, pasipildė atsargų ir patraukė link Saliamono salų, Naujosios Kaledonijos, o vėliau - pietų Australijos, o 1789 m. birželį turėjo grįžti į Prancūziją, tačiau keliautojams išplaukus, apie juos daugiau žinių negauta.
Paieškos
1791 m. išsiųsta Antuano Bruni d’Antrkasto ekspedicija ieškoti Laperūzo ekspedicijos. Teigiama, kad ieškotojai matė pagalbos laužus Vanikoro saloje (Santa Kruso salynas), bet dėl rifų jos negalėjo pasiekti, o netrukus žuvo ir pats d’Antrkastas. 1826 m. airių pirklys Peter Dillon Tikopijos saloje nupirko kelis kardus, kurie galimai priklausė prancūzams. Iš vietinių sužinojęs, kad jie atkeliavo iš Vanikoro, jis leidosi į tą salą, kur rado dviejų laivų, patrankų, inkarų liekanas tarp rifų. Jis keletą radinių atvežė į Europą, 1828 m. tą padarė ir Diumonas Diurvilis.
2005 ir 2008 m. atlikti prancūzų tyrimai nustatė, kad abu laivai sudužo į Vanikoro rifus. Dalis išgyvenusiųjų buvo nužudyti vietinių. Pasak vietinių istorijų, likę gyvi iš liekanų pasistatė plaustą ir išplaukė į vakarus. Kiti liko, bet vėliau išplaukė keleri metai iki Dilono atvykimo. Panašu, kad 1791 m. britų kapitonas Edvardas Edvardsas matė Vanikore pagalbos laužus, bet nutarė į salą neužsukti.
thumb|left|200px|Paminklas Albi mieste
Atminimas
1797 m. Paryžiuje buvo išleisti Laperūzo kelionės iki Kamčiatkos užrašai Voyage De La Pérouse Autour du Monde (4 tomai). Vėliau išleisti ir paskutiniai užrašai iš Australijos. Laperūzo muziejai veikia Sidnėjuje ir keliautojo gimtinėje Albi. Jo vardu buvo pavadinta keletas Prancūzijos laivų, kalnų, rifų, įlankų Karalienės Šarlotės salose, Naujojoje Zelandijoje, Tasmanijoje, Havajuose, Laperūzo sąsiauris tarp Hokaido ir Sachalino, krateris Mėnulyje.
Mvinilungos apskritis
Mvinilungos apskritis – viena iš Zambijos Šiaurės vakarų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Mvinilunga. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 117 505 žmones.
Vladimiras Tarasovas
Vladimiras Tarasovas (, g. 1947 m. birželio 29 d. Archangelske, Rusijoje) – Lietuvos džiazo muzikantas (būgnininkas, perkusininkas), režisierius, instaliacijų autorius.
Komponuoja muziką kino filmams, dramos spektakliams, šokio pastatymams. Kuria vizualųjį meną, rengia personalines bei grupines parodas.
Biografija
V. Tarasovas pradėjo groti džiazą nuo 14 metų Archangelske, vietiniame jūreivių klube. 1961–1966 m. mokėsi Archangelsko aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1966 m. pradėjo studijuoti Leningrado konservatorijoje, tačiau dėl džiazo propagavimo tais pačiais metais buvo pašalintas iš mokslų.
1967 m. persikėlė į Vilnių. Grojo džiazą „Neringos“ kavinėje su Viačeslavu Ganelinu ir kontrabosininku Grigorijumi Talasu. Dirbo Nacionalinės filharmonijos simfoniniame orkestre, pučiamųjų orkestre „Trimitas“. Nuo 1984 m. – Valstybinės filharmonijos solistas.
Nuo 1970 m. su V. Ganelinu dirbo Vilniaus statybininkų kultūros namuose, grojo duetu „Gintarinės triūbos“ festivalyje Kaune, taip pat džiazo festivaliuose Gorkyje (1970 m.), Donecke (1971 m.). Sverdlovske susipažino su saksofonininku Vladimiru Čekasinu. Netrukus, po V. Čekasino persikėlimo 1971 m. į Vilnių, gimė žymusis trio Ganelinas – Tarasovas – Čekasinas, arba GTČ. Apie šį kolektyvą V. Tarasovas parašė autobiografinę knygą „Trio“ („Baltos lankos“, 1998 m.). Kartu su šiuo trio V. Tarasovas grojo daugelyje festivalių, leido įrašus.
1980–1987 m. V. Tarasovas rinktas geriausiu TSRS būgnininku, 1987 m. metų džiazo muzikantu Nr.2, 1986 m. Europos būgnininku Nr.2. 1991 m. subūrė Lietuvos akademinės muzikos ir džiazo muzikantų orkestrą „Lithuanian Art Orchestra“.
1999–2003 m. – LRDT meno vadovas, ten režisavo spektaklį „Maskva – Petuški“ (aut. Venediktas Jerofejevas). 2009 m. skirta „Triumfo“ premija.
Individualūs projektai
thumb|Išsamiai apie Vladimiro Tarasovo kūrybą
Juodvalkis (Ukmergė)
Juodvalkis – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Paobelio.
Fraunhoferio linijos
Fraunhoferio linijos – eilė spektrinių sugerties linijų, pastebėtų optiniame Saulės spektre ir pavadintų vokiečių fiziko J. fon Fraunhoferio garbei.
1802 m. anglų chemikas V. H. Volastonas pirmasis pastebėjo eilę tamsių linijų Saulės spektre. 1814 m. Fraunhoferis nepriklausomai nuo Volastono jas atrado ir išmatavo tų linijų bangų ilgius. Iš viso jis aprašė virš 570 linijų, o pagrindines 9 pavadino raidėmis nuo A iki K.
Vėliau Kirchhofas ir Bunzenas nustatė, kad kiekvienas cheminis elementas turi tik jam charakteringą spektrinių linijų seką ir padarė išvadą, kad tos linijos atsirado dėl tam tikrų elementų sugerties viršutiniuose Saulės sluoksniuose. Nors, tiesą sakant, kai kurios linijos atsiranda dėl Saulės šviesos sugerties deguonies molekulėmis Žemės atmosferoje.
Fraunhoferio linijų sąrašas
center Pagrindinės Fraunhoferio linijos, cheminiai elementai ir bangų ilgiai pateikti žemiau esančioje lentelėje:
Linijos A ir B yra Žemės atmosferos deguonies molekulės sugerties juostos. C, F, G' ir h yra vandenilio Balmerio serijos linijos Hα, Hβ, Hγ ir Hδ linijos. D1 ir D2 yra neutralaus natrio dubleto linijos, E yra neutralios geležies linija, G yra molekulinė CH juosta plius geležies ir kalcio sugerties linijos, o H ir K – vieną kartą jonizuoto kalcio dubletas.
Dėl savo gerai žinomų bangos ilgių, Fraunhoferio linijos dažnai naudojamos medžiagų optinėms savybėms apibūdinti (lūžio rodiklis, šviesos dispersija).
Komarno Kolonija
Komarno Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Konstantinuvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Aurichas
Aurichas  – miestas Vokietijoje, Žemutinėje Saksonijoje, Auricho rajone, prie Emso-Jadės kanalo.
Istorija
1059 m. minimas kaip Arica, 1430 m. atiteko grafui Cirksenai, 1744 m. Prūsijai, 1809 m. olandams, 1810 m. prancūzams ir 1815 m. Hanoveriui. 1866 m. miestą prijungė Prūsija. 1931 m. gyveno 6 300 gyv.
Judėja
Judėja – istorinė valstybė pietinėje Palestinos dalyje, egzistavusi ~931–586 m. pr. m. e. Pasak Biblijos, susidarė po Saliamono mirties suirus jungtinei Izraelio ir Judėjos karalystei. Dešimties šiaurinių Izraelio genčių gyventojai nesutiko su Saliamono sūnaus Rehabeamo ketinimais padidinti mokesčius, todėl sukūrė atskirą valstybę. Sostinė – Jeruzalė.
Teigiama, jog svarbiausios Judėjos ekonomikos šakos buvo žemdirbystė ir gyvulininkystė. Pirmasis karalius Rehabeamas nuolat kariavo su šiaurine Izraelio karalyste. Jo valdymo metu šalį puolė Egiptas. Dėl karų šalis nusilpo. Judėja sustiprėjo valdant Uzijai (785–733 m. pr. m. e.) – užėmė žemių prie Raudonosios jūros. Valdant Jošijui, buvo įvykdyta religinė reforma, kovojama su visų kitų dievų, išskyrus Jahvę, garbinimu. 587–586 m. pr. m. e. Judėją užkariavo Babilonijos karalius Nabuchodonosaras II. Babilonijos kariuomenė sugriovė Jeruzalę, o daugumą gyventojų išvarė į nelaisvę.
OneRepublic
„OneRepublic“ – JAV poproko grupė iš Kolorado Springso, Kolorado. Ryan Tedder ir Zach Filkins suformuota 2002 m., grupė pasiekė komercinę sėkmę „MySpace“ tinkle dar nepasirašę kontrakto. 2003 m. pabaigoje „OneRepublic“ kelis kartus pasirodžius Los Andželo apylinkėse, į grupę kreipėsi keletas susidomėjusių įrašų kompanijų, tačiau galiausiai grupė pasirašė kontraktą su „Velvet Hammer“, „Columbia Records“ dukterine įrašų studija. 2005 m. vasarą ir rudenį „OneRepublic“ įrašė savo debiutinį albumą kartu su prodiuseriu Greg Wells jo studijoje „Rocket Carousel“, Culver City mieste, Kalifornijoje. Albumas turėjo būti išleistas 2006 m. birželio 6 d., tačiau „Columbia“ nutraukė kontraktą su grupe likus dviem mėnesiams iki jo išleidimo. Pagrindinis albumo singlas „Apologize“ buvo išleistas 2005 m. Jis sulaukė nedidelės sėkmės „MySpace“ tinkle 2006 m.
2007 m. „OneRepublic“ išleido savo debiutinį albumą „Dreaming Out Loud“. Jo pagrindinis singlas „Apologize“ buvo remiksuotas prodiuserio Timbaland ir pasiekė didžiulę tarptautinę sėkmę, užimdamas pirmąją vietą šešiolikos šalių topuose ir pelnydamas grupei „Grammy“ nominaciją. Antrasis singlas „Stop & Stare“ pakartojo prieš tai išleistojo sėkmę. Vėliau albumas Amerikos muzikos įrašų industrijos (RIAA) buvo paskelbtas platininiu. Antrasis grupės albumas „Waking Up“ (2009) padovanojo grupei dar kelis sėkmingus singlus: „All the Right Moves“, „Secrets“, „Marchin On“ ir „Good Life“. Paskutinis singlas pasiekė top dešimtuką JAV Billboard Hot 100 tope.
„OneRepublic“ trečiasis albumas „Native“ (2013) tapo pirmuoju grupės albumu, patekusiu į top dešimtuką Billboard 200 albumų sąraše, ir aukščiausiai topuose pakilusiu grupės albumu, atsidūręs ketvirtoje vietoje. Pagrindinis albumo singlas „If I Lose Myself“ pasiekė top dešimtuką keliose šalyse, o trečiasis albumo singlas „Counting Stars“ tapo sėkmingiausiu pastarojo meto grupės singlu, patekdamas į top penketuką Australijoje, Kanadoje, Vokietijoje, Airijoje, Naujojoje Zelandijoje, JAV ir Jungtinėje Karalystėje. Šis singlas tapo aukščiausiai topuose pakilusiu grupės singlu Jungtinėje Karalystėje. Singlas taip pat pakilo iki antrosios JAV Billboard Hot 100 topo vietos, pakartodamas „Apologize“ sėkmę 2007 m.