cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FK Klevas Šiauliai
Spalvinė gama
Įvairiu metu būta sportinių aprangų tamsiai žalios spalvos, arba žalios ir geltonos, arba žalios aprangos su baltais šortais.
Rubelninkų apylinkė
Rubelninkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
909 m.
909 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rubelninkų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Mielagėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ignalinos rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Budriškės apylinkės, dalis Krikonių apylinkės, dalis Ropiškės apylinkės, dalis Šiūlėnų apylinkės, dalis Dietkauščiznos apylinkės, dalis Kiniūnų apylinkės ir dalis Paringio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Rubelninkų apylinkė prijungta prie Ceikinių apylinkės.
Birutė Aleknaitė
Birutė Aleknaitė (g. 1950 m. birželio 19 d. Sidnėjuje, Australija) – chorvedė.
Biografija
Mokėsi vidurinėje mokykloje, 1963–1970 m. privačiai pas Wallis Emmerson-Handley mokėsi skambinti fortepijonu – baigiamuosius egzaminus išlaikė Sidnėjaus konservatorijoje, savarankiškai išmoko diriguoti.
1966–1968 m. privačiai mokėsi groti klarnetu, o 1969–1972 m. studijas tęsė Sidnėjaus konservatorijoje. 1974–1978 m. šioje konservatorijoje studijavo dainavimą. 1970–1981 m. dirbo Sidnėjaus banke, nuo 1982 m. Sidnėjaus sveikatos draudimo kompanijos „HCF" darbuotoja.
Nuo 1982 m. Sidnėjaus lietuvių choro „Daina“ meno vadovė ir dirigentė (nuo 1987 m. jai talkina J. Ankus). Choras rengia koncertus, gieda bažnyčiose, dalyvauja Australijos lietuvių tradicinėse dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. 1987 m. gruodžio 6 d. metiniame koncerte „Daina" atliko 11 dainų (dirigavo B. Aleknaitė ir J. Ankus, akompanavo B. Kiveris).
B. Aleknaitė „Dainos“ chorui dirigavo daugelyje koncertų ir per pamaldas bažnyčiose, Australijos lietuvių dainų šventėse, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės dienomis Sidnėjaus „Dainos" chorui dirigavo Vilniuje, Kaune ir Trakuose.
1972 m. dalyvavo II Pasaulio jaunimo kongrese JAV, atstovaudama Sidnėjaus ateitininkų jaunimui. Ji dabar tebėra Sidnėjaus lietuvių tautinių šokių ansamblio „Sūkurys“ dalyvė. „Dainos" chorą parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Manhattan Life Insurance Building
Manhattan Life Insurance Building – dangoraižis, stovėjęs Niujorke 1894–1930 m. Tai buvo pirmasis dangoraižis, viršijęs 100 m aukštį. 1894–1899 m. buvo aukščiausias pastatas mieste.
Kada šis pastatas nugriautas, nesutariama, nurodomi 1930 m. arba 1963 m.
Atmintukas
Flash atmintis  – išliekamąją atmintį turintis duomenų saugojimo integrinis grandynas, kuriame esantys duomenys gali būti elektriškai ištrinti, įrašyti ir nuskaityti; atmintinės rūšis. Flash atminties integriniai grandynai dažniausiai naudojami atminties kortelėse, USB atmintukuose, MP3 grotuvuose ir SSD diskuose informacijai saugoti.
Savybės
Pagrindinės savybės:
Andoros futbolo varžybos 2005–2006 m.
Andoros futbolo varžybos 2005–2006 m.
Kukutėlių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tverečiaus valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ignalinos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Bernotų apylinkės ir Dietkauščiznos apylinkės.
Babirusa
Babirusa (Babyrousa babyrussa) – kiaulinių (Suidae) šeimos žinduolis.aptinkamas Indonezijos Sulavesio, Togiano, Sulos ir Buru salose. Jeigu babirusa nebrūžintų savo lenktų ilčių, jos užaugtų tokio ilgio, kad įsismeigtų į paties gyvūno kaukolę. Oda beveik plika, raukšlėta. Patinų viršutinės iltys labai ilgos (iki 30 cm). Jos styro į viršų, o galai užsilenkę atgal.
thumb|left|240px|Babirusos kaukolė
NE 555
thumb|150px|right|NE555 vaizdas thumb|150px|right|Iš korpuso išimtas taimerio [[Integrinė mikroschema|mikroschemos kristalas]] NE 555 taimeris – labai paplitęs universalus modulis, su kuriuo nesunku surinkti:
Šią schemą galima maitinti nuo 2 iki 15 voltų įtampa ir apkrauti jos išėjimą net iki 200 mA – to pakanka, pavyzdžiui, net keliems šviesos diodams valdyti.
Tai viena populiariausių ir universaliausių iš kada nors gamintų mikroschemų. Nuo 2003 m. jų buvo pagaminta kasmet po trilijoną (1 000 000 000 000). Pasiūlytas 1971 metais Signetics (kurią vėliau nupirko Philips), taimeris vis dar gaminamas ir naudojamas. Manoma, jog ilgaamžiškumą lemia palyginus paprastas prijungimas, maža kaina ir geras stabilumas. Gaminami taip pat variantai su dviem (NE556) tokiais pat ir keturiais (NE558, NE559) gana panašiais taimeriais didesniame korpuse. Nors išvadų nedaug, vidinė mikroschemos sandara jos atsiradimo laikmečiui nėra labai paprasta (25 tranzistoriai ir du diodai). Taimeris turi du komparatorius, jų signalais perjungiamą dviejų būsenų trigerį, išėjimo stiprintuvą ir kelis kitus elementus. Gaminami ir mažiau energijos vartojantys CMOS pagrindu veikiantys analogai (TLC555).
Paprasta jungimo schema
Tai yra laikas, reikalingas įkrauti kondensatorių C iki maždaug 63 % maitinimo įtampos.
Epipaleolitas
right|thumb|Azilio kultūros strėlė thumb|Epipaleolito archeologiniai radiniai Epipaleolitas ( 'ant, virš' + paleolitas) – holoceno pereinamasis laikotarpis iš paleolito į neolitą; paleolito baigiamasis laikotarpis. Šis terminas vartojamas kalbant apie pasaulio regionus, kurie mažai arba visiškai nebuvo paveikti ledynmečio; ledynmečio įtakotuose regionuose išskiriamas mezolito laikotarpis. Epipaleolitas prasidėjo prieš maždaug 20 000 metų ir baigėsi po maždaug 10 000 metų su tam tikrais regioniniais skirtumais. Sąvoka daugiausia taikoma Artimiesiems Rytams, Anatolijai ir Kiprui, taip pat Šiaurės Afrikai bei regionams, kuriuose labai anksti prasidėjo neolito revoliucija ir poledynmečio klimato pasikeitimas turėjo nedidelės įtakos.
Europos epipaleolitas
Ši sąvoka Rytų Europoje taip pat naudojama apibūdinti pereinamosioms iš paleolitą į mezolitą kultūroms. Šiuo atveju periodizacija skiriasi - epipaleolito terminas vartojamas aprašant 10 000 – 7000 m. pr. m. e. (kalibruotos datos 12 000–8500 m. pr. m. e.) laikotarpį arba archeologinių kultūrų, kurioms būdingi vėlyvojo paleolito bruožai ir kurios gyvavo pereinamuoju laikotarpiu iš paleolito į mezolitą grupę. Tai preborealinio klimato laikotarpis, datuojamas 8-7 tūkstantmečiu pr. m. e.
Europoje epipaleolito kultūros turėjo daugumą paleolito bruožų; Vidurio Europoje kartais epipaleolitui buvo priskiriama Azilio kultūra, kurios dirbiniai nuo paleolitinių skyrėsi tobulesne apdirbimo technologija ir buvo šiek tiek puošti, tačiau dar nebuvo naudojami mikrolitai, būdingi mezolitinėms kultūroms. Šiaurės Afrikoje ir Artimuosiuose Rytuose epipaleolitas reiškia paleolito baigiamąjį laikotarpį arba skiriamas kaip savarankiškas laikotarpis, kurio paminkluose gausu mikrolitinių dirbinių, Europoje tai atitinka mezolitą. Egipte ir Žemutinėje Nubijoje epipaleolitas apima laikotarpį tarp vėlyvojo paleolito ir neolito (10 000–5500 m. pr. m. e.); šiam laikotarpiui priskiriama Fajumo kultūra.
Lietuvoje
Lietuvoje XX a. antroje pusėje buvo skiriamos epipaleolitinės kultūros, kurios pasižymėjo įvairių paleolito kultūrų samplaika (išskyrė Rimutė Rimantienė). Manoma, kultūros, vadinamos epipaleolitinėmis, per kelis šimtus metų tapo mezolitinėmis.
Vyčio Kryžiaus ordino Didysis kryžius
Vyčio Kryžiaus ordino Didysis kryžius – antras pagal reikšmę aukščiausias Lietuvos karinis valstybės apdovanojimas. LR Prezidento dekretu Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanojami asmenys, pasižymėję didvyriška narsa ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę.
Istorija
thumb|Sertifikatas įteiktas Jonui Griciui, kuris 1926 m. gavo Vyčio Kryžiaus ordino Didįjį kryžių Vyčio Kryžiaus ordinas įsteigtas 1919 m., kai kovose su bolševikais susikūrė Lietuvos kariuomenė. Pradžioje vadintas kryžiumi „Už Tėvynę“ ir buvo aukščiausias valstybės apdovanojimas. 1920 m. vasario 3 d. Prezidento įsaku pavadintas Vyčio Kryžiumi. 1927 m. balandžio 1 d. priimtas Vyčio Kryžiaus įstatymas, o tų pačių metų rugpjūčio 31 d. patvirtintas Vyčio Kryžiaus statutas. 1930 m. rugsėjo 1 d. pavadintas Vyčio Kryžiaus ordinu. 1938 m. lapkričio 23 d. Kaune įvyko Vyčio Kryžiaus kavalierių suvažiavimas, skirtas pagerbti asmenims, labiausiai pasižymėjusiems kovoje dėl Lietuvos laisvės.
1927 m. 1-ojo laipsnio Vyčio Kryžiumi apdovanoti tuometiniai Italijos premjeras Benitas Musolinis bei karalius Viktoras Emanuelis III. Vėliau šiuo apdovanojimu buvo pagerbtas Belgijos karalius Albertas I, Čekoslovakijos prezidentas Tomas Masarykas ir Vokietijos prezidentas maršalas Paulis fon Hindenburgas. Pastarajam Lietuvos apdovanojimas įteiktas slapta, nes Vokietijos Konstitucija draudė savo pareigūnams priimti užsienio šalių apdovanojimus.
thumb|[[Lietuvos nepriklausomybės kovos|Lietuvos Nepriklausomybės karų invalido uniforma su Vyčio kryžiaus ordinu, 1923-1944.]] thumb|Plieninis M18 [[w:lt:Lietuvos nepriklausomybės kovos|Lietuvos Nepriklausomybės karų invalidų šalmas su Vyčio kryžiaus ženklu, 1923-1944.]]
Pirmosios laidos Vyčio kryžiaus 1-ojo laipsnio ordinu iš lietuvių buvo apdovanoti tik Prezidentas Antanas Smetona ir kariuomenės vadas generolas Silvestras Žukauskas. Pastarasis savo ordino žvaigždę sugebėjo pamesti ir jam kaip dublikatas buvo įteikta vėlesnės laidos Vyčio kryžiaus 1-ojo laipsnio ordino žvaigždė.
1944–1953 m. šis ženklas naudotas Lietuvos partizanų apdovanojimams.
Vyčio Kryžiaus ordinas – pirmasis 1991 m. sausio 15 d. atkurtas tarpukario Lietuvos valstybės apdovanojimas. 1991 m. pirmuosius Vyčio Kryžiaus ordino ženklus pagamino dailininkas Aloyzas Jonušauskas, vėliau gamino Vilniaus kombinatas „Dailė“, šiuo metu – Lietuvos monetų kalykla ir TŪB „Gurtana“. Iki 1996 m. ordino kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – Danijos firma „Morch and Sons“ Kopenhagoje. Keliadešimt Vyčio Kryžiaus 4-ojo ir 5-ojo laipsnių ordinų 1992 m. pagaminta Paryžiuje, firmoje „Arthus Bertrand“.
Šio ordino 1-ojo laipsnio žymeniu pirmieji atkurtoje Lietuvos nepriklausomoje valstybėje apdovanoti žuvusieji dėl Lietuvos laisvės 1991 m. sausio 13 d. ir Medininkų tragedijos aukos, pagerbti Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto vadovai ir nariai, kiti iškilūs lietuvių išeivijos atstovai, savo veikla daug prisidėję prie valstybės atkūrimo.
Šiuo ordinu pagerbiami ginkluoto pasipriešinimo dalyviai kariai savanoriai bei neginkluoto pasipriešinimo dalyviai, laisvės kovų dalyviai, kuriems Vyčio Kryžiaus ordinas suteikiamas pagal 1997 m. liepos 3 d. „Pasipriešinimo 1940–1990 m. okupacijoms dalyvių teisinio statuso pripažinimo ir karių savanorių karinių laipsnių bei apdovanojimų prilyginimo“ įstatymą. Už pastangas ir nuopelnus išvedant svetimą kariuomenę iš Lietuvos Vyčio Kryžiaus ordinais apdovanoti ir Lietuvos kariuomenės karininkai. Šiais ordinais taip pat pagerbti Lietuvos policijos, prokuratūros darbuotojai, pasižymėję kovoje prieš organizuotą nusikalstamumą.
Šiais ordinais apdovanojami asmenys, atliekantys krašto apsaugos tarnybą, savanoriai, kiti Lietuvos Respublikos piliečiai. Išimties atvejais Vyčio Kryžiaus ordinu gali būti apdovanojami ir ne Lietuvos Respublikos piliečiai. Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanojami ir didvyriškai žuvusieji. 1991–2000 m. Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanoti 396 asmenys, iš jų 56–1-ojo laipsnio ordinu.
Vyčio Kryžiaus ordino šventė – lapkričio 23 d. – Lietuvos karių diena.
Aprašas
thumb|170px| thumb| Ordiną sudaro:
100 mm arba 65 mm pločio ordino juosta nešiojama perrišta per dešinįjį petį taip, kad prie jos pritvirtintas ordino kryžius kabotų ties kairiuoju šonu, o ordino žvaigždė segama kairėje krūtinės pusėje.
Ordino laipsniai
Vyčio Kryžiaus ordino Didysis kryžius yra ordino 1-asis laipsnis. Kiti laipsniai:
Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanojami asmenys, didvyriškai gynę Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę:
Šiuo ordinu gali būti apdovanojami didvyriškai žuvusieji ir asmenys po mirties.
Ordinais paprastai apdovanojama nuosekliai – pradedant nuo žemiausio laipsnio: Riterio, Karininko, Komandoro, Komandoro didžiuoju ir Didžiuoju kryžiais, tačiau Vyčio kryžiaus ordinui ši taisyklė negalioja. Teisę Respublikos Prezidentui teikti kandidatus apdovanoti ordinu turi Vyriausybė, Seimo Pirmininkas ir jo pavaduotojai, Ministras Pirmininkas, Vyriausybės nariai. Teikimai ordinų kancleriui pristatomi ne vėliau kaip prieš du mėnesius iki apdovanojimo dienos – Vasario 16-osios arba Liepos 6-osios. Juose pateikiama kiekvieno kandidato biografija, nuopelnų aprašymas, duomenys apie ankstesnius valstybės apdovanojimus, nurodymas, kokiam apdovanojimui pristatoma, taip pat asmens tapatybę patvirtinančio dokumento kopija. Už valstybės apdovanojimui teikiamų asmenų duomenų tikrumą atsako juos teikiančios organizacijos, institucijos ir pareigūnai. Teikimai apdovanoti valstybės ordinais, medaliais ir kitais pasižymėjimo ženklais svarstomi Apdovanojimų taryboje. Jos išvados pateikiamos Respublikos Prezidentui, tačiau Respublikos Prezidentas gali apdovanoti ir Apdovanojimų tarybai nesvarsčius. Ordiną iškilmingai įteikia Respublikos Prezidentas arba jo įgaliotas asmuo.
Kseverava
Kseverava – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Pandėlio.
Vokietijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Vokietijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Pranciškus Aleknavičius
Biografija
Baigęs Miroslavo vidurinę mokyklą, 1964–1965 m. prie Alytaus kultūros rūmų lankė metinius chorvedžių kursus (diriguoti mokė A. Indrulis). 1965–1969 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė V. Ūselis).
1972–1977 m. buvo Utenos vyrų choro „Aukštaičiai“ chormeisteris ir dirigentas. 1983–1992 m. su žmona vadovavo Utenos rajono švietimo darbuotojų mišriajam chorui, kurį parengė 1985 ir 1990 m. Lietuvos dainų šventėms Vilniuje, 1987 m. respublikiniame chorų konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" šis choras Radviliškyje laimėjo pirmąją vietą, nemažai koncertavo Lietuvoje, dainavo ir Latvijoje.
Nuo 1992 m. P. Aleknavičius Utenos katalikiškos dvasios „Saulės" vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymo reikalams, nuo 1995 m. direktorius, dėsto muziką ir dainavimą, vadovauja vaikų chorui, kuris gieda bažnyčioje šv. Mišių metu. 1994 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Giambologna
right|thumb|180px| Džambolonjos portretas (1591, aut. [[Hendrick Goltzius)]]
KK220
KK220 – krašto kelias, jungiantis Trakus ir Alytų. Kelio ilgis – 74,05 kilometro. Šiame krašto kelyje yra dvi „juodosios dėmės“. miniatiūra|220px|left|Netoli Alytaus
Giambologna
Džambolonja (it. Giambologna, tikr. Jean de Boulogne, 1529 m. – 1608 m. rugpjūčio 13 d.) – iš Flandrijos kilęs ir Italijoje dirbęs XVI a. skulptorius-manieristas. Buvo Toskanos kunigaikščio oficialiu dvaro skulptoriumi. Tarp garsiausių jo darbų: „Sabinės pagrobimas“ Florencijoje ir „Neptūno fontanas“ Bolonijoje.
KK220
Maršrutas
Kelias prasideda Trakuose, Gedimino gatvėje, atsišakodamas nuo. Eina Trakų ir Alytaus rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Šklėriai, Rūdiškės, Galaverknis, Grendavė, Onuškis, Dusmenys, Pivašiūnai, Junčionys, Skraičionys. Baigiasi Alytuje, A. Juozapavičiaus gatvėje. 2 km į rytus nuo Alytaus kelias viaduku kertasi su.
Giambologna
Biografija
Žanas iš Bulonės (Jean de Boulogne) gimė 1529 m. Duė miestelyje Flandrijoje (dabar Prancūzija). Pirmuosius mokslus išėjo pas vietos skulptorių Žaką Dubrioką (Jacques Dubroecq). Kiti jaunystės faktai menkai žinomi. Apie 1550 m. Žanas atvyko studijuoti skulptūros į Romą. Joje susipažino su Mikelandželu. Vienas epizodas iš jo gyvenimo pasakojamas taip: esą Žanas parodė Mikelandželui vieną savo skulptūrėlę iš vaško. Mikelandželas paėmė ją, sulaužė ir iš gautų gabaliukų perlipdė naują. Mikelandželo patarimas jaunajam skulptoriui esą buvo toks: „išmok iš pradžių kurti formą, o tik po to dailinti“.
Utenos miškų urėdija
miniatiūra|180px|right|Valstybinė miškų tarnyba, Utenos skyrius miniatiūra|180px|right|Urėdijos ženklas miniatiūra|180px|right|Stogastulpis urėdijos kieme
Giambologna
Biografija
thumb|left|200px| „Sabinės pagrobimas“ ([[1581-83, Sinjoros aikštė, Florencija)]]Apie 1552 m. Žanas pabuvojo Florencijoje, kur susipažino su jos valdytoju, Toskanos kunigaikščiu Kozimu I Medičiu. Greičiausiai pastarojo sūnaus Frančesko Medičio kvietimu galutinai apsistojo Florencijoje. Pirmas jo darbas, kuris jį išgarsino ir įtvirtino tarp vietos skulptorių, buvo apie 1560 m. projektas Neptūno fontanui Florencijoje (neišlikęs). Džambolonja konkurso nelaimėjo, tačiau dirbo prie laimėtojo Bartolomeo Ammannati projekto įgyvendinimo Sinjoros aikštėje. Maždaug iškart po to Žanas tapo Medičių dvaro oficialiu skulptoriumi, atlikinėjo darbus Medičių šeimos vilose ir pastatuose. Italijoje Žanas buvo pramintas Džambolonja – pravarde, kuri turėjo ryšį su jo tikruoju vardu, tačiau nežinančių buvo suprantama pagal itališką tradiciją, kaip Džovanis iš Bolonijos (Giovanni da Bologna).
Utenos miškų urėdija
Utenos miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Giambologna
Biografija
Jau subrendusio skulptoriaus talentą rodo 1562 m. skulptūra „Samsonas nugali filistinietį“, kuri, manoma, buvo minėto fontano projekto dalis. Pirmąjį, iš tikro kapitalinį užsakymą Džambolonja gavo 1563 m. Bolonijoje, kur jam buvo patikėta sukurti Neptūno fontaną. Užsakovas Charles Borromeo taip norėjo pažymėti savo dėdės išrinkimą popiežiumi Pijumi IV. Darbą Džambolonja atliko iki 1567 m. Jame pavaizdavo dievą Neptūną. Postamento pusėse moterų skulptūrose pavaizduotos keturių upių alegorijos. Greitu laiku Džambolonja tapo garsiu skulptoriumi Europoje. Pasakojama, kad Medičiai nebeišleido jo iš Florencijos bijodami, kad menininką pasigrobs Romos popiežius arba Šv. Romos imperatorius.
Utenos miškų urėdija
Utenos miškų urėdija įkurta 1921 m. Jos administracinis centras buvo prie Anykščių, Pavariuose. Tuo metu urėdija buvo suskirstyta į 4 girininkijas: Anykščių, Užpalių, Utenos ir Tauragnų. 1947 m. urėdija perkelta į Uteną. Vėliau pavadinta miškų ūkiu ir 12 metų išbuvo Švenčionėlių susivienijime. 1990 m. urėdija vėl tampa Utenos miškų urėdija, o jos plotas siekia 72 000 ha.
Giambologna
Biografija
Džambolonjos vėlesni darbai garsūs savo dinamiškumu ir judesio vaizdavimu. Stilistiškai Džambolonja buvo manieristas, buvo pažįstamas su Benvenutu Čeliniu. Tarp pažymėtinų darbų: „Florencijos triumfas prieš Pizą“ (iki 1575), „Merkurijus“ (1580), „Sabinės pagrobimas“ (1582), „Herkulis ir kentauras“ (iki 1600). Iš šių skulptūrų pati garsiausia yra „Sabinės pagrobimas“. Joje Džambolonja įgyvendino ambicingą sumanymą – pavaizduoti tris figūras judesyje, iškaltas iš vieno marmuro luito. Skulptūra neturi vieno reikšminio dėmesio taško, jos figūros sukasi spirale. Kaip ir kiti manieristai, skulptorius teikė pirmenybę įspūdžiui, teatrališkumui.
Utenos miškų urėdija
Utenos miškų urėdija išsidėsčiusi Utenos ir Molėtų rajonuose, nors nedideli miškų plotai siekia Anykščių, Ignalinos, Švenčionių ir Zarasų rajonus. Urėdijos teritorijoje yra daugiau nei 420 ežerų.
Giambologna
Biografija
Džambolonja kūrė tiek marmuro, tiek bronzos skulptūras. Pastarosios buvo platinamos po visą Europą ir dažnai kopijuojamos dirbtuvės pameistrių. Apie 1587–95 m. Džambolonja sukūrė raito kunigaikščio Kozimo I Medičio skulptūrą Sinjoros aikštėje. Darbą daugiausia atliko pameistriai. Medičių užsakymu skulptorius sukūrė „Grotos Venerą“ (arba „Besimaudanti Venera“), „Okeano fontaną“ (1573 –76) Bobolio soduose Florencijoje ir kalnų dievo Apenino didžiulę alegorinę skulptūrą Pratoline prie Florencijos (1575–1581).
Utenos miškų urėdija
Bendras miškų plotas miškų urėdijos teritorijoje − 68 873 ha, iš jų 14 284 ha − valstybinės reikšmės. Utenos miškų urėdijos miškingumas 29 %. Urėdijos miškuose vyrauja spygliuočiai. Utenos urėdijai priklausančiuose plotuose gausu įvairių žvėrių. Medžioklės būrelių urėdijos teritorijoje yra virš 30, tačiau plotų skirtų profesionaliai medžioklei urėdija neturi.
Giambologna
Biografija
Džambolonja mirė 1608 m. rugpjūčio 13 d., palaidotas Santissima Annunziata bažnyčioje Florencijoje. Jo darbų, be paminėtų vietų, yra Bardželo muziejuje, Vekjo rūmuose, Villa di Castello prie Florencijos.
Utenos miškų urėdija
Utenos miškų urėdas − Stasys Kvedaras.
Utenos miškų urėdijoje yra įkurtos šios saugomos teritorijos:
Utenos miškų urėdijos miškai suskirstyti į 8 girininkijas.
910 m.
910 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mados infekcija
„Mados infekcija“ – didžiausias Lietuvos mados festivalis, vykstantis pavasarį Vilniaus Šiuolaikinio meno centre (ŠMC).
Istorija
„Mados infekcija“ pirmą kartą surengta 1999 m. dizainerių grupės 7+ (Sandra Straukaitė, Seržas Gandžumianas, Aleksandras Pogrebnojus, Vida Simanavičiutė, Juozas Statkevičius, Daiva Urbonavičiutė) iniciatyva. Festivalyje savo kolekcijas demonstruoja žinomi šalies dizaineriai ir pasaulyje pripažinti mados kūrėjai, tokie kaip britai Andrew Logan, Alistair Carr ir Jean-Pierre Braganza, rusai Andrey Bartenev, Denisas Simačiovas ir Aliona Achmadulina, švedės Jojo & Malou, prancūzai Richard Rene ir Stephanie Coudert.
Festivalio reikšmė
Per savo gyvavimo metus festivalis išpopuliarino dizainerius Agnę Kuzmickaitę, Giedrių Paulauską, Vitalį Čepkauską, Dovilę Gudačiauskaitę, Laurą Dailidėnienę, Kristiną Kruopienytę, Giedrių Šarkauską ir Sonatą Bylaitę.
Vernerio dėsnis
150 px|right|thumb|[[Karl Verner (1846–1896)]] Vernerio dėnis – germanų kalboms būdingas fonetinis-morfologinis reiškinys, 1875 m. atrastas danų kalbininko Karlo Vernerio (Karl Verner) ir formuluojamas taip: dėl Grimo dėsnio atsiradę pučiamieji priebalsiai h, þ, f, taip pat išlikęs indoeuropiečių prokalbės s, būdavo suskardinami, jei iš karto prieš juos einąs balsis neturėdavo pagrindinio indoeuropiečių prokalbės kirčio. Nebūdavo skardinama žodžio pradžioje ir junginiuose xt (ht), xs (hs), ft, fs, sk, st, sp, ss. Vernerio dėsnis, drauge su Grimo dėsniu, lyginamojoje kalbotyroje laikomas vienu įžymiausių.
Kančiogino apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ceikinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ignalinos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ignalinos rajono Ceikinių apylinkės, Mielagėnų apylinkės ir Švenčionių rajono Jurgeliškės apylinkės.
Rumšiškių piliakalnis
Rumšiškių piliakalnis (arba Kaukapilis) – buvęs piliakalnis ir gyvenvietė Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Senosiose Rumšiškėse.
Piliakalnis
Piliakalnis buvo Pravienos dešiniajame krante, iš šiaurės, rytų ir pietų juosiamas jos slėnio. Jo pietinė dalis nukasta dar XIX a. pabaigoje -­ XX a. pradžioje. XX a. šeštame dešimtmetyje buvo likusi 15x8 m dydžio aikštelės šiaurinė dalis ir jos vakariniame krašte buvusio pylimo likutis. Šlaitai statūs, iki 10 m aukščio. Įrengus Kauno marias piliakalnis XX a. 7-ajame dešimtmetyje buvo visiškai nuplautas. Šiuo metu jo vieta yra Kauno mariose, apie 100 m į pietvakarius nuo rytinio kranto.
Tyrimai
1953 m. ir 1959 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1957 m. Ona Kuncienė piliakalnio aikštelėje ištyrė 24 m² dydžio plotą, rado 50 cm storio kultūrinį sluoksnį su grublėta keramika. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Į pietus – pietryčius nuo piliakalnio apie 0,5 ha plote buvo papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1957 m., kurios 80 cm storio kultūriniame sluoksnyje rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos, gyvulių kaulų.
KK221
KK221 – krašto kelias, jungiantis Vievį ir Aukštadvarį. Kelio ilgis – 32,62 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra. Kelias labai kalnuotas, siauras ir vingiuotas.
Elena Aleknienė-Ivanauskaitė
Elena Aleknienė-Ivanauskaitė (g. 1924 m. lapkričio 5 d. Čikagoje, JAV) – vargonininkė ir chorvedė kantorė.
Kongo Demokratinės Respublikos vyrų futbolo rinktinė
Kongo Demokratinės Respublikos (anksčiau – Zairo) vyrų futbolo rinktinė – Kongo Demokratinei Respublikai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kongo DR futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 1 pasaulio čempionate, 18 žemyno čempionatų.
Elena Aleknienė-Ivanauskaitė
Biografija
Augo Dievo Apvaizdos parapijoje ir giedojo bažnyčios chore. Baigė Šv. Kazimiero akademiją – lankė muzikos kursus De Paulo universitete. 1957–1961 m. vargonininkavo Šv. Juozapo slovakų parapijoje Čikagoje, o 1978–1985 m. buvo vargonininkė Viešpaties Dievo gimimo parapijoje Bridžporte.
KK221
Maršrutas
Kelias prasideda Vievyje. Eina Elektrėnų savivaldybėje ir Trakų rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Pakalniškės, Pastrėvys, Semeliškės, Čižiūnai. Baigiasi Aukštadvaryje, sankryžoje su. Kelias eina Elektrėnų marių pakrante, taip pat ir pusiasaliais ir įlankomis, Semeliškėse kerta Strėvos upę, eina tarp Antakmenių ir Mošios ežerų, ties Čižiūnais.
Kongo Demokratinės Respublikos vyrų futbolo rinktinė
Rinktinė žinoma pravarde „leopardai“.
Elena Aleknienė-Ivanauskaitė
Biografija
Apie septynerius metus dainavo Lietuvių Šaulių sąjungos moterų vokaliniame ansamblyje, kuriam vadovavo J. Sodaitis. Vėliau – kantorė Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijoje Čikagoje.
Hopenbruchas
Hopenbruchas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Znamenka, ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Piatidorožnojės apylinkės kaimas.
FIDE generalinė asamblėja
FIDE generalinė asamblėja – tai tarptautinės šachmatų federacijos (FIDE) aukščiausias valdymo organas. Karta per ketverius metus renka prezidentą ir kitus FIDE renkamus pareigūnus, kontroliuoja jų, taip pat Vykdomojo komiteto, Prezidento tarybos ir komisijų veiklą, tvirtina FIDE biudžetą ir kontroliuoja jo vykdymą, tvirtina FIDE statuto, taisyklių, nuostatų pakeitimus.
Suvažiavimo laikas ir vieta
FIDE suvažiavimas rengiamas organizuojamas kiekvienais metais rudenį. Lyginiais metais rengiamas tuo pačiu laiku ir tame pačiame mieste, kur vyksta šachmatų olimpiada. 1974 m. FIDE generalinė asamblėja buvo nutarusi rengti sesijas, kad dvejus metus, bet nuo 1978 m. buvo nutarta vėl rengti sesijas kas met.
Administratoriaus parinkimas
FIDE suvažiavimo administratorius yra ir šachmatų olimpiados administratorius. Išimtys gali būti tik sutikus Generalinei Asamblėjai.
Administatorių nelyginiams metams pagal federacijų pasiūlymus parenka Generalinė Asamblėja.
Neeilinis suvažiavimas
FIDE prezidentas, gavęs vieno trečdalio narių-šachmatų federacijų prašymą, per du mėnesius šaukia neilinę Generalinę asamblėją. Neatidėliotinais atvejais, FIDE prezidentas, gavęs Vykdomojo komiteto, ar Prezidento tarybos sutikimą, gali taip pat sušaukti neeilinę Generalinę asamblėją. Neilinės Asamblėjos darbotvarkė ne mažiau, kaip prieš mėnesį turi būti išsiunčiama visiems dalyviams.
Protokolai
Generalinės asamblėjos sesijos, vykdomojo komiteto ir komisijų posėdžiai yra protokoluojami. Protokolai pateikiami FIDE sekretoriatui, kuris išverčia juos į reikalingas kalbas ir padaugina ir išdalija delegatams.
Šaulėnai
Šaulėnai – kaimas Druskininkų savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Stračiūnų, greta kelio Leipalingis–Merkinė. Šaulėnų paštas yra Stračiūnuose. Šiaurės vakaruose telkšo ežeras Šauliukas, o dar už 2 km į vakarus, Cijūniškės miške telkšo Šaulio ežeras, suteikęs kaimui pavadinimą.
FIDE generalinė asamblėja
Sprendimų priėmimas
Kiekviena narė – šachmatų federacija Generalinėj asamblėjoj turi tik vieną balsą. Kiti asamblėjos dalyviai turi tik konsultacinį balsą. Pasiūlymus dėl diskusijos tvarkos (baigti diskusiją, daryti pertrauką, pašalinti klausimą) gali teikti bet kurios federacijos delegatas. Pataisos, papildomi pasiūlymai nagrinėjami tik tada, kai juos palaiko ir dar bent vienas balso teisę turintis delegatas.
Generalinės asamblėjos posėdžiuose turi dalyvauti 50% balso teisę turinčių delegatų. Kvorumas nustatomas posėdžio pradžioje ir vėliau tikrinamas tik tada, kai yra siūlimų patikrinti. Jei kvorumo nėra Generalinės asamblėjos pradžioje, Vykdomasis komitetas darbotvarkei parenka klausimus, kuriuos galima spręsti su nepilnu kvorumu. Darbotvarkėje neturi būti klausimų susijusių su statuto keitimu, finansinių, ar FIDE pareigūnų rinkimų klausimų.
Generalinės komisijos posėdžiai yra atviri, jei kitaip nenuspręsta paprastos daugumos balsais. Kai lygu lemia FIDE prezidento balsas.
Dar slaptas balsavimas taikomas parenkant sekančios Šachmatų olimpiados, pasaulio čempionato, šeimininką.
Didžiasalio apylinkė (Ignalina)
Didžiasalio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1947 m. lapkričio 6 d. prijungta prie Daukšių apylinkės. Atkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Zuikų apylinkės, dalies Ceikinių apylinkės, dalies Ceikinėlių apylinkės ir dalies Nevaišių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Didžiasalio apylinkė prijungta prie Ceikinių apylinkės ir Zuikų apylinkės.
Parvatė
thumb|250px|Parvatė ir Šiva (Britų muziejus) Parvatė (, „kalnietė“), dar žinoma kaip Uma arba Gaurė – hinduizmo mitologijoje vienas iš deivės, Šivos žmonos veidų (hipostazė).
Pasak mito, pirmoji Šivos žmona Satė po susideginimo šventojoje ugnyje, po kurio laiko, gimė kaip Uma, kalnų valdovo Himavato ir apsaros Menakos duktė. Tam, kad užkariautų Šivos širdį, Uma apsigyveno netoli jo, ant Kailašo kalno, tačiau Šiva, atsidavęs griežtai askezei, nekreipė dėmesio į jos rodomą draugiškumą. Dievai, norėdami, kad Šiva susilauktų sūnaus, sugebančio nugalėti asurą Taraką – Indros priešą, pasiuntė Kamą, kad šis sužadintų jame meilę Umai, bet Šiva sudegino jį savo trečiosios akies ugnimi. Tada pati Uma atsidavė Šivą aukštinančiai askezei. Bandydamas jos atsidavimą, Šiva apsireiškė jai jauno brahmano pavidalu ir ėmėsi apkalbėti Šivą, tai yra pats save. Uma atsisakė tikėti apkalbomis, ir Šiva, sužavėtas jos atsidavimo ir grožio, nutarė ją vesti. Po ištisus metus trukusios vestuvinės nakties Umą imta vadinti Parvate. Šioje santuokoje gimė Tarakos nugalėtojas Skanda (arba Kartikėja). Jo brolis – dievas Ganeša, turintis dramblio galvą.
Šiam mitui įtakos galėjo turėti nearijų genčių sakmės apie kalnų deivę. Jis susiklostė epiniu (V a. pr. m. e. – V a.) ir puranų (350–XIII a.) laikotarpiu.
Parvatė yra Šivos atsiribojimo nuo pasaulio atsvaras. „Kena upanišadoje“ vaizduojama kaip atverianti dievams Brahmano pažinimą. Pietų Indijos šaivai Parvatę garbina kaip įsikūnijusią Šivos malonę. Ji taip pat svarbi tantrizme, jo tekstuose išsaugoti Šivos Parvatei išdėstyti slapti mokymai.
Visoje Indijoje Parvatei skirta daugybė šventyklų, iš kurių viena svarbiausių – Minakšės šventykla Madurajuje. Mito apie Parvatę siužetai naudojami literatūroje (itin žymi Kalidasos poema „Kumarasambhava“ apie Parvatės ir Šivos meilę), architektūroje (Parvatę vieną ar su Šiva vaizdavo Čolų skulptoriai), dailėje (idiliškos jų šeimyninio gyvenimo Kailaše scenos – dažnas Kangros miniatiūrų motyvas).
Edwin Tenorio
Edwin Tenorio (g. 1976 m. birželio 16 d.) – futbolininkas, Ekvadoro rinktinės saugas.
Karjera
Rungtyniavo Deportivo Quito klube.
Marcantonio Bentegodi stadionas
Stadio Marcantonio Bentegodi yra įvairios paskirties stadionas Veronoje, Italijoje. Talpina 39 211 žiūrovų. Jame namų rungtynes žaidžia AC ChievoVerona ir Hellas Verona FC futbolo klubai.
Edwin Tenorio
Karjera
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 1998 m. spalio 14 d.
Marcantonio Bentegodi stadionas
Istorija
Stadio Marcantonio Bentegodi pastatytas 1963 m. 1990 m. XIV pasaulio futbolo čempionatui buvo renovuotas. Buvo padidintas vietų skaičius, sumontuotas stogas visose tribūnuose, pagerintas visuomeninis susisiekimas su stadionu, atlikti kiti darbai.
Edwin Tenorio
Karjera
Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Sidoriai (reikšmės)
Sidoriais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Kūbakiai
Kūbakiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žemaičių Kalvarijos.
GIOP
GIOP – dviejų kokiu nors ryšio kanalų (paprastai kompiuterinių tinklų) susijusių programų bendravimo protokolas.
Pagrindinės GIOP savybės yra tokios:
Šie dvejetainiai duomenų pateikimo standartai vadinami CDR.
GIOP standartas taip pat apima nuotolinio objekto nuorodos perdavimo standartą (IOR, ). Tai irgi dvejetainis formatas. Prireikus jis gali būti užrašytas IOR: prasidedančia šešioliktainių skaitmenų eilute (žr nuotolinio objekto adresas).
GIOP santrumpos teisinis statusas
CORBA, IIOP ir OMG yra OMG grupės registruoti prekiniai ženklai, kuriuos, neturint leidimo, reikia naudoti atsargiai. Tuo tarpu GIOP nėra OMG registruotas prekinis ženklas (žr OMG registruotų ženklų sąrašą. Todėl, ypač parašius ir platinant komercinę sistemą, kai kada gali būti verta teigti jog ji išpildo ar palaiko būtent GIOP protokolą.
GIOP naudojamas CORBA ir RMI/IIOP.
Havoc and Bright Lights
„Havoc and Bright Lights“ – aštuntasis Kanados atlikėjos ir dainų autorės Alanis Morissette studijinis albumas, išleistas 2012 metais, ir pirmasis išleistas po jos sutarties su leidybos firma „Maverick Records“ kontrakto pabaigos. Pirmuoju albumo singlu tapo daina „Guardian“.
Albumą kritikai įvertino nevienareikšmiai: vieni gyrė Alanis už brandesnę kūrybą, kiti peikė dėl tekstuose atsiradusių religinių motyvų ir vadino tekstus „paaugliškais“.
Albumas debiutavo Billboard 200 sąrašo 5 vietoje (33 000 kopijų) ir tapo jau dešimtuoju atlikėjos albumu, JAV patekusių tarp Top 6.
Kofta
thumb|200px|Kofta thumb|200px|Cig kofte thumb|200px|Tabrizo kofta
Kofta – patiekalas, gaminamas iš maltos mėsos (dažniausiai avienos ar jautienos). Jis yra paplitęs didelėje dalyje Azijos, pirmiausia Artimųjų Rytų virtuvėse, taip pat pietrytinėje Europoje (Balkanų virtuvėse), Indijoje.
Pavadinimai ir etimologija
Pavadinimas kilęs iš persiško žodžio kuftan (کوفتن), kas reiškia „malti, trinti“.
Skirtingose šalyse kofta vadinama šiek tiek skirtingais pavadinimais: pers. kiufta, ar. kufta (كفت), turk. köfte, azer. küftə, arm. kyufta (քյուֆթա), bosn., serb. ћуфтa, kroa. ćufta, bulg. кюфте, mak. ќофте, gr. keftes, rum. chiftea, alb. qofte, hin. kofta ir t. t.
Istorija
Patiekalas jau minimas seniausiuose arabų šaltiniuose, kur aprašoma, kaip avienos faršas formuojamas į apelsino dydžio rutuliukus ir aptepamas kiaušinio baltymu. Koftos paplito visose Islamo virtuvėse, o Osmanų imperijoje per turkišką virtuvę pasiekė ir Balkanus. Maždaug tuo metu Safavidai perdavė koftos tradicijas į Indiją.
Įvairovė
Vien Turkijoje žinoma apie 291 rūšių, o visame pasaulyje yra gerokai daugiau. Arabų šalyse jos dažniausiai formuojamos dešrelių formos, Indijoje jos troškinamos su aštriais kariais, dažnai įdaromos virtais kiaušiniais, Pakistane ir šiaurės Indijoje koftos gaminamos iš ožkienos. Didžiausias koftos variantas yra Tabrizo koftos, gaminamos maždaug 8 cm skersmens.
Daugumoje islamo šalių koftos žinomos kaipo greitas maistas.
Török konyha
Vaidas Kariniauskas
Vaidas Kariniauskas (g. 1993 m. lapkričio 16 d. Alytuje) – Lietuvos krepšininkas.
2020 m. rugpjūčio gale Kėdainių „Nevėžis“ pasikvietė V. Kariniauską, kadangi pagrindinis įžaidėjas S. Barefieldas patyrė rankos traumą. 2020 m. lapkričio gale persikėlė į Utenos „Juventus“ ir pasirašė sutartį iki 2022 m. sezono.
2022 m. rugpjūčio 1 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Bambergo „Brose“ klubu.
Vrangelio ir Šv. Elijo nacionalinis parkas
'''Vrangelio ir Šv. Elijo nacionalinis parkas ir draustinis'''  – nacionalinis parkas JAV, pietryčių Aliaskoje, Kanados pasienyje. Įkurtas 1980 m., užima 53 321 km² plotą. 1979 m. paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu kartu su gretimais nacionaliniais parkais (Kluano, Ledynų įlankos, Tatšenšini-Alseko).
Pagrindinis parko objektas – Šv. Elijo kalnas (antras pagal dydį tiek JAV, tiek Kanadoje). Taip pat parke yra didžiausias Šiaurės Amerikoje Baglio ledlaukis. Gausu ledynų, upių, iškilęs aktyvus Vrangelio ugnikalnis. Yra istorinis paminklas – Kenekoto vario kasyklos.
Parke būdingi įvairūs kraštovaizdžiai: drėgnieji pakrančių spygliuočių miškai, tundros plotai, ledynai. Gausu grizlių, šiaurinių elnių, Dalio avinų ir kt. gyvūnų.
Simono Daukanto tiltas
S. Daukanto tiltas – pėsčiųjų tiltas per Nemuno kanalą Kaune, jungiantis S. Daukanto pėsčiųjų gatvę Centre ir Nemuno salą.
Pastatytas 1988 m. Architektas Algimantas Sprindys, konstruktorius Darius Žickis. Tiltą pastatė AB „Kauno tiltai“, darbams vadovavo inžinierius Alfonsas Meškinis.
Architektūra
Tiltas stovi S. Daukanto gatvės tęsinyje, gerai matomas nuo Vienybės aikštės. Jam būdingos vėlyvojo modernizmo tendencijos – prabanga, monumentalumas. Naudojami blizgaus metalo turėklai, originalūs šviestuvai. Atraminė arka dengta granitiniu tinku, dekoruota juodojo marmuro intarpais. Vidinėje arkos dalyje – dekoratyvūs metaliniai vamzdeliai. Tiltas laikomas įtemptų lynų. Monumentalumo suteikia platūs laiptai, prabangią išvaizdą –blizgaus metalo turėklai, originalios konstrukcijos šviestuvai, dekoratyvūs marmuro intarpai. Statinys architektūriškai išlaikė santykį su dabar jau neegzistuojančia „Merkurijaus“ universaline parduotuve. Dekoratyvi atraminė arka su Gedimino stulpais – svarbi dominantė. Šis valstybingumo simbolis įrengtas statant tiltą ir pradėtas viešai eksponuoti miesto erdvėje dar likus porai metų iki Nepriklausomybės Lietuvoje paskelbimo 1990 m. thumb|250px|left|Vaizdas nuo tilto į S. Daukanto g.
Jurgio Kairio skrydžiai
1996 m. liepos 4 d. Valstybės dienos proga lakūnas Jurgis Kairys pirmą kartą pasaulyje legaliai praskrido po šiuo pėsčiųjų tiltu (tarpas tarp tilto konstrukcijų ir upės – 7 m). „Ultra skrydį“ apverstu lėktuvu SU–26 po šiuo tiltu lakūnas atliko 2000 m. rugsėjo 2 d. Vykęs renginys Lietuvos draudimo bendrovėje buvo apdraustas trečios šalies atsakomybe 5 mln. Lt sumai. Po skrydžio ant tilto įvyko istorinis susitikimas tarp dviejų pilotų - Formulės 1 lenktynininkas Mika Hekinenas sveikino J. Kairį, padovanojo jam lenktyninį šalmą, o lakūnas - įamžintą ankstesnio skrydžio nuotrauką.
Po to, kai po tiltu praskrido lakūnas Jurgis Kairys, tiltą imta vadinti jo vardu, net sklandė informacija, kad tai tikrasis tilto pavadinimas. Miesto Pavadinimų sumanymų ir atminimo įamžinimo komisija yra patvirtinusi, jog tai Simono Daukanto tiltas.
911 m.
911 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ceikinėlių apylinkė
Ceikinėlių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
911 m.
Įvykiai
Balandis
Ceikinėlių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ceikinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ignalinos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Didžiasalio apylinkės, Nevaišių apylinkės ir Zuikų apylinkės.
Radviliškio sporto arena
thumb|150px|left|Arenos atidarymas Radviliškio sporto arena – sporto arena Radviliškyje. Kartu su pagalbinėmis patalpomis sudaro per 3000 m² plotą. Arena pastatyta per 18 mėnesių ir atidaryta visuomenei metais anksčiau nei planuota. Arenoje vyksta rajoniniai, respublikiniai bei tarptautiniai renginiai. Pagrindinėje salėje ir balkone įrengta 500 vietų žiūrovams, jos suskirstytos sektoriais.
Arena pastatyta kaip Radviliškio Vinco Kudirkos mokyklos priestatas, tad arenoje vyksta ir sporto lavinimo pamokos, o po pamokų treniruojasi sportininkai, bei vyksta varžybos. Svarbių varžybų metu pamokos nevyksta.
Infrastruktūra
Arenoje įrengta moderni, atitinkanti visus standartus ir reikalavimus pagrindinė aikštelė varžyboms (krepšinio, rankinio, tinklinio), dvi krepšinio aikštelės treniruotėms, choreografijos ir aerobikos, sunkiosios atletikos ir imtynių salės.
Prie kiekvienos salės yra įrengtos persirengimo patalpos, dušinės, sanitariniai mazgai. Įėjimas į pagrindinę salę yra pritaikytas žmonėms su negalia. Yra medicinos kabinetas, trenerių kambariai.
Arenoje veikia sporto klubas „Ir imperijalas" kur visiems suteiktos galimybės sportuoti, bei pataisyti sveikatą, prižiūrint kvalifikuotiems specialistams.
Kovo 20
Kovo 20 yra 79-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 80-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 286 dienos.
Vaza (laivas)
Laivas „Vaza“ (SV Vasa) – pavadintas Vazų dinastijos vardu, pastatytas 1627 m. Švedijos karo laivynui, karaliaus Gustavo II Adolfo užsakymu. Laivas „Vaza“ turėjo tapti Švedijos karališkojo karo laivyno flagmanu.
Istorija
Ėjo dešimti trisdešimtmečio karo metai ir karalius Gustavas II Adolfas pradėjo karinius veiksmus pietinėse Baltijos jūros žemėse – Pomeranijoje. Šiai karinei kompanijai buvo reikalingas stiprus karo laivynas, todėl buvo užsakyta pastatyti du 33 m ir du 41 m aukščio karinius laivus, tarp jų ir karališkojo jūrų laivyno flagmaną „Vazą“. Stokholmo laivų statyklai, esančioje Njubruvikeno įlankoje, vadovavo Antonius Monier. 1625 m. sausio 25 d. su olandų kilmės laivų statytoju Henriku Hibertsonu (SV Henrik Hybertsson) ir jo broliu Arendtu buvo pasirašyta laivų statybos sutartis.
Laivo statyba ir klaidos
Laivo statybos metu, karaliaus Gustavo II Adolfo nurodymu, buvo koreguojamas projektas, didinamas laivo tonažas. Nors tais laikai neegzistavo rašytinės laivų statymo teorijos, karališkosios laivų statyklos meistrai daugiau vadovavosi savo praktika, intuicija ir laivų proporcijų lentele. Statytojų nuomone, laivo, kurio pageidavo karalius, svorio centras buvo per aukštai. Kad laivas išliktų stabilus, po visos norimos ginkluotės sumontavimo, jis turėjo būti dviem metrais platesnis. Bet karalius Gustavas II Adolfas nepaklausė statybos inžinierių ir ginkluotės skaičius nebuvo pakeistas. H. Hibertsonas taip ir nepamatė pastatyto „Vaza“ laivo, nes 1625 m. pabaigoje susirgo, o 1627 m. pavasarį mirė. Statybos priežiūra rūpinosi jo pavaduotojas Hendrikas Jakobsonas(SV Hein Jacobsson). 1628 m. sausį laivų statyklą aplankė pats karalius. Darbai ėjo į pabaigą, buvo vykdomi laivo puošybos, vidaus įrangos montavimo darbai, iš kanapių ir linų pluošto siuvamos burės. Bendras septynių burių plotas sudarė 4200 m². Laivo priekiui ir galui papuošti medžio dirbtuvėse buvo išdrožtos įvairios medinės skulptūros. Jose buvo pavaizduoti dievai, demonai, karaliai, riteriai, kariai, angeliukai, undinės, fantastinių formų gyvūnai, išdažyti raudona, aukso ir mėlyna spalva. Visą tai buvo skirta gąsdinti priešus ir simbolizavo monarchijos galybę ir tautos narsą. Todėl prireikė beveik trejų metų, kad laivas „Vaza“ taptų karo laivu ir meno šedevru.
1627 m. pabaigoje laivas Vaza buvo nuleistas į vandenį ir prasidėjo laivo puošybos ir vidaus apdailos darbai. Laivas buvo įspūdingų matmenų: 69 m ilgio, 12 m pločio, 14 m aukščio (be burių), korpuso storis buvo 45 cm. Laivas turėjo tris ištisinius denius ir buvo pastatytas naudojant derva impregnuotas šiaurinio ąžuolo lentas ir tam buvo iškirsta 16 ha miško.
1628 m. pavasarį laivas prisišvartavo Skeppsbron prieplaukoje šalia karaliaus rūmų. Čia buvo pradėta montuoti laivo ginkluotė. Ginkluotei buvo skirti du deniai, kuriuose patalpinti 64 pabūklai. Visos patrankos buvo nulietos iš bronzos ir bendras jų svoris sudarė 80 t. Laivo balastui buvo panaudota 120 t akmenų. Du apatiniai deniai buvo skirti patrankų sviediniams, parako statinėms, maistui ir ekipažo gyvenamosioms patalpoms. thumb|300px|right|„Vaza“ laivo maketas 1:10 [[Vaza muziejus|Vaza muziejuje. Atkurti laivo puošybos elementai.]]
Laivo žūtis
Admirolas K. Flemingas (SV Clas Larsson Fleming) atliko laivo Vaza stabilumo testą. Jo metu 30 žmonių vienu metu turėjo bėgti nuo vieno laivo borto link kito ir atgal. Po trijų tokių prabėgimų, laivas stipriai siūbavo ir admirolas nutraukė testą, bet leido bandomąjį plaukimą į atvirą jūrą. Keista, bet laivo testavime nedalyvavo už laivo statymą atsakingi H. Jakobsonas ir jo pavaduotojas J. Isbrandsonas (SV Johan Isbrandsson).
Sekmadienį, 1628 m. rugpjūčio 10 d., virš įlankos pūtė silpnas pietryčių brizas, jūra buvo rami. Krantinėje pažiūrėti į pirmąjį laivo išplaukimą į jūrą susirinko minia žmonių. Laivo ekipažas su laivo kapitonu S. Hansonu (SV Söfring Hansson) lėtai pajudėjo nuo Skeppsbron prieplaukos. Paskui laivas išskleidė baltas bures ir lėtai pajudėjo Beckholmen salos link. Kurį tai laiką dar laivą gaubė parako dūmai, atsiradę po iššautų salvių, o kai dūmai išsisklaidė, prieplaukoje stovėję vietos gyventojai ir užsienio svečiai apmirė nuo pamatyto vaizdo – netikėtai laivas pradėjo svirti ant kairiojo borto ir su visomis burėmis lėtai atsigulė ant vandens. Po keleto minučių laivas dingo po vandeniu, o vandens sūkuryje plaukiojo tik keletas statinių, lentos ir išnėrę išsigelbėję žmonės. Apie 30 įgulos narių nuskendo.
Katastrofos priežastimi tapo netikėtai pakilęs vėjo gūsis ir per mažas laivo balasto svoris. Laivas pasviro ir nebegalėjo išsitiesinti, nes nuo viršutinių denių pradėjo kristi patrankos, o pro patrankų atviras angas vanduo veržėsi į laivo vidų. „Vaza“ nuskendo, šis įvykis sukrėtė Stokholmo gyventojus, buvo paskelbtas gedulas.
FK Kožuf
Gevgelijos „Kožuf“ – Makedonijos futbolo klubas iš Gevgelijos.
Vaza (laivas)
Pasekmės
„Vaza“ nuskendo 1600 m nuo kranto, 32 m gylyje. Tarp laivo išsigelbėjusių buvo ir kapitonas S. Hansonas. Apie įvykusią katastrofą karalius Gustavas II Adolfas buvo informuotas laišku rugpjūčio 27 d. Šis įsakė visus kaltus suimti ir atiduoti teismui. Laivo kapitonas buvo uždarytas į kalėjimą. Visi išsigelbėję įgulos nariai ir laivo statytojai buvo apklausti. 1628 m. rugsėjo 5 d. įvyko teismas. Kadangi į daugelį kaltinimų buvo atsakyta, kad laivo statytojai laikėsi karaliaus nurodymų, teismas nerado kaltų. Laivo katastrofa buvo pripažinta kaip stichinė nelaimė ir tyrimas buvo nutrauktas. 40 000 dalerių kainavęs „Vaza“ laivas sudavė rimtą smūgį mažos šalies ekonomikai.
FK Kožuf
Istorija
Klubo ištakos siekia 1922 m.
Vaza (laivas)
1664 m. laivo gelbėjimo ekspedicija
1658 m. H. Albrechtas (SV Hans Albrecht von Treileben) atvyko į Stokholmą ir pasiūlė savo paslaugas atliekant povandeninius darbus nardymo varpo pagalba. Leidimą iškelti „Vaza“ laivo bronzines patrankas jis gavo tik 1663 m. pabaigoje. 1664 m. kartu su vokiečių naru A. Pekeliu pradėjo darbus po vandeniu. Pirmo denio patrankos buvo iškeltos iki vasaros pabaigos. 1665 m. buvo iškeltos patrankos iš apatinio denio. Iš viso buvo atlikta daugiau nei 50 nusileidimų po vandeniu ir iškeltos 53 patrankos iš 64. Tuo metu jų darbas buvo prilyginamas žygdarbiui.