cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mika (atlikėjas)
Muzikinė karjera
thumb|left|240px|Mika koncertuoja „V“ muzikos festivalyje [[2007 m.]] Vėliau išleisti tolesni atlikėjo albumą reklamuojantys singlai „Love Today“, „Big Girl (You are Beautiful)“, „Happy Ending“ bei „Lollipop“ pakliuvo į daugelio pasaulio šalių topų dešimtukus. Dainininkas buvo apdovanotas daugybe prestižiškiausių muzikos pasaulio apdovanojimų, iš kurių svarbiausi buvo „Pasaulio muzikos apdovanojimai“ (World Music Awards), kuriuose teikiami apdovanojimai pagal pasaulinius įrašų pardavimo duomenis. Mika buvo pripažintas Pasaulio perkamiausiu debiutantu, Pasaulio perkamiausiu britų atlikėju bei Pasaulio perkamiausiu pop/roko atlikėju. Vėliau atlikėjas buvo nominuotas „Grammy“, o 2008 m. apdovanotas „Brit Awards“ kaip Geriausias britų debiutantas.
2009 m. gegužės mėn. Mika išleido mini albumą „Songs for Sorrow“, o antrasis studijinis jo albumas „The Boy Who Knew Too Much“ buvo išleistas 2009 m. rugsėjo 21 d. ir vėl susilaukė nemažo populiarumo, pakliuvęs į daugelio pasaulio šalių topus. Jį lydėjo singlai „We Are Golden“, „Blame It on the Girls“, „Rain“ ir kt. Kaip atlikėjas pats apibūdino pirmasis jo albumas buvo vaikystės vaisius, todėl antrajame norėjo pavaizduoti savo paauglystę.
2010 m. dainininkas kartu su nemaža grupe kitų garsių atlikėjų prisidėjo prie projekto „Helping Haiti“, kuris įrašė labdaringą singlą „Everybody Hurts“, skirtą paremti Haičio žmonėms, nukentėjusiems nuo žemės drebėjimo. Singlas tapo pačiu perkamiausiu 21-ojo amžiaus Did. Britanijos labdaros singlu. Gegužę išleido singlą "We are young" skirtą filmui "Kick ass", kurį turėjo sukurti per dvi dienas.
2012 m. rugpjūčio 17 dieną Mika išleido trečiajį studijinį albumą „The Origin Of Love“.
2013 m. – 2015 m. Teisėjavo "X Factor" Itallijoje. Nei vienas atlikėjo mokinys per tuos 3 etus neaimėjo konkurso. Po ilgų prašymų prisijungti prie Italijos "X Factor" teisėjų komandos Mika sutiko dalyvauti. Po sutarties pasirašymo Mika turėjo 2 mėnesius išmokti italų kalbą.
2014 m. prisijungė prie "The Voice: la plus belle voix" (Prancūzijos balso) teisėjų ketverto. Pirmaisiais teisėjavimo metais Mikos mokinys Kendji Girac laimėjo konkursą. Nuo to laiko Mika neturi kito laimėtojo.
2015 m. birželio 15 dieną išleido savo ketvirtąjį albumą "No Place In Heaven", kurį apibūdino kaip "tiesmuką, atvirą, žaismingą, bet tuo pačiu ir subrendusį albumą, kuris yra įkvėptas šešiasdešimtųjų pop muzikos"
2019 m. Šiuo metu kuria savo 5 albumą.
Klausytojai lygina Mikos muziką su Fredžio Merkurio, Džordžo Maiklo, Scissor Sisters, Rufus Wainwright ir Eltono Džono atliekamomis dainomis.
Manoma, kad popmuzikos pasaulyje netradiciškas Mikos vokalas apima net 5 oktavas, nors pats dainininkas teigia, kad maždaug 3,5 oktavos (tokį platų vokalo diapazoną turi ir operos solistai).
Mikai talkinantys muzikantai:
Buvę grupės nariai:
Studijiniai albumai
Plačiau žiūrėti: Mika diskografija
Jean-Étienne Liotard
Biografija
Žanas Etjenas Liotaras gimė 1702 m. gruodžio 22 d. Ženevoje (Šveicarija). Iš pradžių Ženevoje jis mokėsi miniatiūrų kūrybos pas Daniel Gardelle (1673–1753). Miniatiūristo patirtis vėliau atsiskleidė Liotaro ypač tiksliame detalių ir portretuojamų žmonių bruožų vaizdavime jo pastelės portretuose. 1723 m. Liotaras persikėlė į Paryžių, kur mokėsi pas tapytoją, grafiką ir miniatiūristą Jean-Baptiste Massé (1687–1767). Nuo 1726 m. Liotaras atlikinėjo užsakymus Paryžiuje ir 1735 m. nesėkmingai bandė įstoti į Karališkąją dailės akademiją. Po šios nesėkmės Liotaras lydėjo Prancūzijos ambasadorių Dviejų Sicilijų Karalystei į Neapolį. Vėliau aplankė Romą, kur nutapė popiežiaus Klemenso XII portretą (neišlikęs).
1738 m. Liotaras per Graikijos salas keliavo į Turkiją. 1738 − 1742 m. Liotaras gyveno Stambule. Mieste sukūrė grupę piešinių, kuriuose vaizdavo turkų kasdienio gyvenimo scenas. Dailininkas buvo susižavėjęs turkų rengimosi madomis, pats rengėsi turkiškai ir augino didelę barzdą iki vedybų 1756 m. su Marie Fargues. 1743 m. Liotaras atvyko į Vieną, kur jo išvaizda sukėlė šurmulį tarp vietos aristokratų. Jis buvo pramintas „turkų tapytoju“. Imperatorė Marija Teresė užsakė Liotarui sukurti jos vaikų pastelinius portretus. 1748 m. Liotaras grįžo į Paryžių po kelionių į Italiją, Vokietiją ir Šveicariją. Paryžiuje Liotaras buvo sėkmingu karališkosios šeimos ir dvaro aristokratų portretų tapytoju, kas sukėlė madam de Pompadur nepalankumą, po ko dailininkas grįžo į Ženevą. 1753 − 1754 m. Liotaras lankėsi Anglijoje, tapė vietos didikų portretus. 1756 m. lankėsi Olandijoje. Daugiausiai vėlyvaisiais metais gyveno Ženevoje. Liotaras dar lankėsi Londone (1774), Vienoje (1777) ir Lione (1781).
Žanas Etjenas Liotaras mirė 1789 m. birželio 12 d. Ženevoje. Vėlyvaisiais gyvenimo metais jo portretai prarado populiarumą ir buvo pradėti laikyti senamadiškais, dailininkas labiau tapė natiurmortus ir gėles, grįžo prie grafikos, kuria užsiėmė jaunystėje. Gyvenimo metu Liotaras tai pat dirbo stiklo puošėju, emaliuotoju. Žymesniais Liotaro paveikslais minimi „Šokolado padavėja“ (Dresdenas), „Princesės Marijos Adelaidės portretas“ (Uficiai).
Tarpūninės
Tarpūninės (Megalopidae) – tarpūnžuvių (Elopiformes) būrio kaulinių žuvų šeima, kuriai priklauso jūrinės žuvys, paplitusios tropinio ir subtropinio klimato vandenyse.
Sistematika
Šeimoje yra viena gentis – Didieji tarpūnai (Megalops), kurioje dvi rūšys:
Latvijos futbolo varžybos 1934 m.
Latvijos futbolo varžybos 1934 m.
Antanas Domininkas Tiškevičius
Antanas Domininkas Tiškevičius (, 1692 m. Kalenikuose – 1762 m. sausio 31 d. Alsėdžiuose) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Leliva herbo grafas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas, Žemaičių vyskupas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko ir Berdyčevo šakos. Tėvas Emanuelis Vladislovas Tiškevičius Logoiskis, Motina Sofija Venclavska. Broliai Kazimieras Tiškevičius Logoiskis, Teodoras Tiškevičius Logoiskis, Mykolas Jonas Tiškevičius Logoiskis.
Veikla
Atvykęs į vyskupiją, aplankė parapijas, rūpinosi pakelti kunigų išsilavinimo lygį, suruošė jiems 3 mėn. kursus Varniuose. Varnių kunigų seminarijos klierikus pavedė vienuoliams pijorams, rūpinosi padidinti klierikų skaičių, pastatė naujus medinius Varnių kunigų seminarijos pastatus, nustatė klierikams ir kunigams privalomas 7 dienų rekolekcijas.
Varniuose įkurdino vienuolius rokitus, leido įkurti seserų marijiečių vienuolyną, padalijo vyskupiją į 10 dekanatų, nustatė parapijų maldininkų kelionių į didžiuosius Šiluvos ir Žemaičių Kalvarijos atlaidus tvarką. 1752 m. birželio 4-6 d. Varniuose sušaukė diecezinį sinodą, jo nutarimus išspausdino Vilniuje.
1750 m. pastatė Žemaičių Kalvarijos bažnyčią, įsteigė altariją prie Mosėdžio bažnyčios. Pargabeno iš Prūsijos vyskupo Jurgio Tiškevičiaus palaikus ir palaidojo Žemaičių Kalvarijos bažnyčios pogrindyje.
Mariner 10
„Mariner 10“ – 7-oji sėkminga „Mariner“ programos misija; 1-oji, kai pasinaudojant kitos planetos (Veneros) gravitacijos jėgomis, pakeičiama kosminio aparato skrydžio trajektorija, kosminį aparatą nukreipiant dar kitos planetos (Merkurijaus) link. „Mariner 10“ yra viena iš dviejų iki 2006 metų įvykdytų misijų į Merkurijų. Kosminis aparatas triskart praskriejo Merkurijų ir perdavė į Žemę jo tyrimų duomenis bei paviršiaus nuotraukas.
Kosminis aparatas ir jo sistemos
thumbnail|left|„Mariner 10“ komponentai „Mariner 10“, kaip ir visų „Mariner“ programos kosminių aparatų, pagrindą sudarė aštuonkampė magnio struktūra, kurioje elektronikai iš viso buvo skirti 8 skyriai. Struktūros matmenys: įstrižainė 1,39 m, aukštis 45,7 cm. Dvi saulės baterijų plokštės, kurių ilgis 2,69 m, plotis 0,97 m, bendras plotas 5,1 m², pritvirtintos struktūros viršuje. Pilnai išsiskleidusio kosminio aparato matmenys buvo 8 m pločio plačiausioje vietoje, ir 3,7 m nuo žemo jautrumo antenos viršutinio taško iki apsauginio terminio skydo apatinio taško. Prie vieno aštuonkampio korpuso viršutinio krašto buvo pritvirtintas 5,8 m ilgio stiebas su magnetometrais.
„Mariner 10“ turėjo varikliu valdoma lėkštės formos aukšto jautrumo anteną su 1,37 metro skersmens aliuminio korinių diskų paraboliniu reflektoriumi, sumontuotu ant stiebo, prijungto prie karkaso šono. Žemo jautrumo bekrypė antena sumontuota 2,85 m stiebo viršuje. Turima ryšių įranga buvo įmanoma duomenis perduoti 117,6 kbps sparta.
Mokslinė kosminio aparato įranga galėjo atlikti Veneros ir Merkurijaus atmosferos, paviršiaus ir fizikinių charakteristikų matavimus. Įrangą sudarė televizijos kamera, magnetinių laukų, plazmos jutikliai, infraraudonųjų spindulių (IR) radiometras, ultravioletinių spindulių (UV) spektroskopas, radijo signalų jutikliai. Pirmą kartą sumontuoti eksperimentiniai rentgeno ir aukšto dažnio bangų siųstuvai.
Skrydis
thumbnail|Raketos nešėjos su „Mariner 10“ paleidimas „Mariner 10“ kartu su raketa nešėja Kenedžio kosminių skrydžių centre paleistas 1973 m. lapkričio 3 d. 05:45:00 UTC, per 25 minutes buvo nugabentas į skrydžio į Venerą trajektorijos pradžios vietą. Į Saulę nukreipto apsauginio skydo elektrostatiniai jutikliai pilnai neišsiskleidė, todėl nebebuvo įmanoma panaudoti elektrostatinio analizatoriaus ir elektronų spektrometrų eksperimentams atlikti. Taip pat nustatyta, kad sugedo televizijos kamerų šildytuvai, todėl kameros įjungiamos visai ekspedicijos trukmei, kad dėl žemų temperatūrų nebūtų pažeista jų optika.
Praėjus 10 dienų po paleidimo atliktas kurso korekcijos manevras. Jį įvykdžius sutriko pozicijos erdvėje nustatymas, dėl to, kad Kaponus žvaigždės jutiklis „pametė“ žvaigždės kryptį, nusitaikydamas į ryškų tašką, esantį ant paties kosminio aparato. Vėliau jutiklio veikla buvo atstatyta. Skrydžio metu kosminio aparato kompiuteris taip pat kėlė problemų, netikėtai persikraudamas.
1974 m. sausio 21 d. atlikta dar viena kurso korekcija. 1974 m. vasario 5 d. „Mariner 10“ praskriejo Venerą, artimiausias taškas virš Veneros paviršiaus – 5768 km, ir perdavė į Žemę pirmąsias artimas Veneros nuotraukas.
Atlikus kurso manevrus, naudojantis Veneros gravitacijos jėgomis, kosminis aparatas nukreipiamas skrydžiui Merkurijaus link. Pakeliui vėl įvyko pozicijos erdvėje nustatymo anomalija, kursas buvo atstatytas naudojant dujas ir nukreipiant kosminį aparatą reikalinga linkme. 1974 m. kovo 29 d. 20:46 UTC „Mariner 10“ kirto Merkurijaus orbitą. Šiuo momentu kosminis aparatas buvo tik 704 km virš planetos paviršiaus. Antrą kartą tai įvyko 1974 m. rugsėjo 21 d. 48069 km aukštyje. Trečią kartą „Mariner 10“ praskriejo planetą 1975 m. kovo 16 d. ir buvo tik 327 km aukštyje. Visų praskriejimų metu buvo fotografuojamas planetos paviršius, atliekami magnetinio lauko matavimai. Inžineriniai testai buvo atliekami iki 1975 m. kovo 25 d., kol baigėsi pozicijos kontrolei valdyti skirtos dujos; misija nutraukiama.
Mokslinių tyrimų rezultatai
thumbnail|Merkurijaus fotomozaika iš „Mariner 10“ į Žemę perduotų nuotraukų „Mariner 10“ atliktais tyrimais nustatyta, kad Veneros atmosferoje egzistuoja Hedley tipo cirkuliacija, užfiksuotas labai silpnas magnetinis laukas, o jonosfera sąveikauja su saulės vėju. Patvirtinta, kad Merkurijaus paviršius nusėtas krateriais, nuotraukose matomas Mėnulio tipo paviršius. Užfiksuotas silpnas Merkurijaus magnetinis laukas, tačiau nustatyta, jog planeta turi palyginti didelį geležies struktūrų branduolį. Buvo nufotografuota pusė viso Merkurijaus paviršiaus, perduota virš 2800 nuotraukų. Nustatyta labai reta Merkurijaus atmosfera, daugiausia sudaryta iš helio.
Mariner
Amnesiac
Amnesiac – penktasis britų alternatyviojo roko studijinis grupės „Radiohead“ albumas, išleistas 2001 m. gegužės 30 d. Albume skambantys kūriniai buvo įrašyti tuo pačiu metu, kaip ir esantys praeitame albume.
Albumui pristatyti, kitaip nei su „Kid A“, grupė išleido du singlus: „Pyramid Song“ ir „Knives Out“, kuriems taip pat buvo sukurti ir vaizdo klipai.
„Amnesiac“ debiutavo pirmojoje Britanijos albumų reitingo vietoje bei antrojoje JAV „Billboard 200“. Nors kai kurie kritikai matė albumą kaip praeito įrašo likučius, „Amnesiac“ sulaukė pripažinimo ir buvo ne vienos publikacijos nominuotas geriausių metų albumų sąrašuose. Žurnalas „Rolling Stone“ įrašui skyrė 320–ąją vietą geriausių visų laikų albumų sąraše.
2002 m. albumas buvo nominuotas „Grammy apdovanojimuose“ geriausio alternatyviosios muzikos albumo nominacijoje, taip pat laimėjo apdovanojimą už geriausią įrašo įpakavimą.
Kūrybinė grupė
Radiohead
Techninis personalas
Dizainas
Floridos provincija
Floridos provincija  – viena iš penkiolikos Santa Kruso departamento provincijų, esanti vakarinėje departamento dalyje, Bolivijoje. Provincijos sostinė Samaipata.
Floridos provincijoje esantis archeologinis paminklas Samaipatos fortas yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Geografija
Šiaurėje Floridos provincija ribojasi su Ičilo provincija, šiaurės vakaruose su Manuelio Marijos Kabaljero provincija, pietvakariuose su Valjegrandės provincija, pietryčiuose su Kordiljeros provincija, šiaurės rytuose su Andreso Ibanjeso provincija.
Provincijos reljefas įvairus – kalnai, slėniai, kalvos. Svarbiausios upės – Bermechas, Paredonesas, Laguniljasas, Kirusiljasas, Lacha, Koloradas, Santa Rosa, Los Negrosas. Šiaurės vakaruose yra Besero ežeras. Didžiajai provincijos daliai būdingas šiltas drėgnas klimatas, tik pietrytinėje dalyje klimatas vėsesnis ir sausas. Vidutinė metinė temperatūra 19-22.4 °C.
Demografija
Floridos provincijos gyventojai (27 447 gyv.) sudaro 1,35 % visų departamento gyventojų. 34,36 % provincijos gyventojų gyvena miestuose ir 65,64 % kaimuose.
Didžiausi provincijos miestai :
53,47 % provincijos gyventojų yra vyrai, 46,53 % moterys. 41,23 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.
Pagal 2001 metų surašymo duomenis 19,03 % provincijos gyventojų save priskiria kečujams, 1,37 % aimarams, 1,64 % kitoms indėnų tautoms. 77,96 % gyventojų nepriklauso jokioms indėnų tautoms.
Didžioji provincijos gyventojų dirba žemės ūkio, gyvulininkystės ir miškininkystės sektoriuje (57,58 %).
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 4 savivaldybes:
Mikelava
Mikelava arba Kamenka (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas, kuriam priklausė ir Rožėnai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Višniovojės apylinkės kaimas.
Aigina
Aigina (Egina) graikų mitologijoje – nimfa, upės dievo Asopo ir nimfos Metopės duktė. Aiginą pagrobė Dzeusas ir nusinešė į salą, kur vėliau ji Dzeusui pagimdė Ajaką. Dzeusas ją pernešė į sala anksčiau vad. Oinone, vėliau pervadinta Aigina. Ją vedė Aktoras su kuriuo susilaukė Menoetijaus. Abu jos vaikai tapo karaliais. Aigina buvo Patroklo ir Pelėjo senelė, Achilo prosenelė.
Graikų mituose taip pat minima Aiginos sala.
Flower Tucci
Flauer Tuči (, tikrasis vardas – Carole Molloy; g. 1978 m. sausio 2 d. Kalifornija, JAV) – buvusi pornografinių filmų aktorė.
Biografija
left |thumb|160px Flauer gimė Burbanke, Kalifornija 1978 m. , nors kai kurie šaltiniai nurodo 1981 m. Iki 13 metų ji dalyvavo keliuose vaikų grožio konkursuose, o viename iš jų – „Miss Prie-Teen“ – Los Andžele pateko tarp 10 finalininkių ir gavo teisę varžytis nacionalinėje atrankoje Floridoje. Taip pat mokykloje ji dalyvavo krepšinio ir softbolo varžybose bei niekada nelaikė savęs nutrūktgalve.
Savo giminėje turinti italų, švedų ir airių kraujo, pornografinių filmų aktore Flauer tapo atsiliepusi į skelbimą, kurį išspausdino „LA Weekly“. Tuo metu ji dirbo konditerijoje, kur dekoruodavo tortus ir tvirtina iki savo 21 gimtadienio nemačiusi nei vieno pornografinio filmo, o iki tampant aktore turėjusi ne daugiau 10 partnerių. Debiutinė juosta vadinosi „Balls Deep 6“, kurioje ji vaidino su Lexington Steele, tuo pačiu tapusiu pirmuoju jos juodaodžiu partneriu.
Pseudonimą „Flower“ ji pasirinko dėl didelės, per visą nugarą, tatuiruotės, vaizduojančios gėles bei vijoklius, tačiau tokiu vardu jau vadinosi viena azijiečių kilmės aktorė, todėl prie vardo buvo pridėtas žodis „Tucci“.
Nuo 2002 iki 2012 m. ji vaidino beveik 300 filmų ir pelnė 2 AVN apdovanojimus.
Flauer, kuri yra specializuotos drabužių kompanijos „Mofowear“ veidas, du kartus yra dalyvavusi jau neveikiančioje radijo stotyje KSEX, laidose „The Porn Hunnies Smut Top 20“ ir „Tushy Talk“ bei atlikusi epizodinį vaidmenį seriale „Family Business“.
Kalbėdama apie pornografiją, Flauer sakė: „- Žinai, aš visiškai suprantu ką darau ir mėgstu tai. Bet taip pat žinau, kad realiame pasaulyje, jei mėginsi susitikinėti su vaikinais, kurie nepriklauso porno bizniui, jie tiesiog tavęs nesupras. Ypač čia, Amerikoje. Taigi iš tiesų tu negali turėti santykių anapus verslo.“
Yra žinoma, kad ji keletą metų palaikė artimus santykius su kolege aktore Olivia O‘Lovely.
AVN apdovanojimas
right |thumb|160px|[[2009 m.]] right |thumb|160px|[[2011 m.]]
Burundžio geografija
Burundis – valstybė rytų Afrikoje. Šalies plotas 27 834 km², gyventojų skaičius – 7,9 mln. Urbanizacija – 6 %, gyventojų tankumas – 279 žm./km². Šiaurėje ribojasi su Ruanda, vakaruose – Kongo Demokratine Respublika, rytuose su Tanzanija. Pietuose tyvuliupja Tanganikos ežeras. Šalį kerta 30° ilguma. Šalis naudoja Rytų Europos laiko juostą (+2). Burundis yra Rytų Afrikos lūžių juostoje (seismiškai aktyvi zona). Burundis yra Somalio plokštėje, kuri, mokslininkų nuomone, nutols nuo Afrikos žemyno ir slinksis į Indijos vandenyną (susidarys Afrikos vandenynas).
Burundis yra subekvatorinėje klimato juostoje. Kritulių per metus iškrenta apie 2000 mm. Burundžio aukščiausia vieta 2 670 metrai (Hehos kalnas), žemiausia – 772 metrai (Tanganikos ežero paviršius). Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Bužumbūra. Joje, 2007 m. duomenimis, gyvena 337 tūkst. žmonių.
Šalies raštingumas – 52 procentai, 67 % gyventojų – Romos katalikai, animistai – 23 %, musulmonai – 10 %. Piniginis vienetas – Burundžio frankas (BIF) lygus 100 santimų. 2007 metais šalies BVP buvo 700 JAV dolerių vienam gyventojui per metus.
Friedrich von der Ropp
Baronas Frydrichas Teodoras Luisas Silvestras fon der Ropas (1879 m. spalio 9 d. Daudžgirių dvaras, Kauno gubernija, Rusijos imperija – 1964 m. vasario 21 d. Bad Godesberge, VFR) – iš Baltijos vokiečių kilęs Lietuvos dvarininkas. Kalnų inžinierius, visuomenininkas ir religinių knygų autorius.
Biografija
Gimė Rusijos imperijos karininko Vilhelmo barono fon der Ropo ir iš Pietų Rusijos totorių kilusios Lidijos Gurjevos (vok. Lydia von Gurieff) šeimoje. Brolis Silvestras Vilhelmas Gotardas fon der Ropas jaunystėje emigravo į Angliją ir Antrojo pasaulinio karo metu pasižymėjo kaip britų pasiuntinys nacistinėje Vokietijoje. Tėvai be Daudžgirių valdė ir Ąžuolpamūšę.
Frydrichas fon der Ropas mokėsi Drezdene, studijavo Frеibergo Kalnakasybos akademijoje. 1903 m. įgijo diplomuoto inžinieriaus diplomą ir darbavosi kalnakasybos šachtuose įvairiuose pasaulio šalyse. Bene ilgiausiai užtruko Belgijos Konge (1911–1913 m.). 1914 m. vedė Elžbietą Štolę (vok. Elisabeth Stolle), kartu su žmona grįžo į Lietuvą ir valdė Daudžgirių dvarą. Pirmojo pasaulinio karo metu kaizerinės Vokietijos vyriausybės pasiųstas dukart lankėsi Didžiojoje Britanijoje. Apie 1919 m. išvyko gyventi į Vakarų Europą, Paryžiuje veikė kaip Baltijos landesvero atstovas. Sekretoriavo Rusijos imperijos ne rusų tautų lygoje (šią organizaciją 1916 m. Lozanoje įkūrė Baltijos vokiečių baronai Frydrichas fon der Ropas, Bernhardas fon Uexkuell ir Juozas Gabrys-Paršaitis).
1917 m. spalio mėn. Fr. fon der Ropas Berlyne įsteigė laikraštį „Das Neue Litauen“. Laikraštis buvo Vokiečių–lietuvių draugijos organas ir propagavo savarankiškos, bet nuo Berlyno priklausomos Lietuvos valstybės sukūrimą. Šios idėjos buvo atsvara Vokiečių–baltų draugijos skleidžiamiems planams lietuvių žemes  kolonizuoti. Leidinys „Das Neue Litauen“ dėl jame paskelbto žurnalistės J. Chodakauskaitės (Tūbelienės) straipsnio apie vokiečių okupacinės valdžios piktadarybes Lietuvoje netrukus buvo uždarytas. 1918 m. rugpjūtyje Fr. fon der Ropas Berlyne įsteigė Lietuvos žemvaldžių sąjungą, bet ji nebuvo populiari ir netrukus užsidarė.
Vėliau Fr. fon der Ropas kurį laiką gyveno Anglijoje, o nuo 1922 m. galutinai apsistojo Vokietijoje ir atsidėjo Evangelijos tiesų skleidimu. Parašė keliolika religinių knygų ir memuarus („Zwischen gestern u. morgen, Erfahrungen u. Erkenntnisse“).
Vilija Venckutė
Vilija Venckutė-Palaitienė (g. 1975 m. kovo 20 d. Kaune) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1999 m. baigė Klaipėdos universiteto Socialinių mokslų fakultetą. 2001 m. Klaipėdos universiteto vadybos katedros destytoja, 2004 m. Seimo nario Raimundo Palaičio padėjėja, 2006-2008 m. Vidaus reikalų ministro patarėja valstybinės regioninės politikos, viešojo administravimo politikos klausimais. 2008-2009 m. dirbo Seime, A. Zuoko komandoje. Nuo 2010 m. Vilniaus mero patarėja. Nuo 2011 LR Seimo pirmininko pavaduotojo patarėja.
2000 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos miesto skyriaus narė.
2003–2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė. 2013-2020 m. Klaipėdos m. savivaldybės informavimo ir e. paslaugų skyriaus vedėja. 2022 m. sausio mėn. Kretingos rajono savivaldybės tarybos sekretorė.
Rugpjūčio 25
Rugpjūčio 25 yra 237-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 238-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 128 dienos.
Vardadieniai
Juozapas – Liudvikas – Patricija – Mangailas – Mangailė – Liucilė – Liudas
Aldona Aleksaitė-Liudvinavičienė
Aldona Aleksaitė-Liudvinavičienė (g. 1958 m. gruodžio 11 d. Milašaičiuose, Plungės rajonas) – Lietuvos architektė.
147 m. pr. m. e.
'''147 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Fulerenas
thumb|100px|C60 fulerenas Buckminster Fuller konstrukcija|thumb|100px
Fulerenas  – vien iš anglies atomų susidedanti molekulė, galinti būti tuščiavidurio kamuolio, elipsoido, daugiasluoksnio „svogūno“ arba vamzdelio (nanovamzdelis) pavidalo. Savo struktūra jis panašus į grafitą, bet gali turėti ir penkiakampes ar aštuonkampes akutes.
Panašios molekulės galimos ir iš silicio. Numatytas, tačiau eksperimentiškai neaptiktas B80 fulerenas iš boro.
Etimologija
Pavadinimas kilo iš inžinieriaus Buckminster Fuller, kuris projektavo panašiai atrodančias geodezines konstrukcijas, pavardės.
Savybės
thumb|100px|C60 kristalai thumb|100px|C60 tirpalas Fulerenai chemiškai stabilūs, tačiau galimos kai kurios cheminės reakcijos. Jų viduje galima „įkalinti“ inertinių dujų ar kitokius atomus, kurie po to molekulės negali palikti nors ir nėra chemiškai su ja susiję. Fulerenai, kuriose uždaryti šarminių metalų atomai, ima elgtis „metališkai“, tokie junginiai gali būti superlaidūs aukštesnėse temperatūrose nei metalai. Cs2RbC60 superlaidus net esant 33 °K. . Fulerenai yra aromatiniai junginiai bei alkenai ir dalyvauja šioms junginių grupėms būdingose reakcijose. Tačiau jie nėra superaromatiniai: elektronai lieka savo žiede ir nekeliauja laisvai po visą molekulę. Gryni fulerenai yra puslaidininkiai, iš jų galima pagaminti diodus, tranzistorius ir kitas panašias detales. Jų galimybės elektronikoje šiuo metu tiriamos. Jiems taip pat būdingos netiesinės optinės savybės, kurias bandoma pritaikyti optoelektronikoje.
Fulerenai šiek tiek tirpsta vandenyje ir daug geriau tirpsta tuolene bei kituose cheminiuose tirpikliuose. Jų tirpalai neretai turi rausvą ar violetinį atspalvį. Tai vienintelė anglies alotropinė forma, galinti tirpti įprastiniuose tirpikliuose kambario temperatūroje. Ultravioletinėje šviesoje fulerenai polimerizuojasi ir nebetirpsta, todėl gali būti panaudoti fotolitografijoje. Tik kai kurie fulerenai (C28, C36, C50) yra beveik visiškai netirpūs. Skysti būna retai, esant apie 400 °C sublimuojasi.
Kai kurie fulerenai (pavyzdžiui, C76, C78, C80, and C84) yra chiraliniai ir galimi jų optiniai izomerai (enantiomerai).
Paplitimas
Fulerenų aptikta ir kosmose, planetiniuose ūkuose (stebint emisijos spektrus).
Poveikis sveikatai
Fulerenai paprastai nėra nuodingi net didelėmis dozėmis, nors nanovamzdeliai gali kenkti panašiai kaip ir asbestas. C60 skersmuo yra apie 7 angstremai tačiau Van Der Valso skersmuo didesnis, apie 10 angstremų.
Fulerenai gali surinkti savyje ir taip nukenksminti odai kenksmingus radikalus, todėl jų dedama į kai kuriuos senėjimą stabdančius kremus. Šungitas turi stiprių antibakterinių savybių tačiau neįrodyta jog būtent dėl jame esančių fulerenų.
Kandidas
Kandidas, arba Optimizmas – prancūzų filosofo ir rašytojo Voltero apsakymas, parašytas 1759 m. Knyga pasirašyta mesjė daktaro Ralfo (monsieur le docteur Ralph) pseudonimu.
Asasinai
Asasinai (iš „fundamentalistai“; seniau Vakaruose paplitusi versija  „hašišo rūkytojai“ yra klaidinga ), nizaritai – karinga šiitų izmailitų sekta, gyvavusi VIII-XIV a. Svarbesnį statusą įgavo 1090 metais, kai Hasano I-Sabacho (kai kur minimas kaip Kalnų Senis), jo užgrobtoje Persijos Alamuto tvirtovėje atvertė į savo sektą jos karinę įgulą. Turėjo sudėtingą valdymo struktūrą, paremtą devynių lygmenų iniciacija. Atverčiant žmones į sektą, buvo naudojamos gana efektyvios smegenų plovimo metodikos, pagrįstos įtikinėjimu, nuolatinėmis maldomis ir narkotikais. Dalį narių sekta paruošdavo kaip žudikus, neilgam laikui suteikdama jiems išskirtines gyvenimo sąlygas (geriausias maistas, vergės etc.), dideles dozes hašišo ir opiumo ir įtikindama, kad tai – rojus. Taip paruošti fanatikai būdavo pasiryžę pasiaukoti vardan švento tikslo, nes tikėdavosi po mirties pakliūti į rojų. Skirtingai, nei daugelis kitų islamo sektų, asasinai numatė atvejus, kai (šeštojo ar aukštesnio lygmens tikintiesiems) galima nesilaikyti Šariato įstatymų, pvz., siekiant apgauti priešą, žudikams buvo leidžiama ištvirkauti, vartoti alkoholį, nesimelsti.
Karlas Lorencas
thumb|Beržėnų dvaro rūmai Karlas Lorencas (Lorentz Karl), vokiečių architektas.
Asasinai
Asasinų sekta, grasindama aplinkinių valstybių valdovams, daugiau nei šimtmetį valdė didelę dalį Persijos (šiuolaikinio Irano). Sekta buvo sunaikinta po mongolų įsiveržimo į Centrinę Aziją 1256 m. bei mameliukų įsiveržimo į Siriją ir Libaną 1272 m. Nuo sektos pavadinimo kilo kai kurių kalbų žodžiai, reiškiantys žudiką (anglų, prancūzų).
Asasinai susikūrė tarp izmailitų, valdė ir nemažai šiitų kraštų. Todėl galimas dalykas, kad jų ideologija šioms islamo pakraipoms padarė įtaką.
Kandidas
Pagrindinė „Kandido“ tema – teleologinės istorijos koncepcijos kritika ir su tuo susijusios blogio problemos nagrinėjimas. Aštriai kritikuojama Gotfrydo Leibnico optimizmo filosofija, apeliuojant į individualią laisvę. Požiūris į individą kaip į nieko nereiškiantį veikėją istorijos atžvilgiu Volterui atrodė per daug ciniškas. Tezė, kad esamas pasaulis yra „geriausias iš visų galimų pasaulių“ yra labiausiai kritikuojama ir pajuokiama visame kūrinyje.
Pagal Leibnico ir Paskalio kritiką „Kandide“ yra ir socialinės kritikos bei utopijos elementų. Nors utopija kaip žanras nebuvo būdingas Volterui, tačiau siekdamas stipriau išreikšti socialinę kritiką tam tikrus jos elementus Volteras pasitelkia.
Socialinė kritika apsakyme (dėl savo didelės apimties dažnai vadinamame romanu) išreikšta pakankamai aiškiai. Kritikuojami Europoje nuolat vykstantys žiaurūs karai, kūrinio herojaus kelyje dažnai sutinkami sukčiai, apgavikai, plėšikai, piratai, todėl susidaro įspūdis, kad kitokių žmonių net nėra. Ypatingos kritikos susilaukia netolerancija, ypač būdinga autoriaus nemėgtai Katalikų bažnyčiai, vienuoliams jėzuitams, tačiau nesvetima ir musulmonams.
Voltero išsakoma socialinė kritika nėra nihilistinė. Siekdamas parodyti, kad neigimas nėra atsakas viskam, Volteras įveda Prokuratės, kuriam nėra jokių įdomių ir vertingų dalykų, personažą. Tuo parodoma, kad jeigu norima, tai visur galima matyti tik blogį ir dekadansą, o tikrai tobuli dalykai neegzistuoja, tačiau tai tėra išankstinės nuostatos sąlygotas vaizdas.
Visuomeninio blogio nušvietimas „Kandide“ susijęs su Voltero požiūriu į religiją. Skelbdamas deizmą Volteras tikėjo, kad Dievas kaip pirminė priežastis egzistavo, tačiau vėliau į pasaulio raidą nesikišo. Gėrio ir blogio priežastys parodomos kaip žmonių žemiško veikimo pasaulyje išdava, tuo pačiu redukuojant Kūrėjo vaidmenį.
Lietuva 2005 m. Eurovizijoje
Atranka į Euroviziją 2005 m. Lietuvoje vyko 1 ketvirtfinalio, 2 pusfinalių ir finalo sistema. Atranką į Euroviziją laimėjo „Laura & The Lovers“, su daina „Little by little“, kurie finale surinko 5 465 žiūrovų balsus ir gavo teisę atstovauti Lietuvai Eurovizijoje.
Suzuki Cappuccino
thumb|250px|Suzuki Cappuccino Suzuki Cappuccino – tai dviduris, dvivietis rodsteris, gamintas nuo 1991 iki 1997 metų Suzuki Motor Corporation kompanijos. Šis automobilis buvo išleistas Kei car mažo litražo kategorijai. Jo svoris 725 kg.
Jame įmontuotas standartinis trijų cilindrų, 657 cm³, 12 vožtuvų „DOHC“ variklis. Pradžioje buvo montuojamas F6A variklis, vėlesni modeliai naudojo K6A variklį, kuris buvo lengvesnis, skirstomasis velenas buvo sukamas grandine, o ne diržu. Abu varikliai turėjo įmontuotą turbiną ir tarpinį suslėgto oro aušintuvą (interkulerį). Dirbdamas 6500 apsisukimų per minutę dažniu, variklis galėjo pasiekti 63 arklio galių (47 kW) galią.
Suzuki Cappuccino – galiniais ratais varomas automobilis, turėjo priekinius diskinius stabdžius su aušinamais diskais ir galinius diskinius stabdžius. Vėliau buvo leidžiamas su aliuminine važiuokle, vairo stiprintuvu ir kitais privalumais.
Antanas Šerėnas
Antanas Šerėnas (1897 m. rugpjūčio 11 d. Linkmenyse, Ignalinos raj. – 1948 m. rugsėjo 24 d. Švenčionyse) – vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.
Biografija
Muzikos mokėsi Tauragnuose pas vargonininką V. Lopatą. Nuo 1912 m. vargonininkavo Lauksodyje, nuo 1917 m. Telšiuose ir vadovavo parapijų chorams. 1921 m. priimtas choro artistu (tenoras) į Kauno operos teatrą.
Kipro Petrausko paragintas, 1921–1931 m. Rygos konservatorijoje pas B. Vittingą mokėsi solinio dainavimo, o pas J. Vytuolį (Vitols) – teorijos ir kompozicijos. Studijuodamas vadovavo Rygos lietuvių jaunimo „Rūtos“ ir „Laisvės“ draugijos chorams, pats koncertavo kaip solistas. 1929 m. vasaros atostogų metu Lietuvoje užrašė 1230 lietuvių liaudies dainų melodijų.
Nuo 1932 m. dėstė muziką ir dainavimą Kauno jėzuitų berniukų gimnazijoje, aktyviai įsitraukė į Lietuvos muzikų ir chorvedžių draugijos veiklą, 1932–1933 m. jos sekretorius. Žurnale „Muzikos barai“ paskelbė straipsnių. 1932 m. mokslo reikalais buvo nuvykęs į Vieną (Austrija).
Nuo 1933 m. Joniškio gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas bei choro vadovas. 1938 m. Klaipėdoje vykusiai dainų šventei parengė Joniškio jaunalietuvių 38 dalyvių chorą. Vėl išvykęs į Rygą, 1937–1938 m. vadovavo Latvijos lietuvių sąjungos chorui.
Kūryba
Sukūrė instrumentinių ir vokalinių kūrinių: uvertiūrą simfoniniam orkestrui, simfoniją, rapsodiją, styginių kvartetą, variacijas fortepijonui (liaudies dainų motyvais), dvi sonatas fortepijonui, siuitą, solo dainų, apie 50 dainų chorams, harmonizavo per 30 lietuvių liaudies dainų.
1932 m. į lietuvių kalbą išvertė Andrė Gedalge „Fugos mokslą“ ir Beriot „Smuiko pradžiamokslį“, parašė vadovėlį „Pačiam išsimokinti septynstyge gitara skambinti“, periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių.
MŠK Žilina
Žilinos miesto sporto klubas, o trumpai Žilinos MŠK– Slovakijos futbolo klubas iš Žilinos.
Istorija
Klubas įkurtas 1909 m. Daugkartiniai šalies čempionai.
148 m. pr. m. e.
'''148 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ašakingosios silkžuvės
Ašakingosios silkžuvės (Albuliformes) – stipinpelekių žuvų būrys, kuriame yra viena šeima – ašakingosios silkės, arba albulinės (Albulidae) su 2 gentimis (iš viso 8 rūšys):
TV11
thumb|Logotipas TV11 – regioninis televizijos kanalas, kuris savo veiklą pradėjo 1996 metais spalio mėn. Transliacijas baigė 2010 m. balandžio 2 d.
TV11 pateikė įvairų skonį tenkinančią programą – nuo pramoginių, informacinių, kultūrinių laidų iki įvairaus žanro filmų kiekvieną dieną, bei penktadieninių koncertų. „TV11“ buvo vienintelė televizija, suteikusi galimybę žiūrovams stebėti Atvirojo Latvijos ledo ritulio čempionato kovas, Lietuvos vyrų rankinio čempionato mačus bei kitas sporto varžybas.
Bankroto istorija
2009 metų spalio 27 d., įsigaliojo teismo sprendimas dėl bankroto bylos iškėlimo.
2010 metų sausio 12 d. 16:00 val., Lietuvos radijo ir televizijos centras (LTRC) išjungė TV11 transliaciją. Iki transliacijų nutraukimo buvo matoma tik keleto kabelinių televizijų abonentams.
2010 metų sausio 21 d., apeliacinis teismas nusprendė, kad bankroto byla iškelta teisėtai.
2010 metų balandžio 2 d., nutraukiamos visiškos transliacijos, darbuotojai neįleidžiami į patalpas.
Krištolas
thumb|150px|Krištolinis [[dubuo (indas)|dubuo su ATR herbais (pagaminta apie 1600 m. Milane. Šiuo metu saugoma Miuncheno rezidencijos muziejuje)]]
Krištolas – bespalvis stiklas, kuriame yra daugiau kaip 10 % metalų oksidų. Pagal pagrindinio metalo oksidą skiriama į švino, bario, kalio ir cinko krištolą.
Lietuvoje krištolas pradėtas gaminti XVII a. Ūtos (dab. Varėnos rajono savivaldybė) stiklo manufaktūroje. Gamintas kalio krištolas, kuriame buvo 10-20 % kalio oksido. Nuo 1896 m. Vilniaus apylinkėse pradėtas gaminti švino krištolas. Nuo 1973 m. Panevėžyje gaminamas bario krištolas, nuo 1985 m. – ir švino krištolas, turintis 24% švino oksido.
Psychobilly
Psychobilly – muzikos stilius, kuriame maišomas pankrokas ir šeštojo dešimtmečio rockabilly. Atsirado ankstyvame devintajame dešimtmetyje kaip reakcija į pernelyg didelį punk scenos politizavimą. Vyrauja siaubo, smurto, mokslinės fantastikos bei seksualinės temos.
Genčų II kapinynas
Genčų II kapinynas (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 12262, senas registro kodas – A1820, naujai išaiškinamų kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2409A, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR516) – kapinynas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genčų šiaurės vakariniame pakraštyje, 0,4 km į šiaurės rytus nuo Akmenos ir Kunigupio santakos, Tūbausių tvenkinio vakariniame krante.
Didžiadantės lūpažuvės
Didžiadantės lūpažuvės (Macropharyngodon) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Genčų II kapinynas
Kapinynas
Įrengtas Akmenos dešiniojo kranto aukštumoje. Užima apie 65 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ilgio, 25 m pločio žemės plotą. Jo rytinė dalis palei upės skardį apaugusi medžiais ir krūmais, likusi – dirvonuoja. Per kapinyną praeina kaimo keliukas.
1972–1988 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR516). 1993 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą (IP2409A), 2004 m. paskelbtas kultūros vertybe (A1820), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Teritorijos plotas – 0,36 ha.
1 km į pietvakarius yra Genčų I kapinynas.
Tyrimai
Išaiškintas 1962 m. Žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
1983 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (tyrimų vadovas Jonas Stankus) ištyrė 281 m² plotą. Rasti 5 nedegintų ir 18 sudegintų mirusiųjų kapai. Degintinių kapų radiniai liudija, kad ne visos ir ne visada įkapės buvo deginamos kartu su mirusiuoju. Griautinių kapų duobių kontūrai neišlikę, įkapės negausios, atsidengė 20–55 cm gylyje. Didesnę jų dalį sudaro papuošalai: apgalvių įvijų, antkaklių, karolių, segių, smeigtukas, apyrankių, žiedų, įvijų. Nežymią dalį įkapių sudarė įvairios paskirties darbo, buities įrankiai ir ginklai.
Kapinynas datuojamas IX–XII a., priskiriamas kuršių materialinei kultūrai.
Augustavo miškų bendrija
thumb|right|200px|Augustavo miškų bendrijos miškai Augustavo miškų bendrija  – miškų bendrija Baltijos aukštumose, Augustavo lygumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo, Suvalkų ir Seinų apskrityse. Užima 105 766,1 ha plotą. Miškų bendrija sudaro 5,24% Palenkės vaivadijos teritorijos. Tai viena iš didžiausių miškų bendrijų Centrinėje ir Rytų Europoje. Šiaurėje ribojasi su Rytų Sūduvos aukštuma, o pietuose su Bebro upės žemuma. Vietomis ribojasi su Lietuvos ir Baltarusijos sienomis. Bendrijoje teka unikalų gamtos savitumą išlaikiusi Bebro upė, taip pat yra Vygrių ir Bebro nacionaliniai parkai. Bendrijoje yra saugoma unikali miškų ekosistema ir nykstančių gyvūnų buveinės. Dalis bendrijos teritorijos patenka į paukščių saugojimo programą Natura 2000. Bendrijoje auga įvairios miškų rūšys ir telkšo įvairios pelkės. 2009 m. Europos Komisija paskelbė miškų bendriją saugomu gamtos objektu.
Gamtos apsauga
Miškų bendrijoje yra Augustavo girių ir ežerų kraštovaizdžio parkas, Rospudos slėnis. Draustiniai: Lempio draustinis, Kuklės draustinis, Perkučo draustinis, Malų Boreko draustinis, Starožino draustinis, Kurianskių Bagno draustinis, Kozi Rineko draustinis, Kaleitų ežero draustinis, Senosios Rūdos draustinis, Glušeco draustinis, Mankynės draustinis, Bžozovų Grondo draustinis, Kalino ežero draustinis, Ostoja Bobruvo Marychos draustinis, Pamarės draustinis ir Tobolinkos draustinis. Bendrijoje gyvena sparčiai nykstantys žinduoliai: lūšis (Lynx lynx), pilkasis vilkas (Canis lupus), ūdra (Lutra lutra) ir upinis bebras (Castor fiber). Taip pat tik šioje Lenkijos teritorijoje augantis virgininis varpenis (Botrychium virginianum).
149 m. pr. m. e.
'''149 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Bagdoniškė
Bagdoniške vadinami kaimai:
Sorulė
Sorulė (Pennisetum) – miglinių (Poaceae) šeimos augalų gentis.
Auga šilto ir drėgno klimato srityse. Kai kurios rūšys auginamos kaip dekoratyviniai augalai.
Rūšys
チカラシバ
Kokča
Kokča (PS دریائے کوکچا (Daryāh Kōkčā)) – šiaurės rytų Afganistano upė, Amudarjos intakas, tekantis per Badachšano provinciją Hindukuše. Upė teka per Faizabadą, o prie Artin Jelovo kaimo yra tiltas per Kokčą. Kokčos slėnyje yra garsios lapis lazuli kasyklos Badachšano provincijoje. Čia buvo kasama nuo III tūkst. pr. m. e. Tai viena seniausių lapis lazuli kasyklų pasaulyje. Iškasenos keliaudavo į Egiptą ir Mesopotamiją, vėliau Senovės Romą ir Graikiją. Per Indo slėnio civilizacijos zenitą 2000 m. pr. m. e. netoli kasyklų buvo įkurta Harapos kolonija, vėliau pavadinta Šortugajumi.
Lietuvos klimatas
Lietuvos klimatas yra vėsiojo vidutinio klimato juostoje su vidutinio šiltumo vasaromis bei vidutinio šaltumo žiemomis. Lietuvoje daugiametis vidutinės temperatūros vidurkis (1981–2010 m.) yra 6,9 °C. Vis dėlto pastaraisiais dešimtmečiais stebimas ryškus vidutinės metinės temperatūros kilimas: 2015 m. vidurkis buvo 8,3 °C, o 2019 m. – 8,8 °C, aukščiausias nuo stebėjimų pradžios 1961 m. Vidutinė liepos mėnesio temperatūra yra apie 17 °C, žiemą – apie −5 °C. Lietuvoje būna palyginti karštų vasarų, kai aukščiausia dienos oro temperatūra viršija +35 °C, ir šaltų žiemų, kai naktimis temperatūra nukrenta žemiau −30 °C. Aukščiausia Lietuvoje užfiksuota oro temperatūra – +37,5 °C (Zarasuose, 1994 m. liepos 30 d.), o žemiausia – −42,9 °C (Utenoje, 1956 m. vasario 1 d.). Lietuvos klimatas priskiriamas 5–6 atšiaurumo zonoms.
Daugiausiai kritulių iškrenta vasarą (iki 50 % metinio kritulių kiekio) dėl netikėtų audrų, škvalų, perkūnijų ir lietaus. Mažiau kritulių rudenį, žiemą, kai vyrauja nedidelio intensyvumo krituliai: dulksna, nedidelis sniegas ar lietus. Mažiausiai kritulių – pavasarį (dėl vyraujančių anticiklonų).
Veiksniai
Svarbiausias Lietuvos klimato savybes lemia teritorijos geografinė padėtis. Lietuva išsidėsčiusi vidutinio klimato juostos šiaurinėje dalyje. Teritorijos nuotolis nuo pusiaujo (6100 km) ir Šiaurės ašigalio (3900 km) lemia bendrosios saulės spinduliuotės prietaką: per metus Lietuva jos gauna vidutiniškai 3600 MJ/m² (pusiaujo sritys – 6000–8000 MJ/m²).
Kitas globalus veiksnys – vidutinėse platumose vyraujanti vakarinė oro masių pernaša, apimanti visą troposferą ir dalį stratosferos. Lietuvos klimato bruožai priklauso dar ir nuo žemynų, vandenynų ir jūrų pasiskirstymo, reljefo absoliutinio aukščio, dirvožemio savybių ir augalijos dangos. Lietuvos teritorijoje, einant iš vakarų į rytus, didėja klimato kontinentalumas: platėja temperatūros metinė ir paros amplitudės, šaltesnės darosi žiemos, ilgiau išsilaiko sniego danga, sausėja oras.
Klimato kaitos ypatumai Lietuvoje daugiausia priklauso nuo atmosferos cirkuliacijos ypatumų, t. y. cikloninės cirkuliacijos intensyvumo ir oro masių advekcijos. Nustatyta, kad nuo XX a. ketvirtojo dešimtmečio ėmė dažnėti gilūs ciklonai, slenkantys per Lietuvą. Ypač jų daugėja žiemos mėnesiais. Sustiprėjo ir oro masių pernaša iš vakarų. Tokie atmosferos cirkuliacijos pokyčiai lėmė terminių sezonų trukmės pokyčius (pailgėjo terminių pavasario ir rudens sezonų trukmė), sezoninių oro temperatūros ir kritulių kiekio skirtumų, sniego dangos rodiklių (dienų su sniego danga skaičiaus ir sniego storio) mažėjimą. Visa tai rodo mažėjantį Lietuvos klimato kontinentalumą.
Metų laikai
thumb|Žiema Lietuvoje thumb|Pavasaris Lietuvoje thumb|Vasara Lietuvoje thumb|Ruduo Lietuvoje
Žiema
Lietuvos klimatui būdingos vidutiniškai šaltos ir permainingos žiemos. Dažni Atlanto ciklonai, kurie neretai atneša atodrėkį, vyrauja sniegas, šlapdriba ir lietus. Kartais nusistovi anticiklonas – įsivyrauja šaltesni orai su neigiama temperatūra, daugiau pragiedrulių ir mažesniu kritulių kiekiu. Anticiklonai gali pernešti arktines oro mases iš šiaurės ir šiaurės rytų, tuomet temperatūra nukrenta iki −15 °C ir žemiau. Žiemą Lietuvoje dažni ryškūs teritoriniai oro temperatūros skirtumai, kuriuos daugiausia lemia skirtingas atstumas iki Baltijos jūros. Vidutinė daugiametė sausio ir vasario, šalčiausių metų mėnesių, temperatūra kinta nuo maždaug −1 °C pajūryje iki −5 °C šalies rytiniame pakraštyje. Vidutinis žiemos kritulių kiekis – apie 140 mm.
Henrika Hokušaitė
Henrika Hokušaitė-Kosmauskienė (1927 m. rugsėjo 24 d. Panevėžyje – 1989 m. rugpjūčio 31 d. ten pat) – Lietuvos teatro ir kino aktorė.
Biografija
1944 m. mokėsi Panevėžio dramos teatro vaidybos studijoje, nuo 1945 m. šio teatro aktorė. 1946 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją. Sukūrė daugiau kaip 95 vaidmenis teatre, nuo 1964 m. vaidino kino filmuose.
Lietuvos klimatas
Ruduo
Oro temperatūra rugsėjo pradžioje dar pakyla iki 20 °C, tačiau įsibėgėjant rudeniui Lietuvoje oras po truputį vėsta. Vis dažniau būna apsiniaukę, vis ilgiau nesmarkiai lyja ar krenta dulksna. Rugsėjo pabaigoje neretai dar pasitaiko vadinama „bobų vasara“, kai atėjus Azorų kilmės anticiklonui, oras sušyla iki 20 °C; jam pasibaigus, orai atvėsta. Spalį ir lapkritį oro temperatūra – apie 10 °C, dažni lietūs. Pasibaigia augalų vegetacijos periodas, lapuočiai numeta lapus, iš pradžių šie pagelsta. Lapkritį neretai lietų pakeičia šlapdriba, sniegas. Neretai susidaro nepastovi sniego danga.
2004 m. Afrikos Tautų taurė
'''2004 m. Afrikos Tautų taurė''' – dvidešimt ketvirtasis Afrikos Tautų taurės turnyras, 2004 m. sausio 24 – vasario 16 d. vykęs Tunise. Turnyre dalyvavo 16 komandų, kurios pradžioje buvo suskirstytos į 4 grupes. Čempionais tapo šeimininkai tunisiečiai.
Stadionai
Čempionato varžybos vyko 6 Tuniso stadionuose.
Atranka
Atrankoje į 2004 m. Afrikos Tautų taurę komandos buvo suskirstytos į 13 grupių. Pateko grupių nugalėtojai bei 2 geriausios antras vietas užėmusios komandos.
Dalyvaujančios komandos
thumb|Dalyvaujančios šalys
Trua Rivjeras
Trua Rivjeras (,, t. y. „Trys upės“) – penktas pagal dydį Kvebeko miestas, esantis šios provincijos pietuose. 119,7 tūkst. gyventojų (2007). Išsidėstęs šiaurinėje Šv. Lauryno upės pakrantėje, prie Šv. Moriso upės žiočių, tarp Monrealio ir Kvebeko miestų, viena seniausių šalies gyvenviečių. Gera susisiekimo infrastruktūra, abu upės krantus jungia Laviolette tiltas (2,7 km ilgio).
Trua Rivjeras – svarbus pramonės centras, giliavandenis uostas. Vandens jėgainė ir dideli medienos ištekliai sąlygojo, kad miestas tapo vienu pagrindinių pasaulyje spaudos ir leidybos centru. Kitos pramonės šakos: tekstilės, aprangos, elektros prietaisų, avalynės, gumos. Yra katalikų vyskupija, uršuliečių vienuolynas, Kvebeko universiteto filialas.
Istorija
Gyvenvietę 1634 m. įkūrė prancūzų keliautojas Samuel de Champlain ir pavadino atkreipdamas dėmesį į tris Šv. Moriso upės kanalus žiotyse. Tai buvo antroji nuolatinė gyvenvietė Naujojoje Prancūzijoje (po Kvebeko miesto).
Po britų okupacijos 1760 m. mieste apsigyveno ir anglų kalba kalbantys kolonistai, kurie miesto pavadinimą išvertė į Three Rivers.
Balticum TV
Balticum TV – regioninis televizijos kanalas, transliuojantis programą nuo 1989 m. rugpjūčio 4 d. kabeliniais televizijos tinklais, o nuo 2000 m. balandžio 3 d. – eteriu visoje Klaipėdos apskrityje ir Vakarų Lietuvoje. Nuo 2007 metų ši programa retransliuojama Vilniuje kabeliniais televizijos tinklais bei mikrobangės daugiakanalės televizijos tinklais Šiauliuose, Panevėžyje ir šių miestų apylinkėse (iki 25 km).
Nuo 2009 m. sausio 1 d. televiziją mato beveik 95 proc. Lietuvos žiūrovų. Nuo 2022 metų kovo Balticum TV kanalas transliuojamas aukštos raiškos HD formatu UAB „Balticum TV“ abonentams.
Balticum TV kanalo programą sudaro žinios (kurios buvo rodomos iki 2020 metų kovo mėnesio), tiesioginės aktualijų ir diskusijų laidos, publicistika, pramogos, filmai.
Transliuotojas – UAB „Balticum TV“.
Farmacijos žinios
Farmacijos žinios – žurnalas, leistas 1923–1940 m. Kaune. Skelbėsi esąs laikraštis pavestas farmacijos reikalams.
Istorija
Leido Lietuvių vaistininkų draugija ir Lietuvos farmaceutų sąjunga. Iš pradžių ėjo kartą per du mėnesius, nuo 1931 m. – kas mėnesį. Spausdino „Dirvos“ spaustuvė Marijampolėje, Š. Neumano spaustuvė bei Varpo spaustuvė Kaune. Leido priedą „Farmacijos manualas“.
Rašė apie vaistininkų ir farmaceutų organizacijų veiklą, informavo apie naujus vaistus, pasakojo apie kitų šalių farmacijos ir vaistininkystės veiklą, spausdino Sveikatos departamento dokumentus, įvairius patarimus, draugijos darbo ataskaitas.
1991 m. šis leidinys buvo atkurtas ir pavadintas „Lietuvos farmacijos žinios“.