cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cinzia Monreale
Biografija
Kine debiutavo epizodiniu vaidmeniu Vittorio Sindoni komedijoje „Son tornate a fiorire le rose“ (1975), o po metų tas pats režisierius patikėjo jai vieną pagrindinių vaidmenų komiškoje dramoje „Perdutamente tuo...“.
1978 m. ji nusifilmavo spageti vesterne „Sella d‘argento“ ir taip susipažino su režisieriumi Lucio Fulci. 1979 m. Čincija vaidino Joe D‘Amato siaubo filme „Buio Omega“, o 1981 m. – kultiniu laikomame Fulci siaubo filme „... E tu vivrai nei terroe! L‘aldila“, dar žinomame pavadinimu „The Beyond“. Vėliau ji sukūrė dar 2 vaidmenis Fulci filmuose („I Guerrieri dell‘anno 2072“ (1984) ir „La dolce casa degli orrori“ (1989)) bei viename D‘Amato („Frankenstein 2000“ (1992)).
Kurklių akmuo
Kurklių akmuo – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Radviliškio rajono savivaldybėje, Kurklių kaime (Šeduvos sen.). Įspūdingų matmenų riedulys stūkso į rytus nuo Arimaičių ežero, 1,5 km į šiaurės rytus nuo pramogų centro „Žarija“, kelių kryžkelėje, šalia kelio. Nuo akmens matomas gyvenvietės riboženklis. miniatiūra|240px|left|Tolimajame plane matomi Kurklių namai
Akmuo nuo kelio lengvai pastebimas, iškirsti šalia jo ir upelio augę krūmai. Paskelbtas saugomu LR aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.
Leipcigo mūšis
Padėtis prieš mūšį
Napoleono katastrofa Rusijoje paskatino Prūsiją, Austriją ir Švediją susivienyti prieš jį. Prancūzija nors ir papildė savo kariuomenę naujais šauktiniais, turėjo gerokai mažiau karių. Po nerezultatyvios kampanijos Vokietijoje Napoleonas spalio 14 d. pasiruošė gynybai lygumoje prie Leipcigo.
Mūšio eiga
Spalio 16 d. pirmoji jį puolė Austrijos kariuomenė. Spalio 18 d. atžygiavo prūsai, rusai ir švedai. Patyręs didelių nuostolių, Napoleonas nusprendė atsitraukti per vienintelį Elsterio upės tiltą. Spalio 19 d. ryte prancūzų inžinieriai susprogdino tiltą palikę 15 000 nepersikėlusių karių. Kai kurie nuskendo mėgindami perplaukti upę, daugelis buvo paimti į nelaisvę.
Arimaičių šaltinis
Arimaičių šaltinis, taip pat Labino šaltinis, Lubino šaltinis – šaltinis, esantis Radviliškio rajone, Aukštelkų seniūnijoje, Arimaičių kaime, 6,5 km į pietryčius nuo Radviliškio centro, šiaurės vakarinėje Arimaičių ežero pakrantėje – priešingame krante nuo Velžių piliakalnio. Šaltinio aplinkoje (pietinėje, pietvakarinėjeje pusėje esančiame miškelyje) taip pat yra ir daugiau požeminio vandens iškrovos vietų, kas yra būdinga Arimaičių ežero pakrantėms.
Šaltinis yra valstybės saugomas hidrogeologinis gamtos paveldo objektas. Objektą saugomu paskelbė Lietuvos TSR Gamtos apsaugos komitetas 1985 m. kovo 5 d. įsakymu Nr. 15.
Ryškėnų šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčia
'''Ryškėnų šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčia''' – naujai įrengta katalikų koplyčia, stovinti Ryškėnų kaime, Telšių rajone, paribyje su Telšių pietiniu pakraščiu, netoli kelio. Priklauso Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo parapijai. miniatiūra|180px|left|Koplyčios interjeras
Rui Hachimura
Rujis Hačimura (, g. 1998 m. vasario 8 d.) – Japonijos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Los Andželo „Lakers“ komandoje. 2019 m. NBA naujokų biržoje Vašingtono „Wizards“ pasirinko jį 9-uoju šaukimu.
Arimaičių šaltinis
Arimaičių šaltinis trykšta atokesnėje vietoje, atskirai įsikūrusioje privačioje valdoje, P. Labino sodyboje. Jis sunkiai surandamas, nes artimiausiame kelyje nėra informacinių nuorodų, vietoje nematyti įrengtų riboženklinių kuolų (2019 m. balandžio mėn. duomenimis), todėl nėra pritaikytas lankymui. Šaltinis yra šlaite, negiliame sufoziniame duburyje, žemiau vienkiemio valdos. Supamas dirbamų laukų, pievų. Šaltinio žiotyse įrengtas betoninis rentinys su apsauginiu stogeliu, su įleistu siurbliu vandens pakėlimui į sodybą. Žemiau šulinėlio pasitvenkęs pailgas kelių metrų ilgio, negilus su smėlėtu dugnu ir skaidriu vandeniu baseinėlis. Jo apatinis galas pertvertas grunto užtvankėle su keramikiniu vamzdžiu. Iš jų pakankamai smarkiai liejasi vanduo į kitą didesnį betoninį žiedą ir nuteka žolėmis apaugusiu grioviu.
Rui Hachimura
2023 m. sausio 23 d. R. Hačimurą išmainė į Los Andželo „Lakers“.
Šalies rinktinė
R. Hačimura atstovavo Japonijos vyrų krepšinio rinktinei 2013 m. Azijos jaunimo iki 16 metų krepšinio čempionate, kuriame iškovojo bronzą. Čempionate jis vidutiniškai pelnė 22,8 taškus, atkovojo 12,6 kamuolius per rungtynes. miniatiūra|246x246px|R. Hačimura 2019 m. pasaulio krepšinio čempionato atrankose R. Hačimura taip pat atstovavo Japonijos vyrų krepšinio rinktinei 2019 m. pasaulio krepšinio čempionato atrankose, bei 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Ryškėnų šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčia
Koplyčia pavadinta šv. Brunono Kverfurtiečio vardu. Įrengta 1996 m. buvusių kultūros namų pastate. Vyksta sekmadieninės mišios, kurias aptarnauja Žarėnų klebonas.
Arimaičių šaltinis
Iki 1989 m.
Dėl sovietmečiu vykdytų melioravimo darbų šaltinio vandeningumas sumažėjo, vandens kokybė ryškiai pablogėjo.
Ryškėnų šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčia
Istorija
2016 m. rugsėjo 4 d. Ryškėnų bendruomenė paminėjo šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčios įsteigimo 20-metį. Ta proga buvo suremontuotos koplyčios patalpos. Daugelį koplyčios remonto darbų atliko patys parapijiečiai. Lėšomis prisidėjo gyventojai, savivaldybė, vietos verslininkai. mišias aukojo klebonas monsinjoras Rimantas Gudlinkis, kuriam Ryškėnai buvo pirmoji darbo vieta.
Arimaičių šaltinis
1989–2000 m.
Šaltinis ir jo aplinka gamtosaugininkų buvo apžiūrimi 1989, 1990, 1998, 2000 m. Aplinka buvo netvarkinga, šaltinio duburys, sufozinio cirko šlaitai, teritorija palei upokšnį buvo užteršti buitinėmis šiukšlėmis. Bendroji vandens mineralizacija siekė 1652,9 mg/l, vanduo labai kietas – 13,05 mg-ekv/l, nitratų koncentracija – 92,5 mg/l.
Prie sufozinio cirko šiaurinio krašto seniau būta senos medinės pirtelės (gamtosaugininkų reikalavimu, apie 1987 m. nugriauta). Pietiniame pakraštyje buvo sustatytos kaladės, stalelis, šalia pasodinti jauni medeliai natūraliai pavėsinei suformuoti. 1989-04-19 prie sufozinio cirko krašto (rytinėje pusėje) buvo medinis stulpelis su lentele „Arimaičių šaltinis“, tačiau 1990-10-02 jo jau nerasta. Kelio nuorodų į šį hidrogeologinį gamtos paminklą nebuvo užfiksuota 1998, 2000 m. Nuo 1998 m. pradėta statyti užtvanka žemiau šaltinio maždaug per 100 m į Arimaičių ežero pusę. 2000 m. pavasarį ši užtvanka buvo bebaigianti prisipildyti šaltinio (ir atmosferos kritulių) vandeniu.
Po 2014 m.
Arimaičių šaltinis yra krentantis (erozinis), nedideliame smėlėto šlaito įlinkime, nuolatinio veikimo, vidutinio vandeningumo. Jo debitas patvankoje po vamzdžiu – 2,17 l/s. Vanduo skaidrus, beskonis, bekvapis, nėra geležies nuosėdų. Pastebėta, kad pasemtame ir pastovėjusiame vandenyje kaupiasi pilkos purios nuosėdos. Šaltinio vanduo šaltas (7,9 °C), ištirpusio deguonies kiekis nemažas (7,1-8,5 mg/l), neutralus (pH – 7,3).
Šaltinio vanduo gėlas, turintis daug ištirpusių mineralinių medžiagų, jo bendroji mineralizacija 761 mg/l, labai kietas (9,21 mg-ekv/l), pasižymintis karbonatiniu kietumu. Vandenyje didelė, viršijanti geriamam vandeniui leidžiamą, nitratų koncentracija (62,7 mg/l). Nitritų ir amonio neaptikta. Vandens prastą būklę lemia aplink esantys dirbami laukai, gal būt ir drenažinio vandens prietaka. Vandenyje ištirpusių mineralinių medžiagų suma – 761 mg/l; chloridų – 36,0 8mg/l; sulfatų – 69,80 mg/l; hidrokarbonatų – 420,42 mg/l; natrio – 0,41 mg/l; kalio – 2,91 mg/l; kalcio – 119,01 mg/l, magnio – 39,79 mg/l. Vanduo – kalcio, magnio hidrokarbonatinis, sulfatinis.
Tautosakinės žinios
Vietinių žmonių pasakojimu, Arimaičių šaltinį melioratoriai ketino nudrenuoti, bet vietiniai žmonės neleido jo sunaikinti. Tačiau dėl aplinkinių laukų melioravimo šaltinis vis dėlto nukentėjo, prieš melioravimą jo vanduo buvęs geresnis, o dabar jame atsirado „kalkių“. Pasakojama, kad Arimaičių šaltinį, kaip ir kitus esančius arti Arimaičių ežero šaltinius, yra tyrinėję iš Maskvos atvykę specialistai, kurie puoselėjo planą visų šių šaltinių vandenį kaupti ir tiekti neva Radviliškiui.
Live at Reading
Live at Reading yra amerikiečių grunge grupės Nirvana gyvo garso koncerto CD/DVD, kuriame yra 1992 metais vykęs jų pasirodymas Redingo Festivalyje. Daug metų šie įrašai buvo platinami nelegaliai, bet šį kartą buvo išleisti sutvarkytu garsu ir spalvomis.
Vatinė striukė
Vatinė striukė, vatinukas – vata kimšta dygsniuota striukė, dar vadinama šimtasiūle, šiltas viršutinis drabužis. Jis buvo populiarus buvusioje SSRS, kaip pigesnis drabužis už brangius kailinius, tinkamas dėvėti atšiaurios rusiškos žiemos sąlygomis.
Istorija
Masiškai vatinukai pradėti siūti Rusijoje XIX a. pabaigoje. Išpopuliarėjo Stalino valdomoje SSRS, sąjunginiu mastu priėmus atpažįstamą šimtasiūlės vertikaliomis juostomis standartą. Vatinukai buvo pasiuvami su mažomis sąnaudomis ir tiko visiems įmanomiems gyvenimo atvejams, nepaisant jo estetinės išvaizdos. Vatinėmis šimtasiūlėmis pradėjo dėvėti ne tik stalininių lagerių kaliniai, kareiviai, bet visuotinio deficito laikais tiko gamyklų darbininkams, kolūkiečiams, „didžiųjų statybų“ dalyviams. Vatinukai buvo vertinami ir kriminaliniame pasaulyje: paprasta, nesunkiai įsigyjama striukė galėjo apsaugoti nuo kumščių smūgių, tiko ir kaip pagalvė ar antklodė.
„Vatnikas“
miniatiūra|200px|right|„Vatniko“ personažas 2011 m. internetinėje rusų erdvėje pasirodė JAV animacinio personažo Kempiniuko Plačiakelnio maniera nupieštas kvadratinis Vatnikas, aprengtas sulopytu vatinuku, apautas veltiniais, nemąstantis, nes pas jį vietoje smegenų vata. „Vatnikais“ pradėti vadinti nostalgijos kamuojami sovietmečio garbintojai ir Kremliaus politikos liaupsintojai. Po 2013 m. prasidėjusių Maidano įvykių, vėliau – Krymo aneksijos ir karo Donbase „vatniko“ sąvoka išpopuliarėjo tarptautiniu mastu. Jais pradėti vadinti Rytų Ukrainos separatistai, rusų ginkluoti okupantai, kaip ir visi tie, kurie palaiko „rusų pasaulio“ idėjas.
Tina Lutz
Biografija
2005 m. Lutz tapo pasaulio jaunimo Optimist klasės čempione. 2011 m. pasaulio čempionate poroje su Susann Beucke varžėsi 470 jachtų varžybose, kuriose užėmė 20-ą vietą. 2014 m. Lutz ir Beucke pasaulio čempionate startavo 49erFX klasės varžybose ir užėmė 15-ą vietą.
2017 m. vokietės pirmą kartą tapo Europos čempionėmis. 2020 m. Lutz ir Beucke antrą kartą tapo Europos čempionėmis 49er FX klasės varžybose.
Žvirzdės apylinkė
Žvirzdės apylinkė (arba Žvirgždės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemakščių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skaudvilės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Adakavo apylinkės ir Nemakščių apylinkės.
Mariss Jansons
(1943 m. sausio 14 d. – 2019 m. lapkričio 30 d. ) – žydų kilmės sovietų, latvių ir rusų dirigentas. Malerio, Štrauso ir rusų romantikų (pvz. Čaikovskis, Rachmaninovas, Šostakovičius) specialistas.
Rajūnai
Rajūnai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Kariotiškių.
CS Emelec
Club Sport Emelec, o trumpiau vadinamas CS Emelec – profesionalus Ekvadoro futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Dar vadinamas Emelec Guayaquil. Įsikūręs Gvajakilyje. Namų rungtynes žaidžia George Capwell stadione, talpinančiame daugiau nei 40 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 1929 m. balandžio 28 d., rungtyniavo A serijoje.
Merck Group
„Merck Group“ – seniausia pasaulyje iki šiol veiklą vykdanti chemijos ir farmacijos įmonė, įkurta 1668 m. Darmštato mieste, Vokietijoje.
Amerikos farmacijos kompanija „Merck & Co.“ buvo įkurta 1891 m. kaip „Merck“ dukterinė bendrovė ir yra žinoma už Šiaurės Amerikos ribų kaip Merck Sharp and Dohme (MSD). Pirminė Vokietijos įmonė turi teises į „Merck“ vardą visose pasaulio šalyse, išskyrus JAV ir Kanadą, kur įmonė yra žinoma kaip EMD (Emanuel Merck, Darmstadt).
Susann Beucke
Susann Beucke (g. 1991 m. birželio 11 d. Kylyje) – Vokietijos buriuotoja sportinėmis jachtomis, olimpinė prizininkė. Sportininkė varžosi dviviečių 49er burluočių klasėje.
Biografija
2011 m. pasaulio čempionate poroje su Tina Lutz varžėsi 470 jachtų varžybose, kuriose užėmė 20-ą vietą. 2014 m. Lutz ir Beucke pasaulio čempionate startavo 49erFX klasės varžybose ir užėmė 15-ą vietą.
2017 m. vokietės pirmą kartą tapo Europos čempionėmis. 2020 m. Lutz ir Beucke antrą kartą tapo Europos čempionėmis 49er FX klasės varžybose.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Beucke startavo moterų porų 49er FX burluočių varžybose. Vokietijos duetas pelnė sidabro medalius.
Gildija
Gildija gali reikšti:
Arnd Peiffer
miniatiūra Arndas Paiferis (, g. 1987 m. kovo 18 d. – vokiečių biatlonininkas, olimpinis ir pasaulio čempionas.
Karjera
Arndas Paiferis 2010 m. debiutavo Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo sidabro medalį 4×7,5 km estafetės rungtyje. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo aukso medalį sprinto rungtyje. 2009 m. debiutavo biatlono pasaulio čempionate ir laimėjo du bronzos medalius estafečių rungtyse. Pasaulio biatlono čempionatuose yra laimėjęs penkis aukso medalius.
Rakališkis
Rakališkis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Obelių, prie kelio. Netoliese buvo ir Rakališkio viensėdis.
Vincas Urbutis
Vincas Urbutis (1929 m. vasario 26 d. – 2015 m. liepos 12 d.) – Lietuvos kalbininkas, profesorius.
Biografija
Iki 1944 m. mokėsi Mažeikių gimnazijoje, o 1946 m. baigė Viekšnių gimnaziją.
1951 m. Vilniaus universitete baigė lituanistikos studijas, 1956 m. įgijo daktaro, 1971 m. – habilituoto mokslų daktaro laipsnį. Ilgametis šio universiteto dėstytojas (1954–1994 m.), profesorius (nuo 1974 m.).
Darbai
Vincas Urbutis tyrinėjo lietuvių žodžių darybą ir etimologiją, lietuvių ir latvių leksikografijos istoriją, Martyno Mažvydo slavizmus, suklasifikavo senuosius lietuvių kalbos slavizmus. Paskelbė straipsnių kalbos kultūros, terminologijos, bibliografijos klausimais. Pasinaudodamas M. Svadešo glotochronologiniu metodu, V. Urbutis apskaičiavo lietuvių ir latvių kalbų atsiskyrimo laikmetį (maždaug prieš 1300 metų).
Bibliografija
Parengė skyrius leidiniuose Dabartinė lietuvių kalba (1961 m.), Lietuvių kalbos gramatika (I t., 1965 m.), Dabartinėje lietuvių kalbos gramatika (1994 m.).
Petkaičių apylinkė
Petkaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Skaudvilės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skaudvilės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Adakavo apylinkės, Batakių apylinkės ir Varlaukio apylinkės.
Smulkių apylinkė
Smulkių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemakščių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skaudvilės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Balčių apylinkės ir Nemakščių apylinkės.
Naganuma (Hokaidas)
Naganuma – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Soračio subprefektūroje. 2020 m. mieste gyveno 10 289 žmonių.
Klimatas
Naganumoje vyrauja žemyninis klimatas. Vidutinė metinė temperatūra yra 8°C. Karščiausias mėnuo mieste yra rugpjūtis (vidutinė temperatūra apie 16°C), o šalčiausias – vasaris (vidutinė temperatūra apie -13°C).
Rakatanskai
Rakatanskai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Rimėnų.
Mokesčių patarėjas
Mokesčių patarėjas – patarimus mokesčių klausimais teikiantis asmuo; laisvoji profesija. Paprastai mokesčių patarėjo paslaugos pasitelkiamos esant sudėtingoms finansinėms situacijoms, kai siekiama neperžengiant įstatymo ribų sumažinti mokėtinus mokesčius.
Alfred Dreyfus
Alfredas Dreifusas (Alfred Dreyfus); – 1935 m. liepos 12 d.) – žydų kilmės Prancūzijos kariuomenės pulkininkas leitenantas, labiausiai žinomas dėl Dreifuso bylos. Dreifusui 1894 m. buvo iškeltas teismo procesas dėl kaltinimų išdavyste. Šis įvykis tapo vienu prieštaringiausiai vertinamu Prancūzijoje ir pateko į istoriją kaip Dreifuso byla. Byla baigėsi visišku Dreifuso išteisinimu.
Mokesčių patarėjas
Vokietija
Vokietijoje mokesčių patarėjas (, StB) yra valstybės reguliuojama profesija. Profesinis vardas yra saugomas įstatymo. Veiklą reglamentuoja Vokietijos mokesčių konsultavimo įstatymas (Steuerberatungsgesetz) ir jo įgyvendinamieji nutarimai (Durchführungsverordnung). Daugelį mokestinio konsultavimo rūšių turi teisę teikti tik oficialiai pripažinti mokesčių patarėjai. Juos privalomai (t. y. pagal įstatymą) vienija Mokesčių patarėjų rūmai (Steuerberaterkammer), šiuos – Federaliniai mokesčių patarėjų rūmai (Bundessteuerberaterkammer). Profesinė draugija – Vokietijos mokesčių patarėjų asociacija.
Alfred Dreyfus
Biografija
Dreifusas gimė visiškai asimiliuotoje turtingo Elzaso fabrikanto šeimoje. 1894 m. A. Dreifusas Prancūzijos žvalgybos buvo apkaltinas karinės informacijos teikimu Vokietijai ir buvo nuteistas katorgai iki gyvos galvos ir įkalintas Velnio saloje. 1896 m. Prancūzijos žvalgybos viršininkas G. Pikvartas nustatė, jog Vokietijos žvalgybai informaciją teikė karininkas M. Esterhazy, tačiau 1898 m. teismas M. Esterhazy išteisino ir 1899 m. vėl pripažino A. Dreifusą kaltu.
Mokesčių patarėjas
Austrija
Austrijoje mokesčių patarėjus vienija Verslo patikėtinių rūmai. Sąvoka Wirtschaftstreuhänder apima auditorius ir mokesčių patarėjus. Norint tapti mokesčių patarėjų reikia išlaikyti dalykinį egzaminą.
Alfred Dreyfus
Biografija
Bylos faktai tapo žinomi Prancūzijos visuomenei. Dreifuso byla peraugo į antisemitizmo bangą visoje Prancūzijoje. Rašytojas Emilis Zola laikraštyje „L’Aurore“ publikavo straipsnį, kuriame karo ministrą ir karo teismą apkaltino falsifikavimu ir antisemitizmu. Visuomenė pasidalijo į dvi grupes: dreifusininkus ir antidreifusininkus. Palengva visuomenės nuomonė pradėjo krypti į A. Dreifuso pusę. F. Forė mirtis ir politinė krizė atvedė į valdžią kairiąsias jėgas. 1899 m. rugpjūtį A. Dreyfusas buvo amnestuotas, 1906 m. reabilituotas. Per Pirmąjį pasaulinį karą Dreifusas vėl tarnavo kariuomenėje, tarnybą baigė turėdamas pulkininko leitenanto laipsnį.
Dreifuso byla parodė, kad net demokratiškiausių pasaulio valstybių visuomenės yra nusiteikusios antisemitiškai ir paskatino sionizmą.
IX pasaulio regbio čempionatas
IX pasaulio regbio čempionatas vyko 2019 m. Japonijoje nuo rugsėjo 20 iki lapkričio 2 d. Tai buvo pirmas kartas, kai čempionatas rengtas Azijos žemyne ir už tradicinių pirmos kategorijos (pagal Pasaulio regbį) regbio šalių ribų. Pietų Afrikos rinktinė, finale 32–12 įveikusi Angliją, iškovojo čempionų titulą ir tapo antrąja rinktine po Naujosios Zelandijos, kuriai pavyko tai padaryti tris kartus. Kovoje dėl 3 vietos Naujoji Zelandija nugalėjo Velsą.
thumb|right|upright|Vebo Eliso taurė Japonijos rinktinė, nugalėjusi grupių etape Airiją ir Velsą, tapo pirmąja antros kategorijos (pagal Pasaulio regbį) rinktine, užėmusia pirmą vietą savo grupėje, ir pirmąja Azijos komanda, patekusia į atkrintamąsias varžybas. Trys dėl taifūno „Hagibis“ atšauktos grupių etapo rungtynės tapo pirmu tokiu įvykiu čempionatų istorijoje. Pirmą kartą turnyrų istorijoje čempione tapo komanda, nelaimėjusi visų turnyro rungtynių: Pirmose grupių etapo rungtynėse būsimoji čempionė Pietų Afrika 13–23 nusileido Naujajai Zelandijai.
Vietos parinkimas
Iki Tarptautinės regbio tarybos (IRB) nustatytos datos – 2008 m. rugpjūčio 15 d., rekordiškai daug – net 10 šalių pareiškė susidomėjimą rengti 2015 ar/ir 2019 m. pirmenybes: Airija, Anglija, Australija, Italija, Jamaika, Japonija, Pietų Afrika, Rusija, Škotija ir Velsas. 2009 m. pradžioje dėl įvairių priežasčių dauguma jų savo kandidatūras atšaukė, oficialias paraiškas 2015 ir 2019 m. pirmenybėms pateikė 4 regbio sąjungos: Anglija, Italija, Japonija ir Pietų Afrika. 2009 m. liepos 28 d. IRB patvirtino, kad teisė rengti 2015 m. pirmenybes suteikta Anglijai, o 2019 – Japonijai. Tokį IRB pasiūlymą palaikė 16 iš 26 balsavusiųjų narių.
Stadionai
2014 m. lapkričio 5 d. čempionato organizatoriai pranešė, kad paraiškas regbio varžyboms rengti pateikė 14 Japonijos stadionų. Honkongas ir Singapūras, 2009 m. pretendavę rengti pirmenybes kartu su Japonija, paraiškų nepateikė. 2020 m. vasaros olimpinėms žaidynėms statomas Tokijo olimpinis stadionas buvo numatytas kaip pagrindinė čempionato arena, tačiau dėl pakoreguoto projekto nebuvo laiku užbaigtas, todėl jo atsisakyta. Atidarymo rungtynės perkeltos į Tokijo Adžinomoto stadioną, finalas – į Jokohamos tarptautinį stadioną.
Dalyviai
thumb|400px|Patekusios komandos Nepatekusios komandos Atrankoje nedalyvavusios ar Pasaulio regbiui nepriklausančios šalys 12 iš 20 rinktinių į čempionatą pateko be atrankos varžybų. Jos 2015 m. vykusio VIII pasaulio regbio čempionato grupių varžybose pateko į geriausiųjų trejetukus. Likusios 8 rinktinės iškovojo kelialapius regioniniuose atrankos turnyruose ir tarpkontinentinėse atkrintamosiose rungtynėse. Paskutinį kelialapį „paskutinės vilties“ turnyre Marselyje iškovojo Kanada, laimėjusi visas 3 turnyro rungtynes. Japonija užsitikrino dalyvavimą čempionate šeimininkės teisėmis.
Europos atrankos turnyrą laimėjo Rumunija, bet po Ispanijos protesto dėl dalyvavusių žaidėjų teisės atstovauti Belgijos rinktinę (kuriai ispanai pralaimėjo paskutines rungtynes) paaiškėjo, kad ne tik Belgijos, bet ir pačios Ispanijos bei Rumunijos rinktinės pažeidė atstovavimo šaliai taisykles. Šioms rinktinėms buvo atimti taškai, ir turnyro nugalėtoja tapo Rusija. Vokietija užėmė antrą vietą ir iškovojo teisę dalyvauti atkrintamosiose rungtynėse su Samoa.
Burtų traukimas
Burtų traukimo ceremonija įvyko 2017 m. gegužės 10 d. Kiote, 5 mėnesiais vėliau, nei prieš ankstesnius čempionatus, kad komandos turėtų daugiau laiko savo pasauliniam reitingui pagerinti. Komandos buvo paskirstytos į krepšelius pagal tą pačią sistemą, kaip ir ankstesniuose turnyruose: į 3 pirmuosius krepšelius pateko 12 pajėgiausių praeito čempionato rinktinių, automatiškai iškovojusių teisę dalyvauti 2019 m. čempionate: 1 krepšelyje – 4 geriausios rinktinės pagal naujausią reitingą, 2 krepšelyje – sekančios 4 geriausios rinktinės pagal reitingą, 3 krepšelyje – sekančios 4 rinktinės pagal reitingą. Likusios 8 rinktinės buvo paskirstytos į 4 ir 5 krepšelį pagal tokią tvarką: 4 krepšelyje – regioninių kvalifikacijos turnyrų nugalėtojai: Okeanijos, Europos, Amerikos ir Afrikos, 5 krepšelyje – antrą vietą Okeanijos ir Amerikos kvalifikacijos turnyruose užėmusios rinktinės, atkrintamųjų rungtynių ir „paskutinės vilties“ turnyro nugalėtojos.
Į krepšelius suskirstytos rinktinės (pagal pasaulinį reitingą 2017 m. gegužės 10 d.):
Komandų sudėtys
Kiekviena rinktinė galėjo registruoti čempionatui po 31 žaidėją. Žaidėjų sąrašai Pasaulio regbiui (Tarptautinės regbio tarybos pavadinimas nuo 2014 m. lapkričio) turėjo būti įteikti iki 2019 m. rugsėjo 8 d. Po šio termino keisti žaidėjų sąrašą buvo galima tik žaidėjo traumos atveju.
Teisėjai
Pasaulio regbis paskelbė 12 teisėjų, 7 teisėjų padėjėjus ir 4 video peržiūrų teisėjus, kurie teisėjaus grupių varžybose:
Grupių etapas
Pirmajame arba grupių etape dalyvavo visos 20 rinktinių, padalintų į 4 grupes po 5 komandas. Kiekvienoje grupėje buvo sužaista po 10 rungtynių, kuriose tarpusavyje žaidė visos grupės rinktinės. Už pergalę buvo skiriami 4 taškai, už lygiąsias – po 2, už pralaimėjimą – 0. Komanda, atlikusi rungtynėse 4 ar daugiau žeminimų, gaudavo papildomą tašką. Papildomas taškas priklausė ir už mažesnį nei 8 taškai pralaimėjimą.
Dvi pirmąsias vietas grupėje iškovojusios rinktinės pateko į ketvirtfinalį, o 3 pirmąsias vietas užėmusios – iškovojo teisę dalyvauti 2023 m. čempionate. Vienodą taškų skaičių surinkusioms rinktinėms vertinti buvo nustatyti tokie kriterijai:
Jei vienodą taškų skaičių surinktų 3 komandos, iš pradžių pagal šiuos kriterijus būtų nustatyta aukščiausią vietą užėmusi komanda. Paskui, antrai vietai nustatyti, dvi likusios komandos būtų vertinamos iš naujo, pradedant pirmuoju kriterijumi.
A grupė
thumb|Japonija prieš Rusiją Adžinomoto stadione.
B grupė
thumb|Italija prieš Namibiją Hanadzono regbio stadione.
Taifūnas „Hagibis“ ir atšauktos rungtynės
Spalio 10 d. Pasaulio regbis ir čempionato organizacinis komitetas pranešė, kad dėl artėjančio taifūno „Hagibis“ atšauktos Naujosios Zelandijos ir Italijos rungtynės B grupėje bei Anglijos ir Prancūzijos rungtynės C grupėje. Tai buvo pirmas kartas pasaulio čempionatų istorijoje, kai atšauktos rungtynės. Spalio 12 d. atšauktos ir Namibijos–Kanados rungtynės B grupėje. Pagal varžybų taisykles komandoms skirtos nulinės lygiosios ir po 2 taškus. Dėl šių atšaukimų Prancūzija neteko galimybės kovoti su Anglija dėl pirmos vietos grupėje, o Italija – galimybės patekti į ketvirtfinalį, jei nugalėtų Naująją Zelandiją atitinkamu taškų skirtumu.
Statistika
Daugiausia žeminimų atliko: 🏴󠁧󠁢󠁷󠁬󠁳󠁿 Josh Adams – 7, Makazole Mapimpi – 6, 🇯🇵 Kotaro Matsushima – 5.
Daugiausia taškų pelnė: Handré Pollard – 69, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Owen Farrell – 58, 🇳🇿 Richie Mo'unga – 54.
Daugiausia baudinių pataikė: Handré Pollard – 16, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Owen Farrell – 12, 🇯🇵 Yu Tamura – 11.
Daugiausia taškų per rungtynes: Naujoji Zelandija 🇳🇿 71–9 🇳🇦 Namibija.
Pergalė didžiausiu skirtumu: Naujoji Zelandija 🇳🇿 63–0 🇨🇦 Kanada.
Turnyro metu parodytos 8 raudonos ir 28 geltonos kortelės.
Smiltyninė viksva
Smiltyninė viksva (Carex arenaria) – viksvuolinių šeimos augalų rūšis. Paplitusi Šiaurės Europoje, Europoje prie Atlanto vandenyno, Baltijos šalyse, europinėje Rusijos dalyje (Suomijos įlankos pakrantėje), Britų salyne. Natūralizuota Šiaurės Amerikoje. Auga smėlėtose dirvose (kopose) pajūryje, prie upių, ežerų, spygliuočių miškuose.
Tai daugiametis žolinis augalas. Augalas pilkšvai žalias; užauga apie 50 cm aukščio; stiebai 1.5–5 mm storio, aštriabriauniai. Naudojamas ir kaip vaistinis augalas. Vaistinei žaliavai (Rhizoma Caricis, Radix Graminis rubra, Radix Sarsaparillae germanica, Radix Graminis major) šakniastiebiai renkami vasaros antrojoje pusėje, juos tuoj plaunant ir džiovinant. Sudėtyje yra krakmolo, cukraus, gleivingų medžiagų ir nedidelis kiekis asparagino. Turi diuretinių savybių.
Liuftvafė (reikšmės)
Liuftvafė ( – 'oro ginklas') – Vokietijos (arba Šveicarijos) karinės oro pajėgos;
Kaspar Villiger
Kasparas Filigeris (, g. 1941 m. vasario 5 d.) – šveicarų verslininkas, politikas ir buvęs Šveicarijos Federalinės Tarybos narys (1989–2003 m.).
Politinė karjera
1989 m. vasario 1 d. K. Filigeris buvo išrinktas į Šveicarijos Federalinę Tarybą, kaip Šveicarijos laisvųjų demokratų partijos atstovas.
Eidamas pareigas jis vadovavo šiems departamentams:
Jis du kartus buvo Šveicarijos konfederacijos prezidentas – 1995 m. ir dar kartą 2002 m.
1995 m. K. Filigeris viešai šalies vardu atsiprašė amerikiečio kario Dano Kalerio, kuris Antrojo pasaulinio karo metu buvo kalinys Šveicarijos Wauwilermoos internuotų asmenų stovykloje, jo vizito Šveicarijoje metu. JAV armijos karininkas ir D. Kalerio anūkas Dvaitas Myrsas aprašė šį atsiprašymą savo 2012 m. daktaro disertacijoje apie amerikiečius internuotus Šveicarijoje.
2003 m. rugsėjį jis paskelbė, kad 2003 m. gruodžio 31 d atsistatydins iš Federalinės Tarybos.
Verslininko karjera
2009 m. balandžio 15 d. jis buvo išrinktas Šveicarijos bankininkystės milžinės „UBS“ valdybos pirmininku ir šias pareigas ėjo iki 2012 m. gegužės 3 d.
Kitos veiklos
Kasparas Filigeris yra „Pasaulio lyderystės fondo“ narys. „Pasaulio lyderystės fondas“ – organizacija, kurios tikslas – remti demokratinę lyderystę, užkirsti kelią konfliktams ir juos išspręsti tarpininkaujant bei skatinti gerą demokratinių institucijų valdymą, atvirų rinkų, žmogaus teisių ir teisinės valstybės forma. Tai daroma diskretiškai ir užtikrintai suteikiant buvusių lyderių patirtį šiandieniniams nacionaliniams lyderiams. Tai ne pelno siekianti organizacija, kurią sudaro buvę vyriausybių vadovai ir vyresnieji vyriausybių ir tarptautinių organizacijų pareigūnai, glaudžiai bendradarbiaujantys su vyriausybių vadovais jiems rūpimais su valdymu susijusiais klausimais.
Re:Creators
Re:Creators (, stilizuotai: Re:CREATORS) – japonų animė serialas, sukurtas kompanijos „TROYCA“. Veiksmas sukasi apie mokinį, kuris įsivelia į konfliktą tarp įvairių animacinių serialų, komiksų ir žaidimų veikėjų, kurie neaiškiais būdais patenka į realų pasaulį. Serialo premjera įvyko 2017 m. balandžio 8 d. Daiki Kase manga pradėta leisti nuo 2017 m. vasario 18 d.
Pabalčių apylinkė
Pabalčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemakščių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skaudvilės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Balčių apylinkės ir Nemakščių apylinkės.
Čiuteikių apylinkė
Čiuteikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Batakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skaudvilės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Batakių apylinkės.
Rakauskai
Rakauskai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Svirkų.
Povilas Jonas Grabovskis
Povilas Jonas Grabovskis (g. 1761 m., m. 1831 m.) – Lietuvos armijos generolo Mykolo Grabovskio ir Evos Karolinos iš Železno sūnus.
1783 metais buvo Valkavisko seniūnas. Buvo taip pat pasiuntiniu į Ketverių metų seimą. Buvo apdovanotas Švento Stanislovo ordinu.
Šeima
Buvo vedę Veroniką Scipio del Campo, nuo santuokos su kuruia turėjo keturis vaikus :
Sonas (Tokantinsas)
Didžiausi intakai: Balsasas (kairysis), Perdida (dešinysis).
Didesni miestai prie upės: San Felis do Tokantinsas, Novo Akordas, Rio Sonas, Pedro Alfonsas, Bon Žezus do Tokantinsas.
Tulpės, meilė, garbė ir dviratis
Tulpės, meilė, garbė ir dviratis – 2017 m.  Nyderlandų režisieriaus Mike van Diem sukurtas filmas, kurio dalis scenų buvo filmuojamos Kaune.
Turinys
Filmas sukurtas atsiminimų forma. Jauna mergina Ana atvyksta iš Kanados į Italijos provincijos miestelį, kad čia išbarstytų ją užauginusios Kjaros pelenus. Pati mergina taip pat gimusi šiame miestelyje, netrukus atpažįstama kelių vietinių gyventojų ir kartu su jais prisimena savo tėvo istoriją ir jo paslaptingą dingimą po motinos mirties.
Olandas Gaukė, per 1953 m. potvynį netekęs savo ūkio, sėdo ant dviračio ir juo nuvažiavo į Italijos pietus. Pamatęs prie kelio užrašą „Vendesi“ (liet. Parduodama), jis pamanė, kad tai miestelio pavadinimas ir užsuko į jį. Kalbos nemokantis, tačiau tvirtas ir sąžiningas Gaukė vietinių buvo šitai priimtas, čia įsikūrė ir ėmė auginti tulpes. Po kurio laiko pas jį atvyko žmona Rija, jiedu susilaukė dukters Anos, tačiau tuomet jam teko susidurti su vietine mafija. Gaukė nusprendė nepaklusti jų reikalavimams atiduoti dalį pelno ir viešai pažemino šių vadeivą. Kai besilaukianti Rija netikėtai mirė, o jo tulpių laukas buvo nusiaubtas, Gaukė paliko Aną savo draugei Kjarai, o pats tą naktį dingo.
Margaret Mazzantini
Margareta Mazantini (, g. 1961 m. spalio 27 d. Dubline) – airių-italų kilmės aktorė ir rašytoja. 2003 m. apdovanota Italijos ordinu „Už nuopelnus Italijos Respublikai“.
Biografija
Margaretos tėvas buvo italų rašytojas Carlo Mazzantini, o motina – airė dalininkė Anne Donnelly. Šeimoje augo dar 3 dukterys, iš kurių dar viena (Giselda Volodi) tapo aktore.
Kai Margaretai buvo 3 metai, šeima iš Airijos persikėlė į Italiją ir apsistojo Tivolyje.
1982 m. ji baigė mokslus Silvio D‘Amico Nacionalinėje dramos akademijoje Romoje ir pradėjo dirbti teatre, kur pelnė Ubu apdovanojimą kaip geriausia nauja teatro aktorė.
1994 m. Margareta debiutavo kaip rašytoja su knyga „Il catino di zinco“ (liet. „Cinko baseinas“). Po metų kartu su vyru parašė pjesę „Manola“, kurioje pagrindinį vaidmenį teatro scenoje atliko Nancy Brilli (pjesė 1998 m. buvo išleista romano pavidalu).
2001 m. išleido romaną „Non ti muovere“ (liet. „Nejudėk“, 2005 m.), kuris tapo bestseleriu ir buvo apdovanotas prestižine Italijos literatūros premija „Strega“. 2008 m. knyga buvo ekranizuota, o filme pagrindinį vaidmenį atliko Penelope Cruz.
2009 m. romanas „Venuto al mondo“ pelnė „Campiello“ apdovanojimą. Viso jos romanai yra išversti į 35 pasaulio kalbas, 7 ekranizuoti.
Šeima
1987 m. Margareta ištekėjo už italų režisieriaus ir aktoriaus Sergio Castellitto, su kuriuo susilaukė 4 vaikų. Jų sūnus Pietro Castellitto – taip pat aktorius ir režisierius.
Filmografija
right|thumb|200px|M. Mazzantini 1994 m.
Junis (Hokaidas)
Junis – Japonijos miestelis, esantis Hokaido saloje, Soračio subprefektūroje. 2020 m. mieste gyveno 4 822 žmonių. Jis yra maždaug už 42 km į rytus nuo Saporo miesto.
Ožnugarių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Batakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skaudvilės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Batakių apylinkės ir Varlaukio apylinkės.
Sau pačiam
Sau pačiam (koinė graik. Τὰ εἰς ἑαυτόν; dar žinoma pavadinimu „Meditacijos“) – Marko Aurelijaus, Romos imperatoriaus, gyvenusio 161–180 m. e. m., asmeninių užrašų rinkinys, kuriuose užfiksuoti jo asmeniniai užrašai sau pačiam ir idėjos apie stoikų filosofiją.
Markas Aurelijus parašė 12 knygų Meditacijų koine graikų kalba kaip šaltinį, kuriuo vadovavosi ir tobulėjo. Šiuos užrašus Markas Aurelijus rašė paskutiniais savo gyvenimo metais, daugiausia karo stovyklose, itin nepalankiomis aplinkybėmis. Originalus šio veikalo pavadinimas, jei jis toks buvo, nežinomas. „Sau pačiam“, kaip ir kiti pavadinimai, tarp jų ir „Meditacijos“, buvo priimti vėliau.
Tekstų istorija
kairėje|miniatiūra|291x291px|Pirmasis [[Markas Aurelijus|Marko Aurelijaus užrašų vertimas į lotynų kalbą, 1558 m.]] Iki X a. prad. „Sau pačiam“ tiesiogiai neminima. III a. vid. rašęs istorikas Herodianas mini Marko Aurelijaus literatūrinį palikimą, sakydamas: „Jis rūpinosi visais tobulumo aspektais, o meile antikinei literatūrai neprilygo nė vienam romėnui ar graikui; tai matyti iš visų jo posakių ir raštų, kurie mus pasiekė.“ Ši ištrauka gali būti susijusi su „Sau pačiam“. Historia Augusta rašoma, kad prieš Markui išvykstant į Markomanijos karus, jo buvo paprašyta išleisti savo Filosofijos principus, jei kas nors jį ištiktų, bet jis vietoj to „tris dienas vieną po kitos aptarinėjo savo pamokslų knygas“. Abejotiną paminėjimą apie 364 m. e. m. pateikia oratorius Temistijus. Kreipimesi į imperatorių Valensą „Apie brolišką meilę“ jis sako: „Tau nereikia Markaus pamokslų (graik. παραγγέλματα)“.
Pirmasis tiesioginis veikalo paminėjimas yra iš Areto iš Cezarėjos (apie 860–935), vyskupo, kuris buvo didelis rankraščių kolekcininkas. Kažkuriuo metu prieš 907 m. jis nusiuntė „Sau pačiam“ tomą Herakleijos arkivyskupui Demetrijui su laišku, kuriame rašė: „Jau kurį laiką turiu seną našiausios imperatoriaus Markaus knygos kopiją, tokią seną, kad ji jau visiškai sunykusi… Ją nukopijavau ir galiu perduoti palikuonims nauju pavidalu.“ Aretas taip pat mini šį veikalą Lukiano ir Dio Chrizostomo knygų marginalinėse pastabose, kur nurodo ištraukas iš „Traktato sau pačiam“ (graik. τὰ εἰς ἑαυτὸν ἠθικά), ir būtent tokiu pavadinimu knyga buvo pavadinta rankraštyje, iš kurio XVI a. buvo padarytas pirmasis spausdintas leidimas. Paties Areto egzempliorius jau dingęs, tačiau manoma, kad jis yra tikėtinas išlikusių rankraščių protėvis.
Kitas paminėjimas apie „Sau pačiam“ yra Suda leksikone, išleistame X a. pab. Suda šį veikalą vadina „imperatoriaus Markaus savo gyvenimo režisūra (graik. ἀγωγή) dvylikoje knygų“, ir tai yra pirmas paminėjimas apie veikalo suskirstymą į dvylika knygų. Suda naudoja apie trisdešimt citatų, paimtų iš I, III, IV, V, V, IX ir XI knygų.
Apie 1150 m. Konstantinopolio gramatikas Jonas Tzetzes cituoja IV ir V knygų ištraukas, priskirdamas jas Markui. Maždaug po 200 metų Nikiforas Kalistas (apie 1295–1360 m.) savo Bažnyčios istoriją (Ecclesiasticae Historiae) rašo, kad „Markas Antoninas parašė knygą, skirtą savo sūnaus Marko [t. y. Komodo] mokymui, kupiną visos pasaulietinės (graik. κοσμικῆς) patirties ir pamokymų“. Vėliau „Sau pačiam“ cituojama daugelyje XIV–XVI a. graikiškų veikalų.
Vilhelmas Ksilandras pirmą kartą Meditacijas išvertė į lotynų kalbą 1558 m.
Vertimai į lietuvių kalbą
miniatiūra|258x258px|1984 m. išleistas pirmasis viso veikalo vertimas į lietuvių kalbą.
SMILES
thumb|Ciprofloksacino aprašymo SMILES pavyzdys: „perkerpami“ ciklai, nustatoma pagrindinė grandinė, surašomos nuo jos atsišakojančios molekulės dalys. SMILES notacija  – metodas, skirtas cheminių junginių aprašymui tekstinėmis (ASCII) eilutėmis. Dauguma programinės įrangos, skirtos cheminių junginių struktūrinių formulių konstravimui ir vaizdavimui geba konvertuoti SMILES eilutes į struktūrines formules ar erdvines junginių struktūras.
Pirmoji SMILES specifikacija pradėta 1980 m. Vėliau notacija buvo modifikuojama ir plečiama. 2007 m. buvo sukurtas ir paskelbtas atviras standartas pavadinimu „OpenSMILES“. Esama kitų, panašių notacijų, pavyzdžiui Visveserio notacija, ROSDAL ir SLN.
Sistanas
Sistanas  – istorinis regionas Artimuosiuose Rytuose, Irano ir Afganistano teritorijose.
Rakauskai (Vilkaviškis)
Rakauskai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Keturvalakių. Šalimais telkšo Rakauskų ežeras. 2010 m. gyventojų pastangomis atstatytas kaimo kryžius.
Sistanas
Geografija
thumb|left|Sistano baseinas Sistano regionas sutampa su Sistano baseinu, kuris yra dubuma Irano kalnyno centre, iš visų pusių apsupta kalnų. Tai – viena sausiausių pasaulio vietų, nuolat alinama dykumų.
Žemiausioje baseino vietoje kadaise buvo didelis Hamuno ežeras, į kurį suteka iš Pamyro kalnų, maitinamos tirpstančio sniego iš kalnų atitekančos didelės upės: Helmandas, Chašas, Harutas ir Farahas. Kadaise tai pelnė šiam kraštui pavadinimą „vandenų šalis“. Šio vandens dėka regione susiformavo tinkamos gyventi oazės, todėl kraštas klestėjo ir buvo svarbus senovės ir viduramžių Irano prekyboje. Šiuo metu dėl dykumėjimo ežeras yra susitraukęs ir išsiskirstęs į tris atskiros ežerus, kurie vadinami hamunais. Ypač sausringais metais šie ežerai visiškai išdžiūsta.
Kato sala
thumb|250px|Salos palydovinė nuotrauka
Sistanas
Geografija
Regioną iš visų pusių supa nederlingos sritys, skiriančios jį nuo likusio pasaulio. Rytuose yra Registano dykuma, šiaurės rytuose Margo dykuma, šiaurėje – Chašo dykuma, pietuose – Čagajaus kalnai. Į vakarus nuo Sistano yra negyvenamos aukštikalnės, už kurių Dešte Luto dykuma.
Kato sala
Kato sala  – sala Bahamų salyno centrinėje dalyje, tarp Eleuteros šiaurėje ir Ilgosios salos pietuose. Plotas 388 km². Ištįsusi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 77 km, plotis siekia 4 km. Sala uolinga, joje yra aukščiausia šalies vieta – Alvernijos kalnas (64 m). Saloje yra keletas povandeninių smegduobių, vienas upokšnis.
Sistanas
Geografija
Kadaise šiame krašte buvo daug gyvenviečių, ką liudija sunykę irigaciniai įrenginiai dykumose ir smėliu užpustyti miestai. Šiuo metu dvi svarbiausios gyvenvietės yra Zarandžas ir Zabolis.
Kato sala
2010 m. saloje gyveno 1522 gyventojai. Pagrindinė gyvenvietė – Arturs Taunas. Yra 2 oro uostai, bažnyčia, vienuolynas (ant Alvernijos), dvarų griuvėsiai. Auginamos agavos, batatai, ananasai, bananai. Turizmas.
Kato sala yra vienas iš galimų kandidatų į Kristupo Kolumbo atrastą Gvanajanio salą.
Sistanas
Istorija
Senovėje regionas buvo vadinamas Drangiana. Kuomet jį nukariavo iranėnų gentis sakai, jam prigijo pavadinimas Sakastanas. Islamo laikais pastarasis pavadinimas buvo supaprastintas ir tapo Sistanu. Iš senovės regione išlikęs priešistorinis miestas Šachri Suchtė, Achemenidų miestas Dahani Gholamanas bei Sasanidų miestas Ram Šahristanas.
650 m. arabų karvedys Abdala ibn Amiras užkariavo Kermano provinciją ir perėjęs dykumą bandė nukariauti Sistaną. Čia jis patyrė stiprų pasipriešinimą ir turėjo atsitraukti. Regionas prie Kalifato buvo prijungtas po kelių metų. Jo pagrindinis miestas ir naujai sukurtos provincijos sostinė buvo Zarandžas. Islamas buvo greitai diegiamas vietos gyventojų tarpe, vyko sparti arabizacija.
860 m., silpstant Abasidų valdžiai, Sistane įsitvirtino vietinė dinastija Safaridai, kurie buvo aktyvūs islamo propaguotojai, pasiryžę plėsti jį tolyn į rytus, pirmiausia į puštūnų žemes. Jiems valdant Sistane formavosi savita persiška vietos kultūra.
1002 m. regioną nukariavo Gaznevidai. Gyventojų pasipriešinimą jie numalšino išžudydami karius Zarandžo mečetėje. Tačiau Gaznevidams buvo sunku kontroliuoti šį atokų karaštą, ir 1029 m. čia susiformavo jiems pavaldi Nasridų dinastija (Safaridų giminės atšaka). Nasridai valdė savo emyratą, tačiau buvo priversti pripažinti didesnių imperijų valdžią. 1048 m. juos užvaldė Seldžiukai, 1162 – Guridai, 1212 – Chorezmšachai, o galiausiai – Mongolų imperija.
Mongolų imperiją padalinus Sistanas atiteko Ilchanatui. 1236 m. Safaridų giminės atšakos atstovas Šams al-Dinas pasiskelbė Sistano karaliumi ir taip įkūrė mongolams pavaldžią Mihrabanidų dinastiją. Mongolų valdžiai silpstant 1335 m. Mihrabanidai paskelbė nepriklausomybę, tačiau jau 1383 m. juos pajungė Timūras. 1507 m. Sistaną nukariavo Bucharos chanatas, bet jau 1510 m. jį pajungė Safavidų imperija. 1537 m. panaikinę Mihrabanidų dinastija, Safavidai kontroliavo Sistaną kaip savo provinciją.
XVIII a. stiprėjant rytiniams kaimynams puštūnams, Sistanas atsidūrė jų interesų sferoje. 1717-27 m. Sistaną valdė puštunų Hotakų dinastija, o nuo 1747 m. Duranio imperija. Savo interesų regione neatsisakė ir Iranas, dėl ko kilo nemažai konfliktų. Britų imperija kelis kartus nesėkmingai bandė padalinti regioną tarp dviejų valstybių. Galiausiai siena buvo nustatyta 1905 m. Šiuo sprendimu istorinis Sistano regionas buvo padalintas per pusę, ir ši situacija išlieka iki dabar.
Alireza Firuzdža
Alireza Firuzdža (, g. 2003 m. birželio 18 d. Babolyje, Iranas) – Irano ir Prancūzijos Šachmatų didmeistris. Jo pasiekimai augo sparčiai: 14-kos – tapo didmeistriu, 16-kos – antruoju jauniausiu žaidėju, pasiekusiu 2700 taškų reitingo ribą. Iki aštuonioliktojo gimtadienio 2021 m. birželį jo reitingas buvo – 2759 ir užėmė -13-tą vietą pasaulyje.
Tarp jo svarbių pasiekimų yra ir, laimėtas 2021 m. FIDE didysis šveicariškasis turnyras (+6 -1 =4) bei patekimas į pasaulio šachmatų čempionato 2022 m. Kandidatų turnyrą.
Irano šachmatų čempionatą laimėjo 2016 ir 2019 m.
Šeima
Vyresnysis brolis (gim. 1998 m.) Mahamadreza Firuzdža taip pat dalyvauja šachmatų varžybose.
Vaikystė
Pradėjo žaisti šachmatais, būdamas aštuonerių, o po kelerių metų tapo aišku, kad jis – šachmatų vunderkindas: 2015 metais jis iškovojo Azijos jaunimo šachmatų čempionato iki 12 metų grupėje aukso medalį.
2017 m. balandį Firouzja pasižymėjo geriausiu iki šiol pasirodymu, kai pelnė 6 tšk. iš 9 Aerofloto atvirajame turnyre, kuriame dalyvavo apie 80 didmeistrių, įskaitant kelis geriausiųjų šimtuko žaidėjus. Ten jis iškovojo pergales prieš Vokietijos didmeistrius: Matthiasą. Blübaumą, Aleksandrą Dončenko, ir Falko Bindrichą, Surinktų taškų pakako didmeistrio normatyvo įvykdymui.
2018 m. vasario 20-28 d. jis dalyvavo „ Aerofloto Atvirajame“, kur surinkęs 4,5 taško iš 9 galimų užėmė 40 vietą tarp 92 dalyvių Šio rezultato pakako trečiam balui, reikalingam didmeistrio titului gauti, tad 2018 m. balandžio mėn šis titulas jam ir buvo suteiktas
Šalies čempionatai
2016 m. Firuzdža tampa jauniausiu Irano šachmatų čempionu (12-kos metų) ir pelno tarptautinio meistro titulą. 2019 m. antrą kartą laimi Irano čempionatą (9 tšk. iš 11).
Federacijos pakeitimas
Firuzdža 2019 m. paliko Irano šachmatų federaciją ir iki 2021 m. vidurio žaidė su FIDE vėliava. Nuo 2019 m. jis gyvena Prancūzijoje, o 2021 m. liepos mėn tampa jos piliečiu.
FIDE pasaulio taurė
Firuzdža gerai žaidė 2019 m. pasaulio šachmatų taurės varžybose. Pirmajame rate jis įveikė GDM Armaną Pašikianą, o antrajame – Dubovą. Trečiajame rate jis abiejose standartinėse partijose sužaidė lygiosiomis su antrąją vietą užėmusiu DM Dynu Lyrenu, kuriam pralaimėjo, žaidžiant greitąsias partijas.
FIDE didysis šveicariškasis turnyras
A. Firuzdžos pasiekimų trajektorija ir toliau kilo aukštyn. 2021 m. jis laimėjo Rygos 2021 m. FIDE didyjį šveicariškąjį turnyrą (8 tšk. iš 9) Ši pergalė suteikė 18-mečiui A. Firuzdžai teisę dalyvauti 2022 m. kandidatų turnyre. Be to, jis tapo jauniausiu žaidėju pasiekusiu 2800 reitingą.
Turnyrai
2018 m. rugpjūčio 20-26 d. A. Firuzdža dalyvavo „2018 m. Malaizijos Atvirajame “ turnyre, kurį nlaimėjo Vang Hao, užėmė 2-ąją vietą (7 iš 9).
Netrukus, rugsėjo 5-15 d., būdamas 15-kos, dalyvavo 2018 m. pasaulio jaunimo iki 20 m. šachmatų čempionate, vykusiame Gebzėje (Turkija) ir liko 10-as (7,5 iš 11).
2019 m. varžybos
2019 m. balandžio 8-16 d. Firuzdža užėmė antrąją vietą Reikjaviko atvirajame turnyre (7 iš 9). Ten pat, balandžio 12 d., iškovojo ir Europos Fišerio atsitiktinių šachmatų taurę (8 tšk. iš 9).
Liepą Firuzdža Turkijos Superlygoje pelnė 11,5/13. Šis pasirodymas padidino jo klasikinįų šachmatų reitingą iki 2702, todėl Firuzdža yra antras jauniausias žaidėjas istorijoje, pasiekęs 2700 reitingą, būdamas 16 metų ir 1 mėnesio amžiaus. 2020 m. vasario mėn. jis yra jauniausias žaidėjas tarp 25 geriausių, o jauniausias žaidėjas įvertintas daugiau nei 2700.
2020 m. varžybos
2020 metų pradžioje Firuzdža žaidė Tata Steel Chess turnyre kaip vienas iš 14 pasaulinio lygio dalyvių: MagnusasKarlsenas, Fabianas Karuana, Veslis So, Džefris Ksiongas, Vladislavas Kovaliovas, Ju Janji, Nikita Vitiugovas ir Dubovas). Pradžioje A. Firuzdža pirmavo, surinkęs 2,5 tšk. iš 3, tačiau ketvirtame rate pralaimėjo Vesliui So.
Vis tik jis nenuleido rankų ir laimėjo prieš J. Girį penktame ir D. Ksiongą septintajame ratuose. Po 7 ratų turėjo 5 taškus. Po lygiųjų su Van Foreest aštuntajame žvilgsniai buvo nukreipti į devintojo rato susitikimą tarp A. Firuzdžos ir M. Karlseno. Deja, šią partiją jis pralaimėjo. Po to sekė dar du pralaimėjimai: turnyro laimėtojui F. Karuanai ir buvusiam pasaulio čempionui V. Anandui.
Paskutines dvejas rungtynes jis sužaidė lygiosiomis su Vitiugovu ir Dubovu ir užfiksavęs garbingą rezultatą (6,5 iš 13) užėmė šeštąją vietą.
2020 m. vasarį Firuzdža pateko į Prahos šachmatų festivalio „Masters“ turnyrą, kuriame sužaidė įdomių partijų. Dalyvių grupėje finišavo surinkęs 5 tšk. iš 9, o atkrintamosiose varžybose nugalėjo DM Viditą Gudžratį ir iškovojo pirmąjį prizą. Tai buvo jo pirmoji pergalė dideliame turnyre.
2020 m. spalį Firuzdža Norvegijos šachmatų superturnyre užėmė antrąją vietą. Pirmas buvo M. Karlsenas, kuriam. jis pralaimėjo vienintelę partiją.