cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glivija
Upėvardis kildinamas iš žodžio gleivės („glitėsiai, gliaumos“, plg.  – „žalėsiai, gleivės ant vandens“).
Strong Enough
Dainos informacija
Nors singlas ir nesulaukė didelio dėmesio JAV, tačiau „Strong Enough“ tapo Top 10 ir Top 20 hitu beveik kiekvienoje šalyje, į kurios topą pateko.
Vaizdo klipas
Dainos „Strong Enough“ vaizdo klipas buvo režisuotas Nigel Dick ir išleistas 1999 m. pradžioje. Reklaminiai VHS ir CD-R įrašai taip pat buvo išleisti JAV, tačiau yra labai reti. Reklaminiame vaizdo klipe yra ir remiksuota klipo versija.
Vaizdo klipe Cher yra kompiuterinis virusas, o jos vaidmuo yra patarėjos, kuri pasako blogam vaikinui priežastis, kodėl jo mergina (vaidina Shannyn Sossamon) jį paliks. Kiti dalyvaujantieji šiame vaizdo klipe yra paaugliai vakarėlyje, dvi moterys, du plėšikai ir daugybė gotų muzikantų.
Praėjus keliems mėnesiams po originalaus vaizdo klipo išleidimo, Dan-O-Rama dainai sukūrė „Vocal Club Edit“ klipą. Jis panaudojo „Strong Enough“ (Pumpin' Dolls Vocal Epic Club) remiksą ir Club 69 Future Edit reklaminų klipą tik diskžokėjams.
Originalus dainos vaizdo klipas yra įtrauktas į Cher klipų rinkinį „The Very Best of Cher: The Video Hits Collection“.
Gyvi pasirodymai
Cher atliko dainą šiuose koncertiniuose turuose:
Singlo turinys
Čia surašytas visų singlo „Strong Enough“ leidimų turinys.
US/Canadian Maxi-Single (9 44644-2)
Tas pats turinys kaip ir US 2 x 12 Vinyl.
US 2 x 12" Vinyl (PRO-A-9719)
Japananese Strong Enough/Believe EP (JPN-WPCR-10224)
UK CD Single Pt. 1 (WEA 201 CD1)
Mokslo ir technologijų parkas
Mokslo ir technologijų parkas (arba tiesiog - mokslo parkas) apibūdinamas kaip fizinė (rečiau - virtuali) vieta, kurioje įsikūrusios įmonės, atliekančios taikomuosius mokslinius tyrimus bei vykdančios kitą inovacinę veiklą ir kurioje teikiamos specializuotos pridėtinės vertės paslaugos, tokios kaip verslo inkubavimas, konsultacijos bei technologijų perdavimas. Tokiu būdu siekiama dalintis žiniomis, skatinti ir diegti inovacijas ir siekti, kad tyrimų rezultatai išsivystytų į prieinamus komercinius produktus.
Pirmasis pasaulyje universitetinis tyrimų parkas veiklą pradėjo XX a. ankstyvajame šeštajame dešimtmetyje netoli Stanfordo universiteto. Kitas ankstyvasis tyrimo parkas - Research Triangle. 1969 m. Pjeras Lafitas įkūrė Sofijos Antipolio mokslo parką Prancūzijoje. P. Lafitas išplėtojo teoriją apie dalijimosi patirtimi naudą. Anot teorijos, žmonės, keisdamiesi mintimis ir idėjomis daugelyje sričių, įskaitant kultūrą, mokslą ir menus, gali būti vieni kitiems naudingi.
Vengrijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Mis Pasaulis 1954
Mis Pasaulis 1954 – ketvirtoji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurse pirmą kartą laimėjo ne Europos atstovė.
Mokslo ir technologijų parkas
Mokslo parkai siekia suburti žmones, galinčius pagelbėti technologijos vystytojams išvystyti jų darbus iki komercinės sėkmės. To pavyzdys gali būti intelektinės nuosavybės teisės ekspertai. Šie parkai taip pat gali būti patrauklūs universiteto studentams, kurie čia gali sutikti būsimus darbdavius ir pasilikti dirbti.
Lietuvoje
Mokslo ir technologijų parkų plėtros koncepcija pirmąkart LR Vyriausybės buvo patvirtinta 2003 m. liepos 18 d. nutarimu Nr. 963. 2015 m. vasario 25 d. buvo patvirtina atnaujinta Mokslo ir technologijų parkų plėtros koncepcija.
Lietuvoje šiuo metu aktyviai veikia šie mokslo ir technologijų parkai:
Carlo De Simone
Karlas de Simone ( Carlo De Simone; 1885 m. kovo 4 d. – 1951 m.) – Italijos karininkas (generolas leitenantas), dalyvavęs Antrajame pasauliniame kare Afrikoje.
Antrojo pasaulinio karo metu Rytų Afrikos kampanijoje generolas leitenantas De Simone vadovavo Italijos pajėgoms pietų Italijos Somalilande. Įsiveržimo į Britų Somalilandą metu De Simone vadovavo generolo Guglielmo Nasi pajėgų centrinei kolonai. Italijos Somalilande De Simone pajėgose buvo sustiprinta Hararo divizija – XIII, XIV ir XV kolonijinė brigados, kuriose buvo iki 11 pėstininkų batalionų, 14 artilerijos baterijų, vidutinių tankų kuopa (12 tankų), lengvųjų tankų eskadronas (4 tankai) ir šarvuotųjų automobilių kuopa (12 šarvuotųjų automobilių).
Fizikos instituto mokslo ir technologijų parkas
Fizikos instituto mokslo ir technologijų parkas (FIMTP) – viešoji įstaiga, įsikūrusi Vilniuje, Savanorių pr. 235. Tai pelno nesiekianti organizacija, veikianti fizinių ir technologinių mokslų, inovacijų, žinių visuomenės, mokslinių tyrimų, mokslo, studijų ir verslo bendradarbiavimo srityse. Tiriamoje veikloje daugiausia naudojami lazeriai.
Yra Lazerinių ir inžinerinių technologijų klasterio narys.
Safaridų dinastija
Istorija
Dinastijos pradininkas – labai neiškios kilmės žmogus iš Sistano regiono Jakubas bin Laitas as Safaras, kurio pavardė jį rodo buvus kalviu. Jis įsitvirtino Seistane ir pradėjo užkariavimus, kol 873 m. nugalėjo Tachiridų imperiją ir ją aneksavo. Kurį laiką Safaridai valdė visą Chorasaną, Beludžistaną, Farsą, Kermaną.
Imperija egzistavo labai trumpai, mat 900 m. ji pralaimėjo augančiai Samanidų galybei. Safaridų ribos susitraukė iki Sistano regiono, o tolesnieji valdovai buvo laikomi Samanidų vasalais.
Karšuva
Karšuva (lot. terra Carsoviae, vok. Karschow) – iki XIV a. I pusės kaip atskiras LDK administracinis-teritorinis vienetas egzistavusi buvusi žemaičių genties žemė (sritinė kunigaikštystė; nepainioti su XII/XIII−XVIII a. gyvavusiu Karšuvos valsčiumi) ir kartu – XII−XIII a. sulietuvėjusių Žemaičių aukštumos senkapių kultūros nešėjų palikuonių gyventa LDK etnokultūrinė sritis.
Kraštovardis
Kraštovardžio Karšuva kilmė nėra visai aiški; tikėtina, kad jis yra atsiradęs iš kuopinio tautovardžio *karšuva (<*karsava?), kuriuo viduramžių lietuviai galėję nediferencijuotai vadinti būsimos Karšuvos žemės teritorijoje gyvenusius pietinius kuršius ir kitus karšuviečių protėvius. Kada lietuviai dab. „dialektologinės“ Žemaitijos prototipą nustojo vadinti „Karšuva“, tiksliai nežinoma. XV a. pirmaisiais dešimtmečiais „Karšuvos“ vardas tuometiniams lietuviams turėjo būti dar gerai žinomas, tačiau vėliau, matyt, vis daugiau lietuvių buvusios Karšuvos žemės teritoriją ėmė suvokti vien kaip vakarinę Žemaičių dalį.
Teritorija
Karšuvos žemę minintys XIII–XV a. šaltiniai žinių apie šios žemės ribas nepateikia; neatmestina, kad apie XIII a. vidurį Karšuvos ribos galėjo iš esmės sutapti su tuo metu jau galutinai sunykusios Žemaičių aukštumos senkapių kultūros arealo ribomis. Vis dėlto kalbininkas A. Salys ir juo sekę istorikai (Z. Ivinskis, R. Batūra, A. Nikžentaitis ir kt.) Karšuvą lokalizavo ne visame Žemaičių aukštumos senkapių kultūros areale, o tik jo pietinėje pusėje (tiksliau, teritorijoje tarp Dubysos ir Minijos vidurupių /tarp Dubysos ir Kuršių marių); kai kurie tyrinėtojai (ypač lenkų istoriko H. Lovmianskio sekėjai), kalbėdami apie XIII–XIV a. Žemaičių teritorinę struktūrą, Karšuvos žemę, arba kunigaikštystę, prilygina Medininkų, Raseinių, Šiaulių, Knituvos ir kt. nedidelėms vakarinių lietuvių „žemėms“, t. y. valsčiams.
Po 1260 m. įvykusio Durbės mūšio politiškai autonomiška (?) Karšuva apėmė, matyt, jau beveik visą dabartinę „dialektologinę“ Žemaitiją, t. y. tiek tuo metu besiformuojantį „žemaičių dūnininkų“ arealą (jam kurį laiką priklausė ir dab. Šiaulių apylinkės), tiek būsimą „žemaičių dounininkų“ arealą ar bent jau žymią jo dalį (buvusią kuršių Ceklio žemę ir kt.; anot I. Baranauskienės, po Šiaulių mūšio (1236) Lietuvos įtakon patekusį Pietų Kuršą Karšuva galėjo „kontroliuoti“ ir iki 1260 m.). Vakaruose (dab. Klaipėdos apylinkėse) Karšuva greičiausiai siekė Kuršių marias ir Baltijos jūrą, pietuose ji ribojosi su Skalva, o rytuose karšuviečius nuo „grynųjų žemaičių“ (pastarieji vakarinių žemaičių, t. y. karšuviečių palikuonių taip vadinti dar ir XIX a.) skyrė Karšuvos giria ir plati šilų juosta, kuri bent iki XVI a. II pusės driekėsi palei visą rytinį buvusios Žemaičių aukštumos senkapių kultūros arealo pakraštį (per dab. Raseinių, Kelmės, Radviliškio bei Šiaulių rajonus), o maždaug iki XII ir XIII a. sąvartos atliko tarpgentinės dykros funkciją.
Karšuvių protėviai
Iki karšuvių subetnoso atsiradimo (XII–XIII a.) būsimos Karšuvos teritorijoje gyveno nežinomo vardo vakarų baltų gentis, kuri tiek jos kultūros, tiek etnogenezės atžvilgiu buvo itin artima žemgaliams. X–XII a. būsimųjų karšuviečių protėvių materialinė kultūra patyrė ženklią kuršių kultūros įtaką. Tikėtina, kad žemgalių ir pietinių kuršių bei skalvių kalboms artimai gimininga karšuviečių protėvių kalba suvaidino reikšmingą vaidmenį XIII–XIV/XV a. formuojantis lietuvių kalbos žemaičių tarmės „dūnininkų“, arba „varniškių-raseiniškių“ patarmei.
Lietuvai Karšuva (tiksliau, teritorija, kuri vėlesniuose lotyniškuose ir vokiškuose šaltiniuose įvardijama kaip „Karšuva“) turėjo priklausyti nuo XII a. pab. ar XIII a. pr.
Karšuva XIII–XIV a.
Rašytiniuose šaltiniuose Karšuvos sritis minima (ypač dažnai – Petro Dusburgiečio Prūsų žemės kronikoje) nuo 1289 m. iki XV a. 2 dešimtmečio. Iš Petro Dusburgiečio žinių apie Karšuvą ir Vokietijos imperatoriaus Liudviko IV Bavariečio 1337 m. gruodžio 12 d. Lietuvos dovanojimo Vokiečių ordinui akto galima spręsti, kad kryžiuočių nuolat puldinėta „Karšuvos žemė“ XIII–XIV a. buvo didelė LDK sritis, savo statusu iš esmės lygi tuometinėms Aukštaitijai, (Rytų) Žemaitijai ir (Lietuvos) Rusiai.
1253 m. karalius Mindaugas mainais už taiką ir Lietuvos valstybės tarptautinį pripažinimą Vokiečių ordinui užrašė Karšuvos valsčių, o 1257 m. − visą Žemaitiją (1259 m. šį užrašymą pakartojo), taigi kartu ir visą Karšuvą. Žlugus keliems kryžiuočių bandymams Mindaugo jiems atiduotus karšuviečius įveikti atvirose kautynėse, 1259 m. pavasarį (greičiausiai balandžio mėn. II pusėje) abiejų ordino šakų pastangomis centrinėje Karšuvos dalyje, *ant dabartinio Kūplės piliakalnio (prie Jūros upės − Šilalės rajone, Vilkų Lauke) buvo pastatyta šv. Jurgio, arba Georgenburgo pilis (istorinėje literatūroje ši pilis ilgą laiką klaidingai tapatinta su kita panašaus vardo kryžiuočių pilimi, t. y. su 1336 m. dab. Jurbarko teritorijoje įsteigtu Georgenburgu ), turėjusi atlikti visos Žemaitijos užkariavimo avanposto vaidmenį. Tais pačiais 1259 m. žemaičių sukilėlių kariuomenė Georgenburgo pilį užblokavo, šalia jos pasistatydama savo tvirtovę; 1260 m. vasarą Georgenburge dislokuota kryžiuočių įgula, sužinojusi apie jai padėti žygiavusios ordino kariuomenės pralaimėjimą Durbės mūšyje, iš Georgenburgo nedelsdama pasitraukė į Klaipėdą.
Kunigaikštystės statusą Karšuvos sritis greičiausiai įgijo tik XIII a. II pusėje (I. Baranauskienė XIV a. šaltiniuose užfiksuotą „išskirtinį“ Karšuvos statusą netgi linksta laikyti žemaičių sukilimo prieš Vokiečių ordiną vado Algmino „politiniu palikimu“, – žr. Baranauskienė I., Kas vadovavo žemaičiams Durbės mūšyje?).
Netrukus po Durbės mūšio prie LDK, o kartu greičiausiai ir prie Karšuvos galutinai prisijungė beveik visas Pietų Kuršas, t. y. maždaug dab. „žemaičių dounininkų“ patarmės arealas (pirmąkart prie Lietuvos jo teritorija galėjo būti prijungta jau po Šiaulių mūšio ar bent 1244–1245 m. žiemą, kai didysis kunigaikštis Mindaugas bandė įsitvirtinti visame (senajame) Kurše).
1289 m. Vokiečių ordino didysis magistras patvirtino ordino Prūsijos ir Livonijos šakų tais pačiais metais (ar šiek tiek anksčiau) atliktą Karšuvos, Skalvos ir kt. lietuviškų bei LDK valdytų žemių pasidalijimą.
XIII a. paskutiniaisiais dešimtmečiais ir XIV a. I pusėje Karšuvą nuolat puldinėjo ir niokojo abiejų minėtų ordino šakų bei kryžininkų kariuomenės, taip pat nedideli plėšikaujančių ordino riterių ir jų pavaldinių būriai. 1337 m. pab. Vokietijos imperatorius Liudvikas IV Bavarietis Karšuvą „padovanojo“ Vokiečių ordinui.
Tikslus Karšuvos srities politinės autonomijos panaikinimo laikas istorikams nežinomas; galimas daiktas, kad integralia Žemaičių dalimi Karšuva galutinai tapo netrukus po 1336 m., t. y. po Karšuvos kunigaikščio ar Gedimino vietininko šioje žemėje Margirio žūties. Maždaug nuo to laiko „Karšuvos“ vardu vadintas tik vienas iš buvusių Karšuvos žemės ar kunigaikštystės valsčių.
Karšuvos valsčius
XII ar XIII a. (būsimos) Karšuvos žemės teritorijos pietvakarių dalyje susiformavo iš daugelio šaltinių žinomas Karšuvos valsčius; galimas daiktas, kad seniausias šio valsčiaus administracinis centras buvo šalia dabartinio Karšuvos kaimo (už poros km į šiaurės rytus nuo Skaudvilės) esantis Ivangėnų I piliakalnis. )
Žymesni Karšuvos valdytojai
Kaip žymiausi galimi autonomiškos Karšuvos valdytojai (Lietuvos didžiojo /Trakų kunigaikščio vietininkai) paminėtini Žemaičių kunigaikštis Vykintas (vad. „Lietuvos ir Žemaičių kronikoje“ minimas jo įsiviešpatavimas Žemaičių ir Karšuvos kunigaikštystėse: Викинт […] на князство Жомоитское и на Кoрсувское вступил), didžiojo kunigaikščio Vytenio valdymo laikais karšuviečių (arba jų ir kitų žemaičių) gynybai nuo kryžiuočių agresijos vadovavęs LDK submonarchas Gediminas ir 1336 m. Pilėnuose žuvęs Margiris.
1365 m.
1365 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Didier Zokora
Didijė Zokora (g. 1980 m. gruodžio 14 d.) – futbolininkas, Dramblio Kaulo Kranto rinktinės ir Trabzonspor klubo saugas.
2009 m. liepos 8 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Sevilla FC klubu. 2011 m. gegužės 31 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Turkijos Trabzonspor klubu.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2000 m. balandžio 23 d., su rinktine žaidė visose trejose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse. Taip pat dalyvavo 2006, 2008 ir 2010 m. Afrikos Tautų taurėse. Zokora yra daugiausiai varžybų rinktinėje sužaidęs Dramblio Kaulo Kranto žaidėjas.
Vrotkiai
Vrotkiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į vakarus nuo Štabino, 17 km į pietus nuo Augustavo ir 66 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Tryškių herbas
Tryškių herbas – Tryškių miestelio (Telšių rajonas) simbolis.
Istorija
1792 m. gegužės 15 d. karaliaus S. A. Poniatovskio privilegijoje Tryškiams yra aprašytas ir pavaizduotas Tryškių herbas: mėlyname dugne auksinis lankas ir strėlė.
Heraldikos požiūriu tai gana modernus herbas (aukštas abstraktumo lygis). Herbe vaizduojamas lankas ir strėlė yra nuoroda į medžioklę bei karybą. Kadangi Tryškiai iki pat XX a. antros pusės buvo apsupti tankių miškų, vietiniai gyventojai plačiai vertėsi medžiokle.
Šiaulių Rasos progimnazija
Šiaulių „Rasos“ progimnazija, iki 1990 m. Šiaulių 11-oji vidurinė mokykla, iki 2010 m. Šiaulių Aukštabalio vidurinė mokykla, iki 2011 m. Šiaulių „Rasos“ pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiauliuose, Lieporiuose („Taškente“), Tiesos g. 1, vykdanti priešmokyklinio, pradinio ugdymo ir pagrindinio ugdymo I dalies programas. Įstaigos kodas 190532096. Steigėjas Šiaulių miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Mokyklos statyba pradėta 1967 m. kartu su naujojo pietinio gyvenamojo mikrorajono statyba. 11-oji vidurinė mokykla įkurta 1968 m. rugsėjo 1 dieną. Mokykla pastatyta pagal vilniečio architekto A. Geibūno projektą. 1968 m. birželio 1 di. dar statomos mokyklos direktoriumi paskirtas E. Lapkus. Oficialus mokyklos atidarymas įvyko 1968 m. lapkričio 23 d. Tradicinę juostelę perkirpo ir sėkmės mokyklai palinkėjo Šiaulių miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas A. Mažulis. Pirmosios statybos valdybos viršininkas V. Žvigaitis įteikė simbolinį raktą.
1993–1996 m. mokykla apšiltinta, išdažyta, pakeisti langai. 2010 m. rugpjūčio 19 d. Šiaulių miesto savivaldybės taryba pakeitė mokyklos statusą ir pavadinimą. Nuo 2012 m. rugsėjo 1 d. prie Šiaulių „Rasos“ progimnazijos prijungta Aukštabalio pradinė mokykla.
Pavaduotojai
T. Bakanovienė, D. Juškienė, S. Gurejevas
Čikagos Bulls
Čikagos „Bulls“  – NBA Rytų konferencijos Vidurio pogrupio krepšinio komanda iš Čikagos. Komanda savo namų rungtynes žaidžia United Center sporto komplekse.
Ekipos įkūrimas
Ekipa įkurta 1966 m. verslininko Dick Klein. Tai buvo trečia NBA komanda iš Čikagos miesto (po „Packers–Zephyrs“ ir Čikagos „Stags“). Jau pirmame savo sezone ekipa pateko į atkrentamąsias rungtynes.
1972 m. Čikagos komanda pasiekė geriausią tuometinį rezultatą – 57 pergalės ir 25 pralaimėjimai. 1975 m. „Bulls“ pateko į konferencijos finalus, tačiau rezultatu 3-4 pralaimėjo Oklendo „Golden State Warriors“ ekipai.
M. Jordan era
thumb|left|1984 m. prie „Bulls“ prisijungė [[Michael Jordan.]] 1984 m. vasarą Čikagos ekipa naujokų biržoje gavo trečią pasirinkimą. Šiuo numeriu komanda pasirinko Šiaurės Karolinos studentą Michael Jordan. Pirmuoju numeriu tais metais Houston Rockets pasirinko Hakeem Olajuwon.
Savo debiutiniame sezone M. Jordanas sugebėjo komandą nuvesti iki atkrentamųjų varžybų. Taip pat M. Jordanas buvo išrinktas į NBA metų antrąją komandą ir pelnė metų naujoko titulą.
1987 m. prie komandos prisijungė Scottie Pippen. Tais metais ekipa pateko į Rytų konferencijos finalą. Po dvejų metų prie ekipos vairo stojo naujas treneris Phil Jackson.
1990–1991 m. sezone „Bulls“ pagerino tuometinį savo rekordą, pasiekusi 61 pergalę. Tų metų NBA finale rezultatu 4-1 „Bulls“ nugalėjo Los Andželo „Lakers“ ekipą ir pirmą kartą istorijoje tapo čempione. M. Jordanas tapo reguliaraus ir finalo naudingiausiu žaidėju.
Po metų Bulls pasiekusi 67 pergales vėl tapo NBA čempione. 1993 m. „Bulls“ pelnė trečią NBA čempionų titulą iš eilės. M. Jordanas finalo serijoje vidutiniškai pelnydavo po 41 tašką.
1994 m. likusi be savo lyderio Bulls iškopė į Rytų konferencijos pusfinalį, tačiau jame 3-4 pralaimėjo Niujorko „Knicks“. 1994–1995 m. sezone į komandą sugrįžo M. Jordanas, tačiau ekipa Rytų konferencijos pusfinalyje 2-4 nusileido Orlando „Magic“.
1995–1996 m. sezone Bulls laimėjo 72 runtynes, pagal šį rezultatą ji yra geriausia per visą NBA istoriją – ji yra vienintelė ekipa, sezone laimėjusi 70 ar daugiau rungtynių. Šiame sezone ji tapo ketvirtą kartą čempione per 6 metus.
Kitame sezone „Bulls“ laimėjo 69 kartus, o finale 4-2 nugalėjo Jutos „Jazz“ klubą. Su šiuo klubu Bulls susitiko ir 1998 m. finale. Rezultatu 4-2 nugalėjusi Bulls tapo šeštą kartą NBA čempione.
Po 1998 m. finalo iš ekipos pasitraukė daugelis naudingiausių žaidėjų (M. Jordan. S. Pippen, D. Rodman) bei treneris P. Jackson. Po šio sezono ekipa ilgai negalėjo patekti į atkrentamąsias varžybas.
D. Rose era
2008 m. naujokų biržoje „Bulls“ pasirinko Derrick Rose. Po šio sezono ekipos rezultatai ženkliai pagerėjo.
2011 m. komandai pradėjo vadovauti Tom Thibodeau. Šiame sezone ekipa pelnė 62 pergales ir tapo absoliučia sezono nugalėtoja. Rytų konferencijos finale „Bulls“ 1-4 nusileido Majamio „Heat“ klubui.
2012 m. sezoną Bulls baigė pirmoje Rytų konferencijos vietoje su 50 pergalių (per 66 rungtynes).
2011 m. „Bulls“ pagal „Forbes“ buvo trečia pagal vertę – 511 milijonu JAV dolerių.
Atstovaudami Bulls ekipą naudingiausiais NBA žaidėjais tapo M. Jordan ir D. Rose.
Įamžinti marškinėliai
Čikagos „Bulls“ klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:
Iškeltomis vėliavomis taip pat pagerbti yra:
Kęstutis Baleišis
Kęstutis Baleišis (g. 1955 m. rugpjūčio 10 d. Gelažiai, Panevėžio rajonas) – Lietuvos alpinistas, inžinierius energetikas.
Biografija
1978 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1978–1980 m. projektavimo ir konstravimo biuro „Puntukas“ vyr. konstruktorius. 1980–1989 m. Agropramoninio komiteto inžinierius, vyr. inžinierius, 1991–1994 m. UAB „Lietuvos tiekimas“ komercijos, nuo 1995 m. fotopaslaugų UAB „Fudžija“ direktorius.
1988–1991 m. „Žalgirio“ alpinizmo sekcijos, 1989–1992 m. Vilniaus alpinistų klubo pirmininkas, 1993–1996 m. Lietuvos alpinizmo federacijos prezidentas.
Rinkodaros vadyba
Rinkodaros vadyba (marketingo vadyba) – programų, skirtų sukurti, plėtoti ir išsaugoti naudingus mainus su tiksliniais pirkėjais analizė, planavimas, įgyvendinimas ir kontrolė, siekiant įvykdyti organizacinius tikslus. Rinkodaros vadyba apima paklausos reguliavimą, o tam reikia valdyti ryšius su klientais.
Teorijos
Išskiriamos 5 alternatyvios koncepcijos, kuriomis vadovaudamosi organizacijos vykdo rinkodarą:
Gamybos koncepcija. Pagal teoriją, vartotojai atiduos pirmenybę produktams, kuriuos visada galima įsigyti ir kurių kaina labai priimtina. Tuo remdamasi bendrovė turi gerinti produktą ir jo paskirstymo efektyvumą. Tai viena iš seniausių teorijų, kuriomis vadovaujasi pardavėjai. Ši koncepcija gali būti naudinga dviem atvejais. Pirma, kai produkto paklausa viršija pasiūlą. Čia vadovai turi ieškoti būdų, kaip padidinti gamybą. Antra, kai produkto gamybos sąnaudos yra per didelės ir, norint jas sumažinti, reikia padidinti produktyvumą.
Produkto koncepcija. Ši koncepcija remiasi teiginiu, kad vartotojai atiduos pirmenybę produktams, kurių kokybė, charakteristikos ir savybės puikiausios, todėl organizacija turi nuolatos tobulinti produktus. Ši koncepcija gali būti pavojinga, nes gali nuvesti į „rinkodaros trumparegystę“. Tai reiškia, kad organizacijų vadovai per daug koncentruojasi į produkto tobulinimą ir mano, kad rinkai reikia tik to produkto, tačiau neatsižvelgia į tendencijas, kintančius poreikius bei situaciją ir neįvertina konkurencijos bei kaitos būtinybės.
Pardavimo koncepcija. Ši koncepcija remiasi nuostata, kad vartotojai nepirks pakankamai daug organizacijos produktų, jei ji nesiims energingų veiksmų šiems gaminiams parduoti ir reklamuoti. Dažniausiai tokia koncepcija taikoma, kai norima parduoti prekes, kurių specialiai vartotojas neieško – tai reiškia, kad reikia jį papildomai įtikinti. Taip pat ši strategija naudojama tose srityse, kuriose tiesiogiai nesiekiama pelno. Dažnai tokia koncepcija taikoma, kai susidaro perprodukcija. Organizacijos tikslas tampa parduoti ne tai, ko reikia rinkai, o tiksliai tą, ką organizacija gamina.
Rinkodaros koncepcija. Tai rinkodaros vadybos teorija, kuri teigia, kad įgyvendinti organizacijos tikslus galima tik išsiaiškinus tikslinių rinkų vartotojų poreikius bei norus ir suteikiant jiems pasitenkinimą efektingiau ir veiksmingiau negu tai daro konkurentai. Ši koncepcija dažnai painiojama su pardavimo koncepcija. Tačiau pardavimo koncepcija yra nukreipta iš vidaus į išorę ir pradinis taškas yra gamyba. Tuo tarpu rinkodaros koncepcija vadovaujasi iš išorės į vidų nukreipta perspektyva. Jos išeities taškas yra gerai apibrėžta rinka, čia dėmesys yra sutelktas į vartotojo poreikius, koordinuojama visa rinkodaros veikla, daranti jiems poveikį, o pelno siekiama sukuriant ilgalaikius ryšius su vartotojais, pagrįstus abipuse nauda ir vartotojo pasitenkinimu.
Socialinės rinkodaros koncepcija. Tai koncepcija, pagal kurią organizacija turi išsiaiškinti tikslinių rinkų poreikius, norus bei pomėgius ir suteikti vartotojui pageidaujamą pasitenkinimą efektyviau nei tai daro konkurentai ir taip, kad būtų išsaugota arba išaugtų vartotojų ir visuomenės gerovė. Socialinės rinkodaros koncepcija yra naujausia iš pateikiamų koncepcijų. Ši koncepcija ragina atsižvelgti į tris aplinkybes: bendrovės pelną, vartotojų norus ir visuomenės interesus. Iš pradžių dauguma bendrovių savo rinkodaros sprendimus grindė trumpalaikiu pelnu. Vėliau jos ėmė suprasti ilgalaikę vartotojų norų svarbą. Dabar daugelis bendrovių priimdamos rinkodaros sprendimus pradeda galvoti apie visuomenės interesus.
Lošimo automatas
thumb|right|200px|Senoviniai lošimų automatai, vadinti „vienarankiais banditais“ Lošimo automatas  – elektroninis prietaisas, sukurtas ir pagamintas lošimo tikslais, kurį naudojant, atsitiktinai laimimi arba pralaimimi pinigai. Lošimo automatai literatūroje dar vadinami „vienarankiais banditais“ dėl to, kad gali palikti lošėją be pinigų, o anksčiau buvo valdomi prie automato pritvirtinta svirtimi.
Daugelis modernių kompiuterinių lošimo automatų leidžia imituoti kitus azartinius žaidimus ar televizijos žaidimus su išlošimais, pavyzdžiui, pokerį, ruletę, laimės ratą, loteriją ir pan., taip pat yra ir originalių, specialiai kompiuteriniams lošimo automatams sukurtų žaidimų.
Senesnio tipo fiziškai apčiuopiamuose lošimų automatuose kiekvienas įmanomas simbolis yra paeiliui išgraviruotas ant automato cilindro griovelių, todėl šansai išsukti bet kurį simbolį yra vienodi.
Apribojimai
thumb|right|200px|Norvegiškas lošimų automatas sukurtas taip, kad mažintų žaidėjų priklausomybę, todėl nepriima pinigų, o laimėjimo atveju išrašo čekį, kurį reikia išgryninti atskirai Dėl galimo neigiamo poveikio pernelyg azartiškiems lošėjams – priklausomybės lošti ir prasilošimo – lošimo automatams yra taikomi apribojimai. Priklausomai nuo įvairiose šalyse nustatyto teisinio reglamentavimo, skiriasi ir apribojimai, taikomi lošimo automatų veiklai. Lietuvoje lošimo automatus leidžiama eksploatuoti tik nustatytose vietose: neriboto laimėjimo (A kategorijos) automatus – tik lošimo namuose, riboto laimėjimo (B kategorijos) automatus – tik specialiuose automatų salonuose. VLT eksploatavimas Lietuvos įstatymų nėra reglamentuotas.
Įeiti į lošimo namus (kazino) gali tik asmenys, kuriems yra ne mažiau 21 metų, o į lošimo automatų salonus – ne mažiau 18 metų.
Patalpose, kur eksploatuojami lošimo automatai, turi būti įrengta:
Iranija
Iranija (Irania gutturalis) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti iranijų (Irania) genčiai.
Lošimo automatas
Kaip veikia internetinis lošimų automatas
Internetiniuose lošimų automatuose yra įdiegtas atsitiktinių numerių generatorius (angl. RNG) algoritmas, kuris užtikrina, kad kiekvienas lošimų automato sukimas yra nenuspėjamas ir visiškai sąžiningas.
Internetiniai lošimų automatai savo žaidėjus informuoja apie grąžos žaidėjui rodiklį (angl. RTP), kuris parodo kiek lošėjas gali laimėti teorinėje žaidimo sesijoje.
Moderniosios šių dienų technologijos leidžia į internetinius lošimų automatus integruoti papildomas funkcijas. Čia gali rasti 3D grafikas, įvairias dainas, licencijuotus filmų garso takelius, TV laidų ištraukas, muzikines grupes ir daug kitų.
Lošimų automatuose galima laimėti papildomus prizus, jeigu bus išsuktos lošimų namuose nurodytos kombinacijos.
Populiariausi lošimų automatai
Daugeliui žaidėjų potraukis žaisti koreliuojasi su siekiamo laimėti prizo dydžiu. Vien dėl to yra populiariausi didžiausio laimėjimo žaidimai (angl. jackpot). Laimėjimai gali būti kintantys, kai žaidėjai įneša pinigus į prizinį fondą, arba nustatyto dydžio. Prizinį fondą gali laimėti atsitiktinai teisingą kombinaciją išsukęs žaidėjas.
Populiariausi internetinių lošimų automatai yra Starburst, Age of the Gods, Wheel of Fortune, Deal or No Deal, Monopoly, Jumananji ir kiti.
Žmojdakas
Žmojdakas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Štabino, 18 km į pietus nuo Augustavo ir 66 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Paprastoji vyšnia
Paprastoji vyšnia (Prunus cerasus, sin. Cerasus vulgaris) – slyvinių (Prunoideae) pošeimio slyvų (Prunus) genties vyšnių (Cerasus) pogentės augalų rūšis.
Augalų morfologija
Nedidelis, iki 6 m aukščio vaiskrūmis. Laja plati, šakos auga į viršų.
Lapai kiaušiniški, nusmailėjusia viršūne ir dantytu pakraščiu.
Žiedai po 2-4 sutelkti į skėčius, kurių pamate yra žali lapeliai. Vainiklapiai balti. Žydi gegužės mėn. pirmoje pusėje.
Vaisiai – kaulavaisiai. Prinoksta liepos mėn.
Mityba
thumb|left|250px|Gausiai žydinčios vyšnios Iš vyšnių vaisių gaminamas uogienė, kompotas, sirupas, vynas.
Lapai naudojami rauginant ir marinuojant agurkus.
Valgymo lazdelės
thumb|250px|right|Valgymo lazdelės Valgymo lazdelės, valgomosios lazdelės – pora plonų vienodo dydžio pagaliukų, yra tradicinis Rytų Azijos (sinosferos) šalių stalo įrankis. Paprastai jos gaminamos iš medžio, bambuko, kaulo, dramblio kaulo, metalo, o šiais laikais – ir iš plastiko. Manoma, kad Kinijos imperatoriaus rūmuose maisto tikrinimui buvo naudojamos sidabrinės lazdelės, juoduojančios nuo kai kurių nuodų.
Istorija
Valgymo lazdelės buvo išrastos Kinijoje prieš maždaug 3000–5000 metų. Tiksli data nėra žinoma.
Panašūs įrankiai taip pat buvo atrasti Meggido archeologinėje radimvietėje Izraelyje. Jie priklausė skitų įsibrovėliams. Gali būti, kad šis radinys rodo senovėje egzistavusius prekybinius santykius tarp Vidurio ir Tolimųjų Rytų, arba skitų lazdelės galėjo būti išrastos nepriklausomai.
VI – VIII a. valgymo lazdeles plačiai naudojo uigūrai Mongolijos stepėse.
XVII – XVIII a. Japonijoje egzistavo kovos menas hašidžiutsu, kur šiek tiek pailgintos metalinės valgymo lazdelės buvo naudojamos kaip ginklas.
Naudojimas
thumb|250px|Lazdelių laikymas Abi lazdelės laikomos vienoje rankoje. Viena – suspausta tarp nykščio ir rodomojo piršto, kita – tarp didžiojo ir bevardžio pirštų bei remiasi į tarpą tarp nykščio ir likusių pirštų. Ši paprastai visada būna vienodoje padėtyje, o manipuliuojama pirmąja.
Lazdelėmis imami iš anksto susmulkinto maisto gabaliukai, ryžių gumulėliai ar panašiai.
Tradiciškai pagal etiketą, lazdelės visada laikomos dešinėje rankoje, net kairiarankių. Šiuo metu tradicija beveik išnykusi, tačiau kai kur lazdelės kairėje rankoje vis dar gali būti palaikyta netaktu.
Etiketas
Kadangi valgymo lazdelės naudojamos labai dideliame regione, etiketas įvairiose vietovėse ir kultūrose šiek tiek skiriasi. Tačiau kai kurie principai yra bendri visur:
Prancūzijos departamentai
thumb|300px|Prancūzijos departamentai
Valgymo lazdelės
Rūšys
Egzistuoja keli valgomųjų lazdelių variantai, besiskiriantys šiais parametrais:
Prancūzijos departamentai
Prancūzijos departamentai ( – „padalijimas“) – Prancūzijos administraciniai teritoriniai dariniai, kuriuose derinamas valstybės administracijos dekoncentravimas ir vietinių valdžių decentralizavimas.
Valgymo lazdelės
Kita
Vien Kinijoje kas metus sunaudojama apie 45 milijardus vienkartinių medinių lazdelių. Tai yra apie 1,7 milijonų kubinių metrų medžio, arba kitaip – apie 25 milijonus suaugusių medžių. Nuo 2006 metų balandžio Kinijoje pridėti 5 % prie mokesčio už lazdeles, norint mažinti vienkartinį jų naudojimą. Per ateinančius 12 metų planuojama palaipsniui mokestį kelti dar daugiau.
Prancūzijos departamentai
Istorija
Per 1789–1793 m. Prancūzijos Didžiąją revoliuciją, panaikinus karaliaus valstybinę valdžią ir aristokratijos valdžią vietose, vietoje karaliaus suformuotų 83 vietos valdymo institucijų – provincijų 1790 m. vasario 26 d. įstatymu buvo įsteigti 83 departamentai. Kiekviename departamente buvo renkama 36 narių asamblėja, kuri išsirinkdavo savo prezidentą ir paskirdavo direktoriją – vykdomąją valdžią. Kiekvienas departamentas buvo padalytas į 9 apskritis (district), šie į 9 kantonus. Komunų galėjo būti ir daugiau – kiekvienoje gyvenvietėje.
Valgymo lazdelės
Kita
2003 metų medicininiai tyrimai rodo, kad nuolatinis valgymas lazdelėmis gali šiek tiek padidinti riziką susirgti osteoartritu. Ši rizika yra susijusi su nekokybišku medinių lazdelių išplovimu po valgio, taip sudarant palankią terpę daugintis bakterijoms.
Prancūzijos departamentai
Istorija
Prasidėjus sėkmingiems Pirmosios respublikos ir Pirmosios Prancūzijos imperijos karams šalies teritorija išsiplėtė, todėl aneksuotuose Belgijos, Nyderlandų, vokiečių pietinių žemių ir Šveicarijos regionuose buvo sudaryti nauji departamentai. 1811 m. departamentų skaičius padidėjo iki 130. Tiktai Roma, Amsterdamas, Hamburgas, Briuselis, Bordo, Orleanas, Marselis ir kai kurie kiti miestai liko prefektūromis, o Ilirijos provincijos (dabartinė Pietų Austrija, Kroatija, Šiaurės Italija, Slovėnija) padalytos į 10 intendatūrų. 1799–1802 m. departamentais buvo ir Jonijos jūros salos – Itakė, Kerkyra bei Zantas (Mer-Egée). 4 departamentai buvo įsteigti Ispanijos šiaurėje. Bet, 1815 m. žlugus imperijai Prancūzijoje liko 86 departamentai.
1848 m. okupavus Alžyrą įsteigti Alžyro, Konstantinos ir Orano departamentai. Antrosios Prancūzijos imperijos metais (1852–1871) administracinė struktūra buvo reformuota. Įsteigti Savojos, Pajūrio Alpių, Sardinijos departamentai. Tačiau po 1871 m. Prancūzijos-Vokietijos karo departamentų sumažėjo iki 86. Tik Versalio taika 1919 m. atstatė Prancūzijos praradimus.
1922 m. Belforo teritorija taip pat tapo departamentu ir jų skaičius padidėjo iki 90. 1946 m. departamentais tapo 4 užjūrio teritorijos – Gvadelupė, Prancūzų Gviana, Martinika ir Rejunjonas. 1947 m. kai kurios Alpių teritorijos prijungtos prie Italijos, todėl sumažėjo ir departamentų teritorijos. 1962 m. nepriklausomybę išsikovojo Alžyras. 1964 m. reorganizuotas Il de Fransas ir buvusiame Senos departamente įsteigti keturi departamentai – Paryžius, Aukštutinė Sena, Sena-Sen Denis ir Marnos slėnis, Senos ir Uazos departamentas padalytas į tris. 1967 m. reorganizuotas Liono regionas, 1975 m. – Korsika, tad 1976 m. departamentų skaičius padidėjo iki 100. Tačiau tiek departamentų teritorijos, tiek jų pavadinimai keičiami iki šių dienų.
Institucijų raida
1790–1795 m. visa vietinė valstybės valdžia buvo sukoncentruota kantonuose, o komunos turėjo pilną savivaldos autonomiją. 1800 m. vasario 17 d. įstatymu departamentus padalijus į apskritis, jose buvo įsteigtos valstybės skiriamų pareigūnų – prefektų ir subprefektų pareigybės bei renkamos prefektūrų tarybos. Departamente buvo renkama Generalinė taryba (conseil général). Nuo 1871 m. Generalinė taryba renkama visuotiniuose rinkimuose kartu su kantonų tarybomis.
2004 m. atlikus valdymo decentralizavimo reformą departamentuose liko socialinės ir ekonominės paramos, valstybinių kelių, švietimo ir paveldėjimo klausimai.
Numeravimas
Jau 1790 m. siekiant palengvinti pašto darbą departamentams buvo suteikti numeriai nuo 01 iki 83. Ant kiekvieno laiško ar siuntos buvo privalu rašyti departamento pašto kodą. 1922 m. departamentai pernumeruoti pagal abėcėlę nuo Nr. 01 – Enas (l‘Ain) iki Nr. 89 Jona (l’Yonne). Belforto teritorijai tapus departamentu jai suteiktas 90 numeris.
Tačiau 1964 m. reorganizavus Il de Fransą Paryžiui buvo paliktas Senos departamento numeris – 75, o Ivlinui – Senos ir Uazos numeris – 78. Kitiems naujiems departamentams suteikti numeriai nuo 91 iki 95. 1976 m. padalytai Korsikai jos Pietų Korsikos departamentui suteiktas 2A numeris, Šiaurės, Aukštutinei Korsikai – 2B. Užjūrio departamentams liko numeriai nuo 971 iki 974, nes Nr.96 nenaudojamas. Pagal tradiciją numeriai suteikti ir užjūrio teritorijoms, kuriose departamentų nėra – Sen Pjeras ir Mikelonas – 975, Majotas – 976, Volis ir Futūna – 986, Prancūzų Polinezija – 987 ir Naujoji Kaledonija – 988. Monakas, nors ir nėra Prancūzijos dalis, savo paštui žymėti pasinaudojo 98 numeriu.
Departamentų ir apskričių numeravimas taip įsišaknijo net kasdieninėje prancūzų kalboje, kad numeraciją pradėta naudoti net tik pašto koduose, bet ir automobilių valstybiniuose numeriuose, ir net socialinio draudimo pažymėjimuose.
Departamentų pabaiga?
Pastaruoju metu Prancūzijoje manoma dar labiau decentralizuoti valdymą, kai kurias departamentų pareigas perduodant regionams, o kitas- kantonams ir municipalitetams. Tokiu atveju departamentai liktų nebereikalingi.
Šlaunis (upė)
Šlaunis – upė Šilalės rajone, dešinysis Jūros upės intakas, įteka į ją 117,2 km nuo jos žiočių. Ištakos Paskarbiškių kaime, bendros su Stigrės ištakomis. Teka rytų, šiaurės rytų kryptimis.
Upėvardis kildinamas iš kojos dalies pavadinimo šlaunis.
Augustin-Louis Cauchy
Augustin Louis Cauchy (Ogiustenas Lui Koši; 1789 m. rugpjūčio 21 d. – 1857 m. gegužės 23 d.) – prancūzų matematikas, vienas matematinės analizės pradininkų, taip pat suformulavęs kelias svarbias kompleksinės analizės teoremas.
Vaikystė ir mokymosi metai
1805 metais užėmė antrą vietą iš visų 293 laikiusiųjų šį egzaminą ir buvo priimtas. Vienas iš tos mokyklos tikslų buvo ruošti statybos ir karo inžinierius, aukšto lygio mokslininkus ir matematikus. Mokykloje vyravo karinė drausmė, kuri jaunam ir dievobaimingam Koši sukėlė problemų prisitaikant. Ne gana to, jis baigė Politechnikumą 1807 metais būdamas 18 metų amžiaus ir tęsė studijas Nacionalinėje tiltų ir kelių mokykloje, kur su pagyrimu baigė statybos inžinerijos studijas.
Inžinieriaus dienos
Po mokyklos, 1810 metais, Koši įsidarbino jaunesniojo inžinieriaus pareigose Cherbourge, kur Napaleonas statė karinio jūros laivyno bazę. Ten Augustin-Louis pasiliko trejus metus, kur dirbo labai daug laiko reikalaujantį vadybininko darbą, bet jis rado laiko paruošti ir tris matematinius rankraščius, iš kurių pirmi du buvo išleisti.
1812 spalį, jau 23 metų pradėjo sirgti nuo persidirbimo. Jį vis labiau pradėjo traukti matematika; Paryžiuje jis turėjo žymiai geresnius šansus išleisti savo darbus. Nors liko inžinierius, persikėlė iš Jūrų laivyno ministerijos į Vidaus ministerija. Kitus trejus metus išėjo neapmokamų atostogų dėl sveikatos, tą laiką sėkmingai praleido prie matematikos: išleido straipsnius apie simetrines funkcijas, grupių simetrijas ir aukštesnės eilės algebros lygčių teoriją.
Profesorius École Polytechnique
1815 metais Louis Poinsot, kolega profesorius iš École Polytechnique paprašė jį pavaduoti sutrikus sveikatai. Koši buvo kylanti matematikos žvaigždė, kuris tikrai nusipelnė būti profesoriumi. Vienas didžiausių jo pasisekimų buvo Ferma daugiakampių skaičių teoremos įrodymas. Vis dėlto faktas, kad Koši buvo labai ištikimas Burbonams neabejotinai padėjo užimti Poinsot vietą. Koši galiausiai metė inžinieriaus darbą ir pasirašė vienerių metų sutartį dėl matematikos dėstymo antramečiams studentams École Polytechnique. 1816 ši Bonapartiška mokykla buvo reorganizuota ir keli laisvų pažiūrų profesoriai atleisti; taip veiklus Koši tapo profesoriumi.
Nors sulaukęs 28 metų, Koši vis dar gyveno su tėvais. Taigi jo tėvas rado savo sūnui nuotaką, penkeriais metais jaunesnę Aloïse de Bure. Bure šeima turėjo leidyklą ir prisidėjo prie daugumos Koši darbų išleidimo. 1818 metų gegužės 4 jie susituokė Saint-Sulpice bažnyčioje. 1816 ir 1823 gimė dukros Marie Françoise Alicia ir Marie Mathilde.
Tremtyje
1830 liepą Prancūzijoje įvyko dar viena revoliucija. Čarlis X pabėgo iš šalies, tai buvo paranku Burbonų oponentui karaliui Louis-Philippe. Riaušės, kuriose uniformuoti École Polytechnique studentai paėmė valdžią Paryžiuje, privertė Koši išvykti.
Šitie įvykiai pakeitė Koši gyvenimą ir sustabdė jo matematinę veiklą. Koši, sukrėstas valdžios pasikeitimo, išvyko į šalies gilumą. Visgi šeima buvo palikta Paryžiuje. Trumpai pabuvojo Fribūre Šveicarijoje, kurioje nusprendė ir pasiryžo tvirtai prisiekti ištikimybę naujai valdžiai. Todėl greitai neteko visų savo pareigų Paryžiuje, išskyrus narystės Akademijoje, kuriai priesaika buvo nereikalinga. 1831 Koši išvyko į Italijos miestą Turiną, ir po kurio laiko priėmė Sardinijos karaliaus pasiūlymą užimti fiziko teoretiko vietą, įsteigtą būtent jam. Turine gyveno 1832–1833. 1831 buvo išrinktas į Karališkąją Švedijos Mokslų Akademiją.
Jo repetitoriaus darbas tesėsi iki 1838 spalio, kuomet Duke jau sukako aštuoniolika. 1834, Koši žmona ir dukros persikėlė į Prahą ir jis po ketverių metų pertraukos vėl buvo su savo šeima.
Paskutiniai metai
Koši sugrįžo į Paryžių ir į Mokslų Akademiją 1838 metų antroje pusėje. Jis jau negalėjo susigrąžinti dėstytojo pareigų, nes neprisiekė perversmininkams. Visgi jis norėjo susigrąžinti vardą, įgytą Prancūzijos moksle.
thumb|left|Koši 1857 1839 rugpjūtį apsistojo Ilgumų matavimo Biure (Bureau des Longitudes). Šis Biuras turėjo panašumų su Akademija. Koši manė jog Biuras gali užmiršti apie "ištikimybę" be to formaliai nesutarė su Akademija taigi buvo tarsi ir priversti jį priimti. Biuras buvo organizacija įkurta 1795 metais spręsti problemas, iškylančias jūroje nustatant ilgumas, kadangi platumos koordinates paprasta nustatyti pagal Saulę. Kadangi buvo manoma, kad ilgumą geriausia nustatinėti astronominiais stebėjimais, Biuras tapo astronomijos mokslų akademijos atitikmeniu.
1839 lapkritį Koši buvo išrinktas į Biurą, tačiau dėl jo praeities karalius ketverius metus netvirtino į šias pareigas. Negana to devynioliktame amžiuje vyko švietimo reforma kurios metu vyko kova tarp valstybės ir bažnyčios. Kai 1843 metais Collège de France atsirado laisva matematiko vieta, jis tegavo tris balsus iš 45.
1848 buvo revoliucijų metai visoje Europoje. Karalius Louis-Philippe bijodamas Louis XVI pabėgo į Angliją. 1849 metų kovo 1 Koši prisiekė ir tapo Faculté de Sciences profesoriumi. Koši visą laiką liko profesoriumi, iki kol mirė sulaukęs 67.
Ankstyvoji stadija
Koši genialumą iliustruoja paprasti pavyzdžiai - išspręsta Apolonijaus problema (kai apskritimą liečia trys duoti apskritimai) 1805 metais, Oilerio formulės daugiasieniams apibendrinimas 1811 metais ir keletas kitų uždavinių. Dar svarbiau už bangų teorijos tyrimus 1816 metais gavo Prancūzų Mokslų akademijos apdovanojimą Grand Prix. Koši rašė ir kitomis temomis: eilučių teorija kur apibrėžė konvergavimo sąvoką ir pagrindines formules q-eilutėms; skaičių teorija ir kompleksinė erdvė; jis pirmas apibrėžė kompleksinius skaičius kaip realių skaičių porą. Jis taip pat rašė apie grupių teoriją ir keitinius; Funkcijų teoriją, diferencialines lygtis, ir determinantus.
Kompleksinės funkcijos
Koši geriausiai žinomas kaip Kompleksinių funkcijų teorijos pradininkas. Pirmoji rimta Koši įrodyta teorema žinoma kaip Integralinė Koši teorema, kuri teigia :
kur f(z) yra kompleksinė funkcija holomorfiška su nepersikertančia uždara kreive C gulinčia kompleksinėje plokštumoje. Kontūro integralas yra skaičiuojamas išligai kreivės C. Šios teoremos pradmenys buvo parašyti dvidešimt ketverių metų Koši rankraščiuose, kuriuos jis pristatė Académie des Sciences 1814 metų rugpjūčio 11 dieną. Pateikta pilnai teorema buvo 1825. 1825 ši Koši teorema paskelbta kaip viena svarbiausių indėlyje į matematiką.
1826 Koši suformulavo funkcijos reziduumo apibrėžimą. Ši koncepcija leidžia nagrinėti funkcijas su poliais – izoliuotais ypatingais taškais, kuriuose funkcijos reikšmė tampa begaline. Jei kompleksinė funkcija f(z) gali būti išskleista eilute taško a - poliaus - atžvilgiu kaip
kur φ(z) yra analizinė, tada sakoma, kad f turi n eilės polių taške a. Jei n = 1, polius vadinamas paprastu. Koeficientą B1 Koši pavadino f reziduumu taške a. Jei f neturi poliaus taške a tada f reziduumas taške a yra nulinis. Aišku reziduumas pirmos eilės poliaus atveju yra kur B1 pakeista šiuolaikine reziduumo sąvoka.
Koši sekos
Koši kriterijus yra būtina ir pakankama sąlyga sekoms konverguoti.
Seka {\{x_n\}} yra Koši, kada
Koši kriterijus eilutėms
Koši kriterijus yra būtina ir pakankama sąlyga eilutės konvergavimui nustatyti. Koši kriterijus eilutėms teigia, kad eilutė konverguoja tada ir tik tada kai
Kugiai (Karaliaučiaus apskritis)
Kugiai arba Nagornojė (, nuo 1939 m. Koggen, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Нагорное ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas gali būti prūsiškos kilmės. 1405 m. minimi Kuggen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities Fuchshefeno dvaro palivarkas, kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Encyclopédie illustrée du Pays de Vaud
Encyclopédie illustrée du Pays de Vaud – 12 tomų enciklopedija prancūzų kalba, išleista Šveicarijoje, Vo kantone. Vienas leidėjų – Bertil Galland.
Požeminis pasaulis
Požeminis pasaulis – įvairiose religijose ir mitologijoje esanti pasaulėvaizdžio dalis, dažniausiai esanti po žeme, apatinėje pasaulio plano dalyje. Tai visose kultūrose ir mitologijose esantis motyvas, anapus mirtingųjų pasaulio esanti vieta.
Mitologija
Underworld
Bilvyčiai
Bilvyčiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Aštriosios Kirsnos.
UML klasių metamodelis
UML klasių diagramos metamodelis – UML klasių diagramos, kurių klasės aprašo UML klasių diagramų savybes. Tai yra, metamodelyje naudojama UML notacija modeliuoti UML klasių diagramos konceptus ir ryšius. UML klasių diagramos metamodelis apibūdina pagrindinius diagramos elementus, pavyzdžiui, kas yra UML klasė (Muller, 1997).
Klasių diagrama apibrėžia statinę sistemos struktūrą. Supaprastintas UML klasių diagramos metamodelis pateiktas 1 pav. Pagrindiniai diagramos elementai yra klasės ir asociacijos tarp jų. Klasė apibūdina objektų aibę, o asociacija apibūdina ryšių (angl. link) aibę. Objektai yra klasės egzemplioriai (Zhao, Siau, 2003).
thumb|450px|center|1 pav. Supaprastintas UML klasių diagramos metamodelis
Klasės elemento struktūra
Klasė yra vaizduojama stačiakampiu, padalintu į tris dalis. Pirmoje skiltyje yra rašomas klasės vardas, antrojoje atributai – savybės, apibūdinančios klasę ir trečiojoje dalyje pateikiamos operacijos – veiksmai, kurios galima taikyti klasės objektui.
thumb|400px|center|2 pav. Klasės elemento struktūra thumb|400px|center|3 pav.	 Klasės pavyzdys
Ryšių tarp klasių metamodelis
Pagrindiniai ryšiai tarp klasių yra: Statinių ryšių tarp klasių metamodelis pateiktas 4 pav.