cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kazimieras Pietaris
Biografija
Gimė ir augo valstiečių šeimoje. Mokėsi Marijampolės gimnazijoje. Užmezgęs ryšius su knygnešiais Vincu Palukaičiu, Juozu Matulaičiu, Juozu Kačergiu ir kt., slapta platino tuo metu draudžiamą lietuvišką spaudą. Nuo 1901 m. priklausė knygnešių nelegaliai Artojų draugijai. Iš Rytprūsių pargabentą literatūrą duodavo paskaityti ir iš Rusijos atostogų atvažiuojančiam tėvo jaunesniajam broliui gydytojui Vincui Pietariui, matyt jo įtakotas taip pat pasirinko mediko profesiją.
Tatjana Michailova
Biografija
Gimusi Karaliaučiuje, Rusijos TFSR, bet nuo vaikystės gyvena Estijoje. Tanja pradėjo dainuoti nuo vaikystės, dalyvaudama daugelyje konkursų ir dainų festivaliuose Estijoje, Rusijoje ir Ukrainoje. 1998 metais laimėjo konkursą „Utrennaja zvezda“ Jūrmaloje, Latvijoje, o 2002 metais dalyvavo „Fizz superstar 2002“ konkurse.
2001 metais Tanja įkūrė techno muzikos grupę „Nightlight Duo“, kurioje ji dainavo su atlikėja Ly Lumiste. Duetą prodiusavo Sven Lõhmus. Tais pačiais metais duetas išleido debiutinį albumą „Jäljed liival“, o po metų – „La Fiesta del sol“. 2002 m. grupė kartu su „Cowboys“ pasirodė Estijos atrankoje į „Euroviziją“, kurio metu atliko dainą „Another Country Song“. Surinkusi 65 taškus, dalyviai užėmė antrą vietą. Po metų duetas vėl nusprendė dalyvauti atrankoje, šį kartą su daina „I Can B the 1“ likusi ketvirta. 2004 m. Tanja atliko Sally Bowles vaidmenį miuzikle „Cabaret“. Tada ji nutraukė veiklą duete „Nightlight Duo“ ir nusprendė pradėti solinę karjerą, padėdama dirbti su prodiuseriu Timo Vendtem. Su jo projektu „JZ Belle“ išleido du albumus: „JZ Belle“ (2004) ir „Teemant“ (2006).
Baigusi veiklą projekte, nuo 2006 m. dainuoja grupėje „Sunday Mood“, su Timo Vendt ir kanadiečių gitaristu Alex Pier Federici. 2009 m. išleido albumą „Something More“, sulaukęs didelio pasisekimo Baltijos šalyse. 2011 m. dalyvavo TV projektuose Laulud tähtedega ir Laulupealinn, kur abu kartus užėmė antrą vietą. 2012 m. atlikėja išleido studijinį albumą „Gemini“.
220px|miniatiūra|dešinėje|Tanja 2014 m. Eurovizijoje 2013 m. gruodžio mėn. Estijos visuomeninis transliuotojas Eesti Rahvusringhääling (ERR) paskelbė dvidešimt dalyvių sąrašą, kurie dalyvaus šalies „Eurovizijos“ nacionalinėje atrankoje Eesti Laul 2014. Jame pateko ir Tanja, su Timo Vendt ir jos pačios parašyta daina „Amazing“. 2014 m. vasario 14 d. dainininkė dalyvavo pirmajame pusfinalyje ir pelniusi 7 taškus iš komisijos ir 10 taškų iš žiūrovų, užėmė antrą vietą ir pateko į kovo 1 d. vykusį finalą. Jame atlikėja pasirodė devinta, o surinkusi 16 taškų (7 iš komisijos ir 9 iš žiūrovų), liko antra. Superfinale, kur balsavo tik žiūrovai, surinko 30 354 balsus ir tapo Estijos atstove Eurovizijos dainų konkurse Kopenhagoje (Danija). Netrukus po pergalės Eesti Laul 2014, Tanja dažnai buvo lyginama su 2012 m. Eurovizijos nugalėtoja Loreen, dėl panašaus skambesio šokių muzikos dainos ir choreografijos. Eurovizijoje dainininkė pasirodė pirmajame pusfinalyje gegužės 6 d., užėmė 13 vietą ir į finalą nepateko.
2015 m. lapkričio gale išleido albumą „Elan päev korraga“. Jame yra 12 dainų, tarp jų Eurovizinė „Amazing“, soliniai „Forevermore“ ir „Elan päev korraga“, o „Valge Saatan“ įrašė su Birgit Õigemeel.
Kazimieras Pietaris
Biografija
Nuo 1902 m. K. A. Pietaris studijavo mediciną Maskvos universitete, lankė slaptus lietuvių studentų susirinkimus. Už dalyvavimą 1905–1907 m. revoliucijoje buvo suimtas ir pusę metų praleido Kalvarijos kalėjime. Įgijęs diplomą, nuo 1908 m. dirbo gydytoju Irkutske ir Kaune. Pirmojo pasaulinio karo metais atsidūrė Rusijoje, buvo paimtas karo gydytoju į Rusijos carinę kariuomenę. Ties Bobruisku užsikrėtė šiltine ir, pervežtas gydyti į Maskvą, mirė.
Aldona Paulauskienė
Biografija
1958 m. baigė Vilniaus universitetą. 1959 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute, 1960–1961 m. – Respublikiniame mokslinės techninės informacijos ir propagandos institute. 1961–1964 m. Vilniaus universitete ėjo aspirantūros studijas, 1981 m. tapo habilituota mokslų daktare, habilitacijos darbas – monografija „Gramatinės lietuvių kalbos veiksmažodžio kategorijos“. 1964–2005 m. dėstė Vilniaus universitete, 1983 m. įgijo profesoriaus laipsnį. Nuo 1998 m. dėsto ir Kauno technologijos universitete.
Mokslinė veikla
Pagrindinė A. Paulauskienės tyrimų sritis – lietuvių kalbos morfologija, ypač veiksmažodžio klausimai. Taip pat parašė straipsnių apie kalbos kultūrą, stilistiką, ne vieną studijų vadovą. Paskelbė straipsnių ciklą apie antikos gramatikas, knygą „Pirmosios lietuvių kalbos gramatikos“ (2006). Už lietuvių kalbos morfologijos tyrinėjimus A. Paulauskienei 1997 m. paskirta Lietuvos Respublikos mokslo premija.
Andrianas Sosnovskis
Andrianas Viačeslavovičius Sosnovskis (g. 1977 m. birželio 13 d. Belcuose) – buvęs futbolininkas, gynėjas; Moldavijos futbolo specialistas, futbolo treneris.
Žaidėjo karjera
Karjerą pradėjo Keleraščio „Codru“ klube, vėliau persikėlė į sostinės Zimbru. Tapo nacionalinio čempionato sidabro medalininku ir laimėjo Moldovos futbolo taurę.
1997 m. žaidėją išpirko Kijevo „Dinamo“, tačiau šiame klube jis nesužaidė nė vienerių rungtynių.
1999 m. persikėlė į Maskvos „Spartak“, kur taip pat nežaidė nė vienerių rungtynių.
Nuo 1999 m. atstovavo Ramenskojės „Saturn“, o Sosnovskis įsitvirtino pagrindinėje sudėtyje. Sužaidė 91 rungtynes ​​ir pelnė du įvarčius.
2003 m. vasarą jis persikėlė į Novorosijsko „Černomorecą“, su kuriuo pateko į RFPL taurės finalą.
2004 m. vasarą išvyko į Kazachstaną, priklausė Almatos „Ķajrat“.
2005 m. grįžo į Moldaviją ir rungtyniavo Kišiniovo „Dakijoje“.
2008 m. nežaidė nežaidė, o 2009 m. grįžo į Moldovą ir pasirašė sutartį su Belcio „Olimpia“.
2010 m. persikėlė į „Zimbru“ klubą, o tada pasirašė sutartį su „Milsamio“ klubu.
Trenerio karjera
2016 m. pradėjo trenerio karjerą ir tapo „Milsami“ klubo vyriausiuoju treneriu. 2017 m. su juo iškovojo Moldovos čempionato bronzos medalius.
Nuo 2018 metų balandžio mėnesio dirbo Kazachstano klubo Atyrau vyriausiuoju treneriu.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje sužaidė 15 susitikimų, iš kurių visos oficialios rungtynės buvo 2002 m. pasaulio čempionato ir 2004 m. Europos čempionato atrankos rungtynėse.
Dukatonas
thumb|400px|Dukatonas su raiteliu (1793 m.). Po žirgu – [[Utrechtas|Utrechto herbas]] Dukatonas  – britų kronos dydžio XVII–XVIII a. sidabro moneta.
Pirmosios dukatono tipo monetos buvo skudai, vadinti ducatone da soldi cento ('šimto soldų dukatonas'), kuriuos 1551 m. kaldino Šventosios Romos imperijos Imperatorius Karolis V. XVII a. pirmą dešimtmetį gausiose tuometinės Italijos valstybėse daug kas kaldino dukatonus, jie paplito Ispanijai pavaldžiose žemėse, jų tarpe – Burgundijoje ir Nyderlanduose. 1618 m. dukatonus kaldino Brabante ir Turnėje. Šis dukatonas svėrė 32,48 g, sidabro praba 944, ant monetos pavaizduoti erchercogas Albertas VII ir valdančioji karalienė Izabela Klara Eugenija.
Sidabrinis raitelis
1659 m. Nyderlandų valstybės ėmė kaldinti dukatonus „sidabrinis raitelis“, ant kurių buvo pavaizduotas raitas riteris. Šios monetos buvo kaldintos iš 941 prabos sidabro, svėrė 32,779 g. Ant jų reverse buvo pavaizduotas karūnuotas Nyderlandų herbas. Skydas po riteriu rodė, kurioje provincijoje kaldinta moneta. Raitelio dukatonus kaldino iki 1798 m. 1726–1751 m. ant dukatonų buvo vaizduojama Olandų Rytų Indijos bendrovės monograma.
Olandų dukatonai buvo naudojami kaip prekybinės monetos, jų žinomumas padėjo joms konkuruoti su kitomis pasauliui gerai žinomomis prekybinėmis monetomis – Ispanijos doleriais.
Dysnos apskritis
Dysnos apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos Imperijoje ir Lenkijos Respublikoje. Centras – Dysna, dabar esanti Baltarusijos šiaurinėje dalyje. Apskričiai priklausė dabartinės šiaurės Baltarusijos teritorija.
Dukatonas
Sidabrinis raitelis
Šis dukatonas buvo lygus 60 stuiverių.
Panašios monetos
Panašios sidabro monetos:
Smetoniškės
Smetoniškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Dusmenų.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1895–1896 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1895–1896 m.
1895–1896 m. Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Chumibas
Chumibas (Khumib) – išdžiūstanti upė šiaurės vakarų Namibijoje; kerta Kunenės regioną. Liūčių sezonu, kuris trunka nuo lapkričio iki vasario ar kovo mėnesio, upės vaga kai kada teka paviršinis vanduo. Chumibo baseino plotas siekia nuo 2200 iki 2300 km².
Chumibo ištakos yra netoliese Orupembės gyvenvietės, esančios šiaurės vakariniame Kunenės regiono pakraštyje. Nuo čia upė teka į vakarus link Griaučių kranto ir užsibaigia Namibo dykumoje. Upė tik kartkartėmis neša vandenis iki Atlanto vandenyno.
Ignas Starkus
Ignas Starkus (1888 m. liepos 31 d. Tolkūnuose, Miroslavo valsčius, Alytaus apskritis – 1956 m. rugsėjo 17 d. Elizabethas, JAV) – Romos katalikų prelatas, pedagogas, kapelionas.
Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. 1911 m. įšventintas kunigu. Vikaravo Balbieriškyje ir Marijampolėje. Kaip gabus dvasininkas buvo pasiųstas į Peterburgo dvasinę akademiją, kurią baigė teologijos kandidato laipsniu.
Grįžęs į Lietuvą, 1918 m. rugpjūčio 15 d. paskirtas naujai įkurtos Šakių Žiburio gimnazijos direktoriumi ir kapelionu. Padėjo įkurti Zanavykų muziejų, globojo gimnazijos ateitininkus, organizavo tautosakos rinkimą. Kai gimnazijos namas sudegė, kun. I. Starkus pradėjo rūpintis dviaukščių gimnazijos rūmų statyba, pastatui paaukojo ir savo asmeninių lėšų.
Nuo 1926 m. buvo Šakių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonas ir dekanato dekanas. Vėliau tarnavo klebonu Veiverių Šv. Liudviko, o nuo 1932 m. Virbalio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčių klebonu. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, buvo anglų okupacinės zonos Šv. Sosto Delegatūros įgaliotiniu lietuviams pabėgėliams. Emigravo į JAV, kunigavo Bayonne ir Elizabethe.
Brolis Antanas Starkus – gydytojas, VDU Patologijos ir patologinės anatomijos katedros vedėjas, Štuthofo koncentracijos stovyklos kalinys; brolis Jonas Starkus – Romos katalikų kunigas, kanonų teisės daktaras, visuomenininkas.
Čavaš Varmanės nacionalinis parkas
Parkas apima miškingą sritį (miškingumas – 95 %) prie Abamzos upelio. Vyrauja beržynai, drebulynai ir liepynai. Sutinkamos retos gyvūnų rūšys: kurmėnas, kilnusis erelis, jūrinė šarka, didysis apuokas, karališkasis erelis, juodasis gandras, stepinė lingė, gyvatėdis ir kt.
Yra išlikę senovinių pilkapių, XIX–XX a. pr. čiuvašų dervų, balų rūdos gavybos įmonių, vandens malūnų liekanų. Yra išlikusios čiuvašų religinių aukojimų šventvietės.
Pakertų tvenkinys
Pakertų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 4,5 km į pietus nuo Žiežmarių, Pakertų gyvenvietės pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Kertaus intakas, Strėvos upės baseinas) 0,62 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,11 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 112,3 m. Krantai žemi. Aplinkui plyti pievos. Vakarine pakrante nutiestas kelias.
Pendė
Pendė arba Rytų Logonė (Logone Oriental) – upė Centrinės Afrikos Respublikoje ir Čade; viena iš Logonę sudarančių upių (Šario baseinas). Prasideda aukštumose Centrinės Afrikos Respublikos vakaruose, Uhamo–Pendės prefektūroje. Teka į šiaurės rytus, šiaurę, vidurupyje patenka į Čado teritoriją. Ties Madana susilieja su Mbere (Vakarų Logone) ir sudaro Logonę.
Redvaldas
thumb|Redvaldo šalmas
Pendė
Upė būna vandeninga nuo liepos iki lapkričio, o debito maksimumą (555 m³/s) pasiekia rugsėjį. Likusią metų dalį būna mažai vandeninga, ypač kovą ir balandį (4,9 m³/s).
Redvaldas
Redvaldas  – Rytų Anglijos karalius (593/apie. 600–617/624 m.), Titilos sūnus. 616 metais jis tapo pačiu galingiausiu iš Anglijos valdovų į pietus nuo Hambero upės, nugalėjęs Nortumbrijos valdovą Etelfritą. Vienas iš nedaugelių anglosaksų karalių, nešiojusių bretvaldos titulą. Jis pirmas iš Rytų Anglijos karalių priėmė krikščionybę ir įgijo krikščionišką švietimą. Daroma prielaida, kad būtent Redvaldas buvo palaidotas Saton-Chu piliakalnyje.
Pendė
Prie Pendės įsikūręs Paugolis (CAR), Gorė, Doba (Čadas).
Maunt Karmelis
Maunt Karmelis ( – 'Karmelio kalnas') – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Pensilvanijos valstijoje.
Istorija
Miestas išsidėstęs Big Mountain ir Mahanoy Mountain kalnų tarpeklyje, ant Šamokino upės kranto. Pavadintas garsaus Karmelio kalno Izraelyje garbei. Maunt Karmelio praeitis tampriai susijusi su kalnakasyba: 1790 m. apylinkėse atrasti skaitlingi antracitinės anglies telkiniai ir jau 1812 m. šios naudingosios iškasenos iš regiono jau buvo transportuojamos vartotojams. 1854 m. nutiesta svarbus geležinkelis į Šamokiną, tai paskatino steigtis vis naujoms ir naujoms kalnakasių šachtoms. Maunt Karmelis buvo tarp pirmųjų JAV gyvenviečių, kuriose buvo įrengtas elektrinis gatvės apšvietimas. Garsus išradėjas Tomas Edisonas 1883 m. čia atidarė vieną pirmųjų elektrinių pasaulyje. Vėliau mieste bandyta gaminti cigarus, pjautinę medieną, molines plytas, kojines, marškinius ir kt. Dabartiniais laikais mieste išvystyta lengvoji pramonė, gaminamas popierius ir dirbiniai iš plastmasės.
left|thumb|130px|Lietuviška Šv. Kryžiaus bažnyčia XIX–XX a. sandūroje
Lietuviai
Lietuviai šiame mieste pradėjo kurtis XIX a. antrojoje pusėje. Šimtmečio pabaigoje įsteigta lietuviška Romos katalikų Šv. Kryžiaus parapija, pastatyta bažnyčia. Klebonais tarnavo: Jonas Delininkaitis, Antanas Staniukynas, Vincas Bartuška, Juozas Končius ir kt. 1907 m. kun. A.Staniukynas kartu su Marija Kaupaite įsteigė mieste Šv. Kazimiero seserų vienuoliją, sielovados veiklą vystė kun. Stanislovas Pavilonis. 1894–1895 m. leistas laikraštis Nauja gadynė.
Po Antrojo pasaulinio karo lietuviška veikla sumenko, daug tautiečių išsikėlė į kitas vietoves. Tebeveikia „Lietuvių klubas“, išlikusios lietuviškos kapinės Cemetery Road gatvėje.
Miškinis vikis
Miškinis vikis (Vicia sylvatica) – pupinių (Fabaceae) šeimos vikių (Vicia) genties augalų rūšis. Auga Europoje, Vidurio Azijoje, Sibire.
Stiebas status, 40-200 cm aukščio. Sudėtinį lapą sudaro po 5-12 porų lapelių. Žiedai sudėtiniai, baltos su violetine spalvos. Žydi birželio-rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – 25–30 mm ilgio ankštis su 4–5 sėklomis. Auga miškuose.
Algimantas Ignatavičius
Biografija
1956 m. Australijoje vykusiose 1956 m. vasaros olimpinėse žaidynėse A. Ignatavičius atstovavo Australijos nacionalinei rinktinei. Komanda laimėjo dvejas varžybas ir pralaimėjo penkis susitikimus. Galutinėje įskaitoje A. Ignatavičius kartu su Australijos rinktine užėmė 12-ą vietą.
Oberstdorfas
Oberstdorfas  – kurortinis miestelis pietų Vokietijoje, Bavarijoje, Alpių apsuptyje. Vienas aukščiausių Vokietijos gyvenviečių. Žinomas dėl slidinėjimo infrastruktūros ir kasmet rengiamių pasaulio taurės ir čempionatų varžybų.
Žiemos sporto infrastruktūra
Miestelyje pastatytas Vokietijos nacionalinis dailiojo čiuožimo kompleksas, kuriame kasmet vyksta pasaulio taurės varžybos.
Lydos apskritis
Lydos apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Abiejų Tautų Respublikoje, Rusijos Imperijoje ir Lenkijos Respublikoje. Centras – Lyda, dabar esanti Baltarusijos šiaurės vakarinėje dalyje. Apskričiai priklausė dabartinės Baltarusijos ir Lietuvos žemės.
Palimšių tvenkinys
Palimšių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 5 km į pietvakarius nuo Žiežmarių. Sudarytas užtvenkus Dūmės upę (Limšiaus intakas, Strėvos baseinas) 2,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,17 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 102,7 m. Šiaurinis ir pietinis krantai aukštoki. Rytinis galas užpelkėjęs. Pietinėje krantas apaugęs medžiais. Iš vakarų prieina Juknonių miškas. Šalia įsikūrę Palimšio ir Padūmio kaimai.
Daugėliškių miško Lietuvos partizanų vadavietė
Vadavietės bunkeris pasiekiamas iš kelio atkarpos Ariogala – Lesčiai ties Jučiais, kur pastatyta lankytino objekto nuoroda – 0,8 km į pietus nuo kelio. Pravažiavus kelio atkarpą mišku, pasukama į kelią plačia proskyna, kurioje nutiesta aukštos įtampos linija. Jos pakraštyje – objekto informacinė lenta.
Šiame miške buvo ir daugiau bunkerių. Vietos kraštovaizdis šiandien labai pakitęs – per Daugėliškių mišką apie 1970-uosius nutiesta magistralė.
Daugėliškių miško bunkerio pažintinis takas
Pažintinį taką, skirtą partizaninio karo istorijai, 2015 m. rudenį įrengė Ariogalos gimnazistai, vadovaujami mokytojo Andriaus Bautronio, gavę lėšų iš JAV lietuvių Tautos fondo bei pasitelkę miestelio bendruomenę.
Memorialas
Partizanų vadavietės bunkeris įrengtas nedideliame kalnelyje, kurį juosia bevardis upelis, supa brandus miškas. Įrengtas priėjimo takas su tilteliu. Paminklinės teritorijos plotas – 421 m². Bunkerio įėjimo anga yra aikštelės viduryje, pridengta mediniu nukeliamu stogeliu. Šalia pastatytas tipinis betoninis atminimo ženklas su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, jo aukštis – apie 1,5 m. Ženkle padarytas įgilintas įrašas: „Šiame miške 1950-07-22 žuvo Prisikėlimo apygardos partizanai“. Teritorijoje stovi metalinis stiebas su iškelta Lietuvos vėliava, yra atokvėpio vieta su laužaviete. Partizanų archyvo radavietė, apie 50 m žemiau palei upelį, pažymėta atskiru informaciniu stendu.
Istorija
1948 m. balandžio 1 d. buvo įkurta paskutinė iš devynių buvusių partizanų apygardų – Prisikėlimo apygarda. Ji buvo suformuota padalijus buvusią Jungtinę Kęstučio apygardą į dvi (kita – Kęstučio apygarda) ir įjungta į bendrą Vakarų Lietuvos (Jūros) sritį.
Pirmuoju apygardos vadu tapo Petras Bartkus-Žadgaila, štabo viršininku paskirtas Leonardas Grigonis-Užpalis. Prisikėlimo apygarda buvo sudaryta iš trijų rinktinių, Daugėliškių miške įrengtas LLKS štabo bunkeris priklausė Maironio rinktinei. Pagrindinis ir vienintelis gyvas istorinių įvykių liudininkas – LLKS štabo bunkerio ryšininkas Albinas Kęstutis Bersėnas-Stirniukas, Klajoklis (g. 1928 m.), gyvenęs tėvo eigulio Juozo Bersėno namuose Molupių kaime, Daugėliškių miško pakraštyje.
Daugėliškių miške bunkeris buvo įkurtas ne kaip nuolatinė gyvenamoji vieta, bet kaip susitikimams skirtas LLKS štabo bunkeris. Jis pastatytas 1948 m. balandžio mėn. Balandis pasirinktas neatsitiktinai, nes tuo metu miške mažiau lankosi žmonių. Bunkeris buvo pastatytas per savaitę. Darbus lėtino molinga žemė ir statybinių medžiagų trūkumas. Prie bunkerio dirbo du ar trys žmonės, dar keli partizanai budėjo sargyboje. Įrengus bunkerį, tų metų vasarą jame nebuvo lankomasi, nes reikėjo, kad išnyktų statybų žymės. Jame nebuvo renkamasi ir žiemoti. Į bunkerį sugrįžta tik kitais metais, t. y. 1949 m. pavasarį, po vasario mėn. įvykusio visos Lietuvos partizanų vadų suvažiavimo, kuriame buvo įkurtas LLKS. Daugėliškių miško bunkeryje buvo spausdinami Prisikėlimo apygardos dokumentai, atsišaukimai ir kt.
1950 m. liepos 21 d. LLKS štabo bunkeryje šeši partizanai susirinko paskutinį kartą. Kitą dieną NKVD operacijos metu bunkeris buvo sunaikintas kartu drauge su ten buvusiais partizanais (vienas paimtas į nelaisvę). Vadavietėje liepos 22 d. kautynėse su MGB vidaus kariuomenės 298-ojo pulko kareiviais žuvo: Partizanas Juozas Zinius-Nemunėlis, g. 1916 m., buvo sučiuptas gyvas. Kiti partizanai žuvo po įnirtingo susišaudymo galimai susisprogdinę granata. Jų bunkerį išdavė į nelaisvę paimta ir kankinimų neištvėrusi partizanų ryšininkė.
Pasak buvusio partizanų ryšininko Albino Kęstučio Bersėno prisiminimų, išsakytų 2010 m., bunkeris buvo įrengtas 1948 m. balandį ir naudotas kaip laikina slaptų susitikimų vieta. Prisikėlimo apygardos vadas L. Grigonis-Užpalis sirguliavo ir slėpėsi tame bunkeryje. Jam reikėjo priežiūros ir medikamentų. Vaistų į bunkerį atnešdavo ryšininkė Marytė Pranevičiūtė, kol 1950 m. birželio 6 d. čekistai ją suėmė. Neišlaikiusi psichologinio spaudimo ryšininkė palūžo ir parodė partizanų bunkerį.
Lietuvoje 1950-aisiais rezistencinė kova vyko jau 6 metus, buvo daug žuvusiųjų. 1949–1950 m. buvo labai suaktyvėjęs MGB agentūrinis darbas, nuo 1946 m. Lietuvoje veikė specialieji būriai, kuriems teko užduotis silpninti gyventojų paramą. Apie 1950 m. partizanai laikėsi nedidelėmis grupelėmis, didieji mūšiai jau buvo įvykę.
Bunkerio likvidavimas
Bunkerio tragedijos pradžia laikytinas ryšininkės M. Pranevičiūtės suėmimas. Palūžusi ji sutiko dirbti agentės Paulinos slapyvardžiu. Po tardymų buvo parengtas operacijos planas bunkeriui likviduoti. Jis šturmuotas liepos 22 d. ankstų rytą, pakankamai surinkus informacijos. Operacija prasidėjo apsupus mišką, po to buvo izoliuotos bunkerio prieigos. Į mišką su šautuvų buožėmis atvarytas ryšininkas K. Bersėnas stovėjo su valdymo grupe. Nustatę bunkerio įėjimo dangtį, kariai ant jo numetė dvi granatas, paleido šūvius, tikėdamiesi partizanų pasidavimo. Tačiau jie atsakė išsviesdami granatas, atsišaudydami per bunkerio angą, bandydami prasiveržti. Pirmasis į mišką bandė išbėgti partizanas A. Meškauskas, antrasis, tikėtina, buvo L. Grigonis, tačiau jis nušautas kūnu užblokavo bunkerio angą. Spėjama, kad vienas iš atsišaudančių iš bunkerio partizanų buvo mirtinai sužeistas. Mūšio finalas – nuaidėję du pistoleto šūviai bunkerio viduje. Tai buvo dviejų žmonių priimtas paskutinis sprendimas. Po šių šūvių viduje liko tik sužeistasis Nemunėlis. Jo vėliau laukęs likimas – žūtis lageryje.
Prie bunkerio nutemptas K. Bersėnas buvo priverstas lįsti į vidų traukti kūnų. MGB darant bunkeryje išsamią apiešką, įvyko netikėtas incidentas – brūkštelėjus degtuką plykstelėjo ugnis. Ji nutraukė apiešką: reikėjo gelbėti sužeistus karius. Dėl gaisro ne viskas kruopščiai surinkta: liko net keletas ginklų, durtuvas, buities reikmenų, asmeninių daiktų, uniformos elementų.
Archeologiniai tyrimai
Bunkerį 2010 m. vasarą ištyrė patyrusių archeologų grupė, vadovaujama archeologų Gedimino Petrausko ir Vykinto Vaitkevičiaus. Jiems talkino Ariogalos gimnazijos mokiniai. Archeologiniai duomenys papildė turėtus liudininkų prisiminimus. Bunkeris buvo ištirtas kompleksiškai, pasitelkus kelių sričių specialistus – istorikus, archeologus, kariškius ir dar gyvą liudininką. Remiantis archeologine medžiaga sudaryti bunkerio brėžiniai, atsirado netgi unikali galimybė atkurti mūšio eigą. Tyrimų rezultatai buvo išsamiai paskelbti Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro (toliau – LGGRTC) periodiniame leidinyje „Genocidas ir rezistencija“ 2011 m. Nr. 2(30).
Tyrimai miške buvo vykdomi nuo gegužės 14 d. iki rugsėjo 5 d. Per du archeologinių tyrinėjimų mėnesius buvo rastos medinės bunkerio konstrukcijų liekanos ir daugiau nei 1000 radinių: sagos su Vyčiu, moliniai puodai, puodeliai, metaliniai dubenėliai, šaukštai, šakutės, prožektorius, veidrodėlis, žibalinė lempa, kastuvas, pjūklas ir dar daug kitų daiktų. Daugiausiai rasta šaudmenų – šovinių tūtelių, kulkų. Šalia bunkerio, kitame bevardžio upelio krante rasta nesprogusi rusiška granata RG–42, pačiame bunkeryje ir prie jo – granatų dalių. Šie radiniai liudijo aktyvų MGB būrio puolimą ir bunkeryje užspeistų partizanų priešinimąsi. Archeologų tyrimai patvirtino partizanų ryšininko prisiminimą, kad MGB kareiviams įsiveržus į bunkerį ir įžiebus degtuką, įvyko sprogimas ir įsiplieskė gaisras. Bunkerio sienos partizanų buvo impregnuotos žibalu siekiant išvengti pelėsio. Be to, rasta peršauto žibalo bakelio nuolaužų.
Radiniai iš bunkerio perduoti Raseinių krašto istorijos muziejui, kuriame yra skirta dalis ekspozicijos.
Atstatymo darbai
Vadavietės bunkerio vietoje 2000 m. buvo pastatytas LGGRTC atminimo ženklas. Atlikus archeologinius tyrimus buvo pradėti bunkerio atstatymo darbai. Minint 60-ąsias bunkerio likvidavimo metines, atstatymo darbus inicijavo Ariogalos gimnazijos istorijos mokytojas Andrius Bautronis. Atstatant bunkerį dalyvavo Ariogalos gimnazijos mokiniai, Ariogalos komunalinio ūkio darbuotojai. Atstatymo darbai truko apie savaitę.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1894–1895 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1894–1895 m.
Daugėliškių miško Lietuvos partizanų vadavietė
Atstatymo darbai
2010 m. spalio 15 d. buvo organizuotos iškilmės bunkeriui pašventinti. Ariogalos miestelėnai ir svečiai buvo pakviesti į bunkerio atidarymo šventę. Parapijos klebonas G. Jankauskas pašventino bunkerį ir žūties vietoje pastatytą žymenį. Lietuvos prezidentūros garbės kuopos karių grupė trimis salvėmis pagerbė žuvusiųjų atminimą.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1894–1895 m.
1894–1895 m. Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Daugėliškių miško Lietuvos partizanų vadavietė
Bunkerio konstrukcija
LLKS štabo bunkeris buvo įrengtas tolygiai aukštėjančios kalvelės vakariniame pakraštyje. Iškastas rudame riebiame molyje ir užpiltas 40 cm storio miškožemio sluoksniu. Tyrinėjant atkastas buvusio bunkerio konstrukcijas, nustatyta, kad tai buvo 2x3 m ilgio patalpa, kurioje kas 65–70 cm palei ilgąsias sienas buvo įkalti ąžuoliniai kuoliukai. Lubos buvo iš ąžuolinių rąstų. Taip pat archeologinių tyrimų metu pavyko užčiuopti šiaurinėje sienoje buvusią ventiliacijos angą. Ji siejosi su anuomet stovėjusios eglės kelmo šaknimis. Dalį ryšininko prisiminimais pateiktų duomenų, atlikus archeologinius tyrimus, buvo galima pakoreguoti. Visų pirma nesutapo bunkerio aukštis. Daugėliškių miško bunkerio aukštis negalėjo viršyti 1,5 m, taigi vaikščioti jame stačiomis suaugę vyrai negalėjo. Gultai buvo įrengti 40–45 cm nuo žemės. Jie buvo padaryti iš dviejų neprikaltų lentų, kurios buvo išskleidžiamos tik einant miegoti. Dirbant bunkeryje viena lenta būdavo atlenkiama ir padaromas suolas, taip sutaupoma vietos. Stovėjo staliukas sukryžiuotomis kojomis („ožiukas“), žibalinė lempa prie sienos. Įėjimo anga buvo uždaroma piltuvo formos dėže, kuri atsiversdavo 90 laipsnių kampu. Dangtis buvo 70x40 cm dydžio, iš išorės maskuojamas skruzdėlynu. Nusileisti į bunkerio vidų buvo palikti du laipteliai iš nenukasto molio. Atsarginio išėjimo nebuvo.
Šiandien atstatytas bunkeris nesutampa su istoriniais ir archeologiniais duomenimis, yra kiek aukštesnis, taip pat jis didesnis.
Netikėtas radinys Daugėliškių miške
2014 m. lapkričio 5 d. Ariogalos gimnazijos jaunieji šauliai su vadovu, tvarkydami atstatyto bunkerio Daugėliškių miške aplinką, rado aprūdijusį metalinį konteinerį su Prisikėlimo apygardos štabo dokumentais. Atstatant vadavietę buvo tiriama ir buvusio archyvo vieta, tačiau tais metais nieko nebuvo rasta. Paaiškėjo, kad surastas metalinis konteineris – tai šovinių dėžė, kuri panaudota kaip dokumentų saugykla-archyvas. Archyvą sudarė daugiau nei 400 atskirų dokumentų, kurie datuojami 1948–1950 metais.
Unikalus radinys, galintis atskleisti iki šiol nežinomų Lietuvos partizanų istorijos paslapčių, buvo atvežtas į Vilnių ir, tarpininkaujant LGGRTC Genocido aukų muziejaus vadovui Eugenijui Peikšteniui, buvo perduotas Lietuvos ypatingajam archyvui. Dešimtmečius dūlėję partizanų dokumentai prastos būklės, įskaityti pokario kovotojų nutarimus ir įsakymus nelengva, todėl restauratoriams tai duos ne vienerius metus darbo.
Prisikėlimo apygardos štabo archyvo likučiai netoliese susprogdinto bunkerio pirmą kartą buvo aptikti partizanų ryšininko Bersėno dar 1997 m. Apie čia galimai esantį archyvą jis sužinojo 1950 m. iš partizano Juozo Ziniaus-Nemunėlio, kuomet jie kartu buvo gabenami į Kauną tardymui. Likęs gyvas partizanas ryšininkui pasakė, kad archyvas turėjo būti paslėptas šalia upelio, leidžiantis nuo bunkerio žemyn. Nebuvo abejojama, kad dar kažkas gali būti likę buvusio archyvo vietoje.
2014 m. rasti dokumentai greičiausiai yra to paties archyvo dalis.
Akureiris
Akureiris – didžiausias miestas šiaurės Islandijoje prie Grenlandijos jūros, dar vadinamas šiaurės Islandijos sostine. Žvejybos ir prekybos uostas, oro uostas. Laivų statyba, žuvies apdirbimo, tekstilės, avalynės pramonė. Botanikos sodas.
Smilgeliai
Smilgeliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pumpėnų.
Khaled Khaled
Khaled Khaled – dvyliktasis amerikiečių įrašų prodiuserio DJ Khaled studijinis albumas, išleistas 2021 m. balandžio 30 d. Albumui pristatyti išleisti šeši singlai: „Popstar“, „Greece“, „Let It Go“, „Every Chance I Get“, „I Did It“ ir „Body in Motion“, o jame dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip Lil Wayne, Justin Bieber, Drake ir daugelis kitų.
Nepaisant vidutiniškų kritikų įvertinimų, albumas buvo komerciškai sėkmingas. JAV per pirmąją savaitę parduota 93 tūkstančiai kopijų ir jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas trečiuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2022 m. vasario mėnesio duomenimis, JAV parduota per milijoną kopijų ir albumas tapęs platininiu. Jungtinėje Karalystėje albumas pasiekė dešimtąją reitingo vietą, o Lietuvoje – vienuoliktąją.
Fjardabigdas
Fjardabigdas – didžiausias miestas rytų Islandijoje, Austurlande.
Šuoliai su slidėmis 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Olimpinis komitetas padidino šuolininkų kvotą nuo 100 iki 105 dalyvių. Į žaidynių programą pirmą kartą įtrauktos mišrių komandų varžybos.
Smilgeliai (reikšmės)
Smilgeliais vadinami kaimai:
Smigliai
Smigliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4,5 km į vakarus nuo Lazdynų (Vilnius), dešiniajame Neries krante, Griovių geomorfologinio draustinio teritorijoje. Pro kaimą eina vietinis kelias Gudeliai–Bieliūnai, šiaurėje plyti Girulių miškas. Yra kaimo kryžius.
Ties Smigliais Neryje riogso akmuo, vadinamas Duboku (Dubak) arba Stuk-Baba. Jis raudonas, sueižėjęs, 2,5 x 2,6 m dydžio, 2,2 m aukščio, jame iškalta data „1938“. Miške, Smiglių apylinkėse, seniau augo Bieliūnų ąžuolas.
Hovaro vadis
Hovaro vadis  – vadis pietų Sacharoje, Čado ir Sudano teritorijose. Ilgis ~400 km. Prasideda Vadajaus aukštumose, Čado rytuose. Vingiuoja į šiaurės rytus, sudaro Čado ir Sudano sieną. Toliau driekiasi per Darfūro regioną (Šiaurės Darfūrą), kol užsibaigia Libijos dykumos smėlynuose.
Smigliai
Etimologija
Kaimo pavadinimas Smigliai (Szmigle) galimai kilęs iš „aukštas, lieknas“.
thumb|left|250px|Kaimo kryžius
Hovaro vadis
Hovaro vadis yra Geltonojo Nilo liekana. Ši upė tekėjo 8000–1000 m. pr. m. e. ir įtekėjo į Nilą ties pietine Nilo didžiosios kilpos dalimi (ties Ed Deba).
Antano Gylio ligoninė
Antano Gylio ligoninė – tarpukario Kaune veikusi privati vidaus ir nervų ligų gydymo įstaiga. Ligoninė iškilo vienoje iš moderniausių tuomečio Kauno gatvių – V. Putvinskio gatvėje, išsiskyrė medicininės įrangos modernumu ir aprūpinimu, pastato architektūra. Ją įkūrė Maskvos ir Miuncheno universitetuose mokslus baigęs vidaus ligų ir psichiatrijos gydytojas, filosofijos mokslų daktaras Antanas Gylys (1894–1966).
Istorija
Daktaras A. Gylys 1924 m. grįžo į Lietuvą, kur iki 1934 m. dėstė Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos ir filosofijos fakultete. Apie 1932 m. A. Gylys pasistatydino naują ligoninę. Pasitraukęs iš universiteto ėmėsi privačios medicinos praktikos. Ši gydymo įstaiga buvo gerai aprūpinta, turėjo autoritetą tarp pacientų. Tyrimui ir gydymui ligoninėje buvo taikoma: Rentgeno aparatas, Knippingo aparatas, veikė tyrimų laboratorija, ergografas, radiumo emanatoriumas ir radioaktyvinės vonios, hidroterapija, helioterapija, elektroterapija, psichoterapija, gydomoji gimnastika ir gydomasis masažas. Pastato aukštai buvo paskirstyti pagal vykdomas veiklas: pirmas aukštas buvo skirtas hidroterapijai, antras – ligonių priėmimui, trečias – stacionarui, ketvirtas – savininko butui, pastogė – rekreacijai.
Neišliko archyvinių duomenų apie ligoninės projekto autorių, taip pat neaiškios sklypo statyboms įsigijimo aplinkybės, tik žinoma, kad 1930 m. sklypą iš E. Andruškevičienės nusipirko L. Levinšteinas. Valstybinius mokesčius A. Gylys pradėjo mokėti nuo 1932 m. II pusmečio. Daroma prielaida, kad namas statytas 1932 m. (projektas nerastas). 1933 m. Statybos komisija leido įrengti rūsį, kurį suprojektavo inž. Leonas Ritas. Manoma, kad pastato projekto autorius – taip pat inž. L. Ritas. Maždaug tuo pačiu laiku pastatytas pagalbinis statinys kieme. 1940 m. A. Gylio ligoninė ir kitas nekilnojamas turtas nacionalizuoti. 1945 m. daktaras pasitraukė į Vokietiją, vėliau – į JAV.
Architektūra
Antano Gylio ligoninės pastatas – būdingas tarpukario Kauno architektūros statinys. Paskelbtas regioninės reikšmės architektūros paminklu, nuo 2012 m. įrašytu į LR Kultūros vertybių registrą. 2015 m. buvo suteiktas Europos paveldo ženklas.
Pastatų kompleksui priklausanti Antano Gylio ligoninė stovi šiaurinėje V. Putvinskio gatvės atkarpoje, prie šlaito, kylančio į Žaliakalnį. Ji su gretimais pastatais Nr. 52 – 72 gatvėje formuoja autentiškų pastatų tūrinę erdvinę kompoziciją. Patenka į Kauno miesto istorinę Naujamiesčio teritoriją. Tarpukariu tai buvo artimas miesto centrui ir svarbus kvartalas, o 1936 m. šalia gatvės pastačius Vytauto Didžiojo karo muziejų, tapo reprezentaciniu. Be kitų, tik miesto centrui galiojusių statybos įstatymų (mūras, nepertraukiamo užstatymo linija, čerpių stogas), dar kreiptas dėmesys ir į fasadų estetiką ir darną.
Pastato išorė būdinga gyvenamiesiems namams, tačiau įėjimas įrengtas ne iš gatvės, o iš įvažos. Statinys asketiškas bei funkcionalus, su asimetriška tūrio kompozicija. Fasado kompoziciją daro išskirtine viršutiniame aukšte, šalia pastogės, įrengta terasa, nuo kurios atsiveria vaizdas į V. Putvinskio gatvę bei kiek žemiau plytintį Naujamiestį. Nemaža dalis originalaus interjero išlikusi iki šių dienų, taip pat ir veikiantis šveicariškas liftas „Shindler", hidroterapijos skyriaus santechniniai įrenginiai, „Pelz“ firmos seifas.
Pastato fasadams būdingos tūrinės detalės: vainikuojantis karnizas, pietų ir šiaurės fasadų rizalitai, erkeris šiaurinėje pusėje, laiptuotas vakarų fasado frontonas. Įrengti balkonai su metalinėmis tvorelėmis, taip pat ir jungiantys erkerį su rizalitu. Yra viršlanginės ir polanginės traukos.
Keršytojai: Altrono amžius
Keršytojai: Altrono amžius – 2015 m. JAV mokslinės fantastikos filmas, sukurtas pagal to paties pavadinimo „Marvel“ komiksų superherojų komandą. Filmą režisavo ir jo scenarijų parašė Joss Whedon. Filmo aktorių ansamblis: Robert Downey Jr., Chris Evans, Mark Ruffalo, Chris Hemsworth, Scarlett Johansson, Jeremy Renner, Cobie Smulders, Stellan Skarsgård, Samuel L. Jackson, Aaron Taylor-Johnson, Elizabeth Olsen, Paul Bettany, Anthony Mackie, Hayley Atwell, Idris Elba ir James Spader. Filme „Keršytojai“ kovoja su Altronu – dirbtiniu intelektu, siekiančiu sukelti žmonių išnykimą. Tai „Keršytojai“ (2012 m.) tęsinys ir 11-asis „Marvel Cinematic Universe“ (MCU) filmas.
Apskaičiuotas grynasis filmo gamybos biudžetas – 365 milijonai JAV dolerių. Tai yra antras brangiausias kada nors sukurtas filmas.
Filmas sulaukė iš esmės teigiamų kritikų atsiliepimų ir visame pasaulyje uždirbo daugiau nei 1,4 mlrd. dolerių, tapdamas ketvirtuoju pelningiausiu 2015 m. filmu ir penktuoju pelningiausiu visų laikų filmu.
Algis Oleknavičius
Algis Oleknavičius (1947 m. rugpjūčio 17 d.) – lietuvių kilmės Vokietijos dviratininkas, olimpietis, daugkartinis Vakarų Vokietijos nacionalinis čempionas.
Biografija
1966 m. A. Oleknavičius pirmą kartą tapo Vakarų Vokietijos plento dviračių nacionaliniu čempionu. Sportininkas rezultatą pakartojo dar septynis kartus 1968–69 m., 1972 m., 1974 m. ir 1977 m.
1970 m. laimėjo pirmąjį treko dviračių Vakarų Vokietijos auksą madisono rungtyje. 1974 m. nacionalinis komandinio persekiojimo čempionas.
1972 m. Miunchene vykusiose 1972 m. vasaros olimpinėse žaidynėse A. Oleknavičius atstovavo Vakarų Vokietijos nacionalinei rinktinei komandinio laiko intervalo rungtyje. Komanda užėmė 20-ą vietą.
Žiežmarių tvenkinys
Žiežmarių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, Žiežmarių miesto šiaurinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Kunigo upelio intakas, Strėvos baseinas) 0,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis vakarų-rytų-pietų-vakarų kryptimi – 0,25 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 87,3 m. Iš šiaurės yra giliai įsiterpęs siauras pusiasalis. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi. Šiaurinė pakrantė apaugusi medžiais, plyti dirbami laukai, į pietus ir vakarus – daugiabučių namų kvartalas.
Gaidelių valsčius
Gaidelių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Gaideliai.
Santa Lichareva
Santa Lichareva (g. 2005 m. rugsėjo 25 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti FC Gintra klube saugės pozicijoje.
Gaidelių valsčius
Istorija
1939 m. gegužės 1 d. dalis valsčiaus perduota Šilutės valsčiui.
Santa Lichareva
Karjera
Sportuoti pradėjo Mažeikiuose. Iš pradžių Mažeikių sporto mokykloje, o vėliau „Triumfo“ ekipoje. 2018 m. „Triumfas“ žaidė LMFA I lyga Vakarų zonoje. Keturis kartus gynė klubo garbę.
2019 m. ir toliau atstovavo „Triumfo“ ekipai. 2019 m. žaidė LMFA I lyga Šiaurės regione. Sužaidė penkerias rungtynes.
„Ukmergės“ SC
2020 m. atstovavo Ukmergės Sporto Centro ekipai, kuri dalyvavo Merginu Elitinės U-15 Lygos kovose.
„Gintra-ŠSG“
2021 m. persikėlė į Šiaulius ir atstovavo Šiaulių Sporto Gimnazijai. Su „Gintros-ŠSG“ ekipa tapo LMFA I lyga vicečempione, žaisdavo startinėje sudėtyje ir čempionate pasižymėjo 3 įvarčiais.
Elitinėje lygoje atstovaudavo Ukmergės SC ekipai.
„Gintros“ klubas
2022 m. pasirašė sutartį su FC Gintra.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Kviečiama į WU-17 rinktinę.
Smilgeliai (Joniškėlis)
Smilgeliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Joniškėlio.
Švenčionių apskritis
Švenčionių apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos Imperijoje, Lenkijos Respublikoje ir Lietuvos TSR. Centras – Švenčionys. Apskričiai priklausė dabartinės Baltarusijos ir Lietuvos žemės.
Gulbinas (Ignalinos r.)
Gulbinas – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Kazitiškio. Ežero ilgis iš vakarų į pietryčius – 0,21 km, plotis – iki 0,065 km. Altitudė 151,3 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežerą supa miškelis, tik kiek atokiau į šiaurę plyti pievos, įsikūręs nebegyvenamas Leoniškės viensėdis. Ežeras nenutekantis, priklauso Dysnų ežero intako Svetyčios baseinui.
Lingajata
thumb|150px|Lingajatos pasekėjų nešiojama šivalinga. XIX a. dirbinys
Lingajata arba vyrašaiva  – šaivistinės pakraipos hinduizmo tikėjimo srovė. Ją XII a. dabartinės Karnatakos teritorijoje įkūrė Basava. Srovė susikūrė kaip reformistinis judėjimas, nukreiptas į monoteizmą bei prieš skirstymąsi į kastas.
Lingajatos nariai nešioja ant kaklo pasikabinę lingos atvaizdą ir laiko save esant pašvęstais Šivai. Priešingai nei daugelis kitų Pietų Indijos hinduistų, lingajatos sekėjai nepuoselėja sudėtingos šventyklinės liturgijos, taip pat nepripažįsta brahmanų autoriteto. Taip pat nesilaiko daugelio Indijoje paplitusių ritualinės nešvaros draudimų bei lyčių vaidmenų.
Atsisakymas deginti mirusiuosius, egalitarizmas ir polinkis į monoteizmą gali būti nulemtas tiek islamo įtakos, tiek vidinių judėjimų prieš brahmanų dominavimą.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1893–1894 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1893–1894 m.
1893–1894 m. Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Sadao Araki
Biografija
Arakis gimė Komajėje, Tokijuje. Tėvas – Tokugavų giminės Hitocubašio atšakos ekssamurajus vasalas. 1897 m. lapkritį baigė Imperatoriškosios Japonijos armijos akademiją, o jau kitų metų birželį buvo paskirtas antruoju leitenantu.
Po paaukštinimo į leitenantą 1900 m. lapkritį, o 1904 m. birželį – į kapitoną, Arakis buvo kuopos vadas 1-ajame imperatoriškajame pulke Rusijos-Japonijos karo metu.
Po karo Arakis grįžo baigti Armijos štabo koledžą. 1908 m. balandį tarnavo imperatoriškosios Japonijos armijos generaliniame štabe.
Buvo IJA 6-oji divizijos ir Karinių pratybų generalinio inspektoriato viršininkas.
Dalyvavo Rusijos-Japonijos kare, įsiveržime į Sibirą, Antrajame Kinijos-Japonijos kare bei Antrajame pasauliniame kare.
Politinė karjera
1924 m. Arakis įkūrė Kokuhonsha (Bendrija valstybės fundacijai), slaptą bendriją, kurios sudėty buvo keletas galingiausių genrolų, admirolų ir civilių, stipriai rėmusių jo tolimos dešinės filosofiją, apėmusią fašistinį totalitarizmą, militarizmą, ekspancionizmą ir ištikimybę imperatoriui. Arakis taip pat buvo dar radikalesnės Sakurakai (Sakuros bendrijos), siekusios kariniu perversmu įvesti Šiovos reformaciją.
Teismas
Po II Pasaulinio karo Araki buvo Okupavusių amerikiečių valdžios suimtas ir nuvežtas į Tarptautinį Karinį Tolimųjų Rytų Tribunolą, kur jis buvo apkaltintas karo nusikaltimais. Jis buvo nuteistas kalėti iki gyvos galvos, tačiau 1955 m. iš Sugamo kalėjimo dėl sveikatos nusiskundimų paleistas. Mirė po 11 metų, palaidotas Tama kapinėse Fučiū, Tokijuje.
Bulgarijos ir Lietuvos santykiai
Bulgarijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Bulgarijos ir Lietuvos.
Nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugpjūčio 26 d. Diplomatiniai santykiai atkurti 1991 m. rugsėjo 10 d.
Tarpukariu Lietuvos nepriklausomybę de jure buvo pripažinusi 1924 m. lapkričio 3 d. — viena iš vėliausiai pripažinimą išsiuntusių Europos valstybių. . Bulgarijai užėmus nepalankią Lietuvai poziciją Vilniaus krašto klausimu pasiuntinybė įkurta nebuvo.
Abi šalys yra Trijų jūrų iniciatyvos, ES, Europos Tarybos, Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos ir kitų tarptautinių organizacijų narės.
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Bukarešte, Rumunijoje. Sofijoje veikia Lietuvos garbės konsulatas. Bulgarijai atstovauja ambasadorė, reziduojanti Sofijoje (prieš tai buvę ambasadoriai, išskyrus 2007–2011 m. laikotarpį, rezidavo Varšuvoje), ir garbės konsulas Vilniuje. 2007–2011 m. Vilniuje veikė Bulgarijos ambasada.
Veikia Bulgarijos lietuvių bendruomenė (įkurta 2012 m.) 2018 m. Bulgarijoje gyveno apie 100 lietuvių, 2022 m. - 385 Lietuvos piliečiai. Lietuvoje 2021 m. pradžioje gyveno 187 Bulgarijos piliečiai, nuo 1999 m. veikia nedidelė bulgarų bendrija „Madara“. 2011 m. surašymo duomenimis, Lietuvoje gyveno 170 bulgarų, daugiausia Vilniuje ir Klaipėdoje.
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Bulgarija grupė (dabartinis pirmininkas – Andrius Vyšniauskas (TS-LKD).
Santykiai Lietuvai esant Rusijos imperijos sudėtyje
Per 1877–1878 m. vykusį Rusijos–Turkijos karą vien 1877 metais žuvo 36 iš Vilniaus, Kauno ir Gardino gubernijų kilę kariai. Kovose dėl Bulgarijos laisvės mūšyje prie Šipkos perėjos pasižymėjo Vilniaus apylinkėse gimęs ir augęs K. Chruckis.
Nuo 1880 m. iki 1905 m. su dvejų metų pertrauka Varnos ir Lomo miestuose Bulgarijoje gyveno ir gydytojo amatu vertėsi dr. Jonas Basanavičius. Basanavičius 1889 m. parašė ir 1891 m. išleido mokslinį darbą „Bulgarijos sanitarinės etnografijos medžiaga. I. Lomo apygarda (1880–1889)“. Šioje monografijoje daug vietos skirta krašto istorijai, archeologijai, antropologijai, ekonomikai, etnografijai, medicinai, švietimui, tautosakai ir gamtos problemoms. 1891 m. lapkričio 16 d. jam buvo suteikta Bulgarijos pilietybė. 1899 m. buvo išrinktas į Varnos miesto tarybą, rūpinosi šio miesto reikalais. Jo iniciatyva buvo sutvarkytas šio miesto paplūdimys su krantine. 1902 m. išrinktas Bulgarijos mokslų akademijos tikruoju nariu.
1912 m., Pirmojo Balkanų karo metu, Bulgarijos aviacijoje savanoriu tarnavo pilotas Mazurkevičius.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Po Antrojo pasaulinio karo tiek Lietuva, tiek Bulgarija tapo visiškai Maskvai pavaldžiomis vienpartinėmis socialistinėmis respublikomis. Bulgarijos Liaudies Respublika įkurta 1946 m. Skirtingai nei Lietuva, Bulgarija netapo sovietine respublika ir tai apribojo dvišalius ryšius tarp abiejų komunistinių režimų ir visuomenių, lyginant su kitomis sovietinėmis respublikomis.
Prosovietinė Bulgarijos Liaudies Respublikos vyriausybė oficialiai pripažino SSRS deklaruotą nuostatą apie savanorišką Baltijos šalių, įskaitant Lietuvos, prisijungimą prie Sovietų Sąjungos. 1958 metais SSRS su Bulgarija sudarė dvišalius protokolus, kuriais buvo siekiama „visiškai ir galutinai sureguliuoti turtinius bei finansinius klausimus, kurie susiję su Lietuvos, Latvijos ir Estijos Respublikų įstojimu į Sovietų Sąjungą.“
Santykiai po 1990 m.
Šalyse tais pačiais metais įvyko pirmieji demokratiniai rinkimai po daugiau nei pusšimčio metų – 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę Bulgarijoje daugiausia gyveno lietuvių, sukūrusių mišrias šeimas. XXI a. pradžioje padaugėjo įsigijusių gyvenamą būstą ir įsikūrusių Bulgarijos pajūrio ir kalnų regionuose.
Nuo diplomatinių santykių atkūrimo tarp šalių pasirašytos šios dvišalės sutartys: susitarimas dėl keleivių ir krovinių tarptautinių vežiojimų automobiliais (pasirašytas 1995 m., ratifikuotas 2002 m.), susitarimas dėl prekybinio – ekonominio ir mokslinio – techninio bendradarbiavimo (1996 m.), sutartis dėl bevizinio vykimo tvarkos (1996 m.), sutartis dėl bendradarbiavimo švietimo, mokslo, studijų ir kultūros srityse (1996 m.), draugiškų santykių ir bendradarbiavimo pagrindų sutartis (pasirašyta 1996 m., ratifikuota 1997 m.), sutartis dėl Lietuvos Respublikos ginkluotųjų pajėgų, dalyvaujančių daugianacionalinėse ginkluotosiose pajėgose “KFOR”, tranzito per Bulgarijos Respublikos teritoriją sąlygų ir tvarkos (2000 m.), sutartis dėl pajamų bei kapitalo dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių slėpimo prevencijos (2006 m.), susitarimas dėl įslaptintos informacijos abipusės apsaugos (2007 m.), susitarimas dėl bendradarbiavimo turizmo srityje (2009 m.)