cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spartako sukilimas
Spartako sukilimu istoriografijoje vadinamas paskutinysis iš trijų didžiųjų vergų sukilimų prieš Senovės Romą, vykęs 74–71 metais pr. m. e. Kaip ir ankstesnieji, jis baigėsi nesėkme. Jo metu didelę politinę įtaką įgijo karvedžiai, kas pagreitino Romos respublikos virtimą imperija.
Sukilimo eiga
miniatiūra|Pirmieji romėnų ir vergų pajėgų judėjimai nuo Kapujos sukilimo iki 73-72 m. pr. m. e. žiemos.
Pradžia
Sukilimas prasidėjo iš Kapujos gladiatorių mokyklos pabėgus maždaug 70 žmonių grupei, kuri vėliau savo vadais išsirinko Kriksą bei Spartaką. Netrukus sukilėlių skaičius išaugo iki 10 000. Nepaisant to, kad daugelis pasiturinčių romėnų Kampanijoje turėjo turto, į sukilimą rimtai pradėta žiūrėti tik po pretorių Gajaus Klaudijaus Glaberio (3000 vyrų) ir Publijaus Varino (10 000 vyrų) kariuomenių sutriuškinimo.
Išplitimas ir žygis į šiaurę
Sukilimas išplito ir į gretimas Kampanijai sritis. Romėnų pavyzdžiu sutvarkyta kariuomenė, jau išaugusi iki 70 000 žmonių, ėmė žygiuoti į Apuliją ir Lukaniją. 72 metais pr. m. e. prieš sukilėlius buvo mestos konsulų Lentulo ir Gelijaus kariuomenės. Viena jų Šiaurės Apulijoje, prie Gargano kalno sumušė 30 000 atsiskyrusių sukilėlių, vadovaujamų Krikso. Žuvo ir pats vadas. Tačiau vėliau Spartako vadovaujami sukilėliai abi armijas sutriuškino, pasinaudodami tuo, kad šios veikė atskirai.
Po pergalės spartakininkai Adrijos pajūriu atžygiavo į Šiaurės Italiją, kur prie Mutinos sumušė prokonsulo Kasijaus kariuomenę. Spėjama, kad Spartakas siekė juos išvesti iš pusiasalio, tačiau dėl nežinomų priežasčių sukilėliai vėl pasuko į pietus.
Kova su legionais ir sukilimo pabaiga
Sukilėliai pasiekė Mesinos sąsiaurį, kur pagal susitarimą turėjo laukti Kilikijos piratai, žadėję kariuomenę perkelti į Siciliją, tačiau piratai ten nepasirodė. Tuo metu buvo suformuoti 6 nauji legionai, vadovaujami Kraso ir skirti kovai prieš Spartaką. Pačiam Krasui tai buvo galimybė susikrauti politinį kapitalą. Tik pradėjęs vadovauti legionams jis ėmėsi griežtų ar net žiaurių priemonių (decimacija) karių drausmei palaikyti. Grįžtančius nuo Mesinos sąsiaurio sukilėlius Romos karuomenė pasitiko su įtvirtinimų ruožu. Įtvirtinumus pralaužti pavyko, tačiau žuvo du trečdaliai karių.
Spartakas sugebėjo vėl surinkti 70 000 karių. Jis planavo prasiveržęs į Brundizijaus uostą persikelti į Graikiją, tačiau kelią pastojo į Italiją grįžę Pompėjaus ir Marko Lukulo legionai. 71 m. pr. m. e. pavasarį Spartako kariuomenė stojo į mūšį prieš Krasą, kuriame sukilėliai pralaimėjo ir greičiausiai žuvo pats sukilimo vadas. Visi 6000 sukilėlių, paimtų į nelaisvę, buvo nukryžiuoti šalia kelio iš Kapujos į Romą.
Išlikę smulkūs sukilėlių būriai laikėsi dar keletą metų.
Gudeliai (Pajevonys)
Gudeliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kunigiškių, prie kelio.
Nana Mouskouri
Nana Mouskouri (, tikrasis vardas Ioanna Moúschouri ; g. 1934 m. spalio 13 d. Chanija, Kreta) – graikų dainininkė, pardavusi daugiau kaip 300 milijonų įrašų. Jos kūriniai įrašyti graikų, prancūzų, anglų, vokiečių, olandų, italų, portugalų, ispanų, hebrajų, valų, kinų, korsikiečių ir turkų kalbomis.
Biografija
1958 metais susitiko su Graikijos kompozitoriumi Manos Hadjidakis, kuris buvo sužavėtas Nana balsu ir kurį laiką rašė jai dainas. 1959 metais atlikėja dalyvavo Graikijos dainų šventėje, kur jos daina „Kapou Iparchi Agapi Mou“ užėmė pirmąją vietą, o Mouskouri pamažu tapo žinoma.
1961 m. Mouskouri atliko dainą „Weiße Rosen aus Athen“, kuri buvo garso takelis Vokietijos dokumentiniame filme apie Graikiją. Kūrinys Vokietijoje tapo hitu, buvo parduota per milijoną įrašų. Vėliau daina buvo išversta į keletą kitų kalbų ir tapo vienu sėkmingiausių kūrinių jos karjeroje.
1962 metais ji susitiko su Amerikos prodiuseriu Quincy Jones, su kuriuo ji įrašė džiazo stiliaus albumą „The Girl from Greece Sings“. 1963 m. dainininkė persikėlė gyventi Paryžiuje. Tais pačiais metais atlikėja su daina „À force de prier“ atstovavo Liuksemburgui 1963 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Londone. Baladėje pasakojama apie meilę, kurios siekiama meldžiantis. Nors daina Europos dainų konkurse užėmė tik aštuntą vietą, tačiau sulaukė didelės sėkmės ir tai padėjo laimėti prestižinį Grand Prix du Disque konkursą Prancūzijoje.
8 ir 9 dešimtmečiuose Nana Mouskouri išleido daugybę albumų, taip pat gastroliavo Europoje, Azijoje, JAV ir Kanadoje. Daugelis jos dainų užėmė aukštas pozicijas įrašų topuose. 10-ame dešimtmetyje atlikėja daugiausia dėmesio skyrė politikai ir labdaringai veiklai. 1993 metais ji buvo paskirta UNICEF geros valios ambasadore. 1994 m. buvo išrinkta Europos Parlamento nare.
Šiuo metu gyvena Šveicarijoje su antruoju vyru André Chapelle, su kuriuo susituokė 2003 metais.
275 m. pr. m. e.
'''275 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Rugsėjo 18
Rugsėjo 18 yra 261-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 262-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 104 dienos.
Vardadieniai
Jorūnė – Juozapas – Stanislovas – Mingailas – Galmantė – Stefanija – Stefa
Eurika Masytė
Eurika Masytė (g. 1967 m. spalio 25 d. Kaune) – Lietuvos spaudos ir TV žurnalistė, redaktorė, muzikos kūrėja ir atlikėja.
Biografija
Mokėsi Kauno 42-ojoje vidurinėje mokykloje. Dirbo Kauno radijo gamykloje konstruktore-braižytoja, dainavo tautinių šokių kolektyvo „Suktinis“ ansamblyje, Jautrės Urnikaitės-Šinkūnienės ansamblyje. Vilniaus universiteto Kauno humanitariniame fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą (specializacija – literatūra). Baigusi universitetą dirbo žurnaliste ir redaktore keliose TV laidose, dienraščiuose „Lietuvos rytas“, „L.T.“, žurnaluose „Ekstra“, „Moters savaitė“ ir kt. 2011 m. įstojo į Kauno technologijos universiteto Socialinių mokslų fakulteto Edukologijos instituto edukacijos vadybos specialybę. Nuo 2012 m. gyvena Airijoje; dirba vietiniame savaitraštyje „Lietuvis“, dėsto lietuvių kalbos pagrindus Lietuvos emigrantams.
Muzikinė veikla
1988 m. pagal Justino Marcinkevičiaus eiles sukūrė muziką dainai „Laisvė“, kuri tapo neformaliu Atgimimo himnu. Pirmą kartą „Laisvė“ atlikta 1989 m. kartu su grupe „Antikvaras“. E. Masytė koncertavo su grupe „Žaidimų akademija“. 2008 m. gegužės 18 d. su kompozitoriumi ir atlikėju Linu Adomaičiu dalyvavo „Nacionalinės pažangos premijos“ apdovanojimų ceremonijoje. 2010 m. su grupės „Dreams“ lyderiu Ramūnu Difartu dalyvavo LNK „Žvaigždžių duetų“ televizijos konkurse.
Polinė koordinačių sistema
thumb|250px|Taškai polinėje koordinačių sistemoje su poliumi O ir poline ašimi L. Žalia spalva pažymėtas taškas su spinduline koordinate 3 ir kampine koordinate 60 laipsnių, arba (3,60°). Mėlynai, taškas (4,210°). Polinė koordinačių sistema – dvimatė koordinačių sistema, kurioje kiekvienas taškas plokštumoje yra apibrėžiamas atstumu nuo vieno nustatyto taško ir kampu su nustatyta kryptimi.
Nustatytas taškas yra vadinamas poliumi, o spindulys nuo poliaus iki nustatytos krypties yra vadinamas poline ašimi.
Istorija
Nors ir yra šaltinių, kad kampo ir spindulio sąvokos buvo žinomos ir naudojamos nuo antikos laikų, apie polinės koordinačių sistemos sampratą pradėta kalbėti tik XVII a., išradus analizinę geometriją. Pirmieji kampo ir atstumo sąryšio panaudojimai buvo navigacijoje ir dangaus skliauto tyrimuose. Astronomas Hiparchas (190-120 m. pr. m. e.) sukūrė trigonometrinę lentelę, kurioje stygos ilgis buvo nurodytas kaip kampo funkcija. Taip pat yra šaltinių, jog polinės koordinatės naudotos žvaigždžių padėčiai nustatyti. Pirmajame savo traktate apie spirales Archimedas aprašo vadinamąją Archimedo spiralę - funkciją, kurios spindulys, priklauso nuo kampo.
Perėjimas nuo polinių prie Dekarto koordinačių
Dekarto koordinatės x ir y gali būti transformuotos į polines r ir θ su r ≥ 0 ir θ intervale (−π, π]:
Apskritimas
thumb|right|Apskritimas su lygtimi Bendroji lygtis apskritimui su centru taške (r0, \varphi) ir spinduliu a yra
„Rožė“
thumb|right|Polinė „rožė“, kurios lygtis yra |226x226px
„Rožė“ yra garsi matematinė kreivė, kuri atrodo, kaip gėlė su vainiklapiais ir gali būti išreikšta paprasta poline lygtimi,
Archimedo spiralė
thumb|right|Archimedo spiralės lygtis: for 0 < θ < 6π Archimedo spiralė yra garsi spiralė, kurią atrado Archimedas. Jos lygtis
Kompleksiniai skaičiai
thumb|right|265px|Kompleksinis skaičius z, nubrėžtas kompleksinėje plokštumoje. thumb|right|265px|Iliustracija, kaip atvaizduojamas kompleksinis skaičius naudojant [[Eulerio formulė|Eulerio formulę.]] Kiekvienas kompleksinis skaičius gali būti atvaizduojamas kaip taškas kompleksinėje plokštumoje. Jo įprastinės Dekarto koordinatės gali būti pakeistos polinėmis. Kompleksinio skaičiaus z stačiakampė forma: kur i yra menamasis vienetas arba gali būti užrašytas kitaip, polinėje formoje, naudojant tokį sąryšį iš čia kur e yra Eulerio skaičius. (Atkreipti dėmesį, jog visoms eksponentėms daroma prielaido, jog θ yra išreiškiamas radianais.)
1666 m.
1666 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Ion Negoițescu
Ion Negoiţescu (g. 1921 m. rugpjūčio 10 d. Kluže – m. 1993 m. vasario 6 d. Miunchene) buvo rumunų literatūros istorikas, kritikas, poetas ir romanistas. Jis buvo vienas iš Sibio literatūros draugijos narių. Negoiţescu pradėjo savo karjerą kaip paauglys ir tapo žinomas kaip literatūros ideologas. Iki 1990 m. jis buvo vienas iš nedaugelio atvirai homoseksualių inteligentų Rumunijoje.
Tychas Brahė
Tycho Brahe (Tichas Brahė; 1546 m. gruodžio 14 d. – 1601 m. spalio 24 d.) – danų astronomas, astrologas bei alchemikas, sugebėjęs apskaičiuoti tikslias planetų buvimo vietas anksčiau, nei buvo atrastas teleskopas.
Buvo Koperniko pasekėjas. Atrado Mėnulio judėjimo metinę nelygybę, taip pat variaciją, įrodė, kad kometos skrieja toliau nuo Žemės nei Mėnulis. Jo žymiausias padėjėjas – J. Kepleris, po Brahės mirties suformulavęs planetų judėjimo dėsnius.
FK Partizan Minsk
Minsko futbolo klubas „Partizan“ dar žinomas kaip MTZ-Ripo – buvęs Baltarusijos futbolo klubas iš Minsko.
Istorija
Šio klubo ištakų galima ieškoti 1947 m. kai buvo suburta MTZ komanda. Vėliau išformuota.
2002 m. įkurtas MTZ-Ripo klubas. 2010 m. pervadintas ir tapo FK „Partizan“.
Sezonai
Šaltinis:
Asia Barštein
Asia Barštein (1922 m. sausio 25 d. Šargorode, Ukraina – 2013 m. rugsėjo 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, pedagogė.
Biografija
1939–1944 m. studijavo Odesos, Alma-Atos universitetuose. 1973 m. Maskvos srities pedagoginiame institute apgynė disertaciją „20 a. trečiojo dešimtmečio žurnalų satyros raidos kai kurios problemos“, humanitarinių mokslų daktarė.
1944–1945 m. Semipalatinsko pedagoginio instituto, 1946–1949 m. Vinicos pedagoginio instituto dėstytoja. 1949–1995 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1950–1952 m. Rusų kalbos ir literatūros, 1983–1985 m. Rusų literatūros katedros vedėja, docentė.
Nagrinėjo rusų rašytojų S.Jesenino, V.Majakovskio, M.Zosčenkos ir kt. kūrybą.
Prokalbė
Prokalbė – istorinės kalbotyros sąvoka, apibūdinanti dažniausiai hipotetinę, rekonstruojamą, egzistavusią anksčiau kalbą, iš kurios išsirutuliojo viena, keletas, visa grupė giminingų kalbų arba visa kalbų šeima. Šią ir protėvynės sąvokas XIX a. pasiūlė indoeuropeistikos pradininkai, ir taip buvo prieita prie indoeuropiečių ir jų kalbų grupių skilimo modelio sudarymo, atskirų kalbų grupių ir indoeuropiečių prokalbės hipotetinių rekonstrukcijų bei daugybės diskusijų apie indoeuropiečių protėvynės, kurioje kažkada naudota prokalbė, vietą.
Landskrūna
Landskrūna – miestas pietryčių Švedijoje, Nerkės provincijoje. Miestas yra 44 km į šiaurę nuo Malmės. Miestas yra įsikūręs ant Kategato kranto.
Istorija
Miesto statusą gavo 1413 m.
Sukotas
thumb|right|250px|Pietų stalas sukoje Sukotas – viena pagrindinių žydų švenčių. Ji švenčiama rudenį tišrėjaus mėnesio 15 d. ir tęsiasi 7 dienas. Šiuo laikotarpiu žydas turi išeiti iš namų ir gyventi sukoje, laikinai suręstame, palapinę primenančiame namelyje. Lietuvoje sukos dar vadinamos Kūčkomis. Kūčkų šventė vyksta praėjus penkioms dienoms nuo „permaldavimo“ dienos (Jom Kipuro).
Papročiai
Šią savaitę žydai privalo pagyventi varganame, šakomis dengtame namuke, kurį visi šeimos nariai surenčia tik šventėms. Namukai primena, kad žydai turėjo keturiasdešimt metų klajoti po Sinajaus dykumą, glausdamiesi palapinėse ir neturėdami nuolatinės gyvenamosios vietos. Skatinama per šią šventę prie bendro stalo pakviesti varguolių. Kita šios šventės apeiga vyksta sinagogoje nešiojant Toros ritinį. Šios procesijos metu raginama linksmintis, šokti. Skamba dainos, pinamos ir mojuojamos puokštės.
Žalgirio mūšis (paveikslas)
thumb|right|300px|Žalgirio mūšis. Žalgirio mūšis – Jano Mateikos paveikslas buvo nutapytas 1878 m., yra 426 × 987 cm dydžio. Dabar paveikslas yra Varšuvos nacionaliniame muziejuje.
Istorija
Svarbiausias J. Mateikos šaltinis tapant šį paveikslą buvo lenkų kronikininkas Jonas Dlugošas, kuris, nors pats mūšio nematė ir aprašė jį praėjus 50 metų, savo didžiuliame veikale „Annales seu Cronicae incliti Regni Poloniae“ anksčiau vadintame „Historia Polonica" pateikė žinomiausią Žalgirio mūšio aprašymą . J. Dlugošo pasakojimas iki pat šių dienų labiausiai veikia kautynių eigos sampratą, greičiausiai ir dailininkui J. Mateikai jis buvo šaltinis – galbūt tiesiogiai, o galbūt ir per lenkų istorinę literatūrą.
1878 m. vasarį L. Mateika nutapytą paveikslą pardavė už 45 000 auksinių florinų Varšuvos žydui Rosenblumovui. Tų pačių metų rugsėjo 28 d. paveikslas buvo išstatytas parodoje Vienoje, o 1880 m Varšuvoje nacionalinėje meno galerijoje.
1902 m. valstybė iš Rosenblumovo paveldėtojų paveikslą išpirko ir padovanojo Varšuvos muziejui. Per Pirmą pasaulinį karą paveikslas, saugumo sumetimais, buvo išvežtas į Maskvą ir į Lenkiją grįžo tik 1922 m.
1939 m. rugsėjį, artėjant vokiečių armijai prie Varšuvos, buvo nuspręsta išvežti ir paslėpti paveikslą. Drobė buvo išimta iš rėmo, suvyniota bei supakuota specialioje dėžėje ir lydima galerijos direktoriaus S. Mikuličiaus bei dailininkų: S. Eismondo  ir B. Suralo, išvežta Liublino kryptimi. Rugsėjo 9 d. 7 val. Liublino muziejaus direktorius prof. V. Voidžis priėmė atvežtą paveikslą. Tuo metu prasidėjus vokiečių antskrydžiui viena bomba pataikė į muziejų ir žuvo paveikslą lydėję dailininkai.
1944 m. spalio d. paveikslas buvo išimtas iš slėptuvės ir perduotas Lenkijos išlaisvinimo komiteto meno ir kultūros skyriaus viršininkui. Po paveikslo restauracijos jis buvo patalpintas Varšuvos nacionaliniame muziejuje, kur tebekaba iki šių dienų.
Vaizduojami mūšio dalyviai
Tai garsiausias J. Mateikos darbas, Lenkijoje vadinamas nacionalinės kultūros perlu. „Garsusis paveikslas iš karto buvo pripažintas kaip unikaliausia 1410 m. prie Griunvaldo įvykusio „tautų mūšio“ meninė vizija, perteikianti sąjungininkų kariuomenės pergalę prieš Kryžiuočių ordiną ir jo talkininkus. J. Mateikos paveiksle „Žalgirio mūšis“ galima identifikuoti net apie 90 istorinių asmenų, minimų šaltiniuose kaip mūšio dalyviai. Nors paveikslas „Žalgirio mūšis“ nėra mokslinis istorinis Žalgirio mūšio šaltinis, tačiau atskleidžia šių kautynių vertinimą XIX a. antrojoje pusėje, kai įtampa tarp Prūsijos ir lenkų tautos nuolat stiprėjo. Prūsiškumo ir lenkiškumo konfrontacija įvairiopai atsispindėjo mene ir literatūroje, o J. Mateikos paveikslas yra tik vienas, labai žymus šios priešpriešos liudijimas. Kitaip negu visi kiti menininkai, kurie arba kūrė panoraminius mūšio paveikslus, arba vaizdavo atskirus dramatiškus epizodus ir įvykius, J. Mateika nutapė tikrą asmenybių „portretų galeriją“.
Dvi pagrindinės figūros – Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas, mūšio nugalėtojas, ir didysis magistras Ulrichas fon Jungingenas paskutinėmis savo gyvenimo akimirkomis.
Dešiniajame viršutiniame kampe pavaizduotas lenkų karalius Jogaila.
Kiti personažai – Krokuvos žemės vėliavininkas Martynas iš Vrocimovičių ( m. 1441/1442 m.), lenkų „juodasis riteris“ didvyris Zaviša Juodasis ir vėliau išgarsėjęs husitų vadas Janas Žižka iš Trocnovo. Paveiksle matyti Vokiečių ordino riteriai – didysis komtūras Konradas fon Lichtenšteinas, Brandenburgo komtūras Markvardas fon Zalcbachas , kuris tuojau bus paimtas į nelaisvę, abu kunigaikščiai – Olesnicos kunigaikštis Konradas VII Baltasis ( 1390–1452 m.) ir Ščecino kunigaikštis Kazimieras V ( 1380–1435 m. Dailininkas nenorėjo atsisakyti ir vėliau didžiuoju Ordino magistru tapusio Heinricho fon Plaueno, kuris nedalyvavo mūšyje, tačiau su kalaviju rankoje buvo įamžintas dešinėje (iš stebėtojo pozicijų) paveikslo pusėje
Ekspozicija Lietuvoje
1999 m. balandžio 14 d. – rugsėjo 10 d. Lietuvos dailės muziejuje veikė tarptautinė paroda „Žalgirio mūšis“, kurioje buvo eksponuojamas žymusis Jano Mateikos paveikslas „Žalgirio mūšis“. Paroda buvo sulaukusi didelio tiek lankytojų, tiek žiniasklaidos dėmesio. Vien per pirmąjį mėnesį parodoje buvo apsilankę apie 50 000 lankytojų.
Roald Amundsen
1910–1912 m. vadovavo Antarktidos ekspedicijai į Pietų ašigalį, kurį kartu su keturiais bendrakeleiviais pasiekė 1911 m. gruodžio 14 d., tapdamas pirmuoju žmogumi, pabuvojusiu Pietų ašigalyje. Jis taip pat pirmasis žmogus, pasiekęs ir Pietų, ir Šiaurės ašigalius bei vienas pirmųjų, pradėjusių naudoti vandens lėktuvus ir dirižablius arktiniuose tyrinėjimuose.
Jaunystė
thumb|left|150px|Namas Borge kuriame gimė Roald Amundsen thumb|left|150px|Roald Amundsen vaikystėje R. Amundsenas gimė 1872 m. liepos 16 d. pietvakarių Norvegijos miestelyje Borge (tarp Sarpsborgo ir Fredrikstado) laivų valdytojo ir kapitono Jenso Amundseno šeimoje. Roaldas Amundsenas buvo ketvirtas sūnus šeimoje. Amundseno mama nenorėjo, kad Roaldas užsiimtų jūrininkyste, ji siekė, kad sūnus taptų gydytoju. 1890 m. Amundsenas įstojo į Kristianijos universiteto medicinos fakultetą. 1892 m. mirus motinai, Amundsenas metė medicinos studijas ir 1894–1899 m. dirbo jūreiviu bei šturmanu įvairiuose laivuose. 1897–1899 m. dalyvavo Belgijos ekspedicijoje į Antarktidą. 1901 m. tyrinėjo Naujosios Žemės, Špicbergeno ir Šiaurės Sibiro pakarantes.
Šiaurės vakarų kelias
1903 – 1906 m. Amundseno ekspedicija pirmą kartą sėkmingai praplaukė šiaurės vakarų jūrų keliu pro Kanados archipelago sąsiaurius nuo Grenlandijos iki Aliaskos bei nustatė Šiaurės magnetinio poliaus tašką.
Pietų ašigalis
Amundsenas planavo keliauti į Šiaurės ašigalį, tačiau išgirdęs, kad 1909 m. jį jau pasiekė Robertas Piris, nusprendė keliauti į Pietų ašigalį. Tuo pačiu metu Pietų ašigalį bandė pasiekti ir britų keliautojas Robertas Skotas. 1910 m. Amundsenas pasiekė Antarktidą, 1911 m. spalio 20 d. pradėjo savo ekspediciją į Pietų ašigalį ir po 35 dienų gruodžio 14 d. pasiekė Pietų ašigalį aplenkdamas savo varžovą Robertą Skotą vienu mėnesiu. Amundseno pasiekimas oficialiai buvo paskelbtas 1912 m. kovo 7 d. jam atvykus į Hobartą Australijoje.
Kiti žygiai ir žūtis
1918 m. Amundsenas išplaukė iš Norvegijos šiaurės rytų keliu. Amundsenas planavo plaukti Šiaurės ašigalio link, kaip tai buvo padaręs F. Nansenas, bet jam nepasisekė. 1920 m. jis pasiekė tik Beringo sąsiaurį.
1926 m. Amundsenas su bendražygiais praskrido virš Šiaurės ašigalio italų aeronautikos inžinieriaus Umberto Nobilės sukurtu dirižabliu. Jie išskrido iš Špicbergeno 1926 m. gegužės 11 d. ir po dviejų dienų nusileido Aliaskoje.
1928 m. birželio 18 d. Amundsenas išskrido kaip gelbėjimo misijos vadovas ieškoti dingusios Umberto Nobilės ekspedicijos, skridusios į Šiaurės ašigalį. Kai Amundseno lėktuvas buvo Lokių salos rajone Barenco jūroje, radistas pranešė, kad skrenda tirštame rūke, vėliau ryšys nutrūko. Lėktuvas, kuriuo skrido Amundsenas, iki šiol nerastas.
Atminimo įvertinimas
Roaldo Amundseno garbei pavadinti jūra, kalnai rytų Antarktidoje, ledynas Rytų Antarktidoje, amerikiečių mokslinė Amundseno-Skoto stotis Pietų ašigalyje, įlanka Arkties vandenyne ir Mėnulio krateris. Už geografinius atradimus Norvegijoje R. Amundsenui pastatyti paminklai, atidarytas muziejus. Jis taip pat apdovanotas aukščiausiu civiliniu JAV apdovanojimu – JAV Kongreso aukso medaliu bei Prancūzijos Garbės legiono ordinu.
Kreidos-terciaro masinis rūšių išnykimas
thumb|220px|Smūgio momentas (meninis atvaizdavimas) thumb|220px| [[Atodanga Kolorado valstijoje, JAV. Brūkšneliais pažymėta linija eina per K-T ribą.]]
Kreidos-terciaro riba, Kreidos-terciaro masinis rūšių išmirimas, K-T riba vadinamas perėjimas tarp mezozojaus ir kainozojaus geologinių erų bei kreidos ir terciaro periodų, kurio metu, kaip manoma, vyko masinis rūšių išmirimas.
Prieš 65 mln. m. buvęs laikotarpis užtruko apie 1 mln. metų. Klimato pasikeitimai, greičiausiai sukelti meteorito, padidėjęs ugnikalnių aktyvumas sukėlė didelės apimties faunos ir floros pasikeitimus. Geologiškai K-T riba laikoma iridžio anomalija, kuri leidžia spėti apie meteorito kritimo poveikį, taip pat dideli pelenų ir aptirpusių uolienų gabaliukų kiekiai, kurie galėjo susidaryti esant dideliam karščiui.
Tarptautinė stratigrafijos komisija (ICS) pakeitė sąvoką „terciaras“ į paleogeno ir neogeno periodus, dėl to nuo 2004 m. tinkamesnė sąvoka būtų „K-P riba“, tačiau ankstesnė sąvoka, ypač jos trumpinys, yra plačiai paplitusi ir įsitvirtinusi.
Išmirusios rūšys
Manoma, kad Kreidos-terciaro masinio rūšių išnykimo metu išnyko apie 75 proc. visų rūšių, tarp jų:
Meteorito smūgio hipotezė
thumb|220px|Kompiuteriu sukurtas Chicxulub kraterio žemėlapis, rodantis gravitacines anomalijas
Pagrindinė hipotezė, kuri paaiškina masinį rūšių išmirimą šiuo laikotarpiu yra Žemės susidūrimas su maždaug 10 km skersmens meteoritu. Tokio sprogimo metu išsiskyrusi energija būtų lygi energijai sprogus 100 000 didelių vandenilinių bombų. Nors vieno ar kelių meteoritų smūgiai į žemės paviršių šiuo laikotarpiu yra įrodyti, tačiau tvirtai teigti, kad būtent šie įvykiai sukėlė masinį rūšių išnykimą, negalima. Dažniausiai kaip didelio meteorito smūgio vieta lokalizuojama Meksikos įlankoje esančiame Čiksulubo krateryje, netoli Jukatano pusiasalio. Kraterio plotis yra 200–470 km, gylis – 1600 m. Nevienareikšmiškai vertinami uolienų pavyzdžiai, G. Keller (2004) ir M. Harting (2004) gauti iš gręžinių kraterio vietoje rodo, kad Čiksulubo krateris gali būti 300 000 metų senesnis, nei kreidos-paleogeno riba. Dėl to meteorito smūgis negalėjo sukelti masinio rūšių išmirimo, nes globalias pasekmes turintis meteorito poveikis būtų pasireiškęs greičiau nei per 300 000 metų. Be Čiksulubo kraterio spėjama, kad panašiu laikotarpiu nukritusių meteoritų krateriai yra dar keliose vietose – Silverspit krateris Šiaurės jūroje, taip pat netoli Kirovogrado Ukrainoje esantis Boltyšo krateris. Pirmojo jų plotis 2,4-10 km, antrojo – 24 km.
Svarbiu vieno ar keleto meteoritų smūgių hipotezės įrodymu gali būti laikomas neįprastai didelis iridžio kiekis daugelyje uolienų, datuojamų artimu kreidos-paleogeno ribai laikotarpiu. Kadangi Žemės mantijoje iridžio yra žymiai mažiau, nei iš uolienų sudarytuose meteorituose, spėjama, kad į Žemės uolienas iridis galėjo patekti ant jų nusėdus po smūgio sukilusioms dulkėms. Meteorito smūgio hipotezę palaiko ir chromo izotopų anomalija tose pačiose uolienose, kurios turi iridžio anomaliją. Chromo izotopų pasiskirstymas Žemėje yra homogeniškas. Jei iridžio anomaliją dar galima paaiškinti ugnikalnių aktyvumu, tai chromo izotopų anomaliją galima paaiškinti tik nežemiškos kilmės medžiagų patekimu į Žemę. Galimas kandidatas į nežemišką kūną, kuris atsitrenkė į Žemę yra asteroidas, turintis panašią sudėtį kaip anglingieji chondritai. Pastarieji turi panašų chromo izotopų pasiskirstymą kaip ir stebimas K-T riboje. Dėl to kometa, susidedanti iš ledo ir dulkių dalelių, kurių sudėtis panaši į anglingų chondritų, yra galimas nežemiškas kūnas, galėjęs tuo metu atsitrenkti į Žemę.
Klimato pasikeitimas
Kelių kilometrų skersmens meteorito smūgis sukelia milžinišką sprogimą, kuris į atmosferą išmeta didelį kiekį dulkių ir taip gali sukelti globalų poveikį klimatui. Dėl mažesnio Saulės spindulių patekimo ant Žemės paviršiaus gali nukristi temperatūra, prasčiau auga augalai, o tai turi poveikį visai maitinimosi grandinei.
276 m. pr. m. e.
'''276 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Gintališkės seniūnija
Istorija
Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivulėje) renkamas seniūnas (1915–1918 m. – šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Administracinis centras: Gintališkė.
Seniūnai: Ignas Žalimas (1932 m.)
Seniūnijai priklausę kaimai:
Tanana
Tanana  – upė JAV, Aliaskoje; Jukono kairysis intakas. Prasideda Vrangelio kalnuose, susiliejus Nebesnos ir Čisanos upėms. Teka šiaurės vakarų, vakarų kryptimi, lygiagrečiai palei Aliaskos kalnagūbrį. Aukštupyje slenkstėta, o žemupyje sudaro daugybę meandrų ir senvagių. Įteka į Jukoną ties Meinlei Hot Springso gyvenviete.
Didžiausi intakai: Delta, Salča, Čena, Nenana, Kantišna. Upė užšąla spalį, ledus plukdo gegužę. Laivuojama 360 km nuo žiočių ruože. Upės slėnyje įsikūręs Ferbankso miestas.
Sokol
Žodis sokol reiškia:
Charlotte Keyser
Šarlotė Kaizer (1890 m. liepos 2 d. Rusnėje, Vokietijos imperija – 1966 m. rugsėjo 23 d. Oldenburge, Vakarų Vokietija) – rašytoja, dėstytoja, mokytoja.
Sokol
Sokol – miestai ir gyvenvietės
Charlotte Keyser
Biografija
1940 m. Karaliaučiuje buvo išleistas rašytojos romanas Ir vis naujos dienos (Und immer neue Tage). Kūrinyje ryškiais meniniais vaizdais buvo aprašyti Jociškių dvarelyje vykusieji tikri ir rašytojos pramanyti įvykiai, žmonių likimai nuo didžiojo maro metų (1710) Mažojoje Lietuvoje iki XIX a. pradžios. Šiuo kūriniu autorė išgarsėjo visame vokiečių kalbos plote. 1949 m. pakartotinai išleistas romanas tapo bestseleriu tiražui pasiekus 90 tūkstančių. Daugumos kritikų nuomone, – tai svarbiausias Š.Kaizer darbas. Iki autorės mirties – 1966 m. – išėjo 12 šios knygos leidimų bendru 80 000 egzempliorių tiražu (visų jos darbų bendras tiražas – 100 000 egzempliorių). Už šį romaną Karaliaučiaus universitetas 1944 m. paskyrė Getės fondo Herderio premiją. Tais pačiais metais artėjant Raudonajai armijai pasitraukė į vakarus.
Heinrichas A.Kuršaitis Š.Kaizer pavadino produktyviausia tėvynės rašytoja, kurios kūriniai neleido pamiršti gimtųjų vietų. 1966 m. rašytojos mirties metais, ją dar spėta apdovanoti Rytprūsių kultūros premija. Rašytoja mirė 1966 m. rugsėjo 23 d. Oldenburge.
Stirnių piliakalnis
Stirnių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 24147; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1152) Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Stirnių, Lentvario seniūnija, Neries regioninis parkas. Pasiekiamas iš autostrados Moluvėnuose pasukus į dešinę šiaurės kryptimi Stirnių keliu, yra už Stirnių „Aušveitos“ sanatorijos šiaurės vakarų galo, kairėje pietvakariuose, miške, Rykantų girininkijos (Trakų miškų urėdija) 70 kvartalo šiaurės vakarų pakraštyje.
Piliakalnis
thumb|left|200px|Stirnių piliakalnio šlaitas nuo Saidės slėnio. Priešais – R. Kazlausko spėtas aukuro akmuo thumb|left|250px|Vaizdas nuo piliakalnio Piliakalnis įrengtas Neries aukštutinės terasos kyšulio šiaurinėje dalyje, Saidės dešiniajame krante. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, orientuota pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, kiek iškilusiu viduriu, 75x27 m dydžio. Šiaurės vakarų aikštelės gale supiltas 19 m ilgio, 0,5 m aukščio, 4 m pločio pylimas, kurio išorinis 1-2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 0,2 m gylio griovį. Už jo supiltas antras 10 m ilgio, 0,2 m aukščio, 3 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į antrą 2 m pločio, 0,2 m gylio griovį. Šiaurinis šlaitas viršutinėje 2 m aukščio dalyje pastatintas. Jame 2 m žemiau aikštelės yra 3,5 m pločio terasa, galuose virstanti grioviu ir antruoju pylimu. Pietrytinėje aikštelės dalyje supiltas 23 m ilgio, 1,2 m aukščio, 8 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m ilgio, 2 m pločio terasą (užlygintas griovys), už kurio supiltas antras 5 m pločio, 0,2 m aukščio pylimas. Jame matyti iki 1,2 m skersmens akmenų. Už šio pylimo buvęs antras visiškai užlygintas griovys, ir supiltas trečias 16 m ilgio, 0,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas, kurio 1 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į trečią 10 m ilgio, 0,2 m gylio, 2 m pločio griovį, už kurio supiltas ketvirtas 7 m ilgio, 0,3 m aukščio, 3 m pločio pylimas 0,3 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, iki 24 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų. Jis apaugęs smarkiai praretintais medžiais.
Tyrimai
1995 m. gamtininkas Ričardas Kazlauskas, besigydydamas greta esančioje sanatorijoje, pastebėjo įdomų akmenį, kurį jis spėjo buvus aukuro akmeniu. Ieškodamas vietos, kur galėjo gyventi čia aukoję žmonės, jis aptiko piliakalnį. Archeologai, ištyrę akmens aplinką, neaptiko šventvietės žymių. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 52000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Trūkažolė
Trūkažolė (Cichorium) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas iš graikų k. žodžių kio – einu, chorion – dirva; augalas auga padirviais. Gentyje apie 10 rūšių. Lietuvoje auga viena rūšis ir dar viena auginama:
Jonas Petruitis
Jonas Petruitis (1891 m. lapkričio 6 d. Rozalime, Panevėžio apskritis – 1943 m. rugsėjo 28 d. Kaune) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
Mokėsi Radviliškio pradžios mokykloje, Liepojos gimnazijoje, Kauno „Saulės“ mokytojų kursuose, dirbo Seinų miesto vidurinėje mokykloje. 1912 m. mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. baigė karo mokyklą Tiflise, 1915–1918 m. Kaukazo fronte kovojo su turkais, buvo tris kartus sužeistas. 1917 m. 27-ojo Kaukazo šaulių pulko žvalgų komandos viršininkas, štabskapitonas. Vadovavo kavalerijos šimtinei Vladikaukaze. Buvo lietuvių bataliono, kuris tuo metu buvo dislokuotas Batumyje, vadas.
1918 m. grįžo į Lietuvą, lapkričio 20 d. paskirtas Šiaulių apskrities milicijos vadu. Miestą užėmus bolševikams, 1919 m. vasario mėn. suimtas ir pasodintas į Šiaulių kalėjimą, iš jo paleistas paslapčiomis pasitraukė iš Šiaulių ir atvyko į Vilnių. Nuo 1919 m. kovo mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. kovo 7 d. paskirtas Antrojo pėstininkų pulko 6-osios kuopos jaunesniuoju karininku, netrukus 8-osios kuopos vadu. 1919 m. gegužės 10 d. pulkas išvyko į frontą prieš bolševikus. Jam vadovaujant kuopai, išvaduoti Panevėžys, Kupiškis, Obeliai. 1919 m. lapkričio 21-23 d. dalyvavo Radviliškio kautynėse su bermontininkais. Paskirtas bataliono vadu, suteiktas kapitono laipsnis. 1920 m. su batalionu pasiųstas į Druskininkų rajoną prieš Lenkijos kariuomenės dalinius. Žygio metu lenkai batalioną išblaškė, pulko vadas Jonas Laurinaitis pateko į lenkų nelaisvę. Majoras J. Petruitis laikinai paskirtas Antrojo pėstininkų pulko vadu. 1924 m. rugpjūčio mėn. sėkmingai baigė Aukštuosius karininkų kursus, suteiktas pulkininko laipsnis, paskirtas nuolatiniu Antrojo pėstininkų pulko vadu.
Aidenas Malašinskas
Aidenas Malašinskas (g. 1986 m. balandžio 29 d. Utenoje) – Lietuvos rankininkas, nacionalinės rinktinės žaidėjas.
Jonas Petruitis
Biografija
Su savo pulku aktyviai dalyvavo 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversme. Paskirtas vadovauti Antrajai karo apygardai. Tačiau, kai neribota valdžia buvo atiduota Antanui Smetonai, pradėjo rengti kontrperversmą, siekdamas į valdžią sugrąžinti krikščionis demokratus. Sąmokslas buvo susektas, J. Petruitis 1927 m. tyliai išleistas į atsargą ir ištremtas į Daugus, vėliau persikėlė į Alytų. Čia iš Kauno ten persikėlė gyventi visa jo šeima – žmona Justina, sūnus Justinas ir dukra Jonė. Alytuje jiems gimė sūnus Mykolas ir duktė Reda. J. Petruitis dirbo autobusų kompanijos įgaliotiniu. 1938 m. nuo plaučių uždegimo mirė žmona Justina. Išėjęs į atsargą, bendradarbiavo leidiniuose „Karys“, „Kardas“, „Mūsų žinynas“, „Rytas“, „XX amžius“.
Aidenas Malašinskas
Šiuo metu priklauso ukrainiečių klubui HC Motor Zaporizhia, kuris rungtyniauja Ukrainos rankinio superlygoje ir EHF čempionų lygoje.
Jonas Petruitis
Biografija
Sovietams okupavus Lietuvą 1940 m. gruodžio 24 d. areštuotas ir pasodintas į Kauno sunkiųjų darbų kalėjimą. 1941 m. birželio 23 d. kartu su kitais kaliniais išvežtas į Minską, prie Červenės dauguma kalinių buvo sušaudyti. Tačiau jam pasisekė pabėgti ir grįžti į Kauną. Parašė knygą-liudijimą apie Červenėje vykdytas kalinių žudynes. Tačiau metai, praleisti kalėjime ir netikėta karštligė pakirto jo sveikatą, nuolat kankino kepenų skausmai, plaučių uždegimas. Po J. Petruičio mirties vaikai pasirūpino, kad tėvai būtų palaidoti kartu Kaune, centrinėse miesto kapinėse Vytauto prospekte. Tačiau, kai kapines buvo nutarta panaikinti, 1958 m. vaikai Justinos ir Jono Petruičių palaikus iškasė ir perlaidojo Kauno Eigulių kapinėse.
Aidenas Malašinskas
2016 m. ir 2017 m. išrinktas geriausiu Lietuvos metų rankininku.
Jonas Petruitis
Biografija
1995 m. Aleksoto mikrorajone, Kazliškiuose, jo vardu pavadinta gatvė.
Tolimieji Rytai
Tolimieji Rytai – sąvoka, kuria apibūdinama rytinė Azijos žemyno dalis. Tolimiesiems Rytams priskiriamų kraštų skaičius skiriasi – prie jų paprastai priskiriama Rytų Azija (Kinija, Japonija, Korėja ir kt.), Rusijos Tolimieji Rytai, kartais dar ir Filipinai, Mongolija ar visa Pietryčių Azija. Čia susitelkę virš 1,6 mlrd. pasaulio gyventojų (didžiausi miestai – Tokijas, Šanchajus, Pekinas, Seulas).
Rytinė regiono dalis, esanti šalia Ramiojo vandenyno, žema ir lygi (Didžioji Kinijos lyguma ir kt.), būdingos derlingos, tankiai apgyvendintos sritys su vyraujančiu musoniniu klimatu. Einant į vakarus ir šiaurę kraštovaizdis darosi atšiauresnis: vakaruose plyti dykumos (Gobis, Alašanis, Taklamakanas), kyla Himalajų kalnai, Tibeto plokščiakalnis, o šiaurėje pereinama į taigos, tundros sritis, subarktinės srities kalnynus (Kolymos kalnynas, Čerskio kalnagūbris, Čiukčių kalnynas). Rytiniame pakraštyje gausu veikiančių ugnikalnių (Kamčiatkos pusiasalyje, Japonijoje, Filipinuose, Indonezijoje). Didžiausios upės: Jangdzė, Huanghė, Amūras, iš dalies Lena, Mekongas. Gausu naudingųjų iškasenų (ypač akmens anglių, naftos, geležies rūdos).
Sąvoka
Tolimųjų Rytų sąvoka atsirado europiečiams žvelgiant į Aziją (maždaug nuo XIII a.) – arčiausiai esanti dalis pavadinta Artimaisiais Rytais, tolesnė – Viduriniais Rytais, o tolimiausia nuo Europos – Tolimaisiais Rytais.
Po II pasaulinio karo mąžtant europocentrizmui, Tolimųjų Rytų sąvoka palaipsniui imta vartoti vis rečiau. Dabar centrinė šio regiono dalis vadinama Rytų Azija, o visa prie Ramiojo vandenyno esanti Azijos dalis geopolitiškai įtraukiama į Azijos ir Ramiojo vandenyno regioną.
Istorija
Tolimieji Rytai – vienas seniausių žmonijos civilizacinių židinių. 10–6 tūkstantmetyje pr. m. e. įvairiose Tolimųjų Rytų vietose prasidėjo neolito revoliucija. 3–2 tūkstantmetyje pr. m. e. daugelyje regionų pradėjo kurtis įtvirtinti miestai, ėmė ryškėti socialinė diferenciacija. 2 tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje dab. Kinijos teritorijoje, Huanghės upės slėnyje, pradėjo kurtis pirmosios valstybės.
Kinija tapo svarbiausiu kultūriniu–civilizaciniu Tolimųjų Rytų židiniu (žr. sinosfera). Veikiant jos kultūrai klostėsi japonų, korėjiečių, Pietryčių Azijos kultūros. III–XI a. iš Indijos per Kiniją (Pietryčių Azijoje – tiesiogiai) beveik po visą regioną paplito budizmas. Pietryčių Azijoje didėjo Indijos įtaka, o XIII–XIV a. didelę dalį regiono apėmė Mongolijos imperija.
Nuo XVI a. Tolimuosiuose Rytuose pradėjo steigtis Europos valstybių kolonijos: portugalų – Makao, Molukuose, Malakoje, bandė steigtis Japonijoje; ispanų – Filipinuose, olandų – Javoje, vėliau visoje Indonezijoje. Nuo XVII a. šiaurinę Tolimųjų Rytų dalį pradėjo kolonizuoti Rusija, o Pietryčių Azijon skverbėsi prancūzai. XIX a. Didžioji Britanija iš Olandijos atėmė Malaką, užėmė Singapūrą, Birmą, Malakos pusiasalį, Kalimantano salos šiaurinę dalį (Britų imperija). XIX a. 2 pusėje Prancūzija įsitvirtino Vietname, Kambodžoje, Laose (Prancūzijos kolonijinė imperija). 1896 m. Didžioji Britanija ir Prancūzija įtakos sferomis pasidalijo Siamą. Rytų Azijos šalys laikėsi izoliacinės politikos, bet Vakarų šalys ją nutraukė – britai per Opijaus karus įgijo Honkongą, iki XX a. pr. Kinija buvo padalyta į užsienio valstybių įtakos sferas ir tapo pusiau kolonija. Po 1904–1905 m. karo Japonija iš Rusijos gavo pietų Sachaliną, įsitvirtino Korėjoje.
Po I pasaulinio karo Tolimuosiuose Rytuose ėmė viešpatauti Japonija – ji palaipsniui užėmė šiaurinę Kiniją, Pietryčių Aziją, bet pralaimėjusi II pasaulinį karą visų užimtų žemių neteko. Po karo daugelis Tolimųjų Rytų didžiųjų tautų pasiekė nepriklausomybę, tačiau regionas tapo vienu svarbiausių Šaltojo karo židinių (Kinijos revoliucija, Vietnamo karas, Korėjos karas, komunistinių santvarkų iškilimas Mongolijoje, Laose, Kambodžoje). XX a. antrojoje pusėje daugelis Tolimųjų Rytų valstybių padarė didelį ūkinės plėtros šuolį ir metė iššūkį Vakarų ekonomikai.
Arvydas Avulis
Arvydas Avulis (g. 1955 m. sausio 25 d. Marijampolėje) – Lietuvos verslininkas, statybų bendrovės „Hanner“ vadovas, valdybos pirmininkas ir pagrindinis akcininkas.
Biografija
Avulis baigė tuometinį Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įgijo miestų statybos inžinieriaus specialybę. Studijų metu buvo sportinio turizmo draugijos nariu, užsiiminėjo alpinizmu. Dabar mėgsta ekstremalų turizmą ir ekstremalų sportą, buvo Antarktidoje, užsiima jėgos aitvarų sportu, taip pat golfu.
Nuo 1991 m. pradėjo verstis verslu, teko ne kartą keisti verslo pobūdį. 1995 m. pradėjo vystyti nekilnojamąjį turtą.
2021 m. manoma, kad jo turto vertė apie 130 mln. €
„Hanner“
A. Avulis yra vieno didesnių koncernų Lietuvoje AB „Hanner“ vadovas, valdybos pirmininkas ir pagrindinis akcininkas. Taip pat eina pareigas įvairių Lietuvos bendrovių valdybose. „Hanner“ – viena didžiausių Lietuvos nekilnojamojo turto vystymo bendrovių, plėtojanti veiklą Lietuvoje, Italijoje, Ispanijoje, Čekijoje, Lenkijoje ir Ukrainoje. Hanner įgyvendina gyvenamosios ir komercinės paskirties investicinius nekilnojamojo turto projektus.
1667 m.
1667 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Racionalaus pasirinkimo teorija
Racionalaus pasirinkimo teorija (RPT) – neoklasikinė ekonomikos teorija, aiškinanti piliečių, politikų ir valstybės tarnautojų veiksmus iš racionalumo pozicijų, kaip kad aiškinami ir gamintojų bei vartotojų savanaudiški veiksmai. Teorija taikoma viešosios veiklos sektoriuje, jungia mikroekonomikos ir politologijos idėjas.
Istorija
Racionalaus pasirinkimo ištakos siekia XVII a., kuomet Adamas Smitas išleido veikalą „Tautų turtas“ (1776), kuriuo remiasi neoklasikinė ekonomikos teorija. Viena iš veikalo idėjų teigia, kad kiekvienas iš mūsų siekiame savanaudžių tikslų, tačiau tinkamoje aplinkoje šie savanaudiški siekiai gali duoti visuomenei naudingus vaisius. Nors RPT ištakos siekia Adamo Smito laikus, tačiau šią idėją ilgai ignoravo tiriantieji viešąjį sektorių. Tik XX a. antrojoje pusėje ši teorija buvo iškelta.
Formaliais teorijos pradininkais laikomi: Ekonomistai – J.M. Buchananas ir G. Tullockas 1962 m. išleido veikalą „The Calculus of Consent“, kuriame buvo teigiama, kad tiek piliečių, tiek valstybės tarnautojų ne tik ekonominis, bet ir politinis elgesys yra paremtas ne municipaliniais idealais ar „viešuoju interesu“, o siekimu gauti būtent asmeninės naudos.
Samprata
1) Virtuali pasirinkimo variantų aibė: 2) Apribojimai ir reali variantų aibė: 3) Pirmenybės (norai) ir nuomonės:
Kritika
Racionalaus pasirinkimo teorija yra kritikuojama 3 požiūriais:
Šaudymas 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Šaudymo varžybos 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine vyko nuo rugpjūčio 9 iki rugpjūčio 17 d.
Asteroidas
thumb|Asteroidas 243 Ida Asteroidas ( 'žvaigždė' + eidos 'pavidalas') arba mažoji planeta – mažas (iki 1000 km skersmens) Saulės sistemos kūnas, skriejantis elipsine orbita (orbitos plokštumos posvyris ~10 laipsnių) aplink Saulę. Saulės sistemoje atrasta tūkstančiai asteroidų (2005 m. lapkričio mėnesį buvo užregistruota virš 305 000 asteroidų). 12 712 turi pavadinimus, kiti numeruojami.
Ne visi asteroidai skrieja ties asteroidų žiedu. Kai kurie iškrypsta toli nuo jo, kaip, pavyzdžiui, Erotas, Ikaras, Hidalgas, Amūras, Apolonas.
Asteroidų sukimosi apie savo ašį būdingi periodai 4–20 val. Jie būna sferoido, pailgos ar netaisyklingos formos. Jų paviršius kietas, nusėtas smūginiais krateriais. Asteroidai neturi atmosferos. Suminė žinomų asteroidų masė sudaro ~5 % Mėnulio masės. Didesni asteroidai: Paladė, Vesta, Higiėja, Davida. Atrasta apie 30 asteroidų, kurių skersmuo >200 km, ir ~250 asteroidų, kurių skersmuo >100 km. Suminė pastarųjų masė sudaro ~90 % visų atrastų asteroidų masės.
Asteroidų sudėtis labai įvairi ir menkai suprasta. 10 Higėja – sudaryta iš anglies chondrito, manoma, yra didžiausias nediferencijuotas asteroidas. Daugelis, galbūt dauguma, asteroidų tėra gravitacijos silpnai susietos nuolaužų krūvos. Dalis asteroidų turi palydovus ar yra dvinariai. Nuolaužų krūvos, palydovai, dvinariai asteroidai ir asteroidų šeimos, manoma, yra asteroidų susidūrimų pasekmė.
1991 m. kosminė stotis Galileo pirmą kartą perdavė į Žemę asteroido Gaspros nuotraukas. 1993 m. Galileo nufotografavo Idą, asteroidą, turintį palydovą Daktilį. 1997 m. kosminė stotis NEAR (Near Earth Asteroid Rendezvous) perdavė Matildos nuotraukas. Visi 3 asteroidai yra išmarginti smūginiais krateriais.
Atradimų istorija
XVIII a. buvo pradėta intensyviau ieškoti trūkstamos planetos tarp Marso ir Jupiterio planetų, kuri turėjo būti remiantis Ticijaus ir Bodės taisykle. 1801 m. sausio 1 d. atrastas pirmasis asteroidas Cerera (atradėjas Džiuzepė Pjacis Palerme), tačiau nuo 2006 m. Cerera laikoma ne asteroidu, o nykštukine planeta. Iki 1807 buvo atrasti dar trys: 2 Paladė, 3 Junona, 4 Vesta.
Vėliau kurį laiką daugiau asteroidų atrasti nepavyko, bet 1845 m. Karlas Henkė atrado penktą asteroidą Astrėją. Nuo 1850 m. asteroidų atrandama kasmet.
Žemei pavojingi asteroidai
Kai kurių asteroidų orbitos yra labai ištęstos, elipsės formos ir jų orbitos yra artimos Žemės orbitai. Tokie asteroidai yra priskirti pavojingųjų asteroidų klasei:
Vardo suteikimo tvarka
Šiuo metu vardą atrastam asteroidui suteikia TAS Mažųjų kūnų nomenklatūros darbo grupė (, CSBN). Po asteroido atradimo jis iš pradžių gauna laikinąjį žymėjimą. Kai asteroido orbita tampa patikimai nustatyta, jis gauna pastovų numerį, o jo atradėjui yra suteikiama teisė per dešimt metų pasiūlyti pavadinimą. CSBN patvirtinus pavadinimą, jis kartu su pavadinimo aprašymu yra publikuojamas Mažųjų planetų cirkuliare (, MPC) ir nuo to laiko tampa oficialiuoju asteroido pavadinimu.
Lietuviški asteroidų pavadinimai
Lietuviškus pavadinimus turi 10 asteroidų:
Pirmi trys atrasti Krymo observatorijoje, paskutinieji septyni – Molėtų observatorijoje.
Wilfried Scheutz
Wilfried Scheutz (1950 m. birželio 24 d. Bad Goizerne, Aukštutinė Austrija – 2017 m. liepos 16 d. Lilienfeld) – austrų dainininkas ir dainų autorius. Žinomas sceniniu vardu Wilfried.
Biografija
Gimė 1950 m. mažame provincijos miestelyje Bad Goizerne. 1969 m. persikėlė į Gracą, kur jis pradėjo muzikinę karjerą. Debiutinį singlą „Ziwui Ziwui“ išleido 1972 metais. Vėliau jis tapo žinomas kaip Austrijos liaudies dainų atlikėjas. Aštuntojo dešimtmečio pabaigoje buvo grupės „Erste Allgemeine Verunsicherung“ gitaristas.
1988 metais „Eurovizijos“ konkurse su daina „Lisa Mona Lisa“ nesurinkęs nei vieno taško, užėmė paskutinę vietą. Daina buvo įrašyta ne tik vokiečių, bet ir prancūzų bei anglų kalbomis.
Nuo 1996 m. buvo grupės „4Xang“ įkūrėjas ir narys. 2009 m. išleido autobiografiją „BuchstabenBlues“. Vedęs, turi sūnų Sohn Jovan Hanibal (g. 1981 m.).
Gudeliai (Šeimena)
Gudeliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietų rytus nuo Vilkaviškio. Seniūnaitijos centras.
Hades Almighty
Hades Almighty yra black metal grupė iš Bergeno, Norvegijos. Grupė susikūrė 1992-aisiais ir tuo metu pasivadinusi Hades. Dėl to paties pavadinimo JAV grupės skundų 1998-aisiais grupė buvo priversta pasikeisti pavadinimą į Hades Almighty.
Biografija
Savo antrąjį albumą Dawn of the Dying Sun Hades įrašė 1997-aisiais (Grieghallen, per Full Moon). Šio disko išleidimo proga grupė turavo per visą Europą, taip pat koncertavo Meksikoje ir JAV. 1998-aisiais grupė buvo priversta pasikeisti pavadinimą iš Hades į Hades Almighty, kadangi gavo pretenziją dėl tokio paties pavadinimo iš JAV muzikinės grupės. Pakeitę pavadinimą grupės nariai dirbo prie sekančio studijinio albumo, bei koncertavo Wacken Open Air festivalyje.
1998-ųjų Rugsėjo mėn. grupė atvyko į Prolog Studios (Dortmundas, Vokietija) įrašinėti savo naujausio albumo Millenium Nocturne, išleidžiamo per Nuclear Blast per Hammerheart Records. Po įrašo grupė turavo Europoje kartu su Immortal bei Benediction, bei atliko atskirą koncertų seriją Beniliuksliųkartu su [[Mayhem bei Primordial. Jų ketvirtasis studijinis albumas Pulse of Decay buvo išleistas 2001-aisiais per Psycho Bitch Records įrašų studiją. 2003-aisiais Hades Almighty pasirašė vadybinę sutartį su Khaoz Productions, bei įrašo leidimo sutartį su Dark Essence Records 2004-aisiais; tais pačiais metais pastarasis leidėjas iš naujo perleido jų papildomais bonusiniais takeliais praturtintą Pulse of Decay (tarp bonus takelių yra ir grupės Manowar koveris „Each Dawn I Die“) bei DVD sekciją su vaizdo klipu albumo takeliui „Submission Equals Suicide“.
Turaidos mūšis
Turaidos mūšis – mūšis, įvykęs 1298 m. birželio 1 d. prie Gaujos upės ties Turaidos pilimi tarp Rygos miesto ir LDK jungtinių pajėgų, vadovaujamų Didžiojo kunigaikščio Vytenio, su Vokiečių ordinu. Vytenis savo valdymo metais beveik kasmet vedė kariuomenę į mūšius su Vokiečių ordinu. Ordinas šiuo laikotarpiu stengėsi įsitvirtinti Žemaitijoje, taip sujungdamas savo Prūsijos ir Livonijos šakų teritorijas.