cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mia
2005–2008: „Yra kaip yra“
Tais pačiais metais Mia įrašė dainą „Yra, kaip yra“, kuri vėliau „Radiocentro“ apdovanojimuose buvo pripažinta geriausia metų daina, o 2008 m. „Vaikų balso“ apdovanojimuose Mia tapo metų dainininke ir geriausios dainos atlikėja. Netrukus Mia išleido to paties pavadinimo debiutinį albumą. Vėliau ji dalyvavo LNK projekte „Žvaigždžių duetai“ su Valdu Vižiniu, bet duetas iškrito jau ketvirtą savaitę. Netrukus atikėja dalyvavo projekte „Kaimo grožybės“ ir vedė realybės šou „Trečias nereikalingas“. Taip pat įrašė dainas „Kalta“ ir „Apie tave“, kurios irgi sulaukė didelio populiarumo.
2009–2010: pergalė „Žvaigždžių duetuose“ ir naujas albumas
2009 m. atlikėja vėl buvo nominuota „Vaikų balso“ apdovanojimuose kaip metų atlikėja, o gegužės mėnesį laimėjo LNK muzikinį projektą „Žvaigždžių duetai“, kur dainavo su TV laidų vedėju Giedriumi Leškevičiumi. Tų pačių metų vasarą Mia pasirodė TV3 projekte „Žvaigždžių karai“ bei vedė laidą „Muzikos karuselė“ kartu su Edmundu Kučinsku. 2009 m. lapkritį pasirodė antrasis Mios albumas „Stiklo namai“.
2010 m. su Panevėžio choru ji dalyvavo TV3 muzikiniame konkurse „Chorų karai“, kur užėmė 3-ią vietą, o „Vaikų balso“ apdovanojimuose vėl pelnė geriausios atlikėjos titulą. Rudenį Mia kartu su Marijonu Mikutavičiumi vedė laidą „Muzikos čempionų taurė“.
2011–2013: biografinis serialas ir šokių projektas
thumb|left|200px|Mia projekte „Kviečiu šokti“
2011 m. vykusiuose žurnalo „Žmonės“ apdovanojimuose atlikėja buvo nominuota metų viršelio merginos ir metų žvaigždės nominacijose, tačiau negavo nei vieno iš šių apdovanojimų. Sausio mėnesį kartu su Marijonu Mikutavičiumi ir Mantu Jankavičiumi sudainavo dainą „Nebetyli sirgaliai“, kuri nugalėjo naujojo Lietuvos krepšinio himno rinkimuose. Vėliau dalyvavo apdovanojimų „Vaikų balsas 2011“ atrankoje ir pateko tarp trijų nominančių į vaikų metų atlikėjos apdovanojimą, tačiau konkurso finale pralaimėjo Eglei Jurgaitytei ir Linai Joy. Taip pat konkurse į vaikų metų dainos titulą pretendavo Mios daina „Apie tave“, tačiau tarp keturių nominuotų dainų nepateko.
Balandžio 26–liepos 5 d. per TV3 buvo rodytas serialas „Kas nori nužudyti Mią?“ paremtas tikrais pastarojo pusmečio atlikėjos gyvenimo įvykiais. Seriale Mia vaidino pati save. Serialui buvo sukurta daina „Apkabink“, kurią atliko pati atlikėja. Daina tapo serialo garso takeliu. Birželio mėnesį pasirodė angliška Mios, Marijono Mikutavičiaus ir Manto Jankavičiaus dainos „Nebetyli sirgaliai“ versija „Celebrate Basketball“, kuri tapo oficaliu rugpjūčio 31–rugsėjo 18 d. Lietuvoje vykusio 2011 m. Europos krepšinio čempionato himnu. Dainai buvo nufilmuotas ir vaizdo klipas.
Rugsėjį atlikėja pradėjo dalyvauti LNK šokių projekte „Kviečiu šokti“, kur jos partneris buvo profesionalus šokėjas Andrius Uksas (vėliau juo tapo kitas šokėjas – tai Adomas Norkūnas). 7-oje laidoje Mia iš projekto pasitraukė (prieš tai Mia jau buvo iškritusi iš projekto 2-oje laidoje, tačiau vėliau į projektą sugrįžo). Atlikėja taip pat sudalyvavo tos pačios televizijos projekte „Dainuok, jei gali“.
2012 m. M.A.M.A. apdovanojimuose 2011 Mia kartu su Marijonu Mikutavičiumi ir Mantu Jankavičiumi buvo apdovanota metų vaizdo klipo kategorijoje už vaizdo klipą „Nebetyli sirgaliai“. Taip pat specialiai ceremonijai buvo suburta šešių atlikėjų grupė LT United Woman, kurią sudarė Mia, Asmik Grigorian, Irūna Puzaraitė, Natalija Bunkė, Rūta Ščiogolevaitė bei viena grupės „Electric Ladies“ narių.
Nuo metų pradžios iki gegužės pabaigos atlikėja su Giedriumi Leškevičiumi vėl dalyvavo „Žvaigždžių duetų“ 6-ajame sezone „Lemiama kova“. Duetas pateko į finalą, tačiau jame žiūrovų sprendimu užėmė paskutinę – ketvirtą – vietą.
Rudenį Mia dalyvavo BTV projekte „Muzikinė kaukė“ bei pateko į šou finalą, kriame užėmė antrą vietą.
Frydenbergas
Frydenbergas arba Dvorkinas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Дворкино) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. Nuo 1376 m. kaimas žinomas kaip Vokiečių ordino riterio Hanso Traupės valda. 1466 m. jis atiteko fon Merklichenrodės šeimai. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities kaimas, nuo 1874 m. birželio 11 d. Šakenhofo valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sevskojės apylinkės kaimas.
Šv. Kotryna Aleksandrietė
thumb|right|160px| [[Bernardo Daddi, „Šv. Kotryna Aleksandrietė su rėmėju ir laiminančiu Kristumi“, XIV a.]] Šventoji Kotryna Aleksandrietė (kitaip gali būti vadinama Katerina, Jekaterina) – IV a. krikščionių šventoji ir kankinė. Žinių ir filosofijos globėja. Minėjimo diena katalikų bažnyčioje − lapkričio 25-oji, pravoslavų – lapkričio 24
Istorinės žinios
VIII a. Šv. Kotrynos palaikai esą buvo rasti Šv. Kotrynos vienuolyne, kuriame ir saugomi (vienuolyno pavadinimas adaptuotas vėliau, teigiama, esą imperatorius Justinianas I specialiai įkūrė šį vienuolyną Šv. Kotrynos Aleksandrietės garbei). Pirmąkart Šv. Kotrynos legenda paminėta IX a. Bizantijos imperatoriui Bazilijui I sudarytame legendų rinkinyje Menologium Basilianum. Viduramžiais Šv. Kotrynos legenda tapo labai populiaria krikščioniškoje kultūroje. XIV a. datuojami pirmieji Šv. Kotrynos vestuvių legendos minėjimai. Dėl to ji gali būti maišoma su Šv. Kotryna Sieniete, kuri irgi turėjo vestuvių su Kristumi regėjimą. Šv. Kotryna Aleksandrietė buvo laikoma viena iš 14 svarbiausių šventųjų, kurie padeda žmonėms danguje. Naujaisiais laikais, atskleidus istorinių patvirtinimų apie Šv. Kotrynos asmenybę nebuvimą ir legendos nepagrįstumą, šventosios garbinimas ženkliai sumažėjo. Lietuvoje jai skirta Vilniaus Šv. Kotrynos bažnyčia.
Legenda
Šv. Kotryna gyveno Romos imperatoriaus Maksentijaus laikais IV a. pradžioje. Gimė Aleksandrijoje, Egipte. Esą ji buvo kilmingos giminės duktė, kita versija – karaliaus Koneto (kas tai per karalius ir kokias žemes valdė − nežinoma). Kotryna buvo išsilavinusi ir anksti tapo krikščione. Skaitė graikų literatūrą ir filosofiją, mokėsi kalbų. Būdama 18 m. amžiaus, ji, pasibaisėjusi imperatoriaus Maksentijaus organizuotais krikščionių persekiojimais (anksčiausia, Menologium Basilianum versija − žiauriais pagonių papročiais), nuvyko pas jį ir pasmerkė už žiaurumus, bei paragino atsisakyti pagonių dievų. Negalėdamas jos perginčyti, Maksentijus esą pakvietė 50 žymiausių Romos „mokslo daktarų“, kad jie diskusijoje įrodytų Kotrynos klaidingumą. Tačiau Kotryna nuginčijo šiuos daktarus, kurių daugelis (kita versija, visi 50) iškart atsivertė į krikščionybę ir buvo imperatoriaus paliepimu sudeginti gyvi ant laužo.
Imperatorius uždarė Kotryną kalėjime ir pasmerkė kankinimams. Maksentijui išvykus iš miesto Kotryną aplankė imperatoriaus žmona, bandydama ją perkalbėti, tačiau buvo įtikinta Kotrynos tikėjimo ir pati atsivertė į krikščionybę. Taip pat atsivertė imperatorienę atlydėjęs generolas Profirijus bei dar 200 kareivių. Grįžęs imperatorius liepė nužudyti Kotryną ratu (kita versija, kelių spygliuotų ratų mechanizmu). Egzekucijos metu ratas, prisilietus Kotrynos rankai, subyrėjo (kita versija, ratą sudaužė iš dangaus pasiųsti angelai). Tuomet imperatorius Maksentijus liepė Kotryną nukirsdinti. Angelai paėmė nukirsdintos Kotrynos kūną ir nunešė į Sinajaus kalną, kur jį vėliau rado vienuoliai (kita versija, kūnas buvo nuleistas iš dangaus į Šv. Kotrynos vienuolyną).
Legenda apie Šv. Kotrynos vestuves
Pirmąkart legenda apie mistines Šv. Kotrynos vestuves (arba sužadėtuves) aprašyta XIV a. šaltiniuose ir yra pirmoji tokio pobūdžio legenda. Egzistuoja keliolika skirtingų pasakojimų apie tai. Esą Šv. Kotryna buvo nuostabaus grožio ir daugelis jaunikių jai piršosi, tačiau Kotryna paskelbė, kad tekės tik už paties tyriausio ir geriausio vyro.
Viena versija byloja, kad Šv. Kotryna miegojo su motina Sabinela ir sapne joms abiem pasirodė Mergelė Marija, apsuptyje angelų ir šventųjų. Ji vieną po kito pasiūlė Šv. Kotrynai jaunikius, karalius ir princus, tačiau Kotryna nerado sau tinkamo. Tuomet iš dangaus nusileido kūdikis Jėzus Kristus, pristatytas visų karalių valdovu, ir paklausė Kotrynos ar ji tekėtų už jo. Kotryna buvo įtikinta Jėzaus tyrumo ir sutiko. Pabudusios Kotryna ir jos motina rado žiedą ant Kotrynos piršto ir sutarė, kad sapnas buvo tikra vizija, bei nusprendė paklausti vieno atsiskyrėlio patarimo. Atsiskyrėlį apšvietė dangiškasis regėjimas ir jis, pasikvietęs Kotryną bei jos motiną, paaiškino, kad vizijoje regėtas dangiškasis valdovas yra Jėzus Kristus. Kotryna su motina nusprendė kuo greičiau apsikrikštyti.
Kita versija liudija, kad, kai Šv. Kotryna karštai meldėsi šventovėje, jai vizijoje pasirodė Jėzus Kristus, kuris ją pagyrė už tikėjimą ir pažadėjo už tai atlyginti. Pažado tikrumui sutvirtinti Kristus užmovė Šv. Kotrynai ant piršto tikrą žiedą. Vestuvių su Kristumi legenda aiškinamas Šv. Kotrynos pasišventimas krikščionybei ir pasižadėjimas išsaugoti tyrumą.
Ikonografija
Šv. Kotryna Aleksandrietė paprastai vaizduojama su savo kankinimo įrankiu – dygliuotu ratu, dažnai su sulūžusiu (nuo Šv. Kotrynos tikėjimo tvirtumo). Kiti Šv. Kotrynos skiriamieji ženklai – palmės šakelė ir karūna (liudija karališkąją kilmę). Rečiau vaizduojama su knyga (jos išsilavinimo liudijimas).
Folke Rogard
Folkė Rogardas  (1899 m. liepos 6 d. Stokholme – 1973 m. birželio 11 d. ten pat) buvo švedų šachmatininkas, pasaulio šachmatų federacijos (FIDE) viceprezidentas (1947–1949 m.) ir prezidentas (1949–1970 m.), teisininkas, šachmatų organizatorius. Be to, jis buvo Švedijos šachmatų federacijos pirmininkas (1947–1964 m.), Šiaurės šalių šachmatų federacijos prezidentas (1947–1949 m.) ir (1957–1959 m.) ir tarptautinis šachmatų arbitras (nuo 1951 m.).
Šachmatai
Apie jo, kaip šachmatininko, žaidimo pajėgumą sunku spręsti, nes beveik nėra išlikusių jo žaistų partijų.
FIDE Prezidentas
F. Rogardas nemažai padarė stiprindamas FIDE autoritetą tarptautiniame sporte, tobulindamas pasaulio čempionato vykdymo tvarką ir šachmatų varžybų taisykles. Buvo įvestas didmeistrio titulas ir pradėtas šio titulo suteikimas pagal šachmatų varžybose pasiektus rezultatus. XX a. 7-ojo dešimtmečio pradžioje pasaulio čempionate buvo atsisakyta mačų revanšų. Šachmatų visuomenėje F. Rogardas buvo gerbiamas dėl savo neutralumo, siekimo populiarinti šachmatų žaidimą ir noro duoti kiek galima daugiau naudos šachmatų sportui.
Privatus gyvenimas
Buvo keturis kartus vedęs. Pirmoji santuoka (1921–1934 m.) su Greta Santeson (1898–1999). Iš šios santuokos 1923 m. gimė duktė Monika. Antrosios vedybos su rūbų dizainere Gueye Rolf (1902–1973) tęsėsi iki 1944 m. Trečioji santuoka (1944–1949 m.) su aktore Viveka Lindfors (1920–1995). Iš šios santuokos 1944 m. gimė duktė Lena. Paskutinės vedybos – 1965 m. su Ela Johansson (1920–2006) F. Rogardas pagal profesiją buvo teisininkas.
Šiltnamis
thumb|260px|Šiltnamiai
Šiltnamis – lauke statomas statinys, kuriame auginami vaisiai, gėlės ar daržovės, neaugančios įprastomis tai klimato juostai būdingomis sąlygomis.
Šiltnamių būna įvairiausių dydžių: nuo pačių paprasčiausių, stovinčių kaimo sodybos kieme, iki itin didelių, užimančių milžiniškus plotus – tokie šiltnamiai įprastai statomi specialiai žemės ūkio įmonių, užsiimančių išaugintos produkcijos prekyba ir/ar jos perdirbimu. Tokie šiltnamiai aprūpinami pačia naujausia technika, reguliuojančia mikroklimatą šiltnamyje.
Šiltnamiai gali būti pastatyti iš metalo ar medžio konstrukcijų ir aptraukti specialia danga arba stiklu.
Vytautas Putna
Biografija
Gimė 1893 m. Mackonių kaime dab. Molėtų raj., valstiečio šeimoje. Rygoje baigė komercijos ir amatų mokyklą. 1913 m. buvo suimtas už revoliucinę propagandą.
1915 m. paimtas į Rusijos imperijos kariuomenę. Kovojo Pirmajame pasauliniame kare. 1917 m. baigė praporščikų mokyklą. Vėliau vadovavo batalionui, varė revoliucinę propagandą tarp 12-osios armijos kareivių.
1917 m. įstojo į RSDDP (bolševikų) partiją. 1918 m. įstojo į Raudonąją armiją. Nuo 1918 m. Vitebsko karinis komisaras.
1918 m. rugsėjo mėn. – 1919 m. gegužės mėn. 1-osios Smolensko (vėliau pervadintos į 26-ąją šaulių) divizijos komisaras, nuo 1919 m. gegužės mėn. – 228-ojo Karelijos pulko vadas, nuo 1919 m. liepos mėn. – šios divizijos 2-osios brigados vadas. Nuo 1919 m. gruodžio mėn. – divizijos viršininkas. Dalyvavo malšinant Kronštato sukilimą 1921 m. ir valstiečių sukilimus Volgos žemupyje.
Už veiklą Rusijos pilietiniame kare apdovanotas trimis Raudonosios Vėliavos ordinais – vienas 1920 m. (už nuopelnus kariaujant Rytų fronte), du – 1921 m. (vienas už nuopelnus Vakarų fronte, antras – už Kronštato sukilimo malšinimą).
1923 m. palaikė trockistų opoziciją.
1923 m. baigė Aukščiausiųjų vadų kursus Karo akademijoje. Nuo 1923 m. 2-osios Maskvos pėstininkų mokyklos viršininkas, po to dirbo Raudonosios armijos štabe, centrinėse valdybose, vadovavo korpusui.
1927–1931 m. dirbo kariniu atašė Japonijoje, Suomijoje, Vokietijoje.
1934–1936 m. karinis atašė Didžiojoje Britanijoje.
1936 m. atšauktas į TSRS ir 1936 m. rugpjūčio 20 d. suimtas. Tardant kankintas. Prisipažino dalyvavęs antitarybiniame trockistiniame, kariniame – fašistiniame sąmoksle. 1937 m. birželio 11 d. TSRS Aukščiausiojo Teismo Ypatingosios komisijos (Специальное присутствие Верховного суда СССР) nutarimu kartu su Michailu Tuchačevskiu, J. Jakiru, Jeronimu Uborevičiumi nuteistas myriop ir naktį į birželio 12 d. sušaudytas. Reabilituotas kaip nekaltas 1957 m.
Ukrainos geografija
Ukrainos kraštovaizdyje vyrauja derlingos lygumos ir stepės bei plokštikalnės, kertamos Dniepro, Doneco, Dniestro ir Pietinio Bugo, kurie įteka į Juodąją jūrą bei nedidelę Azovo jūrą. Pietvakariuose sieną su Rumunija sudaro Dunojaus delta. Vieninteliai šalies kalnai yra Karpatai, kurių aukščiausia viršūnė yra Hoverla (2 061 m) ir Krymo pusiasalyje, esantys kalnai palei Juodosios jūros pakrantę.
Reljefas
Juodosios jūros šiaurės vakarinis krantas nelabai vingiuotas, žemas. Didžiausios įlankos: Tendro, Džarylgašo, Karkinito, Kalamito. Krymo pusiasalio krantas aukštas, kalnuotas. Azovo jūros krantas žemas, daug smėlio nerijų (Obitočnajos, Berdiansko), vakaruose Arabato nerija skirią Azovo jūrą nuo Sivašo įlankos.
Didumą Ukrainos paviršiaus užima Rytų Europos lygumos pietvakarinis pakraštys: šiaurėje yra Polesės, Dniepro kairiajame krante – Padnieprės, pietuose – Juodosios jūros žemumos, Dniepro dešinajame krante – Volynės, Podolės, Padnieprės aukštumos, rytuose – Doneco kalvagūbris, į pietvakarius nuo jo – Pazovės aukštuma. Vakaruose yra Ukrainos Karpatai (rytinė kalnų dalis) į pietvakarius nuo jų – Užkarpatės žemuma (Dunojaus vidurupio žemumos dalis). Krymo pusiasalio pietuose yra Krymo kalnai.
Klimatas
Ukrainai būdingas žemyninis vidutinių platumų klimatas, o Krymo pietinėje dalyje yra subtropinis klimatas. Sausio vidutinė temperatūra šiaurės rytuose nuo -7 iki -8 °C. Krymo pietiniame krante 2-7 °C, liepos šiaurės vakaruose 17-19 °C, pietryčiuose 22-23 °C, Krymo pusiasalio pietiniame krante 24-25.
Krituliai pasiskirsto labai netolygiai: žymiai daugiau jų iškrenta šalies vakaruose ir šiaurėje, nei rytuose ir pietuose: kritulių pietuose kai kur tik 300 mm, šiaurės vakaruose iki 700 mm, Krymo kalnuose iki 1200 mm, Karpatuose iki 1600 mm. Toliau nuo Juodosios jūros žiemos yra ilgos ir šaltos; vasarą didžiojoje šalies dalyje yra šilta, o pietuose karšta. Daugiausia jų iškrenta pavasarį ir vasarą. Sniego danga šiaurėje laikosi 100–115 d. pietuose 20-40, Krymo pietiniame krante keletą dienų. Vegetacijos laikotarpis 150–200 d.
Gamtos ištekliai
Geležies rūda, akmens anglis, manganas, gamtinės dujos, nafta, akmens druska, siera, grafitas, magnis, kaolinas, nikelis, gyvsidabris, mediena, dirbama žemė.
Vandens telkiniai
thumb|250px|[[Dniepras Kijeve]] Ukrainoje yra apie 22 500, ilgesnių, kaip 4 km, iš jų apie 4000 ilgesnių kaip 10 km, 115 ilgesnių kaip 100 km. Dauguma upių priklauso Juodosios ir Azovo jūros baseinams, 4 % Ukrainos ploto – Baltijos jūrai. Upių tinklas tankiausias Karpatuose, Podolės aukštumoje, Doneco kalvagūbryje, rečiausias – pietuose. Ilgiausia upė – Dniepras su intakais Pripete, Desna, Tetervu, Rose, Sula, Psiolu, Vorskla. Ukrainos rytuose teka Donecas, pietvakariuose – Dniestras, Pietų Bugas, Prutas, Rumunijos pasienyje – Dunojaus dalis nuo Pruto žiočių.
Iš viso yra apie 3000 ežerų (be tvenkinių) – jų bendras plotas apie 2000 km². 13 ežerų didesni kaip 50 km². Dauguma ežerų yra upių salpose, Juodosios ir Azovo jūrų pakrantėse. Polesėje yra karstinės kilmės ežerų: Svitjazis, Pulemecas. Karpatų didžiausias ežeras – Synevyras. Taip pat yra apie 20 000 tvenkinių, didžiausi – Dniepro slėnyje.
Dirvožemiai
Dirvožemiai užima virš 50 % Ukrainos ploto (daugiausia stepių ir miškastepių zonoje). Ukrainos šiaurėje vyrauja velėniniai jauriniai ir pelkiniai dirvožemiai. Taip pat yra miškų pilkųjų, kaštoninių dirvožemių. Karpatuose – velėniniai jauriniai, miškų pilkieji, kalnų pievų, Krymo kalnuose – rudieji dirvožemiai ir pilkžemiai.
Gyvūnija
Polesės miškuose gyvena briedžiai, kiškiai, šernai, vilkai, lapės, bebrai, kiaunės, voverės, šermuonėliai, miškastepių zonoje – kiškiai, ūdros, kurmiai, šeškai, starai, daug paukščių, stepių zonoje gausu starų, žiurkėnų, ežių, švilpikų, kalnuose – elnių, vilpišių, rudųjų lokių, lūšių.
Samarijos tarpeklis
thumb|right|Samarijos tarpeklis Samarijos tarpeklis – tarpeklis Graikijoje, vakarinėje Kretos dalyje.
Samarijos tarpeklis, tai platėdamas, tai siaurėdamas, kartais įsispraudęs tarp stačių sienų, tęsiasi 18 km per Lefká Óri − Baltuosius kalnus.
Tarpeklį išskobė Tarajo upė, tekanti sprūdžiu tarp Pachno masyvo rytuose ir Gingilo bei Volakijo kalnų vakaruose. Žiemą upė teka per tarpeklį veržliu srautu, o vasarą tampa vos čiurlenančiu upeliu.
Tarpeklis prasideda beveik 1200 m virš jūros lygio. Už 8 km tarpeklyje yra apleistas Samarijos kaimas, paliktas 1962 m., kai tarpeklis tapo nacionalinio parko dalimi. Manoma, kad tarpeklio pavadinimas kilęs iš bizantiškos kaimo bažnyčios Osia Maria (gr. Šv. Marija), papuoštos senovinėmis freskomis, pavadinimo. Už Samarijos kaimo tarpeklis pradeda siaurėti. Siauriausia tarpeklio vieta yra ties Geležiniais Vartais, kurie yra mažiausiai 500 m aukščio. Tarp Geležinių Vartų ir jūros tarpeklis išplatėja.
Pilkalnio apskritis
thumb|260px|Pilkalnio apskritis prieš Antrąjį pasaulinį karą Pilkalnio apskritis (, nuo 1938 m. Šlosbergo apskritis, Landkreis Schloßberg) – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Pilkalnis.
Geografija
Apėmė Mažosios Lietuvos rytinę dalį iki Didžiosios Lietuvos sienos. Nuo Didžiosios Lietuvos apskritį skyrė Šešupė ir Širvinta, pietuose ribojosi su Stalupėnų, pietvakariuose su Gumbinės ir Įsruties, vakaruose ir šiaurėje – su Ragainės (nuo 1922 m. – Tilžės-Ragainės) apskritimis. Šešupės vingyje, prie Šilininkų kaimo, buvo labiausiai į rytus nutolusi Vokietijos vietovė.
Pilkalnio apskrities teritorija buvo Šešupės žemumoje, aukščiausias reljefo taškas buvo Pilkalnio mieste (89,3 m virš jūros lygio), žemiausias – prie Šešupės, ties Ragainės apskrities riba (~14 m virš jūros lygio). Miškai užėmė 14,7 % (154 km²) apskrities ploto, pelkės – 7 %. Didžiausi miškų masyvai dunksojo šiaurinėje apskrities dalyje (Šorelių, Vieškalnių, Užbalių, Trapėnų girios), pietvakariniame pakraštyje apskrities teritorijoje buvo Čiulkinių girios nedidelė dalis. Didžiausios pelkės – Kakšių bala (dalis), Šorelių Plynė, Didžioji Plynė.
Per apskritį tekėjo Šešupė ir jos baseino upės Širvinta, Rausvė, Ežerupė, Alksnupė, Balupė; Įsruties aukštupys ir Įsruties baseino upės Būdupė, Ragupė, Meškupė, Akmenis, Eimenys, Draugupė, Žąsupė ir kiti upeliai. Ežerupės baseine telkšojo vienintelis apskrityje Viliūnų ežeras.
Istorija
Seniausi archeologiniai radiniai apskrityje siekia 11 000-10 000 m. iki m.e. Tai 1936 m. Opšrūtų kaime kasant durpes rasti vėlyvojo paleolito kaulo dirbiniai. Vienas 22 cm ilgio ietigalis buvo padarytas iš skelto stumbro blauzdikaulio. Kitoje vietoje rastas durklas priskirtinas Kundos kultūrai.
XIII a. šioje teritorijoje gyveno prūsai nadruviai. Vokiečių ordinas šiose vietovėse įsitvirtino tik XIV a. viduryje, kai buvo numalšintas Didysis prūsų sukilimas. Tačiau iki 1709–1711 m. maro ir po jo sekusio bado krašte daugumą gyventojų sudarė lietuvininkai laukininkai. Po to prasidėjusi Didžioji Prūsijos kolonizacija pakeitė gyventojų tautinę sudėtį.
1818 m. apskrityje buvo 7 parapijos. Landratas įsikūrė Pilkalnyje. 1876 m. rugpjūčio 10 d. Kamantai buvo prijungti prie Ragainės apskrities. 1938 m. rugsėjo 7 d. naciai pervadino daugelį Mažosios Lietuvos vietovių. Išvertus į vokiečių kalbą Pilkalnio pavadinimą ir apskritis pervadinta Šlosbergo vardu. 1939 m. apskritį sudarė 2 miestai ir 28 valsčiai. 1945 m. sausio 1 d. apskrityje buvo Pilkalnio ir Širvintos miestai, 237 savivaldybės ir 6 valstybiniai dvarai.
1944 m. rudenį apskritį okupavo TSRS. Po Antrojo pasaulinio karo sudaryta Potsdamo sutartis 50 metų kraštą perdavė valdyti Tarybų Sąjungai. Buvo sudaryta Kaliningrado sritis, joje – Krasnoznamensko rajonas, apėmęs beveik visą Pilkalnio apskritį.
1894 m. per apskritį nutiestas geležinkelis Tilžė–Stalupėnai bei valstybinis plentas. XX a. pradžioje iš Pilkalnio į Lazdynus su atšakomis į Širvintą ir Stabartynę (Doristalį) įrengtas siaurojo geležinkelio tinklas - Pilkalnio siaurukas (vok. Pillkaller Kleinbahn).
Gyventojai
Gyventojų surašymo duomenimis, įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:
Gyventojai pagal tikėjimą
Lietuviai
Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1890 m. Pilkalnio apskrityje iš 46 664 gyventojų lietuviais užsirašė 6090, apie 13,1 % žmonių.
Parana
thumb|right|225px|Paranos estuarija iš kosmoso Parana (isp. ir port. Paraná) – Pietų Amerikos upė, tekanti Brazilijos, Paragvajaus ir Argentinos teritorijomis. Ilgis 2570 km (su Paranaiba 3998 km). Tai antroji pagal ilgį žemyno upė (po Amazonės). Prasideda susiliejus Rio Grandės ir Paranaibos upėms Brazilijoje, maždaug 20° pietų platumos ir 51° rytų ilgumos ir teka į pietryčius apie 620 km iki Itaipu užtvankos, tada suka į pietus ir 190 km teka Brazilijos ir Paragvajaus pasieniu iki santakos su Igvasu, o nuo Brazilijos, Paragvajaus ir Argentinos pasienio sandūros skiria Argentiną ir Paragvajų. Tarp Apipės ir Paragvajaus intakų upės teka į vakarus, o toliau teka į pietus iki žiočių, kur susiliedama su Urugvajaus upe suformuoja La Platos estuariją ir įteka į Atlanto vandenyną.
Didelis Paranos baseinas apima Paragvajų, dalį pietinės Brazilijos, šiaurės Argentinos, šiek tiek Bolivijos ir didžiąją Urugvajaus dalį. Paranos debitas žiotyse prilygsta Misisipės deltos debitui.
Didžioji Paranos vagos dalis yra laivuojama, todėl ji yra svarbi regioninė transporto arterija. Ant Paranos pastatytos dvi didelės hidroelektrinės: Itaipu (galingumas 14 MW, didžiausia pasaulyje) ir Jasireta.
Didžiausi pakrantės miestai: Posadas]as], [[Korientesas (Corrientes), Eskina (Esquina), Martinas (Martín), Rosarijas (Rosario), San Pedras, Saratė (Zárate), Kampana (Campana), Buenos Airės, Kolonija (Colonia), Montevidėjas.
Kristinas Astikas
Kristinas Astikas (1363 m. Trakuose – 1442 ar 1443 m. Kernavėje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino giminės, Didikų Astikų giminės pradininkas. Spėjama, kad jis buvo Traidenio sūnaus Sirpučio sūnus.
Sūnūs Radvila Astikaitis ir Stanislovas (Stankus) Astikaitis pradėjo dvi garsias Lietuvos bajorų ir didikų dinastijas. Radvilos palikuonys pasivadino Radvilomis, o Stankaus – Astikais. Be Radvilos ir Stanislovo yra žinomi dar du sūnūs: Mikalojus Astikas (arba Micko) ir Baltramiejus Astikas (arba Bardko).
Valdė Užpalių ir Pienionių (netoli Kavarsko) seniūnijas, Kernavę, Musninkus, Šešuolius, Širvintas, Upninkus ir kt. dvarus tarp Šventosios upės ir Vilniaus.
Veikla
1419–1442 m. Vilniaus kaštelionas. Gynė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės savarankiškumą nuo Lenkijos. 1398 m. kaip Užpalių vietininkas kartu su kitais bajorais pasirašė Salyno sutartį, tvirtino 1401 m. Vilniaus-Radomo sutartis, 1404 m. Racionžo sutartis, 1431 m. Skirsnemunės sutartis, 1432 m. Gardino sutartis, 1413 m. Horodlės susitarimą, 1411 m. Torunės sutartis, 1422 m. Melno taikos sutartis.
Rėmė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Švitrigailos bendradarbiavimo su Vokiečių ordinu politiką, jo deleguotas prie Nemuno 1431 m. tarėsi su Vokiečių ordino didžiuoju magistru Pauliu Rusdorfu. Dalyvavo 1431 m. Švitrigailos ir Jogailos derybose Lucke. Nuo 1432 m. rėmė Lietuvos didijį kunigaikštį Žygimantą Kęstutaitį, 1432 m. Gardine ir 1434 m. Trakuose pasirašė jam du ištikimybės aktus. Nuo 1440 rėmė Lietuvos didįjį kunigaikštį Kazimierą ir jo kova su Mykolu Kęstutaičiu.
Kvantinis susiejimas
Kvantinis susiejimas (angl. entanglement), taip pat žinomas, kaip kvantinė pintis ir kvantinis neatskirtinumas, – tai fundamentali kvantinės mechanikos ypatybė nusakanti kvantinių dalelių (kvantų, elektronų, fotonų, neutrinų) pozicijos, inercijos momento, sūkio arba poliarizacijos koreliaciją. Pavyzdžiui, kai viena dalelė būna 0 būsenos, tai kita su ja susieta – 1, o kai pirmoji – 1, antroji – 0. Jei viena dalelė būna superpozicijoje, kur tikimybė stebėti jos būseną yra 64%, o  – 36%, tai kita sąveikaujanti dalelė bus būsenoje, kur tikimybė stebėti  bus 64%, о  – 36%. Kitaip tariant, dviejų kvantiškai susietų dalelių sistemos būsenų suma yra lygi vienetui. Eksperimentiškai buvo pademonstruota, kad kvantinis susiejimas gali apibrėžti net molekulių ir mažųjų deimantų savybes.
Paradoksas
Populiarusis kvantinio susiejimo paradoksas yra, kad atlikus vienos iš susietų dalelių stebėjimą, tai apibrėžia ir antrosios būseną. Nors informacija negali keliauti didesniu, nei šviesos greičiu, atlikus kvantiškai susietos dalelės stebėjimą, yra galima iš karto sužinoti informaciją apie jos antagonistės būseną, nepriklausomai nuo atstumo tarp jų. Vis dėlto, šiuo metu priimtinos kvantinės informacijos teoremos bei reliatyvumo teorijos taisyklės neleidžia kvantinio susiejimo būdu perduoti jokios informacijos.
Pavyzdys
Kad tarp kubitų būtų sukurtas kvantinis sąryšis, reikia dviejų įvedinių. Iš pradžių, pirmajam kubitui atliekama Hadamardo vartų operacija, tada jis, jei, pavyzdžiui, buvo nulis pereina į superpoziciją:
Jei antras kubitas yra nulis, pirmas kubitas kartu su antru kubitu užsirašys taip: Tada toliau pirmas ir antras kubitai pereina pro CNOT vartus ir antras kubitas apsisuka, jei pirmasis yra vienetas (pereinant per CNOT vartus abu kubitai yra susiejami):
Kaip matome, po šių operacijų stebėti būseną 1, kaip ir 0, yra 50% tikimybė. Bandant stebėti bet kurį kubitą, jo būsena gali būti tiek 1, tiek 0. Bet, kadangi sistemos agregatinė būsena lygi vienetui, kito kvantiškai susieto kubito reikšmė bus priešinga.
Prancūzijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
Helena Blavatskaja
Gimė Dnepropetrovske, vokiečių kilmės didikų von Hahn šeimoje. Kadangi tėvas buvo karininkas, daug keliavo. Nuo mažumės skaitė daug knygų, susidomėjo okultizmu. 1849 m. ištekėjo už Jerevano vicegubernatoriaus Nikiforo Blavatskio. Tačiau Helena netrukus pabėgo nuo vyro, išvyko į Odesą, vėliau į Stambulą, keliavo po Egiptą, Europą, vėliau – po Meksiką, Pietų Ameriką, 1852 m. pirmą kartą lankėsi Indijoje. Gyveno Anglijoje, Prancūzijoje, JAV. Buvo nuvykusi į Tibetą.
1873 m. Blavatskaja susipažino su Henriu Olkotu, o 1875 m. su juo ir Viljamu Džadžu įkūrė Teosofų draugiją, kurios paskirtis buvo skleisti teosofiją – intelektualinį, panteistinį pasaulio pažinimą, ezoterinį religijų tyrinėjimą, pasaulio tautų ir kultūrų bendrystės supratimą. 1878 m. Blavatskaja draugijos būstinę perkėlė iš Niujorko į Bombėjų. Indijoje platino šalies nepriklausomybės idėją, skatino budizmo, vedinio hinduizmo atgimimą.
Mirė 1891 m., susirgusi gripu. Kūnas kremuotas.
Svarbiausias veikalas – The Secret Doctrine, the Synthesis of Science, Religion and Philosophy (1888 m.).
Paupys (Jurbarkas)
Paupys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Rutkiškių. Pro kaimą teka Upė.
Didysis šuolis
Didysis šuolis buvo ekonominė ir socialinė programa vykdyta Kinijos Liaudies Respublikoje nuo 1958 iki 1962 metų. Ja siekta žemės ūkiu paremtą Kinijos ekonomiką ir valstiečių visuomenę žaibiškai modernizuoti ir industrializuoti. Žemės ūkio kooperatyvus pertvarkydavo į „liaudies komunas“, kuriose būdavo panaikintas užmokestis už darbą, o produktai skirstomi visiems po lygiai, suvisuomenintas asmeninis turtas, įvesta kariška darbo ir gyvenimo tvarka.
Šuolis pradėtas Mao Dzeduno įsakymu. Jis tikėjosi, kad, jei programa bus vykdoma ryžtingai, galima laukti greito ekonominio progreso. Tačiau Didysis šuolis patyrė visišką nesėkmę: suardyta ekonominė sistema ir sukeltas dirbtinis badas, kurio metu mirė 20–30 mln. žmonių.
Vitalijus Gogunskis
Vitalijus Gogunskis (g. 1978 m. liepos 14 d. Kremenčiukas, Ukrainoje) ) – rusų aktorius, kompozitorius, dainininkas. Nuo vaikystės susidomėjo muzika. Baigė muzikos mokyklą. Taip pat užsiminėjo futbolu ir karatė. Nuo 12 m. pradėjo dirbti. Dirbo valytoju pašte, krovėju statybose. Studijavo Odesos nacionaliniame politechnikos universitete, specialybė inžinierius – technologas.
Heraklio žygdarbiai
Pitijos lūpomis Lėtonės sūnus išpranašavo Herakliui, jog jis taps nemirtingu, jei atliks Euristėjo įsakymu dvylika žygdarbių. Heraklis nuvyko pas Euristėją – Mikėnų karalių – tarnauti ir turėjo atlikti 12 žygdarbių.
Žygdarbiai
Heraklis atliko šiuos žygdarbius:
Pirmas žygdarbis – Nemėjos liūtas
Euristėjas liepė Herakliui užmušti Nemėjos liūtą ir atnešti jo kailį. Heraklis iškeliavo. Nemėjoje jis patykojo liūtą ir tiksliai iššovė strėlę, tačiau ši pabaisos nesužeidė. Tada ėmė vytis žvėrį su kuoka, bet liūtas pasislėpė oloje su dviem angom. Vieną angą Heraklis užvertė, o pro kitą įlindo į olą, čiupo liūtą už gerklės ir pasmaugė (pagal kitą versiją sukišęs ranką liūtui į nasrus uždusino). Jis užsimetė liūtą ant nugaros ir po kurio laiko sugrįžo į Mikėnus. Heraklis praleido ilgas valandas mėgindamas nudirti Nemėjos liūto kailį, tačiau jam vis nepavykdavo ir jau buvo bemanąs, kad jam nepavyks atlikti pirmosios užduoties. Tačiau pasirodė deivė Atėnė, užsimaskavusi sene, ir padėjo jam suprasti, kad vienintelis įnagis, kuriuo galima nudirti liūto kailį, yra jo paties nagai. Padedamas dievų Heraklis įvykdė pirmąjį žygdarbį. Nuo tol Heraklis dėvėjo neįveikiamą Nemėjos liūto kailį kaip šarvus. Karalius Euristėjas taip išsigando Heraklio išvaizdos, kad kitas užduotis jam skyrė per pasiuntinį, o pats Herakliui atvykus slėpėsi bronziniame inde.
Antras žygdarbis – Lernos hidra
Euristėjo pasiuntinys liepė Herakliui užmušti Lernos hidrą. Ši pabaisa gyveno Lernos pelkėje, o išlindusi iš pelkės nuniokodavo apylinkes. Lernos hidra turėjo devynias galvas, iš kurių aštuonios buvo mirtingos, o vidurinė galva, devintoji – nemirtinga. Heraklis sėdo į kovos vežimą ir kartu su giminaičiu Jolaju išvažiavo. Suradęs hidros urvą, ugnies strėlėmis privertė hidrą išlįsti ir puolė ją su kuoka. Kad ir kiek besistengė, bet jam nepavyko įveikti hidros. Kai tik numušdavo vieną galvą, tuoj vietoj jos atsirasdavo dvi galvos. Hidrai padėti atropojo milžiniškas vėžlys. Heraklis įveikė vėžlį. Tada pasikvietė į pagalbą Jolają. Jolajas padegė mišką ir nuodėguliais uždegino hidrai tas vietas, kur galvos buvo numuštos. Taip galvos nebegalėjo ataugti. Liko tik nemirtingoji galva, kurią Heraklis numušė ir užkasė bei užritino ant tos vietos uolą. Hidrą sukapojo, suvilgė jos tulžyje (kai kur nurodoma, kad suvilgė hidros kraujyje) savo strėles. Nuo to laiko kiekvienas Heraklio šūvis darė neišgydomas žaizdas.
Trečias žygdarbis – Kerinėjos danielius
Heraklis turėjo pagauti Kerinėjos auksaragį danielių ir gyvą atvesti į Mikėnus. (Kai kur nurodoma, kad pagauti Kerinėjos danielių, tai ketvirtas žygdarbis, o trečias žygdarbis – išgaudyti Stimfalo variakojus paukščius) Arkadijoje gyveno danielius, kurį deivė Artemidė atsiuntė žmonėms nubausti – šis niokodavo žmonių laukus. Tas danielius buvo neapsakomo grožio: auksiniais ragais, varinėmis kojomis. Jis tarytum vėjas lakstė laukais ir slėniais. Heraklis vaikėsi danielių ištisus metus. Net ir po tokių gaudynių gyvulys nepavargo. Heraklis, netekęs vilties paėmė savo taikliąją strėlę ir lengvai sužeidė danielių į koją, užsivertė gyvulį ant pečių ir patraukė į Mikėnus. Pakeliui deivė Artemidė norėjo atimti danielių, kuris buvo jos šventas gyvūnas. Heraklis pradėjo teisintis, jog ne savo noru šį šventą gyvūną persekiojo. Atlėgo Artemidė ir leido gyvą danielių nugabenti į Mikėnus.
Penktas žygdarbis – Augėjo tvartai
Herakliui reikėjo per dieną išmėžti Augėjo tvartus. (Kitur tai šeštas žygdarbis). Augėjo galvijų bandos buvo didžiulės. Jis turėjo 300 jaučių baltomis kaip sniegas kojomis, 200 jaučių, žalų kaip Sidono purpuras, 12 baltų tarytum gulbės, skirtų dievui Helijui, ir vieną jautį, kuris buvo nepaprastai gražus ir švytėjo tarsi žvaigždė. Heraklis pasisiūlė Augėjui per vieną dieną išmėžti visus jo tvartus, jei šis jam atiduos dešimtadalį galvijų. Augėjas sutiko, nes netikėjo, jog tokį darbą įmanoma atlikti per vieną dieną. Heraklis sugriovė sieną, kuri iš dviejų pusių juosė tvartus ir atvedė Alfėjo ir Penėjo upių vandenis, o vandens srovė išplovė Augėjo tvartus. Heraklis vėl sumūrijo sienas ir už darbą norėjo gauti atlyginimą iš Augėjo, bet šis nesumokėjo. Po kelerių metų Heraklis jam baisiai atkeršijo už netesėtą žodį.
Šeštas žygdarbis – Stimfalo paukščiai
Heraklis turėjo išmušti variasnapius, variakojus paukščius Stimfalo pelkėse. (Kitur tai trečias žygdarbis). Šitie paukščiai Arkadijos apylinkes pavertė beveik dykuma. Jie puldavo žmones, gyvulius, sudraskydavo juos variniais nagais bei snapais, o pakilę į orą, jie galėjo mėtyti žemyn į užpuoliką savo plunksnas kaip strėles. Jam padėjo Atėnė, davusi Herakliui dvi varines tarškynes. Su jomis Heraklis, užkopęs ant kalvos, kur suko lizdus baisūs paukščiai, sukėlė baisų triukšmą – paukščiai išsigando. Kai jie pakilo, į žemę tarsi lietus pasipylė jų aštrios plunksnos, bet nekliudė ant kalvos stovėjusio Heraklio. Heraklis į juos laidė mirtį nešančias strėles. Iš baimės paukščiai pakilo virš debesų ir išskrido toli. Daugiau jie negrįžo į šias apylinkes.
Septintas žygdarbis – Kretos jautis
Dabar Herakliui buvo liepta atvesti į Mikėnus Kretos jautį, kurį buvo pasiuntęs Poseidonas. Herakliui teko išvykti į Kretos salą. Jautį Kretos salos karaliui buvo atsiuntęs Poseidonas, o Minas turėjo jautį paaukoti Euristėjui. Tačiau jis nepanoro tokį gražų gyvulį aukoti ir tam parinko kitą jautį. Už nepaklusnumą ir godumą Poseidonas nubaudė Kretos karalių Miną, užleisdamas jaučiui pasiutimą. Po visą salą lakstė jautis, naikindamas savo kelyje visa, kas gyva. Heraklis atėjo pas Miną prašyti, kad šis duotų jam vestis jautį. Minas leido, ir Heraklis sučiupo jautį ir jį sutramdė. Jis atsisėdo ant plačios jaučio nugaros ir perplaukė vandenis. Parvedė jautį į Mikėnus, parodė Euristėjui ir tuoj pat paleido laisvėn, nes Euristėjas pabūgo laikyti Poseidono jautį savo bandoje.
Aštuntas žygdarbis – Diomedo arkliai
Heraklis turėjo atvesti Euristėjui arklius – žmogėdras (žr. Diomedo arkliai), kuriuos augino Trakijos karalius Diomedas. Karalius Diomedas laikė arklius, prikaustytus geležinėmis grandinėmis prie gardų, nes jokie pančiai negalėjo jų sulaikyti. Karalius šėrė žirgus žmonių mėsa. Toks buvo visų svetimšalių, patekusių į miestą, likimas. Pas Trakijos karalių ir atvyko Heraklis su savo palydovais. Jis pagrobė Diomedo žirgus ir nuvedė į laivą. Netoli jūros prisivijo Diomedas, kur jį ir įveikė Heraklis su savo palydovais. Jis pargabeno arklius Euristėjui, šis juos paleido į laisvę, o laukiniai žvėrys arklius sudraskė Olimpo šlaituose.
Devintas žygdarbis – Hipolitės juosta
Heraklis turėjo parnešti amazonių karalienės Hipolitės juostą, nes Euristėjo duktė labai norėjo ją turėti. Tą juostą karalienė buvo gavusi iš karo dievo Arėjo. Amazonių gentis gyveno Skitijoje. Heraklis išplaukė laivu su keliais draugais į Skitiją. Deivė Hera, nemėgusi Heraklio, pasivertė amazone ir paleido gandą, kad svetimšalių tikslas – pagrobti karalienę ir atiduoti vergijon. Prasidėjo kova. Heraklis nužudė karalienę bei pasiėmė juostą ir, šiek tiek užtrukęs Trojoje, grįžo pas Euristėją ir atidavė juostą.
Dešimtas žygdarbis – Geriono karvės
Heraklis privalėjo parvaryti Geriono purpurines karves. Pats Gerionas buvo milžinas su trim liemenimis. Jis gyveno Eritrėjos saloje. Karves saugojo dvigalvis šuo Ortas, o ganė piemuo Euritionas. Heraklis atplaukė į salą, susirado nakvynę Abo kalne. Šuo Ortas jį pamatė ir pradėjo loti. Heraklis kuoka užmušė šunį, susidorojo su piemeniu ir nusivarė bandą. Gerionas, tai sužinojęs, atsivijo Heraklį, bet neišvengė jo strėlės. Buvo daug kliūčių kelyje, ir vėl klastingoji Hera pasistengė pakenkti, užleisdama bandai pasiutimą. Heraklis vos galėjo suvaldyti bandą. Pagaliau jis atvedė bandą Euristėjui, o šis paaukojo ją Herai.
Dvyliktas žygdarbis – Cerberis
Heraklis privalėjo atvesti trigalvį šunį Cerberį iš požemio pasaulio. (Kitur tai vienuoliktas žygdarbis). Jis nusileido į Hado karalystę. Heraklį pamatę mirusiųjų vėlės išsilakstė. Jis sutiko prie angos į požemio pasaulį savo draugus Tesėją ir Piritoją, kurie buvo Hado belaisviais. Herakliui buvo lemta išvaduoti tik Tesėją. Jam dar teko susigrumti su požemio pasaulio piemeniu. Pagaliau laimingai nusileido į požemį, kur paprašė Hadą atiduoti Cerberį. Hadas sutiko. Kai kuriose versijose Heraklis buvo priverstas pašauti Hadą strėle. Heraklis rado šunį prie vartų. Jis griebė Cerberį už gerklės ir išsinešė (ar išsitempė). Tempdamas šunį iš Hado (vietos), jis praėjo didelį urvą Acherusiją. Heraklis parodė Cerberį Euristėjui ir po to jį sugrąžino į senąją vietą.
Atlikus dvyliktą žygdarbį, Heraklio tarnyba pas Euristėją baigėsi.
Hokurikudō
right|200px|thumb|Hokurikudō Hokurikudō arba Hokuriku sritis (北陸道) - viena senųjų Japonijos sričių, kuri buvo įsikūrusi šiaurės vakariniame Honšiū šone.
Kai po Táikos reformų VII a. vid. buvo įsteigta Japonijos sričių (Gokishichidō) sistema, Hokuriku sričiai priklausė tik dvi žemės: Vakasa ir Ečis. Valdant imperatoriui Temmu, Ečis buvo padalintas į tris žemes: Ečidzeną, Ečiū ir Ečigą. Vėliau, performavus esamas žemes ir įkūrus tris naujas, Hokuriku sričiai priklausė 7 žemės.
Molainiai (Velžys)
Molainiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje.
Kelmynė (Biržai)
Istorija
1949–1992 m. kolūkio „Laisvoji žemė“ gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Aleksiejiškė
Aleksiejiškė – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Šlavantų, prie kelio.
Sraigtenis
Sraigtenis (Spiranthes) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso ant žemės augančios orchidėjos. Jų šaknys kuokštinės, lapai plačiai kiaušiniški ar elipsiški.
Sekeris
thumb|Sekeris Sekeris (arba Sokaras; Sqr, Sakar, Seker, ) egiptiečių mitologijoje – šviesos dievas, mirusiųjų sielų globėjas einant Požemiu.
Sraigtenis
Natūraliai paplitęs Europoje, Šiaurės Afrikoje, Azijoje, Australijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Karibuose.
Sekeris
Sekeris gali būti suvokiamas kaip viso senovės Egipto valdovas, kaip viena iš Ptacho hipostazių, kadangi pastarasis tvarko ne tik kūrimo, bet ir mirties procesus.
Sraigtenis
Rūšys
Gentyje yra apie 30 rūšių. ir kt.
Sekeris
Vaizduotas stovinčia Ozyrio pavidalo mumija su karūnuota vanago ar sakalo galva, žalia oda, kuri reiškia puvimą. Mirusiųjų knygoje jo vardas perteikiamas piešiant ant gulsčio ovalo tupintį sakalą. Sokarui priklausantis laivas, kuris plukdo laidojimo skrynią su sakalo galva, dar vadinamas hennu laivu.
Sokaras taip pat įkūnija šventojo Hapio jaučio pavidalu.
Kultas
Garbintas Memfyje kaip Nekropolio globėjas. Iš jo vardo kilęs šiuolaikinis Memfio nekropolio pavadinimas – Sakara.
Senosios karalystės laikotarpiu buvo laikomas ba elemento atsiskirimo nuo ka sudievinimu, t. y. sielos atsiskirimas nuo kūno po mirties. Su juo siejamas laidotuvių paprotys mirusiajam atidaryti burną, kad siela lengviau paliktų kūną. Sekerio vardas reiškia „burnos valymas“ ar „valantis per burną“.
Sekerio statulos buvo statomos kapavietėse, jų viršuje dedama Mirusiųjų knyga, siekiant padrąsinti sėkmingą atsiskyrimą ir ba paleidimą. Tėbuose jo garbei buvo švenčiamas Henu festivalis, kur jo atvaizdas buvo plukdomas barke.
Viduriniosios karalystės laikotarpiu tapo amatininkų pamokų ir reinkarnacijos pradžios dievu. Artimai sietas su Ptachu, kuris tuo metu buvo amatininkų ir reinkarancijos dievas. Galiausiai buvo indentifikuojamas kaip Ptachas-Sekeris.
Metal Gear Solid veikėjai
Metal Gear Solid žaidime yra daug veikėjų, kurie turi savo gyvenimo istoriją ir tikslą.
Sekeris
Kultas
Naujosios karalystės pradžioje Ptah-Sekeris tapo laidotuvių dievu ir susiliejo su Ozyriu ir tapo Ptacho-Sekerio-Ozyrio triados dėmuo.
Nepriklausomybės diena
Nepriklausomybės diena – kasmetinė šventė, švenčiama valstybės tą dieną paskelbusios nepriklausomybę nuo kitų valstybių.
Sekeris
Kultas
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Metal Gear Solid veikėjai
Solid Snake
Pagrindinis žaidimo Metal Gear Solid veikėjas. Žaidime jis keliauja į karinę bazę "Shadow Moses", kad išgelbėtų DARPA korporacijos vadovą, ArmsTech korporacijos prezidentą ir sunaikintų atominį ginklą Metal Gear Rex.
Gray Fox
100px|thumb|right|Gray Fox Metal Gear Solid žaidime Gray Fox pasirodo kaip robotas - nindzė, kuris turi exoskeleto kostiumą ir kovoja katana. Kai kuriose misijose jis padeda ir kaunasi su Solid Snake. Žaidimo pabaigoje jis yra nužudomas Liquid Snake su Metal Gear Rex ginklu.
Prancūzijos futbolo varžybos 1918–1919 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1918–1919 m.
Buick Invicta
Buick Invicta (Series 4600) buvo didelės klasės automobilis, kurį nuo 1959 iki 1963 metų gamino koncerno General Motors dukterinė markė Buick. Invicta buvo pradėtas gaminti kaip 1959 metų modelio automobilis, pakeitęs ankstesnįjį Buick Century modelį bei galimas su pagrindiniais to meto kėbulo tipais. Automobilis niekuomet nepasiekė tokio didelio pardavimų skaičiaus kaip Buick LeSabre ir Buick Electra modeliai, tačiau palyginus su kitais už vidutinę kainą galimais sportiškais 1954-1958 Century ir 1963-1970 Wildcat modeliais, išliko maždaug tiek pat populiarus. 1963 metais automobilį pakeitė Buick Wildcat modelis.
250px|thumb|left|1961-63 m. Buick Invicta iš galinės pusės
Notarų rūmai
Notarų rūmai - notarų profesinės savivaldos, jų veiklos priežiūros organizacija. Pagal savo statusą yra viešasis juridinis asmuo. Gali turėti viešosios valdžios funkcijas skiriant, atleidžiant notarus, taikant drausminę ar kitokią teisinę, socialinę (pvz., etinę pagal garbės, etikos kodeksus) atsakomybę.
Priklausyti Notarų rūmams paprastai yra kiekvieno notaro pareiga pagal įstatymą. Federacinėse valstybėse gali būti keli Notarų rūmai - regioniniai ir atitinkamai federaliniai (centriniai). Pavyzdžiui, Vokietijoje yra 21 regioniniai Notarų rūmai, kurių veiklos teritorija paprastai apima federalinės žemės teritoriją, bei Sąjungos notarų rūmai, vienijantys per 9 000 notarų.
Lietuvos notarų rūmai vienija 266 notarus (2011 m.), veikia vadovaudamiesi Notarų rūmų statutu. Rūmams vadovauja Notarų rūmų prezidiumas.
Latvijoje veikia Latvijos prisiekusiųjų notarų kolegija, Ukrainoje - Ukrainos notarų rūmai.
Uždaviniai
thumb|Jaunasis notaras prie savo rašomojo pulto (apie 1830 m.) Notarų rūmai siekia (Lietuvos Respublikos notariato 9 straipsnis):
Funkcijos
Notarų rūmai (Lietuvos Respublikos notariato 10 straipsnis):
Nuorodos
Lietuvos notarų rūmų tinklalapis
Notariat
Atabradas
thumb|right|200px|Seklus [[Alaušas|Alaušo ežero atabradas]]Atabradas – ežero kranto dalis nuo kranto linijos iki panuovolio, t. y. seklus pakrantės ruožas.
Atabradu arba šelfu taip pat vadinamas jūros arba vandenyno dugno ruožas, kurio gylis siekia iki 200 m.
Paprastai atabradas padengtas smėliu, žvyru, žvirgždu, apaugęs vandens augalija.
Alogiškas mąstymas
Alogiškas mąstymas yra svarbus psichopatologinėje diagnostikoje, kai yra ryškus, nepaaiškinamas kultūrinėmis ar religinėmis nuostatomis, intelekto nepakankamumu. Toks alogiškas mąstymas gali atsirasti dėl kliedesių ar virsti kliedesiais. Galimas ir alogiškas mąstymas, nesusijęs su kliedesiais.
Pjačencos provincija
Provincijos plotas – 2589 km², gyvena 290 141 gyventojai (2011 m.). Provinciją sudaro 48 savivaldybių.
Dečynas
Dečynas – miestas Ūsčio krašte, šiaurinėje Čekijoje, pasienyje su Vokietija. Dečyno rajono administracinis centras. Išvystyta mašinų, spaudos ir leidybos, chemijos pramonė. Išlikęs renesansinis tiltas, viduramžių sidabro kasykla, „Avių tiltas“, Dečyno pilis, šv. Rūdos bažnyčia.
Istorija
Vietovę IX a. apgyvendino slavų gentis dečianai.
Tiurkai
Tiurkai, tiurkų tautos – Eurazijos tautų grupė, vienijama kultūros, istorijos ir etnolingvistinių elementų. Kalba tiurkų kalbomis, kurios priklauso Uralo-Altajaus kalboms.
Protėvynė
Istoriškai pagrindine tiurkų teritorija laikomas Turanas, regionas Vidurinėje Azijoje, tarp Uralo ir Altajaus kalnų, iš kur tiurkai paplito į kitas šiuo metu jų gyvenamas teritorijas.
Aleksiejūniškės
Aleksiejūniškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Žiežmarių. Yra saugomas Aleksiejūniškių akmuo.
Ill Manors
Ill Manors (rašoma ill Manors) – trečiasis studijinis britų atlikėjo Plan B albumas, kuris taip pat yra to paties pavadinimo garso takelis, tačiau ne visos dainos, esančios albume, pasirodo filme. Pirmasis albumo sinlgas „Ill Manors“, parašytas apie 2011 m. riaušes Anglijoje, susilaukė didelio pasisekimo tarp klausytojų ir kritikų – jis pasiekė šeštąją vietą Jungtinės Karalystės „UK Singles Chart“ singlų reitinge. Pats albumas taip pat buvo labai gerai įvertintas kritikų ir debiutavo pirmoje vietoje šalyje, tapdamas antruoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
„Ill Manors“ buvo nominuotas 2012 m. „Mercury Prize“ apdovanojimui, tačiau nusileido grupės „Alt-J“ albumui „An Awesome Wave“.
Kvartetas
Kvartetas – muzikinis ansamblis iš 4 dainininkų ar muzikantų.
Pagal atlikėjų sudėtį skiriami vokaliniai, instrumentiniai ir vokaliniai instrumentiniai kvartetai. Pagal instrumentus kvartetai būna vienlyčiai (pvz., styginis kvartetas) arba mišrūs. Klasikinėje muzikoje mišriesiems kvartetams priskiriami fortepijono kvartetas (fortepijonas, smuikas, altas, violončelė), fleitos kvartetas (fleita, smuikas, altas ir violončelė), obojaus kvartetas (obojus ir 3 smuikai).