cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sambo
Pradininkai
1947 m. žurnale „Ogoniok“ pasirodė rašytojo I. Rachtanovo apybraiža „Sambo istorija“, kurioje sambo pradininku buvo pavadintas A. Charlampijevas. Apybraižoje buvo išdėstyta praktiškai visiškai pramanyta istorija, kaip sambo įkūrėjas Charlampijevas, patartas tėvo, sukūrė laisvo stiliaus savigynos imtynių sistemą. Charlampijevas, atseit, apėjo daugybę neseniai sukurtos TSRS sričių, kur ieškojo vietinių nacionalinių imtynių žinovų. Sujungęs tinkamiausius jų parodytus veiksmus sukūrė naują imtynių sistemą. Apybraiža labai išpopuliarėjo Tarybų Sąjungoje, jis tapo gera sambo reklama. 1983 m. pagal šią apybraiža buvo pastatytas meninis filmas „Nenugalimasis“ (Непобедимый). Pats Charlampijevas niekada nepatvirtino ir nepaneigė šios legendos.
Stiliai
Pradžioje sambo buvo vieninga sistema, bet dabar yra penki visuotinai pripažinti stiliai:
Apranga
Pagal dabartines taisykles rungtynių dalyviai vilki specialias raudonas ar mėlynas striukes, diržą ir trumpikes, taip pat specialius imtynininko batelius. Be to, vyrai paprastai naudoja kirkšnių apsaugus, moterys turi vilkėti liemenėlę ir uždarą maudymosi kostiumėlį.
Sambo striukės ir diržai gaminami iš medvilninio audinio. Rankovės siekia plaštakas, jos turi būti tokio pločio, kad suėmus rankovę ją galima atitraukti nuo rankos ne mažiau kaip 10 cm. Striukės apačia turi būti ~15 cm žemiau diržo.
Imtynininko bateliai siuviami iš minkštos odos, turi minkštus padus be išsikišančių kietų dalių, t. y., visos siūlės turi būti vidinės. Bateliai ties kulkšnimis ir ties pėdų didžiaisiais pirštais pastorinti oda padengtais veltininiais įdėklais.
Trumpikės gaminamos iš vilnonio, pusvilnonio ar sintetinio trikotažo, turi būti vienspalvės ir dengti viršutinį šlaunų trečdalį.
Kotryna Dičkienė
Kotryna Dičkienė (mergautinė pavardė Šukytė, 1919 m. lapkričio 15 d. Karužiškiuose, Panevėžio valsčiuje – 2004 m. rugpjūčio 9 d.) – Lietuvos bibliotekininkė.
Biografija
1948 m. K. Dičkienė priimta dirbti į Panevėžio miesto biblioteką, pradžioje skaityklos vedėjos, o nuo 1949 m. – vedėjos pareigoms.
1963 m. baigė Vilniaus valstybinį V. Kapsuko universitetą, įgijo bibliotekininkės-bibliografės kvalifikaciją.
1969 m. įvyko bibliotekos reorganizacija ir Masinės bibliotekos Nr. 1 bazėje buvo įkurta Panevėžio viešoji biblioteka (nuo 1989 m. Panevėžio Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka). Jos direktore paskirta K. Dičkienė.
Direktorės K. Dičkienės iniciatyva biblioteka slaptai kaupė sovietinės cenzūros viešai naudoti uždraustus leidinius: išsaugojo senosios bibliotekos išlikusias knygas (apie 350 egz.), antikvariniuose knygynuose ir iš privačių asmenų pirko tarpukario metais leistas knygas ir periodinius leidinius. Apie 1969–1971 m. K. Dičkienės pastangomis biblioteka įsigijo dalį pedagogo, kalbininko Leono Kuodžio tarpukariu sukauptos lituanistinės bibliotekos. Su kolegomis ji sukaupė ir išsaugojo apie 3000 senų ir retų leidinių. Atkūrus Nepriklausomybę, šie spaudiniai sudarė pagrindą bibliotekos Retų spaudinių skyriaus įkūrimui ir tapo prieinami skaitytojams.
1977 m. K. Dičkienė išvyko gyventi į Vilnių. 1994 m. ji išleido kalbininko, pedagogo Leono Kuodžio rankraštinio palikimo dalį – jo eilėraščių rinkinį „Pro žydinčius langus“.
Įvertinimas
1969 m. LTSR nusipelniusi kultūros darbuotoja.
Šveicarijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Pereinamosios rungtynės
Dešimtą vietą užėmė Neuchâtel Xamax FC ir dėl išlikimo kovojo su žemesniojo diviziono Rapperswil-Jona.
Graikijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Graikijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Dalyviai
Dalyvavo 16 komandų. 14 geriausių iš praeitų metų ir dvi naujos komandos pakilusios iš žemesniojo diviziono.
Pakilo į Superlygą
OFI, kurie paskutinį kartą elito divizione žaidė 2014–15 m. sezone.
Salonikų „Árīs“, kuris paskutinį kartą elito divizione žaidė 2013–14 m. sezone.
Iškrito į žemesnį divizioną
Kerkyra, kurie 2017/18 m. pirmenybėse liko priešpaskutiniai (15 vietoje) ir prarado vietą elito divizione.
Tabun-Chara-Obo krateris
thumb|220px|Tabun-Chara-Obo kraterio ir jo apylinkių palydovinė nuotrauka
Graikijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Dalyviai
Dalyvavo 16 komandų. (Dviem mažiau, nei praeitą sezoną.)
Tabun-Chara-Obo krateris
Tabun-Chara-Obo krateris – smūginis krateris pietryčių Mongolijoje, Rytų Gobio aimake.
Tabun-Chara-Obo krateris matomas paviršiuje, jo skersmuo siekia 1,3 km. Kraterio briauna virš jo pagrindo iškilusi apytikriai 20–30 m, tačiau kraterio pagrindą dengia storas ežerinių nuosėdų sluoksnis, siekiantis iki 171 m; tai rodo, kad čia kadaise telkšojo ežeras. Kraterio amžius nežinomas.
Graikijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Dalyviai
Pakilo į Futbolo lygos pirmenybes iš žemesniojo diviziono
Iškrito iš Superlygos
Turnyrinė padėtis
<...>
Barzdžių senosios kapinės
Barzdžių senosios kapinės, vadinamos Kapine, Senkapiais, Maro kapeliais, Markapiais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas -, senas registro kodas - L569, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV496) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Barzdžiuose (Imbarės seniūnija), 0,26 km į vakarus nuo kelio , dešiniajame Salanto krante. thumb|left|300px|Kapinių vaizdas iš pietvakarių pusės
Kapinės
Įrengtos aukštumos kyšulyje, žemėjančiame į rytus ir pietryčius. Jos netaisyklingo plano, pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 25 m ilgio ir 20 m pločio. Šiaurinis pakraštys apaugęs krūmais ir lapuočiais medžiais, likusi dalis – dirvonuoja. Šiaurės rytinėje dalyje stovi 2 koplytėlės, o už jų – aukštas kryžius. Juos juosia stačiakampio plano statinių tvora, kurios rytinėje dalyje yra varteliai. Aptvaro kampuose priešais koplytėles pastatyta po betoninį antkapinį kryžių, parvežtą iš Kalnalio kapinių.
Teritorijos plotas – 0,05 ha, perimetras – 166 m. thumb|300px|left|Kapinių koplytėlės ir kryžius thumb|300px|rigth|Nazariečio ir Marijos Maloningosios skulptūros
Koplytėlės
Abi koplytėlės vienodos, medinės, pastatytos ant betoninių pamatų, stačiakampės stačiasienės, vienkamarės, su trišlaičiais skardos stogeliais. Priekyje įrengtos dvigubos durelės: išorinės - aklinos, vidinės - viršuje įstiklintos. Frontonai trikampiai, paremti ant 2 profiliuotų, keturkampių kolonėlių. Ties viduriu įrengta po įstiklintą nišą. Pietinėje koplytėlėje stovi Nazariečio, o šiaurinėje – Marijos Maloningosios skulptūra. Koplytėlių aukštis – po 1,8 m.
Kryžius
Medinis, monumentalus, kryžmiškas. Stiebas platėja į apačią, viršuje iš priekio pritvirtintas link galų siaurėjantis skersinis, prie kryžmos prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo figūrėlė, virš kurios yra puslankiu išlenktas skardos stogelis. Kryžiaus viršūnės ir pečių galai stačiai nukirsti.
Istorija
Įrengtos XVI a., veikė iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. Jose laidoti Barzdžių gyventojai. Kapines apleidus, iki Pirmojo pasaulinio karo čia buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan.
Vadinamos Kapine, Maro kapeliais, Markapiais, Senkapiais (🇬🇸). Nuo seno jose stovėjo koplytėlė ir 3 aukšti ąžuoliniai kryžiai, kuriems sunykus gyventojai statydavo naujus.
Dabartinis kryžius 1972 m. perkeltas iš griaunamos vienkieminės sodybos. Senoji koplytėlė (meistras A. Domarkas) su ornamentuotu kryželiu ir Marijos Maloningosios skulptūra 1971 m. buvo paskelbta vietinės reikšmės dailės paminklu (DV1510). 1986 m. skulptūra buvo pavogta. 1988 m. kryžius, 1990 m. koplytėlė atnaujinti, šalia pastatyta kita analogiškų formų koplytėlė (meistras J. Kniukšta). Į koplytėles įdėtos Švč. Marijos Maloningosios ir Nazariečio skulptūros (XX a. pradžia, autorius nenustatytas), parvežtos iš Švėkšnos apylinkių. Kasant duobes kryžiui ir koplytėlių pamatams aptikta tankiai ir negiliai sulaidotų žmonių kaulų. 1972–1984 m. kapinės (senkapis) buvo vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV496), 1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (kodas L569), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros paveldo vertybe.
Dailės ir memorialinį vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas.
Tyrimai
1935 m. išaiškino Klausgalvų pradžios mokyklos vedėjas Juozas Kudarauskas, 1938 m. žvalgė Pranas Kulikauskas, 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1984, 1991, 1999, 2014 ir 2015 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė), 2015 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė (KPC).
Barnabis
Yra Simono Freizerio universitetas ir Britų Kolumbijos Technologijų Institutas.
Istorija
Įkurtas 1892 m. ir praėjus šimtui metų, t. y. 1992 m. gavo miesto statusą.
2022 m. Europos rankinio čempionatas
2022 m. Europos rankinio čempionatas – 15-asis Europos rankinio čempionatas, kuris vyks 2022 m. sausio 13 – sausio 30 dienomis Vengrijoje ir Slovakijoje.
Čempionate po 24 metų pertraukos startavo Lietuvos vyrų rankinio rinktinė.
Jungtinė ateities pasaulio valiuta
Jungtinė ateities pasaulio valiuta (JAPV, - vieninga ateities pasaulio valiuta) - tarptautinė valiuta, kuria siekiama pakeisti JAV dolerį; Projektas. Monetos eskize iškalti žodžiai „Įvairovės vienybė". Monetos nukaltos Belgijoje ir išdalintos G-8 delegacijų vadovams. Darbinis monetos pavadinimas - Eurodoleris. Galutinis vardas ir naujos valiutos simbolis paaiškės po konkurso, vykdomo 1000 pasaulio mokyklų. Konkurso rengėjas - Italijos Laiko muziejus. Generalinis JAPV projekto koordinatorius - Dr. Sandro Sassoli.
Baltabruvė mėlynuodegė
Baltabruvė mėlynuodegė (Tarsiger indicus) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti mėlynuodegių (Tarsiger) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami nuo Himalajų iki pietinės Kinijos ir Taivane. Natūrali buveinė spygliuočių miškai.
Manuel Azaña
Manuelis Asanja Diasas (gimė 1880 m. sausio 10 d., Alkala de Henarese, mirė 1940 m. spalio 3 d. Montobane) – 2-asis ir paskutinis Antrosios Ispanijos respublikos prezidentas, taip pat buvo ir Ispanijos ministras pirmininkas nuo 1931 m. birželio iki 1933 m. rugsėjo. Šalies prezidentu išbuvo 8 metus (1931–1939). Buvo paskutinis prezidentas iki Ispanijos pilietinio karo, kurį pralaimėjo ir Ispanijoje įsivyravo Francisko Franko diktatūra.
A Light for Attracting Attention
A Light for Attracting Attention – debiutinis britų roko grupės „The Smile“ albumas, išleistas 2022 m. gegužės 13 d. Albumą prodiusavo grupės „Radiohead“ prodiuseris Nigel Godrich.
Albumui pristatyti išleisti šeši singlai: „You Will Never Work in Television Again“, „The Smoke“ , „Skrting on the Surface“ , „Pana-vision“ , „Free in the Knowledge“ ir „Thin Thing“.
„A Light for Attracting Attention“ sulaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir pasiekė penktąją vietą Jungtinės Karalystės ir devynioliktąją JAV albumų reitinguose.
Kūrybinė grupė
The Smile
Techninis personalas
Dizainas
Papildomi muzikantai
Čamdo oro uostas
Čamdo Bangda oro uostas (IATA – BPX, ICAO – ZUBD) (kin. 昌都邦达机场, pin. Chāngdū Bāngdá Jīcháng) – oro uostas, esantis netoli Tibeto Čamdo miesto. Šis oro uostas iki 2013 m. pirmavo pasaulyje pagal aukštį virš jūros lygio, kuriame yra įrengtas (4334 m virš jūros lygio). Jį aplenkė kitas Kinijos oro uostas Sičuane.
Dėl žemo oro slėgio lėktuvams yra sunkiau leistis, todėl ir kilimo/tūpimo kelias yra ypač ilgas. 2013 m. senasis 5500 m ilgio kilimo/tūpimo takas buvo uždarytas ir pastatytas naujas 4500 m ilgio takas.
Oro uostas yra nutolęs apie 2,5 val. kelio kalnų keliais nuo Čamdo miesto. Tai buvo vienintelė galima plokščia vietovė oro uosto statyboms aplink miestą.
Reguliariai šiuo oro uostu naudojasi Kinijos Air China bendrovė.
Vydumegio rezervatas
Vydumegio rezervatas  – gamtos rezervatas vakarų Estijoje, Saremos salos vakaruose, Baltijos jūros pakrantėje. Įkurtas 1958 m. siekiant apsaugoti retas ir reliktines augalų rūšis.
Veikia lankytojų centras. Rezervatas pavadintas pagal Vydumegio (Viidumägi) kalvą.
Jan Góra
Janas Gura (1936 m. Dūkšte, Antroji Lenkijos Respublika) – Lenkijos dailininkas, grafikas ir profesorius.
Biografija
Gimė 1936 m. Dūkšte, po karo su šeima išsikraustė į Kentšyną. Nuo 1948 m. apsigyveno Sopote. 1957-1963 m. studijavo Gdansko dailės akademijoje. 1963-1965 m. dirbo dailės akademijos tapybos skyriuje kartu su profesoriumi Kazimierz Śramkiewicz ir architektūros skyriuje su profesore Urszula Ruhnke-Duszeńko. Nuo 1963 m. dirba Gdansko technikos universiteto architektūros skyriaus tapybos dėstytoju. Iki 1971 m. buvo asistentas, 1971-1981 m. docento padėjėjas, 1981-1992 m. docentas. 1994 m. Varšuvos dailės akademijoje tapo profesoriumi. Dailininko darbai eksponuojami įvairiuose Lenkijos ir užsienio šalių muziejuose ir galerijose.
Avidė
thumb|245px|Senovinė avidė Vokietijoje thumb|240px|XIX a. avidė Lenkijoje Avidė – tvartas, skirtas avims laikyti. Nedideliuose ūkiuose paprastai statomos bendrosios avidės, kuriose laikomos įvairaus amžiaus avys ir avinai, juos kilnojamomis pertvaromis suskirstant į atskirus gardus. Dideliuose avininkystės ūkiuose (800–1200 gyvulių) būdingos specializuotos avidės, kuriose laikomi tik tam tikro amžiaus bei lyties gyvuliai.
Suaugusiai aviai skiriama 2,2–2,5 m², avinui – 6 m² gardo ploto. Atskira, šiltesnė patalpa įrengiama besiėriuojančioms avims. Jose avys laikomos su ėriukais drauge 2 – 3 dienas, vėliau jaunikliai atskiriami. Garduose įrengiamos ėdžios (dažniausiai vienpusės) ir grupinės girdytuvės. Pašaras dideliuose ūkiuose dažniausiai tiekiamas mechanizuotai.
Mėšlas iš avidžių šalinamas (dažniausiai buldozeriu) 1–2 kartus per metus. Prie avidės būna pagalbinių patalpų (avių kirpykla, vilnų ir koncentratų sandėliai, izoliatorius, laboratorija, sėklinimo patalpos). Abiejose avidės pusėse įrengiami diendaržiai.
Oven Folsas
thumb|250px|Oven Folso užtvanka
Eysarcoris
Eysarcoris – skydblakių (Pentatomidae) šeimos blakių gentis.
Rūšys
Europoje gyvena 7 rūšys, Lietuvoje rastos tik 2:
Oven Folsas
Užtvanka pastatyta hidroenergijos (180 MW) reikmėms.
Arklidė
miniatiūra|250px|right|Arklidžių viduje: praėjimas tarp gardų eilių miniatiūra|240px|right|Atviros arklidės kumelėms miniatiūra|240px|tight|[[Raudondvario dvaras (Kaunas)|Raudondvario dvaro arklidžių fragmentas, Kauno raj.]]
Istorija
Apie XVI a. pradėtos statyti atskiros arklidės, paprastai arti namų, nes šie gyvūnai buvo labai vertinami ir kruopščiai prižiūrimi. Jie kažkada buvo gyvybiškai svarbūs ekonomikai ir parodydavo jų savininkų padėtį visuomenėje. Žirgas buvo ir tebėra prestižo įrodymas. Didikai šiems gyvūnams statydavo erdvias, stilingas, ilgaamžes arklides, kurių architektūra lygiavosi į šeimininko rūmų architektūrą. XIX a. antrosios pusės dvaruose žirgais buvo ypač domimasi, jų savininkai statė respektabilias arklides. Arklidžių architektūra dažnai išsiskyrė iš kitų ūkinių pastatų, paradinis žirgynas buvo statomas arčiau rūmų.
Lenkijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Lenkijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Arklidė
Istorija
Ne tik Lietuvoje, bet ir kitose šalyse senosios arklidės prarado pagrindinę funkciją ir buvo pritaikytos įvairių įstaigų reikmėms. Erdviose patalpose dažnai įrengiamos kultūrinės erdvės, studijos, gyvenamieji būstai.
Lenkijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Turnyrinė padėtis
Galutinė komandų rikiuotė :
Arklidė
Arklidžių struktūra
Arklides, be gardų arkliams, dar sudaro įvairios pagalbinės patalpos, skirtos pašarų ir kraiko (šiaudų, pjuvenų) laikymui, pakinktų ir jojimo reikmenų padėjimui, aptarnaujančiam personalui. Priklausomai nuo arklidžių dydžio, būna įrengtos veterinarinės apžiūros, kirpimo ir kaustymo vietos, arklių pakrovimo rampa. Plotų norma, skiriama vienam arkliui, nustatoma atsižvelgiant į arklių stambumą arba rekomendacijas veislei. Vieninių gardų plotis ir gylis neturi būti mažesnis kaip 3,0 m. Garduose ir grupinėse patalpose įrengiamos ėdžios ir girdytuvės. Sportinių arklių tvarte įrengiamos prausyklos su dušais ir soliariumai. Arkliai šeriami, valomi jų gardai, šalinamas mėšlas, kreikiama, naudojant mažosios mechanizacijos ir mobilias transporto priemones.
Lenkijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Finalo rungtynės
-
Siponių dvaras
Siponių dvaras – dvaras, esantis Birštono savivaldybėje. Dvaro sodybos fragmentai lėkštame Nemuno upės šlaite: tvartas, parko fragmentai.
Arklidė
Arklidžių struktūra
Dažniausiai statomi atskiri tvartai skirtingoms arklių grupėms: darbiniams, veisliniams arkliams, eržilams, kumelingoms kumelėms. Arklidės turi atitikti gyvūnų gerovės reikalavimus pagal gardų dydį, praėjimų pločius, vidinį klimatą. Prie arklidžių dažnai įrengiamas aptvertas diendaržis arkliams apžiūrėti, pasivaikščioti ir laikyti. Taip pat gali būti pastatomas atskiras arba sujungtas su arklide dengtas žirgų maniežas be vidinių pertvarų.
Siponių dvaras
Istorija
miniatiūra|250px|left|Alėja į dvarvietę
Siponių vietovardis žinomas nuo XVI a. Manoma, kad vietovardis kilo nuo čia gyvenusių Sipo(a)vičių giminės. Istoriniuose šaltiniuose nėra duomenų, iš kur jie atsikėlė. XVII a. dokumentuose minimi ir kiti Siponių žemių savininkai Stognevai, Rumbovičiai, daug smulkių žemvaldžių, kurių sumažėjo po maro ir karų su švedais.
Dabartinė dvaro sodyba formavosi XIX a. - XX a. pradžioje. Dvaro teritorija patenka į Nemuno kilpų regioninio parko teritoriją.
Intibukos departamentas
Intibukos departamentas  – vienas iš 18 Hondūro departamentų. Yra šalies pietinėje dalyje, Salvadoro pasienyje. Administracinis centras – La Esperansa.
Geografija
Paviršius daugiausia kalnuotas. Svarbiausias slėnis – Otoro slėnis (Valle de Otoro). Jo ilgis 30 km, plotis 8 km. Dauguma departamento upių priklauso Ulua baseinui.
Savivaldybės
Departamentas padalintas į 17 savivaldybių:
Giacomo Quarenghi
Giacomo Quarenghi (Džakomas Kvarengis, pilnas vardas – Giacomo Antonio Domenico Quarenghi, ; 1744 m. rugsėjo 20 d. Bergame, Venecijos respublika –  1817 m. kovo 1 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – italų tautybės Rusijos architektas.
Biografija
Jaunystėje daug klajojo po Italiją, tyrinėdamas ir piešdamas antikos paminklus, bei Andrea Palladio statinius. Dirbo dailininku, turistų gidu Romoje. Didelę įtaką jam padarė Palladio architektūros traktatas „Keturios knygos apie architektūrą“. Į Sankt Peterburgą Giacomo Quarenghi atvyko 1780 m. kaip Jekaterinos II architektas. Atvykęs į Rusiją daug tyrinėjo senus statinius, siekdamas perimti pagrindinius rusų architektūros sprendinius. Suprojektavo ir perstatė daug pastatų Sankt Peterburge. Buvo mėgstamas Jekaterinos II architektas. Jai mirus ir sostą paveldėjus sūnui Pavelui I, pateko į imperatoriaus nemalonę. Stengėsi prisigerinti. Sekdamas imperatoriumi įstojo į Maltos ordiną.
Giacomo Quarenghi pastatai yra vėlyvojo klasicizmo stiliaus, monumentalūs. Dėl didelės įtakos Rusijos architektūrai jis įvardijamas vienu žymiausių rusiško klasicizmo meistrų – zodčij.
Kunigiškių akmuo
Kunigiškių akmuo, Aukuras, ''Šv. Jono akmuo'' (unikalus MC kodas 3341, ankstesnis registro kodas M235, buvęs paminklo kodas AR1064) – mitologinis akmuo Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, Kunigiškių (Pajūrio seniūnija) kaimo pietiniame pakraštyje, prie Jūros intako Kisės upės, 0,23 km į šiaurės vakarus nuo Jūros ir 3 m į šiaurę nuo Kisės upės.
Akmuo
80 m į pietryčius nuo akmens yra Pakisio piliakalnis.
Legendos
Pasak padavimų, ant akmens buvo aukojama. Pasakojama, kad prie akmens žmonės matę verkiantį kūdikėlį, pastačius koplytstulpį jis nebesirodęs.
Tyrimai
1971 m. aplink mitologinį akmenį archeologinius tyrimus atliko Istorijos institutas (tyrimų vadovas Vytautas Urbanavičius); rastas 15 cm skersmens akmenų grindinys, tarp jų buvo degėsių, trys duobės, kuriose kūrenta ugnis, žiestos geltonos ir juodos keramikos, degintų kaulų liekanų, arklio dantis. Nustatyta, kad prie akmens XVI–XVII a. dar vyko apeigos.
FK Salaspils
„Salaspils“ futbolo klubas – Latvijos futbolo klubas iš Salaspilio.
Istorija
Klubas įkurtas 2012 m.
2018 m. draugiškas rungtynes žaidė su FK Palanga. Palangiškiai sutriuškino latvius rezultatu 6-1.
2021 m. rungtyniavo Antroje lygoje. Dėl pandemijos grėsmių visos žemesniųjų lygų pirmenybės buvo sustabdytos. Tuo metu ekipa buvo šeštoje vietoje.
2022 m. klubas nebuvo minimas tarp tų, kurie siekė žaisti Pirmoje lygoje. Nebuvo suteikta Pirmos lygos licencija. Vėliau buvo paskelbtas Pirmos lygos dalyvių sąrašas ir jame atsidūrė Salaspilio klubas.
2022 m. Latvijos futbolo taurės turnyre Metta klubas rezultatu 13-0 sutriuškino salaspiliečius.
Algirdas Steponavičius (1927)
Algirdas Steponavičius (1927 m. sausio 12 d. Kaune – 1996 m. spalio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, grafikas, knygų iliustratorius, rašytojas.
Biografija
Gimė Kaune, kur gyveno iki 1939 m. Yra kilęs iš leidėjų šeimos. Tėvas – Juozapas Steponavičius – aktyvus spaustuvininkas, leidėjas, žurnalistas.
Didžiausią gyvenimo dalį praleido Vilniuje. 1950 m. baigė Vilniaus valstybinį dailės institutą, grafikos katedrą. 1951 m. vedė dailininkę-grafikę, knygų iliustratorę Birutę Janiną Žilytę. Mirė 1996 m. savo dirbtuvėse Užupyje. Palaidotas Vilniaus Jeruzalės kapinėse.
Kūryba
Nuo 1958 m. dalyvavo respublikinėse ir tarptautinėse dailės parodose. Dirbo knyginės ir lakštinės grafikos bei monumentaliosios tapybos srityse. Iliustravo knygų: rinkinį „Mįslės“ (1958 m.), Kazio Borutos „Jurgio Paketurio klajonės“ (1963 m., LDM), tautosakos rinkinį „Šepetys repetys“ (1965 m., LDM), Kosto Kubilinsko „Varlė karalienė“ (1967 m.), Vinco Krėvės „Dainavos šalies senų žmonių padavimai“ (1973 m., rus.), Petro Cvirkos „Nemuno šalies pasakos“ (1987 m.). LDM saugomi darbai: „Marytė Margytė“ (1960 m.), „Rytas“ (1961 m.), triptikas „Kėdainių chemijos kombinatas“ (1963 m.) ir kt.
Prisidėjo prie keleto žurnalų, tokių kaip „Tarybinė moteris“ (1952–1953 m.), „Genys“ (1954–1987 m.) ir „Pegalė“ (1962–1971 m.), iliustravimo.
Kartu su žmona Birute 1969–1972 m. Naujųjų Valkininkų vaikų tuberkuliozinėje sanatorijoje „Pušelė“ sukūrė beveik 50 metrų freską – vieną novatoriškiausių ir originaliausių 8-ojo dešimtmečio dailės kūrinių Lietuvos naujojoje architektūroje. 1972 m. freska buvo įtraukta į saugomų dailės paminklų sąrašus. 1993 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas.
Apdovanojimai
Tarptautinėje knygos parodoje Leipcige 1965 m. iliustracijos Kosto Kubilinsko knygai „Varlė karalienė“ pažymėtos Aukso medaliu. 1967 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas. Vėliau apdovanotas „Aukso obuoliu“ tarptautinėje iliustracijų parodoje Bratislavoje (1967 m.), pirmąja premija knygos meno trienalėje „Vilnius’81“ (1981 m.), pirmojo laipsnio diplomu ir medaliu XXI tarprespublikiniame knygos meno konkurse Rygoje (1989 m.). 1989 m. laimėjo Ivano Fiodorovo diplomą (aukščiausią apdovanojimą) knygos meno konkurse Maskvoje, Jono Kazimiero Vilčinskio diplomą už gražiausiai iliustruotą Lietuvos metų knygą.
1990 m. tapo Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatu.
Sonny Barger
Ralfas Hubertas „Sonis“ Bargeris jaunesnysis (angl. Ralph Hubert „Sonny“ Barger Jr, g. 1938 m. spalio 8 d. – 2022 m. birželio 29 d.) - įstatymų nesilaikančių (angl. Outlaws) baikerių klubo narys, knygų autorius bei aktorius. Parašė penkias knygas, vaidino kino serialuose, ilgo metro filmuose, dirbo televizijoje. Buvo vienas iš baikerių klubo „Pragaro Angelai“ (angl. Hell’s Angels) padalinio Oklande, Kalifornijoje įkūrėjų.
Ankstyvieji gyvenimo metai
R. H. Bargeris jaunesnysis gimė 1938 m. spalio 8 d. Modesto mieste, Kalifornijoje, Kathrynos Carmella ir Ralpho Huberto Bargerio šeimoje. Motinos šaknys buvo itališkos kilmės, o tėvo protėviai - iš Vokietijos, bei Nyderlandų. R. H. Bargeriui sulaukus keturių mėnesių jo motina paliko šeimą, todėl jis ir jo sesė Shirley augo su sekmininke močiute ir alkoholiku tėvu, kuris buvo padienis darbininkas Oklando prieplaukoje. Augdamas R. H. Bargeris buvo ne kartą pašalintas iš mokyklos dėl mokytojų užpuolimų bei muštynių su kitais berniukais. Būdamas dešimtoje klasėje jis metė mokslus. Daugelis jo mokyklos draugų tapo narkomanais. R. H. Bargeris pasirinko dirbti maisto prekių parduotuvėje, o 1955 m. būdamas šešiolikos metų pradėjo tarnybą  Jungtinių Amerikos Valstijų kariuomenėje. Po keturiolikos mėnesių jis buvo pašalintas iš kariuomenės už dokumentų klastojimą. Norėdamas patekti į kariuomenę suklastojo savo gimimo liudijimą. Po pašalinimo iš kariuomenės dirbo žemos kvalifikacijos darbus ir gyveno su savo tėvu vienviečiame viešbučio kambaryje. Vėliau R. H. Bargeris išsikraustė gyventi pas savo seserį.
„Hells Angels“
Nors R. H. Bargeris yra vienas iš „Hells Angels“ klubo įkūrėjų, savo kaip baikerio pradžią siejo ne su šiuo klubu. 1953 m. R. H. Bargeris prisijungė prie savo pirmojo motociklų klubo „Oklando Panteros“ (angl. „Oakland Panthers“). Netrukus šis klubas iširo, o R. H. Bargeris pradėjo leisti laiką su kita baikerių grupe. Vienas iš naujosios grupės narių buvo Donas „Batai“ Ryvas (angl. Don „Boots“ Reeves), kuris ant motociklininko striukės nugaros dėvėjo emblemą: mažą kaukolę su aviatoriaus kepuraite, kurią supo angelo sparnai. Ši emblema priklausė nebeegzistuojančiam motociklų klubui iš Šiaurės Sakramento.
Ottui Friedliui, kuris buvo originalaus San Bernardino „Hells Angels“ padalinio įkūrėjas, patekus į kalėjimą, 1958 m. R. H. Bargeris tapo nacionaliniu klubo prezidentu de facto. Vienas pirmųjų naujojo prezidento tikslų buvo perkelti „motininį padalinį“, kitaip dar vadintą „nacionaline būstine“, iš San Bernardino į Oklandą. Tais pačias metais per susirėmimą su Oklando policija jis patyrė kaukolės lūžį. 1960 m. R. H. Bargeris sušaukė visus „Hells Angels“ klubo vadovus bei kitus Kalifornijos motociklų klubus į posėdį, kuriame aptarė problemas su policija. Po šio susirinkimo visi klubai susivienijo į „vieno procento“ (angl. „one percenter“) draugiją. Šios draugijos nariai įsipareigojo dėvėti draugijos emblemą kartu su kitomis, jų klubus atstovaujančiomis, emblemomis. Manoma, kad „vieno procento“ emblemos idėja kilo po Amerikos motociklų asociacijos pasisakymo, jog 99% motociklininkų yra įstatymų besilaikantys piliečiai. Tai reiškė, kad likęs 1% yra už įstatymų ribų.
Nuo 1960 m. iki  1965 m. R. H. Bargeris dirbo mechanizmų  operatoriumi. Buvo atleistas dėl dažnai pasikartojančių neatvykimų į darbą.
Jo, kaip nusikaltėlio, gyvenimas prasidėjo 1963 m., kai buvo pirmą kartą suimtas dėl marihuanos laikymo. Tais pačiais metais jis buvo vėl sulaikytas dėl tos pačios priežasties.
1965 m. ir 1966 m. R. H. Bargeris buvo suimtas dėl užpuolimų su mirtinu ginklu. Vėlyvaisiais 1960 m. jis pradėjo pardavinėti heroiną ir tapo priklausomas nuo kokaino. Didelė dalis jo asmeninių pajamų - gautų užsiimant legalia veikla - dirbant patarėju įvairiuose filmų projektuose.
Nuo 1967 m. R. H. Bargeris kartu su „Hells Angels“ Oklando policijos departamentui perdavė daugybę ginklų, nupirktų juodojoje rinkoje, ir  informacijos apie nelegalių ginklų saugojimo vietas. Šie ginklai galėjo priklausyti radikalams iš tokių grupuočių kaip „Juodojų Panterų partija“ (angl. „Black Panthers Party“) arba „Weather Underground“. Mainais į šią informaciją „Hells Angels“ reikalavo paleisti suimtus savo klubo narius. Tokie informacijos - suimtų narių mainai vyko mažiausiai penkerius metus.
1972 m. Oklando policijos departamento seržantas Edwardas „Tedas“ Hilliardas liudijo, jog jis iš R. H. Bargerio gaudavo ginklų, dinamito ir granatų mainais pasiūlydamas paleisti klubo narius ar sušvelninti jų suėmimo laiką. Pasak seržanto, tokie mainai įvyko 15-ką kartų. Vieni paskutiniųjų mainų vyko 1971 m.. Be to, E. Hilliardas minėjo, jog R. H. Bargeris pasiūlė „atvežti po vieną kairiųjų narių kūną už kiekvieną paleista „Hells Angels“ klubo narį“. Seržantas neigė, jog valdžios institucijos atleido ar pateisino nusikaltimus, vykdytus „Hells Angels“ klubo.
1965 m. spalio 16 d. šeši „Hells Angels“ klubo nariai buvo suimti, o vienam policijos seržantui lūžo koja, kai grupė baikerių užpuolė demonstracijos prieš  Vietnamo karą dalyvius. Po šio incidento grupė studentų, kairiųjų politikų ir darbo profsąjungų, kuriems vadovavo Allenas Ginsbergas ir Jerris Rubinas, San Chosė valstijos koledžo valgykloje susitiko su motociklų klubo atstovais. Pagrindinis šio susitikimo tikslas buvo užtikrinti, jog niekas netrukdys įvykti lapkričio 20 d. Vietnamo dienos komiteto suplanuotoms protesto eitynėms. Lapkričio 19 d. savo „Bails Bondsman‘s“ biure R. H. Bargeris ir penki „Hells Angels“ nariai surengė spaudos konferenciją, kurioje pranešė, jog jo klubas nedalyvaus proteste. Pasak klubo prezidento: „Bet koks fizinis susidūrimas tik padidins užuojauta šiai išdavikų miniai“.
1968 m. rugpjūčio 30 d. policija įvykdė reidus klubo bare ir daugiabutyje, priklausiusiame vienam iš klubo narių. Šio reido metu konfiskuota heroino už septynis tūkstančius JAV dolerių, kokaino už du su puse tūkstančio JAV dolerių ir dar keletas kitos rūšies narkotinių medžiagų. Be narkotikų buvo rasta ir ginklų – M16 bazės šautuvas, du lygiavamzdžiai šautuvai, M1 karabinas bei didžiulės talpyklos kitos amunicijos: peiliai, grandinės ir kitos, įtariamai pavogtos, prekės. R. H. Bargeris buvo vienas iš trisdešimt trijų Oklando padalinio narių, kurie buvo suimti dėl narkotikų laikymo. .
1969 m. gruodžio 6 d. vyko „Rolling Stones‘ Altamont“ nemokamas koncertas, kuriame dalyvavo R. H. Bargeris kartu su „Hells Angels“. Šiame koncerte baikeriai daug smurtavo – tai patyrė ne tik koncerto dalyviai, bet ir patys atlikėjai – Martis Balinas iš grupės „Jefferson Airplane“ prarado sąmonę, o koncerto dalyvė Mereditė Hunterė - subadyta mirtinai. Po koncerto ir didelės neigiamos spaudos reakcijos į „Hells Angels“ veiksmus, klubo prezidentas R. H. Bargeris tesinosi, jog klubo nariai pradėjo agresyviai elgtis tik po to, kai koncerto dalyviai pradėjo gadinti klubo narių motociklus. Vėliau buvo paminėta, kad iš M. Hunterės ginklo paleista kulka nesunkiai sužeidė vieną „Hells Angels“ klubo narį. R. H. Bargeris jaunesnysis pripažino, jog laikė priremta savo ginklą prie Keitho Richardo šono, kad priverstų „Rolling Stones“ toliau tęsti koncertą, kai kilo riaušės.
Teismo procesai ir įkalinimai
1970 m. balandžio 11 d. R. H. Bargeris vėl buvo suimtas dėl narkotikų, kai Donaldas Howarthas, filmų studijos „Studio City“ turto valdytojas (dar žinomas kaip 1967 m. Ponas Amerika), buvo sulaikytas einantis į R. H. Bargerio namus su lagaminu. Lagamine buvo rasta 482 g kokaino, 850 g heroino. Visų šių narkotinių medžiagų vertė buvo apie 350 000 JAV dolerių.
1970 m. birželį R. H. Bargeris trumpam atsistatydino iš Oklando dalinio prezidento pozicijos, kad galėtų kovoti su teisiniais kaltinimais. R. H. Bargerio narkotikų kaltinimai buvo atmesti. Tačiau pasibaigus teismo sesijai, jam buvo skirta kalėti 90 dienų. D. Howarthas buvo pripažintas kaltu ir nuteistas kalėti nuo penkerių metų iki gyvos galvos.
1972 m. sausio 22 d. R. H. Bargeris ir kiti keturi klubo nariai buvo kaltinami pasikėsinimu nužudyti, pagrobimu ir užpuolimu su mirtinu ginklu, kai juos suėmė „Redwood Regional“ parko prižiūrėtojai. Suėmimo metu klubo narių mašinoje rasti du surišti, užkimštomis burnomis ir sumušti klubo naujokai. Visi penki asmenys pripažino kaltinimus, siekdami lengvesnės bausmės.
R. H. Bargeris kartu su kitais „Hells Angels“ nariais: Sergėjumi Waltonu, Donaldu Duane „Whitey“ Smithu ir Gariu „Oakland“ Popkinu, buvo apkaltinti 1972 m. gegužės 21 d. įvykdę Servio Winstono Ageros, narkotikų prekeivio iš Makaleno,  Teksaso, nužudymą. Šis nusikaltimas buvo tariamai įvykdytas dėl nepavykusio narkotikų sandorio, kurio vertė siekė 80 000 JAV dolerių. Liudininkas Richardas Ivaldis liudijo, jog matė R. H. Bargerį nušaunant S. Agero, kai šis miegojo pažįstamo žmogaus namuose. Vėliau esą matęs kaip prezidentas liepė kitiems klubo nariams padegti pastatą.
1973 m. kovo 16 d. R. H. Bargeris buvo nuteistas kalėti nuo 10 m. iki gyvenimo pabaigos, kai buvo pripažintas kaltu dėl narkotikų laikymo, siekiant juos parduoti (turėtas kiekis - 37 g heroino) ir ginklo disponavimo. Tuomet jis jau buvo teistas. Tuometinė R. H. Bargerio gyvenimo draugė Sharon Gruhlkė taip pat buvo teisiama šioje byloje. R. H. Bargerio draugės byla buvo nutraukta, kai teisėjas nesugebėjo priimti sprendimo.
Remiantis policijos žvalgybos ataskaitomis, prieš kalėjimą R. H. Bargeris paskyrė San Chosė padalinio prezidentą Fillmorą Crossą savo įpėdiniu tarptautiniame „Hells Angels“ prezidentų suvažiavime Bass Lake. 1975 m. F. Crossas taip pat buvo įkalintas dėl amfetamino laikymo.
1978 m. kovo 27 d. klubo prezidentas vėl buvo suimtas, kai pažeidė lygtinio paleidimo taisykles. Jo namuose Oklande rastas 9 mm pusiau automatinis pistoletas, .38 kalibro revolveris ir medžioklinis šautuvas. Byla buvo nutraukta, kai jo žmona Sharon teisme paliudijo, jog šie visi ginklai priklausė jai.
1979 m. birželio 13 d. R. H. Bargeris, jo žmona, kitas trisdešimt vienas klubo narys ir klubo bendrininkai iš „Hells Angels“ Oklando, San Francisko,  Marino apygarda, San Chose,  Los Andželo ir  Valėjo padalinių buvo apkaltinti remiantis Organizuoto nusikalstamumo užkardymo (angl. Rackateer Influenced and Corrupt Organizations (RICO)) įstatymu. Šios bylos prokuratūros komanda, kuri atstovavo federalinei vyriausybei, bandė pademonstruoti R. H. Bargerio ir kitų klubo narių veiksmų modelį užsiimant reketu nelegalių ginklų ir narkotikų srityje.
1980 m. liepos 2 d. po aštuonis mėnesius vykusio teismo proceso, kurio metu liudijo 194 liudytojai, byla buvo nutraukta, kai teisėjui nepavyko priimti nuosprendžio aštuoniolikai kaltinamųjų. Iš likusiųjų dvylikos – devyni buvo pripažinti kalti, o trys – tarp kurių R. H. Bargeris ir jo žmona Sharon – buvo išteisinti. Šios bylos metu ir likusį gyvenimą R. H. Bargeris laikėsi nuostatos, kad visas klubas neturėtų būti laikomas atsakingu už kelių atskirų narių nusižengimus.
1983 m. R. H. Bargeriui buvo diagnozuotas gerklės vėžys. Kol gydėsi laikinai klubo pareigas perdavė savo kairiajai rankai Michealui O’Farrellui.
1987 m. lapkričio 10 d. po serijos reidų, kuriuos atliko Federalinių tyrimų biuras (angl. FBI), Alkoholio, tabako, šaunamųjų ginklų ir sprogmenų biuras (angl. ATF) ir Kalifornijos valstijos policija, trylika „Hells Angels“ narių, tarp kurių vienas ir R. H. Bargeris, buvo suimti dėl narkotikų, ginklų, sprogmenų laikymo ir kaltinami sąmokslu. Šių reidų metu buvo konfiskuota daugiau nei šimtas ginklų, daugiau nei 1 mln. dolerių grynaisiais ir tiek pat vertės narkotikų bei trys metamfetamino laboratorijos. Reidai, įvykę San Francisko įlankos zonoje, buvo sinchronizuoti su kitais reidais, vykusiais įvairiuose „Hells Angels“ motociklų klubo padaliniuose. Dėka šių reidų buvo užbaigtas du metus vykęs FTB tyrimas apie šio klubo nelegalią veiklą. Tyrimo pradžia buvo 1985 m. kai Anthonis Johnas Taitas, aukšto rango „Hells Angels“ narys iš Aliaskos, savanoriškai pasisiūlė tapti informatoriumi. Du metus A. J. Taitas keliavo per šalį ir rinko įrodymus apie ginklų, sprogmenų ir narkotikų pirkimus iš „Hells Angels“ narių. Informatorius taip pat slapta įrašinėjo klubo susirinkimus, per kuriuos pats R.H. Bargeris buvo sakęs, jog A. J. Taitas yra tikras „Hells Angels“ iš 90-tųjų pavyzdys.
R. H. Bargeris ir kiti devyni klubo nariai iš Kalifornijos ir Aliaskos buvo nusiųsti į Luisvilį,  Kentukį, kur buvo teisiami dėl kaltinimų sąmokslu transportuoti ginklus ir sprogmenis per valstijas, norėdami nužudyti priešiško klubo „Outlaws“ narius. Šis planas buvo kerštas dėl Ankoridžo „Hells Angels“ prezidento Johno Cleaveso Webbo nužudymo, kurį   1986 m.  rugpjūčio 28 d. įvykdė du „Outlaws“ motociklo klubo nariai prie baikerių baro, esančio Džefersono apygardoje, Kentukyje.
1988 m. spalio 28 d. dėl šio sąmokslo R. H. Bargeris buvo nuteistas kalėti 4 metus.
Vėlesni metai
1992 m. lapkričio 6 d. R. H. Bargeris, praleidęs tris su puse iš keturių paskirtų metų, buvo paleistas iš  Finikso kalėjimo, esančio  Arizonoje. Norėdamas atšvęsti savo lygtinį paleidimą, 1994 m. lapkričio 6 d.  Livermore surengė privatų vakarėlį, kuriame dalyvavo politikai Garis Conditas ir Benas Nighthorsesas Campbellas bei apie 700 kitų svečių. Manoma, kad Kolorado valstijos senatorius B. N. Campbellas pasinaudojo savo, kaip politiko įtaka, jog R. H. Bargeris būtų paleistas anksčiau.
1998 m. R. H. Bargeris sugrįžo į Arizoną ir prisijungė prie „Hells Angels“ Cave Creek padalinio. Šis dalinys buvo suformuotas, kai kitas motociklų klubas „Dirty Dozen“ iškeitė savo turimas spalvas į „Hells Angels“ atributiką. Vėliau R. H. Bargeris priklausė Yavapai apygardos „Hells Angels“ padaliniui. Arizonos klubuose R. H. Bargeris atliko tik patarėjo pareigas, nes oficialiai neturėjo klubo pareigūno statuso bei dažnai nedalyvavo viešuosiuose renginiuose ir susirinkimuose.
2002 m. vasario 23 d. Plainview,  Niujorke vyko tatuiruočių ir motociklų ekspozicija „Hellraiser Ball“, kurią surengė  Long Ailando padalinys. Renginyje dalyvavo ir R. H. Bargeris. Šis šou tapo nesėkme, kai tuzinas konkuruojančio klubo „Pagans“ narių užpuolė šio renginio dalyvius – išpuolis pareikalavo vieno baikerio mirties ir mažiausia dešimties sužeistųjų. Dėl šio incidento vienas „Hells Angels“ klubo narys buvo apkaltintas antro laipsnio žmogžudyste ir septyniasdešimt trys „Pagans“ klubo nariai buvo įkalinti dėl federalinio reketo. Didėjanti įtampa tarp skirtingų klubų ir „Hells Angels“ paskatino R. H. Bargerį surengti taikos konferenciją, kuri turėjo vykti Arizonos dykumoje po 2002 m. balandžio mėn. „Laughlin River Run“ motociklų suvažiavimo Laughlin, Nevadoje. Taikos susirinkimas buvo atšauktas, bet dėl sukilimo, įvykusio per „Laughlin River Run“, įsivyravo nesantaika tarp „Hells Angels“ ir „Mongols“ klubų narių. Ši akistata pareikalavo trijų žmonių gyvybių.
2016 m. spalio mėn. R. H. Bargeris paliko Arizoną ir sugrįžo į Oklando padalinį.
2018 m. gegužės 3 d. vykusiame teismo procese, kuriame buvęs „Bandidos“ motociklų klubo prezidentas Jeffris Fay Pikas ir vice prezidentas Xavieras Johnas Portillas buvo kaltinami reketu, R. H. Bargeris dalyvavo kaip gynybos liudytojas. Dėl savo sveikatos būklės jis negalėjo nuvykti į San Antonijų, tad liudijo nuotoliniu būdu federaliniame teisme, San Franciske. R. H. Bargeris neigė, jog „Hells Angels“ ir „Bandidos“ buvo konkuruojantys ir priešiškai nusiteikę klubai.
Šis buvusio „Hells Angels“ prezidento teiginys užginčijo prieš tai vyriausybės pakviestų liudininkų parodymus, kad motociklininkas Anthonis Baneshas 2006 m. kovo 18 d. buvo nužudytas „Bandidos“ klubo narių, už tai, kad norėjo įkurti „Hells Angels“ padalinį  Ostine, Teksaso mieste.
Televizija, filmai ir kūryba
R. H. Bargeris buvo iškiliai aprašomas Hunterio S. Thompsono  1996 m. knygoje „Hell‘s Angels: The Strange and Terrible Saga of the Outlaw Motorcycle Gang“.
Taip pat „Hells Angels“ ir pats R. H. Bargeris yra pavaizduoti Tomo Wolfo 1968 m. kūrinyje „The Electric Kool-Aid Acid Test“.
Jis pasirodė ir 1970 m. dokumentiniame filme apie Altmonto nemokamą koncertą: „Gimme Shelter“.
1967 m. pasirodžiusiame filme „Hells Angels on Wheels“ R. H. Bargeris pasirodė, tačiau nekalbėjo. Vėliau jis su kitais „Hells Angels“ nariais turėjo vaidmenų filme „Hell‘s Angels 69“, kuriame įkūnijo patys save.
R. H. Bargeris pasirodė ir kituose filmuose.
2000 m. R. H. Bargeris tapo geriausiai parduodamu autoriumi, kai parašė savo autobiografinę knygą „ Hell‘s Angel: The Life and Times of Sonny Barger and the Hells Angels Motorcycle Club“. Po autobiografijos jis parašė dar keletą novelių, susijusių su baikerių kultūra. .
Bėgant metams R. H. Bargeris užsiėmė motociklų saugumo skatinimu: kartu su Darwinu Holmstromu šia tema 2010 m. parašė knygą – „Let‘s Ride: Sonny Barger‘s Guide to Motorcycling“.
„Kalbant apie meistriškumą, aš asmeniškai nemėgstu Harlių. Aš jais važinėju, nes priklausau klubui ir tai yra mūsų įvaizdis, bet jeigu galėčiau, aš rimtai apsvarstyčiau važiuoti su Honda ST1100 arba BMW motociklu. Mes tikrai daug praradome, kai pasirinkome nepersėsti ant japoniškų modelių, kai Japonija pradėjo gaminti didesnius motociklus. Aš dažniausiai sakau „Velniop tuos Harley-Davidson““ – Ralfas „Sonis“ Hubertas Bargeris, „Hell‘s Angel: The Life and Times of Sonny Barger and the Hells Angels Motorcycle Club“, 2000
2010 m. lapkričio 30 d. R. H. Bargeris atliko svečio vaidmenį „FX“ televizijos seriale „Anarchijos Vaikai“ (angl. Sons of Anarchy). Jis pasirodė kaip Lennis „The Pimp“ Janowitzas trečio sezono finale. Dažnai manoma, kad šis serialas apie išgalvota motocikų klubą buvo paremtas „Hells Angels“ klubu. Serialo autorius Kurtas Sutteris iki šio serialo sukūrimo ir išleidimo daug laiko praleido kartu su R. H. Bargeriu ir kitais šio klubo nariais.
2011 m. lapkričio 29 d. R. H. Bargeris vėl sugrįžio į televizijos ekranus pasirodydamas „Anarchijos vaikų“ ketvirto sezono finale.
Trečiasis R. H. Bargerio pasirodymas šiame seriale įvyko 2012 m.  lapkričio 13 d. – jis pasirodė penkto sezono 10 epizode.
Asmeninis gyvenimas
1969 m. jis užmezgė santykius su Sharon Gruhlke – buvusia grožio karaliene iš Livermoro. R. H. Bargeris vedė S. Gruhlke 1973 m. Folsomo valstijos kalėjime, kuriame tuomet jis buvo įkaltinas. Ši santuoka baigėsi skyrybomis.
1983 m. po daugelio rūkymo metų R. H. Bargeriui buvo diagnozuotas gerklės vėžys. Gydytas San Francisko veteranų medicinos centre. Dėl trečios stadijos gerklų vėžio jam buvo atlikta laringektomija bei padarytos abipusės funkcinės kaklo įpjovos. Visas operacijas atliko Michaelas Trallas MD, FACS. Pašalinus balso stygas R. H. Bargeris turėjo išmokti bendrauti naudodamas stemplės raumenis.
1998 m. R. H. Bargeris sugrįžo į Arizoną su trečia žmona Beth Noel ir podukra Sara bei įkūrė motociklų servisą.
2003 m. kovo 7 d. R. H. Bargeris buvo suimtas  Marikopos apygardos šerifų po buitinio ginčo su savo žmona B. Noele ir podukra Sara. Jo žmonai buvo sulaužyti šonkauliai, stuburo slanksteliai ir plyšusi blužnis. R. H. Bargeris buvo įkalintas aštuonias dienas už smurtavimą sunkinančiomis aplinkybėmis. Po šio įvykio, B. Noel ir R. H. Bargeris išsiskyrė.
2005 m. birželio 25 d. jis susituokė su ketvirta žmona Zorana. Santuoka tęsėsi iki pat R. H. Bargerio mirties 2022 m.
2012 m. R. H. Bargeriui pašalinta prostata, po to, kai buvo diagnozuotas prostatos vėžys.
Mirtis
2022 m. birželio 29 d. R. H. Bargeris, būdamas 83 metų, ramiai mirė nuo kepenų vėžio savo namuose Livermore, Kalifornijoje. Jo mirtis buvo paskelbta Facebook: „Jeigu Jūs skaitote šią žinutę, tai turbūt žinote, jog manęs nebėra. Aš paprašiau, jog šis įrašas būtų paskelbtas iškart po mano mirties. Aš nugyvenau ilgą ir gerą gyvenimą, pilną nuotykių. Turėjau garbę būti dalimi nuostabaus klubo. Nors dešimtmečius buvau viešas asmuo, man labiausiai patikdavo leisti laiką su savo klubo broliais, šeima ir artimais draugais. Aš noriu, kad Jūs žinotumėt, jog po trumpos kovos su kepenų vėžiu, aš ramiai miriau. Iki pat paskutinės akimirkos mane supo visa, kas man yra brangiausia: mano žmona Zorana ir mano artimiausi žmonės. Laikykite savo galvas iškeltas aukštai, būkite laisvi ir visada branginkite garbę. Sonny, HAMCO“
2022 m. liepą „Hells Angels“ organizacija pateikė prašymą surengti atminimo pamaldas, skirtas R. H. Bargeriui, Oklando koliziejuje.
R. H. Bargerio laidotuvės vyko motosporto lenktynių trasoje Stoktone, Kalifornijoje 2022 m.  rugsėjo 24 d.. Dalyvavo apytiksliai 7000 žmonių, laidotuvės buvo ramios.
Gėlių darželis
thumb|240px|[[Piliarožės gėlių darželyje (Lenkija)]] thumb|240px|Gėlių darželis Prancūzijoje
Sonny Barger
Mirtis
„FOX News“ žinių vedėjas Tuckeris Carlsonas taip pat dalyvavo šiose laidotuvėse. T. Carlsonas sakė, jog jis buvo didelis R. H. Bargerio fanas nuo koledžo laikų ir citavo vėlionį: „Būkit ištikimi, išlikit laisvi ir visada vertinkite garbę“. Tai pat vedėjas pridėjo: „Noriu atiduoti pagarba žmogui, kuris pasakė šiuos žodžius“.
Gėlių darželis
Gėlių darželis arba gėlynas – erdvė prie namų, skirta įvairiems dekoratyviems augalams auginti. Paprastai įrengiamas švariajame kieme, prie įėjimo į sodybą ar gyvenamąjį namą; sodybos puošnioji dalis. Tradiciniai gėlių darželiai daug kur būdavo aptveriami tvorele.
Kada Lietuvoje atsirado gėlių darželiai – nežinoma, spėjama, kad XV–XVI a. Kaimų ir miestelių sodybų darželiai atsirado dėl vienuolynų, klebonijų, dvarų gėlynų, kuriuose augintos iš kitų kraštų atvežtos įvairios gėlės, dekoratyvūs, vaistiniai augalai. Darželio paskirtis buvo ne tik puošybinė – juose sodinti vaistiniai, dažinių ar kitokių naudingų savybių turintys augalai. Sodybos darželio prižiūrėjimas buvo daugiausia merginų rūpestis, o pagal darželį būdavo susidaroma nuomonė apie sodybos šeimininkų tvarkingumą. Senuosiuose Lietuvos darželiuose augalų įvairovė nebuvo labai didelė. Daugiausia sodinti atsparūs, žiemą neiššąlantys augalai, kuriems nereikia daug priežiūros. Dėl pastarosios priežasties gerokai mažiau auginta ir vienmečių gėlių.
thumb|left|240px|Darželis prie sodybos Lietuvoje ([[Kengiai, Raseinių raj.)]] Skirtingose Lietuvos dalyse darželio gėlės ir žolynai skyrėsi, bet dauguma augalų rūšių būdavo sodinamos visoje šalyje. Gausiausiai auginami daugiamečiai augalai: žalioji rūta, daugiametė saulutė, garbiniuotoji mėta, vaistinis isopas, vaistinis skaistenis, vaistinis smidras, vaistinis putoklis, vaistinis bijūnas („pinavija“), paprastasis diemedis, plunksnalapė rudbekija, trispalvė našlaitė. Iš dvimečių ir daugiamečių augalų auginami: didžioji nasturtė, kvapusis pelėžirnis („žemčiūgas“), balzaminė sprigė, aukštoji piliarožė, flioksas, jurginas. Darželiuose auginami krūmai: paprastoji alyva, darželinis jazminas, įvairūs erškėčiai, putinas, rečiau guobalapė ar baltoji lanksva, šermukšnialapė lanksvūnė, baltauogė meškytė.
Vėliau taip pat pradėtos auginti rožės, įvairūs serenčiai („gvazdikai“), rudgrūdėlės, scylės, snieguolės, šiurpiniai gvazdikai („šiurpės“), pakalnutės, petunijos, fuksijos ir kt. Dabar tradicinius darželius daug kur pakeitė vejos su įvairiai išplanuotais gėlynais, alpinariumai.