cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puntuko brolis
Legenda
Pasakojama, kad seniai buvo labai šalta žiema. Vieną rytą žmonės atsikėlė ir ruošėsi apie savo namus, kai išgirdo kažką dundant, lyg griaustinį griaudžiantį. Visi labai išsigandę galvojo, kad atėjo pasaulio pabaiga. Išbėgę į lauką pamatė, kad iš dangaus krenta didelis ugnies kamuolys. Nugalėję pirmąją baimę, nuėjo pažiūrėti ir pamatė didžiulį akmenį. Smarkiai krisdamas daug prasmego į žemę ir tik nedidelė jo dalis liko paviršiuje. Vėliau žmonės jį pradėjo vadinti Puntuko broliu, nes jis savo dydžiu panašus į Puntuką.
Ledu
Ledu – regionas ir miestas Kinijos Činghai provincijoje.
Vasiuganė
Vasiuganė, Vasiuganės lyguma, Vasiuganės pelkynai – pelkėta lyguma Rusijoje, vakarų Sibire, Obės ir Irtyšiaus tarpupyje. Pietuose pereina į Barabos stepę. Driekiasi Tomsko, Novosibirsko ir Omsko srityse. Užima 53 tūkst. km² plotą. Aukštis iki 166 m. ~70 % Vasiuganės ploto užima pelkės. Lygumą tankiai raižo Obės ir Irtyšiaus baseinams priklausančios upės (Vasiuganas, Didysis Juganas, Demjanka, Kionga, Omė, Čuzikas ir kt.). Vasiuganėje glūdi milžiniškos durpių atsargos (>1 mlrd. t). Naftos ir gamtinių dujų telkiniai.
Astrildiniai
Astrildiniai (Estrildidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima, kuriai priklauso sėslūs paukščiai. Dauguma rūšių suka kupolo formos dengtą lizdą, kai kurios peri uoksuose. Deda 4-8 baltus kiaušinius, peri 10-21 d. Minta žolių sėklomis.
Vasiuganė
Auga eglių, kedrų, kėnių taiga, beržų ir uosių miškai. Didelė gyvūnų bioįvairovė.
Astrildiniai
Šeimoje 135-140 rūšių. Paplitę Afrikoje, Azijoje, Australijoje ir Naujojoje Gvinėnjoje. Mėgsta atviras, žole apaugusias vietas.
Andžejus Vapovskis
Andžejus Vapovskis (m. 1574 m. vasario 23 d.) – Lenkijos magnatas, Sanoko pakamaris, Peremyšlio kaštelionas (1572–1574).
Biografija
thumb|left|180px|Andžejaus Vapovskio užmušimas Lenkijos bajorų Vapovskių giminės atstovas, herbo „Nieczuja“ savininkas. Peremyšlio kašteliono Stanislavo Vapovskio sūnus.
Vapovico dvaro paveldimas valdytojas.
1565 metais vedė Kateriną Macejevską (1530–1604), Karūnos dvaro maršalkos ir Zavuichvosto seniūno Stanislavo Macejevskio dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Janą-Stanislavą (?–1632).
1574 metų vasarį Prancūzijos princo Henriko Valua karūnacijos iškilmių metu Peremyšlio kaštelionas Andžejus Vapovskis buvo užmuštas Samuilo Zborovskio. Įpykęs Samuilas Zborovskis antspaudu smogė per galvą. Andžejaus Vapovskio žudikas buvo nuteistas amžinu ištrėmimu iš Lenkijos.
Dennis Bergkamp
Denisas Berkampas (ol. Dennis Bergkamp, g. 1969 m. gegužės 10 d.) – karjerą baigęs Nyderlandų profesionalus futbolininkas, žaidęs puolėjo arba atakuojančio saugo pozicijose.
2004 m. futbolo legenda Pelé paminėjo D. Bergkampą kaip vieną iš 125 geriausių visų laikų futbolininkų. 2007 m. jis buvo išrinktas į Anglijos futbolo šlovės muziejų ir kol kas yra vienintelis olandas, sulaukęs tokio pripažinimo. 1993 m. ir 1997 m. D. Bergkampas liko trečias FIFA pasaulio metų žaidėjo rinkimuose. 1992 m. jis liko trečias, o 1993 m. antras Geriausio Europos futbolininko (Auksinio kamuolio) rinkimuose.
Amsterdamo „Ajax“ (1986–1993)
1981 m., būdamas 12 metų amžiaus D. Bergkampas prisijungė prie gimtojo Amsterdamo miesto klubo „Ajax“ jaunimo komandos. 1986 m. gruodžio 14 d. jis debiutavo pagrindinėje komandoje mače su Kerkradės „Roda“. 1987 m. jis po keitimo pasirodė aikštėje per UEFA Taurių laimėtojų taurės finalo rungtynes su Leipcigo „Lokomotyvu“, kurias „Ajax“ laimėjo 1:0 ir iškovojo pirmąjį savo kaip profesionalo trofėjų. Vėliau D. Bergkampas žaidė „Ajax“ klube dar šešis sezonus ir tapo vienu iš šio klubo simbolių, iškovojo su juo Nyderlandų čempiono titulą (1990) ir Nyderlandų taurę (1993). 1993 m. vasarą kartu su komandos draugu Wimu Jonku už 12 mln. svarų sterlingų D. Bergkampas persikėlė į Milano „Internazionale“.
Milano „Internazionale“ (1993–1995)
Karjeros etapas Italijoje D. Bergkampui buvo pats nesėkmingiausias. Dar prieš jam persikeliant į Milaną, buvęs D. Bergkampo treneris Amsterdame ir olandų futbolo legenda Johanas Cruijffas įspėjo savo buvusį auklėtinį, jog jam bus sunku priprasti prie gynybinio „Intero“ žaidimo, tačiau D. Bergkampas priėmė iššūkį ir prisijungė prie Milano klubo. Su juo olandas dar kartą laimėjo UEFA taurę, tačiau kaip ir prognozavo J. Cruijffas Milane D. Bergakampui sekėsi sunkiai – jis nerado sau vietos aikštėje, nesutarė su komandos draugais ir reiklia Italijos spauda. Padėties nepakeitė net geras D. Bergkampo žaidimas 1994 m. pasaulio futbolo čempionate. Po dviejų nesėkmingų sezonų Milane 1995 m. už 7,5 mln. svarų sterlingų D. Bergkampas perėjo į Londono „Arsenalą“.
Londono „Arsenal“ (1995–2006)
thumb|150px|left| D. Bergkampas „Arsenale“
Londone D. Bergkampas vėl atgavo gerą sportinę formą ir ėmė žaisti sau įprastą žaidimą. Pirmajame sezone (1995–1996) jam reikėjo kiek laiko, kad apsiprastų su anglišku futbolu ir savo pirmąjį įvartį jis pelnė tik aštuntosiose rungtynėse su „Arsenalo“ marškinėliais. Iš viso savo pirmame sezone olandas pelnė 11 įvarčių “Premier“ lygoje. 1996 m. prie „Arsenal“ vairo stojo Arsenas Wengeras, kuris padėjo dar labiau atsiskleisti D. Bergkampo talentui. 1997–1998 m. sezone „Arsenalas“ laimėjo titulų dublį (Anglijos čempionatą ir taurę), o D. Bergkampas „Premier“ lygos futbolininkų apklausoje buvo pripažintas geriausiu žaidėju.
Olandas rungtyniavo Londono klube dar 8 metus ir tapo vienu iš pačių svarbiausių klubo žaidėjų, su juo laimėjo dar du Anglijos lygos čempiono titulus (2002, 2004), dar tris sykius iškovojo Anglijos taurę (2002, 2003, 2005). Vienintelis dalykas, kurio trūko ilgoje ir sėkmingoje D. Bergkampo karjeroje Londone – sėkmė Europos futbolo turnyruose. 2000 m. D. Bergkampas ir „Arsenalas“ pralaimėjo UEFA taurės finalą Stambulo“Galatasaray“ komandai, 2006 m. D. Bergkampas taip ir nepakilo nuo atsarginių suolelių UEFA Čempionų lygos finale, kuriame „Arsenalas“ nusileido Barselonos FC. 2006 m. gegužės 7 d. D. Bergkampas paskutinį kartą vilkėjo „Arsenal“ marškinėlius Anglijos čempionato rungtynėse su Wigano „Athletic“. 2008 m. liepos 14 d. „Arsenal“ klubo oficialaus tinklalapio paskelbtuose geriausio visų laikų „Arsenal“ žaidėjų penkiasdešimtuko rinkimuose D. Bergkampas užėmė antrąją vietą, nusileisdamas tik Thierry Henry.
Karjera nacionalinėje rinktinėje
D. Bergkampas debiutavo Nyderlandų rinktinėje 1990 m. rugsėjo 26 d. rungtynėse su Italija, o pirmasis rimtas jo sužaistas turnyras buvo Euro 1992 turnyras, vykęs Švedijoje. D. Bergkampas jame žaidė puikiai ir pelnęs tris įvarčius pasidalino su trim kitais žaidėjais rezultatyviausio čempionato snaiperio laurus, tačiau Nyderlandų rinktinė pusfinalyje sensacingai pralaimėjo turnyro atradimui – Danijos rinktinei, kuri vėliau ir tapo čempione.
1994 m. pasaulio futbolo čempionate ir Euro 1996 turnyre D. Bergkampas traukė savo komandą į priekį, tačiau Nyderlandų rinktinei šie turnyrai susiklostė nelabai sėkmingai. 1996 m. lapkričio 9 d., per draugiškas rungtynes su Velsu D. Bergkampas įmušė vienintelį savo karjeroje „hat–tricką“ nacionalinės rinktinės gretose.
1998 m. D. Bergkampas vėl vedė savo komandą į priekį pasaulio čempionate Prancūzijoje. Ketvirtfinalio susitikime su Argentina žaidėjas įmušė vieną iš pačių gražiausių įvarčių per visą pasaulio čempionatų istoriją ir išplėšė savo komandai kelialapį į pusfinalį, tačiau ten buvo nusileista brazilams. Euro 2000 buvo paskutinis D. Bergkampo šansas pasiekti skambesnę pergalę su nacionaline rinktine, tačiau olandai pusfinalyje pralaimėjo Italijai. Pirmą kartą per savo karjerą D. Bergkampas neįmušė nė vieno įvarčio per aukščiausio lygio futbolo turnyrą, tačiau rinktinėje atliko svarbų vaidmenį. Po šio čempionato D. Bergkampas paskelbė apie savo karjeros Nyderlandų rinktinėje pabaigą.
Dying for the World
Dainos
Visų dainų ir muzikos autorius – Blackie Lawless.
Klebonija
miniatiūra|250px|right|[[Užunvėžių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia|Užunvėžių parapijos klebonija (Anykščių raj.)]]
San Chuan de Sinko Pinosas
San Chuan de Sinko Pinosas arba tiesiog Sinko Pinosas („penkios pušys“) – miestas šiaurės vakarų Nikaragvoje, Činandegos departamente, šalia Hondūro sienos, 229 km nuo Managvos. Yra San Karalampijo bažnyčia, kolonjinio laikotarpio statiniai. Verčiamasi žemės ūkiu.
Klebonija
Klebonija – pastatas, kuriame klebonas tvarko parapijos reikalus, paprastai jame ir gyvena; parapijos būstinė.
San Chuan de Sinko Pinosas
Istorija
Savivaldybė įkurta 1840 m.
Klebonija
Klebonijoje yra raštinė (sekretoriatas), priimamasis, laukiamasis kambariai.
Interesantai klebonijoje priimami paprastai tik tam tikromis valandomis.
Rio Hondo tvenkinys
Rio Hondo tvenkinys (Embalse de Río Hondo) yra Argentinoje, Santjago del Estero provincijos vakaruose, dalis Tukumano provincijoje, Dulsės upės slėnyje. Hidroelektrinės užtvanka pastatyta 3,5 km nuo Termas de Rio Hondo miesto. Į tvenkinį suteka Sali, Gastonos, Medinos, Majo ir Marapos upės. Veikia nuo 1967 m.
Užtvankos ilgis 206 m, aukštis 30 m. Hidroelektrinės galia 154 MW. Tvenkinio ilgis 19 km, plotis 17 km, plotas 330 km². Tvenkinio tūris 1750 hm³. Tvenkinys plačiai naudojamas drėkinimui ir turizmui.
Sergeičikai I
Sergeičikai I – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1,5 km į rytus nuo Ramučių, prie kelio.
Janas Opalinskis
Janas Opalinskis (1546-1598), Rogozno kaštelionas, bibliofilas.
Biografija
Santocko kašteliono Jano Opalinskio ir Anos Borek Gostinskos sūnus. Netekęs savo tėvo būdamas 15 metų, jis užaugo savo motinos prižiūrimas.
(1578-1598) metais Rogozno katelionas.
Šeima
Vedė Barborą Ostrorugę, Sanoko kašteliono dukterį. vaivados Jano Opalinskio (1581-1637) tėvas.
Dhofar Club
„Dhofaro“ klubas arba „Dhofar Club“ – Omano futbolo klubas iš Salalos.
Istorija
Klubas įkurtas 1972 m. Užsiima ne tik futbolu, bet ir kitomis sporto šakomis.
Futbolo komanda žaidžia elito divizione. Net dešimt kartų tapo šalies čempionais (1982–1983, 1984–1985, 1989–1990, 1991–1992, 1992–1993, 1993–1994, 1998–1999, 2000–2001, 2004–2005, 2016-2017 m.)
2021–2022 m. sezone liko treti iš keturiolikos dalyvių.
Mileikiai (Vilnius)
Mileikiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Eitminiškių.
Šilokarčema (laikraštis)
Šilokarčema – Šilutės rajono ir Pagėgių savivaldybės nepriklausomas laikraštis, einantis nuo 1995 m. rugsėjo 1 d. Šilutėje.
Istorija
Steigėja Šilutės rajono savivaldybė, pirmieji leidėjai – Lijana Venckienė ir Antanas Lauraitis. Leido individualioji įmonė „Rotsekis“. Tiražas 1997 m. – 1500 egz.
Paprastasis kadagys
Paprastasis kadagys arba ėglius (Juniperus communis) – kiparisinių (Cupressaceae) šeimos, kadagių (Juniperus) genties plikasėklis krūmedis.
Paplitimas
Žemėje labiausiai paplitusi tarp pušūnų ir visų kitų sumedėjusių augalų rūšis. Natūraliai auga beveik visame šiaurės pusrutulyje – Europoje, Šiaurės Amerikoje, šiaurinėje Azijoje ir jų arkties, vidutinio ir dalyje subtropikų klimato juostų dalyse.
Paplitimas ir augavietės Lietuvoje
Tai vietinė, savaime auganti Lietuvos krūmedžių rūšis. Nors ir netolygiai, bet paplitę visoje Lietuvoje, bet kiek dažnesnė pietų Lietuvos pušynuose. Mėgsta gerai drenuotą dirvą. Dažniausiai tai trako medis arba krūmas. Lietuvos pušynų trake vidutiniškai auga apie 850 kadagių viename hektare. Jauni kadagiai vešliai auga pušynų trake, taip pat su egle mišrių beržynų ir ąžuolynų trake, dirvonuose, smėlyngame dirvožemyje, žvyrynuose, kirtavietėse bei mišriuose miškuose. Rečiau šis augalas aptinkamas durpynuose. Kadagiai nors ir šviesamėgiai, bet pakelia ūksmę, taip pat atlaiko sausrą, šalčius, bet nepakantus užterštam orui.
Požymiai
Paprastasis kadagys daugiametis, visžalis, dvinamis augalas. Jo laja tanki, o jos forma labai įvairi, tačiau dažniausiai ovali arba kūgiška. Kartais dendrologinėje literatūroje nurodoma, kad vyriškieji augalai dažnai būna panašesni į medžius, o moteriškieji į krūmus, kadangi vyriškųjų kadagių laja siauresnė. Jaunų medžių žievė lygi, o vėliau supleišėjusi išilginiais dryžiais, nuo pilkai rudos iki raudonai rudos spalvos. Jų jauni ūgliukai tribriauniai ir rusvi. Šakelės apvalios arba vos briaunotos, rausvai rudos. Spygliukai menturiuose po 3, 10–15 mm ilgio, ir 1–2 mm pločio, aštriai nusmailėję, dygūs, standūs, kieti, pilkai žali, o apatinė pusė žalia ir kiek žvilganti. Spygliukai įdubę (išilgai įsigaubę), su balsva žiotelių juostele viršutinėje pusėje. Šakutėse spygliukai išsilaiko apie 4 metus. Strobilai pavieniai arba susitelkę į galvutes, moteriškieji kūgiški, maži 3–4 mm ilgio, gelsvai žali ir neryškūs, vyriškieji strobilai ovalūs, vos didesni už moteriškuosius – iki 5 mm ilgio ir geltonos spalvos. Sporifikuoja balandžio pab. – gegužės mėnesio pradž. Žiedai vienalyčiai (vyriški ir moteriški). Vyriškų krūmų žiedai kankorėžėliuose ir geltoni, moteriškų krūmų kankorėžiai su žaliais mėsingais žvyneliais. Žiedai susitelkę spygliukų pažastyse. Žydi balandžio – gegužės mėn. Kankorėžėliai labai savotiški, atrodo kaip uogos, kas jį kartu su Europinių kukmedžių skiria nuo daugumos kitų pušūnų. Jų forma rutuliška, 5–10 mm skersmens, bekočiai, pirmą vasarą žali, bet jau kitų metų rudenyje tampa juodai mėlynais su padengtu balsvu apnašu. Kadagio kankorėžėliai tampa ypač ryškūs po pirmųjų rudens šalnų ar pirmo sniego. Uogiški kankorėžėliai sudaryti iš 3, kartais 6 mėsingų, neprasiveriančių sėklinių žvynų, salstelėję, sakingo prieskonio, saldūs. Kankorėžėliai subręsta ir tampa juodai mėlynais antrųjų metų rugsėjo – spalio mėnesiais ir per žiemą laikosi ant šakelių, tad vienu metu ant vieno jo medelio būna tiek neprinokusių, tiek prinokusių vaisių. Sakais kvepiančiame kankorėžėlio minkštime yra 3, rečiau 1 ar 2 pailgos tribriaunės mažos apie 4–5 mm ilgio, sakingos sėklelės su kietu, rudu apvalkalėliu. 1000 sėklų sveria 10–15 ar 18 gramų. Sėklų svoris sudaro apie 15 procentų viso kankorėžio svorio. Medeliai subręsta 5–10 metų amžiaus. Derėti pradeda nuo 10–12 metų ir dera kas 3–5 metus. šaknų sistema paviršinė.
Matmenys
Užauga kaip krūmas, paprastai neaukštas 3–5 m aukščio, rečiau kaip medis iki 10–15 m ar ypatingai retais atvejais iki 19 m aukščio. Aukščiausias – 18,5 m aukščio individas žinomas iš Švedijos. Yra užregistruotas su masyviausiu 90 cm skersmens kamienu. Auga lėtai, 5 metų kadagiai siekia vos 20 cm, 10 metų – apie 50 cm aukščio. Įprastą 3–5 m aukštį paprastieji kadagiai pasiekia apie 50 gyvenimo metus.
Amžius
Ilgaamžiai augalai. Išgyvena iki 600 metų, nors iš Švedijos yra žinomas 800 metų amžiaus paprastojo kadagio individas.
Varietetai
Penki varietetai :
Panaudojimas
Auginamas dekoratyviniuose želdynuose, ypač mėgstami medeliai aukšta, koloniška laja. Senovėje ir dabar iš kadagio šakelių Lietuvoje religinėms šventėms rišdavo ir riša verbas. Naudojant kadagio „uogas“, gaminami gėrimai kaip džinas ir jeneveras.
Medicina
Dėl didelio dervingumo kadagio vaisių valgyti negalima, tačiau jie puikiausiai tinka prieskoniams, liaudies medicinoje yra naudojamos sėklos su apysėkliu. Jos renkamos rudenį, kai visiškai prinoksta, o papurčius krūmą, byra ant žemės.
Ekologija
Šie kadagiai išskiria aktyvią bakterijas naikinančią medžiagą – fitoncidus, nuo kurio kadagynuose žmonėms jaučiamas didesnis palengvėjimas.
Pavadinimas
Lietuvoje jis vadinamas kaip ėglius, kadagys, kadugys. Lotynų kalba paprastojo kadagio (Juniperus communis) rūšies mokslinio pavadinimo autorius Karlas Linėjus, gyvenęs 1707–1778 m.
Turi šiuos sinonimus:
Taip pat skaityti
Lietuvos vietinių krūmedžių pilnas sąrašas
Soundgarden
Soundgarden – amerikiečių grunge grupė susibūrusi 1984 m., Sietle (JAV).
Fantastiniai gyvūnai ir kur juos rasti
Fantastiniai gyvūnai ir kur juos rasti  – britės rašytojos J. K. Rowling knyga, skirta finansiškai padėti „Comic Relief“ paramos fondui. Apie 80 % kiekvienos knygos pelno tiesiai perduodama neturtingiems vaikams visame pasaulyje. 2001 m. įvykusiame interviu su „Scholastic“ leidėjais, Rowling pasakė, kad temą apie fantastinius gyvūnus pasirinko dėl to, kad tai, anot rašytojos, labai smagi tema ir jai ji turi parašiusi labai daug informacijos.
Fabula
„Fantastiniai gyvūnai ir kur juos rasti“ minima „Hario Poterio“ knygų serijos apysakose, kaip garsaus magizoologo Njuto Miglapūčio (Newt Scamander) knyga, priklausanti berniukui burtininkui Hariui Poteriui. Pirmą kartą serijoje knyga minima pirmojoje dalyje „Haris Poteris ir Išminties akmuo“ (56 p.). Haris Poteris gauna laišką iš Hogvartso burtų ir kerėjimo mokyklos, kuriame tarp kitų būtinų įsigyti knygų yra ir „Fantastiniai gyvūnai ir kur juos rasti“. Beje, septintojoje knygų serijos dalyje, „Haris Poteris ir Mirties relikvijos“, knygos pavadinimas yra verčiamas „Fantastiniai žvėrys ir kur jų ieškoti“ (319 p.).
„Fantastiniuose gyvūnuose ir kur juos rasti“ pasakojama magiškosios zoologijos istorija, taip aprašomos 75 fantastinių gyvūnų rūšys, aptinkamos visame pasaulyje. Daugiausia informacijos buvo surinkta Njutui Miglapučiui keliaujant po visus penkis kontinentus. Išgalvotas autorius užsimena, kad pirmasis knygos leidimas buvo surinktas 1918 m. Augustuso Vormo (Augustus Worme), bet išleistas tik 1927 m. Dabartinis leidimas yra penkiasdešimt antras.
Ekranizacija
2018 m. yra išleista antroji filmo „Fantastiniai gyvūnai ir kur juos rasti“ dalis, o 2020 m. planuojama išleisti ir trečiąją dalį, kurių, kaip ir pirmojo filmo scenarijų sukūrė ta pati J. K Rowling.
Frakcija
Frakcija – parlamento ar kitos renkamos politinės institucijos išrinktųjų narių savanoriška organizacija, kurios pagrindinis tikslas - įgyvendinti politinius tikslus ir interesus.
Frakcija taip pat vadinama politinės partijos viduje susidariusi partijos narių grupė, partijos strateginiams politiniams tikslams ir programai įgyvendinti matanti skirtingus nuo daugumos taktinius sprendimo būdus.
Frakcijos sudarymas
Frakcija atstovaujamojoje institucijoje gali būti sudaroma vienpartiniu principu iš vienos partijos atstovų, arba pagal interesų grupes, arba pagal politinio spektro sroves iš kelių partijų atstovų, arba net iš vienos partijos politinių krypčių ar frakcijų atstovų. Kvota, būtina frakcijai suformuoti, paprastai būna 10 % viso atstovaujamosios institucijos narių skaičiaus, bet ne mažiau, kaip 3 nariai savivaldybės taryboje ir 10 parlamente. Didelė frakcija gali pasidalinti į grupes ar atskiras frakcijas, tuo sustiprindama savo įtaką.
Frakcija registruojama atstovaujamosios institucijos protokoliniu sprendimu arba frakcijos steigėjams pateikus frakcijos steigimo pareiškimą, kurį pasirašo visi frakcijos nariai. Frakcija išsirenka seniūną, kuris atstovauja frakciją santykiuose su kitomis frakcijomis, su atstovaujamosios institucijos vadovybe ir vykdomosios institucijos administracija, vadovauja frakcijos darbui, šaukia jos posėdžius, teikia frakcijos nuomonę atstovaujamosios institucijos posėdžiuose, jeigu pati frakcija nepaskiria kito pranešėjo.
Programa
Frakcija paskelbia savo politinę programą. Jeigu frakcija užima dominuojančią padėtį, jos programa, arba kelių, koaliciją sudarančių frakcijų parengta bendra programa balsavimu yra priimama kaip atstovaujamosios institucijos visos kadencijos veiklos programa. Jeigu frakcija neįeina į valdančiąją daugumą, ji savo programa gali oponuoti valdančiosios daugumos programai ir pasiskelbti opozicine frakcija.
Opozicija savo programoje gali oponuoti kiekvienai iš pozicijos programos dalių, nurodydama savo požiūrį į problemas ir paskelbdama savo prioritetų sąrašą. Baigiantis kadencijai kiekviena pusė gali pasitikrinti, ar jų programose numatyti darbai buvo įgyvendinti, ar jie iš tiesų buvo aktualūs rinkėjams ir bendruomenei. Tokia programų vykdymo analizė dažnai yra pagrindinis argumentas, artėjančiuose rinkimuose parodant kiekvienos pusės pranašumus ir galimybes.
El Vjechas
Istorija
El Vjechas įkurtas 1673 m.
Ruzgai (reikšmės)
Ruzgais vadinami kaimai:
Komosevas
Komosevas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Šilutės naujienos
Šilutės naujienos – Šilutės rajono laikraštis, einantis Šilutėje, Turgaus a. 12.
Istorija
Leidžia UAB „Šilutės leidyba“.
Redaktorius Skirmantė Galvydė.
Paleoeuropinė mažoji rasė
thumb|200px|Paleoeuropinė mažoji rasė. Irano gyventojas
Paleoeuropinė mažoji rasė  – vėlyvojo paleolito ir mezolito požymius išlaikiusi Europos gyventojų antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama paleoeuropiniu antropologiniu tipu.
Arealas
Neturi ištisinio arealo, šio tipo žmonės nėra vyraujantys jokiame regione.
Dažniausiai pasitaiko Britanijos salose, Skandinavijoje, Belgijoje, Centrinėje Vokietijoje, Europos kalnų rajonuose, Šiaurės Afrikoje.
Požymiai
Panašios išvaizdos žmonės gyvena kai kuriuose kalnų rajonuose (Kaukazas, Juodkalnija), bet jie paprastai būna labiau pigmentuoti, o nosies nugarėlė iškilesnė.
Nuorodos
Древние европейцы
Sergeičikai II
Sergeičikai II – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2,5 km į pietryčius nuo Ramučių, prie Zversos upelio. Praeina kelias.
Liūdoriai
Liūdoriai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 21 km į vakarus nuo Šiaulių, prie kelio Kadagynė–Smilgiai, tarp Bacaičių, Liūdorių ir Vaškiškių miškų, Vėkės dešiniajame krante.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui Gilvyčių tarybiniam ūkiui.
Mileškūnai
Mileškūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Piniavos.
Traukinių keltas
Traukinių keltas – laivas, skirtas plukdyti traukinio vagonus. Paprastai viename iš tokio kelto denių būna įrengti geležinkelio bėgiai bei priekiniai ir galiniai vartai vagonams įriedėti arba išriedėti į ro-ro krantinę. Joje būna įrengta speciali, svoriais balansuojama rampa, skirta kranto bėgiams tiksliai sujungti su prišvartuoto kelto bėgiais. Rampos pakėlimas ar nuleidimas į reikiamą aukštį priklauso ir nuo aptarnaujamo laivo charakteristikų, ir nuo svyruojančio vandens lygio. Vagonai į denį ir atgal gali riedėti ir keliomis linijomis.
miniatiūra|160px|left|Traukinių keltas TSRS pašto ženkle Lietuvoje pirmoji geležinkelio vagonus gabenančių keltų tarptautinė perkėla pradėjo veikti 1986 m. Tai buvo traukinių keltas Klaipėda–Mukranas. Šioje linijoje reguliariai kursavę geležinkelio keltai „Mukranas“ ir „Greifsvaldas“ priklausė Rytų Vokietijos, „Kaunas“, „Vilnius“ ir „Klaipėda“ – Lietuvos laivynui. Jie buvo įrašyti į Gineso rekordų knygą kaip didžiausi pasaulyje jūriniai geležinkelio laivai.
Nuorodos
Eisenbahnfährverbindung
Jevgenij Gaus
Jevgenij Gaus (g. 1978 m. kovo 5 d. Kaune) – Lietuvos esperantininkas.
Biografija
Gimė 1978 m. kovo 5 d. Kaune. Priklausė Lietuvos Esperantininkų Jaunimo Lygai ir buvo Lietuvos atstovas Pasaulinėje Esperantininkų Jaunimo Organizacijoje. Baigęs teisės mokslus dirbo anglų ir esperanto kalbos mokytoju Kaune, vėliau įkūrė internetinių projektų agentūrą Studio Gaus. Priklauso tarptautinei kalbininkų organizacijai E@I.
Kudlačevas
Kudlačevas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Vonsošo, apie 12 km į pietus nuo Grajevo ir apie 70 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Bombakmedis
Bombakmedis (Bombax) – bombakmedinių (Bombacaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso medžiai. Aukštis 30-40 m, stiebas iki 3 m skersmens. Lapai 30-50 cm ilgio.
Paplitęs Indijoje, Pietų Azijoje, Šiaurės Australijoje ir Afrikoje tropinio ir subtropinio klimato zonose.
Gentyje yra apie 8 rūšys.
Aukštalaukiai
Aukštalaukiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Dusetų.
Istorija
1923 m. buvo du viensėdžiai su 14 ir 7 gyventojais. Iki 1915 m. čia gyveno rusų – Silvos Suchorukovo, Michailo Černovo, Jelenos Černovos ir Marijos Černovos šeimos, kurios nuo artėjančio karo pasitraukė į Rusiją. Grižo tik Suchorukovo šeima ir 1926 m. išsikėlė gyventi į Zarasus.
Ana Rucner
Ana Rucner (g. 1983 m. vasario 12 d. Zagrebe) – Kroatijos violončelininkė.
Aukštalaukiai
Istorija
Kaimas sunyko apie 1970 m., vietovė užaugo mišku. Tais metais melioracija sunaikino ir gretimą Berniškių kaimą.
Ana Rucner
Ana Rucner gimė 1983 metais Zagrebe muzikų Snježana ir Dragan Rucner šeimoje. Turi brolį Mario, kuris yra smuikininkas. 1998 metais tėvai įkūrė muzikos projektą, pavadintą Rucner styginių kvartetas.
2006 metais ištekėjo už dainininko Vlado Kalember. Tais pačiais metais pora susilaukė sūnaus Darian.
Kroatijoje labiausiai išgarsėjo 2012 metais, laimėjusi prestižinį apdovanojimą Das goldene Stadttor už muzikos vaizdo klipą „Ode to Joy“.
Antanas Vienažindys
thumb|right|Kapas Laižuvoje Antanas Vienažindys (1841 m. rugsėjo 26 d. Anapolyje – 1892 m. liepos 29 d. Laižuvoje) – lietuvių poetas, kunigas. Vienas pirmųjų lietuvių lyrikų, palikęs rankraštinį rinkinį Dainos, kuris buvo išspausdintas 1894 m.; daugelis šio rinkinio eilėraščių tapo liaudies dainomis.
Baigė Varnių seminariją, kunigavo Panevėžyje, Šiaulėnuose, Krinčine, Vainute, Breslaujoje, klebonavo Laižuvoje (čia ir palaidotas).
A. Vienažindžio muziejus yra jo senelio sodyboje Gipėnuose, Zarasų raj.
Aukštagirė
Aukštagirė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km šiaurės rytus nuo Bilionių, Varnių regioniniame parke. Šiaurės rytuose plyti Endrikavo miškas, šiaurės vakaruose stūkso Aukštagirės kalnas (215,1 m, su apžvalgos bokštu), prie jo veda pažintinis dviračių takas, įkurtas Aukštagirės geomorfologinis draustinis. Įrengta kalnų slidinėjimo trasa „Aukštagirės kalnas“.
thumb|left|200px|Aukštagirė nuo [[Bilionių piliakalnis|Bilionių piliakalnio]] miniatiūra|left|200px|Aukštagirės žiemos kraštovaizdis
Klinavas
Klinavas – kaimas vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, į šiaurę nuo Liubavo.
Etimologija
Vietovardis kildinamas iš pavardžių Klinas, Klinaũskas, Klinãvičius.
La Banda
Per miestą eina geležinkelis į Tukumaną ir Buenos Aires. Keliai į Saltą ir Rosariją. Su Santjago del Esteru La Banda sujungta dviem tiltais.
Hamamacu
Hamamacu  – Japonijos miestas, esantis Šidzuokos prefektūros vakarinėje dalyje.
2005 m. liepos 1 d. prie jo buvo prijungti aplinkiniai 11 miestų, nuo tada Hamamacu yra didžiausias Šidzuokos miestas. Miestas garsėja muzikos instrumentų ir motociklų industrija. Šiame mieste susikūrė „Honda Motor Co.“ bendrovė.
Ekonomika
Mieste įsikūrusios šių didesnių bendrovių būstinės:
Sportas
2006 m. Hamamacu arenoje vyko XV pasaulio krepšinio čempionato C grupės varžybos, šioje grupėje žaidė ir rinktinė.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – likerinis mandarinas, medis – pušis, paukštis – japoninė četija.
Administracinių nusižengimų kodeksas
Administracinių nusižengimų kodeksas (ANK) – kodifikuotas norminis teisės aktas, numatantis asmens teisinę atsakomybę už administracinius nusižengimus. Jame išvardijamos veikos, už kurių padarymą numatytos sankcijos. ANK pakeitė buvusį ATPK.
Administracinių teisės pažeidimų kodeksas
Sovietinė teisė nusižengimų reguliavimo sritį priskyrė administracinės teisei. Nacionaliniai ATPK iki šiol galioja daugelyje posovietinės erdvės valstybių. Pvz., Rusijos Federacinės Respublikos administracinių teisės pažeidimų kodeksas, Lietuvos TSR administracinių teisės pažeidimų kodeksas (iki 2012 m.) ir kt.
Poškonys (Švenčionys)
Poškonys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 5,5 km į vakarus nuo Švenčionių, prie Dobio upelio. Keliai į Naujasodį, Varakalius. Piečiau kaimo telkšo Paškonių pelkė.
Šnekta
Kaime pastebėta įdomi šnekta: joje painiojami š, ž ir s, z priebalsiai, pvz., ziema – „žiema“, šarmata – „gėda, sarmata“. Išsamiai ją aprašė E. Grinaveckienė.
Cikas
Cikas (Cycas) – tai plikasėklių grupei, cikūnų (Cycadophyta) skyriui ir monotipinei cikinių (Cycadaceae) šeimai priskiriama archajiška augalų gentis. Visžaliai daugiamečiai sumedėję augalai natūraliai paplitę tropikuose ir subtropikuose. Šiuo metu priskiriama 117 rūšių.
Kilmė
Cikai egzistuoja jau apie 300 milijonų metų, tačiau klestėjimo amžius buvo mezozojus, ypač Juros periodas. Pagal randamas fosilijas sprendžiama, kad buvo išplitę po visus žemynus, su kitais cikūnų (Cycadophyta) skyriaus atstovais sudarė 20 % viso pasaulio floros. Dažniausiai randamos cikų lapų fosilijos.
Anatomija
Stiebo anatominė sandara sudėtinga, būdinga eustelė. Stiebo centre yra gerai išvystyta parenchiminė šerdis su aiškiais spinduliais, ląstelės pilnos krakmolo. Šerdį gaubia nestoras medienos sluoksnis sudarytas iš tracheidžių su įvairiais (spiraliniais, laiptiniais) sienelių sustorėjimais. Toliau yra brazdas, virš kurio – karnienos sluoksnis ir žievė. Žievėje ir šerdyje yra gleivių kanalai. Kai kurių žievėje susiformuoja keli brazdo sluoksniai, gaminantys naujus ksilemos ir floemos sluoksnius. miniatiūra|Koralinės šaknys
Dauginimasis
Tai dvinamiai augalai, kurių vyriškos ir moteriškos dauginimosi struktūros susidaro skirtingų individų viršūnėse. Mikrosporofilai su mikrosporangėmis sutelkti į vyriškuosius strobilus (kankorėžius). Makrosporofilai strobilų (kankorėžių) nesudaro, jie laisvi. Vyriški individai formuoja 50–70 cm ilgio kankorėžius. Ant apatinės mikrosporofilų pusės auga mikrosorai, kuriuose yra ilgakotės mikrosporangės. Mikrosporangėse yra daug elipsiškų, smulkių be oro pūslelių mikrosporų. Mikrosporos mejotiškai dalijasi dar mikrosporangėse, susidaro triląsčiai vyriškųjų gametofitų analogai (gametofitinė, anteridinė ir vegetatyvinė ląst.). Mikrosporas išnešioja vėjas ir vabzdžiai. Sporų išnešiojimas vėju yra naudingas, kai abiejų lyčių atstovai yra netoliese. Moteriški lytinio dauginimosi organai yra makrosporofilai – plunksniški, kiek panašūs į vegetatyvinius lapus, bet gerokai mažesni, rusvi ar gelsvi, išaugę stiebo viršūnėje tarp vegetatyvinių lapų. Makrosporofilų viršūnėlėse išauga gana stambūs sėklapradžiai (makrosporangės), apgaubti trijų sluoksnių integumentu. Viršūnėje nesusisiekiatys integumento galai sudaro mikropilę, ištįsusią į purką primenantį vamzdelį, po mikropile branduole yra mikrosporų surinkimo kamera. Sėklapradyje susidaro makrospora ir endospermas, moteriškojo gametofito analogas. Mikrosporos, patekusios ant mikropilės ir į jų surinkimo kamerą, dalijasi. Iš vegetatyvinės ląstelės susidaro haustorines išaugas turintis primityvus dulkiadaigis, kuris įauga į branduolą, per rizoidinę ląstelę iš jo likusios mikrosporos ląstelės gauna maisto medžiagas. Spermatogeninei ląstelei pasidalijus, susiformuoja gana stambūs daugiažiužiai spermatozoidai. Pratrūkus rizoidinio vamzdelio sienelei, jie su gleivėmis patenka į endospermą. Vienas spermatozoidas susilieja su kiaušialąste, o kitas sunyksta. Susiliejus kiaušialąstei su spermatozoidu formuojasi gemalas. Po to sėklapradis atsiskiria nuo motininio augalo ir ant žemės toliau bręsta gemalas. Iki to laiko sėklapradis dar gerokai padidėja, jo išorinis integumento sluoksnis tampa sultingu, vidurinis - suakmenėja, o vidinis sunaudojamas endospermo ląstelių. Subrendęs sėkloje gemalas turi visas suaugusiam sporofitui būdingas dalis. Gemalas apsuptas endospermo, kuris sunaudojamas
Moteriškiems individams būdingas vegetatyvinis dauginimasis, vyriškiems – rečiau. Vegetatyviškai dauginantis vyriškajam augalui susidaro tik vyriškieji, o moteriškajam – abiejų lyčių individai.
Naudojimas
Cikai naudojami sago kruopoms gaminti, yra puikūs dekoratyviniai augalai.
Auginant cikus namie reikia ypatingos priežiūros: daug šviesos, drėgno oro, drėgnos ir maistinių medžiagų pilnos dirvos.
Kai kurios cikų dalys gali būti valgomos, bet dauguma turi toksinių savybių, tad visos nuodingos dalys turi būti pašalinamos prieš vartojimą. Cikų toksinai gali sukelti vėmimą, pažeisti kepenis ir sukelti mirtį. Taip pat yra manoma, kad turi neurotoksinų kaip BMAA, kuris sukelia Guamo demensiją.
Rūšys
Gentį sudaro 117 rūšių.
Paplitimas
Cikūnai yra paplitę tropikuose ir subtropikuose, pasiskirstę po visus žemynus išskyrus Europą ir Antarktidą. Visos rūšys yra endeminės, ribotai paplitusios teritorijose, kuriose atsirado.
Galialaukių mūšis
Mūšis
Ordino maršalo Heinricho Dusmerio vadovaujami kryžiuočiai Galialaukių vietovėje pastojo kelią lietuviams, grįžtantiems į Lietuvą po trijų dienų niokojamo žygio į Prūsiją, surengto greičiausiai keršijant ordinui už Bajerburgo pilies pastatymą bei Medininkų valsčiaus nuniokojimą.
Anot Vokiečių ordino kronikininko Vygando Marburgiečio, Galialaukių mūšyje dalyvavusi lietuvių kariuomenė buvo triskart gausesnė už priešininko pajėgas. Kita vertus, lietuvių 1337 m. birželio-liepos mėn. prie Bajerburgo patirti nuostoliai lėmė, kad į 1338 m. rugpjūtį Prūsiją niokojusį LDK kariuomenės junginį buvo sutelkti ne kariai profesionalai, o daugiausia karo dalykuose menkai įgudę bajorų valdiniai. Mūšio metu ordino kariuomenė suardė lietuvių rikiuotę ir privertė juos trauktis, tačiau persekioti nepajėgė. Vygando Marburgiečio duomenimis, mūšyje esą žuvo apie 1220 lietuvių ir dar kažkiek jų pateko į nelaisvę (remdamiesi šia informacija T. Baranauskas ir kai kurie kiti istorikai Galialaukių mūšį priskiria LDK kariuomenės pralaimėtiems mūšiams). Vis dėlto didžioji lietuvių kariuomenės dalis Galialaukių mūšio metu pasitraukė, o kryžiuočiai, kurie šiame mūšyje taip pat patyrė nuostolių, baimindamiesi pakartotinio lietuvių įsiveržimo į Prūsiją, grįžo į Sembą.
Mūšio pasekmės
Galialaukių mūšis aiškiai parodė, kad tuometinė Vokiečių ordino kariuomenė atviro lauko kautynėse su lietuviais nėra pajėgi pasiekti lemiamą pergalę net prieš prastai apmokytą šauktinių kariuomenę. Tikėtina, kad šios realijos suvokimas buvo vienas iš akstinų, 1339 m. paskatinusių ordino vadovybę kuriam laikui nutraukti didelius kryžiuočių karo žygius į Lietuvą.
Šilokarčemos apsakymas
Šilokarčemos apsakymas  – provokiškos orientacijos savaitraštis, leistas nuo 1861 m. balandžio 12 d. iki 1862 m. kovo 31 d. Šilutėje.
Istorija
Leistas lietuvių ir vokiečių kalba, nuo 1861 m. Nr. 35 ėjo tik vokiečių kalba. Spausdintas gotišku šriftu. Spausdino Zyberto spaustuvė. Vietoje jo nuo 1872 m. birželio 24 d. leistas „Heydekruger Kreis-Blatt“.
Leido ir redagavo A. Umlaufas, nuo 1861 m. Nr. 35 – Frydrichas Vilhelmas Zybertas.
Vitas Vasiliauskas
Vitas Vasiliauskas (g. 1973 m. birželio 15 d. Kaune) – teisininkas, lektorius, buvęs politinis veikėjas.
Išsilavinimas, pedagoginė veikla
1980–1991 m. mokėsi Kauno 4-ojoje vidurinėje mokykloje. 2004 m. birželio 11 d. apgynė disertaciją tema „Teisminio precedento reikšmė romanų – germanų teisinėje sistemoje“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
1997-2004 m. VU Teisės fakulteto Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos katedros asistentas. Nuo 2004 m. rugsėjo mėn. VU TF Konstitucinės ir administracinės teisės katedros lektorius. Nuo 2010 m. VU TF Viešosios teisės katedros lektorius.
Dalykinė, politinė veikla
1995–1997 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie LR FM Mokesčių išieškojimo skyriaus vyresnysis mokesčių inspektorius, nuo 1997 m. iki 1998 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie LR finansų ministerijos Mokesčių išieškojimo skyriaus viršininkas, nuo 1998 m. iki 2001 m. LR finansų ministerijos Mokesčių departamento direktorius, nuo 2000 m. iki 2004 m. darbo grupės LR derybų su Europos Sąjunga Mokesčių derybinio skyriaus vadovas, nuo 2001 m. iki 2004 m. LR finansų ministerijos viceministras, nuo 2004 m. iki 2011 m. balandžio mėn. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN“ teisininkas, advokatas, nuo 2011 m. balandžio 16 d. Lietuvos banko valdybos pirmininkas. Antroji V. Vasiliausko kadencija Lietuvos banke baigėsi 2021 m. balandžio 6 d. ir nuo balandžio 7 d. LB valdybos pirmininko postą perėmė Gediminas Šimkus.
V. Vasiliauskas trejų metų kandenciją TVF vykdančiojo direktoriaus pozicijoje pradės 2023 m. sausio mėn. pasibaigus Suomijos atstovo Mika Pösö kadencijai.
2009 m. buvo pretendentės į LR Prezidento kandidates Dalios Grybauskaitės rinkimų štabo vadovas.
Vedęs. Žmona Rasa Stravinskaitė (g. 1973 m.), teisininkė, Mokestinių ginčų komisijos narė. Turi 3 vaikus.
Moka lietuvių, anglų, vokiečių, rusų kalbas.
2013 m. „Veido“ žurnalo apklausoje išrinktas Metų valstybės tarnautoju.
Bėdžiūnai
Bėdžiūnai arba Prigorodnojė (, nuo 1936 m. rugsėjo 16 d. Bidschuhnen, nuo 1938 m. birželio 2 d. Bidenteich, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities kaimas, priklausė Darkiemio parapijai. 1928 m. sujungtas su Rėžininkais. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bagrationovo apylinkės kaimas.
Kolekcija
Kolekcija ( – 'rinkinys') – pagal paskirtį nenaudojamų vienarūšių daiktų rinkinys. Pasižymi materialinės ar dvasinės kultūros, moksline verte. Priskiriami rankraščiai, knygos, monetos, pašto ženklai, vaizduojamojo meno kūriniai ir kt. bei gamtos objektai (mineralai, augalai, vabzdžiai ir kt.).
Kolekcijos būna asmeninės ir visuomeninės. Kai kurios asmeninės kolekcijos gali tapti visuomeninėmis – sudaryti steigimų muziejų, bibliotekų pagrindą, arba didelę jų fondų arba ekspozicijų dalį. Kartais kolekcijos terminas priešpastatomas rinkiniui (pagal paskirtį naudojamų daiktų objektų visumai).
Didelę įtaką kolekcijų kaupimui turėjo mokslinis kolekcionuojamųjų objektų sisteminimas pagal savarankiškas mokslo šakas ir jų pagalbines disciplinas, taip pat vyko ir atvirkštinis procesas – kolekcionavimas padėjo plėtotis numizmatikos, heraldikos, sfragistikos, archeologijos, etnografijos ir kt. mokslams. Ilgainiui susiklostė keletas jo krypčių: bibliofilija, birofilija, bonistika, faleristika, filatelija, filofonija, filokartija, filumenija, numizmatika ir kitos.
Korintas (reikšmės)
Korintas gali reikšti:
Andruškoniai
Andruškoniai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Drąseikių, dešiniajame Neries krante, prie kelio.
Ešerinė (Zarasai)
Ešerinė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Antalieptės.
Dabikinė
Dabikinė – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, šalia kelio. Išlikęs XVI a. Dabikinės dvaras ir keletas ūkinių pastatų, mišraus planavimo dvaro parkas (nuo 1958 m. saugomas valstybės, nuo 1986 m. – gamtos paminklas), veikia Dabikinės specialioji mokykla.
miniatiūra|250px|left|Buvęs kumetynas miniatiūra|250px|left|[[Dabikinė (upė)|Dabikinės upė]]
Istorija
Dabikinės dvaras žinomas nuo 1554–1571 m. XIX–XX a. priklausė grafams Zubovams, jie kaime įkūrė mokyklą. 1871 m. atidaryta Dabikinės geležinkelio stotis. 1902 m. čia įkurta Lietuvos demokratų partija.
Uralo mažoji rasė
Uralo mažoji rasė  – tarpinė antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama Uralo antropologiniu tipu. Laikoma tarpine tarp Baltosios jūros – Baltijos bei Šiaurės Azijos mažųjų rasių.
Arealas
Šio tipo žmonės gyvena Pauralėje, Užuralėje ir iš dalies Vakarų Sibire.
Šios rasės atstovai sudaro didžiąją dalį mansių, chantų, selkupų, kai kurių Pavolgio tautų, Altajaus-Sajanų kalnyno tautų.
Pakėvio šv. Teklės bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Laidojimo koplyčios liekanos, 2015 m.
Uralo mažoji rasė
Požymiai
Uralo rasė panaši į laponoidinę mažąją rasę, bet jos atstovai stambesni ir labiau mongoloidiniai. Kai kurios klasifikacijos šias dvi rases jungia į vieną rasę.
Pakėvio šv. Teklės bažnyčia
'''Pakėvio šv. Teklės bažnyčia''' – buvusi katalikų bažnyčia Kelmės rajone, Pakėvio kaime, apie 4,5 km į pietryčius nuo Vaiguvos, prie kelio, 0,5 km į vakarus nuo Pakėvio dvaro.
Pakėvio bažnyčia kartu su varpine ir mauzoliejine koplyčia kaimo kalnelyje sunyko paskutiniaisiais XX a. dešimtmečiais. Išlikę buvusios bažnyčios akmenų mūro sienos, koplyčios liekanos, keli kapai. Teritorija minimaliai sutvarkyta, pastatytas atminimo kryžius.
Istorija
Mūrinė filinė Pakėvio bažnyčia pastatyta 1825 m. Jai suteiktas Apaštalo Pauliaus pasekėjos Šv. Teklės titulas. Maldos namų statyba rūpinosi Pakėvio dvaro savininkai Stanislovas Radavičiaus ar Teklė Radavičienė. Pakėvio filija 1851–1927 m. priklausė Šiluvos dekanato Vaiguvos parapijai, 1927–1940 m. – Kuršėnų dekanato Vaiguvos parapijai. Bažnytėlė buvo skirta tik mažos tikinčiųjų bendruomenės poreikiams tenkinti. Pakėvio savininkai filiją laikė savo nuosavybe. Ji visų pirma atliko dvaro koplyčios, skirtos laidojimams ir šeimyninei maldai, funkcijas. Nuo pat įsikūrimo bažnyčia retai turėjo nuolatinį kunigą. Tai lėmė, kad nepraėjus nė šimtmečiui nuo pastatymo pradžios bažnyčia ėmė nykti. Vizitacijos aktuose nuo 1890 iki 1900 m. paminėta jos būklė tik kaip „patenkinama“. 1896 m. bažnyčia buvo paremontuota: vidus išbalintas, stogas perdengtas naujomis malksnomis, pagrindinis fasadas apkaltas naujomis lentomis, pastatytas naujas bokštelis, varpinė su dviem varpais. XX a. trečiajame dešimtmetyje bažnyčios būklė buvo suprastėjusi: ištrupėjęs vidaus tinkas, linkstančios lubų sijos, nesandarios lauko dvivėrės durys.
Tikėtina, kad bažnyčia pradėjusi nykti po 1874 m., kai mirė dvaro išlaikomas vikaras Karolis Brunonas Rimavičius, Pakėvyje su pertraukomis dirbęs apie 20 metų. Palaidotas bažnyčios šventoriuje (kapas su metaliniu kryžiumi išlikęs šiaurės rytų pusėje). Po to bažnyčia kunigų buvo lankoma kartkartėmis, dažniau stovėjo tuščia ir užrakinta. Pakėvio dvaras pagal vedybinius ryšius ėjo iš rankų į rankas, tikrieji savininkai, valdę ir kitus dvarus, jame retai reziduodavo, todėl bažnyčia ne itin rūpinosi: neskyrė fundacijų, neinvestavo į remontą, kunigo išlaikymą.
1942 m. bažnyčioje užregistruotas 68 cm skersmens varpas (unik. kodas ), kuris buvo 1899 m. užsakytas išlieti Valdajaus gamykloje. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia buvo apleista.
1976 m. buvo planuojama bažnyčią restauruoti – atlikta statinių fotofiksacija, parengti matavimo brėžiniai, aprašyta kritinė statinio būklė. Medinės dalies lentos buvo dalinai išpuvusios, langų ir durų vietose žiojėjo skylės, nelikę altorių. Tuomet medinės lubos dengusios tik dalį pastato, ištrupėjusi stogo malksnų danga. Varpinės veikiausiai jau nebebuvo likę. Galiausiai rekonstrukcijos projektas nebuvo parengtas, o bažnyčia galutinai sunyko XX a. paskutiniaisiais dešimtmečiais, ypač kai vietinio Akmenių tarybinio ūkio gyventojai pradėjo iš čia vežti akmenis savo trobesiams statyti. Apie 2000 m. sugriuvus perdangoms, atsivėrė laidojimo rūsiai, mėtėsi cinkuotų karstų liekanos ir palaikų fragmentai, ant šlaito stovinti koplyčia ėmė svirti.
2006 m. kapavietę sutvarkė Vaiguvos seniūnija: užmūrijo įėjimą į kriptą, užpylė gruntu atvirą kapavietę, sutvirtino išlikusią galinę koplyčios sieną.
Architektūra
miniatiūra|220px|left|Laidojimo koplyčia, 1927 m.
Bažnyčia buvusi sumūryta iš lauko akmenų (navos dalis su apside), baltai nutinkuota, aptverta tradicin-e akmenine tvora. Vėliau buvo pristatyta medinė dalis (prienavis su bokšteliu ant kraigo) priekiniame fasade. Pastatas nedidelio tūrio, salinis, dengtas dvišlaičiu stogu. Jo planas – stačiakampis, užbaigtas trisieniu. Manoma, jog statyta vietos meistrų, nes architektūroje vyrauja liaudiškos akmens mūro ir medinės statybos principai, ypač būdingi Vakarų Lietuvos regionui XIX a. I pusėje.
Interjero įrangos ir dekoro elementuose akivaizdi romantizmo įtaka. Pastato viduje lubos buvo tiesios, lentinės. Apsidės trijose sienose buvo įrengti trys altoriai – didysis Kristaus Išgelbėtojo, šoniniai šv. Jono Krikštytojo ir šv. vyskupo Stanislovo. Jie galėjo būti tapyti ant medinių, drobe aptrauktų ir prie sienų pritvirtintų skydų. Navos vidurys buvo grįstas plytomis, priešais altorių buvo įrengta akmeninė ar betoninė plokštė, dengusi laidojimo kriptą. Vargonų choras buvo mūrinėje dalyje.
Prie bažnyčios apsidės kampo šliejosi medinė kvadratinio plano liaudiškos architektūros varpinė, statyta 1896 m. Ji buvo dviejų tarpsnių, dengta keturšlaičiu stogeliu. Apatinis tarpsnis pabrėžtinai nuožulnus, daug aukštesnis už viršutinįjį.
Vakariniame šventoriaus kalvos šlaite stovėjo laidojimo koplyčia. Tai buvo puošniausias ir visiškai kitos stilistikos statinys: raudono mūro šoninės sienos su baltais priekinės ir galinės dalies fasadų skydais. Pastarieji ūgiu gerokai pranoko pagrindinį bažnyčios tūrį. Įmantrus skydų siluetas buvo suformuotas iš dekoratyvių kontraforsų, šonuose rėminančių fasadus, trikampio frontono ir jo viršuje iškylančių bokštelių. Fasadų plokštumas puošė įvairių formų aklinos arkos. Matomai koplyčia atsiradusi vėliau, galbūt XIX a. antroje pusėje, kai plėtėsi dvarvietė, buvo pradėti statyti mūro rūmai. Tikėtina, kad koplyčioje palaidoti patys Radavičiai, taip pat Putvinskių ir Venclauskų giminių atstovai.
Maja (upė)
Maja  – upė Rusijoje, Jakutijoje ir Chabarovsko krašte; Aldano dešinysis intakas. Prasideda Judomos-Majos kalnyne dvejomis ištakomis – Dešiniąja Maja ir Kairiąja Maja. Pradžioje teka į pietvakarius, vidurupyje pasuka į šiaurės vakarus. Įteka į Aldaną ties Ust Majos gyvenviete. Didžiausi intakai: Judoma (dešinysis), Majmakanas (kairysis).
Maja užšąla nuo spalio iki gegužės. Laivuojama 547 km nuo žiočių.
Barsūniškiai
Barsūniškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 4,5 km į vakarus nuo Batėgalos, prie Gynelės upelio.
Kaulakiai
Kaulakiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Raseinių, prie kelio. Pagojukų seniūnijos ir Kaulakių seniūnaitijos centras. Veikia paštas (LT-60058), kaimo kapela, 3 lentpjūvės, bendrovė „RWProduktai“, iš medienos pjuvenų gaminanti kuro granules.
Kaulakiai įsikūrę abipus Dubysos intako Liolingos, yra 13,1 ha Kaulakių tvenkinys, įrengtas 1980 m. ir 2002 m. pastatyta 250 kW galios hidroelektrinė.
Istorija
1599 m. minimas Kaulakių dvaras, kuris priklausė Vaitiekui Petravičiui. 1845 m. Kaulakių ir Rauklių palivarkus valdė Ipolitas Astrauskas, 1852–1920 m. dvarą – Stravinskiai. XIX a. minimas Kaulakių palivarkas Šiluvos parapijoje.
1926 m. įkurta pradžios mokykla, 1943–1948 m. neveikė, dabar Šaltinio vidurinės mokyklos skyrius.
Elena Petrošienė
Elena Petrošienė (g. 1967 m. sausio 3 d. Kretingoje) – agronomė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.
Kaulakiai
Istorija
1950–1993 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1960 m. pastatyti kultūros namai, 1971 m. biblioteka, medicinos punktas. 2020 m. patvirtintas Kaulakių herbas.
Elena Petrošienė
Biografija
1985 m. baigė Kretingos vidurinę mokyklą, 1990 m. – Lietuvos Žemės ūkio akademij1, įgijo mokslinės agronomės specialybę. 2000 m. baigė Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutą prie Vilniaus universiteto.
1990–1994 m. Lietuvos žemdirbystės instituto Vėžaičių filialo jaunesnioji mokslinė bendradarbė. 1995–1996 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narė, Kretingos rajono savivaldybės mero pavaduotoja. 1996–2000 m. Seimo narė.
Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių) narė, 1995–2000 m. Kretingos skyriaus valdybos narė. Vyras Petras, sūnus Tomas.