cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saulius Karosas
LMTA J. Karoso salė
Lietuvos muzikos ir teatro akademijai Sauliaus Karoso paramos fondo dėka buvo padovanoti vargonai. Muzikos akademija vėliau įamžino savo mecenato atminimą. Atitinkamai salei, kurioje buvo sumontuoti vargonai, buvp suteiktas  Juozo Karoso, Akademijos mecenato S. Karoso senelio, vardas.
Metelių regioninis parkas
Laisvalaikis ir pramogos
Metelių RP švenčiamos Sekminės, Šv. Petro ir Povilo atlaidai, Oninės prie Prelomciškių piliakalnio, vyksta žvejo šventė „Tinklų pakartuvės“, Žvejo diena, Dusios regata. Kryžių koplyčioje ant Dusios ežero kranto per Sekmines ir Petrines vyksta garsiausi užnemunės Dzūkijoje atlaidai.
Saulius Karosas
LMTA J. Karoso salė
XX a. 10 dešimtmetyje įmonės “Pirchner” pagaminti 11 registrų mechaninės traktūros vargonai buvo skirti Zalcburgo universtetui “Mozarteum” (Muzikos akademijai), Austrija. 2008 metais jie buvo perkelti į Vilnių. Jie yra Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Centriniuose rūmuose, 2 aukšte (salėje, vėliau pavadintoje  J. Karoso vardu).
Metelių regioninis parkas
Regioninio parko draustinių sąrašas
Taip pat yra Obelytės ir Trako gamtiniai rezervatai.
Vigilijus Jukna
Biografija
2020–2024 m. Seimo narys.
V. Jukna vedęs, su žmona Rita turi sūnus Augustiną ir Mantvydą. Moka anglų ir rusų kalbas, mėgsta aktyvų poilsį, keliones.
The Uplift Mofo Party Plan
„The Uplift Mofo Party Plan“ – trečiasis „Red Hot Chili Peppers“ albumas, kurį 1987-aisiais išleido įrašų kompanija „EMI“. Tai – pirmasis ir vienintelis „Red Hot Chili Peppers albumas“, kurį grupė išleido būdama pradinės sudėties (Anthony Kiedis, Flea, Hillelis Slovakas ir Jackas Ironsas).
„The Uplift Mofo Party Plan“ nė kiek nepakenkė tai, jog, vos išleistas, tuoj pat sukėlė diskusijas: TMRC (Tėvų muzikos resursų centras) atkreipė dėmesį į atvirai seksualius dainų žodžius ir nusprendė, jog jie yra netinkami masiniam publikavimui. Pavyzdžiui, daina „Special Secret Song Inside“ iš pradžių buvo pavadinta „Party On Your Pussy“. Žinoma, TMRC pareikalavo „EMI“ jį pakeisti. Tačiau originalus „Party On Your Pussy“ pavadinimas buvo sugrąžintas 2003-iaisiais perleidžiant albumą.
Ginčai nepadarė grupei jokios žalos: po visiškos komercinės „The Red Hot Chili Peppers“ ir „Freaky Styley“ nesėkmės, naujasis albumas „The Uplift Mofo Party Plan“ pirmą kartą įsiveržė į Billboard Top 200-tuką. Nors jis ir tepasiekė 148-ą vietą, „Red Hot Chili Peppers“ tai buvo pasiekimas. Jau per pirmus du mėnesius buvo parduota 50000 „The Uplift Mofo Party Plan“ kopijų, dabar šis skaičius jau pasiekė 500 000.
USD Novese
Novi Ligūrės „Novese“ – mėgėjiškas Italijos futbolo klubas iš Novi Ligūrės (Pjemontas).
Latakiškė
Latakiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 10 km nuo Tverečiaus.
Toksikologija
Toksikologija – medicinos šaka, tirianti nuodus, jų ypatybes, nuodų ir gyvų organizmų tarpusavio sąveiką.
Sudargo apylinkė
Sudargo apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kidulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šakių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Žiūrių apylinkės, dalis Banaičių apylinkės ir dalis Pervazninkų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Sudargo apylinkė prijungta prie Kidulių apylinkės ir Slavikų apylinkės.
Ąžuoliukas
80px|thumb|„Ąžuoliuko“ logotipas Ąžuoliukas – berniukų ir jaunuolių choras, įkurtas 1959 m. Vilniuje.
Istorija
Įkurtas 1959 m. Įkūrė žymus Lietuvos chormeisteris ir pedagogas Hermanas Perelšteinas. Tuo metu choras repetavo Respublikinių švietimo darbuotojų namuose.
Islandijos futbolo varžybos 1999 m.
Islandijos futbolo varžybos 1999 m.
Hugo Šojaus dvaras
Hugo Šojaus dvaras – 1721 m. įkurta sodyba, kaip valstybinis domenų dvaras dabartinėje Šilutėje. Jis yra nesudėtingų formų vėlyvo klasicizmo bei istorizmo laikų pastatas su neryškiais stiliaus bruožais bei santūriu, būdingu Klaipėdos kraštui dekoru. Rūmai yra 2 aukštų, su gyvenama pastoge. Antrą aukštą puošia langų viršų ir palangių plokštumo lipdiniai, pastogę juosia kuklus karnizas. Rūmų planas – simetriškas, stačiakampis, su į gatvės pusę kiek iškišta vidurine dalimi, kurioje buvo vestibiulis su laiptais. Vienoje vestibiulio pusėje patalpos išdėstytos abipus koridoriaus, kitoje – dviem eilėmis, pereinamos. Fasadą skaido mentės, tarp kurių išdėstyti aukšti stačiakampiai langai, pabrėžti palangių traukomis.
Šiuo metu dvare įsikūręs Šilutės muziejus.
Istorija
1819 m. sodybą įsigijo Francas Vilhelmas Radkė. Dvarą vadino kilminguoju (šis titulas liko iki XX a. 2-ojo dešimtmečio). Tais pačiais metais buvo pradėta statyba. Dvaras Radkiams priklausė iki tol, kol jį nupirko Hugo Šojus. thumb|left|180px|Paminklas Hugo Šojui Šilutėje, prie Šojaus dvaro 1892 m. gruodžio 15 d. H. Šojus nupirko Šilutės dvarą su žemėmis. Šojaus dvaras buvo labai gerai tvarkomas ir prižiūrimas. Tik įsigijęs dvarą, naujasis šeimininkas pasiliko 750 ha dvarui priklausiusios žemės. Likusią išskirstė sklypais, kuriuos pardavė ir išnuomojo. Taip gavo pinigų skoloms padengti bei ūkiniams pastatams atnaujinti. Praėjus keleriems metams, kilo gaisras, kuris vėl sunaikino beveik visus dvaro ūkinius pastatus, senųjų vietoje buvo pastatyti nauji, o dvaro kiemas, apsisaugant nuo upės potvynių, paaukštintas apie metrą ir išgrįstas akmeniniu grindiniu. Dvarininkas ėmėsi atnaujinti pačius rūmus, prie dvaro įrengė parką, buvo iškasti trys nauji tvenkiniai, o palei miškuotą Šyšos upę ir prie jos prisišliejusiame miškelyje, vadinamajame Varnamiškyje, sukurta promenada. Taip dvaras įgijo naują, patrauklią bei reprezentatyvią išvaizdą. Tad nenuostabu, kad dvare lankydavo garbūs ir žinomi žmonės: buvo atvykęs Vokietijos kronprincas, svečiuodavosi Lietuvos prezidentai, kiti kultūros ir politikos elito atstovai.
Dvaro parkas
thumb|left|250px|Įėjimas iš kiemo pusės Dvaro kompleksui priklausantis parkas įrengtas H. Šojaus valdymo laikais. Tai – angliško tipo parkas su 3 tvenkiniais ir šiltnamiais. Jame buvo pasodinta 150 veislių medžių ir krūmų, nutiesti takai, įrengtos beržų alėjos, prie pasivaikščiojimo takų pastatyti suoliukai. Parke įrengta sporto aikštė, šaudykla, pastatyti Šaulių draugijos namai, veikė restoranas. Kadangi parkas buvo suformuotas abiejose upės pusėse, teko pastatyti du tiltus – vienas iš jų buvo vadinamas Augusto, kitas – Elžbietos.
Parkas stipriai nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą. Po karo ilgą laiką jis buvo menkai prižiūrimas, gerokai apnyko, žuvo nemažai egzotinių medžių. Tuo laiku jis buvo padalintas į dvi dalis – upės vingyje esanti parko dalis atskirta ir pavadinta J. Janonio parku. Dabar čia daugiausia auga vietiniai medžiai: eglės, pušys, liepos bei klevai. Iš senųjų retų medžių yra išlikęs sužalotas Burgundijos ąžuolas ir pora raudonųjų ąžuolų.
Dvaras dabar
Dabar tik nedidelė dvaro rūmų dalis restauruota, pagrindinių rūmų perdengtas stogas ir nudažyta rūmų išorė iš gatvės pusės. Visi kiti pastatai visai nerestauruoti (2010 m. balandžio 28 d. duomenys). 1997 m. gruodžio 31 d. dvaras ir sodyba yra įtraukta Lietuvos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. 2001 m. šilutiškiai prie dvaro pastatė H. Šojui paminklą. Pastaraisiais metais rūmai buvo restauruojami. Atliekant darbus įrengta pamatų horizontali hidroizoliacija, permūrijus juos dalimis ir įklojus hidroizoliaciją visu pastato perimetru. Atlikti mažojo korpuso restauravimo ir pritaikymo darbai: restauruota ir sutvirtinta stogo medinė konstrukcija, stogas perklotas keraminėmis čerpėmis. Konservuota išlikusi polichrominė sieninė tapyba (architektė S. Domanskienė).
Dabar Šilutės dvaro sodybos kompleksui priklauso: rūmai, parkas, svirnas, kiaulidė, rūsys, du namai, tvartas, kluonas, siloso bokštas, sodininko namas. Dvare įsikūręs Šilutės muziejus.
Konsulas (Roma)
Konsulas – aukščiausias renkamas magistratas Romos Respublikoje ir Romos Imperijoje. Respublikos laikotarpiu konsulai buvo vyriausybės galvos, turėję didžiausią galią civiliniuose ir kariniuose reikaluose. Tuo tarpu Imperijos metais jie liko tik reprezentatyvios figūros, primenančios Respublikos palikimą.
Babadaihanas
Istorija
1939 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. Iki 1992 m. vadintas Kirovsku. Nuo 1992 m. birželio 26 d. vadinamas dabartiniu pavadinimu.
Šiaurės Čikas
Šiaurės Čikas arba tiesiog Čikas – upė Argentinoje, Patagonijoje; Čubuto kairysis intakas. Prasideda Anduose, Rio Negro provincijoje, į pietryčius nuo Bariločės, susiliejus Verdės ir Las Bajaso upokšniams. Teka į pietryčius, pietus per Patagonijos plokščiakalnį. Žemupys – Čubuto provincijoje. Įteka į Čubutą ties Fofo Kahueliu.
Serbijos Superlyga
Serbijos Superlyga (Superlyga, Суперлига) – pagrindinės Serbijos futbolo klubų varžybos, organizuojamos nuo 2006 metų.
Šiaurės Čikas
Intakai: Čenkvenijenas, Sekas, Fita, Čakal Huaruka, Enkachonadas, Lokas, Gvanakas, Fofo Kahuelis.
Serbijos Superlyga
Čempionatą organizuoja Serbijos futbolo federacija, čempionas iškovoja teisę atstovauti Serbiją UEFA čempionų lygos varžybose.
Superlygoje dėl čempiono vardo kovoja 16 komandų.
Istorija
Iki 2003 m. Serbijos futbolo klubai žaidė Jugoslavijos pirmojoje lygoje, o 2003 m. sukurta Serbijos ir Juodkalnijos pirmoji lyga.
Juodkalnijai paskelbus nepriklausomybę, lyga reorganizuota į Serbijos pirmąją lygą (Superlygą).
Kataro herbas
Kataro herbas (ar. شعار قطر) buvo įteisintas 1976 m. Jo viduryje pavaizduoti du lenkti kardai, plaukiantis laivelis ir sala su dviem palmėmis geltoname fone. Išorinė apskritimo dalis horizontaliai padalinta į dvi dalis - viršutinėje ruda spalva parašyta Kataro šalies pavadinimas, o apatinėje parašytas angliškas teksto vertimas State OF Qatar. Tiesa, angliškas pavadinimas naudojamas ne visada.
Erika Budovaitė-Mackelienė
Erika Budavaitė-Mackelienė (g. 1943 m. gegužės 3 d. Ližikuose, Joniškio rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
1964–1967 m. Troškūnų kultūros namų meno vadovė ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą. 1967–1974 m. Viešintų vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir moksleivių chorų vadovė. 1974–1987 m. Kupiškio rajoninių kultūros namų meno vadovė. 1974–1977 m. vaikų muzikos mokyklos mokytoja, 1977–1980 m. vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė, vėliau Antašavos aštuonmetės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja.
Nuo 1987-2009m. Kupiškio vaikų muzikos mokyklos direktorė ir vaikų chorų vadovė – parengė juos 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei. 2006 m. paruoštas solistas L. Kudijanovas tapo Lietuvos televizijos vaikų ir moksleivių "Dainų dainelės" laureatas.
Be pedagoginio ir administracinio darbo, nuolat dirbo su suaugusiųjų chorais bei vokaliniais ansambliais. 1974–1992 m. vadovavo Kupiškio kultūros namų ir medicinos darbuotojų moterų chorui „Kūpa“ (1986 m.). Kolektyvą parengė penkioms respublikinėms dainų šventėms Vilniuje, chorų sąskrydžiams Šiauliuose, įvairiuose konkursuose pelnė su juo prizinių vietų, koncertavo Latvijoje, Baltarusijoje ir Bulgarijoje (1987 m.). Choras išpopuliarino daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių. 1977–1989 m. vadovavo Kupiškio miškų ūkio etnografiniam ansambliui ir tarpkolūkinės statybos organizacijos mišriajam chorui. Ir šie kolektyvai buvo respublikinių konkursų prizininkai.
E. Mackelienė – Kupiškio rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, 1979 m. Anykščių zonos dainų švenčių dirigentė, Kupiškio rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė. 1984 m. ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu. 1996 m. suteikta II vadovo kvalifikacinė kategorija. 2004 m. Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos padėka už ilgametį, nuoširdų, kūrybinį ir vadybinį darbą. 2005 m. išrinkta Kupiškio raj. "Metų Kupiškėnas - pedagogas". 2006 m. seimo pirmininko pavaduotojo padėka už ilgametę prasmingą veiklą vadovaujant Kupiškio muzikos mokyklai. 2006 m. Panevežio apskrities viršininko administracijos padėka už gerus ugdomojo darbo rezultatus. 2009 m. Kupiškio raj. savivaldybės mero įsakymu apdovanota ženklu "Už nuopelnus" profesinėje ir visuomeninėje veikloje Lietuvos vardo tūkstantmečio ir Kupiškio miesto 480 metų jubiliejaus proga. Pagarbos raštai Kupiškio raj. savivaldybės, kultūros ir švietimo skyriaus už kruopštų vadybinį darbą, iniciatyvią metodinę veiklą, moksleivių meninį ugdymą ir daugelį kt.
Rodolfo Chikilicuatre
240px|miniatiūra|Rodolfo Chikilicuatre 2008 m.
Rodolfo Chikilicuatre – komiškas personažas, kurį vaidina ispanų aktorius David Fernández Ortiz (g. 1970 m. birželio 24 d. Barselonoje). Personažas pirmą kartą pasirodė vienoje Ispanijos televizijos vakaro šou „Buenafente“. Ten jis pristatė dainą „Baila el Chiki-chiki“. Šou vedėjui Andreu Buenafuente taip patiko daina, kad jis pasiūlė dalyvauti Ispanijos atrankoje į 2008 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą, kurią jis vėliau laimėjo.
Dėl 2008 m. konkurso Ispanijos transliuotojas nusprendė, kad atrankos procesas taptų demokratiškesnis, buvo sukurtas „MySpace“ puslapis, kuriame kiekvienas galėjo pateikti savo dainas. Penki atlikėjai, surinkę daugiausiai balsų, pateko į nacionalinį finalą. Kartu į jį pateko ir kiti penki dalyviai, pasirinkti komisijos.
Ispanijoje daina sukėlė daug diskusijų, nes ji nebuvo laikoma tinkama atstovauti Ispanijai tarptautiniame „Eurovizijos“ konkurse. Artėjant iki „Eurovizijos“, iš dainos buvo pašalinti politinės prasmės turintys žodžiai, ir dabartinėje versijoje vietoj prezidentų vardų yra minimos kelios Ispanijos pramogų pasaulio ir sporto žvaigždės. Taip pat daina pailginta beveik iki 3 minučių, pridedant angliškąją dalį.
„Eurovizijos“ finaliniame koncerte, vykusiame 2008 m. gegužės 24 d. Belgrade, Ispanijos atstovas iš kitų šalių gavęs 55 taškus (12 taškų gavo iš Andoros), užėmė 16 vietą. Tai geriausia užimta Ispanijos atstovų vieta nuo 2004 m.
Akliai
Akliai (Chrysops) – musinių dvisparnių (Brachycera) pobūrio vabzdžiai, priklausantys sparvų (Tabanidae) šeimai. thumb|left|upright=1.2| Chrysops caecutiens
Akliai yra mažesni už vapsvas, tupi plačiai išplėtę kojas. Išsiskiria didelėmis žaliomis akimis. Sparnai, pilvelis išmarginti baltai rudomis dėmėmis. Dažni prie vandens telkinių, šlapynėse, drėgnuose miškuose. Patelės minta krauju, patinai - žiedadulkėmis. Lervos gyvena vandenyje, minta smulkiais vabzdžiais.
Akliai puola žmogų bei gyvulius, tame tarpe ir naminius ir laukinius. Aklių įkandimai skausmingi. Seilėse yra toksino ir kraujo krešėjimą mažinančių medžiagų. Įkandimo vietoje atsiranda deginimo jausmas, išsivysto nedidelė papulė ir paraudimas, o kartais ir pūlinys, išsilaikantis kelias valandas ar net dienas. Gali pablogėti savijauta ar net pakilti temperatūra iki 37,6ºC.
Akliai gali pernešti kai kurias infekcines ligas (arklių anemiją, juodligę, tripanosomozę, tularemiją, Afrikoje - loaozę).
Sent Katerinsas
Sent Katerinsas (pranc., ) – miestas Kanadoje, pietų Ontarijuje, 51 km į pietus nuo Toronto, prie Velando kanalo. 132,0 tūkst. gyventojų (2006 m., su priemiesčiu Niagara 316,8 tūkst., 2007 m.). Metalo apdirbimo ir mašinų (daugiausia transporto įrengimų) pramonė, medienos apdirbimas. Yra Broko universitetas.
Istorija
Miestas apgyvendintas britų apie 1780 m. Pirmosios įmonės įsikūrė 1783 m. Sent Katerinsas miesto statusą įgijo 1876 m.
La Tročita
thumb|210px|Linijos žemėlapis thumb|250px|Traukinys Rio Negro provincijoje
„La Tročita“ ( – „siaurukas“) arba Senasis Patagonijos ekspresas (Viejo Expreso Patagónico) – geležinkelio linija Argentinoje, Patagonijoje, eina per Rio Negro ir Čubuto provincijas. Tai 750 mm pločio vėžės siaurasis geležinkelis, einantis nuo Inchenjero Chakobačio iki Eskelio. Ilgis – 402 km.
XX a. pr. ketinta per visą Patagoniją nutiesti geležinkelio linijas, kurios sujungtų Buenos Aires su Ušuaja, bet prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui Argentinos ekonomika buvo paveikta, todėl ketinimų teko atsisakyti. Vėliau prasidėjo statybos nuo vandenyno pusės – nutiestos linijos Komodoro Rivadavija–Sarmjentas ir Puerto Deseadas–Las Herasas. Iš kitos pusės darbai strigo, linijos nutiestos nuo Inchenjero Chakobačio iki Bariločės ir Eskielio (1917–1934 m.) taip ir nesusijungė su atšakomis iš rytų. „La Tročita“ statyta naudojant pigias medžiagas, taupant lėšas, su daugybe vingių, garvežiai išvystydavo nedidelį greitį. Šioje linijoje naudoti prancūzų gamybos garvežiai „Decauville“.
1994 m. geležinkelis vėl atidarytas kaip turistinis objektas, o 1998 m. paskelbtas istorinio paveldo objektu. Dabar linijai priklauso 22 garvežiai, iš kurių 7 veikiantys (seniausi pagaminti 1922 m.). Dabar naudojamos dvi atkarpos Eskelis–Nahuel Panas ir El Maitenas–Desvío Thomae, kartais vykdomi reisai ir Inchenjero Chakobačio apylinkėse.
Grybauskai (serialas)
Grybauskai – lietuviškas televizijos humoro serialas, pradėtas rodyti 2000 m., sukurtas prodiuserių kompanijoje „Arteta“. Seriale vaidina garsūs Lietuvos aktoriai, muzikos žvaigždės, pramogų pasaulio atstovai. Serialas pakartotinai rodytas 2009 m. per Lietuvos ryto TV.
Tema
Grybauskų šeimynėlės personažai primena, jog į viską galima žiūrėti su humoru. Kiekvieną dieną naujos situacijos, linksmi draugų pokštai, kasdienė lietuviška buitis, geriausi kaimynai ir žodžio kišenėje neieškantys „Grybauskų“ personažai leidžia atsikvėpti po darbų ir pabando laiką atsukti atgal - kur nėra vietos jokioms krizėms. Profesionalūs aktoriai kartu su kviestinėmis žvaigždėmis kūrė charakterius, kuriuose buvo ir vaikiško naivumo, ir tikėjimo nebūtais dalykais, neįprastomis situacijomis. Humoristinių herojų tarpusavio santykiai buvo atlaidūs, geranoriški, patiklūs. Komedijos esmė: juoktis reikia iš žmonių naivumo, situacijos kvailumo, bet ne iš asmens, nes klaidos daromos, kai bandoma išjuokti žmogų kaip asmenį.
Prystovų akmuo su dubeniu
Prystovų akmuo su dubeniu (saugotinas kultūros paveldo objektas) – apeiginis akmuo rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Prystovuose, 100 m į vakarus nuo kelio Kūlupėnai–Sauseriai–Prystovai tilto per Mišupės upelį, jo kairiajame krante.
Akmuo
Tai stambaus grūdėtumo pilkos spalvos granitas, gulintis žemės paviršiuje, šiek tiek susmigęs į dirvą. Jis netaisyklingo ovalo formos, pailgas šiaurės – pietų kryptimi, 2,65 m ilgio, 1,95 m pločio ir 75 cm aukščio. Rytinis akmens šonas statesnis, o paviršius nuolaidėja į vakarų pusę. Paviršiuje, arčiau vakarinio šono, buvo ovalo pavidalo dubuo, šiek tiek pailgas šiaurės – pietų kryptimi. Jo ilgis 80 cm, plotis – 62 cm, gylis – iki 20 cm. Šiuo metu akmuo perskilęs į kelias dalis.
Teritorijos plotas – 10 m².
1,4 km yra Prystovų Čerauninko kūlis, 1,7 km į pietvakarius – Prystovų Didysis kūlis.
Istorija
thumb|left|300px|Akmens vaizdas [[1987 metais]] Akmuo guli į upės vingį įsiterpiančiame aukštumos kyšulyje. Vietos gyventojų žinomas nuo seno. Pasakojama, kad ant akmens pagonys aukojo aukas savo dievams.
Veikiamas atmosferos kritulių, akmuo supleišėjo ir XX a. 9 dešimtmetyje perskilo į kelis luitus.
1972 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1987 ir 2014 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Vykintas Vaitkevičius.
Latvaliai
Latvaliai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 13 km nuo Klykolių.
Vėliučionys
Vėliučionys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio. Vėliučionių seniūnaitija. Yra Vėliučionių Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus, Gerojo Ganytojo, koplyčia, Vėliučionių pagrindinė mokykla, Vėliučionių vaikų socializacijos centras, paštas (LT-13007).
Bialystok Stadiono geležinkelio stotis
Bialystok Stadiono geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Balstogės mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Stotis priklauso Čeremcha-Balstogė geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Levickių geležinkelio stotelės yra 7.9 km ir iki Balstogės geležinkelio stoties yra 5.8 km.
Kekė
Kekė – augalų žiedynas, ant kurio ašies išsidėstę pavieniai žiedai.
Blomställning
Guntino senosios kapinės
Guntino (Kuinelių) senosios kapinės, vadinamos Marų kapeliais, Pilale – neveikiančios kapinės šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Guntino kaime (Skuodo seniūnija), Guntino upelio dešiniajame krante.
Kapinės
Įrengtos kaimo pietvakariniame pakraštyje, miške, 60 m į vakarus nuo Guntino upelio, lygioje vietoje. Ovalo plano, 33 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 22 m pločio, apjuostos žemių pylimo, kurio išorinėje pusėje yra baigiąs užslinkti griovys.
Kapinės neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato. Centrinėje dalyje yra dvi koplytėlės: viena pastatyta ant žemės, kita, mažesnė – įkelta į šalia augančią pušį.
Teritorijos plotas – 0,10 ha.
0,7 km į šiaurės rytus yra Guntino (Kuinelių) II senosios kapinės.
Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Kuinelių (Guntino) kaimo gyventojai. Vadinamos Marų kapeliais, Pilale. Kapinėse nuo seno stovėjo keli aukšti kryžiai ir koplytėlė su šventųjų skulptūrėlėmis. XX a. II pusėje padaryta ir į pušį įkelta nauja koplytėlė.
Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Žemaitijos kaštelionas
thumb| Žemaitijos seniūnijos herbas thumb|Žemaitijos seniūnija – [[LDK|Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės žemėlapyje]] Žemaitijos kaštelionas – antrasis pagal rangą po Žemaitijos seniūno aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Žemaitijos seniūnijoje, Didžiojo kunigaikščio pilių vyriausias valdytojas bei Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnas.
Įgaliojimai
Žemaitijos kašteliono pareigybė įsteigta 1441 m., kai buvo įsteigta ir Žemaitijos seniūnija kaip Didžiojo kunigaikščio valda. Žemaitijos kaštelioną skirdavo Didysis kunigaikštis.
Kaštelionas buvo pavaldus Žemaitijos generaliniam seniūnui, karo atveju jo tiesioginis viršininkas buvo ir Lietuvos didysis etmonas. Kaštelionas atlikdavo pilies administracijos, ūkio reguliavimo, teismo ir karinės administracijos funkcijas. Kaštelionas buvo aukščiausias karinės valdžios pareigūnas Raseinių paviete ir pavieto bajorų vadas, taip pat bajorų pašauktinių kariuomenės vadas.
Kaštelionas buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Žemaitijos kaštelionas pagal rangą turėjo aštuntą poziciją iš 31 kaštelionų suole.
Pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Beržiena
Prasideda Miliūnų apylinkėse, teka į vakarus Aukštaičių aukštumos ir Mūšos–Nemunėlio žemumos riba lygiagrečiai su Vingerine. Prateka Apūniškio mišką. Įteka į Vingerinę 1,5 km nuo jos žiočių, prie Šilagalio kaimo.
thumb|left|240px|Apvešėjusi Beržienos vaga ties Mitragaliu
Malevski
Malevski - lenkiška pavardė. Žymesni asmenys:
Beržiena
Intakas Kumponas (dešinysis). Ant upės įrengtas Vaidlėnų tvenkinys.
Upėvardis kilęs nuo medžio pavadinimo beržas.
Burundžio frontas už demokratiją
thumb|right|150px|FRODEBU herbas Burundžio frontas už demokratiją, (FRODEBU,, arba Le Parti Sahwanya) – Burundžio kairioji demokratinio socializmo politinė partija.
Istorija
Įkurtas 1986 m. vietoje Burundžio darbininkų partijos Melchioro Ndadajės iniciatyva. Legalizuotas 1992 m. Didžiausia dalis partijos narių – iš hutu genties.
Pasibaigus pilietiniam karui 2005 m. parlamento rinkimuose FRODEBU gavo 21,7 % balsų ir 30 iš 118 vietų Nacionalinėje Asamblėjoje bei 5 iš 49 Senate.
SI konsultacinis narys nuo 2003 m. spalio 27 d.
Glen Vella
Glen muzikinė karjera prasidėjo jam būnant 13-kos metų. Jau baigęs mokyklą, vaikinas studijavo muzikos ir pianino mokslus. Tuomet atlikėjas pradėjo dalyvauti daugybėje festivalių ir renginių gimtojoje šalyje.
Glen ne kartą bandė patekti į Euroviziją, pirmą kartą 2005 m. su daina „Appreciate“ užėmė šeštą vietą; 2009 metais būdamas kaip grupės „Q“ narys, finale grupė liko trečioje vietoje. 2010 metais atlikėjas nacionalinėje atrankoje liko antras, nusileidęs tik Theai Garett. 2011 m. laimėjo Maltos nacionalinį finalą, atlikdamas šokių muzikos stiliaus kūrinį „One Life“. Pirmajame 2011 m. Eurovizijos pusfinalyje iš kitų valstybių gavęs 54 taškus ir užėmęs 11 vietą, atlikėjas liko už finalo borto.
Ilguvos apylinkė
Ilguvos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Salumas (valstybė)
Salumas - Afrikos valstybė, XVI-XIX a. egzistavusi dab. vakarų Senegalo teritorijoje, sukurta sererų tautos. Jos sostinė buvo Kahonė, netoli dabartinio Kaolako. Valdovai tituluoti bur.
Istorija
Sererai į šias vietas atkeliavo XI a iš Senegalo upės slėnio, tuometinės Tekrūro valstybės. XV a. iš Kaabu valstybės pietuose atsikėlė diduomenė, vadinamieji gelvaarai, kurie ir įkūrė valstybę.
Iki XVI a. Salumas buvo viena sudėtinių dalių Džolofo konfederacijoje. Vėliau ji iškovojo nepriklausomybę ir palaikė tamprius ryšius su portugalais.
Salumo istorija tampriai susijusi su gretimos Sinės istorija. Ilgą laiką Sinė buvo užkariauta Salumo, ir tik tam tikrais laikotarpiais jai pavykdavo išsilaisvinti.
Veikiant fulbių džihadui, Salume įsitvirtino islamas, iškilo religiniai vadai almami. Vienas jų sudarė sąjungą su Kajoro valdovu Lat Dior Ngoné Latyr Diop, susivienydamas prieš prancūzus.
Valstybė buvo užkariauta prancūzų XIX a. VI dešimtmetyje. Tačiau valdovų seka buvo išlaikyta. Ir dabar jie reziduoja senojoje sostinėje Kahonėje. thumb|200px|left|Salumo akmeniniai monumentai
Kultūra
Valstybėje buvo pastatyta daug akmeninių monumentų (Senegambijos akmenų ratai), kurių paskirtis ir istorija nėra aiški. Išlikę ir valdovų pilkapių.
Panemunių regioninis parkas
left|180px
Panemunių regioninis parkas – regioninis parkas vakarų Lietuvoje, prie Nemuno. Parko plotas 11368 ha. Direkcija Šilinėje. Parkas įsteigtas siekiant išsaugoti Nemuno žemupio kraštovaizdį, jo gamtinę ekosistemą ir kultūros paveldo vertybes.
Gamtos vertybės
Parkas driekiasi siaura juosta abipus Nemuno, čia teka dar 72 upeliai, o 35 iš jų įteka į Nemuną. Vaizdingi Nemuno, Armenos, Kartupio, Nykos ir Nykutės upelių slėniai su įspūdingomis raguvomis ir atodangomis. Sausuose šlaituose išliko unikalios šilumamėgės augalų bendrijos, turtinga gyvūnija. Gelgaudiškio miško parke augo storiausia Lietuvoje eglė (skersmuo 104 cm, aukštis 42,6 m). Parke yra apie 50 gamtos vertybėmis skelbtinų medžių.
Geros regyklos yra Vytėnuose, Raudonėje, Veliuonoje, Kriūkuose ir Seredžiuje. Naktimis skraido 9 šikšnosparnių rūšys. Nuo Nemuno krantų galima stebėti paukščių migraciją.
Kultūros paveldas
thumb|250 px|Parko direkcija Išliko karų su kryžiuočiais laikotarpio (XIII–XV a.) Nemuno gynybinės linijos fragmentai – Nemuno slėnio šlaitų piliavietės ir piliakalniai, iš kurių įspūdingiausi: Palemono kalnas, Gedimino kapas, Ramybės kalnas, Kartupėnų ir Žemosios Panemunės piliakalniai. Gausu senovės gyvenviečių ir senkapių. Vilioja XVI a. pab. – XVII a. pr. renesansinės Raudonės ir Panemunės pilys bei jų senieji parkai. Garsūs savo praeitimi Veliuonos, Seredžiaus, Gelgaudiškio miesteliai. Plokščiai išsiskiria upeliu – gatve ir Šventaduobe. Regioniniame parke daug dvarų, iš kurių didžiausi Belvederio ir Gelgaudiškio dvaro pastatų ansambliai ir parkai. Klangių kaime yra rašytojo P. Cvirkos tėviškė (etnografinė sodyba).
Parke yra 15 piliakalnių, apie kuriuos pasakojamos sakmės ir legendos. Garsios rezidencinės pilys Raudonėje ir Vytėnuose. Istoriniais ir archeologiniais paminklais garsėja Veliuonos miestelis, istoriniuose šaltiniuose minimas nuo XIII a. Šlovingą praeitį mena ir Seredžius, Gelgaudiškis, Plokščiai, Kriūkai.
Laisvalaikis ir pramogos
Parko vertybes galima aplankyti plaukiant motorine valtimi, keliaujant dviračiais dešiniuoju Nemuno krantu. Pėstiesiems siūlomi Plokščių, Gelgaudiškio, Raudonės ir Šilinės–Pilies pažintiniai pėsčiųjų takai. Tinkamos vietos paukščiams stebėti panemunėje prie Raudonės, Seredžiaus, Šilinės ir Gelgaudiškio. Nemune galima puikiai pažvejoti.
Parke švenčiamos Užgavėnės, Sekminės, Žolinė, Parcinkolio atlaidai, vyksta Veliuonos novelės vakarai, Kalbos dienos Plokščiuose, baroko muzikos dienos Veliuonoje, dvarų muzikos koncertai Raudonės ir Panemunės pilyse.
Bulotai (Kaišiadorys)
Bulotai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Žiežmarių. Ribojasi su Bulotų tvenkiniu. Yra kapinės.
Etimologija
thumb|left|250px|Bulotų kapinaitės thumb|left|250px|Pakelės kryžius
Bulotai – asmenvardinis vietovardis. Iki 1926 m. dvaras vadinosi Vandapoliu, bet buvo išparceliuotas, o didžiausias sklypas atiteko karo veikėjui J. J. Bulotai.
Istorija
Iki 1924 m. čia buvo Vandapolio dvaras, minimas nuo XIX a.
B grupė
thumb|right|250px|Vienas galingiausių B grupės automobilių [[Audi Sport Quattro S1]] B grupė  – 1982 m. FIA pristatytas taisyklių rinkinys, leidžiantis automobilių lenktynėse ir ypač ralyje gamintojams naudoti labiau modifikuotus nei anksčiau modelius. Tokiu būdu atsirado lenktyninių superautomobilių karta su palengvintu karkasu, visais varomaisiais ratais ir galia, siekiančia 600 AG (450 kW). Šis laikotarpis vadinamas ralio aukso era.
Tarp šių automobilių žinomiausi buvo „Peugeot 205 T16“, „Renault 5 Turbo“, „Audi Sport Quattro S1“ ir „Lancia Delta S4“.
B grupės klasės:
Feliksas Bajoras
Feliksas Romualdas Bajoras (g. 1934 m. spalio 7 d. Alytus) – lietuvių kompozitorius.
Biografija
Muzikos pradėjo mokytis pas Vincą Bacevičių Kaune. Mokėsi Nacionalinėje M.K. Čiurlionio menų mokykloje. Lietuvos konservatorijoje baigė 1958 m. A. Livonto smuiko, 1963 m. J. Juzeliūno kompozicijos klasę.
1963–1965 m. Šiaulių muzikos mokyklos dėstytojas. 1965–1989 m. Jaunimo teatro muzikos dalies vedėjas. 1984–1988 m. gyveno JAV. Nuo 1991 m. Lietuvos muzikos akademijos dėstytojas, nuo 1994 m. docentas. 1991–1994 m. dar ir Lietuvos nacionalinio dramos teatro muzikos vadovas.
Renesanso muzika
Renesanso muzika – renesanso epochos muzika, prasidėjusi XIV a. ir trukusi apie 200 metų.
Renesanso epochoje suklestėjo pasaulietinė muzika. Europoje vykusios permainos sukūrė naują ne tik politinę, bet ir dvasinę situaciją. Beveik visos muzikinės naujovės nuo XIV a. vyko pasaulietinėje muzikoje, tuo tarpu bažnytinė muzika išliko konservatyvių pažiūrų ilgus šimtmečius. Ypač ištobulėjo daugiabalsis polifoninis dainavimas ir giedojimas. Susiformavo nauji vokaliniai žanrai (pvz., madrigalas).
Nyderlandų mokykla
Vienos ryškiausių muzikos naujovių Renesanso epochoje susijusi su iš Nyderlandų kilusiais kompozitoriais, todėl muzikinis Renesansas paprastai siejamas su XV a. Nyderlandų polifonijos mokykla (arba franko-flamandų, prancūzų-flamandų). Viduramžiais atsiradęs polifoniškumas įgavo begalę griežtų taisyklių, todėl pati muzika kartais primindavo tiesiog sausą garsų schemą. Renesanso metu buvo atsisakyta šių schemų, arba imta jas įprasminti kitokiu turiniu. Pati Nyderlandų mokykla kūrybiškai pritaikė iki šiol galiojančias gan griežtas kontrapunkto taisykles, daugelis Nyderlandų kompozitorių sukurtų kūrinių vertingi ne tik techniniu, bet ir meniniu požiūriu.
XV a. kūrė du žymūs Nyderlandų mokyklos atstovai: Johanesas Okehemas ir Jakobas Obrechtas. Abu dirbo Antverpene, kūrė bažnytinę muziką: jai buvo būdingas stiliaus aiškumas, saikingas emocingumas, aiškiai išdėstyti balsai.
Žymiausias Nyderlandų mokyklos atstovas − Orlandas Lasas. Dar jam gyvam esant jo kūriniai susilaukė didelės šlovės. Kaip kompozitorius jis buvo labai išradingas, griovė polifonijos taisykles savo kūriniuose, sumažindamas ar padidindamas intervalus, taikydamas netikėtus tonacijų gretinimus, disonansus, dinaminius kontrastus.
Romos ir Venecijos mokyklos
Po Nyderlandų ryškiausios polifonijos mokyklos gyvavo Italijoje − Romoje ir Venecijoje. Romos mokykla buvo konservatyvi. Jos žymiausias kompozitorius buvo Palestrina. Jis ištobulino a capella polifoninį stilių (be pritarimo), vienas pirmųjų ėmė kurti homofoninę muziką (vienas balsas vyrauja, kiti pritaria).
Venecijos mokykla buvo kiek pažangesnė nei Romos: joje kurta ne tik vokalinė, bet ir vargonų muzika, taip pat toli pažengė ir muzikos teorijos mokslas. Venecijoje gausiai buvo naudojami vargonai, instrumentinė muzika. Būtent instrumentinio pritarimo lydimos chorų giesmės sudarė Venecijos muzikos stiliaus pagrindą, vėliau paplitusį visoje Europoje.
Pasaulietinė Renesanso muzika
Ji buvo paplitusi nevienodai, skyrėsi žanrai. Didžiojoje Europos dalyje buvo paplitę šansonai (pranc. dainos), tačiau iš esmės šitaip buvo vadinamos įvairių formų ir stilių dainos, tiek vienbalsės, tiek daugiabalsės, o jų pagrindinė tema buvo meilė. Ypatingai pasaulietinėmis dainomis garsėjo Italija, apie XV a. ten klestėjo dvi dainų rūšys − frotolos ir vilanelos. XVI a. susiformavo kur kas rimtesnis pasaulietinis žanras − madrigalas. Nemažai muzikos šiam žanrui kūrė Nyderlandų mokyklos meistrai, o žodžiai būdavo žymių poetų, pvz., Petrarkos, Ariosto. Patys madrigalai buvo rimtos meilės dainos, neretai su filosofine potekste, giedotos aukštuomenės sluoksniuose, labiau išprususių žmonių tarpe, o XVI a. pabaigoje imti atlikti ir koncertuose, tapo sudėtingesni. Nors iš pradžių madrigalai buvo paprastučiai polifonijos keturbalsiai kūrinukai. XVI a. antrojoje pusėje pradėti kurti 5, 6 balsų madrigalai nedaug nusileido motetams, tad juos kūrė ir Palestrina, ir O. Lasas, ir menkiau žinomi kompozitoriai. XVII a. madrigalas ima sparčiai keistis, peraugo į barokinę ariją ir kamerinę kantatą. Ypač naujoviški tapo Luko Maurencijaus, K. Monteverdžio, K. Džiazualdo kurti madrigalai ir į juos panašūs kūriniai. To pasekmė buvo madrigalo tapimas virtuoziniu kūriniu, kurį atlikdavo profesionalūs dvarų muzikantai. Turinyje atsirado dialogai, veikėjai, nedideli siužetai.
Paprastai renesanso vien instrumentiniai kūriniai buvo nedidelės apimties, taip pat mažas buvo ir tradicinis renesanso orkestras. Populiariausi Renesanso epochos instrumentai: violos, liutnios, trombonai, valtornos, smuikai, klavesinai, įvairiausi ragai.
Okeanijos futbolo konfederacija
Okeanijos futbolo konfederacija – viena iš šešių tarptautinių futbolo kontinentinių konfederacijų. Atsakinga už Okeanijos futbolo priežiūrą. OFC yra viena iš mažiausių konfederacijų, ją sudaro tokios šalys, kaip Papua Naujoji Gvinėja, Naujoji Zelandija, Tonga, Fidžis ir kitos Ramiojo vandenyno salos-valstybės.
Okeanija Pasaulio futbolo čempionate
OFC zonos komandos, dalyvavusios pasaulio futbolo čempionatuose:
Misionierių sodai
Misionierių sodai arba Kūdrų parkas – Vilniaus senamiestyje, tarp Paupio ir Subačiaus gatvių įsikūręs istorinis, buvusio misionierių vienuolyno sodas su keliais tvenkiniais. Šalia yra Vilniaus Viešpaties Dangun Žengimo bažnyčia, plačiau žinoma kaip Misionierių bažnyčia. Šiuo metu ši teritorija yra tvarkoma.
Istorija
Vienuolyno pastato paskirtis dažnai kito: buvo panaudotas karo ligoninei, stačiatikių dvasinei žinybai, kilmingųjų panelių institutui, psichiatrijos ligoninei. 1920 m. dalis valdos grąžinta misionieriams. XX a. šeštajame dešimtmetyje – XXI a. pirmajame dešimtmetyje pastatuose buvo įsikūrusi Misionierių ligoninė, bažnyčia iki šiol naudojama kaip Lietuvos nacionalinio muziejaus saugykla. Misionierių ligoninė po 2008 m. tapo apleista.
Misionierių vienuolyno baroko stiliaus pastatų ansamblis už buvusios miesto sienos, netoli Subačiaus vartų, susiformavo XVIII a. viduryje. Jį supo dideli daržai ir sodai, aptverti tvoromis. Smulkus vienuolyno ir jo sodų aprašymas buvo sudarytas 1844 m. Jame minimi 4 sodai: bendrasis didysis, laikytinas parku, pirmasis ir antrasis vaisiniai ir vidinis prie vienuolyno. Vienuolių įsirengtuose dviejuose vaisiniuose daržuose derėjo beveik 300 vaismedžių, o 5 tvenkiniuose plaukiojo karpiai ir karosai. Nedideliame angliškame sode vinguriavo du šaltiniai, o jaukų pavėsį teikė devynių rūšių medžiai.
Čikas (Čubutas)
thumb|left|240px|Čiko ištakos 1886 m.
Misionierių sodai
Istorija
Vienuolyno sodas yra seniausiai užveistas ir minimas jau su Jeronimo Sanguškos rūmais, tai yra XVII a. viduryje. Šioje vietoje buvo suplanuotas reprezentacinis rūmų barokinis sodas – parkas nusidriekęs per dvi terasas. Viršutinė sodo dalis buvo aukštumoje į rytus nuo rūmų, išilgai Subačiaus gatvės ir apatinė dalis Vilnelės slėnio terasoje. Aiškios vizualinės ašys ir nusileidimo takai jungė viršutinę rūmų sodo dalį su apatine dalimi bei joje buvusiais žuvingais tvenkiniais. Viršutinio sodo išplanavimas buvo griežtai taisyklingas su beveik vienodo dydžio kvadratinės formos žolynais. Centrinę alėją kirto trys skersiniai takai. Viduriniame susikirtime buvo įrengta apvali aikštelė, bei ant šlaito briaunos apžvalgos aikštelė. Iš sodo viršutinės terasos buvo matyti puiki miesto ir tvenkinių panorama. Tvenkiniai suplanuoti geometrinių formų.
Priešais vienuolyną buvęs nedidelis angliškas sodas pasivaikščiojimams. Iš čia vedė takas į apatinę terasą ir palivarką. Taip pat šiame sode buvo daržai, žuvų pilni tvenkiniai ir du šaltiniai. Minima medinė pašiūrė – vaško lydykla. Misionierių sodo aprašyme paminimos 9 rūšys ten augusių medžių: klevai, liepos, dviejų rūšių tuopos, beržai, drebulės, gluosniai, šermukšniai ir alyvos. Pažymima, kad palei tvoras augo 3 eilės agrastų. Pirmame ir antrame vaisiniuose soduose augo obelys, kriaušės, slyvos, vyšnios bei įvairių rūšių vaiskrūmiai. Sode buvo 115 obelų, 125 kriaušių, 22 slyvos ir 13 vyšnių. Tarp medžių buvo auginamos daržovės. Jame taip pat augo dviejų rūšių tuopos, kleviniai medžiai, Sibiro žirnių krūmai. Šie sodai buvo aptverti įvairiomis tvoromis, šalia buvo daug įvairios paskirties ūkinių statinių. Antrasis vaismedžių sodas ribojosi su vizitiečių sodais ir buvo atitvertas mūrine tvora. Amžininkai rašė, kad misionierių sodai patys gražiausi Vilniaus mieste.
Čikas (Čubutas)
Čiko upe ir jos intakais vanduo teka tik po liūčių. Didesnių gyvenviečių prie upės nėra.
LILO
LILO („LInux LOader“) – įkrovos tvarkyklė, skirta Linux operacinei sistemai ir sukurta Werner Almesberger.
Misionierių sodai
Istorija
Teritorijoje buvo hidrotechninių įrengimų, veikė tvenkinių persipylimo sistema. Misionieriai valdė vandens šaltinius, kuriuos buvo pritaikę sau bei išnuomodavo miesto reikmėms. Istorinėje rašytinėje medžiagoje minima buvus sodo teritorijoje 9 skirtingus šulinius.
Augalija Misionierių soduose
Šiuo metu Misionierių soduose dominuojanti medžių rūšis yra paprastieji klevai (Acer platanoides). Kiek mažiau yra mažalapių liepų (Tilia cordata Mill.). Tvenkinių terasoje auga drėgmę mėgstantys medžiai: trapusis gluosnis (Salix fragilis L.), baltasis gluosnis (Salix alba L.), blindės (Salix capred), krantiniai gluosniai (Salix viminalis). Istoriniai šaltiniai liudija šioje teritorijoje buvus kelių rūšių tuopas. Šiandieniniame želdyne jos taip pat užima svarbią vietą. Taip aptinkamos savaiminės jų rūšies drebulės (Populus tremula L.). Sodo teritorijoje auga baltosios tuopos (Populus alba L.), pilkosios tuopos (Populus x canescens). Šalia apžvalgos aikštelės auga baltažiedės robinijos (Robinija pseudoacacija L.). Viršutinėje dalyje yra kalninių guobų (Ulmus Montana). Šalia tvenkinio auga vinkšnos (Ulmus laevis Pall). Sodo apatinėje dalyje gausiau senąjį sodą menančių vaismedžių: kriaušės (Pirus comunis L.), obelys (Malus domestika), kaukazinės (skėstašakės) slyvos (Prunus cerasifera), vyšnios (Cerasus vulgaris) ir trešnės (Cerasus avium). Taip pat aptinkami vaiskrūmių likučiai: agrastų (Grossularia reclinata), raudonųjų (Ribes rubrum L.), juodųjų (Ribes nigrum) ir kalninių (Ribes alpinum L.) serbentų. Šlaituose aptinkamos vienuolynų apželdinime naudoti juodauogių ir raudonuogių šeivamedžių krūmai (Sambukus nigra L. ir Sambukus racemosa L.). Yra keli paprastieji šermukšniai (Sorbus aucuparia L.), istoriniuose šaltiniuose minimi paprastųjų alyvų krūmai (Syringa vulgaris L.).
LILO
LILO nebėra atnaujinamas nuo 2015 metų gruodžio, kai Joachim Wiedorn pateikė prašymą potencialių programuotojų paieškai.
Misionierių sodai
Augalija Misionierių soduose
Misionierių sodų Kūdrų parko dalyje yra įveistų svetimžemių augalų: kanadinė rykštenė (Solidago canadensis), bitinė sprigė (Impatiens glandulifera), topinambas (Helianthus tuberosus).
LILO
LILO suteikia galimybę įkrauti operacinę sistemą (pavyzdžiui, Linux branduolio atvaizdus) iš kietojo disko arba lanksčiųjų diskelių. Kiekvienam atvaizdui galima priskirti skirtingas nuostatas. LILO galima įdiegti į pradinį įkrovos takelį arba į loginį kietojo disko skirsnį. Įdiegus įkrovos tvarkyklę į kietojo disko loginį skirsnį, reikia pastarąjį padaryti aktyviuoju.
LILO nebėra plačiai naudojamas daugelyje Linux distribucijų. Slackware (15.0) yra viena iš paskutinių distribucijų, kur LILO vis dar yra numatyta sistemos įkrovos tvarkyklė BIOS naudojantiems kompiuteriams.
Misionierių sodai
Parko projektas
Numatyta atkurti sodų sistemą, restauruoti tvenkinius, želdynus, šaltinių trasas, istorinį reljefą su autentišku kraštovaizdžiu, atsiveriančiu nuo Sanguškų rūmų. Atsiras naujų elementų: edukacinės paskirties simbolinis vienuolyno daržas, skulptūrų kolekcija stilizuotų šulinių tematika ir kt.
Levickių geležinkelio stotelė
Levickių geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Levickių kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Juchnoveco valsčiuje. Stotis priklauso Čeremcha-Balstogė geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Białystok Stadion geležinkelio stoties yra 7.9 km ir iki Holuvki Dužės geležinkelio stotelės yra 6.8 km.
Liepalotų apylinkė
Liepalotų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lukšių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šakių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Akėčių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Liepalotų apylinkė prijungta prie Lukšių apylinkės.
Islandijos futbolo varžybos 2000 m.
Islandijos futbolo varžybos 2000 m.
Musia
Musia arba Skliausčių ežeras – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Paberžės, Širvintų rajono paribyje. Išsidriekęs rytų – vakarų kryptimi 2,5 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 124,9 m. Gylis siekia 3,6 m. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 8,3 km. Krantai žemi, pelkėti. Iš vakarių ir pietvakarių prieina Alionių miškai (Girelės ir Alkos miškai), kitur pakrantėse plyti pievos, ganyklos. Rytuose įteka Daulios upelis, šiaurėje – Volga (iš Širvio ežero), vakaruose išteka Neries intakas Musė. Ties jos ištakomis įrengta užtvanka (1985 m.), dėl to ežero vandens lygis pakilo.
Šiaurinėje Musios pakrantėje įsikūręs Skliausčių kaimas.
Sovetskas (reikšmės)
Sovetskas gali būti:
Jonas Juškevičius
Jonas Juškevičius (1965 m. birželio 22 d. Nesterove, Kaliningrado sr. – 2019 m. liepos 26 d.) – teisėtyrininkas kanonistas, Mykolo Romerio universiteto profesorius, Teisės fakulteto (TF) Bioteisės katedros vedėjas.
Biografija
1990 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete baigė geografijos specialybę, geografas. Nuo 1999 m. gilinosi į kanonų ir pasaulietinę teisę. 2002 m. Laterano universitete (Romoje, Italija) baigė kanonų ir civilinės teisės studijas, licenciatas, o 2003 m. apgynė disertaciją, abiejų teisių daktaras.
Nuo 1990 m. iki 1993 LR aplinkos apsaugos ministerijos aplinkos apsaugos inspektorius, vyr. specialistas (veikla – gamtosauginių projektų įvertinimas, gamtosauginių norminių aktų rengimas), nuo 1994 m. AB „Glintas“ pardavimų vadybininkas, nuo 1994 m. iki 1999 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas“, Klientų aptarnavimo departamento vyr. specialistas, Tarptautinių ryšių departamento ekonomistas, Tarptautinių ryšių departamento skyriaus viršininkas, nuo 2004 m. iki 2005 m. Lietuvos teisės universiteto Mokslo centro direktorius, Tarptautinės teisės ir ES teisės katedros lektorius, nuo 2005 m. MRU Teisės fakulteto Bioteisės katedros docentas ir vedėjas, vėliau – profesorius. Prisidėjo prie MRU TF Bioteisės katedros įkūrimo.
Mokslinių interesų kryptys – biomedicinos ir biotechnologijų teisinis reglamentavimas, religinių konfesijų ir valstybės teisiniai santykiai, tarptautinė viešoji teisė, kanonų teisė.
Bulvėniškis
Bulvėniškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Rokiškio.
Ciberžolė
Ciberžolė (Curcuma) – imbierinių (Zingiberaceae) šeimos augalų gentis. Daugumos rūšių stiebai ir šakniastiebiai turi eterinių aliejų ir geltonų dažų (kurkumino) bei auginamos kaip prieskoniai ar vaistiniai augalai.
Gentyje yra apie 80 rūšių.
Rūšys
ir kt.
Hailo emyratas
Hailo emyratas – Saudo Arabijos emyratas centrinėje šalies dalyje. Emyrato sostinė – Hailas.
Plotas – 125 000 km², gyventojų – 527 033 (2004).
Emyratas dalinamas į 4 gubernijas (gyventojų skaičius 2004):
Gegužės 13
Gegužės 13 yra 133-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 134-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 232 dienos.
Kječio provincija
Kječio provincija – Italijos provincija Abrucų regione. Provincijos sostinė – Kjetis. Provincijos plotas – 2588,35 km², joje gyvena 397 268 žmonės (2011 m.), yra 104 savivaldybės.
Didžiausios savivaldybės
Kječio provincijos savivaldybės turinčios daugiau nei 10 tūkst. gyventojų.
PM
PM sutrumpinimas gali reikšti:
Balistika
miniatiūra|Horizontaliai paleisto šovinio judėjimas|300px Balistika – mechanikos skyrius, tiriantis sviedinių (artilerijos sviedinių, minosvaidžių minų, kulkų, aviacinių bombų, granatsvaidžių granatų ir kt.) judėjimą, jo priklausomybę nuo sviedinių konstrukcijos ir aplinkos sąlygų.
Balistikos dalys:
Skiriamos specializuotos balistikos šakos:
Išorinė balistika
Išorinės balistikos skyriai:
2008 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
2008 m. Lietuvos nacionalinę kultūros ir meno premiją gauti pretendavo 19 kandidatų. 6 laureatai paskelbti gruodžio 8 d., o diplomai ir ženklai įteikti Lietuvos valstybės atkūrimo dienos proga. Premijos dydis – 104 tūkst. litų.
Varuna
thumb|250px|Varuna siejamas su vandenimis thumb|Varuna ant makaros – mitologinės būtybės, laikantis rankose kilpas. Vėlyvoji ikonografija Varuna (, „užveriantis“) – hinduizmo mitologijoje dievas, susijęs su kosminiais vandenimis, tiesos ir teisingumo saugotojas. Jis arijų aukščiausias ir nepermaldaujamas dievas. Savo funkcijomis panašus į baltų mitologijos Dievą. Jis yra pagrindinis aditjas, vedų panteone svarbiausias dievas šalia Indros.
2008 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
Pretendentai
2008 m. rugsėjo 15 d. patvirtintas premijos pretendentų sąrašas :
Varuna
Vedų periodas
Varunai paskirta 10 himnų, be to, daugybė himnų paskirti Varunai su Mitra. Tik Indrą ir Varuną vadina „visalaikančiais“. Varuna – taip pat visų valdovas (pasaulio, dievų ir žmonių) („Rigveda“ II 27, 10; V 85, 3; VII 87, 6; X 132, 4). Varuna prižiūri dievus, ir šie klauso jo įsakymų ir patarimų (IV 42, 1; VIII 41, 7; X 66, 2). Varuna – tai tas, kuris sukūrė pasaulį ir laiko jį (IV 42, 3; VIII 41, 5); jis užpildo oro erdvę, plečia žemes, apšviečia dangų ir žemę, sutvirtina saulę, pakelia dangų; jam paklūsta dangus ir žemė; naktis ir diena – jo rūbai. Varuna suteikė judėjimą saulei; ji yra jo akis (I 50, 6), o pats turi tūkstantį akių (VII 34, 10).