cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karskas
Variantai
Anglakalbėse šalyse kavos variantas su degtine vietoje naminės kartais vadinamas rusiška kava, nors rusiška kava taip pat pat vadina variantą su plakta grietinėle. Norvegijoje pavadinimas karsk vartojamas daugiausia šalies viduryje (Triondelagas, daugiausia Šiaurės ir Pietų Triondelago apskritys). Kitose Norvegijos dalyse gali vadinti kitaip. Pvz., kaffedoktor ('kava daktaras') ar knikt (Hedmarko tarme 'valetas'). Šie du pavadinimai populiarūs Hedmarko ir Oplando apskrityse. Šiaurinėje Norvegijoje jį vadina rotar, nors dalis norvegų žodžiais kaffedoktor ir rotar vadina tik variantą su cukrumi kavoje.
Klaipėdos elektrinė
Veikla
1929 m. birželio 17 d. elektrinė pradėjo veikti. To meto sąlygomis tai buvo moderni ir galinga elektrinė. Elektrinės statyba pagyvino miesto ekonominį gyvenimą, suteikė darbo beveik 400 darbininkų. Visa statyba kainavo 8,5 mln. lt.
Karskas
Variantai
Švedijoje šis gėrimas vadinamas SV kask, kaffekask ar kaffegök, jis geriamas daugiausia centrinėje ir šiaurinėje dalyse. Suomių kalbos pietryčių tarmėje šis gėrimas vadinamas ar kaffeblörö.
Paruošimas
Sumaišymo santykis keičiamas priklausomai nuo naudojamo alkoholinio gėrimo stiprumo ir asmeninio skonio. Naudojant apie 96% naminę paprastai daugiau pila kavos, negu naminės. Naudojant normalų 60% polsprit (legaliai Vinmonopolet pardavinėjamas spiritas) paprastai kava su juo maišoma santykiu 1:1.
Klaipėdos elektrinė
Veikla
1935 m. elektrinėje buvo pastatytas ketvirtasis 9 t/h našumo garo katilas ir 5000 kW turbogeneratorius. Elektrinės galia išaugo iki 9500 kW. Trečiajame dešimtmetyje iš elektrinės buvo nutiesta 15 kV elektros tiekimo linija prijungtos Palanga, Šilutė, Priekulė. Paleidus elektrinėje naujus pajėgumus, jos elektros energijos gamyba ėmė sparčiai augti: nuo 1930 iki 1940 m. ji padidėjo beveik 2,5 karto.
Karskas
Paruošimas
Karske dažnai naudojama silpnesnė kava nei geriama viena. Triondelage kaimo šventėse buvo įprasta tiekti kavą puodeliuose, į kuriuos pildavo pusę puodelio „skystos kavos“.
Klaipėdos elektrinė
Veikla
Pastačius naują Klaipėdos šiluminę elektrinę, celiuliozės fabriko elektrinė elektros energiją vėl tiekė tik fabriko reikalams. Celiuliozės fabriko technologiniams procesams buvo suvartojama daug elektros energijos. Abi Klaipėdos viešosios elektrinės darė didelę įtaką Klaipėdos ūkiniam ir kultūriniam gyvenimui. Senosios elektrinės gamyba iki 1924 m. didėjo lėtai; tik prijungus Klaipėdą prie Lietuvos, ji ėmė sparčiau augti. 1932 m. dėl ekonominės krizės elektros energijos gamyba neaugo, o vėliau, iki 1939 m., kasmetinis vidutinis elektros energijos gamybos prieaugis sudarė 12-13 %. Pramonės, o kartu ir elektros energijos gamyba kiek sumažėjo tik Klaipėdą užgrobus hitlerinei Vokietijai.
Karskas
Paruošimas
Jei karskas per stiprus, alkoholio kiekį galima sumažinti padegus karską. Kuo kava karštesnė, tuo alkoholis lengviau dega. Šaltas karskas dega tik tada, jei alkoholio koncentracija viršija 60-70%. Karskas suvokiamas subjektyviai stipresnis, kuo jis karštesnis.
Klaipėdos elektrinė
Veikla
Baigiantis Antrajam pasauliniam karui ir prie Lietuvos artėjant Tarybinei Armijai, vokiečiai įsakė didesnes elektrines demontuoti ir išgabenti į Vokietiją. Dalį įrenginių vokiečiai suspėjo demontuoti ir išvežti iš Klaipėdos elektrinės: turbinų reguliavimo elementus, guolių dangčius, siurblių pavaras ir kt. Sužadinimo generatorių kolektorius, daugelį kitų smulkių įrenginiu ir aparatų kareiviai sudaužė. Miestą apsupus, 1945 m. sausio mėn. hitlerininkai susprogdino abu elektrinės kaminus. Vienas kaminas griūdamas sutraiškė katilų bunkerius bei dalį mašinų salės stogo. Tai sustabdė elektrinės darbą, tačiau jeigu ji nebūtų buvusi apiplėšta, atstatyti ją būtų buvę ne taip sunku. Klaipėdos celiuliozės fabriko šiluminė elektrinė buvo visiškai sugriauta.
Elektros energijos gamyba
(mln. kWh)
Energetikos atstatymas
Organizuoti pajūrio elektros ūkio atstatymą iš pradžių buvo pavesta Kauno energetikos rajonui. Jo komandiruoti žmonės į Klaipėdą atvyko 1945 m. vasario pabaigoje ir ėmė ruošti paleisti mažiausiai nukentėjusias elektrines.
1945 metu kovo 23 d. Klaipėdoje vėl įsižiebė elektros šviesa – iš mažos, 30 kW galios, senojo pašto dyzelinės elektrinės buvo įjungta įtampa kai kurioms valstybinėms įstaigoms. Po keliu dienų pradėjo veikti uosto elektrinė, buvusi dabartinės Laivų remonto įmonės vietoje. 200 kW galios dyzelis su nuolatinės srovės generatoriumi ir garo mašina su 500 kW galios generatoriumi ištuštėjusiai Klaipėdai buvo palyginti nemaža galia. Iš šios elektrinės tiekiama elektros energija kariniams daliniams ir negausiems gyventojams. Elektrinė veikdavo iki pusiaunakčio, naktį energijos pakakdavo iš akumuliatorių baterijos.
Patenkinus būtiniausius elektros energijos poreikius, imtasi atstatyti Klaipėdos šiluminę elektrinę. Pirmiausia buvo atstatyti katilų bunkeriai. Iš geležies lakštų suvirinamas ir pastatomas laikinas kaminas. Demontuotos ar sugadintos turbinų detalės renkamos iš susprogdintos Celiuliozės fabriko elektrinės, nes turbinos buvo vienodos, suvirinamos, pritaikomos. 1945 metu spalio 8 d. paleidžiama pirmoji 1500 kW galios turbina bei 6 t/h našumo garo katilas. Netrukus elektrinėje pradėjo veikti ir 3000 kW galios turbina bei dar du atstatyti garo katilai. 1945 metu pabaigoje jau veikė trys bendro 18 t/h našumo garo katilai ir 4500 kW galios du turboagregatai. Kuro pakako: elektrinėje buvo likę 10000 t Silezijos akmens anglių – jų štabeliuose hitlerininkai buvo įsirengė slėptuvę nuo bombų. Todėl 1946 m. vasario 16-17 d. įvykusiame Lietuvos energijos valdybos partinio – ūkinio aktyvo susirinkime Klaipėdos energetinio rajono padėtis pripažinta geriausia.
Be senų įrenginių, elektrinėje buvo montuojami ir nauji. 1952 m. pradėjo veikti „Schihau" firmos 60 t/h našumo garo katilas. Tai buvo akmens anglių dulkes deginantis šachtinis katilas. Jis vienas našumu pranoko visus penkis prieškarinius garo katilus.
Plėtra
Klaipėdos valstybinėje rajoninėje elektrinėje 1955 m. sumontuotas 50 t/h našumo garo katilas Nr. 7. Paskutinis, 75 t/h našumo, garo katilas šioje elektrinėje sumontuotas 1970 m., daugiau generuojančių galingumų elektrinėje nebuvo statoma, toliau ji plėtojama tik šilumai gaminti ir tiekti. Klaipėdos valstybinė rajoninė elektrinė iki 1960 m. buvo vienintelė svarbiausia elektros energijos tiekėja miestui ir visam pajūrio kraštui; 15 kV elektros tiekimo linijomis iš jos energiją gavo Palanga, Kretinga, Gargždai ir Šilutė.
Pastačius 110 kV elektros energijos perdavimo liniją, Klaipėda buvo sujungta su Lietuvos energetine sistema. 1960 m. prasideda miesto termofikacija, rekonstruojamos turbinos, statomi vandens šildymo katilai, tiesiamos šilumos trasos, atsisakoma kietojo kuro – akmens anglies. Dabartinis kuras įmonės katilinėse – mazutas ir gamtinės dujos. Miestui išsiplėtus į pietus ir trūkstant šilumos energijos, 1965 m. Šilutės plente buvo pastatyta Klaipėdos rajoninė katilinė, 1989 m. – 116 MW galios Lypkių rajoninė katilinė. Šiuo metu bendrovė gamina ir parduoda gyventojams ir įmonėms šilumos energiją, karštą vandenį ir garą, akcinei bendrovei VST – elektros energiją.
Nusprendus, kad turi būti uždaryta Ignalinos atominė elektrinė, Klaipėdoje taip pat pradėta galvoti apie elektros energijos gamybos plėtrą ir naujos elektrinės statybą.
Granita
thumb|right|Mėtinė granita thumb|left|Trijų rūšių sicilietiškos granitos Granita  – sicilietiškas pusiau šaldytas desertas, smulkintas vaisinis ledas su cukrumi. Tai tirštesnė šerbeto atmaina, primena itališką ledą. Kulinarijos kritikas Jeffrey Steingarten mini, kad granitos tirštumas skirtingose Sicilijos vietovėse skiriasi. Vakaruose, Palerme, granita yra grubiausia, o rytuose – švelniausia, primena šerbetą. Paplitusi ir likusioje Italijoje.
Gaminant granitą ledas gaunamas skirtingai – puresni granitos variantai gaunami šaldant ledų gaminimo mašinoje, o tirštesnei granitai ima gatavą ledą (pvz., gramdo nuo šaldiklių sienelių).
Tradiciniai ingredientai yra citrinos ir apelsinų sultys, jazminaitis, pistacijos, migdolai, kava, mėtos ir sezoninės uogos – žemuogės ir šilkmedžio uogos.
Katanijoje tradicinė šokoladinė granita, kuri, pagal Steingarten'ą, niekur kitur Sicilijoje nedaroma.
Europinis alyvmedis
Europinis alyvmedis (Olea europaea) – alyvmedinių (Oleaceae) šeimos augalas, priklausantis alyvmedžio (Olea) genčiai.
Alyvuogių produkcija
Pagrindinės pasaulyje gamybos valstybės:
Hamukaras
Hamukaras  – svarbi archeologinė vietovė Džeziros plynaukštėje, šiaurės rytų Sirijoje, El Hasekės muchafazoje. Nuo 1999 m. vietovės archeologinius kasunėjimus vykdo Sirijos bei JAV Čikagos universiteto archeologai.
Archeologiniais tyrinėjimais nustatyta, kad Hamukaras yra vienas seniausių žinomų pasaulio miestų. Jo liekanų tyrimai leido paankstinti miestų atsiradimo Artimuosiuose Rytuose chronologiją. Iki Hamukaro atradimo „civilizacijos lopšiu“ įprastai buvo laikomas Tigro ir Eufrato tarpupis dabartiniame Irake, kur maždaug 4000 m. pr. m. e. iškilo tokie miestai kaip Ūras, Urukas ir kt. Tačiau dabar žinoma, kad į „civilizacijos lopšį“ patenka ir Tigro vidurupio sritis dabartinėje Sirijoje.
Hamukaro tyrimai taip pat leido pasiekti išvadą, kad atskiros kultūros gali pasiekti aukštą civilizacijos lygį ir neturėdamos rašto. Manoma, kad Hamukaras iškilo seniau nei 4000 m. pr. m. e. ir nebuvo susijęs su Šumeru. Apie 3500 m. pr. m. e. miestas buvo sugriautas karinio antpuolio.
FK Nioman Hrodna
Gardino „Nioman“ – Baltarusijos futbolo klubas iš Gardino.
Istorija
Klubas įkurtas 1964 m. Sovietiniu laikotarpiu žaidė III pakopos pirmenybėse. Nuo 1992 m. dalyvauja Gudijos futbolo aukščiausios lygos pirmenybėse. 2002 m. užėmė antrąją vietą, kas yra geriausias pasiekimas per visą klubo istoriją.
Sezonai
Šaltinis:
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 14 d.
Ona Leščinska
Ona Leščinska (1699 m. gegužės 25 d., Tščebnica – 1717 m. birželio 20 d., Griuntalis, Vokietija) – Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Stanislovo Leščinskio ir Katerinos Opalinskos vyresnioji duktė, Prancūzijos karalienės Marijos Leščinskos sesuo.
Biografija
Ona gimė 1699 m. gegužės 25 d. Stanislovo Leščinskio ir jo žmonos Katerinos Opalinskos šeimoje. Anos vardas suteiktas senelės iš tėvo pusės, kunigaikštytės Onos Jablonovskos garbei. 1703 m. gimė Anos sesuo Marija. 1704 m. jų tėvas tapo Lenkijos karaliumi ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu.
Šeimoje Ona buvo tėvo numylėtinė. Gavo gerą išsilavinimą.
Mirė 1717 m. (būdama 18 metų) nuo pneumonijos Griuntalio mieste, Vokietija. Anos mirtį pagreitino prasidėjęs kraujavimas. Prie jos mirties momentu buvo sesuo.
Aleksandra
Aleksandra (g. apie 1370 m. Vilniuje – m. 1434 m. balandžio 20 d. Plonske) – jauniausia Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir jo antrosios žmonos Julijonos dukra.
Biografija
1387 m. Aleksandra ištekėjo už Mazovijos kunigaikščio Zemovito IV. Vedybos įvyko po Krėvos unijos, kai Zemovitas IV sutiko nekonkuruoti su Aleksandros broliu Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Jogaila ir palaikyti jį kaip naująjį Lenkijos karalių.
Aleksandros ir Zemovito IV dukra Cimbarka 1412 m. ištekėjo už Austrijos hercogo Ernsto Geležinio. Vestuvės įvyko Budoje, Šventosios Romos imperatoriaus Zigmanto Liuksemburgiečio rezidencijoje. Tuo metu imperatorius buvo tarpininkas derybose tarp Aleksandros brolio Jogailos ir Teutonų ordino.
Dvi kitos dukterys buvo ištekėjusios už Mykolo Žygimantaičio, kuris buvo kandidatas į Lietuvos didžiosios kunigaikštystės sostą.
Šeima
Aleksandros ir Zemovito IV santuokoje gimė 12 vaikų.
Dukterys:
Aleksandros sesuo buvo Ona (m. 1368), Pomeranijos hercogo Kazimiero IV žmona, brolis - Lietuvos didysis kunigaikštis Jogaila, vėliau tapęs Lenkijos karaliumi Vladislovu II.
Ivy Bridge
Ivy Bridge Intel Core procesorių karta (ankstesnė – Sandy Bridge; tik vietoj 32 nm naudojamas 22 nm gamybos procesas). Panaudota 3D arba „trijų vartų“ technologija, dėl kurios veiklaus paviršiaus plotas padidėjo tris kartus. Pasirodė 2012 m. balandį. Procesoriai „Ivy Bridge-E“ pasirodė 2013 m..
960px|center|thumb|alt=Intel processor roadmap|Intel procesorių evoliucija: nuo [[NetBurst (P6) iki Skylake]]
Černomorskojė
Černomorskojė  – miesto tipo gyvenvietė Krymo autonominėje respublikoje. Černomorskojės rajono administracinis centras. Įsikūręs Tarchankutsko pusiasalyje.
2011 m. duomenimis, miestelyje gyveno 10991 gyventojas.
Ashton Eaton
Ashton James Eaton (g. 1988 m. sausio 21 d. Bendas) – Jungtinių Amerikos Valstijų lengvaatletis, kuris specializuojasi daugiakovių rungtyse. Pasaulio rekordininkas uždarų patalpų ir olimpinės daugiakovių rungtyse.
Biografija
2008 m. Eaton tapo NCAA lengvosios atletikos čempionato nugalėtojas dešimtkovės rungtyje. Tais pačiais metais sportininkas dalyvavo Jungtinių Amerikos Valstijų nacionalinėse atrankinėse varžybose į 2008 m. vasaros olimpines žaidynes kur užėmė penktą vietą ir į olimpiadą nepateko. 2009 m. daugiakovininkas JAV čempionate užėmė antrą vietą ir gavo teisę varžytis 2009 m. pasaulio čempionate, kuriame surinkęs 8061 taškus liko 18-oje vietoje. 2010 m. Eaton pasiekė pasaulio rekordą uždarų patalpų septynkovės rungtyje. Vėliau savo pasaulio rekordą gerino 2011 m. ir 2012 m. 2011 m. pasaulio čempionate Pietų Korėjoje Ashton Eaton pelnė sidabro medalį, o 2012 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate aukso medalį. 2012 m. birželio 23 d. JAV nacionalinėse atrankinėse varžybose į 2012 m. vasaros olimpinės žaidynes Eaton pasiekė naują pasaulio dešimtkovės rekordą.
Drevėtasis Širvinto ąžuolas
left|150px miniatiūra|250px|Drevėtasis ažuolas, 2014 m. rudenį
Drevėtasis Širvinto ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinio amžiaus ir matmenų ąžuolas, Metelių regioninio parko paminklinis medis. Jis auga Lazdijų rajone, Veisiejų miškų urėdijos Širvinto miške. miniatiūra|250px|left|Drevėtasis ąžuolas aptvertas, pastatyta informacinė lenta
Drevėtasis Širvinto ąžuolas stūkso prie pat kelio, tarp Seirijų ir Metelių. Toje pačioje pakelėje netoliese auga kitas išskirtinis Didysis Širvinto ąžuolas.
Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2002 m. gruodžio 20 d. įsakymas Nr. 652, medis paskelbtas valstybės saugomu.
Pjūklagomuriai unguriai
Šeimoje yra 2 gentys, 11 rūšių.
Valerija Ramonaitė
Valerija Ramonaitė (1928 m. sausio 24 d. Katinuose, Kriukų valsčius – 2007 m. kovo 4 d. Joniškyje) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, pedagogė.
Paveisiejų pušis
left|150px miniatiūra|250px|Paveisiejų pušis, 2014 m.
Valerija Ramonaitė
Biografija
1947 m. baigė Joniškio gimnaziją, 1951 m. – lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginiame institute. 1981 m. apgynė disertaciją „Juozo Baltušio romano „Parduotos vasaros“ ritmas kaip stiliaus faktorius“, humanitarinių mokslų daktarė.
Paveisiejų pušis
Paveisiejų pušis – botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinio amžiaus ir matmenų pušis, auganti Lazdijų rajone, Veisiejų seniūnijoje, Paveisiejų kaime. Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495, medis paskelbtas valstybės saugomu. miniatiūra|180px|left|Prie pušies kamieno (į Petroškų pusę) Pušis pažymėta informacine lentele, stūkso šalikelėje, apie 1,4 km į pietvakarius nuo Petroškų kaimo. Šalia yra posūkis į Paveisiejus (į pietus), stovi rodyklė į kaimo turizmo sodybą. Už 1 km 200 m driekiasi Ringeliškės botaninis-zoologinis draustinis.
Toje pačioje pakelėje, kaimynystėje, auga dar kelios pavienės senos pušys. Paveisiejų pušiai išskirtinumą suteikia kiek pakrypęs ir suktas kamienas. Medis atrodo sveikas, geros būklės.
Duomenys
Pagrindiniai medžio duomenys nustatyti 2010 m.
Valerija Ramonaitė
Biografija
Paskelbė J.Baltušio prozos ritmikos nagrinėjimų, kitų mokslinių straipsnių, pranešimų tekstų, tezių.
300 m. pr. m. e.
'''300 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Igor Przegrodzki
Igor Pžegrodzki (1926 m. balandžio 15 d. Lentvaryje, Antroji Lenkijos Respublika – 2009 m. liepos 27 d. Konstancin-Jeziornoje, Lenkija) – kino ir teatro aktorius, režisierius, pedagogas.
Biografija
Gimė 1926 m. balandžio 15 d. Lentvaryje. Aktorine veikla pradėjo užsiimti dar II pasaulinio karo metais slaptoje studijoje Vilniuje. Pirmą vaidmenį suvaidino 1945 m. kovą Vilniaus Pohuliankos teatre. Emigravęs į Lenkiją pradėjo vaidinti liaudies teatre Varšuvoje. Mokėsi vokalo Vroclavo muzikos akademijoje. Buvo Krokuvos aukštosios teatro mokyklos dekanas. Suvaidino daugelyje filmų, serialų ir spektaklių. Mirė 2009 m. liepos 27 d. Konstancin-Jeziornoje, palaidotas Vroclave.
Pionas (reikšmės)
Žodis pionas gali reikšti:
Martigas
Martigas – miestas pietryčių Prancūzijoje, į šiaurės vakarus nuo Marselio. Yra daug kanalų, geležinkelio stotis.
Istorija
Įkurtas 1232 m.
Haviržovas
Haviržovas  – pramoninis miestas rytų Čekijoje, Moravijos-Silezijos krašte; Ostravos priemiestis. Akmens anglių pramonė. Veikia geležinkelio stotis.
Istorija
Miestas įkurtas 1955 m. ir yra naujausias šalyje. Suprojektuotas pagal socialistinio realizmo modelį. Į miestą atvyko nemažai imigrantų iš Slovakijos.
Delfino Pescara 1936
Peskaros „Delfino“ – Italijos futbolo klubas iš Peskaros.
Istorija
Klubas įkurtas 1936 m.
Karinis orlaivis
Karinis orlaivis – orlaivis (šiais laikais – paprastai lėktuvas arba sraigtasparnis), naudojamas karinėse organizacijose karinėms užduotims vykdyti.
Pagal vykdomų užduočių pobūdį kariniai orlaiviai būna:
Kovos orlaiviai
Kovos orlaiviai paprastai skirstomi pagal numatytas atlikti funkcijas:
Nekovos orlaiviai
Nekovos orlaiviai paprastai irgi skirstomi pagal numatytas atlikti funkcijas:
Juli Ashton
Džiuli Ešton (tikrasis vardas – Julie Ellen Gauthier; g. 1968 m. spalio 5 d. Kolorado Springsas) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1953–1954 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 1953–1954 m.
Juli Ashton
Biografija
Džiuli Ešton gimė ir užaugo Kolorado Springse, mokytojų šeimoje, kartu su dar 3 broliais ir seserimis.
1990 metų gegužę, tebesimokydama koledže, kur studijavo ispanų kalbą ir istoriją, Džiuli ištekėjo. Kadangi šeimai trūko pinigų, ji įsidarbino padavėja naktiniame klube, kur, stebėdama striptizo šokėjų pasirodymus, sau prisiekė niekada nelipti ant scenos.
Baigusi studijas, Džiuli tapo ispanų kalbos mokytoja vidurinėje mokykloje. Naujasis darbas jai labai nepatiko ir po metų ji su vyru nutarė persikraustyti į Floridą. Čia Džiuli vėl įsidarbino naktiniame klube, tačiau, pamačiusi kiek uždirba striptizo šokėjos, nutarė ir pati pamėginti.
Šiame klube ji susipažino su pornografinių filmų aktorėmis Šeila LeVjuks ir Aleksis DeVel, atvykusiomis su savo programa. Kadangi visos trys buvo kilusios iš Kolorado, netrukus rado bendrą kalbą ir susidraugavo. Šeila ir Aleksis papasakojo Džiuli apie savo darbą ir išvykdamos paliko jai savo bei agento koordinates.
Praėjo metai, kol Džiuli nutarė jam paskambinti. Radus bendrą kalbą, 1994 metais ji debiutavo pornografiniame filme „Dinner Party“.
Vėliau Džiuli kalbėjo: „- Tai juokinga, nes nuo tada man buvo atlikta nosies operacija ir labai pasikeitė šukuosena. Buvau pasivadinusi Julia Austin ir niekas niekada nesužinojo, kad tai buvau aš.“
1995 metų vasarą ji persikėlė iš Floridos į Los Andželą ir netrukus pasirašė sutartį su „VCA“ bei tapo pirmąja pornoaktore su kontraktu.
„- Klaidinga nuomonė yra tai, kad jei esu pornoaktorė, vadinasi, esu pasiruošusi bet kam. Tiesą sakant, mano pažįstami būna nustebinti sužinoję, kokia konservatyvi sekso požiūriu aš esu“, - sakė Džiuli vieno interviu metu.
1997 metais ji įkūrė „AshtonWiev Promotions“, tačiau pati liko ir „VCA“, nors visi filmai, sukurti jos naujoje kompanijoje, buvo platinami bendradarbiaujant su „Wicked Pictures“. Jos svajonė – kad jos kompanija kurtų populiarius filmus.
2000 metais Džiuli baigė aktyvią aktorės karjerą, tačiau iš pornografijos nepasitraukė ir kartais pasirodo filmuose kaip kviestinė aktorė.
Kita veikla
Be porno filmų Džiuli keletą metų buvo Playboy TV „Night Calls“ programos vedėja. Taip pt yra dalyvavusi Hovardo Šterno pokalbių laidoje ir filmavusis „The Helmetcam Show“.
1997 metais vaidino komedijoje „Orgazmo“. Tais pačiais metais įkūrė „AshtonWiev Promotions“ ir yra jos vadovė.
Džiuli galima išvysti grupės Counting Crows „Hanging Around“ ir „The Verve Pipe“ „Hero“ vaizdo klipuose.
Jos nuotraukos buvo ant „Adam Film World Guide“ (1995 birželis), „Fox“ (2001 birželis) ir „Hustler Erotic Video Guide“ (1996 vasaris bei 2000 kovas) leidinių viršelių.
Jos IQ koeficientas yra 137 balai.
Šeima
Džiuli pirmą kartą ištekėjo 1990 metais, tačiau santuoka po 6 metų iširo.
2005 metais ji ištekėjo antrą kartą ir 2006 liepą susilaukė dukters.
Apdovanojimai
2011 metais ji įtraukta į XRCO, o 2012 - į AVN Šlovės galerijas.
Kazys Jakubėnas
Kazys Jakubėnas (1908 m. vasario 10 d. Kaušiškėse, Papilio valsčius, dab. Biržų raj. – 1950 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, vertėjas, pasipriešinimo dalyvis.
Biografija
Brolis poetas Alfonsas Jakubėnas. 1928 m. baigė Biržų gimnaziją. Besimokydamas organizavo socialistinio jaunimo organizacijos „Žiežirba“ kuopeles Biržų apskrityje, nuo 1925 m. bendradarbiavo „Kultūros“ žurnale. Iki 1937 m. priklausė aušrininkų organizacijai. Nuo 1928 m. Lietuvos universitete studijavo teisę, baigė 2 kursus. 1929 m. gegužės mėn. suimtas ir nuteistas 10 metų kalėti už atentatą prieš ministrą pirmininką Augustiną Voldemarą, kuriame nedalyvavo. 1931 m. paleistas, bet 1933–1935 m. ir 1937 m. vėl kalintas. 1936 m. vėl studijavo Vytauto Didžiojo universitete.
1941 m. dirbo Kaune baldų dirbtuvėje, vokiečių okupacijos pradžioje buvo suimtas nacių. 1942–1943 m. – Alytaus tuberkuliozės sanatorijoje, vėliau slapstėsi, padėjo gelbėti žydus. 1946 m. dėl tariamos antisovietinės agitacijos pašalintas iš LTSR rašytojų sąjungos, suimtas už dalyvavimą pogrindžio veikloje, kalintas Vilniaus kalėjime, nuteistas 5 m. kalėti, išvežtas į Karagandos lagerį. 1947 m. byla nutraukta, jis paleistas, bet kūryba buvo ignoruojama, nespausdinama. Manoma, sovietinių saugumiečių tardymo metu mirtinai nukankintas.
Kūryba
Poezijos rinkiniuose vyrauja gimtojo krašto ir sunkios valstiečių dalios, sielvarto dėl socialinės neteisybės motyvai, maištingos protesto, laisvės ir kovos troškimo nuotaikos; ryškus polinkis į romansus ir liaudies dainas. Satyrinėje poezijoje išjuokiami politikieriai, karjeristai, tariami patriotai. Parašė žaismingų, skambių eilėraščių vaikams, novelių, feljetonų, lit. straipsnių, publicistikos. Atšilimo laikotarpiu dar išleista poezijos rinktinė Ūžia melsvas šilas. Pagal jo eilėraščius dainų sukūrė kompozitoriai Lionginas Abarius, Jurgis Gaižauskas, Juozas Karosas ir kiti.
Išvertė V. Hugo, S. Maršako, Žorž Sand, A. Tolstojaus kūrinių jaunimui.
Pavelas Bobrovskis
thumb|220px|Pavelas Bobrovskis Pavelas Bobrovskis (1832 m. balandžio 2 d. Vakos dvare netoli Vilniaus – 1905 m. vasario 16 d. Sankt Peterburge) – Rusijos imperijos infanterijos generolas, karo juristas ir istorikas, etnografas, Rusijos senatorius.
Biografija
Gimė 1832 m. Išsilavinimą gavo Polocko kadetų korpuse (1849 m.) ir Bajorų pulke (vėliau – pervadintas į Konstantino artilerijos mokyklą).
1851 m. rugpjūčio 7 d. gavo pirmąjį karininko laipsnį ir paskirtas į Leibgvardijos Lietuvos pulką. Dalyvavo 1853–1854 m. Krymo kare Dunojaus karo teatre.
1857 m. baigė kursą Rusijos Nikolajaus Generalinio štabo Akademijoje. Vadovavo junkerių karo mokykloms. 1859–1875 m. tarnavo generalinio štabo pareigybėse.
1870 m. balandžio 17 d. suteiktas generolo majoro laipsnis. 1871 m. apdovanotas 1-ojo laipsnio Šv. Stanislavo ordinu. 1875 m. paskirtas Aleksandro karo juridinės akademijos viršininku ir apdovanotas 1-ojo laipsnio Šv. Anos ordinu. 1878 m. apdovanotas 2-ojo laipsnio šv. Vladimiro ordinu. 1881 m. rugsėjo 30 d. suteiktas generolo leitenanto laipsnis. 1885 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
1896 m. gegužės 14 d. suteiktas infanterijos generolo laipsnis. 1897 m. paskirtas senatoriumi.
1873 m. Zarasų apskrityje, nuo dvarininko Kelpšos nusipirko Mukulių dvarą, kuriame vasarodavo ir ilsėdavosi su šeima.
P. Bobrovskis mirė 1905 m. vasario 16 d. Sankt Peterburge, jo palaikai palaidoti Mukulių kapinaitėse, Zarasų rajone.
Mokslinė veikla
Spausdino straipsnius apie Baltarusijos etnografiją. Detalios studijos „Rusijos geografijos ir statistikos medžiaga, surinkta generalinio štabo karininkų. Gardino gubernija.“ (Материалы для географии и статистики России, собранные офицерами генерального штаба. Гродненская губерния) autorius.
Paukščių kilmė
thumb|250px|right| [[Archeopteriksas|Archaeopteryx lithographica modelis Oksfordo universiteto gamtos istorijos muziejuje .]]
Paukščių kilmė daugelį metų buvo viena iš ginčytinų temų evoliucinėje biologijoje, tačiau dabar jau yra susiformavęs mokslininkų sutarimas, pagal kurį paukščiai yra dinozaurų terapodų grupė išsivysčiusi mezozojaus eroje. Versija apie artimus ryšius tarp paukščių ir dinozaurų buvo pirmą kartą pasiūlyta XIX a., Vokietijoje atradus primityvų paukštį archeopteriksą. Pirmykštis paukštis archeopteriksas yra tikra driežų bei paukščių požymių mozaika. Prie driežų požymių priklauso ilga uodega, driežų tipo pakaklė, žandikaulis su dantimis. Paukščiams būdingi požymiai yra, visų pirma, sparnai su plunksnomis, specialų tik paukščiams būdingą sąnarį turinčios kojos. Šie požymiai paskatino paukščių kilmę sieti su dinozaurais ir buvo rimtas argumentas tik prieš trejus metus iki archeopterikso atradimo pasirodžiusiai Charles Darwin evoliucijos teorijai paremti, tačiau archeopteriksas ilgą laiką tebuvo vienintelis gyvūnas, siejantis paukščius ir dinozaurus. Dėl to daugelis teorijų apie sparno ir plunksnų išsivystymą ilgai liko neįrodytos.
Archeopteriksas jau turėjo plunksnas, kurios savo sandara ir funkcijomis atitiko dabartinių paukščių plunksnas. Šios vadinamosios kontūrinės plunksnos susideda iš centrinės ašies, nuo kurios atsiskiria šoninės šakelės. Šios šakelės yra tarpusavyje susipynusios ir tokiu būdu išlaiko stabilumą. Be to jos yra išsidėsčiusios asimetriškai ir kartu su šalia esančiomis plunksnomis sudaro plokštumą, kuri nuleidžiant sparną oro nepraleidžia, o pakeliant sparną orą praleidžia.
Paukščių kilmės iš dinozaurų versiją patvirtino XX a. 7-ame dešimtmetyje susiformavusi lyginamoji anatomija ir kladistikos evoliucinių ryšių analizės metodas, tačiau be archeopterikso paukščių išsivystymo iš dinozaurų versiją patvirtinančios fosilijos iki pastarųjų metų buvo ypač retos. Atrastos plunksnuotųjų dinozaurų fosilijos Kinijos Liaonino provincijoje suteikė šiai sričiai naujų duomenų. Filogenetiniu požiūriu paukščiai yra dinozaurai.
Paukščiai turi šimtus unikalių skeleto panašumų su dinozaurais, ypač su maniraptora grupės terapodais, pvz., Dromaeosauridae, kurie pagal daugelį tyrimų yra artimiausi paukščių giminaičiai. Nors tai sunkiau nustatyti iš fosilinių liekanų, tačiau virškinimo ir kraujotakos sistemos panašumai, taip pat elgsenos panašumai ir plunksnos taip pat sieja paukščius su dinozaurais. Unikalus suakmenėjusių Tyrannosaurus rex minkštųjų audinių atradimas leido palyginti ląstelių anatomiją ir kolageno baltyminę sandarą, o tai taip pat patvirtino dinozaurų ir paukščių giminingumą.
Nedaugelis mokslininkų tebeginčija paukščių kilmę iš dinozaurų, teigdami, kad paukščiai galėjo išsivystyti ir iš kitų archozaurų. Net ir tarp tų, kurie palaiko paukščių kilmės iš dinozaurų versiją išlieka ginčytina tiksli pirmųjų paukščių vieta terapodų filogenetiniame medyje.
Tyrimų istorija
Mokslinis paukščių kilmės tyrimas prasidėjo netrukus po 1859 m. pasirodžiusios Charles Darwin knygos The Origin of Species, kuri evoliuciją aiškino natūraliąja atranka. 1860 m. Vokietijos vėlyvosios juros uolienose buvo rasta suakmenėjusi plunksna. Kitais metais Christian Erich Hermann von Meyer šią plunksną aprašė kaip Archaeopteryx lithographica, o 1863 m. Richard Owen aprašė beveik pilną skeletą, pripažindamas, kad kaip paukštis šis radinys turi daugelį ropliams būdingų savybių, įskaitant priekinių galūnių nagus ir ilgą kaulėtą uodegą.
Biologas Thomas Henry Huxley, žinomas kaip „Darvino buldogas“ dėl aršaus naujosios evoliucijos teorijos palaikymo, beveik iškart griebėsi archeopterikso kaip tarpinės fosilijos tarp paukščių ir roplių. Nuo 1868 m. T. Huxley atliko detalius acheopterikso palyginimus su įvairiais priešistoriniais ropliais ir atrado, kad jis panašiausias į dinozaurus Hypsilophodon ir Compsognathus. XIX a. aštuntajame dešimtmetyje atradus archeopterikso „Berlyno pavyzdį“, kuris turėjo reptilijoms būdingus dantis, įrodymų pagausėjo. T. Huxley pirmasis pasiūlė evoliucinio ryšio tarp paukščių ir dinozaurų versiją, tačiau jam prieštaravo tuo metu įtakingas R. Owen, kuris išliko kreacionistu.
Tačiau 1926 m. Gerhard Heilmann išleido savo įtakingą veikalą The Origin of Birds,, kuriame atmetė dinozaurų ir paukščių sąsajas, daugiausia dėl to, kad kaip manyta dinozaurai neturėjo „šakutės“ kaulo (furcula) (kaip žinoma dabar tai yra netiesa). Dėl to plačiai paplitusiomis hipotezėmis tapo paukščių kildinimas iš crocodylomorpha viršbūrio ir tekodontų, o ne iš dinozaurų. Tuo metu dinozaurų tema po truputį dingo iš pagrindinių debatų apie rūšių kilmę, o akademinio pasaulio susidomėjimas šia sritimi sumažėjo. Ši tema į akademinį pasaulį grįžo tik vadinamojo dinozaurų renesanso metu.
Vaivadijos kelias 663 (Lenkija)
Vaivadijos kelias 663 - kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Jungia Pamarį ir Seinus. Ilgis - 5 km.
Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:
Ryškanis (Kišiniovas)
thumb|right|250px|Kišiniovo municipijaus sektoriai Ryškanis, Ryškanio sektorius – Kišiniovo municipijaus šiaurės rytų sektorius, kairiajame Biko upės krante. Šiaurės vakaruose ribojasi su Visterničeniu, rytuose – su Čiokana, pietvakariuose sektoriaus riba yra Biko upė.
Ryškanyje yra Moldovos technikos universitetas, Finansų ir bankininkystės bei Technologijų kolegijos, Ryškanio parkas, cirkas, Patria-Rîşcáni kino teatras, ligoninė ir kiti svarbūs kultūros ir pramoniniai objektai.
Istorija
thumb|right|300px|Ryškanio planas (1890 m.) Žinoma, kad pirmoje XV a. pusėje dabartinio Ryškanio žemės priklausė raštininkui Michailui Ocelui, o po to – jo palikuonims. 1717 m. pusę sklypo už 130 totoriškų auksinių nusipirko iždininkas Jeremija Visternikulas, jo pavarde buvp pavadinta nupirkta žemė, ji imta vadinti Visterničeniu. Likusią žemė dalijosi keli savininkai. 1772 m. pietvakarinė Visterničenio dalis tapo bojarino Konstantino Ryškanu valdomis. XIX a. pradžioje Ryškanio ir gretimų gyvenviečių (Bubuieci, Gencioani) savininku tapo jo sūnus didysis stalininkas ir vietininkas Dmitrijus Ryškanu.
Ant kalvos šalia Biko upės iki šiol stovi 1777 m. už K. Ryškanu pinigus pastatyta Šventųjų imperatorių Konstanino ir Elenos cerkvė. Kalvos papėdėje buvo Jodinėjimo laukas, kuriame 1877 m. balandžio mėnesį buvo formuojami ir mokomi bulgarų šauktinių būriai, kurie po to dalyvavo 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos kare. 1877 m. balandžio 12 d. ten vyko Rusijos dalinių ir bulgarų šauktinių būrių paradas. Parado vietoje buvo pastatyta koplyčia, kurioje vėliau buvo įkurtas Bulgarų šauktinių memiorialinis muziejus. 1966 m. jiems pastytas obeliskas.
4-5 aukštų namus ėmė statyti XX a. 6-ojo dešimtmečio pabaigoje. Didžiojoje Ryškanio dalyje buvo pristatyta 5 aukštų namų iš stambių vietinio akmens blokų. 8-tą dešimtmetį ėmė staytyti pirmuosius 9 aukštų namus pagal Maskvos prospektą, kai kuriose Florilor ir Aliošinio gatvių vietose.
Administracinis centras buvo suformuotas Dimitrovo (dabar – Kijevo) gatvėje. Čia buvo pastatytas to meto Spalio rajono vykdomojo komiteto pastatas (dabar tai Ryškanio pretūros pastatas), muzikos mokykla, Profsąjungų kultūros rūmai, suaugusiųjų poliklinika bei daugiaprofilinė ligoninė ir kita. thumb|center|600px|Ryškanio panorama
Sektoriaus gamta
Ryškanio miškas sodintas XX a. 7-ojo dešimtmečio pabaigoje – 8-ojo dešimtmečio pradžioje pertvarkant natūralų medyną. Miško parko centru tapo Ryškanio raguva, besidriekianti iš šiaurės rytų į pietryčius. Kairysis raguvos šlaitas aukštesnis ir statesnis už dešinįjį, jame yra nuošliaužų, iš jo išteka gausios versmės. Raguvos dugnu tekantis upelis užtvenktas.
Suformuota vandens telkinių grandinė. Žinomiausias tvenkinys – „Kareivių ežeras“Vietiniai gyventojai taip jį pavadino pagal netoliese esančią šaudyklą. Apie ketvirtąjį tvenkinį išsidėstęs Ryškanio parkas (buvęs Boriso Glavano vardo parkas) ir turistinis viešbutis „Doina“.
Ryškanio miške auga ne tik vietinių rūšių medžiai ir krūmai, bet ir introdukuoti. Miško parke užregistruota daug rūšių žinduolių, paukščių, roplių ir varliagyvių. Aptinkami žinduoliai – kurmiai, ežiai, kirstukai, šikšnosparniai, peliniai graužikai, voverės. 8-ojo dešimtmečio viduryje, 9-ojo dešimtmečio pradžioje į mišką užeidavo stirnos, lapės, kiškiai. Miško teritorijoje peri kelių dešimčių rūšių paukščiai, kiti paukščiai – migruojantys, praskrendantys ir parskrendantys. Dažniausi paukščiai – paprastasis varnėnas, žvirblis, kovas ir čiurlys.
Roplių ir varliagyvių rūšių skaičius nedidelis. Dažniausios rūšys – žalioji rupūžė, ežerinė varlė, paprastasis tritonas, vikrusis driežas, paprastasis žaltys.
Pagrindinė miško dalis skirta pasivaikščiojimui. Ryškanio miškas yra viena mėgstamiausių vietų poilsiui
Administracinis suskirstymas ir administracija
Riškanio sudėtyje yra:
Ryškanio sektoriaus pretūra yra Kijevo gatvėje (buvusi Dimitrovo), name Nr. 2. Pretorė – Elena Beliakova.
Šv. Brunonas Kverfurtietis
'''Šv. Brunonas (arba Brunonas Kverfurtietis, tapęs vienuoliu priėmė Bonifacijaus''' vardą, g. tarp 973 ir 978 m. – 1009 m. vasario 14 arba kovo 9 d.) – katalikų vyskupas misionierius ir kankinys, nukirsdintas Kijevo Rusios ir Lietuvos pasienyje, kai bandė skleisti krikščionybę. Klaipėdos miesto globėjas.
Jaunystė
Kilęs iš kilmingos Kverfurto šeimos (dabartinė Saksonija-Anhaltas). Pasak gandų buvęs Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Otono III giminaitis. 985–994 m. jaunasis Brunonas kartu su savo giminaičiu, būsimuoju vyskupu ir kronikininku Titmaru Merzeburgiečiu mokėsi Magdeburge. Vėliau buvo Magdeburgo Šv. Mauricijaus katedros kanauninkas. 995 m. rugpjūtį būsimasis imperatorius Otonas III Brunoną paskyrė savo nuodėmklausiu (Otono III nuodėmklausiu Brunonas išbuvo iki imperatoriaus mirties 1002 m. sausio pab.). 996 m. pavasarį Brunonas kartu su Otonu pirmą kartą atvyko į Romą, kur vyko Otono vainikavimo iškilmės. Romoje Brunonas sutiko Adalbertą Prahiškį, pirmąjį prūsų apaštalą, kuris po metų buvo nužudytas. Pasiekęs neseniai apkrikštytą Vengrijos karalystę Brunonas parašė Šv. Adalberto biografiją.
Misijų veikla iki 1008 metų
Otonas III norėjo įkurti vienuolyną tarp Elbės ir Oderio (kažkur pagoniškose žemėse, vėliau tapusiose Brandenburgo markgrafyste). 1002 m. popiežius Silvestras II Brunoną paskyrė „tautų arkivyskupu“, kitaip sakant, įgaliojo užsiimti misijų veikla; teisę skirti vyskupus dar neapkrikštytiems Europos kraštams Brunonas įgijo 1004 m. vasarį, kuomet buvo įšventintas Magdeburgo arkivyskupo Taginono.
1004–1005 m. ir 1006–1007 m. žiemą Brunonas nesėkmingai vykdė misiją Vengrijos karalystės Banato kunigaikštystėje, kurioje jis buvo užsimojęs atversti vietos nekatalikus, tačiau susidūrė su atkakliu Banato srities graikų apeigų vienuolių pasipriešinimu.
1005 m. lapkritį ar gruodį Brunonas pirmą kartą atvyko į Lenkiją, per kurią jis tikėjosi pasiekti prūsų ir kitų dar neapkrikštytų baltų tautų žemes; greičiausiai jau apie tą laiką užsimezgė jo draugystė su Lenkijos valdovu Boleslovu Narsiuoju, trukusi iki pat arkivyskupo žūties.
1008 m. sausio pab. Brunonas iš Lenkijos per Vengriją atvyko į Rusios sostinę Kijevą, iš kur maždaug po mėnesio leidosi misijų kelionėn į pečenegų kraštą; 1008 m. vasario ir kovo sąvartoje pabuvojęs pečenegų nelaisvėje, nuo tų metų kovo iki rugpjūčio pr. jis pakrikštijo apie 30 suaugusių pečenegų ir paskyrė pečenegams katalikų vyskupą; rugpjūčio mėn. sugrįžęs į Kijevą, rugsėjį „pagonių arkivyskupas“ iš ten pasuko Lenkijos link. Vėliau, jau būdamas Lenkijoje, Brunonas paskyrė ir pirmąjį Švedijos katalikų vyskupą.
1961 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Dalyviai
FIDE 1956 m. buvo priėmusi pasaulio šachmatų čempionato taisyklių pataisą, kurioje pralaimėjęs mačą pasaulio čempionas įgyja teisę į revanšo mačą. Ta pataisa antrą kartą pasinaudojo M. Botvinikas.
Šv. Brunonas Kverfurtietis
Misijų veikla iki 1008 metų
1008 m. spalį Brunonas paskutinį kartą atvyko pas Boleslovą Narsųjį ir ėmė rengtis misijai į Prūsiją.
Literatūrinė veikla
Šv. Brunonas yra hagiografinių veikalų „Šv. Vaitiekaus gyvenimas“ (apie 1002–1004 m.) ir „Penkių brolių kankinių gyvenimas“ (1005–1006 m.) autorius. Šiuose kūriniuose jis glaustai aprašė pirmąsias katalikiškąsias misijas į Vidurio Rytų Europos pagonių kraštus.
1961 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Eksčempionas
Prieš 1960 m. mačo pabaigą, kai rezultatas jau buvp +3 M. Talio naudai M M. Botvinikas paklausė Goldbergo: Kaip galvojate ar žaisti man mačą revanšą?“ Šis pamostigavęs rankomis atsakė: Ka Jūs, ką Jūs!” Visi buvo apakinti M. Talio kombinacijų žvilgesio. Kaip prisimena M. Botvinikas: „Tada aš supratau, kad mačą revanšą būtinai reikia žaisti“. Jau mačo pabaigoje jis buvo numatęs, kai kuriuos, būsimos kovos, strategijos kontūrus.
Šv. Brunonas Kverfurtietis
Literatūrinė veikla
1008 m. rudenį ar 1008–1009 m. žiemą, dar būdamas Lenkijoje, Brunonas parašė gana griežtą laišką Vokietijos imperatoriui Henrikui II, kuriame smerkė pastarojo karą su kunigaikščiu kataliku Boleslovu Narsiuoju, taip pat informavo imperatorių apie savo ketinimą atlikti misijinę kelionę į Prūsiją.
Paskutinioji misija ir žūtis
Apie 1009 m. pradžią Brunonas per kašubų kraštą ar Kujaviją atvyko į Prūsiją (greičiausiai į jos vakarinę dalį). Pakrikštijęs visų (?) prūsų valdovą ar vadą Netimerą (Nethimer, – plg. su Vokiečių ordino šaltiniuose figūruojančiais analogiškos darybos prūsiškais asmenvardžiais Nammer, Manemer, Nawtemer) ir apie 300 vyrų, Brunonas patraukė toliau į rytus (galbūt jotvingių arba lietuvių žemių link), tačiau priėjęs Prūsijos rytinį paribį (ar net įžengęs į dykrą, skyrusią Prūsiją nuo Brunono ciklo šaltiniuose minimų Rusios (= Kijevo Rusiai pavaldžios Sūduvos?) bei Lietuvos), 1009 m. vasario 14 ar kovo 9 d. jis ir 18 ar (pasak Analisto Sakso kronikos) 24 jo palydovai buvo nužudyti įsakius Netimerui pavaldžiam „kunigaikščiui“ Zebedenui, kuris, galimas daiktas, buvo kažkurios senprūsių kilties vadas ar kiltinės žemės valdytojas. Nukirsdinto Brunono galva, pasak Viberto pasakojimo platesniojo varianto antrinio perdirbinio „Šv. Brunono gyvenimas ir kankinystė“ (apie 1400 m.) autoriaus, buvo įmesta į upelį vardu Alstra (lot. in flumen, quod dicitur Alstra). Nužudytųjų palaikus išpirko ir palaidojo Lenkijos didysis kunigaikštis Boleslovas Narsusis; jų palaidojimo vieta nežinoma (anot Viberto, vėliau virš šventųjų kankinių kapų iškilo vienuolynai).
1961 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Eksčempionas
Šachmatų olimpiadoje Leipcige, M. Botvinikas atrado, kad „ kai geriu žaidimo metu kavą, manęs užtenka visoms penkioms valandoms“. Nuo to laiko į partijas pradėjo nešiotis termosą su kava. Be to, kruopščiai išstudijavęs pralaimėtą mačą, jis nusprendė: pirma, „pasimokyti iš M. Talio ir tapti geru ir gudriu praktiku“, antra, „paruošti tokius debiutus ir su jais susijusius vidurio žaidimo planus, kur kova turi uždarą pobūdį, lenta padalyta į atskiras zonas, kur figūros neturi judėjimo laisvės; tegu padėtis objektyviai ir bus blogesnė, bet užtai varžovas negalės efektyviai pasinaudoti savo gabumais…“
Šv. Brunonas Kverfurtietis
Paskutinioji misija ir žūtis
Brunono žūties vietos
1961 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Čempionas
Skirtingai nuo M. Botviniko ir V. Smyslovo, M. Talis, tapęs čempionu, nesiruošė sėdėti namie – jis troško žaisti. Vasarą dalyvavo mače SSRS – Vakarų Vokietija, kur žaidė sėkmingai (per 8-ias partijas prarado tik pustaškį). Po to žaidė Leipcigo šachmatų olimpiadoje prie 1-os lentos, kur triuškino varžovus išskyrus paskutinijį turą, kai nieko nelemiančioje, labai aštrioje, partijoje pralaimėjo J. Penrouzui. Naujuosius metus čempionas pasitiko Stokholme – kalėdiniame turnyre, kur jis surinko 9½ iš 11-os.
Šv. Brunonas Kverfurtietis
Šv. Brunono žūties vietos identifikavimo problema
Brunono giminaitis Titmaras Merzeburgietis savo kronikos VI skyriuje (rašytame 1014 m.) nurodo šv. Brunoną žuvus Prūsijos ir Rusios paribyje. Kvedlinburgo analuose ir „Magdeburgo vyskupų darbuose“ (XII a.) Brunono žūties vieta įvardyta kaip Rusios ir Lietuvos (Lituae) paribys, o Analisto Sakso kronikoje (XII a. 4-asis ar 5-asis dešimtmetis) ir Magdeburgo analuose (apie 1170 m.) – kaip Prūsijos (tiksliau, „minėto krašto“), Rusios ir Lietuvos ribų sankirta; tikėtina, kad autentiškiausias yra pastarasis Brunono žūties vietos aprašymo variantas, o kitų šaltinių nuorodos į Prūsijos ir Rusios arba Rusios ir Lietuvos paribį atsirado skirtingai sutrumpinus pirminiame žinių apie Brunono žūtį šaltinyje − vad. „Brunono darbų knygoje“ (Liber gestorum Brunonis) − buvusį Brunono žūties aprašymą.
1961 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Čempionas
Per nepilnus metus M. Talis suspėjo duoti ne vieną dešimtį simultanų, dalyvauti daugybėje priėmimų. Toli gražu ne galiūno sveikata pasižymintis čempionas neatlaikė tokio tempo, be to, jis ir nekreipė dėmesio į savo sveikatą. M. Talis, pilna prasme, buvo „žmonių“ čempionas.
Šv. Brunonas Kverfurtietis
Šv. Brunono žūties vietos identifikavimo problema
Tyrinėtojai, besiremiantys minėtomis geografinėmis šaltinių nuorodomis, kurios iš pirmo žvilgsnio tarsi paneigia viena kitą, Brunono žūties vietos ieško ir Prūsijoje, ir Sūduvoje, ir net Lietuvoje. Pasaulinėje istoriografijoje nuo seno laikomasi nuomonės, kad šv. Brunonas žuvo Prūsijoje. Bažnyčios istorikas Heinrichas G. Foigtas (kuris Brunono ciklo šaltinių „Prūsiją“ tapatino su Galinda, o tų pačių šaltinių „Lietuvą“ − su Nadruva) spėjo, kad Brunonas žuvo ties dab. Gižycku; dauguma lenkų ir dalis rusų bei lietuvių tyrinėtojų visą Brunono 1009 m. misiją sieja su jotvingių kraštu, o J. Bieniakas iškėlė hipotezę, anot kurios šv. Brunonas žuvo Lietuvoje.
1961 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Čempionas
Keleta mėnesių prieš mačą revanšą pateko į ligoninę, kur jam pašalino vieną inkstą. Ar galėjo tokioj būklėj žaisti mačą? Gydytojai rekomendavo atidėti mačo pradžią mėnesiui ir SSRS sporto komitetas buvo linkęs pritarti Latvijos šachmatų federacijos prašymui, bet tam pasipriešino M. Botvinikas, kuris pareikalavo, kad M. Talis atvyktų į Maskvą, kur jį apžiūrėtu gydytojai!
„Sužinojęs apie tai, – prisimena J. Averbachas, – M. Talis šyptelėjo : Nieko, aš ir taip jį aplošiu!“ Tai buvo jo pirmoji klaida: manydamas, kad M. Botvinikui jau viską yra įrodęs ir, kad lengvai įveiks varžovą dar kartą, jis klydo. V. Smyslovo atvejis, kai šis prieš trejus metus beviltiškai pralaimėjo mačą revanšą M M. Botvinikui, jam nekėlė nerimo.
Šv. Brunonas Kverfurtietis
Šv. Brunono žūties vietos identifikavimo problema
Pastaruoju metu lietuvių istoriografijoje ima ryškėti tendencija Brunono žūties vietą sieti su Magdeburgo analuose ir kai kuriuose kt. šaltiniuose figūruojančia Prūsijos, Rusios ir Lietuvos ribų sankirta. Pavyzdžiui, kalbininkas B. Savukynas ir istorikas T. Baranauskas, remdamiesi viename iš Brunono ciklo šaltinių paminėtos „Alstros“ upės ir Jatros upelio (Molčiadės intako) tapatumo hipoteze bei Petro Dusburgiečio inspiruota jotvingių priklausomybės prūsų etninei bendrijai koncepcija, bando įtaigoti, kad Brunonas turėjęs žūti į pietvakarius nuo dab. Naugarduko, kur XI a. esą susisiekusios „Prūsijai pavaldi Sūduva“, Kijevo Rusia ir „dar neišsiplėtusi“ Lietuva; tiesa, atsižvelgiant į naujausių archeologinių tyrinėjimų išvadas dėl X–XII a. prūsų, jotvingių ir lietuvių gentinių teritorijų ribų, taip pat į daugumos istorikų pripažįstamą Vladimiro 983 m. žygio į Sūduvą nulemtą Sūduvos duoklinio pavaldumo Rusios valstybei faktą, šv. Brunono žūties vieta gal kiek korektiškiau būtų laikyti dab. Marijampolės apskrities teritoriją, − būtent joje X–XI a. ribojosi prūsų, (Rusiai pavaldžių) jotvingių ir lietuvių gyvenamieji arealai.
1961 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Prognozės prieš mačą
Šachmatų publika neturėjo abejonių, kad M. Talis antrą kartą sutriuškins M. Botviniką, Jie nekreipė dėmesio į čempiono ligą ir eksčempiono sugebėjimus pasiruošti mačui. Daugumas buvo sužavėti M. Taliu ir geidė, kad šis stebuklas tęstusi. Bet, kad žaisti taip, kaip 1960 m., reikėjo fizinių jėgų ir normalaus pasitikėjimo savimi.
Kaip tik to pasitikėjimo 1961 m. M. Taliui buvo per akis. Jis nusiteikė į artėjančią kovą per daug lengvabūdiškai. Daug rūkė, buvo blogos fizinės būklės, propagavo „šviežios galvos“ idėją. Apie ją vėliau, savo knygoje apie mačą, M. Talis rašė: "Dėl tokio varginančio mačo žymiai svarbiau išlaikyti šviežią galvą, nei ateiti į žaidimą su dviem čemodanais teorijos naujovių, kai … dėl nuovargio būsi nepajėgus pasinaudoti po debiuto įgyta persvara“.
Mačo eiga
Pirmas pavojaus skambutis M. Taliui nuskambėjo jau po pirmosios mačo revanšo partijos: lygioje pabaigoje jis įsigudrino pralaimėti beveik „lygioje vietoje“. Antrojoje partijoje jam pavyko išlyginti mačo rezultatą: tik abipusiame ceitnote dėl M. Botviniko klaidos, bet trečiojoje – čempionas nepamatė varžovo taktinio smūgio, ir pateko į sunkią padėtį. Mačo rezultatas tapo 2 : 1 M. Botviniko naudai. Nors po to sekusios trys partijos pasibaigė lygiosiomis, bet dvejose iš jų, M. Talis, įdėjęs daug pastangų, išsigelbėjo tik ceitnote. Septintoji partija pasibaigė dar iki ceitnoto: varžovas jį įveikė per 30 ėjimų. Šią partiją M. Talis komentavo taip: „ Pirmą kartą gyvenime, mane įveikė jau debiute!“
M. Botvinikas perėmė iniciatyvą į savo rankas, nukreipdamas žaidimą jam naudinga vaga, nesuteikdamas galimybių M. Taliui „pakelti galvos.“ Be to, po 7-osios partijos, M. Talis susirgo gripu ir buvo priverstas prašyti pertraukos. Tačiau ir po pertraukos, pilnai atsistatyti jam nepavyko – sekė dar du pralaimėjimai iš eilės (9-oji ir 10-oji partijos), po kurių M M. Botvinikas įgijo 3 taškų persvarą ir tai lėmė kovos baigtį. M. Talis nebeturėjo nei fizinių, nei moralinių jėgų išlyginti rezultatą. Tai parodė 11-oji partija, kurioje eksčempionas, pagavęs varžovą, jam pažįstamoje schemoje, ramiai ir užtikrintai pasiekė trečiąją iš eilės pergalę. Rezultatas tapo 7½ : 3½. M. Talis vis tik sugebėjo susitelkti, laimėdamas 12-ąją partiją, bet vėl sekė „šaltas dušas“ – M. Botvinikas laimėjęs 13-ąją ir 15-ąją partijas jau pirmavo 10 : 5.
Žaisdamas juodaisiais, per 8-ias partijas, čempionas surinko tik ½ taško – eksčempionui, kad susigražintų „karūną“ betrūko 2½ taško, o partijų dar net 9-ios.