cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvių tradicijos ir papročiai
Kaziuko mugė
Kovo 4 d. – Šv. Kazimieras. Ši diena švenčiama bažnyčioje. Nuo seno yra garsi Kaziuko mugė, kuri trunka kelias dienas, ar net savaitę. Mugėje parduodami rankų darbo gaminiai: įvairios statines, geldos, puodai, darbo įrankiais ir kt. Kaziuko mugė garsėja savo spalvingomis verbomis iš vasarą surinktų ir sudžiovintų gėlių, dažytų smilgų ir įvairiausiais raštais pintų verbų, kurios nešamos šventinti per Verbų sekmadienį.
Velykos
XIX a. pirmoje pusėje kiekvienas valstietis tą dieną savo namuose kėlė vaišes, į kurias kvietė kaimynus. Per šią šventę žmonės vaikščiojo vieni pas kitus į namus, eidavo nei per greitai, nei per lėtai lyg mėgdžiojant gandrą. Gandro garbinimas buvo labai svarbu, nes buvo laikomas šventu paukščiu, nešančiu žmonėms laimę. Šią dieną nebuvo laikomasi Gavėnios pasninko, o vaišinamasi virtais pyragėliais, įdarytais krekenomis (vad. šaltanosiais), gerdavo degtinę, krupninką ir kt.
Dobrovolė (Paberžė)
Dobrovolė – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Visalaukės.
Lietuvių tradicijos ir papročiai
Kiaušinių dažymas
Buvo manoma, kad Velykų naktį vaikšto moteriškė, vadinama „Velykų bobutė“, „Vėlykė“. Ji važiuodavo ratukais, kurie buvo pakinkyti zuikučiais, ir veždavosi margučius ar iš tešlos iškeptus gaidžiukus, ar zuikučius. Vaišindavo tik gerus vaikučius, o kam duodavo margutį, tuo labai pasitikėdavo, nes margutį reikėjo išsaugoti iki Atvelykio.
Pirmąją Velykų dieną grįžus iš bažnyčios buvo kiaušiniaujama. Eidavo pas kaimynus ar gimines, keisdavosi kiaušiniais ir jais daužydavosi. Mušdavo tik laibgalį, o antrą dieną ir bukąjį galą. Kurio kiaušinis būdavo stipriausias, tas ir nugalėdavo. Visoje Lietuvoje buvo paplitęs paprotys „ridinėti“ margučius. Susirinkdavo visi į vieną klojimą ar pirkią, pasistatydavo lovelį, kurio vieną galą dėdavo ant kaladės ir ridinėdavo. Kurio paridentas margutis prisiliesdavo prie anksčiau paridento, tas ir laimėdavo.
Per Velykas, kaip ir kitas kalendorines šventes, plačiai buvo paplitęs paprotys laistytis vandeniu. Visi šie Velykų papročiai baigdavosi kitą sekmadienį, vadinamu Atvelykiu.
Jurginės
Katalikų bažnyčia šią šventę sutapatino su Šv. Jurgio gyvulių globėjo diena. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Šv. Jurgio diena buvo švenčiama balandžio 23 d., nes tai buvo siejama su ganiavos pradžia. Ši diena buvo laikoma žemės darbų pradžia, išlikęs paprotys kepti apeiginę duoną ir ją aukoti. Iškepta duona buvo nešiojama apie laukus ir užkasama dirvoje. Dar paplitęs paprotys kepti duoną „už gyvulius“. Ji buvo kepama mažais kepaliukais tarsi kiekvienam gyvuliui, po to nešama prie bažnyčios ir išdalijama elgetoms ir prašoma melstis už jų gyvulius, o patį gražiausią kepaliuką dėdavo ant šv. Jurgio altoriaus. Pirmą kartą išgenamus gyvulius apmušdavo arba paglostydavo jų nugaras žilvičio šaka su „kačiukais“, kad gyvuliai būtų apvalūs, riebūs ir sveiki. Šią dieną žemės nejudindavo, nes buvo manoma, kad nesiseks su gyvuliais.
Agrariniai darbai
Po visų šių kalendorinių švenčių prasidėdavo agrariniai darbai, pirmiausias žemės darbas buvo žemės tręšimas gyvulių mėšlu. Talkininkaudavo dažniausiai visas kaimas ir kasdien paeiliui išveždavo kiekvieno valstiečio mėšlą. Po šio sunkaus darbo visi ilgai vakarodavo.
Steno (režisierius)
Steno (tikrasis vardas Stefano Vanzina; g. 1917 m. sausio 19 d. – 1988 m. kovo 13 d.) – italų kino režisierius ir scenaristas. Jo pseudonimas yra skirtas pagerbti rašytoją ir žurnalistę Flaviją Steno (1877–1946), kurios humoristinė proza buvo labai populiari Italijoje pirmoje XX amžiaus pusėje.
Lietuvių tradicijos ir papročiai
Agrariniai darbai
Po to buvo ariama. Buvo draudžiama pradėti arti anksčiau, negu nugriaudėjus griaustiniui, nes priešingu atveju laukuose niekas neaugs. Pirmą kartą į lauką einantį artoją palydėdavo šeimininkė, atkeldavo jam vartus ir net sviesdavo į jį kokį nors daiktą, kad jam gerai sektųsi darbas. Senovės lietuvių žemdirbys, prieš pradėdamas arti, atsiklaupdavo ir pabučiuodavo žemę, o į pirmą vagą užardavo duonos kepalėlį Deivei Žemynai – taip atiduodavo savo pagarbą. Grįžęs iš laukų artojas nusiaudavo kieme žemėtus batus, kad duona būtų balta ir javai švarūs, o šeimininkė apipildavo vandeniu – tai reiškė pasėliams ir derliui reikalingą lietų. Po šio ritualo buvo kviečiama prie stalo ir vaišinama pagrindiniu patiekalu – gaidžio mėsa, kuri simbolizavo tvirtumą.
Įdirbus žemę prasidėdavo sėja, sėjimo įrankiai buvo ruošiami namuose. Prijuostė buvo iš storos austos drobės – ilga ir plati, sėtuvės (kraitelės) buvo daromos iš šiaudų ir plonai supjaustytos lazdyno medienos ir turėjo ąseles, už kurių užrišdavo juostą ir pasikabindavo ant kaklo. Prieš sėjant valstiečiai berdavo į dirvą margučių lukštus, o po to tik sėdavo. Grūdus berdavo iš austinės paklodės, vieną galą pririšdavo virve ant peties, kitą galą laikė kaire ranka, o dešine bėrė. Po šių darbų visas kaimas kolektyviai susinešęs maisto produktus ir naminį alų švęsdavo pabaigtuves. Linksmindavosi, dainuodavo, grodavo ir šokdavo, puota trukdavo dvi dienas.
Steno (režisierius)
Biografija
Steno tėvas buvo žurnalistas. Būsimasis režisierius mėgino studijuoti teisę, tačiau nesėkmingai.
Lietuvių tradicijos ir papročiai
Sekminės
Antrą šventės dieną piemenims leisdavo ilgiau pamiegoti, gyvulius išgindavo merginos, prie jų vėliau prisidėdavo bernai, tad ganymas virsdavo jaunimo pasilinksminimu su vaišėmis, dainomis, šokiais ir žaidimais. Įsismaginęs jaunimas gyvulių neprižiūrėjo, net buvo nuganomi pasėliai. Žinodami, kuo gali baigtis tokie ganymai, ūkininkai patys saugodavo, kad galvijai neužklystų į jų pasėlius.
Ši šventė gali būti siejama su sėjos ar apskritai su pavasarinių lauko darbų pabaigtuvėmis. Per šią šventę beržo šakomis buvo puošiami namai ir bažnyčia, nes buvo manoma, kad mena mirusių protėvių kultą ir kad vėlės gyvena medžiuose.
Steno (režisierius)
Biografija
1939 m. pradėjo dirbti režisieriaus Mario Mattoli asistentu ir kartu iki 1945 m. nufilmavo 6 juostas. 1949 m. pradėjo dirbti su režisieriumi Mario Monicelli jau ne kaip asistentas, o kaip antrasis režisierius. Jiedu kartu rašė scenarijus ir sukūrė keletą filmų su populiariu šalies komiku Totò. Kai režiserių keliai išsiskyrė 1953 m., Steno toliau tęsė bendradarbiavimą su Totò, taip pat kitais populiariais Italijos komedijų aktoriais (Paolo Vilaggio, Bud Spencer, Johnny Dorelli, Alberto Sordi ir kt.)
Maldžiūnų apylinkė (Pakruojis)
Maldžiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Steno (režisierius)
Biografija
Per savo gyvenimą parašė scenarijus daugiau kaip 120 kino filmų ir režisavo daugiau kaip 70 juostų, kurių didžiąją dalį sudaro komedijos.
Lietuvių tradicijos ir papročiai
Joninės
Vasaros ilgiausią dieną ir trumpiausią naktį, t. y. birželio 24 d., yra švenčiamos Joninės. Vasaros saulėgrįžos ar trumpiausios metų nakties diena buvo dar vadinama Rasos švente ar Kupole. Per šią šventę buvo sureikšminti apeiginiai ryto rasos ar gydomųjų žolynų rinkimai. Toks žolynų rankiojimas vadinamas kupoliavimu, iš to atsirado ir šventės pavadinimas. Žmonės tikėjo, kad tos dienos ar jos išvakarėse surinktos gėlės ar kiti žolynai turėjo nepaprastos magiškos galios gydant ligas, išburiant būsimojo gyvenimo sėkmę ir atneša žmogui laimę. Iš tų žolynų pindavo vainikus ir juos dėdavosi ant galvos, puošdavo kartis, kurias statydavo kieme ar prie vartų. Per šią šventę merginos burdavosi savo ateitį, pindavo rūtų vainikus ir mėtydavo ant karties: jei užkibdavo, tai bus joms sėkmingi metai.
Steno (režisierius)
Biografija
Jo sūnus Carlo Vanzina taip pat tapo kino režisieriumi.
Maldžiūnų apylinkė (Pakruojis)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rozalimo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Rozalimo apylinkės.
Lietuvių tradicijos ir papročiai
Joninės
Lietuvoje buvo paplitęs paprotys per Jonines su valtelėmis, išpuoštomis gėlėmis ir vainikais, plaukioti upėse ir ežeruose, tai simbolizavo tarsi plaukiančią saulę. Buvo tikima, kad Joninių naktį galima rasti daiktų, turinčių gydomųjų galių. Žmonės tikėjo, kad skruzdėlės iš savo skruzdėlyno išnešančios vėdintis vadinamąjį Kodylą, kuris esąs baltos spalvos ir panašus į bičių korį. Jį sunku rasti, nes jis vėdinamas vieną sekundę, o kas rasdavo, tas išgydydavo visas ligas.
Buvo tikima, kad galima rasti miške žydintį papartį, kuris žydi labai trumpai. Nuėjus į mišką reikėjo laukti ir neišsigąsti visokių magiškų baisybių, kol sužydės paparčio žiedas. Kam pavykdavo rasti, tas įgydavo visažinystės galių, būdavo labai laimingas. Nuo XVIII–XIX a. šios kalendorinės šventės pagrindinis akcentas – laužų kūrenimas. Buvo manoma, kad šią naktį laužai atstos saulę ir atbaidys piktąsias jėgas nuo žmogaus.
Po Joninių žemdirbių dėmesys nukrypsta į žemės ūkio darbą. Prieš šį darbą šeimininkės kruopščiai sutvarkydavo namus ir išpuošdavo juos žalumynais. Pjovėjai apsirengdavo naujais švariais drabužiais. Švara simbolizavo baltą duoną. Pjautuvais dažniausiai pjaudavo tik moterys, vyrai rišdavo pėdus. Paskutinio pėdo rišimą lydėjo sėkmė žemės ūkio darbuose. Surišę šį pėdą ir nupynę pabaigtuvių vainiką, parnešdavo su oracijomis ir įteikdavo šeimininkei. Vainiko nešėjus pasitikusi šeimininkė apliedavo vandeniu, nes tai simbolizavo drėgmę. Jei grįžusių iš laukų niekas nepasitikdavo, vainiką atiduodavo vištoms ir linkėjo kitais metais sulaukti prasto derliaus. Todėl buvo keliama pabaigtuvių šventė. Pėdą statydavo už stalo, o vainiką kabindavo pagarbioje vietoje. Šeimininkė turėjo būti paruošusi puikias vaišes, nes jei jos buvo prastos, ją apšnekėdavo.
Žolinės
XIX a. – XX a. žemdirbių kalendoriuje atsirado nauja šventė – Žolinės, ji siejama su Šv. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų švente, kuri švenčiama rugpjūčio 15 dieną. Bažnyčioje šventinami ne tik žolynai, bet ir rugiapjūtės pabaigtuvių vainikas bei pirmo derliaus iškepta duona.
Voicechas Baranovskis
Voicechas Baranovskis (1548, Baranuvas – 1616, Lovičius) – ATR valstybinis ir bažnytinis veikėjas, Romos katalikų vyskupas, Gniezno arkivyskupas, Lenkijos ir Lietuvos primas 1608–1615 metais.
Biografija
Lenkijos bajorų Baranovskių giminės atstovas, herbo „Jastrzemb“ savininkas. Niekur nesimokė, bet visko pasiekė savarankiško mokymosi keliu.
1581 buvo įšventintas į dvasininkus. Iš pradžių tarnavo karaliaus Stepono Batoro sekretoriumi. Visur lydėjo karalių, tame tarpe, Pskovo apgulties metu 1581–1582 metais ir Jam-Zapolskio taikos sudaryme su Rusijos valstybe.
1581 m. Steponas Batoras paskyrė jį Karūnos didžiuoju sekretoriumi.
1584 m. tapo Peremyšlio vyskupu. thumb|left|150px|Voicecho Baranovskio antkapinis paminklas Gniezno katedroje 1585 – vėl pašauktas į valstybės tarnybą – Karūnos pakancleris. Senatorius.
1587 m. senato vardu sveikini naujai išrinktą Lenkijos karalių Zigmantą III Vazą. Primygtinai reikalavo karalių pasirašyti pažadėtą prie ATR teritorijos prijungti Estiją.
1590 m. paskirtas Plocko vyskupu, kitais metais atsistatydino iš Karūnos pakanclerio posto.
1595–1596 m. – siunčiamas pasiuntiniu pas Romos popiežių Klemensą VIII.
1608 m. kurį laiką buvo Kujavijos vyskupu, tačiau neturkus buvo paskirtas Gniezno arkivyskupu (su Lenkijos primo titulu).
Istorikai pažymi, kad Voicechas Baranovskis buvo didelis muzikos mylėtojas ir globojo talentingus kompozitorius ir muzikantus. 1594 metais savo lėšomis organizavo dvasinę seminariją Pultuske, kuri veikė iki 1865 metų.
Mirė Lovičiuje. Jis buvo palaidotas Gniezno katedros koplyčioje specialiai jam pastatytoje.
Jadvygiškės (Visalaukė)
Jadvygiškės – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Visalaukės.
Anžej Dežan
Anžej Dežan (g. 1987 m. birželio 17 d. Šentjure) – Slovėnijos dainininkas.
Muzikinę karjerą pradėjo 1997 metais, laimėjęs televizijos konkursą Karaoke. 2005 m. užėmė antrą vietą RTV Slovenija rengiamame talentų konkurse Spet Doma.
2006 m. išrinktas Slovenijos atstovu Eurovizijoje, su daina „Mr. Nobody“ pusfinalyje užėmęs 16-ą vietą.
Zigmantiškių apylinkė
Zigmantiškių apylinkė (arba Zigmantiškio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rozalimo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Rozalimo apylinkės.
Fabijoniškės (Buivydžiai)
Fabijoniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Buivydžių.
Kybartai (Pilkalnio apskritis)
Kybartai (, nuo 1938 m. Tiefenfelde, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 5 km į pietryčius nuo Pilkalnio, prie Lobinio upelio.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Kybartų kaimo bendruomenė 1931 m. Pirmąkart minimi 1584 m. kaip Kybardtkehm, 1660 m. – kaip Kibratten, vėliau – Kiebartten, Kühbarthen vardu. Per Didįjį marą ištuštėjo: 1719 m. visos 11 kaimo sodybų buvo negyvenamos. 1722 m. dvi sodybos vėl buvo gyvenamos. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 6 ugniakurais, 1821 m. – mišrusis kaimas su 41 gyventoju. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Užpjaunių seniūnijai, 1723-86 m. – Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1786-1818 m. – Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Varnininkų valsčiui. Tikintieji iki 1863 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo trumpą laiką buvo gyvenamas, vėliau apleistas ir išnykęs. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Nesterovo rajono Iljušino kaimo gyvenvietei.
Janas Borukovskis
Biografija
Lenkijos bajorų Borukovskių giminės atstovas, herbo „Junosza“ savininkas.
Kaip karaliaus sekretorius Janas Borukovskis dalyvavo Liublino seime 1569 metais, kur dalyvavo unijos akto pasirašyme ir prisijungimo prie Lenkijos Palenkę, Voluinę ir Kijevo vaivadiją.
1569–1570 metais jis užėmė liustratoiaus pareigybę karaliaus dvaro žemių Mazovijoje.
1578 metais Janas Borukovskis gavo Karūnos pakanclerio pareigybę, o 1583 metais tapo Peremyšlio vyskupu.
Danijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Danijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Finalo rungtynės
-
Įteisinkime tai
Įteisinkime tai  – 1951 m. JAV filmas, komedija. Režisierius – Richard Sale, scenarijaus autoriai – I. A. L. Diamond ir F. Hugh Herbert, scenarijus sukurtas pagal Mortimer Braus apsakymą „Mano uošvė Miriam“ („My Mother-in-Law, Miriam“), filmo prodiuseris – Robert Bassler. Pagrindinius vaidmenis atliko Claudette Colbert, Macdonald Carey, Zachary Scott ir Barbara Bates. Nedidelį vaidmenį suvaidino Marilyn Monroe.
Pakeleivis (1986 filmas)
Pakeleivis – 1986 m. JAV sukurtas filmas. Režisierius Robert Harmon.
Įteisinkime tai
Siužetas
Hju ir Miriam Holsvortai (Hugh, Miriam Halsworth) po 20 metų santuokos pradeda skyrybų procesą. Tuo metu mieste pasirodo kandidatas į senatorius Viktoras Makfarlandas (Victor Macfarland), Miriam mokyklos laikų gerbėjas. Jis siekia susigrąžinti Miriam. Turėdamas išskaičiavimų sėkmės jam linki Holsvortų žentas Džeris (Jerry), o jų duktė Barbara nori tėvus sutaikyti. Viktoras prisipažįsta Miriam, kad baigiant mokyklą jis metė Miriam dėl to, kad kauliukais ją pralošė Hju. Hju paaiškina Miriam, jog sukčiaudamas kauliukus jis pasunkino taip, kad visada kristų tik keturi ir trys taškai, nes laimėjimas buvęs pernelyg svarbus. Miriam lieka patenkinta Hju paaiškinimu ir juodu susitaiko.
Pakeleivis (1986 filmas)
Turinys
Džimas, vykdydamas užsakymą nuvaryti automobilį iš Čikagos į Kaliforniją, pakeliui sustoja pavežti tranzuojantį vyrą. Jis tikėjosi, kad pakeleivis padės jam neužmigti prie vairo, tačiuau vyras, prisistatęs Džonu Raideriu, netrukus prisipažįsta nužudęs prieš tai jį pavežusį žmogų ir dabar ketina tą patį padaryti ir su Džimu. Šiam pavyksta atsikratyti pakeleivio, tačiau Raideris leidžiasi iš paskos, pakeliui spėsdamas jam spąstus. Netrukus Džimas tampa pagrindiniu įtariamuoju ir jį presekioti pradeda valstijos policija.
Įteisinkime tai
Kritikų ir žiūrovų atsiliepimai
Frank Quinn iš laikraščio „New York Daily Mirror“ teigė, kad Claudette Colbert turi komikės talentą, „Tačiau net ji negali padaryti filmo „Įteisinkime tai“ tokio įdomaus, kaip būtų galima tikėtis. Kol ji viešpatauja ekrane, komedija turi pagreitį, bet vos tik ateina eilė jos partneriams – komedija sustingsta.“
Vertinimų apibendrinimo svetainėje „Rotten Tomatoes“ žiūrovai (daugiau kaip 500 balsų) filmui suteikė 38% reitingą.
Pikiškės
Pikiškės – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Vydenių, 1 km į šiaurę nuo Krivilių, prie kelio į Kijučius ir Nočios aukštupio.
Istorija
XIX a. šlėktų okolica Lydos apskrities Kaniavos valsčiuje.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 37 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.
Juozas Jakavonis
Juozas Jakavonis (slapyvardis Tigras; 1925 m. liepos 10 d. Kasčiūnuose, Merkinės valsčiuje – 2021 m. lapkričio 23 d. Vilniuje ) – partizaninio judėjimo dalyvis, politinis kalinys.
Biografija
J. Jakavonis nuo devyniolikos metų dalyvavo ginkluotame pasipriešinime. Jis su kitais partizanais tėvų namų kieme 1945 m. įrengė bunkerį, kuris 1945–1946 m. buvo Pietų Lietuvos partizanų vadų vadavietė. Bunkeryje gyveno ir dirbo vadai Juozas Vitkus-Kazimieraitis ir Adolfas Ramanauskas-Vanagas, buvo leidžiamas partizanų laikraštis „Laisvės varpas“. J. Jakavonis dar buvo pogrindinės spaudos platintojas. Po dvejų metų aktyvios partizaninės kovos, 1946 m. gruodžio 8 d. gimtajame kaime, pas kaimyną, buvo enkavedistų suimtas su partizanų spauda. Po to buvo tardomas ir kankinamas Merkinės milicijos rūsiuose, Varėnoje, o galiausiai ir Vilniaus KGB rūsiuose. Ištvėręs baisius kankinimus, J. Jakavonis neišdavė nė vieno bendražygio. Bolševikinės valdžios buvo nuteistas – nuo 1946 m. buvo išsiųstas kalėti į Kolymos [Sibiro] kalėjimus. Iš tremties su šeima į Lietuvą grįžo 1959 m.
1988 m., prasidėjus Atgimimui, J. Jakavonis įsitraukė į Sąjūdžio veiklą. Šalia jo namų buvo atkastas ir įrengtas bunkeris, buvusi Pietų Lietuvos partizanų vadavietė.
Ažulaukės apylinkė
Ažulaukės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Riešės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Nemenčinės rajonui. 1954 m. prijungta Miškinių II apylinkė ir dalis Palaukės apylinkės, o dalis Ažulaukės apylinkės prijungta prie Bezdonių apylinkės ir Piliakalnio apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. Ažulaukės apylinkė prijungta prie Riešės apylinkės.
Pikelinė
Pikelinė – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Visalaukės.
Gikonių apylinkė
Gikonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rozalimo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Rozalimo apylinkės ir Žvirblonių apylinkės.
Kozármisleny SE
Kozármisleny SE – Vengrijos futbolo klubas iš Kozarmišlenio.
Istorija
Klubas įkurtas 1989 m. 2013–2014 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje. Iš šešiolikos dalyvių liko penkiolikti ir po sezono iškrito į žemesnį divizioną.
2023 m. gegužės 28 d. namuose susitiko su Iváncsa KSE ir pralaimėjo rezultatu 0-1. 2023 m. birželio 4 d. išvykoje žaidė atsakomąsias rungtynes ir nugalėjo 3-0. bendras dviejų rungtynių rezultatas 3-1 lėmė, kad Kozármisleny išliko antroje lygoje.
Spalvinė gama
Mėlyna ir geltona spalvos.
Novaja Iljinka
Novaja Iljinka – kaimas Ačinsko rajone (Krasnojarsko kraštas, Rusija), įeina į Jastrebovo apylinkės tarybą. Yra apie 22 km į pietryčius nuo rajono centro, Ačinsko miesto, 302 metrai virš jūros lygio.
Gyventojai
Pagal 2010 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenis kaime gyvena 54 gyventojai (28 vyrai ir 26 moterys).
Kaime yra vienintelė gatvė (Centrinė).
1951 m. spalio mėn. į Novają Iljinką atitremtos spalio 2–3 d. (trėmimo operacija „Osen“) iš Lietuvos išvežtos lietuvių šeimos.
Piktagalys (Kavarskas)
Piktagalys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Kavarsko. Vakariniame pakraštyje stūkso Piktagalio piliakalnis, aptiktas Piktagalio senkapis.
Etimologija
Senieji kaimo gyventojai juokaudami pasakydavo: „piktas galas“. Gal dėl piktų gyventojų kaimas ir turi tokį pavadinimą.
Vibrantiškės (viensėdis)
Vibrantiškės – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, greta Vibrantiškių kaimo.
Amjeno katedra
Amjeno Dievo Motinos katedra bazilika  – Romos katalikų katedra, esanti Prancūzijoje, Aukštutinėje Prancūzijoje, Amjeno mieste, Somos pakrantėje. Tai didžiausias sakralinės architektūros paminklas Prancūzijoje ir vienas puikiausių gotikinės architektūros pavyzdžių pasaulyje.
Bazilika lotyniškojo kryžiaus plano, sudaryta iš 3 navų. Ilgis 145 m, plotis 70 m, vidurinės navos aukštis 42,3 m, skliauto plotas 7700 m. Pagrindiniame bažnyčios fasade išsiskiria trys gilūs portalai su skulptūromis, bareljefais ir medalionais, dvi galerijos, didelė rozetė (atkurta XVI a.) ir du skirtingo aukščio bokštai, pristatyti XIV a. pab.–XV a. Centriniame Amjeno katedros portale yra Amjeno Gerojo Dievo (XIII a. gotikos meno šedevras), 12 apaštalų ir 4 pranašų skulptūros. Interjere galima stebėti stulbinantį navos aukštį. Taip pat yra atraminės kolonos, raižytos pertvaros, puošni vargonų choro perdanga (vargonai įrengti XV a.). Ant statinio grindų yra XIX a. restauruotas labirintas.
Bažnyčia pradėta statyti 1220 m., nors toje vietoje jau buvusios kelios iki tol. Statyta pagal architekto Robert de Luzarches planą. Statybos užbaigtos 1266–1288 m. Amjeno katedroje yra, kaip teigiama, Šv. Jono Krikštytojo galva, kurią ketvirtojo kryžiaus žygio metu iš Konstantinopolio pagrobę kryžininkai.
1981 m. Amjeno Dievo Motinos katedra bazilika įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Petroniškis (ežeras)
Petroniškis arba Purvinka – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, Zarasų miesto pietiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,27 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 145,7 m. Krantai neaukšti, pietinis ir vakarinis žemi ir pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplink ežerą stovi gyvenamieji namai, ūkinės paskirties pastatai, pietinėje pakrantėje – pievos ir miškeliai. Šiaurės vakaruose išteka upeliukas link Zarasaičio ežero (Laukesos baseinas).
Kauksnujų apylinkė
Kauksnujų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Stačiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Stačiūnų apylinkės ir Šukionių apylinkės.
Kiran Desai
Kiran Desai (, g. 1971 m. rugsėjo 3 d. Naujajame Delyje, Indijoje) – indų rašytoja, kurianti anglų kalba. Žymios rašytojos Anitos Desai dukra. Labiausiai išgarsėjo savo kūriniu „Praradimo palikimas“, už kurį 2006 m. pelnė Bukerio premiją.
Kiran Desai vaikystės dienas praleido Punoje ir Mumbajuje. Būdama keturiolikos, paliko Indiją, gyveno Jungtinėje Karalystėje, vėliau persikėlė į JAV. Kolumbijos universitete ir dar keliuose univesitetuose studijavo kūrybinį rašymą.
Pirmasis kūrinys „Skandalas gvajavų sode“ išleistas 1998 m. Tai romanas vaikams apie berniuką. Knyga sulaukė palankių vertinimų iš tokių literatūros korifėjų kaip Salman Rushdie.
Piktaičiai (Šilutė)
Piktaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Juknaičių, prie Šyšos. Eina vieškelis.
Bezdonių apylinkė
Bezdonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemenčinės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Nemenčinės rajonui. 1954 m. prijungta Vilniškių apylinkė, Antavilių apylinkė, Sakiškių apylinkė, dalis Palaukės apylinkės ir dalis Ažulaukės apylinkės, o dalis Bezdonių apylinkės prijungta prie Nemenčinės apylinkės.
Valainių apylinkė
Valainių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rozalimo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šukionių apylinkės.
Piktaraistis
Piktaraistis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Dubingių.
Liubavo dvaro koplyčia
Liubavo dvaro koplyčia – buvusi Liubavo dvaro koplyčia, stovėjusi dab. Vilniaus rajone, Riešės seniūnijoje, Liubave, į pietus nuo kelio (pastatyta nuoroda į dvarvietę, 2 km).
Koplyčia atliko bažnyčios funkciją iki pat 1945 m., į ją sekmadieninių pamaldų rinkdavosi apylinkių gyventojai.
Istorija
Dvaro sodybos koplyčia ir barokinis ansamblis su didžiuliais dviejų aukštų vartais, kaip spėjama, panašiais į Vilniaus Bazilijonų vienuolyno, buvo pastatyti XVIII a. Dvare, sodybos teritorijoje, buvo ir dvejos kapinaitės. Vienos buvo bendros, o kitose laidoti tik savininkų šeimos nariai. Senesni vietiniai gyventojai minėjo ir senųjų Liubavo dvaro kapinaičių buvimą, bet niekur iki šiol jos nebuvo oficialiai žymimos. miniatiūra|180px|left|Liubavo angelas prie koplyčios pamatų miniatiūra|250px|right|Koplyčios pamatai, 2011 m.
Iš Nemenčinės bažnyčios inventorių matyti, kad 1741 m. buvo pašventinta Liubavo dvaro koplyčia. Koplyčia perstatyta XIX a. viduryje neogotikiniu istoristiniu stiliumi, labai tikėtina, kad pagal Liubavo savininko skulptoriaus Rapolo Slizienio (1804−1881) projektą.
Po 1863-iųjų pamaldos koplyčioje uždraustos, o nuo 1874 m. Gustavo Slizienio prašymu vėl atnaujintos. Koplyčia veikė kaip bažnyčia iki 1945 m., aptarnavo apylinkių gyventojus. Koplyčios rūsyje įrengtame mauzoliejuje palaidoti Slizienių šeimos atstovai, jų giminės. Tarp jų, manoma, ir pats skulptorius R. Slizienis kartu su žmona Kamile Tiškevičiūte.
Dvaro koplyčioje pamaldos vykdavo kiekvieną sekmadienį nuo 9–10 val. ryto. Kunigą Bytautą iš Nemenčinės bažnyčios automobiliu atveždavo Slizienio vairuotojas Aleksandras Černis. Į pamaldas susirinkdavo apie 50–60 žmonių. 1946 m., po Antrojo pasaulinio karo, koplyčioje buvusius šventųjų paveikslus, procesijų vėliavas ir kitas relikvijas dvaro miško darbininkas Stanislovas Meškovskis (1899–1952) pervežė į Nemenčinės bažnyčią.
Pasak Europos parko įkūrėjo Gintaro Karoso, koplyčia su už jos besislepiančia angelo skulptūra 1988 m. dar stovėjo. Jos atvaizdas išlikęs piešiniuose, tarp jų 1995 m. A. Paslaičio akvarelėje. Yra vietinio gyventojo Edvardo Rinkevičiaus iš atminties nupiešta Liubavo dvaro koplyčia (2009 m.).
Keli porceliano indai, koplyčios žvakidės ir kt. daiktai kartu su kitais eksponuojami Liubavo muziejuje – Liubavo dvaro malūne.
Tūkstantmečio karta
Tūkstantmečio karta  – karta, gimusi 1981–1996 m.
Lietuvoje
Lietuvoje iš dalies persidengianti su nepriklausomybės karta, tačiau dalis Lietuvos vyresnių tūkstantmečio kartos atstovų gimė Tarybų Sąjungoje. Tai nepriklausomos Lietuvos geopolitinių įvykių paveikta jaunuolių bei vaikų karta. Labiausiai juos paveikė Lietuvos įstojimas į Europos Sąjunga, NATO, taip pat emigracija, globalizacija.
Alfred Tysoe
Alfred Tysoe (1874 m. kovo 21 d. – 1901 m. spalio 26 d.) – Jungtinės Karalystės lengvaatletis, olimpinis čempionas.
Biografija
1896 m. laimėjo mylios ir 100 jardų bėgimus Anglijos šiaurinių grafysčių čempionate. 1897 m. laimėjo AAA nacionalinį čempionatą mylios ir dešimties mylių bėgimuose.
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britas dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. 5000 m komandiniame bėgime Tysoe laimėjo aukso medalį. 800 m bėgimo varžybose Tysoe buvo vienintelis Britanijos atstovas. Finale sportininkas aplenkė visus varžovus ir tapo olimpiniu čempionu.
Piktavyžis
Piktavyžis – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Rumšiškių, šalia geležinkelio Kaunas–Vilnius. Veikia Pamierio geležinkelio stotelė.
Kupranugario mūšis
Kupranugario mūšis – 656 m., Pirmojo arabų pilietinio karo metu tarp kalifo Ali pajėgų ir jo priešininkų, Basros apylinkėse Irake vykęs mūšis.
Mūšis kilo, kai kalifas Ali nenubaudė prieš tai valdžiusio kalifo Usmano, kuris buvo 656 m. nužudytas Medinoje, žudikų. Tuo nepatenkintieji, kuriems vadovavo Mahometo trečioji žmona Aiša bint Abu Bakr ir artimi bendražygiai Zubairas ibn Avamas ir Talha ibn Ubaidula, iš Hidžazo surengė žygį į Basrą, kur glaudėsi Usmano žudikai. Jie nugalėjo vietos Ali rėmėjų pasipriešinimą, miesto valdytojas pabėgo. Rasti Usmano žudikai buvo nužudyti. Ali surengė atsakomąjį žygį iš Kufos su 12000−20000 karių pajėgomis. Aiša su rėmėjais prieš juos surinko 30000 karių armiją, bet dauguma basriečių atsiliepė į Ali kvietimą ir pasitraukė, tokiu būdu karinį pranašumą įgijo Ali pajėgos.
Pasakojama, kad Ali pradėjo derybas su maištininkais, tačiau jo pajėgose buvę Usmano žudikai derybų nenorėjo, nes susitarus taikiai juos galėjo ištikti toks pat likimas kaip buvusius Basroje, tad jie surengė provokuojamą ataką. Talha ir Zubairas galvojo, kad Ali juos apgavo ir atsakė savo ataka. Tą patį apie juos pagalvojo Ali ir nurodė pulti visoms pajėgoms. Mūšyje sukilėliai pralaimėjo, Talha ir Zubairas žuvo. Aiša buvo paimta į nelaisvę, bet Ali ją pagerbė ir leido grįžti į Mediną bei skyrė išmokas pragyvenimui. Mūšis žinomas Kupranugario mūšio vardu dėl to, kad Aiša viduryje mūšio lauko sėdėjo ant kupranugario, nuo kurio ragino kovoms karius. Po mūšio Ali sustiprino savo valdžią Irake, įkūrė kalifato sostinę Kufoje ir po to patraukė su savo pajėgomis prieš sukilėlius Sirijoje.
Buivydiškių apylinkė
Buivydiškių apylinkė (arba Buvidiškio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
NGC 2438
thumb|220px|NGC 2438 planetiškasis ūkas
Kupranugario mūšis
Yra įvairių pasakojimų apie mūšį. Iškelta versija, kad kerštas Usmano žudikams buvo tik Zubairo ir Talhos pretekstas, o jų tikrasis tikslas buvo kalifo postas. Pasakota, kad Talha esą žuvo nuo išdavikiškai paleistos Marvano strėlės, o Zubairas esą pasitraukė iš mūšio negalėdamas matyti, kaip musulmonas žudo musulmoną, ir buvo nužudytas besimeldžiantis jį pasekusio Ali armijos kario.
Buivydiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Riešės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Fabijoniškių apylinkės. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Plateniškių apylinkės ir dalies Fabijoniškių apylinkės.
NGC 2438
NGC 2438 (dar žymimas HD 62099, IRAS 07395-1437) – planetiškasis ūkas, esantis Laivagalio žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs 1370 arba 2900 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 10,8.
Šį ūką 1786 m. kovo 19 d. atrado vokiečių kilmės britų astronomas William Herschel.
Centrinė NGC 2438 ūko žvaigždė – blausi baltoji nykštukė, kurios paviršiaus temperatūra siekia ~75 000 K (tai viena karščiausių žinomų žvaigždžių). Šviesesniąją vidinę ūko sritį supa daugiau nei 4,5 šviesmečių skersmens halas, sudarytas iš švytinčių dujų. Kaip parodė tyrimai, šis halas švyti dėl centrinės ūko žvaigždės jonizuojančiosios spinduliuotės.
Žvelgiant iš Žemės atrodo, kad NGC 2438 planetiškasis ūkas yra Mesjė 46 padrikojo spiečiaus pakraštyje, tačiau tai tik regimybė, iš tiesų šie objektai nėra arti vienas kito.
Čačoengsao
Čačoengsao  – centrinio Tailando miestas, Čačoengsao provincijos sostinė. Jis įsikūręs ant Bang Pakongo upės kranto. 2006 m. mieste gyveno 60 893 žmonės.
Miestas buvo įkurtas 1549 m. karaliaus Maha Chakkraphato iš Ajuthajos valdymo metais ir iš pradžių buvo naudojamas kaip ginkluotųjų pajėgų paruošimo vieta.
Čačoengsao kartais vadinamas Paet Riu, toks pavadinimas yra kilęs nuo didelės žuvies, kuri buvo čia gaudoma praeityje. Paet Riu pažodžiui reiškia „8 pjūviai ir griežinėliai“, nurodant į žuvies pateikimo būdą kaip vietinės virtuvės patiekalą.
Vakarinėje provincijos pusėje yra Bang Pa Kong upės lyguma, kurioje auginami ryžiai. Rytuose dominuoja kalvotas reljefas, kurio vidutinis aukštis siekia 100 m virš jūros lygio.
Padingtono geležinkelio stotis
Istorija
1838 m. birželio 4 d. atidaryta laikinoji Padingtono geležinkelio stotis. 1851 m. atidarytas viešbutis stoties teritorijoje. 1854 m. gegužės 29 d. užbaigti pagrindinės geležinkelio stoties statybos darbai.
1958 m. anglų vaikų rašytojas Michael Bond išleido knygą „Meškiukas, vardu Pedingtonas“, kurioje aprašomas veiksmas Padingtono geležinkelio stotyje.
2022 m. gegužės 24 d. stotyje pradėjo veikti tarpmiestinė Elizabeth greitųjų traukinių geležinkelio linija.
Hebrajų raštas
Hebrajų raštas – rašto sistema, naudojama žydų kalbose: hebrajų, jidiš, aramėjų, ladino, žydiškose arabų, graikų, persų ir kt. kalbų formose, karaimų kalboje. Raštas priebalsinis (abdžadas), sudarytas iš 22 ženklų. Rašoma iš dešinės kairėn.
Istorija
Vėliau kartu su žydų diaspora raštas plačiai pasklido ir naudotas žydų užrašyti savo šnekamąsias kalbas. XX a., sulig sionizmo judėjimu, hebrajų rašto reikšmė vėl išaugo.
Sistema
Hebrajų abėcėlę sudaro 22 raidės, skirtos žymėti priebalsiams, iš jų 5 (kafas, memas, nūnas, fė, cadė), vadinamosios galinės, žodžio gale rašomos skirtingai. Priebalsiai yra žodžio prasmės pagrindas, balsiai atlieka gramatinę funkciją, t. y. rodo morfologinę formą. Nuo IX a. pr. m. e. kai kurios priebalsės (jos vadinamos immot ha-keri’a ‘skaitymo motinos’, lotyniškai matres lectionis) žymi ir balsius: vavas – o, u, jodas – i, e, hė (žodžio gale) – a, e; alefas dažniausiai balsius žymi skoliniuose. VIII–IX a. Tiberiadoje masoretai sukūrė balsių žymėjimo sistemą (diakritinius ženklus nekudot) Biblijos tekstui norėdami išlaikyti jo taisyklingą skaitymą, t. p. intonacinius, vadinamus kantiliacijos, ženklus (nurodomi tik Biblijos leidimuose, bet ne sinagogoje naudojamuose ritiniuose, kuriuose išlaikoma senovinė rašymo sistema be balsių ir intonacijos ženklų); masoretai užfiksavo Galilėjos žydų Biblijos tarimo variantą. Diakritiniai ženklai balsiams žymėti rašomi prieš raidę ar po jos, virš raidės, jos apačioje ar viduryje; vienas iš diakritinių ženklų žymi priebalsio duslų ar skardų tarimą. Su diakritiniais ženklais leidžiama Biblija, liturginė literatūra, mokomosios knygos, poezija, vaikų literatūra, kituose leidiniuose balsiai žymimi priebalsėmis. Hebrajų rašmenys tradiciškai žymi ir skaičius; Izraelyje vartojamas dvejopas skaičių žymėjimas – hebrajiškas ir arabiškas.
Abėcėlė
Penki priebalsiai (vadinamasis sofitas) žodžio gale įgyja kitokią formą.
Diakritiniai ženklai
Raidės su diakriniais ženklais balsėms žymėti arba priebalsėms patikslinti:
Sedju
Sedju  – miestas pietvakarių Senegale, Kazamanso krašte, Kasamanso upės pakrantėje, 342 km nuo Dakaro, pusiaukelėje tarp Ziginšoro ir Koldos. Regiono bei departamento centras. Dauguma gyventojų – mandinkai.
Buivydžių apylinkė (Vilnius)
Buivydžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemenčinės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Nemenčinės rajonui. 1954 m. prijungta Naujelių apylinkė, 1963 m. – Akuotninkų apylinkė.
Piktoniai
Piktoniai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Šaukoto.
Rytų Timoro futbolo varžybos 2019 m.
Rytų Timoro futbolo varžybos 2019 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: soccerway.
Finalo ir pusfinalio rungtynės
--
-
Kafrinė
Kafrinė  – miestas vidurio Senegale, 50 km į rytus nuo Kaolako, prie Dakaro–Tambakundos plento bei Dakaro–Nigerio geležinkelio. Regiono bei departamento centras. Žemės ūkio krašto prekybinis taškas (žemės riešutai, soros, kukurūzai).
Baseltonas
Baseltonas – miestas Australijos pietvakariuose, Vakarų Australijos valstijoje, Geografo įlankos pietinėje pakrantėje, apie 220 km į pietvakarius nuo Perto. Savivaldybės centras, kurortas. Žymus turizmui pritaikytu 1,8 km ilgio mediniu pirsu. 27 584 gyventojai (2018 m.).
Statybų, medienos apdirbimo, maisto ir gėrimų pramonė. Miesto apylinkėse tradiciškai plėtojama pienininkystė, auginami vaisiai ir daržovės, veisiami galvijai ir avys. Nuo XXI a. pradžios didėja vynininkystės reikšmė. Veikia Baseltono Margaretos Upės oro uostas, nuo 2022 m. balandžio vykdomi reguliarūs skrydžiai į Melburną.
XIX a. ketvirtojo dešimtmečio pradžioje vietovėje įsikūrė gyvulių augintojų Baselų šeima. 1837 m. gyvenvietė tapo miestu (town). 1865 m. pastatyta medinė prieplauka (pirsas). 1871 m. iš uosto į gretimą mišką medienos išvežimui nutiestas pirmasis Vakarų Australijoje geležinkelis. 1921 m. mieste buvo vykdoma britų imigrantų grupinio apgyvendinimo programa. 1972 m., neišlaikęs konkurencijos su Banberiu, užsidarė nedidelis Baseltono prekybos uostas. 2012 m. Baseltonui suteiktos didžiojo miesto (city) teisės.
Kutiala
Kutiala  – miestas pietų Malyje, Sikaso regione, 140 km į šiaurę nuo Sikaso. Svarbi kryžkelė – plentai į Segu, Bobo Diulasą, Sikasą, Saną. Kutiala yra svarbiausias Malyje medvilnės auginimo centras, taip pat auginamos soros, sorgai, kukurūzai. Medvilnės apdirbimo pramonė.
Kutiala įsikūrusi minjankų tautos žemėse.
Holmenkolenas
Holmenkolenas (Holmenkollen) – kalva ir Oslo miesto dalis Vakarų Akerio (Vestre Aker) administraciniame rajone, Norvegijoje, 9 km į šiaurės vakarus nuo miesto centro. Žiemos sporto centras. Turizmas. Slidinėjimo muziejus, Holmenkoleno bažnyčia (pastatyta 1903 m., 1992 m. sudegė, 1996 m. atstatyta), restoranai ir viešbučiai. Kalvos pietiniame ir pietrytiniame šlaite – gyvenamieji namai. Su kitais Oslo rajonais jungia Metropoliteno linija.
SoundCloud
SoundCloud – garso įrašų dalinimosi socialinis tinklas. Šis socialinis tinklas buvo įkurtas 2008 m.
„SoundCloud“ skelbia, jog turi daugiau nei 175 mln. bent kartą per mėnesį apsilankančių klausytojų, tačiau prisijungiančių vartotojų skaičiaus neatskleidžia. „SoundCloud“ yra vienas iš 200 lankomiausių interneto puslapių pasaulyje.
Danijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Finalo rungtynės
--
Piktožiai
Piktožiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Agluonėnų.
Anna Faris
Ana Faris (, g. 1976 m. lapkričio 29 d. Merilendas, JAV) – aktorė, išgarsėjusi vaidmenimis siaubo filmų parodijose „Pats baisiausias filmas“.
Biografija
left |thumb|160px Ana gimė Baltimorėje, Merilende, universiteto sociologijos dėstytojo Jacko ir mokytojos Karen šeimoje. Ji turi vyresnį brolį Robertą, kuris taip pat yra sociologijos profesorius Kalifornijos universitete.
Kai Anai buvo 6, šeima persikraustė į Edmondso miestą Vašingtono valstijoje. Tėvai, pastebėję jos pomėgį vaidinti, nuo vaikystės ėmė jį skatinti. Būdama 9 metų, Ana pirmą kartą vaidino scenoje, Arthuro Millerio pjesėje „Danger: Memory!“ Seattle Repertory teatre, vėliau Village teatre pasirodė dar keliuose vaidinimuose. Lankydama Edmonds-Woodway mokyklą, ji buvo pakviesta į jogurto TV reklamos filmavimą.
1994 m., baigusi mokyklą, Ana įstojo į Vašingtono universitetą, kuriame studijavo anglų literatūrą.
Pirmąjį vaidmenį ji gavo jau baigusi mokslus, 1999 m. nepriklausomų kūrėjų filmą „Lovers Lane“, kuriame suvaidino sporto komandos palaikymo grupės šokėją. 2000 m. Aną aplankė didžioji sėkmė: ji gavo pagrindinį vaidmenį siaubo filmų parodijoje „Pats baisiausias filmas“, kuris sulaukė milžiniško populiarumo ir net 4 tęsinių (Ana vaidino 3 iš jų).
2003 m. ji paskutinę akimirką buvo pakviesta į juostos „Pasiklydę vertime“ kūrimą, o vėliau nusifilmavo 2 filmuose su Rajenu Reinoldsu: „Palaukite…“ ir „Tik draugai“. Tuo pačiu metu ji vaidino keliose serialo „Draugai“ dalyse, į kurį buvo pakviesta rekomendavus vienam pagrindinių aktorių Metju Periui, kuriam įsiminė Anos vaidmuo „Pasiklydę vertime“.
2006 m. Ana vaidino antro plano vaidmenis juostose „Kuprotas kalnas“ bei „Mano super buvusioji“ su Uma Turman, o 2008 m. pati prodiusavo ir vaidino juostoje „Vaikinams tai patinka“.
Asmeninis gyvenimas
Besifilmuodama „Lovers Lane“ Londone Ana susipažino su Ben Indra, už kurio ištekėjo 2004 m. birželį. Jie išsiskyrė 2007 m. balandį, o Ana sutiko sumokėti vyrui 900 tūkst. dolerių kompensaciją.
Filmo „Parvežk mane šiąnakt namo“ kūrimo metu ji susipažino su Chrisu Prattu, už kurio ištekėjo 2009 m. Balyje. 2012 m. jie susilaukė sūnaus Jacko. Išsiskyrė 2017 m. pabaigoje.
Filmai
right |thumb|160px|2011 m. right |thumb|160px|2013 m.
Apdovanojimai
right |thumb|160px
Henrikas Firlejus
Henrikas Firlejus (1574–1626 m. vasario 25 d.) – ATR valstybinis ir bažnytinis veikėjas, Sandomiro kanauninkas ir Plocko probstas, karaliaus sekretorius, Keokuvos scholastikas (1600), Karūnos didysis referentas (1605), Mechovo probstas (1611), Karūnos pakancleris (1613–1618), Lucko (1616–1617) ir Plocko vyskupas (1617–1624), Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos primas (1624–1626).
Biografija
Žymios Lenkijos magnatų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Karūnos ddžiojo maršalkos ir Krokuvos vaivados Jano Firlejaus (1521–1574) vienintelis sūnus nuo antros santuokos su Barbora Mnišek (m. 1580). Vyresnieji įbroliai – Jonas, Mikalojus, Petras ir Andžejus.
Petras Bielinskis
Grafas Petras Bielinskis (1754 m. liepos 15 d. – 1829 m. kovo 6 d., Varšuva) – ATR, Varšuvos hercogystės ir Lenkijos kongreso karalystės valstybinis veikėjas. Karūnos didysis raštininkas (1787), Varšuvos hercogystės ir Lenkijos kongreso karalystės senatorius-vaivada. Lenkijos kongreso karalystės seimo teismo prezidentas (1827).
Henrikas Firlejus
Biografija
Buvo krikštytas ir auklėjamas protestantų dvasioje. Po savo tėvo mirties motina ir vyresnieji broliai įtikino pereiti jį į katalikybę.
Petras Bielinskis
Biografija
Lenkijos bajorų Bielinskių giminės atstovas, herbo „Szeliga“ savininkas. Stanislovo Bielinskio ir Marianos Rogalinskos sūnus.
1782 metais Petras Bielinskis buvo paskirtas Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Stanislovo Augusto Poniatovskio kamergeriu. Vėliau buvo Nuolatinės tarybos sekretoriumi ir pasiuntiniu į Ketverių metų seimą. 1784 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi ir tapo Karūnos iždo komisaru. 1787 metais Petras Bielinskis gavo Karūnos didžiojo raštininko pareigybę. 1791 metų birželio 1 d. buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
1807 metų liepos 22 d. gavo Prancūzijos Garbingo legiono ordiną. Tais pačiais 1807 metais Saksonijos karalius ir Varšuvos hercogas Frederikas Augustas paskyrė jį Varšuvos kunigaikštystės senatoriumi-vaivada (išsaugojo pareigybę saudarnt Lenkijos kongreso karalystę). 1827 metais buvo išrinktas Lenkijos kongreso karalystės seimo teismo prezidentu.
Mercedes D.III
Mercedes D.III, gamyklinis kodas F1466, buvo šešių cilindrų, vienaeilis skysčių aušinamas aviacinis vidaus degimo variklis, kurį sukūrė ir gamino „Daimler“. Pirmoji variklio versija, pradėta gaminti 1914 m., turėjo 160 AG. Vėlesnių modelių galia pasiekė 170 AG (1917 m.) ir 180 AG (1918 m. viduryje). Vėlesnių modelių varikliai buvo montuojami beveik visuose karo pabaigos vokiečių naikintuvuose. Vienintelis tikras šio modelio konkurentas – BMW III – buvo gaminamas tik labai nedideliais kiekiais. Lyginant su analogiškais sąjungininkų varikliais, D.III buvo kiek silpnesnis.
Projektavimas ir gamyba
D.III buvo galingesnė Mercedes D.II modifikacija. Kaip ir daugumos to laikotarpio vienaeilių variklių, jo pagrindu buvo didelis aliumininis alkūninis velenas, ant kurio buvo prisukami atskiri plieniniai cilindrai. Tuo metu plieninio cilindro įsukimo į aliuminio bloką technologijos dar neegzistavo. Viršutinius 2/3 cilindro dengė vandeniniai auštuvai, į juos per jungtis variklio gale iš radiatoriaus buvo tiekiamas vanduo. Vienintelis konstrukcijos pokytis, lyginant su D.II, buvo atskiri aušinimo indai kiekvienam cilindrui, tuo tarpu D.II buvo naudojama po vieną indą trims cilindrams.
D.III buvo būdingas gana išsiskiriantis paskirstymo velenas, valdantis vieną po įsiurbimo ir išmetimo vožtuvus cilindrui. Uždegimą užtikrino du uždegimo žvakių rinkiniai, po vieną kiekvienoje cilindrų pusėje. Siekiant patikimumo kiekviena uždegimo sistema buvo maitinama atskiru magnetu. Uždegimo laidai buvo paslėpti vamzdeliuose šalia cilindrų. Kuras iš dviejų kamerų karbiuratoriaus buvo tiekiamas į cilindrus per vamzdžius kairėje variklio pusėje. Tiek degalų, tiek alyvos rezervuarai buvo slegiami oro kompresoriumi, varomu alkūninio veleno.
Charles Bennett
Charles Bennett (g. 1870 m. gruodžio 28 d. - m. 1948 m. gruodžio 18 d.) – Jungtinės Karalystės lengvaatletis, olimpinis čempionas.
Saturday Review (JAV žurnalas)
Saturday Review ('sekmadieninė apžvalga'), pradžioje The Saturday Review of Literature ('sekmadieninė literatūros apžvalga')  – 1924 m. įkurtas savaitinis JAV žurnalas, 1920–1924 m. „Literary Review“ pavadinimu leistas kaip sekmadieninis laikraščio „New York Evening Post“ priedas. 1940–1971 m. redaktoriumi dirbo Normanas Kazinsas. Kazinso vadovavimo laikotarpiu žurnalas buvo apibrėžiamas kaip „reportažų, esė ir kritikos apie dabartinius įvykius, švietimą, mokslą, keliones, meną ir kitas temas rinkinys“.
Geriausiais žurnalo „Saturday Review“ metais jį, kaip pagrindinį leidinį savo straipsniams, buvo pasirinkę keletas įtakingų, plačiai skaitomų kritikų (pavyzdžiui, Vailderis Hobsonas, muzikos kritikas Irvingas Kolodinas, teatro kritikai Džonas Meisonas Braunas ir Henris Hjusas) ir žurnalas dažnai buvo vadinamas inicialais SR. Žurnalas niekada nebuvo labai pelningas ir 8-ajame – 9-ajame dešimtmečiuose po restruktūrizacijos bei keleto bandymų persiformuoti galiausiai pasidavė bendrosios tematikos žurnalų nuosmukiui.
Charles Bennett
Biografija
1897 m. laimėjo AAA nacionalinį čempionatą keturių mylių bėgime.
Mercedes D.III
Projektavimas ir gamyba
D.III stūmoklius Daimler taip pat panaudojo aštuonių cilindrų 220 AG galios Mercedes Mercedes D.IV variklio su reduktoriumi gamybai. Jis nebuvo plačiau naudojamas, nes prailgintas D.IV alkūninis velenas buvo linkęs lūžti. dešinėje|miniatiūra| Originalus 160 AG Mercedes D.III su šoniniu paskirstymo velenu, esančiu virš cilindrų. Pradinis D.III modelis buvo pristatytas 1914 m. D.III buvo per didelis tuometiniams naikintuvams. Nuo 1917 m. D.III buvo pradėtas montuoti į naikintuvus, pvz. garsųjų Albatros D.I. Variklio kompresija siekė 4,5:1.
Charles Bennett
Biografija
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britas dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. 5000 m komandiniame bėgime Bennett laimėjo aukso medalį. Vyrų 4000 m kliūtiniame bėgime sportininkas liko antras. 1500 m bėgimo varžybose sportininkas pagerino pasaulio rekordą (4:06.2) ir tapo olimpiniu čempionu.