cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trijų tarpeklių užtvanka
Užtvankos statyba
Kad potvynio vanduo nesilietų per užtvanką, jos viduryje įrengta 22 uždorių (kiekvienas po 7×17 m) pralaida, galinti reguliuoti keturis kartus didesnį debitą negu vidutinis debitas upės žiotyse.
Jėgainės pajėgumai ir potvynių valdymas
miniatiūra|200px|Statybos vieta Užtvankos papėdėje (žemupio pusėje) yra dvi hidrojėgainės, kuriose stovi 26 hidroagregatai, kiekvienas gaminantis po 700 MW, – iš viso 18 200 MW, tai yra 50 proc. daugiau negu Itaipu jėgainėje. Atrajame statybos etape planuojama padidinti bendrą elektrinės galingumą iki 22 400 MW. Jau vien pirmojo etapo pajėgumai tolygūs pusei didžiausios Amerikos elektros kompanijos pajėgumų, o kiekvienas hidroagregatas sukurs beveik tokią pat galią kaip šiuolaikinė branduolinė elektrinė. Pagaminta energija leis kasmet išvengti apie 50 milijonų tonų sudegintų akmens anglių teršalų.
Vandens saugyklos valdymas padės kontroliuoti ir potvynių lygį. Bendras saugyklos tūris sieks 39,3 mlrd. m³, didžiausias potvynio nuotekio pralaidumas – 22,15 mlrd. m³. Žemupio užtvindymo dažnumas sumažės nuo vieno karto per 10 metų iki mažiau negu vieno karto per 100 metų, todėl labai padidės apie 15 mln. žemupyje gyvenančių žmonių saugumas.
Dar vienas elektrinės privalumas – laivybos Jangdzės aukštupyje pagerinimas. Dabar didelės baržos į šalies gilumą gali nuplaukti tik iki Uhano (Wuhan), esančio apie 250 km žemiau užtvankos ir tik mažesnės nei 6000 t talpos baržos gali nukeliauti aukščiau statomos užtvankos. Pastačius laivybos šliuzus, iki 10 tūkst. tonų talpos baržos galės šešis metų mėnesius plaukioti net iki Čongčingo (Chongqing), nutolusio 2500 km atstumu nuo jūros.
Be to, bus pastatytas laivų keltuvas – kol kas didžiausias pasaulyje. Jis galės perkelti per užtvanką iki 3000 t talpos keleivinius arba krovininius laivus, paskatindamas didelės Kinijos dalies ekonomikos plėtrą. Laivai bus perkeliami 120 m ilgio, 18 m pločio ir 3,5 m gylio konteineriu. Keltuvą užbaigti planuojama 2014 metais.
Dvaro ežeras
Dvaro ežeras – ežeras vidurio Lietuvoje, Kauno rajone, apie 6 km į šiaurę nuo Užliedžių. Ežeras telkšo tarp Nevėžio ir kelio, ties Muniškiais, 0,6 km į šiaurę nuo Kreivežerio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,23 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 19,6 m. Krantai apaugę medžiais ir krūmynais, vakarinis krantas užpelkėjęs. Šiaurėje siauromis protakomis jungiasi su keliais smulkiais senvaginiais ežeriukais. Ežeras nenutekantis, priklauso Nevėžio upės baseinui.
Cegelnia (Sariai)
Cegelnia – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Šutų. Yra viena sodyba Trakų miške.
Žaliosios šv. Roko bažnyčia
'''Žaliosios šv. Roko bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Žaliosios bažnytkaimyje, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Vilkaviškio geležinkelio stoties, prie Kudirkos Naumiesčio–Vilkaviškio kelio. Įrengta 1945 ir 1991 m.
Istorija
Vakarinis Vilkaviškio apskrities pakraštys, nuo 1422 metų, priklausė Žemaičių vyskupystei, Žaliosios apylinkė buvo 1617 metais isteigtos, ir Vilniaus vyskupijai priklausančios, Alvito parapijos dalis. Kraštą 1795 metais okupavus vokiečiams, vėliau prancūzams bei rusams, 1798 m. čia buvo įsteigta Vygrių ir, nuo 1818 metų, Seinų vyskupija.
Ala Pugačiova
Ala Pugačiova (, g. 1949 m. balandžio 15 d. Maskvoje) – žymi sovietinė ir Rusijos popdainininkė.
Žaliosios šv. Roko bažnyčia
Sovietmetis
Kunigui Andriui Senkui 1944 m. pasitraukus į Vakarus, bažnyčia sudegė. Žaliosios parapijos žemę ir visus pastatus nusavino komunistų valdžia. Kitais metais klebonas Kazys Garmus, Vilkaviškio rajono vykdomojo komiteto leidimu, bažnyčią įrengė mūrinėje klebonijos klėtyje. Žaliosios parapijos religinė bendruomenė ją 1948 m. užregistravo ir Religinių reikalų taryboje Vilniuje. 1957-59 metais klebonu buvo, iš Sibiro po 9 metų sugrįžęs, kun. Juozas Gumauskas ir 1962-65 metais, kun. Vincas Pranckietis, Sibire praleidęs dešimtį metų jau nuo pačių pirmųjų savo kunigystės dienų. 1963 m. sausio 2 d. Vilkaviškio rajono vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas Stasys Rogovas bažnyčią uždarė ir pavertė miltų sandėliu. Tikintieji keliolika metų veltui kreipėsi į rajono, LSSR ir net SSRS vadovus Maskvoje, prašydami bažnyčią sugrąžinti. 1977 metais bažnyčios viduje buvo įrengtas malūnas. Nuo 1979 m. žmonės pradėjo melstis kapinėse. 1976 m. Didvyžių, vėliau ir Alksnėnų parapijos klebonu paskirtas, kun. Antanas Lukošaitis ilgus metus padėjo ir Žaliosios parapijos žmonėms - nepaisydamas nuolatinių, griežtų kito Vilkaviškio vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojo Juozo Urbono įspėjimų. Atvažiavęs į Žaliosios kapines per 1985 metų Sekmines, Urbonas reikalavo ten laikomas mišias nutraukti; daug kartų grasino kunigui ir žmonėms areštais ir kalėjimu. Tiktai 1990 metais, po daugybės naujų, atkaklių ir niekad nesibaigiančių Žaliosios parapijos tikinčiujų protestų, Juozas Urbonas pagaliau buvo priverstas leisti malūnu paverstą bažnytėlę išvalyti.
Ala Pugačiova
Biografija
Muzika susidomėjo dar vaikystėje. Iki solinės karjeros pradžios koncertavo su įvairiais estradiniais kolektyvais ir grupėmis.
Žaliosios šv. Roko bažnyčia
Laisvėje
Lietuvai atgavus nepriklausomybę ir parapijai jos turtą sugrąžinus, malūnas buvo vėl perstatytas į bažnyčią. Buvo atstatytas, girtų komunistų už 150 rublių nuverstas, bokštas, pristatyta zakristija ir prieangis su kolonomis. Po 28 skausmo ir vilties metų, 1991 m. rugpjūčio 16 dieną, atnaujintoje bažnyčioje buvo iškilmingai pirmąjį kartą vėl paaukotos šventosios Mišios. Žaliosios parapijai priklauso Andriškiai, Biliūnai, Bučiūnai, Drebulinė, Gustaičiai, Iškartai, Klausučiai, Mierčiai, Rumokai, Šūkliai ir pati Žalioji; viso apie 930 gyventojų. Parapijai dabar vadovauja, kartu ir Virbalio parapiją aptarnaujantis, klebonas Vitas Eidukaitis.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su siauresniais zakristijos bei bokšto priestatais. Viduje trijų navų, su trimis altoriais ir paaukštinta vidurinės navos erdve.
Nikola Žigić
Nikola Žigičius (g. 1980 m. rugsėjo 25 d.) – buvęs futbolininkas, Serbijos ir Juodkalnijos rinktinės puolėjas.
Karjera
Karjerą pradėjo tuometinėje Jugoslavijoje. Tęsė Juodkalnijoje. Grįžo į Serbiją.
Vėliau išvyko į Prancūziją, tačiai AS Saint-Etienne pagrindinėje ekipoje nesužaidė nei vienerių rungtynių.
Sugrįžo į Serbiją, bet vėliau persikėlė į Ispaniją.
Hendrick Avercamp
Hendrikas Averkampas (, 1585 m. sausio 25 d. (?), Amsterdamas − 1634 m. gegužės 15 d.(?), Kampenas) – XVII a. pradžios Nyderlandų tapytojas-peizažistas. Pasižymėjo „mažojo ledynmečio“ Olandijos žiemos peizažais.
Biografija
Hendrikas Averkampas gimė Amsterdame. Pakrikštytas 1585 m. sausio 25 d. Po metų jo šeima persikėlė į mažą Kampeno miestelį prie Zeider Ze įlankos (dabar nebeegzistuojančios). Jo tėvas Barentas buvo vaistininkas ir vėliau gydytojas. Motina Beatriks Piters pagimdė dar 6 vaikus ir 1602 m. perėmė šeimos verslą po tėvo mirties nuo maro. Hendrikas Averkampas mokėsi Amsterdame, kur gyveno kartu su danų portretistu Pieter Isaacks (1569 − 1625). 1607 m. jis dokumentuotas tarp Pieter Isaacks inventoriaus pirkėjų po to, kai danas turėjo išvykti į Daniją pakviestas karaliaus Kristijono IV.
Nikola Žigić
Karjera
2010 m. gegužės 26 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Birmingham „City“ klubu.
Mindaugas Kuklierius
Mindaugas Kuklierius (g. 1972 m. gegužės 19 d.) – Lietuvos ekonomistas ir politinis veikėjas, LR ŽŪM viceministras.
Biografija
1996 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Ekonomikos fakultete įgijo magistro laipsnį (specialybė – žemės ūkio ekonomika ir organizavimas).
Aivaras Kareiva
Aivaras Kareiva (g. 1960 m. gegužės 12 d. Trumpaliuose, Marijampolės raj.) – Lietuvos chemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, docentas, profesorius.
Mindaugas Kuklierius
Biografija
1999–2000 m. Pietų Danijos universitete Odensėje įgijo diplomą pagal Europos studijų programą. 2006 m. studijavo politinius mokslus Birmingemo universitete, Anglijoje ir įgijo diplomą pagal šiuolaikinę Europos studijų programą.
Aivaras Kareiva
Nuo 1998 m. užima Vilniaus universiteto Chemijos fakulteto Bendrosios ir neorganinės chemijos katedros vedėjo – profesoriaus pareigas. 2006–2016 m. Vilniaus universiteto Chemijos fakulteto ir nuo 2022 m. – Vilniaus universiteto Chemijos ir geomokslų fakulteto dekanas. 2016–2022 m. – Vilniaus universiteto Chemijos ir geomokslų fakulteto Chemijos instituto direktorius.
Mindaugas Kuklierius
Biografija
1996 metais pagal studentų mainų programą mokėsi JAV Pietų Ilinojaus ir Ilinojaus universitetuose. Nuo 1993 m. gegužės iki 1994 m. rugsėjo stažavosi Danijos ūkininkų pieno ūkiuose.
Aivaras Kareiva
Išsilavinimas
1978 m. baigė Alytaus 5-ąją vidurinę mokyklą. 1983 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą (suteikta chemiko, dėstytojo kvalifikacija), 1989 m. suteiktas chemijos daktaro laipsnis. 1998 m. suteiktas habilituoto daktaro laipsnis fizinių mokslų srityje, 1998 m. Vilniaus universiteto taryba suteikė docento vardą.
Mindaugas Kuklierius
Biografija
1997–1999 m. dirbo Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos Tarptautinio bendradarbiavimo departamento direktoriumi.
Aivaras Kareiva
Išsilavinimas
2000 m. Vilniaus universiteto taryba Aivarui Kareivai suteikė profesoriaus vardą.
Mindaugas Kuklierius
Biografija
2000–2001 metais – Lietuvos Respublikos žemės ūkio viceministru.
Aivaras Kareiva
Stažuotės
Aivaras Kareiva 1992–1993 m. 4 mėn. stažavosi Maskvos cheminės technologijos institute, 1993–1994 m. (6 mėn.) Helsinkio technologijos universitete, 1994–1995 m. (8 mėn.) ir 1997 m. (3 mėn.) Stokholmo universitete, 1995 m. (4 mėn.) Harvardo ir Rice universitetuose (JAV), 1997–1998 m. (8 mėn.) Limburgo universitetiniame centre, 1998–1999 m. (6 mėn.) Saarlando universitete, taip pat 2002–2005 m. Tiubingeno universitete, Saarbriukeno naujų medžiagų institute Vokietijoje ir Masaryk‘o Brno universitete Čekijoje.
Mindaugas Kuklierius
Biografija
2001–2003 m. – Vilniaus banke dirbo ekonomistu, 2003–2005 m. – Banko Nord/LB (buvusiame Lietuvos žemės ūkio banke) – kredito analitikas. 2006–2007 m. buvo Lietuvos žemės savininkų sąjungos bei Lietuvos šeimos ūkininkų sąjungos ekspertu.
Aivaras Kareiva
Mokslinės grupės
Aivaras Kareiva vadovauja Chemijos fakulteto zolių – gelių chemijos mokslinei grupei.
Mindaugas Kuklierius
Biografija
2007 m. – Lietuvos žemės savininkų sąjungos Tarybos pirmininkės pavaduotojas, 2007–2008 m. – Lietuvos mėsos perdirbėjų asociacijos direktorius. Nuo 2008 m. gruodžio iki 2009 m. balandžio mėn. – Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministro patarėjas.
Aivaras Kareiva
Administracinė veikla, įvertinimai
Nuo 2002 m. Aivaras Kareiva yra Vilniaus universiteto Senato narys. 2003 ir 2007 m. profesoriui buvo suteikta Vilniaus Universiteto rektoriaus mokslo premija, 2004 m. – Lietuvos respublikinė mokslo premija. 2007–2008 m. suteikta Lietuvos Respublikos aukščiausio laipsnio stipendija. 2007 m. A. Kareiva dalyvavo Vilniaus universiteto rektoriaus rinkimuose, tačiau rugsėjo 4-ąją iš rinkimų kovos pasitraukė.
Mindaugas Kuklierius
Biografija
2009 m. balandžio mėnesį paskirtas Lietuvos Respublikos žemės ūkio viceministru. Atsakingas už žemės ir maisto ūkį, kaimo plėtrą, ES ir tarptautinius ryšius.
Aivaras Kareiva
Moksliniai darbai
Bendrame A. Kareivos mokslo darbų sąraše 2007 metais buvo 265 moksliniai darbai – 4 knygos, 142 straipsniai recenzuojamuose žurnaluose, 115 konferencijų tezių, 4 patentai ir 39 kiti darbai.
Mindaugas Kuklierius
Biografija
Moka rusų, anglų ir vokiečių kalbas.
Vedęs. Pomėgiai: parodos, kelionės, žvejyba, naminiai gyvūnai.
Izraelio futbolo varžybos 1998–1999 m.
Izraelio futbolo varžybos 1998–1999 m.
Tindirindis
miniatiūra|250px|right|Festivalio logotipas Tarptautinis animacinių filmų festivalis „Tindirindis“  – nuo 2003 m. Lietuvoje vykstantis nekomercinių animacinių filmų festivalis. Jo misija – kuo plačiau pristatyti pasaulinės animacijos spektrą: įvairių stilių, mokyklų atstovų darbus, parodyti animaciją, kuri skatina kūrybiškumą. Festivalis išplėtęs bendradarbiavimą su įvairiomis užsienio šalių animacijos ir kino mokyklomis. Jo programa pristato garsių pasaulio režisierių, debiutantų, studentų kūrinius, nemaža jų dalis pelnę įvairių tarptautinių festivalių nominacijas bei prizus.
Festivalio būstinė – Vilniuje, generalinis direktorius – Valentas Aškinis.
Prizai
Įvairaus žanro ir skirtingų šalių kūrėjų geriausi animaciniai filmai varžosi dėl Lietuviškojo bei Tarptautinio pagrindinių prizų, Geriausio debiuto, Geriausio studentų filmo bei kitų apdovanojimų. Festivalyje gausi animacijos konkursinių ir retrospektyvinių programų įvairovė, tarp kurių – „Vaikų sukurti filmai“, „Jaunimas jaunimui“, „Žaidimai suaugusiems“, „Meilės skonis“, „Siaubai ir sapnai“ ir kt.
„Tindirindžio“ žiuri komisija išrenka „Kiečiausius riešutėlius“. Geriausi animaciniai filmai apdovanojami stiklo riešuto prizu, kuris simbolizuoja skaidrią menininkų sielą, kalba apie glūdinčią paslaptį kiekvieno jų viduje. Tradiciškai teikiamas ir „Anoba“ prizas, skirtas paskatinti Šiaurės ir Baltijos šalių regiono animacinių filmų kūrėjus ir atkreipti į juos dėmesį tarptautiniuose renginiuose.
Tikroji ūkinė bendrija
Tikroji ūkinė bendrija (TŪB) - įmonės forma, kai visi įmonės dalyviai yra tikrieji nariai; ūkinė bendrija (jos porūšis). Kai prievolėms užtikrinti neužtenka bendrijos turto, bendrijos tikrieji nariai už bendrijos veiklos padarinius atsako solidariai visu savo turtu.
Lietuva
Lietuvoje tikrųjų ūkinių bendrijų (TŪB) ir komanditinių (pasitikėjimo) ūkinių bendrijų (KŪB) steigimą, reorganizavimą ir likvidavimą, valdymą ir veiklą, narių teises ir pareigas, taip pat kapitalo formavimą ir jo paskirstymą reglamentuoja LR ūkinių bendrijų įstatymas (LR ŪBĮ). Dauguma nuostatų taikoma ir tikrajai ūkinei bendrijai, ir komanditinei (pasitikėjimo) ūkinei bendrijai.
TŪB (kaip ir KŪB) turi būti ne mažiau kaip 2 ir ne daugiau kaip 20 tikrųjų narių. Bendrijos nariu negali būti valstybės valdžios, valdymo ir valstybės kontrolės institucijos, teismai. Tikruoju ūkinės bendrijos nariu negali būti valstybės ir savivaldybės įmonės. Bendrija yra juridinis asmuo (LR ŪBĮ 2 str.4 d.). TŪB yra visiškos turtinės atsakomybės įmonė, jos turtas neatskirtas nuo jos narių turto. Pagal TŪB prievoles jos nariai atsako solidariai visu savo turtu. TŪB neatsako pagal savo narių prievoles, nesusijusias su bendrijos veikla (LR ŪBĮ 3 str.).
Bendrija turi savo pavadinimą (firmos vardą). TŪB pavadinime turi būti įvardintas bent vienas jos narys (LR ŪBĮ 5 str. 1 d. 2 sak.).
Gruzdžių valsčius
Gruzdžių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Gruzdžiai.
Gyvenvietės
1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 10 827 žmonės:
Birželio 30
Birželio 30 yra 181-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 182-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 184 dienos.
Vardadieniai
Adelė – Emilija – Emilis – Liucina – Tautginas.
MUE Budapest
Istorija
Klubas įkurtas 1893 m. Komanda išformuota 1948 m.
Šarkaičio apylinkė
Šarkaičio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Liubavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Brazavo apylinkės ir Salaperaugio apylinkės.
Elena Petkienė-Vareikaitė
Elena Petkienė-Vareikaitė (1936 m. sausio 18 d. Kervių k., Skuodo r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Ylakių vidurinę mokyklą, 1957–1961 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. A. Martinkus ir R. Varnas). Ne kartą kvalifikaciją kėlė įvairiuose seminaruose ir kursuose.
Nuo 1961 rudens Kvėdarnos (Šilalės r.) kultūros namų darbuotoja ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja bei chorų vadovė. Kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą, vyrų ir moterų vokalinius ansamblius, kurie meno mėgėjų apžiūrose pelnė pirmųjų vietų. 1965–1993 Šilutės 1-osios vidurinės mokyklos (gimnazijos) muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei respublikinėms dainų šventėms, taip pat 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. Choras dainavo daugelyje kultūrinių renginių, 1990 Mažeikiuose vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainuok, jaunoji Lietuva“ laimėjo pirmąją vietą, o 1991 festivalio tęsinyje Klaipėdoje antrąją vietą. Dalyvavo kompozitoriaus J. Žilevičiaus gimimo 100-mečio jubiliejiniuose renginiuose Klaipėdoje, 1993 Klaipėdos krašto vaikų ir jaunimo dainų šventėje, 1995 Žemaičių krašto ir Pamario vaikų bei jaunimo festivalyje „Pavasario balsai" pelnė laureato vardą, surengė koncertą choro 20-mečiui pažymėti, dalyvavo 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventėje.
Be pedagoginio darbo, 1983–1985 chorvedė vadovavo Tauragės mašinų elementų gamyklos vokalinių ansamblių vadovė. Chorus parengdavo Šilutės rajono dainų šventėms ir kitiems kultūros renginiams, vyresniųjų klasių mišrusis choras dalyvavo zoninėse varžybose Gargžduose ir Palangoje. Vyresniųjų klasių mergaičių vokalinis ansamblis 1976, 1978 ir 1982 „Dainų dainelės" konkursų laureatas, gerai pasirodė ir 1984 analogiškame konkurse. Mokytoja dirigavo Šilalės ir Šilutės rajonų dainų šventėse.
Stepono Batoro traktas
Stepono Batoro traktas – istorinis kelias, jungiantis du Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestus – Vilnių ir Polocką.
Istorija
thumb|320px|Lietuvos kariuomenė (apatiniame dešiniajame kampe) priartėjo prie Polocko. 1579 m. 1576 m. išrinktas Lenkijos karaliumi ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Steponas Batoras iškart turėjo tęsti karą su Maskva, pradėtą dar jo pirmtako Žygimanto Augusto. Rusai buvo užėmę rytines Kunigaikštystės žemes ir svarbų Polocko miestą, todėl karalius įsakė ruoštis karo žygiui jį atsiimti. Mazovijos miškuose buvo medžiojami žvėrys ir ruošiamos maisto atsargos, Vengrijoje samdomi patyrę kariūnai, iš Italijos pakviesti karo inžinieriai. Pastarųjų vadovaujami sukviesti valstiečiai su kirviais ir kastuvais platino būsimo žygio kelią, tiesė naujas atkarpas.
Kelias prasidėjo Vilniaus Užupyje, ėjo dabartinėmis Polocko ir Stepono Batoro gatvėmis; per laukus ir miškus, kur šiandien stovi Naujosios Vilnios pastatai; kirto Mickūnų, Lavoriškių, Varnionių, Mikailiškių, Naročio, Gluboko ir kt. kaimus, kol pasiekė Polocką. Prie Svyrių buvo surengta jungtinės Lenkijos ir Lietuvos kariuomenės apžiūra. 1579 m. liepos 12 d. kariškiams buvo perskaitytas karaliaus manifestas-įsakymas ir daugiatūkstantinė minia naujuoju keliu pajudėjo rytų link. Žygis buvo sėkmingas, Polockas atsiimtas, o pergalingo žygio kelias pavadintas Stepono Batoro traktu.
XX a. senosios Kunigaikštystės teritorijoje buvo nutiesti kiti vieškeliai ir plentai, Stepono Batoro trakto reikšmė sumenko. Šiandien jį primena tik išlikusios atkarpos Lietuvoje ir Baltarusijoje.
Žalpių šv. Benedikto bažnyčia
'''Žalpių šv. Benedikto bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Žalpių miestelyje, prie kelio. Liaudies architektūros formų.
Istorija
Priešais bažnyčią, kitoje gatvės pusėje esančiose Žalpių kapinėse savo pastatytoje kapo koplyčioje palaidotas žymus vargonų meistras Jonas Garalevičius (1871–1943), pirmojo rajone Šaulių būrio vadas 1919-1940, tremtinys Stasys Danusas (1889-1959).
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su trisiene apside, žema penkiasiene zakristija ir 2 bokšteliais. Vienanavė.
Vargonai 1 manualo, 8 registrų. Prospekto kompoziciją sudaro pagrindiniai trys elementai – bokštas ir du laukeliai. Griežykla yra kairėje vargonų pusėje. XX a. I pusėje vargonus remontavo Jonas Garalevičius. Dabartiniai registrų įrašai griežykloje buvo padaryti vargonų remonto metu XX a. antroje pusėje. Išlikusios dumplės lygiagretinės, neoriginalios. Dauguma vamzdžių, oro skirstymo dėžė, mechanika yra autentiški.
Ceikinėliai
Ceikinėliai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kazokinės.
Žarėnų-Latvelių šv. Mikalojaus bažnyčia
'''Žarėnų šv. Mikalojaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Žarėnų kaime (vadinti Latveliais), 5 km į vakarus nuo Šakynos.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Bažnyčia 2015 m. kovo mėn.
Dabartinė mūrinė bažnyčia pastatyta 1786–1790 m. Jai 1793 m. dovanoti 28 margai žemės. Bažnyčiai 1806 m. priklausė Vismaldų kaimas.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su šonine zakristija, pusapskrite apside, masyviu bokštu. Šventorius apmūrytas. Jame yra kapinės.
Viktoras Alekna
Biografija
Baigė Raseinių gimnaziją. 1933–1937 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lotynų kalbą, lietuvių literatūrą ir pedagogiką.
1937–1938 m. buvo karo tarnyboje Lietuvos karo mokykloje. Dirbo „Naujosios Romuvos“ redakcijoje. 1938–1945 m. mokytojavo Raseinių žydų, Alytaus, Kauno, Laukuvos gimnazijose.
1945 m. suimtas ir nuteistas 10-mt metų lagerio ir 5-iems metams tremties, kalėjo Vorkutoje, ten susipažino su savo žmona. 1957 m. grįžo į Lietuvą, Švenčionėliuose dirbo melioracijoje, Švenčionėlių internatinės mokyklos žemės ūkio vedėjas, 1960–1975 m. mokytojavo Jonavos rajono Skarulių aštuonmetėje mokykloje ir Širvintų raj. mokyklose. 1967 m. Vilniaus universitete neakivaizdžiai baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. Nuo 1976 m. gyveno Kantrimiškyje (Širvintų raj.), nuo 1998 m. Vilniuje. 1990–1991 m. Širvintų 1-ojoje vidurinėje mokykloje dėstė tikybą, 1991–1992 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete – kalbos kultūrą.
Kūryba
Pirmieji rašiniai buvo išspausdinti 1931 m. leidiniuose „Karys“ bei „Ūkininko patarėjas“, vėliau – „Rytas“, „Pavasaris“, „Židinys“, „Lietuvos mokykla“, o 1935–1940 m. daugiau kaip 40 recenzijų žurnale „Naujoji Romuva“. 1937–1938 m. žurnale „Kariūnas“ išspausdino eilėraščių ir apsakymų. Nuo 1957 m. savo rašinius spausdino Švenčionėlių rajono laikraštyje „Naujas gyvenimas“, laikraščiuose „Tarybinis mokytojas“, „Tiesa“, „Literatūra ir menas“, Širvintų rajono laikraštyje „Lenino keliu“, žurnale „Kultūros barai“, rajono laikraštyje „Širvinta“, savaitraštyje „Dienovidis“ bei laikraštyje „Apžvalga“. Iš viso periodikoje išspausdino daugiau kaip 750 įvairaus pobūdžio rašinių.
1980 m. „Literatūra ir kalba“ XVI t. išspausdino S. Nėries poezijos dažnumų žodyną. Parengė S. Nėries kūrybos tritomį, išleistas 1984 m.
Visuomeninė veikla
Nuo 1926 m. Ateitininkų federacijos narys, nuo 1991 m. Lietuvos žurnalistų draugijos narys, 1991–1998 m. Širvintų tremtinių choro narys, 1993–1998 m. LKDP Širvintų skyriaus pirmininkas, 1995–1998 m. Bočių sąjungos Širvintų skyriaus pirmininkas, nuo 1998 m. Lietuvos atsargos karininkų sąjungos narys, 1998–2000 m. LKDP mandatų ir etikos komisijos pirmininkas, nuo 1999 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Burelis
Burelis – miestas Albanijos šiaurinėje dalyje, 91 km nuo Tiranos; Mačio apygardos centras. Anksčiau garsėjo kasyklomis. Komunistų režimo metu mieste buvo vienas nuožmiausių šalies kalėjimų.
Izraelio futbolo varžybos 1999–2000 m.
Izraelio futbolo varžybos 1999–2000 m.
NASCAR Cup Series
NASCAR Cup Series (1949 m. – „Strictly Stock Division“, 1950–1971 m. – „Grand National Series“, 1972–2003 m. – „Winston Cup“, 2004–2007 m. – „Nextel Cup“, 2008–2016 m. – „Sprint Cup“) – pagrindinis NASCAR organizuojamas automobilių lenktynių čempionatas. Neretai NASCAR ir „Sprint Cup“ yra sutapatinami ir klaidingai vartojami kaip sinonimai.
Istorija
1949 m. NASCAR surengė savo pirmąjį čempionatą, pavadintą „Strictly Stock“. Tais metais palei Deitona Bičo pakrantę gatvėje įrengtoje trasoje įvyko 8 lenktynės; čempionu tapo Red Byron. 1950 m. čempionatui suteiktas „Grand National“ pavadinimas.
1972 m. pagrindiniu čempionato rėmėju tapus tabako pramonės bendrovei „R. J. Reynolds Tobacco Company“, čempionatui suteiktas cigarečių prekinio ženklo „Winston“ pavadinimas.
2004 m. rėmėju tapus telekomunikacijų bendrovei „Nextel“, čempionatui suteiktas „Nextel Cup“ pavadinimas. Dėl įvykusio „Nextel“ susijungimo su kita telekomunikacijų bendrove „Sprint“, 2006 m. čempionatas vėl pervadintas.
Nuo 2020 m. sezono aukščiausio lygio NASCAR varžybos tapo žinomos kaip „NASCAR Cup Series“.
Taškų sistema
Per 57 čempionato gyvavimo metus, ypač iki 1975 metų, taškų sistema buvo dažnai keičiama, iš viso net 11 kartų. Pirmuosius tris sezonus (1949–1951) pirmosioms dešimt vietų buvo skiriami taškai nuo 10 iki 1. Šis skaičius būdavo padauginamas iš lenktynių prizinio fondo dydžio ir padalinamas iš dvidešimt. Pavyzdžiui, lenktynių, kurių prizinis fondas buvo $4000, nugalėtojui atitekdavo 200 taškų. Nuo 1952 iki 1967 metų taškus gaudavo jau pirmieji 25 lenktynininkai. Koeficientai keitėsi, tačiau taškai čempionate ir toliau priklausė nuo prizinių fondų. 1968–1971 metais galų gale buvo atsisakyta sąryšio su priziniu fondu, vietoj to pirmosios 50 vietų gaudavo taškus, kurie buvo dauginami priklausomai nuo lenktynių distancijos: x1, jei lenktynės buvo trumpesnės nei 250 mylių (400 kilometrų), x2, kai distancija buvo tarp 250 ir 400 mylių, ir x3 visoms ilgesnėms lenktynėms.
1972 čempionato tvarkaraštis buvo sutrumpintas, ir dėl to buvo vėl pakeista taškų skaičiavimo sistema. Pirmosios penkiasdešimt vietų gaudavo taškus 100-98-96-…, be to, būdavo pridedami taškai už kiekvieną įveiktą ratą:
Sistema išsilaikė ir 1973 m., tačiau 1974 m. vėl buvo pakeista, šįsyk per lenktynes kaip laimėjimus surinktus pinigus dauginant iš startuotų lenktynių skaičiaus ir dalinant gautąjį rezultatą iš 1000. Ši idėja patyrė krachą po to, kai paskutinėse čempionato lenktynėse Richardas Petty užėmė trisdešimtąją vietą, tačiau vis tiek padidino persvarą prieš savo artimiausią persekiotoją Cale'ą Yarboroughą, nors šis finišavo pirmajame penketuke.
Visos iki tol naudotos sistemos susilaukdavo gerbėjų kritikos, kad buvo nukreiptos didelių ir turtingų trasų naudai, todėl 1975 metais galų gale buvo pasiūlyta taškų sistema, kuri, su minimaliais pataisymais, išsilaikė iki šių dienų. Joje taškai skiriami tik pagal finišo vietą ir pagal lyderiautų ratų skaičių. Lenktynių nugalėtojui tekdavo 175 taškai, antroji vieta uždirbdavo 170 taškų ir t. t. (žr. lentelę toliau). Be to, jei lenktynininkas lyderiaudavo bent vieną ratą, jis gaudavo 5 taškus, o jei lyderiaudavo daugiausiai ratų iš visų – 10 taškų priedo. 2004 metais NASCAR pataisė nugalėtojo gaunamų taškų skaičių iki 180, kadangi iki tol buvo visai įmanoma, kad antrąją vietą užėmęs lenktynininkas gaus tiek pat taškų, kaip ir nugalėtojas.
Dabartinė taškų sistema yra tokia:
Trasos
Net 34 iš 36 čempionato lenktynių vyksta ovaluose. Kai kurie iš jų rengia net dvejas lenktynes per metus. Nepaisant to, įspūdis, kad visos trasos yra vienodos, yra labai klaidingas. Ovalų ilgis varijuoja nuo 0,526 mylių (847 metrai, „Martinsville Speedway“) iki 2,66 mylių (4,28 kilometro, „Talladega Superspeedway“), skiriasi pasvirimo kampai posūkiuose (nuo 9,2° „Indianapolis Motor Speedway“ iki 36° „Bristol Motor Speedway“), galų gale, skiriasi ir pačių ovalų formos. Nors yra ir paprastų ovalų, didžioji dalis trasų yra triovalai, be to, esama kvadovalų (tarp jų ir legendinis „Indianapolis Motor Speedway“) ir vienas trikampio formos ovalas – „Pocono Raceway“. Taip pat „Nextel Cup“ aplanko ir dvi neovalines trasas: „Infineon Raceway“ Kalifornijoje bei „Watkins Glen International Raceway“ Niu Jorko valstijoje. Visas 2005 metais dalyvavusių trasų sąrašas pateikiamas šioje lentelėje:
Šaltiniai
NASCAR
Saša Ilić
Saša Ilić (g. 1977 m. gruodžio 30 d.) – Serbijos futbolininkas, FK Partizan klubo saugas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2000 m. rugpjūčio 16 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per vienerias rungtynes įmušė vieną įvartį. Vėliau neilgai rungtyniavo Serbijos rinktinėje.
Juodoji eglė
Juodoji eglė (Picea mariana) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. Juodoji eglė yra Niufaundlando ir Labradoro provincijos (Kanada) simbolis.
Paplitimas
Plačiai paplitusi Šiaurės Amerikoje (nuo Niufaundlando iki Britų Kolumbijos rytų-vakarų kryptimi, nuo Aliaskos iki Niujorko, Minesotos šiaurės-pietų kryptimi). Sudaro taigos miškus.
Aprašymas
Aukštis apie 5-15 m (kartais iki 30 m). Kamieno skersmuo 0,15-0,5 m, kartais 0,6 m. Spygliai 6-15 mm ilgio, melsvai žali. Kankorėžiai cilindriški, 1,5-4 cm ilgio (mažiausi iš visų eglių), 1-2 cm pločio.
Auga įvairiose sąlygose. Pelkėse paprastai juodosios eglės užauga mažesnės. Amžinojo įšalo srityse sudaro „girtus miškus“, kai šaknys neįsitvirtina į dirvą ir medžiai būna pasvirę.
thumb|240px|left|Juodosios eglės kankorėžiai
Jonas Posilgė
Jonas Posilgė – kunigas, „Prūsijos žemės kronikos“ autorius. Kronika taip pat dar žinoma kaip „Posilgės kronika“, „Posilgiečio kronika“.
Biografija
Jonas gimė apie 1340 m. Dirbo Pamedės vyskupo bažnyčios teisėju. 1372 m. atstovaudamas Vokiečių Ylavą, dalyvavo Vokiečių ordino ir Varmės vyskupo ginčą sprendusioje teisėjų kolegijoje. 1376 m. buvo paskirtas Pamedės vyskupijos oficiolu. 1396 m. dalyvavo Vokiečių ordino ir LDK Vytauto susitikime prie Dubysos žiočių. Jonas buvo svarbiausiu lotynų kalba parašytos „Prūsijos žemės kronikos“ autoriumi. Kronikoje smulkiai, tačiau palankiai kryžiuočiams, aprašyti Prūsijos įvykiai nuo 1360 m. Kronika – svarbiausias žinių apie LDK kovas su kryžiuočiais XIV a. pabaigoje – XV a. pradžioje šaltinis, joje taip pat pateikiama duomenų apie Lietuvos vidaus padėtį, santykius su kitomis valstybėmis, Žalgirio mūšį. Jonui 1405 m. m. birželio 14 d. mirus, kronika buvo išversta į vokiečių kalbą ir tęsta iki 1419 m. Išliko tik kronikos vertimas ir tęsinys vokiečių kalba. Kroniką 1823 m. paskelbė J. Voigtas ir F. Schubertas.
Radosław Sikorski
Radoslavas Tomas Sikorskis (, g. 1963 m. vasario 23 d. Bydgoščiuje) – lenkų politikas, politologas ir žurnalistas, buvęs Lenkijos Lenkijos seimo pirmininkas (2014-2015 m.), Gynybos (2005-2007 m.) bei Užsienio reikalų ministras (2007-2014 m.).
Biografija
Baigęs gimnaziją Bydgoščiuje, Oksforde studijavo filosofiją ir politologiją. 1986–1989 m. buvo savaitraščių „Spectator“ ir „The Observer“ korespondentas Afganistane, Angoloje ir Jugoslavijoje. 1988 m. jo nuotraukos gavo „World Press Photo“ apdovanojimą. 1990–1991 m. buvo laikraščio „The Sunday Telegraph“ korespondentas savo gimtinėje, žiniasklaidos magnato Ruperto Murdocho patarėjas Lenkijos klausimais.
1992 m. paskirtas Lenkijos Nacionalinės gynybos ministro pavaduotoju, 1998–2001 m. buvo Užsienio reikalų viceministru. Vėliau buvo projekto „New Atlantic Initiative“ direktorius Amerikos verslo institute Vašingtone.
Iki 2007 m. buvo partijos Tvarka ir teisingumas narys, vėliau veikė Piliečių platformoje.
2005 m. Bydgoščiuje išrinktas Lenkijos Senato nariu. 2005 m. spalio 31 d. R.Sikorskis paskirtas Nacionalinės gynybos ministru Kazimiežo Marcinkevičiaus vyriausybėje.
2007-2015 m. buvo Lenkijos Seimo narys. 2007 m. lapkričio 16 d. Donaldo Tusko vyriausybėje tapo Užsienio reikalų ministru, juo liko ir po 2011 m. Lenkijos Seimo rinkimų. Lenkijos Liaudies Respublika
Po D.Tusko paskyrimo Europos Vadovų Tarybos pirmininku keičiantis Lenkijos vyriausybei R.Sikorskis neteko ministro posto, o 2014 m. rugsėjo 24 d. buvo išrinktas Lenkijos seimo maršalka. . Iš šių pareigų R.Sikorskis atsistatydino 2015 m. birželio mėn. po kilusio telefonų pokalbio pasiklausymo skandalo. .
Jurgis Petkaitis
Jurgis Petkaitis (1926 m. gruodžio 8 d. Eglupių k., Pajevoniu valsč., Vilkaviškio apskr.) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
1940 baigęs Pajevoniu pradžios mokyklą, 1941–1942 mokėsi Šakių, o 1943–1944 Vilkaviškio gimnazijose. Kunigui P. Brazauskui padedant, 1940 pradėjo mokytis muzikos pas Pajevoniu vargonininką J. Gvildį, 1941–1942 vargonų mokėsi pas J. Balčiūną Šakiuose, o 1943–1944 pas Vilkaviškio katedros vargonininką V. Kamantauską.
1944 rudenį pasitraukęs iš Lietuvos, po metus trukusių klajonių 1945 spalio mėn. apsigyveno lietuvių pabėgėlių stovykloje Glasenbache – Austrijos Alpių šiaurinėje papėdėje netoli Salzburgo. 1946–1947 lankė V. Krėvės-Mickevičiaus gimnaziją, o 1946–1948 mokėsi Konservatorium Mozarteum in Salzburg (fortepijono pas Hugo Schmidtą, vargonų pas Oskarą Peterį ir teorinių disciplinų pas Wilhelmą Kellerį). Glasenbacho stovykloje iš pradžių suorganizavo vyrų, o vėliau ir mišrųjį chorus, kurie rengė koncertus ir giedojo lietuvių pamaldose netoli stovyklos buvusioje Elsbetheno bažnyčioje, vargonininkavo Amerikos karių katalikų pamaldose Camp Truscott, netoli Salzburgo. 1947 m. vasario 16 d. Glasenbacho stovykloje surengtame dviejų dalių koncerte (skirtas Lietuvos Nepriklausomybės 29-osioms metinėms pažymėti) dalyvavo ir J. Petkaičio diriguojamas vyrų choras, atlikęs keletą J. Gruodžio, J. Dambrausko, A. Račiūno ir J. Švedo dainų bei giesmių. 1948 m. kovo 17 d. Vienos salėje surengtame koncerte J. Petkaitis atliko J. Frobergerio Toccatą vargonams.
1948 pabaigoje atvykęs į JAV, apsistojo pas dėdę Rockville, CT, o 1949 persikėlė į Hartfordą, CT, pradėjo vargonininkauti Švč. Trejybės lietuvių parapijoje ir vadovauti Šv. Cecilijos chorui. 1952 perėjo vargonininkauti į Šv. Patriko airių parapiją Hartforde. Čia buvo geri vargonai, apmokamas mišrus vokalinis kvartetas, kuris sudarė choro branduolį, o kiti buvo tik mėgėjai giesmininkai. Dirbdamas 1950–1955 studijavo vargonavimą ir pedagogiką Hartt College of Music Hartford (fortepijoną pas Leonardą Seeberį, vargonus pas Edwardą Broadheadą, chorvedybą pas Lymaną Bunnell;, dirigavimą ir partitūrų skaitymą pas Vytautą Marijošių).
Gyvendamas Hartforde, aktyviai įsijungė į lietuvių kultūrinį ir muzikinį gyvenimą. 1949 suorganizavo vyrų vokalinį oktetą, kuris 1955 išaugo į 22 dalyvių vyrų chorą, o 1957 į 40 dalyvių „Aido“ mišrųjį chorą. Choras giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, dalyvavo 1964 Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienoje, 1966, 1971 ir 1978 (moterų grupė) JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte, dainavo daugelyje didžiųjų lietuvių kolonijų. 1974 J. Petkaitis suorganizavo ir moterų chorą „Dainų pynė", vadovavo vyrų ir moterų vokaliniams bei instrumentiniams ansambliams. 1974 m. birželio 19 d. Hartfordo Lietuvių klube moterų choro koncerte nuskambėjo dešimt lietuviškų dainų.
1960–1990 J. Petkaitis dėstė muziką, vadovavo chorui ir orkestrui bei įvairiems ansambliams vienoje iš seniausių gimnazijų – Old Bacon Academy Colchester, 1968–1990 buvo Muzikos departamento direktorius. 1981 ir 1984 įvairių švenčių progomis buvo suorganizavęs orkestrus, jiems aranžavo kūrinius ir dirigavo. 1968 sugrįžęs į Švč. Trejybės lietuvių parapiją Hartforde, vargonininkavo ir vadovavo nedideliam chorui ir vokaliniams ansambliams. Talkino tautinių šokių grupei „Berželis". Putname Marijos Nekalto Prasidėjimo vienuolyno studentes mokė giesmių ir dainų. Koncertuose pasirodydavo kaip solistas ir akompaniatorius. Jis – ALRK Vargonininkų sąjungos ir Amerikos Muzikos mokytojų asociacijos narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Biogeografija
thumb|300px|[[Žemės aštuoni biogeografiniai regionai pagal Alfred Russel Wallace knygos (1876 metai)]] thumb|300px|[[Žemės augalijos regionai]]
Biogeografija – mokslas tiriantis rūšių paplitimo dėsningumus ir procesus lemiančius šiuos dėsningumus. Tai sintetinis mokslas besiremiantis geografija, biologija, geologija, klimatologija, ekologija ir evoliucija. Rūšių paplitimo dėsningumai gali būti aiškinami remiantis įvairiais istoriniais faktoriais – specializacija, išnykimas, žemynų judėjimas, ledynų slinkimas, jūros lygio svyravimai dėl klimato pasikeitimų (ledynmečiai) ir prieinamos energijos šaltinių kombinacijų, atsižvelgiant į geografinius faktorius.
Iki Robert MacArthur ir E. O. Wilson publikacijos The Theory of Island Biogeography išleidimo 1967 m. (kuri buvo 1963 m. spausdinto straipsnio ta pačia tema išplėtimas) biogeografija laikyta grynai istorine sritimi ir manyta, kad jos tyrimo metodai yra išskirtinai aprašomieji. MacArthur ir Wilson pakeitė šį požiūrį, parodydami, kad rūšių įvairovė tam tikroje teritorijoje gali būti nuspėjama remiantis tokiais faktoriais kaip ekosistemos teritorija, imigracijos lygis ir rūšių išnykimo lygis. Tai sužadino domėjimąsi salų biogeografija.
Klasikinei biogeografijai atsirado didelė paspirtis vystantis molekulinei sistematikai – filogeografijai. Tai leidžia mokslininkams patikrinti savo teorijas apie populiacijų kilmę ir išplitimą (pvz., salų endeminių rūšių). Pavyzdžiui, klasikiniai biogeografai galėjo tik spekuliuoti apie rūšių Havajuose kilmę, o dabar filogeografija padėtų jiems patikrinti teorijas apie šių rūšių giminingumą su galimom kilmės populiacijomis Azijoje ir Šiaurės Amerikoje.
Pagrindinės zoogeografinės karalystės:
Pagrindinės faunistinės (biogeografinės) sritys:
Žeimių apylinkė (Jonava)
Žeimių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žeimių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. 1954 m. prijungtos Svolkėnų apylinkė, dalis Ručiūnų apylinkės, dalis Dargužių apylinkės, dalis Aklių apylinkės ir dalis Širvių apylinkės, 1963 m. – Liepių apylinkė ir Širvių apylinkė, o dalis Žeimių apylinkės prijungta prie Šėtos apylinkės. 1965 m. dalis teritorijos prijungta prie Bukonių apylinkės.
Ceikiškė
Ceikiške vadinami kaimai:
Vokietijos sportas
thumb|right|150px|Vokietis [[Michaelis Šumacheris laimėjo Formulės 1 pasaulio čempionatą net 7 kartus]] Populiariausia Vokietijos sporto šaka yra futbolas. Vokietijoje vyko X ir XVIII Pasaulio futbolo čempionatai ir VIII Europos futbolo čempionatas. Vokietijos futbolo federacija (DFB) yra didžiausias atskiras Vokietijos olimpinio sporto komiteto (DOSB) junginys; vienija 26 000 futbolo draugijų ir 176 000 komandų. Šalyje yra apie 90 000 sporto draugijų (jos vienija 27 mln. narių).
Taip pat populiarios sporto šakos yra: rankinis, tenisas, ledo ritulys, motosportas, krepšinis, žolės riedulys ir kitos sporto šakos.
Sportas finansuojamas valstybės lėšomis ir priemokomis, darbu visuomeninės veiklos pagrindais, privačių rėmėjų lėšomis bei nario mokesčiais. Vokietijos Vyriausybė remia sportą pirmiausia dėl to, kad jis stiprina sveikatą. 70 % vokiečių, vyresnių nei 14 metų, aktyviai dalyvauja grupių, draugijų ir organizacijų veikloje. 36 % taip pat dirba ir visuomeniniais pagrindais.
Sportininkai
Pastaraisiais dešimtmečiais išgarsėję sportininkai yra:
Nuorodos
Deutschland
Ne gyvybės draudimas
Ne gyvybės draudimas – viena iš draudimo šakų. Ne gyvybės draudimo šakai priskiriamos šios grupės :
Kirgizijos futbolo čempionatas
BK Olimp Premjer Lygasy (kirg. БК ОЛИМП Премьер Лигасы) – Kirgizijos profesionalų futbolo lyga, įkurta 1992 metais.
Premjer lygos varžybas organizuoja Kirgizijos futbolo federacija. Sezonas tęsiasi nuo balandžio mėnesio iki lapkričio.
Istorija
2018 m. dalyvavo aštuonios komandos. Ankstesniais metais būta šešių, devynių ir dešimties dalyvių.
Nuo 2019 m. Top Ligasy pervadinta ir tapo Premjer Ligasi.
2020 m. Premjer Ligasi kovos buvo sustabdytos dėl pandemijos.
2021 m. – vyko pandemijos sąlygomis. Dalyvavo 8 ekipos.
2022 m. dalyvių skaičius išaugo iki dešimties. Dėl rėmimo sutarčių vadinta BP Olimp Premjer Ligasy.
Smilgaitis
Smilgaitis – upė Kėdainių rajone; Smilgos dešinysis intakas. Prasideda į šiaurę nuo Krakių. Teka į pietus, vidurupyje pasuka į rytus ir teka pro Josvainių miškus. Įteka į Smilgą 9 km nuo jos žiočių, už Keleriškių kaimo.
Intakai: Dangaučius, Amalis (dešinieji).
0,2 km nuo žiočių, ties Stasiūnais, upė patvenkta, sudarytas 12 ha Keleriškių tvenkinys. Taip pat du smulkūs tvenkiniai sudaryti aukštupyje – Krakių I tvenkinys ir Krakių II tvenkinys. Upės nuolydis – 166 cm/km. Žemupys patenka į Smilgos ir Smilgaičio kraštovaizdžio draustinį.
Prie Smilgaičio esančios gyvenvietės: Milvydai, Krakės, Meironiškiai, Ruseiniai, Stasiūnai.
Upėvardis kildinamas iš augalo smilga pavadinimo (plg. nuo smilga).
Kiličas
thumb|150px|Kiličas – turkiškas kardas
Kiličas  – osmanų ir turkų naudotas gana daug lenktas kardas.
Pavadinimas kilęs iš 'kalavijas'.
Kiličai atsirado antroje XV a. pusėje. Pirmieji kiličai turėjo ilgas, silpnai gale lenktas geležtes. Geležtės siauros, į galą siaurėjančios, o trečdalyje ties smaigaliu ar dar trumpesnėje dalyje geležtė dažnai turi platmeną – būna daugiau ar mažiau praplatėjusi. Ši platmena paslenka masės centrą link smaigalio ir padidina kirčio galią.
Kiličai panašūs į persiškus šamširus ir arabiškus saifus, tačiau pastarieji neturi geležtės platmės. Kurį laiką osmanai gamino kiličus, tarpinius tarp originalių kiličų ir šamširų – naudojo šamširų geležtes be platmių ir kiličų efesus. Kiličų efesai turi šiek tiek stambesnius skersinius ir stambesnes buoželes, nei šamširai.
Bad Romance
„Bad Romance“ – amerikiečių atlikėjos Lady Gaga pirmasis singlas iš albumo „The Fame Monster“ (2009 m.). Dainą parašė ir prodiusavo pati atlikėja su amerikiečių prodiuseriu RedOne.
Daina buvo nominuota Geriausiam moters pop vokalo atlikimui Grammy apdovanojimuose. Jungtinėse Amerikos Valstijose „Bad Romance“ pakilo į antrąją vietą Billboard Hot 100 top, jai buvo suteiktas 10x platininio albumo sertifikatas, pardavus 5 401 000 dainos kopijų. Dainą visame pasaulyje įsigijo 9,7 milijonai klausytojų.
Žubalaičio valsčius
Žubalaičio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Žubalaitis. 1919–1940 m. valsčiui priklausė dabartinės Lietuvos kaimai – Rakai ir Balbutai.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. prie valsčiaus prijungta dalis Sabackinės valsčiaus kaimų, o dalis Žubalaičio valsčiaus kaimų prijungta prie Voverių valsčiaus. 1939 m. rugsėjo pabaigoje valsčių užėmė Raudonoji armija ir prijungė prie Baltarusijos TSR, Baranovičių srities. 1940 m. valsčius buvo panaikintas ir įtrauktas į Rodūnios rajoną.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Tautinė sudėtis
Pagal 1921 m. surašymą valsčiuje gyveno 6508 žmonės:
Izraelio futbolo varžybos 2000–2001 m.
Izraelio futbolo varžybos 2000–2001 m.
Dohánygyár Budapest
Budapešto „Dohánygyár“ – buvęs Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto.
Gauja (Nemunas)
Gauja  – upė Lietuvoje ir Baltarusijoje; Nemuno dešinysis intakas. Prasideda Gardino srityje, Vijos rajone, Ašmenos aukštumoje, šalia Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos. Teka į pietryčius, kerta Šalčininkų rajoną (vadinamąjį „Dieveniškių pusiasalį“). Lietuvos teritorija prateka ~30 km. Toliau vėl teka Baltarusija, Vijos rajonu. Įteka į Nemuną 712 km nuo jo žiočių, 21 km į pietryčius nuo Lydos.
Vidutinis nuolydis 192 cm/km. Slėnio plotis 0,1-0,9 km. Vaga vingiuota, daug senvagių, vietomis sureguliuota. Jos plotis 12–20 m. Upė užšąla gruodžio pabaigoje, atitirpsta kovo antroje pusėje. Lietuvoje ant Gaujos įrengtas 27 ha Poškonių tvenkinys, Baltarusijoje – Žamyslavlio HE tvenkinys. Prie upės auga gamtos paminklas – Žamyslavlio uosis.
Prie Gaujos esančios gyvenvietės: Katkuškės, Dailidės, Poškonys, Stalgonys, Skraičionys, Dieveniškės, Naujieji Kalviai, Pagaujėnai, Gudeliai, Girdžiūnai (Lietuva), Žamyslavlis, Subotnikai, Baravykai (Baltarusija).
Etimologija
Upėvardžio kilmė miglota. Bandyta sieti su lietuvių ir latvių žodžiu gauja („ruja, krūva, minia“). Kazimieras Būga spėjo, kad pavadinimas gali sietis su ( tarti guovs „karvė“). Bronys Savukynas siejo upėvardį su („skubiai eiti“, at-goti „skubiai ateiti“, nu-goti „greitai nueiti“). Dar plg. „skuba“. Taigi, Gauja galėtų reikšti „sraunioji“.
Laukiapušis
Laukiapušis – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Naujųjų Valkininkų, šalia kelio ir Puodžių kaimo. Yra 3 sodybos.
Neselbekas
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Kutuzovo apylinkės kaimas.
Plateliai (reikšmės)
Platelių vardu vadinami:
Zodiakas (2005 filmas)
Zodiakas  – 2005 m. JAV kriminalinis filmas. Pasakoja apie serijinio žudiko nuo 1960 m. terorizuojamą Kalifornijos miestelį. Filmas remiasi realia istorija.
Elis
Elis, kitaip viršutinės fermentacijos alus – tai alus, pagamintas iš miežių salyklo viršutinės fermentacijos mielių pagalba. Elis yra vienas iš trijų pasaulyje egzistuojančių alaus tipų. Jis fermentuojamas palyginti trumpą laiką aukštoje temperatūroje, todėl jo skonis saldus, pasižymi vaisių, kartais sviesto, prieskoniais.
Pagal standartą LST 1394:2009 „Alaus pramonė. Aiškinamasis žodynas“ elis yra tradicinis angliškas viršutinės fermentacijos specialios technologijos alus, kurio alkoholio koncentracija yra nuo 3,0 % iki 10 % tūrio.
Rasboros
Rasboros (Rasbora) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Elis
Eliai mėgstami Didžiojoje Britanijoje, Airijoje, Belgijoje, Vokietijoje, JAV ir Kanados rytinėse provincijose. Beveik visose kitose pasaulio šalyse vyrauja šviesieji lagero tipo alūs.
Istorija
Žodis ale yra kilęs iš indoeuropiečių prokalbės šaknies *alut- (iš jos kilęs ir lietuviškas žodis alus). Viršutinės fermentacijos alus buvo plačiai vartojamas viduramžių Europoje. Nuo XV a. į alų pradėta dėti apynių. XIX a. viduryje pradėjus sparčiai plisti lagero tipo alui, elio populiarumas kiek sumažėjo.
Gamyba
Elis gaminamas naudojant viršutinės fermentacijos mieles. Fermentacija vyksta 15–24 °C temperatūroje (t. y. aukštesnėje temperatūroje nei rūgstant lagerui, bet trunka trumpiau). Aukštoje temperatūroje susidaro esteriai, lemiantys vaisinį prieskonį (galima užuosti obuolių, persikų, slyvų ir kitus aromatus). Paprastai elis yra „sunkesnio“ skonio nei lageras.
Eliui gaminti paprastai naudojamas miežių salyklas, tačiau kai kurioms rūšims gali būti dedama ir kitokių grūdų (pvz., kvietinis alus gaminamas dedant kviečių) arba vaisių.
Rasboros
Dauguma rūšių smulkios, iki 10 cm ilgio. Paplitusios Afrikos ir Pietryčių Azijos vandenyse. Nemažai rūšių auginama akvariumuose.
Gentyje apie 70 rūšių.
Danutė Petraitienė-Kirkickytė
Danutė Petraitienė-Kirkickytė (1950 m. gegužės 4 d. Visbutų k., Tauragės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Tauragės vaikų muzikos mokyklą (akordeono specialybė), 1966–1970 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Juščius). 1972–1977 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokėsi pas E. Senkuvienę).
1970–1971 Skuodo rajoninių kultūros namų meno vadovė, vadovavo miesto ir Gėsalų kultūros namų vokaliniams ansambliams, 1971–1973 mokytojavo Skuodo vaikų muzikos mokykloje ir vadovavo chorui.