cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kornejus Čiukovskis
Biografija
Tikrasis vardas ir pavardė – Nikolajus Korneičiukovas. Būsimasis rašytojas buvo nesantuokinis Jekaterijos Korneičiukovos ir Emanuilo Levinsono sūnus. Čiukovskio tėvai niekada nesusituokė, todėl sūnus neteko teisės vadintis tėvavardžiu. Dėl to rašytojas visą gyvenimą jautė gėdą. Su motina ir seserimi gyveno Odesoje, ten lankė gimnaziją, iš kurios buvo pašalintas dėl žemos kilmės. Pradėjęs intensyviai kurti, rašytojas pasirašinėjo Kornejaus Ivanovičiaus Čiukovskio slapyvardžiu (tėvavardis Ivanovičius yra išgalvotas). Po revoliucijos šis pseudonimas tapo tikruoju rašytojo vardu ir pavarde.
Nuo 1901 m. Čiukovskis rašė į laikraštį „Odesos naujienos“. 1903 m. išvyko į Londoną ir savarankiškai studijavo anglų kalbą ir literatūrą. Vėliau grįžo į Rusiją ir leido žurnalą „Signalas“, skirtą revoliucinėms to meto idėjoms. Greitai Čiukovskį uždarė į kalėjimą, ten rašytojas vertė Volto Vitmano kūrinius.
1916 m. Maksimas Gorkis, tuomet – vienos leidyklos savininkas, pakvietė Čiukovskį bendradarbiauti, kuriant vaikų literatūros skyrių. Tuo metu Čiukovskis jau buvo sukūręs „Krokodilą“, o pradėjęs dirbti leidykloje toliau intensyviai rašė vaikams. Pirmieji rašytojo kūriniai susilaukė daug kritikos: esą jie perdėm buržuaziniai, skatina tuštybę. Kai kurie Čiukovskio kūriniai net buvo uždrausti.
Tyrinėjo vaikų psichikos, kalbos ir elgsenos ypatumus. Maskvos priemiestyje įkūrė vaikų biblioteką, saviveiklos teatrą, rengė susitikimus su rašytojais ir kitais žymiais žmonėmis.
Galiausiai Čiukovskis sulaukė pripažinimo ne tik gimtojoje Rusijoje, bet ir visame pasaulyje. Jam suteiktas Oksfordo universiteto garbės daktaro vardas.
Stanislovas Tiškevičius (1888)
Stanislovas Tiškevičius (, 1888 m. kovo 5 d. Lentvaryje – 1965 m. Lipnicoje, Lenkija) – Lietuvos-Lenkijos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, Varšuvos burmistras.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų-Kretingos šakos. Tėvas Aleksandras Tiškevičius III. Motina Marija Puslovskaitė. Broliai Juozapas Tiškevičius, Kazimieras Viktoras Justinas Tiškevičius, Jurgis Tiškevičius, seserys Marija Tiškevičiūtė, Aleksandra Tiškevičiūtė, Elena Tiškevičiūtė, Ona Marija Tiškevičiūtė, Izabelė Tiškevičiūtė ir Imakulata Marija Elena Tiškevičiūtė.
Gyveno Lenkijoje, tarpukariu buvo išrinktas Varšuvos burmistru.
Šeima
1915 m. vedė Mariją Milevskaitę (Maria Milewska).
Vaikai:
Sindianas (upė)
Sindianas  – upė šiaurės Taivane; Tamsujaus intakas.
Sindianas išteka 700 m aukštyje, Jingdzi kalnagūbryje. Teka 82 km Sinbėjaus ir Taipėjaus teritorijomis. Feicujaus užtvanka upės vagą nuo Taipėjaus nukreipia į pietryčius.
Upės vanduo yra vienas pagrindinių Taipėjaus miesto geriamojo vandens šaltinių. Skaičiuojama, kad Taipėjaus gyventojai 97,5 % geriamojo vandens gauna iš šios upės. Pirmasis tiltas per upę pastatytas 1937 m. ir sujungė Džonghė su Sindiano rajonu. Šiandieną per upę nutiesti 22 tiltai.
Sindiano upė smarkiai užteršta tiek nuo žaliavų nuotekų, tiek nuo nelegalios pramoninės veiklos.
Intakai: Beiši, Nanši.
Džiuikių apylinkė
Džiuikių seniūnija (arba Džuikų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiaulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jonelaičių apylinkės ir Kužių apylinkės.
Vimbalė
Vimbalė – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Stačiūnų.
Kristus (mozaika)
thumb|Mozaika „Kristus“. Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčios fasado fragmentas. Mozaikos autorius A Matuliauskas jaunesnysis. (1997 m.)|177x177px thumb|Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčios bendras vaizdas|263x263px Mozaika „Kristus“ Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčios fasade – monumentaliosios sakralinės dailės kūrinys (mozaika), kuriame pavaizduotas Kristaus veidas, švytinčios aureolės fone. Mozaika sukurta 1994–1997 m. Kūrinio autorius dailininkas Adomas Matuliauskas jaunesnysis.
Kūrinys
Akmens mozaika, vaizduojanti Kristų, yra atlikta florentietiška technika, kūrinio formatas 185 x 115 cm. Mozaika įkomponuota Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčios pastato fasade, nišoje virš pagrindinio įėjimo. Kūrinyje panaudotas skaldytas, pjautas ir šlifuotas natūralus Lietuvos laukų akmuo, Karelijos granitas ir Italijos marmuras. Pastato architektūroje dominuoja neobizantinio stiliaus motyvai, todėl, kuriant mozaiką, buvo išlaikyta Bizantijos menui būdinga ikonografija. Mozaika pradėta kurti 1994 metų rudenį, 1997 metų vasarą užbaigta ir įmontuota bažnyčios fasade. Kuriant akmens mozaiką dailininkui talkino jo žmona Vilmantė Matuliauskienė.
Pastato istorija
1901 m. Šv. Nikolajaus neobizantinė vienabokštė cerkvė su penkiais transeptą akcentuojančiais kupolais pastatyta pagal architekto Valerijaus Rybarskio projektą. 1918 m. cerkvė buvo perduota Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos ministerijai. 1920 m. bažnyčia pašventinta, jai suteiktas Šv. Vincento Pauliečio titulas. 1944 m. sovietų valdžia bažnyčią uždarė. 1989 m. pastatas grąžintas katalikų bendruomenei, pradėta rekonstrukcija pagal architekto Valentino Medelio projektą. 1990 m. balandžio 29 d. įvyko Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčios atšventinimo iškilmės.
Mozaikos akmenys
Mozaikoje „Kristus“ panaudotas atvežtinis Karelijos granitas, Italijos marmuras ir Vilniaus, Trakų, Molėtų apylinkėse, surinkti natūralūs laukų akmenys. Lietuvoje dažniausiai randama iš granito magmos susidaryta vulkaninė uoliena – Baltijos raudonasis porfyras. Porfyrų klodų yra vakarinėje Suomijoje, Alandų salose ir vidurinėje Švedijoje. Kaip teigia geologai, ledynai prieš 10–13 tūkst. metų į mūsų kraštus atrideno lauko riedulius (morenas) iš Skandinavijos. Ledynai uolų gabalus įtraukė į ledo masę, kuri slinkdama trupino uolienas ir taip iš įvairių mineralų sudarytus nugludintus riedulius atgabeno į Lietuvą. Jų galima rasti mūsų laukuose ir pakelėse. Skaldyti laukų akmenys pasižymi spalvų bei tekstūrų įvairove. Lietuvos laukų riedulius sudaro įvairūs mineralai: lauko špatas, kvarcas, plagioklazas, ortoklazas, mikroklinas, apatitas, labradoritas, oligoklazas ir žėrutis. Spalva gali būti pilka, rausva, raudona ir ruda, kartais juoda, tekstūra tolygi, su kvarco intarpais. Šie akmenys panaudoti komponuojant Kristaus veidą, plaukus ir apdarą. Karelijos granitas – tai magminių intrūzinių uolienų grupei priklausantis vulkaninės kilmės akmuo. Jis panaudotas mozaikoje kuriant aureolę. Italijos marmuras – patvari metamorfinė uoliena, sudaryta iš mineralo kalcito. Marmuro uoliena susidarė žemės gelmėse esant aukštai temperatūrai ir slėgiui. Metamorfizuojantis klinčiai, formavosi balta marmuro spalva. Kitos marmuro spalvos ir juostelės atsirado dėl įvairių geležies oksido priemaišų. Italijos marmuras yra atsparus išoriniam poveikiui, lyginant su granitu, jis yra minkštesnis ir lengviau apdirbamas. Kūrinyje marmuro akmuo panaudotas komponuojant akių detales.
Atlikimo technologija
Renesanso epochos meno meistrams jau buvo žinomi du klasikiniai mozaikos dėjimo ir komponavimo būdai. Pirmasis – Ravenos arba Bizantijos, vadinamas „tiesioginiu “, antrasis – florentietiškas, vadinamas „atvirkštiniu“. Mozaika „Kristus “ atlikta florentietiška technika – kiekvienas akmens gabalėlis yra atskeliamas ir forma šlifuojama taip, kad tiksliai atitiktų kiekvieną piešinio gardelę. Florentietiška technika kuriamuose darbuose akmenų detalės yra sudėliojamos gerąja puse į apačią ir kruopščiai pritvirtinamos prie tikslaus veidrodiniu būdu apversto kūrinio piešinio. Per visą kūrinio perimetrą padaromas tvirtas klojinys, kurio sienelės formuoja būsimo mozaikos bloko aukštį. Kūrybinio proceso metu dailininkas mato tik tas briaunotas akmens dalis, kurios darbo pabaigoje užliejamos betono mišiniu. Prieš užliejant betono mišinį, visi tarpeliai tarp akmenų yra užbarstomi kvarciniu smėliu – taip sukuriami kompoziciją formuojantys grioveliai, gaminio blokas armuojamas. Florentietiška technika atlikti mozaikos kūriniai yra ilgaamžiai ir atsparūs klimato poveikiui. Bėgant laikui, medžiagų apdirbimo technologijos, leidusios spartinti kūrinio atlikimo procesą, keitėsi ir tobulėjo. Visgi pats mozaikos meno kūrimo principas išliko nepakitęs – iš smulkių ir mažų detalių dėliojama kūrinio visuma.
Kiti autoriaus kūriniai
Dailininkas Adomas Matuliauskas jaunesnysis yra sukūręs dar keletą natūralaus skaldyto akmens mozaikos kūrinių: 1989–1991 m. atkurta mozaika „Rūpintojėlis“, formatas – 395 x 395 cm, Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčios apsidėje. 1990 m. mozaika „Apvaizdos akis“, formatas – 95 x 95 cm. 2005 m. mozaika „Angelas“ Anastazijos Kašinskaitės antkapinio paminklo elementas, formatas – 45 x 55 cm, Rokantiškių kapinėse Vilniuje.
Katunės kalnagūbris
thumb|250px|Reginys į Katunės kalnagūbrį. Centre – Šeneliu kalnas
Šlaituose – maumedynai ir kedrinių pušų miškai, aukščiau kaip 2000–2200 m – alpinės pievos, ledynai (virš 380, bendras plotas 280 km²; tarp jų – Katunės ledynas).
Benny Hill
Alfredas Hotornas „Benis“ Hilas (1924 m. sausio 21 d. Sautamptone, JK – 1992 m. balandžio 20 d. Tedingtone, Londono priemiestyje) – anglų aktorius, humoristas. Sukūrė visame pasaulyje žinomą humoristinę, satyrinę TV laidą „Benny Hill show“
Biografija
Alfredas Hotornas gimė 1924 metų sausio 21 dieną Alfredo Hilo ir Helenos Keiv šeimoje ir tai buvo antras iš trijų vaikų. Meilę komedijoms, parodijoms Benis Hilas (tokį sceninį vardą jis pasirinko mėgstamo amerikiečių komiko Jack Benny garbei ) paveldėjo iš savo senelio, su kuriuo Benis Hilas eidavo į teatrus, įvairius koncertus, kuriuose buvo vaidinamos komedijos, parodijos. Mokykloje Benis Hilas buvo labai aktyvus kostiuminiuose vaidinimuose, kuriuose mėgo vaidinti. Po mokyklos baigimo, senelis Beniui Hilui pasiūlė tapti vienu iš humoristų komikų trupėje.
Antrojo pasaulinio karo metais Benis Hilas atliko karinę tarnybą, kurios metu įvyko jo, kaip aktoriaus teatre, debiutas- spektaklyje „Stars in battledress“. Po karinės tarnybos atvyko į Londoną, pasirinko sceninį vardą Benis Hilas (angl. Benny Hill) ir pradėjo sėkmingai dalyvauti įvairiose šou programose ir daryti radijo spektaklius. 1949 metais buvo pakviestas į TV laidą "Hi There! ".
1955 metais eteryje pasirodė pirmoji „Benny Hill show“ laida, kurioje Benis Hilas buvo ne tik kaip aktorius, bet ir kaip dainų autorius ir atlikėjas, režisierius, muzikantas. 30 metų ši laida buvo pačiu populiariausiu visame pasaulyje šou, ir net iki šių dienų TV stotys perka teises transliuoti „Benny Hill show“.
Po sėkmingo apie 30 metų trukusio „Benny Hill show“ pasirodymo prasidėjo šio šou krizė. Dėl kai kurių savo satyrinių pasisakymų apie Jungtinės Karalystės vyriausybę ir net karališkąjį sostą, 1982 metais tuometinė ministrė pirmininkė Margaret Thatcher pareikalavo visas naujai išleidžiamas šou laidas patikrinti griežtoje cenzūroje. Dėl šitų priežasčių ir dėl visuomenėje prasidėjusių patyčių Benis Hilas puolė į depresiją, pradėjo vartoti alkoholinius gėrimus, užsisklendė savyje. Bet nežiūrint į visa tai šou buvo uždarytas tik 1991 metais.
Nors Benis Hilas buvo sėkmingas aktorius ir jo šou turėjo didelį pasisiekimą ir populiarumą Didžiojoje Britanijoje ir už jos ribų, buvo geros finansinės būklės, tačiau jo asmeninis gyvenimas nebuvo toks laimingas ir sėkmingas. Jis taip ir liko nevedęs, neturėjo vaikų, nors ir buvo tris kartus įsimylėjęs, bet visus tuos kartus buvo atstumtas. Neturėjo savo namo ir automobilio, gyveno dideliame šeimyniniame dviejų kambarių bute, apie 26 metus gyveno kartu su savo motina. Nors šou laidoje jis atrodydavo, kad moka bendrauti su moterimis, bet realybėje buvo atvirkščiai.
1992 metų balandžio 20 dieną Benis Hilas mirė nuo Miokardo infarkto bute, kurį nuomavosi netoli televizijos studijos. 1992 metų balandžio 22 dieną  buvęs šou prodiuseris, draugas Denisas Kirklandas (angl. Dennis Kirkland), buvo sunerimęs, kad Benis Hilas neatsiliepia į telefono skambučius ir sužinojo kaimynų nusiskundimus apie garsiai veikiantį televizorių. Nuvykęs į vietą Denisas Kirklandas užlipo į trečiame aukšte esantį Benio Hilo nuomojamo buto balkoną, kuriame ir pamatė jau mirusį Benį Hilą, sėdėjusį fotelyje aplink nešvarius indus, prie garsiai veikiančio televizoriaus. Kai iškvietus policiją buvo išlaužtos durys, pareigūnai ir Denisas Kirklandas aptiko ant stalo nepasirašytą kontraktą su nauju amerikiečių pasiūlymu.
Benis Hilas palaidotas 1992 metų balandžio 26 dieną Sautamptone, Holibruko kapinėse, šalia savo tėvų, netoli tos vietos, kur jis buvo gimęs.
Filmografija
Benis Hilas be jau savo vardu pavadinto šou buvo nusifilmavęs ir kai kuriuose vaidybiniuose filmuose. Tai būtų:
Kiškiabudiniai
Kiškiabudiniai (Bolbitiaceae) – agarikiečių (Agaricales) grybų šeima.
Vaisiakūniai nedideli, kepurėlė dažniausiai gliti, lakšteliai priaugę, laisvi ar prisegtiniai. Auga ant žemės, ant supuvusiose medienos, rečiau senose ugniavietėse.
Išskiriama 17 kiškiabudinių grybų genčių ir 287 rūšys.
Lietuvoje auga šios gentys:
JOWST
Joakim With Steen (g. 1989 m. birželio 26 d. Trondheime), geriau žinomas kaip JOWST – Norvegijos muzikos įrašų prodiuseris ir dainų autorius.
Biografija
JOWST gimė 1989 metais Trondheime. Nuo 15-ikos domisi pankroku ir dainų rašymu. Noroff institute įgijo išsilavinimą garso ir muzikos produkcijos srityje, kur vėliau liko dėstytojauti.
2017 m. JOWST kartu su vokalistu Aleksander Walmann išleido dainą „Grab the Moment“, su kuria laimėjo nacionalinę atranką ir atstovavo Norvegijai „Eurovizijos“ dainų konkurse Kijeve. Finale atstovai su 158 taškais užėmė 10-ą vietą.
Tabernaso dykuma
thumb|right|300 px|Granados plynaukštės dykynės Guadikso [[depresija (geologija)|depresijoje]] Tabernaso dykuma  – dykuma Ispanijoje, Almerijos provincijoje, 30 km į šiaurę nuo provincijos sostinės Almerijos, Tabernaso municipalitete. Ji yra saugoma teritorija (apie 280 km²).
thumb|left|300 px|Tabernaso dykuma
Klimatas
Dėl didelio saulėtumo Tabernaso dykumoje 1979 m. buvo įkurtas stambiausias Europoje centras saulės energijos panaudojimo technologijoms tyrinėti, kurti ir išbandyti.
Geologija ir biologija
Tabernaso dykumoje lietaus būna nedaug, o tas, kuris būna, būna dažniausiai liūtinis. Gruntas, sudarytas iš mergelio ir smiltainių, turintis mažai augalų, nesugeba sulaikyti drėgmės. Smarkus lietus sukelia eroziją, dėl ko susidarė Tabernasui būdingas uolėtas kraštovaizdis. Vandens srautai sudaro griovas arroyo, kuriose auga reti augalai, gyvena tokie gyvūnai kaip čiurliai, ežiai, kuosos, musinukės Monticola solitarius, storkulniai, kikiliai Rhodopechys githaginea, kuoduotieji vieversiai.
Kinas
Tabernaso dykuma primena kai kurias JAV Tolimųjų Vakarų dykumas, todėl maždaug nuo 1950 m. joje filmuodavo nemažai spaghetti vesternų. Tam buvo įkurtos trys kino studijos Texas Hollywood, Mini Hollywood ir Western Leone. Dėl panašumo į Šiaurės Afrikos, Arabijos dykumas bei mėnulio kraštovaizdį, Tabernase filmuoja ir kitokius filmus.
CF Esperança d'Andorra
„Esperança d'Andorra“ – Andoros futbolo klubas iš Andoros. Namų rungtynes žaidžia Estadi Comunal d'Andorra la Vella.
Fudzianas (Taivanas)
Fudziano provincija arba Fukiano provincija  – viena iš dviejų Taivano (Kinijos Respublikos, KR) provincijų. Teritorija apima Dzinmeno ir Macu salas, išsidėsčiusias į pietryčius nuo Kinijos Liaudies Respublikos (KLR) krantų. Administracinis centras – Dzinčengas.
Seniau ši provincija buvo to paties pavadinimo provincijos žemyninėje Kinijoje dalis. Po Kinijos pilietinio karo, vykusio 1949 m., provincija buvo padalinta į dvi dalis, kurias atitinkamai administruoja KR ir KLR.
CF Esperança d'Andorra
Istorija
Klubas įkurtas 2020 m. Debiutavo Segona Divisió (antra pakopa), 2022–2023 m. užėmė trečią vietą ir pateko į stipriausią šalies lygą.
Fudzianas (Taivanas)
Administracinis suskirstymas
Kartu sudėjus, šių salų plotas siekia 182,66 km², gyventojų 71 000 (2001 m. duom.)
KLR šias salas taip pat laiko savo dalimi.
Vismantėliai (Pakruojis)
Vismantėliai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Stačiūnų.
Paprastoji kalita
Paprastoji kalita (Myiopsitta monachus) – papūginių paukščių (Psittaciformes) būrio, papūginių (Psittacidae) šeimos, kalitų (Myiopsitta) genties paukščių rūšis. Lietuvoje kartais vadinamos ir kvakeriais arba papūgomis vienuolėmis, pastarasis sinonimas yra vertinys iš angliškojo šios rūšies pavadinimo – Monk parakeet.
thumb|300px|left|Paprastoji kalita ([[Mato Grosas, Brazilija)]]
Savaiminis
Savaime paplitusios centro pietrytinėje Pietų Amerikos žemyno dalyje – Paragvajuje, Urugvajuje, šiaurės rytų Argentinoje, pietryčių Bolivijoje ir Brazilijos Pietų Rio Grandės valstijos pietvakariuose. Laikosi netoli didesnių vandens telkinių ir lygumų regionuose. Jų didžioji savaiminio paplitimo arealo dalis yra subtropikų klimato juostoje, kiek mažesnė dalis gyvena atogrąžų bei vidutinių platumų klimato juostose. Regionuose, kuriuose kritulių kiekis žemas, jos gyvena savanose, krūmynų miškuose, palmių giraitėse. Lengvai adaptuojasi prie urbanizuotos aplinkos ir apsigyvena Pietų Amerikos žemyno didelių miestų parkuose, ūkininkaujamose žemėse ir žmonių namų kiemuose, 1000 m aukštyje.
Kaip invazinė rūšis
Ši rūšis buvo gausiai į JAV importuota dekoratyvinių paukščių mylėtojų prekybai, o šalyje jos įsitvirtino 1960 m. Pirmą kartą šios papūgos laisvėje buvo pastebėtos Niujorke 1968 m., O jų veisimasis laisvėje pirmą kartą buvo užfiksuotas Floridoje 1969 m. 2016 m. duomenimis, jų klestinčios populiacijos pasitaiko dalyje JAV valstijų, ir ypač Niujorke, Konektikute, Ilinojuje, Teksase, Luizianoje ir Floridoje. Įsykūrusios net Portlande, ir net Čikagoje, kurioje žiemos gana šaltos ir sniegingos.
Kaip invazinė rūšis plinta ir Europoje, daugiausiai regionuose ir valstybėse besiribojančiuose su Viduržemio jūrą, įskaitant Italiją, Graikiją, Maltą, Kiprą. Kolonijas yra įkūrę Madride, Barselonoje ir kituose Ispanijos miestuose ir regionuose, įskaitant Maljorkos salą, o daugiau jų pasitaiko parkuose, ypač su augančiomis palmėmis, ir netoli upių ar jūros. Kolonijas įkūrę ir Briuselyje, Atėnuose, Airijoje, Normandijos salose. Jos plinta ir Jungtinėje Karalystėje, o Didžiojo Londono trijose vietovėse – Southall, Isle of Dogs ir su seniausia kolonija Borehamwood (čia perėti pradėjo nuo 1990 m. vid.) buvo įkūrusios pastovias, besiplečiančias kolonijas. Bet JK jų populiacijos plitimas stabdomas joms statant gaudykles, renkant jų kiaušinius, išardant jų lizdus ir išduodant leidimus jas šaudyti.
Taip pat aptinkamos Kanarų salose, Japonijoje, Pietų Korėjoje, Singapūre, Izraelyje, Meksikoje, Bahamų salose, Puerto Rike ir Antilų salose.
Mityba
Maitinasi ant medžių ir ant žemės. Lesa laukines ir kultūrinės kilmės įv. sėklas (įskaitant saulėgrąžų, moliūgų), vaisius, augalų žiedus, lapų pumpurus ir kitas medžių dalis. Taip pat lesa ir vabzdžius bei jų lervas. Žmonių urbanizuotose vietovėse stebėtos lesančios batatus, ankštinius augalus, javų pasėlius, įskaitant kukurūzus ir sorgus, taip pat citrusinius augalus, džiovintą mėsą.
Amžius
Gyvendamos natūraliai laisvėje, gyvena iki 15 metų, nors dauguma jų tiek metų neišgyvena. Nelaisvėje vidutiniškai išgyvena apie 22,1 metus, nors pagal tiesiogiai nenurodytus šaltinius, teigiama, kad kai kurie individai išgyvena iki 30 ir daugiau metų.
Porūšiai
Priklausomai nuo šaltinio, išskiriami 3-4 porūšiai. 2021 m. pradžios duomenimis, anot integruotos taksonų informacijos sistemos, yra išskiriami 4 porūšiai : 2021 m. pradžios duomenimis, tarptautinė ornitologų sąjunga išskiria 3 porūšius – Myiopsitta monachus calita, Myiopsitta monachus cotorra ir Myiopsitta monachus monachus.
Ekonominė žala
Paprastųjų kalitų kolonijos pridaro daug žalos ūkininkams. Pavyzdžiui šalia Barselonos esančioje Baš Ljobregato komarkoje, dėl šių papūgėlių žemės ūkis vienais metais vidutiniškai buvo praradęs 0,4% pomidorų pasėlių, 28% kukurūzų, 9% raudonųjų slyvų, 36% apvalių slyvų, 37% kriaušių, 17% persimonų, 7% paprastųjų cidonijų pasėlių.
Jos pridaro daug finansinės žalos ir elektros perdavimų linijų ūkiui, kuomet tenka griauti jų susisuktus lizdus.
Ziniūnai (Pakruojis)
Ziniūnai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Ūdekų.
Bertužių apylinkė
Bertužių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiaulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kairių apylinkės.
Tony Cottee
Entonis Ričardas Koty (g. 1965 m. liepos 11 d.) – karjerą baigęs Anglijos futbolininkas ir treneris, šiuo metu dirbantis televizijos komentatoriumi.
West Ham United FC
Koty savo sportininko karjerą pradėjo „West Ham“ klube būdamas 17 metų amžiaus. Pirmame sezone 1982–83 m. jis sužaidė 8 rungtynes ir pelnė 5 įvarčius, tuo tarpu sekančiame sezone 18-metis puolėjas pasižymėjo net 15 kartų. 1984–85 m. sezone jis dar pagerino šį rodiklį pelnydamas 7 įvarčių ir, sulaukęs 20, stipriausioje Anglijos lygoje jau buvo pasižymėjęs 37 kartus.
1986 m. Koty buvo išrinktas geriausiu lygos jaunu futbolininku, o klubas užėmė 3 vietą. Tą sezoną jis pelnė 20 įvarčių, o jo kolega Frank McAvennie – 26. 1986–87 m. Koty pasiekė savo karjeros rekordą, pelnydamas 23 įvarčius ir vėliau šio rezultato pagerinti nesugebėjo (McAvennie įmušė tik 7). Klubas užėmė vos 15 vietą. Kitą sezoną McAvennie buvo parduotas „Celtic FC“, „West Ham“ metus baigė 16 vietoje, o Koty pasižymėjo 13 įvarčių.
Everton FC
1988 m. Koty trumpam tapo brangiausiu Britanijos futbolininku po to, kai už 2,2 milijono svarų sterlingų persikėlė iš „West Ham“ į „Evertoną“ (šį rodiklį tą patį mėnesį pagerino Ian Rush transferas iš „Juventus“ į „Liverpool FC“). Jau debiutinėse rungtynėse Koty pelnė „hat trick“ į „Newcastle United FC“ vartus, tačiau klubas, iki tol buvęs vienu lygos lyderiu, sezoną baigė tik 8 vietoje, nors ir pasiekė FA Taurės finalą, kuriame po pratęsimo nusileido „Liverpuliui“ 2–3.
Pirmame sezone Koty rungtyniavo puolimo grandyje su Gremu Šarpu, tačiau kitame sezone treneris Colin Harvey pakeitė taktinę schemą į 4–3–3 ir įsigijo dar vieną puolėją – Mike Newell. Sezonas prasidėjo puikiai ir „Evertonas“ ilgą laiką pirmavo lygoje, tačiau galiausiai užėmė tik 6 vietą, o nugalėtojais tapo „Liverpulis“. Koty metus baigė vėl su 13 įvarčių.
1990–91 m. jis pelnė 10 įvarčių, tačiau sezonas klubui buvo blogiausias per paskutiniuosius 10 metų: atleistas treneris Harvey, į jo vietą sugrįžo Howard Kendall, o komanda užėmė tik 9 vietą.
1991–92 m. „Evertonas“ pardavė Šarpą ir Newellą, o jų vietą užėmė Peter Beardsley ir Mon Johnson. Koty dėl traumos sužaidė 24 rungtynes ir pasižymėjo 9 kartus, t. y. pirmą kartą nuo savo debiuto per sezoną nepelnė 10 įvarčių.
Sekantys 2 sezonai taip pat nebuvo sėkmingi. 1993–94 m. Koty įmušė 16 įvarčių, tačiau „Evertonas“ atsidūrė ties iškritimo iš lygos riba ir naujasis treneris Mike Walker nusprendė reformuoti komandos sudėtį.
West Ham United FC
1994 m. rugsėjį Koty sugrįžo į savo pirmąjį klubą po atliktų mainų. Pirmaisiais metais jis pelnė 13 įvarčių, antraisiais – 10 ir „West Ham“ 1995–96 m. sezoną baigė aukštoje 10 vietoje. Nepaisant to, Koty prarado vietą pagrindinėje sudėtyje ir 1996 m. spalį paliko klubą, persikeldamas į Malaiziją.
Kiti klubai
Malaizijos „Selangor“ klobe Koty praleido kiek mažiau nei metus ir savo žaidimu įrodęs, kad dar gali rungtyniauti aukštame lygyje, 1997 m. rugpjūtį už 500 tūkst. svarų sterlingų tapo „Leicester City“ komandos nariu. Tais metais, būdamas 32, jis gavo progą pirmą kartą sužaisti tarptautines rungtynes, nes klubas rungėsi UEFA taurės turnyre. Per 19 čempionato rungtynių Koty pelnė 10 įvarčių, vienas kurių lėmė pergalę išvykoje prieš „Manchester United FC“ 1–0.
Vėliau jis buvo skolinamas „Birmingham City FC “, o 1999–2000 m., būdamas jau 35, laimėjo pirmą trofėjų – Lygos taurę.
2000 m. jis, kaip žaidžiantis treneris, rungtyniavo „Norwich City FC“, tačiau klube nerado bendros kalbos su vyriausiuoju treneriu ir netrukus iš komandos pasitraukė.
Paskutiniuoju klubu jo karjeroje tapo „Millwall“.
Trenerio karjera
Pasitraukęs iš „Norwich City“, Koty tapo žaidžiančiuoju „Barnet FC“ treneriu. Nors jis pats per 16 rungtynių pelnė 9 įvarčius, klubui grėsė iškritimas į žemesnę lygą ir jis paliko postą sezonui nepasibaigus.
Šalies rinktinė
Koty nacionalinėje Anglijos rinktinėje sužaidė 7 rungtynes, tačiau per jas pasižymėti įvarčiu nepavyko.
Klumpaitė
Klumpaitė (Cypripedium) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso augalai su šakniastiebiais ir dideliais žiedais. Paplitusios Šiaurės pusrutulio vidutinio ir šaltojo klimato juostose.
Lapai platūs, išsidėstę pražangiai, apaugę trumpais plaukeliais, kiaušiniški arba beveik apskriti, su stiebą apkabinančiomis makštimis. Žiedai dideli, spalvingi, susitelkę stiebo virūšnėje po 1–2. Pažiedės stambios, lapų pavidalo. Išoriniai apyžiedžio lapeliai spalva skiriasi nuo vidinių. Vaisius – dėžutė su daug smulkių sėklų.
Rūšys
Gentyje yra apie 58 rūšys ir savaiminiai hibridai.
ir kt.
Kirbaičių apylinkė
Kirbaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Vilkickio sala
thumb|250px|De Longo salos
Kirbaičių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiaulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kairių apylinkės.
Vilkickio sala
Sala atrasta 1913 m. poliarinės ekspedicijos, vadovaujamos Boriso Vilkickio. Pavadinta atradėjo garbei.
Želčiai
Želčiai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Pamūšio.
Beneto sala
thumb|250px|De Longo salos thumb|250px|Salos palydovinė nuotrauka. 2000 m.
Beneto sala  – negyvenama sala Arktyje, Rytų Sibiro jūroje, Naujojo Sibiro salose, De Longo salų grupėje (didžiausia jos sala). Plotas 150 km². Aukštis iki 426 m (De Longo kalnas). Sudaryta daugiausia iš klinties ir bazalto. Ledynai užima 65,87 km² plotą. Neapledėjusiose vietose auga samanos, kerpės, žemaūgės žolės.
Sala atrasta 1881 m. amerikiečių poliarinio keliautojo Džordžo De Longo ekspedicijos metu. Pavadinta ekspediciją finansavusio leidėjo Džeimso Beneto garbei. 1901–1902 m. salą pasiekė poliarinis laivas „Zaria“, kuriuo Eduardas Tolis ieškojo Sanikovo žemės.
Gavėnaičių apylinkė
Gavėnaičių apylinkė (arba Gavenaičių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Meškuičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Meškuičių apylinkės.
Kempė
Kempė (Trametes) – kempininių (Polyporaceae) šeimos grybų gentis.
vaisiakūniai malonaus kvapo, vienmečiai arba daugiamečiai, apskritų arba vėduokliškų kepurėlių pavidalo. Kepurėlių paviršius švelniai apšepęs, šiurkščiai plaukuotas arba plikas. Auga dažniausiai ant lapuočių medžių. Sukelia baltąjį medienos puvinį.
Išskiriamos 195 rūšys, Lietuvoje – 6 rūšys:
Henrietos sala
thumb|250px|De Longo salos thumb|250px|Salos palydovinė nuotrauka. 2009 m. balandis
Paul Bril
Paulius Brilis (ol. Paul Bril ir Paul Brill, 1554–1626 m. spalio 7 d.) – flamandų tapytojas-peizažistas, kūręs Romoje.
Henrietos sala
Henrietos sala  – negyvenama sala Arktyje, Rytų Sibiro jūroje, Naujojo Sibiro salose, De Longo salų grupėje. Tai toliausiai į šiaurę nutolusi salyno sala. Šiauriausias jos taškas – Melvilio kyšulys. Salos plotas 12 km². Aukštis iki 315 m. Sudaryta daugiausia iš klinties ir bazalto. Ledynai užima apie pusę salos ploto. Ledo kepurės storis iki 140 m.
Paul Bril
Biografija
Paulius Brilis gimė 1554 m. Antverpene arba Bredoje, mokėsi Antverpene. Iš jo jaunystės nežinomas nei vienas darbas. Apie 1575 m. jis persikėlė į Romą sekdamas vyresniu broliu Matijisu. Romoje jis praleido visą likusį gyvenimą, buvo bene žymiausias XVI a. pb. ir XVII a. pr. Romos peizažistas. 1583 m. mirus broliui Matijisui jis užbaigė daugelį šiojo darbų. P. Brilis dirbo freskų technika, tapė mažų matmenų paveikslus ant vario plokštelių ir drobės, bendradarbiavo su kitais dailininkais jų projektuose. Iš pradžių jo dailė buvo manieristinė ir po 1600 m. susipažinus su Adamo Elshaimerio ir Anibalės Karačio tapyba pasikeitė į barokinę. Jo darbams būdinga flamandiškos tapybos tradicija, kai smulkiausios detalės paveiksluose pavaizduotos labai kruopščiai. Daugelis jo peizažų buvo sufantazuoti. Paulius Brilis mirė 1626 m. spalio 7 d. Romoje. Jo paveikslų graviūros buvo platinamos po Europą ir paveikė Romos ir apskritai Europos peizažinę tapybą.
Lūpaičių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Meškuičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Meškuičių apylinkės.
Centras-Luaros Slėnis
Centras-Luaros Slėnis arba Centro regionas (Région Centre) – administracinis regionas vidurio Prancūzijoje. Sostinė – Orleanas. Plotas – 39,1 tūkst. km²; 2,57 mln. gyventojų (2018 m.).
Į regioną patenka 6 departamentai:
Aleksander Walmann
Aleksander Walmann Åsgården (g. 1986 m. sausio 12 d. Pošgriūne), geriau žinomas kaip Aleksander Walmann – Norvegijos dainininkas ir dainų autorius.
Aleksander Walmann gimtinėje išgarsėjo, kai 2012 metais sudalyvavo aklosiose realybės šou „Balsas“ atrankose. Po sėkmingo dalyvavimo televizijos projekte, kur dainininkas liko antras, prasidėjo gausybė bendradarbiavimų su vietiniais kompozitoriais ir atlikėjais. Pirmą savo kūrybos dainą „Don't Let Go“ įrašė 2011 metais, pagerbiant teroro išpuolio Norvegijoje aukas.
2019 m. pasaulio vandens sporto čempionatas
2019 m. pasaulio vandens sporto čempionatas – 18-asis geriausių pasaulio vandens sporto šakų sportininkų čempionatas, kuris vyko liepos 12 d. – liepos 28 d. Pietų Korėjos mieste Kvandžu.
Olimpiniai kelialapiai
2019 m. čempionate taip pat bus išdalinti šie pakvietimai į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes:
Lietuva čempionate
Lietuvai šiame čempionate atstovavo 10 sportininkų 3 rungtyse.
Plaukimas
Lietuvai plaukime atstovavo 8 sportininkai.
Dailusis plaukimas
Lietuvai čempionate atstovavo viena atstovė. Tai tapo Lietuvos debiutu pasaulio dailiojo plaukimo čempionatuose.
Šuoliai į vandenį
Lietuvai čempionate atstovavo viena atstovė.
Kate Shortman
Kate Shortman (g. 2001 m. lapkričio 19 d. Birstolyje) – Jungtinės Karalystės dailiojo plaukimo sportininkė, olimpietė.
Biografija
2017 m. pasaulio vandens sporto čempionate Shortman varžėsi Jungtinės Karalystės rinktinės sudėtyje. Porų varžybose kartu su Isabelle Thorpe užimta 16-oji vieta. Sportininkė taip pat dalyvavo solo programos varžybose, kuriose pateko į finalą ir užėmė 12-ą vietą.
2019 m. pasaulio vandens sporto čempionate duetų varžybose liko 14-oje vietoje, o solo rungtyje užimta 10-a vieta.
2020 m. Europos čempionate individualioje rungtyje Shortman liko 6-oje vietoje, o duete su Thorpe užimta 7-oji vieta.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Shortman ir Thorpe dalyvavo moterų duetų varžybose. Sportininkės atrankoje surinko 169,8881 taškų ir į finalą nepateko. Bendroje įskaitoje Jungtinės Karalystės duetas užėmė 14-ą vietą.
Žochovo sala
thumb|250px|De Longo salos
Jasukė
Jasukė (jap. k.: 弥助 arba 弥介, 彌助 arba 彌介), buvo tamsiaodis kilęs iš Afrikos, tarnavęs Odai Nobunagai, karo vadui ir vyriausybės atstovui, nuo 1581 iki 1582 m.
Isabelle Thorpe
Isabelle Thorpe (g. 2001 m. kovo 4 d. Birstolyje) – Jungtinės Karalystės dailiojo plaukimo sportininkė, olimpietė.
Jasukė
miniatiūra|dešinėje|Nanbano grupė keliaujanti į Japoniją
Isabelle Thorpe
Biografija
2017 m. pasaulio vandens sporto čempionate Thorpe varžėsi Jungtinės Karalystės rinktinės sudėtyje. Porų varžybose kartu su Kate Shortman užimta 16-oji vieta.
Žochovo sala
Žochovo sala  – negyvenama sala Arktyje, Rytų Sibiro jūroje, Naujojo Sibiro salose, De Longo salų grupėje. Plotas 77 km². Aukštis iki 123 m. Sudaryta daugiausia iš bazaltinės lavos ir tufo. Paviršių raižo trumpi upokšniai, telkšo trys lagūnos, nuo jūros atskirtos smėlio nerijomis. Paviršių dengia tundros augalija (kerpės, samanos, žemaūgės žolės), gausu paukščių kolonijų.
Žochovo saloje rasta 6000 m. pr. m. e. joje gyvenusių mezolito žmonių įrankių. Šiuolaikiniai žmonės salą atrado 1914 m., Boriso Vilkickio ekspedicijos metu. Pavadinta ekspedicijos nario Aleksio Žochovo garbei.
Jasukė
Jasukės kilmė
Remiantis Jėzuitų ordino nario François Solier 1627 metai parašyta knyga – „Histoire Ecclesiastique Des Isles Et Royaumes Du Japon“, Jasukė buvo kilęs iš Mozambiko. Nors yra manoma, kad šis teiginys knygoje galėjo būti prezumpcija, kadangi knyga buvo parašyta daug metų po Jasukės apsilankymo Japonijoje, ir nebėra išlikę, jokių kitų šaltinių, kurie galėtų tai patvirtinti. 2013 metais viena Japonijos pramoginės televizijos laida „Pasaulio paslapčių atradimas“ (jap. k.: 世界ふしぎ発見) pareiškė, kad Jasukė buvo kilęs iš Makujų tautos ir jo vardas, iš tikro, buvo Jasufė. Panašu, kad šis vardas yra kilęs iš Mozambike populiaraus vardo Isufo. Deja jų tyrimas nebuvo atliktas pakankamai kvalifikuotai, ir laida nepateikė rimtų įrodymų, paremiančių jų išvadas, be to Makujų tauta, tuo metu, neturėjo jokių rimtų konfliktų su portugalais įsikūrusiais Mozambike. Taipogi Makujų tautos žmonės nebuvo kovingi, kaip yra teigiama apie Jasuke, Makujų tauta daugiausia užsiiminėjo žemės ūkiu. Teoriškai jis taip pat galėjo priklausyti Jao tautai, ar kokiai kitai kovingai tautai, kilusiai iš Mozambiko vidinės dalies. Kita teorija, teigia, kad Jasukė buvo kilęs iš Sidi tautos įsikūrusios Etiopijoje.
Isabelle Thorpe
Biografija
2018 m. Shortman ir Thorpe dalyvavo Europos čempionate. Duetų techninėje rungtyje užimta 10-oji vieta, o laisvojoje programoje britės liko 11-os. 2019 m. pasaulio vandens sporto čempionate duetų varžybose liko 14-oje vietoje.
2020 m. Europos čempionate duetų rungtyje Thorpe užėmė 7-a vietą.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Shortman ir Thorpe dalyvavo moterų duetų varžybose. Sportininkės atrankoje surinko 169,8881 taškų ir į finalą nepateko. Bendroje įskaitoje Jungtinės Karalystės duetas užėmė 14-ą vietą.
Jasukė
Honodžio incidentas
Tojotomis Hidejošis, buvęs Odos Nobunagos ginklanešys 1582 metais įsiveržė į Biču provinciją ir užpuolė Takamacu pilį. Pilis buvo labai svarbi, nes be jos Mori klanas liktų labai pažeidžiamas. Abiejų šalių jėgos išsilygino, kai į Takamacu pilį atvyko pastiprinimas, kurį atvedė Mori Terumoto. Tojotomis Hidejošis paprašė Nobunagos pastiprinimo. Nobunaga įsakė Nivai Nagahidei pasirengti pulti Šikoku, o Akeči Micuhidei – padėti Hidejošiui. Keliaudamas į Čiūgoku regioną, Nobunaga nusprendė užsukti į Kiote esančią Honodžio šventyklą. Oda Nobunaga nesitikėjo, kad jį gali užpulti vidury jo tvirtai kontroliuojamų žemių, jį tuo metu saugojo tik kelios dešimtys karių, įskaitant Jasukę. Jo sargybiniai buvo greitai nukauti, ir Nobunagai teko pasitraukti su vieninteliu jo pusėje likusiu ištikimu tarnu, Mori Ranmaru, kuris padėjo šeimininkui rasti ramią vietą, kur jie abu galėtų ramiai įvykdyti sepuku (jap. k.: 切腹), ritualinę savižudybę, kad išsaugotų savo garbę. Jasukei pavyko ištrūkti ir nukeliauti pas Odos Nobunagos vyriausiąjį sūnų Oda Nobutada į Azuči pilį, kur jis kovojo petys į petį kartu su juo. Deja Oda Nobutada irgi pralaimėjo Akečio Micuhidės pajėgoms, ir kaip ir jo tėvas įvykdė ritualine savižudybę. Jasukė pasidavė Akečio Micuhidės pajėgoms. Jie nežinodami, ką daryti su šiuos svetimšaliu, klausė paties Akečio Micuhidės, ką su juo daryti. Akečis pareiškė, kad tamsiaodis vyras buvo žvėris, ne japonas, todėl jo samurajaus titulas nieko nereiškia ir dėlto jis nevertas būti nužudytas. Buvo nuspręsta Jasuke grąžinti į Nanbandera (jap. k.: 南蛮寺), Jėzuitų ordino įkurta pirmąją bažnyčia Kiote. Yra manoma, kad Akečis taip kalbėjo, kad būtų suteikta rimta priežastis Jasukės nežudyti, o grąžinti Jėzuitams. Tam, kad Jėzuitai nebūtų įžeisti, ir dėl to, kad tuo politiškai neramiu laikotarpiu jam reikėjo visų draugų, kokius galėjo gauti. Taigi Jasukė buvo grąžintas ordinui ir tolimesnis jo likimas nėra žinomas.
Lukošaičių apylinkė
Lukošaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Jasukė
Jasukės atvaizdai
Nėra patvirtinto Jasukės portreto nutapyto jo gyvenimo laikotarpiu Japonijoje. Tačiau Kano Eitoku (狩野 永徳), žinomas Kano mokyklos dailininkas, kurį gerbė Oda Nobunaga, turėjo audijanciją pas Nobunaga, kol jam tarnavo. Tuo metu Kano meno mokykla garsėjo Nanban paveikslais (jap. k.:南蛮美術) arba kitap vadinamu „pietų barbarų“ (jap. k.: 南蛮) paveikslais. Ir bent vienas iš šių Kano Eitoku paveikslų vaizduoja gerai apsirengusį, tvirtai sudėta, tamsiaodį žmogų, labai primenantį Jasukės apibūdinimą.
Lukošaičių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gruzdžių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šiupylių apylinkės.
Jasukė
Jasukės atvaizdai
Taip pat, vienoje Rinpos (jap. k .:琳派) meno mokyklos atstovo sukurtoje rašalo dėžutėje, esančioje Caramulo muziejuje, Portugalijoje vaizduojamas aukštas tamsiaodis vyras vilkintis prabangius rūbus, vaizduojamas vyras neatrodo pavaldus vakariečiams. Gali būti, jog vaizduojamas vyras yra Jasukė.
Sumo jūrakuzu bjobu (jap. k.: 相撲遊楽図屏風;Sumō yūrakuzu byōbu) paveiksle, nutapytame 1605 m. nežinomo menininko, vaizduojamas tamsiaodis vyras einantis imtynių su kilmingu japonų samurajumi. Manoma, kad šis samurajus galėjo būti Oda Nobunaga arba Tojotomis Hidejošis. Lordas Oda Nobunaga buvo didelis sumo imtynių gerbėjas, ir rengė daugybe oficialių sumo imtynių. Dabar šis paveikslas priklauso Sakai miesto muziejui.
Knygos
Jasukė dažnai vaizduojamas istorinėje – fantastinėje vaikų literatūroje, pavyzdžiui, Kuro-suke (jap. k .:くろ助) parašytoje Jošio Kurusu (1916–2001 m.) iliustruotoje Genjirou Minoda, išleistoje 1969 metais. Joje aprašoma labai daug istorijos neatitinkačių įvykių, o vienintelis tikslus istorinis įvykis, kad Jasukė tarnavo Odai Nobunagai. Ši knygą laimėjo Japonijos vaikų rašytojų asociacijos prizą 1969 metais.
„Juodasis laukas“ (jap.k.: 黒ん坊;kuroba)- nedidelės apimties humoro novelės, sukurtos Šugo Endo, kurias publikavo Mainiči laikraštis (jap. k.: 株式会社毎日新聞社) 1971 metų geguže.
„Momojama Beto Toraibu “ (jap. k.: 桃山ビート・トライブ)- novelė, parašyta Yuki Amano. Novelės vienas pagrindinių herojų – Jasukė, novelėje pasakojama, ką jis veikė po Honodžio incidento, kai stengėsi užsidirbti pinigų grįžimui į Afrika.
„Vyras bandantis tapti karaliumi“ (jap. k.: 王になろうとした男), trumpas pasakojamas parašytas Džiunas Ito, kurį 2013 metų liepos mėnesį, publikavo „Bungeišundžu“ (jap. k.:文藝春秋; Bungeishunju) leidykla.
Manga
„Linksmas“ (へうげもの;Hyouge mono) – japoniška manga parašyta ir iliustruota Jošihiro Jamados. Jasukė vaizduojamas, kaip žmogus, kuris žino kas įvykdė nusikaltimą prieš Odą Nobunagą. „Sengoku jatagarasu“ (jap. k.: 戦国八咫烏; Sengoku yatagarasu) – manga, kurią sukūrė Kobajaši Hirokazu, ji buvo leidžiama savaitiniame mangos žurnale „Šūkan shonen sande“ (jap. k.: 週刊少年サンデー; Shūkan shōnen sandē) nuo 2010 iki 2012 metų. „Nobunagos koncertas“ (jap. k.: 信長協奏曲, Kyōsōkyoku) manga, kurią sukūrė Ajumi Iši (jap.k.: 石井 あゆみ; いしい あゆみ), ši manga taip pat buvo publikuojama savaitiniame mangos žurnale „Šūkan shonen sande “ nuo 2009 iki 2014 metų. Istorijos pagrindinis veikėjas Saburo, moksleivis, keliaujantis laiku į Sengoku laikotarpį, grįžes į praeitį jis privalo tapti žymiu Japonijos vienytoju Oda Nobunaga.
Laidos
„Nobunaga Zimpagu karalius“ (jap. k.: のぶなが キング オブ ジパング) pirmą kartą ištransliuotas „Taigos dramos“ (jap.k.: 大河ドラマ;たいがドラマ) serijoje 1992 metais.
„Hidejošis“ (jap. k.: 秀吉), „Taigos dramos“ serija išleista 1996 metais. Joje vaizduojamas Tojotomio Hidejošio gyvenimas chronologine tvarka.
„Kariuomenės pareigūnas“ (jap. k.: 軍師官兵衛;ぐんしかんべえ）53 „Taigos dramos“ serija, ištransliuota 2014 m. sausio 5d. Serijoje analizuojami istoriniai įrašai apie Oda Nobunaga.
Filmai
„Imperatoriaus kardas“ (jap. k. :大帝の剣; たいていのけん), filmas išleistas 2007 metais. Filmo protagonistas – Mansekuro, Jasukės anūkas.
2017 metų kovą buvo paskelbta, jog „Lionsgate films Entertainment Corporation“ amerikiečių kompanija ir prodiuseris Maiklas Delukas, kurs filmą paremta Jasukės gyvenimu, kurį sukūrė Gregoris Videnas.
Animė
Jasukės asmenybės įkvėptas yra sukurtas Afro veikėjas, animėje „Afro samurajus“. Kurį išleido Gonzo K.K. (jap. k. 株式会社ゴンゾ; Kabushiki-gaisha Gonzo) studija. Pagrindį veikėja Afro įgarsina garsus amerikiečių aktorius Samuelis L. Džeksonas. Pirmą kartą animė buvo išleistas 2007 metų gegužės 11d.
Kompiuteriniai žaidimai
„Basaracu“ (婆裟羅2; ばさらツー), 2001 metais išleistas šaudyklės žaidimas. Žaidėjas tampa Sengoku laikotarpio kariu, kurio tikslas yra nuversti Oda Nobunaga. Jasukė žaidime atsirana, kaip vienas iš Odos Nobunagos pakalikų, kuriuos reikia nugalėti prieš galutine kovą su Oda Nobunaga. Taip pat Jasukė yra vaizduojamas 2017 metais išėjusiame žaidime Nioh, sukurtame „Koei Tecmo“ įmonės. Žaidime gali jį pakviesti į dvikovą arba žaisti už jo personžą. Jis tarnauja kaip sargybinis žaidimo piktadariui Edvardui Keliui ir siekia, kad jo lordas Nobunaga būtų atgaivintas.
Taip pat Jasukė yra vaizduojamas 2017 metais išėjusiame žaidime Nioh, sukurtame „Koei Tecmo“ įmonės. Žaidime gali jį pakviesti į dvikovą arba žaisti už jo personžą. Jis tarnauja kaip sargybinis žaidimo piktadariui Edvardui Keliui ir siekia, kad jo lordas Nobunaga būtų atgaivintas.
Šaltiniai
Solier F. 1627 Histoire Ecclesiastique Des Isles Et Royaumes Du Japon, vol.1, p.444;
TBS, 2013本能寺にいた「漆黒のサムライ」を追え. TBS [internete] 2013 birželio 8 d. Prieiga per internetą: http://www.tbs.co.jp/f-hakken/bknm/20130608/p_1.html;
ロックリー., 2017 信長と弥助 本能寺を生き延びた黒人侍p.199-200. ISBN: 9784778315566;
Jėzuitų Luis Frois ir Lorenço Mexia laiškai 1581 m.;
„Shinchō kōki“. History of Japan (CD-ROM version) 日本史事典(三訂版);
Sujia. Japan’s First Non-Japanese Samurai was Black.2017. Observer+. [internete] 2017 gegužės 29d. Prieiga per internetą: https://observer.news/culture/japans-first-non-japanese-samurai-black/ ;
Tanasia, K. Little-Known Facts About Yasuke, the All-Powerful Black Samurai of Feudal Japan. 2017. Atlanta Black Star. [internete] 2017 birželio 6 d. Prieiga per internetą: http://atlantablackstar.com/2017/06/06/6-little-known-facts-yasuke-powerful-black-samurai-feudal-japan/; Arimichi E, Oda Nobunaga, japanese warrior. Encyclopedia Britannica. [internete]. Prieiga per internetą:< https://www.britannica.com/biography/Oda-Nobunaga;
International Institute for Children’s Literature, Osaka, One Hundred Japanese Books for Children 1946–1979: Kuro-suke. Prieiga per internetą: http://www.iiclo.or.jp/100books/1946/htm-e/050main-e.htm;
Fleming Jr., Mike. „Lionsgate Taps 'Highlander' Creator Gregory Widen To Script Film On First Black Samurai“. Deadline. Retrieved 23 March 2017;
Aukštuolių apylinkė (Šiauliai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gruzdžių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Verbūnų apylinkės.
Andrea Sacchi
thumb|right|200px| A. Sakio portretas, 1661 m., aut. Karlas Marata Andrėja Sakis (it. Andrea Sacchi, 1599–1661 m. birželio 21 d.) – XVII a. italų klasikinio baroko tapytojas, piešėjas.
Biografija
Andrėja Sakis gimė 1599 m. Netūne, apie 60 km piečiau Romos. Jo tėvas Benedetas buvo tapytojas. A. Sakis mokėsi pas Džiuzepę Čezarį Romoje ir pas Frančeską Albanį Bolonijoje. Grįžęs į Romą jis buvo patronuotas kardinolo Frančesko del Montės, to paties, kuris rėmė Karavadžą. Kardinolas jam parūpino pirmąjį viešą užsakymą − altorinį paveikslą „Šv. Grigalius ir mišių korporalo stebuklas“ Šv. Petro bazilikai, kuris buvo atliktas 1625−26 m. Po to jis dirbo kartu su Pjetru da Kortona įtakingos Sakečių giminės užsakymu dekoruodamas vilą Kastel Fuzane. Kitas svarbus jo rėmėjas buvo kardinolas Antonijus Barberinis ir popiežiaus Urbono VII užsakymu 1629−1631 m. A. Sakis Barberinio rūmuose atliko „Šventosios išminties alegorijos“ lubų freską. Šis darbas savo nuosaikumu ir kompozicija ryškiai kontrastavo su Pjetro da Kortonos kiek vėliau tuose pačiuose rūmuose sukurta dinamiška „Dieviškojo apreiškimo alegorija“ su daug figūrų.
A. Sakis buvo paveiktas Rafaelio tapybos ir prisilaikė Anibalės Karačio suformuotų klasikinio baroko principų. Tai buvo priešprieša Berninio ir Pjetro da Kortonos propaguotam įmantrumui ir dinamizmui. Diskusiją su Pjetru da Kortona dėl teisingosios dailės krypties A. Sakis vedė Šv. Luko akademijoje. Jo draugais buvo nuosaikaus baroko kryptį palaikę Alesandras Algardis ir Nikola Pusenas. Kiti reikšmingi A. Sakio darbai: „Šv. Romualdo vizija“ (Vatikano pinakotekoje) ir „Šv. Antano Paduviečio mirusiojo prikėlimas“ (S. Maria della Concezione bažnyčioje Romoje). 1635 m. jis keliavo į Šiaurės Italiją ir 1640 m. pabuvojo Paryžiuje. 1639 m. jis buvo užsakytas sukurti freskas Laterano Šv. Jono bazilikos baptisterijoje Konstantino istorijos tema ir atliko 8 paveikslus iš Šv. Jono Krikštytojo gyvenimo (dabar Laterano rūmuose). Iš vėlyvųjų jo darbų paminėtina 1648−49 m. atlikta „Šv. Onos mirtis“ (S. Carlo ai Catinari bažnyčioje Romoje). Andrėja Sakis mirė 1661 m. birželio 21 d. Romoje. Jo reikšmingiausiu mokiniu buvo Karlas Marata.
Jonavos Senamiesčio gimnazija
Jonavos Senamiesčio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Jonavoje, Kauno g. 76.
Istorija
Įkurta 1974 m. rugsėjo 15 kaip Jonavos 4-oji vidurinė mokykla. Nuo 1994 m. pradedama mokytis realinio ir humanitarinio profilio gimnazijos klasėse. 1995 m. rugsėjo 1 d. suteiktas Senamiesčio vidurinės mokyklos vardas. 1998 m. suteiktas gimnazijos statusas.
2016 m. atidarytas rekonstruotas gimnazijos sporto aikštynas.
Direktoriai
= Žymūs mokiniai =
Manvydas Vitkūnas
Manvydas Vitkūnas (g. 1977 m. gegužės 1 d. Musninkuose, Širvintų rajonas) – Lietuvos archeologas, karybos istorikas ir žurnalistas.