cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malaizijos istorija
Kova dėl valdžios
1607 m. Ačeho sultonatas tapo turtingiausia ir galingiausia malajų valstybe. Jo sultonas Iskandar Muda užvaldė kitas malajų valstybes, tarp jų – Peraką. Ačehas nusilpo, kai bandė užimti Malaką 1629 m. Portugalų ir Džohoro pajėgos sutriuškino Ačeho laivyną, nužudė 19 tūkst. jo karių (pasak portugalų). Tačiau tais metais Ačehas užėmė Kedahą ir daug jo gyventojų perkėlė į Ačehą. Sultono žentas Iskandar Thani, buvęs Pahango princas, tapo nauju sultonu. Dėl sąsiaurio konfliktas vyko iki 1641 m., kai olandai su sąjungininku Džohoru užėmė Malaką.
XVII a. pradžioje įkurta Olandų Rytų Indijos bendrovė. Tuo metu olandai kariavo su Ispanija, kuri buvo unijoje su Portugalija. Džohoras valdė Malajų salyną, išskyrus Peraką, kuris išlaikė nepriklausomybę, nes kiršino Siamą su Džohoru. Olandai nesikišo į Malakos vidaus reikalus, bet perkėlė daugumą prekybos į portugalų kolonijas Javoje.
Dėl silpnų Malakos pajūrio valstybių, čia kėlėsi bugiai, bėgdami nuo olandų kolonistų Sulavesyje. Iš Malakos bugiai kišosi į olandų prekybą. Jie užėmė Džohorą, kai 1699 m. buvo nužudytas paskutinis sultonas. Bugiai išplėtė savo valdžią į Kedahą, Selangorą, Peraką ir Džohorą. Minangkabau iš Sumatros kėlėsi į Malaką, ten įkūrė Negeri Sembilaną. Žlugus Džohorui, Ajutajos karalystė padarė penkias šiaurines malajų karalystes vasalais, o Perakas tapo malajų šalių lyderiu.
Malakos ekonominė svarba europiečiams išaugo XVIII a. Arbatos prekybai tarp Kinijos ir Didžiosios Britanijos reikėjo Malakos alavo arbatos skrynioms užlituoti. Malakos pipirai buvo labai vertinamas Europoje, o Kelantane ir Pahange rastos aukso kasyklos. Į kasyklas dirbti atvyko arabai ir indai, vėliau kinai, kurie apsigyveno miestuose ir dominavo ekonomikoje. Kitus 200 metų nusistovėjo tokie santykiai: kaimiečiai malajai buvo valdomi miestiečių emigrantų, kuriems sultonas negalėjo pasipriešinti.
Britų įtaka
Kai Malaka buvo grąžinta olandams 1815 m., britų gubernatorius Stamford Raffles ieškojo naujos bazės ir iš Džohoro nusipirko Singapūro salą 1819 m. Britai išmainė Benkuleną Sumatroje į Malaką. Britų teritorijose uostai buvo atviri, kad būtų panaikinta kitų šalių monopolija, jie tapo dideliais prekybos centrais. Britai valdė sąsiaurį ir Malaką, nes malajai bijojo Siamo ekspansijos. 1824 m. olandų-britų sutartis padalino Malajų salyną tarp abiejų šalių. Olandai apleido Malaką, o britai pripažino jų valdžią likusiose salose. Iki 1826 m. britai užvaldė Penangą, Singapūrą, Malaką ir Labuaną.
Iš pradžių britai nesikišo į santykius tarp malajų valstybių. Pusiasalio aristokratai kovėsi dėl alavo kasyklų ir sąsiaurio kontrolės. Politinis nestabilumas kenkė prekybai, reikėjo britų įsikišimo. Britų investuotojai norėjo politinio stabilumo Perake, tad ji tapo pirma malajų valstybe, į kurią įsikišo britai. Jie pagrasino kariniu įsikišimu, kad taikiai būtų išsprestas Ngah Ibrahim ir Raja Muda Abdullah konfliktas, nes jų nusamdyti malajų ir kinų gangsteriai niokojo šalį. Pangkor sutartis 1874 m. padidino britų įtaką Malakoje. Britai pasiuntė į įvairias malajų valstybes patarėjus, kurie dažnai tapdavo tikraisiais sultonatų valdovais. Šie patarėjai neturėjo įtakos tik religijos ir papročių klausimais.
Džohoras vienintelis priešinosi: jis modernizavosi ir teisiškai saugojo kinų ir europiečių investuotojus. 1909 m. Siamas buvo priverstas atiduoti Kedahą, Kelantaną, Perlisą ir Terenganu britams. Džohoro sultonas Abu Bakaras ir Viktorija asmeniškai pažinojo ir pripažino vienas kitą lygiais. Abu Bakaro įpėdinis sultonas Ibrahimas 1914 m. priėmė britų patarėjus. Britų valdomos malajų valstybės tapo svarbiausiais alavo, vėliau gumos eksportuotojais.
XIX a. pabaigoje olandai užėmė Šiaurės Borneo sritį, kuri nebuvo olandų kolonizuota. Politinė plėtra Šiaurės Borneo ir pusiasalyje buvo atskira iki XIX a. Sabahas nominaliai buvo Sulu sultono, kuris buvo Ispanų Filipinų vasalas, valda. Likusi teritorija buvo Brunėjaus sultono valdžioje. 1841 m. britų nuotykių ieškotojas James Brooke padėjo Brunėjaus sultonui numalšinti sukilimą ir už tai gavo radžos titulą ir teisę valdyti Saravako upės rajoną. 1846 m. jo titulas tapo paveldimu ir baltieji radžos valdė Saravaką kaip atskirą valstybę. Brookes išplėtė Saravaką prijungdamas Brunėjaus valdas.
1881 m. įkurta Britų Šiaurės Borneo kompanija, kuri valdė Šiaurės Borneo iš biuro Londone. Teritorijos statusas buvo panašus į Britų protektorato. Filipinai iki šių laikų nepripažįsta Sabaho atskyrimo. 1888 m. Brunėjaus likutis paverstas britų protektoratu, 1891 m. sutartis tarp olandų ir britų nubrėžė sieną Borneo.
Rasių santykiai
thumb|right|200px|Yap Ah Loy, laikomas šiuolaikinio Kvala Lampūro įkūrėju. Priešingai nei kitos Europos imperijos, Britų imperija buvo sukurta, kad duotų pelną ir ekonominę naudą. Malaka viliojo alavo ir aukso kasyklomis, o britų žemdirbiai pradėjo eksperimentuoti su tropiniais augalais (tapioka, unkarija, pipiru, kava). 1877 m. iš Brazilijos buvo atgabentas Brazilinis kaučiukmedis ir greitai guma tapo viena svarbiausių transporto prekių į Europą, kur auganti pramonė reikalavo guma. Be gumos buvo pradėtas eksportuoti alyvpalmių aliejus. Šių augalų auginimas reikalavo disciplinuotos darbo jėgos, o malajų britai nelaikė patikimais, tad buvo gabenami indai, daugiausiai tamilai iš Pietų Indijos. Kasyklose, malūnuose ir dokuose dirbo emigrantai iš Pietų Kinijos. Greitai Singapūre, Ipohe, Penange kinai sudarė daugumą, kaip ir Kvala Lumpūre, kuris buvo įkurtas kaip alavo kasimo centras 1857 m. Gyventojų surašymo metu, 1891 m., Perake ir Selangore, kur buvo kasamas alavas, kinai sudarė daugumą.
Dauguma atvykusių kinų buvo vargšai, bet dėl jų darbštumo ir taupumo, tikėjimo vaikų švietimu, konfucijinės šeimos hierarchijos, abipusės pagalbos bendruomenių jie suklestėjo. Apie 1890 m. Yap Ah Loy tapo turtingiausiu žmogumi Malakoje su daugybe kasyklų, parduotuvių, plantacijų. Kinai nuo pat pradžių valdė bankus, draudimo firmas, bendradarbiavo su britų firmomis. Kadangi malajų sultonai išleisdavo daugiau nei uždirbdavo, jie greitai prasiskolino kinų bankams. Tai jiems davė politinės ir ekonominės galios. Iš pradžių daugelis emigrantų buvo vyrai, kurie praturtėję ketino grįžti namo. Daug grįžo, bet dar daugiau liko. Iš pradžių jie vedė malajų moteris, bet vėliau atsigabendavo nuotakas, sukūrė savo bendruomenes, statė šventyklas ir mokyklas.
Iš pradžių indai buvo ne tokie sėkmingi, nes jie buvo kontraktiniai plantacijų darbininkai ir jiems buvo mažiau ekonominių galimybių. Indus skaldė religija, kalbos ir kastos. Indų vidurinė klasė iškilo XX a. pradžioje, bet dauguma indų liko vargšais kaimų getuose, kaučiukmedžių auginimo zonose.
Malajai sunkiai susitaikė su politinės nepriklausomybės praradimu britams ir augančia kinų ekonomine galia. XX a. pradžioje iškilo grėsmė, kad malajai bus tautinė mažuma jų pačių valstybėje. Sultonai, kurie bendradarbiavo su britais ir kinais, prarado tradicinį prestižą, ypač tarp malajų su vakarietišku išsilavinimu, bet kaimiečiai malajai toliau gerbė sultonus. Tuo metu iškilo malajų nacionalizmas ir atgimė islamas, nes malajai manė, kad atgabentos religijos, ypač krikščionybė, kėlė grėsmę. Iš tiesų mažai malajų perėmė krikščionybę, bet ją perėmė daug kinų. Šiauriniai rajonai, kur vakarietiškos pažiūros buvo retos, tapo islamo tvirtove ir tokia išliko iki šių laikų.
Malajų koledže klestėjo nacionalizmas ir antikolonijinės nuotaikos. 1938 m. Ibrahim Yaacob, baigęs Sultono Idris koledžą, įkūrė Kesatuan Melayu Muda Kvala Lumpūre. Tai buvo pirmoji politinė malajų organizacija, kovojusi už malajų vienybę nepriklausomai nuo kilmės ir prieš britų imperializmą. Ši organizacija taip pat siekė Britų Malakos ir Nyderlandų Rytų Indijos sujungimo.
Karas ir komunistų sukilimas
thumb|right|[[Tugu Negara, malajų nacionalinis paminklas, skirtas žuvusiems per Antrąjį pasaulinį karą ir per ypatingąją padėtį.]] 1941 m. gruodį kilęs Antrasis pasaulinis karas užklupo britus ir Malaiziją nepasiruošusius. Jie bijojo augančios japonų laivyno galios ir įkūrė bazę Singapūre, bet nesitikėjo, kad Malaka bus užpulta iš šiaurės. Dėl karo Europoje, Tolimuosiuose Rytuose beveik nebuvo britų lėktuvų. Japonai užpuolė Malajus iš bazių Indokinijoje ir nepaisant britų, australų ir indų pasipriešinimo, šalis buvo užimta per 2 mėnesius. Be vandens, oro gynybos Singapūras pasidavė 1942 m. vasarį. Šiaurės Borneo ir Brunėjus irgi buvo okupuoti.
Japonai turėjo rasinę politiką kaip britai, jie skatino ribotą malajų nacionalizmą ir dalis malajų intelektualų kaloboravo. Dauguma sultonų irgi bendradarbiavo, bet vėliau teigia, kad tai darė ne savo noru. Kesatuan Melayu Muda bendradarbiavo su japonais, tikėdamas, kad olandų ir britų valdos bus sujungtos ir gaus nepriklausomybę. Tačiau okupantai kinus laikė priešais ir blogai su jais elgėsi: per ching (tautinį valymą) Singapūre ir Malakoje nužudyta 80 tūkst. kinų. Kinų verslininkai išvyti, jų mokyklos uždarytos ar sudegintos. Kinai, vadovaujami Malajų komunistų partijos, sudarė pasipriešinimo japonams pagrindą Malajuose ir su britų parama buvo stipri pasipriešinimo jėga.
Malajai įsižeidė, kai japonai leido Tailandui užimti 4 šiaurinius Malajų sultonatus, kuriuos britai iš jo atėmė 1909 m. Eksporto rinkų praradimas sukėlė masinį nedarbą tarp visų rasių Malakoje, japonai tapo nepopuliarūs, kilo rasinė įtampa. Malajai buvo patenkinti, kai britai grįžo 1945 m., bet padėtis neliko tokia pati kaip prieš karą, malajai pradėjo norėti nepriklausomybės. Britai buvo bankrutavę, leiboristų vyriausybė atitraukinėjo karius iš Rytų. Kolonijoms buvo suteikiamos savivaldos ir nepriklausomybės. Nepaisant nacionalizmo bangos, malajai bijojo Malajų komunistų partijos, kurios dauguma narių buvo kinai, turintys didžiausias ginkluotas pajėgas šalyje. thumb|left|Japonai kariai juda per Kvala Lumpūrą 1944 m. britai sukūrė Malajų sąjungos planą su tikslu suvienyti britų valdas ir suteikti joms nepriklausomybę. Borneo valdos ir Singapūras nebuvo įtraukti į sąjungą. Malajai priešinosi malajų valdovų silpninimui ir pilietybės suteikimui kinams. Britai laikėsi rasių lygybės principo, nes kinai ir indai labiau prisidėjo kovoje su japonais nei malajai. Sultonai, rėmę britų planą, vėliau jam smarkiai priešinosi.
1946 m. įkurta Jungtinė malajų nacionalinė organizacija, kuriai vadovavo Džohoro ministras Dato Onn bin Jaafar. Ši organizacija palaikė Malakos nepriklausomybę, bet su sąlyga, kad ją valdys išimtinai malajai. Britai atsisakė plano, 1948 m. Malajų sąjungą pakeitė Malajų federacija.
Tuo metu komunistai ruošėsi atviram sukilimui. Jie reikalavo nepriklausomybės ir rasių lygybės. Partijos galia buvo kinų valdomose profsąjungose ir mokyklose, nes mokytojai atvykdavo iš komunistinės Kinijos. 1947 m. kovą Chin Peng pakeitė komunistų vadą Lai Tek ir pradėjo sukilimą. Po plantacijų prižiūrėtojų nužudymų britai įvedė ypatingąją padėtį liepos mėn., Komunistų partija buvo uždrausta. Komunistai pasitraukė į džiungles, jų buvo apie 13 tūkst.
Ypatingoji padėtis truko 1948–1960 m. Britai laimėjo, nes darė politines ir ekonomines nuolaidas kinams ir perkeldami kinus į tas vietas, kur komunistai neveikė. Malajai padėjo britams kovoti su komunistais. Nuo 1949 m. komunistų padėtis tik prastėjo. Nors komunistai nužudė Henry Gurney 1951 m. spalį, tai sukėlė kinų pasipiktinimą. Naujo britų armijos karininko Gerald Templer atvykimas 1952 m. buvo ypatingosios padėties pabaigos pradžia. Nepaisant komunistų pralaimėjimo Malaka tapo nepriklausoma 1957 m. rugpjūčio 31 d., Tunku Abdul Rahman tapo pirmuoju premjeru.
Link Malaizijos
thumb|right|200px|Lee Kuan Yew Nepatenkinti komunistais kinai įkūrė Malajos kinų asocijaciją (MCA) 1949 m., kuri atstovavo nuosaikesnes pažiūras. Jos vadas Tan Cheng Lock bendradarbiavo su malajų nacionalistais kovoje dėl nepriklausomybės. Jis siekė lygios pilietybės kinams, bet darė nuolaidas malajams. Kai britai 1949 m. paskelbė apie greitą Malajos nepriklausomybę, MCA-UMNO koalicija, prie kurios prisidėjo Malajos Indų kongresas, laimėjo visus rinkimus 1952–1955 m.
Išrinktų savivaldų atsiradimas buvo dar vienas žingsnis nugalint komunizmą. Mirus Stalinui 1953 m., Malajos komunistai suskilo dėl tolimesnės kovos. 1954 m. dauguma komunistų sudėjo ginklus, tik Chin Peng su aršiausiais rėmėjais slapstėsi džiunglėse prie Tailando sienos.
1955–1956 m. didžiausios partijos susitarė, kad visos tautos gaus lygiateisę pilietybę, o mainais komunistai sutiko, kad valstybės galva bus vienas iš sultonų, malajų kalba bus oficiali, malajų mokslas ir ekonominė plėtra bus remiama valstybės. Tai reiškė, kad malajai valdys valstybę, bet kinai ir indai bus proporcingai atstovaujami parlamente, valdys tas valstijas, kur sudaro daugumą, o jų ekonominės pozicijos bus apsaugotos. Klausimas dėl švietimo sistemos kontrolės buvo atidėtas iki nepriklausomybės. Be to, nebuvo nulemta kitų britų valdomų regiono teritorijų likimas. Saravakas ir Sabahas tapo britų kolonijomis po Antrojo pasaulinio karo. Tie regionai buvo silpniau ekonomiškai išsivystę, o vietinė valdžia nebuvo pakankamai stipri siekti nepriklausomybės. Singapūras, kur dauguma buvo kinai, gavo autonomiją 1955 m., o 1959 m. jaunas socialistų lyderis Lee Kuan Yew tapo premjeru. Brunėjaus sultonas liko britų klientu naftos turtingame enklave.
1961 m. Abdul Rahman pasiūlė „Malaiziją“, valstybę, kurią sudarytų visos regiono britų valdos. Jis teigia, kad centralizuota valdžia efektyviau kovotų su komunistais, ypač Singapūre. Buvo bijoma, kad nepriklausomas Singapūras taps kinų šovinistų židiniu ir kels grėsmę malajams. Nors Lee Kuan Yew rėmė planą, Singapūro socialistų frontas priešinosi, įžvelgdamas britų klastą. Šiaurės Borneo tik Brunėjaus sultonas rėmė sąjungą su Malaka. Referendume Singapūras sutiko susijungti su Malaka, o Brunėjaus sultonas atsitraukė, nes daug jo pavaldinių jam priešinosi ir nebuvo aišku, kaip bus dalinamas naftos pelnas.
Landsdowne komisija turėjo sukurti Malaizijos konstituciją. Nauja konstitucija buvo tokia kaip 1957 m., tik pakeisti keli žodžiai. Pavyzdžiui, Borneo vietiniams suteiktas specialus statusas. Sabahas, Saravakas ir Singapūras gavo autonomiją. 1963 m. Malaizijoje gyveno 10 mln. gyventojų.
Nepriklausomybės iššūkiai
Nepriklausomybės metu Malaizija turėjo didelį ekonominį pranašumą. Ji buvo tarp svarbiausių gumos, alavo ir palmių aliejaus eksportuotojų. Be to, buvo kasama geležies rūda. Malaizija galėjo investuoti iš eksporto gaunamą pelną į pramonės plėtrą ir infrastruktūros projektus. Šalis tuo metu pabrėžė valstybės planavimą, nors UMNO nebuvo socialistinė partija. Pirmasis ir antrasis Malaizijos planas (1956–1960 ir 1961–1965 m.) stimuliavo ekonominį augimą per valstybės investicijas pramonėje ir tvarkant kelius ir uostus, kurie nukentėjo per karą ir sukilimą. Vyriausybė bandė sumažinti Malaizijos priklausomybę nuo eksporto, nes jo pajamas lėmė svyruojančios kainos. Buvo aišku, kad natūralios gumos paklausa smuks, nes vis plačiau buvo naudojama sintetinė. Kadangi trečdalis Malaizijos darbininkų dirbo kaučiukmedžių plantacijose, reikėjo sukurti naujas darbo vietas. Kaimas nuskurdo, nes norint išlaikyti natūralios gumos konkurencingumą, žemdirbiams buvo mokomos mažos algos.
Indonezijos prezidentas Sukarno, remiamas Indonezijos komunistų partijos, laikė Malaiziją „neokolonistine“ valstybe, rėmė komunistų sukilimą Saravake, kuriame ypač dominavo kinai. Indonezijos kariai kovėsi su Malaizijos ir Tautų Sandraugos kariais. Konfrontacija tarp šalių vyko iki Sukarno valdymo pabaigos 1966 m. Tais metais naujas Filipinų prezidentas atsisakė šalies pretenzijų į Šiaurės Borneo, bet vėliau Filipinai persigalvojo. Tai kartina šalių santykius iki šių laikų.
XX a. pradžios depresija ir įsiplieskęs Antrasis Kinijos-Japonijos karas užbaigė kinų emigraciją į Malaiziją. Nepriklausomybės laiku 1957 m. malajai sudarė 55% šalies gyventojų, kinai – 35 %, indai – 10 %. Balansą sutrikdė Singapūro kinai. Su jais federacijoje kinų buvo 40 %. Kilus nesutarimams tarp malajų nacionalistų ir Singapūro komunistų kinų Tunku Abdul Rahman pareikalavo, kad Singapūras pasitrauktų iš Malaizijos 1965 m. rugpjūtį.
Sunkiausi nepriklausomos Malaizijos klausimai buvo švietimas ir ekonominės galios pasiskirstymas tarp tautų. Malajams nepatiko turtingi kinai. Abu klausimai buvo susiję, nes kinų pranašumas švietime lėmė jų ekonominį dominavimą. Ginčą laimėjo malajai ir 1961 m. buvo priimtas Švietimo aktas. Švietime oficialiai leistos tik malajų ir anglų kalbos. Kinai ir indai galėjo turėti mokyklas savo kalba, bet jose mokiniai turėjo mokytis malajų kalbos ir turėti vieną dalyką malajų kalba. Svarbiausia, Malajų universiteto priėmimo egzaminas buvo malajų kalba, nors dar ilgai jame buvo mokoma anglų kalba. Visiškas kinų pralaimėjimas švietimo klausimu nulėmė jų paramos MCA sumažėjimą.
Malaizijos ekonominis planavimas buvo nukreiptas į kaimo vietoves, kur dominavo malajai. Dėl vyriausybės palankumo malajų firmos, kinų firmos turėjo savo ofisų darbuotojus pakeisti malajais. Po kurio laiko išnyko skirtumas tarp kinų ir malajų ekonominės gerovės.
1969 m. krizė
thumb|right|200px|Malaizijos premjeras daktaras Mahathir bin Mohamad Malajos kinų asocijacija ir Malajos indų kongresas (MIC) dėl bendradarbiavimo su malajų nacionalistais prarado paramą rinkėjų tarpe. Tuo pat metu dėl valstybės politikos atsirado išsilavinusių ir nepatenkintų malajų bedarbių sluoksnis. Buvo įkurtas Malajos liaudies judėjimas (Gerakan Rakyat Malaysia) 1968 m. Tai buvo nekomunistinė partija įtraukusi malajų profsąjungas, indų ir kinų lyderius. Įkurta islamistinė Malaizijos islamo partija ir kinų socialistinė Demokratinio veiksmo partija gavo didelę paramą UMNO ir MCA sąskaita.
1969 m. gegužės mėn. rinkimuose UMNO-MCA-MIC surinko tik 48 proc. balsų. Opozicija šventė pagrindinėje Kvala Lampūro gatvėje su šluotomis, norėdami parodyti artėjančias permainas. Bijantys permainų malajai sukėlė riaušes, per kurias buvo sudeginta 6000 kinų namų, žuvo 184 žmonės. Valstybė paskelbė ypatingąją padėtį. Nacionalinė operacijų taryba, vadovaujama Tun Abdul Razak, privertė atsistatydinti Tunku Abdul Rahman vyriausybę 1970 m. rugsėjį. Šią tarybą sudarė 9 nariai, dauguma malajai, ir ji turėjo visą karinę ir politinę valdžią šalyje.
Vidinio saugumo aktu taryba paleido parlamentą ir partijas, įvedė spaudos cenzūrą, apribojo politinę veiklą. Aktas leido suimti bet kurį žmogų be teismo ilgam laikui. Taryba tuo naudojosi nutildyti valdžios kritikus. Pakeista konstitucija uždraudė malajų išskirtinės padėties šalyje, jų kalbos statuso ir malajų monarchijos kritiką netgi parlamente.
1971 m. vėl susirinko parlamentas, šalį pradėjo valdyti nauja Nationalinio Fronto (Barisan Nasional) koalicija, kuriai priklausė UMNO, MCA, MIC, nusilpęs Malajos liaudies judėjimas, regioninės Sabaho ir Saravako partijos. Demokratinio veiksmo partija liko opozicijoje. Islamistų armija prisidėjo prie Fronto, bet buvo išmesta 1977 m. Abdul Razak valdė iki mirties 1976 m. Jo įpėdiniu tapo Datuk Hussein Onn, UMNO įkūrėjo Onn Jaafar sūnus, o vėliau daktaras Mahathir bin Mohamad, kuris buvo švietimo ministru nuo 1981 m. ir valdė 22 metus.
Šiuolaikinė Malaizija
thumb|right|alt=Street scene; a large fountain visible in the right foreground, a row of palm trees stretching away to the left, and in the centre of the image, across the street, a large white and beige stone building, with a tall domed central tower and two smaller domed towers to the right and left.|Kvala Lumpūras 1970 m. 75 % žemiau skurdo ribos gyvenusių Malaizijos gyventojų buvo malajai. Dauguma jų buvo vis dar kaimiečiai, labai mažai jų dalyvavo modernioje ekonomikoje. 1971 m. Malaizija paskelbė Naują ekonominę politiką, kuri turėjo būti įvykdyta 4–5 metų etapais 1971–1990 m., turėjusi panaikinti skurdą, ypač kaimo, ir išlyginti rasių turtinę padėtį. Ekonominė galia turėjo pereiti nuo kinų į malajų rankas, kurie tuo metu sudarė tik 5 % profesionalios klasės.
Skurdą turėjo naikinti žemės ūkio politika, perkėlusi 250 tūkst. malajų į naujai išvalytas fermas, investicijos į kaimo infrastruktūrą, laisvų prekybos zonų sukūrimas. Mažai buvo padaryta, kad pagerėtų mažai apmokamų fermos darbininkų padėtis. Jie sudarė vis mažesnę Malaizijos darbininkų dalį. 1990 m. skurdžiausios Malaizijos sritys buvo Sabaho ir Saravako kaimai, kurie smarkiai atsiliko nuo likusios šalies. Kaimų skurdas sumažėjo, bet valstybės politikos kritikai teigė, kad tai įvyko dėl gerėjančios šalies ekonominės padėties, atrastų naftos ir dujų rezervų, kaimiečių persikėlimo į miestus. Tuo metu išaugo miestai, ypač Kvala Lampūras, kur atvyko malajai kaimiečiai ir emigrantai iš Indonezijos, Banglandešo, Tailando ir Filipinų. Pirmąkart miestų skurdas tapo problema, kai aplink miestus atsirado lūšnynai.
Mahathir kaip švietimo ministras ir premjeras švietimo sistemoje rėmė tik malajų kalbą, o ne anglų. Taip kinams atsirado barjeras, nes nedaug jų mokėjo malajiškai pakankamai, kad galėtų studijuoti malajų universitetuose. Kinai vyko studijuoti į Singapūrą, Australiją, Didžiąją Britaniją ir JAV. 2000 m. 60 tūkst. Malaizijos gyventojų turėjo diplomus iš Australijos universitetų. Mahathir pagerino moterų galimybes švietime: 2000 m. pusė studentų buvo moterys. thumb|right|Kvala Lumpūro [[Petronas Twin Towers – aukščiausias pastatas Pietryčių Azijoje.]] Sukurti darbo vietas išsilavinusiems malajams, vyriausybė sukūrė keletą agentūrų kištis į ekonomiką. Svarbiausios iš jų buvo PERNAS, PETRONAS, HICOM. 1969 m. malajams priklausė 39 % firmų, o 1990 m. jau 68 %. Paskutinis skaičius apgaulingas, nes daugelį malajų firmų netiesiogiai valdė kinai. Jie liko didele jėga Malaizijos ekonomikoje, bet laikui bėgant skirtumas tarp malajų ir kinų firmų išnyko, nes apie 2000 m. jie pradėjo kurti bendras firmas.
Ekonominė kaita nuo 1970 m. buvo pertraukta tik Azijos finansų krizės, bet šalyje nevyko politinės permainos. Nuo 1974 m. Malaizijoje nevyko reguliarių rinkimų. Nors rinkimų kampanijų metu buvo galima vykdyti kampanijas, iš principo šalyje buvo vienpartinė sistema. UMNO kontroliuojamas Nacionalinis frontas laimėdavo daugumą balsų, nes opozicija buvo susiskaldžiusi. Cenzūra spaudoje ir protestų apribojimas išliko, UMNO jaunimo judėjimas persekiodavo politinius oponentus.
Valdant Mahathir bin Mohamad (1981–2003 m.) Malaizija vis labiau tapo centralizuota ir autoritarinė, nes jis manė, kad šalis galėjo būti stabili tik per kontroliuojamą demokratiją. 1986–87 m. Mahathirui kilo iššūkis jo paties partijoje. 1987 m. spalį buvo suimti 106 žmonės, tarp jų opozicijos lyderiai. 5 Aukščiausiojo teismo teisėjai, kritikavę įvykį, buvo irgi suimti.
2004 m. rinkimuose laimėjo Abdullah Ahmad Badawi vadovaujamas Nacionalinis frontas, nes vadas buvo populiarus, ekonomika atsigavo, gyvenimo standartai beveik pasiekė Pirmojo pasaulio lygį, o opozicija buvo susiskaldžiusi.
2007 m. lapkritį šalį sudrebino antivyriausybiniai protestai. Bersih ralyje Kvala Lampūre dalyvavo 40 tūkst. dalyvių. Lapkričio 25 d. ralį surengė HINDRAF, protestuodama prieš etninę diskriminaciją policijos veiksmuose, kur dalyvavo 5–30 tūkst. protestuotojų. 2008 m. spalio 16 d. HINDRAF buvo uždrausta, nes ji buvo „grėsmė nacionaliniui saugumui“.
Boluspor
Bolu SK – Turkijos futbolo klubas iš Bolu.
Romuald Figuier
240px|miniatiūra|Romuald 1974 m. Eurovizijos konkurse
Romuald Figuier (g. 1941 m. gegužės 5 d. Saint-Pol-de-Léon, Finisteras, Bretanė) – prancūzų dainininkas, geriau žinomas tiesiog kaip Romuald.
1964 metais Romuald atstovavo Monakui 1964 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Où sont-elles passées“ ir užėmė 3 vietą.
Romuald įvairiuose tarptautiniuose konkursuose yra atstovavęs Monakui, Andorai, Prancūzijai ir Liuksemburgui. 1968 m., kaip Andoros atstovas, jis III tarptautiniame dainų festivalyje, kuris vyko Rio de Žaneire (Brazilija), užėmė 5 vietą. Po metų dar kartą pasirodė tame pačiame festivalyje, vėlgi atstovaudamas Andorai, ir dar kartą užėmė 5 vietą.
1969 m. Eurovizijoje, atstovaudamas Liuksemburgui, su daina „Catherine“ užėmė 11 vietą, surinkdamas 7 taškus.
Trečiąjį kartą Eurovizijoje dalyvavo 1974 metais – šį kartą kaip Monako atstovas. Konkurse jis pasirodė su daina „Celui qui reste et celui qui s’en va“. Iš teisėjų gavęs 14 taškų, Romuald užėmė 4 vietą.
1973 m., jau kaip Prancūzijos atstovas, Romuald tarptautiniame dainų festivalyje Čilėje su daina „Laisse-moi le temps“ užėmė 2 vietą ir pelnė geriausio atlikėjo prizą. Vėliau šį kūrinį visame pasaulyje išgarsino Frenkas Sinatra, perdainavęs jį anglų kalba („Let me Try Again“).
Lietuviškas ilgasis
2023 m. rugpjūtį buvusio Kernavės dvaro teritorije rasti XIII–XIV a. nesmulkinti penki ilgieji.
Pavadinimas
Terminas ilgasis vartotas iki XVI a. pabaigos, jis minėtas Simono Daukanto. Lietuviškoje numizmatinėje literatūroje įsigalėjo XX a. Mikalojaus Daukšos „Postilėje“ (1599) kaip ilgųjų sinonimas pateikti talentai (lydiniai).
Yra rasta lietuviškų sidabro ilgųjų su įrėžtu pavadinimu изрой, šis terminas minėtas ir XIII a. pabaigos rusų šaltiniuose, todėl rusiškoje numizmatinėje literatūroje lietuviškas ilgasis dažnai vadinamas izroj.
Išvaizda
Lietuviški ilgieji būdavo 10–17 cm ilgio, sverdavo 100–105 g. Lobiuose aptinkami ir smulkūs atkirsti ilgųjų fragmentai.
Lietuvoje monetas dažniausiai sulydydavo į sidabro lydinius, kurie ir buvo pirmieji lietuvių pinigai – lietuviški ilgieji. Įkartos lydinyje buvo skirtos sidabro kokybei nustatyti. Pusapvalės lazdelės formos sidabro lydinių svorio pagrindu buvo paimta skandinaviška markė. Pusė markės (104 g) sudarė vidutinį lietuviškų ilgųjų (kapų) svorį. Šie lydiniai, randami kartu su Didžiojo Naugardo rubliais bei Kijevo grivnomis, leidžia juos datuoti XII–XIV a.
Rygos Dinamo
Rygos Dinamo – profesionalus Latvijos ledo ritulio klubas, žaidžiantis pajėgiausioje Eurazijos Kontinentinėjė ledo ritulio lygoje. Namų rungtynės žaidžia Rygos Arenoje, Rygoje. Atkurtas 2008 m. Pirmtakas aktyvus 1946–1995 m.
Komandos sudėtis 2018 m.
thumb|250px|Namų ir išvykos apranga thumb|250px|Rygos „Dinamo“ Rygos Arenoje
Vartininkai
Gynėjai
Puolėjai
Monumentų slėnis
Monumentų slėnis  – regionas Kolorado plynaukštėje, JAV, Jutos ir Arizonos valstijose. Aukštis virš jūros lygio 1585 m, užima 12 141 hektarų plotą. Monumento slėnis priklauso navahų genties parkui.
Prieš 50 mln. metų ši vieta buvo plyna akmeninė platforma su keletu ugnikalnių. Laikui bėgant, vėjo ir vandens sukelta erozija išgraužė platformos paviršių, kai kur netgi nulupo jos sluoksnius. Minkštesnioji uola sutrupėjo, liko tvirtesni kalnai bei stalkalniai. Dabar lygumoje matomi sukietėję vulkaniniai branduoliai – monolitai, kurių aukštis siekia iki 457 metrų.
Nuotraukų galerija
thumb|centre|800px| thumb|centre|800px|
Pareto principas
Pareto principas, kitaip Pareto taisyklė arba 20/80 taisyklė, teigia, kad 20 % pastangų duoda 80 % rezultatų, o likę 80 % pastangų – tik 20 % rezultatų. Tolimesni pagerinimai ne visada pasiteisina (žr. Pareto kreivė).
Ausies kaušelis
thumb|230px|Žmogaus ausies kaušelis: Vijoklis (Helix); Priešvijoklio kojytės (Crural of antehelix); Valtelė (Tubercle); Priešvijoklis (Anehelix); Kriauklės įduba ir ertmė (Concha – cymba – cavum); Prieškrimslis (Antitragus); Vijoklio kojytė (Crus of helix); Krimslys (Tragus); Kaušelio skiltelė (Lobule).
Pareto principas
20/80 nereiškia tikslių proporcijų ir laikoma mnemonine taisykle, o ne realiais orientyrais. Iš tikro sprendžiant skirtingus uždavinius reikia atlikti statistinius tyrimus.
Haris Poteris ir Išminties akmuo (muzika)
Filmo Haris Poteris ir Išminties akmuo originalus garso takelis buvo išleistas 2001 m. sausio 30 d. Šios muzikos autorius - kompozitorius John Williams, kuris taip pat muziką sukūrė trečiam Hario Poterio filmui Haris Poteris ir Azkabano kalinys.
Ausies kaušelis
Ausies kaušelis – išorinės ausies dalis,  kuri surenka ir nukreipia garso bangas į išorinę klausomąją landą.
Pareto principas
Istorija
Tai universalus principas, suformuluotas italų ekonomisto ir sociologo Vilfredo Pareto 1897 m., vėliau ištyrinėtas anglo Ričardo Koho. Savo rezultatus pateikė knygoje „20/80 principas: didelių turtų pasiekimo rezultatai įdedant mažas pastangas“.
Ausies kaušelis
Ausies kaušelio išorinė sandara
Šoninis ausies kaušelio paviršius netaisyklingai įgaubtas, truputį palinkęs į priekį, su daugeliu iškilimų ir įdubimų. Jo iškilus laisvasis kraštas vadinamas vijokliu. Vijoklio užpakalinės dalies viršuje yra nedidelis ausies kaušelio gumburėlis, kuris ryškesnis būna vaisiaus ausyje. Lygiagrečiai su vijokliu ir į priekį nuo jo yra kitas išlenktas iškilimas - priešvijoklis. Viršuje jis pasidalija į dvi priešvijoklio kojytes, kurios apsupa įdubusią trikampę duobę. Išlenktas įdubimas tarp vijoklio ir priešvijoklio yra vadinamas valtele. Priešvijoklis riboja gilią, plačią ausies kaušelio kriauklę, kurią iš dalies padalija priekinė vijoklio dalis, vijoklio kojytė ; virš kojytės yra kriauklės įduba , po ja - kriauklės ertmė. Apačioje vijoklio kojytės ir į priekį nuo kriauklės yra mažas išlenktas iškilimas - kramslys atsuktas atgal ir iš dalies uždengiantis išorinės klausomosios landos angą. Prieš krimslį, atskirtas nuo jo tarpkramslinės įlankos, yra prieškramslis. Po prieškramsliu yra kaušelio skiltelė. Ji sudaryta iš skaidulinio ir riebalinio audinių ir yra minkšta, o didžioji ausies kaušelio dalis kieta dėl ją sutvirtinančios elastinės kremzlės. Prie galvos esančiame ausies kaušelio paviršiuje yra iškilimai, atitinkantys jo šoninio paviršiaus įdubas, todėl atitinkamai vadinami, pvz., kriauklės iškiluma, valtelės iškiluma ir kt.
Kaušelio kremzlė
Elastinę kaušelio kremzlę dengia oda, o raumenys ir raiščiai prisitvirtina prie aplinkinių kūno dalių; ji nenutrūkstamai pereina į išorinės klausomosios landos kremzlę. Priekyje, kur vijoklis kyla aukštyn, yra mažas kremzlinis išsikišimas - vijoklio dyglys ; jo kitas galas apačioje pasibaigia vijoklio uodega. Kaušelio oda plona, prigludusi prie kremzlės, su plaukeliais ir riebalinėmis liaukomis, kurių daugiau yra kriauklėje ir valtelėje. Ant kramslio, prieškramslio ir tarpkramslinėje įlankoje augantys plaukai yra tvirti ir gausūs, ypač vyresnio amžiaus vyrų. Kaušelio oda nenutrūkstamai pereina į išorinės klausomosios landos odą.
Kaušelio raiščiai
Ausies kaušelio raiščius, galima suskirstyti į dvi grupes: išorinius ir vidinius. Išoriniai raiščiai - priekinis ir užpakalinis ausies kaušelio raiščiai pritvirtina ausies kaušelį prie smilkinkaulio. Vidiniai – sujungia įvairias kremzlės dalis.
Kaušelio raumenys
Skiriamos dvi ausies kaušelio raumenų grupės: išoriniai, sujungiantys kaušelį su kaukole bei oda ir judinantys jį visą, ir vidiniai, jungiantys kaušelio dalis.
Išoriniai kaušelio raumenys
Prie išorinių kaušelio raumenų priskiriami priekinis ir viršutinis ir užpakalinis ausies raumenys. Priekinis ausies raumuo, mažiausias iš trijų – plona vėduoklė blyškių skaidulų, prasidedančių nuo šoninio antgalvinės sausaplėvės krašto ir susieinanančių prisitvirtinti prie vijoklio dyglio. Viršutinis ausies raumuo, didžiausias iš trijų, taip pat plonas ir vėduoklės formos ir konverguoja nuo antgalvinės sausplėvės iki ausies kaušelio galvinio paviršiaus viršutinės dalies. Užpakalinį ausies raumenį sudaro du ar trys pluošteliai tarp smilkinkaulio speninės ataugos ir kriauklės iškilumos. Žmogaus ausį šie raumenys gali judinti labai menkai: priekinis traukia ausies kaušelį į priekį ir aukštyn; viršutinis truputį pakelia; užpakalinis traukia ausį į užpakalį.
Vidiniai kaušelio raumenys
Prie vidinių raumenų priskiriami didysis ir mažasis vijoklio raumenys, krimslio ir prieškrimslio raumenys , skersinis ir įstrižinis ausies kaušelio raumenys. Ausies kaušelio formą jie gali keisti minimaliai, jei iš viso gali keisti žmogaus ausyje. Tačiau tam tikri individai gali keisti išorinės ausies formą ir padėtį. Ausies kaušelio raumenis invertuoja veidinis nervas.
Marijampolė (Mažeikiai)
Marijampolė – buvęs kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kairiškių.
Svetimas
Svetimas gali reikšti:
Airijos futbolo varžybos 2004 m.
Airijos futbolo varžybos 2004 m.
2004 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Jaunasis komunistas
Jaunasis komunistas – LKJS Centro biuro laikraštis, nelegaliai ėjęs vieną kartą per mėnesį 1920–1922 m. Kaune, Tilžėje.
Istorija
1920 m. leido Lietuvos ir Baltarusijos Komunistinės Jaunimo Sąjungos Centro biuras ir Kauno komitetas. Nr. 1-2 spausdintas hektografu, Nr. 3 – pogrindinėje spaustuvėje. Redaktoriai: Juozas Greifenbergeris ir Bronius Pranskus.
Admiraliteto patarėjas
Admiraliteto patarėjas  – 1712–1715 m. Rusijos kariniame jūrų laivyne egzistavęs garbės vardas, įvestas 1712 m. birželio 17 d. caro įsaku. Šis vardas maždaug atitiko vėlesnės Rangų lentelės V klasę. Šis garbės vardas įpareigojo padėti Baltijos laivyno vadui admiraliteto klausimais.
Pirmasis ir paskutinis admiraliteto patarėjas buvo Aleksandras Kikinas (Александр Васильевич Кикин), užėmęs Peterburgo admiraliteto viršininko pareigas, vadovavęs Admiraliteto kanceliarijai, kuri organizavo ir vykdė karo laivų statybą, ginklavimą, aprūpinimą ir remontą.
1715 m. sausį Kikinas už piktnaudžiavimą tarnyba buvo suimtas, admiraliteto patarėjo vardas buvo atimtas. Daugiau niekam Rusijoje šis vardas nebuvo suteiktas.
Jaunasis komunistas (1920)
Jaunasis komunistas – Lietuvos ir Baltarusijos Komunistinės Jaunimo Sąjungos Lietuvos Centro biuro leidinys, išėjęs 1920 m. spalio 25 d. Kaune lietuvių, rusų ir jidiš kalbomis. Daugintas hektografu. Redaktorius Juozas Greifenbergeris.
Dožd
Laidos talpinamos kanalo tinklalapyje (pilnos jų versijos yra apmokestintos).
Genezė
miniatiūra|[[Dmitrijus Medvedevas|D. Medvedevas „Dožd“ studijoje]]
Kanalą įkūrė žiniasklaidininkė Natalija Sindejeva, jos tuometinis vyras bankininkas Aleksandras Vinokurovas ir buvusi NTV režisierė Vera Kričevskaja.
2010 m. balandžio 27 d. pradėjo transliuoti.
2013 m. rugsėjo 23 d. tapo mokamu – apmokestinta tiesioginė transliacija ir kai kurių laidų įrašų peržiūra.
2014 m. sausio 26 d. Leningrado blokados 70-mečio išvakarėse paskelbė poleminę apklausą: ar nevertėjo Leningrado atiduoti, siekiant išsaugoti šimtus tūkstančių gyvybių?. Formuluotė sukėlė skandalą Rusijoje. Ryšio operatoriai, įvairiomis dingstimis, atjungė kanalą nuo palydovinių ir kabelinių transliacijų.
Nuo 2014 m. pagal sutartį su Europos Komisija, nušviečiant ES veiklą, gavo reklaminių pajamų.
Veiklos Rusijoje sustabdymas
miniatiūra|Kanalo studija (2011 m.)
2022 m. kovo 1 d. Rusijos ryšio, IT ir žiniasklaidos priežiūros įstaigai Roskomnadzor įvedus cenzūrą apie invaziją į Ukrainą, kanalas nutarė pristabdyti veiklą. Kovo 3 d. įvyko paskutinė transliacija iš Maskvos. Jos pabaigoje, su užuomina į 1991 m. pučą, rodytas baletas „Gulbių ežeras“. Pučo metu Rusijos kanalai rodė būtent šio baleto įrašą.
Veikla Latvijoje
2022 m. birželio 6 d. Nacionalinė elektroninių žiniasklaidos priemonių taryba (lietuviškos LRTK atitikmuo) suteikė „Dožd“ leidimą transliuoti. Liepos 18 d. transliacijos atnaujintos.
Turinio kritika
Rugpjūčio 22 d. kanalo žurnalistai nušvietė Rusijos vėliavos dienos minėjimą okupuotose teritorijose.
Rugpjūčio 25 d. kanalas pasikvietė į studiją rusų kariškį, išsakiusį prorusišką požiūrį apie Bučos žudynes, rėmusį invaziją, o šie teiginiai šaltinio nuomone nebuvo laidos vedančiųjų deramai rimtai paneigti.
miniatiūra|Vyr. [[redaktorius T. Dziadko]]
Skandalas dėl Rusijos kariuomenės palaikymo
2022 m. gruodžio 1 d. laidos „Здесь и сейчас“ (Čia ir dabar) vedėjas Aleksejus Karastiliovas paragino žiūrovus pasidalinti informacija apie rusų karių sąlygas fronte, paragino siųsti skundus apie Rusijoje vykstančią mobilizaciją, rusų kareivių negandas. Eteryje prasitarta kad tokiu būdu kanalas „padėjo rusų kareiviams“, pvz. suteikiant „įrangą ar būtiniausius patogumus fronte“.
Gruodžio 2 d. kanalas nutraukė sutartį su A. Karastiliovu. Gruodžio 3 d. palaikydami savo kolegą iš kanalo savanoriškai pasitraukė žurnalistai Vladimiras Romenskis su Margarita Liutova.
Latvijos vicepremjeras ir gynybos ministras Artis Pabrikas pranešė, kad kantrybės taurė perpildyta: „Dožd“ darbuotojai turėtų grįžti į Rusiją, o iš jų turėtų būti atimti leidimai gyventi Latvijoje. Kanalo vyr. redaktorius paaiškino, kad kanalas Rusijos kariuomenei pagalbos nerenka ir neteikia, o laidos vedėjo mintis buvo neteisingai interpretuota.
Licencijos atšaukimas
miniatiūra|Savininkė N. Sindejeva
2022 m. gruodžio 6 d. Nacionalinė elektroninių žiniasklaidos priemonių taryba, besiremdama el. žiniasklaidos priemonių įstatymu, nusprendė nuo gruodžio 8 d. atšaukti kanalo leidimą transliuoti.
Argumentai
Taryba nustatė tokius kanalo trūkumus:
Tarybos pirmininkas Ivars Āboliņš pabrėžė, kad sprendimas buvo priimtas ir remiantis gruodžio 5 d. gauta Latvijos Valstybės saugumo tarnybos pažyma dėl grėsmių nacionaliniam saugumui. Tarnyba pažymoje Tarybai konstatavo, kad Rusijos nusikaltimai Ukrainos civilių atžvilgiu yra terorizmas, jo rėmimas kelia grėsmę Latvijos saugumui ir baudžiamas pagal Latvijos Baudžiamojo kodekso 77² str.
Kanalo reakcija
Tą pačią dieną kanalo naujienų vadovė ir vyr. redaktoriaus žmona Kotryna Kotrikadzė Tarybos posėdį išvadino grynu formalumu, Tarybos argumentus paniekino bei pasityčiojo iš jos pirmininko Ivars Āboliņš.
Tą pačią dieną kanalo savininkė N. Sindejeva atsiprašė trijų atleistų darbuotojų, prašė jų grįžti į kanalą.
Apeliacija
2023 m. sausio 10 d. kanalas apskundė NEŽPT sprendimą teismui.
2023 m. sausio 11 d. latviškos Saeimos Žmogaus teisių ir visuomeninių reikalų komisija pripažino, kad licencijos sustabdymas buvęs teisingu.
2023 m. liepos 5 d. Rygos apylinkės administracinis teismas apeliacine tvarka išnagrinėjęs kanalo skundą dėl NEŽPT sprendimo (anuliuoti transliacijos licenciją), patvirtino jo pagrįstumą ir teisėtumą.
Kazys Šimonis
Kazys Šimonis (1887 m. rugpjūčio 25 d. Starkonyse, Viešintų valsčius, Ukmergės apskritis – 1978 m. birželio 5 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – lietuvių dailininkas, tapytojas, grafikas, poetas.
Dožd
Apeliacija
2023 m. liepos 13 d. kanalo vyr. redaktorius T. Dziadko su Rygos teismo sprendimu kategoriškai nesutiko, išvadino jį neteisingu ir neproporcingu bei pažadėjo skųsti Strasbūro teismui.
Kazys Šimonis
Biografija
Gimė gausioje valstiečių šeimoje. 1907 m. įstojo į Šiaulių gimnazijos ketvirtą klasę, po metų – į „Saulės“ mokytojų kursus Kaune. Mokėsi vargonuoti, domėjosi istorija, etnografija. 1909–1911 m. išvyko dirbti pas brolį į JAV. 1911 m. grįžo į Lietuvą ir buvo pašauktas atlikti karinę tarnybą Rusijos imperijos kariuomenėje.
Tapybos mokėsi epizodiškai: pas Tadą Daugirdą (1908–1910 m.), tarnaudamas Rusijos kariuomenėje Kijeve, kur bendravo su vietos dailininkais (1911–1917 m.), Peterburge, Fedosejevo vakariniuose piešimo kursuose (1917–1918 m.).
Dožd
Atgimimas Nyderlanduose
2022 m. gruodžio 22 d. Nyderlandų žiniasklaidos reguliatorius suteikė 5 metų leidimą kanalui teikti komercinės televizijos transliavimo paslaugą kaip komercinei žiniasklaidos institucijai.
Kazys Šimonis
Biografija
1919 m. apsigyveno Kaune, aktyviai dalyvavo kultūriniame gyvenime, Lietuvių meno kūrėjų draugijos veikloje. 1919–1924 m. dėstė piešimą ir dailyraštį Kauno „Aušros“ gimnazijoje, mokytojų kursuose. 1920–1921 m. mokėsi privačioje Adomo Varno dailės studijoje. 1923 m. Berlyne studijavo dailę.
Dožd
Atgimimas Nyderlanduose
Tačiau Latvijos (NEPLP) ir Lietuvos (LRTK) reguliatoriai patikino, kad tai dar anaiptol nereiškia kanalo retransliacijų Baltijos šalyse.
Kazys Šimonis
Kūryba
Sukūrė apie 2000 kūrinių – peizažų, portretų, fantastinių paveikslų, taip pat ekslibrių, plakatų, pašto ženklų projektų, apipavidalino spektaklių, sukūrė tapytą dekoratyvinį pano Birštono svetainei (1938 m., pano neišliko), parašė autobiografinę atsiminimų knygą „Gyvenimo nuotrupos“ (1959 m.). Rinko ir piešė liaudies meno, architektūros paminklus. Surengė individualių parodų: 1925, 1926, 1927, 1929, 1949, 1958, 1967, 1972, 1977 m. Kaune, 1925 m. Vašingtone, Bostone, Čikagoje, 1926 m. Rygoje, 1927 m. Klaipėdoje ir Paryžiuje, 1968, 1975 m. Vilniuje.
Dožd
Atgimimas Nyderlanduose
Kanalo biuras ir dalis kanalo darbuotojų liks Rygoje, redakcijos centras persikels į Amsterdamą.
Koras (sala)
Koras  – vulkaninė sala, priklausanti Fidžiui, įeina į Lomaivičio salų grupę. Tai šešta pagal dydį Fidžio sala, jos plotas 108,9 km². Pagal salą pavadinta greta tyvuliuojanti Koro jūra.
Kazys Šimonis
Kūryba
Savitai taikė savo laikmečio vyravusių meno srovių: kubizmo, ekspresionizmo, lučizmo išraiškos priemonės. Ankstyvuojju kūrybos laikotarpiu K. Šimonis buvo paveiktas M. K. Čiurlionio įtakos, dažnai naudojo vaizdinius. Vėliau, kai susipažino su Vakarų Europos daile, didelį poveikį jam padarė vokiečių ekspresionistų, Bauhaus mokyklos dailė, ypač Ferenco Marko ir Lyonelo Feiningerio, stilizuoti, įvairiom kryptim krintančių šviesos pluoštų ir linijų suformuoti fantastiniai vaizdai. Gyvenant Prancūzijoje įtakojo primityvizmo mokyklos dailė.
Brandžiausias kūrybos laikotarpis prasidėjo 3-iojo dešimtmečio viduryje ir truko iki 4-jo pabaigos. Šiuo laikotarpiu stiprėja dailininko polinkis skaidyti daiktus, erdvę į geometrinius segmentus. Geometrinės formos, persmelktos šviesos blyksnio, skaido vaizdą mažyčiais kristalais. Didelę reikšmę savo kūriniuose dailininkas teikia šviesai.
Pokario metais K. Šimonio kūrybingumas pradeda blėsti. Dailininkas grįžta prie ankstesnių temų. Stilizuotuose pasakiško turinio kūriniuose atsiranda liūdesio, prisiminimų. Šiuo laikotarpiu jis sukuria mažiau vertingų realistinių gamtos vaizdų. Kritikuotas dėl mėgdžiojimo. Daugelyje kūrinių vyrauja apibendrinti simboliniai ar siužetiniai peizažai.
Kvakiutliai
Kvakiutliai (sav. Kwakwa̱ka̱’wakw) – Šiaurės Amerikos indėnų tauta, priklausanti vakašams. Gyvena pietvakarių Kanadoje, Britų Kolumbijoje – Vankuverio salos šiaurėje, Džonstono sąsiaurio pakrantėse ir salose, prie Karalienės Šarlotės sąsiaurio. Populiacija – ~5500 žmonių, didelė dalis asimiliavęsi. Gimtoji kalba – kvakiutlių, priklausanti vakašų kalboms (2014 m. ja kalbėjo vos 170 žmonių), bet dabar iš esmės visi kalba angliškai. Priėmę krikščionybę (protestantai).
Kazys Šimonis
Kūryba
Žymesni kūriniai: „Lapija“ (1923 m.), „Bokštai“ (1928 m.), „Fantazija“, „Troškulys“ (1926 m.), „Gaisras miške“, „Karalaitė“, „Kompozicija“, „Žiburiai“ (1926 m.), „Ūkanose“ (1927 m.), „Fantastinis peizažas“ (1930 m.), „Žvakutės“ (1931 m.), „Gyvieji akmenys“ (1935 m.), „Peizažas su koplytstulpiu“, „Mergelė su gėlėmis“ (1936 m.), „Į kosmosą“ (1958 m.), „Brėkštantis rytas“ (1968 m.).
Nutapė portretų: aktorių Onos Rymaitės, Unės Babickaitės, Teofilijos Vaičiūnienės, rašytojų Vydūno, Vinco Mykolaičio-Putino, Vinco Krėvės, Juozo Tysliavos, Liudo Giros, Kazio Binkio, istoriko Simono Daukanto, dailininko M. K. Čiurlionio ir kt.
Kvakiutliai
Tradiciškai kvakiutliai vertėsi žvejyba, buvo išvystę medžio drožybos (totemų stulpai, šamanų įrankiai), kaukių gamybos amatus. Dabar turistiniais tikslais amatai atkuriami, verčiamasi žuvivaisos, žvejybos pramone. Plaukioja iš medžio rąsto skobtomis kanojomis. Žinoma ~30 buvus skirtingų genčių, kurias sudarydavo iki 7 giminių bendruomenių. Dabar yra 13 bendruomenių. Tarp kvakiutlių būta visuomeninių sluoksnių, vergovės. Santuokos buvo sudaromos tarp giminių narių, tarp bendruomenės aristokratijos būta endogamijos. Nuo 1974 m. turi savo tarybą, daugelis bendruomenių turi savo teismus.
Kvakiutliai turi gausų tradicinės kultūros paveldą – šokius, mitologiją, išlaikė žiemos švenčių tradicijų, iniciacijos (ir mergaičių) papročių, šamanizmą, mitologiją, slaptąsias sąjungas. Kvakiutliai žinomi dėl potlačo praktikos – švenčių svarbiomis gyvenimo progomis, kurių metu būdavo urmu keičiamasi dovanomis.
Kazys Šimonis
Šaltiniai
4. Tinklalapis apie Kazį Šimonį: http://www.kazyssimonis.lt
Panemunėlis (viensėdis)
Panemunėlis – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Panemunėlio kaimo.
Senior Sachs
Senjoras Zachsas (1816 m. birželio 17 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 1892 m. lapkričio 18 d. Paryžiuje, Prancūzija) – mokytojas, rašytojas, filosofas.
Biografija
Gimė 1816 m. birželio 17 d. Kėdainiuose. Kai jam buvo vieneri metai jo tėvas Čemachas Zachsas tapo Žagarės rabinu. Jaunystėje domėjosi hebrajų literatūra. Iš Žagarės išvyko mokytis į Vosyliškes, vėliau jau pats dirbo hebrajų mokytoju Dubne ir 1839 m. atvyko mokyti į Brodus. Dvejus metus pradirbęs Broduose parašė straipsnį apie Rusijos žydų švietimo sistemą ir išsiuntė rašytojui Isaak Markus Jost. Grįždamas į Žagarę buvo suimtas dėl paso neturėjimo ir pasodintas 5 mėnesiams į Kremeneco kalėjimą. Paleistas 6 mėnesius pagyveno Žagarėje ir tada buvo pakviestas mokytojauti į Raseinius, kur dirbo iki 1843 metų. 1844 m. išvyko studijuoti į Berlyną, kur lankė filosofo Friedrich Wilhelm Joseph Schelling paskaitas. 1856 m. rusų baronas Joseph Günzburg pasikvietė jį dirbti į Paryžių ir tapti jo privačiu bibliotekininku ir vaikų mokytoju. Gyvendamas Paryžiuje parašė nemažai filosofinių darbų Mirė 1892 m. lapkričio 18 d. Paryžiuje.
Gauzės principas
Gauzės principas, kitaip dar išstūmimo principas - ekologinė taisyklė, kuri teigia, kad dvi arba daugiau rūšių negali labai ilgai užimti tos pačios ekologinės nišos, nes jos konkuruoja tarpusavyje. Laikui bėgant tokios konkurencijos būsena išsisprendžia vienu iš keleto būdų:
Gauzės principas kartais kritikuojamas kaip neteisingas, kadangi žinoma daug atvejų, kai konkuruojančios rūšys toje pačioje ekosistemoje išsilaiko labai ilgai. Kritikai remiasi vadinamuoju planktono paradoksu: jūros fitoplanktono rūšys gyvena ribotoje erdvėje, naudoja tuos pačius išteklius (saulės šviesa, mineralinės druskos), tačiau nenukonkuruoja viena kitą.
Dėsnį suformulavo rusų tarybinis ekologas G. Gauzė.
Zambruvo Šv. Dvasios parapija
'''Zambruvo Šv. Dvasios parapija''' - parapija įkurta 1986 m. lapkričio 1 dieną. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Zambruvo dekanatui. Mūrinė parapijos bažnyčia pastatyta 1985-1987 metais.
Pirmasis pastorius kunigas Heliodor Piotr Sawicki iki 2013.
Garlaivis
thumb|200px|Garlaivis [[Vilnius|Vilniuje]] thumb|200px|Garlaivis [[Druskininkai|Druskininkuose]]
Garlaivis – laivas, kurio pagrindinis variklis yra garo mašina.
Istorija
Nors garlaivių apraiškų fiksuojama ir anksčiau, bet pirmuoju garlaiviu laikomas 1783 m. Prancūzijoje sukonstruotas Pyroscaphe. Pirmieji garlaiviai turėjo mentinius laivaračius, kuriuos vėliau pakeitė sraigtiniai varytuvai. Ilgą laiką kol tobulėjo garlaivių konstrukcijos buvo naudotos ir burės. Nuo 1838 m. garlaiviai pradėjo plukdyti keleivius ir paštą per Atlanto vandenyną.
1912 m. balandžio 14 d. nuskendo žymiausias pasaulio garlaivis – Titanikas.