cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nojus Stankevičius
FK Žalgiris
Nuo 2020 m. kviečiamas į Žalgirio pagrindinės ekipos treniruotes, buvo registruojamas A lygos rungtynėms. Rungyniavo klubo dublerių ekipoje, kuri žaidė Pirmoje lygoje.
2020 m. rugpjūčio 1 d. Pirmos lygos rungtynėse prieš BFA ekipą pasižymėjo įvarčiu. Jaunieji žalgiriečiai nugalėjo rezultatu 4-0.
FK „Jonava“
2022 m. vasarą buvo paskolintas Jonavos klubui, kurio pagrindinė ekipa rungtyniavo A lygoje.
Debiutavo aukščiausioje šalies lygoje 2022 m. liepos 23 d. rungtynėse prieš „Šiaulius“. Šiose rungtynėse šiauliečiai sutriuškino jonaviškius rezultatu 3:1. Nojus Stankevičius pasirodė startinėje sudėtyje ir sužaidė visas rungtynes.
FK „Riteriai“
2023 m. pradžioje perėjo į FK Riteriai. A lygoje debiutavo 2023 m. kovo 3 d. rungtynėse prieš FA Šiauliai.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Things We Lost in the Fire
„Things We Lost in the Fire“ – šeštasis britų indie roko grupės Bastille singlas iš jų debiutinio albumo „Bad Blood“. 2013 m. [[rugpjūčio 23 d. kūrinys buvo išleistas vinilinės plokštelės bei skaitmeniniu pavidalais. Takelį grojo abi populiariausios Didžiosios Britanijos radijo stotys, BBC Radio 1 ir BBC Radio 2. 2013 m. rugsėjo 15 d. daina pasiekė 28 vietą UK Singles Chart tope.
Vaizdo klipas
Dainos vaizdo klipas buvo nufilmuotas Kėdainiuose, Lietuvoje (AB „Lifosa“ fosfogipso kalnuose prie Medekšių) ir YouTube tinklapyje patalpintas 2013 m. liepos 13 d. Klipą režisavo Noar Aloni.
Selemdža
Selemdža  – upė Rusijoje, Amūro srityje; Zėjos (Amūro baseinas) kairysis intakas. Prasideda Burėjos kalnagūbryje, teka pietvakarių kryptimi. Aukštupyje Selemdža – tipinė kalnų upė, tačiau žemiau Ekimčano gyvenvietės slėnis išsiplečia.
Didžiausi intakai: Nora, Orlovka (dešinieji), Ulma (kairysis).
Upė užšąla lapkričio pabaigoje, atitirpsta gegužę. Selemdžą netoli Fevralsko kerta Baikalo-Amūro magistralė.
Laura Palmer (daina)
„Laura Palmer“ – britų grupės Bastille daina. Tai penktasis singlas iš debiutinio grupės album„o Bad Blood“, išleistas po tarptautinio hito „Pompeii“. Pirmą kartą kūrinys buvo paviešintas 2011 m. kaip takelis iš pačios grupės išleisto EP tokiu pačiu pavadinimu (kartu su takeliais „Overjoyed“, „Things We Lost in the Fire“ ir „Get Home“). 2013 m. birželio 2 d. daina buvo skaitmeniniu formatu perleista kaip atskiras singlas. Ji pakilo iki 42 UK Singles Chart topo vietos. Dainos pavadinimas įkvėptas veikėjos iš David Lynch TV serialo „Twin Peaks“.
Kritikų įvertinimas
Lewis Corner iš Digital Spy tinklaraščio teigiamai įvertino dainą žodžiais:
Takelis panardina klausytojus į populiaraus TV serialo pasaulį – nuo kraują varinėjančių ritmų, iki vaiduokliško aido. „What a year and what a night/ What terrifying final sights/ Put out your beating heart“, skambiu balsu amerikietės aukos klausia Smith, prieš prasidedant dramatiškam, tokiam pat įtikinamam kaip ir serialas, priedainiui. Galutinis rezultatas yra ne tik maloniai klausoma odė paskirta „Twin Peaks“, bet ir kūrinys, akivaizdžiai sustiprinantis pačių Bastille kultiškumą.
Vaizdo klipas
Dainos vaizdo klipas YouTube tinklapyje buv išleistas 2013 m. balandžio 11 d. Jo trukmė trys minutės ir dvidešimt viena sekundė. Vaizdo klipe, kuriame atkuriama paini ir keista istorija kaip pagrobiamas ir greičiau nei per dvi minutes paleidžiamas grupės lyderis Dan Smith, pasirodo keturi žmonės, dėvintys gumines kaukes. Klipo pabaigoje Smith tai pat duodama guminė kaukė, kuri atrodo kaip žudikas Bobas, „Twin Peaks“ pagrindinis antagonistas; Smith užsimauna kaukę, bet po kelių sekundžių nusiima.
Dainos versija panaudota šiame klipe yra unikali staigiu ir netikėtu įrašo pertraukimu pačiame jo viduryje. Scenos, kurios metu Smith pagrobiamas, metu (ji rodoma kaip rankine kamera filmuotas įrašas), vaizdas staiga nutrūksta – visai kaip prastai sumontuotoje VHS juostoje – ir peršoka prie visiškai nesusijusio kadro, kuriame nufilmuotas staugiantis šuo, taip pat nufilmuotas rankine kamera, ir daina sustoja antrojo priedainio viduryje (šuo jau pasirodė kadre, tačiau fone negirdėti muzikos). Po penkių sekundžių, vaizdo klipas grįžta prie labiau neutralios kameros pozicijos ir daina tęsiasi.
MV
MV gali reikšti:
mv gali reikšti:
Šiliškiai (Akmenė)
Šiliškiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Papilės, dešiniajame Ventos krante. Saugomi gamtos paveldo objektai: Šiliškių daugiakamienė vinkšna ir Šiliškių daugiakamienis uosis.
Istorija
1965 m. kaime rastas Šiliškių lobis, siekiantis XVIII a. pradžią.
ML
Ml gali reikšti:
ml gali reikšti:
Šiliškiai (Kelmė)
Šiliškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Užvenčio.
Mugalu
Mugalu (mmu-gal-li; mmu-gal-lu ) – Melido karalius, valdęs VII a. pr. m. e., Asirijoje viešpataujant Asarhadonui ir Ašurbanipalui.
Iš pradžių Mugalu palaikė gerus santykius su asirais, paskui užėmė Asirijai priklausiusį Melido miestą; Asarhadonui miesto atsiimti nepavyko. Asiriją valdant Ašurbanipalui, Mugalu valdžion perėjo ir Tabalas. Mugalu nuvyko į Nineviją, kaip dovaną karaliui pristatydamas savo dukrą su kraičiu. Vėliau, kaip minima Ištarės šventyklos įraše (~640 m. pr. m. e.), Mugalu nubaustas už tai, kad susimokė prieš asirus su Lydijos valdovu Dugdame.
Rokaseka
Rokasekos istorija stipriai susijusi su miesto strategiškai patogia vieta, slėnyje tarp Apeninų kalvų, siekiančių 553 m aukštį.
Po Italijos suvienijimo 1860 m. ir 1902 m. pastačius geležinkelio liniją į Avecaną, miesto gyventojams atsivėrė plačios galimybės kelionėms į industrines šiaurės Italijos provincijas. Tačiau iki II pasaulinio karo Rokasekos gyventojų svarbiu užsiėmimu liko žemės ūkis.
II pasaulinio karo metu strategiškai patogi miesto vieta ir puiki geležinkelių infrastruktūra buvo pasirinkta Trečiojo Reicho kariams, dėl to pats miestas labai nukentėjo nuo Sąjungininkų oro antpuolių. Po karo Rokaseka buvo atnaujinta ir dauguma pastatų atstatyti.
1974 m. rugsėjo 14 d., minint 700 metų nuo Tomo Akviniečio mirties, miestą aplankė popiežius Paulius VI.
Merkinės partizanų koplyčia
Merkinės partizanų koplyčia – Lietuvos partizanų ir jų rėmėjų memorialinio komplekso koplyčia, esanti Varėnos rajone, Merkinėje, Kryžių kalnelyje šalia miestelio kapinių. Skirta toje vietoje užkastiems (yra ir palaidotų) 1944-1953 m. žuvusiems Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio Dainavos apygardos partizanams atminti.
Istorija
Pagrindinio Merkinės kryžių kalnelio akcento - koplyčios statyba vyko pora metų, o 1994 m. spalio 9 d. ją pašventino kunigai Alfonsas Svarinskas, Rokas Algimantas Puzonas ir Robertas Grigas. Remiantis partizanų, KGB archyvų duomenimis, 1998 m. koplyčios papėdėje ant granito plokščių buvo iškalta apie 400 partizanų pavardžių.
Architektūra
Koplyčios ir paminklinių plokščių autoriai skulptorius Albertas Donatas Belevičius, architektė Gražina Petrušienė. Statinys kryžiaus formos plano, vieno tarpsnio, viršuje užbaigtas 4 trikampiais frontonėliais. Uždengtas daugiašlaičiu stogu su skardos danga. Iškyla centrinis kvadratinis bokštelis su viduje pakabintu varpu, dengtas keturšlaičiu stogeliu su viršuje įmontuotu metaliniu kaltiniu kryžiumi. Kampuose stovi keturi keturkampiai bokšteliai, keturšlaičiais stogeliais, su viršuje įmontuotais metaliniais kaltiniais kryžiais. Statinio perdanga gelžbetoninė. Keturios keturkampio plano gelžbetoninės kolonos kryžmai sujungtos pertvaromis.
Ant dviejų tarpsnių betoninių pjedestalų stovi 4 medinės skulptūros: vakarinėje nišoje - Kristaus, pietinėje nišoje - Pietos, rytinėje nišoje - Švč. Mergelės Marijos su Kūdikėliu, šiaurinėje nišoje - Sopulingosios Dievo Motinos. Koplyčią iš 4 pusių supa betoniniai laiptai. Iš keturių koplyčios pusių ant nuožulnių betoninių pagrindų sudėtos akmeninės atminimo plokštės su iškaltais partizanų vardais, pavardėmis, kitais tekstais.
MT
MT gali reikšti:
Mt gali reikšti:
mt gali reikšti:
Jehoras Glušačas
Jehoras Glušačas (g. 2022 m. lapkričio 21 d.) – Ukrainos futbolininkas.
Karjera
Žaidė Kijevo „Dinamo“ klubo jaunimo ekipose. Atstovavo šio klubo U-19 ekipai.
Vėliau rungtyniavo Ukrainoje. 2021 m. dalį sezono praleido „Real Farma“ klube, kuris rungtyniavo Druha liha (Antroje lygoje).
2021–2022 m. sezone priklausė „Znojmo“ klubui iš Slovakijos. Ekipa rungtyniavo Trečioje lygoje (Moravijos-Silezijos zonoje).
FK Jonava
Nuo 2022 m. vasaros atstovavo „Jonavos“ klubui. Debiutavo jonaviškių gretose A lygoje 2022 m. liepos 23 d. rungtynėse prieš „Šiaulius“. Šiose rungtynėse šiauliečiai sutriuškino jonaviškius rezultatu 3:1. Jehoras Glušačas pasirodė startinėje sudėtyje, užsidirbo geltoną kortelę ir antrame kėlinyje buvo pakeistas.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Esvatinio futbolo lyga
Esvatinio nacionalinė futbolo lyga – aukščiausioji Esvatinio futbolo lyga, organizuojama nuo 1965 metų. Čempionatą organizuoja Esvatinio futbolo asociacija, o čempionas iškovoja teisę atstovauti šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
Aldona Ragauskaitė
Aldona Ragauskaitė (Kuliukiene) (1922 m. sausio 15 d. Šiaulėnai – 2014 m. gegužės 28 d. Kaunas) – Kauno valstybinio muzikinio teatro dainininkė (koloratūrinis sopranas), režisierė.
Biografija
Aldona Ragauskaitė gimė Šiaulėnuose, Šiaulių apskrityje. Tėvas Edvardas Ragauskas dirbo pašto viršininku, motina Ona Petruitytė-Ragauskienė (pulk. Jono Petruičio sesuo) buvo namų šeimininkė. Abu tėvai turėjo gražius balsus, dalyvavo mėgėjų teatro spektakliuose. 1926 m. su šeima persikėlė gyventi į Kauno priemiestį, Aukštąją Panemunę. Ten baigė pradžios mokyklą, o 1941 m. – Kauno VI gimnaziją. Tų pačių metų rudenį įstojo į Kauno konservatoriją ir ją baigė 1948 m., su operos solistės diplomu (mokėsi pas Vladislavą Grigaitienę, baigė pas Niną Karnavičienę). Dar būdama studente išlaikė konkursą ir tapo Valstybinio operos ir baleto teatro soliste. Ten dirbo ir paruošė keletą vaidmenų iki Operos teatras išsikėlė į Vilnių.
1948–1955 m. dėstė Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje. 1951–1962 m. Kauno muzikinio teatro solistė. Operos teatrui išsikėlus į Vilnių, Kauno teatre buvo gana skurdus repertuaras. Tačiau netrukus į teatrą atėjo būrys jaunų talentingų konservatorijos absolventų: Stasys Gedvilas, Genovaitė Gontytė, Stasė Repečkaitė, Stanislava Rapalienė, Gediminas Šmitas, Regina Senkutė, Juozas Indra. Visi drauge parašė raštą tuometiniam kultūros ministrui, kad teatrui būtų suteikta kita kategorija siekiant jame statyti ir operas. Mirus teatro režisierei Reginai Senkutei, dirigentas Juozas Indra pasiūlė imtis režisūros. Dramos teatrui atsiskyrus nuo muzikinio, reikėjo plėsti repertuarą. Nors buvo dirbusi asistente ir pas Rostislavą Andrejevą, ir pas Reginą Senkutę, pasiūlymas buvo labai netikėtas. Abejoti buvo dėl ko – juk Aldona Ragauskaitė dainavo visus vedančius vaidmenis. Sesuo Aurelija Ragauskaitė tuo laiku studijavo režisūrą Maskvos Anatolijaus Lunačiarskio teatro meno institute (GITIS´e), ir ji vienareikšmiškai patarė sutikti, nes juk „režisūros galima mokytis visą gyvenimą“. 1960 m. Aldona Ragauskaitė pastatė pirmąjį spektaklį „Vestuvės Malinovkoje". Nors kolegos ir įtikinėjo, kad režisūra dainuoti tau netrukdys", bet atlikusi Miuzetės vaidmenį Pučinio „Bohemoj" 1962 metais Aldona pasakė teatro valdžiai, kad daugiau nebedainuos.
Apdovanojimai
1966 m. suteiktas nusipelniusios artistės vardas. Penki režisuoti spektakliai apdovanoti Kultūros ministerijos ir teatro draugijos raštais ir diplomais. Gauta garbės raštų iš profsąjungos tarybos, respublikos miestų, Teatro ir Žinijos draugijų.
2007 m. už nuopelnus Lietuvos teatrui Aldonai Ragauskaitei įteikta “Fortūnos” statulėlė.
Žuvienė
miniatiūra|250px|Žuvienė Žuvienė (rus. Уха) – sriuba, tradicinis patiekalas rusų virtuvėje. Taip pat plačiai naudojama baltarusių ir ukrainiečių virtuvėse.
Sriuba pagaminama iš įvairių rūšių žuvų, tokių kaip karšis, paprastasis šamas, arba net pūgžlys. Taip pat paprastai dedami šakniavaisiai, petražolių šaknys, porai, bulvės, lauro lapai, krapai, peletrūnai ir petražolės, o paskaninimui naudojami juodieji pipirai, šafranas, muskato riešutas ir pankolio sėklos. Žuvys, pavyzdžiui, ešeriai, lynai, šamai ir vėgėlės kartais naudojamas pridėti skonio sriubai.
Šiliškis
Šiliškiu vadinami kaimai:
Armstrong Siddeley Mongoose
Armstrong Siddeley Mongoose – penkių cilindrų oru aušinamas radialinis aviacinis variklis, XX a. trečiame dešimetyje gamintas Didžiosios Britanijos įmonės „Armstrong Siddeley“. Pradėtas gaminti 1926 m., jis buvo naudojamas montuojamas į įvairius Britanijoje gamintus mokymosi ir lavinimosi orlaivius. Daugiausiai jų buvo sumontuoti į „Hawker Tomtit“ и „Avro 504N“. Šis variklis taip pat montuotas į pirmuosius serijiniu būdu gamintus lietuviškus lėktuvus – antrosios serijos ANBO III.
Vienintelis išlikęs skrydžiams tinkamas „Mongoose“ variklis 2022 m. duomenimis buvo sumontuotas Skuttleworth kolekcijoje (Old Warden aerodrome) saugomame mokymų lėktuve „Hawker Tomtit“.
Konstrukcija ir gamyba
miniatiūra|ANBO III „Mongoose“ – penkių cilindrų, vienaeilis, oru aušinamas radialinis stūmoklinis variklis. Variklio cilindrai liko tokie patys kaip ir ankstesniame „Armstrong Siddeley“ modelyje – variklyje „Jaguar“. Neįprasta „Mongoose“ savybė buvo vertikali apatinio cilindro padėtis – manoma, kad tokia konstrukcija galėjo paskatinti uždegimo žvakių užsiteršimą alyva. Uždegimo sistemą valdė du priekyje sumontuoti uždegimo magnetai, vožtuvai buvo valdomi uždengtomis svirtimis.
A. Gustaitis šiuos variklius pasirinko antrosios serijos ANBO III mokymo ir lavinimosi lėktuvams. Jo nuomone, XX a. ketvirtojo dešimtmečio pradžioje tai buvo patikimiausi varikliai pasaulyje.
Gaminti keli „Mongoose“ variantai, kurių galia siekė nuo 135 iki 155 AG (100–115 kW). Šis modelis tapo pagrindu 10 cilindrų 17,7 l, 340 AG galios dvigubos žvaigždės formos modeliui „Armstrong Siddeley Serval“. „Mongoose“ gamybos licenciją 1928 m. įsigijo Japonijos įmonė „Mitsubishi“, pagaminusi 56 variklius nesėkmingam mokymosi lėktuvui Mitsubishi Ki-1, kuris buvo prancūziško „Hanriot HD-28“ licencinė kopija bei savos konstrukcijos E6Y1 и K2Y1.
Naudojimas
dešinėje|miniatiūra| Varikliu „Mongoose“ varomas „Hawker Tomtit“
Išlikę egzemplioriai
Vienintelis išlikęs „Armstrong Siddeley Mongoose IIIC“ yra sumontuotas vieninteliame tinkamame skraidyti „Hawker Tomtit“ (Reg. Nr. K1786/G-AFTA), priklausančiame „Shuttleworth Collection“. Savininkai šiuo lėktuvu vasaros mėnesiais atlieka parodomuosius skrydžius.
Enmerkaras
Enmerkaras  – šumerų epų didvyris, pusiau legendinis Uruko valdovas (~XXVIII a. pr. m. e.), I Uruko dinastijos įkūrėjo Meskingašaros sūnus. Pasak Šumero karalių sąrašo, Enmerkaras valdyti pradėjo tada, kai Utu sūnus Meskingašara pasitraukė jūron. Enmerkaras, pasak sąrašo, valdęs 420 metų.
Išlikę du pasakojimai apie Uruko karaliaus Enmerkaros karo žygius prieš Aratos miestą. Enmerkaros sūnumi laikomas (epuose taip pat minimas) Lugalbanda.
Asta Kosaitė-Strumilienė
Asta Kosaitė-Strumilienė (1960 m. lapkričio 8 d. Ketvergiuose, Klaipėdos rajone – 2020 m. rugsėjo 10 d. Klaipėdoje) – Lietuvos edukologijos universiteto alumnė, pedagogė, visuomenininkė, etnokultūrininkė, muzikė, lietuvininkų bendrijos „Mažoji Lietuva“ narė, Mažosios Lietuvos istorijos puoselėtoja.
Biografija
1978–1982 metais mokėsi tuometiniame Vilniaus pedagoginiame institute. Po studijų dirbo universiteto Kultūros klubo vedėja. Po universiteto baigimo dirbo Vilniaus miesto savivaldybėje, vėliau Klaipėdos „Ąžuolyno“ gimnazijos lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja. Paskutiniais savo gyvenimo metais dirbo Klaipėdos Eduardo Balsio menų gimnazijos direktoriaus pavaduotoja/projektų vadove.
Asarhadonas
Asarhadonas (kitaip Esarhadonas, Ašurachaidinas, / 'Ašūras man davė brolį'; mirė 669 m. pr. m. e.) – Asirijos imperijos ir Babilono karalius 680–669 m. pr. m. e.
689 m. pr. m. e. valdovas Sinacheribas užėmė Babiloną ir paskyrė valdyti jį jauniausiam savo sūnui Asarhadonui. 681 m. pr. m. e. vienas iš Asarhadono brolių nužudė tėvą Sinacheribą taip bandydamas užgrobti sostą. Asarhadonas užėmė sukilėlių bazę Hanigalbate ir be pasipriešinimo užėmė sostą Ninevijoje. Tapęs karaliumi, bijodamas išdavystės išžudė daugelį dvariškių ir pareigūnų.
Pasinaudojęs sumaištimi, chaldėjų vadas pietų Babilonijoje surengė sukilimą prieš asirų valdžią Ūre. Asarhadonui išsiuntus pajėgas malšinti sukilimo, chaldėjų vadas ieškodamas prieglobsčio pabėgo į Elamą, bet ten buvo nužudytas.
Šiaurinius Babilonijos miestus, kuriuos ypač nuniokojo jo tėvas Sinacheribas, Asarhadonas globojo, grąžino žemes pabėgusiems miestiečiams. 678 m. pr. m. e. surengė karo žygį prieš chaldėjus, plėšikavusius Borispos ir Babilono žemėse. Šiaurėje į imperijos žemes skverbėsi skitai ir kimerai. Asarhadonas numalšino skitų antpuolius, sudaręs su jais vedybinį aljansą, tačiau kimerai ir toliau puldinėjo, kol užėmė Kilikiją ir Tabalą.
675 m. pr. m. e. egiptiečių palaikomas Tyras atsimetė nuo asirų valdžios. Tada Asarhadonas pradėjo karą su Egiptu, kol 671 m. pr. m. e. užėmė Memfį ir faraoną Taharką privertė bėgti į pietus. Asarhadonas tapo pirmuoju Mesopotamijos valdovu, kuris titulavosi Egipto karaliumi.
Asirų kariuomenei atsitraukus, Taharka siekė susigrąžinti valdžią. 669 m. pr. m. e. Asarhadonas, keliaudamas malšinti sukilimo Egipte, žuvo. Po jo mirties imperijos sostas atiteko sūnui Ašurbanipalui, o Babilonas – kitam sūnui Šamašumkinui.
Jonavos rajono garbės pilietis
Jonavos rajono garbės pilietis – garbės vardas, suteikiamas už nuopelnus Jonavos miestui, rajonui, iš jo kilusiems asmenims, garsinusiems Jonavą ir pan. Iki šiol garbės vardas yra suteiktas 8 jonaviečiams.
2016 m. Austrijos motociklų Grand Prix
2016 m. Austrijos motociklų Grand Prix – 10-tasis 2016 m. MotoGP sezono etapas. Jis vyko 2016 m. rugpjūčio 14 d. Red Bull Ring trasoje, Špylberge. Andrea Iannone iškovojo savo pirmą karjeros MotoGP pergalę ir pirmą pergalę nuo 2012 m. Italijos Moto2 lenktynių. Tai buvo pirma Ducati lenktynininko pergalė be Casey Stoner, po Loris Capirossi pergalės 2007 m. Japonijos Grand Prix. Lenktynės buvo pirmas Ducati pirmų dviejų vietų finišas nuo 2007 m. Australijos Grand Prix ir pirma ne Honda ar Yamaha pergalė nuo 2010 m. Australijos Grand Prix.
Tubių I tvenkinys
Tubių I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 5 km į vakarus nuo Vilainių. Sudarytas užtvenkus Vištupio upelį (Smilgos upės intakas) 0,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,19 km, plotis – iki 0,045 km. Altitudė 42,1 m. Krantai neaukšti, rytinis krantas apaugęs medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Priešsroviui iškart telkšo Tubių II tvenkinys. Šalia įsikūręs Bogušiškių kaimas.
Aleksandras Frydrichas Pronskis
Kunigaikštis Aleksandras Frydrichas Pronskis (apie 1550 – apie 1595) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis stalininkas (1576–1587), Lucko seniūnas (nuo 1580 metų), Trakų kaštelionas (1591–1595).
Biografija
Rusijos kunigaikščių Pronskių giminės atstovas, herbo „Pogonia“ savininkas. Kijevo vaivados ir Černobylio laikytojo kunigaikščio Semiono Hlebavičiaus Pronskio (m. 1555) ir Feodoros Bogovitinos sūnus. Riurikaitis XXIII kartos.
1576 metais Aleksandras Pronskis gavo Lietuvos didžiojo stalininko pareigybę, 1580 metais tapo Lucko seniūnu. Dalyvavo Livonijos kare su Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste.
Po Stepono Batoro mirties prisilaikė habsburgiškos orientacijos, pasisakė už Austrijos erchercogo Maksimilijono III išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1588 m. sausio 24 d. dalyvavo Bičino mūšyje Silezijoje, kartu su Maksimilijonu pateko į nelaisvę pas Žygimanto Vazos šalininkus, neteko visų užimamų pareigybių ir emigravo į Prahą.
Šeima
Buvo vedęs kunigaikštytę Feodorą Romanovną Sanguškaitę, Lietuvos lauko etmono ir Braclavo vaivados Romano Sanguškos (1537–1571) ir Aleksandros Chodkevičiūtės (m. 1570) dukterį. Vaikai:
Po Aleksandro Oktaviano Pronskio kunigaikščių Pronskių giminė Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje užgeso.
Selenjachas
Seleniachas  – upė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje; Indigirkos kairysis intakas. Prasideda dviem ištakomis Čerskio kalnagūbrio rytiniame šlaite. Teka pietryčių, rytų kryptimi, pradžioje Momo-Selenjacho įduba, toliau – Abyso žemuma.
Didžiausi intakai: Sydrachas, Čubukulachas, Tirektjachas (kairieji), Biorioliochas, Buor Jurjachas (dešinieji). Selenjacho baseine yra apie 3500 ežerų, kurių bendras plotas 537 km² ir 48 ampalai, kurių bendras plotas 109 km². Upė užšąla spalio pirmojoje pusėje, o atitirpsta gegužės pabaigoje arba birželio pradžioje.
Apulijos ir Kalabrijos hercogystė
Apulijos ir Kalabrijos hercogystė, iki 1059 vadinta Apulijos grafyste – hercogija Pietų Italijoje, kurią valdė normanų dinastija.
Prasidėjusi kaip nedidelė teritorija aplink Melfio miestą, valstybė ilgainiui apėmė didžiąją dalį pietinės Italijos.
Ankstyvasis laikotarpis
Normanai buvo iš Normandijos kilę samdomi kariai, kurie labai išpopuliarėjo pietinės Italijos valstybėlėse per viduramžius. Jie padėjo langobardų kunigaikščiams (Benevento kunigaikštystė ir Salerno hercogystė) čia kovoti su Bizantijos imperija ir saracėnais. Dalis normanų, vadovaujamų Rainulfo Drengoto, jau buvo gavę nedideles valdas, kuriose suformavo Aversos grafystę.
Vienas iš normanų vadų, Viljamas Hautevilis 1038-41 m. pasižymėjo mūšiuose, kuomet nužudė Sicilijos emyrą bei sutriuškino Bizantijos armiją. Už šiuos nuopelnus Salerno kunigaikštis Guaimaras IV 1043 m. davė Viljamui nemažai žemių aplink Melfio miestą ir patvirtino jį Apulijos kunigaikščiu. Taip normanai gavo antrąją svarbią sritį savo plėtrai Italijoje. Melfio regionas buvo gana nuošalus ir kalnuotas, sudaręs tarpinę zoną tarp Benevento ir Salerno kunigaikštysčių.
Robertas Giskardas
1057 m. valdžią grafystėje paveldėjo Robertas Giskardas, kuris baigė pietinės Italijos užkariavimą. Pradžioje jis pagerino santykius su nauju popiežiumi Mikalojumi II. 1059 m. popiežius patvirtino jį hercogu (dux), ir nuo tada grafystė tapo hercogyste. Jam valdant atskiri normanų kunigaikščiai vadai plėtė hercogystės teritorijas. Buvo užkariauti Abrucai ir Molizė. Tolimesnę normanų plėtrą į šiaurę sustabdė 1080 m. su popiežiumi sudaryta sutartis, apsaugojusi Popiežiaus valstybę. thumb|left|250px|Rodžeris I Palerme 1071 m. 1059 m. Robertas surengė karinį žygį prieš Bizantiją į Kalabriją, kurio metu paėmė visus didžiuosius puasiasalio miestus išskyrus Redžą. Pastarasis paimtas po dvejų metų. Kalabrijos nukariavimas atvėrė Robertui galimybes pasiekti Sicilijos salą, tuo metu valdomą saracėnų kaip Sicilijos emyratas. Į ją sėkmingi kariniai žygiai buvo suorganizuoti 1061, 1064 ir 1071 m. Per pastarąjį paėmus Palermą, Robertas įkūrė Sicilijos grafystę, kurią atidavė valdyti savo broliui Rodžeriui.
Sudėtingesni santykiai buvo pietinėje Apulijoje, kur Bizantijos valdžia vis dar buvo stipri. 1060 m. Bizantijos armija atsikovojo čia prarastas sritis ir netgi pasiekė hercogystės sostinę Melfį. Tačiau po permainingų kovų 1071 m. normanai užėmė paskutinę Bizantijos teritoriją Italijoje - Barį. Šiuose karuose daugiausia nusipelnė Tranio grafai, kurie buvo Apulijos ir Kalabrijos vasalai. Užkariavimas buvo toks sėkmingas, kad Tranio grafas Petras II 1073-75 m. surengė jūrinę ekspediciją į Kroatiją, kur mirė.
Nors iš pradžių normanų hercogo ryšiai su Salernu buvo geri, ir jis buvo vedęs Salerno kunigaikščio Gisulfo II seserį Sikelgaitą, ilgainiui ryškėjo įtampa. Susivienijęs su kita normanų valda Kapuja, Robertas Giskardas paėmė paskutinę Salerno tvirtovę 1077 m. Tais pačiais metais jis perkėlė savo sostinę į Salerno miestą. Tuo metu hercogystei jau priklausė beveik visa pietinė Italija.
Hercogas Robertas mirė 1085 m. nuo karštinės paskutiniosios savo karinės kampanijos metu. Tuo metu jo laivynas, sudaręs sąjungą su Dalmatijos miestais, užpuolė Bizantiją Balkanuose ir paėmė iš jos Korfu ir Kefalonijos salas. Tačiau hercogo mirtis sustabdė normanų invazijas į Balkanus.
Vėlyvasis laikotarpis
Savo išsiplėtusią valstybę Robertas paliko savo antrajam sūnui Rodžeriui Borsai. Jis gavo dideles valdas, tačiau jos nebuvo tvarkingai administruojamos. Nesant stiprios rankos, netrukus sukilo Amalfio hercogystė, kuri į savo sostą pasodino Gisulfą II. Rodžeris Borsa kartu su savo broliu Bohemondu ir dėde Rodžeriu Siciliečiu galiausiai sutramdė sukilusį Amalfį. thumb|left|350px|Melfio pilis 1111 m. hercogystę paveldėjo Viljamas II, kuriam esant mažamečiui regentavo jo motina. Naujasis hercogas nesugebėjo tinkamai valdyti didelės valstybės. Prastėjo jo santykiai su Sicilijos grafu Rodžeriu II, kuris stiprino savo valdas ir tvarkėsi daug geriau. Viljamui mirus bevaikiu, Apuliją ir Kalabriją paveldėjo Rodžeris II Sicilietis. Kuomet Rodžeris II 1130 m. pasiskelbė pirmuoju Sicilijos karaliumi, Apulija ir Kalabrija tapo šios naujai įsteigtos karalystės dalimi. Kurį laiką buvo išlaikytas hercogų titulas, ir hercogai buvo tituluojami iki XII a. pabaigos.
Kultūra
Normanų dinastijos valdomoje Apulijos ir Kalabrijos hercogystėje kūrybiškai maišėsi čia iki tol vyravusi Bizantijos kultūra su pietietiška arabų kultūra bei iš šiaurės Europos atėjusia normaniška kultūra. Normanai iš šiaurės atsinešė rūstų romaninį architektūros stilių, kuris čia įgijo vietinių bruožų.
Ypatingai šis stilius ryškėjo gausiose pilyse, kurių normaniška dinastija statė labai daug. Dažnai jos buvo statomos senųjų langobardų ar bizantiškų įtvirtinimų vietose, neretai naikinant čia anksčiau buvusias medines pilis. Viena pirmųjų normanų pilių Italijoje buvo Melfyje, o Roberto laikais jų pristatyta visose startegiškai svarbiose vietose.
Užkylininkai
Užkylininkai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 9 km nuo Darbėnų. Kaimo žemės plyti Pajūrio žemumoje. Šiaurėje ribojasi su Želvių, rytuose – Lazdininkų, pietuose-pietryčiuose – Joskaudų kaimais. Vakarinėje dalyje stūkso Palangos miškas. Rytiniu pakraščiu teka Upalė – dešinysis Lazdupio intakas.
Vytautas Kuliukas
Vytautas Kuliukas (1927 m. gegužės 7 d. d. Dabramisliai, Vabalninko valsčius (dab. Kupiškio r.) – 2013 m. gruodžio 19 d. Garliava, Kauno rajonas) – Lietuvos neurologas, medicinos daktaras, docentas.
Biografija
Vytautas Kuliukas gimė 1927 m. gegužės 7 d. Dabramisliuose, Vabalninko valsčiuje (dabar Kupiškio r.). Sukakus 11 metų dėl motinos mirties teko persikelti gyventi į Kauną, kur rado prieglobstį tėvo brolio Apolinaro šeimoje Kaune. 1940 m. baigė V. Kudirkos pradžios mokyklą, o 1949 m. Kauno 9–ąją vidurinę mokyklą. 1949–1953 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultete.
Pirmasis paskyrimas jį visam laikui susiejo su Kauno klinikomis. 1953–1956 m. dirbo neurologijos klinikos klinikiniu ordinatoriumi, 1956–1960 m. – gydytoju neurologu.
Po karo Lietuvoje trūko gydytojų apskritai, o ypač stigo neurologų. Dirbti teko tuo pačiu metu ir klinikose, ir po ko skubėti į polikliniką ir dar suspėti aplankyti sunkesnius ligonius namuose. Dirbant klinikose negalima buvo palikti "neužbaigto" darbo, tad darbo dienos trukmė buvo iš anksto nenusakoma.
Nuo 1960 m. Vytautas Kuliukas – Kauno medicinos instituto mokslinio pedagoginio personalo narys, 1960–1967 m. nervų ir psichikos ligų katedros asistentas, nuo 1967 m. docentas, nuo 1975 m. – katedros neurologijos sektoriaus vadovas ir studentų mokslinės draugijos neurologijos būrelio mokslinis vadovas. 1995 m. išėjo į užtarnautą poilsį, bet neurologijos klinikoje dar dirbo iki 2000 m.
Mokytojai ir tobulinimasis
Vytautas Kuliukas mastysenos meno mokėsi iš akademikų Vlado Lašo, Zigmo Januškevičiaus, prof. Janinos Lašienės. Neurologijos, pas profesorius Lazarį Gutmaną ir Aldoną Jocevičienę. Psichiatrijos pradmenų, tvarkingumo irdrausmės pas prof. Joną Šurkų. Žinias neurologijos moksluose gilino pas S. ir E. Davidenkovus, E. Šmidt, M. Cuker, o taip pat JAV, Kanados klinikose.
Moksliniai darbai
1966 m. spalio 28 d. Vytautas Kuliukas apgynė disertaciją „Tromboelastografijos ir kai kurių kraujo krešėjimo rodiklių koreliacija ir reikšmė galvos smegenų kraujotakos sutrikimų diagnostikai ir gydymui“ (vadovai Zigmas Januškevičius ir Aldona Jocevičienė) medicinos mokslų daktaro laipsniui gauti.
Mokslinių tyrimų kryptys: galvos ir nugaros smegenų kraujotakos sutrikimai, neurozės, hipnozė, skausmas. Paskelbė virš 120 mokslo darbų. Vadovėlio „Nervų ligos“, išleisto 1979 m., 1996 m., 1998 m. bendraautorius.
Madam Baterflai
Madam Baterflai (Madama Butterfly) – 1904 m. opera, kurią sukūrė italų kompozitorius Džakomas Pučinis (1858−1924). Premjeros metu tai buvo dviejų veiksmų opera, vėliau kompozitoriaus perdaryta į trijų veiksmų. Tai viena populiariausių operų, 2011/2012−2015/16 metų sezonų laikotarpiu buvo 6-a pagal atlikimų skaičių pasaulyje.
Istorija
Opera „Madam Baterflai“ sukurta pagal to paties pavadinimo amerikiečių autoriaus Deivido Belasko (David Belasco) pjesę, kurią Dž. Pučinis pamatė 1900 m. vasarą Londone. Ji iškarto jam padarė įspūdį ir jis scenos užkulisiuose susitikęs su D. Belasku išprašė pirminį pažadą suteikti jam teisę pritaikyti pjesę operai. Galutinis susitarimas pasiektas 1901 m. balandį, kai Dž. Pučinio leidėjas Džulijus Rikardis įgijo visas teises į siužetą. D. Belasko pjesė savo ruožtu buvo paremta amerikiečių rašytojo Džono Liuterio Longo (John Luther Long) to paties pavadinimo novele. Dž. L. Longas beveik tikrai rėmėsi prancūzo, laivyno karininko Pjero Loti romanu „Ponia Chrizantema“. Labai tikėtina, kad „Madam Baterflai“ siužetas buvo paremtas išties įvykusia istorija. Libretas buvo parašytas Luidžio Ilikos ir Džiuzepės Džiakozos, kurie jau anksčiau parašė Dž. Pučinio operų „Bohema“ ir „Toska“ libretus. Operos premjera įvyko 1904 m. vasario 17 d. Milano La Scala teatre. Dž. Pučinis buvo įsitikinęs operos sėkme, tačiau ji patyrė vieną skandalingiausių operos istorijoje fiasko. Prie to tikriausiai nemenkai prisidėjo ir Dž. Pučinio oponentų samdyti nušvilpėjai. Vienas žurnalistas po to rašė: „ši opera yra žuvusi“. Kompozitorius atšaukė antrąjį atlikimą ir per 3 mėnesius revizavo kūrinį sutrumpindamas vietas 1 veiksme, perskirdamas 2 veiksmą į dvi dalis ir įtraukdamas pauzę tarp 2 veiksmo nakties ir ryto, ką kai kurie šiuolaikiniai vertintojai vadina kompozitoriaus klaida. Šios „Madam Baterflai“ versijos pastatymas Brešos Didžiajame teatre virto visišku triumfu, kuris lydi operą iki šių dienų.
„Madam Baterflai“ pastatyta Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre 1937, 1965, 1976, 2006 metais.
Siužetas
Pagrindiniai veikėjai: ir kiti.
Operos veiksmas prasideda Japonijos uoste Nagasakyje, kur vedybų agentas Goro suorganizuoja penkiolikmetės geišos Čio Čio San vedybas su JAV leitenantu Bendžaminu Franklinu Pinkertonu, kuris tarnauja kariniame laive „Abraomas Linkolnas“. Vedybose dalyvauja JAV konsulas Šarples, kuris nujaučia nelaimingą jų baigtį. Čio Čio San yra prakeikiama savo dėdės, budistų vienuolio, dėl to, kad perėjo į svetimšalių religiją. Pinkertonui išplaukus Čio Čio San gimsta kūdikis ir ji viliasi, kad vyras sugrįš ir gyvens su ja. Goro jai pasiūlo puikią partiją su princu Jamadori, tačiau Čio Čio San save laiko amerikiete ir atsisako. Pinkertonas išties grįžta po trejų metų pasiimti sūnaus su žmona Keit, kuri prižada Čio Čio San prižiūrėti berniuką. Čio Čio San sutinka atiduoti vaiką ir paprašo jų ateiti po pusvalandžio. Po to ji nusižudo tėvo padovanotu durklu, ant kurio parašyta: „Garbinga mirtis yra geriau nei gyvenimas nešlovėj“. Prieš nusižudydama ji sūnui atiduoda JAV vėliavėlę ir lėlę.
MH
MH gali reikšti:
mh gali reikšti:
Adapa
Adapa  – akadų mitologijos didvyris, vienas iš „septynių išminčių“, taip pat, vienas iš padėjusiųjų užkeikti demonę Lamaštu.
Pasak mito, Adapa buvęs dievo Ea (Enkio) sūnumi, valdžiusiu senąjį Eridu miestą, ir žuvaujant aprūpindavusiu maistu savo miestą ir tėvo šventyklą. Tačiau kartą pietų vėjas apvertęs Adapos valtį, dėl to Adapa aplamdęs vėjo (Ninlilės) sparnus. Dievas–dangus Anu, užsirūstinęs dėl to, kad nebepučia pietų vėjas, pakvietė Adapą pasiaiškinti. Enkis Adapai pataręs apsivilkti gedulingus rūbus bei neragauti jam siūlysiamo maisto bei gėrimo. Prie Anu vartų, sargams Ningišzidai ir Dumuziui, paklaususiems, kodėl Adapa vilkįs gedulo rūbais, Enkio patarimu, Adapa atsakęs, kad jis gedįs dviejų dievų – Ningišzidos ir Dumuzio – dingusių iš žemės. Tada vartų sargai stoja už Adapą prieš Anu. Dievas Anu, paveiktas Adapos nuolankaus atsiprašymo, siūlo amžinojo gyvenimo maisto ir vandens, bet Adapa, kaip patartas, atsisako (ir praleidžia progą tapti nemirtinguoju) – dėl to Anu jį vėl išsiunčia žemėn.
Mitas apie Adapą žinomas iš vėlyvų kopijų, rastų Amarnoje (Egipte) ir Babilone. Šumeriškų epų apie Adapą nerasta, nors pats vardas šumerų šaltiniuose paliudytas.
Mite apie Adapą aptarimas žmogaus mirtingumo klausimas – „kokia prasmė gyventi žmogui, jei jis vis tiek mirsiąs“? Be to, šis mitas gretinamas su istorija apie Adomą ir Ievą, kurie paragavę pažinimo vaisiaus, buvo išvaryti iš rojaus.
Tubių II tvenkinys
Tubių II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 5 km į vakarus nuo Vilainių. Sudarytas užtvenkus Vištupio upelį (Smilgos upės intakas) 0,52 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,23 km, plotis – iki 0,065 km. Altitudė 44,5 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pasroviui iškart telkšo Tubių I tvenkinys. Šalia įsikūręs Bogušiškių kaimas.
MQ
MQ gali reikšti:
Nerespinka
left|120px
Šiliškis (Pakruojis)
Šiliškis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Pakruojo, tarp Salvio ir Lūšnės upelių, Telišionių miško pakraštyje. Praeina kelias.
miniatiūra|240px|left|Šiliškio pakraštys nuo [[Mažeikoniai|Mažeikonių]]
Barstyčių Raganos kalnas
Kalnas pavadintas pasakų ir sakmių būtybės raganos vardu. Valstybės saugomas kultūros paminklas, nuo 2000 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Teritorija užima 0,9 ha plotą. Kalnas pusrutulio formos, kiek pailgas, orientuotas šiaurės vakarų – pietų rytų kryptimi, iškylantis aukščiau aplinkinių kalnelių. Jo ilgis – 95 m, plotis 75 m, aukštis 8-10 m. Apaugęs eglėmis ir pušimis. Papėdėje pastatytas paminklo ženklas. Šiaurės rytiniame krašte buvo įrengta Barstyčių mokyklos šaudykla.
Padavimai
Ant kalno vykdavusio raganų puotos. Jos puotauti ir linksmintis sulėkdavusios iš Laumių kaimo ežerėlio. Pasakojama ir apie papėdės durpynuose gyvenusias raganas. Jos ten mėgdavo maudytis, o naktį pakilusios ant viršukalnės pasiutusiai šokdavusios iki pirmųjų gaidžių, o paskui vėl grįždavusios į durpynus.
Anksčiau pro kalną žmonės nakties metu bijodavo praeiti, nes buvo pasakojama daug atsitikimų.
Kolno apskritis
thumb|right|250px|Apskrities administracinis suskirstymas Kolno apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Apskrities centras Kolno miestas. Apskritis ribojasi su Grajevo, Lomžos, Ostrolenkos ir Pišo apskritimis. Apskrityje yra 6 valsčiai.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 6 valsčiai:
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artimos baltų gentys – jotvingiai rytinėje dabartinės apskrities dalyje ir galindai vakarinėje apskrities dalyje, šias dvi gentis skyrė apskrityje tekanti Pisos upė. Nuo XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. ir 1944 m. rytinė apskrities dalis priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Kolno rajonui, vakarinė dalis nuo 1939 m. iki 1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai. 1999 m. rugpjūčio 31 d. pradėti naudoti Kolno apskrities herbas ir Kolno apskrities vėliava.
Gyventojai
Pagal 1921 m. lenkų atliktą gyventojų surašymą apskrityje gyveno 63 656 gyventojai iš kurių: 58 340 (91,6%) lenkai, 5 202 (8,2%) žydai, 85 (0,1%) rusai, 10 rusėnų, 9 lietuviai, 7 vokiečiai, 2 gudai ir 1 armėnas. Pagal tikėjimą gyventojai buvo pasiskirstę taip: 57 633 (90,5%) katalikai, 5 684 (8,9%) judėjai, 200 (0,3%) protestantai, 125 (0,2%) stačiatikiai, 12 graikų katalikų, 1 armėnų tikėjimo ir 1 ateistas.
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
MR
MR gali reikšti:
MU
MU gali reikšti:
Belizo herbas
thumb|tight|250px|[[Belizas|Belizo herbas]] Belizo herbas naudojamas nuo pat šalies nepriklausomybės paskelbimo 1981 m.
Herbą juosia 25 svietenijos medžio lapų vainikas. Herbo viduryje yra skydas, kurio apačioje yra laivas, o viršuje – medžių kirtimo įrankiai. Tai simbolizuoja laivybos ir medžių kirtimo pramonių svarbą Belizo ekonomikai.
Skydą iš abiejų pusių laiko dviejų skirtingų rasių medžių kirtėjai. Kairysis kirtėjas laiko kirvį, dešinysis – vėzdą. Skydo fone pavaizduotas svietenijos medis. Herbo apačioje parašytas Belizo šūkis – Sub Umbra Floreo (šešėlyje aš klesčiu).
Šilišninkai
Šilišninkai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Šimkaičių. Šiaurinė kaimo dalis anksčiau buvo Raseinių rajone.
Bėskovo-Štorkovo apskritis
mini|Apskritis [[1905 m.]] Bėskovo-Štorkovo apskritis (, iki 1939 m. Kreis Beeskow-Storkow, XIX a. vadinta ir Beeskow-Storkowscher Kreis) – buvusi apskritis Brandenburge. Ji iki 1950 m. egzistavo Prūsijoje, sovietų okupacinėje zonoje ir VDR. Dabar buvusios apskrities teritorija priklauso Brandenburgo Damės-Šprėvaldo ir Oderio-Šprė apskritims.
Į apskritį įėjo Bėskovo, Štorkovo ir Mėrkišo Buchholco miestai.
Šibunas
Šibunas arba Sibunas  – upė vidurio Belize. Prasideda Majų kalnuose, ~800 m aukštyje. Aukštupyje teka tarpekliu, vėliau išsilieja į aliuvinę lygumą, smarkiai meandruoja tekėdama šiaurės rytų kryptimi. Įteka į Karibų jūrą (Sibuno įlanką) į pietvakarius nuo Belizo miesto.
Determinatyvas
Determinatyvas (determinative), dar vadinamas semagrama arba taksograma – rašto ženklo rūšis, naudojama ideografinėse rašto sistemose. Jo pagrindinis bruožas yra tas, kad jis nėra tariamas, t. y., neturi fonetinės vertės, bet tik išreiškia idėją.
Determinatyvus naudojo tokios rašto sistemos kaip egiptiečių raštas, dantiraščiai, iš dalies kinų raštas, majų raštas.
Jis naudojamas kaip pagalbinis ženklas, siekiant patikslinti greta esančių rašto ženklų prasmę, jeigu ji yra neaiški. Tai ankstyvosiose rašto sistemose buvo gana dažnas atvejis dėl ženklų polisemijos (daugiareikšmiškumo) ir žodžių homofonijos. Pvz., gali reikšti ir žuvies rūšį, ir virvę. Tokiu atveju determinatyvas galėtų padėti priskirti šį žodį reikiamai kategorijai.
Dantiraštis
thumb|250px|Svarbesnieji dantiraščio determinatyvai (Neo-šumerų stilius) Įvairiose dantiraščio variacijose (ypač šumerų, akadų, hetitų dantiraščiuose) determinatyvai buvo plačiai naudojami. Jie buvo ypač reikalingi dėl labai komplikuotos rašto sistemos, kuri leido tą patį ženklą ar ženklų grupę skaityti ir suprasti daugybe būdų.
Dantiraščio determinatyvai savo forma dažniausiai sutapdavo su ideogramomis, tik nebuvo tariami. Pvz., ideograma 30px (KUR 'šalis') buvo naudojama kaip determinatyvas prieš vietovės pavadinimą, ideograma 30px (GIŠ 'medis') – determinatyvas prieš medžio pavadinimą ar medinį daiktą, o ideograma 30px (AN, DINGIR 'dievas') – determinatyvas prieš dievo pavadinimą. Determinatyvai dažniausiai buvo rašomi prieš pažymimąjį žodį, bet kartais ir po jo (pvz., determinatyvas KI 'žemė').
Transkribuojant dantiraštį determinatyvai žymimi dažniausiai šumerišku pavadinimu ir rašomi didžiosiomis raidėmis juos pakėlus. Svarbiausi dantiraščio determinatyvai buvo šie:
Egiptiečių raštas
Egiptiečių rašte determinatyviškai naudojamų hieroglifų buvo apie 100. Jie buvo ypač dažnai naudojami ir rašomi žodžio pabaigoje, prieš gramatines galūnes. Atrodo, kad jie kartu turėjo ir žodžių atskyrimo funkciją. Skirtingai nei dantiraščio atveju, determinatyvai transkribuojant paprastai neparodomi. Dažniausiai naudojami determinatyvai yra šie : Be to, egiptiečių rašte buvo keletas kitų determinatyviškai naudojamų ženklų. Tarp jų buvo specialus apibraukimas aplink faraono vardą – kartušas. Vienas vertikalus brūkšnelis žymėjo, kad ženklas yra naudojamas logografiškai, du vertikalūs brūkšneliai žymėjo dviskaitą, o trys vertikalūs brūkšneliai ar taškai – daugiskaitą.
Kiti ideografiniai rašmenys
frame|Kinų rašmenys, kurių trys turi tuos pačius tarimo elementus (shi, chi), bet skirtingas [[morfemas: „valanda“ turi saulės, „poezija“ – kalbos, o „nešti“ – rankos morfemas]] Kitose ideografinėse rašto sistemose determinatyvų, kaip atskirų rašto ženklų, nebuvo. Tačiau jų funkciją realizuodavo kitais būdais.
Kinų rašte buvo naudojamos morfemos, t. y., ženklo elementai, kurie neparodydavo tarimo, bet tik kategoriją, kuriai ženklas turėtų būti priskiriamas. Šių morfemų (raktų) pagrindu yra sudaromi kinų rašto ženklų žodynai.
Majų rašte prie ideogramos buvo prirašomas garsinis skiemuo („fonetinis papildas“), kuris parodydavo žodžio pirmą ar paskutinį garsą. Pvz., prie vieno glifo prirašius garsinį ženklą k(i), nurodoma, kad jis turi būti tariamas chak ir reiškia dievybės vardą (dievą Čaką). Prie to paties glifo prirašius garsinį ženklą m(a), hieroglifas tariamas kalom ir reiškia karališką titulą.
Gojinis
Gojinis – ežeras Švenčionių rajone, Sarių seniūnijoje, 1,5 km į pietvakarius nuo kelio, 2,5 km į vakarus nuo Sarių, šalia Dvarčiškių kaimo (dalis rytinės pakrantės ribojasi su Juodkiške). miniatiūra|220px|left|Tvenkinys, atsiradęs po užtvankos įrengimo miniatiūra|220px|left|Vaizdas nuo akmenų muziejaus į tvenkinį (dešinėje tolimajame plane − ežeras)
Vandens telkinio kodas LR ežerų klasifikatoriuje 12130447, plotas 1,3 ha. Priklauso Žeimenos baseinui, tiesioginis vandentakis – Saria, pietuose išteka bevardis upelis.
Ežeras telkšo slėnyje, supamas banguoto reljefo kraštovaizdžio, ovališkos formos, ištisęs pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi 0,48 km, didžiausias plotis iki 0,27 km. Altitudė 154,3 m. Pakrantės pelkėtos. Ties šiaurine pakrante pūpso iš stambių riedulių sudėtas „akmenų kalnas“ (viena iš Dvarčiškių akmenų muziejaus ekspozicijų).
Ežero plotas
Aplink ežerą yra vandens užlieta teritorija, atsiradusi dėl neteisėtai padarytos užtvankos. Ilgą laiką dokumentuose buvo nurodoma, kad ežero „Gojinis“ plotas yra 1,3−1,4 ha, kitas aplink ežerą esantis plotas – pelkė. Lietuvos Aplinkos apsaugos agentūros ir Nacionalinės žemės tarnybos pažymose nurodyta, kad nuo 2005 m. ežero „Gojinis“ plotas fiksuojamas 7,59 ha, ežeru laikant ir vandens užlietą plotą. Projektuojant žemės sklypus, vyko teisminiai ginčai, kiek ploto užima ežeras, ir kiek – vandens užlieta pelkė. Dėl Gojinio ežero ištekėjime be leidimo vykdytų krantų tvarkymo darbų taip pat buvo iškelta teismo byla. Šiuo metu prie Gojinio telkšantis tvenkinys jungiasi su ežeru bevardžiu upeliu ir yra atskirtas dirbtiniu pylimu, supiltu 1985–1991 m. Jo pakrantėje į tvenkinį nutiestas tiltelis, suformuota poilsio zona.
Šiliukai
Šiliukai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vaiguvos.
Augusto Vantomme
Augustas Marselis Vantomė (Augusto Marcelo Vantomme; g. 1990 m. birželio 23 d.) – futbolininkas iš Argentinos, vartininkas.
Karjera
Žaidė Argentinoje. Prieš atvykdamas į Lietuvą rungtyniavo San Miguel, Ferro, Acassuso, Sacachispas, Cañuelas klubuose.
FK Jonava
2022 m. sezone rungtyniavo „Jonavos“ klube, kuris debiutavo A lygoje.
Nuo 2022 m. vasaros atstovavo „Jonavos“ klubui. Debiutavo jonaviškių gretose A lygoje 2022 m. liepos 23 d. rungtynėse prieš „Šiaulius“. Šiose rungtynėse šiauliečiai nugalėjo jonaviškius rezultatu 3:1. Augustas Vantomė pasirodė startinėje sudėtyje, prasileido į savus vartus tris įvarčius.
Statistika
Spalvų reikšmės:
MX
MX gali reikšti:
Verbos (Vilnius)
Verbos – buvusi gyvenvietė Vilniaus miesto savivaldybės rytuose, 2 km į rytus nuo Naujosios Vilnios, dešiniajame Vilnios krante abipus geležinkelio. Kaimą mena Verbų gatvė. Yra elektrinių traukinių depas-2.
FM
FM gali reikšti:
Fm, fm gali reikšti:
NGC 5033
thumb|NGC 5033 galaktika (vaizdas gautas [[Hablo kosminis teleskopas|Hablo kosminiu teleskopu)]]
NGC 5033 – spiralinė galaktika, esanti Skalikų žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 40 mln. šviesmečių, galaktikos skersmuo siekia kiek daugiau nei 100 000 šviesmečių.
Šios galaktikos spiralinėse vijose esama mėlynos spalvos sričių, kur vyksta žvaigždėdaros procesai. Kitaip nei Paukščių Takas, NGC 5033 neturi skersės. NGC 5033 būdingas aktyvus branduolys, jame glūdi supermasyvi juodoji bedugnė. Dėl to NGC 5033 klasifikuojama kaip Seiferto galaktika. Dėl branduolio aktyvumo ši galaktika ryškiai spinduliuoja visame elektromagnetinių bangų ruože. Galaktikos centrinė juodoji bedugnė ryja žvaigždes, dulkes ir dujas, kurios pakankamai arti prie jos priartėja. Krisdama juodojon bedugnėn, ši materija spinduliuoja įvairiose spektro srityse.
Armstrong Siddeley Genet Major
Armstrong Siddeley Genet Major – penkių (vėliau – septynių) cilindrų, vienaeilių oru aušinamų radialinių orlaivių variklių šeima, suprojektuota ir 1928 m pradėta gaminti Didžiosios Britanijos įmonėje „Armstrong Siddeley“. Variklis buvo 1926 m. sukurto lengviems lėktuvams skirto 5 cilindrų modelio "Armstrong Siddeley Genet" modifikacija. Priklausomai nuo modelio jis išvystydavo 105–160 AG (78-120 kW) galią.
Britų Karališkosiose oro pajėgose naudota septynių cilindrų versija buvo vadinama Civet I. Įmonės viduje ši variklių šeima buvo vadinama „katinine“ (angl. feliform), nes komerciniai pavadinimai „Genet“ ir „Civet“ yra kačių šeimos mėsėdžiai gyvūnai (liet. geneta ir civeta).
Lietuvoje šis variklis montuotas į pilotų mokymui skirtus ANBO 51 ir ANBO VI (antros serijos).
Genet Major I
Genet Major 1 – penkių cilindrų 105 AG (78 kW) galios variklis, galingesnė Genet I modifikacija su didesniu cilindrų skerspjūviu ir didesne stūmoklių eiga.
miniatiūra|Armstrong Siddeley Genet Major 1A
Genet Major 1A (Civet I)
Genet Major 1A (arba, karinis pavadinimas, – Civet I) – septynių cilindrų Genet Major I modifikacija, išvystanti nominalią 145 AG (108 kW) galią.
Genet Major III
miniatiūra|ANBO 51 Analogiškas Genet Major IA, tik su lietomis vožtuvų valdymo svirtimis.
Genet Major IV
Genet Major IA su propelerio reduktoriumi, išvystantis 160 AG (120 kW) galią.