cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ciklonas
Tropikų ciklonai (depresijos), audros ir uraganai
Tropikų ciklonai (depresijos) – žemo atmosferos slėgio sritys – susidaro virš vandenynų, kurių paviršius būna įšilęs labiau nei 27 °C. Tropikų ciklonai susidaro abiejuose pusrutuliuose tarp 5° ir 25° lygiagrečių, tropiniuose atmosferos frontuose. Šie ciklonai mažesnio skersmens nei vidutinių platumų ciklonai, bet pasižymi daug didesniais bariniais gradientais, būna gilesni (žemiausias išmatuotas slėgis tokiame ciklone 886 hPa). Jiems būdingos smarkios liūtys ir perkūnijos. Tik susiformavęs ciklonas juda 10-20 km/h, vėliau 30-40 km/h greičiu. Tropikų ciklonai pasižymi štorminiais vėjais, kurių greitis siekia 75-88 km/h, ciklonai virsta tropikų audromis (jūroje – štormais). Šios audros gali virsti uraganais, jei vėjo greitis padidėja iki 117 km/h. Kiekvienais metais Žemėje susidaro 30-100 ir daugiau tropikų ciklonų. Kai kada jiems slenkant iškrinta tiek kritulių, kiek per trejus metus Lietuvoje. Neretai tropinių uraganų metu susiformuoja tornadai (viesulai). Ilgą laiką tropikų ciklonams būdavo suteikiami trumpi moteriški vardai abėcėlės tvarka. Nuo 1979 m. tropikų ciklonus imta vadinti ir vyriškais vardais. Kasmet sudaromi vardų sąrašai.
Ciklonų rūšys yra tokios:
Ciklonai būdingi ne tik Žemei. Turbūt žinomiausia ne Žemėje esanti cikloninė audra yra Jupiterio Didysis raudonasis taškas. Cikloninių audrų būna ir Marse.
Pegasas (knygynai)
„Pegasas“ – „Alma Littera“ įmonių grupei priklausantis knygynų tinklas, jungiantis daugiau nei 30 knygynų visuose Lietuvos regionuose.
Istorija
2003 m. buvo įkurtas pirmasis „Pegasas“ knygynas. 2009 m. „Alma Littera“ įmonė perėmė keturis „Baltų lankų“ knygynus. 2011 m. pastarieji knygynai pakeitė prekinį ženklą. Šiuo metu knygynų tinklas „Pegasas“ valdo 33 knygynus visoje Lietuvoje, iš kurių devyni veikia franšizės pagindu.
Jonas Lankutis
Jonas Lankutis (1925 m. vasario 8 d. Gargžduose – 1995 m. kovo 5 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, kritikas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Baigė Gargždų vidurinę mokyklą. 1948–1953 m. Vilniaus universitete studijavo lituanistiką. 1950–1953 m. dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje. Nuo 1956 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas), nuo 1957 m. Sovietinės literatūros skyriaus vadovas, 1984–1992 m. instituto direktorius.
1975 m. filologijos mokslų daktaras. 1985 m. LSSR mokslų akademijos tikrasis narys.
Palaidotas Antakalnio kapinėse. 2000 m. gruodžio 28 d. Gargždų bibliotekai suteiktas akademiko Jono Lankučio vardas
Mokslinė veikla
Šeštojo-septintojo dešimtmečio kritikos straipsniuose yra tam metui būdingo primityvaus sociologizmo, bet skatinamas literatūros atsinaujinimo procesas, pabrėžiama konfliktiškumo svarba dramaturgijoje. Nuo XX a. aštuntojo dešimtmečio literatūrologinėse studijose literatūros procesą traktavo kaip nacionalinių tradicijų tąsą ir tautinės savimonės pasireiškimą. Pabrėžė etinę, auklėjamąją literatūros funkciją, humanistinių vertybių svarbą kūrinio meniškumui. Daugiausia tyrinėjo dramaturgijos žanrą.
Temzė
Temzė – upė Didžiosios Britanijos pietuose.
Temzė prasideda Kotsvold Hilso aukštumoje (Cotswolds Hill) ir teka į rytus per Londono baseiną; įteka į Šiaurės jūrą, sudarydama estuariją (žiočių plotis 16 km). Upė vandeningiausia būna žiemą, tačiau užšąla ne kasmet. Žemupį veikia jūros potvyniai (jų aukštis ties Londonu iki 6,5 m), dėl to vaga sutvirtinta pylimais.
Temzės upė laivuojama 311 km; iki Tilberio (Tilbury) plaukia jūros laivai. Kanalai jungia Temzę su Bristolio įlanka, Airijos jūra ir Anglijos pramonės centrais.
Didžiausi miestai prie Temzės: Londonas (London), Oksfordas (Oxford), Redingas (Reading), Slau (Slough), Sautendas (Southend). thumb|right|300px|Temzės upės žemėlapis
Christopher Nolan
Kristoferis Nolanas (, g. 1970 m. liepos 30 d. Londone) – britų režisierius, rašytojas ir prodiuseris.
Biografija
K. Nolanas kinematografija susidomėjo būdamas 7 metų, kai su tėvo 8 mm kamera pradėjo filmuoti savo žaislus. 1989 m. Image Union parodoje jis pristatė savo trumpametražį filmą Tarantella.
Vėliau Londono Kolegijos Universitete studijavo anglų literatūrą ir nufilmavo kelis trumpus filmus. Kembridžo kino festivalyje buvo pademonstruota K. Nolano juosta Larceny.
Pirmąjį pilnametražį filmą Persekiojimas (angl. Following) K. Nolanas sukūrė už vos 6 tūkst. svarų Anglijoje (filmas yra nespalvotas, o tai padėjo užslėpti visus trūkumus). Filmas sulaukė tarptautinio pripažinimo įvairiuose kino festivaliuose dar iki pasirodymo kino teatruose. Tokiu būdu K. Nolanas pelnė pasitikėjimą ir užsitikrino gerą finansavimą antro filmo kūrimui JAV.
Savo antrojo pilnametražio filmo Atminimas (angl. Memento) scenarijų parašė remdamasis savo brolio Džonathano Nolano novele. Pats filmas režisieriui pelnė daugybę apdovanojimų, įskaitant Akademijos ir Auksinio gaublio apdovanojimus už originaliausia scenarijų.
Vėliau jis sutiko su kino kompanijos Warner bros. pasiūlymu režisuoti kino kritikų pripažinto psichologinio trilerio ''Nemiga (angl. Insomnia) perdirbinį, kuris vėliau suteikė jam galimybę kurti naują frančizę apie komiksų veikėją Betmeną.
2005 m. pristatęs filmą Betmenas: pradžia K. Nolanas padėjo naujus pamatus kuriant superherojaus žanro filmus, kuriais vėliau naudojosi kitų superherojų filmų kūrimui (tokių kaip Geležinis žmogus (angl. Iron man), Nuostabusis žmogus-voras (The amazing spider-man) ir kt.)
Prieš tęsdamas Betmeno trilogiją 2006 m. K. Nolanas sukūrė mistinį trilerį Prestižas (angl. The Prestige). 2008 m. K. Nolanas režisavo ir prodiusavo filmą Tamsos Riteris (angl. The Dark Knight), kuris uždirbo virš milijardo JAV dolerių visame pasaulyje.
K. Nolanasbuvo nominuotas daugeliui apdovanojimų Amerikos gildijoje, o pats filmas pelnė aštuonis Akademijos apdovanojimus. Heathas Ledgeris tapo pirmuoju kino istorijoje aktoriumi, pelniusiu Oskarą už komikso personažo vaidmenį, atlikęs antraplanį vaidmenį – Džokerį.
Būbeliai
Būbeliai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3,5 km į pietryčius nuo Kretingos, 0,5 km į pietus nuo Dupulčių, prie kelio Kretinga–Gargždai.
Etimologija
Vietovardis kilo iš asmenvardžio Bubelis daugiskaitinės formos.
Istorija
XIX a. Bliūdsukių šiaurės vakarinėje dalyje susiformavo Būbelių užusienis, kuris minimas 1911 m. Kretingos parapijos mirusiųjų sąraše.
Christopher Nolan
Biografija
2012 m. Kristoferis Nolanas užbaigė Tamsos riterio trilogiją pristatęs filmą Tamsos riterio iškilimas (angl. The dark knight rises). Vos tik baigus filmavimo darbus Nolaną kino kompanija Warner bros. kaip prodiuserį įtraukė į filmo apie Supermeną Žmogus iš plieno (angl. Man of steel) kūrimą 2013 m.
Būbeliai
Istorija
Po 1915 m. tapo savarankišku kaimu, kuriame 1923 m. buvo 11 ūkių.
Christopher Nolan
Biografija
2014 m. išleido moklinės fantastikos filmą Tarp žvaigždžių (angl. Interstellar), kuris sujungė tris kino galiūnes: Paramount Pictures, Warner bros. ir Legendary pictures į vieną bendrą projektą.
2017 m. pristatė istorinio žanro filmą Diunkerkas (angl. Dunkerk).
Būbeliai
Istorija
1986 m. prie Būbelių prijungta panaikinto Bliūdsukių kaimo žemė.
Sent Meris
Sent Meris – upė JAV (Mičigane) ir Kanadoje (Ontarijuje), Didžiųjų ežerų sistemoje. Išteka iš Aukštutinio ežero Vaitfišo įlankos, teka į pietryčius, dviem atšakomis įteka į Hurono ežerą. Per visą savo ilgį sudaro JAV-Kanados sieną. Svarbiausi intakai: Gardenas, Baras. Kandangi ties upės ištakomis vagoje yra slenksčių, laivyba vyksta aplinkiniais kanalais su įrengtais šliuzais. Prie upės įsikūrę Su Sent Merio Kanados ir Su Sent Merio JAV miestai.
Tubasas
Tubasas  – miestas Palestinoje, Vakarų Kranto šiaurės rytuose, 21 km į šiaurės rytus nuo Nabluso, Jordano slėnyje. Muchafazos centras. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu (citrusai, kiti vaisiai, avininkystė). Veikia sūrio gamykla. Mieste yra 6 mečetės, stačiatikių bažnyčia.
Vincas Knezėnas
Vincas Knezėnas (1912 m. spalio 12 d. Valkabūdžių k., Šakių raj. – 1995 m. liepos 23 d. Vilniuje) – chorvedys ir pedagogas.
Tubasas
Didžioji dauguma Tubaso gyventojų – musulmonai palestiniečiai, yra keletas krikščionių (stačiatikių) palestiniečių šeimų.
Vincas Knezėnas
Biografija
Šakiuose pramokęs muzikos, pradėjo vadovauti mėgėjų chorams. 1937–1941 m. Kauno konservatorijoje studijavo vargonavimą ir kompoziciją, lygia greta dirbo Lituanistikos instituto tautosakos archyve melodijų tvarkytoju, mokytojavo Kėdainių gimnazijoje.
Tubasas
Istorija
Tubasas siejamas su Biblijoje minimu kanaaniečių miestu Thebez. Po to Tubasas minimas tik Osmanų šaltiniuose 1596 m.
Vincas Knezėnas
Biografija
1941–1942 m. Kaišiadorių gimnazijoje, 1943–1944 m. – Kybartų gimnazijoje dėstė muziką ir vadovavo chorams.
1945–1947 m. tarnaudamas sovietinėje armijoje, taip pat vadovavo įvairiems meno mėgėjų kolektyvams.
1947–1948 m. vadovavo chorams Kaune, 1948–1949 m. mokytojavo Vilniaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje, suorganizavo berniukų chorą, vadovavo Ryšių klubo vyrų chorui ir Respublikinių mokytojų namų vyrų vokaliniam kvartetui. 1949–1952 m. – Švenčionėlių, 1954–1957 m. – Kauno pedagoginių mokyklų muzikos dėstytojas ir chorų vadovas. Kaune vadovavo ir kitų specialiųjų vidurinių mokyklų bei miesto įmonių chorams ir vokaliniams ansambliams.
1957–1960 m. – Respublikinio mokytojų tobulinimosi instituto muzikos metodininkas, Vilniaus statybos technikumo mišriojo choro ir Valstybinio pedagoginio instituto dainų ir šokių liaudies ansamblio choro vadovas.
1964–1974 m. dėstė muziką, vadovavo moksleivių dainų ir šokių ansambliui ir merginų chorui Vilniaus pedagoginėje mokykloje. Kolektyvai nemažai koncertavo, meno mėgėjų apžiūrose ir respublikinių dainų švenčių konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Išėjęs į pensiją, derino muzikos instrumentus.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gazuotas vanduo
Anglies dioksidas turi konservavimo savybes, dėl ko gazuoti gėrimai ilgiau išlaiko savo savybes. Gėrimo gazavimas vykdomas mechaniškai įvedant ir tirpinant anglies dioksidą (vaisiniuose, mineraliniuose vandenyse; vynuose ir vandenyje) ar natūraliai fermentuojant (šampane, vyne, sidre, aluje, duonos giroje). Pirmu atveju gėrimai gazuojami specialiuose aparatuose – saturatoriuose, akratoforose ar metalinėse talpose su slėgiu, atšaldžius gėrimą ir išleidus iš jo orą. Gėrimas anglies dioksidu prisotinimas nuo 5-10 g/l.
Kostas Dambrauskas
Kostas Dambrauskas (1899 m. Šiauliuose – 1958 m. Žagarėje, palaidotas senosiose Šiaulių kapinėse) – mokytojas, radijo aparatūros konstruktorius.
Biografija
Nuo vaikystės domėjosi mechanika. Baigęs mokytojų kursus nuo 1919 m. dirbo Šiaulių pradinėje mokykloje. Sukonstravo ir pagamino reikiamų mokymo priemonių savo mokyklai, gimnazijai, mokytojų seminarijai, buvo pakviestas dirbti ir į šias mokymo įstaigas. Šiaulių berniukų gimnazijoje kartu su mokiniais konstravo radijo aparatus, kartu su Stasiu Brašiškiu eksperimentavo darydamas įvairias antenas, atliko bandymų su elektromagnetinėmis bangomis, sukonstravo dvilempį radijo imtuvą su ausinėmis.
Domėjosi etnografija, dalyvavo kraštotyros ekspedicijose, rašė straipsnius.
Paskutinius gyvenimo metus praleido Žagarėje, ten ir mirė. Palaidotas seniausioje kapinių dalyje, ant kalnelio. Ilgą laiką kapo vieta nebuvo žinoma. 1989 m. Aušros muziejaus darbuotoja Genovaitė Žukauskienė kapavietę surado, sutvarkė, ant kapo pastatyta medinė paminklinė lenta su dekoratyviniais elementais (autorius tautodailininkas Aleksas Steponavičius).
Balstogės Branickių rūmai
Balstogės Branickių rūmai  – rūmai esantys Balstogės mieste. Rūmai pastatyti XVIII a. pirmojoje pusėje Abiejų Tautų respublikos etmono Jano Klemenso Branickio užsakymu. Rūmų kompleksas su savo parkais, paviljonais, sodais ir skulptūromis bei miesto rotušė ir vienuolynas buvo pastatyti panašiu laiku pagal prancūziškąjį pavyzdį ir dėl to XVIII a. buvo vadinami Lenkijos Versaliu (Versailles de la Pologne) ar Palenkės Versaliu (Versailles de la Podlachie).
Istorija
1726 m. frankofiliškoje Lenkijos aristokratijos aplinkoje užaugusio etmono Jano Klemenso Branickio ir jo žmonos Izabelos Poniatovskos užsakymu prasidėjo naujų rūmų statybos. Rūmai statyti pagal to meto prancūziškas meno ir architektūros tendencijas. Rūmų rekonstrukcijai vadovavo vokiečių architektas Johanas Sigmundas Deibelis. Rekonstrukcijos metu rūmai buvo praplėsti, pastatyti bokšteliai, atnaujintas rūmų fasadas, pagal prancūzišką modelį pagrindinis rūmų pastatas buvo sujungtas su pagalbiniais pastatais. Po architekto Johano Deibelio mirties 1750 m. jo darbus perėmė lenkų architektas Jakubas Fontana, kuris buvo rūmų vestibiulio autorius. Rūmų interjerą dekoravo Simonas Čechovičius, Augustinas Mirys ir Jean-Baptiste Pillement. Apie 1771 m. šalia rūmų buvo pastatyti Balstogės Branickių rūmų svečių namai. Rūmuose buvo rengiami teatrai, opera ir baletas. Rūmuose lankydavosi daug svečių, iš kurių žymiausi buvo karaliai Augustas II, Augustas III, Stanislovas Augustas Poniatovskis, Imperatorius Juozapas II, Rusijos imperijos caras Pavelas I ir Prancūzijos karalius Liudvikas XVIII. Kartu su rūmų statyba buvo pastatyta ir centrinė Balstogės miesto dalis su jos trikampe turgaus aikšte.
Pagal etmono testamentą rūmai atiteko jo žmonai Izabelai Poniatovskai. 1802 m. rūmus perėmė Prūsijos karalystė, o nuo 1807 m. Rusijos imperijos caras Aleksandras I. 1920 m. vasarą rūmuose buvo įsikūręs Lenkijos bolševikų komitetas. Per II pasaulinį karą buvo sunaikinta apie 70 % rūmų. 1946–1960 m. rūmai buvo atstatinėjami. Atstatinėjimo darbams vadovavo architektas Stanisław Bukowski. Nuo 1950 m. rūmuose veikia Balstogės medicinos universitetas. 1958 m. gruodžio 1 d. rūmai buvo įtraukti į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Bubilai
Bubilai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Gegiedžių, prie kelio.
Aušra (Vilnius)
Aušra – iliustruotas laikraštis darbo žmonėms, leistas 1911–1915 m., 1919 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė įsitikėjimo draugija (kunigai ir pasauliečiai), norėdama išsaugoti lietuvybę, gimtąją kalbą, meilę gimtajam kraštui. Pirmasis numeris pasirodė 1911 m. spalio 6 d. Ėjo kas dvi savaites, 1919 m. – savaitraštis. Spausdino M. Kuktos spaustuvė, vėliau „Švyturio“ spaustuvė.
Leidinys skirtas Vilniaus krašto lietuviams. Supažindino su Lietuvos istorija, lietuvių grožine literatūra, rašė apie lietuvių padėtį Vilniaus krašte, spausdino žinias iš įvairių vyskupijų, iš Lietuvos, Rusijos ir kitų šalių, ragino lavintis, skaityti knygas, mokė ūkininkauti. Spausdino daug straipsnių religijos klausimais, nemažai didaktinio pobūdžio rašinių.
Paskelbė J. Baltrušaičio, S. Gimžausko, F. Kiršos, Maironio ir kitų kūrinių.
Leido priedus „Gydytojas“, „Mūsų ūkis“ ir kt.
Leidėjas Vladas Mironas.
Redaktoriai: Petras Kraujalis, Juozas Bakšys, Juozas Stankevičius.
Kvakšiai
Kvakšiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Jauniūnų.
Drakas Smirdžius
Drakas Smirdžius gimė 1980 metais Mirties valgytojui Lucijui Smirdžiui ir Narcizai Smirdžiuvienei. Kai jis pradėjo lankyti Hogvartsą, sutiko Harį Poterį ir siūlė būti jo draugu, bet Haris nesutiko, nes draugavo su kraujo išdaviku Roniu Vizliu ir ne gryno kraujo mergaite Hermiona Įkyrėle, taigi Drakas pradėjo šaipytis iš visų trijų. Drakas buvo paskirtas į Klastūnyną ir susidraugavo su Niurzga ir Gyliu – Mirties valgytojų sūnumis Klastuoliais. Severas Sneipas buvo jo mėgstamiausias mokytojas, nes atiminėdavo taškus iš Grifų Gūžtos ir taip pat nemėgo Hario. Antroje knygoje, Drakas Smirdžius tapo Klastunyno komandos gaudytoju. Trečioje knygoje, Drakas buvo sužalotas Kietasprandžio ir už tai jo tėvas padavė Hogvartso magiškųjų gyvūnų priežiūros mokytoją Hagridą į teismą. Penktoje knygoje, Smirdžius prisijungė prie Inkvizitorės būrio ir pradėjo sekioti slaptają Dumbldoro kariauną. Tais pačiais metais, Drakas tapo Prefektu ir atiminėjo taškus iš jam antipatiją keliančių mokinių (dažniausiai iš Hario).
Šeštoje knygoje, Smirdžius tapo Mirties valgytoju ir turėjo atlikti Voldemorto užduotį – nužudyti Dumbldorą. Jo motina Narciza, nujautusi kad tai Voldemorto kerštas prieš jos vyrą Liucijų, paprašė Sneipo prižiūrėti jos sūnų. Drakas užbūrė vėrinį, kurį gavo Keitė Varpelis. Jis taip pat užbūrė Madam Rozemertą Valdomaisiais Kerais. Knygos pabaigoje, Drakas nuvedė visus Mirties valgytojus į Hogvartsą, kur jie pradėjo kovą. Nors Drakas norėjo nužudyti nusilpusį Dumbldorą, to padaryti visgi neįstengė. Tada, Sneipas nužudė Dumbldorą ir visi Mirties valgytojai pabėgo. Paskutinėje knygoje, Drakas nenoromis išliko Mirties valgytoju.
Nepaisant didelių Hario bei Drako Smirdžiaus nesutarimų, septintoje dalyje Haris du kartus išgelbėjo Draką iš mirties nagų.
Viana do Kastelas
Viana do Kastelas – miestas šiaurės vakarų Portugalijoje, ties Limos žiotimis prie Atlanto vandenyno, greta sienos su Ispanija. Išvystyta laivybos pramonė, yra laivų statykla. Yra bazilika, karietų muziejus, pilis.
Istorija
1253 m. miestą įkūrė Portugalijos karalius Alfonsas III.
Papilė
Papilė – miestelis Akmenės rajono savivaldybės pietinėje dalyje, šalia kelio, Ventos regioniniame parke. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Papilės Šv. Juozapo bažnyčia (pastatyta 1887 m.), yra S. Daukanto gimnazija, biblioteka (nuo 1937 m.), vaikų lopšelis-darželis „Kregždutė“, paštas (LT-85010), istoriko ir rašytojo S. Daukanto muziejus (u.k. ) bei paminklas (u.k. ; ant aukšto postamento, 1930 m., bronza, skulptorius Vincas Grybas, statula išlieta Berlyne).
Etimologija
Miestelio vardas kildinamas iš žodžio papilė („vieta prie pilies, palei pilį“), nors gali būti priešdėlio pa- vedinys iš žodžio pilis. Papilė tikriausiai gavo pavadinimą nuo to, kad šiose vietose Viduramžiais buvo keletas pilių (piliakalnių), o miestelis kūrėsi greta jų.
Geografija
thumb|left|S. Daukanto muziejus thumb|left|[[Papilės Šv. Juozapo bažnyčia]]
Stūkso du Papilės piliakalniai – Papilės piliakalnis kairiajame upės krante ir Pašalpos kalnas dešiniajame. Priešais Papilės piliakalnį auga Papilės penkiolikakamienė liepa. Papilės pietiniu pakraščiu, darydama kilpą, teka Venta, miestelis išsidėstęs dešiniajame upės krante (kitame krante – Daubiškiai). Pro Papilę eina Liepojos-Romnų geležinkelis, veikia Papilės geležinkelio stotis. Pastatytas apžvalgos boštas Jurakalnyje
Įkurtas Papilės geologinis draustinis. Miestelyje yra graži Papilės atodanga (geologinis draustinis), kur 2 km Ventos atkarpoje atsiveria juros periodo dariniai su gausiomis tuometinės faunos liekanomis. Tai unikali atodanga, kurią tyrė daugelis mokslininkų, tarp jų Česlovas Chmielevskis, Adolfas Damušis, Eduardas Eichvaldas (pirmasis ištyręs šią atodangą 1830 m.), Alfredas Karlas Jenčas, o rašytojas Dionizas Poška apie 1863 m. čia surinko pirmuosius išmirusių juros periodo gyvūnų liekanų pavyzdžius.
Istorija
thumb|left|220px|Papilė (Popielani) pavaizduota [[1706 m. Livonijos ir Kuršo žemėlapis|1706 m. Livonijos ir Kuršo žemėlapyje]] thumb|220px|[[Martin Frost|Martino Frosto (1875–1928) paveikslas: I pasaulinio karo metais vykęs Šiaulių mūšis ties Papile – vokiečiai atakuoja pozicijas kitame Ventos krante (1915 m.).]]
Pirmąkart paminėta 1339 m., kai Papilę nusiaubė Livonijos kariuomenė. Anksčiau buvo klaidingai manoma, kad paminėta 1253 m., bet tuo metu Kuršo Keklio žemėje minima Pilene nesietina su Papile. Po Žemaičių krikšto priklausė Medininkų (Varnių) vyskupams. 1493 m. pastatyta pirmoji Papilės bažnyčia.
Nuo 1600 m. Papilė minima kaip miestelis. 1637 m. joje buvo pastatyta parapijinė mokykla. 1702 m. gavo turgaus privilegiją. Už aktyvų dalyvavimą 1863 m. sukilime dalis miestiečių buvo represuota. 1871–1873 m. nutiestas Liepojos-Romnų geležinkelis, miestelis ėmė sparčiau augti. 1880 m. Papilėje įkurta Rusijos pašto stotis. XIX a. Papilė – Šiaulių apskrities miestelis, valsčiaus centras.
Sovietmečiu Papilė buvo paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė ir S. Daukanto kolūkio centrinė gyvenvietė. 1999 m. gegužės 7 d. patvirtintas Papilės herbas.
Žymūs žmonės
thumb|220px|S. Daukanto kapas (skulptorius [[Antanas Raudonis)]]
Pavartyčių apylinkė
Pavartyčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šeduvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. 1954 m. prijungta Šeduvos I apylinkė, Šeduvos II apylinkė, Paežerių apylinkė ir dalis Puipių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Pavartyčių apylinkė prijungta prie Alksniupių apylinkės, Sedūnų apylinkės ir Šeduvos apylinkės.
Kafr ed Davaras
Kafr ed Davaras  – miestas Egipto šiaurinėje dalyje, Beheiros muchafazoje, Aleksandrijos aglomeracijoje, Nilo deltos šiaurės vakaruose, abipus Machmudijos kanalo, jungiančio Aleksandriją su Nilo delta. Per miestą eina Aleksandrijos-Kairo geležinkelis ir automagistralė, netoliese yra Aleksandrijos tarptautinis oro uostas. Cemento, tekstilės (medvilnės, šilko), maisto (tabako, vaisių) pramonė. Prekyba javais, medvilne, svogūnais, vaisiais, užaugintais miesto apylinkėse.
Istorija
1882 m. prie Kafr ed Davaro įvyko mūšis, kuriame egiptiečiai nugalėjo britus.
Balandžio 20
Vardadieniai
Agnė – Agnetė – Eisvydė – Gostautas – Marcijonas – Traidenis
Litva Sovetskaja
Litva Sovetskaja  – LKP (TSKP) laikraštis, leistas nuo 1990 m. kovo iki 1991 m. rugpjūčio Vilniuje rusų ir lietuvių („Tarybų Lietuva“) kalbomis.
Istorija
Iš pradžių ėjo pavadinimu „Sovetskaja Litva“. Spausdino rašinius, kuriuose Lietuvoje vykstančius įvykius vertino iš komunistinių pozicijų, propagavo komunistines nuostatas. Spausdino Baltarusijos KP CK leidyklos Minsko Darbo Raudonosios vėliavos ordino spaustuvė. Iš viso išėjo 131 numeris rusų kalba ir 103 numeriai lietuvių kalba.
Tiražas 1990 m. – 15 800 egz. rusų ir 22 000 egz. lietuvių kalbomis, 1991 m. – 40 000 egz. rusų ir 17 600 egz. lietuvių kalbomis.
1991 m. leido savaitinį priedą rusų kalba „Moralė ir teisė“ (išėjo 30 numerių, tiražas 5000 egz.).
Laikraštyje dirbo ir bendradarbiavo Vladas Bikuličius, Žana Naumova, A. Iljina, Ivanas Kučerovas, V. Metosian, V. Olševskis, S. Smolenkis, J. Stroganovas, V. Šileikis, Mykolas Burokevičius, Juozas Jermalavičius, Stasys Laurinaitis, Julius Pagirys, Jonas Sakalauskas, Konstantinas Surblys ir kt.
Redaktorius Aleksandras Gelbachas („Tarybų Lietuva“ redaktorė – Stanislava Juonienė).
Aukštoji Gervė
Aukštoji Gervė – upė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone; Apaščios dešinysis intakas. Prasideda Šniurkiškių apylinkėse. Teka į šiaurės vakarus, aukštupyje prateka Biržų girią. Įteka į Apaščią 10 km nuo jos žiočių, prie Kašeliškių.
Intakai – Gervė (dešinysis), Ūžia (kairysis). Prie Aukštosios Gervės esantys kaimai: Pagervėlė, Latveliai, Pagervė, Perkūniškis.
Metuotas
Metuotas  – miestas Vietname, Daklako provincijos sostinė. 139,9 tūkst. gyventojų (2004 m.). Kavos auginimo centras.
Foresto parapija
Foresto parapija (Gernsio tarme:  La Fouarêt; ) – viena iš 10 parapijų Gernsyje. Tai yra aukščiausia Gernsio parapija, aukštis virš jūros lygio siekia daugiau nei 100 m. Pilnas pavadinimas Ste Margurite de la Foret – kilęs nuo parapijoje esančios bažnyčios.
Geografija
Foresto parapija yra Gernsio salos pietinėje dalyje. Vakaruose ribojasi su Šv. Petro parapija, šiaurės vakaruose su Šv. Ksavero parapija, šiaurėje su Šv. Andriaus parapija bei rytuose su Šv. Martyno parapija.
Paplūdimiai
Pietiniame krante vyrauja skardžiai, tačiau Foreste yra šie paplūdimiai:
Reljefas
Parapija yra maždaug 100 m virš jūros lygio, joje yra aukščiausia salos vieta. Vienintelės žemos vietos yra prie stačių kranto skardžių.
Pagrindiniai keliai
Svarbiausi keliai, jungiantys Forestą ir kitas parapijas (iš vakarų į rytus):
Svarbūs keliai, vedantys į oro uostą ir parapijos centrą:
Charlie Chaplin
Čarlis Čaplinas (Charlie Chaplin arba sir Charles Spencer Chaplin Jr., 1889 m. balandžio 16 d. – 1977 m. gruodžio 25 d.) – vienas žinomiausių XX a. aktorių ir režisierių, komedinio žanro atlikėjas, kompozitorius, prodiuseris. Išgarsėjo veikėju Valkata (The Tramp) veikėjo, vienišo, nepalaužiamo mažojo žmogaus.
Logano kalnas
Logano kalnas  – aukščiausia Kanados ir antra pagal aukštį (po Makinlio) Šiaurės Amerikos viršukalnė, esanti Jukono teritorijoje, Šiaurės Amerikos Kordiljerose, Šv. Elijo kalnuose. Aukštis 5959 m. Kalnas pavadintas Kanados geologo, Kanados Geologų draugijos įkūrėjo William Edmond Logan garbei. Logano kalnas įtrauktas į Kluane nacionalinio parko teritoriją. Kalno šlaitu driekiasi Logano ir Habardo ledynai.
Charlie Chaplin
Biografija
Gimė 1889 m. balandžio 16 d. Londone, Valvorto rajone. Abu tėvai – estrados aktoriai. Vaikystė buvo sunki, tėvas buvo alkoholikas, mama buvo Music Hall aktorė, tačiau dėl psichikos ligos turėjusi anksti nutraukti karjerą. Vyresniojo įbrolio dėka Čarlis pradėjo vaidinti „The Eight Lancashire Lads“ trupėje, 1908 m. – „Karno“ trupėje, su kuria 1912 m. pasirodė gastrolėse JAV, kur 1915 m. jau buvo Holivudo aktorius. Labai greitai tapo žinomu ir populiariu aktoriumi. Sukūrė ir vaidino daugybėje filmų, tačiau tik 1940 m. pasirodė pirmas įgarsintas filmas – „Didysis diktatorius“ – visi ankstesnieji buvo begarsiai. Č. Čaplinas buvo du kartus – 1929 m. ir 1972 m. – apdovanotas Oskarais.
Raubonys
Raubonys – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Pasvalio, prie Tatulos upelio žiočių, kur jis įteka į Mūšą. Seniūnaitijos centras. Greta kaimo šakojasi keliai ir. Raubonių vandens malūnas-vilnų karšykla-verpykla pastatytas XIX a. pabaigoje, valstybės saugomas. Kiti objektai: koplyčia, Pajiešmenių mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka, paštas (LT-39052), liaudies skulptūrų ansamblis. Raubonių ąžuolas (gamtos paminklas).
Charlie Chaplin
Biografija
Aktorius turėjo pasisekimą tarp moterų, daug žmonų, susilaukė 11 vaikų. 1918–1920 m. buvo susituokęs su Mildred Harris (jaunesnė 13 metų; pagimdė vieną sūnų, kuris neišgyveno), 1924 m. vedė Lita Grey (jaunesnė 19 metų; pagimdė du sūnus), 1936 m. vedė Paulette Goddard (slapta santuoka, 1942 m. išsiskyrė), o 1943 m. susituokė su Ona O’Neill (jaunesnė 36 metais; pagimdė tris sūnus ir penkias dukteris).
Raubonys
thumb|left|245px|Raubonių ąžuolas
Istorija
Sovietmečiu kaimas priklausė „Mūšos“ kolūkiui.
Gyventojai
center|600px|Raubonių panorama nuo vandens bokšto
Charlie Chaplin
Biografija
Ryšiai su JAV valdžia buvo įtempti, ypač nuo Antrojo pasaulinio karo, kai jis buvo apkaltintas prielankumu komunizmui – su šiuo kaltinimu Čaplinas nesutiko,- todėl jis grįžo į Angliją, o vėliau apsigyveno Vevės mieste Šveicarijoje. Mirė 1977 m. gruodžio 25 d.
Apdovanojimai ir pripažinimas
thumb|upright|Čarliui Čaplinui skirta žvaigždė [[Holivudo šlovės alėja|Holivudo šlovės alėjoje (nr. 6755) Holivudo bulvare.]]
Čaplinas per savo ilgą karjerą, ypač vėlesniaisiais metais, buvo apdovanotas daugeliu apdovanojimų. 1971 m. Prancūzija jam suteikė Nacionalinio Garbės legiono ordino vado, o 1975 m. JK jam suteikė riterio titulas. 1962 m. Oksfordo ir Darhemo universitetai jam suteikė humanitarinių mokslų garbės daktaro vardą. 1965 m. Čarliui Čaplinui kartu su Ingmaru Bergmanu buvo įteiktas Erazmo apdovanojimas.
1972 m. Čaplinas gavo specialų Auksinį liūtą Venecijos kino festivalyje ir tais pačiais metais Linkolno kino draugijos apdovanojimą už viso gyvenimo nuopelnus. Pastarasis nuo to laiko kasmet įteikiamas filmų kūrėjams kaip Čaplino apdovanojimas. 1972 m. Čaplinui buvo suteikta žvaigždė Holivudo šlovės alėjoje – anksčiau ji nebuvo paskirta dėl Čaplino politinių įsitikinimų.
Čaplinas buvo apdovanotas trimis Oskarais: Garbės oskaru už „įvairiapusiškumą ir genialumą vaidinant, rašant, režisuojant ir kuriant kino juostą „Cirkas“ 1929 m., garbės oskarą už „neįkainojamą poveikį, kurį jis padarė paverčiant kino filmus šio amžiaus menu“ 1972 m. ir oskarą už geriausią muziką 1973 m. už „ Rampos ugnys “ (kartu su Rėjumi Rašu ir Lariu Raseliu). Taip pat Čarlio Čaplino filmas „Didysis diktatorius“ yra buvęs nominuotas oskarui geriausio aktoriaus, geriausio originalaus scenarijaus ir geriausio filmo prodiuserio kategorijose, o „Ponas Verdu“ – oskarui geriausio originalaus scenarijaus kategorijoje. 1976 m. Čaplinas buvo paskirtas Britanijos kino ir televizijos meno akademijos (trumpinys BAFTA) nariu.
Filmografija
Čarlis Čaplinas režisavo ir pats vaidino daugiau nei 80 filmų. Pirmasis filmas, kuriame vaidino, „Uždirbant pragyvenimui“, išleistas 1914 m. vasario 2 d., paskutinis – 1975 m. Garsesni kino filmai, kuriuose vaidino Čaplinas, pateikiami žemiau:
Kanariniai driežai
Kanariniai driežai (Gallotia) – tikrųjų driežų (Lacertidae) šeimos roplių gentis.
Tai endeminių roplių gentis, paplitusi kanarų salose. Jie čia apsigyveno daugiau nei prieš 20 mln. metų
Bringing Back the Sunshine
Bringing Back the Sunshine – devintasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Blake Shelton albumas, išleistas 2014 m. rugsėjo 30 d. Pirmasis albumo singlas „Neon Light“ buvo išleistas 2014 m. rugpjūčio 18 d. Daina pasiekė pirmąją vietą JAV „Billboard“ kantri dainų tope. Pats albumas taip pat pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200“ tope, per pirmąją savaitę pardavus 101 000 kopijų.
Kanariniai driežai
Rūšys
thumb|left|210px|[[Mažasis kanarinis driežas (Gallotia caesaris)]]
Bringing Back the Sunshine
2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose singlas „Lonely Tonight“ buvo nominuotas geriausio grupinio kantri atlikimo nominacijoje.
Būbliai
Būbliai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Antakalnio, šalia magistralės.
Pelkinė sidabražolė
Pelkinė sidabražolė, sin. pelkinė trindažolė, pelkinis sūdras (Potentilla palustris, sin. Comarum palustre) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos, sidabražolių (Potentilla) genties augalų rūšis.
Daugiametis, 30-100 cm aukščio puskrūmis. Stiebas kylantis, apatinėje dalyje plikas, toliau plaukuotas. Lapai sudėtiniai, neporiškai plunksniški, ilgakočiai, su 5-7 lapeliais, viršūniniai su 3 lapeliais. Žiedai taisyklingi, sutelkti retažiedėje skėtiškoje šluotelėje, vainiklapiai tamsiai purpuriniai. Vaisiai pliki, žaliai rudi. Sėklos 1,24 mm ilgio.
Žydi gegužės - rugpjūčio mėn. Dauginasi vegetatyviniu būdu ir vaisiais.
Auga pelkėse, vandens telkinių pakraščiuose.
Vaistams vartojami lapai ir šakniastiebiai. Lapai skinami visiškai suaugę, šakniastiebiai kasami rudenį arba anksti pavasarį.
Lapuose yra 12,5 %, stiebuose - 7,5 %, šakniastiebiuose - 10 % rauginių medžiagų, lapuose dar yra 431 mg% askorbino rūgšties, 18,2 mg% karotino, mineralinių ir kitokių medžiagų.
Augalas naudojamas vilnai dažyti raudona spalva. Liaudies medicinoje retkarčiais vartojamas nuo viduriavimo.
Lietuvoje gana dažna rūšis.
Skijus
Skijus – miestas Italijoje, Veneto regione, Vičencos provincijoje. Miestas yra į rytus nuo Gardos ežero, apsuptas Mažųjų Dolomitų ir Pasubijaus kalno.
Istorija
Miesto pavadinimas kilo nuo ąžuolų girios ir pirmąkart buvo paminėtas Vičencos benediktinų dokumentuose. Pirmoji gyvenvietė buvo aplink dvi senas kalvas, kur dabar yra pilies griuvėsiai ir didelė neoklasikinė katedra.
Skijus dabar pramoninis miestas, nes Alessandro Rossi įkūrė didžiausią itališką vilnos firmą (Lanerossi) XIX a. Rosis savo darbininkams statė namus, vaikų darželius, mokyklas, teatrus ir sodus. Svarbiausi tekstilės fabrikai mieste buvo Lanerossi, Conte ir Cazzola. Skijus buvo vadinamas „Italijos Mančesteriu“, nes vilnos prekybai turėjo tokią pat didelę įtaką savo šalyje kaip anglų miestas Didžiojoje Britanijoje.
Edmundas Pranas Bagdonas
Edmundas Pranas Bagdonas (g. 1928 m. lapkričio 15 d. Pilioniai, Gudžiūnų valsčius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1962 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1966 m. dirba Kauno akademinėse klinikose, nuo 1971 m. Krūtinės ląstos chirurgijos skyriaus vedėjas; 1996 m. profesorius.
Daro krūtinės organų operacijas, tiria pūlinės infekcijos profilaktiką ir gydymą, krūtinės traumas. Vienas pirmųjų klinikoje panaudojo nuolatinę elektros srovę, antibiotikais impregnuotas siuvamąsias ir aloplastines medžiagas.
9 išradimų autorius arba bendraautoris. Daugelio Lietuvos, Baltijos šalių ir Europos mokslinių draugijų narys.
Budopas
Bodopas  – miestas pietinėje Vietnamo dalyje, Binphoko provincijoje, 90 km į šiaurę nuo Hošimino, netoli sienos su Kambodža. 45,2 tūkst. gyventojų (2003 m.).
Tauragės istorija
Tauragės miestas yra vakarų Lietuvoje, prie Jūros upės. Miestas augo šalia Tauragės dvaro, kuris seniau dar buvo vadinamas Pajūrio dvaru. thumb|right|250px|Tauragės pilis 2007 metais
Etimologija
Miesto vardas susideda iš dviejų žodžių tauras ir ragas. Pagal padavimą, žmonės čia rasdavę didelius tauro ragus, todėl šią vietą ir pavadino Tauro Ragu. Kitas pavadinimas byloja, jog kunigaikštis Tauragis, Lietuvos valdovo Palemono draugas, atvykęs čia ir pastatė savo vardo pilį, jos vardu pradėta vadinti ir miestą. Dar viena miesto pavadinimo kilmės versija: miesto vietoje buvusi ragų apdirbimo dirbtuvė, o tarp jų ir tauro ragų, taigi čia buvusi taurų raginė. Iš čia atsirado Tauraginė, vėliau sutrumpėjusi iki Tauragės. Dar kita versija teigia, jog amatininkai, apdirbantys tauro ragus, buvo vadinami tauragiais. Žemaičiai tokius vardus tardavo kaip tauregee, dėl to vėliau ir atsirado dabartinis vietovardis Tauragė.
Taip pat Tauragės vardo kilmės ieškoma ir vokiečių kalboje. Vokiškai Tauragė yra Tauroggen. Vokiškai „tau“ reiškia 'rasa', 'rugiai'. Tačiau tai turbūt tėra atsitiktinis žodžių sutapimas.
Tauragės pavadinimo variantai ir Tauragė žemėlapiuose
Tauragė pirmą kartą žemėlapyje pažymėta 1526 metų B. Vanovskio Žemaitijos žemėlapyje. Vėliau - švedų arkivyskupo Olaus Magnus žemėlapyje „Carta Marina“, išleistame 1539 metais Venecijoje (Tauragė pažymėta kaip „Tanragh“). 1562 m. „Tanrach“ pavadinimu pažymėta G. Ruscelli žemėlapyje. „Taungen“ žymima 1570 m. G. Mercatoriaus žemėlapyje, kuris išleistas 1595 m. („Atlas Sive Cosmographiciae Meditationes“). Dar vienas Tauragės pavadinimo variantas - „Tansog“ pažymėtas 1592 m. L. J. Waghenaerio žemėlapyje („Thresoon der Zeevaert“). Tauragė, kaip „Taurogi" pažymėta ir pirmajame originaliame 1613 m. T. Makowskio braižytame Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė s (raižė H. Gevritsas, o išleido W. Janszoono Blaeu leidykla). Šis garsus žemėlapis buvo daugybę kartų perleistas ir perdirbtas kitų kartografų. 1659 m. N. Sansonas vyresnysis žemėlapyje pažymėjo „Tauroga/Tauragen“.1691 m. V. M. Coronelli savo žemėlapyje pažymėjo „Taurogi/Tauxagen“. 1697 m. C. Allardas - „Tauragen“. 1753 m. J. B. Homannas „Atlas Compendiarum seu ita dictus Scholasticus...“ taip pat pažymėjo „Tauroga/Tauragen“. Vėlesniuose žemėlapiuose nusistovėjo Tauragen/Taurogen pavadinimas, įmantresnių variacijų nebepastebėta.
Miesto įsikūrimas
Miestas įsikūręs tikrai anksčiau nei yra paminėtas, nes per miesto apylinkes ėjo svarbūs kryžiuočių keliai į Lietuvą. Kryžiuočių veržimasis į Lietuvą sustojo tik po Žalgirio mūšio sudarius Melno (1422 m.) ir Torno taikos (1466 m.) sutartis. Kad miesto teritorijoje gyvenama nuo seno liudija akmens amžiaus radiniai (V. Kudirkos gatvėje). XVI a. pradžioje iškilo būtinybė statyti bažnyčią, taigi gyventojų jau tada buvo nemažai.
Pirmą kartą Tauragės vardas paminėtas 1507 m. kovo 21 d. Tuometinis Tauragės valdytojas buvo Vilniaus vaivada Paliatsa Bartošius, tais metais pastatė pirmąją Tauragėje bažnyčią, kartu įsteigė prieglaudą ir mokyklą, ši mokykla – seniausia Žemaitijoje.thumb|right|250px|Paminklas pirmosios [[Tauragėje evangelikų-liuteronų bažnyčios vietoje]]
Platesnės žinios apie Tauragę yra inventoriaus sąrašuose, sudarinėtuose nuo 1571 metų. Būtent tais metais Tauragės dvaro savininkas Melchioras Šemeta padalijo miestą savo vaikams. Tada mieste buvo 37 kiemai, išsidėstę abipus vienos gatvės – aikštės. 1653 metais miesto valdytoju tampa Jonušas Radvila. Jis norėjo sutvarkyti dvarą ir miestelį pertvarkyti į miestą, bet sekančiais metais prasidėjo karas. Radvila buvo priverstas parduoti miestą pulkininkui Gotfridui fon Budolenbrockiui.
1653 m. Tauragėje buvo 40 kiemų: 22 dešinėje ir 18 kairėje. Sklypai sugrupuoti valakais. Miestas užėmė 12 valakų ir dar 4 buvo miško ir ganyklų. Miestelio planas buvo linijinis, namai mediniai, išsidėstę apie vieną gatvę – kelią, kuris vedė iš dvaro į Šilalę (dabartinė Laisvės gatvė). 1667 m. Tauragės dvaras priklausė Vilniaus vaivadai kunigaikščiui Jonušui Radvilai (su 165 valstiečių dūmais).
Miestelyje buvo turgaus aikštė (dabartinių Laisvės ir Stoties gatvių susikirtimas), kuri užėmė ketvirtį valako ir iš jos išėjo kelias, vedęs į Gaurę ir Jurbarką. Tarp užstatytos gatvės ir Jūros upės buvo evangelikų – liuteronų ir katalikų bažnyčios žemės. Evangelikų bažnyčia buvo medinė, stovėjo ant Jūros upės kranto, kur dabar jai yra pastatytas paminklas J. Tumo – Vaižganto gatvės pradžioje. Katalikų bažnyčia stovėjo turgaus aikštės kampe (dab. – tarp Stoties ir Laisvės gatvių susikirtimo ir Jūros upės. Senosios kapinės buvo nuo senosios bažnyčios iki dabartinės poliklinikos, pakeliui į Šilalę. Miestelyje keturi kiemai priklausė žydams. 1768 metais įkurtos ir žydų kapinės, kurios buvo antrapus gatvės nuo evangelikų – liuteronų kapinių (dab. įmonės „Tauragės regiono keliai“ kiemas). XVII a. viduryje Tauragėje gyveno apie 200 gyventojų.
XVII a. pab. sudegus senajai katalikų bažnyčiai, Žemaičių vyskupo Kazimiero Paco (1668–1695) rūpesčiu buvo pastatyta nauja medinė bažnyčia, tik ji jau stovėjo arčiau Jūros upės, kur dabar stovi mūrinė bažnyčia. 1567 metais Tauragėje pradėjo veikti LDK muitinė.
XVIII amžius
1700–1721 metais, Šiaurės karo metu Tauragė smarkiai nukentėjo, nes 1699 m. per miestą pražygiavo kariuomenė, padariusi miesteliui daug nuostolių. Miestelio augimą stabdė ir reguliarūs gaisrai: 1780, 1782, 1815, 1836 m. Paskutinysis gaisras padarė daugiausiai žalos, gaisras kilo gegužės mėnesį, jo metu sudegė per 200 pastatų, tarp jų – 1819 metais statyta muitinė su visais sandėliai, paštas (1833 m.), evangelikų bažnyčia (1787 m.). Gaisro nepaliesti liko tik 8 kiemai. Muitinė po gaisro perkelta į dvarą, o carinės valdžios įsakymu sudarytas ir patvirtintas naujas Tauragės miesto statybos projektas. Tačiau Tauragė statoma jau naujoje vietoje, jos vietą nulėmė tiesiamas Tilžės – Rygos plentas. 1836–1844 metais nutiestas Šiaulių – Tauragės ruožas. Plentas aplenkė Tauragės dvarą ir perkėlė miestą upe aukštyn. Tiltas per Jūros upę buvo netradicinio inžinerinio sprendimo statinys, 74,5 m ilgio, metalinis su granitinėmis atramomis, per pirmąjį pasaulinį karą (1915 m.) jis buvo susprogdintas.
XIX amžius
Senosios kapinės buvo apnaikintos, o vėliau ir visai panaikintos, naujosios įsikūrė už senojo miesto (dab. Senosios miesto kapinės Pramonės gatvėje). Naujojo miesto išplanavimas buvo stačiakampis, išliko tik kelios senosios gatvės. 1843 metais pastatoma nauja mūrinė evangelikų – liuteronų bažnyčia, nors ją statyti buvo numatyta tarp dab. pilies ir banko. Prie šios bažnyčios pradedama kurti ir naujoji miesto aikštė (dab. Lopšelis – darželis „Ąžuoliukas“). 1870 metais apie ją, vakarinėje dalyje, pastatomas namų blokas – dab. Vytauto g. 60. 1844–1847 m. pastatytas mūrinis muitinės pastatas – dabartinė Tauragės pilis. Muitinė duodavo daug pajamų – 1855 metais prekių įvežta už 3 mln. rublių, o išvežta už 9. 1840 metais priešais muitinę pastatytas paštas. Nuo 1841 mieste veikia vaistinė. 1874 m. dabartinių kultūros rūmų vietoje pastatoma mūrinė cerkvė. 1903 metais – mūrinė katalikų bažnyčia. 1889 m. įkuriama gaisrinė. 1910 metais pagal parengtą planą Tauragė visiškai „pastatyta“. Tada Tauragėje buvo apie 500 sklypų.
Tauragė buvo paliesta ir XIX a. sukilimų: per 1830-31 metų sukilimą mieste buvo suorganizuotas sukilėlių būrys vadovaujamas F. Kybarto ir J. Urbonavičiaus, įvyko susirėmimas su kariuomene. 1863 metų sukilimo metu prie Tauragės veikė Jablonskio-Dluskio sukilėlių dalinys. Taip pat kurį laiką miškuose prie Tauragės veikė ir kunigo A. Mackevičiaus vadovaujama sukilėlių rinktinė.
Švietimas
XVIII a. pab. – 1868 m. prie evangelikų – liuteronų bažnyčios veikė 7 parapijinės mokyklos, 1867 m. jose mokėsi 234 mokiniai. Tauragėje veikė ir slapta lietuviška mokykla, kurią 1893 metais susekė. 1889 metais mieste buvo H. Vasilčikovo įkurta jo vardo progimnazija, nuo 1911 gimnazija. 1910 m. įkurta mergaičių gimnazija.
XX amžius
thumb|Pirmasis pasaulinis karas – vokiečiai pozuoja prie įėjimo į carinę Tauragės muitinę 1915 m. birželį. thumb|right|250px|Kelissyk griautas ir atstatinėtas – [[Taurogeno tiltas]]
XX a. tarpukaris
1918 metais Tauragėje sudarytas apsaugos štabas, jam vadovavo karininkas J. Kubilius. 1919 m. sausio mėn. Pradėtas formuoti 1-asis žemaičių pėstininkų batalionas. Švenčiant Lietuvos Nepriklausomybės metų sukaktį, Tauragėje surengtas pirmasis Žemaitijoje Lietuvos kariuomenės paradas.
Nepriklausomybės metais Tauragė gana greitai atsikūrė. Gatvės išgrįstos tašytais akmenimis, trinkelėmis išgrįsti šaligatviai, įvestas vandentiekis ir dalinė kanalizacija, sutvarkytas gatvių apšvietimas. Turgaus aikštėje pastatyta prekybos halė (dab. Rekonstruotas sporto mokyklos pastatas). Atstatytas tiltas per Jūros upę, 1922 metais upė užtvenkta – paleista hidroelektrinė. Mieste išdygo nauji, žymių architektų suprojektuoti statiniai: Edmundo Alfonso Fryko geležinkelio stotis (1928), Karolio Reisono ligoninė (1932), Šaulių namai (1933), Arno Funko ir Mykolo Songailos banko pastatas (dab. „Nord L/B“). 1932 metais pradėjo veikti akcinė bendrovė „Maistas“, joje iš pradžių dirbo 192 darbuotojai. Nuo 1924 metų mieste veikė 3 plytinės, taip pat tarpukariu veikė spirito varykla, 2 virvių dirbtuvės, 3 limonado (mineralizuoto vandens) ir 2 saldainių gamyklos, karšykla, verpykla, 2 odų, 3 autoremonto dirbtuvės, šepečių įmonė, 2 lentpjūvės, 5 malūnai. Savo paslaugas siūlė du vežikai (J. Denas ir S. Hameras), 3 viešbučiai (N. Abramovičiaus, M. Leibo ir N. Fišo). thumb|right|250px|Akmuo Tauragės 500 metų jubiliejui pažymėti Tauragėje dirbo „Spaudos fondo“ ir Šv. Kazimiero draugijos knygynas, 1921–1929 m. veikė kooperatinis mokytojų knygynas „Knyga“. 1926 metais atidarytas Dionizo Poškos vardo liaudies universitetas, o 1927 metais ir vyskupo M. Valančiaus. 1931 m. įkurta valstybinė biblioteka, taip pat veikė ir kitos bibliotekos. 1927–1934 metais trumpai ėjo keli vietiniai laikraščiai: „Tauragės balsas“, „Tauragės aidas“, „Žemaitijos aidas“ bei „Tauragės ekspresas“. Tarpukariu Tauragėje labai populiarus buvo ir sportas. 1922 metais įkurta Tauragės sporto sąjunga. Vėliau atskirų sporto šakų atstovai jungėsi į draugijas – šachmatininkai 1927 metais, 1930 įkurtas teniso klubas, 4 dešimtmečio pradžioje įsikūrė keli futbolo klubai („Makabi“, „Maistas“(vėliau – „Tauras“)).
1927 m. rugsėjo 9 d. įvyko Tauragės sukilimas prieš tuometinę valdžią. Ginkluoti civiliai, vadovaujami Povilo Mikulskio, nuginklavo policiją ir šaulius, užėmė miesto savivaldybės pastatus, geležinkelio stotį, banką. Vėliau sukilėliai nuvyko į aplinkinius didesnius miestelius ir ten nuginklavo policininkus. Tačiau keliolika valandų trukusi sukilėlių valdžia buvo likviduota kariuomenės dalinio, atsiųsto iš Klaipėdos.
1934 m. dabartinės Vytauto gatvės gale buvo pastatytos ir įrengtos kareivinės, kuriose įsikūrė 7-asis pėstininkų žemaičių kunigaikščio Butegeidžio pulkas. 1940 m. visi kareivinių pastatai bei ginklai atiteko okupacinei kariuomenei, ir po Antrojo pasaulinio karo kareivinėse įsikūrė tarybiniai kariai.
Antrasis pasaulinis karas
250 px|thumb|left|Tauragės griuvėsiai per II pasaulinį karą
Tauragės miestas smarkiai nukentėjo ir per Antrąjį pasaulinį karą. Visų okupacijų (Pirmoji rusų okupacija 1940–1941, vokiečių 1941–1944 ir Antroji rusų – po 1944 m.) metu miestas buvo sugriautas beveik iki pamatų. 1940 metais Tauragėje vyko komunistų organizuoti mitingai, vėliau – rinkimai. Miesto vykdomojo komiteto pirmininku buvo paskirtas J. Dirginčius, kuris vokiečių okupacijos metais buvo sušaudytas. 1941 m. birželio 14 d. iš Tauragės geležinkelio stoties pajudėjo prekiniai vagonai su deportuojamais tauragiškiais. Apskrities žmonių deportacijai vadovavo NKGB viršininkas Martevičius, leitenantas Ermakovas ir Lepa. Dar didesnė deportacija vyko 1944 metais, kai Lietuvą vėl okupavo tarybinė armija. Tauragę 1944 m. spalio 10 d. užėmė III Baltarusijos fronto 39-oji armija.
thumb|right|[[Tauragės geležinkelio stotis, iš kurios 1941 m. vasarą į Sibirą tremti Tauragės gyventojai]]
Per Antrąjį pasaulinį karą buvo sugriauta ne mažiau 80 procentų Tauragės miesto pastatų, mieste buvo organizuojamos talkos išvalyti miestą nuo griuvėsių. 1948 metais parengtas Tauragės miesto išplanavimo ir užstatymo projektas, kurio autorius L. Skromanas. Buvo siūloma atstatyti miestą buvusioje vietoje, iškelti padrikai išsimėčiusias įmones už geležinkelio – į būsimą pramonės mikrorajoną, išsaugoti istorinį miesto planą. 1962 m. sudarytas naujas miesto generalinis planas, kurio autorius J. Vanagas. Tuomet mieste gyveno virš 14 tūkst. gyventojų, veikė dvi vidurinės mokyklos, aštuonmetė, pradinė, muzikos (įkurta 1954 m.) ir sporto (1955 m.) mokyklos, vaikų darželis, du lopšeliai, kino teatras, kultūros namai. Buvo statoma universalinė parduotuvė. Augo pramonė: Vaisių ir daržovių kombinatas (nuo 1959 m.), keramikos gamykla (1956), miškų ūkis, Skaičiavimo mašinų elementų gamykla (1963), mėsos kombinatas (1932), grūdų produktų kombinatas (1944), sūrių gamykla (1965), baldų fabrikas „Tauras“ (nuo 1940 metų).
1963 metais buvo užstatyta buvusi turgaus aikštė, ir miestas liko be centrinės aikštės. 1974 m. buvo paruoštas dar kitas miesto užstatymo planas (aut. P. Janulis), o 1985 m. – miesto centrinės dalies detalus išplanavimo projektas (aut. A. Gordevičius). Tačiau nebuvo išsaugoti istorinę vertę turėję pastatai, kurie nebuvo sugriauti per Antrąjį pasaulinį karą. Jie buvo nugriauti ir pastatyti nauji tipiniai pastatai. Aštuntojo dešimtmečio pradžioje užstatytos žydų kapinės, o dar prieš tai – ir senosios evangelikų – liuteronų kapinės.
Tauragės žydai Antrojo pasaulinio karo metais
thumb|right|250px|[[Stogastulpis|Stogastulpiai prie Tauragės vasaros estrados]]