cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tauragės istorija
Tauragės žydai Antrojo pasaulinio karo metais
Vokiečių okupacijos metais dalis Tauragės miesto gyventojų buvo deportuoti į Vokietiją. Labiausiai nukentėjo miesto ir apylinkių žydai, nemažai komunistų aktyvistų. 1941 metų liepos mėnesį buvo suimti 25 komunistų aktyvistai ir 300 žydų, jie uždaryti į 7-ojo pėstininkų pulko kareivines, kitą dieną už kalėjimo, Visbutų kaime. Tų metų rugsėjo 6 d. apskrities viršininkas Vl. Mylimas išleido nurodymus, kuriuose numatyta, kad žydai privalo nešioti Dovydo žvaigždę, negali vaikščioti šaligatviais, važinėti susisiekimo priemonėmis, sėdėti viešose vietose; taip pat visas žydų turtas konfiskuojamas ir tvarkomas pagal apygardos komisijos nuostatus. Tauragės žydų getas įrengtas jau minėtose kareivinėse Vytauto gatvėje. 1941 metų vasarą Tauragės geto žydų vyrai buvo sušaudyti Visbutuose (apie 900), o moterys, seneliai ir vaikai rugsėjo mėnesį sušaudyti Antšunijų kaimo miške (apie 3000). Tauragės žydus žudė policininkai (baltaraiščiai) ir vokiečių gestapas. Karo metais miesto burmistras buvo J. Jurgilas, gestapo viršininkas – Švarcas.
Pokario laikotarpis
1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo apskrities pavaldumo miestu. 1970 m. sutvarkoma Jūros krantinė, nutiesiami takai, 1971 metais pradedamas statyti naujasis miesto rajonas – Žalgiriai, taip pat plečiasi Jovarai. 1974 pradedama statyti nauja Jūros upės užtvanka. 1976 metais įrengta vasaros estrada. 1987 pradėjo veikti naujasis Vytauto stadionas. Sovietmečiu veikė statybinių medžiagų gamybinis susivienijimas, grūdų produktų, vaisių ir daržovių perdirbimo, mėsos kombinatai, skaičiavimo mašinų elementų gamykla (Vilniaus „Sigmos“ susivienijimo padalinys). Buvo politechnikumas, liaudies teatras.
Japonų tradiciniai šokiai
thumb|right|280px|Tradiciniai šokiai festivalio metu [[Tokušimos prefektūra|Tokušimos prefektūroje.]] Tradicinis japoniškas šokis yra susiformavęs veikiamas tiek kasdienio gyvenimo, tiek religinių tradicijų. Seniausi šokiai kildinami iš kagura – teatrališkų ceremoninių šintoistinių judesių susijusių su šios religijos mitologija ir metų laikais. Šalia to, manoma, vystėsi ir su kasdieniais darbais, kaip kad ryžių sodinimu ar žvejyba, susiję šokiai; juose imituojami darbų judesiai. Tokių šokių įvairovė itin gausi, turinti regioninių atspalvių. Į Japoniją atkeliavus budizmui, formavosi ir atskira budistinių šokių kategorija. Savitus šokius taip pat turi ainu tauta ir Riūkiū salų gyventojai.
Seniausia aukštuomenės šokių rūšis yra bugaku, pasižyminti lėtais, preciziškais judesiais. Veliau atsirado no ir kabuki teatro šokiai, o XVI a. Kiote bei vėliau ir kituose miestuose pradėjo formuotis geišų atliekamų šokių žanras.
Šokiai iš Vakarų į Japoniją pasiekė po Meidži revoliucijos. Po Antro pasaulinio karo atsirado tiek iš Europos ar JAV atėjusios, tiek pačių japonų išvystytos modernaus šokio mokyklos (pavyzdžiui, butoh), išpopuliarėjo baletas.
Palonų apylinkė
Palonų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Baisogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Ožaičių apylinkės ir dalis Čelkių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Palonų apylinkė prijungta prie Baisogalos apylinkės.
Kvedarai
Kvedarai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pakruojo.
Būbliškė (reikšmės)
Būbliške vadinami kaimai:
Max Scheler
Maksas Šėleris ( 1874 m. rugpjūčio 22 d. Miunchene – 1928 m. gegužės 19 d. Frankfurte prie Maino) – vokiečių filosofas, sociologas.
Fenomenologinės krypties atstovas. 1900–1906 Jenos, 1907–1910 m. Miuncheno universitetų profesorius. Pirmieji darbai įtakoti Friedrich Nietzsche. E. Huserlio fenomenologiją pritaikė etikai, kultūros ir religijos filosofijai. Jis moralines vertybes pateikė kaip nekintančias ir formaliajai I. Kanto etikai priešpastatė materialistinį požiūrį į vertybes.
Pagrindinis veikalas: „Formalizmas etikoje ir materialinė vertybių etika“ (1913–1916). Jame kritikuojamas Kanto formalizmas ir kuriama idealistinė vertybinio absoliutizmo etika. Vertybes laikė nuo žmogaus nepriklausomomis nekintančiomis esmėmis, kurias galima suvokti „emocionaliojo apriori“ pagalba.
Pažiūros
Jis buvo vienas filosofinės antropologijos pradininkų. Ją suprato kaip įvairių mokslų ir filosofijos sintezę, nagrinėjant žmogaus prigimtį. Žmogaus esmė – ne mąstymas ar valia, o meilė („Ordo amoris“), kuri dvasinės vienybės aktas, kai akimirksniu suvokiama aukščiausioji objekto vertybė.
Pagrindinės jo veiklos sritys buvo aprašomoji psichologija, ypatingą dėmesį skiriant jausmų psichologijai, ir „pažinimo sociologija“. Mąstančiajam ir pažįstančiam žmogui priešpastatomi objektyvūs, žmogaus nesukurti pasauliai, kurių kiekvienas turi savo dėsnius, kurie yra virš empirinių objektyviosios esaties dėsnių.
Todėl Šėleriui filosofija buvo aukščiausiu ir plačiausiu mokslu apie visų dalykų esmę. Gyvenimo pabaigoje jis užmetė katalikybę ir vystė panteistinę-personaliąją metafiziką, turėjusią apimti visus mokslus, įskaitant antropologiją. Daugiau dėmesio sulaukė ir teogonija.
Pagrindiniai veikalai
M. Schelerio filosofiją Lietuvoje yra tyrinėję filosofai Bronius Kuzmickas, Jūratė Baranova, Loreta Anilionytė, Aivaras Stepukonis.
Grimsby Town FC
Grimsby Town FC – Anglijos futbolo klubas iš Grimsbio.
Antanas Juška (1902)
Antanas Juška (1902 m. sausio 14 d. Gelažiai, Vadoklių valsčius – 1985 m. kovo 19 d. Vilnius) – Lietuvos astronomas, mokslo populiarintojas, spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas, daktaras.
Biografija
1925–1927 m. mokytojavo Pasvalio, 1927–1930 m. Vilkaviškio, 1930–1936 m. Biržų gimnazijose. 1934–1937 m. Švietimo ministerijos Kultūros departamento, 1937–1939 m. Kauno 5-osios gimnazijos, 1939–1940 m. Valstybės teatro Kaune direktorius. 1935–1938 m. Sąjungos Vilniui vaduoti pirmininkas. 1941–1942 m. Švietimo vadybos Mokslo ir meno departamento direktorius. 1929–1944 m. su pertraukomis – Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1941 m. docentas. 1958–1984 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas.
Žurnalistinį darbą pradėjo 1919 m. Vilniuje kaip laikraščio „Nepriklausoma Lietuva“ kronikos vedėjas, vėliau dirbo ir dienraščio „Laisvė“ redakcijoje. Vėliau rašė į leidinius Lietuva, „Lietuvos aidas“, „XX amžius“, „Židinys“, „Kultūra“ ir kt. 1935–1938 m. žurnalo „Mūsų Vilnius“ redaktorius. 1939 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą. Pokario metais publikacijas skelbė žurnale „Mokslas ir gyvenimas“, kituose populiariuose leidiniuose. Parašė per 300 mokslinių ir populiarių knygų, brošiūrų, straipsnių iš astronomijos ir matematikos, vadovėlių.
2016 m. jaunimo žiemos olimpinės žaidynės
II jaunimo žiemos olimpinės žaidynės (Vinter-OL for ungdom 2016) vyko 2016 m. vasario 12–21 dienomis Lilehameryje ir aplinkiniuose Norvegijos miestuose. Tai buvo ketvirtosios jaunimo olimpinės žaidynės ir antrosios žiemos jaunimo olimpinės žaidynės. Dauguma rungčių vyko vietose, kuriose vyko ir 1994 m. žiemos olimpinių žaidynių programa.
Miesto atranka
Olimpinių žaidynių šeimininkės atranka įvyko 2011 m. gruodžio 7 d. Lilehameris buvo vienintelis miestas, pareiškęs norą rengti šias žaidynes, tad jis neturėjo jokių konkurentų.
Sporto šakos
Šiose jaunimo olimpinėse žaidynėse vyko 15-os sporto šakų rungtys.
Dalyvaujančios šalys
Žaidynėse dalyvavo apie 70 šalių.
Lietuva šiose žaidynėse
Lietuvai šiose žaidynėse atstovavo10 sportininkų: biatlonininkai Nadiežda Derendiajeva, Vitalija Kutkauskaitė, Linas Banys, slidininkas Rokas Vaitkus, kalnų slidininkai Andrejus Drukarovas ir Eglė Augustaitytė, ledo ritulininkas Dino Mukovozas (individuali iššūkių turnyro rungtis), snieglentininkas Aras Arlauskas bei ledo šokėjų pora – Guostė Damulevičiūtė ir Deividas Kizala.
Kazys Knoras
Biografija
Paūgėjęs mokėsi, o suaugęs dirbo įvairius darbus. 1944–1945 m. sovietų valdžios kalintas Telšių kalėjime. 1946 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą, kur choro dirigavimo mokė Juozas Karosas, Klemensas Griauzdė ir Juozas Matutis, solinio dainavimo – Petras Visockis. Mokydamasis dvejus metus dainavo Klaipėdos muzikinio dramos teatro chore.
Nuo 1948 m. Priekulės vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, choro organizatorius ir vadovas. 1950–1955 m. Švenčionėlių pedagoginės mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas. 1955–1991 m. Kapsuko pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, kurį laiką – ir choro vadovas.
Be pedagoginio darbo, nuolat vadovavo mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1960–1965 m. ir 1971–1975 m. vadovavo Kapsuko cukraus fabriko vyrų chorui „Garsas" (1965 m.). Chorą lankė 40–50 dainininkų, kuriuos išmokė apie 100 klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių ir surengė per 150 koncertų – dainavo Kapsuke, Kaune, Vilniuje, Panevėžyje, Gardine ir kitur, dalyvavo televizijos laidose, Kapsuko ir Kauno dainų šventėse. Buvo parengtas 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui Vilniuje ir 1973 m. moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose, 1965 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms Vilniuje.
1965–1970 m. vadovavo Kapsuko buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato mišriajam chorui (50 dalyvių). Kolektyvą paruošė 1970 m. respublikinei dainų šventei ir įvairiems kultūros renginiams, išmokė apie 50 įvairių kūrinių ir surengė arti 100 koncertų.
Nuo 1990 m. Šv. Vincento Pauliečio bažnyčios vargonininkas ir 30 žmonių mišriojo choro vadovas. Chorą išmokė daug giesmių ir mišių: G. Zanglo „Šv. Liudviko mišias“, K. Knoro „Šv. Vincento mišias“ ir P. Sližio „Šv. Petro ir Povilo mišias". Pasižymėjo ir kaip dainininkas (baritonas), daug koncertavęs ir dalyvavęs respublikiniuose konkursuose (1962 m. tapo laureatu).
Parašė muzikinių referatų, sukūrė apie 150 dainų chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams, taip pat instrumentinės muzikos. 1996 m. išleido savo kūrybos rinkinius: „Esu čia, gimtine“, „Šv. Vincento mišios ir giesmės“ ir „Šiokiadienių mišios“, sudarė ir išleido dainynėlį „Dainuokim visi" (1996 m.). K. Knoras 1981, 1988, 1995 ir 1996 m. Marijampolėje surengė savo kūrybos autorinius koncertus. Dirigavo Marijampolės rajono dainų šventėse, konsultavo meno mėgėjų kolektyvus.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bendroji avarija
Pavyzdžiui, siekiant išgelbėti laivą ir krovinį nuo paskendimo, dalis vežamo krovinio ar visas krovinys laivo kapitono sprendimu išmetamas už laivo borto.
Iki šių dienų atsitikus bendrajai avarijai ji reguliuojama pagal 1890 m. Jorko Antverpeno taisykles.
Andrew Von Etter
Endriu fon Eteris (, 1940 m. Palangoje – 1967 m. Bostone, JAV) – JAV gangsteris ir nusikaltėlis.
Biografija
Gimė 1940 m. Palangoje, 1947 m. kartu su tėvais atvyko į JAV. 1962 m. dirbdamas sargybiniu pusę etato pavogė pinigus iš seifo ir buvo už tai suimtas. E. fon Eteris priklausė italų kilmės Edward „Wimpy“ Bennett gaujai, kurį vykdė įvairius nusikaltimus Bostono mieste ir kuri kontroliavo Roksburio rajoną. Vykstant teismui teisiamasis pradėjo pasakoti apie savo kilmingą prosenelį Sebastijaną fon Eterį, kuris dalyvavo 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos kare ir taip tapo pašaipų objektu to meto Bostono žiniasklaidoje.
1967 m. vasario mėnesį dingus Edward „Wimpy“ Bennett dingo ir E. fon Eteris, kurio kūnas buvo rastas pakankamai greitai jo vairuoto mustango bagažinėje su virve ant kaklo. Policijos manymu jis buvo nužudytas vykstant gaujų karui, tačiau kaltininkas taip niekada ir nebuvo surastas.
Dragoslav Jevrić
Dragoslavas Jevričius (g. 1974 m. liepos 8 d.) – Juodkalnijoje gimęs futbolininkas, treneris. Buvęs Serbijos ir Juodkalnijos rinktinės narys.
Serbijos ir Juodkalnijos komandoje žaidė nuo 2002 m. vasario 13 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per trejas rungtynes praleido 10 įvarčių, 14 kartų apsaugojo vartus. Vėliau buvo kviestas į Serbijos rinktinę, tačiau dalyvavo tik vieneriose varžybose kaip atsarginis vartininkas.
Augmėnų apylinkė
Augmėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Baisogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Vėriškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Augmėnų apylinkė prijungta prie Baisogalos apylinkės ir Šeduvos apylinkės.
Gudelis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gudelienė (ištekėjusi moteris) ir Gudelytė (mergautinė pavardė).
87-oji Oskarų teikimo ceremonija
87-oji Oskarų teikimo ceremonija įvyko 2015 m. vasario 22 d. „Dolby“ teatre Holivude. Ceremoniją vedė aktorius Neil Patrick Harris.
Peronas (reikšmės)
Peronas gali reikšti:
Vaivada (karinis laipsnis)
Vaivada  – karinis laipsnis Serbijos karalystėje Balkanų karų ir Pirmojo pasaulinio karo metais, ekvivalentiškas feldmaršalo laipsniui kitose kariuomenėse.
Vaivados karinį laipsnį turėjo:
Lapainia
Lapainia – upė Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Nemuno dešinysis intakas.
Išteka iš Gabio ežero ties Šnipeliais, 11 km į pietryčius nuo Kruonio. Teka į šiaurės vakarus per Kalvių ežerą, įteka į Nemuną (Kauno marios) ties Lapainios kaimu, 4 km į šiaurės rytus nuo Darsūniškio. Ilgis 25,8 km, baseino plotas – 118,9 km².
Vaga vingiuota, natūrali, apie 5 m pločio, reguliuotas tik trumpas 1,5 km ilgio ruožas aukščiau Kalvių ežero. Prie žiočių upė patvenkta. Vidutinis nuolydis 4,12 m/km. Vidutinis debitas žiotyse 0,69 m³/s. Upės žemupys įeina į Lapainios botaninį draustinį. Upės žemupyje atrastos senovinės Lapainios gyvenvietės.
Tytuvėnų rajonas
Tytuvėnų rajonas – LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos viduryje. Centras – Tytuvėnai.
Lapainia
Intakai:
Tytuvėnų rajonas
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Kelmės apskrities 13 apylinkių, Raseinių apskrities 13 apylinkių ir Šiaulių apskrities 1 apylinkės. Iki 1953 m. priklausė Šiaulių sričiai. 1954, 1956 ir 1957 m. šiek tiek keitėsi ribos. 1959 m. sausio 23 d. Tytuvėnų rajonas panaikintas, jo teritorija perduota Kelmės rajonui.
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunistiniu keliu“.
Lapainia
Prie Lapainios įsikūrusios gyvenvietės: Šnipeliai, Mičiūnai, Kalviai, Migonys, Meškučiai, Lapainia.
Upėvardis kildinamas nuo gyvūno lapė pavadinimo (nors neatmestina ir sąsaja su lapas).
Konstantinas Kleščinskis
Konstantinas Kleščinskis (1879 m. gegužės 1 d. Jelizavetpolis, Rusijos imperija, dab. Gendžė, Azerbaidžanas – 1927 m. birželio 1 d. Kaunas) – Rusijos ir Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas, Tarybų Rusijos karinės žvalgybos agentas.
Biografija
Kilęs iš lietuvių tremtinių šeimos. 1901 m. baigęs Maskvos Pirmąją karo mokyklą, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1904–1905 m. Japonijos-Rusijos karo dalyvis. 1909 m. baigė Generalinio štabo akademiją, tapo Generalinio štabo karininku. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. Nuo 1915 m. liepos mėn. 114-osios pėstininkų divizijos štabo viršininkas, pulkininkas. 1915–1918 m. buvo vokiečių nelaisvėje. 1918 m. gruodžio – 1919 m. gegužės mėn. tarnavo Lenkijos kariuomenės generaliniame štabe. 1919 m. gegužės mėn. Lietuvos krašto apsaugos ministro siūlymu stojo į Lietuvos kariuomenę, kurioje nebuvo Generalinio štabo karininko.
Dalyvavo kovose su Sovietinės Rusijos kariuomene, už drąsą jam įteiktas vienas iš pirmųjų Vyčio Kryžiaus 1 laipsnio ordinas. 1919 m. liepos mėn. Antrosios brigados vadas, pulkininkas. Nuo 1919 m. lapkričio mėn. Generalinio štabo viršininko padėjėjas (pavaduotojas), nuo 1920 m. generalinis kvartirmeisteris, 1920 m. rugpjūčio 23 d. – 1921 m. balandžio 13 d. Generalinio štabo viršininkas, vėliau viršininko pirmasis padėjėjas, nuo 1921 m. liepos 29 d. Pirmosios pėstininkų divizijos vadas. 1922 m. generolas leitenantas. 1923 m. paleistas į atsargą, įgijo Lietuvos pilietybę, Kauno raj., prie Ramonių, gavo 12 ha žemės ir pradėjo civilinį gyvenimą. Cemento gamyklos Šiauliuose direktorius.
1924 m. sumanė nuvykti į Maskvą. Apsilankęs TSRS atstovybėje Kaune buvo užverbuotas atstovybės sekretoriaus N. Sokolovo ir tapo NKVD agentu (slapyvardis „Ivanov 12“). Teikė žinių apie Lietuvos politinį gyvenimą ir kariuomenę. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo pradėtas sekti, 1927 m. gegužės 19 d. Lietuvos kontržvalgybos darbuotojų suimtas savo bute Kaune. 1927 m. gegužės 31 d. Vyriausiojo kariuomenės štabo Karo lauko teismas, išnagrinėjęs bylą ir pateikęs kaltinimą beveik trejus metus teikiant slaptas žinias TSRS atstovybei, nusprendė atėmus karininko laipsnį, apdovanojimus ir pensiją, skirti aukščiausią bausmę – sušaudyti.
Aušra (Kaunas)
Aušra – katalikiškos orientacijos dienraštis, leistas 1931–1932 m. Kaune.
Istorija
Rašė apie įvykius Lietuvoje, Lietuvos ūkį, svarstė socialinius reikalus. Daug vietos laikraštyje skirta bažnyčios ir religijos klausimams, dvasininkijos gyvenimui.
Leidėjas kun. V. Milieška, atsakingasis redaktorius J. Valadka.
Kataros įduba
thumb|250px|Kataros įdubos kraštovaizdis
Kataros įduba  – sausumos paviršiaus įduba Egipto šiaurės vakaruose (Matruho muchafaza), Libijos dykumoje. Tai viena didžiausių ir giliausių sausumos depresijų. Žemiausias jos taškas siekia 133 m žemiau jūros lygio (vidutinis – 60 m žemiau jūros lygio). Tai yra antra žemiausia Afrikos žemyno vieta, nusileidžianti tik Asalio ežero įdubai Džibutyje. Kataros įduba užima 19 605 km² plotą (kitais duomenimis, nuo 18 100 iki 20 000 km²). Šiauriniai ir vakariniai šlaitai statūs, o pietiniai ir rytiniai nuolaidūs. Būdingi dykumų kraštovaizdžiai, yra druskožemių, druskopelkių, druskingų ežerų. Pastarųjų pakrantėse pasitaiko augmenijos. Yra eksploatuojamų naftos telkinių. Teritorija negyvenama, išskyrus nedidelę, ~300 berberų gyvenamą, Karos oazę.
Kataros įdubos gylis išmatuotas 1925 m. Yra sukurta projektų nutiesti kanalą iš Viduržemio jūros į Kataros įdubą: juo tekantis vanduo gamintų elektros energiją, o patekęs į įdubą išgaruotų.
Juodoji varna
Juodoji varna (Corvus corone) – žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio, varninių (Corvidae) šeimos, varnų (Corvus) genties vidutinio stambumo paukštis.
Praeityje, bet retkarčiais ir šiais laikais, juodųjų varnų porūšiu kartais laikomos pilkosios varnos (Corvus cornix), o jų kaip porūšio mokslinis pavadinimas rašomas Corvus corone cornix. Ten kur yra jų arealų kontaktų zonos, dažnai juodosios ir pilkosios varnos tarpusavyje poruojasi ir susilaukia palikuonių.
Atlikti atminties bandymai su juodosiomis varnomis parodė, kad jų intelektas prilygsta arba kai kuriais parametrais lenkia primatų (Primates) rūšis.
thumb|left|270px|Juodoji varna skrydyje
Paplitimas ir buveinės
Juodosios varnos savaime paplitusios Vakarų Europoje (Anglijoje, Velse, rytų ir pietryčių Škotijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Portugalijoje, pietinėje Danijoje, vakarinėje Vokietijoje, Šveicarijoje, Šiaurės Italijoje apie Alpių kalnų regioną, Austrijoje, Čekijoje) ir Rytų Azijoje (Sibire, Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Japonijoje, Korėjos pusiasalyje).
Mėgsta ilgokai tupėti aukštų medžių viršūnėse ir stebėti aplinką. Kolonijų kaip kovai nesudaro, o gyvena atskirai poromis, saugo savo 200-500 kvadratinių metrų dydžio teritoriją, kurios centre yra jų lizdas.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje neperi, retais atvejais stebima bet kuriuo metų laiku.
Išvaizda
Labai panaši į kranklį, tik gerokai mažesnė. O nuo kovo skiriasi beveik nežymiai stambesnių kūno sudėjimu, gilesniu ir juodu snapu, labiau lenktu antsnapiu, stambesne, plokštesne galva, kiek ilgesniais sparnais, truputį ilgesne uodega. Juodosios varnos visas kūnas blizgančiai juodas.
Patinai už pateles truputį stambesni, o patelės už patinėlius truputį plonesnės. Pilnai suaugusių juodųjų varnų kūno ilgis 45-47 cm, maksimaliai iki 52 cm, skersmuo tarp abiejų išskleistų sparnų galų 93-104 cm, maksimaliai iki 109 cm. Subrendę patinai sveria 418–740 g, o patelės 370–670 g. Patinų sparno ilgis 292-387 mm, patelių sparno ilgis 283-370 mm. Patinų uodega 173–202 mm ilgio, tuo tarpu patelių 170–191 mm. Patino snapo ilgis 52–65 mm, patelių snapas 50–57 mm ilgio.
Perėjimas
Juodosios varnos yra monogamės - poruojasi visam gyvenimui. Juodųjų varnų lizdas daugiausiai aukštame medyje, bet kartais lizdą susikrauna neaukštai nuo žemės arba net ant žemės. Jų lizdai gana dideli, daugiausia susukti iš medžių šakelių, taip pat įvairios rubų skiautės, kaulai ir panašiai. Perėti pradeda anksti pavasarį, nuo kovo iki balandžio mėnesio. Deda 3-5 rudom nevienodos formos ir nevienodo paplitimo ant lukšto dėmelėmis melsvus arba žalsvus kiaušinius. Juos peri tik patelė apie 18–20, o tuo metu patinėlis ją aprūpina maistu. Jauni varniukai lizde auga apie 29–30 dienas. Bet palikę lizdą jie dar būna su tėvais. Taip pat nėra neįprasta, kuomet pernykščiai varniukai pasilieka su tėvais ir kitais metais, kuomet ieško maisto padėdami savo tėvams auginti naują vadą. Jaunikliai subręsta sulaukę 3 metų. Maždaug pusė juodųjų varnų neišgyvena daugiau kaip metų. O tos kurios perkopia šią ribą, laisvėje išgyvena apie 10 metų, o nelaisvėje 29 metus.
Mityba ir priešai
Juodosios varnos minta labai įvairiu maistu - tiek gyvuliniu, įskaitant ir dvėselina, bei augaliniu maistu, įskaitant grūdais. Gaudo vabzdžius, sliekus, mažus žinduolius, varliagyvius, roplius. Iš kitų paukščių lizdų vagia kiaušinius ir paukščių jauniklius, šiukšlių dėžėse ieško maisto atliekų. Iš augalinio maisto ypač mėgsta įvairius riešutus. Dėl maisto, kad perimti jų sumedžiotą auką, juodosios varnos neretai terorizuoja plėšriuosius paukščius ar net lapes. Jos yra aktyvios medžiotojos, ir retkarčiais kooperuojasi su su kitomis juodosiomis varnomis kad sumedžioti auką. Kartais yra stebimos pasigavusios ir dorojančios ančių jauniklius.
Nors gyvena poromis pavieniui, bet iškilus reikalui apsiginti, iš aplinkinių teritorijų jos susirenka į didesnę grupelę. Didžiausi jų priešai kurie jas ir pačias medžioja yra vištvanagiai (Accipiter gentilis), sakalai keleiviai (Falco peregrinus), didieji apuokai (Bubo bubo), kilnieji ereliai (Aquila chrysaetos), paprastieji meškėnai (Procyon lotor).
Porūšiai
2020 m. pabaigos duomenimis, tarptautinė ornitologų sąjunga išskiria du juodųjų varnų porūšius :
FK Lentvaris
Lentvario FK – Lietuvos futbolo klubas iš Lentvario.
Sudėtis (2017)
Sudėtis: 2017 m. rugsėjo 15 d.
Balstogės Branickių rūmų svečių namai
Balstogės Branickių rūmų svečių namai  – rūmai esantys Balstogės miesto centre, ''ul. Kilińskiego 6'' gatvėje. Rūmai buvo pastatyti XVIII a. antroje pusėje, apie 1771 metus, architektas Johanas Sigmundas Deibelis. Rūmų paskirtis buvo apgyvendinti į Balstogės Branickių rūmus atvykusius svečius.
Istorija
Rūmai buvo pastatyti 1771 m., bet po Jano Klemenso Branickio mirties rūmų interjero įrengimas buvo sustabdytas ir atnaujintas 1776 metais. Tuo metu rūmų įrengimui vadovavo Izabela Poniatovska, o architektas Jan Sękowski. Po Izabelos Poniatovskos mirties rūmai atiteko Rusijos imperijos carui Aleksandrui I. 1837 m. pastate įkurta kilmingų merginų mokykla. 1944 m. sudegė ir 1950 m. atstatyti. Atstačius įkurtas revoliucijos muziejus. Šiuo metu įsikūrusi civilinės metrikacijos įstaiga.
Pociūnėlių apylinkė
Pociūnėlių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gudžiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. 1954 m. prijungta Vakarų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Pociūnėlių apylinkė prijungta prie Baisogalos apylinkės ir Skėmių apylinkės.
Lietuva 2016 m. jaunimo žiemos olimpinėse žaidynėse
Lietuvai 2016 m. jaunimo žiemos olimpinėse žaidynėse atstovavo 10 sportininkų šešiose sporto šakose: biatlonininkai Nadiežda Derendiajeva, Vitalija Kutkauskaitė, Linas Banys, slidininkas Rokas Vaitkus, kalnų slidininkai Andrejus Drukarovas ir Eglė Augustaitytė, ledo ritulininkas Dino Mukovozas (individuali iššūkių turnyro rungtis), snieglentininkas Aras Arlauskas bei ledo šokėjų pora – Guostė Damulevičiūtė ir Deividas Kizala.
Albina Aniulienė
Biografija
Sutuoktinis Eugenijus Aniulis. 1981 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1987 m. veterinarijos mokslų kandidatė.
Nuo 1981 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytoja, nuo 2007 m. profesorė. Nuo 2003 m. Veterinarijos fakulteto dekanė.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – veterinarinė patologija. Stažavo Švedijoje (1995 m.), 1996 m. Norvegijoje, 2007 m. Lenkijoje. Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių.
Būbliškė (Šilalė)
Istorija
Panaikintas 1988 m. birželio 22 d.
Kazimieras Lapčynskis
Kazimieras Lapčynskis (, 1823 m. kovo 16 d. Kupiškis – 1892 m. gruodžio 14 d. Varšuva) – Lietuvos botanikas, etnografas.
Mokslinė veikla
Tyrė Kaukazo, Karpatų, Podolės, Varšuvos, Ašmenos, Aukštadvario, Palangos, Birštono apylinkių florą, sudarė kai kurių augalų rūšių paplitimo žemėlapių. Parašė etnografinių darbų apie Trakų apylinkių, Tatrų gyventojų, Užkaukazės tautų buitį.
Lebego erdvė
Lebego erdvės arba Lp erdvės - erdvės mačiųjų funkcijų, kurių p-tasis laipsnis yra integruojamas Lebego prasme. Šiose erdvėse norma yra
Vektorinėje erdvėje, kurią sudaro tokios funkcijos, apibrėžiamos dvi operacijos - sudėtis
ir daugyba iš skaliaro λ
Paprastai erdvei priklausančios funkcijos apibrėžiamos „iki normos 0“; kitais atvejais laikoma, kad erdvę sudaro ne pačios funkcijos, o jų ekvivalentiškumo klasės pagal lygybę beveik visur.
Iš Lebego erdvių tik L2 yra Hilberto erdvė.
Psichoterapija
Psichoterapija (, psychotherapía – sielos gydymas) – psichinių, emocinių ir psichosomatinių sutrikimų bei ligų gydymas psichologinių metodų visuma, taikant verbalinę ir neverbalinę komunikaciją.
Pirmą kartą terminas panaudotas XIX a. pabaigoje D. H. Tuke. 1872 m. jo išleistoje knygoje „Proto poveikio kūnui iliustracija“ vienas iš skyrių pavadintas „Psichoterapija“.
Psichoterapija Lietuvoje
Vieni pirmųjų entuziastų ir specialistų ugdytojų – doc. Napoleonas Indrašius ir dr. Aleksandras Alekseičikas. Nuo 1976-1977 m. prasidėjo aktyvaus mokymosi ir savarankiškų studijų etapas. Tuomet susiformavo 12-15 specialistų grupė – vidurinė psichoterapeutų karta. Lietuvoje psichoterapeutų profesionalų rengimas yra gana aukšto lygio. Daugelis specialistų rengimo programų atitinka Europos psichoterapijos asociacijos reikalavimus. Dalį mokymo funkcijų atlieka psichoterapeutų draugijos, pavyzdžiui, Geštalto terapijos draugija; tuo tarpu psichoanalitinės psichoterapijos studijos vyksta aukštosiose medicinos mokslo įstaigose. KMU ir VU Mokslo tarybos patvirtino psichoterapijos nenuosekliųjų studijų (kvalifikacijos kėlimo arba keitimo) programas. Psichoterapeutų rengimo programos reguliuojamos tik LR SAM ministro įsakymais.
Prancūzijos sportas
Geriausiai žinomas sporto renginys vykstantis Prancūzijoje yra daugiadienės dviračių lenktynės "Tour de France". Lenktynės vyksta liepos mėnesį per kurias susirenka geriausi dviratininkai iš viso pasaulio. Rungtynės tradiciškai baigiasi Paryžiuje.
Viena populiariausių sporto šakų Prancūzijoje yra futbolas. Prancūzijos vyrų futbolo rinktinė laimėjo 1998 metais vykusi Pasaulio futbolo čempioną. Ir XXI pasaulio futbolo čempionatas. Taip pat du kartus laimėjo, 1984-ųjų ir 2000-ųjų, Europos futbolo čempionatus.
Panašiai kaip ir futbolas šalyje yra populiarus regbis. Ši sporto šaka yra ypač populiari šalies pietiniuose ir pietvakariniuose regionuose. Nacionalinė Prancūzijos regbio rinktinė yra viena iš geriausių komandų pasaulyje ir iki šiol per kiekvieną Pasaulio regbio čempionatą patekdavo bent į ketvirtfinalį.
2007 m. Prancūzijoje pirmą kartą vyko Pasaulio regbio čempionatas. Prancūzijos regbio rinktinė iškovojo ketvirtąją vietą.
Labai populiarus sportas, pastaraisiais metais, tapo tenisas. 1997 m. ir 2003 m. Prancūzijos tenisininkės laimėjo Fed Cup. Be to 2000 m. Mary Pierce laimėjo Prancūzijos atvirąjį teniso čempionatą.
Kvedariškė
Kvedariškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 13 km į šiaurę nuo Lupikų, prie kelio.
Prancūzijos sportas
1900-ųjų ir 1924-ųjų metų Vasaros olimpinės žaidynės vyko Paryžiuje. Žiemos olimpinės žaidynės Prancūzijoje vyko tris kartus: 1924 Šamoni, 1968 Grenoblyje, 1992 Albervilyje.
Kitos populiarios sporto šakos yra: lengvoji atletika, Formulė 1 ir petankė.
Pakryžiai
Pakryžiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Taruškų.
Rakos muchafaza
Rakos muchafaza  – viena iš 14 Sirijos muchafazų. Yra šalies šiaurinėje dalyje, prie Turkijos sienos. Administracinis centras – Raka.
Administracinis suskirstymas
Muchafaza suskirstyta į 3 mintakas:
Anglijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Anglijos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Ivangėnų piliakalniai
Ivangėnų piliakalniai – archeologijos paminklų kompleksas Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje, netoli Ivangėnų kaimo (Skaudvilės seniūnija), Suvirkštės kairiajame krante, į šiaurės rytus nuo jos santakos su Ančia. Ivangėnų archeologijos paminklų kompleksą sudaro du piliakalniai, gyvenvietė ir kapinynas.
Ivangėnų I piliakalnis
thumb|left|300px|Karšuvos piliakalnis. 2011 metai thumb|left|300px|Karšuvos piliakalnis. 2009 metai Pirmasis piliakalnis, vadinamas Pilike, yra kalva, kurią iš pietų, vakarų ir šiaurės juosia upelis ir jo slėnio daubos, rytuose nuo aukštumos jį skiria apie 10 m pločio ir l,5 m gylio griovys. Aikštelė ovali, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 33x43 m dydžio. Jos rytiniame pakraštyje yra 4 m aukščio, 27 m pločio puslankio formos pylimas, už kurio iškastas 30 m pločio, 5 m gylio griovys. Aikštelės šiaurės vakarų gale supiltas 1 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 10–15 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, jo šiaurės rytų, vakarinis ir šiaurės vakarų aikštelės kraštai nuslinkę, šiauriniame šlaite erozija tebevyksta. Piliakalnis apaugęs praretintais lapuočiais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 30000 m².
Ivangėnų II piliakalnis
Apie 100 m į pietryčius nuo pirmojo, Suvirkštės kairiajame krante esančiame kranto kyšulyje įrengtas antras piliakalnis (Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1543; unikalus objekto MC kodas 13029; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A765P), koordinatės 55.42094°N, 22.60586°W). Jo aikštelė trapecinė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 27 m ilgio, 17 m pločio rytuose, 20 m pločio vakariniame gale. Jos rytinėje pusėje supiltas 3 m aukščio, 18 m pločio pylimas, kurio išorinis 4,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 15 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, šoniniai šlaitai – erozijos, pylimo viršuje iškasta duobė. Jis apaugęs tankiais lapuočiais medžiais ir krūmais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 16000 m².
Gyvenvietė
Į šiaurės vakarus – rytus nuo piliakalnių, abiejuose Suvirkšties krantuose, žemoje vietoje, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23942; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A764K2P). 520 m į pietvakarius yra IV a. – VII a. Vėluikių kapinynas, tyrinėtas 2006 m. rugsėjo mėn.
Tyrimai
Piliakalnius 1905 m. aprašė Liudvikas Kšivickis, pirmąjį piliakalnį 1961 m. žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1997 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, archeologai Vykintas Vaitkevičius ir Gintautas Zabiela. Piliakalnių kompleksas datuojamas I tūkstantmečio viduriu – XIV a. Abiejų piliakalnių tarpusavio išsidėstymas, nesant archeologinių tyrinėjimų, neleidžia tvirtai nustatyti, ar antrasis piliakalnis labiau nutolęs pirmojo priešpilis, ar chronologiškai atskiras piliakalnis. Anksčiau buvo manoma, kad pirmasis piliakalnis yra tik kalva be įtvirtinimų, be kultūrinio sluoksnio.
Istorija
Šalia yra Karšuvos kaimas, todėl manoma, šiame piliakalnyje stovėjusi Karšuvos pilis (Karszovini), minima 1385 m. Piliakalnis tikriausiai buvo Karšuvos valsčiaus centras. Gintautas Zabiela ir Vykintas Vaitkevičius siūlo Ivangėnus tapatinti su Pilėnais. Vygandas Marburgietis rašė, kad 1336 m. vasario 25 d. sunaikinta Pilėnų pilis, stovėjusi Troppen žemėje, žuvo Žemaitijos kunigaikštis Margiris (Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino brolis) ir visa pilies įgula. Troppen žemė minima 1363 m. ir 1390 m. kryžiuočių žygių į Žemaitiją pranešimuose. Lietuvių rašytiniuose šaltiniuose Trapėnų žemė pirmą kartą paminėta 1575 m., tuomet ten jau buvo Trepų dvaras ir palivarkas. Jei Pilėnų pilis stovėjo Trapėnų – Trepų žemėje, tai legendinės pilies piliakalnio galbūt reikėtų ieškoti kažkur netoli dabartinio Trepų kaimo, kuris yra už trijų kilometrų nuo Skaudvilės į šiaurės vakarus, o trys kilometrai nuo Skaudvilės į vakarus dunkso senoji Karšuvos žemės sostinė – Ivangėnų–Karšuvos piliakalniai.
Kena (Egiptas)
Istorija
Senovėje dabartinės Kenos vietoje buvo miestas, graikų pirklių pavadintas Kenepoliu. Apie XXIII a. pr. m. e. Nilo kairiajame krante pastatyta deivės Hator šventykla, ilgainiui sunykusi, ji buvo atstatyta valdant Ptolemajams ir romėnų laikais. Kena nuo seniausių laikų buvo žymi savo keramikos dirbiniais, ypač vėsą išlaikančiais akyto molio indais. Kena ilgus amžius buvo svarbi dėl savo geografinės padėties – iš čia eina senas kelias, jungiantis Nilo slėnį su Raudonosios jūros pakrante.
Šakniškoji jaunabudė
Šakniškoji jaunabudė (Hebeloma radicosum) – nuosėdinių šeimos nevalgomas grybas.
Išvaizda
Kepurėlė 7 – 15 cm skersmens, stora ir mėsinga, iš pradžių pusiau apvali, vėliau paplokščia. Jaunų grybų kepurėlės kraštai užlinkę žemyn ir kartais apkibę išnaros likučiais. Luobelė sausu oru šiek tiek blizganti, drėgnu oru gleivėta. Be to, ją dengia tamsesnės įaugusių žvynelių dėmės. Kotas pilnaviduris, 10-15 cm ilgio, prie pagrindo sustorėjęs ir baigiasi šaknies pavidalo atauga, aukščiau rinkio apžėlęs pūkeliais, žemiau rinkio plaušeliais arba žvyneliais. Rinkis storas mėsingas, padengtas koncentriškais žvynelių ratais. Lakšteliai tankūs, vingiuotais pakraštėliais, dažniausiai laisvi. Trama kompaktiška balkšva, skleidžia stiprų karčiųjų migdolų arba marcipanų kvapą, skonis iš pradžių švelnus, vėliau įgauna šiek tiek kartumo.
Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo baltos iki šviesiai rudos. Lakšteliai iš pradžių balsvi, vėliau įgauna kakavos rudumo atspalvį. Koto dalis žemiau rinkio apžėlusi įvairaus didumo žvyneliais.
Augavietė
Šis grybas ypač mėgsta bukų miškus, kur dažnai auga ant kamienų ir kelmų pagrindo.
Sezonas: liepa - spalis
Sinonimai: Pholiota radicosa, Myxocybe radicosa.
Mijako apskritis (Okinava)
Mijakas (, mijakietiškai: Myāku, okinavietiškai: Nāku) - apskritis, įsikūrusi Okinavos prefektūroje, Japonijoje.
Savivaldybės
Dabar apskrityje likusi tik 1 gyvenvietė - Taramos kaimas.
Czesław Kiszczak
Česlavas Janas Kiščiakas (, 1925 m. spalio 19 d. Ročanuose - 2015 m. lapkričio 5 d. Varšuvoje) – lenkų politikas, generolas, 1989 m. rugpjūčio mėn. paskirtas LLR Ministru pirmininku, tačiau nesugebėjęs suformuoti vyriausybės.
Biografija
1981 m. liepos mėn. Č.Kiščiakas išrinktas LJDP CK nariu, tapo Vidaus reikalų ministru bei prie LLR Ministrų tarybos sukurto viešosios tvarkos ir drausmės bei įstatymų vykdymo priežiūros komiteto pirmininku.
Lenkijoje įvedus karinę padėtį, tapo vienu svarbiausiu karinio režimo vadovų, nuo 1981 m. gruodžio 13 d. iki pat karinės padėties panaikinimo buvo „Nacionalinio gelbėjimo karinio komiteto“ nariu. 1982 m. išrinktas kandidatu į LJDP CK Politinio biuro narius, 1986 m. liepos mėn. – Politinio biuro nariu. Nuo 1985 m. buvo Seimo nariu.
Karinės padėties metu vadovavęs Vidaus reikalų ministerijai ir organizavęs represijas prieš opoziciją, 1986 m. rugsėjo 17 d. generolas Č.Kiščiakas paskelbė apie visų politinių kalinių paleidimą į laisvą (išlaisvinti 225 asmenys). Tai buvo pirmas žingsnis į dialogą tarp komunistinės valdžios ir Solidarumo vadovaujamos opozicijos. 1988 m. rugpjūčio 31 d. Varšuvoje Č.Kiščiakas susitiko su L.Valensa, vėliau organizavo Apskritojo stalo derybas su opozicija.
1989 m. rugpjūčio 2 d. LLR Prezidento V.Jaruzelskio teikimu Seimas paskyrė Č.Kiščiaką šalies Ministru pirmininku. Pradėjus formuoti vyriausybę L.Valensa paskelbė, kad jis pats pretenduoja tapti Ministru pirmininku, о ilgametės LJDP marionetinės „koalicinės partnerės“ Jungtinė valstiečių partija bei Demokratų partija perėjo į opozicijos pusę. Šiomis sąlygomis Č.Kiščiakui nepavyko suformuoti vyriausybės ir jis 1989 m. rugpjūčio 17 d. atsistatydino. Pirmosios pokario Lenkijos nekomunistinės Vyriausybės vadovu tapo Tadeušas Mazoveckis, o Č.Kiščiakas joje liko Vidaus reikalų ministru ir buvo juo iki 1990 m. liepos 7 d.
Vėliau Č.Kiščiakas politinėje veikloje nebedalyvavo. 2009 m. rugsėjo mėn. jis nuteistas dvejiems metams kalėjimo už religinę diskriminaciją, nes 1985 m. būdamas VRM vadovu atleido milicininką iš darbo už dalyvavimą religinėse apeigose.
2012 m. sausio mėn. kartu su V.Jaruzelskiu, F.Sivickiu ir T.Tučpaskiu nuteistas už karinės padėties įvedimą Lenkijoje 1981 m. gruodžio mėn.
Balstogės Riudigerių rūmai
Balstogės Riudigerių rūmai  – rūmai esantys Balstogės mieste, Dojlidų gyvenvietėje. Rūmai buvo pastatyti XIX a. viduryje. Iš pradžių priklausė Krusensternų šeimai, vėliau Riudigeriams ir Lubomirskams. II pasaulinio karo metu rūmuose buvo įsikūręs miesto gauleiteris Erich Koch. 1944 m. rūmai sudegė, 1956–1957 m. buvo atstatyti. Šiuo metu rūmuose įsikūrusi Balstogės Stanislavo Stašico Viešojo administarvimo aukštoji mokykla.
Bubliškiai
Bubliškiais vadinti kaimai:
Jurgis Kovas
Biografija
1924 m. baigęs Karo mokyklą, tarnavo Husarų pulke, nuo 1926 m. karo aviacijoje. 1926 m. baigė Karo aviacijos kursus, 1932 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus.
1933–1938 m. Kauno aerodromo meteorologijos stoties vedėjas, karo lakūnas, 2-osios eskadrilės vado pavaduotojas, 1938–1940 m. Pajuosčio aerodromo komendantas ir 6-osios eskadrilės vadas, majoras (1940 m.).
TSRS okupavus Lietuvą, tolimosios žvalgybos eskadrilės grupės vadas, Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso aviacijos atskirosios eskadrilės vadas. Žuvo nuo sovietinės kariuomenės priešlėktuvinės gynybos ugnies TSRS – Vokietijos karo pradžioje, kai eskadrilės vadovybės sprendimu trauktis į Sovietų Sąjungą, kuriam pakluso viena grandis iš trijų ANBO-41 lėktuvų, iš Pabradės aerodromo skrido į Gomelį.
Įvertinimas
1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
MLT
MLT, Mlt arba mlt be taškų arba su taškais gali reikšti:
Stasys Knezys
Stasys Knezys (1948 m. lapkričio 20 d. Margavonėse, Antazavės valsčius, Zarasų apskritis – 2011 m. rugpjūčio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, technikos mokslų daktaras, karybos istorikas.
Biografija
Mokėsi Dusetų vidurinėje, Aleksandavėlės aštuonmetėje mokykloje,1966 m. baigė Zarasų vidurinę mokyklą - internatą.
1969 m. baigė Zenitinę raketinę karo mokyklą Opočkoje (Pskovo sritis). 1980 m. baigė Priešlėktuvinės gynybos vadų karo akademiją Kalinine, 1985-1988 m. studijavo akademijos adjunktūroje. 1988 m. technikos mokslų kandidatas.
1966–1991 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1969–1977 m. Zenitinio raketinio diviziono vyriausiasis technikas, diviziono vadas. 1980–1985 m. pulko, dislokuoto Ulan-Udėje (Buriatija), štabo viršininkas. Nuo 1992 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos Jungtinio štabo Operatyvinio skyriaus viršininkas, pulkininkas. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos vyriausybės įgaliotinis Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos teritorijos klausimais, 1993 m. vasario 1 d. – 1994 m. sausio 3 d. KAM Ginkluotųjų pajėgų štabo viršininkas, 1994–1996 m. Ginkluotųjų pajėgų generalinis inspektorius. 1997 m. Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas gynybos klausimais, Valstybės gynimo tarybos sekretorius. 2001–2002 m. Lietuvos Respublikos Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto vyr. patarėjas. Nuo 2002 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarijos Nacionalinio saugumo skyriaus vedėjas.
Nuo 2001 m. Atsargos karininkų sąjungos pirmininkas. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys. Enciklopedinio leidinio "Lietuvos kariuomenės karininkai 1918 - 1953" redakcinės kolegijos narys ir vienas iš autorių (2001 - 2011).
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Degeniai
Degeniais vadinami kaimai:
Anksčiau Degenių vardu vadintas Gadūnavas.
Mykolas Levinskas
Mykolas Levinskas (1920 m. Žeimių valsčiuje – 1941 m. Šiauliuose) – sportininkas, pasipriešinimo judėjimo dalyvis.
Biografija
Gimė Kėdainių apskrityje, 7 vaikų šeimoje. Tėvas buvo geležinkelininkas. 1930 m. Levinskų šeima apsigyveno Šiauliuose. Mama mirė 1933 m. Šiauliuose baigė pradžios mokyklą, mokėsi Berniukų gimnazijoje, vėliau – Suaugusiųjų gimnazijoje. Buvo aktyvus sportininkas. 1940 m. bolševikams užėmus Lietuvą, įsijungė į pasipriešinimo judėjimą. Žuvo 1941 m. birželio 27 d. Palaidotas senosiose Šiaulių kapinėse, netoli Lietuvos kariuomenės karių ir savanorių kapų. Tarybinės okupacijos metais apas sunyko. Artimųjų inicatyva 1992 m. kapavietė atkurta, 1996 m. Šiaulių miesto savivaldybės lėšomis pastatytas antkapinis paminklas.
Jonas Juška (1815)
thumb|260px|Broliai [[Antanas Juška (1819)|Antanas Juška (dvi nuotraukos viršuje) ir Jonas Juška / Iliustracija knygoje Melodje ludowe litewskie]] Jonas Juška (1815 m. birželio 8 d. Dilbėje, Žarėnų valsčius – apie 1886 m. gegužės 11 d. Kazanėje, 1990 m. perlaidotas Veliuonoje) – Lietuvos kalbininkas.
Biografija
Brolis Antanas Juška. Mokėsi Kražių kolegijoje, 1840-1844 m. Charkovo universitete studijavo klasikinę filologiją. Mokytojavo įvairiuose Rusijos miestuose, nuo 1875 m. – Kazanėje.
Mokslinė veikla
Bendravo su J. B. de Kurtenė. Recenzavo A. Šleicherio lietuvių kalbos gramatiką (1857, rusų k.). Veikale „Kalbos lietuviško liežuvio ir lietuviškas statrašimas arba ortograpija“ pateikė pirmą išsamesnę lietuvių kalbos tarmių klasifikaciją. Jas skirstė į žemaičių, Mažosios Lietuvos lietuvių, ariogališkių ir rytiečių, aptarė pagrindines ypatybes. Bendrinėje kalboje siūlė vartoti raides š, č vietoje sz, cz, v vietoj w, raides i, ė, minkštumą žymėti dešininiu ženklu ('). Parašė lietuvių kalbos gramatiką (1863 m., rusų k., neišleista), joje pirmasis pavartojo terminus skaitvardis, galūnė, skiemuo. Rašė „Lietuvių kalbos šaknų žodyną“, lygino lietuvių, latvių ir prūsų kalbos žodžius, pateikė slavų kalbų atitikmenų. Rašė ir lietuvių-rusų-lenkų kalbų žodyną, bet abu liko nebaigti. Jonas Juška – pirmasis lietuvių kalbininkas, domėjęsis lietuvių kalbos ir sanskrito santykiais, sudarė lietuvių-sanskrito žodynėlį (rankraštis). Prisidėjo prie A. Juškos leksikografijos ir tautosakos veikalų rengimo, redagavo jo lietuvių-lenkų žodyną, galutinai suredagavo 10 lankų, išvertė iki L raidės į rusų kalbą, patikslino vertimą į lenkų kalbą.
Kerala
Kerala  – valstija Pietų Indijoje. Šiaurėje ji ribojasi su Karnataka, rytuose su Tamilnadu. Vakaruose ir pietuse valstiją supa Indijos vandenynas.
Valstijoje gyvena apie 36 mln. gyventojų, kurių dauguma kalba malajalių kalba. Sostinė – Tiruvanantapuramas.
Pietų Azijos subregionas
Keralos valstija sutampa su istoriniu – kultūriniu Pietų Azijos subregionu. Jis yra apgyvendintas malajalių tautos. Šis regionas – vienas naujausių, susiformavęs ir atskirą identitetą įgijęs tik apie VIII a. Iki tol jis buvo Tamilakamo dalis. Stiprėjant malajalių identitetui, formuojantis savarankiškai jų kalbai, rašto sistemai (malajalių raštas), kultūrai, regionas pradėtas vadinti Malajalamu. Vėliau jam prigijo pavadinimas Kerala.
thumb|240px|Ryžių laukai Keraloje thumb|240px|Senovinis Kočio miestas thumb|240px|Vandenyno pakrantė Kovalamo apylinkėse
Geografija
Kerala nusidriekusi tarp Indijos vandenyno (Malabaro kranto) ir rytuose iškilusių kalnų (Kardamono, Nilgirio, Animalajaus). Kranto linijos ilgis apie 590 km. Aukščiausias taškas – 2695 m Anaimudžio kalnas – stūkso Animalajaus kalnuose. Upės neilgos, vandeningos – Perijaras, Ponanis.
Klimatas musoninis subekvatorinis. Metinė vidutinė temperatūra 22 °C. Per metus iškrinta 2000–3100 mm kritulių.
Kalnuose veši atogrąžų miškai, pakrantėje – palmių giraitės, mangrovės. Kalnuose įkurti Eravikulamo, Perijaro, Tylos Slėnio nacionaliniai parkai.
Istorija
Savarankiška Keralos istorija, lyginant su kitų Pietų Azijos subregionų istorijomis, yra palyginti nesena. Iki VIII a. ji buvo Tamilakamo istorijos dalis, ir buvo valdomas kaip Čeros valstybės (kurios centras buvo Tamilnade) provincija. Nuo III a. čia įsigalėjo kalabharai.
IX a. pradžioje Keralos teritorijose susikūrė Antroji Čera, kurios valdovai kildino save iš senosios Čeros dinastijos. Valdant Kulasecharų dinastijai, Čera valdė visą Keralos pajūrį iš sostinės Kodungaluro. Atrodo, tuo metu ji valdė ir pajūrio Karnataką (Kanaros regioną). Čera aktyviai kovojo su galingomis to meto tamilų imperijomis Pandija ir Čola.
Nuo Čolos antpuolių valstybė silpo ir apie XI a. suskilo į daugybę smulkių feodalinių valdų, vadinamų svarupamais (സ്വരൂപം), valdomų iš sostinių kovilakamų. Juos valdė valdovai, kurie tarpusavyje kariavo. Iškilo karių nairų sluoksnis. Stipriausi svarupamai buvo Kolathunadas, Kožikodė, Kočis ir Venadas. Nuo XVIII a. vidurio vyko konsolidacija, kuomet svarupamai įjungti į tris karalystes: Travankorą, Kočį ir Kožikodę.
Nuo XV a. pabaigos čia įtaką įgijo portugalai, vėliau olandai, britai. Britų Indijos laikais buvo išlaikyta karalysčių savivalda.
Po Indijos nepriklausomybės Travankoras ir Kočinas buvo sujungti į vieną valstiją. 1956 m. prie jų buvo prijungtas Madrasas, taip suformuojant Keralos valstiją.
Kultūra
thumb|180px|right|Tradicinio Keralos šokio [[Kathakali šokėjas]]
Lincoln City FC
Lincoln City FC – Anglijos futbolo klubas iš Linkolno.
Penija
Graikų mitologijoje Penija – skurdo personifikacija. Poro žmona. Pagal vieną iš versijų, Penija ir Poras buvo Eroto tėvai.
Minima Platono Simpozijume.
Patrick Müller
Patrikas Miuleris (g. 1976 m. gruodžio 17 d.) – futbolininkas, Šveicarijos rinktinės ir šiuo metu be klubo esantis gynėjas.
žaidžia nuo 1998 m. Su rinktine dalyvavo 2006 m. pasaulio čempionate, 2008 m. Europos čempionate.
Kelias atgal
Kelias atgal  – 1931 m. išleistas vokiečių rašytojo Ericho Marijos Remarko romanas, kuriame aprašomi karių, ką tik grįžusių iš Pirmojo pasaulinio karo, likimai.
Kelias atgal – tai romano „Vakarų fronte nieko naujo“ tęsinys. Po ketverių metų praleistų fronte, vokiečių kariai grįžta namo. Tačiau kelias atgal nėra toks paprastas, kokio daugelis tikėjosi. Taikiame gyvenime jų laukia daugybė sunkių išbandymų.
Sausabudė
Sausabudė (Xeromphalina) – šalmabudinių (Mycenaceae) šeimos grybų gentis.
Lietuvoje auga viena rūšis – varpelinė sausabudė (Xeromphalina campanella).
Kelias atgal
1937 m. pagal romaną buvo pastatytas amerikiečių filmas „Kelias atgal“. Nacių valdymo laikotarpiu knyga buvo uždrausta.
Vaivada (Lenkija)
Vaivada - Lenkijos respublikos administracinio vieneto vaivadijos vadovas.
Įgaliojimai
Dabartinės Lenkijos Respublikos vaivados pareigybė ir jo įgaliojimai patvirtinti 1998 m. birželio 5 d. įstatymu. Pagal įstatymą vaivada yra: