cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bitumas
Iš kietųjų bitumų gaminamos ritininės stogų dangos (ruberoidas, klijavimo mastikos). Iš pusiau kietų gaminamos hidroizoliacinės ir termoizoliacinės medžiagos, asfaltbetonis, relinas. Skystieji bitumai dedami į asfaltą.
Alternatyvos
Kadangi bitumai yra toksiški bei jų gamyba gali prisidėti prie globalinio atšilimo, bitumai kartais keičiami netoksiškomis alternatyvomis. Tokios medžiagos gaminamos iš atsinaujinančių resursų – cukraus, ryžių, kukurūzų, taip pat iš atliekų. Tokie bitumai gali būti pagaminti šviesesni, todėl juos naudojant kelių tiesimui, šviesesnė kelio danga mažiau įšyla.
Darsūniškio kapinių koplyčia
Darsūniškio kapinių koplyčia – medinė koplyčia, stovinti Darsūniškio kaime, Kruonio seniūnijoje, Kaišiadorių rajone, senosiose veikiančiose kapinėse, 0,4 km į pietryčius nuo Darsūniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios ir kelio. miniatiūra|200px|left|Koplyčios viduje miniatiūra|200px|left|Slenksčio akmuo su skaičiais „1886“ miniatiūra|200px|left|Koplyčios remontas 2004 m.
Koplyčia, tikėtina, buvo pastatyta XIX a. antroje pusėje – jos durų slenkstyje slūgso akmuo, kuriame iškalti skaičiai „1886“. Statinys stovi kapinių viduryje, šalia yra išlikusių XIX a. pradžios laikotarpio senųjų kapaviečių ir kryžių (kai kurie saugomi koplyčioje). Pietvakarių pusėje yra registriniai Lietuvos karių kapai (unik. kodas ). Koplyčia atidaroma per Vėlines.
Istorija
1818 m. sudegė medinė Darsūniškio bažnyčia. Vietoj sudegusios bažnyčios klebono Antano Mendzigurskio (~1752–1828) rūpesčiu pamaldų laikymui buvo pastatyta pašiūrė, kurioje buvo įrengtas vienas altorius. Greta stovėjo ant keturių stulpų įrengta varpinė gontų stogu ir geležiniu kryžiumi viršuje. 1848–1855 m. iškilo naujoji, mūrinė bažnyčia. Plečiantis kapinėms, jose buvo pastatyta koplyčia.
Po 1944 m. buvo atstatoma per karą artilerijos sviedinių apgriauta bažnyčia. Kol šventoriaus šiaurės rytiniame krašte buvo statoma laikina medinė koplyčia, pamaldos laikytos kapinių koplyčioje. Šventoriaus koplyčia buvo pašventinta Švč. Panelės Marijos Žolinės ir Šv. Teresės nuo Kūdikėlio Jėzaus titulu.
Sovietmečiu kapinių koplyčia nebuvo naudojama, stovėjo uždaryta, ilgainiui tapo avarinės būklės. Ilgamečio parapijos klebono Prano Genevičiaus (1923–2003) rūpesčiu ji buvo išsaugota, nes vietos valdžia avarinį statinį ketino nugriauti. Apie 1972 m. buvo sutvirtinti koplyčios pamatai, jos stogo gontų danga pakeista šiferiu ant tų pačių konstrukcijų.
Architektūra
miniatiūra|250px|right|Šoninis fasadas Koplyčia stačiakampio plano, su apside, priekiniu fasadu orientuota į pietvakarius. Sienų angos (langai, durys) stačiakampės, fasadai apkalti lentomis. Stogas dvišlaitis, dengtas skardos lakštais, kraigo galuose įrengti kryžiai. Vidus iškaltas dailylentėmis, išlietos betoninės grindys.
Tikrosios gazelės
Tikrosios gazelės (Gazella) - tikrųjų antilopių (Antilopinae) pošeimio dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolių gentis.
Pilvės-Vabalkšnės tvenkinys
Pilvės-Vabalkšnės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Kazlų Rūdos. Sudarytas užtvenkus Pilvės upę (Šešupės intakas) 19,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-pietryčių kryptimi – 4 km, plotis – iki 0,3 km. Yra 0,15 ha sala. Altitudė 55,5 m. Krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa daugiausia Kazlų Rūdos miškai, vietomis plyti pievos. Užtvanka kerta ne tik Pilvę, bet ir jos intaką Vabalkšnę, o abiejų upių vagas jungia perkasas. Kranto linija labai vingiuota. Į pietryčius yra nutįsusi beveik 1,5 km ilgio įlanka, į kurią įteka Vabalkšnė.
Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 57,1 m, ilgis 1230 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 41,5 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1973 m. žuvininkystės reikmėms (savininkas – AB „Auksinis karpis“). Pasroviui telkšo virtinė žuvininkystės ūkio tvenkinių.
Noragas
Noragas – įrankis, skirtas atpjauti dirvos sluoksnį iš apačios ir nukreipti ją verstuvui. Noragų ašmenys su plūgo judėjimo kryptimi sudaro smailų kampą. Su vagos dugnu noragas sudaro 25-30° kampą. Todėl ariant, norago ašmenys gerai perpjauna dirvos daleles bei augalų liekanas. Ariant noragams tenka apie 50 % visos plūgo traukos jėgos, todėl jie greit dyla. Kad noragai mažiau diltų, jų ašmenys grūdinami arba aplydomi kietlydiniais.
Skirstymas
Noragai būna:
犁头
Tacelvurmas
Aprašymas
Tacelvurmas, daugelio liudininkų nuomone, atrodo kaip gyvatė arba į salamandrą panašus drakonas. Palyginus maždaug 80 žmonių, mačiusių šią būtybę parodymus, ilgis siekia nuo 45 cm iki 4 metrų, kūno storis nuo 60 iki 80 cm. Oda būna apžėlusi, lygi, karpuota, šeriuota ar apaugusi kaulinėmis plokštelėmis. Galva panaši į tritono, salamandros, katės, driežo ar beždžionės galvą. Tacelvurmas turi nuo 2 iki 6 porų kojų. Odos spalva gali būti balta, pilka, žalsva, žaliai juoda, ruda, žalia ar raudona. Šio padaro nugaroje gali būti skiauterė arba šeriai.
Skirtingų liudytojų duomenimis gyvis gali būti bailus arba agresyvus, kartais žaibiškai puolantis savo auką, o kartais tyko aukos pasislėpęs lapijoje. Kai kurie teigia, kad jis skleidžia ploną, aukštą švilpesį. Tacelvurmo įkandimas labai nuodingas, o jo riebalai naudojami valstiečių ūkyje.
Pagal daugelį požymių tacelvurmas primena nuodadančius, kurių buveinės nebuvo vien tik Amerikoje, bet ir Eurazijoje.
Jasiretos hidroelektrinė
thumb|220px|Jasireta Apipės užtvanka
Jasiretos hidroelektrinė  – hidroelektrinės užtvanka Paranos slėnyje, tarp Argentinos (Korjenteso prov.) ir Paragvajaus (Itapua dep.). Užtvanka pastatyta prie Itusaingo (Argentina) ir Ajolaso (Paragvajus) miestų. Pavadinta pagal upėje buvusias, bet dabar 80 proc. užlietas Jasiretos ir visiškai užlietas Apipės salas.
Statybos darbai vyko 1983–1994 m., pilnu pajėgumu veikia nuo 1998 m. Tvenkinio plotas 1600 km². Upės lygis pakeltas 25 m. Tvenkinys kelia nemažai ekologinių problemų, tačiau apsaugo žemiau esančius miestus (ypač Korjentesą) nuo potvynių. Su užtvankos statyba susiję dideli korupcijos skandalai, todėl ji dar vadinama El Monumento a la corrupción („Korupcijos paminklas“).
Elektros energijos gamyba
Užtvankos ilgis 808 m, yra 20 turbinų (4050 MW galingumo). Per metus pagamina 19 080 GWh energijos, didžiausias vandens srautas 55 000 kub. metrų per sekundę.
Apūrė (valstija)
Apūrė  – valstija, esanti vidurio vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Tačira, Barinasu ir Gvariku šiaurėje, su Bolivaru rytuose ir su Kolumbija pietuose ir vakaruose. Tai 3-a pagal plotą ir 19-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – San Fernando de Apūrė.
Valstija pavadinta pagal Apūrės upę.
Geografija
Praktiškai visa valstijos teritorija yra plynoje Orinoko žemumoje, tik pačiuose vakaruose siekia Andų pakraštį. Apūrės valstijos upės priklauso Orinoko baseinui: pietrytine riba teka pats Orinokas, šiaurine – Apūrė, pietine – Arauka ir Meta. Būdingi Los Llanos gamtinio regiono kraštovaizdžiai (savanos su galeriniais miškais upių slėniuose).
Valstijos simbolis – likanija (Licania pyrifolia).
Administracinis suskirstymas
Apūrė padalinta į 7 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):
Heseno liaudies valstybė
Heseno liaudies valstybė – Vokietijos valstybė Hesene-Darmštate, egzistavusi 1918–1945 m.
Po Pirmojo pasaulinio karo Heseno didžioji hercogystė tapo respublika, jos pavadinimas pakeistas į  'liaudies valstybė' (tai rodė, kad valstybė nėra monarchija). Sostinė buvo Darmštatas. Valstybę sudarė provincijos:
Valstybės plotas buvo 7692 km²; ji turėjo 1 347 279 gyventojus. Apie 2/3 gyventojų buvo protestantai, likę – katalikai.
Pagal Versalio sutartį apie 40% valstybės teritorijos (daugiausia Reino Heseno ir dalis Štarkenburgo) buvo okupuota Prancūzijos kariuomenės. Ši okupacija truko iki 1930 m. birželio 30 d. Po Antrojo pasaulinio karo Aukštutinis Hesenas ir Štarkenburgas įėjo į amerikiečių okupacinę zoną, o Reino Hesenas atiteko Prancūzijos okupacinei zonai. 1945 m. rugsėjo 19 d. JAV administratoriai sukūrė naują Didžiojo Heseno valstybę, į kurią įėjo Prūsijos provincijos Hesenas ir Nasau bei Frankfurtas prie Maino. 1946 m. gruodžio 1 d. Didysis Hesenas buvo pervadintas į Heseną, o vėliau tapo viena iš federalinių Vakarų Vokietijos žemių.
Dalis buvusios Heseno liaudies valstybės teritorijos ant Reino krantų tapo Vokietijos federalinės žemės Reino kraštas-Pfalcas dalimi.
Jūrės tvenkinys
Jūrės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kazlų Rūdos, į šiaurės rytus nuo Jūrės. Sudarytas užtvenkus Jūrės upę (Višakio intakas) 31 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,84 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 58 m. Krantai daugiausia žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurrytinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Tvenkinį supa daugiausia Kazlų Rūdos miškai, pietinėje pakrantėje įsikūrusios Jūrės kaimo sodybos, rytinėje - Kazliškių kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 60,4 m, ilgis 170 m, plotis 35 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 13,9 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1976 m. pramoninėms reikmėms (savininkas – AB „Jūrės medis“).
Lobis
Lobiai žemėje gali išbūti nuo kelių tūkstančių iki keliolikos metų. Asmenys lobių ieško tiek pavieniui, tiek ir burdamiesi į grupes. Veikia įvairūs internetiniai forumai, kuriuose pateikiama informacija apie aptiktus antikvarinius daiktus bei archeologinius radinius.
Reglamentavimas Lietuvoje
thumb|left|140px|Lietuvos lobius aprašantis leidinys, 2007 m. Aptikus lobį valstybės (savivaldybės) žemėje, turi būti pranešta Mokesčių inspekcijai, kuri įvertina lobį ir surašo turto apskaitos ir perdavimo aktą. Po to lobio radėjas gauna 25 % lobio vertės atlyginimą. Į jį neturi teisės žmonės, kuriems tokių vertybių paieška yra jų tarnybinių pareigų vykdymas (pvz., archeologai).
Jeigu lobis turi istorinę, kultūrinę ar archeologinę vertę, lobis perduodamas Kultūros ministerijos nurodytam (nacionaliniam) muziejui ar kitai kultūros įstaigai. Jeigu lobis tokios vertės neturi, Valstybinė mokesčių inspekcija jį parduoda bendra tvarka (kaip ir kitą mokesčių inspekcijai perduotą turtą).
Piktagalis
Piktagalis – kaimas šiaurės rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Anciškio gyvenvietės. Įsikūręs Juodžių miško pakraštyje, netoli Anciškio–Daniūnų kelio.
Istorija
XX a. pr. buvo Piktagalio dvaras Ramygalos valsčiuje.
Gyventojai
thumb|left|260px|Apleistas ūkinis pastatas thumb|left|260px|Piktagalis. Apleistos gryčios langas
Asfaltas
230px|Asfalto gamykla|thumb|right Asfaltas ( 'kalnų derva') – tąsus, juodas smulkiųjų mineralinių medžiagų ir bitumo mišinys. Asfaltbetonis, gaminamas su smėliu sumaišius asfaltą, naudojamas kelių dangai, hidroizoliacijai.
Gamtinis asfaltas gana retas, jis susidaro iš negiliai esančios naftos išgaravus lengvosioms frakcijoms. Tokiame asfalte yra 30-40 % bitumo, asfaltas kaupiasi klinties, smiltainio, dolomito plyšiuose, įdubose. Telkinių yra Venesueloje, Kanadoje, Prancūzijoje, Trinidade ir Tobage, Jordanijoje, Rusijoje.
Asfaltinės uolienos (2-20 % bitumo) pasitaiko dažniau, toks asfaltas susidaro bitumui susimaišius su uolienomis.
Smulkiai sumaltas uolienas (klintį) sumaišant su naftos bitumu, gaunamas dirbtinis asfaltas, kurio sudėtyje yra 5-12 % bitumo.
Panaudojimas
230px|Asfalto krūva|thumb|right Gamtinis asfaltas naudotas senovės Artimųjų Rytų valstybėse kaip plytas ar akmenis rišanti medžiaga, taip pat laivų priežiūrai. Senovės Egipte asfaltas naudotas balzamuojant mumijas.
Tolimuosiuose Rytuose asfaltas lėtai virintas, kad būtų išgarintos kai kurios dalelės. Gauta medžiaga atvėsusi įgaudavo kietą pavidalą, naudota hidroizoliacijai, taip pat kuriant skulptūras.
Šiais laikais asfaltas daugiausiai naudojamas keliams tiesti.
Andrius Chodkevičius
Andrius Chodkevičius (balt. Адрэй Хадкевіч, ukr. Андрій Ходкевич, lenk. Andrzej Chodkiewicz, 1549 m. – 1575 m.) – Grigaliaus sūnus, Grifo su kalaviju herbo rusėnų kilmės LDK didikas, Chodkevičių šeimos Berastavicos šakos atstovas, pastalininkas, Mogiliovo seniūnas.
Biografija
Gimė Vilniaus kašteliono ir Lietuvos didžiojo etmono Grigaliaus Chodkevičiaus ir Kotrynos Višnioveckaitės Chodkevičienės šeimoje, Vilniaus kašteliono, Gardino ir Mogiliovo seniūno Aleksandro Chodkevičiaus vyresnysis brolis.
LDK rūmininkas, pastalininkas 1574–1575 m. – Mogiliovo seniūnas.
Tėvas į žmonas jam parinko Mikalojaus Radvilos Rudojo dukterį, tačiau būsimajam jaunikiui mirus, vestuvės neįvyko. Palaidotas Supraslės bazilijonų vienuolyne.
Rojaus paukštis
Rojaus paukštis gali reikšti:
Žemųjų Tatrų nacionalinis parkas
Žemųjų Tatrų nacionalinis parkas (, trump. NAPANT) – didžiausias nacionalinis parkas Slovakijoje, įsikūręs tarp Vaho ir Hrono upių slėnių. Parko teritorija kartu su buferine zona apima visą Žemųjų Tatrų kalnų grandinę. Parkas plyti Banska Bistricos (Banska Bistricos bei Brezno raj.), Žilinos (Ružomberoko ir Liptovsky Mikulašo raj.) ir Prešovo kraštuose (Poprado raj.).
Geografija
thumb|left|250px|Prie Bystros urvo informacijos centro Aukščiausia viršukalnė yra Diumbjeras (Ďumbier) (2 043 m). Kráľova hoľa duoda pradžią kelioms svarbioms Slovakijos upėms: Vahui, Hronui, Hnilecui ir Hernadui. Į parką įeina:
Turizmas
Turistiniuose maršrutuose yra populiarūs aktyvaus poilsio ir sporto objektai, tarp jų tokie kurortai, kaip: Atviri lankymui kalnų urvai:
Mesijas
thumb|200px|Pirmiausia [[Tora|Toroje buvo aprašytas Mesijas]] Mesijas ( tar. Mašiah – „pateptasis“) – judaizme ir krikščionybėje Dievo pašventintas ir Dievo misijai įgaliotas asmuo.
Judaizmas skelbė, kad, prieš ateinant mesijui, pasirodys specialus pranašas. Judaizmo ir islamo išpažinėjai vis dar tebelaukia savo mesijo, aprašyto Tanache ir Korane. Krikščionims mesijas yra Jėzus Kristus, kuris Naujajame Testamente minimas kaip Dievo pateptasis, o jo pirmtaku laikomas Jonas Krikštytojas.
Mitinis gelbėtojas, kurio paveikslas susiformavo judėjų religijoje apie VIII amžiuje pr. m. e., tais laikais, kai Judėjoje ir Izraelyje žemę užgrobė diduomenė, o turtai ėmė koncentruotis valdančiosios klasės rankose. Skirtingos klasės nevienodai suprato šio paveikslo turinį, ir šis supratimas kito, keičiantis istorinėms epochoms. Išnaudojamieji – vergai ir valstiečiai – tikėjosi, kad pasirodęs iš dangaus gelbėtojas įkurs teisingumo karalystę ir išvaduos juos iš priespaudos. Valdančiosios klasės atstovai – vergvaldžiai, žemvaldžiai, pirkliai – svajojo apie karalių iš „Dovydo namų“, neva, iš senos dinastijos, kuris padarys jų valstybę galingą ir gins jų interesus. Stiprėjant romėnų priespaudai, mesiją ėmė vaizduoti kaip išvaduotoją iš svetimųjų jungo.
Mesijas Tanache
Tanachas pranašauja, kad ateityje karaliaus Dovydo palikuonis. Jis būsiąs naujasis žydų lyderis (mošiach). Hebrajų Biblijoje esama nemažai pranašysčių apie mesiją, tačiau žydų supratimas apie mesiją-Kristų (INRI) skiriasi nuo krikščioniškojo supratimo. Žydų bendruomenė Lubavitč tiki, kad Menachem Mendelis Schneersonas sugrįš kaip Mesijas (Mosiach).
Mesijo atėjimo ir buvimo požymiai
Žemiau pateiktos Tanacho pranašystės, pagal kurias žydai galėtų nuspėti Mesijo atėjimą arba Mesijo esantį egzistavimą:
mwl:Messias (Judaísmo) Mesija (judovstvo) משיח
Gao
Gao  – miestas rytiniame Malyje, Sahelyje, Nigerio pakrantėje, 320 km į rytus nuo Timbuktu. Gao regiono centras. Keliai į Kidalį, Moptį, Niamėjų. Veikia keltas į Kulikorą, valtys plaukioja į Buremą. Svarbus prekybinis, žemdirbystės centras. Užliejamame Nigerio slėnyje auginami kviečiai, ryžiai, daržovės. Maisto, tekstilės pramonė.
Gao būdinga tradicinė Sahelio architektūra. Yra XV a. Askijos kapas (pasaulio paveldo objektas), kelios mečetės, kapinės. Šalia miesto yra vaizdinga „rausvoji kopa“. Gao gyventojai yra daugiausia songajai, taip pat gyvena bozai, tuaregai, fulbiai.
Istorija
Gao nuo senovės laikų buvo vienas svarbiausių Transsacharinės prekybos centrų. Arabų šaltiniuose (Chorezmio, Jakubio veikaluose) miestas minimas nuo IX a. kaip  Al-Kawkaw – didžiausias Sudano krašto miestas. Rašoma, kad per  Al-Kawkaw ėjęs prekybinis kelias tarp Egipto ir Senovės Ganos. Jau X a. jį valdė musulmonai. Senasis Gao miestas buvo keli kilometrai nuo dabartinio ir siejamas su Gao-Saney archeologine vietove.
XIII a. Gao valstybė žlugo ir tapo Malio imperijos dalimi. 1353 m. Gao aplankė Ibn Batuta. XIV a. Suni dinastija sukilo prieš Malio imperiją, ir, nors maliečiai sukilimą numalšino, XV a. songajai visgi įkūrė Songajaus imperiją su sostine Gao. Pirmasis jų valdovas buvo Askija Mohamadas I, kurio sukurta imperija buvo didžiausia visoje Vakarų Afrikoje. Leo Africanus aprašė Gao kaip svarbų prekybinį centrą, kuriame buvo prekiaujama vergais, duona, mėsa, ryžiais, moliūgais, melionais, agurkais. Manoma, kad XVI a. Gao gyveno ~45 tūkst. gyventojų.
1591 m. maurai nusiaubė Songajaus imperiją – jai žlugus, politinis ir prekybinis regiono centras persikėlė į Timbuktu. Gao sunyko iki kaimo ir vėl išaugo tik valdant prancūzams.
2012 m. įvykus Tuaregų sukilimui, Gao buvo paskelbtas Azavado valstybės sostine. Vėliau miesto kontrolę perėmė džihadistai, o 2013 m. sausį jungtinės Malio–Prancūzijos pajėgos sugrąžino Malio valdžią mieste.
Verstuvas
Verstuvas – skirtas trupinti norago atpjautą dirvos sluoksnį ir apversti jį į vagą, kurią padarė priekinis plūgo korpusas.
Verstuvai gaminami iš mažaanglio plieno. Jų darbinis paviršius cementuojamas. Kai kurie verstuvai gaminami iš trijų sluoksnių. Viršutinis ir apatinis sluoksniai grūdinami, o vidurinis būna minkšto plieno. Tokie verstuvai lėčiau dyla ir netrapūs. Greičiausiai sudyla priekinė verstuvo dalis.
Skirstymas
Pagal formas verstuvai skirstomi į:
Anu
thumb|Dantiraščio ženklas An Anu (An, Anas; ) – šumerų mitologijos, o vėliau asirų ir babiloniečių, dangaus dievas, žvaigždynų valdovas, dievų, dvasių ir demonų karalius. Anu yra vyriausias šumerų panteono dievas, įeinantis į triadą kartu su dangaus dievu Enliliu ir vandens dievu Enkiu.
Kai kada Anu protėviu laikytas dievas Urašas, vėlesniais laikais šios dievybės buvo sutapatintos. Babiloniečių „Enuma Eliš“ epe nurodoma, kad Anu tėvai – pirmapradės dievybės Anšaras ir Kišara. Sutuoktinė – žemės deivė Uraš, vėlesnėje tradicijoje – Ki. Babiloniečiai Anu žmona laikė deivę Antu.
Kultas
Kadangi dantiraščio ženklas AN gali būti suprantamas įvairiai, nėra iki galo aišku, kada An / Anu, kaip konkreti dievybė, anksčiausiai paliudytas. Visgi neabejojama, jog būtent šis dievas minimas Faros dievų sąraše (III tūkst. pr. m. e.). Be to, XXVII a. pr. m. e. Ūrą valdė karalius Mesanepada. Jo vardas reiškia „jaunuolis, kurį pasirinko An“. Aptiktas šio valdovo „dievui An, savo viešpačiui“ dedikuotas kabutis. Vėlesniais amžiais An / Anu kulto būta Uruke bei Nipūre, dievybės vardas sutinkamas karalių tituluose. Lugalzagesis (apie 2375–2350 m. pr. m. e.) ir Sargonas (apie 2334–2279 m. pr. m. e.) titulavosi An / Anu žyniais.
Akadai, Mesopotamijos valdovai, užkariavę Šumerą 2334 m. pr. m. e., jį vadino Anu. Buvo laikomas dievų karaliumi. Sudarė triadą kartu su Bel ir Ea (vėlesnė Enki versija), vadinamas Pirmuoju tėvu (kaip pirmasis dievas). Manoma, kad Uruko miestas buvo Anu kulto centras, o Ištara (Inana) buvo jo žmona.
Anu simbolis – karūna su ragais. Kai kada ji vaizduojama padėta ant sosto. Šventasis gyvūnas – jautis. Antropomorfinių atvaizdų, kurie neabejotinai vaizduotų Anu, nėra žinoma.
Charakteristika
Šumerų ir akadų mitologiniuose tekstuose An / Anu vaizduojamas kaip karalius ir dievų tėvas. Senosios Babilonijos karalystės laikų tekste „Gilgamešas, Enkidu ir požemio pasaulis“ užsimenama apie pirmykštį visatos padalijimą – An atitekę dangūs (11–12 eilutės). Kaip dangaus valdovas, šis dievas minimas ir Atrahasio mite apie tvaną.
Anu buveinė – aukščiausiasis iš 3 vienas ant kito esančių dangų. Anu keliu buvo vadinama vertikali rytinio horizonto juosta. Į šiaurę nuo jos būta Enlilio kelio, o į pietus – Ea.
Anu yra dievų Anunaki galva, jis sukūrė demonus Lamaštu, Asagą bei Sebetu. Kaip minima epe „Era ir Išumas“, Anu davęs Erai demonus Sebetu kaip ginklus, skirtus žudyti žmonėms, kai jų keliamas triukšmas pasidarysiąs nebepakeliamas (Lentelė I, 38ff).
Ilgainiui dievas Enlilis savo svarba susilygino su Anu ar net jį pranoko, o jų funkcijos iš dalies ėmė sutapti. Be to, Anu buvo tapatinamas su dievu Amuru, o Seleukidų laikų Uruke – su Enmešara ir Dumuziu.
Žemaičių Kalvarijos apylinkė
Žemaičių Kalvarijos apylinkė (iki 1954 m. Kalvarijos apylinkė, 1964–1989 m. Varduvos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Kalvarijos apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alsėdžių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. apylinkė pervadinta Žemaičių Kalvarijos vardu, prie jos prijungtos Užbradumės apylinkė ir Šarnelės apylinkė. 1963 m. prijungta Gegrėnų apylinkė. 1964 m. lapkričio 25 d. pervadinta Varduvos apylinke. 1989 m. birželio 21 d. atkurtas senasis Žemaičių Kalvarijos apylinkės pavadinimas.
Kazys Inčiūra
Kazys Inčiūra (1906 m. rugsėjo 25 d. Vidugiriai, Kupiškio valsčius – 1974 m. lapkričio 30 d. Vilnius) – Lietuvos rašytojas, poetas, aktorius, dramaturgas, prozininkas, operų libretų autorius, vertėjas, radijo diktorius, skaitovas.
Biografija
Baigė Panevėžio gimnaziją, 1925–1933 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1930 m. baigė Valstybės teatro Vaidybos mokyklą, 1930–1931 m. šio teatro aktorius. 1934–1943 m. Kauno ir Vilniaus radiofonų diktorius. 1944–1951 m. Vilniaus Vaidilos ir Dramos teatrų aktorius, suvaidino daugiau kaip 30 vaidmenų. 1951 m. suimtas, nuteistas 25 m., kalintas Sverdlovsko sr. lageriuose. 1956 m. grįžo į Lietuvą.
Kūryba
Eilėraščiuose vyrauja romantiški tėviškės, gamtos vaizdai, liaudies sakmių ir padavimų, asmeninių išgyvenimų ir patriotiniai motyvai. Eilėraščių rinkiniams būdingas muzikalumas, liaudies dainų poetinės priemonės. Tik poezijos rinkinyje „Prie Kauno marių“ vyrauja sovietinės ideologijos požiūriu parašyti kūriniai. Romane „Ant ežerėlio rymojau“ idiliškai vaizduojamas kaimo gyvenimas, poetizuojami darnūs žmonių santykiai. Apsakymuose daugiausia vaizduojamas teatralų gyvenimas. Prozai būdingas sentimentalumas, puošnus, egzaltuotas stilius. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę išleistuose eilėraščių ciklų kūriniuose apmąstomi sovietinės okupacijos padariniai, laisvės ir vergijos, gyvybės ir mirties temos. Dalis kūrinių liko rankraščiuose.
Dramose nagrinėjamos istorinės ir dorovinės temos, ryškūs tautiniai patriotiniai motyvai. Parašė libretų operoms, poetinių dramų Lietuvos istorijos ir tautosakos motyvais, atsiminimų. Išvertė A. Puškino poemą „Poltava“, P. Kalderono de la Barkos, K. Goldonio, V. Hugo ir kitų rašytojų kūrinių.
Bibliografija
Dramos
Libretai
Talmudas
thumb|right|300px|Babilonijos Talmudo knygų rinkinys Talmudas ( Talmud) – daugiatomis judaizmo religinių raštų rinkinys, vėlyvosios antikos rabinų diskusijų apie žydų įstatymus ir papročius, moralę, istoriją ir kt. sąvadas. Tai centrinis rabiniškojo judaizmo tekstas, judėjų religinio įstatymo pagrindas, savo reikšme nusileidžiantis tik Tanachui.
Mišna
Pagal žydų tradicijas, Talmudą, Mišną (משנה, „kartojimas“) surinko rabinas Judah haNasi apie 200 m. e. a. Tradicinę Mišną sudaro 6 knygos:
Gemara
Turėdami Mišną, kitus 3 šimtmečius Palestinos ir Babilono rabinai ją skaitydami analizavo, aptarinėjo bei papildė savo mintimis. Po rabinų diskusijų surašymo, apie 500 m. atsirado pilnasis Talmudas, sukaupęs Mišnos ir Gemaros (גמרא ver. „pabaigtas“) komentarų knygas.
Papildomas tekstas
Šiais laikais Talmudas spausdinamas ir su šiais papildomais tekstais:
Talmudo versijos
Yra dvi baigtinio Talmudo versijos: Talmude surašytos rabinų interpretacijos apie Toros knygos įstatymus, žydų gyvenimo taisykles, papročius ir rabinų filosofiją.
Namangosa
Namangosa  – upė pietryčių Ekvadore, Morona Santjago provincijoje; viena Santjagą sudarančių upių (Maranjono baseinas). Susidaro ties Patuka susiliejus Pautės ir Upano upėms, ištekančioms iš Andų kalnų. Teka į pietryčius miškingu Kondoro Kordiljeros slėniu. Ties Jukiansos gyvenviete susilieja su Samora ir sudaro Santjagą.
Pakrantės beveik negyvenamos.
Chorezmšachai
Chorezmšachai, arba Didieji Chorezmšachai, Anušteginidai, (خوارزمشاهیان, Khwārezmšhāḥīān) – Vidurinės Azijos valdovų dinastija, valdžiusi 1077–1231 m. Ji buvo kilusi iš istorinio Chorezmo regiono (dab. Uzbekija). Didžiausio išsiplėtimo metu XIII a. pradžioje jų valstybė Chorezmo imperija valdė milžiniškas teritorijas nuo dab. Azerbaidžano vakaruose iki dab. Kirgizijos rytuose.
Askijos kapas
Askijos kapas – Malio mieste Gao esanti kapavietė, kurioje, kaip manoma, palaidotas pirmasis Songajaus imperijos valdovas Askija Mohamadas I (mirė 1538 m.). Statinys yra tipiškų Sahelio architektūros bruožų – laiptuotos piramidės formos, pastatytas iš molio, apsmaigstytas virbais, apsuptas molinės tvoros. Aukštis – 17 m.
Pasakojama, kad imperatorius Askija, atlikęs hadžą, grįždamas iš Mekos su savimi atsigabeno karavanų vilkstinę molio iš švenčiausios musulmonų vietos, iš kurio nurodė pastatyti kapą. Pagrindiniame Askijos kape palaidotas vienas imperatorius, tačiau aplink yra mažesnių kapaviečių, kuriose palaidoti kiti Askijų dinastijos asmenys. Į Askijų kompleksą taip pat patenka dvi Sahelio stiliaus mečetės.
Kaip ir kitus molinius architektūros paminklus, Askijos kapą nuolat tenka restauruoti. 2000 m. komplekse įrengta elektra. 2004 m. Askijos kapo kompleksas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip ankstyvosios Sahelio architektūros, vėliau išplitusios po visą regioną, pavyzdys.
thumb|left|250px|Vaizdas iš gatvės
Lietuvos orientalistų asociacija
Lietuvos orientalistų asociacija – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti Lietuvos orientalistus – mokslininkus, dėstytojus, Rytų kalbų specialistus, muziejininkus, Rytų tautų kultūrų, filosofijos, religijos, meno mėgėjus. 2008 m. buvo apie 50 narių.
Veikla
Įkurta 1979 m. Vilniuje. Pagrindiniai tikslai: puoselėti ir plėtoti Lietuvoje Rytų tautų kultūrų, filosofijos, religijos, mitologijos, literatūros ir meno pažinimo tradiciją, kurti orientalistinių tyrinėjimų ir studijų centrus, skatinti orientalistų kūrybinę veiklą, jų profesinį tobulėjimą ir bendravimą, rūpintis orientalizmo ir Rytų kalbų dėstymu, Rytų tautų muziejų ar Rytų dailės skyrių steigimu kituose muziejuose, ekspozicijų ir parodų organizavimu, Rytų tekstų vertimu į lietuvių kalbą, propaguoti Rytų kultūros idėjas, skatinti ryšius su užsienio šalių orientalistais. Rengia respublikines ir tarptautines mokslines konferencijas. Su Kultūros, filosofijos ir meno institutu leidžia knygų serijas „Rytai-Vakarai“: „Komparatyvistinės studijos“ (nuo 2000 m., išleisti 7 t.), „Bibliotheca Orientalia et Comparativa“ (nuo 2002 m., išleisti 9 t.) ir kt. leidinius.
III pasaulio futbolo čempionato atranka
III pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybos vyko nuo 1937 m. birželio 16 iki 1938 m. gegužės 1 dienos. Užsiregistravo 37 rinktinės.
4 grupė
Rumunija pateko į pirmenybes be kovos, kadangi atsisakė žaisti Egiptas.
10 grupė
Brazilija be kovos laimėjo prieš Argentiną, kadangi pastaroji pasitraukė iš varžybų.
A pogrupis
JAV atsisakė žaisti.
B grupė
Kolumbija, Kosta Rika, Meksika, Nyderlandų Gviana (dabartinis Surinamas) ir Salvadoras visi atsisakė žaisti, tad Kuba laimėjo be kovos.
Kaniavos seniūnija
Kaniavos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Varėnos rajono savivaldybės pietryčiuose, ribojasi su Baltarusija.
III pasaulio futbolo čempionato atranka
II etapas
Kuba pateko į finalinį turnyrą be kovos, kadangi JAV atsisakė žaisti.
Kaniavos seniūnija
Geografija
Kaniavos seniūnija – viena didžiausių ir rečiausiai apgyvendintų Lietuvos seniūnijų. Beveik visą plotą dengia Dainavos giria. Pietvakariuose patenka dalis Čepkelių raisto, taip pat plyti mažesnės Stojų–Samanyno, Tabalio, Pelesos pelkės. Didžioji dalis seniūnijos yra Merkio baseine: teka Ūla su intakais (Nočia, Kaniavėle, Mazupiu, Uosupiu). Pietiniais pakraščiais teka Nemuno intakas – Katra. Telkšo nemažai ežerų, bet visi jie smulkūs (didesni – Lynas, Ūla, Ešerinis, Stojų ežeras, Kaniavos ežeras).
III pasaulio futbolo čempionato atranka
12 grupė
Ost Indija (dabartinė Indonezija) laimėjo prieš Japoniją be kovos.
Kaniavos seniūnija
Geografija
Svarbiausi seniūnijos keliai – ir.
Istorija
Senoji Kaniavos seniūnija minima nuo 1637 m. XVIII a. ji priklausė Lydos apskričiai.
Dabartinė seniūnija įsteigta 1995 m. Kaniavos apylinkės vietoje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 8 seniūnaitijos:
Kauno kunigaikščio Vaidoto mokykla-daugiafunkcis centras
Kunigaikščio Vaidoto mokykla–daugiafunkcis centras – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Vaidoto g. 115, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba.
Įstaigos kodas 193043139. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba.
Istorija
thumb|left|250px|Takas į mokyklą Kauno miesto savivaldybės taryba 1995 m. liepos 7 d. sprendimu Nr. 45 įsteigė Kauno Panemunės pagrindinę lietuvių mokykla. 1998 m. lapkričio 9 d. sprendimu ji pavadinta Kauno Vaidoto pagrindine mokykla, pagerbiant kunigaikštį Vaidotą.
1995/1996 mokslo metus mokykla pradėjo turėdama 7 pradines klases ir 10 vyresniųjų (5-9) klasių. Iš viso mokykloje mokėsi 391 mokinys. Juos mokė 32 mokytojai. 2002–2003 m. mokykloje mokėsi 447 mokiniai, buvo 21 klasių komplektas, juos mokė 36 pedagogai.
Nuo 2003 m. Kauno miesto tarybos sprendimu nekomplektuojamos 9-10 klasės. Mokykla pertvarkoma į aštuonmetę pagrindinę. 2004–2005 m. mokėsi 374 mokiniai. Sukomplektuota 20 klasių. 1-4 klasių – 8 komplektai, 5-8 klasių – 12 komplektų. 2005–2006 m. mokėsi 387 mokiniai. Leista komplektuoti ir devintas bei dešimtas klases.
Kauno miesto savivaldybės tarybos 2014 m. balandžio 10 d. sprendimu Nr. T-224 tapo Kunigaikščio Vaidoto mokykla–daugiafunkciu centru. 2016 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota sujungimo būdu, prijungiant prie Kauno Šančių pagrindinės mokyklos į vieną juridinį asmenį – Kauno Šančių mokyklą-daugiafunkcį centrą.
Renavo HE tvenkinys
Renavo hidroelektrinės tvenkinys (kitur klaidingai užrašomas kaip Renavos HE tvenkinys) – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 7 km į šiaurę nuo Sedos, į rytus nuo Renavo. Sudarytas užtvenkus Varduvos upę (Ventos intakas) 44,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,4 km, plotis – iki 0,28 km. Pietiniame gale yra 0,73 ha sala. Altitudė 88,9 m. Vakarinis krantas aukštas ir status. Krantai daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinėje pakrantėje auga sodai, eina kelias. Tvenkinio rytinę pakrantę supa daugiausia dirbami laukai, įsikūręs Dingailų kaimas.
Batalja
Batalja  – miestas vakarų Portugalijoje, Vidurio Portugalijos regione, Leirijos apskrityje, į pietus nuo Leirijos. Pro miestą eina Lisabonos-Koimbros plentas.
Renavo HE tvenkinys
Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 90,7 m, ilgis 192 m, plotis 6 m. Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 72,4 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1955 m., veikia 300 kW galios mažoji vandens jėgainė (nuo 1995 m.).
Tvenkinys juosia ir ardo Renavo piliakalnio šlaitus.
Batalja
Mieste yra didžiausias šalyje Švč. Mergelės Marijos (Santa Maria da Vitória) dominikonų vienuolyno ansamblis, įkurtas 1385 m. Portugalijos pergalei Alžubarotos mūšyje prieš Ispaniją pažymėti. 1983 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Milanuvo valsčius
Milanuvo valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Milanuvas. Ribojasi su Jablono, Palenkės Komaruvkos, Parčevo, Semieno, Višnicės ir Vohino valsčiais.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 116,64 km², iš kurių: Valsčius sudaro 12,24 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Cichostuvas, Cichostuv Kolonija, Čeberakai, Kopina, Kostrai, Milanuvas, Okalevas, Radčė, Rudnas, Rudzenecas, Zelenecas.
Arouna Koné
Arona Konė (g. 1983 m. lapkričio 11 d.) – futbolininkas, Dramblio Kaulo Kranto rinktinės ir Wigan Athletic FC klubo puolėjas.
Jo broliai Bakari Koné ir Karamoko Koné taip pat futbolininkai.
2012 m. gegužės 22 d. pasirašė vienerių metų sutartį, su galimybe ją pratęsti, su Ispanijos Levante UD klubu. Tačiau klubas nusprendė parduoti puolėją tam, kad pagerintų savo finansinę padėtį ir 2012 m. rugpjūčio 14 d. pardavė jį Anglijos Wigan Athletic FC klubui, su kuriuo jis pasirašė trejų metų sutartį. Nors naujame klube Kone per sezoną pelnė 11 įvarčių, tai neišgelbėjo komandos nuo iškritimo iš Premiere lygos ir 2013 m. vasarą futbolininkas buvo parduotas Liverpulio Evertono klubui, su kuriuo pasirašė 3 metų sutartį,
Borophagus
Borofagai (Borophagus 'rajus ėdikas') – išnykusi šuninių šeimos Borophaginae pošeimio gentis. Šios genties rūšys gyveno Šiaurės Amerikoje nuo ankstyvojo mioceno iki plioceno epochos Zanklos periodo (prieš 23,3-3,6 mln. metų). Borofagai egzistavo apie 19,7 mln. metų.
Evoliucija
Borofagus, kaip ir kitas Borophaginae pošeimio rūšis neretai vadina „kaulus traiškančiais“ arba „hieniškais“ šunimis. Borofagai nebuvo patys stambiausi dydžiu ar mase Borophaginae pošeimio gyvūnai, tačiau jie turėjo labiau išvystytą gebėjimą traiškyti kaulus negu ankstesnės didesnės gentys, kaip kad Epicyon. Manoma, kad šis bruožas buvo grupės evoliucinio tobulėjimo kryptis (Turner, 2004). Plioceno epochos metu borofagus ėmė keisti Canis genties gyvūnai, pvz., Edvardo vilkai (Canis edwardii), o vėliau – Canis dirus. Ankstyvosios borofagų rūšys dar visai neseniai buvo priskirtos Osteoborus genčiai, kuri neseniai prijungta prie borofagų genties.
Šuniniai konkurentai
Borofagai buvo vieni paskutinių Borophaginae pošeimio gyvūnų, jie gyveno Šiaurės Amerikoje kartu su kitomis šuninių gentimis – Epicyon (prieš 20,6–5,33 mln.m.), Paratomarctus (prieš 16,3–5,3 mln.m.), Carpocyon (prieš 20,4–3,9 mln.m.), Aelurodon (prieš 23,3–4,9 mln.m.) ir pirmaisiais atsiradusiais vilkais – kiškėdžiais vilkais (Canis lepophagus), pasirodžiusiais prieš 10,3 mln.m. thumb|upright|left|Borofago Borophagus diversidens žandikauliai
Aprašas
Genties atstovams būdingi iškila kakta ir galingi žandikauliai. Anksčiau paleontologai manė, kad borofagai galbūt buvo maitėdžiai. Traiškantys prieškrūminiai dantys ir stiprūs žandikaulių raumenys leido triuškinti kaulus, kas būdinga Senojo Pasaulio hienoms. Tačiau borofagų fosilijos tokios gausios ir geografiškai paplitusios, kad dalis paleontologų dabar mano, kad borofagai buvo aktyvūs dominuojantys mėsėdžiai plėšrūnai, kadangi vien maitėdystės būtų nepakakę tokiai gausiai borofagų populiacijai išlaikyti. Jie atkreipė dėmesį, kad ne visi mėsėdžiai su gebėjimu traiškyti kaulus yra maitėdžiai (kaip šiuolaikinė dėmėtoji hiena). Jie mano, kad kaulų traiškymo gebėjimas yra socialinės medžioklės adaptacija, padedanti visiškai suvartoti sumedžiotą grobį.
Manoma, kad suaugę borofagai buvo apie 80 cm ilgio, panašūs į kojotus, nors gerokai masyvesnio sudėjimo. Du fosilinius borofagų individus 1988 m. išmatavo Legendre ir Roth, jie nustatė, kad vienas individas svėrė 43,8 kg, o kitas – 35,8 kg.
Rūšys
Egzistavimo intervalai nustatyti pagal kolekcinių fosilijų amžių ir derinimą su kitomis rūšimis.
Chevrolet Chevelle
Chevrolet Chevelle buvo pristatyta 1964 metais kaip vidutinio dydžio Chevrolet automobilis. Automobilis buvo gaminamas nuo 1964 iki 1977 metų ir buvo vienas iš sėkmingiausių General Motors modelių. Chevelle buvo siūloma nuo ekonomiško šeimyninio automobilio iki galingos kupe ar kabrioleto. Automobilis buvo skirtas konkuruoti su panašaus dydžio Ford Fairline ir užpildyti rinka kaip automobilis panašaus dydžio į 1955-57 modelius.
Clive Staples Lewis
Klaivas Steplesas Lujis (Clive Staples Lewis, 1898 m. lapkričio 29 d. – 1963 m. lapkričio 22 d.) – mokslininkas, medievalistas, literatūros kritikas ir eseistas. Jis yra sukūręs mokslinės fantastikos knygų, rašęs vaikams. Populiariausi jo kūriniai – „Iš tyliosios planetos“ ir „Narnijos kronikos“. K. S. Lujis atsivertė į krikščionybę tarsi prieš savo paties valią. Po ilgai trukusių svarstymų jis padarė išvadą, kad žmogus nepajėgia paneigti Kristaus mokslo logikos.
Lujis artimai draugavo su Dž. R. R. Tolkinu, abu jie buvo ryškios figūros Oksfordo universiteto anglų kalbos fakultete. Kaip Lujis rašo savo prisiminimuose „Apstulbintas Džiaugsmo“, gimęs jis buvo pakrikštytas, tačiau brendimo metais atkrito nuo tikėjimo. Tolkino ir kitų draugų įtakoje 32 metų Lujis grįžo į krikščionybę. Atsivertimas padarė gilią įtaką jo veiklai. Plačiai jį išgarsino jo radijo laidos karo metais krikščionybės tema, vėliau išleistos kaip knyga „Tiesiog krikščionybė“.
1956 m. jis vedė 17 metų jaunesnę amerikietę rašytoją Džoją Grešem, kuri po ketverių metų mirė nuo vėžio, būdama 45 m.
Lujis mirė trejais metais vėliau už žmoną, vienos savaitės neišgyvenęs iki savo 65 gimtadienio. Žiniasklaida Lujiso mirčiai skyrė labai mažai dėmesio, nes tą pačią dieną – 1963 m. lapkričio 22 d. – buvo nužudytas JAV prezidentas Džonas Kenedis, be to, mirė kitas garsus rašytojas Oldosas Hakslis.
Lujiso kūriniai išversti į daugiau kaip 30 kalbų, parduota milijonai egzempliorių. Knygos, sudarančios „Narnijos kronikas“, įkūnytos scenoje, radijuje ir kine.
Lizosoma
thumb|right|300px|12. Lizosomos pūslelės, pripildytos skysčio, kurio reakcija rūgštinė. Jame yra gausu fermentų. Lizosoma (gr. k. lysis – tirpdymas, soma – kūnas) – ląstelės organoidas, apsuptas vienguba membrana. Lizosomose yra fermentų, tokių kaip lipazės, fosfatazės, karbohidrazės, proteazės ar nukleazės, kurie ardo patenkančių į ląstelę sudėtingų organinių junginių (baltymų, nukleorūgščių, polisacharidų) molekules, dalyvauja ląstelės vidinėje veikloje, skaido žuvusių ląstelių struktūras, dalyvauja ląstelės susinaikinimo mechanizmuose. Vykdo autolizę (suvirškina savas nusilpusias, pasenusias, pažeistas dalis). Lizosomų fermentai sintetinami grūdėtame endoplazminiame tinkle ir gabenami į Goldžio kompleksą, nuo kurio vėliau atsiskiria Goldžio pūslelės.
Consign to Oblivion
Consign to Oblivion – antrasis studijinis Nyderlandų simfoninio metalo grupės Epica albumas. Jame yra du singlai – „Solitary Ground“ ir „Quietus (Silent Reverie)“.
Albumas yra dalis Epica kuriamos serijos A New Age Dawns dalis (jai priklausantys kūriniai turi šios serijos prierašą). Consign to Oblivion muzikoje daugiau simfoninės orkestruotės, mažiau šiurkščių vokalų. Grafinė albumo stilistika remiasi majų civilizacijos bruožais. Daugelyje kūrinių smarkiai kritikuojama egoistinė, į dominavimą sutelkta, antihumaniška šiuolaikinė civilizacija. Daina Trois Vierges atliekama su Kamelot vokalistu Roy Khan.
1828 m.
1828 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Eurovizijos dainų konkursas 1960
'''1960 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – penktasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 1960 m. kovo 29 d. Jungtinės Karalystės sostinėje Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Prancūzijos atstovė Jacqueline Boyer su daina „Tom Phillibi“.
Tom Clancy's Splinter Cell: Conviction
Šaltiniai
Games.lt – Diskusijos apie žaidimą
Eurovizijos dainų konkursas 1960
300px|thumb|left|[[Jacqueline Boyer – penktosios Eurovizijos nugalėtoja]] thumb|450px|Žalia: dalyvaujančios konkurse šalys
Kuretai
Graikų mitologijoje kuretai – pusdieviai. Jie yra arba Gajos, arba Helijo ir Atėnės vaikai. Jie buvo mažo Dzeuso sargybiniai ir gynėjai. Kuretai nustelbdavo Dzeuso verksmą, daužydami ietimis į skydus, timpanų garsais ir savo šuksniais. Vėliau kuretais vadinami Dzeuso ir Rėjos žyniai Kretoje. Kuretai dažnai tapatinami su kabeirais, daktilais ir telchinais.
Šarlotė
Šarlotė – didžiausias miestas Šiaurės Karolinos valstijoje ir dvidešimtas pagal dydį miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose. 2006 metais mieste gyveno apie 630 478 žmones. Šarlotė buvo įkurta 1755 metais, tačiau miestu tapo tik 1768 metais.
Petraičiai (Kėdainiai)
Petraičiai – kaimas rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į vakarus nuo Šėtos miestelio. Pro kaimą teka Obelies intakas – Petraičių upelis, į šiaurės vakarus nuo Petraičių dunkso Ilgatrakio miškas. Yra apleistų fermų kompleksas, pastatytas naujas grūdų elevatorius.
Gyventojai
thumb|left|285px|Petraičių ūkiniai pastatai
Newell's Old Boys
Rosarijo „Club Atlético Newell’s Old Boys“ – Argentinos futbolo komanda iš Rosarijo miesto.
Istorija
Įkurta 1903 m. ir pavadinta pagal klubo direktoriaus ir trenerio, anglų imigranto Izaoko Niuvelo (Isaac Newell) pavardę.
Putojantis vynas
thumb|200px|Putojančio vyno taurė
Madam Bovari nuodėmės
Madam Bovari nuodėmės – 1969 m. Vakarų Vokietijos ir Italijos kinematografininkų sukurta drama pagal klasika tapusį Gustave Flaubert romaną „Ponia Bovari“. Filmo režisierius – Hans Schott-Schöbinger, pagrindinius vaidmenis atliko: Edwige Fenech, Gerhard Riedmann ir Franco Ressel.
Putojantis vynas
Putojantis vynas – vynas, turintis daug anglies dioksido (angliarūgštės).
Madam Bovari nuodėmės
Siužetas
Emai Bovari, ištekėjusiai už gydytojo Čarlzo, pabodo ramus gyvenimas provincijoje, ji trokšta gyventi dideliame mieste, trokšta vis didesnio savo vyro, nuolat užsiėmusio pacientais, dėmesio. Manydama, kad sutuoktinis jai per prastas, moteris rimtai ima svarstyti galimybę jį palikti.
Menaka (Malis)
Menaka  – miestas rytų Malyje, Gao regione, Sahelyje, netoli Nigerio sienos, prie Ezgeureto vadžio. Apskrities centras. Keliai į Niamėjų, Kidalį, Abalą. Menakoje gyvena daugiausia tuaregai, priklausantys Ivelemedano klanui. Verčiamasi daugiausia prekyba.
Putojantis vynas
Dauguma pasaulyje pagaminamo putojančio vyno yra baltasis ir rožinis.
Madam Bovari nuodėmės
Siužetas
Kartą pokylyje, kol Čarlzas lošia kortomis, Ema susipažįsta su grafu ir šį įsimyli, tačiau netrukus gauna žinią apie šio žūtį. Nuliūdusi Ema atsiduoda savo vyrui, kuris pagaliau sulaukia paaukštinimo, jiedu susilaukia vaiko ir gyvenimas tarsi vėl ima tekėti įprasta vaga.
Menaka (Malis)
Menaka garsėja kaip vienas pagrindinių tuaregų sukilimų centrų. Čia tebėra praktikuojama vergovė.
Putojantis vynas
Pusiau putojantis vynas (frizzante arba pétillant) – kai kuriose šalyse gaminamas mažai putojantis vynas, kurio slėgis buteliuose mažesnis nei 2,5 atmosferos.
Madam Bovari nuodėmės
Siužetas
Vis dėlto Emos potraukis prabangai ir kitokiam gyvenimui niekur nedingo. Ji užmezga romaną su Rudolfu Bolaže, tačiau tuo pat metu įsiskolina už sukneles salono šeimininkui Adolfui Lerua, kuris galiausiai pareikalauja padengti skolą arba jam atsiduoti. Ema kreipiasi pagalbos į Rudolfą, tačiau šis išvažiuoja ir ją palieka. Ieškodama išeities, Ema užmezga romaną su Leonu Diupua, jau seniai siekiančiu jos dėmesio, tačiau šis neturi pakankamai pinigų padengti jos skolas ir garantuoti jos trokštamą gyvenimo būdą. Ema susiranda Rudolfą, tačiau ši atsisako jai padėti. Nesuradusi būdo gauti pinigų, Ema sutinka su Adolfo reikalavimu.
Puslaidininkinis fotoelektrinis įtaisas
Puslaidininkiai fotoelektriniai itaisai – puslaidininkai prietaisai šviesos signalams paversti elektriniais signalais. Kaip puslaidininkiniai fotoelektriniai įtaisai naudojami fotorezistoriai, fotodiodai, fotovoltiniai elementai, fototranzistoriai, fototiristoriai. Daugumos puslaidininkinių fotoelektrinių įtaisų veikimas pagrįstas vidiniu fotoefektu, kuris pasireiškia tada, kai fotonų energijos didesnės už puslaidininkio draudžiamosios juostos plotį.
Putojantis vynas
Raudonasis putojantis vynas – raudonasis šampanas daugiausiai gaminamas šiaurės Italijoje ir Australijoje. Prancūzijoje gaminti raudonąjį šampaną yra draudžiama.
Puslaidininkinis fotoelektrinis įtaisas
Puslaidininkių fotoelektrinių įtaisų spektrines savybes nulemia puslaidininkio draudžiamosios juostos plotis ir priemaišos.
Putojantis vynas
Gamyba
Angliarūgštė vyne yra natūralios fermentacijos rezultatas, kuris gali vykti:
Pigus putojantis vynas gaminamas į baltąjį vyną prileidžiant angliarūgštės.
Šampanas
Žinomiausia putojančio vyno rūšis, daugumai tai putojančio vyno sinonimas, nors daugelyje pasaulio šalių (tarp jų ir Lietuvoje) šampanu galima vadinti tik Prancūzijos Šampanės regione pagal specifinius reikalavimus pagamintą gėrimą.
Crémant
Prancūziškas putojantis vynas, pagamintas ne Šampanėje, jis negali būti vadinami šampanu. Crémant gamybą kiekviename iš regionų reglamentuoja Prancūzijos vyriausybės nustatytos taisyklės.
Cava
Baltasis arba rausvasis putojantis vynas, gaminamas Penedès regione Katalonijoje (Ispanija). Kataloniškai reiškia rūsys. Cava taip pat gaminamas ir kitose Ispanijos vietovėse – pagal Ispanijos Denominación de Origen nuostatus, Cava gaminama 6 vyndarystės regionuose pagal tradicinę technologiją (Méthode champenoise), galima naudoti Macabeo, Parellada, Xarel·lo, Chardonnay ir Subirat veislių vynuoges.
Cava putojantis vynas sukurtas 1872 m. Tuo metu regiono vynuogynus nuniokojo filokseros epidemija, po kurios raudonojo vyno vynuogių veisles regione pakeitė baltosios vynuogės. Josep Raventós, matydamas Šampanės regiono putojančio vyno (šampano) sėkmę, nusprendė sukurti panašų sausą putojantį vyną. Iš pradžių šis gėrimas vadintas champaña arba xampany, vėliau, uždraudus kopijuoti šampano pavadinimą, pervadintas į Cava.
Asti
Kontroliuojamos kilmės (Denominazione di Origine Controllata) putojantis vynas, gaminamas Asti regione Pjemonte (Italija). Gaminamas iš muskatinių vynuogių. Būna dviejų rūšių: putojantis vynas (Asti arba Asti spumante) ir pusiau putojantis vynas Frizzante (Moscato d’Asti).
Spumante
Visi Italijoje gaminami putojantys vynai (išskyrus Asti). Valstybinio reguliavimo nėra, todėl Spumante putojantys vynai gaminami ir tradiciniu (Méthode champenoise) ir Charmat metodu.
Sekt
Vokiškas ir austriškas putojantis vynas. Dauguma Sekt vyno (~95 % viso kiekio) gaminama Charmat metodu, mažiau ir brangesnio – Méthode Champenoise būdu.
Deutscher Sekt žymimas putojantis vynas, kuris pagamintas tik iš Vokietijoje užaugintų vynuogių (paprastai naudojamos Riesling, Pinot blanc ir Pinot gris veislių vynuogės).
Austrijoje Sekt paprastai gaminamas šampanizacijos būdu iš Welschriesling ir Grüner Veltliner veislių vynuogių, o rausvasis putojantis vynas – iš Blaufränkisch vynuogių.
Cap Classique
Pietų Afrikos Respublikoje šampanizacijos būdu gaminamas putojantis vynas. Tradiciškai naudojamos Sauvignon blanc ir Chenin blanc vynuogės, vis dažniau naudojamos Chardonnay bei Pinot noir veislių vynuogės.