cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
10-asis lietuvių policijos batalionas
1945 m
1945 m. kovo mėn. 256-ojo bataliono vadu buvo paskirtas kpt. Pranas Ambraziūnas.
1945 m. sausio 12 d. Raudonoji Armija pradėjo didelę puolamąją operaciją prie Vyslos. Vermachto vadovybė tenai permetė septynias divizijas (tarp jų dvi tankų) iš Kuršo grupės. Grupėje liko 25 smarkiai susilpnėjusios divizijos (dvi iš jų – tankų), kurios turėjo ginti 170 km ilgio fronto liniją.
1945 m. kovo 17 d. prasidėjo paskutinis mūšių dėl Kuršo etapas. Apie kovo 14 d. 256-asis batalionas gavo įsakymą atvykti į Kiburi miestelį, kur buvo Kuršo grupės štabas. Batalionas gavo įsakymą vykti į priešakinę fronto liniją prie Bartos upės, kur, įsitvirtinę dešiniajame krante, išbuvo iki pat Vokietijos kapituliacijos 1945 m. gegužės 8 d. Paskutinius du mėnesius batalionas dalyvavo kautynėse su puolančiais tarybiniais daliniais.
„Už gerą bataliono traukimosi organizavimą ir ilgą tarnybą vokiečių kariuomenėje aš buvau apdovanotas II laipsnio „Geležiniu kryžiumi“ ir pakeltas į majorus“ (iš Prano Ambraziūno 1950.10.30d. tardymo protokolo).
Po kapituliacijos
1945 m. gegužės 8 d. didesnė 256-ojo bataliono kareivių dalis pateko į nelaisvę ir buvo išsiųsti į karo belaisvių bei filtravimo stovyklas, kur jie buvo NKVD tardomi ir vėliau karo tribunolų teisiami.
Dalis bataliono kariškių nenorėjo pasiduoti į nelaisvę ir bandė bėgti į Lietuvą arba netgi į Švediją.
1945 m. gegužės 10 d. šešiolikos žmonių grupė motorine valtimi iš Paviluosto (Latvija) atplaukė į Gotlando salą, kur buvo internuoti. Grupėje buvo 256-ojo bataliono vadas mjr. Pranas Ambraziūnas, to paties bataliono karininkai kpt. Valdemaras Langys (Langė), leitenantai Vincas Lengvelis, Justinas Plevokas, Jonas Jančys, Soteras Vosylius, bataliono gydytojas Vincas Zenkevičius, viršila Stasys Dranseika, puskarininkis Vacys Ingelevičius ir kareivis Pranas Plaškys. 1946 m. sausio 25 d. įvyko Pabaltijiečių kareivių ekstradicija iš Švedijos. 9 internuotus lietuvių karius (visus išskyrus P. Plaškį) Švedija perdavė Tarybų Sąjungai. Visi buvo represuoti ir kalėjo lageriuose. Dalies jų likimai iki šiol nėra žinomi.
Graikų sofistai
Sofistais ( – meistras, išminčius) senovės Graikijoje buvo vadinami klajojantys mokytojai, filosofai, žmonės, mokantys kitus gyvenimo išminties. Sofistai nesudarė savo filosofų mokyklos, todėl nebuvo profesionalūs filosofai. Pagal profesiją jie buvo mokytojai ir auklėtojai, rengiantys žmones viešam gyvenimui. Retorika – pagrindinė sofistų švietėjiškos veiklos kryptis. Esminis sofistų filosofijos bruožas – filosofijos dėmesio centre ne gamta, o žmogus. Protagoro tezė apie tai, kad žmogus yra visų daiktų matas, tapo raktine formuojant europinės filosofijos humanistinę tradiciją. V a. Prieš mūsų erą graikų intelektualinio gyvenimo centrui persikėlus iš kolonijų į metropoliją Atėnai tapo graikų kultūros sostine. Tai buvo graikų kultūros, civilizacijos, meno ir mokslo žydėjimas. Taip pat, tai buvo išminties mokytojų – sofistų laikai. Sofistai iškilo būtent šiame laikotarpyje dėl to, kad svarbiausiu žmonių poreikiu tapo išsimokslinimas, o ne dvasinė ir fizinė jėga. Noras dalyvauti intelektualiniame ir viešajame gyvenime tapo visuotinis. Brandžiausias „pusiau žurnalistų, pusiau profesorių“ veiklos metas buvo šio laikotarpio pradžia, Protagoro ir Gorgijo laikai. Tuo metu net ir prieš švietimą nusistačiusioje Spartoje oratoriai Prodikas ir Hipijas sulaukė pripažinimo. Sofistai tapo intelektualiniu Graikijos elitu. Deja, greitai palankus graikų požiūris į sofistus pasikeitė. Jiem buvo priekaištaujama dėl mokymo už pinigus, papročių griovimo. Didelis sofistų priešas buvo ir Platonas, kuris naudodamasis kraštutinėmis priemonėmis (sofistų raštų naikinimu), stengėsi pažeminti sofistus ateities kartų akyse.
Sofistų pažiūros
1. Naujas požiūris į mokslą: 2. Minimalistinė pažinimo teorija: Sofistai yra sukūrę savo epochai būdingą pažinimo prigimties sampratą: žinojimas gali įvykdyti tik minimalius reikalavimus (skirtingai nei pirmieji filosofai, kurie pažinimui kėlė maksimalius ir visuotinius reikalavimus). Jų pažiūros į pažinimą buvo ketveriopos:
Vieni iš žymiausių sofistų yra Lisijas, Demostenas, Isokratas.
Bhagavanas
Bhagavanas ( „laimingas, palaimingas“), hinduizme – aukščiausiųjų dievybių epitetas. Apibūdinimas taikytas Višnui ir Krišnai, vėliau Šivai, Višnaus avataroms ir kitoms dievybėms. Dabar titulas suteikiamas religijų pradininkams, šventiesiems. Gali būti vartojamas kaip pagarbus kreipinys.
Pats žodis kaip dievų epitetas sutinkamas jau „Rigvedoje“. Jo pirminė reikšmė „dalingasis, turįs gerą dalią“ (panašiai kaip Bhaga – „dalia“), ir yra tos pačios kilmės kaip slavų dievavardis bog.
Robert Scheidt
Robert Scheidt (g. 1973 m. balandžio 15 d.) – Brazilijos buriuotojas. Vienas sėkmingiausių pasaulio buriuotojų, daugkartinis pasaulio ir olimpinis čempionas.
Biografija
Robert Scheidt pradėjo buriuoti būdamas devynerių. Būdamas vienuolikos metų amžiaus laimėjo Pietų Amerikos čempionatą „Optimist“ klasėje. Po metų pakartojo šį pasiekimą ir buvo išrinktas atstovauti Braziliją 1986 m. pasaulio čempionate. Kadangi R. Scheidt ūgis ir svoris neatitiko „Optimist“ reikalavimų, jis pradėjo varžytis „Snipe“ jachtomis ir tris kartus tapo Brazilijos jaunimo čempionu. Nuo 1990 m. buriuotojas pasirinko „Laser“ standartines jachtas ir tapo Brazilijos jaunimo čempionu. 1991 m. pasaulio jaunimo čempionate R. Scheidt laimėjo 10 iš 11 plaukimų ir tapo nugalėtoju.
1993 m. buriuotojas pelnė savo pirmąjį saugusiųjų pasaulio čempionato medalį. „Laser“ klasėje R. Scheidt pelnė bronzos medalį. 1995 m. R. Scheidt tapo žinomas savo šalyje laimėjęs aukso medalius Pan Amerikos žaidynėse ir pasaulio čempionate. Po metų sportininkas debiutavo olimpinėse žaidynėse ir jose pelnė aukso medalį. 2005 m. laimėjęs jau 8-ąjį pasaulio čempiono titulą „Laser“ klasėje R. Scheidt pasitraukė iš „Laser“ varžybų ir pradėjo varžytis „Star“ klasės laivais. 2007 m. buriuotojas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu „Star“ klasėje.
Iš viso per savo karjerą R. Scheidt laimėjo 5 olimpinius ir 16 pasaulio čempionatų medalius.
Asmeninis gyvenimas
1996 m. gavo verslo vadybos bakalauro diplomą. 2008 m. Kaune vedė lietuvę buriuotoją ir olimpinę vicečempionę Gintarę Volungevičiūtę.
Kazimieras Skuminas Tiškevičius
Kazimieras Skuminas Tiškevičius (, apie 1729 m. Vilniuje – apie 1760 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės, Skumino šakos. Tėvas Juozapas Skuminas Tiškevičius, motina Teresė Ščit. Broliai Kristupas Skuminas Tiškevičius, Jonas Skuminas Tiškevičius
Šeima
1750 m. vedė Korsakaitę, duktė Eufrozina Eleonora Tiškevičiūtė, ištekėjo už Jonušo Tiškevičiaus.
Valstybės tarnyba
1755 m. Getų seniūnas.
Korupcija
thumb|250px|Antikorupcinis plakatas Zambijoje miniatiūra|Jungtinių Tautų konvencija prieš korupciją
Korupcija ( – „gadinimas“, „papirkimas“) – piktnaudžiavimas patikėta galia siekiant asmeninės naudos. Korupcija gali reikštis įvairiose srityse: versle, sporte, religinėse organizacijose, žiniasklaidoje. Dažniausiai pasitaikančios korupcijos formos yra kyšininkavimas, piktnaudžiavimas tarnyba, prekyba įtaka, protekcionizmas, nepotizmas, mokesčių vengimas, sukčiavimas, karteliniai susitarimai.
Korupcijos formos
Tradiciškai skirstoma į „didžiąją korupciją“ – prekyba įstatymais, teismų sprendimais bei valstybiniais užsakymais – bei „mažąją korupciją“ – policininko ar mediko papirkimas, dovanėlė dėstytojui už geresnį pažymį.
Jungtinių Tautų organizacija išskiria šias pagrindines korupcijos formas: sukčiavimas, kyšininkavimas, piktnaudžiavimas suteiktomis galiomis priimant sprendimus (piktnaudžiavimas diskrecija), prievartos panaudojimas, favoritizmas (favoritų skyrimas į aukštas pareigas), valstybės pinigų ar turto pasisavinimas/išeikvojimas bei korupcija vykdant politinę veiklą.
Ištakos
Seniausi duomenys apie korupciją yra Indijos karaliaus ministro Kautilos prieš du tūkstančius metų parašytas galbūt pirmas darbas apie korupciją – Arhashastra, kuriame jis aptarė šį fenomeną, bei archeologinių kasinėjimų metu atrastas XIII a. pr. m. e. Asirijos imperijos institucijos, šiuolaikinės „vidaus reikalų ministerijos“ atitikmens, archyvas su įrašais apie kyšius ėmusius rūmų tarnautojus. Jau senovės Atėnuose buvo suprantama, jog su korupcija reikia kovoti, todėl buvo rengiami visuomenės patikrinimai, siekiant užkirsti kelią kyšininkavimui. Pirmieji bandymai baudžiamosios teisės priemonėmis kovoti su korupcija Europoje sietini su 1810 m. Napoleono baudžiamuoju kodeksu, įtvirtinusiu gana griežtas bausmes. JAV ir Didžiojoje Britanijoje dar XIX amžiuje pasirodė kyšius ir interesų konfliktus draudžiantys įstatymai.
Teisinis korupcijos reguliavimas
Lietuvoje yra kelios institucijos, kurių veikla susijusi su korupcija, jos kontrole ar prevencija
Teisėsaugos institucijos – policija, prokuratūra. Šios institucijos tiria konkrečius korupcijos atvejus, vykdo kriminalinį persekiojimą, operatyvinę veiklą.
Viešųjų pirkimų tarnyba. Ši tarnyba vykdo viešųjų pirkimų teisėtumo, efektyvumo ir skaidrumo įgyvendinimo kontrolę.
Valstybės kontrolė (VK). VK siekia efektyvaus valstybės turto valdymą, atlieka finansinį ir veiklos auditą.
Korupcijos matavimai
Sunkumai iškyla ieškant metodo korupcijos reiškiniui išmatuoti. Kadangi korupcija yra nelegali įvairių šalių ekonomikose, yra labai sunku rasti metodą, kuris padėtų atskleisti jos lygį. Daugelis tyrinėtojų teigia, kad neįmanoma išmatuoti korupcijos lygio dėl korupcijos reiškinio latentiškumo ir kultūrinio reliatyvizmo bei dėl to, jog nėra universalaus korupcijos apibrėžimo. Tačiau yra vienas tarptautiniu mastu plačiai paplitęs metodas, leidžiantis apibrėžti korupcijos lygį šalyje – tai korupcijos suvokimo indeksas (KSI). Žinoma, korupciją tiriantys užsienio mokslininkai naudoja ir savo unikalius korupcijos lygio analizės metodus, tačiau universaliausias ir objektyviausias metodas yra būtent korupcijos suvokimo indeksas. Korupcijos suvokimo indeksą kasmet publikuoja tarptautinė antikorupcinė organizacija „Transparency International“. Joje įvairios pasaulio šalys suskirstytos pagal korupcijos paplitimą nuo mažiausiai korumpuotos valstybės iki korupcijos „tvirtovės“, būtent remiantis korupcijos suvokimo indeksu. Korupcijos suvokimo indeksas. 2012 m. pagal Transparency International korupcijos suvokimo indeksą Lietuvai skirti 54 balai iš 100 galimų, ji užima 48-ąją vietą 178 šalių lentelėje. 2011 metais Lietuva užėmė 50 vietą iš 183 valstybių. Lietuvoje korupcija yra didesnė negu Estijoje ir Lenkijoje, bet mažesnė negu Latvijoje, Baltarusijoje ar Rusijoje, rodo tyrimas.
Korupcijos tyrimai Lietuvoje
Lietuvos korupcijos žemėlapis. Tai nuo 2004 metų vykdomas diagnostinis sociologinis korupcijos tyrimas. Remiantis nacionalinėmis sociologinėmis apklausomis bei ekspertiniais vertinimais siekiama nustatyti įvairių socialinių grupių požiūrį į institucinį bei geografinį korupcijos paplitimą Lietuvoje, jų patirtį susiduriant su korupcijos atvejais, įvertinti Lietuvos visuomenės antikorupcinį potencialą. Rezultatai rodo, kad korupcija, gyventojų nuomone, yra trečia didžiausia socialinė problema Lietuvoje. Pasak valstybės ir savivaldybių tarnautojų- pati didžiausia, įmonių vadovai jai skyrė IV vietą. 2008 metų tyrimas atskleidė, kad beveik pusė Lietuvos gyventojų (44 proc.) buvo davę kyšį per paskutinius 5 metus, 2004 metais tokių gyventojų buvo 36 proc. Tuo metu verslininkų, prisipažinusių apie kyšio davimą, skaičius mažėja. 2004 metais per paskutinius 5 metus davusių kyšį buvo 46 proc. , o 2008 metais- 23 proc. Tyrimo duomenimis, labiausiai korumpuotos Lietuvoje buvo sveikatos sistemos institucijos ir policija, verslininkai dažnai minėjo miesto ir rajonų savivaldybes ir apskrities viršininkų administraciją. Sociologinio tyrimo „Korupcijos žemėlapis 2008“, kurį atliko „Transparency International“, tyrimo dalyviai korupcijos problemas Lietuvoje yra linkę sieti ne su nacionalinėmis kultūros savybėmis ar sovietmečio paveldu, bet, visų pirma, su moraliniu visuomenės nuosmukiu bei demokratinio valdymo ir administravimo įgūdžių stoka. Kaip papildomus veiksnius, kurie skatina korupcijos plitimą, gyventojai, tarnautojai ir verslininkai mini visuomenės atlaidumą korumpuotiems asmenims, žmonių, įsitraukusių į korupcinius sandėrius, nebaudžiamumą ir gėdos jausmo nebuvimą.
Nevyriausybinės organizacijos (NVO) bei jų iniciatyvos Lietuvoje
Korupcija skurdina visuomenę, griauna pasitikėjimą valstybe, iškreipia rinkos mechanizmus. Korupcijos sukeliami žalingi padariniai skatina žmones kurti organizacijas bei įvairiais būdais stengtis sumažinti šį reiškinį, jį geriau pažinti. Viena tokių organizacijų yra Transparency International Lietuvos skyrius (TILS). Pagrindinis TILS veiklos tikslas – organizuoti ir skatinti pilietines antikorupcines iniciatyvas Lietuvoje, vykdyti korupcijos bei su ja susijusių reiškinių tyrimus, pagal gautus rezultatus kurti prevencines priemones.
Gruodžio 2
Gruodžio 2 yra 336-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 337-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 29 dienos.
Vardadieniai
Aura – Aurelija – Aurė – Aurėja – Milkanta – Milkantas – Milmantė – Paulina – Svirgailas – Svirgailė – Svirganta – Svirgauda – Svirgaudas – Svirgaudė – Svirgeda – Svirgedas – Vėjūnas – Viviana.
Dabu
Dabu  – miestas Dramblio Kaulo Kranto pietuose, Lagūnų regione, Ebrijė lagūnos pakrantėje, į vakarus nuo Abidžano. Departamento centras. Yra uostas, oro uostas, eina Abidžano–Jamusukro plentas. Spaudžiamas aliejus, apdirbama mediena, apylinkėse auginamos alyvpalmės.
Rudakaklis kragas
Rudakaklis kragas (Podiceps grisegena) – kraginių (Podicipedidae) šeimos vandens paukštis.
Išvaizda
Rudakaklis kragas mažesnis už ausuotąjį kragą. Patino ir patelės viršugalvis, nedidelis kuodukas ir nugarinė kaklo dalis juodi. Kita nugarinė kūno pusė juodai ruda. Skruostai pilki, kaklas ryškiai rudas, pilvas baltas. Mažosios plasnojamosios plunksnos baltos. Snapas tamsus, jo pamatinė dalis geltona. Kojos juosvos. Akys rausvos. Abiejų lyčių paukščiai mažai skiriasi. Žiemą rudakaklis kragas būna be kuoduko, kaklas baltas. Jaunikliai panašūs į suaugusius žiemos apdaru, tik jų galvos šonai dryžuoti. Pūkuotų jauniklių galva ir kaklas išilgai dryžuoti, kūno viršutinė dalis pilkai rusva, nežymiai dryžuota.
Paplitimas
Arealas pertrauktas. Vakarinėje Eurazijoje paplitęs nuo Danijos iki Obės baseino. Šiaurėje siekia Kolos pusiasalį, Vidurinė Uralą, Obės vidurupį. Į pietus paplitęs iki Syrdarjos slėnio, Užkaukazės, Bulgarijos, rytinėje Azijoje paplitęs nuo Viliujaus baseino iki Ochotsko jūros. Šiaurėje arealas siekia Kolymos deltą, pietuose – šiaurės rytų Kiniją.
Gyvena Šiaurės Amerikoje. Žiemoja Atlanto ir Ramiojo vandenyno pakrantėse.
Lietuvoje labai retas. Kartais peri Žuvinto ir Urkio ežeruose. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Biologija
Nemėgsta plačių atvirų vandenų, pasirenka mažus, seklius ežerėlius, kūdras, nenaudojamus durpynus, užžėlusius tvenkinius. Žuvinto ežere taip pat vengia atvirų vietovių, apsistoja tankių švendrynų pakraščiuose.
Rudakaklis kragas labai paslaptingas paukštis. Dieną slepiasi augalijos tankmėje, juos pastebėti labai sunku. Aktyvesni prietemoje, naktį.
Lizdą krauna abu paukščiai iš supuvusių pernykščių augalų dalių sunkiai prieinamose vietose, tankiuose sąžalynuose. Į lizdą ir šalia jo krauna vandens lelijų, lūgnių lapus. Juos neša ir tada, kai dėtis būna užperėta ar jau baigiama perėti. Tai skiriamasis rudakaklio krago bruožas. Dėtyje paprastai būna 2–3 kiaušiniai, kurių svoris – apie 27 gramus. Peri abu paukščiai apie 23 dienas. Dėtis visą laiką mirksta vandenyje. Rudakaklis kragas, prieš palikdamas lizdą, gerai uždengia jį šlapia lizdo medžiaga. Taip kiaušiniai apsaugomi nuo plėšrūnų.
Minta smulkiomis žuvelėmis, vandens bestuburiais.
Mėlynsparnis tarkšlys
Mėlynsparnis tarkšlys (Oedipoda caerulescens) – Skėrių (Acrididae) šeimai priklausantys vabzdys (Insecta).
Išvaizda
Patinas užauga iki 21 mm ilgio, patelė - 28 mm. Tai smulkiausia tarkšlių rūšis Lietuvoje. Spalva gali varijuoti nuo tamsiai ar šviesiai pilkos iki rusvos ar rūdžių spalvos. Raštas taip pat varijuoja, patelės kartais būna ir vienspalvės. Užpakaliniai sparnai mėlyni. Nuo, taip pat mėlynus užpakalinius sparnus turinčio, kopinio tarkšlio skiriasi pagal priešnugario priekinėje dalyje esančią ryškia keterą. Kopinių tarkšlių priešnugarėlė su trim raukšlėm, o mėlynsparnių su viena.
Skrisdami skleidžia tarškiantį garsą.
Paplitimas
Gyvena sausose, reta augmenyja apaugusiose vietovėse.
Lietuvoje tai taip pat dažniausia tarkšlių rūšis, Pietryčių Lietuvoje ir pajūryje neretas, tačiau neaptiktas Vidurio ir Šiaurės Lietuvoje.
Wilhelm Frick
Vilhelmas Frikas (, g. 1877 m. kovo 12 d. – 1946 m. spalio 16 d.) – vokiečių teisininkas, Trečiojo reicho veikėjas. 1933–1943 m. buvo Vokietijos vidaus reikalų ministras, 1943–1945 m. – Bohemijos ir Moravijos reichsprotektorius. Niurnbergo tribunole nuteistas mirties bausme kaip karo nusikaltėlis.
Biografija
Nuo 1901 m. tarnavo policijoje. 1923 m. tapo Miuncheno policijos kriminalinės paieškos skyriaus vadovu. Dirbdamas šiose pareigose palaikė Hitlerį per Alaus pučo metu.
1924 m. išrinktas Reichstago deputatu. 1925 m., įstojęs į VNSDP, buvo jos frakcijos vadovu Reichstage. Nuo 1930 m. – Tiuringijos vidaus reikalų ministras.
Nacistams atėjus į valdžią tapo Vidaus reikalų reichsministru. Jam vadovaujant faktiškai panaikinta Vokietijos federalinė žemių sistema, uždraustos opozicinės partijos, sukurti žydus diskriminuojantys įstatymai.
1943–1945 m. buvo Bohemijos ir Moravijos reichsprotektorius. thumb|left|220px|V.Friko kūnas po egzekucijos Tarptautiniame Niurnbergo tribunole V. Frikas buvo kaltinamas pagalba nacistams ateiti į valdžią, kūrimu įstatymų, kuriais buvo uždraustos politinės partijos ir profsąjungos, kuriamos koncentracijos stovyklos, skatinama Gestapo veikla, diskriminuojami žydai ir militarizuojama Vokietijos ekonomika. 1946 m. spalio 16 d. tribunolo sprendimu pakartas.
Dominiškiai
Dominiškiai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 6 km nuo Kamšų.
Zolotonoša
Zolotonoša – miestas Čerkasų srityje, centrinėje Ukrainoje. Zolotonošos rajono administracinis centras. Per miestą teka Dniepro intakas Zolotonoškos upė. Zolotonoša nutolusi 30 km nuo srities administracinio centro – Čerkasų. Per miestą nutiesta geležinkelio linija Bachmačas–Odesa, bei eina greitkelis Kijevas–Kremenčukas ir Čerkasai–Šramivka.
Istorija
Zolotonoša pirmą kartą paminėta 1576 m. Magdeburgo teisės buvo suteiktos 1635 m. Po Ukrainos nepriklausomybės karų, Zolotonoša tapo Ukrainos TSR dalimi, Tarybų Sąjungos respublika. Žlugus Tarybų Sąjungai, 1991 m. tapo Ukrainos dalimi.
Medvilnė
thumb|250px|Medvilnės derlius thumb|250px|Medvilnės rinkimas Medvilnė – augalinis pluoštas, gaunamas iš vilnamedžio (Gossypium) genties augalų sėklas gaubiančio audinio. Medvilnės pluoštas dažniausiai perdirbamas į siūlus, kurie tinkami minkštų, orui pralaidžių tekstilės audinių gamybai. Medvilninė apranga yra plačiausiai pasaulyje naudojama natūralaus pluošto apranga. Iš medvilnės taip pat gaminama vata.
Produkcija
Pirmaujančios pagal medvilnės produkciją šalys:
Komoės nacionalinis parkas
Komoės nacionalinis parkas kaip svarbi retų, nykstančių gyvūnų buveinė 1983 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, tačiau nuo 2003 m. yra pavojaus sąraše dėl paplitusio brakonieriavimo, neigiamos gyvulininkystės įtakos, prastos teritorijos priežiūros.
Vytenis Imbrasas
Vytenis Imbrasas (1928 m. gruodžio 11 d. Kaune – 2008 m. sausio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos kino režisierius, scenaristas, poetas.
Biografija
1952 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956–1992 m. Lietuvos kino studijos kino kronikos redaktorius, dokumentinių filmų režisierius. Sukūrė, daugelį pagal savo scenarijus, filmų architektūros, kultūros temomis, biografinių, dokumentinių, mokslo populiarinamųjų filmų. Parašė eilėraščių. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.
Pakalniškės (Vilnius)
Pakalniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės pietuose. Seniūnaitijos centras.
Irako istorija
Irako istorija prasidėjo prieš 10 tūkst. metų, kai regionas vadinosi Mesopotamija. Tai vienos seniausių pasaulyje civilizacijų lopšys. Mesopotamija priklausė Derlingajam pusmėnuliui ir buvo svarbi Artimųjų Rytų istorijos dalis per Bronzos ir Geležies amžius. Mesopotamiją valdė šumerai, akadai, babiloniečiai, neoasirai, medai-persai, seleukidai, Partai. VII a. Mesopotamiją užėmė arabų Rašidunų kalifatas, o valdant Abasidams Mesopotamija tapo Islamo aukso amžiaus centru. Po mongolų ir turkų invazijų Mesopotamija atiteko Osmanų imperijai XVI a., bet kartais turkus iš ten išstumdavo mameliukai ar Safavidai.
Fechtavimasis 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
thumb Fechtavimasis 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko balandžio 7 d. ir balandžio 9 d. Varžybose dalyvavo penkiolika fechtuotojų iš keturių šalių. Fechtavimosi varžybos špaga buvo atšauktos ir neįvyko.
Lyva ir Lyvtrasis
Skandinavų mitologijoje Lyva ir Lyvtrasis (Lifė and Liftrasis, mot. „gyvenimas“ ir vyr. „trokštantis gyventi“) – vieninteliai du žmonės, išgyvensiantys ragnaroką. Jie pasislėps Hodmimio miške, kuris yra vienintelė vieta pasaulyje, kur ugnies milžino Surto kardas neturi galios, todėl jis vienintelis liks nesunaikintas. Žmonių pora miegos, kai bus naikinamas pasaulis, o kai atsibus, Žemė vėl bus žalia ir gyva. Išėję iš slėptuvės, jie vėl apgyvendins Žemę žmonėmis.
HD 149026b
HD 149026b - egzoplaneta, esanti už 279 šviesmečių Heraklio žvaigždyne. Kaip ir dauguma atrastų egzoplanetų, HD 149026b yra dujinė milžinė. HD 149026b priklauso tranzitinių planetų tipui - sukdamasi apie savo žvaigždę ji periodiškai praslenka tarp motininės žvaigždės ir Žemės stebėtojų. Šios egzoplanetos temperatūra 2040 laipsnių Celsijaus. Tai kol kas pati karščiausia atrasta planeta. HD 149026b turi labai didelį kiekį sunkiųjų elementų, sunkesnių už helį ir vandenilį.
Lingaviškis
Lingaviškis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kletiškės.
Ispanijos futbolo varžybos 1928–1929 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1929 m.
Kvintiškės
Istorija
Kvintiškės pagarsėjo 1967 m. birželio 30 d. vakarą apsireiškusia Švč. Mergele Marija. Vieta lankoma piligrimų. 2014 m. pašventinta Kvintiškių koplyčia (architektas Kazys Tamošėtis).
Zambija
Zambijos Respublika (Zambija) – valstybė Vidurio-Pietų Afrikoje. Ribojasi su Kongo Demokratine Respublika šiaurėje, Tanzanija šiaurės rytuose, Malaviu rytuose, Mozambiku pietryčiuose, Zimbabve, Botsvana ir Namibija pietuose, Angola vakaruose.
Istorija
Dabartinė Zambijos teritorija susiformavo XIX a., ją kolonizavus Jungtinei Karalystei. Iki tol ši teritorija kartu su Kongo Demokratinės Respublikos, Malavio, Zimbabvės teritorija buvo Pietinės Afrikos dalis. Seniausieji vietos gyventojai buvo pigmėjai, kuriuos IV a. išstūmė technologiškai pažangesni bantai, atsinešę žemdirbystės, vario apdirbimo tradicijas. Čia nuo XVI a. formavosi Afrikos geležies amžiaus valstybės. Svarbiausios tarp tokių valstybių Zambijos teritorijoje buvo Alujana vakarinėje Zambijoje, Bemba šiaurinėje, Kazembė centrinėje ir Maravi rytinėje. Šios karalystės iki pat XIX a. beveik neturėjo santykių su Afrikos pakrante, kurią tuomet jau kolonizavo Portugalija.
XIX a. Zambijos gentinės karalystės patyrė invazijas ir išorines įtakas. Pirmiausia, ją veikė klajoklių tautų kilnojimaisi iš pietų, taip vadinamoji mfekanė. Lozi gyvenamą Alujaną nusiaubė kololo gentys, vadovaujamos vado Sebetvane, kuris galiausiai paėmė valdžią Alujanoje. Kita klajoklių gentis ngoniai įsitvirtino Maravi imperijoje. Kraštu domėjosi ir rytinės Afrikos pakrantės imperijos: Omano imperijai plečiant prekybinius ryšius su krašto giluma, Kazembėje įsitvirtino prekybinė efemeriška Msirio imperija.
XIX a. viduryje vis stipresnė tapo britų įtaka. Kraštą tyrinėjo Deividas Livingstonas, o 1888 m. Sesilis Rodas iš vietos karalių nusipirko teises čia verstis kalnakasyba. Britus labiausiai domino regiono vario ištekliai. Netrukus visas Rodo užvaldytas plotas (dabartinė Zambija ir Zimbabvė) tapo žinomas kaip Rodezija, o Zambija – kaip Šiaurės Rodezija. 1923 m. britai nusprendė nebepratęsti sutarties ir prijungti Rodeziją prie savo imperijos. Pietų Rodezija (Zambija) tapo kolonija, o Šiaurinei suteiktas protektorato statusas. Zambijoje atrasti milžiniški vario ištekliai spartino šalies kolonizaciją. Vietos gyventojų išnaudojimas vedė prie ne kartą kilusių streikų.
1953 m. britai nusprendė sujungti savo Pietinėje Afrikoje buvusias tris kolonijines valdas į Rodezijos ir Njasalando federaciją. Jau po 10 metų, 1963 m. federacija suiro, o 1964 m. spalio 24 d. Šiaurės Rodezija tapo nepriklausoma kaip Zambijos Respublika.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1952–1953 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1952–1953 m.
Zambija
Istorija
Pirmuoju Zambijos prezidentu tapo Kenetas Kaunda, kuris pasirinko pro-sovietinį kelią, t. y. Afrikos socializmą, nacionalizaciją ir vienpartinę sistemą, kurioje viešpatavo Jungtinė nacionalinė nepriklausomybės partija (UNIP). Ši asmenybė sugebėjo išlaikyti valdžią ir stabilią politinę sistemą iki pat 1991 m. Zambijoje, skirtingai nei kaimyninėse valstybėse, nekilo pilietinis karas, kas atsitiko, pvz., Angoloje ir Zimbabvėje.
Paskutiniuoju Šaltojo karo dešimtmečiu šalyje stiprėjo vienpartinės pro-socialistinės sistemos kritika. Todėl 1991 m. prezidentas K. Kaunda leido šalyje reformas, panaikino partijų draudimą, kas leido susikurti daugiapartinei sistemai. Tais pačiais metais įvykusių demokratinių rinkimų metu laimėjo Judėjimas už daugiapartinę demokratiją (MMD), ir prezidentu tapo Frederikas Čiluba. Jis pradėjo šalies ekonomikos liberalizaciją. Tačiau šalis negalėjo greitai demokratizuotis. Keletą kartų šalyje įvyko bandymai nuversti MMD valdžią (žymiausi – 1993 ir 1997 m.), daugiausia inicijuoti UNIP, su kuriais vyriausybė žiauriai susidorojo. MMD pavyko išsaugoti valdžią šalyje iki šiol. 2002 m. trečiuoju šalies prezidentu tapo Levy Mwanawasa, o po šio mirties 2008 m. – Rupiah Banda. Nuo 2011 m. rugsėjo šalį valdo penktasis šalies prezidentas Maiklas Sata.
Politinė sistema
Nuo pat tapimo nepriklausoma valstybe 1964 metų spalį, Zambija yra prezidentinė atstovaujamoji demokratinė respublika. Penkeriems metams visuotiniuose rinkimuose renkamas prezidentas (nuo 2011 m. rugsėjo 23 d. – Michael Sata) yra šalies, vyriausybės, parlamento ir karinių pajėgų vadovas. Įstatymų leidžiamosios valdžios funkcijas dalinasi 158 vietų parlamentas ir vyriausybė. Parlamento nariai renkami penkerių metų kadencijai: 150 visuotiniuose rinkimuose, o 8 skiriami prezidento. Šalyje yra daugiapartinė sistema, po paskutinių rinkimų į parlamentą yra patekusios 5 partijos.
Administracinis suskirstymas
thumb|240px|Zambijos provincijų žemėlapis
Zambija suskirstyta į 9 provincijas (skliausteliuose – administraciniai centrai):
Geografija
Klimatas subekvatorinis, karštas ir drėgnas. Vidutinės mėnesio temperatūros svyruoja tarp 15-27 °C. Metinis kritulių kiekis keičiasi nuo 600–800 mm Zambezės vidurupyje, iki 800–1000 mm rytų plokščiakalniuose ir 1000–1400 mm vandenskyrinėje Lundos plynaukštėje. Liūčių laikotarpis tęsiasi nuo spalio iki balandžio, sausasis laikotarpis – nuo birželio iki spalio.
Didžiąją šalies dalį užima sezoniškai drėgni tropiniai miškai ir aukštažolės savanos, o sausringesnėse vietose – sausieji tropiniai miškai (miombo) bei savanos su akacijomis ir baobabais.
Ekonomika
thumb|right|250px|Atvira Vario kasykla Kitvėje.
Apie 85 % Zambijos gyventojų dirba žemės ūkio srityje. Pagrindiniai žemės ūkio produktai yra kukurūzai, sorgai, ryžiai, riešutai, saulėgrąžų sėklos, tabakas, cukranendrės, medvilnė. Yra maža žvejybos pramonė.
Vario kasimas ir sodrinimas sudaro didžiausią ekonomikos dalį šalyje. Taip pat kasamas kobaltas, cinkas, švinas, auksas, sidabras, brangakmeniai ir anglis. Šalies gamintojai apdirba maisto produktus, gamina tekstilę, statybines medžiagas, chemikalus, trąšas.
Demografija
Zambijoje gyvena apie 14 mln. gyventojų. Didesnioji jų dalis susitelkę šalies centrinėje dalyje, ypač Vario Juostos provincijoje (41 žm./km²). Retai gyvenami rytinis ir vakarinis šalies pakraščiai (Šiaurės Vakarų provincijoje – 3,2 žm./km²).
Zambijoje gyvena net 72 tautos, iš kurių dauguma priklauso bantams. Gausiausios tautos yra čevai, bembai, tongai, tumbukai, lundai, lovaliai, kaondai, nkojai ir loziai. Taip pat yra europiečių, kinų, indų. Į Zambiją yra atsikraustę nemažai pabėgėlių iš aplinkinių šalių: Kongo DR, Angolos, Zimbabvės, Ruandos. Valstybinė kalba bei vietinių gyventojų (ypač miestiečių) lingua franca yra anglų kalba. Kaimiškose vietovėse plačiausiai vartojamos bembų ir čevų kalbos. Sparti Zambijos gyventojų urbanizacija veikia mažesnes kalbas, priveda prie jų asimiliacijos.
Krikščionybė yra valstybinė Zambijos religija. Ją išpažįsta 87 % šalies gyventojų. Jie priklauso daugeliui atšakų – katalikai, anglikonai, sekmininkai, liuteronai, baptistai, Septintosios dienos adventistai, Jehovos liudytojai ir kt. 1,5 % gyventojų išpažįsta bahajų tikėjimą, 1 % – islamą, dauguma likusiųjų – vietinius tikėjimus.
Kultūra
Populiariausia sporto šaka Zambijoje – futbolas. 2012 m. šalies rinktinė tapo žemyno čempione. Taip pat populiarus regbis, boksas ir kriketas.
Augustas Bilenšteinas
Augustas Bylenšteinas (,, 1826 m. kovo 4 d. Mintauja – 1907 m. liepos 6 d. ten pat) – baltvokiečių kilmės latvių kalbininkas, etnologas, archeologas.
Pašilupiai
Pašilupiai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Jankų. Netoli gyvenvietės teka Novos upė.
Augustas Bilenšteinas
Biografija
Gimė kaimo mokytojo šeimoje. Mokėsi Vokietijoje, Šulpforto gimnazijoje. 1846-1850 m. studijavo teologiją Tartu universitete, daktaras, evangelikų liuteronų kunigas. 1852-1867 m. kunigavo ir mokytojavo Jaunaucėje, 1867-1905 m. Duobelėje. 1883 m. Karaliaučiaus universiteto garbės daktaras, 1890 m. Peterburgo mokslų akademijos narys korespondentas.
1864-1895 m. Latvių literatūros draugijos pirmininkas, 1895–1905 garbės pirmininkas. 1867-1903 m. laikraščio „Latviešu Avīzes“ leidėjas ir redaktorius, daugelio straipsnių autorius. 1877 m. naujai išleido Bibliją latvių kalba. Prasidėjus 1905-1907 m. revoliucijai buvo išgrobstyta jo biblioteka Duobelėje, todėl jis atsisakė mokytojo vietos ir persikėlė į Mintaują.
Mokslinė veikla
Paskelbė latvių liaudies dainų, mįslių. Su Karlu Leviu (Kārlis Lēviss of Menārs) sudarė Livonijos piliakalnių žemėlapį, su A. Becenbergeriu išleido vieną pirmųjų XVI a. latvių kalbos paminklų „Nevokiškos psalmės“ (Undeutsche Psalmen 1886 m.).
Žvejybos uostas
Žvejybos Uostas – pietinė Klaipėdos miesto dalis. Didžiausios gatvės: Minijos, Kalnupės, Naikupės.
Istorija
Žvejybos uosto mikrorajonas buvo įkurtas XX amžiaus viduryje, pastačius daugiabučius gyvenamuosius namus ir įrengus patį jūrų žvejybos uostą, kurio pavadinimą jis ir gavo.
Iki tol žvejybos uosto mikrorajonas buvo Smeltės rajono dalimi. Tada Smeltės rajonas (Schmelz) buvo nuo celiuliozės kartono fabriko iki Smiltelės upelio žiočių. Žvejų sodybos čia minimos jau nuo XVII a. Tolesniam šio priemiesčio augimui nemažą reikšmę turėjo 1873 m. baigtas kasti karaliaus Vilhelmo kanalas ir miško medžiagos uostas. Nuo tol Smeltės rajono ryšiai su miestu darėsi vis glaudesni, o dabartinio žvejybos uosto rajone pamaryje buvo statomos lentpjūvės. Vis daugiau dirbo darbininkų, amatininkų, jiems buvo statomi namai.
XX a. pradžioje į Smeltę buvo nutiesti pramoninio geležinkelio ir tramvajaus bėgiai. Jau 1880 m. pradėta diskutuoti dėl Smeltės prijungimo prie miesto. Tačiau tik 1918 m. Smeltė buvo sujungta su Klaipėda. Nuo tada visas šis ilgas pamario jau pramoninis rajonas tapo miesto dalimi. Be tradicinių lentpjūvių, žvejybos uosto rajone atsirado ir kitokių įmonių: silikatinių plytų, briketų iš medžio atliekų gamyklos. Žvejų vis mažėjo ir prieš Antrąjį pasaulinį karą liko tik vienetai.
thumb|left|Parduotuvė Maxima, buvusi „Juodkrantė“
Žvejybos uosto rajono ašimi tada buvo dabartinė Nemuno gatvė. Tramvajai važinėjo Nemuno gatve iki maždaug dabartinių namų, pažymėtų Nr. 145, 147. Juos prieš II pasaulinį karą pakeitė miesto autobusai. Ši tramvajaus liniją nuo 1904 m. veikė ilgiausiai, nes kitos Klaipėdoje buvo uždarytos 1934 m.
Per karą 1944–1945 metais šis rajonas mažai nukentėjo, tačiau likusios arba pusiau sugriautos įmonės nebebuvo reikalingos, nes čia buvo suplanuota didžiulė žvejybos pramonės techninė ir materialinė bazė. Tad pokario tarybiniais metais šis rajonas labai suklestėjo.
Uostas pradėtas rekonstruoti iškart po karo. Per keletą metų įrengtos betoninės krantinės, buvo atstatomi ir statomi sandėliai, kiti gamybiniai pastatai, suformuotas uosto keliamųjų įrengimų ir autoūkis. Pastatytas taros žvejybos pramonei „Progreso“ kombinatas. XX a. šeštajame dešimtmetyje pradėti statyti pramoniniai sandėliai – šaldytuvai, pastatytas Klaipėdos konservų fabrikas. Vėliau visas šis stambus ūkis didėjo ir gerėjo. Prie žvejybos uosto krantinių jau švartavosi okeaniniai žvejybiniai laivai, dideli transportiniai refrižeratoriai ir net plaukiojančios žvejybinės bazės. Čia savo kontoras turėjo Klaipėdos tralerių laivyno bazė, okeaninio žvejybinio laivyno bazė, refrižeratorinio laivyno bazė ir kt.
O už Nemuno gatvės į rytus plėtėsi gyvenamųjų namų statybos. Iš pradžių, po karo, buvo mediniai vadinami „barakai“, kiek vėliau jau plytiniai kapitaliniai „stalininiai“ namai Minijos gatvėje.
XX a. septintajame dešimtmetyje gyvenamųjų namų statybos buvo tęsiamos, tik vietoje 3-jų aukštų namų – „tvirtovių“ jau statė 4-ių aukštų su mažiukais butais chruščiovkas iš pilkų silikatinių plytų (dabartinės Minijos, Kalnupės ir Žalgirio g.). Juose butus gaudavo daugiausiai žvejybos pramonės darbuotojai. Atsirado ir dvi vidurinės mokyklos, vaikų darželiai. Žvejybos uostas rusiškai imtas vadinti „riportu“.
Didžiausias statybų bumas įsibėgėjo aštuntajame ir devintajame dešimtmečiuose, dėka kurių žvejybos uosto rajone nedaug beliko tuščių plotų. Laukai ir pelkės buvo užstatytos penkiaaukščiais plytiniais, o vėliau blokiniais namais. Taip pat buvo pastatytas naujų pastatų kompleksas su stadionu jūreivystės mokyklai (eilinių jūreivių, motoristų ir laivų virėjų rengimui). Ten jau daugiausiai gyveno Baltijos laivų statyklos darbuotojai.
Tuo laikotarpiu žvejybos uosto rajonas buvo Lietuvos žvejybos pramonės pagrindine baze. Tai buvo miestas mieste, nes čia buvo viskas: darbas, namai, universalinė parduotuvė „Marios“, prekybos centras „Juodkrantė“, restoranas „Jūra“, keletas barų, valgyklos, vaistinė, žvejų poliklinika ir ligoninė, vaikų darželiai, vidurinės mokyklos, jūreivių mokykla, miesto bibliotekos filialas, paštas ir kt.
Nemuno gatvė prarado savo pagrindinę reikšmę XX a. devintajame dešimtmetyje, kai 1986 m. buvo pastatytas antrosios perkėlos į Smiltynę kompleksas, kuris „išpjovė“ pakankamai didelį šios gatvės ruožą. Buvo pastatytas tiltas tik geležinkeliui. Visas autotransporto srautas buvo nukreiptas Minijos gatve. Buvo pakeistas jos akmeninis grindinys į asfaltą, gatvė ne kartą platinta ir gerinta. Nemuno gatvė liko labai reikšminga tik pakankamai trumpoje atkarpoje nuo Kalnupės iki Nevėžio gatvių, nes joje yra pagrindinis krovininis įvažiavimas į žvejybos uostą.
Lietuvos nepriklausomybės atkūrimas turėjo įtakos ir žvejybos uosto rajono raidai, pirmiausia – žvejybos pramonei. Nesugebėjus prisitaikyti prie naujų ekonominių sąlygų, žlugo viena iš stambiausiųjų Lietuvos įmonių – valstybinė žvejybos laivyno įmonė „Jūra“, kuri buvo sudaryta iš dvejų buvusių tarybiniais laikais tralerių ir okeaninio žvejybinio laivyno bazių. O tai turėjo neigiamos įtakos ir kitoms žvejybos pramonės įmonėms. Užsidarė Klaipėdos žuvų konservų fabrikas, taros kombinatas „Progresas“ ir kitos firmos. Nebeliko ir žvejų poliklinikos bei ligoninės.
1990 m. „Progreso“ pastatų komplekse prie Kalnupės gatvės įsikūrė S. Jokužio leidykla – spaustuvė. Taip pat prie „Progreso“ prie Klanupės gatvės atsirado degalinė ir sunkvežimių plovykla su servisu.
Gyvenamųjų namų statyba paskutiniajame XX a. dešimtmetyje buvo tik pabaigiama, t. y. kas buvo pradėta tarybiniais laikais. Tai 5-aukščiai namai Minijos gatvėje, Kalnupės g. kiemuose.
Jūreivystės mokyklos kompleksas buvo perduotas Klaipėdos Universitetui, kur įsikūrė Socialinių Mokslų Fakultetas.
Švietimas
thumb|I.Simonaitytės pagrindinė mokykla
Žvejybos uosto mikrorajone yra Ievos Simonaitytės pagrindinė mokykla (buvusi 15-oji vidurinė mokykla), Pamario vidurinė mokykla (buvusi 13-oji vidurinė mokykla). Taip pat čia veikia Klaipėdos Universiteto Socialinių Mokslų Fakultetas.
Besiribojantys kiti Klaipėdos mikrorajonai
Kartono kombinato rajonas – iš šiaurės.
Pievinė vištapienė
Pievinė vištapienė (Gagea pratensis) – lelijinių (Liliaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas. Auga Vidurio Europos kalnuose, Viduržemio jūros krašte, pietų Skandinavijoje, Atlanto pakrantėse.
Stiebas 8–15 cm aukščio. Pamatinis lapas plokščias, 3–5 mm pločio. Dauginasi ir plinta vegetayviniu būdu (svogūnėliais). Pievinė vištapienė nuo kitų vištapienių skiriasi didesniu svogūnų skaičiumi (3–4). Svogūnai kotuoti ir nėra apsupti bendru apvalkalu. Vienas svogūnas būna didesnis, o kiti maži. Žieda1 14–20 mm ilgio, geltoni. Žydi balandžio ir gegužės mėnesiais, o sėklos subręsta gegužės mėnesio pabaigoje. Jas išnešioja skruzdėlės.
Pievinė vištapienė – retas Lietuvos augalas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Auga sausose pievose, dirvose. Pagrindinės augalo nykimo priežastys – pievų bei ganyklų kultūrinimas, mechaniškas augimviečių pažeidimas. Auga Mažeikių rajone prie Kukių kaimo, Girionių parke (Kauno raj.) ir kt.
Moldas
Moldas – miestas šiaurės rytų Velse. Yra bažnyčia, nedidelis muziejus, teatras.
Povalai
Povalai – eigulio namelis Lenkijos šiaurės rytuose, Naujinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Sakara
Sakara – Senovės Egipto archeologinė vietovė dykumoje, vakarinėje Nilo pusėje. Senovės Memfio miesto nekropolis, apie 24 km į pietvakarius nuo Kairo, 17 km į pietus nuo Gizos, šalia šiuolaikinės gyvenvietės tuo pačiu pavadinimu, kurioje 1966 m. gyveno apie 12 700 gyventojų..
Memfio nekropolis
Sakaroje yra senovės Memfio miesto principinis nekropolis, naudotas nuo Pirmosios Sen. Egipto dinastijos iki koptų laikų, nuo apie 3100 m. pr. m. e. iki V a. Vietovė tęsiasi apie 6 km šiaurės-pietų kryptimi ir yra apie 1,5 km pločio plačiausioje vietoje. Vietovės pavadinimas kildinamas iš dievo Sokaro vardo arba, galbūt tikriau, iš arabų genties pavadinimo, kuri šioje vietovėje gyvenusi.
Anksčiausias Egipto faraonas, žinomas iš Sakaros, yra Narmeras. Vaza su jo vardo įrašu rasta po Džoserio piramide esančiose patalpose, nors pats karalius, beveik tikra, buvo palaidotas Abydose. Sakaroje žinoma keletas kiek vėlesnių Pirmosios dinastijos mastabų, išsidėsčiusių jos šiaurinėje pusėje. Tikėtina, kad pradinė Memfio kūrimosi vieta buvo šiek tiek dar šiauriau, prie Abusiro. Sakaroje yra didelių laidojimo kompleksų (1–4, 6 dinastijų faraonų) ir daugelio antkapinių paminklų ansamblių (nuo Ankstyvosios karalystės iki Saiso laikotarpio) liekanos. Nekropolis plėtėsi iš šiaurės pietų link.
Garsiausia Sakaroje yra laiptuota ~60 m aukščio faraono Džoserio piramidė (apie 2670 m. pr. m. e., archit. Imhotepas) ir aplink piramidę esančių pastatų liekanos, Pepio I (apie 2300 m. pr. m. e., archit. Nechebas) ir Pepio II (apie 2220 m. pr. m. e.) piramidės. Faraono Uno piramidėje (apie 2350 m. pr. m. e.) įrašyti anksčiausi žinomi piramidžių tekstai. Vėliausias yra Tryliktosios dinastijos faraono Chendžero (apie 1750 m. pr. m. e.) monumentas. Po to Sakaroje faraonai nebelaidoti, jos reikšmė sunyko sostinę iš Memfio perkėlus į Tėbus.
Naujosios karalystės metu Memfis buvo administracinis Žemutinio Egipto centras, vėl įgijo didelę svarbą. Jame rasta gausiai išpuošta generolo Horemhebo mastaba (apie 1320 m. pr. m. e.) ir kitų Naujosios karalystės didikų kapų. Šiame laikotarpyje įrengtas Serapeumas, skirtas laidoti Apio jaučiams. Vėlyvosios karalystės laikotarpiu (747–332 m. pr. m. e.) Sakaros šiaurinėje ir šiaurės rytų pusėje laidoti didžiuliai kiekiai mumifikuotų gyvūnų, tarp kurių pavianai, ibisai, katės, plėšrieji paukščiai, galvijai, šakalai. Jų laidojimas turėjo ryšių su dievų kultu (Totas, Bastet, Anubis), atitinkamai kapinynai įgavo pavadinimus Anubeumas, Bubasteumas. Laidojimo kompleksuose rasta dailės dirbinių, sienų tapybos, reljefų fragmentų, skulptūrų („Raštininko", Kaaperio, Ranoferio statulos). Sakaros kapinynas jau senovėje buvo daug kartų išplėštas, daugelis kapų naudoti po kelis kartus. Koptų laikotarpiu iš kapinyno akmenų pastatytas krikščionių vienuolynas.
Kur tu eini nuoga?
Kur tu eini nuoga? – 1969 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Jaunas bankininkas Manfredas, atsibudęs po išgertuvių nakties sužino, kad yra vedęs, o jo žmona Tonina – meili mergina, atvirai sakanti viską, ką galvoja, besistengianti padėti kiekvienam kas to prašo ir nuolatos vaikštanti po namus nuoga. Bėda tai, kad Manfredas turi nepriekaištingą reputaciją ir tuo dažnai naudojasi tame pačiame name gyvenantis banko prezidentas. Be to netoliese pradeda sukinėtis vagis Rufus, o prezidentas nori, kad Manfredas pagelbėtų jam nuslėpti susitikimą su meiluže ir trumpam užleistų savo butą...
Portugalijos Timoras
Portugalijos Timoras – buvęs Rytų Timoro vardas (1596–2002), tuo metu, kai jis priklausė Portugalijai. Tuo laikotarpiu Portugalija dalinosi Timoru su Nyderlandų Rytų Indija.
Nors Antrojo Pasaulinio karo metu Portugalija laikėsi neutraliteto, 1941 gruodį Portugalijos Timoras buvo okupuotas Australijos ir Nyderlandų pajėgų, kurie laukė japonų invazijos. Kai 1942 m. vasarį japonai okupavo Timorą, Sąjungininkai ir timoriečių savanoriai įtraukė juos į partizaninį karą. Kovose žuvo 40000-70000 timoriečių.
Portugalijos ir tarptautiniu požiūriu Portugalijos Timoras nustojo egzistuoti tik 2002 m. gegužės 20 d. dieną, nes tą dieną teritorija dar kartą įgavo nepriklausomybę, tapdamas Rytų Timoru.
Iki 1975 m. Portugalijos Timoro valiuta buvo Portugalijos Timoro eskudo, kuris buvo susietas su Portugalijos eskudo. Po Indonezijos aneksacijos buvo naudojama Indonezijos rupija, šiuo metu JAV doleris.
Pakalniškės (Zarasai)
Pakalniškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Zarasų, 1 km nuo Magučių.
Ritininis ferokaktusas
Ritininis ferokaktusas (Ferocactus cylindraceus) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalas. Stiebas iki 3 m aukščio, statinaitės formos. Dygliai įvairūs, gali išaugti net iki 20 cm ilgio. Žiedai geltoni, išsiskleidžia pavasarį.
Auga Kalifornijos pusiasalyje. thumb|left|210px|Ritininis ferokaktusas
Huanka Sankoso provincija
Huanka Sankoso provincija  – provincija Peru, Ajakučo departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 4 apygardas. Sostinė – Sankosas.
Istorija
1983 m. balandžio 3 d. Lukanamarkos miestelyje Švytinčio kelio organizacija įvykdė žudynes, kurių metu nužudyti 69 žmonės.
Bhagavata purana
thumb|250px|XVII a.. Bhagavata puranos sanskritinis rankraštis su miniatiūromis ([[Radžasthanas, tikėtina, Mevaro kunigaikštystė)]]
Bhagavata purana ( „viešpaties sakmė“), dar vadinama Šrymad Bhagavatam (Śrīmad Bhāgavatam) – viena iš puranų (tam tikro pobūdžio hinduistinių pasakojimų rinkinys), skirta daugiausia Višnui ir jo avatarai Krišnai. Bhagavata purana sudaryta 12 knygų, 332 skyrių. Svarbiausia laikoma 10 knyga, kurioje pasakojama apie Krišnos vaikystę. Be to, kaip ir kitos puranos, aprašo kosmologiją, geneologijas, mitologiją, geografiją, legendas, šokius, jogą. Joje aprašomas „pieno vandenyno plakimo“ mitas. Bhagavata purana datuojama apie VIII–X a. Vėliau dar nesyk pildyta (kai kurios dalys yra net iš XVIII a.), versta į skirtingas kalbas todėl turi skirtingų redakcijų.
Bhagavata purana kartu su „Bhagavadgyta“ yra vienas pagrindinių Gaudija vaišnavų šventraščių.
Jonas Skuminas Tiškevičius
Jonas Skuminas Tiškevičius (, apie 1729 m. – apie 1770 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės, Skumino šakos. Tėvas Juozapas Skuminas Tiškevičius, motina Teresė Ščit. Broliai Kristupas Skuminas Tiškevičius, Kazimieras Skuminas Tiškevičius
Šeima
1750 m. vedė Karpytę, vaikai:
Bhašja
Bhašja ( „aptartina, kalbėtina“), senovės Indijoje – išsamus kurios nors mokyklos pagrindinių tekstų komentaras. Bhašja komentarai būdavo skiriami upanišadoms, sūtroms, medicinos, muzikos, literatūros teorijos ir kt. veikalams.
Svarbiausios bhašjos: Patandžalio „Mahabhašja“ (skirta Paninio „Aštuoniaknygei“), Šankaros „Brahmasūtrabhašja“ bei Ramanudžos „Šribhašja“ (abi skirtos brahmasūtroms).
Aristide Briand
Biografija
1882–1893 m. Prancūzijos anarchistų sindikalistų vadas, 1898–1903 m. Nepriklausomos socialistų partijos lyderis, 1899–1901 m. Jungtinės socialistų partijos Generalinis sekretorius.
Nuo 1902 m. iki mirties Prancūzijos parlamento narys. 1902 m. tapo Prancūzijos vyriausybės nariu, už tai buvo pašalintas iš Prancūzijos socialistų partijos. Įstojo į Respublikos socialistų partiją. 1904 m. vienas iš laikraščio „l'Humanité“ steigėjų.
1904 m. Amsterdamo kongrese socialistams sudarius vieną partiją, liko jos dešiniajame sparne. 1905 m. Bažnyčios atskyrimo nuo valstybės įstatymo projekto autorius. 1906–1908 m. kulto ir švietimo, 1908–1909 m. teisingumo ministras, 1909–1931 m. 11 kartų Prancūzijos Ministras pirmininkas, 17 kartų užsienio reikalų ministras.
Pacifistas. 1920 m. iškėlė Paneuropos idėją, siūlė kurti Europos valstybių federaciją. Nusiginklavimo konferencijos iniciatorius. Kelis kartus pirmininkavo Tautų Sąjungos posėdžiams.
Šilutės pirmoji gimnazija
Šilutės pirmoji gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilutėje, K. Kalinausko g. 2, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190696252. Steigėjas Šilutės rajono savivaldybės taryba.