cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
KFF Dukagjini
Dukagjini moterų futbolo klubas arba KFF Dukagjini – Kosovo futbolo klubas iš Klinos. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią Liga e Femrave.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2015 m. Pateko į aukščiausią moterų futbolo divizioną.
2021–2022 m. sezone tarp trylikos dalyvių liko šeštoje vietoje.
2022–2023 m. sezone tarp aštuonių dalyvių liko trečioje vietoje.
Sudėtis
2023 m. rugsėjo 7 d.
Torneo Argentino A
Torneo Argentino A ('Argentinos turnyras A') – 1995–2014 m. viena iš dviejų lygų, sudarasių trečiąjį Argentinos futbolo divizioną. Ją sudarė šalies periferijos komandos, tuo tarpu Buenos Airių metropolijos komandos rungtyniavo paralelinėje Primera B Metropolitana lygoje. Lygos nugalėtojai įgijo teisę kautis dėl patekimo į Primera B Nacional su šios lygos autsaideriais.
Seniau turnyras vyko Apertura-Clausura principu, bet jį pakeitė vienas sezonas: varžybos vyko keleto pakopų principu. Pradžioje susitiko to paties regiono komandos, vėliau stipriausios regionų komandos rungtyniavo tarpusavyje.
2015 m. pakeistas į Torneo Federal A.
Derėžnyčia
Derėžnyčia (Derežnyčia) – upelis Lietuvoje, Varėnos rajone; Merkio kairysis intakas. Prasideda Varėnos miesto III tvenkinyje, ties Varėnos rytiniu pakraščiu, prie Vilniaus–Gardino geležinkelio. Teka į šiaurės vakarus, visas aukštupys užtvenktas (Varėnos II tvenkinys, Varėnos I tvenkinys), toliau srūva pro Dainavos girią pelkėtu slėniu. Įteka Merkin 40,1 km nuo jo žiočių, priešais Salovartės kaimą.
Derėžnyčia juosia šiaurinę Varėnos miesto dalį. Nemaišytina su kita Derėžnyčia arba Derežna, tekančia per Mergežerį.
Debrėstis
Debrėstis (Debrėstas) – upelis šiaurės Lietuvoje, Akmenės rajone; Šventupio dešinysis intakas (Ventos baseinas). Prasideda šalia Kruopių miestelio, ties Dovydžiais. Teka laukais į pietvakarius, toliau – į šiaurės vakarus. Įteka į Šventupį 1,3 km nuo jo žiočių, faktiškai – į Sablauskių tvenkinio įlanką ties Sablauskiais.
Visa vaga ištiesinta. Kruopiuose sudarytas mažytis Kruopių tvenkinys. Prie Debrėsčio įsikūrę Kruopiai, Saunoriai I, Mergeluičiai.
Upvardis Debrėstis greičiausiai kilęs nuo žodžių, debras, debrus, dabras ('bebras'), nors sietas ir su dubr- šaknies vandenvardžiais (plg. 'mišku apaugusi gili dauba; griova, raguva').
Vieną kartą milicijoje
„Vieną kartą milicijoje“  – 2010 m. pristatytas rusiškas komedijinis serialas. Pasakoja apie Šiaurės Buchtejevo policijos skyrių, kuriame verda gyvenimas ir tiriamos įvairios bylos.
Justinas Jankevičius
Justinas Jankevičius (g. 1985 m. vasario 16 d. Vilniuje) – Lietuvos humoristas, dainų tekstų autorius, televizijos laidų ir renginių vedėjas. Vienas iš „Humoro klubo“ įkūrėjų. Vakaro pokalbių laidos „Kitokie pasikalbėjimai“ vedėjas.
Biografija
2020 m. sausio 17 d. judviem su Greta Mikalauskyte gimė sūnus Leonas.
2020 m. pasipiršo savo širdies draugei, sūnaus Leono mamai Gretai Mikalauskytei, su kuria susipažino vestuvėse.
TV veikla
2012 m. su Liepa Mondeikaite dalyvavo LNK projekto „Žvaigždžių duetai“ šeštajame sezone.
2013 m. buvo vienas iš M.A.M.A. 2012 apdovanojimų vedėjų.
2016 m. su Jazzu vedė M.A.M.A. 2015 apdovanojimus.
2016 m. su Vaida Skaisgire vedė realybės šou „2 Barai. Gyvenimas greitkelyje“.
Juzefas Šembekas
Juzefas Šembekas herbu Szembek (m. 1765 m. spalio 16 d., Krokuva) – Ostžešovo vėliavininkas.
Biografija
Lečicos medžioklio Aleksandro Šembeko sūnus. Vedė Marijaną Černą, nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus; Aleksandrą ir Juzefą Ignotą.
Pašvenčio tvenkinys
Pašvenčio tvenkinys – vandens telkinys Jurbarko rajone, Jurbarkų seniūnijoje, 3 km į šiaurės rytus nuo Smalininkų, ties Pašvenčio kaimu, Žirnelio žemupyje, 0,22 km nuo jo santakos su Šventąja. Tvenkinio hidrologinis nr. 10050510 (Nemuno baseinas), įrengtas 1978 m. Rytinėje pakrantėje yra poilsio zona (privažiavimas, suoliukai, pavėsinės).
Telkinys savo forma ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi, didžiausias ilgis – 0,53 km, plotis – 0,23 km, užima 5,1 ha plotą. Tvenkinio didžiausias gylis – 2,3 m, tūris – 63 tūkst. m³. Altitudė 18,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurinę jo dalį supa Žirniškių miškas, pietinė priartėja prie kelio, kairiajame krante įsikūrusi Pašvenčio girininkija. Prie vakarinio ir šiaurinio pakraščių yra 2 mišku apaugusios salelės (0,23 ha ir 0,14 ha). Žemių užtvankos ketera yra 20,1 m aukštyje virš jūros lygio, 260 m ilgio, 4 m pločio, šachtinė.
Gyvenvietės prie tvenkinio: Pašventys, Žirniškiai.
Bronisław Jamontt
Bronislovas Jamontas (, 1886 m. rugpjūčio 5 d. Dokudavo(s) kaime, netoli Lydos, Rusijos imperija – 1957 m. vasario 4 d. Torunė, Lenkija) – menotyros mokslų daktaras, profesorius, vienas Torunės Mikalojaus Koperniko universiteto Dailės fakulteto steigėjų.
Biografija
Bronislovas Jamontas gimė 1886 m. rugpjūčio 5 d. Dokudavos kaime, netoli Lydos, dabartinės Baltarusijos teritorijoje. Ūgtelėjęs mokėsi Vilniaus gimnazijoje, 1907 m. – Vilniaus piešimo mokykloje pas Ivaną Trutnevą ir Ivaną Rybakovą. 1909–1910 m. studijavo teisę Sankt Peterburgo universitete, kartu lankė paskaitas Peterburgo imperatoriškoje dailės akademijoje. Po dvejų metų metęs studijas sugrįžo į Vilnių. Dirbo piešimo mokytoju dvaruose.
1909 m. aplankė Krokuvą ir Zakopanę, bendravo su Jano Stanislavskio grupės dailininkais.
1921–1928 m. Jamontas dėstė piešimą Vilniaus gimnazijose. 1920–1934 m. su pertraukomis tęsė dailės mokslus Vilniaus Stepono Batoro universitete.
Vilniaus universiteto senatas Jamontą du kartus apdovanojo piniginėmis premijomis už Pranciškonų bažnyčios Vilniuje (1933 m.) Ir Stačiatikių bažnyčios Drohobyče (1934 m.) paveikslus. Kai Jamonto materialinės sąlygos pagerėjo, jis galėjo įgyvendinti seną svajonę išvykti į užsienį. 1928 m. Jamontas išvyko į Paryžių ir Briuselį, po dvejų metų – į Italiją, kurioje lankėsi daugiausiai Romoje ir Florencijoje. Grįžęs į Vilnių 1931 m. Jamontas buvo priimtas į universiteto Peizažo tapybos studijos asistento pareigas. 1936 m. jis dirbo Ferdinando Ruščico padėjėju. 1937 m. Jamontas tapo profesoriumi ir išdirbo Stepono Batoro universitete iki 1939 m.
1945 m. Jamontas išvyko gyventi į Lenkiją. Buvo vienas Torunės Mikalojaus Koperniko universiteto Dailės fakulteto steigėjų. 1946 m. tapo pirmuoju šio fakulteto dekanu. Tų pačių metų rugpjūčio mėn. jam suteiktas kraštovaizdžio ir natiurmorto profesoriaus vardas. 1953 m. Jamontui suteiktas menotyros mokslų daktaro vardas. 1955 m. Jamontas apdovanotas Lenkijos atgimimo ordino kavalieriaus kryžiumi.
Kūryba
Bronislovas Jamontas buvo vienas žymiausių tarpukario Lietuvos romantinės pakraipos dailininkų. Jis kūrė kompozicijas su architektūros, gamtos motyvais. Labiausiai ištyrinėta 1930-ųjų metų laikotarpio Jamonto tapyba, kai jis subrendo kaip dailininkas. Buvo minimas parodų apžvalgose, publikacijose.
Maesteg Park AFC
Sezonai
Šaltinis:
Butano himnas
Griaudėjančio drakono karalystė ( = gyelpoi tenzhu) – nuo 1953 m. nacionalinis Butano himnas. Atliekamas botijų kalba.
Žodžiai
Žodžių autorius – Dordžė Thinlėjus. Himnas priimtas 1953 m.
John Walker
Džonas Volkeris (angl. John Walker; gimė 1781 m. gegužės 29 d. Stoktone prie Tyso, Didžioji Britanija; mirė 1859 m. Chipping Norton, Didžioji Britanija ) – anglų chemikas, farmacininkas, degtukų išradėjas.
Džonas Volkeris būdamas chemikas ir dirbdamas su savaime užsidegančiomis medžiagomis, sugebėjo sukurti pirmąją degtukų versiją, kuri greitai paplito po pasaulį ir pakeitė žmonių požiūrį į ugnį.
Biografija
Džonas Volkeris gimė Stoktone prie Tyso, Didžiojoje Britanijoje, pirklio šeimoje. Jis turėjo du brolius: Džeimsą ir Tomą, taip pat dvi seseris: Džeinę ir Merę. 1766 m. Džonas vedė Merę Pykok (angl. Mary Peacock).
Mažai žinoma apie jo jaunystę, tačiau istorikai tvirtina, kad lankė vietinę gimnaziją, o vėliau tapo mieste gerai žinomo chirurgo ir gydytojo Vatsono Alkoko mokiniu. Kurį laiką Volkeris dirbo gydytojo - chirurgo asistentu, kol suprato, jog negali pakęsti kraujo bei chirurginių operacijų. Vis dėlto, darbas gydytojo - chirurgo padėjėju turėjo naudos, taip Volkeris priartėjo prie chemijos ir nusprendė studijuoti Durhame bei Jorke. Po kelerių metų farmacijos bei didmeninės prekybos studijų, 1812 m. jis nusprendė sugrįžti į gimtąjį miestą. Ten 1819 m. atidarė pirmąją savo parduotuvę „Chemikas ir vaistininkas“, High Street 59. Tuo metu jam buvo 38 metai ir jis buvo vienas iš retų to meto farmacininkų mieste, kuris naudojo ne tik natūralius ingredientus, bet ir chemines medžiagas (tuomet medžiagos nebuvo skirtos nei žmonių nei gyvūnų gydymui ir šiandien jos laikomos nesaugiomis ).
Degtukai
Degtukų dėžutėje buvo 50 tokių „modernių“ degtukų, o jos kaina buvo vienas šilingas. Kiekviena dėžutė buvo parduodama kartu su dvigubai sulankstytu švitrinio popieriaus gabalėliu, per kurį degtukas turi braukiamas tam, kad jį uždegti. Džonas Volkeris pavadino degtukus „Congreves“, išradėjo Viljamo Kongryvo (angl. William Congreve garbei). Per dvejus metus Dž. Volkeris pardavė 168 dėžutes degtukų, tačiau pakankamai nesuprato savo išradimo svarbos, kad užpatentuotų savo išradimą.
Šaltiniai
1. "Walker, John (1781-1859)". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
Konrad Lorenz
Konradas Zacharijas Lorencas (, 1903 m. spalio 7 d. – 1989 m. vasario 27 d.) – austrų zoologas, vienas iš šiuolaikinės etologijos pradininkų. Kartu su Karlu fon Frišu ir Nikolu Tinbergenu 1973 m. pelnė Nobelio fiziologijos ir medicinos premiją „už individualaus ir visuomeninio elgesio šablonų struktūrą ir sužadinimą“. Tyrinėjo žąsų ir kuosų instinktus. Taip pat dėmesio skyrė žmonių elgesio tyrimams, šia tema išleido paskutiniąją savo knygą.
Gimė Vienoje žinomo ortopedo Adolfo Lorenco ir gydytojos Emos Lecher šeimoje. Nuo 1922 m. studijavo Kolumbijos universitete JAV, tačiau 1923 m. grįžo į Vieną ir studijavo Vienos universitete iki 1928 m. 1928–1935 m. universitete dėstytojavo. 1936 m. jis susipažino su Nikolu Tinbergenu, vėliau ilgamečiu bendražygiu, su kuriuo ėmėsi paukščių instinktų tyrimų. 1938 m. įstojo į Nacių partiją, to meto raštuose rėmė nacizmą ir rasinę higieną. 1940 m. tapo Karaliaučiaus universiteto psichologijos profesoriumi. 1941 m. buvo kaip medikas pašauktas į tarnybą Vermachte, o 1944 m. išsiųstas kovoti į Rytų frontą, kur buvo paimtas į sovietų nelaisvę ir iki 1948 m. kalinamas Armėnijos SSR. Paleistas grįžo į Vokietiją ir dirbo Makso Planko institute. Po karo gailėjosi savo narystės Nacių partijoje. Mirė 1989 m.
Bibliografija
Parašė kelias knygas, iš kurių garsiausios :
Kaukazo medžiotojai-rinkėjai
Kaukazo medžiotojai-rinkėjai – anatomiškai šiuolaikinių žmonių genetinės kilmės komponento pavadinimas, įvardintas pirmiausia 2015 m. tyrimuose, besiremiančiuose kelių vakarų eurazijiečių (europiečių, kaukaziečių ir Artimųjų Rytų regiono gyventojų) populiacijų genetika. Kaukazo medžiotojų-rinkėjų genetinė kilmė buvo atrasta kaip atstovaujanti senovinę DNR, būdingą vėlyvojo paleolito mėginiams iš Satsurblia urvo (datuojama 11 tūkstantmetyje pr. m. e.) ir mezolito vienam mėginiui iš Kotias Klde urvo Vakarų Sakartvele (datuojama 6 tūkstantmetyje pr. m. e.).
Minėtas genetinės kilmės komponentas kilo iš populiacijos, kuri labai anksti, prieš maždaug 45 000 metų, atsiskyrė nuo pagrindinės vakarų euraziječių genetinės linijos, iš anksto susiskaldžiusios į skirtingas populiacijas, kurias atstovavo Ust-Išimo žmogus, Oase1 ir Europos medžiotojai-rinkėjai. Kaukazo medžiotojai-rinkėjai kaip atskira populiacija sugebėjo išgyventi izoliacijoje per paskutinį apledėjimo maksimumą.
Manoma, kad Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai įgijo Kaukazo medžiotojų-rinkėjų genetinę priemaišą, prisidėjusią prie Vakarų stepių pastoralistų formavimosi. Pastarieji suformavo Duobinių kapų kultūrą ir masiškai pasklido Europoje ankstyvojo neolito ir ankstyvojo bronzos amžiaus laikotarpiais.
2015 m. Jones ir kitų mokslininkų tyrimuose, analizuojančiuose „Eurazijos stepių genetinę kilmę”, kuri siejama su senovės šiaurės eurazijiečių genetine linija, aiškinamas ryšys tarp minėtosios genetinės kilmės tarp šiuolaikinių europiečių populiacijų bei indoeuropiečių ekspansijos. Lyginant šiuolaikines europiečių populiacijas, Satsurblia individai yra artimiausi šiuolaikinėms populiacijoms iš Pietų Kaukazo.
Genetiniai tyrimai
Tyrimas nustatė Kaukazo medžiotojų-rinkėjų ir vadinamosios „Vakarų Europos medžiotojai-rinkėjai“ genetinių linijų skilimą, vykusį prieš maždaug 45 000 metų, t. y. manomu pradinio Europos apgyvendinimo laiku. Kaukazo medžiotojai-rinkėjai nuo Anatolijos neolito ūkininkų genetinės linijos atsiskyrė vėliau, maždaug prieš 25 000 metų, paskutiniojo apledėjimo metu. (Kaukazo medžiotojai-rinkėjai buvo eksplotariuoti, tarp kitų šaltinių, iš dviejų fosilijų genomų Vakarų Sakartvele. Viena buvo apie 13 300 metų senumo (vėlyvasis paleolitas), o kita – 9700 metų senumo (mezolitas), kuri buvo lyginama su 13 700 metų senumo Bichono žmogaus genomu (rastas Šveicarijoje).
Jones ir kt. (2015 m.) analizavo vyrų genomus iš Vakarų Sakartvelo, Kaukaze, priklausiusius vėlyvajam paleolitui (13 300 metų senumo) ir mezolitui (9700 metų senumo). Šie vyrai turėjo Y-DNR haplogrupę: J ir J2a, vėliau patikslintą į J1-Y6305 ir J2-Y12379, bei K3 ir H13c mitochondrines haplogrupes. Tyrėjai nustatė, kad šie Kaukazo medžiotojai-rinkėjai tikriausiai buvo Artimųjų Rytų gyventojų DNR šaltinis Duobinių kapų kultūroje. Minėtų vyrų genomai parodė, kad nuolatinis maišymasis tarp Kaukazo ir Artimųjų Rytų populiacijų vyko iki 25 000 metų, prasidedant paskutiniojo ledynmečio šalčiausiam laikotarpiui.
Yardumian ir kiti mokslininkai (2017 m.) populiacijos genetiniame tyrime apie Šiaurės vakarų Sakartvelo svanus nustatytė reikšmingą nevienalytiškumą mitochondrinėje DNR su paplitusiomis haplogrupėmis U1‐U7, H, K, ir W6. Tuo tarpu Y-DNR haplogrupės buvo mažiau įvairios: 78 % svanų vyrų turėjo Y-haplogrupę G2a. Wang ir kt. (2019 m.) išanalizavo Šiaurės Kaukazo fosilijų, datuojamų 4-1 tūkstantmečiais pr. m. e., genetinius duomenis ir nustatė koreliaciją su šiuolaikinėmis Pietų Kaukazo grupėmis, taip padarydami išvadas, kad „skirtingai negu šiandien – Kaukazas veikė kaip tiltas, o ne kaip neįveikiama kliūtis žmonių judėjimui“.
Pagal Lazaridis ir kt. (2016 m.) „populiacija, susijusi su Irano eneolito žmonėmis, sudarė ~ 43 % ankstyvojo bronzos amžiaus stepės populiacijos genetinės kilmės“. Šie Irano eneolito atstovai buvo „Vakarų Irano ir Levanto neolitinių žmonių bei Kaukazo medžiotojų-rinkėjų“ mišinys. Daugiausia Artimųjų Rytų populiacija buvo medžiotojai-rinkėjai iš Kaukazo. Nors vienas tyrimas parodė, kad ūkininkai, datuojami eneolito laikotarpiu ten, kur dabar yra Iranas, gali būti labiau tinkami nustatant Duobinių kapų kultūros kilmę, perimtą iš Artimųjų Rytų gyventojų.
Lazaridis ir kiti mokslininkai (2016 m.) siūlo kitus žmones, kaip iš Irano, laikyti Duobinių kapų kultūros genetinės kilmės, perimtos iš Viduriniųjų Rytų gyventojų, šaltiniu, išsiaiškindami, kad „populiacija, susijusi su Irano eneolito žmonėmis, sudarė ~ 43 % ankstyvojo bronzos amžiaus stepės populiacijos genetinės kilmės“. Šis tyrimas patvirtina, kad šie Irano eneolitiniai žmonės buvo „Vakarų Irano ir Levanto neolitinių žmonių bei Kaukazo medžiotojų-rinkėjų“ asimiliacijos tarpusavyje rezultatas. Tačiau kitoje analizėje, kurią atliko Gallego-Llorente ir kt. (2016 m.), daro išvadą, kad Irano populiacijos nėra tikėtinas „pietinio“ komponento Duobinių kapų kultūroje šaltinis kaip Kaukazo medžiotojai-rinkėjai.
Eurolaul
Eurolaul  – Eurovizijos dainų konkurso nacionalinė atranka, vykdavusi Estijoje 1993–2008 m., „Eurolaul“ nugalėtojas, kurį išrinkdavo Estijos televizijos paskirta komisija (2004 ir 2005 m. galėjo balsuoti ir žiūrovai telefonu), dalyvaudavo tų metų Eurovizijos konkurse. Nuo 2009 m. estai savo atstovą renka „Eesti Laul“ konkure.
Kaukazo medžiotojai-rinkėjai
Praindoeuropiečiai
Buvo nustatyta, kad Kaukazo medžiotojų-rinkėjų genetinė linija ženkliai prisidėjo prie eneolito pastoralistų Ponto stepėje Duobinių kapų kultūros linijos, kuri savo ruožtu išplito po Europą prieš maždaug 5000 metų (indoeuropiečių ekspansija). Taip pat Kaukazo medžiotojų-rinkėjų genetinė priemaiša nustatyta buvo Pietų Azijoje, indo-arijų migracijos ten galimame žymeklyje. Praindoeuropiečiai, t. y. Duobinių kapų kultūros atstovai ir su jais susijusios kultūros, atrodo, buvo Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir žmonių, susijusių su Artimaisiais Rytais, tokių kaip Kaukazo medžiotojai-rinkėjai ir Irano eneolito individai su Kaukazo medžiotojų-rinkėjų komponentu, mišinys. Kiekviena iš šių dviejų populiacijų sudarė maždaug po pusę Duobinių kapų kultūros DNR. Anot Kembridžo universiteto bendraautorės Andrea Manica:
„Klausimas, iš kur atsirado Duobinių kapų kultūra, iki šiol kėlė paslaptį… dabar galime atsakyti į tai, nes mes nustatėme, kad jos genetinis pagrindas yra Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir populiacijos iš Kaukazo medžiotojų-rinkėjų telkinio, kuris praleido didžiąją dalį paskutiniojo ledynmečio akivaizdžioje izoliacijoje, mišinys“.
Pagal Jones'ą ir kt. (2015 m.) Kaukazo medžiotojų-rinkėjų genomai reikšmingai prisidėjo prie Duobinių kapų kultūros stepių pastoralistų, migravusių į Europą ~3000 m. pr. m. e., palaikydami formuojamąją Kaukazo įtaką šiai svarbiai ankstyvojo bronzos amžiaus kultūrai. Kaukazo medžiotojai-rinkėjai paliko savo pėdsaką šiuolaikinėse Kaukazo bei Vidurinės ir Pietų Azijos populiacijose, galbūt pažymėdami indoarijų kalbų atsiradimą.
Chronologija
Gali būti, kad populiacijų iš Artimųjų Rytų ir Kaukazo migracija į Europą mezolito laikotarpiu, prieš maždaug 14 000 metų, buvo daug ankstyvesnė negu migracijos, susijusios su neolito revoliucija. Keletas mėginių iš Villabruna klasterio taip pat rodo genetinius ryšius su rytų azijiečiais, kilusius iš genų srauto. Šviesios odos pigmentacija, būdinga šiuolaikiniams europiečiams, išplito per Europą „selektyviu valymu“ mezolite (prieš maždaug 19 000-11 000 metų). Susijusios TYRP1 alelės, SLC24A5 ir SLC45A2, atsirado prieš maždaug 19 000 metų, per paskutinįjį apledėjimo maksimumą ir tikriausiai Kaukaze. HERC2 variacija, atsakinga už mėlynas akis, pirmiausia pasirodo prieš maždaug 14 000-13 000 metų dab. Italijoje ir Kaukaze. Kaukazo medžiotojai-rinkėjai prisidėjo prie Duobinių kapų kultūros susidarymo, nes Samaros medžiotojai-rinkėjai rodė tik Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų genetinę kilmę ir nebuvo užfiksuota Kaukazo medžiotojų-rinkėjų genetinė kilmė. Tuo tarpu Duobinių kapų kultūros atstovų pavyzdžiai turėjo iki 43 % minėtos genetinės kilmės.
Margaryan ir kiti mokslininkai (2017 m.), išanalizavę Pietų Kaukazo senovinę mitochondrinę DNR, nustatė tęstinumą kilmėje iš motinos linijos iki 8000 metų. Taip pat tame pačiame tyrime nustatyta, kad paskutiniojo apledėjimo maksimumo pabaigoje sparčiai augo populiacija, prieš maždaug 18 000 metų. Ištirta, kad šiuolaikiniai armėnai kilo iš maišymosi bronzos amžiuje (3-2 tūkstantmečiai pr. m. e.), kuris apjungė įvairias eurazijiečių genetines linijas. Nuo to laiko, kai baigėsi bronzos amžius, apie 1200 m. pr. m. e., armėnai išliko genetiškai izoliuoti kaip populiacija, turėdama didesnį genetinį ryšį su neolitinėmis Anatolijos, Levanto ir Europos ūkininkų populiacijomis negu su šiuolaikiniais Artimųjų Rytų gyventojais.
Promislava
Promislava – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Luokesos.
Dindžiakė
Dindžiakė (Dzindzakė) – upelis Lietuvoje, Alytaus ir Prienų rajonuose; Verknės kairysis intakas. Prasideda miškelyje šalia Gerkiškių. Teka į šiaurę, nedidelį atstumą prateka Vėžiongirės (Birštono savivaldybė) pakraščiu. Įteka Verknėn 15,5 km nuo jos žiočių, ties Karveliškėmis.
Intakai: Skaptutis (dešinysis), Bandos upelis (kairysis).
Aukštupio vaga ištiesinta. Gyvenvietės prie Dindžiakės: Punios rytiniai pakraščiai, Pabaliai, Vėžionys, Kurmoniškės, Karveliškės.
Upėvardžio Dindžiakė̃ (dzūk. Dzindzakė) pavadinimas neaiškus. Antrasis sandas siejamas su žodžiu akis, pirmasis – abejotinai kildinamas iš džindžė ('naminė degtinė').
Melasa
Melasa yra tiršta, tamsiai rudos spalvos, saldi, aitraus skonio. Tankis yra apie 1,4 g/cm³.
Gamyba
Iš žaliavos išgaunamos sultys, kurios sutirštinamos neaukštoje temperatūroje, išdžiovinamos ir sumalamos. Taip gaminant išlieka pirminės originalių sulčių medžiagos. Neapdorotas cukrus turi daug mineralinių medžiagų ir mikroelementų (kalcio, fosforo, geležies, magnio. Cukrus įgauna švelnų karamelės skonį. Nerūgština organizmo terpės.
Melasos kokybė priklauso nuo cukrinių runkelių arba cukranendrių kiekio. Kai kuriose šalyse šis produktas parduodamas kaip saldiklis ar sirupas.
Pramonė
Melasa naudojama etilo spirito gamyboje, tekstilės pramonėje, kosmetikai. Fermentuojant su Aspergillus niger pelėsiu išgaunama citrinų rūgštis (E330).
Mityba
Kulinarijoje melasa vartojama kaip natūralus saldiklis. Ji dedama į įvairius kepinius ir saldumynus, yra Vorčesterio padažo sudedamoji dalis. Suteikia ypatingą skonį gėrimams, dribsniams, vaisių patiekalams, desertams ir pyragams.
Gudagojis
Gudagojis  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, 8 km į pietvakarius nuo Astravo. Kaimas yra ~10 km nuo Lietuvos sienos, 5 km nuo Gudagojo gyvenvietės. Prie pastarosios yra svarbi geležinkelio stotis (Gudagojo GS) prie Vilniaus–Minsko–Maskvos linijos. Praeina Astravo–Ašmenos plentas. Yra medinė, klasicistinė Šv. Marijos katalikų bažnyčia (1764 m.), kurioje saugomas šventu laikomas Gudagojo Šv. Marijos paveikslas.
Etimologija
Vietovardis laikomas baltišku, nuo žodžio „gudas“, reiškiančio baltarusį.
Istorija
Gudagojis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XVI a. Nuo XVIII a. antros pusės čia įsitvirtino katalikai. Tuometinio žemių šeimininko Juozapo Vainos pastangomis čia pastatyta medinė bažnyčia, atsikraustė vienuoliai karmelitai. Kaimas išgarsėjo dėl stebuklingu laikomo paveikslo. Po 1795 m. ATR padalijimo Gudagojis pasiliko Vilniaus gubernijos Ašmenos apskrityje. Po 1830 m. sukilimo vienuolynas uždarytas, bažnyčia parduota žydams, o paveikslas išgabentas į Ašmeną. 1874 m. šalimais nutiestas geležinkelis, prie kurio ėmė augti Gudagojo GS gyvenvietė. 1906 m. bažnyčia vėl atkurta, grąžintas paveikslas. Nuo 1939 m. Gudagojis priklauso Baltarusijai.
FC Văsieni
„Văsieni“ futbolo klubas – Moldavijos futbolo klubas iš Vėsienio.
Istorija
Nuo 2019 m. rungtyniavo Divizia B (III pakopa). 2019 m. sezone Divizia B liko septintoje vietoje iš aštuonių dalyvių.
2020–2021 m. sezone Divizie B liko aštuntoje vietoje iš dvylikos dalyvių.
2021–2022 m. sezone tapo Divizia B Pietų grupės nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
Nuo 2022–2023 m. dalyvavo Pirmoje lygoje. Komandos vyr. treneriu buvo Teodoras Skafaris.
Pateko į B grupę, kurioje varžėsi šešios ekipos. 2022 m. rugsėjo 3 d. įvyko debiutinės rungtynės Pirmoje lygoje. FC Victoria Bardar sutriuškino lygos debiutantus rezultatu 5:1.
Prozariškės
Prozariškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žaslių.
Lietuvos oro linijos
Lietuvos oro linijos – 1938–1940 m. veikusi Lietuvos valstybinė oro linijų bendrovė. Ji vykdė vidinius ir tarptautinius skrydžius iš bazės Kauno Aleksoto (S. Dariaus ir S. Girėno) oro uoste.
Ištakos
miniatiūra|Lietuvos oro linijų Percival Q.6 Pirmieji Lietuvoje registruoti lėktuvai į orą pakilo 1919 m. kovo 1 d. Tai buvo iš Vokietijos kariuomenės įsigyti aštuoni „LVG C.VI“ tipo Lietuvos karo aviacijos lėktuvai. Oro transportavimas Lietuvoje pradėtas 1921 m., kuomet karo lėktuvais pradėtas skraidinti paštas.
1921 m. pačiais metais periodinėje spaudoje buvo iškeltas vidaus orinio susisiekimo klausimas. Savo pasiūlymus dėl orinio susisiekimo koncesijos Lietuvoje pateikė Amerikos lietuvių prekybos bendrovė, atstovavusi „Junkers" ir ir Lietuvos verslininkų įkurta draudimo bendrovė Lietuvos Lloydas, taip pat atstovavusi „Sablatnig" firmą. 1922 m. pavasarį vyriausybė nusprendė neteikti paramos nei vienam pasiūlymui, motyvuodama, tuo, kad trūko lakūnų, mechanikų, pagalbinio personalo, nebuvo ir aerodromų tinklo.
Iki 1938 m. rugsėjo Lietuvos Respublikos teritorijoje susisiekimo oru paslaugas teikė tik užsienio šalių aviakompanijos:
Įkūrimas ir veikla
thumb|253x253px|Prie [[Lietuvos oro linijos|Lietuvos oro linijų lėktuvo „Percival Q.6“ stovi vyriausybinė delegacija, 1939 m. spalio 7 d. skrendanti į Maskvą pasirašyti Lietuvos–TSRS savitarpio pagalbos sutartį. Iš kairės: Jonas Norkaitis, Stasys Raštikis, Juozas Urbšys ir Kazys Bizauskas.]] Bendrovė „Lietuvos oro linijos“ buvo įkurta 1938 m. rugsėjo 20 d. Kaune. Pirmą skrydį Lietuvos oro linijos atliko dar iki savo įsikūrimo, 1938 m. rugsėjo 5 d.
Skraidoma buvo tik vasaros sezono metu.
Viso per 1938 m. atlikta 34 skrydžiai maršrutu Kaunas-Palanga, nuskrista 7480 km, pervežtas 31 keleivis.
1939 m. maršrutu Kaunas-Palanga Lietuvos oro linijos atliko 216 skrydžių, pervežė 764 keleivius, 3546 kg bagažo ir 3476 kg pašto. Tais pačiais metais pradėti ir pirmieji tarptautiniai skrydžiai maršrutu Kaunas-Ryga.
Skrydžiams Lietuvos oro linijos naudojo 1938 m. Jungtinėje Karalystėje įsigytus šešiaviečius dvimotorius keleivinius lėktuvus „Percival Q.6“. Lėktuvai buvo pasirinkti atsižvelgiant į Vokietijos patirtį - šioje šalyje tuo metu naudoti keleiviniai 8-10 vietų lėktuvai keleiviais būdavo užpildomi tik 40 proc.
Lėktuvai buvo įregistruoti numeriais LY-SOA ir LY-SOB, jiems suteikti vardai „Stepas Darius“ ir „Stasys Girėnas“.
Pirmaisiais oro linijų veiklos metais bilietas maršrutu Kaunas-Palanga kainavo 38 Lt. Antraisiais metais bendrovė bilieto kainą sumažino iki 25 Lt. Bilieto kaina parinkta dėl galimybės konkuruoti su geležinkeliu, kuriame buvo taikoma 20 litų už 100 km ir 2,5 lito už 10 kg bagažo įkainiai.
Veiklos nutraukimas
miniatiūra|Oro paštu Kaunas-Palanga 1938 m. vežto laiško vokas su proginiais oro pašto antspaudais Lietuvos oro linijos veiklą nutraukė 1940 m. birželio 16 d., kai okupacinė sovietų valdžia sustabdė visus skrydžius Lietuvos teritorijoje. Formaliai aneksavus Lietuvą ir inkorporavus ją į SSRS sudėtį, civilinės aviacijos skrydžius pradėjo vykdyti sovietinė valstybinė aviakompanija „Aeroflot“, naudodama ir buvusių Lietuvos oro linijų lėktuvus.
Dirsteika
Dirsteika – upelis Vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone; Veiviržo dešinysis intakas. Prasideda šalia Ablingos kaimo, teka laukais į pietvakarius. Patekusi į Vėžaitinės miškus daro kilpą šiaurėn, tada teka į pietus. Įteka Veiviržan 42,1 km nuo jo žiočių, 1 km nuo Antkopčio.
Aukštupio ir vidurupio vaga ištiesinta. Netoli upelio įsikūrę Žadeikiai ir Žemguliai.
Upėvardis gana neaiškios kilmės, bandomas sieti su žodžiais dirsė ('tokia piktžolė') arba ('sumanus, šaunus, drąsus').
Stanislovas Algis Kavaliauskas
Stanislovas Algis Kavaliauskas (1938 m. sausio 29 d. Panevėžyje – 2020 m. balandžio 28 d. ten pat ) – Lietuvos dviratininkas, daugkartinis Lietuvos dviračių sporto čempionas, dviračių sporto treneris.
Biografija
1959 m. baigė Panevėžio berniukų gimnaziją, 1961 m. Panevėžio hidromelioracijos technikumą. Dirbo techninės priežiūros inžinieriumi, kultūros ir sporto rūmų direktoriaus pavaduotoju Panevėžio statybos treste.
1994–2004 m. dirbo Panevėžio kūno kultūros ir sporto skyriaus instruktoriumi. Buvo daugkartinis Lietuvos čempionas dviračių sporto, slidinėjimo, ultratriatlono distancijose. Sporto meistras dviračių ir slidinėjimo sporte. Dviračių kroso pirmenybių laimėtojas (1962 m.), dalyvavo Tautų spartakiadose Maskvoje 1963 ir 1967 m.
1999–2003 m. buvo Lietuvos tautinio olimpinio komiteto generalinės asamblėjos nariu.
Vadovavo Panevėžio bėgimo ir slidinėjimo sporto klubui „Rambynas“, nuo 1999 metų Panevėžyje organizuodavo gruodžio 31 d. tradicinius naujametinius bėgimus.
Buvo Panevėžio dviračių sporto klubo „Ekstrimas“ įkūrėjas ir vadovas. Daugiau kaip 10 metų visuomeniniais pagrindais treniravo šio sporto klubo jaunuosius BMX dviratininkus. Pats savo jėgomis įrengė BMX trasą Panevėžyje.
Už indėlį į Panevėžio miesto bendruomenės sveikatinimą, pavyzdinę visuomeninę veiklą 2006 metais buvo išrinktas „Metų panevėžiečiu“ kūno kultūros ir sporto srityje. Kavaliauskas buvo apdovanotas Kūno kultūros ir sporto departamento aukso medaliu, Panevėžio miesto savivaldybės ir Panevėžio kūno kultūros ir sporto centro medaliais „Už nuopelnus Panevėžio sportui“.
Andžejus Lipskis
Andžejus Lipskis (1572, Liubačiuvas – 1631 m. rugsėjo 4 d., Krokuva) – ATR Romos-katalikų ir valstybinis, Lucko (1617–1623), Kujavijos (1623–1630) ir Krokuvos vyskupas (1630–1631), Karūnos pakancleris (1618–1620), Karūnos didysis kancleris (1620–1623), juristas ir istoriksas.
Biografija
Lenkijos bajorų Lipskių giminės atstovas, herbo „Grabe“ savininkas. Kalvininsto Jano Lipskio ir Reginos Semiakovskos sūnus. Buvo auklėjamas kalvinizmo dvasioje. Po mokslų Lenkijoje išvyko į užsienį. Studijavo teisę Strasburgo ir Geidelbergo universitetuose. 1592 metais gavo juristo laipsnį. Vėliau perėjo į katalikybę.
1596 metų vasarą palaikant R. Tulickiui gavo karaliaus kanceliarijos raštininko pareigybę, o taip karališko teismo asesoriaus. 1599 metais Andžejus Lipskis buvo įšventintas į šventikus. thumb|left|Karūnos metrika 1618-1619 m. Kaip karaliaus sekretorius (nuo 1601 metų) Andžejus Lipskis buvo pasiuntiniu į imperijos seimą Regensburge ir vykdė įvairias diplomatines funkcijas. 1602 metais jis išvažiavo į Romą, kur 1605 metų balandžio 14 d. gavo Romos kanoniškos teisės laipsnį. Grįžęs į Lenkiją tapo Gniezno ir Plocko kustošu, Krokuvos scholastiku ir kanauninku. 1617 metais jis gavo Lucko vyskupo titulą. 1618 metais Andžejus Lipskis buvo paskirtas Karūnos pakancleriu, o 1620 metais, po Stanislovo Žolkievskio mirties užėmė Karūnos didžiojo kanclerio pareigybę. 1623 metais jis tapo Kujavijos vyskupu, o 1630 metais buvo paskirtas Krokuvos vyskupu.
Juridinių vadovėlių ir knygų ir karaliaus Žygimanto III Vazos valdymo istorijos autorius. Reformatų vienuolyno Vroclaveke įkūrėjas. Vavelio katedroje perstatė Švento Motiejaus ir Švento Mateušo koplyčią (šiandien vadinasi Lipskio koplyčia), kurioje jis buvo palaidotas po 1631 metų rugsėjo 4 d. mirties.
Harrison Barnes
2012 m. NBA naujokų biržos pirmajame rate septintuoju šaukimu jį pasirinko Golden State Warriors. 2015 m. Barnsas su „Warriors“ laimėjo NBA čempionatą.
2019 m. vasario 6 d., Dalaso „Mavericks“ komandai žaidžiant rungtynes su Šarlotės „Hornets“, Barnsas buvo iškeistas į Sakramento „Kings“ mainais į Zach Randolph ir Justin Jackson.
Martynas Starkus
Martynas Starkus (g. 1973 m. gegužės 23 d. Vilniuje) – Lietuvos keliautojas, TV laidų ir renginių vedėjas, žurnalistas, prodiuseris.
Baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete. Nuo 1992 m. iki 2003 m. dirbo laidų vedėju radijo stotyse M-1, Lietus, veda įvairias progines TV laidas, renginius, prodiusuoja filmus ir rašo knygas iš savo kelionių po pasaulį, kuriose dažniausiai dalyvauja su savo kolega Vytaru Radzevičiumi.
2013 - 2016 m.TV šou X Faktorius vedėjas. 2016 metais laimėjo konkurso "Pragiedruliai" apdovanojimą už dokumentinį filmą "Karas 2020. Rusijos informacinė agresija"(sukurtas kartu su Jonu Baniu), "Už geriausią televizijos dokumentikos projektą".
Laisvalaikiu žaidžia futbolą mėgėjų klube „Prelegentai“, klubo viceprezidentas. Vedęs, žmona Kotryna. Turi tris dukras: Martyną (iš pirmos santuokos) Mėtą ir Elzę
Ekspedicijos
Martyno Starkaus ir Vytaro Radzevičiaus ekspedicijos:
Kitos:
Jüri Lossmann
Juris Losmanas (1891 m. vasario 4 d. – 1984 m. gegužės 1 d.) – Estijos ilgųjų nuotolių bėgikas. 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Antverpene buvo antras maratono rungtyje, finišavo per 2:32:48.6, nuo Haneso Kolehmaineno atsilikęs 13 sekundžių, bet trečioje vietoje likusį Valerio Arri aplenkęs beveik 4 minutėmis. 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje jis nešė Estijos vėliavą ir buvo 10-tas maratono rungtyje.
Biografija
Losmanas prieš užsiimdamas lengvąja atletika buvo futbolininkas „Merkur“ klube. Buvo sužeistas Pirmajame pasauliniame kare, tačiau atsigavo ir 1916 m. laimėjo maratono bėgimą Taline ir Rusijos čempionatą 5000 m distancijoje. 1923 m. laimėjo tarptautinį bėgimą Geteborge.
Prūdai
Prūdais vadinami kaimai:
Didysis Akašio sąsiaurio tiltas
Didysis Akašio sąsiaurio tiltas  – Honšiū saloje esantį Kobės miestą ir Ivają Avadžio saloje jungiantis kabantis tiltas. Tiltas yra Kobės-Avadžio-Naruto automagistralės dalis ir kerta galingomis srovėmis pasižymintį Akašio sąsiaurį. Tilto statyba pradėta 1988 m. ir užbaigta 1998 m. 1995 m. sausį Kobę supurtęs stiprus Hanšino žemės drebėjimas didesnės žalos statomam tiltui nepadarė. Nuo 1998 m. iki 2022 m. tai buvo ilgiausias kabantis tiltas pasaulyje. Tilto ilgis – 3911 metrų. Iki tilto pastatymo per sąsiaurį kėlė keltai.
Viso tilto statybai išleista 500 mlrd. jenų (3,6 milijardo JAV dolerių 1998 m. valiutų kursu). Tikimasi, kad laikui bėgant tilto statybai išleista suma atsipirks – per tiltą kasdien pravažiuoja apie 23 000 transporto priemonių, kurių kiekviena turi sumokėti 2300 jenų mokestį.
Tilto dizaineris – japonų inžinierius Satošis Kašima.
Abchazijos himnas
Pergalė – nacionalinis Abchazijos himnas. Himnas buvo priimtas 2007 m. Kadangi Abchaziją pripažino vos kelios šalys, himnas laikomas neoficialiu.
Žodžiai
Žodžius sukūrė poetas Gennady Alamia, muziką Valery Chkadua.
Uncharted 3: Drake's Deception
Uncharted 3: Drake's Deception („Neištirta: Dreiko apgavystė“) – 2011 m. kompiuterinis žaidimas „PlayStation 3“ konsolei. Tai nuotykių ir veiksmo žaidimas, pasakojantis apie lobių ieškotojo Neiteno Dreiko nuotykius ieškant mitinio dingusio „Smėlių Atlantidos“ miesto Arabijos dykumoje.
Žaidimas susilaukė palankaus kritikų vertinimo ir komercinės sėkmės. Jis buvo parduotas 6,6 mln. kopijų tiražu (2015 m. kovo duomenimis). Metacritic svetainės kritikų apžvalgų įvertinimų suvestinės vidurkis − 92 balai iš 100.
Apie žaidimą
„Uncharted 3: Drake's Deception“ yra nuotykių-veiksmo žaidimas. Veiksmas vyksta kompiuterinės grafikos 3D aplinkoje iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimo kūrėjai − JAV „Naughty Dog“ studija, leidėjas − „Sony Computer Entertainment“. Žaidimo metu valdomas senovės lobių ieškotojas Neitenas („Neitas“), kuris yra spėjamas istorinio anglų keliautojo Frensio Dreiko palikuonis.
Žaidimas menkai skiriasi nuo ankstesnio „Uncharted 2: Among Thieves“ žaidimo, kuriame pasakojami ankstesni Naeiteno Dreiko nuotykiai. Įvestos šiek tiek praplėstos Dreiko judėjimo šokinėjant per platformas funkcijos, Dreikas gali kautis artimoje kovoje kumščiais su keliais priešininkais vienu metu, šiek tiek patobulintos stealth, sėlinimo funkcijos. Didžioji dalis veiksmo vyksta derinant platformerio ir trečiojo asmens šaudyklės žaidimų ypatybes. Herojus, šokinėdamas ir laipiodamas įvairiomis atbrailomis, spręsdamas patekimo galvosūkius turi įveikti kliūtis, bei nugalėti būrius priešininkų šaudydamas arba artimoje kovoje kumščiais. Žaidime išlaikyti daugelio žaidėjų (multiplayer) žaidžiami scenarijai: kovų tarp grupių ar visų prieš visus ir dviejų arba trijų žaidėjų kooperatyvinio žaidimo (Co-op). Žaidime išslapstytas 101 trofėjus (treasures).
Siužetas
Veiksmas prasideda dykumoje prie nukritusio lėktuvo, iš kurio išsigelbsti Neitenas Dreikas. Kaip ir ankstesniame žaidime „Uncharted 2: Among Thieves“, po įžangos pasakojami priešistorės įvykiai. Neitenas Dreikas su draugu Viktoru Salivanu Londono bare susitinka prekeivį Talbotą, kuriam tikisi parduoti Neitenui priklausantį žiedą, kuris iš tikro yra spėjamo Neiteno protėvio, istorinio anglų keliautojo Frensio Dreiko žiedas. Sandėrio metu paaiškėja, kad Talboto siūlomi pinigai yra suklastoti. Neitenas ir Salis nesiruošia atiduoti žiedo, kyla muštynės. Išbėgus į gatvę Neitenas ir Salis yra apsupami. Tuomet prisistato tikroji Frensio Dreiko žiedo pirkėja Marlou, kuri paima žiedą, o Neitenas su Salivanuu nušaunami.
Veiksmas nusikelia 20 metų prieš tai, į Neiteno Dreiko paauglystę, kai jis pirmąkart bandė pavogti Frensio Dreiko žiedą iš muziejaus, susipažino su Viktoru Salivanu, taip pat sužinojo, kad Marlou jau tuo metu siekė žiedo, kuris yra raktas lobių vietos žemėlapiui. Prasidės naujų lobių paieškos, taip pat kova dėl žiedo. Marlou dar nežino, kad Neiteno ir Salio mirtis gatvėje prie baro buvo imituota...
Jamblichas
right|thumb|200px|Jamblichas Chalkidietis Jamblichas Chalkidietis (🇬🇷, 245–325 m.) – helenų neoplatonizmo filosofas iš Sirijos, kuris stipriai įtakojo vėlyvajį neoplatonizmą ir Vakarų nekrikščionių filosofiją.
Biografija
Jamblichas gimė Chalkidės (dab. Kinasrino) mieste netoli Apamėjos, tuo metu romėnų valdytoje Sirijoje. Jo vardas semitiškas – iš ya-mliku (antras sandas malik reiškia „valdovą“). Pasak Damaskijo, Jamblichas buvo Emesos žynių-karalių dinastijos palikuonis. Jamblichas studijavo pas aristotelininką Anatoliją. Spėjama, kad vėliau Jamblichas galėjęs išvykti į Romą pas Porfiriją, tačiau tam pagrįsti nėra užtektinai duomenų. Jamblichas Apamėjoje arba Dafnėje įkūrė savo mokyklą.
Jamblicho mokykloje buvo dėstoma Aristotelio logika ir fizika, kanoniniai Platono dialogai, Chaldėjų orakulai. Jo svarbiausi mokiniai buvo Sopatras, Aidesijas, Eustatijas, Teodoras, Eufrasijas, Deksipas, Hierėjas. Po Jamblicho mirties mokytojo vaidmenį perėmė Aidesijas, bet dėl krikščionių persekiojimų turėjo pasitraukti su visa mokykla į Pergamą.
Jamblichas buvo turtingas žemvaldys – jam priklausė keletas dvarų.
Filosofija
Jis yra labiausiai žinomas dėl savo „Pitagorininkų teiginių rinkinio“ (išliko tik dalis). Taip pat parašė traktatą „Apie egiptiečių misterijas“ bei komentarus Platono, Aristotelio veikalams. Išplėtojo Plotino emanacijos koncepciją (padidino būties hipostazių skaičių, dvasios ir sielos hipostazes papildė naujais emanacijos židiniais – dievybėmis, angelais, demonais, herojais). Sielos keliu į Absoliutą laikė ne jo pažinimą, o susiliejimą su juo.
Prūčiai
Prūčiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Rimšės, šalia Baltarusijos sienos, ant Prūto ežero kranto.
Jamblichas
Filosofija
Jamblichas neoplatonizmą derino su neopitagorizmu, gnosticizmu ir magija. Plėtojo Porfirijo teoriją – pagausino pasaulio esmės pakopų (hipostazių) jo emanacijoje iš pirminio Vienio. Tikrovės lygmenyse skyrė substancialiąją ir dalyvaujančiąją formas. Pabrėžė iracionalių veiksnių būtinumą pažinime. Teigė, kad siela skiriasi nuo Intelekto, o žmonių sielos – nuo grynosios dvasios; turėjo įtakos metafizinių ir psichologinių idėjų atskyrimui.
Prūčiai
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).
Jamblichas
Filosofija
Jamblicho įvesti pakeitimai buvo jos pagrindinių dalių detalizacijos, sistemingiau taikomas Pitagoro skaičių simbolizmas, o Rytų sistemų įtakoje, kruopštus mitų išaiškinimas, į ką neoplatonizmas žiūrėjo formaliai. Skirtingai nuo Plotino, kuris atskilo nuo Platono tradicijos ir tvirtino, kad siela nenusileidžia, Jamblichas vėl įtvirtino sielos įsikūnijimą materijoje, tikėdamas, kad materija yra dieviška, kaip ir visas kosmosas.
Jamblichas suformulavo neoplatoniškąją hermeneutiką, pagal kurią kategorizuojami ir studijuojami Platono, Aristotelio tekstai. Jis Pitagorą laikė dieviškuoju filosofu ir pitagoriškai interpretavo Aristotelį bei Platoną, visur įžvelgdamas vienokias ar kitokias matematines kombinacijas. Matematiką Jamblichas laikė priemone, skirta sistemingai analizuoti tikrovę, visa realybės sanklodą paverčiančia skaičių struktūromis.
Amerikietiška siaubo istorija
„Amerikietiška siaubo istorija“  – amerikiečių siaubo televizijos serialas, kurio autoriai ir prodiuseriai yra Ryan Murphy ir Brad Falchuk. Kiekvienas sezonas sukurtas kaip atskiras mini serialas, kurių personažai ir aplinka nėra susiję, o siužetas turi savo „pradžią, dėstymą ir pabaigą”.
Pirmajame sezone, vėliau pervadintame Amerikietiška siaubo istorija: žudynių namas, veiksmas vyksta 2011 m. ir pasakoja šeimos, persikėlusios į namą, kuriame vaidenasi anksčiau jame gyvenę žmonės, istoriją. Antrajame sezone, pavadinimu Amerikietiška siaubo istorija: beprotnamis, kuriame veiksmas vyksta 1964 m., pasakojamos psichiškai nesveikų nusikaltėlių istorijos. Trečiajame sezone, pavadinimu Amerikietiška siaubo istorija: sąskrydis, kurio veiksmas vyksta XIX amžiuje ir 2013 m., pasakojama apie mūšį tarp raganų ir praktikuojančiųjų magiją. Ketvirtajame sezone, pavadinimu Amerikietiška siaubo istorija: išsigimelių šou, kur veiksmas vyksta Jupiterio mieste, Floridoje 1952 metais, viename iš nedaugelio likusių Amerikos išsigimelių šou. Penktajame sezone, pavadinimu Amerikietiška siaubo istorija: viešbutis veiksmas vyksta Los Andžele, Kalifornijoje, 2015 metais ir orientuotas į paranormalaus viešbučio gyvenimą. Šeštasis sezonas Amerikietiška siaubo istorija: Roanoke pasakoja apie šeimą, apsigyvenusią name, pastatytame ant paslaptingai dingusios kolonijos žemės. Sezono formatas paremtas dokumentiniu stiliumi.
Serialą transliuoja amerikiečių kabelinės televizijos kanalas FOX. Pirmojo sezono premjera įvyko 2011 m. spalio 5 d. ir tęsėsi iki 2011 m. gruodžio 21 d. Antrasis sezonas buvo rodomas nuo 2012 m. spalio 17 d. iki 2013 m. sausio 23 d. Trečiasis sezonas – nuo 2013 m. spalio 9 d. iki 2014 m. sausio 29 d.  2013 m. lapkričio 6 d. 2013 m. lapkričio 6 d. Ketvirtasis sezonas nuo – 2014 spalio 8 d. iki 2015 sausio 21 d. Penktojo sezono premjera 2015 spalio 7 d. iki 2016 sausio 13 d. 2016 Lapkričio 10 d. išleistas šeštasis serialo sezonas.
Nuolatinis gliukozės jutiklis
thumb|Kompanijos Abbott Laboratories momentinis gliukozės jutiklis FreeStyle Libre. Jutiklis pritvirtintas prie žasto, o skaitytuvas rodo dabartinį gliukozės kiekį kraujyje ir neseniai kraujyje buvusio gliukozės kiekio grafiką.
Nuolatinis gliukozės jutiklis (NGJ) – tai prietaisas, leidžiantis realiu laiku nepertraukiamai stebėti jį nešiojančio žmogaus gliukozės kiekį kraujyje. Skirtingai nei gliukomatis, nuolatinis gliukozės jutiklis rodo ne tik momentinę gliukozės kiekio kraujyje reikšmę, bet ir jos kitimo kreivę bei tendencijas.
Veikimo principas
Nuolatinio gliukozės jutiklio sistemą sudaro 3 dalys:
Naudojimas
Nuolatinį gliukozės jutiklį naudoja žmonės, sergantys tiek pirmo, tiek antro tipo cukriniu diabetu, taip pat diabetu nesergantys, norintys geriau pažinti savo kūną ir įvairių veiksnių įtaką gliukozės metabolizmui.
Privalumai
Nuolatiniai gliukozės jutikliai yra pranašesni už gliukomačius, nes rodo ne tik momentinį gliukozės kiekį kraujyje, bet ir jo kitimo kreivę bei tendencijas. Kiekvienas nuolatinis gliukozės jutiklis matuoja ir perduoda glikemijos duomenis tam tikrais laiko intervalais, paprastai kas 2 ar 5 min. Tai leidžia ne tik stebėti glikemijos kitimą, bet ir proaktyviai reaguoti – imtis išankstinių veiksmų hipoglikemijos ar hiperglikemijos prevencijai. Taip pat nuolatiniai gliukozės jutikliai bei Libre 2 turi perspėjimo signalus, informuojančius vartotoją, kad glikemija peržengė nustatytas ribas. Nuolatinis gliukozės jutiklis yra šiuolaikinės diabeto terapijos pagrindas – daugybė studijų rodo, kad šių sistemų naudojimas padeda sumažinti glikuoto hemoglobino rodiklį, išvengti daugelio (ypač sunkių) hipoglikemijų, nepriklausomai nuo insulino naudojimo būdo (injekcijomis, insulino pompomis, dirbtinės kasos sistemomis). Nuolatinis gliukozės jutiklio duomenys iš skaitytuvo arba išmaniojo telefono gali būti realiu laiku perduodami į internetinį debesį, todėl šiais duomenimis galima dalintis. Tai leidžia tėvams nuotoliniu būdu stebėti cukriniu diabetu sergančio vaiko gliukozės kiekį kraujyje. Be to, sukauptus duomenis galima analizuoti statistiniais metodais, ataskaitų forma pateikti gydančiam endokrinologui ir pan.
Trūkumai
Nuolatinis gliukozės jutiklis matuoja gliukozės kiekį tarpląsteliniame (audinių) skystyje. Šis skystis nuolat mainosi su krauju medžiagomis, kurių reikia ląstelių gyvybinei veiklai, bei biocheminių procesų atliekomis. Mainai užima laiko, todėl nuolatinio gliukozės jutiklio duomenys vėluoja apie 15 – 20 min. Kai kurios medžiagos, pvz.: paracetamolis, geba oksiduotis prie elektrodo ir gali sąlygoti klaidingus sensoriaus parodymus, kurie nesusiję su gliukozės kiekio kitimu.
Prūdai (Molėtai)
Prūdai – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Videniškių.
Taivanas (sala)
thumb|Palydovinis salos vaizdas. Taivanas (supaprastinta kinų k.: 台湾, tradicine kinų k.: 臺灣, pinjinu: Táiwān), dar vadinamas Formosa, – didžiausia Kinijos Respublikai (Taivanui) priklausanti sala. Salos plotas yra 35 980 km², 2012 m. čia gyveno 23,26 mln., arba 99% visų Taivano (Kinijos) gyventojų. Salos ilgis – 394 km, plotis – 144 km.
Taivaną nuo pietrytinių Kinijos LR administruojamų krantų skiria Taivano sąsiauris, kurio plotis svyruoja nuo 130 km iki 220 km. Sąsiauris išsidėstęs ant kontinentinio šelfo, yra gan seklus – gylis neviršija 100 m, tad ledynmečiais ledo tiltu sujungdavo Taivano salą su žemynine Kinijos dalimi.
Pietuose salą nuo Filipinams priklausančios Luzono salos skiria 250 km pločio Luzono sąsiauris. Salos pietvakarinius krantus skalauja Pietų Kinijos jūra, šiaurinius – Rytų Kinijos jūra, rytuose – Filipinų jūra. Niušano sala – mažiausiu atstumu nuo Taivano nutolusi Kinijos LR administruojama sala (apie 200 km). Dar mažesnis atstumas nuo Japonijai priklausančios Jonagunio salos – 108 km.
Taivano sala susiformavo prieš 4-5 mln. Eurazijos ir Filipinų plokščių sandūroje. Sala išlieka seismiškai labai aktyvi. Paskutinis stipriausias žemės drebėjimas vyko 1999 m. rugsėjo 21 d. ir pražudė 2400 žmonių saloje.
Gamtinė įvairovė
Saloje sutinkama 674 papartūnų, 4596 magnolijūnų ir 34 plikasėklių rūšys.
Lietuva 1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Lietuva dalyvavo 1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Nagane Japonijoje. Šaliai atstovavo septyni sportininkai keturiose sporto šakose. Pirmą kartą dalyvauta kalnų slidinėjimo varžybose.
Gedimino kapo kalnas
thumb|left|160px
Gedimino kapo kalnas arba Vilniaus piliakalnio su papiliais ir gyvenviete trečias papilys, vadinamas Gedimino kapo kalnu – kalnas, stūksantis Vilniaus centre, Kalnų parko teritorijoje, Vilniaus pilių kultūrinio rezervato archeologijos paminklas.
Įrengtas atskiroje kalvoje Kalnų parko kalvų masyvo pietinėje dalyje, 700 m į pietryčius nuo pirmojo piliakalnio (Pilies kalno), 200 m į pietus nuo Stalo kalno. Pasiekiamas iš Vilniaus Paupio rajono Krivių gatvės, tarp namų Nr. 22 ir 24 pasukus į šiaurę.
Piliakalnis 1992 m. gruodžio 16 d. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Priklauso kompleksui „Vilniaus piliakalnis su papiliais ir gyvenviete“ (unik. kodas, jo eilės nr. komplekse – 4).