cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nica
Istorija
Miestą V a. pr. m. e. įkūrė graikai ir pergalės deivės Nikės garbei pavadino Nikėja, taip įamžindami pergalę prieš ligūrus. Miestas tapo vienu svarbiausių Ligūrijos jūros pakrantės prekybos centrų ir gyvavo iki lombardų įsiveržimo. Senovės Romos laikais buvo svarbus uostas. Nuo III a. vyskupystės centras. Nuo V a. dažni germanų ir saracėnų antpuoliai. XIII-XIV a. pateko Provanso priklausomybėn. 1543 m., vykstant Karolio V karui su Prancūzija buvo užimta prancūzų ir turkų kariuomenės. 1860 m. Sardinijos karalystė Nicą atidavė Prancūzijai. 2001 m. vasario 26 d. Nicoje pasirašyta Europos Tarybos valstybių narių sutartis, kuri numatė reformas, turinčias padėti Europos Sąjungai geriau funkcionuoti po plėtros.
2016 m. liepos 14 d. sunkvežimiui įsirėžus į žmonių minią žuvo 87 žmonės.
2021 m. miestas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip „Nica, žiemos kurortas Žydrojoje pakrantėje“.
Žymūs žmonės
Nicoje gimė Džiuzepė Garibaldis.
Azerbaidžano Demokratinė Respublika
Azerbaidžano Demokratinė Respublika – valstybė, egzistavusi dabartinio Azerbaidžano ir gretimų regionų teritorijoje 1918-1920 m. Tai buvo pirmoji Islamo pasaulyje sekuliari demokratinė valstybė, pralenkusi Turkiją.
Valstybei šis pavadinimas buvo parinktas nepaisant to, kad iki tol Azerbaidžanu buvo vadinamas gerokai platesnis regionas, įskaitant ir didelę dalį Irano (Pietinis Azerbaidžanas). Tai sukėlė įtarimų iš Irano, kuris įžvelgė Azerbaidžano ambicijas prisijungti Irano teritorijas. Siekiant išvengti konfliktų, oficialiuose šaltiniuose valstybė neretai buvo įvardijama kaip Kaukazo Azerbaidžanas.
Vidaus raida
Iširus Užkaukazės Federacijai, 1918 m. gegužės 28 d. Azerbaidžanas pasiskelbė nepriklausoma demokratine Respublika. Jos sostine tapo Gandža, kadangi didžiausias ir svarbiausias miestas Baku tuo metu buvo kontroliuojamas anti-musulmoniškai nusiteikusių bolševikų, kurie iš pradžių ten įkūrė Baku komuną, o 1918 m. rugpjūtį ten įkurta Centrokaspijos diktatūra.
1918 m. gruodžio 4 d. valstybėje buvo sušauktas pirmasis parlamentas (madžlis). 1919 m. sausio 8 d. Azerbaidžanas pasiuntė savo delegaciją į Paryžiaus taikos konferenciją, 1920 m. sausio 12 d. buvo pripažintas de facto su jos trokštamomis teritorijomis. 1919 m. šalyje suteiktos teisės balsuoti moterims.
Valstybės politiniame gyvenime vyravo Musavat partija, pasikeitė penkios vyriausybės.
1920 m. į Azerbaidžaną įsiveržė Raudonoji armija. Balandžio 28 d. paskelbta Azerbaidžano TSR, kuri pabaigė Respublikos egzistavimą.
Teritorija
Nuo pat pradžių Azerbaidžanui, kaip naujai atsirandančiai valstybei, iškilo daug teritorinių problemų, kadangi tautos Kaukaze gyveno sumišusios, o daugybė istorinių regionų buvo ginčytini. Svarbiausi ginčytini regionai buvo Kalnų Karabachas, Siunikas, Nachičevanas, Kazakas (su Armėnija), Zakatalos regionas (su Gruzija). Buvo ir teritorinis ginčas su Rusija dėl Derbento, kuris istoriškai buvo laikomas Azerbaidžano regiono dalimi.
Siekdamas išspręsti šiuos teritorinius konfliktus, Azerbaidžanas pasikvietė į pagalbą Turkiją, kuri 1918 m. rugsėjo 15 d. užėmė Baku (rugsėjo mėnesį jis paskelbtas valstybės sostine). Vėliau Baku užėmė anglai, kurie rėmė Azerbaidžano siekius, matydami šioje valstybėje būsimą užtvarą prieš komunizmo grėsmę. Jie norėjo, kad Azerbaidžanas taptų kuo didesnis, netgi paaukojant kitas tautines mažumas.
Azerbaidžane pradėta intensyviai organizuoti armija, kuri 1919 m. rugpjūčio mėn. kiek praplėtė Azerbaidžano sienas. Nepaisant to, Gruzija užsitikrino savo pozicijas Zakataloje, Armėnija okupavo Nachičevanę ir Siuniką, o Kalnų Karabache 1920 m. prasidėjo pasipriešinimo karas.
Skroda Mala
Skroda Mala  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Staviskų, apie 10 km į rytus nuo Kolno ir apie 79 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Lotynų Amerikos studijos
Lotynų Amerikos studijos – tarpdisciplininių studijų kryptis, nagrinėjanti Lotynų Ameriką. Studijos apima regiono istorijos, geografijos, sociologijos, politikos, ekonomikos tyrimus.
Kadangi Lotynų Amerikos terminas nėra aiškiai apibrėžtas, todėl ir studijos gali apimti skirtingus regionus, pvz., Karibų regioną, lotynoamerikiečius JAV.
Lotynų Amerikos tyrimai prasidėjo su 1492 m. Kolumbo Amerikos atradimu. Jau tada konkistadorai, dvasininkai aprašinėjo Naujojo Pasaulio gamtą, indėnų kultūras, tačiau profesionalios mokslinės studijos pradėtos vykdyti tik XVIII-XIX a. (pvz., Aleksandro fon Humbolto ekspedicija). Kaip atskira disciplina Lotynų Amerikos studijos atsirado XX a. pab. JAV ir Europoje.
Pupenių lipai
Pupenių lipai, guaranas , E412 – ankštinio augalo kampuotosios pupenės sėklų lipai, kurių pagrindinė medžiaga yra galaktomananas. Pupenių sėklos išlukštenamos, sumalamos, sijojamos, ir iš gautų miltelių gaunami pupenių lipai. Lipai paprastai būna birių balkšvų miltelių pavidalo.
Auginimas
Kampuotosios pupenės daugiausia auginamos Indijoje ir Pakistane, taip pat JAV, Kinijoje, Australijoje ir Afrikoje. Indija kasmet užaugina 2,5-3,5 milijonus tonų pupenių, Tai apie 80% pasaulio pupenių produkcijos.
Indijoje pagrindiniai pupenių auginimo regionai yra Radžastanas, Gudžaratas ir Harjana. Jodhpur, Sri Ganganagar ir Hanumangarh Radžastane yra svarbūs prekybos pupenėmis centrai. Hanumangarh ir Ganganagar vietovėse auginamos aukščiausios kokybės pupenės, iš kurių gaunami sparčiai hidratuojami lipai (.
JAV per paskutinius 5 metus užaugindavo nuo 4600 iki 14000 tonų pupenių. Vakarų Teksase paskutinius 50 m. augina iki 50 tūkst. akrų pupenių.
Cruzeiro Esporte Clube
Cruzeiro Esporte Clube – Brazilijos futbolo klubas, 1921 metais įkurtas Belo Horizontėje.
Pupenių lipai
Auginimas
Pasaulinė pupenių lipų ir jų darinių produkcija yra apie 1 mln. tonų. Panaudojimas pramonėje sudaro apie 70% visos lipų paklausos. Dauguma lipų sunaudojama kaip propantus suspenduojanti medžiaga hidraulinio ardymo procesuose. 2012 m. pupenių kainos padidėjo 900-1000%. Pagrindinė šio kainų kilimo priežastis buvo atsargų kaupimas, vykdytas tokių naftos gavybos kompanijų kaip „Halliburton“ ir „Schlumberger“, ir baimė, kad neužteks pupenių lipų gręžiniams, nes Radžastane sausros. 2013 m. Indijoje pupenėmis buvo užsėti itin dideli plotai – jie padidėjo 21% ir buvo jau 10,6 milijonų akrų. Radžastanas, Harjana ir Gudžaratas – trys pagrindinės pupenes auginančios Indijos valstijos – pupenėmis užsėtais plotais viršijo jų žemės ūkio departamentų numatytus planus. Netradiciniai pupenių augintojai kitose Indijos valstijose 2013 m. taip pat susidomėjo pupenėmis.
Cruzeiro Esporte Clube
2011–2012 m. sezone rungtyniavo Brazilijos Campeonato Brasileiro Série A.
Pupenių lipai
Cheminė sudėtis
Pupenių lipai yra polisacharidas, sudarytas iš monosacharidų galaktozės ir manozės. Skeletinė dalis yra tiesi grandinė iš β 1,4 sujungtų manozės liekanų, kur prie kas antros manozės 1,6 ryšiais prijungtos manozės liekanos, sudarančios trumpas šonines šakas.
Tirpumas ir klampumas
Pupenių lipai yra tirpesni nei saldžiosios ceratonijos lipai ir geresnis stabilizatorius, nes turi daugiau atsišakojančių galaktozės šakų. Pupenių lipai taip pat nėra savaime sudarantys gelį, kaip kad ceratonijų lipai. Tačiau paveikus boraksu ar kalciu pupenių lipų molekulės tinklėja ir sudaro gelį. Vandenyje šie lipai yra nejoniniai ir hidrokoloidiniai. Jų neveikia tirpalo joninė jėga ar pH, tačiau jie degraduoja esant kraštutiniam pH ir temperatūrai (t. y., pH 3, kai temperatūra 50 °C). Pupenių lipai lieka stabilūs, kai tirpalų pH >5-7. Stiprios rūgštys sukelia hidrolizę ir naikina klampumą. Stiprūs šarmai didelėmis koncentracijomis irgi linkę mažinti klampumą. Lipai netirpūs daugelyje angliavandenilinių tirpiklių.
Tirštinimas
Pepenių lipai ekonomiški, nes beveik 8 kartus geriau tirština vandenį negu kukurūzų krakmolas. Jo reikia labai nedaug, kad išgauti pakankamą klampumą. Jie gali būti panaudoti daugiafaziuose dariniuose:
Ledo kristalų augimas
Pupenių lipai lėtina ledo kristalų augimą, nes nespecifiškai lėtina medžiagų pernašą kietos ir skystos fazių skiriamajame paviršiuje. Šie lipai gerai stabilizuoja net keičiantis užšąlimo ir tirpimo ciklams.
Gamyba
Lipų gamybos technologija priklauso nuo to, kokio produkto reikia. Komercinėje gamyboje naudojami tokie etapai, kaip kepinimas, diferencinis trynimas, sijojimas ir poliravimas.
Maistinės kokybės pupenės perdirbamos etapais. Svarbi skaldytų pupenių sėklų atranka. Iš skaldytų sėklų atrenkamos tinkamiausios, po to mirkomos. Pradinio mirkymo stadija labai svarbi, nes nuo jos priklauso galutinio produkto hidratacijos sparta.
Pakankamai išmirkytos skaldytos sėklos apdirbamos smulkinimo įrenginiu. Smulkintos puselės sumalamos ir džiovinamos. Gauti milteliai sijojami sukamais sietais, kad miltelių dalelės būtų reikiamo dydžio. Per stambios dalelės smulkinamos pakartotinai.
Smulkinimas sumažina malimo įrenginio apkrovą, nes jei puselės būtų malamos tiesiogiai, malimo metu išsiskirianti šiluma sumažintų galutinio produkto hidratacijos gebą.
Iš sveikų sėklų gaminant skaldytas gaunami šalutinis produktas – luobelės ir gemalai, kurie vadinami 'pupenių miltai'. Tarptautinėje rinkoje jie parduodami kaip galvijų pašaras. Pupenių miltai turi daug baltymų, taip pat turi aliejų.
Pupenių lipai (E412) yra svarbus natūralus maisto priedas, turintis didelę mitybinę vertę. Maistinių pupenių lipų miltelių kokybė apibūdinama dalelių dydžiu, hidratacijos sparta, suteikiamu klampumu, mikrobiniu neužterštumu. Rupaus malimo pupenių lipai paprastai klampumą didina lėčiau, bet lengviau išmaišomi, nei smulkaus malimo lipai.
Komercinėje rinkoje pardavinėjami ir modifikuoti pupenių lipai – apdoroti fermentais, katijoniniai ir hidropropilinti pupenių lipai.
Maisto gamyba
Tradicinė didelė pupenių lipų rinka yra maisto pramonė. Įstatymiškai numatytos leidžiamos lipų koncentracijos maiste, pvz., JAV. Europoje pupenių lipams suteiktas kodas E412. Ksantano lipai ir pupenių lipai yra dažniausiai maiste naudojami lipai.
Pupenių lipų panaudojimo būdai:
Call of Duty 3
Call of Duty 3 − pirmojo asmens šaudyklė ir trečioji „Call of Duty“ serijos dalis. Žaidimą sukūrė „Treyarch“, o 2006 m. lapkričio 7 d. išleido „Activision“. Žaidimas buvo išleistas visoms septintos kartos kompiuterinių žaidimų konsolėms: Xbox 360, PlayStation 3 ir Wii. Taip pat buvo išleistos PlayStation 2 ir Xbox versijos.
Žaidime veiksmas vyksta Antrojo pasaulinio karo metais. Tai vienintelė pagrindinės serijos dalis, kuri nebuvo išleista asmeniniams kompiuteriams.
Adomava (Zarasai)
Adomava – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6,5 km į vakarus nuo Imbrado, prie kelio. Keli šimtai metrų į pietus nuo kaimo telkšo Avilys, šiauriau – Čičirys.
Jaguaronas
Jaguaronas, Žaguaraunas  – upė, tekanti Urugvajaus – Brazilijos siena. Skiria Pietų Rio Grandės valstiją nuo Sero Largo departamento. Prasideda Rio Grandės skyde, teka į pietryčius. Įteka į Mirino lagūną (jungiasi su Atlanto vandenynu). Prie upės įsikūrę Žaguarauno ir Rio Branko miestai.
Fosforo rūgštis
Naudojimas
Fosforo rūgštimi apdorojami metalai jų koroziniam atsparumui didinti, taip pat pašalinti rūdims.
Fosforo rūgštis naudojama ir maisto pramonėje: mėsos konservavimui, kepimo miltelių, sūrių gamybai, vaisvandenių rūgštinimui.
Rūgštis naudojama stomatologijoje apnašų ėsdinimui ant dantų paviršių ar ertmėse, kur bus plombuojama ar naudojami kiti dantų įtaisai. Fosforo rūgštis naudojama kaip katalizatorius aspirino sintezėje.
Vladimiras Čekasinas
Vladimiras Čekasinas (g. 1947 m. vasario 24 d. Jekaterinburgas, Rusija) – Lietuvos džiazo saksofonininkas, klarnetininkas, multiinstrumentininkas, kompozitorius, pedagogas, režisierius.
Biografija
Šešerių metų pradėjo groti smuiku ir fortepijonu, nuo dešimties metų – klarnetu, nuo penkiolikos – saksofonu. 1965 m. baigė specialią muzikos mokyklą, 1970 m. baigė Sverdlovsko konservatorijos klarneto klasę.
Lietuvos džiazo mokyklos kūrėjas, išugdė daugelį Lietuvos džiazo muzikų, sukūrė originalią džiazo dėstymo metodiką. Kuria muziką teatrui ir kinui.
Datulinis finikas
Datulinis finikas arba datulinė palmė (Phoenix dactylifera) – finikų (Phoenix) genties palmių (Arecaceae) rūšis. Auga Šiaurės Afrikos ir Artimųjų Rytų dykumų oazėse.
Užauga 15-25 m aukščio, neretai išauga su keliais kamienais. Lapai plunksniški, 3-5 m ilgio, sudaryti iš maždaug 150 lapelių. Šių lapelių ilgis 30 cm, plotis 2 cm. Visos lajos skersmuo gali siekti 6-10 m. Vaisius – datulė. Tai 3-7 cm ilgio ovalus kaulavaisis, susiformuojantis didelėse kekėse.
thumb|left|260px|Datulių vaisiai thumb|left|240px|Džiovintos datulės Maroke
Kloniniai Mijaugonys
Kloniniai Mijaugonys – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Elektrėnų, prie magistralės. Mijaugonių seniūnaitijos centras.
Sokolai (Kolno apskritis)
Sokolai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Kloniniai Mijaugonys
Geografija
Gyvenvietės pietiniame pakraštyje yra Ilgio ežeras, iš kurio išteka Strėva, rytiniame pakraštyje tyvuliuoja Salceko ežeras. Į pietryčius nuo gyvenvietės, Gojaus miške, yra keletas pilkapių. Už 1 km į šiaurę link aukštumos yra mažesnis kaimas – Kalniniai Mijaugonys.
Istorija
Buvo Mijaugonių dvaras.
2010 m. birželio 3 d. kaimą užpylė liūtis ir ištiko potvynis. Tai vienas didžiausių potvynių šiame kaime, kadangi iš Strėvos ir šalia tyvuliuojančio Ilgio ežero į Kloninius Mijaugonis plūstantis vanduo pievas skandina jau dešimtmetį, paversdamas jas pelkėmis. Manoma, kad reikia išvalyti užžėlusią Strėvos vagą arba paaukštinti kelio pylimą.
Kloviniai
Kloviniai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, rytiniame Utenos pakraštyje, tarp Utenos pramonės rajono ir plento. Stūkso Klovinių akmuo su įvairiais ženklais, Vestuvių kalnas (1987 m. tautodailininkai skulptūromis pavaizdavo senąsias lietuvių vestuves). Yra Klovinių užtvanka, kuri buvo įrengta 1978 m., užtvenkus Raudesos upę.
Gyventojai
thumb|left|155px|Klovinių kryžius
Poznanė
Poznanė  – miestas-apskritis, Didžiosios Lenkijos vaivadijos administracinis centras. 2021 m. duomenimis, Poznanė yra 5-as pagal gyventojų skaičių Lenkijos ir 90-as Europos žemyno miestas – 2020 m. gruodžio 31 d. gyveno 532 048 žmonių.
Poznanė įsikūrusi vakarinėje Lenkijoje, prie Vartos upės, Regiono komercinis, kultūrinis ir susisiekimo centras. Yra tarptautinis oro uostas, miestu važinėja tramvajai. Išvystyta mašinų, maisto, gumos, parfumerijos, stiklo, lengvoji pramonė. Medicinos akademija, keletas teatrų (tarp jų ir operos, kuriame dainavo ir žinomas Lietuvos bosas Liudas Mikalauskas).
Poznanėje kasmet vyksta tarptautinės mugės. Yra nacionalinis muziejus, archeologijos muziejus, kelios gotikinės bažnyčios (tarp jų ir XIII–XV a. katedra), renesanso stiliaus rotušė (XIII–XVI a.), XVI–XIX a. namai. Miesto centro puošmena – 2003 m. atnaujintas Senasis bravoras. 4 km į pietus nuo Poznanės centro yra Krzesiny karinis aerodromas, jame dislokuota Lenkijos karinių oro pajėgų 31-oji taktinės aviacijos bazė.
Istorija
thumb|left|120px|Lietuvos [[Vytis Poznanės rotušės Didžiojoje salėje]] Poznanė – seniausias Didžiosios Lenkijos miestas. Nuo 966 m. pirmos Lenkijos katalikų vyskupystės centras. X–XI a. buvo Lenkijos kunigaikščių rezidencija. 1253 m. balandžio 23 d. gavo miesto teises. Mieste ilgą laiką gyveno Poznanės ir Vilniaus vyskupas Jonas iš Lietuvos kunigaikščių. 1815 m. tapo į Prūsijos sudėtį įėjusios Poznanės didžiosios kunigaikštystės centru. Po Poznanės sukilimo, įvykusio 1918–1919 m., įėjo į suvienytos Lenkijos valstybės sudėtį.
Lietuviai
thumb|right|260px|Lietuvos delegacija prie Romualdo Marcinkaus kapo thumb|right|260px|Lenkijos-Lietuvos herbas ant Poznanės Sargybos pastato Poznanės Britų karių kapinėse palaidotas Pasipriešinimo hitlerininkams dalyvis karo lakūnas iš Lietuvos Romualdas Marcinkus. 2009 m. lapkričio 12 d., dalyvaujant krašto apsaugos viceministro Vytauto Umbraso vadovaujamai delegacijai, Tautų sandraugos karių kapų komisija jam atidengė paminklą.
Nuo 1919 m. mieste veikia universitetas, dabar vadinamas Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetu. Nuo pat įkūrimo šioje aukštojoje mokykloje buvo skaitomas lietuvių kalbos kursas (lektorius dr. Juzefas Lengovskis). 1956 m. įkurta Baltų filologijos katedra, kuriai ilgus metus vadovavo buvęs Vilniaus universiteto Humanitarinio fakulteto dekanas prof. Janas Otrembskis. Jam mirus, katedros vedėju buvo kitas žinomas kalbininkas Česlovas Kudzinovičius. Šių dviejų mokslininkų pastangomis 1958 m. Poznanėje buvo išleista Britų muziejuje saugoma Samuelio Boguslavo Chilinskio versta lietuviška Biblija. Nuo 1988 m. Poznanės A. Mickevičiaus universiteto Kalbotyros institute pradėjo veikti Baltų kalbų skyrius, kuriame studijuoja keletas studentų. Universitete dėstė žinomi Lietuvos filologai dr. Pranas Gražys ir dr. Kazimieras Juozas Ambrasas, bibliotekoje saugomas Kazimiero Kristupo Daukšos 1836–1844 m. surinkto lenkų-lietuvių kalbų žodyno rankraštis, taip pat Tilžės Lietuvių literatūros draugijos rinkiniai.
Valenwood
thumb|right|Valenwood provincijos žemėlapis
Poznanė
Baidarių ir kanojų irklavimas
Mieste tris kartus vyko pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo čempionatas.
Valenwood
Valenwood – provincija Tamriel žemyno pietvakariuose, kurios teritorijoje vyksta The Elder Scrolls serijos žaidimų veiksmas. Ji ribojasi su Elsweyr ir Cyrodiil provincijomis. Valenwood apgyvendinta bosmerų rasės atstovais. Pirmieji į provinciją gyventi atvyko bosmerų protėviai aldmerai.
Istorija
thumb|right|Buvusių konfliktų žymės…
Brian Molko
thumb|Brian Molko Brian Molko (g. 1972 m. gruodžio 10 d. Belgijoje) – grupės Placebo dainų autorius, vokalistas bei gitaristas.
Biografija
Gimė internacionalaus amerikiečių bankininko ir škotės šeimoje, vaikystėje dėl tėvo profesijos dažnai kraustydavosi iš vienos vietos į kitą. Gyveno Škotijoje, Liberijoje, Libane ir Liuksemburge, bet motinos gimtąjį miestą Dandį vadina „vieta, kurioje užaugo“. Savo paauglystę jis apibūdina kaip periodą, kuriame jautėsi labai vienišas ir atstumtas; pirmą kartą atlikėjo duonos paragavo mokyklos dramos teatre. Nors Molko augo griežtoje šeimoje, kuri į tokio tipo saviraišką žvelgė nepalankiai (tėvas norėjo, kad jis taptų bankininku), jis maištavo susikurdamas dvilytį įvaizdį, lakuodamas nagus, dažydamas lūpas ir akis bei klausydamas pankroko muzikos. Vėlyvoje paauglystėje pripažino, jog yra biseksualus. Molko iš pradžių lankė europietišką Liuksemburgo mokyklą, tačiau buvo priverstas ją palikti dėl nuolatinių patyčių ir priekabių. Vėliau perėjo į tarptautinę Liuksemburgo mokyklą. ir tęsė mokslą studijuodamas dramą Goldsmito koledže Londone.
Valenwood
Istorija
Valenwood visais laikais buvo gausi gyvūnijos ir augalijos provincija, pirmieji ir šiuolaikiniai jos gyventojai niekada nekenkė provincijos gamtai, nes jų protėviai visą gyvenimą garbino miško dievą Y’ffre, gamtos globotoją.
Pirmosios eros pradžioje Camoran dinastijos karalius Eplear suvienijo bosmerų gentis ir leido ayleidų rasei gyventi kartu su bosmerais. 340 m. jis sudarė prekybinę sutartį su Tamriel imperiją, tačiau ji buvo trumpalaikė, nes dėl pranašo Marukh kilo nesutarimai su imperiją ir sąmyšis provincijoje.
Antrosios eros 430 m. Camoran dinastija bandė atkurti savo valdžią, jos nariai sudarė taikos sutartį su Summerset Isle provinciją ir tai padėjo apginti Valenwood nuo priešų, kurie bandė užimti provincijos teritoriją. Valdžios pirmininkų gretas sudarė karalius Thalmor, bosmerų vadai ir altmerų diplomatų kongresas.
250 metų Valenwood provincijoje vyravo taika, tačiau Valenwood vis tiek atiteko imperijai, bet provinciją valdė Camoran dinastijos karalius. Vėliau provincijos teritorijoje prasidėjo imperijos karai, kurie nusiaubė dalį provincijos žemių. Bosmerai buvo nepatenkinti savo valdžia.
Trečiosios eros 249 m. pasirodė naujas pretendentas į Camoran dinastijos sostą… Naikindamas visus, naujasis Valenwood karalius nutarė užimti naujas teritorijas ir nusiuntė savo armiją į šiaurę, į High Rock ir Hammerfell provincijas, tačiau trečiosios eros 267 m. jo kariuomenė buvo sutriuškinta. Valenwood provincija prarado taiką…
Po daugelio nereikšmingų mūšių, provincijos gyventojai pradėjo palikti miestus ir ėmė gyventi miškuose, sugrįždami į jų ankstyvąsias tradicijas.
Dabar Valenwood provincijoje ramu, bet buvusių konfliktų žymės labai patebimos.
Geografija
Valenwood provincijoje gausu augalijos ir gyvūnijos rūšių, visur auga gėlės, dideli medžiai, po miškus vaikšto kentaurai, basiliksai ir minotaurai. Didžiąją teritoriją provincijoje užima džiunglės ir apaugusios žalumos pievos. Provincijos vakaruose Abecean jūra. Valenwood gyventojai gyvena namuose su labai gražiais sodais.
Politinė sistema
Valenwood provincijoje monarchinė politinė sistema, provinciją valdo Tamriel žemyno imperija ir tam tikra bosmerų rasės šeimos dinastija.
Girkantai
Girkantais vadinami kaimai:
Šiaudinė (Tauragė)
Šiaudinė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1,5 km iki Batakių.
Antrasis laiškas korintiečiams
Antrasis laiškas korintiečiams – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.
Mečislovas Jučas
Mečislovas Jučas (1926 m. balandžio 26 d. Vabaliuose, Baisogalos valsčiuje – 2019 m. lapkričio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, habilituotas istorijos mokslų daktaras.
Biografija
1946–1951 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete. 1956 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją „Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė XIV a. antroje pusėje – XV a. pradžioje ir lietuvių tautos kova už laisvę“. 1971 m. apgynė istorijos mokslų daktaro disertaciją „Baudžiavos irimas Lietuvoje (XVIII a. 7 dešimtmetis – XIX a. 4 dešimtmetis)“. 1993 m. ji nostrifikuota suteikiant habilituoto humanitarinių mokslų daktaro laipsnį.
1952 m. paskirtas į Lietuvos istorijos institutą ir tuoj pat atleistas, vėl priimtas 1956 m. Iki 1985 m. šio instituto mokslinis bendradarbis, direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams (1972–1985 m.), įvairių sektorių ir skyrių vadovas. Nuo 1970 m. dėstė Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, nuo 1976 m. profesorius, 1989–1993 m. Senovės ir vidurinių amžių istorijos katedros vedėjas.
The Vaccines
The Vaccines – britų indie rock grupė, susikūrusi Londone 2010 m. Grupė išgarsėjo daug koncertuojant visame pasaulyje, ypač apšildant įžymias grupes kaip „The Rolling Stones“, „Arcade Fire“, „Arctic Monkeys“, „Red Hot Chili Peppers“ bei daugybę kitų. Pirmasis grupės albumas „What Did You Expect from the Vaccines?“ išleistas 2011 m. kovą ir tapo geriausiai parduodamu tų metų debiutiniu albumu Jungtinėje Karalystėje. 2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi penkis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Back in Love City“, išleistas 2021 m. rugsėjį.
Grupės nariai
Dabartiniai nariai
Alfonsas Čekauskas
Alfonsas Čekauskas (1937 m. kovo 11 d. Šalnose, Taujėnų valsčius – 2019 m. rugsėjo 29 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1966 m. baigė lituanistiką Vilniaus universitete. 1964–1974 m. mokytojavo, 1971–1974 m. Vilniaus 13-osios vidurinės mokyklos direktorius, 1975–1985 m. dirbo profsąjungų kultūros darbą.
Nuo 1985 m. buvo Lietuvos blaivybės draugijos pirmininko pirmasis pavaduotojas, 1992–1994 m. pirmininkas. Nuo 1994 m. Baltų ainių draugijos pirmininkas, laikraščio „Baltų ainiai“ vyr. redaktorius. 2002 m. vienas Nacionalinės žalingųjų įpročių prevencijos tarybos įkūrėjų, prezidentas. Pasaulinio blaivybės ir humanizmo judėjimo (IOGT), Europos nerūkančiųjų teisių gynimo asociacijos (EUN), Šiaurės valstybių blaivybės judėjimų tinklo veikėjas. Propagavo blaivybę.
2002 m. įkūrė kraštiečių draugiją „Kur Tas Šaltinėlis“, išrinktas jos prezidentu.
Palaidotas Vilniaus Jeruzalės kapinėse.
Bibliografija
Dainininkas solistas ir tenoras nuo 1962 m. Išleisti 2 kompaktiniai diskai „Dainuoja Alfonsas Čekauskas“, „Kur Tas Šaltinėlis“.
Kluonaliai
Kluonaliai – kaimas Kretingos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Dupulčių, prie pietrytinių Kretingos pakraščių. Pro kaimą teka upelis Jaurykla, praeina kelias. Plečiasi nausėdijos.
Vladas Čekauskas
Biografija
1917 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Nuo 1919 m. kovo mėn. pradėjo tarnybą Lietuvos kariuomenėje. 1930 m. kapitonas. Sovietiniams okupantams likviduojant Lietuvos kariuomenę 1940 m. rugsėjo paskirtas Raudonosios armijos šaulių pulko chemijos tarnybos viršininku. Kilus TSRS–Vokietijos karui 1941 m. birželio mėn. iš Raudonosios armijos pasitraukė. 1941 m. vasarą dirbo Lietuvos Laikinosios Vyriausybės Policijos departamento ūkio skyriaus viršininku. Už antinacinę veiklą 1943 m. balandžio mėn. gestapo suimtas ir išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą, Susirgęs flegmona pateko į „ligoninę“. Ten sanitarais dirbantys lenkai, sužinoję, kad jis Lietuvos karininkas, jį užmušė.
Stara Kornicos valsčius
Stara Kornicos valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Losicių apskrityje. Centras – Stara Kornica. Ribojasi su Hušlevo, Konstantinuvo, Palenkės Lešnos, Losicės, Plateruvo ir Sarnakų valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 119,33 km², iš kurių: Valsčius sudaro 15,46% apskrities teritorijos.
Europolas
Istorija
Europolo įsteigimui pritarta 1992 m. ES valstybėms pasirašius Mastrichto sutartį. 1995 m. liepos 26 d. valstybės narės pasirašė Europolo konvenciją.
2010 m. Europolas buvo performuotas suteikiant jam pilnas ES agentūros teises. Tai Europolui suteikė daugiau įgaliojimų informacijos apie nusikaltimus kaupime. Taip pat nuo šiol Europos Parlamentas gali labiau kontroliuoti agentūros veiklą ir biudžetą.
Uždaviniai
Europolas – teisėsaugos agentūra, atsakinga už kriminalinės žvalgybos duomenų mainus ir analizę. Jo užduotis – didinti ES teisėsaugos institucijų veiklos veiksmingumą ir gerinti jų bendradarbiavimą užkertant kelią sunkiam tarptautiniam nusikalstamumui ir terorizmui bei su jais kovojant ir tokiu būdu siekti saugesnės Europos visiems ES piliečiams.
Lietuva ir Europolas
2003 m. spalio 30 d. Lietuva pasirašė bendradarbiavimo sutartį su Europos policijos biuru Europolu.
Estijos krona
Estijos krona (, ISO 4217 kodas: EEK) buvo Estijos valiuta 1928-1940 ir 1992–2010 m. Padalinta į 100 sentų. Valiuta buvo naudojama Estijoje, bet 2011 m. sausio 1 d. Estijos bankas įvedė eurą.
Estijos apskritys
Estija administraciškai suskirstyta į 15 apskričių (maakond). Šis suskirstymas galioja nuo 1990 m. sausio 1 d. Kiekviena apskritis yra padalinta į dviejų tipų savivaldybes: 33 miesto savivaldybes ar miestus (linn) ir 194 kaimo savivaldybes ar valsčius (vald). miniatiūra|450x450px|Estijos apskritys Estijos apskritys (pavadinimai pagal Europos vietovardžių žodyną):
Sumgajitas
Sumgajitas – miestas rytų Azerbaidžane, prie Kaspijos jūros, 30 km į šiaurės vakarus nuo sostinės Baku. Trečiasis pagal dydį Azerbaidžano miestas. Geležinkelio stotis. Stipriai išvystyta chemijos, metalurgijos, mašinų, lengvoji, maisto pramonė. Yra miesto istorijos muziejus, teatras, universitetas.
Sumgajitas yra vienas labiausiai užterštų miestų pasaulyje.
Istorija
Miesto teisės suteiktos 1949 m. 1988 m. čia vyko aršios kovos tarp vietos armėnų ir azerbaidžaniečių.
Juozas Juocevičius
Juozas Vytautas Juocevičius (1947 m. kovo 29 d. Prienai) – Lietuvos boksininkas, bokso teisėjas, ekonomistas, savanoris kūrėjas.
Biografija
Baigė Prienų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1973 m. baigė ekonomiką Vilniaus universitete.
1992–1993 m. Savanoriškos krašto apsaugos tarnybos Kauno rinktinės vadas, kapitonas. 2000 m. UAB „Automoderna ir partneriai“ direktorius, Vilniaus dvikovės sporto šakų mokyklos treneris.
2008 metais išleido poezijos knygą „Medžiai tarp savęs prašneko".
Duktė Ingrida.
Sportinė karjera
Jo treneriai buvo A. Patamsis, Algirdas Šocikas.
Pasižymėjo tobula technika. Ringe kovėsi 200 kartų, laimėjo 185 kovas.
Nuo 1989 m. Europos mėgėjų bokso asociacijos teisėjas, nuo 1992 m. Tarptautinės mėgėjų bokso asociacijos teisėjas.
Gibraltaro sąsiauris
Gibraltaro sąsiauris  – sąsiauris, skiriantis Europos ir Afrikos žemynus. Sąsiauriu susijungia Atlanto vandenynas ir Viduržemio jūra. Pavadinimas kilęs nuo arabiškos frazės „Džebel Tarik“, reiškiančios „Tariko kalnas“. Tai užuomina į Umajadų berberų generolą Tariką ibn-Zijadą, vadovavusį Ispanijos užkariavimui 711 m. Jis taip pat vadinamas Gibraltaro sąsiauriais ir Strogu, pastarasis pavadinimas vėliau paplito jūreivių tarpe.
Sąsiauris 58 km ilgio. Siauriausioje vietoje tarp Punta Tarifos šiaurinėje dalyje ir Punta Sireso salelių pietinėje dalyje, sąsiauris yra 13 km pločio. Sekliausia vieta ties Kamarinalo slenksčiu, čia gylis 284 m, vidutinis gylis 365 m, didžiausias gylis 900 m.
Tarp abiejų sąsiaurio pusių kursuoja keltai.
Vieta
Šiaurinėje sąsiaurio dalyje yra Ispanija ir Gibraltaras, pietinėje – Marokas ir Ispanijos eksklavas Šiaurės Afrikoje - Seuta. Jo ribos Antikoje buvo vadinamos Heraklio stulpais. Sąsiauryje yra kelios salos kaip ir Perechilio sala, į kurią pretenduoja Marokas ir Ispanija.
Adomėliai
Adomėliais vadinami kaimai:
Adomčiškės
Adomčiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Dūkštų.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kaimo gatvelė thumb|left|240px|Neries regioninio parko ženklai
Skripija
Skripija – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Krekenavos. Pro kaimą teka upelis Lokaušėlė iš šiaurės prieina Skilvionių miškas. Skripija įsikūrusi prie kelio Žibartoniai-Krekenava.
Tafilai
Tafilai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Staviskų, apie 17 km į rytus nuo Kolno ir apie 73 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Jack Irons
Jack Steven Irons (g. 1962 m. liepos 18 d.) – amerikiečių kilmės muzikantas, geriausiai žinomas, kaip pirmasis grupės „Red Hot Chili Peppers“ būgnininkas bei buvęs grupės „Pearl Jam“ būgnininkas. Taip pat yra išleidęs keturis solinius albumus.
2012 m. jis dėl savo nuopelnų su grupe „Red Hot Chili Peppers“ buvo įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų. Irons’as, kartu su kitu buvusiu grupės būgnininku Cliff Martinez, pirmą kartą per 24 metus užlipo ant scenos su savo buvusia grupe ir atliko jų 1991 m. išleistą hitą „Give It Away“.
Valerijus Čekmonas
Biografija
1964 m. baigė Rostovo prie Dono universitetą. 1982 m. filologijos mokslų daktaras.
1965–1979 m. dirbo Baltarusijos TSR mokslų akademijos Jakubo Kolaso kalbotyros institute. Nuo 1979 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1988–1999 m. Slavų filologijos katedros vedėjas, nuo 1985 m. profesorius. Nuo 1995 m. redagavo žurnalą „Slavistica Vilnensis“, nuo 2000 m. Kultūrinių bendrijų studijų centro direktorius. Tyrė kalbų sąveiką, slavų tautų ir kalbų istoriją, lietuvių ir baltarusių kalbų ryšius.
Argau frankas
Argau frankas – Argau kantono (Šveicarija) piniginis vienetas, buvęs apyvartoje 1798-1850 m.
1 Argau frankas buvo lygus 10 bacenų (Batzen), vienas bacenas - lygus 5 kreiceriams (Kreuzer) ar 10 rapenų (Rappen).
Frankas nuo 1798 m. buvo Helvecijos respublikos piniginis vienetas. Helvecijos respublika 1803 m. nustojo kaldinti monetas. Tuo tarpu Argau kantonas frankų monetas kaldino 1805-1831 m.
Argau frankų monetos buvo:
1850 m. buvo įvestas Šveicarijos frankas. 1,5 Šveicarijos franko buvo lygus 1 Argau frankui.
Mundų kalbos
Skirstymas
Mundų kalbos skirstomos į dvi pagrindines grupes – šiaurės (vartojamos Čhota Nagpuro plokščiakalnyje: Džarkhandas, Čhatisgarhas, Vakarų Bengalija, Orisa, Madhja Pradešas, Bangladešas) ir pietų (Orisa, Andhra Pradešas).
Vienas siūlomų mundų kalbų skirstymų (Gérard Diffloth, 1974 m.):
Gramatika
Mundų kalbos turi 3 gramatinius skaičius (vienaskaita, dviskaita, daugiskaita), 2 gimines (dvasingą ir bedvasę), skirtį tarp daugiskaitos 1 asmens (su manimi, be manęs), 6 priesagas, nurodančias nuosaką.
Bendra saugumo ir gynybos politika
Bendra saugumo ir gynybos politika (BSGP)  – pakeitė buvusią Europos saugumo ir gynybos politiką (ESGP). Lisabonos sutartyje pabrėžiama BSGP svarba ir specifiškumas, bet ji vis dar yra bendros užsienio ir saugumo politikos (BUSP) dalis. Pagrindinis BSGP tikslas – laipsniškai sukurti bendrą Europos gynybą bei prisidėti prie tarptautinės taikos ir saugumo stiprinimo.
Šiandien BSGP – specifinė ES veiklos užsienyje kryptis, kurią galima pavadinti krizių valdymu, naudojant civilines bei karines priemones.
Istorija
1998 m. gruodžio mėn. Sen Malo, Prancūzijoje buvo pasiektas principinis Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės sutarimas, kad atsižvelgiant į pasikeitusį grėsmių Europos saugumui pobūdį, ES derėtų įgyti ir plėtoti nuosavus karinius pajėgumus. Vėliau šiam susitarimui pritarė ir kitos ES narės. ES pradėjo galvoti apie savo saugumą taip vėlai, nes iki šiol NATO gynybinis aljansas užtikrindavo saugumą Europoje.
Šis klausimas buvo išspręstas kompromisu ir buvo nuspręsta palikti klausimą atvirą. 1992 m. Mastrichto sutartyje buvo nutarta įtraukti Vakarų Europos Sąjungą (VES) į Europos integracijos procesą. 1992 m. birželio mėn. VES taryba Petersberge (Vokietija) priėmė deklaraciją, kurioje buvo paskelbta, kad Vakarų Europos Sąjunga bus atsakinga už humanitarinių ir gelbėjimo operacijų vykdymą, krizių slopinimą, taikos palaikymo ir įvedimo misijas.
Po ES nesekmių numalšinant Jugoslavijos konfliktus Bosnijoje ir Kosove, Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės pozicijos suartėjo ir 1997 m. Amsterdamo sutartyje buvo numatyta, kad Europos Sąjunga perima tiesioginę atsakomybę už Petersbergo užduočių vykdymą. thumb|300px|Europos šalys, kurios yra ES ir NATO narėmis {{legend|#000080|Tik ES narės}} {{legend|#FF6600|Tik NATO narės}} {{legend|#800080|ES ir NATO narės}} Nuo to laiko Europos saugumo ir gynybos politikos formavimo procesas įgijo greitį ir buvo pradėtos formuoti kovinės grupės – ES karinės ir civilinės greitojo reagavimo pajėgos.
Be to buvo įsteigta BSGP institucijų sistema, kuri apėmė Politikos ir saugumo komitetą, ES Karinį komitetą, ES Karinį štabą bei buvo parengta ir patvirtinta Europos saugumo strategija.
2002 m. gruodžio mėn. buvo pasiektas susitarimas tarp ES ir NATO, vadinamas „Berlynas Plius“, kuris suteikė ES galimybę naudotis NATO pajėgumais neribojant ES sprendimų autonomijos ir taip išvengiant organizacijų dubliavimo ir konkurencijos.
Lisabonos sutartyje buvo užrašyta, kad „jei valstybė narė patiria agresiją savo teritorijoje, kitos valstybės narės, vadovaudamosi Jungtinių Tautų Chartijos 51 str., yra įpareigotos teikti šiai valstybei visokeriopą įmanomą pagalbą ir paramą.“ Ši nuostata atspindi pasikeitusias ES vertybes.
Efyra
thumb|right|200px|Scifomedūzų dauginimosi ciklas. 11 piešinys – strobiliacijos pabaiga ir efyrų atsiskyrimas. Efyra (, iš 'nimfa Efyra') – scifomedūzos lervutė, susidaranti scifistomos (polipo) nelytinio dauginimosi (strobiliacija) metu. Iš efyros išauga lytiškai besidauginanti medūza.
Augant efyrai formuojasi gastrovaskulinė sistema, čiuopikliai, ropalijos, gonadų užuomazgos.
Bendra saugumo ir gynybos politika
Bendros saugumo ir gynybos politikos misijos
thumb|right|250px|{{legend|#0088cc|Šalis, dalyvaujanti BSGP}}{{legend|#ff6666|Šalis, nedalyvaujanti BSGP}} ES atlieka misijas trečiosiose šalyse, kurių tikslai palaikyti taiką ir stiprinti tarptautinį saugumą. Jos grindžiamos valstybių narių tiekiamomis civilinėmis ir karinėmis priemonėmis.
Efyra
Ankstyvosiose stadijose efyros būna skaidrios, iki kelių milimetrų ar centimetrų skersmens. Jų skėčio kraštuose būna 8 dvigubos skiautės. Čiuopiklių ir burnos skiaučių neturi. Virškinimo sistema neišsivysčiusi, turi tik skrandį ir radialinių kanalų užuomazgas.
Bendra saugumo ir gynybos politika
Bendros saugumo ir gynybos politikos misijos
Iki Lisabonos sutarties įsigaliojimo datos vadovaujantis BSGP buvo galimos tokios misijos:
Lisabonos sutartyje šį sąrašą papildo trys naujos misijos:
Lisabonos sutartyje taip pat pripažįstama daugiašalių pajėgų dalyvavimo įgyvendinant BSGP galimybė. Tokios pajėgos suformuojamos tam tikroms valstybėms narėms, nusprendusioms susieti savo pajėgumus, ekipuotę ir kariškius, sudarant karinę sąjungą. Pagrindinės Europos karinių pajėgų grupės yra šios:
Institucijos
Šie politiniai ir kariniai organai buvo įkurti po Europos Vadovų Tarybos pritarimo:
Lietuvos kino studija
right|200px|frameless
Istorija
Įkurta 1940 m. Kaune. Dirbo operatoriai Stepas Uzdonas, Stasys Vainalavičius, Alfonsas Žibas, iš TSRS atsiųsti kinematografininkai. Iki TSRS-Vokietijos karo sukurta 40 kino žurnalo „Tarybų Lietuva“ filmų, lietuviškai įgarsinti sovietiniai vaidybiniai filmai. Per karą studijos veikla nutrūko. 1944 m. atkurta kaip kino korespondentų punktas Kaune. Dirbo operatoriai Vytautas Starošas, S. Uzdonas, S. Vainalavičius, režisierius Liudgardas Maculevičius, garso operatorius Tadas Balsys, nuo 1945 m. – režisierius Nota Liubošicas.
1947–1956 m. sukurta vaidybinių filmų su sovietinėmis kino studijomis (Mosfilm, Lenfilm). 1949 m. perkelta į Vilnių. Šeštojo dešimtmečio viduryje studijoje pradėjo dirbti Kinematografijos institutą Maskvoje baigę režisieriai Vytautas Mikalauskas, Vytautas Žalakevičius, operatorius Jonas Gricius. 1953 m. su „Lenfilm“ pastatytas vaidybinis filmas „Aušra prie Nemuno“, rež. Arkadijus Faincimeris. 1957 m. studijoje sukurtas pirmasis vaidybinis filmas „Žydrasis horizontas“, rež. V. Mikalauskas.
1964 m. pastatyti filmavimo paviljonai. Iki 1989 m. studija buvo vienintelė kino kūrimo įmonė Lietuvoje, jos finansinė ir kūrybinė veikla priklausė nuo Valstybinio kinematografijos komiteto Maskvoje. Per metus buvo sukuriama ~7 vaidybinius, ~40 dokumentinių filmų ir ~40 kino žurnalų „Tarybų Lietuva“.
Nuo 1992 m. veikė kaip technikos bazė Lietuvos privačių ir užsienio kino studijų filmams kurti. Nuo 1993 m. su užsienio kino studijomis sukurta >50 vaidybinių kino ir televizijos filmų, serialų. Nuo 1990 m. kurtas kino žurnalas „Valstybės kino metraštis“.
2004 m. privatizuota. 2014 m. bankrutavo.
Veikė 20 padalinių – Projektų vystymo, Aktorių atrankos, Dokumentikos ir kino kronikos, Kostiumų gamybos, Filmavimo ir apšvietimo technikos, Specialiųjų efektų, Vizualiųjų efektų, Dekoracijų apipavidalinimo, Rekvizito gamybos ir kt. Buvo 4 filmavimo paviljonai, didžiausias – 2470 m² ploto ir 15 m aukščio su garso izoliacija, filmavimo lauko aikštelės.
Jonas Alekna
Jonas Alekna:
Karaliaučiaus karališkoji vokiečių draugija
Karaliaučiaus karališkoji vokiečių draugija – Prūsijos lietuvių mokslinė organizacija, veikusi 1741-1945 m. Karaliaučiaus pilyje.
Veikla
Tyrė Prūsijos tautų istoriją, kalbą, literatūrą. Leido mokslinį žurnalą „Preussisches Archiv“ (1790-1798 m.), „Preussische Provinzial-Blatter“ (1829-1845 m.), „Neu Preussische Provinzial-Blatter“ (1845-1864 m.), „Altpreussische Monatschrift“ (1864-1922 m.). Turėjo apie 1000 vnt. biblioteką, kurioje, spėjama, buvo knygų lietuvių ir prūsų kalbomis, rankraščių, archyvinės medžiagos.
Draugijos vadovai ir nariai paskelbė lituanistikos ir prūsistikos veikalų. 1789 m. turėjo 50 narių. Tarp jų buvo J. G. Jordanas, Prūsijos žodyno sudarytojas G. Henigas. Iki Lietuvių literatūros draugijos įsteigimo 1879 m. Karaliaučiaus karališkoji vokiečių draugija buvo lituanistinių tyrinėjimų Prūsijoje svarbiausias centras.
Draugijos vadovai
Fridrichas Kuršaitis, Jonas Kvantas, Georgas Neselmanas, Gotfrydas Ostermejeris, Liudvikas Rėza.
Juozas Čelkauskas
Juozas Čelkauskas (g. 1935 m. liepos 26 d. Stipinai, Joniškėlio valsčius) – Lietuvos ir Rusijos violončelininkas, pedagogas.
Biografija
1962 m. baigė Maskvos konservatoriją, 1965 m. jos aspirantūrą. 1965-1966 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje. Nuo 1966 m. Maskvos pedagoginio universiteto dėstytojas. 1966-1990 m. leidyklos „Sovetskij kompozitor“ redaktorius.
Parengė daugiau, kaip 100 leidinių (1975 m. išleido violončelei ir fortepijonui aranžuotų M. K. Čiurlionio kūrinių rinkinį). Kaip solistas ir ansamblių narys daugiau, kaip 30 metų koncertavo Lietuvoje, Rusijoje ir kitur. Pirmasis atliko žinomų Maskvos kompozitorių kūrinių violončelei.
Mariupolio Azovmaš
Mariupolio Azovmaš – Ukrainos krepšinio klubas, dalyvaujantis ULEB taurėje. 2006–2007 m. sezone pasiekė FIBA Europos taurės finalą, tačiau jame pralaimėjo Žeronos „Akasvayu“ ekipai.
Gluosniniai
Gluosniniai (Salicaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso dvinamiai medžiai, krūmai arba krūmokšniai su paprastais pražanginiais lapais. Žiedai žirginėliuose, su pažiedėmis. Vaisius – vienalizdė dėžutė, kuri suskyla į 2-4 dalis. Sėklos smulkios, su ilgais plaukeliais, dėl to vėjas jas lengvai išplatina.
Šeimoje yra 57 gentys ir apie 700 rūšių. Lietuvoje auga dviejų genčių augalai: thumb|left|160px|[[Gluosnis|Gluosnių pumpurai apgaubti vienu žvynu, žirginiai statūs]] thumb|left|160px|[[Tuopa|Tuopų pumpurai apgaubti keletu žvynų, žirginiai nusvirę]]
Lietuvių liaudies muzika
Lietuvių liaudies muzika arba lietuvių muzikinis folkloras – Lietuvoje paplitusi liaudies muzika. Kaip ir kitos pasaulio liaudies muzikos variacijos, skirstoma į lietuvių liaudies dainas, instrumentinę muziką, šokius ir žaidimus.
Bendri bruožai
Didelė dalis lietuvių liaudies muzikos yra labai archajiška, apeiginės paskirties – tiek pagoniškos, tiek krikščioniškos. Bendrame Europos etnomuzikologijos kontekste lietuvių etninė muzika priskiriama šiaurės Europos arealui, kurio ribos artimos neolito epochos virvelinės keramikos kultūrai. Šio arealo rytinėje dalyje išryškėja styginių (kanklių) ir pučiamųjų kultūrų bruožai ir melodika, Lietuva yra jų sandūroje, dėl to etninė muzika ypatinga savo įvairumu.
Lietuvių liaudies dainos
Dainos sudaro didžiąją dalį lietuviško muzikinio folkloro. Balsu, melodijomis išreiškiami patys giliausi žmogaus jausmai. Lietuvių liaudies dainos švelnios, lyriškos ir dažniausiai liūdnos. Tekstuose atsispindi gamtos vaizdai, žvėrių ir paukščių gyvenimas. Dainuojama ir apie skaudžią našlaičių dalią, sunkų žemdirbio triūsą, švelnius mergelės ir bernelio jausmus. Dainose labai daug palyginimų. Žmogaus gyvenimas lyginamas su augalų, ypač medžių, gyvenimu, prašoma paukščių ir žvėrių pagalbos.
Lietuvių liaudies dainų ritmas gana sudėtingas. Tai tarsi gyvas pasakojimas, nuolat besikeičiantis ir vis bėgantis tolyn. Jį gana sunku užrašyti, nes dažnai kinta metras, gausu fermatų. Tai svarbiausi lietuvių liaudies dainų bruožai, atspindintys tik joms būdinga nuotaiką ir savitumą.
Lietuvių liaudies vokalo ornamentika labai įvairi. Liaudies dainininkai dainas puošia melizmomis, subtiliai išvingiuoja, suteikia emocinio kolorito. Dainoms būdingi subtilūs tempo kitimai, garso stiprumo svyravimai, vienos dainos atliekamos švelniai ir jautriai, kitos oriai ir karingai, dar kitos šūksmingai ir pamaldžiai. Dainų ritmikai ir balso pastatymui didelę įtaką daro tarmių artikuliacija ir priegaidės.
Lietuvių liaudies dainų stiliai
Lietuvių liaudies dainas galima skirstyti į 4 stilius, būdingi skirtingiems etnografiniams regionams: vienbalsiškumas (monofonija), homofoninis daugiabalsumas, heterofonija (mišrus vienbalsio ir daugiabalsio dainavimo tipas) ir polifonija.
Vienbalsumas būdingas dzūkams. Dainos nepaprastai gražios, dainingos ir dažniausiai liūdnos. Dzūkų dainų ritmas gana sudėtingas,- dažnai besikeičiančiu metru, nereguliariai pasikartojančiais akcentais, kuriantis laisvo, nesuvaržyto pasakojimo įspūdį. Daugiabalsumas būdingiausias Žemaitijai, kur jis ypač archajiškas, tačiau daugiau ar mažiau paplitęs po visą Lietuvą. Be to, žemaičiai savo melodijose mėgo išskirti aukščiausiąją gaida ir ją patęsti. Tai skiriamasis žemaičių dainų bruožas.
Šiaurės aukštaičiai dainavo daugiabalses dainas. Jų dainos linksmos, daug paprastesnio. Dainos šiek tiek švelnesnės, dainingesnės. Heterofonija būdingiausia rytų Lietuvai, Aukštaitijai.
Polifonijai priskiriamos sutartinės, kurios gyvojoje tradicijoje išnyko XX a. viduryje, tačiau labai populiariai atliekamos folkloro ansambliuose.
Lietuvių liaudies dainų žanrai
Lietuvių liaudies dainų žanrai skirstomi pagal paskirtį. Čia išskiriamos keturios pagrindinės dainų rūšys: sutartinė, giesmė, rauda ir daina (siaurąja prasme). thumb|200px|[[Skudučiais atliekama sutartinė. Groja Vaiguva, Tolminkiemyje 2007 m.]]
Sutartinės yra archajiškas aukštaičių dainavimo stilius. Dauguma sutartinių atliekamos su šokio judesiais. Sutartinės yra vieni seniausių dviejų – trijų balsų polifonijos pavyzdžių. Joms būdingi 3 pagrindiniai senovinės polifonijos principai: heterofonija, paralelizmas, kanonas ir imitacija. Seniausių užuominų apie sutartines randama XVI a. rašytiniuose šaltiniuose, tačiau pačios sutartinės surinktos XIX–XX a. Sutartinės iš kitų stilių išsiskiria aiškia sinkopuota ritmika, sekundiniu derinimu. Sutartinės būdavo dainuojamo įvairiais būdais. Sutartinės, kurias dainuodavo dvi dainininkės arba jų grupės, vadinamos dvejinėmis. Kai sutartinę dainuoja trys dainininkės, įstodamos viena paskui kitą – tai trejinė. Tas pats yra ir su ketverinėmis. Baigiant dainuoti sutartines dažnai ūkuojama. Kokiais būdais bebūtų dainuojama, visada skamba tik du balsai.