cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šventas (Zarasų r.)
Tai vandenskyrinis nenuotakus ežeras. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3 km, plotis iki 2,14 km. Altitudė 157,9 m. Dubuo susidaręs ledo luistavietėje, ežero gylis siekia 18,2 m. Krantai vingiuoti, sausi, žemi. Šiaurėje dubens šlaitai aukšti, pietryčiuose ir vakaruose lėkšti bei apaugę mišku. Ežerą supa Tumiškės, Gailiutiškės, Taboro, Sausašilio miškai. Baseino pelkėtumas – 6,6 %.
Ežero viduryje dugnas duobėtas, jį dengia dumblingas sapropelis. Atabrade – smėlis (iki 1 m gylio), vietomis veši nendrės. Ežero vanduo laikomas vienu skaidriausių ir švariausių Lietuvoje.
Tai benuotekis ežeras, unikalus vandens lygio svyravimais, priklauso Šventosios upės baseinui. 1938–1975 m. ežero vandens lygis nuseko 2,7 m. Ežero apylinkėse nebuvo vystoma žemdirbystė. Šiuo metu rekreacinis turizmas leidžiamas, tačiau su apribojimais (pvz., draudžiama apsistoti su nakvyne).
Prie Švento esantys kaimai: Pašventė, Kazeriškės, Girutiškė II, Kaziūriškės. Pietiniu krantu eina riba su Ignalinos rajonu.
Ežerėvardis kilęs iš žodžio šventas ('pašvęstas, šventintas'), nors pirminė jo reikšmė gali būti 'šviesus'.
Legendos
Pasakojama, kad kadaise ežero vietoje stovėjusi bažnyčia, tačiau vėliau išsiveržęs vanduo apsėmęs šventyklą ir apylinkes, tad vietoje maldos namų atsiradęs Šventas ežeras.
Insulinas
thumb|right|240px|Insulino struktūra. Kairėje insulino [[monomeras pavaizduotas erdvę užpildančiu modeliu, vieną atomą atitinka rutuliukas. Dešinėje insulino heksameras kuris, manoma, ir atlieka biologines funkcijas. Geltonos linijos tai disulfidiniai tilteliai, o rutuliukai tai cinko jonai]] thumb|right|240px|1. Preproinsulinas (Lyderinė seka, B grandinė, C grandinė, A grandinė); proinsulinas sudarytas iš BCA, be L 2. Spontaniškas susisukimas 3. A ir B grandinės, sujungtos disulfidiniais tilteliais 4. Lyderinė seka ir C grandinė yra nukerpamos. 5. Insulino molekulė
Insulinas (iš 'sala') – nedidelis (51 aminorūgšties liekana) kasoje gaminamas ir į kraują išskiriamas polipeptidinis hormonas, kurio masė 5808 Da. Jis verčia raumenų ir kepenų ląsteles gaminti glikogeną, o riebalų ląsteles gaminti riebalus.
Insulino struktūra
Insulino empirinė formulė: C257H383N65O77S6.
Funkcijos
Funkcija – gliukozės kiekio kraujyje reguliacija. Gliukozės kiekis kraujyje dažniausiai pakyla suvalgius angliavandenių turinčio maisto. Sutrikus insulino gamybai, gliukozės koncentracija padidėja, dėl ko gali ištikti hiperglikeminė koma, ir net mirtis.
Atradimas ir tyrimai
1869 m. Berlyne medicinos studentas Paul Langerhans kasoje pastebėjo nežinomus darinius, vėliau pavadintus Langerhanso salelėmis.
1889 m. Oscar Minkowski su Joseph von Mering pastebėjo, kaip musės geria šuns, kuriam buvo pašalinta kasa, šlapimą. Atlikus šlapimo tyrimus paaiškėjo, kad jame gausu angliavandenių ir todėl jis taip traukė muses. 1901 m. Eugene Opie susiejo Langerhanso salelių irimą su diabetu.
1920 m. Frederick Banting, perskaitęs Oscar Minkowski darbus, nusprendė imtis darbo ir paprašė J. J. R. Macleod pagalbos. Nors J. J. R. Macleod, žinodamas apie ankstesnių bandymų nesėkmes, buvo labai pesimistiškas, bet Frederick Banting visgi sugebėjo gauti laboratoriją, dešimt šunų ir asistentą Charles Best. Praėjus metams į komandą buvo pakviestas James Collip. Netrukus sudaryta komanda jautėsi pasiruošusi klinikiniams bandymams.
1922 m. mirštančiam keturiolikmečiui berniukui Leonard Thompson buvo suleista komandos pagaminto insulino. Šis bandymas buvo nesėkmingas, nes dėl nepakankamo insulino grynumo prasidėjo alerginė reakcija, ir tolimesni bandymai buvo sustabdyti. Kitas dvylika dienų James Collip dirbo dieną ir naktį, kad tik gautų grynesnį ekstraktą. Antra dozė berniukui davė stulbinamų rezultatų. Vėliau komanda ligoninėje savo rankomis leisdavo ekstraktus dešimtims merdinčių vaikų, ir kai paskutinis gaudavo savo injekciją, pirmieji jau busdavo iš komos lydimi tėvų džiaugsmo šūksnių. left|thumb|Insulino kristalai 1923 m. Frederick Banting ir J. J. R. Macleod gavo Nobelio premiją medicinos srityje už insulino atradimą. Bet abu buvo nepatenkinti jiems vieniems suteikta garbe ir pasidalino premija su Charles Best ir James Collip.
1958 m. Frederick Sanger gavo Nobelio premiją chemijos srityje už insulino pirminės struktūros nustatymą.
1969 m. Dorothy Crowfoot Hodgkin už insulino tretinės struktūros nustatymą gavo jau antrąją Nobelio premiją chemijos srityje.
1999 m. FIFA konfederacijų taurė
Dalyviai
3 čempionai prancūzai dalyvauti atsisakė
KSV Waregem
KSV Waregem – buvęs Belgijos futbolo klubas iš Varegemo. 2001 m. dėl finansinių sunkumų buvo priverstas jungtis prie Zultse VV klubo.
Dešimtpelekės stauridės
Dešimtpelekės stauridės (Decapterus) – stauridinių (Carangidae) šeimos žuvų gentis.
Aknysčiai
Aknysčiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Debeikių. Pietinėje kaimo dalyje teka Aknysta.
Europos parkas
thumb|[[Magdalena Abakanovič. Neatpažinto augimo erdvė]] thumb|[[Gintaras Karosas. Vieta]] Europos parkas – parkas Joneikiškių kaime, truputį šiauriau Vilniaus miesto savivaldybės šiaurinės ribos, dešiniajame Neries krante, netoli Europos centro 1991 m. Gintaro Karoso įkurtas muziejus po atviru dangumi, užimantis 55 ha plotą. Išsidėstęs 19 km į šiaurę nuo Vilniaus miesto centro, netoliese prateka Žalesa.
Parke eksponuojamos virš 100 skulptūrų, kurių autoriai – menininkai iš 32 valstybių (ne tik Europos). Tarp jų – žymūs šiuolaikinio meno kūrėjai Magdalena Abakanowicz, Sol LeWitt, Dennis Oppenheim. Pirmąją skulptūrą sukūrė pats G. Karosas. Ši skulptūra tapo Europos parko simboliu, o jos stilizuotas piešinys naudojamas parko logotipe. Viena įspūdingiausių Europos parko skulptūrų – iš senų televizorių pastatytas LNK Infomedis, Guinness World Records agentūros pripažinta kaip didžiausia tokio tipo skulptūra. Skulptūros labai įvairios – nuo prigludusių prie žemės iki 10 m aukščio, užimančios 1 kvadratinį metrą ar išsidėsčiusios 3 135 kvadratinių metrų plote. Visų eksponatų svoris siekia apie 1000 tonų – tiek panaudota akmens, medžio, betono ir kitų medžiagų sukurti muziejų po atviru dangumi.
Kai Prancūzijos nacionalinis geografijos institutas nustatė, kad Europos geografinis centras yra netoli Vilniaus, G. Karosas sukūrė Europos centro monumentą, granito plokštelėse pažymėdamas Europos ir kai kurių kitų valstybių sostinių pavadinimus ir atstumus nuo žemyno centro iki jų. Štai Paryžius – 1705 km, Lisabona – 3129 km, o didžiausias nurodytas atstumas – iki Naujosios Zelandijos sostinės Velingtono – 17310 km.
Europos parke organizuojami įvairūs kultūros renginiai („Poezijos pavasario“ skaitymai, menininkų susitikimai, konferencijos), originalios išvaizdos Edukacinis centras pritaikytas įvairaus profilio renginiams. Muziejuje lankytojų patogumui nutiesti maždaug 7 km ilgio takai, taip pat parką galima apvažiuoti čia nuomojamais kalnų dviračiais. Parką kasmet aplanko daugiau kaip 60 000 lankytojų (2006 m. duomenys).
2008 m. Europos parko muziejaus veikla Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu pripažinta valstybei svarbiu kultūriniu projektu.
Florencija
Florencija – miestas vidurio Italijoje, Toskanos regiono sostinė, prie Arno upės į rytus nuo Pizos. Verslo, pramonės, turizmo centras, geležinkelio mazgas. Pagrindinis miesto pajamų šaltinis – turizmas, taip pat stiklo gaminių, brangiųjų metalų, odos, keramikos pramonė, aprangos ir avalynės gamyba, meno kūrinių reprodukcija. Florencijos universitetas yra tarptautinis kultūros centras. Yra nacionalinė biblioteka. Per Antrąjį pasaulinį karą išliko tik vienas tiltas – Ponte Vecchio (pastatytas XIV a.), todėl po karo pastatyta keletas naujų modernių tiltų. Florencijos senamiestis įtrauktas Pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Senovėje Florencija buvo etruskų gyvenvietė.
Juozas Čyžius
Biografija
Savamokslis. 1935 m. dalyvavo Suvalkijos valstiečių streike, buvo kalinamas. 1940–1941 m. dirbo Alytaus apskrities mokesčių inspektoriumi. Nacių okupacijos metais prisidėjo prie pogrindinės spaudos leidimo. 1946–1948 m. dirbo Istorijos institute.
Spaudoje, daugiausia „Kuntaplyje“, pradėjo bendradarbiauti 1937 m. Nuo 1938 m. dirbo laikraščio „Lietuvos žinios“, nuo 1940 m. laikraščių „Tiesa“, „Tarybų Lietuva“ redakcijoje. Nuo 1948 m. dirbo „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje. Parašė pjesių, paskelbė apsakymų, apybraižų, feljetonų.
Florencija
Istorija
Vėliau – romėnų miestas. Romėnai jam davė vardą Florentina. VI a. pabaigoje užimta langobardų.
Atgijo jau XI a. XIV a. pabaigoje čia įvyko pirmasis darbininkų sukilimas prieš valdžią - florentiečių audėjų streikas. Vienas iš pagrindinių Renesanso kultūros centrų. Bene žinomiausia Florencijos giminė – Medičiai (Medici). Jie miestą valdė net 300 metų. Jie pastatė Palazzo Medici su koplyčia, kurią puikiomis freskomis papuošė Benozzo Gozzolis, be to fundavo daug kitų žymių Florencijos statinių.
Florencijoje gyveno ir kūrė tokie žinomi menininkai kaip Džotas, Mikelandželas, Leonardas da Vinčis, Dantė, Rafaelis, Džovanis Bokačas ir kt. Mikelandželas Florencijoje sukūrė garsiąją Dovydo skulptūrą.
1865 m. Florencija tapo suvienytos Italijos sostine, tačiau 1871 m. ją pakeitė Roma.
Ryšiai su Lietuva
thumb|left|Šv. Kryžiaus bazilikos fasadas thumb|left|Mykolo Kleopo Oginskio antkapinis paminklas thumb|left|Šv. Morkaus bazilikos fasadas Jau viduramžiais mieste pasklido žinia apie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės dinasto šventojo Kazimiero gyvenimą ir krikščionišką veiklą. 1675 m. Toskanos Didysis kunigaikštis Cosimo III de' Medici (1642–1723) kreipėsi į Vilniaus vyskupą Mikalojų Steponą Pacą prašydamas į Forenciją atsiųsti šventojo relikviją. 1677 m. garbingas siuntinys pasiekė kunigaikštį ir buvo patalpintas meniškame relikvijoriuje, kurį tam tikslui pagamino rūmų auksakalys Massimiliano Soldani. Šiandien dėžutė su užrašu, kad joje yra Lietuvos Didžiojo kunigaikščio relikvijos, saugoma Florencijos Šv. Lauryno bazilikoje.
Adenozindifosfatas
ADP – nukleotidas, vadinamas adenozino difosfatu arba adenozino pirofosfatu. Ši molekulė dalyvauja daugybėje signalizavimo ir reguliavimo procesų ląstelėse, paprastai atlikdama slopinimo funkciją.
Florencija
Ryšiai su Lietuva
Tas pats Toskanos valdovas pas vieną garsiausių Florencijos dailininkų Carlo Dolci (1616–1687) užsakė nutapyti Šv. Kazimiero paveikslą. Dabar šis meno kūrinys kabo Piti rūmų Apolono salėje. 2004 metų pabaigoje jis buvo atgabentas į Lietuvą ir eksponuojamas Vilniaus Taikomosios dailės muziejaus Vakarų Europos sakralinės dailės salėje.
Adenozindifosfatas
ADP susidaro ATPazei hidrolizuojant ATP molekulę, tačiau galimas ir atvirkščias procesas: 2ADP -> ATP + AMP.
Florencija
Ryšiai su Lietuva
Apie 1670 m. nutapytas paveikslas yra palyginus nedidelio formato (95x79 cm) ir vaizduoja Šventąjį iki juosmens, besimeldžiantį ar gal giedantį savo pamėgtą giesmę švč. Mergelės Marijos garbei: Omni diedic Mariae mealaudes anima …. Dešinėje nupiešta karūna, kairėje – lelijos šakelė, vienas svarbiausių šv. Kazimiero atributų.
Sutikimą parodyti paveikslą Lietuvos visuomenei davė speciali Italijos Kultūros ministerijos komisija, o kūrinį į Vilnių pargabenti sutiko tuometiniai Lietuvos Respublikos aukščiausieji pareigūnai: Prezidentas Valdas Adamkus, Ministras Pirmininkas Algirdas Brazauskas ir Užsienio reikalų ministras Antanas Valionis.
Lietuvos didikai Pacai XVII a. palaikė glaudžius ryšius sy Florencijos Pazzi gimine, laikydamiesi teorijos, kad abi šeimos turėjo bendrus protėvius.
Vienoje gražiausių miesto bažnyčių – Šventojo Kryžiaus bazilikoje  – šalia pasaulyje žinomų asmenybių Ugo Foscolo, Gioacchino Rossini, Galileo Galilei, Niccolo Machiavelli ilsisi ir Lietuvos didžiojo iždininko, žinomo kompozitoriaus Mykolo Kleopo Oginskio palaikai. Išgarsėjęs savo polonezu „Atsisveikinimas su Tėvyne“ Oginskis Italijoje atsidurė neatsitiktinai – buvo vedęs venecijietę dainininkę, Kurtuvėnų dvarininko Kajetono Nagurskio našlę Mariją de Nerį. Oginskio antkapinį paminklą galima pamatyti Kastelanių koplyčioje. Šiame mieste kompozitoriui gimė sūnus Irenėjus Kleopas – būsimas Raseinių bajorų maršalka, Rietavo žemės ūkio mokyklos steigėjas.
Kitoje, Šv. Morkaus bazilikoje, palaidotas ATR karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio pusbrolis, Lietuvos didysis iždininkas kunigaikštis Stanislovas Poniatovskis (1755–1833), taip pat jo duktė Konstancija Zappi. Nuo 1829 m. kunigaikštis gyveno Villa Favard name. Jam priklausė nekilnojamasis turtas Via Ponte alle Mosse ir Via Pistoiese gatvėse (ant pastarųjų abiejų pastatų išlikęs giminės herbas). Stanislovą Poniatovskį miestiečiai prisimena iki šiol: Cisteriečių vienuolyne prie Florencijos jo garbei atidengta memorialinė lenta.
Mieste mokėsi Pjetras Pertis, Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios skulptūrų autorius; Mykolas Arkangelas Pallonis, sukuręs freskas Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje, Pažaislio vienuolyne ir Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčioje. Florentietis architektas Cezaris Anikinis Lietuvoje suprojektavo Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčią. Via della Scala 65 ir Via dei Banchi 7 kurį laiką gyveno vilnietis poetas Julijus Slovackis. Šiame Italijos mieste 1978 m. mirė lietuvių tapytojas Antanas Gedminas.
2016 m. rugsėjo 8 d. Lietuvos ambasada Italijoje pranešė, kad viena Florencijos gatvių bus pavadinta Lietuvos vardu. Tai padaryta minint 25-ąsias Lietuvos pripažinimo nepriklausoma valstybe ir įstojimo į Jungtinių Tautų Organizaciją metines.
Architektūra
Florencija garsi renesanso laikotarpio pastatais, bažnyčiomis ir monumentais bei yra vadinama „Renesanso lopšiu“ (it. la culla del Rinascimento). Žymiausias Florencijos monumentas, Florencijos katedra Santa Maria del Fiore pradėta statyti dar viduramžiais, bet renesanso laikotarpiu Filipo Bruneleskio buvo užbaigtas jos milžiniškas kupolas, vadinamas Duomo. Praėjus 600 metams po kupolo užbaigimo, jis vis dar laikomas didžiausiu visame pasaulyje plytų ir skiedinio kupolu. 1982 metais istorinis Florencijos centras (it. centro storico di Firenze) įtrauktas į UNESCO Pasaulio Paveldo Vietų sąrašą.
Florencijos miesto centras yra apsuptas viduramžių gynybinių sienų, kurios buvo pastatytos 14-ame amžiuje. Florencijos senamiestį į dvi dalis dalija Arno upė nuo seno skyrusi turtingų bankininkų ir komersantų rajoną nuo kitapus esančio amatininkų rajono, vadinamo Oltrarno (liet. kitapus upės). Nepaisant to, kad didelė dalis miesto buvo pastatyta renesanso laikotarpiu, jame galima rasti ir viduramžių, baroko, neoklasicizmo ir moderno architektūros.
Sportas
Florencijoje 1934 m. vyko II pasaulio futbolo čempionatas, 1968 m. – III Europos futbolo čempionatas, o 1990 m. – XIV pasaulio futbolo čempionatas.
Laptevų jūra
Laptevų jūra  – nedidelė Arkties vandenyno jūra šiaurinėje Sibiro pakrantėje (Rusija), apribota Taimyro pusiasaliu ir Šiaurės Žemės salynu vakaruose, ir Naujojo Sibiro salomis ir Kotelno sala rytuose. Vakaruose jungiasi su Karos jūra ir rytuose su Rytų Sibiro jūra.
Anksčiau vadinta Sibiro jūra, pervadinta 1935 m. po brolių Charitono and Dimitrijaus Laptevų, pažymėjusių šios jūros krantus 1735–1740 m. ekspedicijos metu. 300px|thumb|Laptevų jūra thumb|200px|Laptevų jūra
Geografija
Plotas apie 662 000 km², vidutinis gylis – 578 m, didžiausias gylis – 3 385 m.
Didelės įlankos įsiterpia į krantus. Gausu upių, didžiausia – Lena. Kai kurios upės formuoja plačias deltas. Daug įvairios kilmės ir gamtovaizdžio salų, ypač vakarinėje dalyje.
Vandens sudėtis
Upių ir ledo tirpsmo vanduo sudaro apie 135 cm storio gėlo vandens sluoksnį. Žiemą druskingumas pietrytinėje jūros dalyje siekia 20–25‰, šiaurinėje dalyje – 34‰, o vasarą druskingumas nukrenta iki 5-10‰ pietryčiuose ir iki 30-32‰ šiaurėje.
Klimatas
Oro temperatūra žemiau 0 °C šiaurinėje dalyje būna 11 mėnesių, o pietinėje dalyje 9 mėnesius per metus. Vidutinė temperatūra sausį būna nuo -31° iki -34 °C, žemiausia temperatūra -50 °C. Liepą vidutinė temperatūra šiaurinėje dalyje vos aukščiau užšalimo taško, o pietuose apie +6 °C, o aukščiausia temperatūra +10 °C. Krantuose aukščiausia temperatūra gali pasiekti net +24 °C. Žiemą čia dažnos audros, pūgos, vėtros; vasarą sniego škvalai ir rūkai.
Didžiąją metų dalį jūrą būna sukaustęs ledas. Žiemą vandens temperatūra po ledu siekia apie -0,8 °C pietryčiuose ir apie -1,8 °C šiaurėje; gelmėje temperatūra svyruoja nuo -1,6° iki -1,7 °C. Vasarą ledo nepadengtuose regionuose plonas vandens sluoksnis įšyla aukščiau užšalimo taško.
Ekonomika
Žmonės, gyvenantys šios jūros pakrantėse, maitinasi lašišomis ir kitomis žuvimis. Tarp žinduolių paminėtini ruoniai, jūrų vėpliai ir poliarinės meškos. Laptevų jūra yra Šiaurės jūrų kelyje, Tiksis – pagrindinis uostas. Mediena, statybinės medžiagos ir kailiai yra svarbiausi jūra gabenami kroviniai.
Augalija ir gyvūnija
thumb|[[Baltoji pelėda]] thumb|[[Sniegstartė]] Dėl atšiauraus klimato gyvūnų ir augalų populiacija jūroje nėra gausi. Laptevų jūros augaliją daugiausiai sudaro titnagdumbliai (apie 100 rūšių). Taip pat būna ir žaliadumblių ir melsvabakterių. Esantis fitoplanktonas būdingas sūresniam vandeniui, jo koncentracija yra apie 0,2 mg/l. Yra apie 30 zooplanktono rūšių, kurio koncentracija yra 0,467 mg/l. Pakrantės augmeniją sudaro daugiausiai samanos, kerpės ir keletas žydinčių augalų: uolaskėlė, anksta ir maža gluosninių augalų populiacija. Tarp retų induočių pasitaiko glažučių ir uolaskėlių.
Nuolat gyvenančių žinduolių rūšys: žieduotasis ruonis, jūrų kiškis, grenlandinis ruonis, vėplys, poliarinė lapė, šiaurinis elnias, pilkasis vilkas, šermuonėlis, baltasis kiškis ir baltasis lokys, taip pat sezoniškai atplaukia ir baltasis delfinas. Vietovėje gyvena kelios dešimtys paukščių rūšių: sniegstartė, jūrinis bėgikas, baltoji pelėda ir paprastoji berniklė. Kiti paukščiai – mažoji alka, tripirštis kiras, paprastoji taistė, Pagophila eburnea, sėjikiniai paukščiai ir didysis poliarinis kiras sudaro dideles paukščių kolonijas salose ir prie kranto. Jūroje gyvena 39 rūšių žuvys: muksunas, čyras, Coregonus autumnalis, arktinis omulis, poliarinė stinta ir kitos.
Bičių šokiai
250px|thumb|right|Bičių šokis, nurodantis jog skrydžio link gėlės kryptis yra α kampas saulės atžvilgiu Bičių šokiai – bičių atliekamos šokio figūros, nupasakojančios, kur galima rasti nektaro (arba tinkamą gyvenimui vietą, jei ruošiamasi spiesti).
1973 m elgsenos tyrinėtojas Karl Ritter von Frisch gavo Nobelio premiją už bičių koordinačių sistemos iššifravimą.
Bitės naudoja polinę koordinačių sistemą, kurios centras yra avilys, o nulinis kampas (α) – kryptis tiesiai į saulę. Atstumas nurodomas šokio sekundėmis, viena sekundė apytikriai lygi vienam skrydžio kilometrui.
Korys, ant kurio šoka bitė, avilyje kabo vertikaliai. Kryptimi „į saulę“ laikoma kryptis aukštyn, „nuo saulės“ – kryptis žemyn. Bitė siauru zigzagu bėga kampą bei atstumą nurodančia kryptimi, paskui pusračiu grįžta atgal bėga iš naujo. Nubėgusi antrąkart, ji grįžta kitu to paties apskritimo pusračiu. Zigzago amplitudė nurodo rasto nektaro kiekį (ar daug žiedų).
Jei rodomas objektas yra labai arti, bitė šoka tiesiog ratais. Šiuo atveju jis randamas pagal bitės atneštą kvapą.
Kadangi saulės padėtis danguje keičiasi, ilgiau avilyje pabuvusi bitė koreguoja šokio kampą, ir toliau rodydama teisingą kryptį dabartinės saulės padėties atžvilgiu.
Nurodant atstumą papildomai atsižvelgiama į kelio sunkumą. Jei reikia skristi prieš vėją ar į kalną, toks pats atstumas nurodomas kaip ilgesnis.
Mokslininkai buvo pagaminę natūralaus dydžio bitę – robotą, kuris savo šokiais nuvesdavo avilio bites numatyta kryptimi.
50 m.
50 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Paulius Knyza
Paulius Knyza (g. 1991 m. rugsėjo 20 d. Marijampolėje) – Lietuvos krepšininkas, NKL lygos, Kauno "KTU" krepšinio komandos žaidėjas.
2010 m. rugpjūčio 4 d. pasirašė ilgalaikį kontraktą su Šiaulių "Šiaulių" klubu.
Darbėnų gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazijos parkas
Kretingos rajono Darbėnų gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Darbėnuose (Kretingos raj.), Laukžemės g. 9, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190283428. Steigėjas Kretingos rajono savivaldybės taryba.
Filialai: miniatiūra|200px|left|Vidurinė mokykla, 2006 m.
Istorija
1865 m. Darbėnuose atidaryta parapijinė mokykla. 1920 m. bažnyčios špitolės pastate pradėjo veikti keturių skyrių pradžios mokykla. Apie 1926 m. mokykla dėl patalpų stokos persikėlė į Darbėnų dvaro patalpas. Dabar šis pastatas – gyvenamasis namas. Vėliau mokykla išsidėstė keliuose pastatuose: špitolės pastate „raudonoji mokykla“, dvaro pastate ir buvusios klebonijos pastate. 1945 m. rugsėjo 1 d. Darbėnų pradžios mokykla perorganizuota į progimnaziją. Tuo metu progimnazijoje dirbo 6 mokytojai.
2010 m. rugsėjo 1 d. Darbėnų vidurinė mokykla reorganizuota į Darbėnų gimnaziją.
Trambolinės
Trambolinės (Chaenopsidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima. Tai tropikinės žuvys, paplitusios nuo Šiaurės iki Pietų Amerikos. Dydis – iki 30 cm, tačiau daug rūšių – smulkios. Gyvena priekrantėse.
Gentys
thumb|left|210px|Neoclinus blanchardi
Sporting Club de Bruxelles
Sporting Club de Bruxelles – buvęs Belgijos futbolo klubas iš Briuselio. Dalyvavo tik pirmajame, o antrojo čempionato pavasario rate iširo.
Kokubundžis (Tokijas)
Kokubundžis  – miestas Tokijuje, Japonijoje. Čia gyvena apie 118,8 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1964 m. lapkričio 3 d.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – indinis rododendras, medis – japoninis skirpstulas.
Nuorodos
thumb|left|Kokubundžis Tokijo prefektūroje
Ilgis (Elektrėnų sav.)
Ilgis arba Ilgės – ežeras vidurio Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, apie 3,5 km į vakarus nuo Elektrėnų, 1 km į pietus nuo Vilniaus-Kauno automagistralės. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 3 km, plotis iki 0,67 km. Altitudė 83,7 m. Gylis iki 2,5 m. Krantai lėkšti, daug kur pelkėti. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurrytinėje ir pietvakarinėje pakrantėse telkšo žuvininkystės ūkio tvenkiniai. Į Ilgio ežerą įteka Spengla, Prakusa, Viržė, prateka Strėva (Nemuno baseinas). Dalis Strėvos vandens teka pietinėje ežero pakrantėje esančiu kanalu.
Nuo 1967 m. ežeras paskelbtas ornitologiniu rezervatu. Prie Ilgio įsikūrę kaimai: Ašakieniai, Kudonys, Kloniniai Mijaugonys, Naujosios Kietaviškės. Šiaurinėje pakrantėje veikia kaimo turizmo sodyba.
Febiai
Febiai (Sayornis) – tironinių (Tyrannidae) šeimos žvirblinių paukščių gentis, kuriai priklauso vidutinio dydžio vabzdžialesiai paukščiai, gyvenantys Šiaurės ir Pietų Amerikoje. Aptinkami atvirose ir pusiau atvirose vietose. Vabzdžius pagauna pakildami nuo šakos.
Gentyje yra 3 rūšys.
thumb|left|210px|[[Rytinis febis (Sayornis phoebe)]]
Kartenos mokykla-daugiafunkcis centras
Filialas: Kalniškių pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
1897 m. įsteigta valdinė pradžios trejų metų mokykla. Po Pirmojo pasaulinio karo Kartenoje pradėjo veikti 4 skyrių pradinė mokykla, kurioje buvo 100 mokinių, o juos mokė 3 ar 4 lietuviai mokytojai. 1945 m. įkuriama Kartenos progimnazija. 1946 m. rudenį progimnazijos klasės perkeltos į suremontuotą 1897 m. pastatytą valsčiaus valdybai ir mokyklai namą. 1950 m. šalia senojo mokyklos pastato pastatytas pusantraaukštis pastatas, kuriame buvo sporto salė, biblioteka, direktoriaus butas. 1966 m. mokykla įsikūrė naujame pastate, nors liko naudojami ir senieji pastatai, kuriuose buvo valgykla, fizikos, biologijos, chemijos kabinetai, biblioteka. 1999 m. atidarytas renovuotas pagrindinis mokyklos pastatas.
Doifukho nacionalinis parkas
Doifukho nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nano provincijoje. Parkas įkurtas 1999 m. birželio 17 d.
Vieta
Parkas užima 1 704,00 km² plotą ir apima Amfoepua (Amphoe Pua), Čiangklango (Chiang Klang), Thungčango (Thung Chang), Maečarimo (Mae Charim), Thavangfa (Tha Wang Pha), Santisuko (Santisuk), Bokluea (Bo Kluea) ir Čaloemofrakiato (Chaloem Phra Kiat) Nano apylinkėse. Parkas yra kalnuotoje vietovėje, o aukščiausia viršūnė, Nano provincijos pasididžiavimas, Doifukho kalnas – 1 939 m. Čia yra Nano, Va ir Pua upių ištakos.
Flora ir fauna
Doifukho nacionaliniame parke vyrauja: Iš retų augalų parke sutinkama: tankiažiedis ąžuolūnas (Lithocarpus densiflorus), aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), kvapioji hopėja (Hopea odorata), michelija (Michelia floribunda), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), didysis tikmedis (Tectona grandis), rudoji šorėja (Shorea obtusa), bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), puošnioji šorėja (Shorea roxburghii). Parke gyvena: Azijinis dramblys, gaūras, (Rusa unicolor), makakos, šernas, Indijos muntjakas, gibonas, laibaliemenės beždžionės, palminis musangas, Indinis elniukas (Moschiola meminna) ir kt., daug įvairių paukščių – bankivinė višta, Bengalinis žalvarnis (Coracias benghalensis), (Macronus gularis), (Urocissa erythrorhyncha), biulbiulinių (Pycnonotus aurigaster), ūsinių (Megalaima lineata), vikšralesinių (Pericrocotus flammeus) šeimos atstovai ir kt.
Zakariškės (Šalčininkai)
Zakariškės – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Jašiūnų.
Žiburys (Šakiai)
Žiburys – nepriklausomas laikraštis Šakių rajonui, leistas 1988–1990 m. Šakiuose.
Istorija
Iki 1989 m. gruodžio 8 d. Nr. 31 buvo dauginamas rotaprintu ir ėjo kaip Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Šakių grupės (seimelio) informacinis biuletenis. Iki 1990 m. gruodžio 19 d. buvo spausdinamas spaustuvėje ir turėjo paantraštę Šakių Sąjūdžio laikraštis arba Šakių rajono laikraštis. Steigėjas, leidėjas ir redaktorius Arvydas Vaičiūnas. Bendradarbiavo Vytautas Brazaitis, V. Duoba, Vidas Venslovaitis. Tiražas 1990 m. – 1500 egz. Išleisti 44 numeriai.
Kadagynas (Kelmė)
Kadagynas – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Pašilėnų, šalia kelio.
Pūkažiotės karangės
Pūkažiotės karangės (Uraspis) – stauridinių (Carangidae) šeimos žuvų gentis.
Komajė
Komajė  – miestas Tokijuje, Japonijoje. Čia gyvena apie 78,3 tūkst. gyventojų.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – azalija, medis – dviskiautis ginkmedis (Ginkgo biloba).
Nuorodos
thumb|left|Komajė Tokijo prefektūroje
Jūrius Bruklys
Jūrius Bruklys (g. 1963 m. sausio 28 d. Elėjoje, Jelgavos rajonas, Latvija) – Lietuvos profsąjungų, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1981 m. baigė Nemenčinės vidurinę mokyklą, 1986 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą ir tęsė mokslus Istorijos fakultete.
1986–1991 m. Lietkoopsąjungos informacinio centro inžinierius-programuotojas, Lietuvos kooperatyvų sąjungos Informacinio skaičiavimo centro Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narys. Nuo 1991 m. Muitinės departamento informatikos tarnybos darbuotojas, Vilniaus teritorinės muitinės informatikos skyriaus viršininkas. Nuo 2000 m. Muitinės informacinių sistemų centro Vilniaus teritorinio skyriaus viršininkas. Nuo 1998 m. Muitinės darbuotojų profesinės sąjungos steigėjas, valdybos pirmininkas.
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys (1991 m. narystę sustabdė dėl darbo pobūdžio). Vienas iš Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos atkūrimo iniciatorių. 1989–1995 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narys, sąjungos tarybos narys, 1989–1991 m. sąjungos pirmininkas.
1990–1995 m. Vilniaus miesto tarybos deputatas, mandatų ir etikos komisijos narys, Vilniaus miesto tarybos pirmininko pavaduotojas.
Nakaomė
Nakaomė  – miestas pietų Hondūre, į pietvakarius nuo Tegusigalpos, prie Nakaomės upės, netoli jos žiočių Fonsekos įlankoje. Valjės departamento centras. 47 tūkst. gyventojų. Per miestą eina Panamerikos plentas. Verčiamasi prekyba, žemės ūkiu (medvilnė, sezamas).
Istorija
Miestas įkurtas sudarius taiką dviem priešiškoms gentims – čolulams ir čaparastikams. Pavadinimas Nakaomė kilo sujungus abiejų tautų kalbų žodžius ir reiškia „dvi rasės“. 1535 m. mieste kolonizatoriai pastatė bažnyčią. Nakaomė oficialų miesto statusą gavo 1845 m.
Sapindiniai
Sapindiniai (Sapindaceae) – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės muileniečių (Sapindales) eilės augalų šeima.
Klasifikacija
Šeimoje yra 4 pošeimiai, 142 gentys ir apie 1900 rūšių.
Krasuvka (reikšmės)
Krasuvka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Sklodi Borovė
Sklodi Borovė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novės Piekutų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į vakarus nuo Nove Piekutų, apie 14 km į pietryčius nuo Mazovijos Vysokio ir apie 44 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 21 namas ir 109 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 30 namų ir 172 gyventojai. 1944 m. rugpjūčio 19 d. vokiečiai sušaudė 21 kaimo gyventoją. 2008 m. buvo 23 namai ir 104 gyventojai.
Kysa
2013 m. miestelyje atidaryta Kysos elektrinė.
Daunoriškė
Daunoriškė – kaimas šiaurinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 12 km į pietryčius nuo Petraičių. Yra Daunoravos biblioteka. Teka Vešėtinis ir Platonis, yra tvenkinys.
Istorija
Iki XX a. žemės reformos kaimas vadintas Satkūnėliais.
Krasuvka (Vlodavos apskritis)
Krasuvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Vlodavos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į šiaurės vakarus nuo Vlodavos ir apie 72 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Lozanos metropolitenas
thumb|350px Lozanos metropolitenas – viena iš miesto viešojo susisiekimo transporto rūšių ir vienintelis metropolitenas Šveicarijoje. Metropoliteno sistemą sudaro dvi linijos (M1 ir M2), planuojama trečia linija. Metropoliteną eksploatuojančiai įmonei (Transports publics de la région Lausannoise) taip pat pavaldžios ir kitos miesto transporto rūšys (troleibusai, autobusai), kurios sudaro vieningą, sujungtą sistemą.
M1
Pirmoji linija atidaryta 1991 m. kovo 24 d. Iš pradžių ji vadinosi „Pietrytinis Lozanos tramvajus“ (, TSOL), bet vėliau buvo pervadinta į metro. Vis dėlto pati linija iki šiol išliko panaši į tramvajaus liniją – daugelyje vietų įrengtos uždaromos geležinkelio tipo pervažos (su šlagbaumais), o tai neatitinka metro reikalavimų. Tačiau, kai kuriuose informacijos šaltiniuose, Lozanos metropolitenas įvardijamas metro sistema.
M2
Antroji linija atidaryta 2008 m. spalio 27 d. Didžiausia linijos dalis, apie 70-90 %, yra požeminė. Šia linija važinėja traukiniai guminiais ratais, kadangi esant dideliems nuolydžiams eksploatacija metaliniais ratais negalima.
Linijos ilgis siekia 5,9 km, joje išdėstyta 14 stočių. Stotis „Flon“ laikoma svarbiausiu transporto mazgu: ji yra abiejų linijų persėdimo stotis dar jungianti ir geležinkelio stotį LEB.
Linijos aukščių skirtumas siekia 338 metrus, o nuokalnės vietomis – 12 %, trasoje vidutiniškai – 5 %. Keleivių srautas – 75615 keleivių per dieną (2013 m. duomenimis). Važiavimas pilnai automatizuota linija trunka apie 18 minučių. Stotyse saugumo sumetimais įrengtos permatomos sienos su automatinėmis durimis, visas valdymas vyksta centrinėje dispečerinėje.
Kadagynė
Kadagynė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kalnujų.
Paberžiai (Joniškis)
Paberžiai – kaimas šiaurinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Daunoriškės.
Joras
Joras – miestas vidurio Hondūre, į pietryčius nuo San Pedro Sulos, netoli Aguano upės. Joro departamento centras. 14,1 tūkst. gyventojų. Pasiekiamas plentu iš Talangos. Verčiamasi amatais, žemdirbyste (kava, tabakas), gyvulininkyste, medienos pramone. Netoliese yra Joro kalnų nacionalinis parkas.
Istorija
Manoma, kad pirmasis vietovės pavadinimas buvo Hacienda del oro, tačiau nuo 1744 m. jau vadintas Santa Cruz de Yoro. 1852 m. gavo miesto statusą.
Kadagynai (Kretinga)
Kadagynai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Darbėnų. Vienkieminės sodybos išsimėtę prie kelio ir Kadagynų miško pamiškėje, neoficialiai suskirstytos į Kadagynų I (Eršketyno gatvė) ir Kadagynų II (Alkos gatvė) kaimus. Per kaimą teka Lazdupis – kairysis Darbos intakas. Ribojasi su Joskaudų, Lazdininkų, Pasertupio kaimais, o už Kadagynų miško yra Daubėnai.
Istorija
Susiformavo XVIII–XIX a. Priklausė Darbėnų dvarui ir parapijai. XIX a. vidurio žemėlapyje jo teritorijoje žymimas vienas iš dviejų Sertupio užusienių (vienkieminių naujakurių kaimų). Kadagynais pradėtas vadinti apie XX a. pradžią.
1923 m. buvo 38 sodybos. Vykdant Lietuvos žemės reformą prie Kadagyno prijungtos Darbėnų dvarui priklausančios bendrosios ganyklos ir Joskaudų pamiškėje įsikūręs Naujokų kaimas.
Nuo XIX a. kaimas garsėja Joskaudų miško Erškėtyno vietovėje esančiu šaltiniu, kurio vandeniui priskiriama gydomoji galia. Ant akmens, iš po kurio išteka šaltinis, 1926 m. Barborai Pocienei apsireiškė Švč. Mergelė Marija. Jos garbei 1930 Vytauto Didžiojo metais buvo pastatyta mūrinė koplyčia, kurią 1931 m. pašventino Darbėnų klebonas J. Karoblis.
XX a. 9 dešimtmetyje kaime prelatas Bronislovas Burneikis nuliejo varinius varpus Kretingos Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčioms.
51 m.
51 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kroatijos socialdemokratų partija
thumb|right|Partijos logotipas Kroatijos socialdemokratų partija (SDP, ) – pagrindinė Kroatijos kairioji politinė partija.
Pirmoji socialistinė – Kroatijos ir Slavonijos socialdemokratų partija buvo įkurta 1894 m., siekiant socialinių ir politinių laisvių ir Kroatijos valstybingumo, ji kovojo prieš fašizmą, tačiau sėkmė jos nelydėjo.
1990 m., išryškėjus Kroatijos komunistų sąjungoje reformistiniam sluoksniui, pradėta galvoti apie socialdemokratų partijos atkūrimą. Tai buvo įgyvendinta tik 1994 m., pasibaigus pilietiniam karui ir susijungus dviem socialdemokratinėms partijoms.
Parlamento rinkimuose koalicijoje su liberalais ir Istrijos demokratų asamblėja gavo 2000 m. – 53, 2003 m. – 34 vietas iš 151. 2000–2003 m. Kroatijos ministras pirmininkas buvo Ivica Račanas.
2003 m. SDP turėjo daugumą daugiau, kaip pusėje savivaldybių ir 27 merus.
2003 m. SDP buvo 25 000 narių, susibūrusių į 20 apskričių organizacijų ir 122 miestų skyrius, t. y. – 80 % savivaldybių.
SI narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.
Pirmininkai:
Apsaugos būklė
Organizmų grupės apsaugos būklė – apsaugos kokybę rodanti rūšį veikiančių poveikių visuma, galinti turėti ilgalaikį poveikį rūšies paplitimui, jos populiacijos gausumui. Priskirta apsaugos būklė parodo ar grupė yra neišnykusi (t. y. ar jos atstovai yra gyvi), ir kaip tikėtina grupei gresia išnykimas netolimoje ateityje. Įvertinant apsaugos būklę, žiūrima ne vien tik į populiacijos gausumą, bet ir į bendrą jos didėjimo ar mažėjimo tendenciją, gebėjimą veistis, žinomas grėsmes ir pan.
Apsaugos sistemos
== Tarptautinės raudonosios knygos kategorijos ==
Apsaugos būklė gali skirtis priklausomai kokiu mastu ji yra taikoma. Pavyzdžiui, nekeliančios susirūpinimo rūšys globaliu mastu gali būti grėsmingai nykstančios viename konkrečiame regione. Ir atvirkščiai, pažeidžiamos rūšys globaliu mastu gali būti nekeliančios susirūpinimo konkrečiame regione, kuriame populiacija yra stabili.
Išnykę
thumb|right|Išnykę
Organizmų grupė yra laikoma išnykusi (, EX) kai nėra pagrįstai abejojama dėl paskutinio individo mirties. Organizmų grupė laikoma išnykusi kai išsamūs tyrimai žinomose ir/arba numanomose buveinėse atitinkamu periodiškumu, priklausomai nuo grupės gyvenimo ciklo bei gyvenimo formos, neužfiksuoja nei vieno individo.
Kai kurios išnykusios organizmų rūšys:
Išnykę laisvėje
thumb|right|Išnykę laisvėje Išnykę laisvėje (, EW) yra apsaugos būklė priskirta organizmų grupei, kurios vieninteliai žinomi gyvi atstovai gyvena nelaisvėje arba, kaip aklimatizuota populiacija, gyvena pakankamai toli nuo ankstesnių buveinių. Organizmų grupė laikoma išnykusi laisvėje kai išsamūs tyrimai žinomose ir/arba numanomose buveinėse atitinkamu periodiškumu, priklausomai nuo grupės gyvenimo ciklo bei gyvenimo formos, neužfiksuoja nei vieno individo.
Kai kurios išnykusios laisvėje organizmų rūšys:
Antanas Giedraitis-Giedrius
Antanas Giedraitis-Giedrius (1892 m. balandžio 4 d. Lukšiai, Jurbarko valsčius – 1977 m. rugpjūčio 29 d. Vorčesteris, Masačiusetso valstija) – Lietuvos pedagogas, rašytojas.
Biografija
Nuo 1909 m. gyveno Maskvoje. 1917–1918 m. studijavo Lietuvių mokytojų institute Voroneže ir dėstė lietuvių kalbą lietuvių mergaičių gimnazijoje. 1918 m. grįžo į Lietuvą, mokytojavo Jurbarko gimnazijoje (nuo 1998 m. Jurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazija), buvo pradžios mokyklų inspektorius. Įkūrė ir 1920–1924 m. redagavo vaikų žurnalą „Žiburėlis“, 1925–1931 m. – „Saulutė“. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1946-1948 m. Detmolde leido žurnalą „Saulutė“. Mokytojavo Vasario 16-osios gimnazijoje, 1952–1954 m. direktorius. Nuo 1956 m. gyveno JAV.
Apsaugos būklė
Išnykę laisvėje
Reintrodukcija yra sąmoningas rūšių paleidimas iš nelaisvės į natūralias buveines, kuriose anksčiau jos natūraliai gyveno tačiau išnyko, arba perkėlimas iš kitų vietų, kuriose rūšys išgyveno. Paprastai tai taikoma nykstančioms arba išnykusioms laisvėje rūšims. Gali būti laibai sunku atkurti išnykusias laisvėje rūšis, net jei ir jų natūrali buveinė buvo pilnai atstatyta. Išgyvenimo įgūdžiai, kurie paprastai yra perduodami tėvų palikuonims tėvystės metu, gali būti prarasti, t. y. rūšių genetika gali būti išsaugota, tačiau natūrali memetika - ne.
Grėsmingai nykstantys
thumb|right|Grėsmingai nykstantys thumb|right|Tikėtinai išnykę thumb|right|Tikėtinai išnykę laisvėje Grėsmingai nykstantys arba Kritiškai grėsmingos būklės (, CR) yra apsaugos būklė priskirta organizmų grupei, kurios atstovams gresia nepaprastai didelė rizika išnykti laisvėje. Pavyzdžiui, jei nustatyta arba numanoma populiacija sumažėja daugiau kaip 80% per paskutiniuosius 10 metų ar per tris kartas, ir mažėjimas nesiliauja, arba jis nėra suprastas, arba jis nėra grįžtamas, tai rūšis pripažįstama grėsmingai nykstančia.
Antanas Giedraitis-Giedrius
Kūryba
Daugiausia kūrė vaikams. Išleido beletrizuotus atsiminimus, parašė istorinės, mitologinės, religinės tematikos scenos vaizdelių, komedijų, didaktinių apsakymų, eilėraščių, romantiškų pasakų. Kūriniuose vaizduojamas kaimo vaikų gyvenimas, plėtojamos gėrio ir teisingumo pergalės idėjos. Suaugusiesiems išleido poetinės prozos, poezijos rinkinį, etnografinių pasakojimų. Parengė pasakų knygų.
Apsaugos būklė
Grėsmingai nykstantys
Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija nelaiko rūšį išnykusia kol neatlikti tai patvirtinantys išsamūs tyrimai. Rūšys, kurios galėjo jau išnykti, yra vis dar laikomos kaip grėsmingai nykstančios. Birdlife International, institucija, atsakinga už Tarptautinės raudonosios knygos paukščių dalį, naudoja papildomą apsaugos būklę tikėtinai išnykę (, PE), bei rekomendavo ją pripažinti oficialia apsaugos būkle. Birdlife International nenurodė ar reikalinga pripažinti tikėtinai išnykę laisvėje (, PEW) kaip atskira apsaugos būkle, tačiau yra paminėta, kad Spix's Macaw priskirta ši būklė. Tikėtinai išnykę gali būti laikomi kaip grėsmingai nykstančių subkategorija, pavyzdžiui, Kinijos ežerinis delfinas, kuris yra laikomas grėsmingai nykstančiu, tačiau tikėtinai yra išnykęs.
Nykstantys
Nykstantys arba Grėsmingos būklės (, EN) yra apsaugos būklė priskirta organizmų grupei, kurios atstovams gresia labai didelė rizika išnykti laisvėje. Pavyzdžiui, jei nustatyta arba numanoma populiacija sumažėja daugiau kaip 50% per paskutiniuosius 10 metų ar per tris kartas, ir mažėjimas nesiliauja, arba jis nėra suprastas, arba jis nėra grįžtamas, tai rūšis pripažįstama nykstančia.
Kai kurios nykstančios organizmų rūšys:
Pažeidžiami
thumb|right|Pažeidžiami Pažeidžiami (, VU) yra apsaugos būklė priskirta organizmų grupei, kurios atstovams gresia didelė rizika išnykti laisvėje. Pavyzdžiui, jei nustatyta arba numanoma populiacija sumažėja daugiau kaip 30% per paskutiniuosius 10 metų ar per tris kartas, ir mažėjimas nesiliauja, arba jis nėra suprastas, arba jis nėra grįžtamas, tai rūšis pripažįstama pažeidžiama.
Kai kurios pažeidžiamos organizmų rūšys:
Beveik nykstantys
thumb|right|Beveik nykstantys thumb|right|Priklausomi nuo apsaugos Beveik nykstantys arba arti grėsmės esantys (, NT) yra apsaugos būklė priskirta organizmų grupei, kuri buvo ištirta ir pagal įvertinimo kriterijus nebuvo priskirta pažeidžiamiems, nykstantiems ar grėsmingai nyktanstiems, tačiau yra ar bus arti tos ribos netolimoje ateityje. Dėl to Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija pabrėžia beveik nykstančių rūšių nuolatinių tyrimų ir įvertinimų svarbą.
Priklausomi nuo apsaugos (, CD) apsaugos būklė anksčiau buvo priskiriama organizmų grupei, kurios atstovai yra priklausomi nuo pastangų apsaugančių nuo gresmės tapti pažeidžiama, nykstančia ar grėsmingai nykstančia rūšimi penkerių metų laikotarpyje. Apsaugos būklė buvo naudojama 1994 metais Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos sudarytame Kategorijos ir kriterijai sąvade (versija 2.3). 2001 metų sąvade (versija 3.1) ji sujungta su beveik nykstančia kategorija, tačiau ji vis dar naudojama Tarptautinėje raudonojoje knygoje rūšims, ištirtoms iki 2001 metų.
Nekeliantys susirūpinimo
thumb|right|Nekeliantys susirūpinimo Nekeliantys susirūpinimo (, LC) yra apsaugos būklė priskirta organizmų grupei, kuri buvo ištirta ir pagal įvertinimo kriterijus nebuvo priskirta beveik nykstantiems, pažeidžiamiems, nykstantiems ar grėsmingai nyktanstiems. Šios rūšies populiacija yra pakankamai didelė ir plačiai paplitusi. Tačiau rūšys negali būti pripažintomis kaip nekeliančios susirūpinimo kol nebuvo ištirtos ir įvertintos pagal kriterijus. Nekeliančios susirūpinimo rūšys nėra laikomos saugomomis, tačiau Tarptautinė raudonoji knyga įtraukia ir jas. Kitos apsaugos būklės sistemos gali neįtraukti tokių rūšių.
Kai kurios nekeliančios susirūpinimo organizmų rūšys:
2008 metais buvo ištirtas ir įvertintas pagal kriterijus žmogus, bei priskirtas kaip nekeliančių susirūpinimo kategorijai. Žmonių populiacija yra plačiai paplitusi, gerai prisitaikanti, auganti. Šiuo metu jai nėra esminių grėsmių lemiančių bendrą populiacijos mažėjimą, nors atskiros subpopuliacijos patiria vietinius mažėjimus dėl ligų, vandens trūkumo, stichnių nelaimių ir kitų faktorių.
Išnykusios ir tikėtinai išnykusios
Organizmų grupė yra priskiriama išnykusios ir tikėtinai išnykusios rūšys (, 0(EX)) kategorijai, kai nėra pagrįstai abejojama dėl paskutinio individo egzistavimo arba kai neabejojama dėl paskutinio individo egzistavimo, tačiau nėra atlikti išsamūs tyrimai žinomose ir/arba numanomose buveinėse atitinkamu periodiškumu, priklausomai nuo grupės gyvenimo ciklo bei gyvenimo formos, kuriais neužfiksuota nei vieno individo.
Kai kurios išnykusios arba tikėtinai išnykusios organizmų rūšys:
Prie išnykimo ribos
Prie išnykimo ribos (, 1(E)) esančioms rūšims netolimoje ateityje kyla rimta grėsmė išnykti. Šiai kategorijai nepriskiriamos rūšys, kurių natūralaus arealo pakraščio dalis toje teritorijoje yra nedidelė ir kurioms negresia išnykimas ar kurios nėra pažeidžiamos Vakarų Palearktikos regione.
Pažeidžiamos
Pažeidžiamos (, 2(V)) rūšys yra laikomos tokios, kai yra manoma, kad netolimoje ateityje jos gali būti priskirtos nykstančiųjų kategorijai, jei ir toliau veiks tai lemiantys veiksniai.
Kai kurios pažeidžiamos organizmų rūšys:
Retos
Retos rūšys (, 3(R)) yra laikomos tokios, kurių mažos populiacijos šiuo metu nėra nykstančios ar pažeidžiamos, bet yra pavojus, kad jos gali tokiomis tapti dėl to, kad rūšys gyvena geografiškai apribotose teritorijose arba yra retai išsidėsčiusios didesniame areale.
Kai kurios retos organizmų rūšys:
Džibutis (miestas)
Džibutis  – miestas šiaurės rytų Afrikoje, Džibučio valstybės sostinė ir didžiausias miestas. 623 tūkst. gyventojų (2013 m.). Miestas išsidėstęs Adeno įlankos pakrantėje (prie Tadžuros užutėkio), jame yra geležinkelio iš Adis Abebos terminalas. Svarbus tranzitinis uostas kroviniams, keliaujantiems Raudonąja jūra link Sueco kanalo ir Indijos vandenyno. Pagrindinis eksportas: kava, druska, kailiai, odos. Yra Džibučio–Ambuli tarptautinis oro uostas. Pagrindinė pramonė – druskos gavyba iš jūros vandens. Yra kupranugarių turgus.
thumb|left|250px|Džibučio uostas
Istorija
1888 m. prancūzai įkūrė miestą, nuo 1892 m. tapusį Prancūzijos Somalio administraciniu centru.
Mokpo
Mokpo (kor.: Mokpo-si, 목포시) – miestas Pietų Korėjoje, Korėjos pusiasalio pietvakariuose, Jeollanam-do provincijoje, Geltonosios jūros pakrantėje. Greituoju geležinkeliu ir keltu sujungtas su Seulu. 246 tūkst. gyventojų.
Istorija
1925 m. Mokpo gimė Korėjos prezidentas Kim Te Jungas.
Ekonomika ir turizmas
Svarbus jūrų uostas ir prekybos centras. Oro uostas. Yra 2 universitetai. Sparčiai plėtojamas turizmas. Aplink miestą iškilę Yudual kalnai, o jūroje – nedidelių salelių virtinė. Jūrų muziejus, orchidėjų parkas, skulptūrų parkas. Mokpo gausu parkų, alėjų, modernių pastatų. Intensyviai vystoma miesto plėtra, siekiama, kad Mokpo taptų vienu svarbiausių pietvakarių regiono kultūrinių ir ekonominių centrų.
Transformeriai (2007 filmas)
Transformeriai  – 2007 m. JAV veiksmo fantastinis filmas. Filmas paremtas transformerių frančize, tačiau nėra susijęs su ankstesniais kūriniais.
Pajamos
Per pirmąją savaitę kinuose filmas spėjo uždirbti net 155,4 milijono JAV dolerių. Visame pasaulyje rodomas filmas jau uždirbo daugiau nei 533 milijonus dolerių.
Tęsiniai
2007 m. gegužės 30 d., kompanija „DreamWorks“ paskelbė apie du filmo tęsinius. Shia LaBeouf, Megan Fox ir Peter Cullen – aktoriai, turintys sutartis filmuotis filmo tęsiniuose. Antrasis filmas, pavadinimu „Transformeriai: nugalėtųjų kerštas“ pasirodė 2009 m. Trečiasis – „Transformeriai: tamsioji Mėnulio pusė“ – 2011 m. Ketvirtoji dalis turėtų išeiti 2014 m.
Žiburys (Anykščiai)
Žiburys – mėnesinis laikraštis Anykščių krašto žmonėms, leistas nuo 1988 m. spalio mėn. iki 2001 m. Anykščiuose.
Istorija
Iki 1991 m. ėjo kaip Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Anykščių rajono tarybos ir Anykščių kultūros centro leidinys (laikraštis). Steigėja ir leidėja Santaros „Už demokratinę Lietuvą“ Anykščių taryba. Tiražas 1989 m. – 4300 egz., 1993 m. – 1000 egz., 1997 m. – 2500 egz.
Galhiopigenas
Galhiopigenas (Galdhøpiggen) – aukščiausia Norvegijos bei Skandinavijos viršūnė, esanti Jutunheimeno kalnyne. Jos aukštis siekia 2469 metrus virš jūros lygio. Kalnas priklauso kaledoninės kalnodaros tipui ir yra išsidėstęs pietinėje Norvegijos dalyje. Dabartinę formą Galhiopigenas įgavo per paskutinį ledynmetį, kuomet viršukalnė buvo padengta storu ledo sluoksniu.
thumb|left|250px|Kalno viršūnėje pastatytas namelis.