cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pederseno dėsnis
Virsmo etapai
Jau H. Pedersenas darė prielaidą, kad šis pokytis vyko dviem etapais: *s > *š (ʃ) > *x. Vėliau jį palaikė ir kiti mokslininkai, pavyzdžiui, A. Mejė, A. Seličevas, A. Savčenka. A. Mejė netgi manė, kad slavų prokalbė buvo paveldėjusi „rytiečių“ (tai yra rytų indoeuropiečių) *š, prieš nepriešakinės eilės balsius jį pavertusi *х, bet prieš priešakinės eilės balsius jį išsaugojusi, t. y. vedė analogiją su kaita *k/*č ir *g/*ž. Tokiu būdu A. Mejė įprastinę chronologiją apverčia aukštyn kojom, pripažindamas š kaip pirminį formose, ir х kaip antrinį formose ,. J. Ševeliovas šią hipotezę laiko itin mažai tikėtina, nes slavų prokalbės istorijoje žinomas liežuvio užpakalinių priebalsių virtimas palataliniais (suminkštintaisiais), o ne atvirkščiai.
Galimo pokyčio *š > *x tipologinė lygiagretė turima taip pat ir ispanų kalbos raidoje.
S. Bernšteinas tvirtina virsmą buvus tiesioginį ir pažymi, kad mokslui žinomi tiesioginiai dantinių priebalsių liežuvio užpakaliniais virsmai.
Maurice Deville
Morisas Devilis (g. 1992 m. liepos 31 d.) – Liuksemburgo futbolininkas, puolėjas.
Pederseno dėsnis
Artikuliacinės virsmo sąlygos
Kai kurie mokslininkai pažymi, kad garsai *u, *i, *r iš vienos pusės, ir *k – iš kitos, fonetiškai nėra panašūs, taigi teikia čia matyti du atskirus pokyčius arba vieno pokyčio du etapus.
Pavyzdžiai
thumb|right|Garsas *s – vėlyvojoje [[indoeuropiečių prokalbės stadijoje vienintelis pučiamasis priebalsis. ]]
Marcus Mepstead
Marcus Mepstead (g. 1990 m. gegužės 11 d. Londone) – Jungtinės Karalystės fechtuotojas, kuris specializuojasi rapros rungtyse. Pasaulio ir Europos čempionatų prizininkas.
Maurice Deville
Žaidėjo karjera
Gimė Vokietijoje, Zulingene. Jo tėvas Liuksemburgo futbolininkas Frank Deville, o motina vokietė. Karjerą pradėjo Vokietijoje.
Noridžo katedra
'''Noridžo Švč. Trejybės katedra''' – anglikonų bažnyčia Noridže, Jungtinėje Karalystėje.
Pederseno dėsnis
Chronologija
thumb|right|Garsas š — galima pereinamoji stadija iš s į x
Absoliučioji chronologija
*s virto *x ankstyvuoju slavų prokalbės laikotarpiu.
J. Ševeliovo teigimu, *s virto *x VI—V a. pr. m. e.. Šį procesą I tūkstantmečio pr. m. e. viduriui priskiria ir A. Lamprechtas.
Santykinė chronologija
*s virtimas *x vyko iki baigiantis satemizacijai. Tai liudija sampriešos *pьsati 'rašyti' : *pьxati 'grūsti'. Žodyje *pьsati s (< *ḱ) buvo padėtyje, atitinkančioje virtimo į х sąlygas, tai, kad šio virsmo neįvyko, reiškia, kad šio proceso metu s vietoje dar turėtas kitas garsas.
R. Matasovičius mano priešingai, esą Pederseno dėsnis veikė po satemizacijos, mat jo atspindžių nematyti, pavyzdžiui, žodžiuose,  < ide. *h2ek̂sis 'ašis' ir  < ide. *dek̂sinos 'dešinys'.
Virsmas *s > *x bus baigęsis iki slavų ir germanų kontaktų. Tai liudija du faktai:
Kiti garso *х kilmės atvejai slavų prokalbėje
Kurį laiką mokslininkai manė, kad slavų prokalbės *x galėjo atsirasti ir iš indoeuropiečių prokalbės *kh, bet po to, kai buvo įrodyta, jog indoeuropiečių prokalbėje dusliųjų aspiruotųjų nebūta, šios prielaidos teko atsisakyti.
Baltų kalbos
Veikiant Pederseno dėsniui, baltų kalbose *s virto *š po r, k: Tačiau lietuvių kalboje padėtyse po u ir i pasitaiko *s, nevirtęs *š (latvių ir prūsų kalbų duomenys neiškalbingi, nes jose baltų prokalbės *s ir *š suplakti į vieną s):
bet
J. Otrembskis teigė, kad lietuvių kalboje priebalsis *š po u ir i iš naujo virto s. Tas pats š, kuris lietuvių kalbos žodžiuose fiksuojamas po u ir i, lenkų mokslininko manymu, yra kilęs iš *šj. S. Bernšteino teigimu, šis aiškinimas yra prasimanytas ir tendencingas.
S. Karaliūnas pastebi, kad po *u ir *i priebalsis *s baltų prokalbėje nevirsta *š tada, kai po jo iš karto eina sonantas ir kai jis priklauso kitai negu *u, *i morfemai.
Atkreiptinas dėmesys, kad galūnėse po *u ir *i *s niekada nevirsta š: sūnùs, sūnaũs, sūnumìs; avìs, aviẽs (< balt. prok. *aṷeis), avimìs, tarm. avisù 'avyse'; vilkaĩs, eĩs, bùs ir kt.
Indoiranėnų kalbos
Indoarijų prokalbėje *s virto retrofleksiniu ṣ, kai ėjo po ī, i, i̯, ū, u, u̯, r, k, k̂ (pastarasis junginyje su ṣ neteko palatalinės artikuliacijos ir sutapo su senuoju k), taip pat ir prieš uždarumos priebalsius, bet ne prieš r ar r̥:
Kitaip negu slavų, indoarijų kalbose po *s einąs sprogstmasis priebalsis netrukdė šiam virsmui: slav. prok. *pěstъ (< *poi̯stos) 'piesta' greta  'maltas'.
Maurice Deville
Žaidėjo karjera
Atstovavo įvairiems klubams: SV Elversberg, 1. FC Saarbrücken, 1. FC Kaiserslautern, SV Waldhof Mannheim, SV Sandhausen.
Pederseno dėsnis
Indoiranėnų kalbos
Iranėnų kalbose s > š po ī, i, i̯, ū, u, u̯, r, k, k̂.
Ne mažiau svarbu ir tai, kad indoiranėnų kalbose *s pakito ir po i < *ə (šva) bei r < *l.
Albanų kalba
Albanų kalboje *s virsta *š po *ī, *i, *i̯, *ū, *u, *u̯:
Armėnų kalba
Armėnų kalboje *s tarp balsių virsta *h ir išnyksta, todėl čia susiduriama tik su š tarimo po *r pėdsakais.
Maurice Deville
Rinktinės
2012 m. vasario 29 d. pelnė du įvarčius draugiškose rungtynėse prieš Makedonijos rinktinę. Šios rungtynės baigėsi liuksemburgiečių pergale 2-1.
Noridžo katedra
Istorija
Katedra pradėta statyti 1096 m. Naudotas titnagas, mūrijimo skiedinys, klintis. Katedros vietoje prieš tai stovėjo saksų gyvenvietė ir dvi mažos bažnyčios. 1145 m. užbaigti statybos darbai. Nordižo katedra turi antrą pagal dydį dengtą arkadą ir nusileidžia tik Solsberio katedrai.
Graikijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Graikijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Mūrijimo skiedinys
thumb|Mūrijimo skiedinys tarp plytų. Mūrijimo skiedinys – statybinė pasta, kuri naudojama sujungti plytas, akmenis ar betoninio mūro gaminius tarpusavyje, užkamšyti skyles. Kartais naudojamas ir dekoraciniai paskirčiai. Kartais mūrijimo skiedinio terminui taip pat priskiriamos tokios medžiagos kaip derva, bitumas, molis. Industrinis mūrijimo skiedinys dažniausiai gaminamas iš įvairaus smėlio, jungiamosios medžiagos ir vandens.
Eglė Švedkauskaitė
(g. 1994 m.) – Lietuvos teatro režisierė.
Termitas (medžiaga)
thumb|right|200px|Termitas su geležies (III) oksidu thumb|right|200px|Termito su geležies (III) oksidu degimas thumb|right|200px|Termitas dega gėlių vazone. Žemyn krenta geležies [[lydalas|lydalo lašai]] Termitas – padegamasis mišinys, kurį sudaro metalinis aliuminis ir metalo oksidas (paprastai geležies oksidas).
Įžanga
Termito veikimas pagrįstas termitine reakcija. Termitinė reakcija priklauso aliuminoterminių reakcijų tipui, kuriose metalinis aliuminis yra oksiduojamas kito metalo (dažniausiai geležies) oksidu. Reakcijos produktai yra aliuminio oksidas, laisva metalinė geležis ir didžiulis kiekis šilumos. Reagentai dažniausiai yra gerai susmulkinti ir sumaišyti su rišikliu, kad termitas būtų kietas ir vientisas. Termitas naudojamas termitiniam suvirinimui, dažnai skirtu bėgiams sujungti.
Termito rūšys
Termituose naudojami oksidai:
Lotoso sūtra
thumb|200px|Japoniškas „Lotoso sūtros“ rankraštis
Termitas (medžiaga)
Termito rūšys
Visuose termituose aktyvusis metalas yra aliuminis.
Džiutas
thumb|250px|Džiuto pluoštas maišams
Lotoso sūtra
„Lotoso sūtra“ (, „Tikrosios dharmos baltojo lotoso sūtra“,, , ) – vienas svarbiausių mahajanos budizmo tekstų. Juo paremti tientai (Kinijoje), tendai ir Ničireno (Japonijoje) mokyklų mokymai. Rytų Azijoje „Lotoso sūtra“ paprastai laikoma galutiniu Budos mokymu, kuriame sutelkta visa budizmo esmė.
Termitas (medžiaga)
Termito rūšys
Iš esmės, vietoj aliuminio galėtų būti naudojami ir kiti metalai, tačiau tai yra daroma retai, nes aliuminis šiai reakcijai geriausiai tinka:
Trumpragys
Trumpragys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Raguvos.
Termitas (medžiaga)
Termito rūšys
Reagentai yra stabilūs kambario temperatūroje, o įkaitinti iki uždegimo temperatūros jie dega ypač intensyviai ir išskiria daug šilumos (egzoterminė reakcija). Dėl aukštos temperatūros (virš +2500ºC su geležies (III) oksidu), produktai būna skysti – tačiau realiai pasiekiama temperatūra priklauso nuo to, kaip greita šiluma išsisklaido aplinkoje. Termitas turi savo deguonies atsargų, tad jo degimui nereikia papildomo deguonies šaltinio. Taigi, termitas negęsta ir gali būti uždegtas bet kokiomis sąlygomis, kai yra įkaitintas iki uždegimo temperatūros. Jis dega net drėgnas ir neužgęsta nuo vandens. Maži vandens kiekiai užverda ir išgaruoja nepasiekę reakcijos židinio. Jei termitas uždegamas po vandeniu, išlydyta geležis išskiria deguonį iš vandens ir susidaro vandenilio dujos. Šios dujos, savo ruožtu, gali sudegti vos patekusios į orą.
Uždegimas
Įprastinei termito reakcijai sužadinti reikia labai aukštos temperatūros. Nei juodojo parako, nei nitroceliuliozės ar kitų įprastų padegamųjų mišinių degimo temperatūros nepakanka termitui padegti. Net iki raudonumo įkaitintas termitas neužsidega. Reakcija prasideda jam įkaitus iki baltumo.
Termitą įmanoma padegti dujų degiklio liepsna, tačiau šis pavojingas būdas nenaudojamas dėl saugumo. Degiklio liepsna gali iškart įkaitinti didelį kiekį termito mišinio, ir šis vietoj to, kad lėtai degtų, pasiekęs užsidegimo temperatūrą gali sprogti.
Lotoso sūtra
Pagal tradiciją Lotoso sūtrą sudaro mokymai, kuriuos Sidharta Gautama gyvenimo pabaigoje pasakė ant Gridhrakūtos kalno netoli Radžagrihos (dabar Biharas). Tekstas, pateiktas trumpais aforizmais (sūtromis), susideda iš 27 skyrių, parašytų eilėmis ir proza. Panašu, kad tekstas yra nevienodo senumo – seniausios dalys sukurtos apie I a. pr. m. e., vėlyviausios – I–II a. m. e. Galutinė redakcija atlikta II a. pabaigoje, manoma, Gandharoje. 286 m. Dharmarakšasa „Lotoso sūtrą“ išvertė iš sanskrito į kinų kalbą. Vis dėl to, kanoniniu „Lotoso sūtros“ tekstu Tolimųjų Rytų šalyse laikomas 406 m. paskelbtas Kumaradžyvos vertimas į kinų kalbą. XIX a. parengti vertimai į anglų ir kitas didžiąsias Europos kalbas, tačiau vieni vertėjai rėmėsi nepalietiškais rankraščiais sanskritu, kiti – kinišku Kumaradžyvos vertimu, todėl vertimai šiek tiek skiriasi.
Termitas (medžiaga)
Uždegimas
Termitų dagčiais dažniausiai naudojamos magnio juostelės. Magnis dega apytiksliai toje temperatūroje, kurioje reaguoja termitas, t. y., maždaug 2200 ºC. Tačiau šis metodas yra gana nepatikimas, nes magnį sunku uždegti, o vėjuotomis ar drėgnomis salygomis magnio juostelė gali užgesti. Be to, magnis neturi nuosavo deguonies šaltinio, tad gali užgesti degdamas deguonies stygiaus sąlygomis. Problema yra tai, jog magnis yra puikus šilumos laidininkas – kaitinant vieną juosteles galą šiluma perduodama link kito galo, dėl ko gali įvykti pirmalaikis užsidegimas. Nepaisant šių trūkumų, termito padegimas magniu išlieka populiarus tarp mėgėjų.
Alternatyva padegimui magniu yra reakcija tarp kalio permanganato ir glicerolio (glicerino). Sumaišius abi medžiagas prasideda savaiminė reakcija, kurios metu temperatūra lėtai kyla, kol pasirodo liepsna. Glicerino oksidacijos metu išsiskiria pakankamai šilumos termitinei reakcijai prasidėti. Šis būdas irgi turi trūkumų – laiko tarpas nuo reagentų sumaišymo iki termito užsidegimo gali labai svyruoti dėl aplinkos temperatūros ir dalelių dydžio.
Kitas, ir kone paprasčiausias, būdas yra bengališka ugnelė. Ji degdama pasiekia reikalingą temperatūrą, o degimo fronto slinkimo greitis užtikrina pakankamą laiko tarpą iki momento, kai liepsna pasiekia termitą.
Saugumas
Termitas yra potencialiai pavojingas, nes jam užsidegus jo jau beveik neįmanoma užgesinti ir temperatūra būna labai aukšta. Turi būti imtasi atitinkamų priemonių prieš naudojant termitą. Draudžiama naudoti šalia degių ar lengvai užsiliepsnojančių medžiagų. Maži reakcijos metu išsiskyrusios išsilydžiusios geležies upeliukai gali nubėgti didelius atstumus ir pradeginti metalinius konteinerius, padegti jų turinį ir t. t.
Degūs metalai, kurių virimo temperatūra santykinai žema (pvz., cinkas, kurio virimo temperatūra lygi 907 ºC ir maždaug 1370 ºC žemesnė negu termito degimo temperatūra), turi būti laikomi toliau nuo termito, kadangi perkaitinti jie gali staiga užvirti ir išgaruoti į orą, kur reaguodami su deguonimis užsidegs.
Termitas turi būti atsargiai naudojamas suvirinant vamzdžius ar kitokias talpyklas, nes šiluminis uždarytų dujų plėtimasis gali sukelti slėgį, susprogdinsiantį tą talpyklą. Termito uždegimas turi būti tiek uždelstas, kad liktų pakankamai laiko pasitraukti į saugų atstumą. Kaip ir bet kuris pirotechninis mišinys, termitas turi būti saugomas nuo liepsnos šaltinių.
Džiutas
Džiutas – augalinis pluoštas, gaunamas iš vienamečių džiuto žolių (Corchorus) – ilgavaisio džiuto (Corchorus olitorius) ir tikrojo džiuto (Corchorus capsularis). Iš jų stiebų gauto pluošto (jo būna 20–25 % masės) pagamintų verpalų audžiamos pakuotės medžiagos, apmušalai, maišai, kilimai, vejamos virvės, špagatas, lynai.
Termitas (medžiaga)
Saugumas
Atsakingai naudojamas tinkamai pasiruošusio asmens termitas yra sąlyginai saugus.
Termitinės reakcijos gali savaime prasidėti pramonėje, kur naudojami abrazyvinio šlifavimo ir pjaustymo įrenginiai kartu su juodaisiais metalais. Tokioje aplinkoje naudojant aliuminį gali susidaryti labai smulkus lengvai užsiliepsnojantis mišinys.
Termitą sumaišyti su vandeniu gali būti daug pavojingiau negu atrodo iš pirmo žvilgsnio, nes tai gali sukelti freatomagmatinį skilimą, o tuomet – sprogimą.
Termito granatos
Termito granatos yra naudojamos kaip padegamieji įtaisai, kai reikia sunaikinti savo ar iš priešo užgrobtą ginkluotę, kuriai kyla neišvengiamas pavojus patekti į priešo rankas.
Džiutas
Džiutas yra vienas tvirčiausių augalinių pluoštų, ir antras pagal panaudojimo apimtis (po medvilnės). Pluoštas sudarytas daugiausia iš celiuliozės ir lignino.
Termitas (medžiaga)
Termito granatos
Standartinis termitas kaip padegamasis mišinys yra retai naudojamas vienas, nes jis sunkiai uždegamas, turi mažą veikimo spindulį ir dega beveik be liepsnos.
Džiutas
Džiutas nuo seno augintas ir naudotas pluoštui Pietų ir Pietryčių Azijoje (ypač Bengalijoje), o XVII a. į pasaulinę apyvartą įvestas britų (karinei amunicijai, virvėms, tinklams, pramonei). XX a. pab. džiuto paklausa sumenko pradėjus plačiai gaminti sintetinius pluoštus. Pagrindiniai džiuto gamintojai pasaulyje yra Indija (ypač Asamas, Biharas ir Vakarų Bengalija) bei Bangladešas, mažiau – Kinija, Uzbekistanas, Nepalas, Pietų Sudanas, Zimbabvė.
Termitas (medžiaga)
Termito granatos
Termito mišinį papildžius priemaišomis, gerinančiomis jo padegamąsias savybes, gaunamas termatas.
Kare termitas dažnai buvo naudojamas visiškai išvesti iš rikiuotės artilerijos pabūklus nenaudojant sprogstamųjų užtaisų ir dirbant su pakankamai dideliu kiekiu plieno. Antrasis reindžerių batalionas naudojo termito granatas prieš vokiečių artileriją per sąjungininkų išsilaipinimą Normandijoje. Tam yra keli būdai. Termito granatą galima įmesti į pabūklo uoksą ir jį uždaryti, taip jį užvirinant- tokiu atveju ginklo nebeįmanoma užtaisyti. Kitas būdas yra įmesti termito granatą pro pabūklo žiotis taip jį užkemšant- tuomet iš jo labai pavojinga šaudyti. Taip pat buvo sugadinami horizontalaus taikymo ir pakėlimo mechanizmai, padarant taikymąsi neįmanomu.
Termito bombos
thumb|left|200px|Antrojo pasaulinio karo laikų Vokietijos padegamoji [[aviacinė bomba B1. elektron case – korpusas iš magnio lydinio elektrono thermite filling – termito užtaisas. ]] Antrojo pasaulinio karo metais termitines padegamąsias bombas naudojo abi pusės. Tokios padegamosios bombos paprastai būdavo kasetinės, kur kiekviena bombelė užtaisyta termitu ir padegama magnio degikliu.
Termitinėmis bombomis, sukėlusiomis gaisrus, buvo sudeginti ištisi miestai. Ypač nukentėdavo mediniais pastatais apstatyti miestai.
Kasetines termitines bombas dažniausiai naudodavo naktiniuose antskrydžiuose. Naktį sunku būdavo naudoti bombų taikiklius, tad naudodavo kasetines bombas, kuriomis patogu bombarduoti tiksliai nenusitaikius.
Civilinis panaudojimas
thumb|right|200px|Termitinis bėgio suvirinimas Termitinės reakcijos turi daug panaudojimo sričių. Anksčiau termitą naudojo storų plieno konstrukcijų (garvežių ašių rėmų) remontui vietoje, kai remontas gali būti atliktas be dalių išmontavimo. Taip pat greitam plieno (traukinių bėgių) pjovimui ar virinimui, nereikalaujančiam sunkios ir didelės įrangos.
Metalų rūdoms išvalyti naudojamos termitinės reakcijos vadinamos termitiniu procesu. Toks gryno urano gavimas buvo sukurtas kaip Manheteno projekto dalis Ames laboratorijoje vadovaujant Frankui Spedingui. Kartais jis vadinamas Ames procesu.
Termitas su geležies (III) oksidu maksimaliai efektyvus, kai į jo sudėtį įeina 25,3 % aliuminio ir 74,7 % geležies oksido. Šis mišinys parduodamas prekiniu vardu Thermit kaip medžiaga virinimui.) Pilna reakcija:
Efektyviausias termitas su geležies (II, III) oksidu turi 23,7 % aliuminio ir 76,3 % geležies oksido. Pilna reakcija:
Reakcija su Fe3O4 išskiria žymiai didesnį kiekį energijos vienam moliui termito, nei reakcija naudojant Fe2O3, kuri išskiria daugiau energijos vienam gramui termito.
Istorija
Termitą išrado (1893 m.) ir užpatentavo (1895 m.) vokiečių chemikas dr. Hansas Goldšmidtas. Todėl kartais termitinė reakcija vadinama „Goldšmidto reakcija“ arba „Goldšmidto procesu“. Goldšmidtas buvo susidomėjęs ypač grynų metalų gavimu lydant be anglies, tačiau greitai pastebėjo termito vertę virinant. Pirmą kartą komerciškai termitas buvo panaudotas tramvajaus bėgių suvirinimui Esene, Vokietijoje (1899). „Degussa“ korporacija, į kurios sudėtį įėjo ir Goldšmidto firma, ir šiandien tebėra viena didžiausių virinimui skirto termito gamintojų.
Klevyčia
Klevyčia  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos rajone, Graužiškių apylinkėje. Įsikūręs Lietuvos (Šalčininkų rajono) pasienyje, 15 km į šiaurės rytus nuo Dieveniškių, prie Ašmenos–Dieveniškių kelio ir Klevos upelio. Yra katalikų koplyčia, pakelės kryžius, paminklas Antrojo pasaulinio karo aukoms.
Trumpučiai
Trumpučiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Svėdasų.
LSM.lv
LSM.lv – LSM naujienų svetainė bei LSM televizijos bei radijo mediatekos portalas.
Dengta arkada
thumb|[[Solsberio katedra|Solsberio katedros dengta arkada - didžiausia Anglijoje.]] Dengta arkada – dengta galerija, perėja, pasažas palei pastato sienas. Plačiai naudotas bažnytinėje architektūroje, dažniausiai vienuolynuose siekiant atskirti vienuolius nuo išorinio pasaulio.
Pirmtakai kilo iš senovės romėnų ir graikų. Vėliau labai paplito krikščioniškose šventyklose Sirijoje, o palaipsniui ir visoje Europoje
Truncos
Truncos – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Jiezno.
Trunčiškės
Trunčiškės – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Kamajų.
Morta Boreckaja
Morta Boreckaja (rus. Ма́рфа Боре́цкая, g. XV a. – m. 1503 m.) dar žinoma kaip Morta Posadnika – Didžiojo Naugardo posadniko Izaoko Boreckio žmona. Nuo vyro mirties iki Naugardo respublikos žlugimo 1478 m. kovojusi už Naugardo respublikos nepriklausomybę nuo Maskvos ir suartėjimą su Lietuva.
Priešinimasis Maskvai
kairėje|miniatiūra|Naugardo respublika XV a.|236x236px 1471 m. Morta Boreckaja ir jos sūnus, tuometinis Naugardo gubernatorius Dmitrijus, pasisakė už tai, kad būtų nutraukta 1456 metų Jazelbico sutartimi nustatyta Naugardo respublikos priklausomybė Maskvos didžiajai kunigaikštystei. Morta buvo neoficiali bajorinių opozicijos Maskvai lyderė, ją palaikė dar dvi žymios Naugardo našlės: Anastazija (bajoro Ivano Grigorjevičiaus žmona) ir Eufemija (gubernatoriaus Andrejaus Gorškovo žmona). Morta, turėjusi nemažai lėšų, derėjosi su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu ir Lenkijos karaliumi Kazimieru Jogailaičiu dėl Nauagardo prijungimo prie LDK autonomijos teisėmis, išsaugant politines Naugardo teises.Ivanas III, sužinojęs apie derybas dėl Naugardo prijungimo prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, paskelbė karą Naugardo respublikai ir sumušė naugardiečių kariuomenę 1471 m. Šelono mūšyje. Mortos sūnui Dmitrijui Boreckiui buvo įvykdyta mirties bausmė kaip politiniam nusikaltėliui. Tačiau Naugardo teisė į savivaldą vidaus reikaluose buvo išsaugota. Morta, nepaisydama sūnaus mirties ir Ivano III veiksmų, tęsė derybas su Kazimieru, kuris pažadėjo jai paramą. Tarp lietuvių ir maskvėnų kilo konfliktas, apie kurį sužinojo Ivanas III. kairėje|miniatiūra|235x235px 1478 m. per naują karinę kampaniją Ivanas III galutinai atėmė iš Naugardo savivaldos privilegijas ir suteikė jam savivaldos valdžią. Naugardo vaivadijos panaikinimo proga vaivadijos varpas buvo nugabentas į Maskvą, o įtakingiems miestiečiams buvo paskelbti nuosprendžiai. Mortos žemės buvo konfiskuotos, o ji ir jos anūkas Vasilijus Fiodorovičius Isakovas iš pradžių buvo išvežti į Maskvą, paskui ištremti į Žemutinį Naugardą, kur ji buvo įšventinta į vienuolius Marijos vardu Užgimimo vienuolyne (nuo 1814 m. pavadintame Kryžiaus cerkve), o 1503 m. mirė.
Atminimas
Tragiška Mortos karjera ir kova už respublikos valdžią pelnė jai nemažai rusų rašytojų ir istorikų, ypač romantikų, simpatijų ir dėmesio. Ji buvo beletrizuota Nikolajaus Karamzino trumpame romane „Morta Posadnika, arba Naugardo žlugimas“, taip pat Fedotovo knygoje „Morta Posadnika“. Jos karjera sužavėjo A. Puškiną, kuris jai 1830 m. parašė veikalą. Sergejus Jeseninas 1914 m. parašė istorinę poemą apie Mortą kaip Posadnikę.
Mortos statula yra Rusijos tūkstantmečio paminklo Naugarde dalis.
No Angels
No Angels – vokiečių merginų grupė, išgarsėjusi 2000 metais TV realybės šou „Popstars“ Vokietijoje. Grupė buvo pasirinkta atstovauti Vokietijai 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse.
Latvijas Sabiedriskais medijs
Latvijas Sabiedriskais medijs (LSM) – Latvijos visuomeninis transliuotojas.
Sudarytas iš šešių radijų bei dviejų Latvijos Televizijų transliuojamų latvių, rusų kalbomis ir portalo LSM.lv. Tiesioginės transliacijos ir įrašai rodomi internetu (portale ir „Youtube“ kanale). Laidų įrašai pateikiami LSM mediatekoje.
Kampinis (futbolas)
Kampinis – situacija futbole, kai kamuolys puolančios komandos koja išmušamas iš vieno aikštės kampų. Kampinis puolančiai komandai skiriamas, kai kamuolys kirto galinę liniją nuo besiginančios komandos žaidėjo. Kamuolys išmušamas iš kampo, esančio artimiausio linijos kirtimo taškui. Kampinis suteikia nemažai galimybių puolančiai komandai įmušti įvartį, bet ši situacija ne tokia pavojinga kaip 11 metrų baudinys ar tiesioginis laisvas smūgis.
Kampinio situacija buvo sukurta 1867 m. Šefilde. Anglijos Futbolo Asociacija kampinį pradėjo naudoti 1872 m. Tarptautinė futbolo asociacijų valdyba oficialiai įteisino tiesioginį įvarčio mušimą iš kampinio situacijos (vadinamą „olimpiniu įvarčiu“) 1924 m. Teisėjui nusprendus, kad kamuolys galinę liniją kirto nuo besiginančios komandos žaidėjo, jis parodo kurioje pusėje bus išmušamas kampinis. Kamuolys turi būti padėtas taip, kad bent viena dalimi liestų nubrėžtą kampo arkos liniją. Kamuolys išmuštas iš kampo negali skriedamas negali kirsti galinės linijos.
Mušant kampinį bet kuris besiginančios komandos žaidėjas turi būti ne arčiau kaip 9,15 m nuo mušančio kampinį žaidėjo.
Kampinio situacijoje negali būti skirta nuošalė.
Enzo Lefort
Enzo Lefort (g. 1991 m. rugsėjo 29 d. Kajenoje, Prancūzijos Gvianoje) – Prancūzijos fechtuotojas, kuris specializuojasi rapros rungtyse. Olimpinis prizininkas ir daugkartinis pasaulio ir Europos čempionas.
Biografija
2012 m. Europos čempionato sidabro medalio prizininkas komandinėje rungtyje. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse buvo eliminuotas antrame etape. 2014 m. Europos ir pasaulio čempionas komandinėje rapyros rungtyje. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė sidabro medalį komandinėje rungtyje. Individualioje rungtyje pralaimėjo pirmąją kovą 13-15 prieš Vokietijos atstovą Peter Joppich ir galutinėje rikiuotėje buvo klasifikuotas 24-oje vietoje. 2017 m. Europos čempionato komandinės rapyros aukso medalininkas. 2019 m. pasaulio fechtavimo čempionate pirmą kartą tapo pasaulio čempionu individualioje rungtyje.
Katharine Hepburn
Katarina Hoton Hebern (, 1907 m. gegužės 12 d. Hartfordas, JAV – 2003 m. birželio 29 d. Old Seibrukas, JAV) – amerikiečių aktorė, viena pirmaujančiųjų XX a. Holivudo žvaigždžių, vaidinusi apie 60 metų, pelniusi pripažinimą ir daug apdovanojimų.
Biografija
Katarina Hoton Hebern gimė 1907 m. gegužės 12 d. Hartforde, Konektikuto valstijoje, sufražistės Katarinos Martos Hoton (Katharine Martha Houghton) ir gydytojo Tomo Norvalo Heberno (Thomas Norval Hepburn) šeimoje. Tėvai visada skatino ją išsakyti savo mintis, visapusiškai lavinti protą ir išnaudoti visas kūno galimybes. Atlikdamas triuką, vaikystėje netyčia pasikorė jos brolis. K. Hebern tuo metu buvo 14 m., brolio mirtis ją labai paveikė, ji tapo drovi ir dažniausiai mokėsi namie. Lankė Brin Moro (Bryn Mawr) koledžą, kuriame nusprendė tapti aktore ir pasirodė daugelyje koledžo spektaklių.
Baigusi studijas pradėjo vaidinti nedidelius vaidmenis Brodvėjaus spektakliuose ir kitur. 1928–1934 m. buvo ištekėjusi už Ladlou Ogdeno Smito (Ludlow Ogden Smith), tai buvo jos vienintelė santuoka. K. Hebern visada atkreipdavo į save dėmesį, ypač dėl vaidmens filme „Menas ir ponia Botl“ („Art and Mrs. Bottle“, 1931). Išgarsėjo atlikusi pagrindinį, amazonių karalaitės vaidmenį filme „Karės vyras“ („A Warrior’s Husband“, 1932). Su Džonu Barimoru suvaidino filme „Skyrybų dokumentas“ („A Bill of Divorcement“,1932). Šis filmas sulaukė didelės sėkmės ir K. Hebern su kino kompanija „RKO Pictures“ pasirašė sutartį. 1932–1934 m. vaidino 5-iuose filmuose, o už filmą „Ryto šlovė“ („Morning Glory“, 1933) gavo savo pirmąjį „Oskarą“. Ketvirtasis jos filmas „Mažosios moterys“ („Little Women“, 1933) tuo metu buvo sėkmingiausias.
Tačiau ėmė sklisti gandai, jog nefilmuojama ji elgiasi kaip išpuikėlė, atsisako žaisti pagal Holivudo taisykles, visada mūvi kelnes ir vaikšto be makiažo, niekada nepozuoja fotografams ir neduoda interviu. Žiūrovai, užuot jai pritarę, dėl to buvo sukrėsti ir kai 1934 m. grįžusi į Brodvėjų ji suvaidino „Ežere“ („The Lake“), kritikai ją išpeikė, o žiūrovai, prieš tai pirkę bilietus į spektaklį, pradėjo juos grąžinti. Grįžus į Holivudą padėtis nepagerėjo. 1935–1938 m. ji suvaidino tik dviejuose garsiuose filmuose: „Elisė Adams“ („Alice Adams“, 1935), už kurį antrą kartą buvo nominuota „Oskarui“, ir „Durys į sceną“ („Stage Door“, 1937). Tarp daugybės niekalų, ji vaidino filmuose „Sužalotosios širdys“ („Break of Hearts“, 1935), „Silvija Skarlet“ („Sylvia Scarlett“, 1935), „Marija iš Škotijos“ („Mary of Scotland“, 1936), „Kokybiška gatvė“ („Quality Street“, 1937) ir dabar klasika laikomame filme „Mažylio auklėjimas“ („Bringing Up Baby“, 1938). 200px|thumb|left|K. Hebern Brodvėjaus spektaklyje „Filadelfijos istorija“ (1939). Patyrusi tiek nesėkmių, ji buvo vadinama nuostolius darančia aktore. Brodvėjuje atlikusi pagrindinį vaidmenį „Filadelfijos istorijoje“ („The Philadelphia Story“, 1939), šlovę susigrąžino ir suskubo nusipirkti teises į spektaklio ekranizavimą, Holivude susitarė dėl savų filmo statymo sąlygų. Filmas „Filadelfijos istorija“ (1940) tapo nepaprastai sėkmingas, K. Hebern buvo nominuota „Oskarui“ ir vėl tapo pelną nešančia aktore. Kitame filme, „Metų moteryje“ („Woman of the Year“, 1942), ji vaidino su Spenseriu Treisiu, tarp jųdviejų užsimezgė ryšys, kartu atliko vaidmenis dar 8-iuose filmuose ir jųdviejų romanas truko 25-erius metus. Už „Metų moterį“ K.Hebern buvo nominuota „Oskarui“. Be kitų, minėtini labai sėkmingi K. Hebern ir S. Treisio drauge vaidinti filmai „Adomo šonkaulis“ („Adam’s Rib“, 1949), „Petė ir Maikas“ („Pat and Mike“, 1952) bei „Stalo komplektas“ („Desk Set“, 1957).
Suvaidinusi filme „Afrikos karalienė“ („The African Queen“, 1951), K. Hebern įsitraukė į vidutinio amžiaus senmergių vaidmenis; už vaidmenį „Afrikos karalienėje“ buvo nominuota 5-am „Oskarui“. 6-ajame dešimtmetyje atliko daugiau panašių vaidmenų ir pelnė daugiau „Oskaro“ nominacijų, įskaitant vaidmenis filmuose „Vasarą“ („Summertime“, 1955), „Lietaus sukėlėjas“ („The Rainmaker“, 1956) ir „Staiga praėjusią vasarą“ („Suddenly, Last Summer“, 1959). 6-ajame dešimtmetyje ėmė vaidinti mažiau, nes rūpinosi sergančiu S. Treisiu. Už filmą „Ilgos dienos kelionė į naktį“ („Long Day’s Journey Into Night“, 1962) 9-ą kartą nominuota „Oskarui“. 5-erius metus nesifilmavusi kine, su S. Treisiu atliko vaidmenį filme „Atspėk, kas ateis pietų“ („Guess Who’s Coming to Dinner“, 1967). Tai buvo paskutinis Spenserio Treisio filmas, jis mirė vos po kelių savaičių. Už šį filmą K. Hebern „Oskarui“ buvo nominuota 10-ą kartą ir antrąjį sykį jį laimėjo. Kitais metais vaidino filme „Liūtas žiemą“ („The Lion in Winter“, 1968), už jį „Oskarui“ buvo nominuota 11-ą kartą ir 3-iąjį kartą jį laimėjo.
8-ajame dešimtmetyje ji pradėjo vaidinti televizijos filmuose: „Stiklinis žvėrynas“ („The Glass Menagerie“, 1973), „Meilė tarp griuvėsių“ („Love Among the Ruins“, 1975) ir „Kukurūzai žali“ („The Corn Is Green“, 1979). Ji vis dar retkarčiais pasirodydavo vaidybiniuose filmuose, pavyzdžiui, „Rusteris Kogbernas“ (Rooster Cogburn, 1975) su Džonu Veinu ir „Auksiniame tvenkinyje“ („On Golden Pond“, 1981) su Henriu Fonda. Pastarasis filmas jai atnešė 12-ą „Oskaro“ nominaciją ir 4-ąjį laimėjimą – tai tebėra rekordas.
9-ajame dešimtmetyje ji vaidino dar keliuose televizijos filmuose, o 1991 m. parašė autobiografiją „Aš“ („Me“). Paskutinis jos ilgametražis filmas – „Meilės istorija“ („Love Affair“, 1994) su Vorenu Byčiu ir Anete Bening, o paskutinis jos televizijos filmas – „Vienos Kalėdos“ („One Christmas“, 1994). Sveikatai pablogėjus, 10-ojo dešimtmečio viduryje K. Hebern pasitraukė iš viešojo gyvenimo. Ji mirė sulaukusi 96-erių savo namuose Old Seibruke, Konektikute. Vaikų neturėjo.
Trūseikiškės
Trūseikiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Vilūnų.
FC Drita
Dritos futbolo klubas arba Gnilanės „Drita“, o trumpai FC „Dita“ – Kosovo futbolo klubas iš Gnilanės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1947 m.
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas rungtyniavo Superlygoje.
Alytaus kautynės
Alytaus kautynės – Lietuvos–Raudonosios armijos kautynės, 1919 m. vasario 12-15 d. vykusios prie Alytaus. Kautynių metu apgintas Alytus bei sustabdytas Raudonosios armijos veržimasis link Kauno.
Kautynės
Raudonosios armijos puolimas prieš lietuvių ir vokiečių sargybas prasidėjo vasario 12 d. vakare, apie 20 val., lietuvių būriams ką tik išdalinus ginklus. Puolė Pskovo divizijos antrosios brigados trečiasis ir ketvirtasis šaulių pulkai (po 1000 karių). Puolimas prasidėjo palei Varėnos–Alytaus plentą. Lietuviams trukdė prasta ginkluotė bei ryšio trūkumas, jų būriai pasitraukė iš Ulyškų, Poteronių, Švobiškių, Domantonių. Vokiečių būriai, buvę netoli Kaniūkų, iš savo pozicijų pasitraukė Alytaus, vėliau Seirijų link ir gyvenvietės negynė.
Karinės operacijos vadovavimą karininkui Juliui Čaplikui perdavęs karininkas Antanas Juozapavičius su keliais kareiviais apeidami Raudonosios armijos pozicijas pateko į užnugarį prie Poteronių. Apsuptis nepavyko dėl amunicijos trūkumo, tad padalinys ankstyvą vasario 13 d. rytą grįžo į Alytų, kur jau girdėjosi šūviai. Zenono Gerulaičio vadovaujama komanda (apie 30 karių) buvo pasiųsta užimti Kaniūkų tiltą, tačiau Raudonoji armija jau buvo persikėlusi tiltu į kairįjį Nemuno krantą ir veržėsi link Alytaus. Z. Gerulaičio komandai teko trauktis.
Prasidėjo Alytaus puolimas nuo Takniškių. Prašvitus jau buvo panaudotas visas lietuvių pirmojo pėstininkų pulko rezervas, prasidėjo pulko įrangos evakuacija į Likiškius. Evakuacija buvo skubota, trūko transporto priemonių. Spėta pergabenti ligoninės turtą bei ligonius. Kareivinėse palikta apie 300 ginklų. Apie 7 val. ryto į kareivines grįžęs A. Juozapavičius ėmėsi ginklų pergabenimo rogėmis, tačiau buvo nušautas ant medinio Alytaus I tilto. Ginklai atiteko raudonarmiečiams. Lietuvių daliniams atsitraukus, Raudonosios armijos kariai nutraukė telefono linijas, gadino geležinkelius, žvalgai pajudėjo link Kauno. Kazlų Rūdoje užpultas vokiečių geležinkelio apsaugos būrys išsibėgiojo. Alytų užėmė Pskovo divizijos trečiasis pulkas.
Alytui atsiimti buvo pasitelktas kaip tik tuo metu iš Ukrainos į Gardiną atsitraukiančios Bugo vokiečių savanorių pajėgos. Saksų savanorių vadovybė dalį pajėgų traukiniais per Suvalkus ir Kalvariją perkėlė prie Alytaus, kur buvo telkiami ir kiti saksų savanorių batalionai. Naktį iš vasario 14 d. į 15 d. iš Suvalkų prie Alytaus atvažiavo šarvuotas traukinys. Vokiečių savanoriai su iš Jiezno atvykusiais lietuvių pėstininkais puolė Alytuje susitelkusius raudonarmiečius ir miestą atsiėmė.
Pasekmės
Kautynėmis buvo užkirstas kelias Raudonosios armijos skverbimuisi Kauno link, taip pat ir planuojamam Lietuvos Vyriausybės nuvertimui. Po kautynių sustiprinta Marijampolės apsauga, kovo 1 d. raudonarmiečiai išvyti iš Daugų ir Babriškių, iš kur atsitraukė į Varėną ir Valkininkus.
Trušeliškė
Trušeliškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kimbartiškės.
LR Vicenza Virtus
LR Vicenza Virtus, o pilnu pavadinimu L.R. Vicenza S.p.A. (Società per azioni) – Italijos futbolo klubas iš Vičencos. Klubo spalvos raudona ir balta.
Istorija
Orginalusis klubas bankrutavo, o vėlesniais metais buvo atkurtas panašiu pavadinimu.
Sudėtis
Atnaujinta 2020 m. sausio 22 d.
Miuncheno olimpinis regatos centras
Miuncheno olimpinis regatos centras – tarptautinius standartus atitinkanti irklavimo bazė Miunchene, Vokietija. Irklavimo stadionas pastatytas specialiai 1972 m. vasaros olimpinėms žaidynėms.
Charakteristika
Trasos ilgis yra 2 km, o plotis 135 m. Įrengti šeši starto punktai. Šalia trasos įrengtos žiūrovų tribūnos, kurios talpina iki 9500 žiūrovų.
Istorija
1972 m. bazėje vyko vasaros olimpinių žaidynių varžybos. Čia surengtos akademinio irklavimo bei baidarių ir kanojų irklavimo rungtynės.
1981 m. čia pirmą kartą įvyko 1981 m. pasaulio akademinio irklavimo čempionatas. 2007 m. bazėje antrą kartą surengtas pasaulio akademinio irklavimo čempionatas. 2022 m. stadione įvyko Europos akademinio irklavimo čempionatas.
Augė
thumb|Heraklį ir Augę vaizduojanti freska iš [[Pompėjai|Pompėjų (Neapolio nacionalinis archeologijos muziejus)]]
Augė (🇬🇷, Αὐγεία) – graikų mitologijos veikėja, Alėjo ir Nejeros duktė, deivės Atėnės žynė.
Su Herakliu susilaukusi sūnaus, jį paslėpusi Atėnės šventykloje. Už tokį šventyklos išniekinimą kraštą ištikęs nepriteklius. Kai Alėjas iš orakulo išgirdęs, kad Atėnės šventykla išniekinta kažko nešvento, apieškojęs šventyklą ir aptikęs joje vaiką. Alėjas nurodęs jį palikti ant Parteniono kalno, čia berniuką žindžiusi elnė (ἔλαφος), iš to kildinamas berniuko vardas – Telefas. Augė atiduota Nauplijui, turėjusiam ją nužudyti, bet, užuot tai padaręs, Nauplijus ją perdavęs Teutrui, Mysijos karaliui, Augė tapusi jo žmona. Tokį pasakojimo variantą pateikia Apolodoras. Tą pačią istoriją su kai kuriais pakeitimais perteikia Pausanijas, Diodoras, Higinas ir Tzetzes.
Pausanijo laikais Pergame (Mysija) būta tariamo Augės kapo. Polignotas Augę pavaizdavo Delfų Leschėje.
Higinas mini kitą mitologinę veikėją tokiu pat vardu – vieną iš horų.
Djurgårdens (moterys)
Djurgårdens IF – Švedijos futbolo klubas iš Stokholmo. Šis straipsnis apie Švedijos moterų futbolo komanda iš sostinės, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.
2003 – 2006 m.
Jungtinė Djurgården/Älvsjö komanda suburta 2003 m. pradžioje. Tai buvo dviejų Švedijos futbolo klubų (Djurgårdens IF ir Älvsjö AIK) jungtinė komanda, kuri žaidė moterų futbolo varžybose.
2005 m. žaidė UEFA moterų čempionų lygos finale, bet pralaimėjo.
Nuo 2007 m.
2007 m. suformuota atskira Djurgårdens IF Dam ekipa. 2007 m. iškovojo antrą vietą šalyje, tačiau vėliau sekė kritimas į vidutioniokus.
Buvo iškritę į antrą pakopą. 2013, 2014 ir 2015 m. žaidė Elitettan.
Nuo 2016 m. rungtyniavo Damallsvenskan.
Sudėtis
Atnaujinta; 2022 m. balandžio 6 d.
2016 m. Didžiosios Britanijos Grand Prix
2016 m. Didžiosios Britanijos Grand Prix (arba 2016 Formula 1 British Grand Prix) – 10-tasis 2016 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko liepos 8-10 dienomis Silverstone trasoje Silverstone, Jungtinėje Karalystėje.
Dėl lietaus, prasidėjusio prieš pat lenktynių startą, lenktynės buvo pradėtos už saugos automobilio. Besikeičiančiose lenktynių sąlygose Hamiltonui pavyko pole poziciją paversti lenktynių pergale. Antras finišo liniją kirto Rosbergas, trečias – Verstappenas. Nico Rosbergui vėliau buvos skirta 10 sekundžių bauda dėl lenktynių metu iš komandos radiju gautų instrukcijų, kaip išspręsti pavarų dėžės problemas, ką draudžia Formulės 1 nuostatai. Po Rosbergo baudos, jis buvo nužemintas iki trečios vietos, o antra vieta atiteko Verstappenui.
KF Ferizaj
Ferizajaus KF – Kosovo futbolo klubas iš Ferizajaus.
Krateriškasis taurūnis
Krateriškasis taurūnis (Urnula craterium) – taukinių šeimai, priklausantis nevalgomas grybas. Lietuvoje retas, todėl yra saugotinas. Ši grybų rūšis nuo 2000 metų įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje žinoma apie 10 šio grybo radaviečių Alytaus, Jurbarko, Molėtų, Trakų ir Vilniaus rajonuose. Pagrindinės grėsmės šiai grybų rūšiai – lapuočių medžių kirtimas, negyvos medienos šalinimas ir miško paklotės ardymas.
Išvaizda
Vaisiakūniai 2–6 cm aukščio ir 1–4 cm skersmens, iš pradžių būna uždari, rutuliški, vėliau – viršūnei prasivėrus, tampa gilios taurės, piltuvėlio ar rago formos, kraštai sutrūkinėję, mėsingi, vėliau – odiškos konsistencijos, paviršius veltiniuotas, juodai rudas, juosvas. Kotas iki 4 cm ilgio ir 1 cm storio, tuščiaviduris, platėjantis viršūnės link, kepurėlės spalvos. Sporos didelės, 27–35x11–14 μm.
Augavietė
Vaisiakūniai yra vienmečiai, formuojasi ankstyvą pavasarį. Šie grybai auga pavieniui arba grupėmis ant dirvožemyje ir jo paviršiuje trūnijančių lapuočių (dažniausiai lazdynų) šakų.
Automobilio identifikacinis kodas
Automobilio identifikacinis kodas (dažnai VIN kodas, ) – unikalus septyniolikos simbolių rinkinys, apibūdinantis konkretų automobilį.
VIN kodas naudojamas visoms transporto priemonėms (keleiviniams, komerciniams automobiliams, sunkvežimiams, autobusams, mopedams) žymėti. Pirmieji žingsniai standartizavimo link žengti JAV, kai 1954 m. tenykštė vyriausybė kreipėsi į automobilių gamintojus su prašymu sukurti automobilių žymėjimo ir identifikavimo formatą. Automobilių žymėjimo VIN kodais sistema sudaryta remiantis ISO 3779-1983 standartu ir naudojama nuo devintojo praeito amžiaus dešimtmečio (1982 m.). VIN standartą taiko dauguma šalių ir visi didieji automobilių gamintojai. VIN kodas apibūdina bet kurį unikalų automobilį, pagamintą per pastaruosius 30 metų. Gamintojai patys atsakingi už VIN numeravimą.
Unikalūs kodai suteikia unikalią galimybę - jie leidžia sekti bet kurio automobilio istoriją, įskaitant tokius nemalonius, tačiau svarbius faktus kaip avarijos ar vagystės. Tai reiškia, kad automobilių istorijos ataskaitos padeda priimti teisingus sprendimus renkantis naudotą automobilį.
Automobilio identifikavimo numerio vieta
Pati populiariausia šio numerio vieta – ant panelės vairuotojo pusėje. Prie pat krašto su stiklo. Dažnu atveju, kai stiklo apačioje yra keli centimetrai juodo krašto, šiam numeriui būna paliktas atskiras „langelis“ jame. VIN numeris būna iškaltas metalinėje plokštelėje, kuri pritvirtiniama prie panelės
Sandara
Kiekvieną VIN numerį sudaro trys dalys:
Šalių ir regionų kodai
Sudarant VIN numerį leidžiama naudoti arabiškus skaitmenis ir lotyniškas didžiąsias raides: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 0, A, B, C, D, E, F, G, H, J, K, L, M, N, P, R, S, T, U, V, W, X, Y, Z. Negalima naudoti tik raidžių I, O, Q dėl panašumo į skaičius 1 ir 0.
Visas VIN kodas nuo pat pirmojo iki paskutinio numerio turi savo reikšmę. Pirmosios kodo raidės nurodo šalį kurioje buvo pagaminta transporto priemonė. Devintasis numeris yra pats įdomiausias, nes jis nepasako absoliučiai nieko apie patį automobilį. Jis sugalvotas patikrinimui ar pats VIN numeris nėra padirbtas. Dešimtasis su vienuoliktuoju skaičiais apibūdinami gamybos metai ir tiksli gamykla, kurioje gamintas automobilis. Dešimtajame leistinos raidės nuo A iki Y ir skaičiai nuo 1 iki 9. .
Jamas (mitologija)
Jamas – dievas ugaritų mitologijoje.
Jamo epitetai – zbl jm („jūros viešpats“) ir tpt nhr („upės princas“). Buvo susiklostęs šios dievybės kultas, Jamui reguliariai aukota (tuo jis skyrėsi nuo dievo Muto). Teigiama, kad šios dievybės vaizdinyje atsispindi du skirtingi metų laikai – rami vasara, kai galima keliauti jūra, ir audringa žiema, kai sąlygos tam netinkamos.
Mituose apie jaunąjį dievą Baalą Jamas yra vienas iš šios dievybės priešų. Baalą jis iškviečia dvikovon; visgi, pasinaudojęs stebuklingais Kotaro-Hasio atgabentais ginklais, pergalę galų gale iškovoja Baalas.
Pilkoji tuopa
Pilkoji tuopa (Populus × canescens) – gluosninių (Salicaceae) šeimos hibridinė medžių rūšis. Baltosios tuopos (P. alba) ir drebulės (P. tremula) hibridas.
Tai 10–30 m aukščio medis. Lapai skiautėti, rečiau nelygiai ar įlankstytai dantyti. Lapkočiai plaukuoti, iš šonų kiek suploti. Lapų apatinė dalis apaugusi pilkais arba balsvais plaukeliais, tačiau ūglių ir kai kurių lapų – plika. Jauni ūgliai plaukuoti, vėliau pliki. Purkos geltonos.
Natūraliai auga beveik visoje Europoje, Mažojoje Azijoje, vakarų Kinijoje. Lietuvoje pilkoji tuopa retokai sutinkama parkuose, sodybose, pakrantėse.
Albanijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
'''Albanijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Tuitai
Tuitai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Alizavos.
Tulauskai
Tulauskai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Veiverių.
Rugilė Miklyčiūtė
Biografija
2019 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate Miklyčiūtė įveikė 3 m aukštį ir pelnė sidabro medalį. 2020 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate pirmą kartą tapo Lietuvos nacionaline čempione.
2022 m. Miklyčiūtė tapo pirmąją Lietuvos moterimi įveikusia 4 m aukštį. 2022 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionate pasiekė naują nacionalinį rekordą (4,10 m).
2023 m. Europos iki 20 m čempionate pagerino Lietuvos rekordą (4,15 m) ir pelnė sidabro medalį.
Love Yourself: Answer
„Love Yourself 結 'Answer“ (stilizuotai – LOVE YOURSELF 結 'Answer) – trečiasis korėjietiškas Pietų Korėjos vaikinų grupės BTS dainų rinkinys. Albumas išleistas 2018 m. rugpjūčio 24 d. įrašų kompanijos „Big Hit Entertainment“. Išleistos keturios skirtingos albumo įpakavimo versijos: S, E, L ir F. Albumą sudaro dvidešimt penki takeliai (dvidešimt šeši skaitmeninėje versijoje), tarp kurių šešios naujos dainos ir pagrindinis albumo singlas „Idol“. Dauguma albumo dainų yra iš albumų „Love Yourself: Her“ bei „Love Yourself: Tear“. Taip pat albume ir keli dainų remiksai. Albumas debiutavo pirmoje Pietų Korėjos, Kanados, Japonijos ir JAV albumų sąrašų vietoje, ir tapo antruoju BTS albumu, užėmusiu pirmąją vietą JAV Billboard 200 albumų sąraše.
2018 m. lapkričio 9 d. „Love Yourself: Answer“ tapo pirmuoju auksinį sertifikatą JAV pelniusiu korėjietišku albumu. Taip pat 60, 00 albumo kopijų parduota Didžiojoje Britanijoje; taip BTS tapo pirmaisiais Azijos atlikėjais, šalyje pelniusiais sidabrinį sertifikatą.
2019 m. lapkričio 7 d. pranešta, jog lapkričio 4 d. „Love Yourself: Answer“ iš naujo pateko į Billboard 200 sąrašą, kuriame užėmė 165 vietą. Albumas albumų sąraše išbuvo 52 savaites ir tapo pirmuoju bei kol kas vieninteliu K-pop albumu, visus metus išbuvusiu pagrindiniame Billboard albumų sąraše.
Mazupis
Mazupis (Mažupis, Malupis) – upelis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone; Ūlos dešinysis intakas. Prasideda pamiškėje prie Dainavos kaimo, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Panočių. Teka į pietvakarius daugiausia Dainavos giria. Įteka Ūlon 34 km nuo jos žiočių, 2 km į pietryčius nuo Kašėtų.
Prie Mazupio įsikūrę kaimai: Grišoniškės, Pakaniavys, Stoniūnai, Ūta.
Persik Kediri
Istorija
Klubo ištakos siekia 1950 m. šiuo metu turi vyrų, moterų ir jaunimo komandas.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia „Brawijaya“ stadione.
Sezonai
Šaltinis:
Bilingo akvadromas
Bilingo akvadromas – atostogų kurortas ir vandens sporto uostas Didžiojo Bilingo rajone, Nortamptone, Jungtinėje Karalystėje. Įkurtas užtvenkus Nino upę.
Istorija
1945 m. įkurta parką administruojanti kompanija „Billing Aquadrome Limited“, kuri pritaikė parką komercinei veiklai.
1949 m. balandį atidaryta parko teritorijoje kursuojanti siaurojo geležinkelio linija.
Uostas
Parko prieplauka pritaikyta sportinių ir individualių siaurųjų laivų naudojimui. Vienu metu uoste gali būti prišvartuota iki 180 motorlaivių.
Infrastruktūra
Parko teritorijoje įrengtas karavanų parkas, viešbutis, restoranas, barai, miško turistiniai takai, siaurojo geležinkelio linija. Įrengtas pramogų parkas, atrakcionai, baseinas, minigolfo aikštynas.
Forbes vertingiausių futbolo klubų sąrašas
„Forbes“ kiekvienais metais sudaro vertingiausių Europos futbolo klubų sąrašą. Šių klubų vertė apskaičiuojama įvertinus jų skolintą ir nuosavą kapitalą. Sąrašo sudarytojai naudojo duomenis apie pajamas, gautas iš tokios veiklos kaip rungtynių transliacijų teisių pardavimas, rėmėjų lėšos, bilietų ir atributikos bei suvenyrų pardavimai, neskaičiuodami žaidėjų kontraktų verčių.
Stéphane Gillet
Štėfanas Džiletas (g. 1977 m. rugpjūčio 20 d.) – buvęs Liuksemburgo futbolininkas, vartininkas.
Žaidėjo karjera
Gimė Liuksemburgo mieste. Karjerą pradėjo FC Marisca Mersch klube, 1994 m. persikėlė į „Standard Lüttich“ jaunimo ekipąą.
Nuo 1998 m. atstovavo Liuksemburgo „Sporai“ Nacionaliniame divizione.
Legionieriaus krajera
1999 m. pasirašė sutartį su Vokietijos regioninės lygos SV Elversberg.
2000–2001 m. sezone persikėlė į Paryžiaus „Saint-Germain“, kuriame žaidė tik dublerių komandoje.
2004 m. sausį jis pusei sezono persikėlė į FC Wil, kuris rungtyniavo antros pakopos Šveicarijos lygoje, bet ten nežaidė pagrindinėje komandoje.
2004 m. vasarą grįžo į gimtinę ir atstovavo „Racing FC Union“.
2006 m. pradžioje persikėlė į Chester City FC ketvirtos pakopos Anglijos lygoje. Sutartis buvo greitai nutraukta.
Vartininkas grįžo į „Racing“. O 2007 m. vasarą perėjo į Jeunesse Esch.
2010 m. baigė profesionalo karjerą „Steinfort“. Iš pradžių jame rungtyniavo nuomos pagrindais.
Rinktinės
Nuo 2000 m. kviestas į nacionalinę rinktinę. Debiutavo 2000 m. spalio 11 d. FIFA Pasaulio taurės atrankos rungtynėse prieš Rusiją. Rusai nugalėjo rezultatu 3-0.
Iš viso sužaidė 20 rungtynių. Paskutinės rungtynės sužaistos 2006 m. spalio 15 d. prieš Togą. Draugiškas mačas baigėsi be įvarčių.