cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Josifas Stalinas
Masinės žudynės ir deportacijos
Stalinas persekiojamus ir žudomus partijos draugus vadino oportunistais ir kontrrevoliucionieriais. Siekiant suteikti teisingumo įvaizdį, juos oficialiai „teisdavo“. Tačiau tą darė ne teismai, o specialiai sudarytos NKVD troikos ( – „trijulė“) – trijų NKVD darbuotojų, vadintų „teisėjais“, komisijos. Dažnai žmogui apkaltinti ir nuteisti jį (kartais ir visą jo šeimą) mirties bausme ar ištremti ir įkalinti gulaguose Sibire pakakdavo vieno žmogaus skundo, esą jis girdėjęs, jog tas žmogus neigiamai atsiliepė apie sovietinį režimą, gyvenimo sąlygas ar Staliną.
Trėmimai
Prieš prasidedant Antrajam pasauliniam karui ir iš karto po jo Stalinas įsakė įvykdyti eilę masinių trėmimų, kad etniškai būtų pakeistas Sovietų Sąjungos žemėlapis ir sunaikinta opozicija jo režimui. Daugiau kaip 11,5 milijono žmonių buvo ištremta į Sibirą ir Centrinės Azijos respublikas. Ypač daug buvo deportuota rusų, lenkų, korėjiečių, Pavolgio vokiečių, Krymo totorių, kalmukų, čečėnų, ingušų, balkarų, turkų meschetinų, suomių, bulgarų, graikų, armėnų, lietuvių, latvių, estų. Daug žmonių, nepaisant jų tautybės, per prievartą buvo apgyvendinti Sibire ir Vidurinės Azijos respublikose.
1956 m. vasarį Nikita Chruščiovas ėmė teigti, esą trėmimai yra lenininių principų pažeidimas, ir reabilitavo daugelį tremtinių. Tačiau tik 1991 m. į gimtąsias vietas buvo leista grįžti Pavolgio vokiečiams, totoriams ir turkams meschetinams. Lietuvoje draudimas tremtiniams grįžti į gimtąsias vietas buvo oficialiai atšauktas tik 1988 m. spalio 25 d. Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku.
Trėmimai turėjo didžiulį poveikį Sovietų Sąjungai ir jos gyventojams. Daugybė šeimų buvo išskirtos amžinai, tremtyje, nepakeldami nežmoniškų gyvenimo sąlygų, mirė itin daug žmonių.
Aukų skaičius
200px|thumb|paminklas politinių represijų aukoms Nikolajevske prie Amūro Tyrinėtojai mano, kad dėl Stalino kaltės galėjo būti nužudyti daugiau kaip 10 milijonų žmonių. Žlugus SSRS ir gavus priėjimą prie archyvų buvo galima patvirtinti šiuos skaičius.
Stalino aukos:
Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirmą kartą vedė Jekateriną (Kato) Svanidzę, antrą kartą Nadeždą Alilujevą. Su J. Svanidze turėjo sūnų Jakovą, kuris žuvo vokiečių nelaisvėje, Zaksenhauzeno koncentracijos stovykloje 1943 m. Stalinui nesutikus derėtis su naciais. Su N. Alilujeva turėjo 2 vaikus – karo lakūną generolą leitenantą Vasilijų ir rašytoją Svetlaną. Po Stalino mirties 1953 m. Vasilijus tvirtino, kad jo tėvas buvo nunuodytas, vėliau buvo priverstas atsistatydinti, suimtas ir įkalintas iki 1960 m., kuomet šiam buvo suteikta malonė. Paskutinius dvejus savo gyvenimo metus jis daugiausiai praleido hospitalizacijoje. Dukra Svetlana 1967 m. pabėgo į Jungtines Valstijas, o 1978 m. įgijo amerikietės pilietybę, kur buvo žinoma kaip Lana Piters (Lana Peters). Ji mirė JAV 2011 m.
Asmenybės kultas
Po Stalino mirties dėl buvusių nesutarimų SSRS Komunistų partijos vadovybėje iškilo „Stalino asmenybės kulto“ samprata. Stalino nurodymu organizuotos masinės deportacijos buvo pavadintos „beprasmėmis aukomis“, neatsižvelgiant į priežastis. Stalinas oficialiai pavadintas nusikaltėliu, sušaudytas artimiausias jo parankinis Lavrentijus Berija. Šios Komunistų partijos vadovo diskreditacijos iniciatorius Nikita Chruščiovas tapo neoficialiu antisovietinės propagandos pradžios iniciatoriumi. Buvo teigiama, kad Sovietų Sąjungoje Stalinas sukūrė savo ir Lenino asmenybės kultą. Stalinas pasirūpino, kad būtų pastatytas mauzoliejus Lenino kūnui, nors tam ir prieštaravo Lenino našlė Nadežda Krupskaja. Stalinas sukūrė labai teigiamą vadovo įvaizdį, nors tuo pat metu būdavo žudomi politiniai priešai, pavienės socialinės žmonių grupės, vykdomas kai kurių tautų (pvz., lietuvių, čečėnų, vokiečių) genocidas, didelė dalis žmonių gyveno skurde ir nepritekliuose.
Daugybė miestų buvo pavadinti Stalino vardu (Volgogradas Rusijoje, Doneckas Ukrainoje, Katovicė Lenkijoje ir kt.). Stalinas mielai priėmė tokius epitetus, kaip „Tautų tėvas“, „Nuostabus žmonijos genijus“, „Žmonijos laimės šaltinis“ ir t. t. Jam buvo pastatyta daugybė statulų, tapomi paveikslai su jo atvaizdu, kuriami kiti meno kūriniai, išaukštinantys Stalino geruosius darbus. Dažnai paveiksluose Stalinas būdavo vaizduojamas laimingai žaidžiantis su vaikais.
Stalinas perrašė Sovietų Sąjungos istoriją ir joje skyrė sau svarbesnį vaidmenį revoliucijoje. Žmonės, kritikavę Staliną ar išreiškę net menkiausią abejonę jo „puikumu“, būdavo persekiojami, kankinami, ištremiami, įkalinami, nuteisiami mirties bausme ir nužudomi. Būdavo išžudomos net ištisos šeimos, jei bent vienas šeimos narys būdavo pagaunamas pasakęs ką nors prieš Staliną.
Atmosferos sraujymės
miniatiūra|dešinėje|Atmosferos sraujymės Atmosferos sraujymės – ypatingai greitai judančio oro srautai (vėjas), vad. „oro upės“. Dažnai jos driekiasi kelis šimtus mylių, jų storis – 1 – 2 mylios (1 mylia = 1609,344 metrų). Žemiausias aukštis, kuriame aptinkamos sraujymės, yra apie 4 km, aukščiausiai – 24 km aukštyje. Sraujymės dažniausiai aptinkamos ties tropopauze, bet gali susiformuoti ir stratosferoje. Vėjo greitis turi siekti mažiausiai 56 mylias per valandą, kad būtų įvardijama atmosferos sraujymė. Maksimalus greitis gali siekti ir 400 mylių per valandą (640 km/val.).
200 ir 300 hPa barinės topografijos žemėlapių analizė yra svarbi prognozėms dėl kelių priežasčių, viena iš jų – sraujymių aptikimas. Vėjai aukštesniuose atmosferos sluoksniuose yra vidutinių platumų ciklonų ir audrų „varomasis srautas“, todėl jei aukštesnių sluoksnių vėjai yra silpni, audrų sistemos kryptingai judės lėčiau negu tuomet, kai vėjai yra stipresni. Atmosferos sraujymės ir yra aukštesnių sluoksnių vėjų stiprumo šaltiniai.
Atradimas
Žinių apie sraujymes padaugėjo, kai amerikiečių pilotas Wiley Post pabandė vienas apskristi aplink pasaulį. Kad įvykdytų savo užsibrėžtą žygdarbį, sukūrė hermetišką kostiumą, kuris turėjo jam padėti labai aukštai skristi. Per bandomąjį skrydį Postas pastebėjo, kad jo vėjo greičio matavimai ant žemės ir ore yra skirtingi ir nurodantys, kad jis skrenda oro sraute. Nepaisant šių atradimų, terminas „atmosferos sraujymė“ oficialiai nebuvo įvardintas iki 1939 m., kai jį savo tyrimų pranešime panaudojo vokiečių meteorologas Heinrich Seilkopf. Nuo tada, žinių apie sraujymes dar padaugėjo per Antrą pasaulinį karą, kai pilotai pastebėjo vėjo greičio pasikeitimus skraidydami tarp Europos ir Šiaurės Amerikos.
Formavimasis, veiksniai
miniatiūra|dešinėje|Globali Žemės cirkuliacija
Atmosferos sraujymė formuojasi riboje tarp iš pietų nuo ekvatoriaus atkeliaujančio šiltesnio oro ir iš šiaurės atslenkančio šalto oro – susidaro didžiausi tiek temperatūriniai, tiek slėgio skirtumai, kurie ir nulemia didžiulius vėjo greičius.
Sraujymėse vėjai pučia iš vakarų į rytus, bet dažnai visa oro tėkmė krypsta į pietus arba šiaurę. Sraujymė išsidėsto ties šalto ir šilto oro riba, o šios ribos geriausiai išreikštos būna šaltuoju metų periodu, todėl ir sraujymės stipriausios abiejuose pusrutuliuose žiemą. Žemės pasvirimas ir sukimasis aplink savo ašį paaiškina globalią cirkuliaciją, o ši – ir oro judėjimą sraujymėse vakarų – rytų kryptimi. Jei Žemė nesisuktų, saulė labai stipriai įkaitintų ties pusiauju esantį paviršių, o jis – tvyrantį orą virš jo, kuris kiltų į aukštesnius atmosferos sluoksnius ir judėtų link polių. Ties poliais oras stipriai atvėstų, leistųsi žemyn ir vėl judėtų link ekvatorių. Dėl tokio vienodo žemės įšilimo ir vienodos oro cirkuliacijos atmosferoje, susiformuotų dvi aukšto slėgio sritys ties poliais ir plati žemo slėgio sritis ties pusiauju.
miniatiūra|dešinėje|Hadlio – Ferelio – Poliarinė atmosferos cirkuliacinės gardelės Tačiau Žemės sukimasis padalija globalinę cirkuliaciją į tris gardeles – Hadlio, Ferelio ir poliarinę (Polar cell). Tarp šių cirkuliacinių gardelių yra aukšto arba žemo paviršiaus slėgio juostos. Oras nejuda tiesiai į šiaurę ir pietus dėlto, kad oras, pakilęs nuo stipriai įkaitusio ekvatoriaus, turi tam tikrą judesio kiekį. Nuo judesio kiekio bei nuo vietovės, virš kurios yra oras, judėjimo greičio lyginant su Žemės sukimosi greičiu ir priklauso oro judėjimo kryptis.
Dėl jau paminėtų cirkuliacinių atmosferos gardelių regionai ties 30° ir 50° šiaurės/pietų platumomis yra sritys, kur didžiausi temperatūriniai skirtumai. Kuomet tie skirtumai tarp dviejų vietovių didėja, didėja ir vėjo stiprumas. Šiuose jau paminėtuose regionuose aukštesniuose atmosferos sluoksniuose vyrauja ir patys stipriausi vėjai.
Sraujymių branduoliai ir jų įtaka
Palankiausios sraujymių sritys audrų ir kritulių formavimuisi yra šerdies priešakyje kairėje (išėjime, )ir šerdies gale dešinėje (įėjime, ), kur oro srautai diverguoja. Sraujymių šerdžių patekimas į žemesnio slėgio sritį gali lemti slėgio kritimą, ciklono gilinimąsi ir išplitimą. Tai vyksta tuomet, kai aukštesniuose atmosferos lygiuose oro srautai diverguoja stipriau už žemiau esančius konverguojančius srautus, virš žemo slėgio centro didesni oro tūriai yra pakeliami į viršų negu atiteka, taip sukeldami paviršiaus slėgio kritimą ir ciklono gilinimąsi.
Galingoje sraujymės šerdyje vėjo greitis gali siekti 120 mazgų ir daugiau (~ 77 m/s). Šiltuoju metų laiku sraujymės srauto šerdis yra arčiau 200 hPa lygio, o šaltuoju – arčiau 300 hPa. Taip yra todėl, kad atmosferos storis yra didesnis šiltuoju sezonu ir plonesnis šaltuoju.
Sraujymių tipai
Dažniausiai įvardijamos tik poliarinės, subtropinės bei ekvatorinė sraujymės, bet iš viso išskiriama: poliarinės ir subtropinės (po vieną abiejuose pusrutuliuose), ekvatorinė, Afrikos rytinė bei Nakties poliarinė sraujymės. miniatiūra|dešinėje|Pagrindiniai atmosferos sraujymių tipai
Sutekėjimo () teorija
Vienas iš jau daugiau nei pusšimtį metų didelio susidomėjimo bei tyrinėjimų susilaukusių globalios atmosferos cirkuliacijos reiškinių yra ypatingai greitų ir siaurų oro tėkmių, esančių beveik iškart po tropopauze, atradimas. Rosbis (Carl-Gustaf Rossby) ir jo kolegos iš Čikagos universiteto jas pavadino „jet streams“ – atmosferos sraujymėmis. Praktinės sraujymių panaudojimo galimybės buvo išbandytos jau per pirmąjį pasaulinį karą bombarduojant Japoniją (Namias ir kt., 1949). Po to daugybė analizių buvo atlikta tyrinėjant sraujymių formavimąsi, o kiekviena atmosferos sraujymių susiformavimo teorija turėjo paaiškinti šiuos pastebimus ir žinomus su sraujyme susijusius neįprastus reiškinius (Namias ir kt., 1949):
Anot mokslininkų, sutekėjimo sritis koncentruoja didžiausią vakarų vėjų energiją ir suformuoja gana siauras juostas, kuriose vėjo greitis pasiekia maksimalias reikšmes. Sutekėjimo srityje vertikalius bei horizontalius oro judesius jau 1940 metais aprašė Satklifas (R. C. Sutcliffe) ir kai kuriais aspektais susiejo juos su krituliais (Namias ir kt., 1949). Oro judėjimo kryptys yra nulemtos aukšto bei žemo slėgio sričių išsidėstymo – iš pietų šiltas vidurinės troposferos oras juda anticikloniškai paliai šaltą cikloniškai judantį srautą, atkeliaujantį iš šiaurės. Anot Džeremio Namiaso (Jerome Namias), kad ir kokie vidurinėje atmosferoje vykstantys procesai suformuoja oro srautų sutekėjimą, yra aišku, jog egzistuoja ir dar vienas mechanizmas, kuris lemia izotermų koncentraciją į siaurą zoninę juostą. Taip pat, prisideda faktas, kad vėjo pokyčiai su aukščiu yra stipriai susiję su horizontaliu temperatūros gradientu (Namias ir kt., 1949).
Jei oro judesiai yra beveik horizontalūs ir izentropiniai, skersai sutekėjimo ašies terminis gradientas didės artėjant prie poliaus, ir toks gradiento didėjimas egzistuos dideliame troposferos sluoksnyje. Stratosferoje, kur terminis gradientas yra priešingas troposferiniui, izotermos irgi koncentruosis sutekėjimo srityje, bet gradientas didės ekvatoriaus link. Kaip kompensuojamasis veiksnys stratosferai, slėgio skirtumas skersai sutekėjimo ašies keliuose žemesniuose troposferos lygiuose išliks nepasikeitęs. Bet vidurinėje ir aukštesnėje atmosferoje slėgio gradientas staigiai didės, kur šilto ir šalto oro stulpai konverguos link sutekėjimo ašies, o vėjas dėl slėgio gradiento didėjimo bus nuolat išbalansuotas. Kaip rezultatas atsiras srautas skersai izobaroms link žemesnio slėgio, kuris lems oro masės susikaupimą šiaurinėje sutekėjimo ašies dalyje bei trūkumą pietinėje. Žemesniuose lygiuose atsiras kompensuojantysis srautas iš šiaurės į pietus, susiformuos žemyneigiai judesiai šaltoje šiaurinėje dalyje ir aukštyneigiai šiltame pietiniame ore. Tokią cirkuliaciją lemia slėgio gradiento disbalansas ir Koriolio efektas, o slėgio gradiento poveikis yra ir pagrindinis energijos šaltinis dideliems vakarų vėjų greičiams (Namias ir kt., 1949).
Daugelis sinoptinių sraujymių analizių parodė vieną iš neįprastų reiškinių (stratosferoje aukštesnių temperatūrų sritis yra sraujymės šiaurinėje dalyje, žemesnių temperatūrų – pietinėje), kurį galima paaiškinti žemyneigiais oro judesiais šiaurinėje, aukštyneigiais pietinėje sraujymės dalyje apatinėje stratosferoje. Taip pat nustatyta, kad 500 hPa standartiniame izobariniame lygyje frontinis paviršius randasi tiesiai po sraujyme (Namias ir kt., 1949).
Sraujymių svarba
Atmosferos sraujymės labai svarbios oro linijų pramonei. Jų panaudojimas prasidėjo 1952 metais skrydžiu iš Tokijo (Japonija) į Honolulu (Havajai). Skrydis sraujymėje 25 000 pėdų (7 600 m) aukštyje sutrumpėjo nuo 18 val. iki 11,5 valandos, taip pat sumažėjo ir sunaudotų degalų kiekis. Po šio sėkmingo skrydžio oro linijų kompanijos sraujymėmis naudojasi nuolat.
Svarbiausias atmosferos sraujymių indėlis – orų pokyčiuose. Dėl labai greitai judančio oro sraujymės veikia viso pasaulio orus – daugelis iš orų sistemų pastoviai keičia savo padėtį kartu su sraujyme. Sraujymių padėtis atmosferoje ir stiprumas padeda sinoptikams prognozuoti orus.
Įvairūs klimatiniai faktoriai gali sraujymę paveikti taip, kad ji lems ryškius rajono orų pokyčius. Pavyzdžiui, per paskutinį Šiaurės Amerikos apledėjimą poliarinė sraujymė buvo nukrypusi labiau į pietus dėlto, kad Laurentijos ledyno skydas, kurio storis buvo 10 000 pėdų (3 048 m), kūrė savo oro sąlygas ir kreipė jas į pietus. Kaip ledyno poveikio rezultatas buvo tai, kad paprastai sausas Didžiojo JAV Baseino regionas surinko didžiulius kiekius kritulių, iš kurių teritorijoje formavosi milžiniški ežerai.
Buškevičius
Buškevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Buškevičienė (ištekėjusi moteris) ir Buškevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Korneljos-El Prato stadionas
Korneljos-El Prato stadionas  – pilnai sėdimas futbolo stadionas Kornelja de Ljobregate, netoli Barselonos (Katalonija, Ispanija). Stadiono statybos darbai truko 3 metus. Jų kaina siekė 60 milijonų eurų. Atidarytas 2009 m. Jame namų rungtynes žaidžia RCD Espanyol, prieš tai žaidė Estadi Olímpic Lluís Companys stadione. Stadionas talpina 40 500 žiūrovų.
Atidarymo dieną (2009 m. rugpjūčio 2 d.) vyko futbolo varžybos, kuriuose RCD Espanyol 3–0 nugalėjo Liverpool FC.
Utenos rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Utenos rajono savivaldybės taryba – Utenos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Balčiūnai
Balčiūnais vadinami kaimai:
Lluís Companys olimpinis stadionas
Estadi Olímpic Lluís Companys (prieš tai buvo žinomas kaip Estadi Olímpic de Montjuïc arba Barselona olimpinis stadionas) yra įvairios paskirties stadionas Barselonoje, Katalonijoje, Ispanijoje. Pastatytas 1927 m. Pasaulinei parodai, kuri vyko 1929 m. Renovuotas 1989 m. 1992 m. vasaros olimpinėms žaidynėms. Talpina 55 926 žiūrovus.
Istorija
Estadi Olímpic Lluís Companys suprojektavo architektas Pere Domènech i Roura, 1929 m. Pasaulinei parodai, kuri vyko Barselonoje. Stadione 1955 m. vyko Viduržemio jūros žaidynės. 1957 m. stadione buvo sužaistos Ispanijos futbolo taurės finalas tarp FC Barcelona ir RCD Espanyol.
Stadione nuo 1997 iki 2009 m. savo namų rungtynes žaidė RCD Espanyol, kurie vėliau persikėlė į naujai pastatytą Estadi Cornellà-El Prat stadioną.
Stadione vyko 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas.
Garnapališkės
Garnapališkės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Eitminiškių, šalia Europos geografinio centro.
Bytautas
Bytautas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Trumpalapių Jukų nacionalinis parkas
Trumpalapių Jukų nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija JAV, pietų Kalifornijoje. Šį nacionalinį parką sudaro dviejų tipų dykumos: parko žemutinės, karštosios bei sausosios rytinės ir Mohavių. Kolorado valstijoje auga kreozoto krūmokšnių, okotilo ir čalo kaktusų. Mohavių dykumoje auga trumpalapių jukų miškai. 1220 m aukštyje vingiuoja vėsūs kadagiais apaugę kanjonai. Aukščiausias taškas yra 1580 m Kyz Vju vietovė. Nacionalinis parkas įkurtas 1994 m.
Šelviai
Šelviais vadinami du kaimai Vilkaviškio rajone:
Petkūnai
Petkūnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, už 3 km į pietvakarius nuo Truskavos. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Keliai į Truskavą, Linkaučius, Lalus. Į vakarus nuo kaimo dunkso Lančiūnavos-Šventybrasčio miškai.
Istorija
XX a. pr. Petkūnai buvo okolica Kėdainių valsčiuje. Žemes valdė Broveriai, Bieliauskai, Lenkevičiai, Paškevičiai, Račisovai, Rimkevičiai ir Širmulevičiai.
Tarybiniais metais Petkūnai buvo kolūkio centrine gyvenvietė.
Siera Leonės tarptautiniai santykiai
Siera Leonės užsienio santykiais ir ryšiais rūpinasi Užsienio reikalų ir tarptautinių santykių ministerija.
Buvusi britų imperijos kolonija, Siera Leonė ypatingai gerus santykius išlaikė su Vakarų pasauliu, ypač Jungtine Karalyste. Siera Leonė priklauso Tautų Sandraugai, taip pat yra Vakarų Afrikos valstybių ekonominės bendrijos (sutrump. ) narė. 1973 metais Siera Leonė kartu su Liberija įkūrė Mãno upės sąjungą, skirtą vystyti ekonominiam regionų bendradarbiavimui ir plėtrai; vėliau prie šios organizacijos prisijungė ir Gvinėja. Siera Leonė yra Jungtinių Tautų narė ir priklauso kai kurioms šios organizacijos agentūroms: Afrikos Sąjungai, Afrikos plėtros bankui, Islamo Konferencijos Organizacijai ir Neprisijungusių Valstybių Judėjimo Organizacijai. Šalis prisijungusi prie Tarptautinio Baudžiamojo Teismo ir ratifikavusi Jungtinių Valstijų pasiūlytą Dvišalio Imuniteto Susitarimą.
Siera Leonė savo ambasadas ir ypatinguosius diplomatijos įgaliotinius turi 15-oje pasaulio šalių: thumb|200px|Siera Leonės ambasada [[Vašingtonas|Vašingtone, JAV]]
Panevėžio rajono savivaldybės taryba
Panevėžio rajono savivaldybės taryba – Panevėžio rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Giedriai (reikšmės)
Giedriais vadinami kaimai:
Maskoliškės (Nemenčinė)
Maskoliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Paberžės.
Hoffurjeris
Hoffurjeris (, iš 'dvaro kvartirmeisteris') – pareigybė ir laipsnis prie Rusijos imperatoriaus dvaro, taip pat – asmuo, užimantis šią pareigybę ar turintis tokį laipsnį. Tiesiogiai vadovavo rūmų tarnams.
Hoffurjeriai būdavo oberhofmaršalo žinioje. 1826 m. buvo įsteigta Imperatoriaus dvaro ministerija, ir hoffurjeriai tapo jos darbuotojais. Nusipelniusius hoffurjerius galėdavo skirti kamerfurjeriais.
Hoffurjerio laipsnis Rangų lentelėje 1796 m. buvo priskirtas VIII klasei (atitiko armijos majorą, vėliau – kapitoną). Panaši vyresnė pareigybė buvo kamerfurjeris (VI klasė).
1782 m. sausio 4 d. imperatoriaus įsaku hoffurjeriai buvo priskirti J.I.D. statinių, namų ir sodų kanceliarijai, vėliau – hofintendanto kontorai.
Pareigybė panaikinta 1917 m. Vasario revoliucijos metu.
Christy Canyon
Kristi Kanjon (tikrasis vardas – Melissa Kaye Bardizbanian; g. 1966 m. birželio 17 d. Pasadena) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė. Kartu su Treise Lords ir Džinder Lyn yra populiariausios ir labiausiai atpažįstamos aštuntojo dešimtmečio suaugusiems skirtų filmų aktorės.
Biografija
Kristi gimė imigranto iš Armėnijos ir italų kilmės amerikietės šeimoje. Ji taip pat turi vyresnę seserį Carla Sinclair, kuri yra žinoma interneto komentatorė.
Augo San Fernando Slėnyje. Buvo išmesta iš Burbanko Providenso vidurinės mokyklos ir mokslus baigė Šiaurės Holivudo vidurinėje mokykloje 1984 m.
Būdama 17, Kristi pabėgo iš namų, nes po tėvų skyrybų šie dalį kaltės vertė jai.
Tais pačiais metais gatvėje ji susipažino su porno filmų prodiuseriu Greg Ramone, kuris davė jai modelių agentūros „World Modeling Agency” vadovo Džimo Sauto koordinates. Netrukus Kristi ėmė pozuoti suaugusiems skirtiems žurnalams ir debiutavo kaip aktorė filme „Night of Loving Dangerously“, kurį sukūrė Greg Ramone.
Kristi karjera truko kiek daugiau nei metus ir 1985 m. ji nutarė padaryti pauzę.
1989 m. Kristi grįžo ir įkūrė savo kompaniją „Canyon Video“ bei pasirašė sutartį su „Vivid Entertainment“. Šis karjeros etapas tęsėsi iki 1992 m., kada ji vėl pasitraukė iš pornografijos.
1989 m. ji įstojo į mados ir dizaino institutą Los Andžele, kurį baigė 1991 m. Įgijusi diplomą, Kristi mėgino dirbti madų dizainere, bet naujoji veikla nesisekė ir 1995 m. ji sugrįžo į filmavimo aikštelę.
1997 m. Kristi trečią ir paskutinį kartą baigė aktorės karjerą.
Kita veikla
right|thumb|160px 1993 m. grupė OMD mini Kristi Kanjon savo dainoje „Heven Is“: „Heaven is Christy Canyon falling in love with me“.
2003 m. ji išleido autobiografinę knygą „Lights, Camera, Sex“.
2005 m. lapkritį teisėjavo TV žaidimui „Jenna’s American Sex Star“.
Kartu su Džinder Lyn vedė pokalbių laidas Playboy radijo stotyje.
Apdovanojimai
1999 m. žurnalas „AVN” paskelbė ją viena iš 25 populiariausių visų laikų pornografinių filmų aktorių.
Asmeninis gyvenimas
Susitikinėjo su įvairiais Holivudo aktoriais ir režisieriais, kurių žymiausias – Robinas Viljamsas. Savo autobiografijoje Kristi teigia, kad tuo metu jis buvo priklausomas nuo kokaino ir visai nesirūpino asmenine higiena.
Kiti žinomi jos partneriai: režisieriai Adam Rifkin ir John Frankenheimer.
Kristi buvo ištekėjusi 3 kartus:
Paskutinis sutuoktinis buvo pažįstamas nuo mokyklos laikų.
Yra gera aktorės Viktorijos Paris draugė.
Nueva Kondominos stadionas
Estadio Nueva Condomina – įvairios paskirties stadionas Mursijoje, Ispanijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia Real Murcia CF klubas, kuris prieš tai žaidė Estadio de La Condomina stadione. Stadionas talpina 31 179 žiūrovus.
Estadio Nueva Condomina oficialiai atidarytas 2006 m. spalio 11 d. Tądien vyko draugiškos rungtynės tarp Ispanijos ir Argentinos rinktinių.
Bufanas
Bufanas – vyriausiųjų ir vyresniųjų valstybės valdininkų (mandarinų) bei karininkų Kinijos imperijoje Ming ir Čing dinastijų laikais (XIV a. pabaiga – XX a. pradžia) bei tų pačių laikų Korėjoje bei Vietname skiriamasis ženklas. Tai buvo didelis kvadratinis antsiuvas ant uniforminio chalato. Antsiuve būdavo išsiuvinėtas realus ir mitinis gyvūnas, atspindintis valdininko rangą.
Ming dinastija
thumb|200px|Šiame Ming dinastijos laikų portrete pavaizuotas valdininkas Jiang Shunfu (1453–1504). Bufanas rodo, kad jis buvo pirmojo rango valdininkas. Bufanų naudojimas pirmą kartą autorizuotas 1391 m. Valdininkų bufanuose būdavo vaizduojami paukščiai, o kariškių – žvėrys. Bufanai kaip skiriamieji ženklai atsirado iš panašių stačiakampių, kuriuos kaip grynai dekoratyvinius naudojo Juan dinastijos laikais.
Pirmieji Ming dinastijos rūmų aprangos nuostatai buvo pskelbti 1368 m., bet juose bufanai neminėti kaip rango ženklai. Bufanus naudojo visą likusį Ming dinastijos laikotarpį ir po to sekusiais Čing dinastijos laikais, kol 1913 m. žlugo Kinijos imperija.
Ming laikų kilmingieji ir valdininkai bufanus nešiojo ant ilgų raudonų rūbų, bufanai eidavo nuo vieno šono iki kito, visiškai uždengdami krūtinė ir nugarą. Tam bufanai būdavo nežymiai trapeciški, su siauresniu viršumi.
Mingų statute nebuvo nurodyta, keli paukščiai ar žvėrys turi būti pavaizduoti bufane. Pradžioje vaizduodavo du ar tris paukščius ar žvėris. Tipiškuose bufanuose su dviem paukščiais jie būdavo pavaizduoti abu skrendantys arba vienas stovintis, o kitas skrendantis.
Čing dinastija
thumb|150px|Čing dinastijos laikų nuotraukoje – vyriausybės valdininkas su bufanu. Čingų laikų bufanai gana ryškiai skyrėsi nuo Mingų bufanų: Čingų bufanai mažesni, su dekoratyviniu apvadu. Nors rangus žymėjusios gyvūnų rūšys beveik visai nesikeitė, bufanų kompozicija smarkiai pakito.
Piliakalnio piliakalnis (Molėtai)
Piliakalnio piliakalnis, Antakščiai – piliakalnis Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Gaidamonių kaime, Alantos seniūnija. Pasiekiamas iš plento Antakščiuose, prieš Lukšto ežerą pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi link Gaidamonių, pavažiavus 300 m yra dešinėje šiaurės rytuose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos krašte. Aikštelė apvali, 24 m skersmens, apjuosta 0,8 m aukščio, 8 m pločio pylimu. Šlaitai vidutinio statumo, 2 m aukščio.
Piliakalnis apardytas duobių, apaugęs beržais ir pušimis. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Charles Barkley
1992 m. jis buvo Svajonių komandos, kuri laimėjo 1992 m. olimpinių žaidynių auksą Barselonoje, narys. Po ketverių metų Atlantoje Barkley vėl iškovojo olimpinį aukso medalį.
1996 m. rugsėjo 2 d. buvo iškeistas į keturis Houston „Rockets“ komandos žaidėjus.
1996 m. Barkley buvo įtrauktas NBA 50-mečio Visų laikų komandą. Nuo 2006 m. jis yra Krepšinio šlovės muziejaus narys.
FC Rust'avi
FC Rustavi – Gruzijos futbolo klubas iš Rustavio. Klubo sekėju kartais laikomas Olimpi Rustavi klubas.
Charles Barkley
2001 m. kovo 30 d. Barkley marškinėliai su 34 buvo įamžinti Filadefijos „76ers“. 2004 m. kovo 20 d. žaidžiant prieš Milvokio „Bucks“ jo marškinėlius įamžino Fynikso „Suns“.
1845 m.
1845 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Johanas Lobenveinas
Johanas Andrius Lobenveinas (1758 m. vasario 10 d. Viena – 1820 m. Vilnius) – Vilniaus universiteto rektorius, profesorius, gydytojas anatomas, medicinos daktaras.
1845 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Johanas Lobenveinas
Biografija
1782 m. baigęs Vienos universitetą 1783–1785 m. dėstė Peterburgo medicinos – chirurgijos akademijoje anatomiją. 1785 m. apsigynė daktaro disertaciją.
1787–1812 m. ir 1815–1820 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1799–1820 m. (su pertraukomis) medicinos fakulteto dekanas, 1815–1817 m. dar ir rektorius. Nuo 1789 m. anatomijos profesorius.
Johanas Lobenveinas teismo medicinos pradininkas Lietuvoje.
Per anatomijos paskaitas demonstruodavo įvairius preparatus, lavono skrodimą. Daug prisidėjo įgyvendinant Lietuvoje skiepijimą nuo raupų. Domėjosi vakcinacija. Paskelbė daugiau, kaip 20 mokslinių darbų iš teismo medicinos. 1805 m. su kitais įkūrė Vilniaus medicinos draugiją, ilgametis jos pirmininkas.
Graužiniai
Graužiniais vadinami du kaimai:
Gedertas Eliasas
thumb|250px|Gederto Eliaso parodos atidarymas Šiaulių Aušros muziejuje. Jelgavos Gederto Eliaso muziejaus direktorės pavaduotoja Marija Kaupere, direktorė Gita Grase, Šiaulių Aušros muziejaus direktorius Raimundas Balza prie Gederto Eliaso portreto „Maja su skėčiu“ Gedertas Eliasas (, 1887 m. rugsėjo 23 d. Zileniai, Platuonės valsčius, Mintaujos apskritis – 1975 m. sausio 29 d. Ryga) – latvių tapytojas. Latvijos dailės klasikas, profesorius, jaunųjų dailininkų ugdytojas, meno istorijos tyrinėtojas.
Biografija
1896–1897 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje, 1898–1904 m. Mintaujos realinėje mokykloje, kur pradėjo domėtis menu. Nuo 1902 m. piešimo mokėsi pas dailininką Janį Valterį, nuo 1904 m. dailininko Vilhelmo Purvinio studijoje Rygoje. 1905-1907 m. revoliucijos dalyvis. 1906 m. vengdamas arešto išvyko į užsienį, gyveno prisidengęs Ludvigo Teodoro Lilau vardu. Danijoje ir Olandijoje susipažino su tų šalių meniniu gyvenimu, dailininkų darbais. 1908 m. įstojo į Briuselio karališkąją menų akademiją, kurioje studijavo tapybą ir skulptūrą. 1913 m. baigęs Karališkąją akademiją, dar metus praleido Prancūzijoje ir Italijoje, 1913 m. mokėsi privačiai Žiuljano akademijoje Paryžiuje pas Žaną-Polį Lorencą. Grįžęs į Latviją, 1914-1915 m. gyveno ir kūrė gimtajame sodžiuje Zileniuose. Priartėjus Pirmojo pasaulinio karo frontui 1916 m. išvyko į Rusiją, Maskvoje studijavo rusų realistinę tapybą. 1918 m. G. Eliasas grįžo į Rygą, 1919-1920 m. Latvijos kariuomenės savanoris.
1925–1942 m. ir 1944–1953 m. dėstė Latvijos dailės akademijoje; nuo 1938 m. profesorius, 1944-1953 m. Tapybos fakulteto dekanas. 1928 m. vedė Hedvigą Velert. 1933 m. vedė Haliną Kairiūkštytę (1896–1984 m.). Abu nemokėdami vienas kito kalbos, namuose kalbėjo prancūzų kalba. 1940 m. išsiskyrė, 1943 m. jo žmona tapo Marta Kalniņa.
G. Eliasas išugdė pokario Latvijos dailininkų kartą. 1953 m. išėjęs į pensiją, jis nenustojo kurti, dalyvavo parodose. Vis dėlto į Latvijos dailės istoriją kaip nepralenktas kompozicijos, peizažo ir figūrinių kompozicijų meistras, žymus portretistas įėjęs G. Eliasas paskutiniuosius 20 savo gyvenimo metų jautėsi vienišas. Anapilin ir svetur buvo iškeliavę daugelis jam artimų žmonių. Paties G. Eliaso gyvenimo gija nutrūko 1975 metų sausio 29 d., palaidotas Platuonės kapinėse. Menui buvo atiduota viskas – talentas, laikas, meilė, o sulaukta pripažinimo. Nepaisant to, jo vardo niekada nėra lydėjusi triukšminga šlovė.
Kūryba
Nutapė buitinių („Derliaus nuėmimas“ 1938 m., „Ankstyvas rytas“ 1945 m.), teminių („1905 metai“ 1958 m.) kompozicijų, portretų („Dvigubas portretas“ 1952 m., motinos, 1953 m.), aktų, natiurmortų. Patyrė XX a. pradžioje modernizmo srovių įtaką, vėlesnėje kūryboje rėmėsi realizmo, toninės tapybos principais. Žymiausias portretas – „Maja su skėčiu“ (1919 m.).
Singapūro futbolo lygos taurė
Singapūro futbolo lygos taurė – kasmetinis futbolo taurės turnyras Singapūre. Vyksta nuo 2007 metų.
Gedertas Eliasas
Kūryba
Šeštajame dešimtmetyje ėmęsis pastelės, jis sukūrė daug įsimintinų šio žanro darbų. Jo darbai turėjo įtakos Latvijos vaizduojamojo meno raidai. Parašė straipsnių apie dailę. 1928-1940 m. Latvijos enciklopedijos dailės istorijos skyriaus vadovas. Daug jo darbų saugo Latvijos dailės muziejus, Tukumo muziejus, Stokholmo, Prahos, Helsinkio, Oslo, Malmės muziejai. 1983 m. 774 jo tapybos darbai, 258 pastelės, 660 akvarelių, 2422 straipsnių, knygų ir kitų dokumentų perduota Jelgavos Gederto Eliaso istorijos ir dailės muziejui, kuris įsikūręs „Academia Petrina“. 1987 m. rugsėjo 23 d. prie muziejaus atidengtas Gederto Eliaso paminklas (dailininkas Janis Zarinis).
Singapūro futbolo lygos taurė
Finalai
Šaltinis:
Viktoras Liutkus
miniatiūra|200px Viktoras Liutkus (g. 1950 m. birželio 28 d. Mažeikiuose) – Lietuvos dailėtyrininkas, kultūros veikėjas, parodų kuratorius, dėstytojas.
Biografija
1973 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1979–1983 m. studijavo Sankt Peterburgo I. Repino tapybos, skulptūros ir architektūros instituto Maskvos skyriaus aspirantūroje.
1981–1990 m. dirbo Kultūros ir meno institute, 1990–1996 m. – Kultūros ministerijoje, 1997–1999 m. – Lietuvos dailės muziejuje. 2001–2002 m. kultūros ministro patarėjas, nuo 2003 m. galerijos „Maldis“ Vilniuje direktorius. 2001–2002 m. Vilniaus universiteto, nuo 2004 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas. Tapybos studentams dėsto kursą – moderniosios tapybos raiška, vadovauja diplominiams darbams. 2005–2009 m. Tapybos katedros vedėjas, 2009–2015 m. Vilniaus dailės akademijos muziejaus direktorius.
1994–1997 m., 1999–2000 m. Lietuvos delegatas Europos Tarybos Kultūros komitete. Nuo 1991 m. Tarptautinės dailės kritikų asociacijos (AICA) narys, 1991–1995 m. Lietuvos sekcijos prezidentas. Nuo 1989 m. grupės „24“ narys.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptis – XX a. modernioji tapyba. 2012 metais apginta disertacija „Konstruktyvizmo apraiškos Lietuvos dailėje“. Parašė monografijų, kuruoja parodas („Lietuvos tapyba“, Ryga, 1999 m., V. Eidukevičiaus, Vilnius, 2005 m., Š. Saukos, Kristianstadas, Švedija, A. Švėgždos, Vilnius, „Lietuvos tapybos paroda“ Pirėjus, Graikija, visos 2007 m.), rengia konferencijas.
Andrius Pojavis
Andrius Pojavis (g. 1983 m. lapkričio 25 d. Jurbarke) – Lietuvos dainininkas, muzikantas.
Biografija
Gimė ir užaugo Jurbarke. Mokykloje su kitais pradėjo groti pankroką. Studijuodamas Vilniuje grojo keliose roko grupėse, o su viena iš jų laimėjo „EuroRock“ konkursą. Dabar groja vienas. 2012 m. vasarą išleido pirmą solinį albumą „Aštuoni“.
Saldymedis
Saldymedis (Glycyrrhiza) – pupinių (Fabaceae) šeimos Faboideae pošeimio augalų gentis.
Iš viso žinoma 18 rūšių:
Vienintelė Lietuvoje retai auginama rūšis:
Bažė
Bažė  – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje, 375 km į pietvakarius nuo Porto Alegrės, ~40 km nuo Urugvajaus sienos. Yra oro uostas, stotis prie Urugvajanos–Rio Grandės geležinkelio. Odos apdirbimo, vilnos, maisto (ypač mėsos konservų, pieno produktų), chemijos pramonė. Veikia 1989 m. įkurtas universitetas. Žemės ūkio regiono, kuriame verčiamasi galvijų, arklių, avių auginimu, sėjami kviečiai, ryžiai, kukurūzai, prekybinis centras. Bažės apylinkėse yra klinties, kaolino, akmens anglių, vario rūdos telkinių.
Istorija
Bažė įkurta XIX a. pr. svarbiame kelyje tarp Porto Alegrės ir Montevidėjaus. 1820 m. pastatyta Šv. Sebastijono bažnyčia. Miesto teisės suteiktos 1859 m. Beveik visą XIX a. miestas kentėjo dėl pilietinių karų. 1884 m. Bažę pasiekė geležinkelis.
Balelių šv. Jono Pauliaus II koplyčia
'''Balelių šv. Jono Pauliaus II koplyčia''' – koplyčia Baleliuose, Taujėnų seniūnijoje, Ukmergės rajone, šalia senojo kelio. Priklauso Traupio šv. Onos parapijai. Koplyčia įrengta 2015 m. buvusiame gyvenvietės katilinės pastate vietos bendruomenės rūpesčiu, joje kiekvieną sekmadienį vyksta mišios.
Istorija
Atgimimo pradžioje, maldos namai buvo įrengti neįprastoje vietoje – apgyvendintame kaimo daugiabutyje. Šis mūrinis namas priklausė buvusiam Balelių tarybiniam ūkiui. Jo pirmajame aukšte buvo įsikūrusi ūkio kontora, pusę aukšto palypėjus aukštyn – aktų salė, kur savaitgaliais vykdavo šokiai, o dar aukščiau buvo įrengti keli butai specialistams. Panaikinus ūkį, specialistams skirtus ir vietoj kontoros kabinetų įrengtus butus žmonės privatizavo, o aktų salės vietoje buvo įrengta koplyčia. Kelių aplinkinių kaimų gyventojai, susidėję savo pajus, nupirko šias patalpas ir padovanojo Traupio parapijai.
Žmonės padarė nedidelį remontą, iš Vokietijos buvo gauta labdaros – maldos namams tinkantys suolai, vargonai ir kt. liturginėms apeigoms reikalingi daiktai. Iš pradžių čia ne tik vykdavo pamaldos, tačiau būdavo šarvojami ir mirę vietos gyventojai, nes atskiros šarvojimo salės kaimas neturėjo. Koplyčioje šarvoti mirusiuosius buvo patogiau nei namuose, nors dėl siaurų salės durų ir laiptinės karstus tekdavo kelti per salės langą. Gedulingos giesmės ir artimųjų raudos iš buvusios aktų salės sklido vos keletą metų. Kai į koplyčią buvo atgabenta speciali dėžutė su Švč. Sakramentu, šioje patalpoje žmones šarvoti nustota. Dabar paprastai šių apylinkių gyventojai šarvojami Taujėnuose esančioje šarvojimo salėje. Šių apylinkių tikintieji į daugiabutyje sekmadieniais vykstančias mišias rinkdavosi ne iš gero gyvenimo. Iki artimiausių bažnyčių Traupyje ar Taujėnuose tenka važiuoti 10-12 kilometrų retai važinėjančiais maršrutiniais autobusais. Į Baleliuose vykstančias pamaldas susirenka nuo 10-15 iki 40 žmonių.
Kai kurie daugiabučio gyventojai, nenorėję sekmadieniais girdėti iš už sienos sklindančių maldų ir giesmių, reikalavo koplyčią iš jų namo iškelti, jų skundai buvo siunčiami į seniūniją, Ukmergės rajono merui.
Pradžią naujų maldos namų atsiradimui padarė Balelių bendruomenės pirmininkas Romas Pivoras. Jis padovanojo sau priklausantį buvusį katilinės pastatą bažnyčiai. Tam pritarė Traupio parapijos klebonas Juozas Janulis. Už žmonių paaukotas lėšas buvo užsakyti langai, palengva buvo vykdomas remontas. Duris, altorių medieną laiptams, kilimą po laiptais dovanojo žmonės. Klausyklą, kryžių paaukojo Raguvos parapija. Daugiausia paramos gauta iš Rokiškio, kur anksčiau dirbo klebonas J. Janulis.
Willem van Aelst
Vilemas van Alstas (, 1627 m., Delftas, Nyderlandai – 1683 (1687, ?) m., Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, dirbęs natiurmorto žanre.
Biografija
Vilemas van Alstas gimė 1627 m. Delfte. Jo tėvas buvo notaras. Van Alstą apmokė dėdė Evert van Aelst (1602–1657), kuris buvo natiurmortų tapytojas. 1643 m. Vilemas van Alstas paminėtas Delfto Šv. Luko tapytojų gildijos nariu. 1645−1649 m. Van Alstas gyveno Prancūzijoje, po to keliavo į Italiją. Florencijoje Van Alstas tapo hercogo Ferdinando II de Medičio tapytoju, dirbo kardinolams Džian Karlui ir Leopoldui Medičiams, kuriems sukūrė bent 11 paveikslų. Van Alstas palaikė ryšius su tuo metu Florencijoje dirbusiais Nyderlandų dailininkais Matthias Withoos ir Otto Marseus van Schrieck, priklausė šiaurinės Europos dalies dailininkų draugijai Italijoje Schildersbent. 1656 m. Van Alstas grįžo į Olandiją, apsistojo Amsterdame. Nuo 1658 m. Van Alstas pasirašinėjo Guillmo van Aelst vardu arba savo pravarde iš Italijos laikų − Vogelverschrikker („baidyklė“). 1672 m. jis minėtas dailininkų komisijoje įvertinti italų paveikslų kolekciją Amsterdame. Paskutinis Vilemo van Alsto darbas datuotas 1687 m. Tikriausiai iškart po to dailininkas mirė (kitu teigimu, galėjo mirti 1683 m. arba vėliau). Jis turėjo žmoną ir tris vaikus.
Vilemas van Alstas kūrė 4 tipų natiurmortus: gėlių kompozicijas, vaisių kompozicijas, pusryčių stalus ir paukščių kompozicijas (pastarosios dažnai su medžioklės inventoriumi). Jo natiurmortai buvo paveikti Jan Davidsz. de Heem tapybos, iš kurios jis pasiskolino tamsų foną, išreikštą gėlių lapų vaizdavimą, gėlių stiebų vaizdavimą. Van Alsto natiurmortuose dominuoja šalta mėlynų, violetinių ir žalių spalvų paletė. Nyderlandų natiurmorto žanre Van Alstas įnešė inovacijų: asimetrinių motyvų, sukuriančių diagonalią kompozicinę liniją. Van Alstas paliko kiek daugiau nei 60 natiurmortų, jo pasekėjais buvo Maria van Oosterwyck, Rachel Ruysch, Jan van Huysum. Van Alsto dailė paveikė William Gowe Ferguson, Elias van den Broeck ir Simon Verelst kūrybą.
Sienna Guillory
Sienna Guillory (g. 1975 m. kovo 16 d. Londone) – anglų aktorė.
Biografija
Aktorė yra gitaristo Isaac Guillory ir jo pirmos žmonos Tinos duktė. Turi brolį vardu Jace ir taip pat daug jaunesnius netikrus seserį ir brolį – Eleanorą ir Jacobą.
Filmografija
Sienna debiutavo britų TV seriale „Riders“ (1993). Taip pat atliko vaidmenį miniseriale „The Buccaneers“.
Filme „Helenė iš Trojos“ Sienna Guillory suvaidino Helenę. Atliko Arijos vaidmenį filme „Eragonas“. Taip pat vaidino filme „Absoliutus blogis: Apokalipsė“ kartu su Mila Jovovič.
Vaidino filmuose:
2011 m. Indijos Grand Prix
'''2011 m. Indijos Grand Prix''' buvo 17-os 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko naujoje Tarptautinėje Budos trasoje Indijoje spalio 28-30 dienomis.
Tai buvo pirmosios Formulės 1 lenktynės Indijos subkontinente. Trasą suprojektavo vokietis Hermann Tilke.
Kaip ir Italijoje, šiose lenktynėse buvo naudojamos dvi atskiros DRS zonos.
Vizų išdavimo problemos
2011 m. rugsėjo mėnesį kai kuriems Formulės 1 pasaulio atstovams kilo problemų dėl Indijos vizos gavimo. Mercedes GP lenktynininkas Nico Rosbergas negavo vizos dėl informacijos trūkumo. Taip pat didelių problemų dėl vizų turėjo pusė HRT F1 komandos personalo. Iškilus panašioms problemoms vienam FIA pareigūnui Matteo Bonciani, jis teigė, kad „jei šalies vyriausybė užtrunka daugiau nei tris savaites vizos dokumentų priėmimui, daugiau nei 90 % Formulės 1 sirgalių, tarp jų ir aš, lenktynėse nepasirodys“. 10 dienų prieš lenktynes Team Lotus lenktynininkas Heikki Kovalainen savo Twitter sraute prasitarė, kad vis dar neturi reikiamų dokumentų vykti į šalį ir nesuprantąs, kodėl viskas taip sudėtinga.
Kvalifikacija
Pastabos:
Lenktynės
thumb|right|250px|Lenktynių podiumas - J. Button, S. Vettel ir F. Alonso
Paragvajaus indėnai
thumb|250px|Paragvajaus indėnai thumb|250px|Ava gvaranių genties mergaitė
Paragvajaus indėnai – vietiniai, senieji Paragvajaus gyventojai. 2002 m. surašymo duomenimis šalyje gyveno 84 061 indėnai, pasiskirstę po 496 bendruomenes ir gyvenvietes.
Paragvajaus indėnai yra iš 19 skirtingų tautų, priklausančių 5 kalbų grupėms.
Pasiskirstymas
Departmentuose indėnai pasiskirstę taip:
Rasės
Paragvajaus indėnai priklauso 3 mažosioms rasėms:
Išnykusios gentys
Nemaža dalis Paragvajaus indėnų konkistos laikais išnaikinta arba priverstos trauktis į kitas žemes. Iš žymesnių tokių išnykusių genčių paminėtini gvajkurai (pajagvai ir agasai). Jie kontroliavo upes, prisijaukino konkistadorų arklius ir karaliavo Čiake. Prešinosi evngelizacijai ir kolonizacijai.
Siauralapė sprigė
Siauralapė sprigė (Impatiens hawkeri)  – spriginių (Balsaminaceae) šeimos, sprigių (Impatiens) genties daugiametė gėlė. Natūraliai paplitusi Naujojoje Gvinėjoje.
Aukštis 20-60 cm. Lapai tamsūs, išsidėstę spinduliškai, 5-15 cm ilgio. Žiedai ryškiai raudoni, 4-7 cm skersmens.
Auginamos darželiuose, gėlynuose, vazonuose, kapinėse.
thumb|left|200px|Siauralapės sprigės žiedas
M2
M2 arba M-2 gali reikšti:
Astronomija:
Karyba:
Barbasena
Barbasena  – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, Mantikeiros kalnagūbryje, 170 km į pietus nuo Belo Horizontės. Yra oro uostas, pro miestą eina Rio de Žaneiro–Belo Horizontės plentas ir geležinkelis. Maisto (kukurūzų, kavos, vaisių, ryžių perdirbimo), tekstilės (šilko), keramikos pramonė. Gėlininkystė (rožių auginimas). Veikia šilkininkystės institutas, yra bazilika.
Istorija
Barbasena įkurta XVIII a. pab. Miesto teisės suteiktos 1840 m. Ilgą laiką tai buvo svarbus transporto centras tarp kasyklų.
Aptvaras
Būna nuolatinis ir laikinas aptvaras:
Kenkėjas
Grūdų sandėlių kenkėjai kelia pavojų nuimto derlio išsaugojimui.
Kiti kenkėjais vadinami gyvūnai gadina žmogaus būstą, elektros instaliaciją, baldus, rūbus, užteršia ir kitaip gadina maisto produktus, kelia kitus nepatogumus. Jie vadinami buitiniais kenkėjais. Dalis tokių įnamių kelia pavojų žmogaus ir jo laikomų gyvūnų sveikatai, nes perneša pavojingas ligas. Pvz., maliarinis uodas yra maliarijos patogeno vektorius, žiurkės ir žmoginės blusos perneša maro sukėlėją, šuninės ir katininės blusos perneša šunims pavojingą kaspinuotį Dipylidium caninum ir t. t. Todėl buitinių kenkėjų naikinimo kokybė rūpi ne tik namų savininkams, profilaktinės dezinfekcijos stotims, bet ir užkrečiamų ligų profilaktikos ir kontrolės centrams, higienistams, visuomenės sveikatos specialistams, veterinarijos gydytojams.
Taip pat kenkėjais gali būti vadinami gyvūnai, kurie pažeidžia gamtines ekosistemas, nors kitomis sąlygomis jie yra netgi naudingi, vertinami laukiniai ar naminiai gyvūnai. Pvz., triušiai, kaip invazinė rūšis, padarė žalą Australijos gamtai. Jų plitimą gali paskatinti kenksmingi antropogeniniai, biotiniai ir abiotiniai veiksniai, pvz., klimato pakitimas, teršalų patekimas į vandenį.
Garniai (Ignalina)
Garniai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Ceikinių.
Maskoliškės (Zujūnai)
Maskoliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Buivydiškių, Medžiakalnio geomorfologiniame draustinyje.
Déjà vu
Déjà vu (pr. [deʒa vy], sk. dėža vu,, arba paramnezija) – įspūdis, kad kažkas jau yra išgyventa anksčiau, nors iš tiesų tai išgyvenama pirmą kartą. Pavyzdžiui, lankantis naujose vietovėse gali susidaryti įspūdis, kad viskas čia jau matyta, klausantis naujos istorijos gali būti įspūdis, kad ji jau girdėta.
Deja vu dažniausiai, arba visada yra susapnuojamas miegant.
Terminas pirmą kartą panaudotas XX a. pradžioje prancūzo Émile Boirac knygoje L'Avenir des sciences psychiques.
Fenomenas yra labai paplitęs, tyrimai rodo, kad bent kartą déjà vu išgyvenę yra per 70 % žmonių.
Pietų Afrikos ragasnapis
Pietų Afrikos ragasnapis (Bucorvus leadbeateri) – ragasnapinių paukščių (Bucerotiformes) būrio, dirvinių ragasnapių (Bucorvidae) šeimos paukščių rūšis.
thumb|160px|left|Skrydyje
Paplitimas
Savaime paplitę Pietų Afrikos šiaurėje ir rytuose, Rytų Afrikos pietiniuose regionuose, bei Centrinės Afrikos pietryčiuose (Kongo Demokratinės Respublikos pietryčiuose). Piečiausios populiacijos gyvena PAR Rytų Kyšulio provincijos pietryčiuose, šiauriausios populiacijos Kenijos vakaruose.
Išvaizda
Tai pati stambiausia ragasnapinių paukščių (Bucerotiformes) būrio rūšis, nors pagal kūno ilgį abisininiai ragasnapiai (Bucorvus abyssinicus) nežymiai didesni. Ūgis 90-110 cm, kūno ilgis 90-129 cm, atstumas tarp išskleistų abiejų sparnugalių apie 180 cm. Vidutinis svoris apie 3,77 kg, maksimalus - iki 6,3 kg.