cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FK Monarhs-Flaminko
Istorija
Klubas įkurtas Rygos mieste 1994 metais. Nuo to laiko dalyvavo mėgėjiškuose turnyruose. 2005 m. subūrė Futsalo komandą ir tapo turnyro nugalėtojais. 2006 m. klubas tapo LAFL (Latvijos mėgėjų futbolo lyga) nugalėtojais. Iki tol ne kartą buvo tapę trečios vietos laimėtojais (2001, 2002, 2005 žiema, 2005 vasara).
Nuo 2012 m. žaidžia trečios pakopos pirmenybėse (Antra lyga, Rygos regionas). Debiutiniame sezone užėmė 7 vietą, o 2013 m. buvo penkti.
2014
Užėmė 2 vietą Rygos regiono pirmenybėse. Tai aukščiausias pasiekimas klubo istorijoje.
LFF taurės turnyre I etape (1/128 f.) 2:0 nugalėjo FK „Alberts“, II etape (1/64 f.) 8:1 sutriuškino FK „Laidze“ ir pateko į III etapą (1/32 f.).
2015
Užėmė 3 vietą Rygos regiono pirmenybėse.
2016
Užėmė 6 vietą Rygos regiono pirmenybėse. LFF taurės turnyre nedalyvavo.
2017
Dalyvauja Rygos regiono pirmenybėse.
LFF taurės turnyre I etape (1/64 f.) 2:1 įveikė FK „Alberts“, II etape (1/32 f.) 6:0 sutriuškino „Balvu“, III etape (1/16 f.) net 12:0 sumaitojo JFC Dobele ir pasiekė IV etapą (1/8 f.), kuriame nesugebėjo pasipriešinti FK Ventspils ir patyrė pralaimėjimą 1:9.
Spalvinė gama
Melsvi marškinėliai, balti šortai ir baltos kojinės. Kita apranga būtų balti marškinėliai ir juodi šortai, bei juodos kojinės.
Sudėtis (2017)
Sudėtis: 2017 m. birželio 8 d.
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Stadionas
Namų aikštė yra „Jūrnieks“ stadionas, esantis Rygos mieste.
Johannes Kramer (kalbininkas)
Johanesas Krameris (, 1946 m. spalio 25 d. Biukeburgas, Vakarų Vokietija) – vokiečių kalbininkas, romanistas.
Biografija
1966 m. Menchengladbache baigė vidurinę mokyklą. Vėliau Kelno universitete studijavo romanų filologiją ir 1971 m. išlaikė graikų, lotynų, italų, prancūzų ir olandų kalbų valstybinius egzaminus.
1972 m. pasirodė J. Kramerio disertacija su graikiškais tekstais iš papirologijos srities „Didimas Aleksandrietis, komentaras Ekleziasto knygai (Turos papirusai, IV dalis)“. Romanistikos habilitaciją J. Krameris išėjo apgynęs disertaciją „Dolomitinių Alpių ladynų kalbos istorinė gramatika“, ši disertacija buvo išleista dviem tomais (1977 ir 1978 m.). Kelne padirbėjęs asistentu, 1979 m., kai jam buvo 33–eji, Zygeno universitete pradėjo eiti profesoriaus pareigas, o 1996 m. perėjo dirbti į Tryro universitetą.
J. Kramerio pedagoginė veikla pasižymi plačiais tarpdalykiniais tyrimais ir išsamumu. Jis išplėtė savo dėstomų dalykų sritį, pradėjo dėstyti ne tik italų, bet ir ispanų, prancūzų, iš dalies ir portugalų kalbas. Taip pat J. Krameris dėsto klasikinę filologiją.
Nuo 1973 m. susituokęs su papirologe Bėrbel Kramer (Bärbel Kramer).
Mokslinė veikla
J. Krameris iš esmės koncentruojasi į dvi akademines sritis: klasikinę filologiją ir romanų kalbas, ypač didelį dėmesį skirdamas mažosioms romanų kalboms, sakykime, arumunų. Jo tyrimai pasižymi sričių įvairumu, kas atsispindi gausiose publikacijose. Į J. Kramerio tyrimus įeina papirologija, etimologija ir žodžių istorija, liuksemburgistika (jis yra Tryro universiteto Liuksemburgo kalbų ir literatūros tyrimų centro narys), kreolų kalbos ir dvikalbystė. J. Krameris yra tyrimų grupės „Viduramžių ir Renesanso tinklas Romanijoje“ narys.
J. Krameris leidžia žurnalus „Romanistika praeityje ir dabar“ (nuo 1995 m.) ir „Balkanų archyvas“  (nuo 1976 m.), abu turi priedus. 1985–2014 m. drauge su kitais sudarinėjo 28 tomų „Romanistikos kolokviumą“.
Ščiūriai (Rokiškis)
Ščiūriai – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Kriaunų, šiaurinėje Sartų ežero pakrantėje.
Gilužis
Gilužis – keleto ežerų Lietuvoje pavadinimas:
Kaktusinė pelėda
Kaktusinė pelėda (Micrathene whitneyi) – tikrųjų pelėdų (Strigidae) šeimos paukštis. Tai smulkiausia ne tik pelėdinių paukščių (Strigiformes) būrio rūšis, bet smulkiausia rūšis tarp visų plėšriųjų paukščų.
Paplitimas
Aptinkama pietinėje Šiaurės Amerikos dalyje (pietvakarinėje JAV dalyje ir Meksikoje). Paplitimo areale nėra reta. Daugiausia gyvena krūmais ir kaktusais apaugusiose dykumose (čiaparalėje), bet pasitaiko ir kitur savo areale (išskyrus grynus pušynus).
Išvaizda
Tai maža, naminio žvirblio dydžio pelėda. Kūno ilgis 130–140 mm, sparnų ilgis 99–113 mm, uodega 45–53 mm. Patinai sveria 36–45 g, patelės 41–48 g. Apvalia (be „ausų“) galva ir trumpa uodega. Spalva įvairuoja tarp pilkšvos ir rusvos, akys su siaurais baltokais antakiais. Skrydis kiek panašus į šikšnosparnio, bet ne toks chaotiškas. Balsas sudėtingas, gali būti iki 20 „natų“, poros ūbauja kartu neretai visą naktį. Lotyniškai taip pavadinta žymaus amerikiečių geologo, Josiah Dwight Whitney (1819–1896), garbei.
Gyvenimo būdas
Naktinis paukštis, neagresyvus, labiau linkęs sprukti nei kovoti. Minta daugiausia vabzdžiais (žiogais, šimtakojais, cikadomis, maldininkais, skėriais), jų lervomis, taip pat skorpionais. Gali užpulti pelę, kitą mažą paukštį ar smulkų driežą, net gyvatę. Daug grobio pagriebiama skrendant, nes šitos pelėdžiukės skrydyje labai manevringos, prireikus gali „pakibti“ ore.
Kiaušinius deda kaktusų ar medžių uoksuose (priklauso nuo genių, kurie tuos uoksus išskaptuoja). Deda dažniausiai tris kiaušinius, nors gali būti nuo vieno iki penkių. Peri dvi savaites (pagal kitus šaltinius 24 dienas). Skirtingai nuo kitų pelėdų, patinėlis padeda perėti, kartais paleisdamas patelę pamedžioti. Jauniklius maitina patelė, bet ji perduoda jiems patinėlio atneštą maistą. Sėkmingiausiai jauniklius auginančios Šiaurės Amerikos pelėdos (apsiplunksnavusiais jaunikliais tampa apie 70 % kiaušinių).
Laisvėje dažniausiai išgyvena iki 5 metų.
Porūšiai
Išskiriami 4 porūšiai, iš kurių 1 išnykęs :
Kipro futbolo varžybos 2012–2013 m.
Kipro futbolo varžybos 2012–2013 m.
Pereinamosios rungtynės
--
Finalo rungtynės
-
Lichtenšteino istorija
Antika
Romėnų kelias driekėsi per regioną iš pietų į šiaurę, kirsdamas Alpes per Splugeno perėją. Po to jis ėjo palei dešinį Reino krantą šalia užliejamų pievų, kuriose niekas negyvendavo dėl potvynių, ribos. Romėnų vilos buvo iškastos Nendelne ir Šanvalde. Alemanų atvykimą iš šiaurės žymi romėnų tvirtovė Šane.
Viduramžiai
thumb|280px|right|[[Vaduco pilis, pastatyta Viduramžiais]] Kaip Retijos dalis, Lichtenšteinas priklausė Karolingų imperijai. Retija buvo padalinta į grafystes, o keičiantis kartoms, jų atsirado vis daugiau. Kadangi Švabijos kunigaištystė prarado savo kunigaikštį 1268 m., kunigaikštystės vasalai tapo Imperatoriškojo sosto vasalais (taip nutiko ir didžiojoje dalyje Vestfalijos, kai Saksonijos kunigaikštystė buvo beveik panaikinta po Henriko Lūto pralaimėjimo).
Kunigaištystė pavadinta Lichtenšteinų dinastijos vardu, o ne atvirkščiai, o šeimos vardas kilęs nuo Lichtenšteino pilies Žemutinėje Austrijoje, kuri šeimai priklausė nuo 1140 m. iki XIII a ir nuo 1807 m. iki dabar. Per šimtmečius Lichtenšteinai įgijo didelius žemės plotus Moravijoje, Žemutinėje Austrijoje ir Štirijoje, bet visose valdose jie turėjo paklusti kilmingesniems valdovams. Dažniausiai tai buvo įvairių Habsburgų atšakų nariai, kuriems Lichtenšteinai dirbo kaip patarėjai. Kadangi jie neturėjo žemių, pavaldžių tiesiogiai Šventosios Romos imperijos sostui, Lichtenšteinų dinastija negalėjo siųsti atstovų į Reichstagą. Tik XVII a. dinastijos galva įgijo princo rangą.
Ankstyvieji Šiuolaikiniai laikai
thumb|200px|left|Princas Johanas Adamas Andriejus Lichtenšteinas Per Trisdešimtmetį karą 1618–1648 m. į Lichtenšteiną įsiveržė Švedijos ir Austrijos kariai. XVII a. šalyje siautėjo maras ir raganų medžioklė, dėl kurios buvo persekioti ir nužudyti 100 žmonių.
Princas Johanas Adamas Andriejus Lichtenšteinas nusipirko Šelenbergą 1699 m. ir Vaducą 1712 m., kad pakliūtų į Princų tarybą, nes šios žemės buvo tiesiogiai pavaldžios Imperatoriui, kadangi Švabijos kunigaikštystė buvo panaikinta. Naujai įgytos žemės buvo pavadintos jo vardu. 1719 m. sausio 23 d. imperatorius Karolis VI paskelbė, kad Šelenbergo ir Vaduco grafystės tampa Lichtenšteino kunigaištyste, kad apdovanotų savo tarną Antoną Florianą Liechtenšteiną.
XIX a
Lichtenšteinas tapo nepriklausoma valstybe, kai prisijungė prie Napoleono Reino konfederacijos iširus Šventosios Romos imperijai.
Napoleono vadovaujami prancūzai buvo keleriems metams užėmę šalį, kuri po 1815 m. išlaikė nepriklausomybę. Greitai po to Lichtenšteinas įstojo į Vokiečių konfederaciją (1815 m. birželio 20 d. – 1866 m. rugpjūčio 24 d., jai vadovavo Austrijos imperatorius).
1862 m. pagal naują konstituciją parlamente buvo žmonių išrinktų atstovų. 1868 m. po Vokiečių konfederacijos panaikinimo Lichtenšteinas paleido 80 karių armiją ir paskelbė nuolatinį neutralitetą, kuris buvo gerbiamas per abu pasaulinius karus.
Pasauliniai karai
Lichtenšteinas nedalyvavo Pirmajame Pasauliniame kare, tvirtindamas, kad yra neutralus. Tačiau iki karo pabaigos jis buvo glaudžiai susijęs su Austrija, todėl Sąjungininkai jam įvedė ekonominį embargą. Ekonominio nuosmūkio paveikta kunigaikštystė sudarė muitų ir monetarinę sąjungą su Šveicarija. 1919 m. abi šalys sudarė sutartį, pagal kurią Šveicarija atstovaus Lichtenšteino interesus diplomatiniu lygiu tose šalyse, kur Šveicarija turi atstovybes, o Lichtenšteinas ne.
1938 m. pavasarį, po to kai Vokietija aneksavo Austriją, aštuoniasdešimt ketverių metų princas Francas I atsisakė sosto ir paskyrė trisdešimt vietų metų trečios kartos pusbrolį Francą Juozapą II įpėdiniu. Nors Francas I teigė taip pasielgęs dėl amžiaus, daugelis manė, kad jis nenorėjo būti soste jei Vokietija užimtų Lichtenšteiną. Jo žmona, kurią jis vedė 1929 m., buvo turtinga žydė iš Vienos ir vietiniai naciai ją išskyrė kaip antisemitinę „problemą“. Nors Lichtenšteinas neturėjo nacių partijos, jai prijaučiantys metų metus glaudėsi Tautinės Sąjungos partijoje.
Princas Francas Juozapas II tapo pirmuoju princu nuolat gyvenančiu Lichtenšteine.
Per Antrąjį Pasaulinį karą Lichtenšteinas vėl buvo neutralus, o šeimos brangenybės iš karo zonos buvo perkeltos į saugyklas Lichtenšteine ir Londone. Po karo Čekoslovakija ir Lenkija konfiskuodama vokiečių nuosavybę, atėmė ir Lichtenšteinų valdas Moravijoje, Silezijoje ir Bohemijoje, nes iki 1938 m. Lichtenšteinai gyveno Vienoje. Konfiskuotą turtą (kurio likimas diskutuojamas Pasaulio teisme) sudarė 1600 kvadratiniai kilometrai dirbamos žemės, miškai, kelios pilys ir rūmai. Per Šaltąjį karą Lichtenšteino piliečiams buvo draudžiama atvykti į Čekoslovakiją. Po karo Lichtenšteinas suteikė prieglobstį 500 rusams, kurie koloboravo su Vermachtu per karą. Tam atminti Hinteršelenbergo pasienio kaimelyje pastatytas paminklas. Tai buvo ne smulki pagalba, nes tokiai mažai ir skurdžiai šaliai buvo sunku išmaitinti tiek pabėgelių. Galiausiai Argentina sutiko priglausti visus rusus. O tuo tarpu Didžioji Britanija atidavė visus su naciais koloboravusius rusus Tąrybų Sąjungai.
Pokaris
thumb|200px|right|Princas Alua Esant blogai finansinei padėčiai, Lichtenšteino dinastija gelbėjosi parduodama meno kūrinius, pavyzdžiui, Leonardo da Vinci „Ginevra de' Benci“, kurį nupirko JAV Nacionalinė Meno galerija 1967 m. Tačiau šalis suklestėjo po kelių dešimtmečių kai maži korporaciniai mokesčiai priviliojo daug kompanijų. Lichtenšteinas išaugo kaip financinis centras. 1989 m. princas Hansas Adamas II perėmė iš tėvo sostą, o Rusija 1996 m. grąžino Lichtenšteinų šeimos archyvus, užbaigdama seną nesutarimą. 1978 m. Lichtenšteinas įstojo į Europos Tarybą, 1990 m. į JTO, 1991 m. į Europos Laisvosios Prekybos Asociaciją, 1995 m. Pasaulio prekybos organizaciją.
XXI a
2003 m. rugpjūčio 15 d. Hansas Adamas paskelbė, kad per metus atsistatydins ir užleis sostą sūnui Alua.
2007 m. liepos 1 d. Bruce S. Allen ir Leodis C. Matthews iš JAV tapo pirmaisiai garbės konsulais Lichtenšteino istorijoje.
Eduardo Blasco Ferrer
Eduardas Blaskas Fereras (, 1956 m. birželio 15 d. Barselona, Katalonija – 2017 m. sausio 12 d. Bastja, Prancūzija)  – katalonų kalbininkas. Kaljario universiteto (Sardinija) profesorius, vienas žymiausių šiuolaikinių sardinų kalbos specialistų.
1981 m. Erlangeno-Niurnbergo universitete E. Blaskas Fereras baigė romanų filologijos fakultetą, vadovaujamas H. Kiuno apgynė disertaciją. Kaljario universitete dirbo lektoriumi, ir, padirbėjęs keliuose universitetuose (1987–1992 m. Bonos ir Miuncheno, taip pat Florencijos), 1993 m. grįžo į Kaljarį, pradžioje dirbo italų kalbos, nuo 1996 m. – sardinų filologijos profesoriumi.
Metrojet
thumb|300px|right|KOLAVIA lėktuvas Tu-134 thumb|300px|right|[[Kogalymas|Kogalymo oro uoste]] KOLAVIA, arba Kogalymavia (, verslą vykdanti Metrojet pavadinimu) – Rusijos regioninė oro linijų bendrovė Vakarų Sibire, įsikūrusi Kogalymo mieste. Ji taip pat vykdo užsakomuosius skrydžius. 2015 m. gruodį kompanija laikinai sustabdė savo veiklą iki 2016 m. vasaros.
Istorija
Oro linijų bendrovė KOLAVIA buvo įkurta 1993 m. gegužės 17 d. Kartu su reguliariais skrydžiais pradėjo vykdyti ir užsakomuosius skrydžius, be to ėmė eksploatuoti sraigtasparnių parką, kad patenkinti jų platų poreikį regiono naftos ir dujų gavybos pramonėje.
2012 m. iki tol vadinta Kogalymavia kompanija pakeitė savo pavadinimą į Metrojet. Iki 2014 m. rugpjūčio avialinijos priklausė įmonei TUI Travel, vėliau savo veiklą vykdė individualiai.
2015 m. spalio 31 d. užsakomojo kompanijos skrydžio 9268 metu buvo susprogdinta bomba. Šios katastrofos metu žuvo visi 224 žmonės. Tų pačių metų gruodžio 5 d. kompanija dėl saugumo ir sumažėjusio keleivių skaičiaus laikinai nutraukė savo veiklą.
Flotilė
Bendrovė 2015 m. pabaigoje valdė 6 lėktuvus.
Maršrutai
Savo veiklos metu kompanija vykdė skrydžius į šiuos miestus:
Meskilak
Meskilak – deivė, garbinta Dilmune; viena iš dviejų svarbiausių dievybių Dilmuno panteone (greta Inzako). Minima ir įrašuose iš Mesopotamijos, ir iš paties Dilmuno.
Kauno keleivinė prieplauka
Kauno keleivinė prieplauka, dar vadinama Vilijampolės prieplauka – Vidaus vandens kelių direkcijos (VVKD) administruojama prieplauka, esanti Kaune, Vilijampolės rajone, dešiniajame Nemuno krante žemiau Nemuno ir Neries upių santakos, Raudondvario pl. 107C. Prieplauka įsikūrusi pusiaukelėje tarp Santakos ir Kauno žiemos uosto.
Meskilak
Meskilak vardas kildinamas iš Ninsikilos (vienas iš deivės Ninhursagos vardų). Šią dievavardžio kilmės versiją 1952 m. pateikė šumerologas S. N. Kramer. Veikiausiai būtent Meskilak buvo tituluojama Nin-Dilmun („Dilmuno viešpatė“). Manoma, kad ši deivė buvo laikoma arba dievo Inzako žmona, arba jo motina (viename babiloniečių himne jo žmona įvardijama deivė Šuluhītu).
Kauno keleivinė prieplauka
Prieplauka yra keleivinė, jos pagrindinė paskirtis - keleivinių laivų aptarnavimas. Ji gali būti naudojama mažųjų, pramoginių, sportinių laivų aptarnavimui. Krovininiams laivams ji gali būti naudojama tik išskirtiniais atvejais (pavyzdžiui, avariniais atvejais) ir suderinus su VVKD administracija. Krantinės ilgis – 104,5 m, aikštelės plotas – 6285 m². Įrengtas slipas - laivų nuleidimui į vandenį ir jų iškėlimui, elektros kolonėlė – elektros srovei į laivus tiekti, nutekamųjų vandenų kolonėlė – nutekamųjų vandenų iš laivų priėmimui, triumo vandenų kolonėlė – naftuoto vandens iš laivų surinkimui. Yra automobilių stovėjimo vietos.
Meskilak
Minima dviejuose XIV a. pr. m. e. datuojamuose laiškuose, parašytuose Dilmuno valdytojo Ili-ipasros (Ili-ippasra) ir adresuotuose Nipūro valdytojui Ililiya. Jų įžangoje kartojasi ta pati standartinė formulė: „Tegu Inzagas ir Meskilak, Dilmuno dievai, sergsti tavo gyvybę“.
Kauno keleivinė prieplauka
Istorija
Vilijampolės prieplauka buvo pastatyta 1980 m. Tarp Kauno ir Nidos kursavo greitaeigis laivas „Raketa“. Ši transporto priemonė buvo labai populiari - prasidėjus vasaros sezonui, kasdien iš Kauno išplaukdavo trys pilni laivai. Po Nepriklausomybės atkūrimo laivyba populiariu maršrutu „Kaunas–Nida“ nutrūko. Reguliari greitaeigių katerių navigacija baigėsi 1995 m. Kai kurie laivai buvo parduoti ir išplukdyti į kitas šalis, kiti nukeliavo į metalo laužą.
Kauno keleivinė prieplauka buvo rekonstruota 2008 m., panaudojus ES struktūrinių fondų lėšas, siekiant Kauno regione atgaivinti keleivinę laivybą. 2010 m. liepos mėn. buvo laikinai atnaujintas laivų „Raketa“ judėjimas, tačiau nuo 2010 m. „Raketos“ tipo laivų Nemune nebeliko.
Keleivinę laivybą Nemunu iš Kauno siekta vėl atgaivinti, 2019 m. gegužės 23 d. Kauno žiemos uoste, po daugiau nei 8-erių metų pertraukos, į Nemuną iškilmingai nuleidus atnaujintą „Raketos“ tipo keleivinį katerį.
Nuo 2006 m. šalia, ant Nemuno kranto, buvo įsikūręs klubas–restoranas „Combo“, kuris apie 2017 m. nutraukė veiklą. Pastatas 2019 m. rekonstruotas. Jo vietoje iškilo UAB „Klaipėdos terminalo grupės“ 6 aukštų verslo centras, pakeitęs nuo 1975 m. stovėjusį triaukštį paslaugų paskirties pastatą.
Azam FC
Istorija
Klubas buvo suformuotas 2004 m. Tanzanijos čempionais tapo 2013–2014 m. sezone ir taurės turnyrų nugalėtojai.
Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
Žurnalų leidybos grupė
UAB „Žurnalų leidybos grupė“ (ŽLG) – „Žmonės“, „Ji“, „Edita“ ir „Laima“ prekės ženklus valdanti leidybos grupė. Iki 2017 m. „15min“ portalas pagal partnerystės sutartį šiems ŽLG prekių ženklams internete atstovavo pastaruosius aštuonerius metus.
Istorija
Grupė įkurta 2003 m.
„Kemplake“ nuo 2014 m. gruodžio mėn. valdė 90 % ŽLG akcijų („Eesti Meedia“ turėjo likusias 10 %), o nuo 2016 m. balandžio pabaigos „Kemplake“ išpirko likusius 10 %. 2017 m. „Žurnalų leidybos grupė“ įsigijo 100 % UAB „Vertikali medija“ akcijų (jai priklauso autogidas.lt, domoplius.lt ir shopspy.lt portalai).
Steven Seagal
Stivenas Frederikas Sigalas (, g. 1952 m. balandžio 10 d. Lansingas, JAV) – amerikiečių aktorius, kino režisierius, scenaristas, prodiuseris.
Cathay Pacific
Cathay Pacific Ltd. – stambiausia Honkongo oro linijų bendrovė.
Anstipų valsčius
Anstipų valsčius (, nuo 1939 m. Amtsbezirk Ansten) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.
Istorija
Įkurtas 1874 m. balandžio 15 d. Apie 1900 m. prijungtas Asviečių valsčius. Anstipių valsčius panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.
Stefanas Nemanja
thumb|220px|Serbijos stačiatikių šventieji – freskos Šv. Savos katedros kriptoje dalis (Belgradas, Serbija). Stefanas Nemanja viduryje.
Stefanas Nemanja, Steponas Nemania (1113 m. Ribnica – 1199 m. vasario 13 d. Hilandaro vienuolynas, Atonas) buvo viduramžių serbų valstybės Raškos didysis županas 1170–1196 m. Jis buvo antrasis župano Zavidos sūnus. Vukanovičių dinastijos narys ir vienos žymiausių serbų Nemaničių dinastijos pradininkas.
Nemanja nuvertė savo vyresnįjį brolį Tihomirą ir pasiekė Raškos nepriklausomybės nuo Bizantijos imperijos. Nepaisant to, kad vėliau jis visgi buvo priverstas pripažinti Bizantijos siuzerenitetą savo valdymo laikotarpiu apjungė keletą serbų valstybinių darinių (Kosavas, Duklia, Travunija, Zahumljė, žemės aplink Neretvą) į vieną valstybę, kuri vėliau išaugo iki Serbijos imperijos. Vykdė centralizacinę politiką ir persekiojo bogomilus.
Nemanjos valdymo metu ėmė vystytis serbų kultūra. Architektūroje suklestėjo Raškos stilius, kurio ryškiausiu pavyzdžiu laikomas 1171 m. Nemanjos įkurtas Džiurdževiči-Stupovi vienuolynas. Nemanjos iniciatyva buvo pastatyti ir atnaujinti daugybė cerkvių ir vienuolynų, tarp jų Studenicos ir Chilandaro vienuolynai.
1196 m. perdavė valdžią savo viduriniajam sūnui Stefanui ir pasišventė į vienuolius Simeono vardu, vėliau su sūnumi šv. Sava Atono kalne įkūrė Chilandaro vienuolyną. Mirė 1199 m. Chilandaro vienuolyne, jo palaikai buvo pervežti į Studenicos vienuolyną, kur yra iki šiol.
1209 m. kanonizuotas Serbijos stačiatikių bažnyčios kaip šv. Simeonas.
Jaunystė
Zahumljės župano Zavidos Vukanovičiaus sūnus, gimė Ribnicoje 1113 arba 1114 m. , viename svarbiausių Duklios miestų. Jo tėvas županas Zavida čia buvo pasitraukęs iš Raškos po pilietinio karo. Nemanja (vardas Stefanas pradėtas naudoti vėliau) buvo ketvirtuoju sūnumi, jo vyresni broliai buvo Tichomiras, Stracimiras ir Miroslavas. Pats Zavida buvo stačiatikis, tačiau, kadangi Duklioje tuo metu praktiškai nebuvo stačiatikių dvasininkų, Stefanas buvo pakrikštytas katalikų kunigo.
Apie jo vaikystę ir jaunystę nieko nežinoma. Gyveno kukliame akmens name, maitinosi paprastu maistu. Buvo mokomas medžioti su sakalais, šaudyti iš lanko ir kautis kalaviju.
Valdymas Raškoje
Apie 1168 m. Bizantijos imperatorius Manuilas I Komninas į didžiojo župano sostą pasodino Zavidos vyriausiąjį sūnų, o jo jaunesniesiems broliams taip pat paskyrė valdyti tam tikras teritorijas. Stefanas Namanja gavo rytinę Raškos dalį su Toplica, Ibaru, Rasina ir Reka. Vėliau imperatorius jam pridėjo Dubočicą, kuri buvo netoli Leskovieco. Jaunesnysis brolis Stracimiras gavo žemes vakarinėje Raškoje, o Miroslavas – Palimę. Nemanja valdė savarankiškai, nederindamas savo veiksmų su broliais. Pastatė keletą vienuolynų ir bažnyčių. Dėl jo nepriklausomos pozicijos broliai jį buvo suėmę, tačiau jam pavyko išsilaisvinti ir atgauti savo žemes. Iš ten jis pradėjo karą su savo broliais ir 1166 m. pasiskelbė didžiuoju županu. Manuilas I Komninas priėmė Tihomirą, kuris įtikino imperatorių, kad Nemanja jį išdavė. Imperatorius suteikė Tihomirui karinę pagalbą frankų, graikų ir turkų samdiniais. 1168 m. rugsėjį Tihomiro ir Nemanjos armijos susitiko šiauriniame Kosove prie Pantino. Nemanja mūšį laimėjo. Bėgdamas Tihomiras nuskendo Sitnicos upėje.
Pasinaudojęs 1171 m. kilusiu Bizantijos ir Venecijos karu bandė pasiekti nepriklausomybę nuo Bizantijos. Susivienijęs su Vengrijos karaliumi Steponu III ruošėsi žygiui į Graikijos salas, tačiau mirus Vengrijos karaliui liko vienas prieš Bizantijos imperiją. Bandė derėtis su Bizantija ir nuvykęs į Konstantinopolį pasidavė bei pripažino Bizantijos siuzerenitetą. Čia jis sulaukė imperatoriaus atleidimo ir jam buvo grąžintas didžiojo župano titulas.
1176 m. grįžo į Rašką ir laikėsi imperatoriui duoto žodžio atleisti savo broliams. Miroslavą jis paskyrė Humo (dabartinė Hercegovina) kunigaikščiu. Jis taip pat išlaikė savo žemes Palimėje, kur Biljela Polėje prie Limo įkūrė vienuolyną. Stracimirui atidavė valdyti Vakarų Moravą su centru Gradece (dabartinis Čačakas), kur jis įkūrė Švč. Dievo Motinos vienuolyną. Jis taip pat skatino Prvoslavą, Tihomiro sūnų, atsisakyti pretenzijų į sostą. Tais pačiais metais ėmėsi persekioti bogomilų, Vakaruose labiau žinomą kaip katarų, sektą. Stefanas Nemanja sugebėjo sustiprinti savo šalies padėtį Balkanuose, prijungti prie jos serbų gyvenamas teritorijas – Kosovą, Duklią, Travuniją, Zahumlję ir žemes aplink Neretvos upę.
Ištikimybės Manuilui I Komninui laikėsi iki jo mirties 1180 m. Po Manuilo I Komnino mirties 1183 m. kartu su Vengrija pradėjo karą su Bizantija, su Vengrijos pagalba užėmė Rytų Rašką ir Nišą, dalį Bulgarijos ir Makedonijos. Prie Sofijos po sėkmingų Bizantijos diplomatinių manevrų Vengrijos karalius Bela III nusprendė nebetęsti karo. Nemanja tesė karą savarankiškai, bet nebebandė užimti Sofijos, tačiau stebėsi suvienyti serbų gyvenamas žemes – teritorijas aplink Vranę, Moravos slėnį abiejose upės pusėse, Kosovo dalį tarp Hvosno ir Labo, regioną, kurį dabar vadiname Metohija.
Po plačių serbų žemių rytuose prisijungimo Nemanja nusprendė užkariauti iš Bizantijos Duklią. 1184 m. su broliais Miroslavu ir Stracimiru surengė žygį prieš Dubrovniką. Miesto gyventojai buvo serbai ir stačiatikiai, kaip ir visame regione. Visgi Dubrovnikui pavyko atsilaikyti prieš Nemanjos armiją du kartus – 1184 m. ir 1185 m.
1186 m. Nemanja užėmė kitus Zetos regiono miestus, kurie buvo valdomi nuo Bizantijos priklausomo Duklios karaliaus Mykolo III Vojislavo. Jo armija užėmė Škoderį, Svačą, Ulcinį ir kiek vėliau Barą.
Nemanja stebėsi išnaudoti Vengrijos ir Bizantijos varžymąsi ir išsaugoti savo autonomiją. 1189 m. Niše jis iškilmingai sutiko imperatorių Frydrichą I Barbarosą, kuris kaip Trečiojo kryžiaus žygio dalyvis Via Militaris keliu traukė į Mažąją Aziją. Nemanja pasisiūlė tapti jo vasalu, jei Barbarosa su savo kariuomenę pultų Bizantiją. Šio pasiūlymo Barbarosa mandagiai atsisakė ir tęsė kryžiaus žygį. 1190 m. Konstantinopolis, kuriam po Barbaroso žūties Mažojoje Azijoje, nebegrėsė kryžiuočiai, ėmėsi atkariauti savo valdas Balkanuose. Bizantijos kariuomenė sumušė Nemanją Moravos mūšyje. Nemanja buvo priverstas derėtis su imperatoriumi Izaoku II Angelu bei grąžinti dalį užkariautų teritorijų, tačiau mainais gavo didesnės autonomijos pripažinimą. Jo antrasis sūnus Stefanas vedė princesę Eudoksiją, Izaoko dukterėčią ir būsimojo Bizantijos imperatoriaus Aleksio III Angelo dukterį, bei iš imperatoriaus 1195 m. gavo sebastokratoriaus titulą.
Su savo žmona Ana turėjo tris sūnus: Vukaną, Stefaną ir Rastko (vėliau pasivadinusį Sava). Taip pat turėjo mažiausiai tris dukteris: vienuolę Vuką, Manuilo Angelo Duko Komnino žmoną Eufemiją, nežinomo vardo vieno iš bulgarų Asenų dinastijos narių žmoną.
Misano Marco Simoncelli pasaulio trasa
Misano Marco Simoncelli pasaulio trasa  – lenktynių trasa vidurio Italijoje, šalia Misano Adriatiko miesto.
Trasos projektas buvo sukurtas 1969 m., trasos statyba vyko tarp 1970 ir 1972 m.
1990-ųjų dešimtmetyje buvo naudojama kaip Formulės 1 bolidų bandymų trasa.
Iki 2006 m. trasa vadinosi .
Nuo 2007 m. šioje trasoje reguliariai vyksta Moto GP San Marino ir Rimini pakrantės Grand Prix.
2012 m. trasos pavadinimas buvo pakeistas į Marco Simoncelli, taip pagerbiant 2011 m. žuvusį motociklininką.
Kauno apskrities vyriausiasis policijos komisariatas
Kauno apskrities vyriausiasis policijos komisariatas (Kauno apskrities VPK) – policijos komisariatas Kauno apskrityje, įsikūręs Kaune, Radvilėnų pl. 1C.
Kauno apskrities VPK nuo 2021 m. įsikūrė Radvilėnų plente pastatytame naujame pastate. Pagal arch. S. Kuncevičiaus projektavimo firmos parengtą projektą, 2 ha teritorijoje pastatyti 6 400 kv. m bendro ploto administracinis, sandėliavimo ir ūkinės veiklos statiniai, įrengtos automobilių aišktelės. Komisariato naujasis pastatas – pirmasis A++ energinio naudingumo klasės administracinės paskirties statinys Lietuvoje.
Veiklos sritys
Kauno apskrities VPK užtikrina viešąją tvarką ir gyventojų saugumą, atskleidžia ir tiria nusikalstamas veikas, vykdo transporto eismo saugumo priežiūrą.
Uosviečių valsčius
Uosviečių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.
Istorija
Įkurtas 1874 m. balandžio 15 d. Apie 1900 m. prijungtas prie Anstipių valsčiaus.
David Marques Pereira da Silva
Metjū Silva arba Davidas Markešas Pereira da Silva ( g. 1992 m. sausio 12 d.) – Portugalijos futbolo specialistas, futbolo treneris. Siekia aukštesnės trenerio kvalifikacijos, dalyvaus Lietuvoje vykstančiuose mokymuose UEFA A licencijai gauti.
Kituose šaltiniuose vadinamas Metjū Silva, Matthew Silva.
Žaidėjo karjera
Portugalijoje žaidė futbolą, bet didelių aukštumų pasiekti nepavyko, nes sutrukdė patirta trauma.
2022 m. vasario 2 d. žaidė 2021–22 m. Lietuvos futsal A lygos rungtynėse prieš panvėžiečius. Atstovavavo DFK Dainava ekipai, tačiau alytiškiai pralaimėjo 0:4.
Trenerio darbas
Lietuvoje dirbo Alytaus „Dainavoje“. 2021 m. talkino Tomui Ražanauskui.
LFF prezidentas Tomas Danilevičius konferencijoje, kuri įvyko 2022 m. vasario 10 d. pristatė naują Lietuvos U-21 futbolo rinktinės trenerių štabo narį. Vyriausiojo trenerio Mariaus Stankevičiaus asistentu tapo portugalas Matthew Silva. Jis rinktinėje užims ir analitiko pareigas.
2022 m. gegužės pradžioje paliko DFK Dainava.
2022 m. rugpjūčio 19 d. pranešta, kad tapo „Sūduvos“ klubo vyr. trenerio asistentu. O pasitraukus Miguel Moreira iš posto, tapo vyr. treneriu ir užbaigė A lygos sezoną.
Gelūžė
Gelūžė – ežeras Lietuvoje, Vilniaus miesto savivaldybės vakaruose esančioje Pilaitės seniūnijoje.
David Marques Pereira da Silva
Trenerio darbas
2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA A trenerio licenciją.
Gelūžė
Tai giliausias ir švariausias ežeras Pilaitės apylinkėse. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 0,93 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 145 m. Yra nedidelė salelė prie pietinio kranto (0,07 ha). Kranto linija gan lygi, jos ilgis 2,87 km. Rytiniai ir vakariniai krantai aukšti. Aplinkui daugiausia plyti pievos. Per Gelūžę į Baltiešos ežerą prateka Neries baseinui priklausantis upelis Varnė (G-1 – S-2).
David Marques Pereira da Silva
Trenerio darbas
2022 m. kovo 14 d. tapo žinoma, kad paskirtas Riteriai B treneriu.
Gelūžė
Prie ežero kuriasi Padekaniškių ir Vilkeliškių gyvenamieji rajonai, stūkso Vilkeliškių piliakalnis. Pietine pakrante eina riba su Vilniaus rajonu, įsikūręs Vilkeliškių kaimas.
Sportas
Gelūžės ežere nuo 1967 m. veikia pagrindinė Lietuvos vandens slidžių sporto bazė, kuri šiuo metu vienintelė šalyje. 2010 m. LR aplinkos ministerija nebeleido sportuoti ežere. 2013 m. draudimas atšauktas.
David Marques Pereira da Silva
Trenerio darbas
2023 m. liepos 27 d. tapo žinoma, kad paskirtas FK Riteriai vyr. treneriu.
Asmeniniai
<...>
Kupiškio KK Kupiškis
Kupiškio KK „Kupiškis“ – mėgėjų krepšinio klubas iš Kupiškio, dalyvaujantis RKL (Regionų krepšinio lygos) pirmenybėse. Komanda įkurta dar 2010 m., o didžiausias ekipos pasiekimas – 2012 m. iškovotas RKL B diviziono auksas.
Kikižeris (Ignalinos r., Linkmenų sen.)
left|120px
Kikižeris – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 2 km į rytus nuo Linkmenų, Antaprūdės miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,17 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 148,9 m. Šiaurinis krantas aukštas, kiti – žemi, visi krantai ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenio ežero intako Baltelės baseinui.
Steponas Tyzenhauzas
Steponas Tyzenhauzas (vok. Stefan von Tiesenhausen, ? – 1708 m. gruodžio 24 d.) – LDK valstybinis veikėjas.
Lietuvos pastalininkas nuo 1687 metų, Lietuvos didysis prievaizas 1687–1689 metais, Naugarduko vaivada nuo 1689 metų. Buvo taip pat Kupiškio ir Dijamenskio seniūnas.
Korinas
Korinas – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 2 km į rytus nuo Ceikinių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,31 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 160,5 m. Krantai daugiausia žemi, apaugę medžiais ir krūmais – ežerą supa Burkoliškės miškas. Pakrantės kalvotos. Iš šiaurės vakarų į pietryčius ežerą prateka Kančioginos intakas K-5. Į rytus įsikūręs Ropiškėlės kaimas.
Ona Radvilaitė (1525-1600)
Ona Radvilaitė Kiškienė Sadovskienė (gimimo data nežinoma, m. 1600 m.) – kunigaikštienė, kalvinistų ir arijonų reformacijos Lietuvoje aktyvistė.
Biografija
Lietuvos pataurininkio Jono Radvilos ir Onos Kostevič, Vitebsko ir Palenkės vaivados Jonušo Kostevičiaus dukters duktė. Turėjo dvi seseris, Petronėlę (Stanislovo Davainos žmona) ir Elžbieta (Jeronimo Seniavskio žmona).
Šeima
Apie 1552 metus ištekėjo už vieno iš turtingiausių Lietuvos magnatų, Vitebsko vaivados Stanislovo Kiškos, Polocko vaivados Petro Kiškos ir Ano Helenos Iljiničnos sūnaus, Lietuvos didžiojo etmono Stanislovo Kiškos ir maršalkos Jurgio Ivanovičiaus Iljiničiaus anūko. Ona pagimdė Stanislovui du sūnus – Joną ir Stanislovą taip pat dukterį Oną. Po vyro mirties 1554 metais, jos sūnus paveldėjo milžinišką palikimą, kurį pavyko išsaugoti iki sūnaus pilnametystės.
Jukščių valsčius
Jukščių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.
Istorija
Įkurtas 1874 m. balandžio 15 d. 1909 m. spalio 15 d. panaikintas priskiriant prie naujo Vėderaitiškių valsčiaus.
Gyvenvietės
Valsčiuje buvo 7 kaimai:
Etiopijos sportas
thumb|right|250px|[[Kenenisa Bekele – 5 000 ir 10 000 m bėgimo distancijų rekordininkas olimpiadoje ir pasaulio čempionate.]] Etiopijoje populiariausios sporto šakos yra lengvosios atletikos rungtys – vidutinio ir ilgo nuotolio bėgimai. Taip pat šalis gali pasigirti giliomis futbolo ir krepšinio tradicijomis.
Vidutinio ir ilgo nuotolio bėgimų čempionatuose ir varžybose Olimpinėse žaidynėse didžiausi šalies konkurentai būna iš Kenijos ir Maroko.
Daugkartinis šalies olimpinis ir pasaulio čempionas 5 000 ir 10 000 m bėgimuose yra Kenenisa Bekele. Tose pačiose distancijose tarp moterų daug pergalių yra pasiekusi Tirunesh Dibaba. Ji olimpinėse žaidynėse šaliai yra pelniusi 6 medalius. Vienas žinomiausių pasaulyje bėgikų buvo etiopietis Abebe Bikila – du kartus olimpinis čempionas. 1960 m. olimpiadoje maratono distanciją sportininkas baigė basomis.
Etiopija olimpinėse žaidynėse dalyvauja nuo 1956 m. Per šį laikotarpį šalis yra laimėjusi 53 medalius (22 aukso) – visus juos lengvosios atletikos rungtyse. 2016 m. žaidynėse šaliai atstovavo 35 sportininkai, kurie pelnė 8 medalius.
Populiarumu pasižymi futbolas. Šalies vyrų futbolo rinktinė yra Afrikos Tautų taurės čempionė (1962 m.).
Masina
Masina (Masinos imperija, Sisės džihado valstybė, Hamdulahio kalifatas) buvo XIX a. pirmos pusės fulbių valstybė Vidinėje Nigerio deltoje, Mopčio ir Segu regionuose, kurie dabar priklauso Maliui. Sostinė buvo Hamdulahis.
Istorija
Įkvėptas Usman dan Fodio musulmonų sukilimo hausų žemėse pamokslininkas ir reformatorius Seku Amadu vedė fulbių armiją kovoje prieš Bamana imperiją 1818 m. Nauja valstybė greitai plėtėsi ir 1819 m. užėmė Dženę, o 1820 m. įkūrė Hamdulahį.
Imperijos galios viršūnėje mieste buvo 10 tūkst. karių armija, o Seku Amadu įsakė pastatyti 600 medresių islamui platinti. Alkoholis, tabakas, muzika ir šokiai buvo uždrausti remiantis Islamo teise, o socialinė rūpyba rėmė našles ir našlaičius. Dėl griežtai vykdomų islamiškų įstatymų prieš prabangą Amadu įsakė apleisti Didžiąją Dženės mečetę, o visos būsimos mečetės turėjo būti žemomis lubomis, be dekoracijų ir minaretų.
Vienas svarbiausių valstybės palikimų buvo įstatymai, reguliavę žemės naudojimą Vidinėje Nigerio deltoje, kuriais rėmėsi gyvulių augintojai ir įvairios žemdirbių bendruomenės.
1825 m. Seku Amadu užėmė Timbuktu. Jam mirus 1845 m., įpėdiniu tapo sūnus Amadu II, o vėliau anūkas Amadu III.
1862 m. El Hadj Umar Talas, Tukulero valdovas, užpuolė Masiną iš neseniai užimto Segu. Po kelių kruvinų mūšių jis įžengė į Hamdulahį kovo 16 d. ir sugriovė iki pamatų. Amadu III buvo pagautas ir nužudytas. Nors pasipriešinimas dar trumpai tęsėsi vadovaujant Amadu III broliui Ba Lobo, valstybė nebuvo atkurta.
Gelužis
Gelužis – ežeras Lietuvoje, Prienų rajono rytuose, 5 km į šiaurės rytus nuo Stakliškių. Ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 1,22 km, plotis iki 0,45 km. Altitudė 161,9 m. Krantai daugiausia statūs, pietrytinis – žemas ir pelkėtas. Ežero krantai daugiausia apaugę medžiais. Pietuose ežerą supa Gilužio miškas, šiaurėje plyti pievos. Per Gelužį iš Veršiuko į Guostaus ežerą teka Guostės upelis (Verknės intakas).
Prie ežero buvo įsikūręs Pagelužės kaimas. Šiauriau įsikūrę Užuguosčio ir Palapiškių kaimai.
Korinas (Ignalinos r., Linkmenų sen.)
left|120px
Korinas – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 1,5 km į rytus nuo Linkmenų, Antaprūdės miške. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,14 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 148,9 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras telkšo ~ 4 ha dydžio Lydekinės pelkėje. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenio ežero intako Baltelės baseinui.
Ben Weider
240px|thumb|Benas Weideris 2008 m. thumb|240px|[[Tarptautinė kultūrizmo federacija|Tarptautinės kultūrizmo federacijos (IFBB) prezidento viešnagė Lietuvos Aukščiausioje Taryboje 1991 m. kovo 30 d. Iš kairės: Lietuvos kultūrizmo federacijos prezidentas Romanas Kalinauskas, Aukščiausios Tarybos pirmininkas Vytautas Landsbergis, IFBB prezidentas Benas Weideris, LTOK viceprezidentas Kazimieras Motieka ir LTOK prezidentas Artūras Poviliūnas.]] Bendžaminas „Benas“ Veideris (1923 m. vasario 1 d. Monrealyje – 2008 m. spalio 17 d. ten pat) – Kanados kultūrizmo sporto veikėjas, vienas iš Tarptautinės kultūrizmo federacijos (IFBB) įkūrėjų ir jos vadovas. Istorikas, tyrinėjęs Napoleono Bonaparto gyvenimą.
Biografija
Gimė žydų išeivių iš Lenkijos šeimoje. Kartu augo dar du broliai ir sesuo Freida. Gimtajame Monrealio mieste emigrantai nebuvo itin mylimi, todėl broliams Weideriams nuo mažens teko dalyvauti gatvės peštynėse. Norėdami susidūrimuose sugebėti pasipriešinti, jie nuolat kilnodavo svarmenis, treniruodavosi su bokso pirštinėmis. 1942 m. Benas buvo pašauktas į Kanados kariuomenę ir trejus metus praleido tarnaudamas karinėje žvalgyboje.
Į Lenkijos Radome 1971 m. gegužės 22–23 d. vykusias tarptautines varžybas atvykęs Benas Weideris susitiko su kultūrizmo pionieriais lietuviais Romanu Kalinausku, Juozu Jusevičiumi ir Vytautu Jankausku. Nuo to laiko į Lietuvos TSR buvo siunčiami kultūrizmo žurnalai ir kita metodinė medžiaga, ši parama padėjo kultivuojantiems šią sporto šaką sustiprėti ir išsiveržti į lyderius Tarybų Sąjungoje. 1991 m. Federacijos prezidentas buvo pirmasis tarptautinės sporto organizacijos vadovas, atvykęs į nepriklausomą Lietuvą. Į jo vadovaujamą IFBB Lietuvos kultūrizmo federacija buvo priimta tų pačių metų spalio 27 d. per Katovicuose (Lenkija) vykusį kongresą.
Benas Weideris buvo ir žinomas istorikas: jis tyrinėjo Napoleono Bonaparto gyvenimą, ta tema parašė keletą knygų, su kitais bendraminčiais įkūrė Tarptautinę Napoleono draugiją ir jai vadovavo.
Carlo Salvioni
Biografija
K. Salvionis mokėsi vidurinėje mokykloje Lugane. Bazelyje buvo pradėjęs studijuoti mediciną, bet vėliau, kaip klausytojas lankydamas Ž. Kornu paskaitas, pajuto trauką filologijai ir 1878 m. išvyko į Leipcigą studijuoti pas K. Brugmano jaunagramatikius. Leipcige apgynė daktaro laipsnį, disertacija – „Šiuolaikinės Milano tarmės fonetika“ (, 1884), tai yra pirmasis didmiesčio tarmei skirtas darbas. Turine 1885–1889 m. dirbo privatdocentu, 1889–1890 m. Milane – lektoriumi, 1890–1902 m. Pavijos universitete – klasikinių ir romanų kalbų lyginamosios kalbotyros profesoriumi, nuo 1902 m. Milano mokslų ir literatūros akademijoje, kaip kalbininko G. Askolio įpėdinis, – kalbotyros profesoriumi. Nuo 1901 m. vadovavo G. Askolio įsteigtam žurnalui „Archivio glottologico italiano“. 1907 m. K. Salvionis pradėjo leisti išsamų daugiatomį „Šveicarijos italų tarmių žodyną“, kurį drauge su savo mokiniu K. Merlo pildė iki paskutinių gyvenimo dienų.
Kakšių valsčius
Kakšių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.
Istorija
Įkurtas 1874 m. balandžio 15 d. 1909 m. spalio 15 d. panaikintas priskiriant prie naujo Vėderaitiškių valsčiaus.
Čiukotavia
Čiukotavia  – regioninė Rusijos oro linijų bendrovė, kurios bazė yra Anadyryje. Vykdo vietinius bei tarptautinius keleivių ir krovinių pervežimus lėktuvais Čiukčių autonominėje apygardoje Rusijos Tolimuosiuose Rytuose bei Aliaskoje JAV. Turi sraigtasparnių parką patenkinti susisiekimui tarp sunkiai pasiekiamų regiono vietovių. Bendrovė įkurta ir pradėjo veikti 1996 m.
Flotilė
Bendrovė turi 6 lėktuvus:
Bendrovė turi 13 sraigtasparnių:
thumb|250px|left|Čiukotavia
Saila
Istorija
Uostas žinomas nuo antikos laikų ir siejamas su „Eritrėjos jūros periple“ (I a.) minimu Avalitu (🇬🇷). Šios pakrantės graikų vadintos Barbara, o jų gyventojai prekiavę įvairiomis prekėmis, tame tarpe – ladanu. Tai buvo svarbus prekybinis uostas tarp Egipto ir Arabijos.
VII a. miestą pasiekė islamas, tuo metu čia pastatyta Dviejų kiblų mečetė (išlikusi iki šių laikų, apgriuvusi). Apie IX a. Saila tapo Adalio karalystės sostine, kurią valdę suarabėję somaliai. XIII a. tapo Ifato sultonato sostine. 1330 m. miestą aprašė žymus arabų keliautojas Ibn Batuta. Al Idrisijus ir Ibn Saidas aprašė Sailą kaip svarbų vergų prekybos uostą. XV a. Saila buvo klestintis Adalio uostas, per kurį prekiauta smilkalais, auksu, sidabru, mira, kupranugariais, vergais. Per Sailą plito islamas po Somalio pusiasalį ir Etiopiją. XV a. pr. miestą ėmė puldinėti etiopai ir privertė Adalio valdovus trauktis į Jemeną. 1517 ir 1528 m. Sailą buvo apiplėšęs portugalų laivynas, prasidėjo klajoklių antpuoliai, uosto reikšmė ėmė mažėti. 1630 m. Saila tapo Mochos (Jemene) valda, faktiškai priklausė Osmanų imperijai. Miestas palaipsniui sunyko ir XIX a. čia buvo likęs kaimas su sienos griuvėsiais ir 1000–3000 gyventojų.
1888 m. Saila pateko į Britų Somalilandą. XIX a. pab. nutiesus Adis Abebos–Džibučio geležinkelį Sailos reikšmė dar sumažėjo, nors XX a. pr. čia tebevyko prekyba arabų laivais tarp Abisinijos ir Adeno (prekiauta kava, šilku, medvilne, ryžiais, datulėmis, dramblio kaulu, galvijais, lydytu sviestu, perlamutru). 1940 m. miestą buvo užėmę italai. Sailos istorinė architektūra nuniokota per Somalio pilietinį karą.
Eisulių valsčius
Eisulių valsčius (, nuo 1938 m. Amtsbezirk Obereißeln) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.
Paduobio miškas
Paduobio miškas – miškas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono šiaurėje, 2 km į rytus nuo Juodupės, šalia Latvijos sienos. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai, Juodupės girininkijai. Apima 13,8 km² plotą.
Eisulių valsčius
Istorija
Įkurtas 1874 m. balandžio 15 d. Valsčius panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.
Paduobio miškas
Paviršius lengvai banguotas, šiaurės vakaruose – pelkėtas. Būdingi velėniniai jauriniai ir jauriniai priesmėliai bei smėlis, vietomis – jauriniai glėjiniai ir aukštapelkiniai. Šiaurėje yra Paduobio durpynas ir pelkė. Miškas patenka į Vyžuonos aukštupio baseiną: prateka Juodupė su Paskaisčiu, Alsinta, Šaltojos intakas Šeškynė.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 41 %, pribręstantys 15 %, brandūs 14 %.
Miške gausu stambiųjų kanopinių žvėrių.
Prie Paduobio miško įsikūrę: Paduobys, Aleknos, Raišiai, Pikietai.
Dwain Chambers
Dwain Anthony Chambers (g. 1978 m. balandžio 5 d. Londone) – Jungtinės Karalystės sprinteris. Europos ir pasaulio čempionas. 2002 m. išrinktas Europos metų lengvaatlečiu. Chambers laikomas vienu greičiausiu Europos spritnerių istorijoje.
Biografija
Dwain Chambers karjeros pradžioje pasiekė pasaulio jaunimo rekordą 100 m distancijoje. 1999 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate sportininkui pavyko iškovoti net du medalius: 100 m įveikęs per 9,97 sekundes pelnė bronzos medalį ir kartu su šalies komanda pelnė sidabro medalį estafetės rungtyje. 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse įvyko Chambers debiutas olimpiadoje. Sportininkas 100 m distanciją įveikė per 10,08 sekundes ir liko ketvirtas, nusileisdamas bėgikams iš Šiaurės Amerikos. 2002 m. sportininkas pasiekė Europos rekordą, bet po metų rekordas buvo anuliuotas dėl teigiamo draudžiamo preparato THG testo. Chambers pelnė dvejų metų draudimą dalyvauti profesionaliame lengvosios atletikos sporte ir draudimą dalyvauti olimpinėse žaidynėse visam gyvenimui. Taip pat visi jo pasiekimai nuo 2002 m. buvo anuliuoti. Sportininkas grįžo 2006 m. ir 2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionate pelnė aukso medalį estafetės rungtyje. 2008 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate 60 m distancijos bėgime pelnė sidabro medalį, o 2010 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate iškovojo aukso medalį. 2009 m. sportininkas pasiekė Europos rekordą 60 m bėgime uždarose patalpose. Nuo 2008 m. sportininkas taip pat bandė patekti į profesionalią regbio lygą. Po grįžimo sportininkas išleido autobiografinę knygą „Race Against Me“.
Padubingės pelkė
Padubingės pelkė arba Purvyno pelkė – pelkė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 10 km į šiaurės vakarus nuo Pabradės, 2 km nuo Padubingės, Labanoro girioje. Plotas – 2,95 km². Tai ežerinės kilmės raistinė žemapelkė, kurios viduryje telkšo Purvyno ežeras. Pietrytinė dalis tarpinio pobūdžio.
Durpių klodo vidutinis storis 1,9 m (didžiausias – 4,6 m). Durpių ištekliai 4,5 mln. m³. Durpių peleningumas 7,5 %, susiskaidymas 26 %, vidutinis drėgnumas 90 %. Padubingės pelkės dugną dengia smėlis, o tarp jo ir durpių slūgso iki 6 m storio sapropelio sluoksnis.
Nuo 1975 m. pelkės dalis saugoma Purviniškių botaniniame draustinyje.
Gerskulių valsčius
Gerskulių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.
Istorija
Įkurtas 1722 m. 1874 m. prijungtas prie Lenkviečių valsčiaus.
Pasaulinė turizmo diena
Pasaulinė turizmo diena – profesinė šventė, švenčiama nuo 1980 m. rugsėjo 27 d. Ši diena švenčiama siekiant visame pasaulyje paskatinti turizmo plėtrą, užmegzti kultūrinius ryšius. Įvairiose šalyse šią dieną rengiamos ekskursijos ir kt. renginiai.
Nutarimas švęsti Pasaulinę turizmo dieną rugsėjo 27 d. priimtas 1979 m. Ispanijoje per III Jungtinių Tautų Pasaulio turizmo organizacijos Generalinę asamblėją.
Jonas Steponas Tyzenhauzas
Jonas Steponas Tyzenhauzas (? – 1730 m.) – LDK valstybinis veikėjas.
Biografija
Naugarduko vaivados Stepono Tyzenhauzo ir Barboros Šemetaitės, Slanimo pakamario Gabrieliaus Šemetos dukters, sūnus.
Šeima
Vedė Alioną Vaina-Jaseneckytę, Naugarduko kašteliono Aleksandro Vaina-Jaseneckio dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo vaikų: Tereza (Vitebsko vaivados Mykolo Martyno Oginskio žmona), Pianiansko seniūnas Steponas ir Kupiškio seniūnas Benediktas.
Kampidoktoras
Kampidoktoras (, iš 'laukas, lyguma' +  'mokytojas', iš būt. dalyvio, iš  'mokyti') – asmuo, kuris mokydavo kareivius atlikti pratimus.
Romos respublikos laikais šias pareigas atlikdavo centurionai arba nusipelnę kvalifikuoti kareiviai veteranai.
Europos pasienio ir kranto apsaugos agentūra
Europos pasienio ir kranto apsaugos agentūra (taip pat žinoma kaip FRONTEX) – politinė Europos Sąjungos agentūra. Agentūra stiprina sienų apsaugą ir užtikrina valstybių narių veiksmų įgyvendinant ES priemones, susijusias su išorės sienų priežiūra, koordinavimą.
Veikla
FRONTEX agentūros veikla ir funkcijos yra organizuojamos ties šešiomis principinėmis sritimis.