cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gintaras Čekanauskas
Biografija
Prienų rajono apylinkės teismo teisėjas (1993–1999 m.), teismo pirmininkas nuo 1994 m.
Nuo 1999 m. Kauno apygardos administracinio teismo teisėjas, buvo šio teismo pirmininkas iki 2011 m. liepos 19 d.
Nuo 2006 m. birželio – teisėjų tarybos narys.
Drew Henry
Savo kaip profesionalo karjerą pradėjo 1991 metais, pasiekė gana įspūdingų rezultatų. Šiuo metu D. Henris žaidžia blankiai ir nepraeina atrankų į jokį žymesnį turnyrą ir užima vos 81 vietą reitinge.
{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0" align="left" ! colspan="2" align=center bgcolor="#DEFFAD"|Žymiausi paasiekimai
Kantrimiškis (Kupiškis)
Kantrimiškis – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Subačiaus.
Bašaras al-Asadas
Bašaras al-Asadas (arab. بشار الأسد; g. 1965 m. liepos 16 d. Damaske) – Sirijos politinis veikėjas.
Biografija
1988 m. baigė Damasko universitetą, įgijo oftalmologo specialybę. Studijavo Vokietijoje ir Didžiojoje Britanijoje. 1999–2000 m. Liaudies gvardijos vadas. Nuo 2000 m. Sirijos prezidentas.
Uoliniai ešeriai
Uoliniai ešeriai (Dinopercidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima. Paplitę Atlanto (nuo Angolos) ir Indijos vandenynuose. Gyvena ant uolų ir smėlėto dugno. Nugarinis pelekas su 9-11 dyglių, analinis – su 3.
Šeimoje 2 gentys, 2 rūšys.
Gailiškė (Akmenė)
Gailiškė – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 16 km nuo Klykolių.
Istorija
Klykolių apylinkės Gailiškės kaimas 1977 m. kovo 30 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
American Express
American Express yra amerikiečių tarptautinė finansų bendrovė, teikianti patį plačiausią finansinių produktų spektrą, tarp jų ir mokėjimo korteles bei jų aptarnavimo tinklą. Kompanija įsikūrusi Niujorke.
Istorija
„American Express“ buvo įkurta 1850 m. Niujorke. Kompanija iš pradžių užsiėmė siuntinių gabenimu, siūlydama paslaugas, alternatyvias paštui, bet dirbo nepalyginamai greičiau ir efektyviau nei tradicinis paštas. Dėl šios priežasties didžioji dalis „American Express“ klientų buvo bankai.
Plėsdama savo veiklą, 1882 m. „American Express“ pradėjo siūlyti įvairias finansines paslaugas – pinigų pervedimą bei čekius. 1895 m. Paryžiuje buvo atidaryta pirmoji kompanijos atstovybė Europoje. Vėliau atidarytos atstovybės dar dešimtyje Europos šalių. Nuo 1905 m. kompanija pradėjo valiutos keitimo operacijas JAV teritorijoje. thumb|right|270px|American Express pastatas Niujorke (aukščiausias kairėje) Pirmo Pasaulinio karo sukelta masinė žmonių migracija lėmė poreikį teikti paslaugas, susijusias su kelionėmis. 1915 m. „American Express“ oficialiai pradėjo teikti kompleksines kelionių paslaugas keliautojams – bilietus, kelionių čekius, viešbučių rezervavimą. 1922 m. „American Express“ organizavo pirmąjį keturių savaičių kruizą aplink pasaulį ir buvo pripažinta liukso klasės kelionių operatoriumi. Tarpukario metais „American Express“ sutelkė savo veiklą į kelionių organizavimą, o finansines paslaugas klientams teikė kaip papildomas galimybes. Bet didžiulė žmonių migracija reikalavo stiprinti piniginių pervedimų sritį ir buvo pasirašytos sutartys dėl atlyginimų išmokėjimo JAV kariams, tarnaujantiems Europoje.
1950 m. „American Express“ turėjo 173 atstovybėse visame pasaulyje dirbo 5500 darbuotojų, teikiančių aukščiausio lygio pinigų pervedimo bei paslaugas kelionių metų.
1958 m. „American Express“ išleido pirmąją mokėjimo kortelę. Per penkerius metus buvo išduota daugiau nei 1 mln. kortelių, kuriomis buvo galima atsiskaityti daugiau nei 85 000 vietų JAV ir kitose pasaulio šalyse. 1966 m. svarbiausiems ir lojaliausiems klientams buvo pasiūlyta „The American Express Gold Card“ kortelė.
Siekdama kuo geriau patenkinti klientų poreikius bei teikti išskirtines paslaugas, 1983 m. „American Express“ išleido „The Platinum Card“ kortelę.
1997 m. „American Express“ dar labiau išplėtė savo veiklą, įsteigdama tarptautinio tinklo struktūrinį padalinį - „Global Network Services“ (GNS), kuris bendradarbiauja su geriausiais bankais ir finansinėmis institucijomis visame pasaulyje, suteikdamas jiems teisę išleisti „American Express“ mokėjimo korteles. Dabar GNS sistemos tinkle dirba 86 partneriai iš 96 pasaulio šalių.
1998 m. kompanija klientams pasiūlė „Blue from American Express“ – naują mokėjimo kortelę plačiajai klientų auditorijai. Kortelė išsiskyrė ne tik dizainu, bet ir siūlomų paslaugų gausa bei naujausiomis technologijomis. 2000 m. buvo išleista „American Express Centurion“ – išskirtinio dizaino kortelė, suteikianti daugybę papildomų privilegijų siauram išskirtinių klientų ratui.
Jonas Jurgis Grabovskis
Jonas Jurgis Grabovskis (m. 1789) – ATR karinis ir valstybinis veikėjas, Lenkijos armijos generolas-leitenantas, Lietuvos armijos kavalerijos generalinis inspektorius. Kalvinistas.
Biografija
thumb|150px|Jono Jurgio Grabovskio antroji žmona Elžbieta Šydlovska Lenkijos bajorų Grabovskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Kilo iš vidutinių bajorų šeimos, nuo seno susijusios su stačiatikių cerkve. Turėjo du brolius: generolą-leitenantą Mykolą Grigalių (1719–1799) ir generolą-majorą Povilą (m. 1791).
1767 metais Jonas Jurgis Grabovskis buvo išrinktas Slucko konfederacijos maršalka, sudarytos remiant Rusijos imperijai. Tais pačiais metais buvo apdovanotas Rusijos Švento Aleksandro Neviškio ordinu.
Ankstyvoje jaunystėje Jonas Jurgis Grabovskis tarnavo Lietuvos armijoje, ištarnavo iki pėstininkų pulko pulkininko ir karališkos gvardijos komendanto. 1782 metais gavo generolo-leitenanto titulą ir tapo 1-mos Lietuvos divizijos vadu. 1784 metais buvo vieninteliu ATR deputatu-disidentu, bet nevaidino jokio vaidmens.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. 1754 metais vedė Joaną Gruščinską (apie 1730–1764), nuo santuokos su kuria turėjo devynis vaikus:
Dirty Deeds Done Dirt Cheap (Australiškas albumas)
Dirty Deeds Done Dirt Cheap buvo trečias australų Hard roko grupės AC/DC albumas, kuris buvo išleistas 1976 metų rugsėjo 20 dieną Australijoje. Visas albumo dainas parašė grupės nariai Angus Young, Malcolm Young ir Bon Scott.
Puchali Novė
Puchali Novė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietus nuo Bransko, apie 26 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 54 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Latvija
Latvija, oficialiai Latvijos Respublika – valstybė Europos šiaurės rytuose, Baltijos jūros rytinėje pakrantėje. Latvija yra viena iš Baltijos šalių kartu su Estija (bendros sienos ilgis 343 km) ir Lietuva (588 km), kurios yra jos kaimynės iš šiaurės ir pietų. Rytuose Latvija ribojasi su Rusija (276 km), o pietryčiuose su Baltarusija (141 km). Jūros siena Latvija ribojasi su Švedija. Latvija priskiriama vidutinių platumų klimato zonai.
Latvija yra unitarinė parlamentinė respublika, kuri administraciniu atžvilgiu skirstoma į 118 savivaldybių (109 savivaldybės ir 9 miestai). Sostinė ir didžiausias šalies miestas yra Ryga. Latvija nuo 1991 m. rugsėjo 17 d. yra Jungtinių Tautų, nuo 2004 m. balandžio 2 d. NATO, o nuo tų pačių metų gegužės 1-osios, kartu su Lietuva ir Estija, Europos Sąjungos narė. Nuo 2014 m. valstybė priklauso euro zonai. 2016 m. tapo OECD nare. Latvijos nacionaliniai simboliai – baltoji kielė, dvitaškė boružė, baltoji ramunė, liepa ir ąžuolas.
Istorija
Pirmieji gyventojai į Latvijos teritoriją atklydo 9000 m. pr. m. e. Maždaug 3-iame tūkst. pr. m. e. Rytų Pabaltijyje pasirodė indoeuropiečiai, t. y., baltų genčių pirmtakai, kurie prie pat jūros sukūrė Pamarių kultūros įvairovę bei vėliau rutuliojosi į kuršių, žiemgalių ir sėlių gentis. XII a. Latvijoje šalia baltų genčių taip pat gyveno finougrai lyviai, neaiškios kilmės vendai ir slavai krivičiai. Rytų Latvijos gentys mokėjo duoklę Polocko kunigaikštystei. Rusų misionieriai platino stačiatikybę, tačiau ji plačiau neįsitvirtino. Krikštyti šiaurės pagonių ėmėsi ir vokiečių misionieriai. 1185 m. buvo įkurta pirmoji vyskupystė Ikškilėje, o 1198 m. popiežius Inocentas II išleido bulę, skelbdamas kryžiaus žygį prieš Pabaltijo pagonis.
1201 m. buvusių lyvių kaimų vietoje vyskupas Albrechtas fon Bukshevendas įkūrė Rygos miestą. Kovai su pagonimis Albrechtas įkūrė Kalavijuočių ordiną (po Saulės mūšio jis tapo Livonijos ordinu, priklausiusiu Teutonų ordinui), kuris vėliau tapo savarankiška ekonomine ir politine jėga ir konfliktavo su vyskupu dėl politinės hegemonijos Livonijoje. 1209 m. vyskupas susitarė su Ordinu dėl jau užimtų ir dar neužimtų žemių pasidalinimo. Tokiu būdu dabartinė Latvijos teritorija galiausiai pateko į penkių feodalinių valstybėlių, sudariusių Livonijos konfederaciją, sudėtį. Be dabartinės Latvijos, Livonijos sudėtyje buvo ir dabartinė Estija. XVI a. viduryje (1561 m.) Latvijos Vidžemė ir Latgala buvo prijungtos prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, o etnografinis Kuršas, Žiemgala ir Sėla sujungti su Kuršo kunigaikštyste (sostinė Mintauja, dab. Jelgava), kuri buvo LDK, o nuo 1569 metų ir Abiejų Tautų Respublikos vasalė. 1629 m. Vidžemė su Ryga atiteko Švedijai, o 1721 m. – Rusijai. 1772 m. prie Rusijos imperijos prijungta Latgala, 1795 m. – Kuršo kunigaikštystė.
Nuo XIX a. vidurio, kartu su vadinamuoju jaunalatvių sąjūdžiu, prasidėjo latvių tautinis pabudimo judėjimas. Jo pradžia tradiciškai laikomi 1855 metai, kai Tartu universitete studijuojančių latvių studentų grupė ėmė organizuoti vadinamuosius latviškus vakarus. Jaunalatviai ragino priešintis germanizacijai, pasisakė už lygiavertės vokiečiams latvių moderniosios tautos kūrimą, latvių rašytinės kalbos, literatūros plėtrą.
thumb|right|330px|Latvija 1920–1940 m.
1918 m. lapkričio 18 d. Rygoje susirinkusi iš įvairių politinių partijų atstovų sudaryta Latvijos tautos taryba paskelbė šalies nepriklausomybę. Formuoti pirmąją Latvijos vyriausybę buvo pavesta Karliui Ulmaniui. 1920 m. gegužės 1 d. susirinko Latvijos steigiamasis seimas (150 deputatų), kuris dirbo iki 1922 m. lapkričio. 1922 m. vasario 15 d. buvo priimta Latvijos Respublikos Konstitucija. Po diskusijų dėl valstybės santvarkos buvo atmestos idėjos dėl dviejų rūmų parlamento ir Latgalos autonomijos. Nuo 1918 iki 1934 m. Latvijoje pasikeitė 18 vyriausybių. 1934 m. prasidėjo K. Ulmanio režimo, kuriam būdingas didesnis piliečių laisvių varžymas, nei kaimyninėse Lietuvos ir Estijos diktatūrose, laikotarpis.
Pirmasis nepriklausomybės laikotarpis baigėsi 1940 m. birželio 17 d., kaip 1939 m. pasirašyto SSRS ir Vokietijos susitarimo (Ribentropo-Molotovo paktas) slaptojo priedo padarinys. Išskyrus trumpą Vokietijos okupacijos periodą II pasaulinio karo metu, Latvija buvo tarybinė respublika iki SSRS valstybės reformų pradžios, kurios stimuliavo Latvijos nepriklausomybės judėjimą.
XX amžiaus 8-as dešimtmetyje buvo pradėta vykdyti Michailo Gorbačiovo politika – perestroika (pertvarka), kuria buvo siekiama demokratizuoti SSRS. 1988 m. leista naudoti nepriklausomos tarpukario Latvijos vėliavą, kuri buvo oficialiai pripažinta Latvijai tapus nepriklausoma. Per 1990 m. kovo demokratinius rinkimus Latvijos liaudies fronto kandidatai įgijo dviejų trečdalių daugumą Aukščiausioje Taryboje.
Paskelbus nepriklausomybę, Latvija tapo Jungtinių Tautų ir 1992 m. Tarptautinio valiutos fondo nare. 1993 m. atkūrus 1922 m. konstituciją, pirmuoju prezidentu tapo Guntis Ulmanis. 1994 m. pradėta NATO programa „Partnerystė taikos labui“. Latvijai tapus Europos vadovų tarybos nare, šalis tapo ES ir NATO narystės kandidate. Latvija buvo pirmoji iš trijų Baltijos valstybių, kuri buvo priimta į Pasaulio prekybos organizaciją. 1999 m. pabaigoje Helsinkyje Europos Sąjungos vyriausybių vadovai pakvietė Latviją pradėti derybas dėl prisijungimo prie Europos Sąjungos. 2004 m. balandžio 2 d. Latvija tapo NATO, o gegužės 1-ąją, kartu su Lietuva ir Estija, ES nare. Per 2003 m. referendumą dėl narystės ES, iš 72,5 % balsavusiųjų 67 % balsavo už.
Politinė sistema
Valdymo forma – parlamentinė demokratija. Ši sistema galiojo nuo nepriklausomybės paskelbimo iki Karlio Ulmanio įvykdyto perversmo (1918–1936 m.) ir nuo nepriklausomybės atgavimo 1991 m. Šalies vadovas yra prezidentas. Jį renka parlamentas paprasta balsų dauguma, slaptu balsavimu, ketveriems metams. Prezidento mandatas gali būti vieną kartą atnaujintas. Nuo 2023 m. Latvijos prezidentas yra Edgaras Rinkevičius.
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra vienų rūmų parlamentas, vadinamas Saeima. 100 parlamento narių renkami visuotiniuose rinkimuose trejiems metams, remiantis proporcine rinkimų sistema.
Prezidentas skiria premjerą, kuris formuoja ministrų kabinetą. Ministrų kabinetą sudaro 13 ministerijų atstovai, kuriems vadovauja ministras pirmininkas. Latvijos Respublikos konstitucijos 57 straipsnis nusako, jog Ministrų kabineto dydis, jų atsakomybės ribos ir ryšiai tarp valstybės institucijų yra nustatomi įstatymų. Siekiant vykdyti savo pareigas, ministras pirmininkas ir ministrų kabinetas turi turėti parlamento pasitikėjimą. Jei išreiškiamas nepasitikėjimas ministru pirmininku, atsistatydinti turi visas ministrų kabinetas. Jeigu išreiškiamas nepasitikėjimas atskiru ministru, atsistatydinti reikia tik jam, o į jo vietą premjeras turi paskirti naują ministrą.
Latvijoje, kaip kitose Baltijos šalyse, susiformavo įcentrintas valdymo modelis, kurį sudaro unitarinės valstybės forma, rinkiminė sistema su proporciniu atstovavimu bei vyriausybės atsakomybe pagrįsta parlamentinė sistema. Tai lemia, jog vykdomoji valdžia ilgainiui tampa svarbesne už parlamentinę – parlamentinės partijos disciplinuojasi, o politinis procesas pasižymi profesionalizacija ir sudėtingumu. Tai apsprendžia, jog net ir keičiantis atskiroms vyriausybėms bendra reformų ir valstybės kurso trajektorija išlieka.
Administracinis suskirstymas
1991–2009 m. liepos 1 d. Latvijoje buvo 3 lygių savivaldos sistema, iš viso 522 savivaldybės. Pirmąjį lygį sudarė 7 respublikiniai miestai ir 50 rajoninių miestų, antrąjį – 41 rajonas, trečiąjį – 424 valsčiai. Didžiausi miestai – Daugpilis, Jėkabpilis, Jelgava, Jūrmala, Liepoja, Rėzeknė, Ryga, Valmiera, Ventspilis.
thumb|left|300px|Savivaldybės nuo 2009 m. liepos 1 d. Pagal Europos Sąjungos statistinę nomenklatūrą valsčiams buvo suteikti NUTS:LV kodai. Kiekviename valsčiuje yra renkama taryba, sudaroma administracija. 2009 m. liepos 1 d. įgyvendinant Latvijos administracinės teritorijos reformą ir taupant valdymo išlaidas, buvo panaikinti rajonai ir įsteigtos 109 savivaldybės bei 9 respublikiniai miestai, turintys savo tarybą ir administraciją. Latvijoje išskiriami 5 istoriniai-etnografiniai regionai: Kuršas, Vidžemė, Žiemgala, Latgala, Aukšžemė. Nors grynai etnografinių Latvijos regionų yra penki, istoriniu požiūriu etnografinis Kuršas, Žiemgala ir Aukšžemė (Sėla) traktuojami kaip vienas regionas ir vadinami dažniausiai vienu – Kuršo – vardu, nes 1561–1795 m. šios žemės buvo Kuršo kunigaikštystės, o kraštą užėmus Rusijos imperijai – Kuršo gubernijos dalys. Todėl Latvijos sritys tradiciškai vadinamos ne etnografiniais, o istoriniais-etnografiniais regionais.
Geografija
thumb|Panorama nuo [[Gaizinkalnas|Gaizinkalno]]
Latvijos plotas – 64 589 km². Sausuma ji ribojasi su Estija, Rusija, Baltarusija ir Lietuva, jūra – su Švedija. Sausumos sienų ilgis – 1 380 km; iš jų su Baltarusija – 173 km, su Estija – 343 km, su Lietuva – 588 km, su Rusija – 276 km. Jūros pakrantės ilgis – 498 km. Latvija plotu (64,6 tūkst. km²) yra didesnė už Nyderlandus, Belgiją, Daniją, Šveicariją, Estiją, mažesnė – už Austriją, Čekiją ir beveik lygi su Lietuva ir Airija. Iki 1940 m. Latvijos teritorija buvo didesnė. 1944 m., Latviją prijungus prie SSRS, Abrenės miestas ir šeši valsčiai (iš viso 1075,31 km²) buvo perduoti Rusijai ir 1944 m. rugpjūčio 23 d. įtraukti į naujai suformuotą Pskovo sritį.
thumb|left|[[Baltoji kielė – Latvijos nacionalinis paukštis ]] thumb|left|[[Venta|Ventos krioklys ties Kuldyga]] Latvijoje teka apie 12 400 upių, iš kurių didžiausios yra Dauguva, Lielupė, Gauja, Venta, Nemunėlis ir Uogrė. Latvijos upės priklauso atviros Baltijos jūros (Venta), Rygos įlankos (Lielupė, Dauguva, Gauja, Salaca), Suomijos įlankos (Siniaja, Ludza, Utroja ir Velikaja) baseinams. Bendras upių ilgis 37 500 km. 880 upių ilgesnių nei 10 km, 17 ilgesnių nei 100 km Užšalusios būna gruodžio-kovo mėnesiais. Yra 3195 ežerai, didesni kaip 0,01 km² (1 ha) (jie užima 1,5 % Latvijos ploto), iš jų 802 didesni kaip 0,1 km² (10 ha). Didžiausi – Lubanas (80,7 km²), Raznos ežeras, Engurės ežeras, Burtniekas ir Liepojos ežeras. Latvijoje yra giliausias Baltijos šalių ežeras Drydzis (65,1 m). Dauguma ežerų ledyninės kilmės, tačiau pajūryje yra reliktinių (Liepojos, Engurės, Papės, Kanierio), Baltijos ledyninio ežero erozijos (Juglos, Kyšežero, Babytės) ežerų. Latvijos teritoriniuose vandenyse yra apie 800 dirbtinių vandens telkinių.
Apie 40 % Latvijos ploto dengia miškai. Didžiausi masyvai plyti Kuršo šiaurėje, šiaurės rytuose ir pietuose. Pakrančių miškuose vyrauja pušys, eglės, šalies gilumoje – drebulės, alksniai, beržai. Upių slėniuose, kalvose driekiasi pievų plotai. Nemažai pelkių. Didžioji dalis pelkių yra Pakrantės žemumoje Rytų Latvijoje. 46 % teritorijos užima žemės ūkio naudmenos.
Gyvūnija tipinė mišriųjų miškų sričiai (elniai, stirnos, šernai, lapės, briedžiai, kiškiai ir kt.), yra vilkų, kartais pasitaiko lokių. Iš viso yra suskaičiuojamos 62 žinduolių rūšys, iš kurių 19 gali netyčia atklysti iš kitų šalių, pvz., paprastasis ruonis arba paprastoji jūrų kiaulė. Šalyje suskaičiuojama apie 300 paukščių ir 29 žuvų rūšys, taip pat yra apie 12000 bestuburių rūšių. Dėl nepalankių klimato sąlygų roplių ir amfibijų yra nedaug rūšių (atitinkamai – 7 ir 13 rūšių). Latvijoje yra aprašytos 1 304 vietinės ir 633 įvežtos augalų rūšys. Šalies gamta saugoma 4 nacionaliniuose parkuose, 5 draustiniuose, bei 90-yje kitų gamtos parkų.
Klimatas
Latvijoje vyrauja vidutinių platumų klimatas, pereinamasis iš jūrinio į žemyninį. Šalies klimatui įtaką daro vyraujantys pietvakarių vėjai, ateinantys iš Atlanto vandenyno. Per metus vidutiniškai būna 30-40 saulėtų dienų ir 150–180 apsiniaukusių dienų. Kritulių 550–800 mm per metus (~70 % vasarą). Vasaros būna vėsios (temperatūra siekia 16–17 °C) ir lietingos. Vidutinė temperatūra birželio mėnesį siekia apie 17 °C, nors kartais temperatūra šokteli iki 34 °C. Žiema ateina lėtai ir trunka nuo gruodžio vidurio iki kovo mėnesio vidurio. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra svyruoja nuo maždaug -2 °C pakrantėje iki maždaug -7 °C šalies rytuose. Retkarčiais temperatūra gali smarkiai kristi iki -40 °C šalčio.
Rygoje vidutinė metinė temperatūra yra apie 6 °C, per metus iškrenta 600 mm kritulių. Drėgniausia yra vasaros pabaigoje, sausiausia – pavasarį. Per metus saulė šviečia 1800–1900 valandų.
Baltijos jūros pakrantė žiemą paprastai neužšąla, rugpjūčio mėnesį vandens temperatūra pasiekia 17 °C.
Ekonomika
thumb|right|„[[airBaltic“ – Latvijos nacionalinės oro linijos]]
Po nepriklausomybės atkūrimo Latvijos vyriausybė ėmė pertvarkyti valstybės valdomą ekonomiką, paveldėtą iš TSRS, į rinkos ekonomiką. Kainų kontrolės panaikinimas ir privatizacijos įgyvendinimas buvo pagrindinės ekonominės reformos. Šalis skatino investicijas iš užsienio. Pieno perdirbimas ir gyvulininkystė išlieka neatskiriamomis žemės ūkio sektoriaus dalimis, kuriose dirba beveik 15 procentų šalies darbo jėgos. Grūdai, cukriniai runkeliai, bulvės ir daržovės – kiti pagrindiniai žemės ūkio produktai. Šalis taip pat yra ir medienos šaltinis.
Latvija yra svarbus pramonės centras. Latvijos pramonės srityje dirba apie 20 procentų šalies darbo jėgos. Šalies pramonė yra labai įvairi, – tai maisto apdorojimas, autobusų, sunkvežimių, tramvajų, traukinių, sintetinių audinių, žemės ūkio technikos, trąšų, elektros prietaisų, vaistų ir tekstilės gamyba. Distiliacija ir laivų statyba yra taip pat svarbios Latvijos ekonomikos dalys. Turizmas tapo pajamų iš užsienio šaltiniu. Mediena ir jos produktai, elektros prietaisų, metalo, tekstilės ir maisto produktai yra pagrindinės eksporto prekės. Žaliava, technika, cheminiai preparatai, degalai ir transporto priemonės – pagrindinės importo prekės. Prekyba visų pirma vyksta su Lietuva, Vokietija, Estija ir Rusija.
Latvijos pereinamoji ekonomika atsigavo po 1998 metų Rusijos finansinės krizės dėl griežtos biudžeto politikos ir tolygaus Latvijos eksporto perorientavimo į Vakarų Europos šalis, šitaip mažinant ekonominę priklausomybę nuo Rusijos. Didžioji dalis valstybei priklausiusių kompanijų, bankų ir kito nekilnojamojo turto jau yra privatizuota, nors valstybės valdžioje dar yra keletas stambių verslo įmonių. Einamosios sąskaitos ir biudžeto deficitai išlieka pagrindinėmis šalies problemomis, tačiau vyriausybės pastangos padidinti biudžeto pajamas ateityje biudžeto deficitą turėtų sumažinti.
thumb|left|Latvijos [[BVP augimas 1996–2006 m.]] Tarp svarbiausių ūkio šakų yra mašinų ir transporto priemonių gamyba. Be to, didelę reikšmę turi okeaninė žvejyba, baldų ir tekstilės pramonė. Svarbiausi prekybos partneriai yra Šiaurės Europos šalys. Bendro vidaus produkto pasiskirstymas (2005 m.): žemės ūkis – 12,1 %, pramonė – 25,8 %, paslaugos – 61,8 %. 2005 m. rugsėjo mėnesį Latvijoje užfiksuota 1,5 proc. metinė infliacija – tai didžiausias kainų augimas nuo 1997 m. sausio.
2008 m. Latviją palietė pasaulio ekonominė krizė. Šalį ištikusi ekonominė recesija buvo didžiausia visoje Europos Sąjungoje. Latvijos finansų krizei įtakos turėję veiksniai: (i) privataus Švedijos SEB banko kreditų politikos sugriežtinimas; (ii) privataus JAV „Lehman Brothers“ banko bankrotas; (iii) privataus Latvijos „Parex“ banko bankrotas; (iv) tarptautinių finansinių tinklų nepasiekiamumas Latvijos vyriausybei. 2008 m. jos ekonomika susitraukė 4,6 %, o 2009 bendrasis vidaus produktas (BVP) sumažėjo 18 %. Prognozuota, kad 2010 metais Latvijos ekonomika susitrauks 4 %. 2009 m. pabaigoje Latvija gavo pirmąją 200 mln. eurų Pasaulio banko paskolos išmoką. Prognozuota, kad ekonominė padėtis Latvijoje turėtų pagerėti 2010 metų antrojoje pusėje, o 2014 m. sausio 1 d. euras įvestas Latvijoje,.
Gyventojai
thumb|Latvijos gyventojų skaičiaus kaita 1920–2014 m. thumb|[[Latviai tautiniais kostiumais]]
Pagal 2011 m. gyventojų surašymą Latvijoje buvo 2,068 mln. gyventojų. Nuo 1935 m. iki 1989 m. Latvijos gyventojų skaičius išaugo nuo 1,0 mln. iki beveik 2,7 mln. Pastaruosius du dešimtmečius Latvijos gyventojų skaičius mažėja. Dėl žemo gimstamumo lygio ir emigracijos nuo 1989 iki 2011 m. gyventojų sumažėjo 600 000 ir pasiekė maždaug XX a. ketvirtojo dešimtmečio lygį. Išliekant tokioms pačioms tendencijoms pagal US Census Bureau prognozę Latvijos gyventojų skaičius iki 2050 m. sumažės iki 1,54 mln.
Natūralusis gyventojų prieaugis Latvijoje yra -0,614 % (2009 m.). Maždaug 99,7 % vyresnių nei 15 metų gyventojų yra raštingi. 2009 m. duomenimis, 68 % žmonių gyvena miestuose, bet šis procentas po truputį mažėja. 49 % latvių gyvena 7 didžiuosiuose Latvijos miestuose, kiti 51 % gyventojų gyvena kaimo vietovėse. Tankiausiai gyvenama Žiemgaloje ir rytų Latvijoje, rečiausiai – Kuršo pusiasalio šiaurėje. Amžiaus mediana – 40,1 metų (moterų – 43,3 m.; vyrų – 37,1 m.). Vidutinė gyvenimo trukmė – 72,15 m. (moterų – 77,59 m.; vyrų – 66,98 m.). 2009 m. apskaičiavimais šalyje daugiausiai 15-64 m. amžiaus žmonių. Vyresni negu 65 m. sudaro 17%, o jaunesni nei 15 m. 13,3% visų šalies gyventojų. 2009 m. duomenimis Latvijoje vienai moteriai vidutiniškai tenka 0,86 vyro. Vyresniems nei 65 m. žmonėms vienai moteriai tenka tik 0,49 vyro.
Tautinės mažumos ir nepiliečiai
Latvijoje daugumą sudaro nuo seno gyvenanti baltų tauta – latviai (62,1 %), yra didelė rusų (26,9 %) mažuma, mažesnės baltarusių (3,3 %), ukrainiečių (2,2 %), lenkų (2,2 %) ir lietuvių (1,2 %) populiacijos. . Šiandien gausiausia etninė mažuma yra rusai, kurie daugiausiai į Latviją atvyko tarybinės okupacijos metu (1940–1990 m.). Rygos įlankos pakrantėje gyvenanti finougrų tauta lyviai (170 žmonių) bei estai (0,1 %), vokiečiai (0,1 %), čigonai (0,3 %) ir žydai (0,3 %) yra mažiausios Latvijoje gyvenančios etninės grupės. Kuržemės vakaruose gyvena katalikiška suitų bendruomenė. Kitų tautybių žmonės sudaro 1,3 % gyventojų (jų iš viso yra 26 298).
Tarp 1940 ir 1990 m. latvių dalis tarp šalies gyventojų mažėjo, nuo 77 % 1935 m. iki 52 % 1989 m. Tuo pačiu metu rusų gyventojų dalis padidėjo iki 34 %. Sovietų okupacijos metu atvykusiems gyventojams ir jų vaikams atkūrus nepriklausomybę nebuvo automatiškai suteikta Latvijos pilietybė. Latvijos piliečiais tapo tik tie, kurie gimė Latvijoje iki 1940 m. arba buvo tiesioginiai jų palikuonys. Taip apie 14 % gyventojų liko be pilietybės.
Kalba
Sovietų okupacijos metu dominuojantį vaidmenį Latvijoje turėjo rusų kalba. Po Latvijos nepriklausomybės atkūrimo rusų kalba prarado oficialų statusą ir nuo 1991 m. vienintelė oficiali šalies kalba yra latvių, kuri, kaip ir lietuvių kalba, priklauso baltų kalbų grupei, indoeuropiečių kalbų šeimai. Įstatymai saugo dar dvi kalbas – finougrų šeimai priklausančią, į estų kalbą labai panašią ir beveik išnykusią lyvių kalbą bei latgalių kalbą, kuri nuo XVIII a. turi išsaugotą savo rašto tradiciją. Latgalių kalba laikoma ir tarme, ir kalba, panašiai, kaip žemaičių tarmė. Sostinėje Rygoje, kur kas antras gyventojas yra rusų kilmės, pagal Latvijos statistikos departamentą, kasdienio vartojimo kalbos yra latvių ir rusų.
thumb|right|[[Rygos katedra – didžiausia viduramžių bažnyčia Baltijos šalyse]] Pasak 2000 m. surašymo, 58,2 % (1 311 093) gyventojų gimtoji kalba yra latvių, 37,5 % (891 451) – rusų, o likusių 4,3 % – kitos kalbos. Latvių kalba antroji yra 20,8 % gyventojų, o rusų – 43,7 %. 71 % latvių moka kalbėti rusiškai, o 52 % rusų moka latviškai. Eurobarometro apklausa parodė, kad iš viso latviškai moka 79 %, o rusiškai – 81 %. Be šių kalbų, 15 % populiacijos dar moka angliškai ir 7,5 % – vokiškai.
Religija
Didžiausia šalies religija yra krikščionybė, bet tik 7 % gyventojų lanko bažnyčią bent kartą per savaitę. 2006 m. duomenimis, didžiausios krikščionių grupes sudaro liuteronai (450 000), Romos katalikai (450 000) ir stačiatikiai (350 000). Stačiatikiai, kurių dauguma yra rusai, daugiausia susitelkę didžiuosiuose miestuose, tuo tarpu daugelis katalikų gyvena rytinėje šalies dalyje (Latgaloje). Nors nėra tikslios statistikos, manoma, kad didelė dalis gyventojų yra ateistai. Pasak 2005 m. apklausos, 37 % Latvijos gyventojų „tiki, kad egzistuoja Dievas“, 49 % „tiki, jog yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“ ir 10 % „netiki jokiais dievais, dvasiomis ar dvasinėmis energijomis“. Priklausymas vienai ar kitai religijai, pastebimai padidėjo po nepriklausomybės atkūrimo, tačiau dauguma pasekėjų savo tikėjimą praktikuoja nereguliariai.
2006 m. gyventojų priklausymas religinei grupei (teisingumo ministerijos apskaičiavimai): Romos katalikai (500 000), liuteronai (450 000), stačiatikiai (350 000), baptistai (7240), septintosios dienos adventistai (4006), sentikiai (2843), mormonai (926), metodistai (876), musulmonai (380), judėjai (305), Jehovos liudytojai (178), krišnaitai (118) ir budistai (75).
Kadaise viena didžiausių judėjų bendruomenių buvo smarkiai išnaikinta holokausto (1941–1944) metu. 2006 m. duomenimis, 9743 asmenys save identifikavo kaip žydus. Iš jų 2009 m. duomenimis 667 save laiko judėjais. Šalyje yra apie 600 neopagoniško judėjimo Dievturyba pasekėjų.
Švietimas
2019–2022 m. Latvijos vidurinio ugdymo mokyklos ir gimnazijos, kolegijos, valstybiniai bei privatūs universitetai pereina į dėstymą tik latvių kalba, nes Europos Sąjungoje leidžiama dėstyti tik kitų ES šalių oficialiomis kalbomis išimtiniais atvejais, pavyzdžiui, užsienio studentams.
Kultūra
thumb|left|180px|[[Krišjānis Barons – latvių rašytojas, folkloristas ir visuomenės veikėjas, sudaręs latvių liaudies dainų rinkinį „Latvju Dainas“]]
Latvijos kultūrinį paveldą sudaro Baltijos vokiečių, latvių valstiečių ir pagonių tradicijos. XIII-XIX amžiuose, Baltijos vokiečiai suformavo aristokratų visuomenės klasę. Jie paliko išskirtinį kultūrinį palikimą, prie kurio sukūrimo prisidėjo tiek latviai, tiek vokiečiai. Tačiau daugelis vietinių (grynakraujų) latvių nedalyvavo būtent šiame kultūriniame gyvenime. Nepaisant to išliko daugiausiai vietinių valstiečių pagoniškas, iš dalies susimaišęs su krikščioniškomis tradicijomis, palikimas. Pavyzdžiui, šiomis dienomis viena populiariausių švenčių Latvijoje – Janių šventė (Jāņi; atitinka lietuviškąsias Jonines), pagoniškoji vasaros saulėgrįžos šventė, yra švenčiama šv. Jono Krikštytojo religinės šventės dieną.
XIX a. Latvijos tautiniai judėjimai pradėjo skleisti Latvijos kultūrą, ir skatino latvius aktyviai dalyvauti kultūriniame gyvenime. Nepaisant to, kad prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, daugelis Latvijos menininkų ir kitų kultūros elito atstovų pabėgo iš šalies, jie toliau tęsė savo kūrybos darbus daugiausiai Latvijos emigrantams. Po Latvijos įjungimo į TSRS, šalies menininkai ir rašytojai buvo priversti sekti socialistinio realizmo meno stiliumi. Po nepriklausomybės paskelbimo, teatras, scenografija, chorinė ir klasikinė muzika tapo ryškiausiomis Latvijos kultūros šakomis.
Latvių tautosakoje vyrauja lyrinės dainos. Latviškų tekstų atsiradimas susijęs su reformacija. XVI-XVIII a. latvių raštiją kūrė daugiausiai Latvijoje gyvenantys vokiečiai. Latviškų tekstų buvo 1525 m. Liubeke išspausdintoje, bet neišlikusioje liuteroniškoje knygoje. Seniausios išlikusios latviškos knygos – 1585 m. Vilniuje išspausdintas katalikiškas ir 1586 m. Karaliaučiuje liuteroniškas katekizmai. Latvių literatūros formavimasis susijęs su XIX a. 6-ame dešimtmetyje prasidėjusiu tautos atgimimo judėjimu – Jaunalatvių sąjūdžiu. Jaunalatvių poetai – Juris Alunanas, Fricis Brivzemniekas, publicistai – Kasparas Biezbārdis, Krišjanis Valdemaras, tautosakininkas – Krišjanis Baronas aktyviai rėmė nepriklausomybės siekį ir latvių rašytinės kalbos, literatūros plėtrą.
thumb|right|[[Kmynų sūris – tradicinis Janių šventės patiekalas]]
Latviška virtuvė dėl Latvijos gamtinių ir istorinių sąlygų yra artimai susijusi su kitomis Rytų Europos virtuvėmis. Jai būdingos visos gamybos tradicijos, produktai, patiekalai, kurie aptinkami ir kitose aplinkinėse kulinarinėse tradicijose: Lietuviškoje, Rusiškoje, Estiškoje virtuvėse. Todėl kalbėti apie latvišką virtuvę, kaip apie išskirtinę tradiciją, yra sunku. Nėra vieningai sutariama, koks patiekalas galėtų būti nacionalinis valgis, sutinkamas tik Latvijoje. Kai kas juo laiko kmynų sūrį, kai kas – latviškus koldūnus – pīrāgi. Vienas tik Latvijoje sutinkamas gėrimas yra Rygos balzamas, išrastas XVIII a., tampantis daugelio šiuolaikinių kokteilių sudėtine dalimi. Latviškoje virtuvėje galima išskirti dvi tradicijas. Viena jų yra vokiečių miestiečių tradicija, būdinga ir Estijai, kuri formavo kulinariją ilgus amžius ir atnešė tokius produktus, kaip rauginti kopūstai, marinuotos daržovės, rūkytos dešros, alus. Kita tradicija buvo primityvi latvių valstiečių mityba, pagrįsta gausiu grūdinių kultūrų, bulvių ir pieno produktų vartojimu.
Latvių tautinis kostiumas – reikšminga ir savita kultūrinio paveldo dalis. Tradiciniu tautiniu kostiumu vadinamas drabužis, kuris formavosi ir vystėsi iki XIX a. vidurio.
Sportas
thumb|Jānis Sprukts 2005 m. pasaulio ledo ritulio čempionate Austrijoje. Nacionaline Latvijos sporto šaka laikomas ledo ritulys. Dėl to 2006 m. pasaulio ledo ritulio čempionatas vyko Rygoje. Latvijos ledo ritulio rinktinė dalyvavo 1936, 2002, 2006 ir 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse ir visuose pasaulio čempionatuose nuo 1997 m.
Latvijoje taip pat mėgstamas krepšinis ir futbolas, populiarus tautinis žaidimas novusas. Latvija tapo I Europos krepšinio čempionato aukso medalių laimėtoja ir 1937 m. rengė II Europos krepšinio čempionatą. Latvijos futbolo rinktinė dalyvavo 2004 m. Europos futbolo čempionate. Sėkmingiausias teniso žaidėjas iš Latvijos laikomas Ernestas Gulbis.
Nuo nepriklausomybės atkūrimo, Latvija vasaros olimpinėse žaidynėse nuo 1992 m. laimėjo 14 medalių, įskaitant du aukso medalius, o žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo tik vieną bronzos medalį. Įskaitant sportininkus, kurie buvo įtraukti į carinės Rusijos ir SSRS rinktines, Latvijos vasaros olimpinėse žaidynėse laimėjo 68 medalių (tarp jų 17 aukso), o žiemos olimpinės žaidynės 10 medalių (iš jų 3 aukso).
Pirmasis Latvijos olimpinis čempionas ir aukso medalio laimėtojas buvo ieties metikė Inese Jaunzeme, kuri apdovanojimą iškovojo 1956 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Melburne, Australija. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse aukso medalį ir čempiono titulą vyrų BMX dviračių rungtyje iškovojo Māris Štrombergs. Sidabro medalį laimėjo ieties metikas Ainārs Kovals, o bronzos – sunkiaatletis Viktoras Ščerbatihs.
Tarptautiniai santykiai
Latvijos užsienio politika orientuota į ES, o santykiai su Rusija yra itin įtempti. Lietuva ir Latvija diplomatinius santykius atkūrė iškart po nepriklausomybių atkūrimo, 1991 m.
Nuorodos
Žinynai:
Keliaujantiems į Latviją:
Latvijos naujienos:
Latvija žemėlapiuose:
Latvijos orai ir laikas:
Algirdas Ališauskas (1961)
Algirdas Ališauskas (g. 1961 m. birželio 12 d. Kazlų Rūdoje) – Lietuvos ir Kazlų Rūdos savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1983 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, (matematikas), 1988 m. baigė Vilniaus konservatoriją, muzikos mokytojas, 1995 m. baigė Štutgarto aukštąją mokyklą, 2003 m. baigė Kauno technologijos universitetą, edukologijos magistras.
1992 m. Kazlų Rūdos estetinio lavinimo darželio – mokyklos, dirbančios pagal Valdorfo mokyklos modelį, direktorius, 2002–2007 m. Kazlų Rūdos pagrindinės mokyklos „Elma“ direktorius, vėliau matematikos mokytojas. 2009 m. Kazlų Rūdos savivaldybės meras. Kauno Valdorfo mokyklos administratorius.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos Kazlų Rūdos skyriaus narys.2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys.
Tarptautinės Valdorfo mokyklų asociacijos tarybos narys, Kazlų Rūdos bendruomenės pirmininkas.
Sutuoktinė Asta, vaikai Augmantė, Ąžuolas, Ainis-Kristoforas.
Beržalapiai
Beržalapiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Valsčiaus keliai: Beržalapiai – Poseinelė, Beržalapiai – Basiai ir Beržalapiai – Zelva, Beržalapiai – Berznykas.
Lygeikiai
Lygeikiai – kaimas šiaurės vakarinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Agluonų.
LitRPG
LitRPG, literatūrinė RPG – naujai atsiradęs fantastikos žanras, pagrįstas kompiuterinių vaidmenų žaidimų subkultūra. Paskutinius keletą metų labai populiarus Rusijoje. Šio žanro kūriniuose aprašomi iš tikro egzistuojantys ar įsivaizduojami kompiuteriniai vaidmenų žaidimai.
LitRPG kūriniams būdinga tai, kad į kūrinio tekstą įtraukti žaidimo pranešimai apie turimas ar didėjančias prigimtis ir kitas veikėjo charakteristikas, taip pat ginklų ar aprangos charakteristikas, atakos metu padarytus žalos taškus, patirties taškų kaupimą ir pan. Skaitydamas pagal juos suvoki, kad veiksmas vyksta kompiuteriniame žaidime. Tai esminis skirtumas skiriantis nuo kompiuteriniais žaidimais (pvz., „World of Warcraft“, „Warhammer 40 000“ ir pan.) pagrįstų Fan fiction kūrinių. Šiuose veiksmas tiesiog veiksmas vyksta žaidimo pasaulyje, bet nėra užuominų, kad tai veiksmas kompiuteryje, kompiuteriniame žaidime.
LitRPG – naujai atsiradęs fantastikos žanras, kuriame kūrinio siužetas pagrįstas kompiuterinių vaidmenų žaidimų (paprastai MMORPG) žaidimu. Pvz., veikėjas, naudodamas virtualios tikrovės įrangą žaidimo metu atsiduria žaidimo pasaulyje. Kartais jo kūnas miršta, o žaidimo pasaulyje atsiduria tik jo sąmonė (tokie kūriniai priklauso dviem žanrams - ir LitRPG, ir papuolenių fantastikai).
Vienu šio žanro pradininkų laikomas P. Korėjos rašytojas Nam Hee Sung, parašęs šio žanro kūrinį „Legendary Moonlight Sculptor“ ('Legendinis mėnulio šviesos skulptorius'), šiuo metu jį sudaro 16 tomų. Šio kūrinio vertimas į rusų kalbą labai paskatino LitRPG žanro kūrinių rašymą Rusijoje. Kitas pradininkas – japonų rašytojas Reki Kawahara, jo klasikinis kūrinys „Sword Art Online“ ('Kalavijo menas online '), kurio nuo 2002 m. išėjo 17 knygų. Šiose knygose, tiesa, nėra kompiuterio pranešimų, tačiau veikėjai akivaizdžiai jaučia, kad jie yra žaidimo viduje.
LitRPG Rusijoje
Rusijoje jau vyksta LitRPG žanro kūrinių konkursai:
Kitokia LitRPG fantastika
Dauguma LitRPG fantastikos yra maginė fantastika, tačiau yra nedaug mokslinės fantastikos LitRPG.
Specifinis variantas yra rusiškos fantastikos kūrinių grupė, pagrįsta žaidimu „EVE Online“. Juose nėra citatų su herojaus ar daiktų charakteristikomis, tačiau dažniausiai detaliai nagrinėjami įsisavinami profesijų lygiai, kosminių laivų charakteristikos, kurie grožiniame kūrinyje paprastai nereikalingi. Tai suartina „EVE Online“ fantastiką su LitRPG.
Rozalimo sinagoga
Rozalimo sinagoga – išlikusi medinė buvusi žydų sinagoga, stovinti Pakruojo rajone, Rozalime, S. Neries g. 2 (buvusi Sentilčio g.), urbanistikos paminklo teritorijoje – Rozalimo miestelio istorinėje dalyje. miniatiūra|240px|left|Sinagogos pastatas 2019 m.
Istorija
Pastatyta XIX a. pab. atsižvelgiant į vietinę architektūrą. Ji medinė, istorizmo stiliaus. Už pastato buvo laiptai, vedantys į moterų patalpas antrajame aukšte. Vyrų patalpa, kaip įprasta, buvo pirmajame aukšte. Viduje vyrus ir moteris skyrė išdrožinėta medinė užtvara.
Antrojo pasaulinio karo metais, vokiečiams užėmus miestelį, sinagoga buvo naudojama kaip pašiūrė galvijams laikyti, o po karo - apleista. Sinagogos pastatas išliko iki šių dienų, tačiau kai kuriose sienose buvo iškirsti arba užkalti langai ir durys. Sinagogos interjeras visiškai sunaikintas.
Manoma, kad žydų bendruomenė Rozalime pradėjo kurtis XIX a. pr. Pirmą kartą tikslus žydų skaičius pateikiamas 1839 m., tuo metu Rozalimo gyvenvietėje ir parapijos karčemose gyveno 110 žydų. Žydų skaičius miestelyje nuolat kito. 1912 m. Rozalime buvo apie 20 žydų krautuvių ir sinagoga. 1930 m. Rozalime be sinagogos buvo ir žydų pradžios mokykla. Iki 1940 m. buvo žydų medinė vieno aukšto sinagoga, mokykla, pirtis, rabino namas.
Rozalimo miestelio sinagoga yra viena iš nedaugelio Lietuvoje išlikusių medinių sinagogų.
Debliai
Debliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Prateka Bremena, taip pat kaime į šią upę įteka Grindupis.
thumb|left|200px|[[Bremena ties kaimu]]
Lugelė
Lugelė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietus nuo Vižainio, apie 27 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 135 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Šiaulių sinagoga
Šiaulių sinagoga gali reikšti:
Vinja del Maras
Vinja del Maras (, 'jūros vynuogynas') – miestas centrinėje Čilėje, Valparaiso regione, Valparaiso aglomeracijoje, prie Ramiojo vandenyno. Vinja del Maras – turistinis ir pramoginis Čilės centras. Miestas pasižymi kokybiškais smėlio paplūdimiais (Reñaca, Las Salinas, Miramar). Čia gausu kazino, lošimų namų, naktinių klubų, sporto centrų, parkų, poilsio namų; vyksta kasmetinis tarptautinis Vinja del Maro muzikos festivalis. Yra Adolfo Ibáñez, Vinja del Maro universitetai, kai kurie Valparaiso universitetų fakultetai.
Istorija
Vinja del Maras vystėsi kaip Valparaiso dalis, tačiau 1878 m. inauguruotas kaip naujas miestas. 1873 m. įkurtas cukraus fabrikas ir 1917 m. karinio laivyno personalo gyvenvietė prisidėjo prie spartaus miesto augimo. XX a. pirmoje pusėje pradėjo steigtis viešbučiai, kazino, vasaros rezidencijos ir Vinja del Maras tapo turistiniu centru.
Sportas
Mieste 1962 m. vyko VII pasaulio futbolo čempionatas.
Kantučiai
Kantučiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kiaunorių.
Solt Leik Sitis
Solt Leik Sitis – miestas JAV, Jutos valstijos sostinė, įsikūręs prie Didžiojo Druskų ežero. 186 440 gyventojų (su priemiesčiais – 1,24 mln.).
Pavadinimo kilmė
Miesto pavadinimas išvertus į lietuvių kalbą reiškia „druskos ežero miestas“.
Sportas
2002 m. mieste vyko XIX žiemos olimpinės žaidynės.
Mieste žaidžia Utah Jazz krepšinio komanda, bei futbolo komanda Real Salt Lake, kuri dalyvauja aukščiausioje JAV profesionalų futbolo lygoje MLS (Major League Soccer)
Palių mūšis
Palių mūšis – kautynės, įvykusios 1945 m. rugpjūčio 5-9 d. Žuvinto paliose bei Buktos miške tarp Lietuvos partizanų ir LTSR lojalių pajėgų.
Pasiruošimas
Žuvinto ežero ir palių prieigų valymas pradėtas 1945 m. balandžio 18 d., kuomet į apylinkes perkelti papildomi NKVD daliniai. Į balandžio 22-23 vykusį susirėmimą tarp NKVD ir partizanų buvo iškviesta ir reguliarioji kariuomenė.
Eiga
1945 m. rugpjūčio pradžioje palias puolė NKVD užnugario apsaugos kariuomenės 132-ojo pasienio pulko ir jungtinio pasienio būrio pajėgos. Žuvinto ežerą ir palias apsupo šarvuočiai, mūšyje naudota ir aviacija, bombardavusi manomas partizanų buvimo vietas. Kovotojų transportavimui NKVD naudojo valtis. Mūšiui užsitęsus savaitę, Sergijus Staniškis-Litas nurodė Dzūkų būriui atsitraukti į Buktos miško ir palių pakraštį, kitam būriui – užsimaskuoti Žuvinto ežero salose. Sutemus užsimaskavęs būrys surengė pasalą, kurios metu buvo nuskandintos kelios NKVD pajėgų valtys su kovotojais. Pasalai pavykus, partizanai išsiskirstė ir atsitraukė iš apsupimo.
Žiniasklaida
Žiniasklaida (terminas pasiūlytas JAV lietuvių ; dar vadinama „visuomenės informavimo priemonėmis“) – priemonės, skirtos pateikti informaciją plačiajai visuomenei. Tradiciškai žiniasklaidai priskiriama spauda, radijas, televizija ir internetas. Žiniasklaidos aušroje komunikacija per žiniasklaidą buvo vienpusė, t. y. be grįžtamojo ryšio iš informacijos gavėjo. Naujoji žiniasklaida tapo interaktyvia (sąveikaujamąja, abipuse).
Sąvoka atsirado apie 1920-uosius metus anglosaksų šalyse atsiradus radijui ir masiniams laikraščiams. Lietuviškas pavadinimas „žiniasklaida“ yra palyginti naujas (įvestas apie 1990-uosius), prieš tai šiai sąvokai apibūdinti vartotas „masinių informacijos priemonių” arba iš anglų kalbos perimtas „medijos“ terminas.
Reikšmė
Mūsų turimas realybės supratimas gali būti laikomas iš dalies žiniasklaidos perduotu ir mums pateiktu realybės vaizdu. Laikantis tokio požiūrio, įvykiai, kurių neperteikė žiniasklaida, viešumoje yra kaip ir neįvykę.
Nuo pat jos atsiradimo žiniasklaida buvo laikoma svarbia valstybės valdžios kontrolės institucija (bent jau galinčia ja būti). Šią savo funkciją ji gali atlikti tik būdama nepriklausoma. Be valstybės institucijų kontrolės, žiniasklaida turi ir kitų svarbių funkcijų: objektyvios informacijos pateikimas, politinės komunikacijos tarp piliečių ir valstybės užtikrinimas, piliečių įtraukimas į politiką ir supažindinimas su ja.
Dirty Deeds Done Dirt Cheap (tarptautinis albumas)
Dirty Deeds Done Dirt Cheap yra antrasis tarptautinis albumas, kurį išleido australų hard roko grupė AC/DC 1976 metų gruodžio 17 diena Europoje. Jungtinėse Amerikos Valstijose albumas buvo išleistas tik 1981 metų balandį. Visas albumo dainas parašė grupės nariai Angus Young, Malcolm Young ir Bon Scott.
Šiaulių Frenkelio fabriko sinagoga
thumb Šiaulių Frenkelio fabriko sinagoga – buvusi žydų sinagoga Šiauliuose.
Denis Diderot
Deni Didro (, 1713 m. Spalio 5 d.–1784 m. Liepos 31 d.) – prancūzų rašytojas, literatūros kritikas, vienas žymiausių prancūzų švietėjų atstovų, švietėjų „Enciklopedijos“ leidimo iniciatorius bei organizatorius.
Biografija
Deni Didro gimė Langro miestelyje (Šampanės provincija) amatininko šeimoje, kuri iš kartos į kartą garsėjo peilių gamyba. Tėvai norėjo, kad vaikas būtų dvasininkas ir atidavė jį mokytis į jėzuitų mokyklą, paskui pasiuntė į Paryžių. Jaunąjį Deni Didro traukė filosofija, literatūra, menas, bet ne teologija. Po kivirčo su tėvais jis gyveno savarankiškai iš pamokų, atsitiktinio literatūrinio uždarbio, daug vertė.
1746 m. išleistos „Filosofinės mintys“ (les Pensées philosophiques); oficialiems valstybės ir bažnyčios atstovams jos atrodė įtartinos, knyga pasmerkta ir Paryžiuje viešai sudeginta. 1747 m. parašyta pirmoji filosofinė apysaka „Skeptiko pasivaikščiojimas, arba Alėjos" (la Promenade du sceptique, ou les Allées), o 1749 m. anonimiškai išleidžiamas „Laiškas apie akluosius regintiesiems pamokyti" (la Lettre sur les aveugles a l'usage de ceux qui voient); tai moksliniai ir filosofiniai samprotavimai apie pasaulio pažinimą, apie žmogaus proto galią. "Laiške apie akluosius" prasiskverbia ateistinės mintys. Kūrinio autorius buvo surastas ir nubaudžiamas: jam teko 100 dienų praleisti kalėjime Venseno pilyje. Šis incidentas dar kartą parodė, kokie buvo Didro ir oficialiųjų valdžios atstovų santykiai. Būdamas Vensene, Didro galvojo apie „Enciklopedijos" leidimą; šiam milžiniškam darbui jis skyrė beveik dvidešimt gyvenimo metų.
Reikšmingas Didro gyvenimo įvykis – kelionė į Rusiją Jekaterinos II kvietimu (1773–1774 m.). Peterburge prancūzų švietėjas kūrė įvairių reformų planus, siūlydamas konstitucinę valdymo formą, teismų reformas. Imperatorė mandagiai klausėsi jo improvizacijų, tačiau vėliau taip sakė: „Jeigu jo paklausyčiau, mano imperijoje reikėtų viską aukštyn kojomis apversti […]".
Paskutiniuosius kelerius metus Didro praleido ramiai rašydamas savo kūrinius.
Enciklopedija
1750 m. pasirodė „Enciklopedijos, arba Aiškinamojo mokslų, menų ir amatų žodyno" prospektas (l'Encyclopédie, ou Dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers), pradėtas prenumeratorių sąrašas. Prospektui pasirodžius, dar nė pirmam tomui neišėjus, sunerimo priešiškos jėgos. Laikui einant jų išpuoliai tapo vis stipresni. Septyni tomai išleisti legaliai, bet po to „Enciklopedija“ uždrausta spausdinti ir, nors sumažėjo enciklopedistų, Didro ją leido. Iš viso buvo išspausdinta septyniolika tomų teksto, vienuolika tomų iliustracijų bei lentelių; po Didro mirties išleisti dar septyni tomai papildymų. Iš viso – trisdešimt penki didelės apimties tomai.
Svarbiausias Didro nuopelnas tai, kad jis nudirbo didelį organizuojamąjį darbą, suburdamas žymiausius epochos mokslininkus bei menininkus, progresyviausios minties žmones. Tiksliai nėra žinoma, kiek bendradarbių turėjo „Enciklopedija", manoma, kad per 200, o prižiūrėti tiek žmonių darbą buvo sunku.
„Enciklopedija“ pateikė ne tik jos bendradarbių, bet ir viso trečiojo luomo pažiūras bei nuotaikas. Joje buvo pateikiami naujausi moksliniai faktai, padaryti moksliniai atradimai. Čia daug pasidarbavo d'Alamberas, atsakingas už tiksliuosius mokslus ir matematiką. Daugelis reiškinių buvo aiškinami materialistiškai.
Meno ir literatūros skyriuose buvo dėstomos naujausios estetikos teorijos, buvo ginama natūralaus žmogaus samprata, teigiamai vertinami rašytojai, tokį žmogų vaizdavę savo kūriniuose. Švietėjai enciklopedistai (ypač Volteras) energingai gynė tezę, kad teatras yra reikalingas, kad jis būtinas civilizuotai visuomenei. „Enciklopedijos“ straipsniuose buvo kritikuojamos pasenusios pažiūros į meną.