cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukraina
Istorija
thumb|[[Euromaidanas. Protestuotojai neša Ukrainos vėliavą per susirėmimus. 2014 m. vasario 18 d., Kijevas.]] 2013 m. lapkričio mėn. prasidėjo Euromaidano protestai, kai prezidentas Viktoras Janukovičius atsisakė pasirašyti asociacijos sutartį su Europos Sąjunga ir pasirinko stiprinti santykius su Rusija. Dalis ukrainiečių išėjo į gatves pareikšti paramą dėl stipresnių santykių su Europa. Vėliau Euromaidanas tapo protestų ir pilietinių neramumų, kurių metu pradėta reikalauti prezidento Janukovičiaus ir jo vyriausybės atsistatydinimo, banga. 2014 m. sausio 16 d. smurtas pradėjo dar labiau plisti, kai vyriausybė patvirtino antimitinginius įstatymus. Vasario 18–20 d. antivyriausybiniai demonstrantai Kijevo centre užėmė administracinius pastatus, įskaitant teisingumo ministeriją. Po šių įvykių 98 žmonės žuvo, apie 15 tūkstančių sužeista ir apie 100 dingo be žinios. Po kruvinų protestų, 2014 m. vasario 22 d. parlamento nariai paskelbė, kad prezidentas negali atlikti savo pareigų ir naudodamiesi „konstitucinėmis galiomis“, paskelbė prezidento rinkimų datą – gegužės 25 d. Rinkimus pirmame ture triuškinamai laimėjo Petro Porošenka, kuris priklauso proeuropietiškų jėgų stovyklai, antroje vietoje liko Julija Tymošenko. Po išrinkimo Porošenka paskelbė, kad jo svarbiausi prioritetai: sustabdyti pilietinius neramumus rytų Ukrainoje ir sureguliuoti santykius su Rusija.
2014 m. vasario mėn. žlugus Janukovičiaus vyriausybei ir įvykus revoliucijai, Kryme, kuriame gyvena daug rusakalbių, prasidėjo krizė. 2014 m. vasario 28 d. ginkluoti Rusijos kariai be skiriamųjų ženklų įsiveržė į Krymą.
2014 m. kovo 6 d. Krymo parlamentas balsavo už tai, kad pusiasalis būtų prisijungtas prie Rusijos, kaip federacinis subjektas ir, kad būtų surengtas referendumas šiuo klausimu. Nesant jokių užsienio stebėtojų, referendumas susilaukė tarptautinio priešiškumo. 2014 m. kovo 18 d. Rusija ir Krymas pasirašė sutartį, kuria oficialiai buvo patvirtinta aneksija. Šiuos veiksmus pasmerkė Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja.
Tuo metu rytų ir pietų Ukrainoje prasidėjo neramumai. Donecko ir Luhansko regionuose ginkluoti asmenys užėmė administracinius pastatus. Ten jie paskelbė Donecko ir Luhansko liaudies respublikas.
2022 m. vasario 24 d. ankstyvą rytą pasirodžiusiame įraše Rusijos prezidentas Vladimiras Putinas paskelbė, kad jo šalis esą neturi kitos išeities, tik pradėti karinę invaziją prieš Ukrainą. Tuo pat metu buvo suduoti kariniai smūgiai įvairiems Ukrainos kariniams objektams, Rusijos karinės pajėgos įžengė į šalies teritoriją.
Politinė sistema
Valdymo forma – pusiauprezidentinė respublika. Šalies valdovas yra prezidentas. Jis renkamas visuotiniu balsavimu, penkeriems metams. Prezidento mandatas gali būti vieną kartą atnaujintas. Prezidentas skiria premjerą, kurį tvirtina parlamentas. Prezidentas kartu su ministru pirmininku formuoja ministrų kabinetą, taip pat visų centrinių agentūrų ir regioninių bei sričių administracijų vadovus. Dabartinis prezidentas yra Volodymyras Zelenskis.
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra vienų rūmų parlamentas, vadinamas Aukščiausiąja Rada. 449 parlamento narių renkami visuotiniuose rinkimuose penkeriems metams remiantis proporcine rinkimų sistema. Paskutiniai parlamento rinkimai vyko 2019 m. liepos 21 d. Juose daugiausiai vietų parlamente laimėjo Liaudies tarnas (254 iš 424). Opozicinė platforma/Už gyvenimą (43), Batkivščina (26).
Administracinis suskirstymas
Ukraina suskirstyta į 24 sritis, 1 autonominę respubliką ir 2 miestus turinčius specialų statusą.
Pagal 2005 m. duomenis, Ukrainoje buvo 490 rajonų, 457 miestų (iš jų 178 – su valstybinio, respublikinio ar srities pavaldumo statusu ir 279 su rajoninio pavaldumo statusu), 885 miesto tipo gyvenviečių, 10281 kaimo tarybų, 783 didesnių kaimo tarybų, 28562 kaimo gyvenviečių. Miestai turintys rajonus (seniūnijos atitikmuo) – 26 turintys 118 rajonus.
Geografija
Didžioji Ukrainos dalis išsidėsčiusi Rytų Europos lygumoje. Didžiausi šalies kalnai yra Karpatų kalnai šalies vakaruose, kurių aukščiausias taškas yra Hoverlos kalnas (2061 m), bei kalnai Krymo pusiasalio pietuose.
Ukrainos kraštovaizdį daugiausia sudaro derlingos lygumos arba stepės ir plynaukštės, vagojamos didelių upių – Dniepro, Doneco, Dniestro ir Pietinio Bugo, kurios teka į Juodąją ir Azovo jūras. Pietvakarinė Dunojaus delta sudaro sieną su Rumunija.
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis, tik Krymo pietuose pastebimi subtropinio klimato požymiai.
Vidutinė sausio temperatūra nuo –8 °C šalies šiaurės rytuose iki 4°С prie Krymo pietinių krantų; liepos – nuo 24 °C iki 28°С.
Ekonomika
thumb|Dirbamieji laukai, [[Ivano Frankivsko sritis]]
Anksčiau buvusi svarbiu Sovietų Sąjungos žemės ūkio ir pramoniniu regionu, šiuo metu Ukraina, kaip ir kitos buvusios SSRS respublikos, yra priklausoma nuo Rusijos energijos šaltinių tiekimo, ypatingai gamtinių dujų, nors pastaruoju metu bando diversifikuoti šių išteklių tiekimą.
Tiesioginės užsienio investicijos 2005 m. buvo rekordiškai didelės ir sudarė 7,3 mlrd. JAV dolerių, tai 4,3 karto daugiau nei 2004 m.
Lietuvos investicijos Ukrainoje 2006 m. buvo 265 mln. lt (Vakarų medienos grupė, Hanner, Snaigė/Hermis Capital, Čilija).
Labiausiai išsivysčiusios Ukrainos pramonės šakos – sunkioji pramonė, transportas bei energetika.
Labiausiai išsivystę ekonominiai regionai – Donbasas (Donecko ir Luhansko sritys), Padnieprė (Dniepropetrovsko bei Zaporožės sritys), taip pat Kijevo, Charkovo, Odesos bei Lvovo miestai.
Gamtos turtai
Apskaičiuota, jog 5 proc. pasaulio mineralų išteklių stūkso Ukrainoje. Ši šalis turi didžiausius mangano ir titano klodus, o pagal geležies rūdos išteklius užima trečią vietą pasaulyje. Donbase iškasama 90 proc. Ukrainos akmens anglių.
Pramoninė sritis
Rytų Ukrainoje gausu geležies rūdos, akmens anglies, dujų, naftos, todėl Ukraina tapo vienu didžiausių plieno gamintojų pasaulyje. Plieno aukštakrosnės ir geležies liejyklos – neatskiriama šalies kraštovaizdžio dalis. Ukrainoje gaminama kalnakasybos ir transporto mašinos, sunkvežimiai, automobiliai, lokomotyvai, laivai bei turbinos.
Gyventojai
thumb|left|Etniniai ukrainiečiai pagal regionus. 2001
Tautinė sudėtis pagal 2001 m. visuotinį gyventojų surašymą: ukrainiečių – 77,8 %, rusų – 17,3 %, baltarusių – 0,6 %, Krymo totorių – 0,5 %, moldavų – 0,5 %, bulgarų – 0,4 %, vengrų – 0,3 %, rumunų – 0,3 %, lenkų – 0,3 %, žydų – 0,2 %, graikai (0,2 %), armėnų – 0,2 %, totorių – 0,2 %.
Dauguma tikinčiųjų ukrainiečių – stačiatikiai, priklausantys trims bažnyčioms:
Dalis ukrainiečių (dauguma Vakarų Ukrainoje bei išeiviai iš šio regiono kituose pasaulio šalyse) – graikų apeigų katalikai, dar vadinami unitais (iš viso Ukrainoje katalikų – 5,5 mln. žmonių). Svarbiausios religinės šventės – Šv. Kalėdos ir Velykos.
thumb|left|Gyventojų skaičiaus kitimas Ukrainoje. Pirmaisiais Ukrainos nepriklausomynės metais vyko didžiulė migracija. 1991–1992 m. daugiau kaip milijonas žmonių imigravo į Ukrainą (daugiausiai iš kitų buvusių sovietinių respublikų). 1991–2004 m. periode iš viso 2,2 milijonai (iš kurių 2 milijonai emigravo iš buvusių sovietinių respublikų) imigravo į Ukrainą ir 2,5 milijonų iš jos meigravo (tarp emigravusių 1,9 mln. išvyko į kitas SSRS priklausiusias respublikas). Šiuo metu imigrantai sudaro 14,7 procentų viso Ukrainos gyventojų skaičiaus, kitaip sakant, šalyje gyvena 6,9 mln. imigrantų; tai 4-a pagal imigrantų skaičių valstybė. 2008 m. 45 873 žmonės tapo Ukrainos piliečiais, 5 456 žmonės pilietybės neteko.
Kalba
thumb|Ukrainiečių kalbos paplitimas skirtinguose šalies regionuose
Vienintelė valstybinė kalba Ukrainoje yra ukrainiečių kalba. Ją kaip gimtąją vartoja apie 75 % šalies gyventojų. Antra pagal paplitimą šalyje kalba – rusų, ją kaip gimtąją vartoja didžioji dalis Krymo autonominės respublikos (77 %), Luhansko (69 %) ir Donecko (75 %) regionų gyventojų. Statistiniais duomenimis sovietmečiu ukrainiečių kalba šalyje sparčiai nyko, tačiau nuo 1985 m. ėmė pastebimai atsigauti ir populiarėti tarp jaunimo. Nuo nepriklausomybės atgavimo šalies valdžia vykdo ukrainizacijos politiką, skatindama platesnį valstybinės kalbos vartojimą oficialiojoje erdvėje, švietimo įstaigose regionų kur kalba mažiau paplitusi.
Pagal Ukrainos švietimo ir mokslo ministeriją, 2006-aisias šalyje dirbo mokyklų su nevalstybine pagrindine mokymo kalba:
Taip pat 2242 mokyklos su dviem ir daugiau dėstymo kalbomis.
Kultūra
thumb|Ansamblis šoka tradicinius ukrainiečių šokius thumb|Kijevo soboras
Šiuolaikinės ukrainiečių kultūros šaknys siekia Kijevo Rusios laikus. Būtent laikymasis tradicijų išgelbėjo tautą nuo lenkėjimo (Vakarų Ukrainoje) bei vėliau nuo rusinimo.
Šiomis dienomis leidžiami (2006-metų duomenimis) 169 leidiniai tautinių mažumų kalbomis. Ukrainoje dirba apie 800 visuotinų tautinių mažumų asociacijų, iš jų 30 turi bendravalstybinių statusą.
Veikia Ukrainos prodiuserių asociacija, užsiimanti nacionalinės kinostrudijos plėtra.
Sportas
Futbolas yra populiariausia šalyje sporto šaka. Ukrainos futbolo mokykla išaugino tokius futbolininkus kaip Andrejus Ševčenska, Anatolijus Tymoščiukas, Oleksandras Lobonosovas ir kt. Ukraina, kartu su Lenkija išsikovojo teisę rengti XIV Europos futbolo čempionatą 2012-aisias metais.
Ukrainos Olimpinėse žaidynėse debiutavo 1994 m. žiemos olimpinės žaidynėse. Iš viso Ukrainos sportininkai laimėjo 100 Olimpinių medalių – 96 vasaros žaidynėse ir 4 žiemos. Ukraina yra pareiškusi norą rengti 2018 m. žiemos olimpinės varžybas Bukovelyje, Ivano Frankivsko srityje. Galutinis sprendimas dėl šių varžybų pravedimo vietos Tarptautinis olimpinis komitetas nuspręs 2011 m., 123 TOK sesijoje, Durbane, Pietų Afrikos Respublikoje.
Tarptautiniai santykiai
Vienas svarbiausių Ukrainos užsienio politikos prioritetų – euroatlantinė integracija, t. y., narystė Europos Sąjungoje ir NATO ateityje. Pagal Ukrainos užsienio politikos prioritetus, dvišaliai santykiai labiausiai bei sparčiausiai plėtojami su kaimynine Lenkija bei JAV.
Moderniosios Lietuvos ir Ukrainos valstybės diplomatinius santykius užmezgė 1991 m. gruodžio 12 dieną. Nuo to laiko dažniausiai palaikyti draugiški ir artimi santykiai tarp dviejų valstybių. Lietuva yra ne kartą išreiškusi paramą Ukrainos euroatlantinei integracijai. 2022 m. Rusijos invazijos metu Lietuvos valdžia ir visuomenė aktyviai remia Ukrainą.
Nuorodos
Valdžia:
Istorija ir kultūra:
Alba
Alba  – miestas Italijoje, Pjemonte, Kunėjo provincijoje. Tai Langhe, kalvoto regiono centras, garsus baltais trumais, persikais ir vyno gamyba. Saldumynų gamintojas Ferrero yra įsikūręs Alboje.
Istorija
Albos kilmė yra senesnė už Romos civilizaciją, anksčiau čia gyveno keltai ir ligūrai.
Miestą, pavadintą Alba Pompeia, tikriausiai įkūrė Romos konsulas Gnėjus Pompėjus Strabonas, kuris tiesė kelią tarp Akvio termės ir Turino. Čia gimė vienas trumpiausiai valdžiusių Romos imperatorių Pertinakas.
Ukraina
Nuorodos
Laikas:
Alba
Istorija
Po Vakarų Romos imperijos žlugimo miestą nusiaubė burgundai, lombardai, frankai. XI a. Alba tapo laisvuoju miestu ir Lombardijos lygos nare. Montferrat ir Viskončiai kovėsi dėl miesto, bet vėliau jis atiteko Gonzagos šeimai, o Savojos kunigaikštis Karolis Emanuelis I jį užėmė du kartus. Vėliau dėl miesto kovėsi Prancūzija ir Ispanija. Cherasco sutartimi miestas atiteko Savojai.
Alba gavo auksinį medalį už karinę drąsą dalyvaujant italų pasipriešinime Antrojo pasaulinio karo metu. 1944 m. Albą išvadavo italų partizanai ir įkūrę Albos respubliką kelias savaites atsilaikė prieš fašistinę Salo respubliką.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Alba yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Liudas Dambrauskas
Biografija
1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, įsijungė į rezistentinį sąjūdį, aktyviai dalyvavo Lietuvos aktyvistų fronto (LAF) veikloje.
Vokiečių okupacijos metais įsijungė į antinacinę veiklą, leido ir platino pogrindžio spaudą, dalyvavo katalikų ir liaudininkų pogrindžio studentų rateliuose. 1943 m. išrinktas į pogrindžio Lietuvos katalikų jaunimo sąjungos centro valdybą. 1944 m. su keliais bendražygiais įkūrė Lietuvos išlaisvinimo tarybą (LIT), tapo jos vadovu.
1945 m. suimtas už politinę veiklą Lietuvos aktyvistų fronte, Katalikų jaunimo sąjungoje bei Lietuvos išlaisvinimo taryboje ir nuteistas sušaudyti, tačiau vėliau mirties bausmė buvo pakeista 10 metų lagerio. Kalintas Spasko Lageryje (Kazachija). Grįžo 1955 m.
1973–1981 m. Termoizoliacijos instituto Vilniuje mokslinis bendradarbis. Paskelbė per 50 mokslinių darbų, iš jų 21 pripažintas išradimais. 1984 m. už politinę veiklą nuteistas 3,5 m. kalėjimo ir 2 m. tremties. Iki 1987 m. kalėjo Mordovijoje. 1987 m. grįžęs įsijungė į pogrindinės spaustuvės „ab“ darbą, platino pogrindinę literatūrą.
1990 m. JAV lietuvių fondo „Į laisvę“ vienas steigėjų, 1991–1992 m. Lietuvos filialo pirmininkas. 1993 m. rezistencinio paveldo bendrijos „Atmintis“ steigėjas ir vadovas. 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos sąraše kandidatavo į Seimą. 1993 m. suteiktas technikos mokslų daktaro laipsnis.
Paskelbė daug straipsnių aktualiomis temomis leidiniuose „Kauno aidas“, „Tremtinys“, „Diena“, „Santara“, „Tautos mokykla“, „Naujoji Romuva“. Buvo vienas iš atnaujinto žurnalo „Naujoji Romuva“ steigėjų. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Breisgau Freiburgas
Breisgau Freiburgas  – miestas Vokietijos pietvakariuose, Badeno-Viurtembergo žemėje, netoli Prancūzijos sienos, Švarcvaldo kalnų vakariniame šlaite.
Gyventojų 2018 metais buvo apie 230 000 - ketvirtas pagal dydį miestas žemėje.
Istorija
1120 m. Cėringeno grafai įkūrė laisvos prekybos miestą, iš čia Freiburgo pavadinimas: Freiburg – laisvasis miestas. 1218 m. jis atiteko Uracho grafams, kurie nuo tada titulavosi Freiburgo grafais, 1368 m. – Habsburgams. 1525 m. miestą užėmė sukilę valstiečiai, per 1618–1648 m. Trisdešimties metų karą – 1632 m. ir 1638 m. švedai, 1644 m. – bavarai. 1677–1697 m., 1744–1748 m. per Austrijos įpėdinystės karą miestą buvo užėmę prancūzai. Vėliau perduotas Badenui. Per Antrąjį pasaulinį karą beveik visas Freiburgo senamiestis sugriautas.
Architektūra
Išliko XIII a. gynybinių sienų griuvėsiai su dviem vartais.
Ekonomika
Geležinkeliai į Karlsruję, Bazelį (Šveicarija). Išplėtota mašinų, tiksliųjų prietaisų gamyba, elektrotechnikos, chemijos (farmacija) pramonė. Turizmo centras.
Kultūra, švietimas
Yra Freiburgo universitetas, Freiburgo muzikos universitetas, Freiburgo pedagogikos universitetas, mokslinio tyrimo institutai, tarp jų – vynininkystės, teatrai. Miesto muziejus, miesto istorijos muziejus, gamtos mokslų muziejus, augustinų muziejus, šiuolaikinio meno muziejus ir kt. Planetariumas.
Lietuviai
XVI a. – XVII a. Freiburgo universitete studijavo lietuvių didikų vaikai. 1944 m. Freiburgo karo pabėgėlių stovykloje įkurdinta apie 350 lietuvių. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje mieste įsikūręs slaptas lietuvių komitetas (Vladas Požėla, Pranas Raulinaitis, Domas Krivickas, kun. Pranas Gaida-Gaidamavičius, Jonas Kardelis, Jonas Viliušis) informavo lietuvių pabėgėlius aktualiais klausimais, nuo 1945 m. oficialiai atstovavo lietuviams. 1945–1949 m. lietuviai rotaprintu spausdino biuletenį (redaktoriai V. Požėla, J. Kardelis) ir satyros laikraštį, turėjo chorą (vadovas J. Mačiulis), šokių grupę (E. Klimaitė), 1946–1949 m. išleido 14 knygų. 1946–1949 veikė lietuvių Dailės ir amatų mokykla (žymiausia lietuvių išeivijos aukštoji dailės mokykla). [[1946–1948 m. Freiburge buvo surengtos P. Augiaus, A. Galdiko, V. K. Jonyno, V. Kasiulio, V. Petravičiaus, V. Rato-Rataiskio, T. Valiaus darbų parodos. 1947 m. įsteigtas Lietuvių dailės institutas skyrė premijas dailininkams, rengė kultūrines diskusijas, parodas, išleido dailės leidinių. Lietuvių studijavo ir Freiburgo universitete. 1949–1950 m. dauguma lietuvių išvyko į JAV ir kitas šalis.
Dovydiškiai (Ukmergė)
Gyventojai
miniatiūra|200px|left|Kaimo ženklas su Rūpintojėliu miniatiūra|200px|left|[[Stogastulpis su varpu]]
Bernas
Bernas – Šveicarijos sostinė ir ketvirtasis pagal dydį šalies miestas, taip pat – Berno kantono administracinis centras. Pro miestą teka Arė, yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta mašinų, chemijos, vaistų, maisto, poligrafijos pramonė.
Berne veikia universitetas ir dailės, istorijos, Alpių bei kt. muziejai. Mieste išlikę viduramžių tvirtovės (XV a.), gotikinė Šv. Vincento katedra (1421–1588 m.), rotušė (1406–1417 m.).
Istorija
Bernas įkurtas 1191 metais, o 1353 m. jis įsijungė į Šveicarijos Konfederaciją. Nuo 1848 m. – šalies sostinė.
Ryšiai su Lietuva
1915 m. rugpjūčio 3–4 d., 1916 m. kovo 1–5 d., 1916 m. balandžio 25–30 d. ir 1917 m. lapkričio 2–10 d. mieste įvyko lietuvių visuomenės atstovų susirinkimai, vadinami Berno konferencijomis.
Auksinė katė
Auksinė katė (Caracal aurata) – katinių (Felidae) šeimos plėšrus žinduolis. Tai viena mažiausiai žmonėms žinoma kačių šeimos rūšis gyvenanti Afrikoje.
Paplitimas
Paplitusios Afrikos žemyne nuo Tanganikos ežero ir pietinės Kenijos arealo rytuose, iki Gambijos arealo vakaruose.
Gyvenamoji aplinka
Gyvena Afrikos drėgnuosiuose atogrąžų miškuose bei tankiai suaugusiuose krūmynuose. Ugandoje auksinė katė užfiksuota iki 3 600 m aukštyje.
Apibūdinimas
thumb|left|200px|Auksinės katės [[Kailis|kailiukai]] Tai grakštūs, tvirto kūno sudėjimo gyvūnai su maža galva, mažomis ausimis, ilgomis kojomis bei vidutinio ilgio uodega. Jų kailio dėmėtumas ir spalva įvairūs. Kailis nuo kaštoniškai rudos iki sidabriškai pilkšvos arba visai juodos spalvos išmargintas įvairiomis dėmėmelėmis. Vienų taškuotas visas kailiukas, kitų tik taškuota balta papilvė.
Porūšiai
Išskiriami du porūšiai:
Amžius
Nelaisvėje išgyvena iki 12 metų.
Gyvenimo būdas, maistas ir aplinka
Ši katė daugiausia laiko praleidžia pavieniui ir ant žemės, nes beveik visi patvirtinti atvejai buvo, kai ji buvo pastebėta ant žemės, nors gerai laipioja medžiais. Auksinės katės aukas medžioja naudodamos medžioklės būdą "tykoti pasaloje ir staigiais šuoliais aukai netikint, grobti". Dažniausiai minta graužikais, tačiau taip pat minta ir kitais smulkiais žinduoliais, paukščiais ir primatais. Teritorijose, kuriose leopardai (Panthera pardus) buvo išnaikinti, auksinių kačių racioną sudaro šiek tiek stambesnis grobis, daugiausia smulkūs kanopiniai, taip pat graužikai, paukščiai ir jų kiaušiniai, beždžionės ir Potamochoerus larvatus jaunikliai.
Kaip ir kitos laukinės katės, gyvenančios tankiuose krūmynuose, Afrikos auksinės katės mieliau juda keliais ir gerai naudojamais takeliais. Gabone kamerų gaudyklių dažnis buvo daug didesnis palei apleistus kelius. Nustatyta, kad nepaliestose gamtos vietovėse, kuriose nėra žmonių išmintų takų, katės renkasi didelius miškinių dramblių paliktus takus.
Veisimasis
Jų veisimasis mažai ištirtas. Laukinėje gamtoje neaprašytas nė vienas urvas su kačiukais. Veda 1-2 jauniklius. Vienintelė informacija apie veisimąsi yra tik iš nelaisvėje laikomos vienos poros, kuri veisėsi keturis kartus. Po maždaug 75 dienų gimė du jaunikliai, kurie svėrė 180-235 gramus. Jaunikliai augo gana sparčiai, akys atsivėrė per dvi-tris dienas, o prie kito maisto pradėjo pereiti būdami nuo trijų iki keturių mėnesių amžiaus, kai svėrė 2,5-3 kg. Lytiškai subręsta būdami nuo 11 iki 18 mėnesių amžiaus.
Naturalūs priešai
Gamtoje auksinės katės naturalūs priešai leopardai. Tad dalis šių gyvūnų vengia vietovių, kur dominuoja leopardai.
Artimiausios rūšys
Šiai aprašomai rūšiai, katinių šeimoje genetiškai artimiausi yra karakalai (Caracal caracal), iš kitų genčių - servalai (Leptailurus serval).
FK Zakarpattâ Užgorod
Užhorodo futbolo klubas „Goverla“ dar žinomas kaip „Zakarpattâ“ – Ukrainos futbolo klubas iš Užhorodo.
Istorija
Nuo 2012 m. dalyvavo Premjer lygoje „Goverlos“ pavadinimu.
Vėliau susidūrė su finansinėmis problemomis, prarado profesionalaus klubo statusą ir buvo likviduotas 2016 m.
Gintaras Andriuškevičius
Gintaras Andriuškevičius (g. 1975 m. liepos 6 d., Alytus) – Lietuvos lengvaatletis, kuris specializuojasi sportinio ėjimo rungtyse. Nacionalinis rekordininkas ir olimpietis.
Biografija
1996 m. pirmą kartą tapo Lietuvos čempionu. 2001 m. pasiekė Lietuvos rekordus dvejuose neoficialiose rungtyse - 30000 m ėjimas stadione - 2:12.03 ir 2h ėjimas stadione - 27 406 m. 2001 m. Frankofonijos žaidynių bronzos medalininkas. 2004 m. atstovavo Lietuvai vasaros olimpinėse žaidynėse.
Jonas Kasakaitis
Jonas Kasakaitis:
Zajono kanjonas
thumb|Zajono kanjonas
Zajono kanjonas – gilus ir siauras tarpeklis esantis JAV pietvakariuose, Jutos valstijoje. Zajono kanjoną išgraužė Skaisčioji upė. Bemaž visas tarpeklis yra rytinėje Zajono nacionalinio parko dalyje.
Kasakaitis
Kasakaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kasakaitienė (ištekėjusi moteris) ir Kasakaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Zajono nacionalinis parkas
Zajono nacionalinis parkas – saugoma teritorija JAV, Jutos valstijoje. Pagrindinis parko objektas – Zajono kanjonas.
Kanjonas yra labai gilus, kad saulės šviesa retai tepasiekia dugną. Šį gamtos kūrinį per praėjusius 4 mln. metų išskobė Mergelės upės atšaka. Kanjono vietovės primena rezervatą; joje yra sodriai žali, vešlūs kabantys ir besivejantys augalų sodai, kriokliai ir įspūdingi smiltainio uolų bokštai ir piramidės, tokios kaip Ist Templas (Rytų šventovė). Didysis Baltasis sostas yra yra iškilusi iš kanjono apačios didinga uola, kurios aukštis siekia 750 metrų.
thumb|center|600px|Zajono kanjono uolos
Griežionių apylinkė
Griežionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viešintų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Troškūnų rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Akmenos apylinkės.
Baltakraštė artonija
Baltakraštė artonija (Arthonia leucopellaea) – Arthoniaceae šeimos artonijų (Arthonia) genties kerpių rūšis.
Kerpė 2000 m. įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 2(V) kategoriją (pažeidžiamos rūšys).
Biologija
Auga ant senų eglių ir juodalksnių, retai ant kitų lapuočių medžių kamienų senuose, dažniausiai drėgnuose mišriuose miškuose, taip pat tokių miškų salelėse, griovose ir palei upelius.
Kerpei būdingas gana plonas, miltiškas ar voratinkliškas, balsvas, kartais su šviesiai violetiniu atspalviu gniužulas ir gausūs, netaisyklingų dėmelių formos, plokšti arba kiek išgaubti, rudi arba juodi su balsvais kraštais, dažnai su plonyte pilkšvų dulkelių apnaša vaisiakūniai – apoteciai. Iš visų panašių kerpių išsiskiria netaisyklingos formos rusvais ar juosvais vaisiakūniais su šviesesniais krašteliais.
Paplitimas
Subokeaninė rūšis, paplitusi Europoje, Šiaurės Amerikoje. Aptinkama borealinės zonos pietinėje dalyje ir vidutinių platumų šiaurinėje dalyje bei Vidurio Europos kalnuose.
Lietuvoje žinoma 20 radaviečių įvairiose dalyse. Populiacijos negausios, paprastai aptinkamos ant pavienių medžių.
Grėsmės ir apsauga
Rūšies išlikimui pavojų kelia miškų kirtimas, džiūstančių ir nudžiūvusių šakų šalinimas, miškų sausinimas, senų miško plotų išskaidymas.
Galintiškis
Galintiškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Papilio, prie kelio. Iš trijų pusių apsuptas miško. Neišlikęs.
Biveinis
Biveinis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Biveinienė (ištekėjusi moteris) ir Biveinytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Encyclopedia Mythica
thumb|300px|dešinėje Encyclopedia Mythica – nemokama internetinė mitologijos enciklopedija. Visi straipsniai anglų kalba. Ji apima viso pasaulio mitologiją, suskirstyta į Afrikos, Azijos, Europos, Artimųjų Rytų, Šiaurės ir Pietų Amerikos bei Okeanijos geografinius regionus. Galima pasirinkti norimą kategoriją pagal tautą. Enciklopedija buvo įkurta 1995. Tada joje buvo 300 straipsnių. 1996 m. kovo 26 d. gavo savo domeno vardą. 2005 metais Encyclopedia Mythica savo duomenų bazėje turėjo virš 7000 straipsnių.
Didžiausios kategorijos:
Temotu provincija
Salos
Provincijos sostinė Lata įsikūrusi didžiausioje ir svarbiausioje Santa Kruso salyno Nendo saloje.
Gyventojai
2009 m. provincijoje gyveno 21 tūkst. žmonių. Gyventojų daugumą Santa Kruso salose sudaro melaneziečiai, tačiau Tikopijos, Anuta, Dafo salų ir kai kurių Rifo salų gyventojai yra polineziečių kilmės. Kalbama vietinėmis kalbomis, kurios priskiriamos Temotu kalbų šakai.
CortRon
CortRon (, iš escort squadron 'palydos eskadra'), kartais CORTRON - JAV karinių jūrų pajėgų santrumpa, reiškianti palydos (eskorto) eskadrą. Terminas plačiai naudotas Antrojo pasaulinio ir Korėjos karų metu.
CortRon
Moters pasaulis
Moters pasaulis – leidinys (biuletenis) moterims, ėjęs nuo 1994 m. liepos mėn. iki 2000 m. lietuvių ir anglų kalba Vilniuje, A. Jakšto g.
Istorija
Leido Jungtinių Tautų Organizacijos Pasirengimo IV pasaulinei konferencijai moterų klausimais Lietuvos komitetas, nuo 1996 m. – Moterų informacijos centras. Lietuvių kalba leistas kas du mėnesius, anglų kalba – kas 3 mėnesius. Tiražas 700-1000 egz.
Plokščioji moliuskinė dėlė
Plokščioji moliuskinė dėlė (Erpobdella octoculata) – dėlių rūšis. Dažnai aptinkama tiek stovinčiuose, tiek ir tekančiuose vandens telkiniuose, vietomis labai gausiai. Minta bestuburiais. Spalva labai įvairuoja, su tamsesnėmis ir šviesesnėmis dėmėmis. Kūno ilgis gali siekti 60 mm, plotis apie 8 mm.
Bebras (konkursas)
Svarbiausias konkurso tikslas – skatinti mokinius giliau domėtis informacinėmis technologijomis ir pagrindinėmis informatikos sąvokomis, ugdyti mokinių kūrybiškumą, algoritminę ir loginę mąstyseną. Mokiniai turėtų išmokti tinkamai ir veiksmingai naudotis informacinėmis technologijomis, kad mokydamiesi bet kurį dalyką būtų pajėgūs įdiegti kompiuterinę įrangą ir taip tobulinti savo mokymosi metodus.
Alexandra Quinn
Aleksandra Kvyn (tikrasis vardas –  Diane Purdie Steward; 1973 m. kovo 25 d. Torontas) – buvusi Kanados pornografinių filmų aktorė, išgarsėjusi skandalu, kai išaiškėjo, kad filmuotis suaugusiems skirtuose filmuose ji pradėjo būdama nepilnametė.
Biografija
Sulaukusi 14, Aleksandra dirbo degalinėje, vėliau – „McDonald's“ restorane. Jau mokykloje ji išmoko klastoti asmens dokumentus, kad galėtų patekti į naktinius klubus ar įsigyti alkoholio.
Sulaukusi 15 ji šoko viename iš naktinių klubų, kur susipažino su pornografinių filmų aktore Erika Bojer. Po pokalbio su ja Aleksandra taip pat išreiškė norą tapti aktore ir Erika ją supažindino su savo agentu.
Pirmas jos filmas vadinosi „Oral Addiction“ ir buvo sukurtas 1989 m. Kadangi tuo metu Aleksandrai nebuvo 18, JAV ji buvo laikoma nepilnamete, o tokių filmų kūrimas – nelegalus.
Iki 18 gimtadinio Aleksandra nusifilmavo apie 60 juostų. Jos tikrasis amžius išaiškėjo, kai, sulaukusi 18, ji įsigijo mašiną, pasinaudodama tikraisiais asmens identifikavimo duomenimis. Automobilio pardavėjas ją atpažino ir pranešė apie tai policijai.
Kilęs skandalas priminė istoriją, nutikusią kitai aktorei – Treisei Lords. Filmai su Aleksandra buvo išimti iš prekybos arba iškirptos scenos, o ji pati, dalyvaudama TV šou „Hard Copy“ pasmerkė visą porno industriją, dėl to nuo jos nusisuko daugelis kolegų.
1993 m. Aleksandra pasitraukė iš šio verslo, tačiau 1996 m. sugrįžo. Pradžioje ji buvo sutikta labai nepalankiai ir daugelis kompanijų atsisakė su ja pasirašyti sutartį, tačiau ilgainiui nesutarimai buvo užglaistyti ir Aleksandra sėkmingai tęsė aktorės karjerą iki 2006 m.
Fontas
thumb|FontasRomėnų mitologijoje Fontas – nimfos Juturnos ir dievo Jano sūnus, šaltinių ir šulinių dievas.
Per Fontui skirtas šventes Fantalijas, kurios buvo švenčiamos spalio 13 d., gėlių vainikais puošdavo šulinius, juos į šulinius mesdavo. Fonto kultas buvo plačiai paplitęs tarp amatininkų ir vergų.
Bizauskas
Bizauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bizauskienė (ištekėjusi moteris) ir Bizauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
AÓ Kérkyra
Kerkyros AÓ – Graikijos futbolo klubas iš Kerkyros.
Istorija
Klubas įkurtas 1969 m. Žaisdavo žemesniuose divizionuose. Elito divizione debiutavo 2004 m.
Galioriškės
Galioriškės – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Bartninkų, prie kelio.
Martinai
Martinai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Gindulių, šalia kelio.
Vilja Gobernador Galvesas
Vilja Gobernador Galvesas  – miestas Argentinoje, Santa Fė provincijoje, Rosarijo aglomeracijoje, Paranos pakrantėje, tarp Rosarijo ir Vilja Konstitusjono. Nuo Rosarijo miestą skiria Saladiljo upė. 74,5 tūkst. gyventojų.
Miestą 1888 m. vasario 25 d. įkūrė italų imigrantas Enrico Mosconi. Pavadintas provincijos gubernatoriaus José Gálvez garbei. Gobernador Galvese apsigyveno daugiausia imigrantai iš Italijos, Ispanijos, Vokietijos. Miesto statusą gavo 1962 m. Dabartinį miestą sudaro susijungusios Gobernador Gálvez, Villa Diego ir Pueblo Nuevo gyvenvietės.
Vilja Gobernador Galvese įsikūrusios kelios ligoninės, sporto centrai, bankai. Yra istorijos muziejus.
Kretingos herbas
Kretingos herbas – vienas iš Kretingos raj. savivaldybės ir Kretingos miesto heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo sidabriniame lauke Švč. Mergelė Marija su kūdikėliu Jėzumi ant rankų. Abiejų kūnai ir Jėzaus plaukai natūralios spalvos. Marijos plaukai juodi, marškiniai purpuriniai, apsiaustas mėlynas, ant galvos esanti karūna auksinė.
Istorija
Kretinga iš viso turėjo keturis herbus. Pirmajame vaizduojama Šventoji Mergelė Marija su kūdikiu Jėzumi ant rankų, antrajame – Šv. Kazimieras, trečiajame – Liūtas, o ketvirtajame – Grifas. Pirmasis herbas minimas dar 1609 m. sausio 23 d. privilegijoje dėl miesto įkūrimo ir Magdeburgo teisių suteikimo. Privilegijoje rašoma, kad miesto tarėjai ir suolininkai naudoję antspaudą su Marijos atvaizdu. .
Pirmasis Kretingos herbas buvo naudojamas neilgai – iki XVII a. vidurio. Originalas nėra išlikęs. Sunku pasakyti kodėl šis herbas buvo pakeistas kitu, su Švento Kazimiero atvaizdu. Tuo metu Kretingos dvaras priklausė Kazimierui Leonui Sapiegai. Manoma, kad naujasis herbas sietinas su savininko herbu, mat tuo metu didikai savo vardais net miestus pavadindavo.
Herbas su Šventuoju Kazimieru gyvavo labai ilgai, iki miestas XVIII a. pabaigoje prarado Magdeburgo teises. Antspaudas su šiuo herbu yra išlikęs ir saugomas Krokuvoje.
Paskutinis herbas – Grifas, simbolizuojantis jėgą, drąsą, išmintį. Manoma, kad grifas paimtas iš Jono Karolio Chodkevičiaus herbo. Paskui jis patobulintas, aprobuotas, sukurtas dailininko Kalinausko. .
Pradėjus kitiems Lietuvos miestams susigrąžinti pirminius herbus, Kretinga taip pat nutarė savo herbu vėl paskelbti Šventosios Mergelės Marijos su kūdikiu Jėzumi ant rankų herbą miesto ženklu.
1993 m. birželio 12 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 81. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.
Akmenos apylinkė (Anykščiai)
Akmenos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Griežionių apylinkės, dalies Laitelių apylinkės ir dalies Gilvydžių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Akmenos apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Andrioniškio apylinkės.
Biziulevičius
Biziulevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Biziulevičienė (ištekėjusi moteris) ir Biziulevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Prioritetų eilė
Prioritetų eilė – duomenų struktūra, kurioje svarbiausios šios dvi operacijos:
Efektyviausia šią duomenų struktūrą realizuoti krūva, kurioje kiekviena tėvinė viršūnė yra didesnė už bet kurį vaiką. Tuomet šalinimo ir įterpimo į n elementų dydžio krūvą operacijų sudėtingumas yra O(\log {n}).
Žižija
Žižija  – upė Ukrainoje ir Rumunijoje, dešinysis Pruto intakas. Prasideda Ukrainoje, Černivcių srityje, 410 m virš jūros lygio. Teka į pietus Rumunijos Botošanio ir Jasų apskritimis.
Intakai – Sitna, Miletinas, Bachlui.
Miestai – Dorohojus, Gorbanas (prie žiočių).
Čeremošas
Čeremošas  – upė vakarų Ukrainoje, dešinysis Pruto intakas. Prasideda Karpatuose, susiliejus Baltajam ir Juodajam Čeremošams. Sudaro ribą tarp Ivano Frankivsko ir Černivcių sričių.
Tipiška kalnų upė, greitis – nuo 8 iki 20 km/h, vidutinis nuolydis – 3,3 m/km, bendras – 280 m. Daug slenksčių.
Miestai – Vižnica, Vaškovcai.
Buinskas
Buinskas  – miestas Rusijoje, Tatarstane, 137 km į pietvakarius nuo Kazanės, 80 km į šiaurę nuo Uljanovsko, prie Karlos upės (Sviagos baseinas). Rajono centras. Geležinkelio stotis (Bua) prie geležinkelio linijos į Saratovą, plentai į Kazanę, Uljanovską, Tetiušius. Maisto ir pašarų (aliejaus, mėsos, cukraus, mielių, spirito, kombinuotų pašarų), elektrotechnikos pramonė.
Veikia cerkvė, 5 mečetės, medresė (įkurta 1805 m.), krašto muziejus, dramos teatras.
Tautinė sudėtis: totoriai – 62,3 %, rusai – 25,5 %, čiuvašai – 10,9 %.
Istorija
Bua (totoriškai „užtvanka“) šaltiniuose minima nuo 1691 m. Nuo 1780 m. suteiktas miesto statusas.
Mūšos–Nemunėlio žemuma
Mūšos–Nemunėlio žemuma – žemuma Lietuvos šiaurėje, Vidurio Lietuvos žemumos dalis, apimanti Mūšos, Lielupės mažųjų intakų ir Nemunėlio upių baseinus.
Geografija
Mūšos-Nemunėlio žemuma nutįsusi iš vakarų į rytus. Plotas apie 5000 km². Žemumos paviršius ties Pasvaliu iškilęs apie 40 m, o į pakraščius pakyla iki 100 m virš jūros lygio. Lygų paviršių rytinėje dalyje paįvairina neaukšti, 1–2 m ištįsę gūbriai. Žemumą riboja Linkuvos kalvagūbris, Nemunėlio ir Šventosios, Lėvens ir Nevėžio, Mūšos ir Ventos takoskyros.
Vankuverio Canucks
Vankuverio „Canucks“ – NHL Vakarų konferencijos Šiaurės Vakarų pogrupio ledo ritulio komanda iš Vankuverio, Britų Kolumbijos.
Istorija
Komanda įsikūrė 1945 m. Vankuveryje ir pradėjo žaisti PCHL lygoje. 1965 m. NHL paskelbė, kad plečia lygą, todėl komandos vadovas Fred Hume surengė prezentaciją NHL vadovams, bet jiems nepatiko, todėl "Vancouver Canucks" nepateko į NHL lygą.
1970 m. po ilgo tarimosi komanda pagaliau pateko į NHL.
Ukrainos vėliava
thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV_111110.svg|20px Ukrainos vėliava. Proporcijos: 2:3]] right|250px Ukrainos vėliava  – vienas oficialių Ukrainos simbolių. Stačiakampė, suskirstyta į dvi vienodo aukščio horizontalias dalis: viršutinę žydrą (azur) ir apatinę geltoną (auksinę).
Istorija
Panašią mėlyną baltą XVI a.–XVIII a. vėliavą naudojo kazokai.
Richard Doll
Ričardas Dolas kartu su Ernstu Vinderiu (Ernst Wynder) ir Evarstsu Grehemu (Evarts Graham), pirmasis įrodė ryšį, kad rūkant padidėja rizika susirgti plaučių vėžiu bei širdies lygomis. Jis taip pat buvo pionierius tirianti radiacijos ir leukemijos ryšį, asbesto ir plaučių vėžio, alkoholio ir krūties vėžio.
Ukrainos vėliava
Istorija
1848 m. mėlyna geltona vėliava plevėsavo virš Lvovo, kai vyko pasipriešinimo kovos prieš Habsburgų valdomą Austrijos imperiją.
Ukrainos Liaudies Respublikos trumpo gyvavimo laikotarpiu (1918) naudojo panašią į šiuolaikinę vėliavą, tik spalvos buvo išdėstytos atvirkščiai. Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikoje naudota mėlyna (viršuje) geltona (apačioje) vėliava. Kartais vėliavose būdavo įkomponuotas auksinis tridantis, esantis dabartiniame Ukrainos herbe.
Richard Doll
Biografija
Gimė Hamptone pasiturinčioje šeimoje, tėvas daktaras. Mokėsi Vestminsterio mokykloje. Priešindamasis tėvų valiai pasirinko studijuoti matematika Trejybės koledže (Trinity College), o ne mediciną, tačiau dėl gėrimo negavo stipendijos neišlaikęs matematikos egzamino. Vėliau pasirinko medicinos studijas Šv. Tomo ligoninėje, kurias baigė 1937. Dolas aktyviai įsitraukė į Socialistų medicinos asocijacijos (Socialist Medical Association) darbą, kur padėjo kurti pokario Jungtinės Karalystės valstybinę sveikatos apsaugos sistemą. Vėliau įsidarbino Karališkame fizikų koledže (Royal College of Physicians), o kilus antram pasauliniam karui ilgą laiką tarnavo Karališkame armijos medicinos korpuse kaip medicinos specialistas.
Ukrainos vėliava
Istorija
Būdama TSRS sudėtyje, Ukrainos TSR 1918-1949 m. turėjo panašią į kitų TSRS respublikų raudonos spalvos vėliavą su trumpiniais "УСРР" arba "УРСР". 1937 m. vėliavoje atsirado kūjo ir pjautuvo simbolis. 1949 m. įteisinta nauja raudonos spalvos vėliava, kurios apatinėje dalyje buvo 1/3 vėliavos aukščio žydra juosta (pasiskolinta iš anksčiau naudotos vėliavos) bei auksinis pjautuvas su kūju ir žvaigžde. Sovietmečiu būta nemaža atvejų, kai bandyta iškelti senąją mėlyną geltoną vėliavą - Verbytsios kaime, Chodorovo rajone veikė pogrindinė grupė, naktimis keldavusi tautines vėliavas bei platinusi antitarybinius atsišaukimus.
Prasidėjusi Michailo Gorbačiovo Perestroika sugrąžino mėlyną geltoną vėliavą. 1990 m. kovo 20 d. Ternopolio miesto taryba balsavo už mėlynos geltonos vėliavos, tridančio ir himno atkūrimą. Tą pačią dieną vėliava pirmą kartą po beveik 80 metų pertraukos suplevėsavo Kijeve. 1990 m. balandžio 28 d. Lvovo srities administracija pasirašė įsakymą dėl vėliavos ir herbo grąžinimo naudoti Lvovo srityje. Ternopolio mieste jau kitą dieną vėliava buvo iškelta ir plevėsavo virš Ukrainos TSR vėliavos ant to paties stiebo.
Richard Doll
Biografija
Po karo apie 10 metų užsiėmė vėžio epidemiologijos tyrimais. Be vėžio tyrė radiacijos ir leukemijos ryšį, ir kt. ligas. 1969 persikėlė į Oksfordo universitetą, tapo medicinos profesoriumi. Buvo vienas iš Gryno koledžo (Green College) įkūrimo iniciatorių. Koledžas buvo skirtas tik medicinai, iš kurio atsistatydino 1983.
Dolas taip pat padėjo suprasti D. Britanijos Nacionaliniai kraujo tarnybai, kad donorams nereikia mokėti už kraują. 1971 tapo D. Britanijos riteriu, 1996 – Garbės bendražygiu. Buvo D. Britanijos karališkos mokslų akademijos nariu. Dolas buvo apdovanotas tarptautiniu Saudo Arabijos karaliaus Faisalo prizu už medicininius tyrimus rūkymo sukeltų ligų srityje. Jam buvo įteiktas Niujorko prezidentinis apdovanojimas, buvo suteikti trylikos įvairių universitetų garbės mokslo laipsniai. Mirė 2005 liepos 24 d. Džono Radklifo ligoninėje, Oksforde.
Ukrainos vėliava
Istorija
Dabartinę vėliavą Ukrainos Aukščiausioji Rada galutinai įteisino 1992 m. sausio 28 d.
Nuo 2004 m. kasmet rugpjūčio 23 dieną Ukrainoje švenčiama Vėliavos diena.
Simbolika
Auksinė (geltona) simbolizuoja rugių lauką, mėlyna – dangų.
LKL 2011–2012 m. sezonas
LKL 2011–2012 metų sezonas – 19-tas lygos sezonas, kuriame dalyvavo 12 klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo spalio 1 dieną ir tęsėsi iki balandžio 14 dienos. Atkrintamosios varžybos vyko balandžio 16 – gegužės 13 dienomis. Čempionate triumfavo Kauno „Žalgiris“, finale neturėjęs jokios konkurencijos su „Lietuvos rytu“.
Klubų kaita
Remiantis praėjusio sezono nutarimais, 13 vietą užėmęs Alytaus „Alytus“ teoriškai iškrito žemesnę lygą, tačiau dėl finansinių problemų nustojo egzistavęs. 12 pozicijoje likusi Palangos „Palanga“ apgynė savo vietą LKL, pereinamosiose varžybose įveikusi NKL čempionus – Pasvalio „Pieno žvaigždžių“ klubą. Visgi į LKL pirmenybes NKL nugalėtojas buvo priimtas, kai iš Vilniaus „Perlo“ ekipos įsigijo vietą aukščiausioje šalies lygoje. Vilniaus Perlas iš LKL žemėlapio išnyko.
Sezono nutarimai
2012 m. liepos mėnesį Palangoje įvyko Lietuvos krepšinio lygos (LKL) visuotinis narių susirinkimas, kuriame buvo aptarti aktualūs klausimai, susiję su artėjančiu sezonu. Susirinkime dvejiems metams buvo patvirtinta naujoji LKL valdyba bei valdybos pirmininkas – prezidentas Šarūnas Kliokys. Čempionatui jau prasidėjus, spalio pabaigoje, LKL lyga paskelbė naująjį generalinį rėmėją, juo tapo buitinės technikos kompanija „BEKO“. Ji pakeitė pastaruosius du sezonus pagrindine LKL rėmėja buvusią aludarių įmonių grupę „Kalnapilis“. Ši lyga turėjo ir naują pavadinimą – „BEKO-LKL“.
Prieš prasidedant sezonui buvo nutarta, kad 12 komandų dalyvaujančių pirmenybėse tarpusavyje sužais po du susitikimus(namuose ir išvykoje), o 8 geriausiai pasirodžiusios ekipos pateks į atkrintamąsias varžybas. Tuo tarpu paskutinę vietą užėmusi ekipa susigrums pereinamosiose varžybose su NKL čempionato nugalėtojais. Tačiau reguliariojo sezono pabaigoje, Lietuvos krepšinio federacijos prašymu čempionato formatas buvo pakoreguotas. Siekiant, kad atrankos varžyboms į Olimpines žaidynes Londone besiruošianti Lietuvos rinktinė neprarastų pajėgiausiuose šalies klubuose rungtyniaujančių krepšininkų, buvo sutrumpintos atkrintamosios varžybos. Pakoregavus varžybų formatą, į atkrintamąsias pateko 6 ekipos, o dvi pirmąsias vietas reguliariajame sezone užėmusios komandos, pateko iš karto į pusfinalius. Ketvirtfinaliai buvo žaidžiami iki 2 pergalių, pusfinalių nugalėtojai nustatyti pagal dvejų varžybų rezultatus, o didžiajame ir mažajame finale buvo varžomasi iki trijų pergalių.
Transliacijos
Šiame sezone LKL kovas rodė „Lietuvos ryto“ ir SPORT1 televizijos. LKL valdybos posėdyje Palangoje po šio sezono nuspręsta, jog abi šios televizijos ateinančius 3 sezonus bus oficialūs LKL rungtynių transliuotojai. Taip pat LKL kovas tiesiogiai rodė ir portalas „Basketnews.lt“.
Smegenų kojytės
Smegenų kojytės  – vidurinių smegenų dalis. Jos matomos smegenų pamato paviršiuje. Tai du stori velenėliai, prasidedantys nuo tilto ir pasibaigiantys pusrutuliuose. Tarp kojyčių yra duobė (fossa interpeduncularis). Šios duobės dugne daug kraujagyslių. Jis vadinamas užpakaline akytąja medžiaga (substantia perforata posterior). Čia į smegenų pavršių išeina trečiosios galvinių nervų poros – judinamojo akies nervo (nervus oculomotorius) šaknelės.
Nonijaus skalė
thumb|350px|Nonijaus skalėNonijaus skalė - trumpa skalė, slenkanti išilgai fiksuotos skalės. Nonijaus skalės nulinės padalos padėtį fiksuotoje skalėje galima rasti labai tiksliai. Ši skalė naudojama tokiuose matavimo prietaisuose, kaip slankmatis.
Ilgio matavimas
Pasirenkamas ilgio matavimo metodas priklauso nuo ilgio didumo. Metrinė liniuotė naudojama 50 mm ar didesniam ilgiui matuoti. Mažiausia jos padala paprastai būna 1 mm, taigi ilgį galima įvertinti 0,5 mm. Nonijaus skalės dėka tai galima padaryti tiksliau.
Ilgio matavimo animacija
500px|utilisation d'un pied à coulisse
Gailioniai (Ukmergė)
Istorija
XIX a. pabaigoje Gailioniai buvo palivarkas Siesikų parapijoje. Priklausė Čarnockių giminei.
Benino įlanka
Benino įlanka tęsiasi 640 km į rytus nuo Sent Polo kyšulio (Gana) iki Nigerio upės žiočių. Benino įlanka skalauja Ganos, Togo, Benino ir Nigerijos pakrantes. Į Benino įlanką įteka Voltos upė.
Įlanka yra gavusi pavadinimą nuo istorinės Benino karalystės.
Benino įlankos pakrantė garsi savo istoriniu regionu (XVI−XVIII a.) − Vergų krantu.
Liudiškių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Šaltupio upelio dešiniajame krante Aruodais vadinamo kalvų masyvo aukščiausioje kalvoje. Iš pietų piliakalnį juosia gili upelio griova, iš pietvakarių prieina aukštuma, nuo kurios piliakalnį skiria natūrali įduba, iš šiaurės vakarų prieina gili dauba, į šiaurę ir rytus tęsiasi aukštumos. Piliakalnio šlaitai gana statūs, 7-17 m aukščio. Viršuje yra ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi 23x18 m dydžio aikštelė. Rytiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės, yra 10 m ilgio ir 5 m pločio terasa, kiek nuolaidėjanti į rytus, buvusio pylimo liekanos. Tyrinėjimų metu čia rastas užslinkęs 3 m pločio, 1 m gylio griovys. Vakarinėje piliakalnio papėdėje yra natūralus 20 m pločio viršuje, 2,5 m gylio griovys.
Galkai
Galkai – viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Vaškų.
Liudiškių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis apaugęs smarkiai praretintu spygliuočių mišku.
Gyvenvietė
Papėdės gyvenvietė yra 1 ha plote piliakalnio šiaurės rytų, rytų ir pietryčių papėdėse, miške. Gyvenvietę į dvi dalis dalina kelias Anykščiai – Molėtai, kelio tiesimo darbų teritorijoje gyvenvietės kultūrinis sluoksnis sunaikintas. Intensyviausias 50 cm storio kultūrinis sluoksnis pastebimas piliakalnio pietrytinėje papėdėje, aukštame bevardžio upelio krante. Jame rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos, molinio verpstuko fragmentas. Gyvenvietė datuojama I tūkstantmečio pirmąja puse.
400 m į šiaurę nuo piliakalnio, Anykščių vienkiemių teritorijoje buvo pilkapynas, sunaikintas, tyrinėtas 1990 m.
Tyrimai
1990 m. piliakalnį, 1991 m. gyvenvietę tyrė Lietuvos istorijos institutas, vadovas Gintautas Zabiela. Padarius piliakalnio aikštelės rytinės dalies ir šlaito pjūvį (20 m²), rastas iki 20 cm storio kultūrinis sluoksnis su brūkšniuota ir grublėta keramika, moliu drėbtos medinės užtvaros, kurios vidinėje pusėje buvo akmenų grindinys, liekanomis. Radinius saugo Anykščių muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirma puse. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 23000 m².
center|800px|Liūdiškių piliakalnis iš šiaurės rytų pusės
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vytautas Bareikis
Vytautas Bareikis (1937 m. sausio 5 d. Skribakiai, Joniškio valsčius – 1995 m. kovo 4 d. Vilnius) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1956 m. baigė Joniškio vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
1961–1967 m. dirbo Fizikos ir matematikos, 1967–1995 m. Puslaidininkių fizikos institute, Fliuktuacinių reiškinių laboratorijos vadovas, 1990 m. profesorius. 1972–1973 m. dirbo Didžiosios Britanijos, 1975 m. Italijos, 1977 m. Kanados, 1984 m. Prancūzijos, 1987–1988 m. JAV mokslo centruose. 1994–1995 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš puslaidininkių fizikos: apie karštųjų elektronų triukšmus puslaidininkiuose ir puslaidininkiniuose dariniuose, fliuktuacinius reiškinius, sparčiąją silpnųjų triukšmų mikroelektroniką. 8 išradimų autorius.
Bajorai (Avižieniai)
Bajorai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vilniaus, į rytus nuo automagistralės. Bajorų seniūnaitija. Pietinė kaimo dalis priklauso Vilniaus miestui.
Auksūdžio senosios kapinės
Auksūdžio senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24219, senas registro kodas - L552) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Auksūdyje (Darbėnų seniūnija), 0,98 km į šiaurės vakarus nuo kelio, kairiajame Kulšės upelio krante.
Bajorai (Avižieniai)
Istorija
Bajorų gyvenvietė įsikūrė 1810 m., priklausė Verkių dvarui. XXI a. pr. pradėjo plėstis kaip Vilniaus priemiestis.
Gyventojai
thumb|left|250px|Pavasariškas kraštovaizdis Bajoruose
Auksūdžio senosios kapinės
40 m į pietus-pietvakarius yra Leišio kalnelio kapinynas, 290 m į pietvakarius – Leišių kapeliai, 280 m į pietryčius – Pilalės piliakalnis su kapinynu.